מלבד היותו סמכות דתית, היה אל-נימר המנהיג הפופולרי ביותר של המיעוט השיעי במדינה הסונית, במיוחד בקרב צעירים. הוא נודע בהתנגדותו למשטר הסעודי ובהתבטאויותיו החריפות כלפיו. הוא קרא בעבר להפלת בית סעוד, לעצמאות המחוז המזרחי בעל הרוב השיעי, וככל הנראה אף הורה לתומכיו לצאת לחגוג לאחר מותו של יורש העצר, נאיף, ביוני 2012. באחת מדרשותיו אף הביע נאמנות לאיראן.
אל-נימר ביקר תכופות את השלטון על יחסו המדכא והמפלה כלפי המיעוט השיעי במדינה, וקרא לעריכת בחירות חופשיות בממלכה. על רקע דבריו אלו נעצר נימר בידי הרשויות בשנת 2006, ולטענתו אף הוכה על ידם. בשנת 2009 מתח שוב ביקורת על השלטונות, וטען שאם לא מכבדים את זכויות השיעים בסעודיה, על המחוז המזרחי (מקום מושבם של השיעים במדינה) לפרוש מן הממלכה. לדבריו: "הכבוד שלנו חשוב יותר מאחדותה של הארץ הזאת". שלטונות סעודיה הגיבו במעצרו יחד עם עוד 35 אנשים נוספים.
עם פרוץ האביב הערבי בשנת 2011 הגביר השייח' אל-נימר את פעילותו ותרם לתחילת מהומות השיעים בסעודיה, בין השאר במחאה על ההתערבות הסעודית לצד הממלכה הסונית בבחריין, שנאלצה להפעיל כוח נגד המרד של הרוב השיעי במדינה. אל־נימר דרש אז כי בחריין תעבור לשליטה שיעית, וכי מזרח סעודיה ינותק מהמשטר ויהפוך לחלק מבחריין החדשה בשלטון שיעי.
במהלך גל המחאות שנמשך בין 2011–2012 קרא אל-נימר למפגינים למחות בדרך לא אלימה, וצפה את קריסתו של המשטר אם הדיכוי יימשך. ב-8 ביולי 2012 נורה אל-נימר ברגלו במהלך מרדף משטרתי אחריו, ונעצר, בתקרית שכונתה בידי המשטרה "חילופי אש". אל-נימר נעצר בעוון הסתה נגד משפחת המלוכה וקריאותיו החוזרות לערוך רפורמות במדינה. מעצרו הביא להתחדשות מחאת השיעים במזרח המדינה, ואלפי אנשים יצאו להפגין תוך שהם נושאים את תמונותיו של השיח' ומגנים את מעצרו. במהלך אחת המחאות שנערכה באל-קטיף, ירו כוחות הביטחון לתוך קהל של אלפי מפגינים. כתוצאה מכך נהרגו לפחות שני גברים ושניים נוספים נפצעו. באותה עת פתח אל-נימר בשביתת רעב. מרכז א-שרק לזכויות אדם הביע דאגה לבריאותו של אל-נימר במהלך שביתת הרעב, וקרא ב-21 באוגוסט לתמיכה בינלאומית כדי לאפשר לו גישה למשפחתו, לעורך דין ולפעילי זכויות אדם.
ב-15 באוקטובר 2014 אל-נימר נידון למוות בידי בית דין פלילי מיוחד של המדינה, בעוון "ניסיון לערב כוחות זרים בענייניה של הממלכה, אי-ציות לחוקי הממלכה ואחיזה בנשק נגד השלטונות". שנה לאחר מכן, בית המשפט לערעורים ובית המשפט העליון בסעודיה דחו את ערעורו על העונש, וב-2 בינואר 2016 הוא הוצא להורג, יחד עם 46 אחרים.
הוצאתו להורג עוררה גל מחאות נרחב בקרב קהילות שיעיות במזרח התיכון. מפגינים זועמים באיראן הציתו את השגרירות הסעודית בטהראן, והתפרעו בנציגותה במשהד, צפון איראן. בעקבות כך הודיעה סעודיה על ניתוק הקשרים הדיפלומטיים עם איראן, וגירוש אנשי הצוות הדיפלומטי האיראני משטחה. מדינות נוספות שהן בעלות בריתה של סעודיה, ובהן בחריין, כווית ואיחוד האמירויות, עשו כמוה או השיבו את שגריריהן מטהראן.
