שטחו של המחוז הוא 163,000 קמ"ר המהווים 20.9% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 6,137,414 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.
חנה דרזנר
הרשיון לשימוש חופשי במסמכים של GNU
הים התיכון (מחוז)
מחוז הים התיכון (טורקית Akdeniz Bölgesi) הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן בדרום אסיה הקטנה, לאורך חופי הים התיכון. שטחו של המחוז שהוקם בשנת 1941 הוא 120,000 קמ"ר המהווים 15.4% משטח המדינה. בשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 8,706,005 תושבים.
המחוז מחולק לשמונה נפות כדלקמן:
שיכון בבלי
שיכון בבלי הוא שכונה בצפון החדש של תל אביב, מדרום לנחל הירקון.
השכונה קרויה על שם התלמוד הבבלי, ורחובות רבים בה נושאים שמות הקשורים בספרות חז"ל, דוגמת הכנסת הגדולה, ירושלמי, סנהדרין, המשנה, תוספתא, הזוהר, אונקלוס ובן סירא. וכן שמות רבנים כמו הרב הרצוג, הרב עוזיאל, הרב טולידאנו, והרב קוסובסקי. הרחוב הראשי המוביל לשכונה מדרך נמיר הוא רחוב הרב הרצוג, שבו ממוקם גם המרכז המסחרי.
תל חשאש.
במרכזה של השכונה ניצב "תל חשאש" שכונה בעבר בשם "גבעת הכלניות" וכיום נטוע עליו גן בשם "גן אברמוביץ'". התל מתנשא לגובה של 21 מטרים, והוא אחד משלושה תילים הצופים אל מפגשם של נחל הירקון ונחל איילון (שני האחרים הם תל נפוליאון ותל קסילה). בתל נמצאו קברים מהתקופה ההלניסטית וחרסים מהתקופות הרומית הקדומה, הביזנטית והערבית הקדומה, עד המאה ה-8. ארכאולוגים סבורים כי באתר שכן יישוב כפרי שומרוני, בדומה ליישוב שהתקיים בתל קסילה מצידו הצפוני של הנחל. במקום הוכשר גן בשטח של 13.5 דונם, ובו הפסל "מפרשיות" של רוני בן צבי (1995). עוד נמצאים באתר גת ומבנה עתיק בלתי מזוהה.
תולדות השכונה.
עד מלחמת העצמאות השתייכו אדמות שיכון בבלי לכפר הערבי ג'מאסין אל ע'רבי. ב-1948 שיכנה עיריית תל אביב בבתי הכפר פליטים יהודיים מאזורי הקרבות הסמוכים, ועם הזמן הפך השטח הבנוי של הכפר לשכונת גבעת עמל ב'. הקרקעות הועברו לרשות מינהל מקרקעי ישראל ועיריית תל אביב לפי חוק נכסי נפקדים. על אדמות הכפר נבנתה שכונת בבלי החל בשנת 1957 כשיכון עממי. שני בלוקים, בהם עשרות דירות, נבנו במרחק רב מדרך נמיר (חיפה) ומרחוב יהודה המכבי. ללא קו אוטובוס הנכנס לשכונה, נאלצו התושבים הראשונים לבוסס בחול ובבוץ בדרך לבתיהם. במחצית שנות ה-60 גילו חברות קבלניות (בהן "שיכון עובדים") את האזור שמחיר המגרשים בו היה זול יחסית, והחלו לבנות בצורה נרחבת. רמת הבנייה הייתה גבוהה יחסית - בניינים בני ארבע קומות ויותר, דירות של ארבעה חדרים, מעלית וחלקות חנייה צמודות. השכונה התפתחה מבחינת קישורה לעיר ומבחינת אספקת שירותים מקומיים. בסוף שנות ה-60 הוקם בה מרכז דקל שכלל 100 דירות, מרכז מסחרי של 17 חנויות ובית קולנוע דקל שהכיל כ-1,000 מקומות ישיבה. במחצית שנות ה-80 נבנה החלק הדרומי (רחוב פעמוני) ברמה גבוהה אף יותר, והשכונה שמרה על ייחודה כשכונה קטנה יחסית, לתושבים ממעמד בינוני-גבוה, אם כי משפחות רבות עברו לאזורים צפוניים יותר, שהציעו דירות גדולות יותר ומגדלי מגורים גבוהים יותר. בעשור הראשון של המאה ה-21 התמקדה הבנייה בשכונה בבתי מגורים יוקרתיים הצופים אל נחל איילון. בשנת 2014 החלה סלילת כביש דו מסלולי המקשר בין רחוב ההלכה בדרום השכונה לרחוב קוסובסקי בצפונה. כביש זה מהווה את הגבול המזרחי של השכונה ומקביל לנתיבי איילון.
