לדוגמה, הקנצלר העליון, אדם סאטלר, מופיע בסרט בעיקר על גבי מסכי קולנוע גדולים ועל גבי ציורים בבתים, והמדינה משתמשת באופן המוני במודיעין על מנת לרגל אחר אזרחיה, בעוצר, במשטרה חשאית ובתחנת רדיו לאומית שמשדרת שידורי תעמולה - מאפיינים נפוצים של האח הגדול בספר 1984. הסלוגן "עוצמה דרך אחדות. אחדות דרך אמונה" מופיע בסרט ברחבי העיר לונדון והוא מזכיר במקצבו את הסלוגן "מלחמה היא שלום. חופש היא עבדות. בורות היא עוצמה" מהספר 1984. השם אדם סאטלר מזכיר בכוונה את שמו של אדולף היטלר - כמו היטלר, גם סאטלר מתבטא בהיסטריה מוחלטת לעיתים וגם הוא טהרן גזעי וחברתי, אך במקום יהודים, בסרט רודפים יותר ערבים ומוסלמים. הסיבה בהחלפתם של היהודים במוסלמים בתעמולה האתנו-דתית של מפלגת "נורספייר", היא בגלל סיפור הרקע של המלחמה במזרח התיכון כנגד המוסלמים ובשל העובדה שבבריטניה בתקופת צאת הסרט, היו הרבה יותר מוסלמים מאשר יהודים. אולם, מצוין שהמפלגה רדפה גם יהודים בשל היותה ארית ונוצרית-פשיסטית. ולרי נשלחה למחנה הריכוז בשל היותה לסבית ובוצעו בה ניסויים שונים, מה שמזכיר את רדיפת ההומוסקסואלים בגרמניה הנאצית ואת הניסויים בבני אדם שבוצעו על ידם. כמו כן, סאטלר עולה לשלטון בדומה לעלייתה של המפלגה הנאצית בגרמניה - הוא מנצל את הכאוס והפחד הציבוריים על רקע המלחמה והמגפה וסוחף אחריו את דעת הקהל על ידי ארגון טרגדיה לאומית, בדומה למקרה שריפת הרייכסטאג על ידי המשטר הנאצי, הגובה קורבנות רבים אך מעלה את התמיכה בו בקרב ציבור הבוחרים.
יוצרי הסרט הוסיפו התייחסויות שונות לאירועים אקטואליים, הרלוונטיים לקהל של שנת 2006, עת יצא הסרט. לפי הלוס אנג'לס טיימס: "עם שפע של אירועים חדשותיים ואמיתיים לשאוב מהם בתחומי הריגול הממשלתי, עינויים, הפצת פחד ועיוותים תקשורתיים, שלא להזכיר שחיתות תאגידית וצביעות דתית, אי אפשר להאשים את יוצרי הסרט בתצוגת הראווה של ההתייחסויות לאירועים אקטואליים". בסרט יש גם התייחסויות למגפה שתעבור בדרך האוויר ושימוש נרחב בזיהוי ביומטרי ובריגול ממשלתי.
מבקרי הסרט, פרשנים פוליטיים ואנשי תקשורת נוספים ציינו כי הסרט שואב התייחסויות רבות מאירועי תקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש בארצות הברית, וביניהן - כיסויי העיניים, הברדסים והשקים שהולבשו על ראשי האסירים בלארקהיל בדומה לממצאים בכלא אבו גרייב שבעיראק ושיטות הלוחמה בטרור השונות שהופעלו תחת שלטון בוש. אחד החפצים האסורים שנתפסו במרתף ביתו של גורדון היה כרזת מחאה שנשאה דגל מעורב של ארצות הברית ובריטניה כשבמרכזו צלב קרס והכיתוב "קואליציית המסכימים, לעוצמה". "קואליציית המסכימים" היא הכינוי לקואליציה בראשות ארצות הברית שיצאה למלחמת עיראק והביטוי "הרצון לעוצמה" של הפילוסוף פרידריך ניטשה. על אף התייחסויות ספציפיות לארצות הברית, יוצריו תמיד התייחסו אליו כמייצר דיאלוג במגוון נושאים, הרבה יותר רחבים מהממשל האמריקאי.
הפקה.
פיתוח.
