בעודו ג'סטין מחפש אחר חבריו ביער, מתחילה סערה. ג'סטין מצליח לאתר את שני ידידיו לפני שהגשם מתחיל לרדת, והשלושה מחפשים יחד מחסה מהגשם. לבסוף הם מוצאים בית אשר ממוקם בתוך היער, אותו הילדים לא ראו מעולם בעבר. לאחר שאף אחד אינו פותח לילדים את הדלת, הילדים נכנסים לבית. במבט ראשון נראה כי הבית נטוש, עד אשר הם מגלים רובוט בשם SIR (ראשי תיבות של Solar Ion Robot) ואת הבעלים של הבית, פרופסור האמפרי באמבל אשר מציג בפני הילדים את יצירתו הגדולה ביותר, מכונת זמן. בעודם בתוך הבית, פרופסור באמבל מנסה לגרום למכונת הזמן לפעול בעזרת הטסת עפיפון הקשור לבית אשר גורם למכת הברק לשלוח את כל הבית לעבר. מכת הברק משפיעה גם על אישיותו של SIR. הילדים והפרופסור אינם מבינים בהתחלה עד כמה רחוק הבית חזר בזמן בשל טעות בחישוב של פרופסור באמבל אשר העבירה אותם 2,000 שנה אחורה בזמן ובמימד לארץ ישראל לתקופת הברית החדשה. במהלך הסדרה הילדים לקחו חלק באירועים מתוך ספר הברית החדשה ופגשו את ישו.
גוסטב ליאונהארדט
גוסטב ליאונהארדט (הולנדית: Gustav Leonhardt; 30 במאי 1928 בסחרוולנד, צפון הולנד – 16 בינואר 2012 באמסטרדם) היה צ'מבליסט, נגן עוגב ומנצח הולנדי המשפיע בדורו וממניחי היסודות לאסכולת הביצוע האותנטי.
ביוגרפיה.
פרסומו העיקרי של ליאונהארדט בא לו מהקלטות הקנטטות של יוהאן סבסטיאן באך, שעשה עם ניקולאוס הרנונקור, בעבודה, שהתפרשה על פני עשרים שנה, מ־1971 עד 1990. בין הקלטותיו האחרות: סוויטות לצ'מבלו מאת יוהאן סבסטיאן באך, מוזיקה לעוגב של יאן פיטרסזון סוולינק, יצירות קאמריות של טלמן ועוד.
בין תלמידיו של ליאונהארדט נגני העוגב, צ'מבליסטים ומנצחים טון קופמן, כריסטוף רוסה, בוב ואן אספרן, כריסטופר הוגווד, פיליפ הונטאי, שטיל האוגסנד ורבים אחרים, למעשה קשה לתאר צ'מבליסט שלא הושפע מהגילויים הטכניים והגישה המוזיקלית של ליאונהארדט. בשנות ה-60 וה-70 הקליט בין היתר עם פרנס בריכן, אנר בילסמה, ניקולאוס הרנונקור והאחים סיגיסוולד ובארטהולד קאוקן. מאוחר יותר הקליט בין היתר עם ג'ון באט ופיליפ הרווחה את כל הקנטטות מאת באך. במרוצת השנים ניגן ולמד מלחינים שנשכחו והביא אותם לתודעה הציבורית והאקדמית, גם בעזרת הקלטת יצירותיהם, אף על פי שהחזיק בעמדה מורכבת כלפי הקלטות, המכירה בנחיצותן אך גם במוגבלתן בעשייה המוזיקלית.
בשנת 1968 יצא לאקרנים הסרט "הכרוניקה של אנה מגדלנה". הסרט פרי יצירתם של צמד הבמאים הצרפתים ז'אן-מארי סטרוב ודניאל הוייה (Jean-Marie Straub, Danièle Huillet) מציג את חיי משפחת באך כשאת תפקידו של באך מגלם ליאונהארדט.
ליאונהארדט הופיע במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2001 במסגרת הסדנה למוזיקה עתיקה.
יחסי החוץ של ישראל
מאז הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 ידעו יחסי החוץ שלה עליות ומורדות - ביחסיה עם שכנותיה, עם המעצמות, עם שאר מדינות העולם, ועם הגופים הבינלאומיים. כמדינה קטנה במזרח התיכון שאפה ישראל לקבל את חסותה של מעצמה מערבית אחת לפחות כערובה לביטחונה ולשגשוגה.