מאפייני השכונה וגבולותיה.
השכונה מאופיינת ב"שיכוני רכבת" ובתי מגורים של ארבע קומות, שבהם דירות 2–4 חדרים עם מעלית וחניה, וכן מבנים של 8 ו-15 קומות. גבולותיה הם: דרך נמיר במערב, פארק הירקון ונחל הירקון בצפון, נתיבי איילון במזרח ודרך ההלכה בדרום. לאורך נחל הירקון משתרע אחד הקטעים הירוקים והיפים של פארק הירקון, ובו מתקנים לעריכת פיקניקים ופינת חי גדולה. גשר הירקון ושני גשרים להולכי רגל ולרוכבי אופניים - האחד ב"ראש ציפור" והאחר במרכזה של השכונה בערך - מחברים אותה אל הגדה הצפונית של הנחל. בקצה הצפון-מזרחי של השכונה, בין נתיבי איילון ונחל איילון, שוכנים מועדון ספורט "קאנטרי דקל" ובית מוגן לאנשים בעלי צרכים מיוחדים.
בשכונה מתגוררת קהילה דתית ולה מספר בתי כנסת. הגדול שבהם הוא בית הכנסת "אהבת אחים" שברחוב כנסת הגדולה. במסגרת בית הכנסת מתנהלת (מלבד התפילות ושיעורי התורה) גם פעילות קהילתית דתית. עד לפטירתו שימש הרב איסר פרנקל כרב השכונה. כיום רב הקהילה הדתית הוא הרב ישראל שפירא.
ניסוי EPR
מרכז אנטוליה
מחוז מרכז אנטוליה (בטורקית İç Anadolu Bölgesi - "מחוז פנים אנטוליה") הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן במרכז אסיה הקטנה ומחולק ל-13 נפות כדלקמן:
שטחו של המחוז הוא כ-151,000 קמ"ר המהווים 19.4% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 11,608,868 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.
דרום-מזרח אנטוליה
מחוז דרום-מזרח אנטוליה (טורקית Güneydoğu Anadolu Bölgesi) הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן בדרום-מזרח אסיה הקטנה ומחולק ל-9 נפות כדלקמן:
שטחו של המחוז הוא כ-75,000 קמ"ר, שהם 9.7% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 6,608,600 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.
אנייטה פלסקו
ג'ון הולמס
גלימה (פירושונים)
סקוט סטאפ
סקוט סטאפ (באנגלית: Scott Stapp; נולד ב- 8 באוגוסט 1973 כאנטוני סקוט פליפן), זמר וכותב שירים אמריקני, אשר התפרסם כסולן להקת הרוק "קריד".
ביוגרפיה.
סטאפ נולד באורלנדו, פלורידה לרופא השיניים סטיב סטאפ וללינדה סטאפ, שעזבה את הבית כשסטאפ היה בן 5 . כנער העריץ את להקת הדלתות ובמיוחד את הסולן ג'ים מוריסון. במטרה לרצות את אביו סטאפ החל ללמוד באוניברסיטת לי שבקליוולנד, טנסי. אולם לא סיים את לימודיו משום שנתפס מעשן מריחואנה והורחק לצמיתות. לאחר מכן למד באוניברסיטת המדינה של פלורידה בעקבות ג'ים מוריסון שלמד שם.
ב־1995 ייסד יחד עם חברו לספסל הלימודים את להקת קריד בטאלאהאסי, פלורידה. הלהקה הוציאה שלושה אלבומי אולפן כשסטאפ משמש כזמר וככותב השירים של הלהקה. סטאפ הציג בשיריו תכנים עמוקים, רוויים באווירה דתית ורוחנית ובעל מסרים של אהבה ואופטימיות (לדוגמה, הלהיט "With Arms Wide Open").
ביוני 2004 הכריזה הלהקה על פירוקה. בעוד ששאר חברי הלהקה הקימו להקה משלהם בשם "אלטר ברידג'", סטאפ החל לעבוד על אלבום סולו. אלבום ששמו "The Great Divide", יצא לחנויות בארצות הברית בנובמבר 2005 והמשיך את הקו המוזיקלי של קריד. מפיק האלבום היה ג'ון קורזווג, שהפיק את כל אלבומי קריד. האלבום הגיע למקום ה-19 במצעד האלבומים האמריקני, וזכה להצלחה בינונית במכירות בארצות הברית. בנוסף, הקליט שיר שהופיע באלבום אוסף בשם "הפסיון של ישו - שירים".
