עדי יהוה מנהלים אורח חיים שמרני שבמסגרתו הימורים, שתייה לשכרה, שימוש בסמים ועישון אסורים. יחסי מין הומוסקסואליים ויחסים לפני הנישואים מוגדרים כחטא חמור, הפלה נחשבת לרצח וצניעות היא דבר שהם מעודדים לקיימו. עדי יהוה אינם תורמים דם ואינם מקבלים עירויי דם, גם במצבים מסכני חיים. על פי אמונתם, דם מייצג את קדושת החיים ולכן אסור להעביר אותו מאדם לאדם.
מבנה ארגוני.
עדי יהוה מאורגנים בצורה "תאוקרטית", כהגדרתם. הם מאמינים כי המשיח התמנה על ידי אלוהים למנהיג הקהילה, וכי הוא מכוון מן השמים את הגוף המנהל באמצעות רוח הקודש, שהיא – לפי הבנתם – כוחו הפעיל של אלוהים. הגוף המנהל מורכב ממספר גברים בעלי ותק בָּארגון המחזיקים כולם בתקווה למלוך עם ישו בשמים. משכנו של הגוף המנהל הוא במשרדים הראשיים של עדי יהוה בברוקלין שבארצות הברית.
לשימושו של הגוף המנהל תאגידים רבים שמטרתם לקדם את פעילות ההטפה של העדים בארצות השונות. בין תאגידים אלה נמנים "חברת המצפה לכתבי הקודש ועלונים של ניו יורק", הפועלת בארצות הברית, "האגודה הבינלאומית של תלמידי המקרא" שבבריטניה, וחברות נוספות. סניפיהן של חברות אלה מפוזרים ברחבי העולם וממונים, כל אחד, על אזור גאוגרפי אחר. על כל סניף מופקד "ועד סניף", והוא מהווה שלוחה של הגוף המנהל באותו אזור. האזור שבהשגחת הסניף מחולק למחוזות, והמחוזות מחולקים לנפות. בכל נפה יש כ-20 קהילות. כל קהילה מאורגנת על ידי מועצת "זקנים".
זקני הקהילה אינם מקבלים שכר עבור שירותיהם. הם אחראים להוראה בקהילה ומנהלים את האספות. בין השאר, תפקידם כולל גם שיפוט חברים בקהילה אשר ביצעו חטא חמור, או שהפיצו תפיסות המנוגדות לעיקרי האמונה של העדים. העונש החמור ביותר על מעשים אלה הוא נידוי. בכל שנה כ-40,000 איש מנודים מן הארגון, לרוב עקב התנהגות מינית פסולה. חברי הקהילה אינם מורשים לדבר עם אדם מנודה ולהתרועע עמו. כלל זה אינו מחייב בני משפחה החיים איתו באותו בית. עם זאת, אל להם לדבר איתו על נושאים דתיים. אדם מנודה רשאי לנכוח בהתכנסויות הדתיות של עדי יהוה. הוא יכול אף לחזור לקהילה, בתנאי שישנה את דרכיו.
לפי עדי יהוה הדם הוא קדוש, ולכן אסור לאכלו. בנוסף לכך הם אינם תורמים דם ואינם מקבלים עירויי דם, גם במקרים של סכנת חיים. סירוב זה נובע מתוך פרשנותם לחוק "להימנע... מדם", המופיע בברית החדשה, ולפסוקים אחרים בתנ"ך. אף על פי כן, באפשרותם לקבל מוצרים המופקים מחלקיקי דם (כמו תרופות המיוצרות מחלבונים שמקורם בדם) וכן הליכים רפואיים מסוימים העושים שימוש בדמם שלהם במהלך ניתוחים. עדי יהוה מדגישים את הסכנות הכרוכות בעירויי דם, אך בסירובם הם עומדים על כך שהאיסור הוא מסיבות דתיות בלבד.
התנגדות לעדי יהוה.
מנהגיהם של עדי יהוה ושיטותיהם התאולוגיות היו מאז ומתמיד שנויים במחלוקת. התנגדות פוליטית ודתית לעדי יהוה הובילה במקרים רבים לפגיעה פיזית בחברי הארגון על ידי קבוצות אספסוף ועל ידי ממשלות, הן טוטליטריות והן דמוקרטיות. למשל, באפריל 1951 גורשו אלפי עדים לסיביר בהוראת השלטון הקומוניסטי בברית המועצות. עדי יהוה נתקלו בעוינות גם מצד מנהיגי דתות אחרות, ובפרט מצד נוצרים-אוונגליסטים וקתולים. לא אחת הם מוצגים באור שלילי ככת קיצונית. כיום פעילות הדת של עדי יהוה אסורה או מוגבלת במדינות מסוימות, וביניהן רוסיה, סין וברוב מדינות האסלאם.
