בית הגידול של הפילים מורכב מיערות שפלה, יערות עננים, יערות טרופיים וגבעות מיוערת עדינות מתחת לגובה של 300 מטר. בעוד שהפילים יכולים לאכלס בתי גידול שונים, ממחקרים ארוכי טווח של אוכלוסיות פילים ברחבי אסיה עולה כי יערות שפלה הם בית גידול מועדף. עובדה זאת מאיימת במיוחד על הפילים שכן בשפלה מתרחש אובדן בית גידול גבוה יותר מיערות הרריים בשל הנגישות שלהם לבני אדם. הטמפרטורה בתחומי המחיה שלהם 20–30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 4,700-2,000 מילימטר לשנה.
הפילים הסומטרים ניזונים מעלים, עשבים, שיחים וחלקי צמחייה אחרים, ולמעט טיגריס סומטרה שמהווה איום לפילונים - אין לפילים שום אויב טבעי ברחבי האי. פרסתנים אחרים שחיים באי לצד הפיל הם קרנף סומטרי, סרו סומטרי, טפיר אסייתי, מונטיאק מצוי ואייל סמבר. הפילה הסומטרית ממליטה בדרך כלל בלילה ומשך ההמלטה הוא כ-10 שניות. הפילון מסוגל לעמוד בכוחות עצמו בין 10 דקות לחצי שעה מרגע הלידה. הפילות הסומטריות מפסיקות להתרבות לאחר גיל 60 שנה - שזאת גם תוחלת החיים הממוצעת שלהם בטבע. תוחלת החיים המקסימלית של הפילות היא עד גיל 75 בעוד שזכרים חיים עד גיל 60.
איומים ושימור.
בשל המרות של יערות ליישובים אנושים ושטחים חקלאיים, רבים מאוכלוסיות הפילים בסומטרה נתונות ללחצים קשים מצד האדם - במיוחד פילים אשר נכנסים ליערות שהוסבו למטעים חקלאיים וגורמים שם לנזקים. בנוסף להריגת פילים בתור "מזיקים", הפילים הסומטרים מהווים גם מטרה לציד לא חוקי עבור הסחר בשנהב שלהם. כיום, הפיל הסומטרי מצוי רק בשבעה מחוזות באי - וברבים מהם הוא נתון ללחץ מוגבר של אובדן בית גידול וקונפליקטים עם החקלאים. מסיבה זאת ארגון השימור IUCN הכניס את הפיל לקטגוריה המאוימת ביותר - סכנת הכחדה חמורה (CR). בין שנת 2012 ל-2015, 36 פילים נמצאו מתים במחוז אצ'ה מהרעלה, התחשמלות ומלכודות. רוב הפילים המתים נמצאו ליד מטעי שמן דקלים. חוקרי טבע מעריכים כי פילי סומטרה עלולים להיכחד בתוך פחות מעשר שנים, אם השליקה לא תיעצר.
למרות שהפיל נחשב למין מוגן באינדונזיה ואף רשום בנספח א' של אמנת וושינגטון האוסרת מסחר בינלאומי במין זה ובמוצריו, כ-85% מבתי הגידול שלו ממוקמים מחוץ לאזורים מוגנים המונעת הסבה שלהם לשטחים חקלאיים. בשנת 2004, הוקם הפארק הלאומי טאסו-נילו במחוז ריאו על מנת להגן על בית הגידול של הפיל הסומטרי. היער בתחומי הפארק הוא אחד האזורים הגדולים האחרונים בסומטרה שמסוגל לתמוך באוכלוסייה גדולה של פילים.
סקרים ואומדנים.
במהלך השנים נעשו מספר סקרים על אוכלוסיית הפילים. להלן רשימת הסקרים המציגה את הירידה התלולה במספרי הפילים.
בשבי.
בין השנים 1986 ו-1995, 520 פילי בר נתפסו ונשמרו בשישה מרכזים לאילוף פילים, אשר הוקמו מאז 1986 במחוזות לאמפונג, אצ'ה, בנגקולו, צפון ודרום סומטרה, וקיאו. לכידת פילי בר הופסקה בשנת 1999 בשל העלות היקרה של החזקתם. עד סוף שנת 2000, הוחזקו 391 פילים סומטרים באינדונזיה במרכזים כאלו, בגני חיות, בספארי ובאזורי תיירות.