מדאיא
מדאיא (בערבית: مضايا; תעתיק מדויק: מצ'איא) היא עיירה הררית במערב סוריה, כ-40 ק"מ מצפון מערב לדמשק, סמוך לגבול עם לבנון. מרבית תושבי העיירה הם מוסלמים סונים. בקיץ העיירה היא אתר נופש מבוקש.
אוכלוסיית העיירה, שמנתה כ-9,400 איש בשנת 2004, גדלה במהלך מלחמת האזרחים בסוריה ל-40,000 איש, כתוצאה מפליטים שזרמו אליה. מאז יולי 2015 העיירה נתונה במצור של חזבאללה ונאמני הנשיא בשאר אל-אסד, הגורם לרעב כבד בעיירה.
מייקל הורדרן
סר מייקל מארי הורדרן CBE (באנגלית: Michael Murray Hordern; 3 באוקטובר 1911 - 2 במאי 1995) היה שחקן אנגלי.
ביוגרפיה.
הורדרן נולד בפופלרס, ברקהמסטד שבמחוז הרטפורדשייר. בנם של מרגרט אמילי (מארי) וקפטן אדוארד ג'וזף קלברלי הורדרן. הוא למד ב-"וינדלשם האוס סקול" וב"ברייטון קולג'", שם למד גם אחיו הבכור פיטר. הוא שיחק בבית הספר ואחר כך הופיע כשחקן חובב בתיאטרון "St Pancras People's". לפני שפנה לקריירת משחק עבד הורדרן כמורה וכסוכן מכירות. הופעת הבכורה המקצועית שלו על במת התיאטרון הייתה ב-1937 ב-"People's Palace" שבאיסט אנד בלונדון, בתפקיד משנה במחזה "אותלו". בהמשך אותה שנה הצטרף ללהקת תיאטרון רפרטוארית "Little Theatre" בבריסטול. שם הכיר את אשתו לעתיד השחקנית גרייס אוולין מורטימר.
הורדרן גויס לצי המלכותי הבריטי ושירת בספינה "HMS Illustrious" . ב-1942 השתתף ב"מבצע שריון מגן" (הקרב על מדגסקר). הוא גם כיהן בדרגת לוטננט במשרד הלורד הימי הראשון (First Sea Lord).
על במת התיאטרון.
בהופעותיו על הבמה עם הלהקה השייקספירית המלכותית, בתיאטרון אולד ויק ובתיאטראות הווסט אנד הפגין את קולו הייחודי במגוון רחב של תפקידים. הוא שיחק בתפקידים שייקספיריים כמו ז'אק ב"כטוב בעיניכם", קסיוס במחזה "יוליוס קיסר", פולוניוס ב"המלט" ומלווליו במחזה "הלילה השנים עשר". בנוסף הופיע הורדרן במחזות מאת סטרינדברג, צ'כוב, איבסן, פינרו , פינטר, דירנמאט, אדוארד אלבי, אלן אייקבורן, דייוויד מרסר וטום סטופארד.
ב-1970 שיחק בתפקיד הראשי במחזה "המלך ליר" בבימויו של ג'ונתן מילר בנוטינגהאם פלייהאוס. הוא שיחק באותו תפקיד פעמיים נוספות, הראשונה ב-1975 והשנייה ב-1982 בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC של מחזות שייקספיריים. ב-1978 חזר לסטרטפורד להופיע בתפקיד פרוספרו במחזה "הסערה". גם תפקיד זה גילם בסדרה השייקספירית של ה-BBC בשנת 1980.
קולנוע, טלוויזיה ורדיו.
בקולנוע שיחק ביותר מ-160 סרטים לרוב בתפקידי אופי. בין הסרטים בהם השתתף היו "דרכון לפימליקו" (1949), "סקרוג'" (1951, בתפקיד ג'ייקוב מארלי), "The Heart of the Matter" ו-"Grand National Night" (מ-1953), "The Spanish Gardener" (מ-1956), "ס. ס. ביסמרק" (1960), "אל סיד" (1961), "קלאופטרה" (1963), "אנשים חשובים ביותר" (1963), "המרגל שחזר מן הכפור" (1965), "ג'ינגיס חאן" (1965), "חרטום" (1966), "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" (1966), "אילוף הסוררת" (1967), "הנשרים פשטו עם שחר" (1969), "אן של אלף הימים" (1969), "England Made Me" ו"עליזה בארץ הפלאות" (1972), "ג'אגרנאוט" (1974), "The Slipper and the Rose", "שוגון" (1980) ו"גנדי" (1982).
