סקוט דייוויד בורל (באנגלית: Scott David Burrell; נולד ב-12 בינואר 1971) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1993–2006. בעונת זכה באליפות ליגת ה-NBA כשחקן שיקגו בולס, וממוצעיו הכוללים לאורך 8 עונותיו בליגה הם 6.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות.
בורל נולד בניו הייבן שבקונטיקט, ובין השנים 1989–1993 למד באוניברסיטת קונטיקט. כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שימש כשחקן חמישייה קבוע, תחת המאמן ג'ים קלהון, והעפיל עמה לרבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), בפעם השנייה בלבד בתולדותיה. בעונה העוקבת העפילו ה"האסקיז" לשמינית גמר הטורניר (NCAA Sweet Sixteen), אך הפסידו מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת דיוק, בתוצאה 67–81. בשתי עונותיו האחרונות בליגת המכללות רשם בורל ממוצעים של 16.2 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיות העונה של מחוז Big East.
קריירת משחק.
בדראפט ה-NBA 1993 נבחר בורל בבחירה ה-20, על ידי שארלוט הורנטס. לאחר עונת רוקי סולידית, בה קלע 4.8 נקודות למשחק, הציג בורל שיפור משמעותי בעונתו השנייה, כאשר רשם ממוצעים של 11.5 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק. באותה עונה השתתף בתחרות השלשות של ה-NBA, וסיים במקום השלישי. ב-20 המשחקים הראשונים של עונת קלע שיא קריירה של 13.2 נקודות למשחק, אולם בדצמבר 1995 נפצע ונאלץ להחמיץ את 62 המשחקים האחרונים של העונה.
בפברואר 1997, לאחר כ-3 עונות וחצי בשארלוט, הועבר בורל בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לדונלד רויאל. ב-29 משחקיו בקבוצה קלע 4.9 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת הועבר בטרייד לשיקגו בולס, אלופת שתי העונות הקודמות, בתמורה לדיקי סימפקינס. לאורך עונתו היחידה בקבוצה קלע 5.2 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של סקוטי פיפן, וסייע לקבוצה לזכות באליפות שלישית ברציפות. משחקו הזכור ביותר עם הבולס היה המשחק השלישי של סדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף מול ניו ג'רזי נטס; בורל קלע 9 מתוך 11 הזריקות שלקח במשחק, כולל 3 שלשות, וסיים עם 23 נקודות אשר הובילו את הבולס לניצחון במשחק (116–101) ובסדרה (3–0).
בין השנים 1998–2001 שיחק בורל עבור ניו ג'רזי נטס ושארלוט הורנטס, ולאורך התקופה תרם 6.2 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל.
בשנת 2001 עזב את ליגת ה-NBA, וב-5 השנים הבאות שיחק בקבוצות שונות בליגת הפיתוח של ה-NBA ובליגת ה-CBA, וכן בסין, ביפן, בספרד ובפיליפינים.
אנחנו לא מלאכים (סרט, 1955)
אנחנו לא מלאכים (באנגלית: We're No Angels) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1955 בבימויו של מייקל קורטיז עם המפרי בוגרט, פיטר יוסטינוב ואלדו ריי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה My Three Angels של סם ובלה ספיבק שהוא עצמו מבוסס על המחזה הצרפתי La Cuisine Des Anges (לה קוויזין דז-אנז') מאת Albert Husson (אלברט היסון) .
ב-1989 הופק רימייק באותו שם עם רוברט דה נירו, שון פן ודמי מור הקשור באופן רופף למחזה.
הסרט שייך ל"סרטי חג המולד" העלילה מתרחשת בערב החג כשהמשפחה חוזרת מהכנסייה וחוגגת סביב שולחן עמוס מאכלים לאור עץ אשוח מואר ומקושט שהוכן על ידי "שלושה מלאכים".
תקציר העלילה.
ערב חג המולד, 1895 שלושה אסירים שפוטים לתקופות ארוכות, בורחים מבית הכלא באי השדים, מגיעים לקאיין מתבוננים באונייה בנמל שתשיט אותם לצרפת עם מסמכים מזויפים. השלושה הם ג'וזף (המפרי בוגרט), אלברט (אלדו ריי) וז'ול (פיטר יוסטינוב). ג'וזף הוא נוכל וזייפן ואלברט וז'ול הם רוצחים. אלברט נושא איתו כל הזמן קופסה ובתוכה נחש ארסי בשם "אדולף". בינתיים הם ממשיכים לגנוב אוכל ולכייס את רופא האונייה (ג'ון סמית) המגיע לחוף. הם מוצאים שם מכתב המיועד למר פליקס דוקטל בעל חנות כלבו.
