בפרט טוענת ממשלת סין כי בתקופה שבין 1912 לבין 1951, תקופה הנחשבת בידי גולים טיבטים כתקופה האחרונה של עצמאות טיבטית, המשיכה סין להחזיק בריבונות על טיבט, וכי בהזדמנויות אחרות טיבט אף ציינה את נכונותה לקבל מעמד של כפיפות כחלק של סין, בתנאי שמערכות פנים-טיבטיות תיוותרנה על כנן ובתנאי שסין תוותר על השליטה על מספר קבוצות אתניות טיבטיות שונות בקאם ובאמְדוֹ. אף מדינה לא הכירה בטיבט בזמן שלטון הקוומינטנג (הרפובליקה הסינית). טיבט אף שלחה נציגים לוועדה לניסוח חוקה חדשה לרפובליקה הסינית ב-1925; לאספה הלאומית של הרפובליקה הסינית ב-1931; לקונגרס הלאומי הרביעי של הקוומינטנג ב-1931; לאספה לאומית לניסוח חוקה חדשה ב-1946; וועדה לאומית נוספת לניסוח חוקה סינית ב-1948.
לטענת הרפובליקה העממית של סין, כל התנועות למען עצמאות טיבטית בסין, כולל ניסיונות בריטיים לבסס שליטה בטיבט בסוף המאה התשע-עשרה ותחילת המאה העשרית, התמיכה של ה-CIA במורדים טיבטים בשנות החמישים והשישים והממשלה הטיבטית הגולה של היום, הן כולן חלק ממערכה זדונית של אימפריאליזם מערבי, ששם לו למטרה להרוס את השלמות והריבונית של סין, ובכך להחליש את מעמדה של סין בעולם.
הרפובליקה העממית של סין טוענת כי לממשלה הטיבטית הגולה אין לגיטימציה לשלוט על טיבט. להצדקת עמדה זו היא מצביעה על המדיניות האוטוקרטית והתאוקרטית של טיבט לפני 1959. היא גם מצביעה על ויתורה של הממשלה הטיבטית הגולה על ארונאצ'ל פרדש, שסין רואה בו חלק מטיבט תחת כיבוש הודי, ועל קשריה של הממשלה הטיבטית הגולה עם הודו ומדינות זרות נוספות.
עמדת הקהילה הבין לאומית.
העצרת הכללית של האו"ם אמצה כמה החלטות הקוראות לכיבוד זכויותיהם של הטיבטים ב-1959 (החלטה 1353), ב-1961 (החלטה 1723) וב-1965. ההחלטה מ-1961 קובעת כי "עקרון ההגדרה העצמית של עמים" חל על הטיבטים. לטענת הממשל הקומוניסטי, החלטות אלו, המגנות את הפרות זכויות האדם בטיבט, הן מהתקופה שממשל זה לא היה מיוצג באו"ם (שכן במושב של סין ישבו נציגי הממשל הרפובליקני בטאיוואן) ולכן לא היה באפשרותו להציג את גרסתו להתרחשויות באזור. הטיבטולוג הבולט גרונברג מוסיף: "להחלטות אלה לא הייתה כל תכלית מעשית. אף לא אחת אף הזכירה את סין במפורש, ואף אחת לא פקפקה בחוקיות של השלטון הסיני בטיבט (אף כי ההחלטה מ-1961 הצרה על שלילת הזכות להגדרה עצמית), ונוסחו רק כדי לבטא צער על הפרה כביכול של "זכויות אדם" בטיבט. הגינוי של האו"ם של אלו שלא נהגו "בהגיון" ו"בהגינות" באו בסתירה למעשיו שלו במניעת חברות בארגון מהרפובליקה העממית של סין באותן שנים. אין זה מפתיע, אפוא, שהשלטון הסיני התייחס להחלטות אלה בלא מעט זלזול".
אף מדינה מעולם לא הכירה בפומבי בטיבט כמדינה עצמאית, על אף מקרים מסוימים של פניות של גורמים רשמיים לממונים עליהם בבקשה לעשות כן. הסכמים בין בריטניה לרוסיה בתחילת המאה העשרים והסכמים אחרים שלנפאל והודו בשנות החמישים מכירים בכפיפות של טיבט לסין. ממשלת ארצות הברית הציגה את עמדת המדינה ב-15 במאי 1943: "ממשלת ארצות הברית לוקחת בחשבון את העובדה שהחוקה הסינית מזכירה את טיבט ברשימת האזורים המרכיבים את שטחה של הרפובליקה הסינית. ממשלה זו מעולם לא העלתה שאלה המתייחסת לטענה זו".
