בינואר 1879 פרצה מלחמת הזולו. מפקד הכוחות הבריטיים באזור דרום אפריקה, לורד צ'למספורד, חילק את הכוח הבריטי שהיה אמור לתקוף את ממלכת הזולו לשלושה טורים: הטור המרכזי בפיקודו ובפיקוד ריצ'רד גלין, הטור הדרומי בפיקודו של צ'ארלס פירסון והטור הצפוני בפיקוד ווד. תפקידו המקורי של ווד היה להילחם בשבטי הזולו הצפוניים ולמנוע מהם לתגבר את כוחות הזולו במרכז. עם זאת, ב-22 בינואר הובס הטור המרכזי בקרב איסאנדלוואנה. הטור הדרומי כותר באזור העיר אשאו, כך שהטור של ווד היה הטור החופשי היחיד. בעקבות פקודות חדשות מצ'למספורד, ווד נסוג וערך את כוחותיו מחדש. הגזרה שלו נשארה שקטה יחסית, אולם ב-28 במרץ צ'למספורד ביקש ממנו לבצע מתקפת הסחה בזמן שהוא יפקד על כוח חילוץ לחיילים הנצורים באשאו. ווד שולח כוח של כ-600 חיילים לתקוף מעוז של שבט הזולו בהלובאין בשאיפה למשוך את לוחמי הזולו לכיוון העמדה המבוצרת של כוחותיו. לעזרת כוחות הזולו בהלובאין הגיעו כ-26,000 לוחמי זולו, וכוחותיו של ווד נחלו תבוסה כואבת שהסתיימה ב-225 בריטים הרוגים ועריקה המונית של החיילים האפריקניים שלחמו בשירות הבריטים.
מעודדים מהצלחתם, תקפו הזולו יום למחרת את העמדה המבוצרת של ווד בקמבולה אשר בה היו 2,068 חיילים בריטים. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ לכוחותיו של ווד, עם 29 הרוגים בריטים וכ-2,000 הרוגים מכוחות הזולו. קרב זה נחשב לנקודת המפנה במלחמת הזולו ואיפשר את חילוץ הכוח הנצור באשאו. ב-3 באפריל הוענקה לו דרגה זמנית של בריגדיר גנרל, והוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה השנייה אשר עמה השתתף בפלישה השנייה לממלכת הזולו ובקרב אולונדי. לאחר מכן הוא הוביל את המשא ומתן עם הזולו. לאחר מכן בחר ווד לחזור לאנגליה ולא להשתתף במרדף הסופי אחר מלך הזולו קטשאויו קמפנדה. ב-23 ביוני 1879 הוא הועלה לדרגת אביר מפקד במסדר האמבט. באותה תקופה הוא החל לסבול מחירשות. בספטמבר של אותה שנה הוא ביקר בטירת בלמורל את ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, אשר ציינה ביומנה שהיא נאלצה "לצרוח" כדי לדבר אתו.
ב-12 בינואר 1880 מונה ווד למפקד חיל המצב בעיר צ'טהאם. בין מרץ ליולי של אותה שנה, ביקשה ממנו המלכה ויקטוריה ללוות יחד עם אשתו את הקיסרית אז'ני שביקשה לראות את המקום שבו מת בנה, נפוליאון אז'ן לואי במהלך מלחמת הזולו. בדרכם חזור הם עברו באי סנט הלנה, המקום בו מת נפוליאון בונפרטה. לאכזבתו של ווד, הוא לא קיבל כל תגמול על המשימה הזו. בינואר 1881, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת הבורים הראשונה, נשלח ווד חזרה לאפריקה בדרגה מקומית של בריגדיר גנרל. הוא מונה לאחד מאנשי מטהו של המפקד הבריטי באזור ג'ורג' קולי אשר היה צעיר ממנו. בפברואר הובס קולי ונהרג בידי הבורים בקרב גבעת המג'ובה, וווד קיבל קידום חירום לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למחליפו של קולי. באמצע מרץ, הוא חידש את המתקפה כנגד הבורים, אולם אז קיבל הוראה מראש הממשלה ויליאם גלאדסטון לחתור לשלום. ווד התנגד לצעד, אולם סבר שמחובתו לציית לממשלה. ב-21 במרץ הוא יצר מגעים עם הבורים, וב-23 במרץ נחתם הסכם שלום במסגרתו הבריטים הכירו ברפובליקה הדרום-אפריקאית.
מצרים וסודאן.
