"Epiphany" מתאר אדם שמקווה למצוא שקט ושלווה בחלומותיו אף על פי שהוא חי בעולם של כאוס ואלימות, במיוחד בעיצומה של מגפת הקורונה שפרצה לראשונה בדצמבר 2019 בעיר ווהאן שבסין, ובאמצע פברואר 2020 החלה להתפשט במהירות בכל רחבי העולם. בפרולוג של "Folklore", סוויפט מסבירה שהשיר נוגע גם בחוויה של סבה בצבא.
בית ראשון.
הבית הראשון כולל בתוכו חמש שורות: "שמור על הקסדה שלך, שמור על חייך, בן; (זה) רק פצע בשר, הנה הרובה שלך; זוחל במעלה החופים עכשיו; "אדוני, אני חושב שהוא מדמם"; וכמה דברים שאתה פשוט לא יכול לדבר עליהם". ראשית, ארבע השורות הראשונות עוסקות בסבה, ארצ'י דין סוויפט, שהשתתף בקרב גוודלקנל שאירע בין 1942–1943. אותן השורות עוסקות בהשפעות הנפשיות והגופניות של המלחמה, כמו גם ב-PTSD (הפרעת דחק פוסט-טראומטית) הפוקדות 40 אחוזים מכל מי שמשתתף במאורעות כאלה. קרב גוודלקנל התרחש בחופי האי גוודלקנל, אחד האיים העיקריים בדרום מערב איי שלמה באוקיינוס השקט. הקרב גבה את חייהם של למעלה מ-60,000 חיילי ארצות הברית, ו-65 אחוזים מהחיילים היפנים שהוצבו שם. תצלום של דין סוויפט במהלך שירותו, מוצגת בתחילת הקליפ של "Cardigan". בנוסף, מאזכרות השורות גם את הפלישה לנורמנדי.
השורה "וכמה דברים שאתה פשוט לא יכול לדבר עליהם" מבוצעת גם בבית השני, במטרה לעשות הקבלה לחוויותיו של חייל במלחמה. כמו כן, נעשתה הקבלה בין סבה במהלך קרב גוודלקנל, לבין החוויות של עובד בתחום הבריאות במהלך מגפת הקורונה. בעוד שקרב גוודלקנל והמאבק נגד מגפת הקורונה חולקים הבדלים ונסיבות שונות, עם יציאתו של "Epiphany", מגפת הקורונה גרמה ל-235,000 מקרי מוות בארצות הברית בלבד – שזה כפול מכמות ההרוגים באותו הקרב. (כמו כן, בינואר 2021 דווחו על 502,544 מקרי מוות במדינה)
פזמון.
הפזמון הראשון נפתח בשורה "איתך אני משרת, איתך אני נופל למטה, למטה". ביחס למגפת הקורונה, ניתן לראות שסוויפט שרה על אנשי המקצוע הרפואיים המשרתים בחזית משבר הקורונה, תוך שהם מסכנים את עצמם במוות, עקב קירבה לחולי הקורונה וההידבקות האפשרית הכרוכה בכך. מעבר לכך, השורה מתייחסת גם לחיילים, שלעיתים קרובות מכונים ככאלה המשרתים את ארצם, כשהם מתגייסים. הרעיון הוא שכשהם "נופלים" (בבירור מטפורה למוות במקרה זה), הם עושים זאת למען מדינתם, חבריהם ומשפחתם.
בהמשך, היא שרה "(צופה) באיך שאתה נושם פנימה, (צופה) באיך שאתה נושם החוצה, החוצה". סוויפט הקליטה את "Folklore" בהסגר במהלך מגפת הקורונה. אחת התופעות המסוכנות ביותר של מחלת נגיף הקורונה הוא קוצר נשימה, תוך שאנשים רבים שחלו בה, מתו מתסמונת מצוקה נשימתית חריפה או מאי-ספיקה נשימתית. אחד מהתפקידים החשובים ביותר של אנשי המקצוע הרפואיים העובדים בחזית המגפה, היה לפקח על הסימנים החיוניים של האדם ועל נשימתו בפרט. שורה זו מתייחסת לאיש מקצוע רפואי שצופה באדם נושם פנימה והחוצה, ומוודא שהוא לא חווה כשל נשימתי. בנוסף, שורה זו עשויה לשקף גם רגע מסוים בשדה הקרב עבור החיילים – במיוחד ברגעים בהם חייל רואה חייל אחר נושם את נשימתו האחרונה. השורה כוללת בתוכה התייחסות באופן עקיף למכונת הנשמה.
