בעונת חזר רודריגס לקדנציה שנייה באוניברסידד דה צ'ילה. בתום מאבק אליפות צמוד סיימה הקבוצה כסגנית האלופה, בפער שתי נקודות בלבד מהאלופה קולו-קולו. עם זאת, רשם רודריגס תואר שני עם קבוצתו באותה העונה, לאחר זכייה בגביע הצ'יליאני עם ניצחון בגמר הכפול על אאודקס איטליאנו. עונה אחר כך הפגינה קבוצתו של רודריגס יכולת גבוהה וזכתה באליפות צ'ילה, השנייה בקריירה של רודריגס, בפער 11 מהסגנית אוניברסידד קאתוליקה. רודריגס היה שחקן הרכב משמעותי בזכייה בתואר, וכבש חמישה שערים ב-28 הופעות. רודריגס נותר עונה שלישית ברציפות בקבוצה, והשלים עמה זכייה בדאבל המקומי. בסך הכול לאחר חמש עונות בשתי קדנציות שונות בקבוצה, זכה רודריגס עם אוניברסידד בשלוש אליפויות ושני גביעים, ערך 124 הופעות ליגה ובהן כבש 22 שערים.
לקראת טורניר קלאוסורה , חזר רודריגס לליגה הארגנטינאית לקדנציה שנייה בסן לורנסו, עשר שנים לאחר שעזב ממנה לקריירה האירופית שלו. המאמן הצ'יליאני מנואל פלגריני הוביל את סן לורנסו לזכייה מרשימה באליפות הטורניר, בפער שש נקודות מריבר פלייט ועם 15 ניצחונות ב-19 משחקים. על אף שלא היה שחקן מפתח בזכייה אליפות, היה רודריגס שותף לתואר הראשון שלו במולדתו עם שלושה שערים ב-16 הופעות. בהמשך, זכה עם הקבוצה גם בטורניר גביע מרקוסור במהדורתו האחרונה בשנת 2001. סן לורנסו גברה על פלמנגו בצמד משחקי גמר, בהם שותף רודריגס רק בתוך תוספת הזמן של משחק הגומלין.
בשנת 2002, בתום הקדנציה המוצלחת בסן לורנסו, חזר רודריגס למועדון נעוריו לנוס, ולראשונה שיחק עמו בליגה הבכירה. בתום טורניר אחד בו רשם 11 הופעות וכבש פעמיים, פרש רודריגס ממשחק פעיל בגיל 36.
נבחרת ארגנטינה.
רודריגס החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה תחת המאמן אלפיו באסילה, שזימן אותו לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 1991 על אף שלא שותף עד אז באף משחק בינלאומי. במשחקה הראשון של הנבחרת בטורניר, ב-8 ביולי 1991, ערך רודריגס את הופעת הבכורה שלו כשעלה מהספסל בדקה ה-78, בדרך לניצחון נבחרתו 3-0 על . יומיים אחר כך עלה מהספסל במחצית הניצחון 1-0 על , ויומיים לאחר מכן עלה לראשונה בהרכב ואף שיחק תשעים דקות בניצחון 4-1 על . רודריגס פתח בהרכב בכל שלושת משחקי בית הגמר, בהם הניצחון 3-2 על , שוויון 0-0 מול צ'ילה וניצחון 2-1 על שהבטיח לארגנטינאים את המקום הראשון ואת הזכייה בתואר. רודריגס, על אף שלא כבש במשחקים בהם שותף, נבחר בסיום לשחקן המצטיין של הטורניר.
רודריגס נכלל בסגל של באסילה לטורניר גביע המלך פהד 1992 בערב הסעודית. הייתה זו המהדורה הראשונה של הטורניר ששינה בהמשך את שמו לגביע הקונפדרציות, ונכללו בו אז ארבע נבחרות בלבד. רודריגס פתח בהרכב בניצחון נבחרתו 4-1 על בחצי הגמר, והיה הכובש הראשון בגמר הטורניר בו גברה ארגנטינה 3-1 על כדי לזכות בתואר. היה זה שער הבכורה שלו במדי הנבחרת.