חלקו בהסכם השלום השניא אותו על קציני צבא רבים, אשר סברו שהיה עליו להתפטר ולא לסייע למגעים. ההסכם נתפס כחרפה, ורבים, וביניהם וולסלי, אף כעסו על ווד על כך שלא נקם את מותו של קולי. עם זאת, ההסכם קירב אותו אל פוליטיקאים ליברלים רבים ואף אל המלכה ויקטוריה. ב-1881 נולדה בתו השלישית של ווד, ועל פי בקשתה של המלכה היא נקראה "ויקטוריה אז'ני" - על שמה ועל שם ידידתה הקיסרית אז'ני. הוענק לו הצלב הגדול של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, ואף הוצע לו לשמש כמושל מושבת נטאל. הוא דחה את ההצעה, ובפברואר 1882 הוא הוחזר לבריטניה לפיקוד על חיל המצב בצ'טהאם. באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד הבריגדה ה-4 אשר נשלחה למצרים כחלק מחיל המשלוח בפיקודו של וולסלי אשר יצא לדכא את מרד עוראבי. הבריגדה שתחת פיקדו הוצבה ככוח כיבוש באלכסנדריה.
ב-21 בדצמבר 1882 מונה ווד לסירדאר - המפקד הבריטי של צבא מצרים. הוא החזיק בתפקיד עד 1885, ובמהלך תקופה זו העביר ארגון מחדש את הצבא. ב-1885 נשלח ווד לפקד על כוחות במהלך המלחמה המהדית. עם זאת, הוא סולק מהתפקיד כיוון שהסתכסך עם וולסלי שהיה המפקד העליון באזור. ביוני של אותה שנה הוא חזר לבריטניה.
אחריתו.
ב-1 באפריל 1886 הוא מונה למפקד פיקוד המזרח. בנובמבר 1888 הועלתה הצעה להעבירו לפקד על פיקוד אלדרשוט - אחד התפקידים היוקרתיים ביותר בצבא הבריטי. ההצעה נתקלה בהתנגדותו של המפקד העליון של הצבא, הדוכס מקיימברידג', אולם חרף זאת קיבל ווד את התפקיד ונכנס אליו בתחילת 1889. במקביל הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ב-30 במאי 1891 הוא הועלה לדרגת אביר הצלב הגדול במסדר האמבט. בתפקידו זה, הוא יזם רפורמות שנועדו בעיקר להקל על חייהם של החיילים. הוא אף דאג לשיפור תנאיהם של בעלי החיים שבשירות הצבא. בתחילת 1893 הוא הוחלף בתפקיד בבנה של המלכה הנסיך ארתור. המלכה רצתה שווד ימונה למפקד צבא הודו הבריטית, בעוד הדוכס מקיימברידג' העדיף למנותו למפקד ארמיית בומביי. בסופו של דבר הוא מונה לקצין האספקה הראשי של הצבא. ב-26 במרץ 1895 הוא הועלה לדרגת גנרל מלא. בתקופה זו הוא פרסם מספר ספרים העוסקים בחיל פרשים.
ב-1897 הוא מונה לקצין כוח אדם ואדמיניסטרציה ראשי. ב-1899 הוא הגיש בקשה להשתתף במלחמת הבורים השנייה, ואף גילה נכונות לשרת תחת רדוורס בולר הזוטר ממנו. בקשתו נדחתה. ב-1901 מונה למפקד הקורפוס השני, ובהמשך למפקד פיקוד דרום. ב-8 באפריל 1903 הוא הועלה לדרגת פילדמרשל, ובסוף 1904 פרש מהצבא. הוא נפטר מאי-ספיקת לב ב-2 בדצמבר 1919 בגיל 81 ונקבר בבית הקברות הצבאי באלדרשוט. צלב הוויקטוריה שלו מוצג במוזיאון הצבאי הלאומי בלונדון.
יוכבד טרויב
כברית
שדה התעופה כברית הוא שדה תעופה צבאי של חיל האוויר המצרי, מיקומו כ-30 קילומטרים צפונית לעיר סואץ ו-125 קילומטרים מזרחית לקהיר. השדה משרת בעיקר מסוקי קרב מדגם איירוספסיאל גאזל. שמו של השדה נגזר משם הכפר הקרוב אליו ומשמעותו בערבית הוא גופרית.
היסטוריה.