אף לא מדינה ריבונית אחת (ובכלל זה הודו) הכירה בממשלה הטיבטית הגולה כממשלה של מדינה. היעדר ההכרה בריבונות של טיבט הביאה אפילו תומכים מובהקים של הפליטים הטיבטים להודות בכך ש"...אפילו בימינו מתקשים מומחים משפטיים האוהדים את עמדת הדלאי לאמה לטעון כי לטיבט הייתה אי פעם עצמאות מהאימפריה הסינית, קיסרית או רפובליקנית" (בראדשר, הנרי ס., 1969).
הוועדה הבינלאומית של משפטנים קבעה כי בשנים 1913-1950 טיבט מילאה את כל התנאים לקיום מעמד של מדינה כאמור במשפט הבינלאומי. הממשלה בטיבט קיימה פעילות פנימית ויחסי חוץ באופן עצמאי ובלתי-כפוף לסמכות חיצונית כלשהי. על פי הוועדה, מסמכים רשמיים ממדינות שקיימו יחסים רשמיים עם טיבט מראים שמדינות אלו התייחסו לטיבט כמדינה עצמאית בפועל.
מיכאל ס' פאן ואלט פאן פראח, עורך דין הולנדי וחבר הנהלה של הסניף האירופי של הקמפיין הבינלאומי למען טיבט, כתב מחקר מפורט בנוגע למעמד החוקי של טיבט, לפיו "לאורך אלפיים שנות היסטוריה טיבטית, באה ארץ זו תחת השפעה זרה רק לתקופות קצרות במאות השלוש-עשרה והשמונה-עשרה. מעוטות הן המדינות העצמאיות של היום שיכולות להתהדר בנתון מרשים שכזה".
יוונית הומרית
יוונית הומרית היא צורה של השפה היוונית העתיקה, שבה השתמש הומרוס באיליאדה ובאודיסאה. זוהי גרסה עתיקה ליוונית יונית, עם תוספות מניבים יוונים אחרים, כגון היוונית האיולית. בתקופה מאוחרת יותר, צורה זו של היוונית שימשה בסיס ליוונית אֶפִּית, השפה של השירה האפית, שהתאפיינה בהקסמטר דקטילי של משוררים כמו הסיודוס. שלא כמו צורות מאוחרות יותר של היוונית, היוונית ההומרית לא כללה שימוש של תווית יידוע (ה' הידיעה) אמיתית. חיבורים ביוונית אֶפִּית מקורם בשנים שבין התקופה היוונית ועד המאה ה-3 לספירה.
יונית הומרית
ניב הומרי
פינק פלוייד
שיגעצ
דילן וקול ספראוס
דילן וקול ספראוס (באנגלית: Dylan and Cole Sprouse; נולדו ב-4 באוגוסט 1992) הם שחקנים אמריקאים תאומים.
ביוגרפיה.
דילן וקול ספראוס החלו את דרכם בעולם הבידור בגיל 6 חודשים, כשהופיעו בפרסומות לחיתולים.
לאחר מכן, בשנת 1993, היותם בני שנה החלו להשתתף בקומדיית המצבים של רשת ABC "גרייס על הכוונת" כאשר השניים גילמו את התינוק של ברט באטלר. את תפקיד זה עשו במשך 5 עונות, עד 1998.
תפקידם המשמעותי הראשון שחשף אותם לקהל הרחב היה בשנת 1999 בסרט הקומי "ביג דדי" בכיכובו של אדם סנדלר, כאשר גילמו את הבן שלו – ג'וליאן "פרנקנשטיין" מקגראת'. באותה שנה שיחקו בסרט המתח "אשת האסטרונאוט" בכיכובו של ג'וני דפ.
בשנים 2000–2002 קול שיחק תפקיד סולו למשך שבעה פרקים בסדרת הקאלט המצליחה "חברים" בתפקיד בנו של רוס גלר (דייוויד שווימר). ובשנת 2001 הופיעו השניים בסדרה הקומית של רשת פוקס "מופע שנות ה-70" בתור הילדים השובבים שהלכו לאיבוד בפארק ופגשו את מייקל, ובסדרת המתח "חדר הסיוט" שכתב רוברט לורנס סטיין.