פיל בורנאי
פיל בורנאי (שם מדעי: Elephas maximus borneensis; קרוי גם פיל ננסי בורנאי), הוא תת-מין נדיר של פיל אסייתי האנדמי לאי בורנאו המחולק בין אינדונזיה ומלזיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1950 על ידי פאולס אדוארד פיליס דראניאגאלה. ישנה מחלוקת בקשר למוצאו של הפיל הבורנאי האם הוא היה מאז ומקדם באי, או שהוא מהווה למעשה אוכלוסייה של פיל הודי או פיל ג'אווני שהובאה לאי על ידי סולטני ג'אווה או על ידי ההולנדים. בעוד שבעבר הדעה הרווחת שהפיל הבורנאי הוא חלק מתת-המין ההודי, בעקבות ניתוחים גנטים בשנת 2003, הוכח שהפיל הבורנאי מהווה תת-מין בפני עצמו עם קרבה גדולה לפיל הג'אווני שנכחד. הפיל הבורנאי סובל מאובדן בית גידול וחדירה ליערות שבהם הוא חי. בעוד שבארגון השימור IUCN הוא אינו מסווג בפני עצמו אלא נכלל תחת מצב השימור של הפיל האסייתי, בארגון ה-WWF הוא מסווג כמין בסכנת הכחדה (EN).
היסטוריה.
מספר מאות לפני הספירה, היה נפוץ ברחבי אינדונזיה השימוש בפילים בתור מתנות לאדם ממעמד גבוה, ואף העבירו אותם דרך הים מאי אחד למשנהו. הגעתם של הפילים לאזור קלימנטן בצפון בורנאו עולות בקנה אחד עם השלטון של סולטני סולו במדינת סבח המלזית. סולטנות סולו הייתה בקשרי ידידות עם הסולטנות ההינדית של ג'אווה, וכאות הוקרה שליטי ג'אווה שלחו להם בשנת 1395 לערך שני פילי ג'אווה - מה שגם מסביר את נוכחות שרידי פילים עד היום במספר איים בפיליפינים כמו מינדנאו. הסולטן של סולו ומשפחתו מכרו חלק מהפילים שלהם ליצרני ספינות שיסייעו להם בגרירה בולי עצים מהיער - וזאת בשל העובדה שהיה להם מחסור בקרקע לצורך מחיית הפילים. כאשר השימוש בפילים הסתיים, הפילים הקטנים והביישנים שהועסקו על ידי סוחרים ובוני ספינות בסולו שוחררו ליערות כדי שיוכלו לחיות במעבה הג'ונגל ללא הפרעה. ייתכן שפילים אלה הם הבסיס לאוכלוסיית הפילים הנוכחית בבורנאו.
המפגש הראשון של האירופאים עם הפיל הבורנאי אירע בשנת 1521. שרידי האניות מהמשלחת של פרדיננד מגלן הספרדי עגנו בפעם הראשונה בסולטנות ברוניי בצפון האי, ואנטוניו פיגאפטה שתיעד את המסע סיפר שהמשלחת הספרדית ביקרה בארמונות של השליט שבו היו פילים עטויי משי. מנהג זה הופסק כנראה מאוחר יותר על ידי שליטי האי בשל ציד הפילים, בהתחשב בכך שמגלי ארצות אחרים שביקרו באי ב-1770 וב-1840 לא דיווחו בין חוויותיהם על צפייה בפילים בפורט רויאל. בקצה האחר של בורניאו, חוקרים מ-1850 ו-1880 ציטטו מקור סיני שהסולטן של באנג'ארמאסין נהג לרכוב על פיל. אף שהפילים היו נפוצים בתקופות הקדומות בחצרות השליטים, לא היה ידוע על לכידת פילים לצורך אילוף הפיל על ידי המקומיים בבורנאו.
מעמד טקסונומי.
במשך שנים רבות מעמדו הטקסונומי של הפיל הבורנאי לא היה מוסכם. אחת הסיבות לכך היא שלא היה ברור האם אוכלוסיית פילי בורנאו היא ילידת האי, או שמקורה בצאצאי פילים שניתנו על ידי סולטנות ג'אווה לסולטנות סולו. בנוסף הייתה אפשרות שהפיל הובאה לאי בשנת 1750 על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית.