ביצירת הסרט השתתפו רבים מיוצרי סדרת סרטי מטריקס. ב-1988 המפיק ג'ואל סילבר רכש את הזכויות לשתיים מיצירותיו של אלן מור - וי פור ונדטה וWatchmen. הילרי הנקין, שכתבה את התסריט לסרט שומר הברים אותו הפיק סילבר, התבקשה על ידו ללטש את הטיוטה הראשונית שכתב לפרויקט - הוא ביקש ממנה להוסיף לו אלמנטים סוריאליסטיים וסאטיריים שלא היו קיימים ברומן המקורי, ולהסיר ממנו אי בהירויות רבות, בעיקר באשר לזהותו של "V". בסופו של דבר התסריט נגנז. האחיות וצ'אוסקי אהבו מאוד את הרומן המקורי של אלן מור, ובאמצע שנות ה-90, טרם העבודה על המטריקס, הן כתבו תסריט ראשוני שהתבסס עליו. במהלך הפוסט פרודקשן של הסרטים מטריקס Reloaded ומטריקס רבולושנס הן בחנו מחדש את התסריט שכתבו והציעו במשותף עם ג'ואל סילבר את תפקיד הבמאי לג'יימס מקטיג. ארבעתם מצאו עניין רב ברומן המקורי ומצאו אותו רלוונטי לשיח הפוליטי של אותה התקופה. התסריט שופץ ועודכן, תוך כדי ניסיון לשמר את השלמות העלילתית שלו. מקטיג ציין כי הסרט הקרב על אלג'יר היווה את מקור ההשראה העיקרי שלו בעת ההכנות לצילום הסרט.
הסופר אלן מור, מחבר הרומן המקורי, החליט להתנער לחלוטין מהסרט בשל חוסר מעורבותו בכתיבת התסריט או בעבודת הבימוי וכן בשל חוסר הסכמות מהותי לגבי עיבוד ספריו לסרטים בעבר. הוא החליט לסיים את שיתוף הפעולה שלו עם DC קומיקס, המוציאה לאור של ספריו, לאחר שבעלי הזכויות התאגידיות שלה, האחים וורנר, ניסו לקבל ממנו הצהרת תמיכה בסרט. מור טען שהתסריט מכיל חורים עלילתיים קשים ושהעלילה מנוגדת לעבודתו המקורית, שמטרתה הייתה להניח זה מול זה שני קצוות של הקשת הפוליטית - פשיזם ואנרכיזם. הוא טוען שהסרט הפך את עבודתו לסיפור על הניגודיות בין נאו-קונסרבטיזם אמריקאי לליברליזם אמריקאי. לבקשתו, שמו לא מופיע בכתוביות הסיום. השותף של מור ביצירת הרומן, המאייר דייוויד לויד, דווקא תמך באדפטציה הקולנועית, באומרו שהתסריט טוב מאוד ושאלן מור יהיה מרוצה רק מעיבוד שיהיה נאמן לחלוטין לספר שכתב.
צילום.
רובן של הסצנות בסרט צולמו בבמות אקוסטיות ובאתרי צילום מקורים. הסרט צולם ברחבי לונדון ובאולפני באבלסברג שבפוטסדאם וכן שלוש סצנות שצולמו בברלין - עצרת מפלגת "נורספייר", מחנה הריכוז לארקהיל וחדר השינה של הבישוף לילימן. הסצנות שהתרחשה בתחנת הרכבת התחתית הנטושה צולמו בתחנת אלוויץ' שאינה בשימוש משנת 1994. הצילומים החלו בתחילת שנת 2005 והסתיימו באופן רשמי ביוני אותה השנה. צילומי הסרט היו האחרונים של צלם הקולנוע אדריאן בידל, שנפטר בדצמבר 2005.
על מנת לצלם את סצנת הסיום בארמון וסטמינסטר, הפקת הסרט סגרה לתנועה את האזור שבין כיכר טרפלגר וווייטהול לביג בן וווסטמינסטר למשך שלושה לילות בין חצות ל-5 לפנות בוקר. זו הייתה הפעם הראשונה שהאזור הרגיש מבחינה ביטחונית נסגר לטובת צילומים - באזור נמצאים דאונינג 10 ומשרד ההגנה הבריטי. יואן, בנו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, עבד בהפקת הסרט ונטען בראיון תקשורתי כי עזר להשיג את אישור הצילום המיוחד הזה. הדבר הוביל לביקורת על בלייר מצד חבר הפרלמנט הבריטי דייוויד דייוויס, בעיקר בשל תכניו הפוליטיים של הסרט. אולם, יוצרי הסרט הכחישו את מעורבותו של יואן בלייר בקבלת האישור והצהירו כי ההסכמה לחסימת האזור ניתנה לאחר תשעה חודשי משא ומתן עם ארבעה-עשר משרדי ממשלה שונים.
פוסט-פרודקשן.