בית שני.
הבית השני, בדומה לבית הראשון כולל בתוכו חמש שורות גם כן: "משהו שלא לימדו בבית הספר לרפואה; בת של מישהו, אמא של מישהו; מחזיקה את היד שלך דרך הפלסטיק עכשיו; "דוקטור, אני חושב שהיא מתרסקת"; וכמה דברים שאתה פשוט לא יכול לדבר עליהם". במקביל לבית הראשון, סוויפט משנה את הנרטיב מחוויות המלחמה הטראומטיות, למלחמה נגד מגפת הקורונה. היא מסבירה כי המחלה מידבקת כל כך, שאלה שנדבקו בה נאלצו להיכנס לבידוד, תוך שטיפלו בהם מאחורי מחסומי פלסטיק ומסכות רפואיות כדי למנוע הדבקה נוספת. בנוסף, היא מספרת על בתי חולים בארצות הברית שנאלצו לאסור על משפחות להיות עם קרוביהם ברגעיהם האחרונים, מחשש להדבקה.
מעבר לכך, סוויפט מדברת על כך ששעות העבודה הארוכות, ציוד המגן והפחד מהידבקות גבו מחיר גדול מעובדי שירותי הבריאות, מה שגרם לחלק להפסיק לעסוק בכך, ולחלקם אפילו להתאבד בגלל הלחץ. על פי השורה "וכמה דברים שאתה פשוט לא יכול לדבר עליהם", טוענת סוויפט שעבור עובדי שירותי בריאות רבים, ההשלכות של מגפת הקורונה יהיו דומות להפרעת דחק פוסט-טראומטית. אותה ההפרעה בה לקו החיילים שהזכירה קודם לכן. במהלך הסרט התיעודי "" סיפרה כי סבה הסביר לה ולמשפחתה שהוא לא יוכל לספר על אשר חווה בקרב גוודלקנל ובשאר המלחמות, היות שמדובר במאורעות טראומטיים עבורו.
גשר מוזיקלי.
בגשר המוזיקלי, שרה סוויפט "רק עשרים דקות לישון; אבל אתה חולם על איזו התגלות; רק הצצה אחת לתחושת הקלה; כדי להבין קצת את מה שראית". גשר מוזיקלי זה מאשש את הטענה שנעשית הקבלה בין החיילים בקרב גוודלקנל ובמלחמות, לבין עובדי שירותי הבריאות השונים במהלך מגפת הקורונה. אותם החיילים בשדה הקרב ועובדי שירותי הבריאות, עם או בלי מגפה, נדרשים לחוות זמן ממושך ללא שינה או מנוחה על מנת לסייע ולשמור על אחרים. עובדי שירותי הבריאות נקלעים לשגרה של לקיחת משמרות שיכולות להימשך בין 12 ל-48 שעות. לעיתים קרובות, המנוחה היחידה שהם יכולים לחוות היא תנומות קצרה בת עשרים.
באופן דומה, חיילים חייבים לעמוד על המשמר ביום ובלילה, על מנת להדוף מתקפת פתע. כאן, סוויפט מתארת את רגע המנוחה הקצר הזה, כזמן שבו אותם האנשים האלה חולמים על התגלות כלשהי. אותה ההתגלות נגמרת כתוצאה מהטראומה הגופנית והנפשית שהם חוו. המטרה של סוויפט היא לנסות ולדובב את החיילים ועובדי שירותי הבריאות השונים ולהסביר שהם חווים קשיים כה גדולים, עד שהם מתחילים לחלום על התגלויות ומגלים שהכול קורה במציאות.