ובשנת 2005 החלו לככב בסדרה הקומית של ערוץ דיסני "החיים היפים של זאק וקודי" בה הם מגלמים תאומים זהים אשר הופכים את המלון שבו הם חיים למגרש המשחקים הפרטי שלהם. ובשנת 2008 החלו לככב בסדרת ההמשך ל"החיים היפים של זאק וקודי" - "החיים היפים על הסיפון" ששודרה עד 2011 ונחלה הצלחה רבה.
בשנת 2007 חתמו השניים על עסקה עם חברת דואלסטאר להקמת קו אופנה לבנים ופרסום מגזין, משחקי מחשב וסרטים.
ב-2010 עזבו את ערוץ דיסני לטובת לימודים במכללה בניו יורק. ב-2011 כיכבו ב"החיים היפים הסרט".
ב-2017 החל קול לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "ריברדייל" של רשת The CW. ובאותה שנה שיחק גם את וויל בסרט "במרחק נשימה" (five feet apart) לצד השחקנית היילי לו ריצ'רדסון.
בשנת 2020 גילם דילן ספראוס את טרוור בסרט "אחרי שהתנגשנו"
קתדרלת יורק
קתדרלת יורק (באנגלית: York Minster) היא קתדרלה גותית אנגליקנית הממוקמת ביורק בצפון אנגליה. היא מושב הארכיבישופות של יורק וקתדרלה של הדיוקסיה של יורק. קתדרלה זו היא הכנסייה הגדולה ביותר באנגליה וחבר העמים הבריטי.
הקתדרלה בעלת ספינה ראשית רחבה מאוד בסגנון גותי מקושט (Decorated Gothic), בית מועצת הקתדרלה (Chapter House), בית מקהלה וחלק מזרחי בסגנון גותי ניצב (Perpendicular) ובית רוחב בסגנון גותי אנגלי מוקדם. הספינה הראשית מכילה את "החלון המערבי", שנבנה ב-1338 ואת "החלון המזרחי הגדול" (מ-1408) מעל קפלת הגבירה בקצה המזרחי. בבית הרוחב הצפוני נמצאים "חלונות חמש האחיות", גובה כל חלון מחודד הוא כ-16 מטר. העוגב שבבית המקהלה נהרס פעמיים בשרפה והעוגב הנוכחי הוא מ-1829 ושוחזר ב-1993. אורך הקתדרלה הוא 160 מטר, גובה הקמרונות הוא 27 מטר, גובה המגדלים המערביים הוא 56 מטר וגובה המגדל המרכזי הוא 71 מטר.
היסטוריה.
ביורק הייתה נוכחות נוצרית החל מהמאה ה-4 לספירה. הכנסייה הראשונה במקום הייתה מבנה בעץ שנבנה במהירות ב-627 כדי לספק מקום לבפטיסט אדווין מלך נורת'מבריה. בשנות ה-630 החלו צעדים בכיוון מבנה קבע מאבן, וזה אכן הושלם בידי אוסוולד מלך ממלכת ברניקיה בשנת 637 והוקדש לפטרוס. הכנסייה הדרדרה מהר לעזובה ונהפכה לרעועה ב-670 כאשר וילפריד הקדוש עלה להביט ביורק; הוא השקיע מאמצים בתיקון וחידוש המבנה. בית הספר והספרייה הנלווים הוקמו במאה ה-8 והיו מהחשובים ביותר בצפון אירופה.
ב-741 נהרסה הכנסייה בשרפה. היא נבנתה מחדש והפעם כמבנה מרשים יותר, המכיל 30 מזבחות. הכנסייה וכל האזור החליף ידיים בין כמה פולשים וההיסטוריה שלהם מעורפלים עד המאה ה-10. הייתה סדרה של ארכיבישופים בנדיקטינים, כולל אוסוולד הקדוש, וולפסטן (Wulfstan) ואלדרד (Ealdred) שנסעו לכנסיית וסטמינסטר להכתיר את ויליאם הכובש ב-1066. אלדרד מת ב-1069 ונקבר בכנסייה.
הכנסייה ניזוקה ב-1069 אבל הארכיבישוף הנורמני הראשון, שהגיע ב-1070, ארגן תיקונים. הדנים הרסו את הכנסייה ב-1075, והיא נבנתה מחדש שוב ב-1080 בסגנון נורמני. אורכה היה כ-111 מטר (365 רגל) והיא נצבעה בקווים לבנים ואדומים. המבנה החדש ניזוק משרפה ב-1137 אבל תוקן במהרה. בית המקהלה והקריפטה דוגמו מחדש ב-1154 וקפלה חדשה נבנתה, הכול בסגנון הנורמני.