הם נכנסים לחנות במטרה לשדוד אבל פליקס דוקטל (לאו ג. קרול) מקבל אותם יפה והם מציעים לתקן את גג הבית הדולף. תוכניתם היא לשדוד את החנות בלילה, להתלבש כג'נטלמנים ולברוח. דרך החלון הם מאזינים לדו-שיח בין פליקס לאשתו אמילי (ג'ואן בנט). פליקס היה בעל עסק בפריז שפשט רגל. בן דודו אנדרה טרושאר (בזיל ראת'בון) שילם את חובו ושלח אותו לנהל את החנות בקאיין בתנאי שלאחר שנה יראה רווח אחרת יפטר אותו. במכתב מודיע כי הוא בא לביקורת יחד עם אחיינו פול (ג'ון בר) המיועד להתחתן עם בתו של בונה ספינות עשיר (ולא עם איזבל דוקטל).
איזבל דוקטל (גלוריה טאלבוט) בתם בת ה-18 מאוהבת בפול וכאשר היא קוראת את המכתב על אירוסיו לאחרת היא מתמוטטת. השלושה מרגיעים אותה ואלברט מחזיר לה את הביטחון העצמי ואומר לה שהיא אטרקטיבית.
השלושה מכינים למשפחת דוקטל ארוחת חג מולד עשירה שבמרכזה צלי של תרנגול הודו, פרחים מהודרים ועץ אשוח מואר ומקושט - הכל מדברים שגנבו בעיר. לבסוף הם שרים למשפחה על שלושת המלאכים שירדו מהשמים בחג המולד.
אווירת החג נעכרת כשמגיעים לחנות אנדרה טרושאר ואחיינו פול. אנדרה מתגרה בפליקס על כך שאינו מסוגל לנהל את החנות. הוא לוקח לחדרו את ספר החשבונות ומחרים לאלברט את הקופסה באשמה של גנבה. בחדר הנחש "אדולף" מכיש אותו למוות. האסירים מחפשים את אדולף בכל הבית ולא מוצאים.
ג'וזף מזייף צוואה של אנדרה ובו מתחלקת הירושה בין פול לפליקס ומגניב אותה לחדרו של פול. פול שורף את הצוואה בחדרו ומודיע לכולם שאין צוואה וכי כל הירושה עוברת אליו. הוא נכנס להיפרד מאנדרה והנחש אדולף ממית גם אותו.
רופא האנייה מגיע לחנות לבדוק מה קרה והשלושה "משדכים" בינו לאיזבל.
כעת הכל מושלם, כל הבעיות של המשפחה נפתרו, אהבה וירושה. השלושה נפרדים ממשפחת דוקטל אבל מגיעים להסכמה כי העולם החיצוני יותר מופרע מהעולם המסודר בכלא ומחליטים לחזור לכלא כשהילה של מלאכים מעל ראשם ומעל הקופסה של אדולף...
נפתלי גרנות
נפתלי גרנות (נולד ב-1951) הוא איש מערכת הביטחון לשעבר, כיהן כראש אגף "צומת" וכסגן ראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה.
גרנות נולד בחיפה. ב-1970 התגייס לצה"ל, הוא שירת בחיל רגלים ושימש מדריך בבה"ד 1. במלחמת יום הכיפורים לחם עם חטיבת הצנחנים 247. לאחר לימודים אקדמאיים באוניברסיטת חיפה הצטרף ב-1978 לחטיבת המחקר של אגף המודיעין והשתחרר ב-1982 בדרגת רב-סרן. לאחר שחרורו הצטרף למוסד, הוא שירת בלבנון ובמדינות זרות מערביות. ב-2002 מונה לראש אגף צומת במוסד, הוא זכה ב-2004 בפרס ביטחון ישראל. ב-2005 מונה לסגן ראש המוסד והאחראי למינהלת המבצעים. הוא פרש מהשירות ב-2007 אחרי שהודח על ידי ראש המוסד מאיר דגן בשל שיחות לא מורשות לעיתונות.