מעמדה של ישראל נתון במחלוקת בשל הסכסוך הישראלי-ערבי ומתוך שאר 192 המדינות החברות באו"ם, 164 מדינות מכירות בישראל.
היסטוריה.
לפני קום המדינה.
החל ממלחמת העולם הראשונה שמה התנועה הציונית את עיקר יהבה בפיתוח הקשרים הבינלאומיים עם בריטניה. האימפריה הבריטית הייתה עד מלחמת העולם השנייה מעצמה עולמית מבחינה פוליטית, כלכלית וצבאית. ההישג החשוב ביותר של הציונים בקשריהם עם בריטניה היה הצהרת בלפור, שבה הצהירה בריטניה על מחויבותה להקמת בית לאומי ליהודים בארץ-ישראל. עם הידרדרות היחסים עם בריטניה בעקבות הספר הלבן והתחזקות מעמדה של ארצות הברית החלה התנועה הציונית לפתח קשרים הדוקים יותר עם ארצות הברית.
מקום המדינה עד לסוף שנות השמונים.
בשנים הראשונות להיווסדה זכתה מדינת ישראל לעדנה בעולם, ופרט למדינות המוסלמיות, רוב מדינות העולם הכירו בה. המדינה הקטנה החדשה נחשבה ל"אנדרדוג", ובשל הקרבה לשואה, והצלחתה של המדינה הצעירה להפריח את המדינה וליישבה, דעת הקהל בעולם המערבי כלפי ישראל הייתה חיובית בעיקרה, ובישראל נפתחו שגרירויות של מדינות רבות ואף שגרירות של מדינה מוסלמית אחת, טורקיה. באופן כללי, מדיניותה של ישראל הייתה לכונן קשרים עם כל מדינות העולם בלי להתייחס למשטר של המדינות. עם זאת, בשנותיה הראשונות סירבה ישראל ליצור קשרים עם ספרד תחת משטרו של פרנסיסקו פרנקו, בגלל היותו בן ברית של גרמניה הנאצית ובגלל זיכרונות תבוסת הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד.
היחסים עם מדינות הגוש הקומוניסטי בכלל ועם ברית המועצות בפרט הידרדרו ככל שהובן כי ישראל מעוניינת להימנות עם הגוש המערבי. ב-1953 ניתקה ברית המועצות באופן זמני את יחסיה עם ישראל, ובשנים שלאחר מכן הובילו משפטי פראג ועסקת הנשק בין צ'כוסלובקיה ומצרים, להתקררות נוספת של היחסים. אף על פי כן, המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) הוסיפה לנהל קשרים מיוחדים עם ברית המועצות.
בשנותיה הראשונות של המדינה היא סבלה מבידוד מדיני ומנהיגי מדינות זרות לא ביקרו בה עקב החרם הערבי. רק ב-1955 נחת במדינה מנהיג זר ראשון, או נו, ראש ממשלת בורמה. ביקור או נו בישראל זכה לתגובה אוהדת בציבור הישראלי והיו שראו בו פתיחת השער לאסיה. בשנת 1956, בעקבות ההבנות עם צרפת שקדמו למבצע קדש התבטא ראש ממשלת ישראל בן-גוריון "בפעם הראשונה מסתמן באופק שישראל לא תהיה לגמרי בלי בעל ברית בעולם".
לאחר מלחמת ששת הימים ולאחר כיבוש השטחים מירדן, מסוריה וממצרים ניתקו ברית המועצות ומדינות מזרח אירופה (מלבד רומניה) את קשריהן עם ישראל כמחאה על כך שהיא לא נסוגה מהשטחים שכבשה. יחסים אלה חודשו רק לאחר נפילת חומת ברלין והתפוררות הגוש הקומוניסטי.
לאחר מלחמת יום הכיפורים פעלו מדינות ערב לבודד את מדינת ישראל בעולם. בלחצן ניתקו רובן המוחלט של מדינות אפריקה את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל, ובנובמבר 1975, העבירו את החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם שקבעה שהציונות היא גזענות.
בשנות ה-80, בעקבות מבצע שלום הגליל, גברה הביקורת העולמית על ישראל. כניסת הצבא ישראלי לבירה הערבית וטבח סברה ושתילה, שהוצג כאחריותה של ישראל, עוררו סערה בקרב מדינות העולם .
האינתיפאדה פגעה גם היא בדעת הקהל לגבי ישראל, שכן העלתה את שאלת השליטה על האוכלוסייה הערבית בשטחים. ניסיונותיהן של מדינות ערב להציג את ישראל כ"מדינה קולוניאליסטית" נשאו גם הם פרי וישראל זכתה לגינויים באו"ם.