בשנת 2013, מעל 600 מאמינים מקרב עדי יהוה היו נתונים במאסר במספר מדינות, כמו קוריאה הדרומית ואריתריאה, בעיקר בגין סירובם להתגייס לצבא.
עדי יהוה ידועים במאבקיהם המשפטיים להגנת פעילותם. הם צברו יותר מ-200 הכרעות לזכותם בכמה מבתי הדין הגבוהים בעולם. רוב הפסיקות נוגעות לעירויי דם, לסרבנות מצפונית ולזכותם לקיים את דתם. בשנות ה-30 ובשנות ה-40 של המאה ה-20 הציגו העדים בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית עשרות סוגיות הקשורות, בין היתר, לחובת ההצדעה לדגל, לחופש הביטוי ולהפצת ספרות בפומבי. עדי יהוה פנו לבית הדין האירופי לזכויות אדם בעניין חוקים נגד המרת דת, סירוב להכרה בהם כדת הרשומה בחוק, אי-מתן אפשרות לביצוע שירות אזרחי במקום שירות צבאי ועוד.
עדי יהוה בגרמניה הנאצית.
ב-1933 היו בין 20,000 ל-25,000 עדי יהוה בגרמניה. בעקבות סירובם להצדיע בקריאה "הייל היטלר" ולהתגייס לצבא הם נרדפו על ידי השלטון הנאצי. רבים מהם נעצרו ובערך 2,000 מתוכם נשלחו למחנות ריכוז. ביניהם היו מאמינים גם מארצות אחרות באירופה. התג שזיהה אותם היה משולש סגול. עדי יהוה יכלו להשתחרר מן המחנות או לא להיאסר כלל בחותמם על הצהרה שלא יהיו עוד פעילים למען הארגון. מעטים חתמו על הצהרה זו. כ-1,200 עדים נרצחו במחנות הריכוז. (ראו השמדת לא-יהודים במלחמת העולם השנייה).
עדי יהוה בישראל.
הראשונים שקיבלו את בשורתם של עדי יהוה בארץ ישראל היו ערבים, וב-1920 נוסדה קהילתם בעיר רמאללה. לקראת קום המדינה עלו לישראל יהודים שנחשפו לארגון בארצות מוצאם, ולאחר הגירתם המשיכו לקיים את דתם החדשה. ערב מלחמת העצמאות היו בארץ ישראל כ-30 עדי יהוה שהתאספו בארבעה מרכזים: ברמאללה, בבית ג'אלא (ליד בית לחם), בחיפה ובבת ים. נכון ל-2005 היו בישראל למעלה מ-1,300 פעילים השייכים לארגון.
כמו במקומות אחרים בעולם, גם בישראל עדי יהוה מסרבים להתגייס לצה"ל, אינם מקבלים עירויי דם, ואינם מציינים ימי הולדת ומועדים דתיים (כמו חגי ישראל, חגי הנצרות וחגי האסלאם).
בשנת 1999 איים ארגון "יד לאחים" על חברת "ויטה" בחרם צרכנים חרדי, כדי שתפטר את אדוארדו קמפוס, פעיל בקהילת עדי יהוה, שהועסק כמנהל כוח האדם במפעל החברה באשדוד. כתוצאה מכך פוטר קמפוס מעבודתו בדצמבר 1999. הדבר הביא להתארגנות חרם צרכנים נגדי ביוזמת עיתון "הארץ" וחבר הכנסת אילן גילאון (מרצ). ארגון "יד לאחים" טען כי עדי יהוה הם כת מיסיונרית, וכי העובדה שקמפוס חבר בה מסוכנת לכל מי שעובד סביבו בשל החובה שהוא רואה לעצמו להמיר את דתם. קמפוס עצמו טען שאין הוא מנסה לשכנע עובדים אחרים להמיר את דתם, וכי הלחץ המופעל למען פיטוריו הוא פגיעה בחופש הדת שלו. קמפוס הוחזר לעבודה בעקבות החרם הנגדי, אולם בתנאים לא-נוחים, שהביאו אותו בסופו של דבר להסדר פרישה תמורת פיצויים. הזדרזות חברת "ויטה" להודיע על פרישת קמפוס לארגון "יד לאחים" עוררה זעם רב בקרב יוזמי החרם הנגדי.