במאה ה-19, מחקר זואולוגי קבע כי אכן התרחשו פילי בר באופן טבעי באזור מוגבל של צפון מזרח בורניאו. למרות זאת מעמדם וייחודם הטקסונומי של הפילים בורניאו היה שנוי במחלוקת מאז. בשנת 1940, החוקר פרדריק שאן הניח שהפילים הם צאצאים של פילים שהובאו לאי בתקופה מאוחרת יחסית והוא החשיב אותם כחלק מתת-המין פיל הודי. הזואולוג השוודי - רג'ינלד אינס פוקוק שבחן דגימות במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון לא הסכים עם הנחה זאת בשנת 1943, וסיווג את כל הפילים באיי אינדונזיה כשייכים לתת-המין פיל סומטרי. בשנת 1950, הזואולוג הבריטי פאולס אדוארד פיאריס דראניאגאלה טען בדומה לחוקרים מהמאה ה-19 שפילי בורנאו שייכים לתת-מין נפרד - בין השאר לטענתו על בסיס השוני בין הניבים הישרים יחסית של פילי בורנאו לניבים המעוקלים של הפילים ההודים - והוא נתן להם את השם המדעי "Elephas maximus borneensis".
בשנת 2003, הדיון נפתח מחדש לאחר שהוצע כי הפילים בצפון מזרח בורנאו הובאו על ידי סולטנות סולו מהאי ג'אווה ובהתאם לכך הפילים צריכים להיות מקוטלגים תחת תת-המין הנכחד פיל ג'אווני ("Elephas maximus sondaicus") שתואר אף הוא על ידי דראניאגאלה. השערה זו מבוססת על חוסר בעדות ארכאולוגית מספקת לנוכחות היסטורית של הפילים בבורניאו, ובכך נתנה אישוש לפולקלור שפילי בר לא היו נפוצים מלכתחילה בבורנאו.
בסופו של דבר במהלך שנת 2003, הנתונים שעלו מניתוח DNA מיטוכונדריאלי של הפילים בבורנאו הראו כי מקורה של האוכלוסייה היה כנראה בג'אווה וסונדה, אולם הם התפתחו באי בצורה שונה מפילי ג'אווה - ייתכן בשל עליית פני הים שכיסתה את גשר היבשה שקישר בין ג'אווה לבורנאו. על סמך נתונים אלה, הפיל הבורנאי קיבל סופית מעמד של תת-מין בפני עצמו.
תיאור ומאפיינים.
הפילים האסייתים ובכללם הפיל הבורנאי, נבדלים מהפילים האפריקנים בכך שקצה הקודקוד הוא הנקודה הגובהה אצלם בגוף. יש להם מבנה גוף עגלגל וקומפקטי יותר ואוזניים קצרות ועגלגלות.
מאז פרסום המאפיינים הגנומיים של פילי בורנאו ב-2003 ללא נתוני גובה ואורך, זה הפך לדבר שבשגרה להתייחס אליהם בתור תת-מין "ננסי". אף על פי שחלק מפילי בורנאו נמוכים, בדרך כלל פילים בוגרים משני הזוויגים שנמדדו במחוז סבאח דמו בגובהם לעמיתיהם בחצי האי המלאי. חמש מדידות של גולגולות פילות בוגרות לחלוטין בשמורת יער גומאנטונג היו קטנות מעט מהמדידות הממוצעות עבור הפילים בסומטרה (בסביבות 90-70%), אולם מדידות זמינות מועטות הראו כי פילי בורניאו זהים בגודלם לפילי סומטרה ומלאיה.
מדידות מורפולוגיות של חמישה עשר פילים בשבי מחצי האי המלאי ושישה פילים מסבאח שנעשו בין אפריל 2005 לינואר 2006, חזרו על עצמם 3 פעמים עבור כל פיל והוכיחו מעל כל ספק כי אין הבדלים משמעותיים בן האוכלוסיות. ביחס לפילים ההודים והסרי לנקים לעומת זאת, הפיל הבורנאי נחשב כקטן יחסית - עד כחמישית מגודלו. במדידות מסוימות שנעשו עלה כי הפיל ההודי גבוה מהפיל הבורנאי ב-20 ס"מ, והפיל הסרי לנקי גבוה ממנו ב-12 ס"מ. ייתכן שההתייחסות לפיל הבורנאי כתת-מין ננסי השתרשה על סמך צפייה בפילים קטנים במעט וצעירים או על סמך ההשוואה בינו לבין הפיל ההודי. לפילי בורנאו יש אופי פסיבי, ובאופן פלאי הם די מאולפים ונינוחים יחסית לפילים אסייתים אחרים כך שיש המשתמשים בזה כדי לחזק את טענתם שהם צאצאים של פילים שבויים ששוחררו באי.
תפוצה ואקולוגיה.
הפיל הבורנאי כשמו, אנדמי לאי בורנאו שבמחולק בין אינדונזיה ומלזיה.