בנוסף לכך, הגשר המוזיקלי מדגיש את ההקרבה והכבוד של החיילים ועובדי שירותי הבריאות ומבטא את הטרגדיה הכבירה הכרוכה בכך, ואת העובדה שיש מי שלא מעריך אותם.
פזמון שני.
את הפזמון השני פותחת סוויפט בשורה "איתך אני משרת, איתך אני נופל למטה, למטה (למטה)", שהופיעה באופן מעט שונה בפזמון הראשון. השורה הזו עוסקת בנוכח העובדה שבמהלך מגפת הקורונה אנשים ברחבי העולם עזרו אחד לשני על מנת להביא לקץ המגפה, כמו גם עיסוקה בחיילים שנמצאים אחד בשביל השני במהלך קרב או מלחמה. היא ממשיכה ושרה "(צופה) באיך שאתה נושם פנימה, (צופה) באיך שאתה נושם החוצה, החוצה; איתך אני משרת (איתך אני משרת), איתך אני נופל (למטה), למטה (למטה)" ומבצעת הקבלה נוספת בין עובדי שירותי הבריאות והחיילים. זאת, מכיוון שהשורות האלה מתייחסות לרופא המתבונן בעמיתו לעבודה כשהוא גוסס כתוצאה ממחלת נגיף הקורונה, בדומה לחייל המתבונן בחבריו כשהם גוססים בשדה הקרב.
מעבר לכך, תוצאות המגפה והלחימה בהן עוסקות השורות ב-"Epiphany" עלולות להוביל להפרעת דחק פוסט-טראומטית. לאחר הפזמון השני, מבצעת סוויפט אאוטרו הכולל בתוכו בדיוק את אותן השורות המופיעות בגשר המוזיקלי. אותן השורות כוללות גם את אותן המשמעויות.
ביקורת.
השיר ספג ביקורות חיוביות רבות מטעם מבקרי המוזיקה. קיטי אמפייר מהגרדיאן סברה כי "סוויפט כתבה את "Epiphany" בהשראת סבה שלחם בקרב גוודלקנל בשנת 1942". היא הוסיפה כי מדובר "בשיר עגום, שעלילת המשנה שלו עוסקת בסבל הנגרם כתוצאה ממגפת הקורונה". בניו יורק טיימס השוו אותו לסגנון של אניה, תוך שתיארו אותו כ"המנון קלאוסטרופובי". ב-"NME" נכתב כי "השיר מרגיש איטי אך עם זאת, הליריקה והמנגינה שלו מאזנים אותו". ספנסר קורנהבר מהאטלנטיק, סבר כי "קולה של סוויפט בשיר שקוף למחצה; ההברות שלה מתקדמות לאט. מעבר לכך, היא נוגעת בנושאי המלחמות ומגפת הקורונה, תוך שבשורה "דוקטור, אני חושב/ת שהיא מתרסקת" היא מדובבת אח מוסמך המדבר לרופא שנמצא עמו". ריצ'רד לבו מ-"Medium" כתב כי "Epiphany" הוא "אולי השיר שהכי קשה 'לתפוס' בהאזנה ראשונה. הוא מתחיל בבית העוסק בהפרעת הדחק הפוסט-טראומטית של סבה של סוויפט משירותו בקרב גוודלקנל שאירע במהלך מלחמת העולם השנייה, ואז בבית השני הוא עוסק במגפת הקורונה ובאנשי שירותי הבריאות. בפזמון שלו נעשית הקבלה בין החיילים לעובדי שירותי הבריאות ובטראומות שהם חוו. עומקו הלירי והיקפו משובחים, אם כי החלטתה לבנות ולהפיק אותו כמו המנון כנסייתי עשויה להפחית את התהודה הרגשית שלו עבור חלק מהמאזינים". ברולינג סטון ו-"BuzzFeed" נבחרו שתי השורות "מישהו בבית הספר לרפואה לא כיסה (את פניו); בת של מישהו, אמא של מישהו", לאהובות ביותר בשיר. ב-"Vulture" שיבחו את התפתחות הקול של סוויפט ואת הניסיון לצאת מהטווח הרגיל שלו, תוך שהושוותה לאימוג'ן היפ.