משנות התשעים.
בשנות ה-90 חל שיפור ביחסי החוץ של ישראל, ומאז ועד היום קשרו קשרים דיפלומטיים עם ישראל 68 מדינות נוספות. מדינות אלו כוללות 28 מדינות מזרח אירופה וברית המועצות לשעבר, אשר החל ב-1989 החלו לקשור קשרים עם ישראל. קבוצה נוספת של כ-30 מדינות כללה את מדינות אפריקה אשר התאכזבו מהקשר עם מדינות ערב והחל מאמצע שנות השמונים של המאה ה-20 החלו לקשור קשרים דיפלומטיים עם ישראל. בתחילה היו אלו זאיר, ליבריה, חוף השנהב וקמרון ולקראת סוף שנות השמונים הצטרפו אליהם אתיופיה וקניה. תהליך כינון הקשרים התקדם באיטיות בגלל העדר נחרצות ישראלית לכינון הקשרים מחד, חלקית בגלל חוסר הרצון של הממסד הביטחוני בקשרים רשמיים אשר עלולים להפריע לקשרים הביטחוניים החשאיים, ומאידך בגלל הקשרים של ישראל עם משטר האפרטהייד בדרום אפריקה. אולם בראשית שנות התשעים כוננו קשרים דיפלומטיים כמעט עם כל מדינות אפריקה. כן נקשרו קשרים עם מדינות קומוניסטיות במזרח אסיה, החל במונגוליה בספטמבר 1991, עבור דרך סין בינואר 1992 וכלה בווייטנאם, קמבודיה ולאוס במחצית השנייה של 1993. כן נקשרו קשרים עם הותיקן בדצמבר 1993, עם הודו, בינואר 1992 וטורקיה בדצמבר 1991. הסכמי אוסלו הביאו לקשירת קשרים עם ממלכת ירדן בעקבות הסכם השלום עם ירדן וכן לקשרים עם מרוקו, תוניסיה, עומאן, מאוריטניה וקטר, אולם למעט עם ירדן, הקשרים עם מדינות אלו נותקו או הושהו בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה או מבצע עופרת יצוקה.
עם זאת, המשיכה להימתח ביקורת קשה עליה באו"ם, בעיקר בשל המשך הבנייה המסיבית בהתנחלויות, פעילויות צבאיות שונות ובניית גדר הביטחון. הצעות גינוי רבות לישראל נדחו, למרות רוב בעדן, בשל הטלת וטו מצד ארצות הברית.
בספטמבר 2011 נפתחה מחדש שגרירות ישראל בגאנה לאחר 38 שנות נתק.
הסכמי אברהם.
כיום מכירות 164 מדינות בישראל ומקיימות איתה יחסים דיפלומטיים. 28 מדינות אינן מקיימות איתה יחסים דיפלומטיים, 22 מתוכן אינן מכירות בה, רובן הגדול מדינות מוסלמיות.
היחסים עם המעצמות.
בשנים הראשונות להקמת המדינה, צרפת הייתה המעצמה הקרובה לישראל. במבצע קדש חברה ישראל לצרפת ולבריטניה כדי לתקוף את מצרים, אך אחרי מלחמת ששת הימים עלה המתח בין המדינות ומדיניות צרפת הפכה לפרו-ערבית.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 תחת הנהגתו של ראש-הממשלה לוי אשכול החל תהליך ההתקרבות של ישראל לארצות הברית, והיחסים הלכו והתהדקו עם הזמן. בתקופת המלחמה הקרה נתפסה ישראל על ידי האמריקנים כנכס פרו-מערבי למול העולם הערבי הפרו-סובייטי ברובו. גם לאחר נפילת מסך הברזל והפיכתה של ארצות הברית למעצמת-העל היחידה בעולם נשמרו היחסים המיוחדים בין המדינות. קשר אסטרטגי זה עומד בבסיס מדיניות החוץ של ישראל.
ארצות הברית.
כבר קודם להקמת מדינת ישראל נחשבה ארצות הברית למטרה אסטרטגית של הנהגת היישוב. למרות הסתייגויות של חוגים מסוימים בממשל האמריקאי, הכיר נשיא ארצות הברית הארי טרומן בישראל, כ-11 דקות לאחר קום המדינה. אחת הסיבות לכך הייתה פגישתו עם חיים ויצמן כמה חודשים קודם לכן. המדינה השנייה שהכירה בישראל הייתה ברית המועצות.