ב-24 בפברואר 1993 זכה רודריגס עם ארגנטינה בגביע ארטמיו פרנקי, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על אלופת יורו 1992, . רודריגס עלה בהרכב והוחלף לאחר שישים דקות. באותה השנה זומן על ידי באסילה לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 1993. רודריגס פתח בהרכב הנבחרת בשלושת משחקיה בשלב הבתים, שנפתחו בניצחון 1-0 על והמשיכו בשתי תוצאות תיקו 1-1, מול ומול קולומביה. ארגנטינה העפילה לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית, ושם פגשה את ברזיל. רודריגס עלה מהספסל בדקה ה-54, ורבע שעה אחר כך כבש את שער השוויון של נבחרתו שקבע 1-1. המשחק הגיע להכרעה בדו-קרב פנדלים, ושם כבש רודריגס את הפנדל השלישי של נבחרתו בדרך לניצחון 6-5 בדו-קרב. בחצי הגמר מול קולומביה עלה רודריגס מהספסל במהלך המחצית השנייה, ולאחר שוויון 0-0 שוב עבר המשחק להכרעה בפנדלים. הפעם הופקד רודריגס על הבעיטה הרביעית וביצע אותה בהצלחה בדרך ל-6-5 ולגמר הטורניר. במשחק הגמר מול מקסיקו עלה רודריגס מהספסל לאחר כשעה, וזכה עם נבחרתו בקופה אמריקה בפעם השנייה ברציפות עם ניצחון 2-1 בסיום.
רודריגס היה שותף לכל ששת המשחקים של ארגנטינה בשלב הבתים של מוקדמות מונדיאל 1994, בהם התבוסה 5-0 לקולומביה, והעפיל עם הנבחרת למונדיאל 1994 בארצות הברית על אף שלא שותף בצמד משחקי הפלייאוף מול . רודריגס זומן לסגל הנבחרת למונדיאל על ידי באסילה, אך היה לשחקן מחליף בלבד במהלך הטורניר. הופעתו היחידה של רודריגס בטורניר הייתה כשעלה בהרכב בהפסד 2-0 ל במשחק האחרון של שלב הבתים, בעקבות הרחקתו של דייגו מראדונה מהטורניר עקב שימוש בחומרים אסורים. ארגנטינה הודחה מהטורניר לאחר הפסד 3-2 ל בשמינית הגמר.
בתום הטורניר סיים באסילה את תפקידו כמאמן הנבחרת, ובעקבותיו הסתיימה גם הקריירה הבינלאומית של רודריגס, שלא לבש עוד את מדי ארגנטינה לאחר המונדיאל. בסך הכול ערך רודריגס 29 הופעות במדי ארגנטינה, בהן כבש שני שערים.
בלוצ'יסטאן
פרננדו השביעי, מלך ספרד
פרננדו השביעי, מלך ספרד (בספרדית: Fernando VII de Borbón, שכונה El Deseado 14 באוקטובר 1784 - 29 בספטמבר 1833) היה מלך ספרד לתקופה קצרה בשנת 1808, ולאחר מכן בין השנים 1813–1833.
ביוגרפיה.
פרננדו השביעי נולד ב-14 באוקטובר 1784 בסן לורנסו דה אל אסקוריאל, לקרלוס הרביעי, מלך ספרד ולמריה לואיסה מפארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת. פרננדו חונך בילדותו אצל האצילים סן קרלוס, המרקיז מסאנטה קרוז והכומר אסקואיקיס, שהיו אצילים נאורים, ובשל כך עורר תקוות רבות לשינוי בקרב העם הספרדי.