ביוני 2016, נערך טקס מסיון והטבלה למומרים חדשים על-ידי אנשי דת של עדי יהווה בהיכל התרבות שבראשון לציון. בעקבות כך, הגיעו במחאה מאות מפגינים ופעילים של ארגונים יהודיים שונים (יד לאחים, להב"ה) והפגינו נגד המסיונרים של עדי יהוה שלטענתם גם הציגו מצג שווא.
הארגון הגיש בקשה לממשלת ישראל להכיר בה כעדה דתית נפרדת. בשנת 2022 הבקשה סורבה בנימוק שמדיניותה של ממשלת ישראל היא שלא להכיר בעדות דתיות נוספות.
ק.ס.לואיס
שב&quot;י
שב"י - "שחרור בעלי חיים ישראל" היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום ההכרה בזכויות בעלי החיים ולשינוי היחס כלפיהם. העמותה נוסדה בשנת 2005 על ידי מספר פעילים שפרשו מעמותת אנימלס עקב מחלוקות על דרכי הפעולה. לפי עקרונות העמותה, לבעלי החיים, מתוקף היותם יצורים המסוגלים לחוש, יש זכויות בסיסיות שאסור להפר, כמו הזכות לחיות והזכות לחיות ללא שעבוד וסבל. לפיכך, טבעונות היא בסיס הכרחי להגשמת רעיון זה.
פעילות.
פעילות העמותה מתרכזת בהגברת מודעות הציבור לתנאי הגידול של בעלי חיים במשקים המתועשים, בתעשיית הביגוד ובתעשיית הבידור על מנת להוביל לשינוי בתפיסה המוסרית כלפיהם, ולהימנעות מצריכת מוצרים ושירותים הכרוכים בסבל בעלי חיים. פעולות העמותה כוללות הפעלת דוכני הסברה ברחבי הארץ, הרצאות בבתי ספר, הפגנות ומיצגים. בספטמבר 2011, השיקה עמותת שב"י את האתר 'מבשלים מחוץ לקופסה' - תוכנית בישול אינטרנטית ללא מזון מן החי. בשנים 2013–2014, הפיקה בשיתוף עמותת אנימלס את מיצג 'היום הבינלאומי להזדהות עם חיות המשקים', אותו כונן פעיל זכויות בעלי החיים, אלכס הרשאפט, בשנת 1983. הפעילות בעמותה נעשית בהתנדבות מלאה מתוך הזדהות אידאולוגית עם רעיונות העמותה.
מאבק אחד
מאבק אחד הייתה קבוצת שמאל רדיקלי ישראלית אנרכיסטית שפעלה למען זכויות בעלי חיים תוך שימת דגש על הקשר בין כלל צורות הדיכוי השונות בחברה, כגון סקסיזם, דיכוי עובדים, גזענות, כיבוש ועוד; חברי הקבוצה כינו את עצמם "טבעונרכיסטים" - הלחם של "טבעונים" ו"אנרכיסטים". הקבוצה קשרה בין הדיכוי התאגידי, המעמדי, המגדרי, החברתי והפוליטי וטענה שכל אלה מקורם באותו הבסיס הרעיוני, ושיש להילחם בכולם במקביל, מכיוון שמדובר שמקורם זהה.
אידאולוגיה.
מתוך אתר האינטרנט של מאבק אחד:
הקבוצה החזיקה באידאולוגיה אנרכיסטית שגרסה כי כל צורת משטר שאינה משטר עצמי היא דכאנית מטבעה, ונוטלת מבני האדם את יכולת הבחירה. כל התנהלות שמונעת את זכות הבחירה מהאחר, כגון תזונה מן החי, סקסיזם, גזענות, תרבות הצריכה וכדומה, מדכאת את שני הצדדים באותה מידה.
מאבק אחד הייתה אחד הארגונים הראשונים שקראו לסגירת חוות הקופים מזור.
הסברה.
מאבק אחד השתמשה בחוברות ובפליירים לצורכי הסברה. בין השאר, הוציאה מאבק אחד:
קיפא
יוסף (או יהוסף בר קַיָפָא) הכהן, המכונה בר קַיָפָא (לעיתים נקרא בטעות כַּיָיפָא), היה הכהן הגדול בירושלים במחצית הראשונה של המאה הראשונה לספירה. בן לבית קתרוס, וחתנו של חנן בן שת. הוא מונה לתפקיד במקום שמעון בן קמחית בידי המושל הרומי ואלריוס גראטוס בשנת 18, ובין השניים היו יחסים טובים.
עבודתו.