בזמן מלחמת העולם השנייה השדה נקרא תחנת חיל האוויר המלכותי כברית. הבסיס שימש את חיל האוויר הבריטי המלכותי במערכה במדבר המערבי שבה לחמו הבריטים בגרמנים ובאיטלקים בצפון אפריקה. בשנת 1941 הוקמה בבסיס יחידת קומנדו בריטית. בשנת 1943 חילות האוויר של צבא ארצות הברית נחתו בשדה התעופה וסייעו לבריטים במאבק מול הגרמנים. השליטה על שדה התעופה הועברה לידי מצרים לאחר שהבריטים פינו את תעלת סואץ בשנת 1956.
שדה התעופה הועבר לרשות חיל האוויר המצרי והוא הפך אותו לאחד מבסיסיו העיקריים. במהלך מלחמת סיני, טייסת 20 של חיל האוויר המצרי שמנתה 12 מטוסי מיג-15 הוצבה בבסיס. במלחמת ששת הימים, כחלק ממבצע מוקד, בסיס כברית הופצץ על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי מדגם דאסו מיסטר IV. בתקיפה ניזוקו מטוסי מיג-17 רבים שהיו חשופים לצד מסלול ההמראה. בשנת 1973, במלחמת יום הכיפורים, כוחות חיל רגלים של צה"ל השתלטו על הבסיס וכן על הבסיסים כספרית ושלופה, אולם לא נעשה בהם שימוש צבאי.
כיום בסיס כברית נמצא בשליטת חיל האוויר המצרי. שדה התעופה מאוכלס בעיקר על ידי מסוקי SA-342 - איירוספסיאל גאזל ("צבי"). מסלולי ההמראה וההנאגרים שיועדו למטוסים, משמשים את המסוקים.
השירות הפדרלי למלחמה במונופולים
השירות הפדרלי למלחמה במונופולים (ברוסית: Федеральная антимонопольная служба, בראשי תיבות ФАС России) הידוע גם בשם הרשות הפדרלית להגבלים עסקיים, הוא גוף אכיפת חוק פדרלי הכפוף לממשלת רוסיה ותפקידו לפקח ולעודד כלכלת שוק ואת התחרות בשווקים, יישום החקיקה בתחום הגבלים עסקיים, מלחמה במונופולים ובקרטל, פיקוח על מיזוג חברות והשקעות זרות, הגדלת התחרותיות במשק ומניעת שיתוף פעולה של מתחרים שעלול להביא לעליית מחירי מוצרים.
בדצמבר 2014 הועברו לארגון גם סמכויות הפיקוח על הזמנות המדינה בתחום הטכנולוגיות הצבאיות וביולי 2015 שירות התעריפים הפדרלי מוזג לתוכו והשירות אחראי גם להסדרת תעריפים. לארגון 84 יחידות סמך טריטוריאליות והוא פועל מכוח החוק הפדרלי 135 "אודות הגנת התחרותיות" שנכנס לתוקף ב-26 באוקטובר 2006.
סמכויות.
לשירות סמכויות לקבוע כי גוף עסקי מסוים מהווה מונופול, קרי חברה בעלת נתח שוק מרכזי בשוק הרלוונטי. השירות גם קובע האם שיתוף פעולה בין שני גופים עסקיים או יותר מהווה הסדר כובל שמטרתו ליצור קרטל, שהוא הסכם בין שיתוף פעולה בין שתי חברות שפוגע בתחרות בענף. למשל, במצב בו שתי חברות מסכימות ביניהן שימכרו מוצר מסוים באותו מחיר. כמו כן, השירות מאשר או שלא מאשר מיזוג בין חברות ורשאי לקבוע האם מונופול ניצל לרעה את מעמדו.
היסטוריה.
הגוף הראשון למלחמה במונופולים ברוסיה הוקם בשנת 1990 בשם הוועדה הממלכתית למדיניות מלחמה במונופולים ותמיכה בחברות כלכליות חדשות (Государственный комитет РСФСР по антимонопольной политике и поддержке новых экономических структур, או Государственном комитете Российской Федерации по антимонопольной политике и поддержке новых экономических структур). ליושב ראש הוועדה מונה ולרי צ'רנוגורודסקי. בשנת 1992 הוגדלה מצבת כוח האדם ולראש הוועדה החדש מונה לאוניד בוצ'ין.
במרץ 1997 הוועדה אורגנה מחדש והפכה לוועדה הממלכתית למלחמה במונופולים (Государственный антимонопольный комитет Российской Федерации). באוגוסט אותה שנה מונתה נטליה פונארבה ליושבת ראש הוועדה.