בשנת 1807 הסכים קרלוס הרביעי, מלך ספרד עם נפוליאון לחלק את פורטוגל ביניהם, אולם משכבשה צרפת את צפון ספרד, נמלט קרלוס הרביעי לדרום על מנת לברוח לאמריקה הלטינית. אולם, בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנו פרננדו השביעי, שהוכתר מיד למלך ספרד. אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אמו מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר, ונפוליאון שם אותו תחת משמר בטירת ולנסיי (Valençay), למשך מספר שנים. כתרו הועבר לטובת קרלוס הרביעי, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה.
בין ספטמבר 1810 לספטמבר 1813 התכנס הקורטס של קדיס שבסופו נחקקה החוקה של חודש מרץ 1812, וכן חוקים רבים אחרים שהפכו את המשטר ממשטר אבסולוטי למשטר של מונרכיה פרלמנטרית. אולם, עם חזרתו של פרננדו השביעי לספרד, ביטל פרננדו במאי 1814 את תיקוני הקורטס, ואף הקים מחדש את האינקוויזיציה. בין השנים 1820–1823 הצליחו הכוחות הליברליים בפיקודו של רפאל דל רייגו לכפות על המלך לפעול לפי החוקה ובשלוש שנים אלה התקיימה מלוכה פרלמנטרית בספרד, אולם, ב-1822 פנה פרננדו לברית הקדושה בדרישה לבוא לעזרתו ולהחזיר את כוחו לקדמותו. בהתחלה, סרבה הברית לדרישה זו אך מאוחר יותר, באוקטובר 1822, התכנסה הברית המרובעת לוועידה בנושא בעיר ורונה שבאיטליה והעניקה לצרפת מנדט לפעול בספרד ולהחזיר את המונרכיה האבסולוטית. ב-28 בינואר 1823 הכריז המלך הצרפתי לואי ה-18 על הקמת צבא של "מאה אלף בנים של לואי הקדוש" שיפלוש לספרד. הצבא הצרפתי אכן פלש וספרד נכבשה תוך מספר חודשים. המונרכיה האבסולוטית הוחזרה ב-1 באוקטובר 1823.
בשנת 1830 נולדה לפרננדו בתו הבכורה איזבלה, וכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכי האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה.
משפחתו.
בשנת 1802 התחתן פרננדו עם מריה אנטוניה, נסיכת נאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, אך לא היו לו ממנה ילדים.
בשנת 1816 התחתן פרננדו עם מריה איזבל, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ואחותו קרלוטה ז'ואקינה מספרד, שילדה לו שתי בנות, אך שתיהן מתו בילדותן.
בשנת 1819 התחתן פרננדו עם מריה יוזפה אמליה, נסיכת סקסוניה, בתם של מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה וקרולינה, נסיכת פארמה, אך לא היו לו ממנה ילדים.
בשנת 1829 התחתן פרננדו עם מריה כריסטינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ואחותו מריה איזבלה מספרד, ממנה היו לו 2 בנות:
ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה
ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה (באיטלקית: Vittorio Amadeo I di Savoia; 8 במאי 1587 – 7 באוקטובר 1637) היה דוכס סבויה מ-1630 עד 1637.
ביוגרפיה.
ויטוריו אמדאו נולד ב-8 במאי 1587 בטורינו, לקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה ולקתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד, בתו של פליפה השני, מלך ספרד ואשתו אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת.
בשנת 1630 מת אביו קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, וויטוריו אמדאו עלה לשלטון במקומו. ויטוריו אמדאו נקט מדיניות פרו-צרפתית, ואף לחם לצידם במהלך מלחמת שלושים השנים, ועל ידי כך הצליח להחזיר לשלטונו את רוב הנחלות שהשתייכו לאביו.
ב-7 באוקטובר 1637 מת ויטוריו אמדאו, ובנו קרלו אמנואלה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
בשנת 1619 התחתן ויטוריו אמדאו עם כריסטין מארי מצרפת, בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ומארי דה מדיצ'י, ממנה נולדו לו שמונה ילדים:
קירוב WKB