ב-1968 הופיע הורדרן בתפקיד ראשי בעיבוד של ג'ונתן מילר לספר "Whistle and I'll Come to You" מאת מ. ר. ג'יימס . שנים אחדות אחר כך הקליט 19 סיפורים בנושאים על טבעיים מאת מ. ר. ג'יימס שיצאו באוסף קלטות אודיו בחברת "ארגו רקורדס". ב-1986 שיחק בסדרת הטלוויזיה "Paradise Postponed". ב-1992 הקליט את הסיפור "Rumpole on Trial" מסדרת ספרי "רמפול" מאת ג'ון מורטימר. מורטימר רצה שהורדרן יגלם את דמותו של רמפול בסדרת הטלוויזיה משנת 1974, אבל הורדרן לא היה זמין וליאו מק'קרן קיבל את התפקיד.
הורדרן עסק גם בקריינות ובדיבוב. הוא היה המספר בסדרת הטלוויזיה "פדינגטון" של חברת FilmFair Productions, ודיבב בסדרה "הרוח בערבי הנחל" משנות השמונים. הוא היה הקריין בסרטו של סטנלי קובריק "בארי לינדון" וב-1978 דיבב את פרית' בסרט האנימציה של מרטין רוזן, עיבוד ל"גבעת ווטרשיפ" מאת ריצ'רד אדמס.
ברדיו שיחק בתפקיד גנדלף בעיבוד של רדיו ה-BBC ל"שר הטבעות" מאת טולקין (1981); הוא גילם את הקוסם מרלין בעיבוד של "החרב באבן" מאת ט. ה. וייט ; וכן הופיע בתפקיד ג'יבס בסדרות רדיו משנות השבעים והשמונים על פי ספריו של פ. ג. וודהאוס. ב-1981 הקליט גרסה מקוצרת של "דברי ימי נרניה" מאת ק.ס. לואיס והיה המספר בכמה תסכיתי רדיו על פי סדרת הרומנים "האח קדפאל" של אליס פיטרס .
בטלוויזיה שיחק הורדרן ב-1971 בקומדיה "טרטיף" במסגרת סדרת "מחזה החודש" של ה-BBC, וב-1980 גילם את פרופסור מרווין בעיבוד לרומן "The History Man". הופעתו האחרונה בטלוויזיה הייתה במיני-סדרה "מידלמארץ'" עיבוד משנת 1994 של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט.
חיים אישיים.
ב-1943 התחתן הורדרן עם השחקנית גרייס אוולין מורטימר והשניים היו נשואים עד למותה ב-1986. לבני הזוג נולדה בת אחת, ג'ואנה.
ב-1956 קנה הורדרן בית בבאגנור קרוב לעיר ניוברי שבמחוז ברקשייר, ובילה שם את שנותיו האחרונות.
ב-1972 הוענק להורדרן תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) וב-1983 הוענק לו תואר אבירות.
הורדרן נפטר במאי 1995 ממחלת כליות. זמן קצר לפני מותו קראו חדר על שמו ב"ברייטון קולג'" והוצב שם פסל ברונזה שלו.
ריאן אוניל
הגביע הארץ-ישראלי 1947
הגביע הארץ ישראלי 1947 הייתה התחרות ה-17 מאז היווסדה והאחרונה לפני קום המדינה. המשחקים הסתיימו ב-28 ביוני 1947. בתחרות השתתפו 16 קבוצות, כולן מהיישוב. סוכם לחזור לשיטת תחרות קודמת, כלומר משחק בודד לכל זוג מתמודדים.
מכבי תל אביב זכתה בגביע בפעם השישית. המשחק הדרמטי מול בית"ר תל אביב נפסק בדקה ה-88 כאשר התוצאה הייתה לטובת מכבי והשופט פסל שער של בית"ר שהיה אמור לאפשר לבית"ר להגיע לתיקו. הקהל פלש לשדה ויום טוב מנשרוב (כדורגלן בית"ר) חטף את הגביע ונמלט מהמגרש בלי שהדבר הובחן.
משחק הגמר.
בעקבות המהומות שפרצו לאחר פסילת השער השלישי של בית"ר בדקה ה-88 המשחק הופסק.
הגביע הארץ ישראלי 1947
מבשלת מרי
מבשלת מורי (באנגלית: Murree Brewery; באורדו: مری بروری) היא יצרנית מותג הבירה היחיד של פקיסטן, "בירה מרי" (Murree Beer), וכן של משקאות אחרים – ויסקי, וודקה, ומיצים. למבשלה אין כמעט מתחרים בפקיסטן בשל חקיקה שמתנגדת לאלכוהול על רקע היותה של פקיסטן רפובליקה איסלאמית.
למבשלה יש שני אתרי ייצור – ברוואלפינדי ובחטאר.
היסטוריה.