חייו האישיים.
סטאפ היה נשוי להילרי בארנס במשך שנה וחצי (1998–1999). לזוג נולד בן בשם ג'אגר מייקל סטאפ (נולד ב-1998). ב־10 בפברואר 2006 התחתן עם מיס ניו יורק (במסגרת תחרות היופי "מיס USA"), ג'קלין נשוויט. לזוג נולדה ילדה ב־4 בינואר 2007 ונקראה מילאן חיית סטאפ.
ברנרדו פיזאנו
ברנרדו פיזאנו (באיטלקית: Bernardo Pisano (גם פאגולי), 12 באוקטובר 1490 - 23 בינואר 1548) היה מלחין, כומר, זמר ומלומד איטלקי מתקופת הרנסאנס. הוא היה אחד ממחברי המדריגלים הראשונים והמלחין הראשון בכל מקום שהוא שזכה לכך, שקובץ שלם של מוזיקה חילונית, שכולו מוקדש לו בלבד, ייצא לאור בדפוס.
חייו.
פיזאנו נולד בפירנצה וייתכן שעשה זמן מה בפיזה (ומכאן שמו). בצעירותו שר ולמד מוזיקה בכנסיית אנונציאטה בפירנצה. בשנת 1512 התמנה למאסטרו די קאפלה (ממונה על המוזיקה) של הכנסייה, משרה שמילא נוסף לפיקוח על זמרי המקהלה ושירה בקאפלות השונות. מסתבר, שהיה חביב על משפחת מדיצ'י, שלא הסתפקו בכך ששכרו אותו למשרה בכנסייה אלא נתנו לו גם משרת זמר בקאפלה האפיפיורית ברומא, מיש לאחר שהחשמן ג'ובאני דה מדיצ'י היה לאפיפיור לאו העשירי. אי שם בתקופה שבין 1512 ל-1520 היה מורו של פרנצ'סקו קורטצ'ה, נגן עוגב ומלחין בחצר קוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה.
פיזאנו ישב ישיבת קבע ברומא עד סוף חייו. נוסף לזמרה במקהלת הקאפלה האפיפיורית, קיבל קצבאות כמורה מן האפיפיור, בין השאר בכל אחת מן הקתדרלות של סביליה ולרידה. בין 1515 ל-1519 נסע בלוך ושוב בין פירנצה לרומא, כיון שכיהן במשרות בשתי הערים, אבל בשנת 1520 חזר לרומא והסתפק בביקורים מדי פעם בפירנצה.
פיזאנו נכשל בטעות כשחזר לפירנצה ב-1529, בתקופת הממשלה הרפובליקאית בת שלוש השנים, תוצאה של הפיכה מוצלחת נגד בני מדיצ'י. מחמת קשריו הקרובים בעליל למשפחת מדיצ'י, האשימו אותו בריגול למען האפיפיורות. הוא נעצר, נכלא ועונה. בספטמבר 1529 החל המצור המפורסם על פירנצה ופיזאנו שוחרר. ב-1530 נפלה פירנצה בידי צבא האפיפיור ומשפחת מדיצ'י חזרה לשלטון. אחרי שניצל בעור שיניו ונחלץ מביתו לשעבר, חזר פיזאנו לרומא ושוב לא יצא ממנה.
ב-1546 מינה אותו האפיפיור פאולוס השלישי לממונה על המוזיקה בקאפלה הפרטית שלו, משרה שבה נשאר רק שנתיים, עד למותו בשנת 1548. בין הזמרים בקבוצת העלית הזאת היה יאקוב ארקאדלט, שיתפרסם עוד יותר מפיזאנו כמלחין מדריגלים.
מוזיקה והשפעה.
פיזאנו כתב מוזיקת קודש בסגנון הומופוני מפוכח, קרוב לוודאי לשימוש בכנסיית אנונציאטה כששימש שם מאסטרו די קאפלה, הרי עיקר השפעתו הייתה כמלחין מוזיקה חילונית. יש הטוענים, שפיזאנו היה מלחין המדריגלים הראשון. המלחינים שנודעו זמן קצר אחריו כאמני הסוגה הזו - קוסטאנצו פסטה, יאקוב ארקאדלט, פיליפ ורדלו - היו מודעים לפועלו והעתיקו חלק ממאפייני הסגנון שלו.