לאחר פרישתו הצטרף לקבוצת ברונפמן-פישר ושימש עד 2013 מנהל חברה שעסקה ברישיונות כרייה באפריקה. הוא ייצג בישראל חברות תשתית סיניות. בשנים 2017–2019 שימש דירקטור בחברת הסייבר "אביליטי".
חיים אישיים.
בתו היא השחקנית עומר גולדמן.
המפלגה הרפובליקנית הבלטית
המפלגה הרפובליקנית הבלטית היא מפלגה פוליטית בפדרציה הרוסית שהוקמה ב-1 בדצמבר 1993 במחוז קלינינגרד ואיבדה את מעמדה הרשמי כמפלגה פוליטית ב-26 במרץ 2003, בשל החוק הרוסי החדש על מפלגות פוליטיות המחייב שכל מפלגה צריכה להיות בעלת סניפים אזוריים לפחות במחצית מחוזות הבחירה של הפדרציה הרוסית ולפחות 10,000 חברים. המפלגה הפסידה בערעור בפברואר 2005 בפני בית המשפט לחוקה של רוסיה.
המטרה הפוליטית העיקרית של המפלגה הייתה הקמת רפובליקה בלטית אוטונומית במקום קלינינגרד ושאיפה לעצמאות מוחלטת. אנשיה גם רצו לשקם את השם הישן קניגסברג. מנהיגיה היו סרגיי פסקו ורוסטאם ואסילייב.
בפברואר 2005 התקיים בקלינינגרד הקונגרס המכונן של התנועה הציבורית של קלינינגרד - רפובליקה. יש לה מטרות זהות לזו של המפלגה הקודמת, חבריה הם סרגיי פסקו וויטאוטס לופטה, חבר פרלמנט יצמאי בדומה של קלינינגרד ויו"ר מקומי של תנועת האופוזיציה הרוסית: האיחוד לדמוקרטיה עממית.
מדינת אידל-אורל
מדינת אידל-אורל הייתה רפובליקת טטרית קצרת מועד שמרכזה היה בקאזאן שביקשה לאחד את הטטרים, בשקירים, הגרמנים של הוולגה ואת הצ'ובאשים במהלך מלחמת האזרחים הרוסית. לעיתים קרובות נהגו לראות בה בה ניסיון לשחזר את ח'אנות קאזאן. הרפובליקה הוכרזה ב-1 במרץ 1918 על ידי קונגרס של מוסלמים מרוסיה וסיביר. "אידל-אורל" פירושו "וולגה-אורל" בשפה הטטרית.
הרפובליקה, שבפועל כללה רק חלקים מקאזאן, נכבשה על ידי הצבא האדום ב-28 במרץ 1918.
נשיא אידל-אורל, סאדרי מקסודי ארסל, נמלט לפינלנד בשנת 1918. הוא התקבל היטב על ידי שר החוץ הפיני קרל אנקל. הנשיא הגולה גם נפגש עם נציגי אסטוניה לפני שהמשיך ב-1919 לשוודיה, גרמניה וצרפת, בחיפוש אחר תמיכה מערבית.
אידל-אורל הייתה רשומה בין "מדינות שבויות" בחוק הציבורי מהמלחמה הקרה (1959) של ארצות הברית.
בשנת 1942 הקים ה לגיון בשם אידל-אורל ששירתו בו 12,500 מוסלמים וטטרים שפוצלו לשבעה גדודים ובהם בין 825 ל-831 חיילים. ב-23 בפברואר 1943, סמוך ל, ערק גדוד 825 מהלגיון לצד הפרטיזנים.
אחד ממנהיגי הלגיון היה המשורר הטטרי מוסא ג'ליל , שהוצא להורג על ידי הגסטאפו באשמת חבלה.
בשנת 2018 הוקמה תנועת אידל-אורל החופשית שמטרתה להחיות מדינה זו.
Mamacita
Mamacita (בעברית: אמא) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית הבלאק אייד פיז בשיתוף הזמר הפורטוריקני אוזונה והזמרת הפיליפינית ג'יי ריי סול. השיר יצא לאור ב-10 באפריל 2020, כסינגל השני מתוך האלבום Translation, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס.
רקע וכתיבה.