הסרט עוצב כך שהעולם המתואר בו ישקף סביבה רטרו-עתידנית. היה בו שימוש נרחב בגוונים רבים של אפור, שנתנו לעיר לונדון נופך קודר, רודני וחסר חופש ביטוי. הסט הגדול ביותר שנוצר לטובת הסרט הוא ביתו של "V", גלריית הצללים, שעוצב כשילוב בין קריפטה למרתף בעל קמרונים. בגלריה מוצגות יצירות אמנות רבות שנאסרו על ידי המשטר, ובהן נישואי הזוג ארנולפיני של יאן ואן אייק, בכחוס ואריאדנה של טיציאן, כרזה של הסרט מילדרד פירס, ציורים של אנדראה מנטניה וג'ון ויליאם ווטרהאוס ופסל של אלברטו ג'קומטי.
אחד האתגרים המרכזיים בהפקת הסרט היה היותו של "V" חבוש מסכה לכל אורכו. לכן, הושקעו מאמצים רבים בתאורה, במשחק, בתנועות הגוף והידיים ובקולו של וויבינג על מנת שהדמות תוכל לשדר את המסרים שיועדו לה גם ללא הבעות פנים. מאחר שהמסכה עימעמה את קולו של וויבינג, כלל הדיאלוגים שלו הוקלטו מחדש בפוסט-פרודקשן והודבקו על הצילומים.
קידום ויציאה.
צוות השחקנים ויוצרי הסרט השתתפו במספר מסיבות עיתונאים קודם ליציאתו, והתייחסו למספר סוגיות בנוגע אליו וביניהן - האותנטיות שלו, יחסו של אלן מור אליו והמסר הפוליטי שלו. פעמים רבות טענו המשתתפים כי הסרט לא יהיה נאמן לחלוטין למקור של מור, ובמילותיו של וויבינג: "אלן מור כתב על משהו שקרה מזמן. הוא כתב בתגובה לחיים תחת משטר תאצ'ר... הסרט הזה הוא תגובה לעולם שבו אנו חיים כיום. אז אני חושב שהסרט והרומן הם שתי ישויות נפרדות". בהתייחס לתוכנו הפוליטי מעורר המחלוקת של הסרט, היוצרים טענו כי מטרת הסרט היא להעלות שאלות ולעורר דיאלוג שכבר קיים בחברה ולא לספק תשובות לצופים או להורות להם על מה לחשוב.
יוצרי הסרט תכננו במקור שתאריך צאתו יהיה בסוף השבוע של ה-5 בנובמבר 2005, יום השנה ה-400 למזימת אבק השרפה, ממנה הסרט שואב השראה רבה. אחד הקדימונים לסרט אף היה "זכור, זכור את ה-5 בנובמבר", אשר נלקח משיר עם אנגלי שמזכיר את האירוע. אולם, קו פרסומי זה איבד את האפקטיביות שלו לאחר שצאת הסרט נדחתה ל-17 במרץ 2006. רבים העלו השערות כי העיכוב נוצר בעקבות הפיגועים בלונדון ופיגועים כושלים נוספים שהתרחשו באותו החודש. יוצרי הסרט הכחישו כי זו הסיבה וטענו כי העיכוב נוצר בעקבות צורך בעוד זמן ליצירת אפקטים חזותיים בהפקה. הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה ב-11 בדצמבר 2005 בפסטיבל סרטים באוסטין, טקסס. הצגתו השנייה נערכה ב-13 בפברואר 2006 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. צאתו הכללית התרחשה כאמור ב-17 במרץ 2006 ב-3,365 בתי קולנוע בארצות הברית, הממלכה המאוחדת ושש מדינות נוספות.
ביקורות וקבלה.
בחינה מסחרית.
עד דצמבר 2006, רווחי הסרט הגיעו ל-133 מיליון דולר, מתוכם כ-71 מיליון דולר בארצות הברית בלבד. הסרט היה הנצפה ביותר ביום צאתו והניב רווחים של 9 מיליון דולר. הוא נשאר במקום הראשון בכל אותו סוף השבוע, עם רווחים של 26 מיליון דולר. המתחרה העיקרי שלו היה אין כמו בבית שהרוויח באותו סוף השבוע כ-16 מיליון דולר. הסרט היה במקום ראשון גם בבתי הקולנוע בסינגפור, הפיליפינים, דרום קוריאה, שוודיה וטאיוואן. הסרט שודר גם ב-56 אולמות IMAX בצפון אמריקה, בהם הרוויח כ-1.36 מיליון דולר בשלושת הימים הראשונים לצאתו.