בהתקרב מועד סיום המנדט הבריטי חשו הנדרסון ופקידיו כי הציבור האמריקאי אינו תומך בעמדתם השוללת הקמה של מדינה יהודית בארץ ישראל. הם החליטו לחזק את טענתם על ידי אישים מארץ ישראל השוללים את תוכנית החלוקה. לשם כך הזמינו לארצות הברית את יהודה לייב מאגנס נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים שתמך ברעיונות קבוצת "ברית שלום", שהטיפה להקמת מדינה דו-לאומית בארץ ישראל ואת עזאם פאשה מזכיר הליגה הערבית, שהתנגד לעצם נוכחותם של היהודים בארץ ישראל. עזאם סירב להגיע ואילו מאגנס בא ברצון והגיע לארצות הברית בסוף אפריל 1948. ב-4 במאי ארגנו לו אנשי מחלקת המדינה פגישה עם מזכיר המדינה ג'ורג' מרשל. מאגנס ביקש ממרשל להפעיל לחץ כבד על היישוב היהודי באמצעות הטלת סנקציות על היישוב, החי לדבריו מתרומות מארצות הברית ואלו משמשות בעת הזאת רק למימון המלחמה. מאגנס טען כי אם תמנע ארצות הברית הזרמת כספים לארץ תיעצר המלחמה בשל מחסור בדלק ובמטוסים. מרשל דאג לקיים פגישה של מאגנס עם הנשיא טרומן ב-4 במאי, בה שטח מאגנס את טענותיו, אך הנשיא לא חזר בו מכוונתו שארצות הברית תפעל למימוש תוכנית החלוקה.
מזכיר המדינה מרשל והנדרסון ביססו את התנגדותם לביצוע תוכנית החלוקה על הנימוק שהמדינה היהודית, לכשתקום, לא תוכל להגן על עצמה מפני צבאותיהן של מדינות ערב. ב-8 במאי 1948 נפגש משה שרת עם ג'ורג' מרשל, אשר יעץ לו לדחות את תאריך הכרזת המדינה ולקבל עד אז משטר נאמנות של האו"ם, היות שהכרזת המדינה תעורר התנגדות הערבים ותסכן את קיומם של היהודים בארץ ישראל. מאחורי עמדה זו הסתתרו גם החששות מסיכון יחסי ארצות הברית עם מדינות ערב, ומפני התערבות סובייטית. בניגוד לעמדה זאת עמדה עמדתם של יועצי הנשיא דייוויד נילס וקלארק קליפורד שתמכו בתוכנית החלוקה. על הנדרסון נמתחה ביקורת חריפה בציבור האמריקאי. הבולט מבין מתנגדיו היה העיתונאי בארטלי קראם שהיה חבר בועדת אונסקו"פ שדרש את פיטוריו של הנדרסון. בתגובה האשים הנדרסון את קראם בכתיבה לא אובייקטיבית ובאהדה לקומוניזם.
שישה ימים לאחר פגישתו של שרת עם מרשל, ב-14 במאי 1948 הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל. שלושה חודשים לאחר מכן, באוגוסט 1948, הועבר הנדרסון מתפקידו במחלקת המדינה ונתמנה לשגריר בהודו ונפאל. הדעה שרווחה בוושינגטון הייתה כי העברתו נבעה מגישתו המנוגדת לגישת הנשיא טרומן וכן מלחצים שהפעילו ציוני ארצות הברית.
סוף דרכו.
הנדרסון שירת כשגריר בהודו ונפאל, הרחק מזירת המזרח התיכון, עד לשנת 1951. בשנה זאת חזר הנדרסון למזרח התיכון כשגריר של ארצות הברית באיראן ועמד בראש שגרירות ארצות הברית בטהראן. היה זה בעת שמוחמד מוסאדק, לאומן איראני, הביא להלאמת תעשיית הנפט האיראנית שפעלה בחסות בריטית, והוכרח לפנות את מקומו ב-1952, אך חזר תוך זמן קצר והכריח את השאח לברוח. זמן לא רב לאחר מכן השאח חזר ואילץ את מוסאדק לפרוש בעזרת הפיכה שיזם הCIA, שהתבצעה בהכוונתו של הנדרסון.
בשנת 1954 נתמנה הנדרסון לעוזר מזכיר המדינה לענייני מנהלה, מבלי שהיה מעורב שוב בעניינים מדיניים בין לאומיים. הוא פרש לגמלאות בשנת 1960 ובמשך שבע השנים שלאחר מכן שימש כמרצה ליחסים בין לאומיים באוניברסיטה של הכנסייה המתודיסטית בוושינגטון.
לוי הנדרסון מת בשנת 1986 והוא בן תשעים ושלוש שנים.
טרומבון בס
אוכלי זרעים
אוכלי זרעים (granivory) הם בעלי חיים אוכלי צמחים הניזונים בעיקר מזרעי צמחים שונים. מיני חיות רבות מתבססות על זרעים ורבים מהם הורגים את הזרע באכילתם אותו (בניגוד לחיות שנושאים את הזרעים בקיבתם ומפרישים אותו שיצמח בצואתם הרחק מצמח האם). גם רוב האנשים מתבססים על מאכלים הכוללים זרעים במצבים אלה או אחרים (למשל החיטה, האורז והתירס).
אוכלי הזרעים מחולקים ל־2 סוגים: מפזרי הזרעים ומאחסני הזרעים. הראשונים אוכלים בצורה מפוזרת ואינם שומרים את הזרעים במקומות מחבוא, לעיתים הם גם אוכלים את הזרע על המקום. לעומתם המאחסנים מטמינים את זרעיהם במחסן ויכולים להיזון ממנו בעתות רעב. אצל כמה מינים ישנם כמה מזווים בהם הם מחביאים את הזרעים.
לאורך השנים מגוון צמחים פיתחו פתרונות המגוננים על זרעיהם להיאכל: שריונות, קוצים וענפים גבוהים. צמחים אחרים פיתחו ארס ורעלים או תרכובות כימיות שונות (כמו טאנין ואלקלואיד). צמחים אחרים פיתחו שיטה אחרת - פיזור מאות זרעים, כך שה"טורפים" שלהם לא יצליחו לאכול את כולם. למעשה מינים הקוברים את הזרעים של הצמחים הללו עוזרים להם לשרוד טוב יותר מאחר שהם כבר קבורים באדמה טובה ורוב אוכלי הזרעים, כולל בעליהם, לא ימצאו אותם. בשיטה זו עובד הבלוט של עצי האלון המשתמשים במיני סנאים, עורבנים ואפילו נקרים להחביא אותם.
אוכלי הזרעים כוללים מינים רבים בעולם החי: חסרי חוליות רבים כמו נמלים, זחלים וחדקוניתיים ומרבי רגליים. עופות רבים כמו אורגיים, פרושיים ובעיקר צלוב מקור מצוי, תוכיים, יוניים, עגוריים, תרנגולים ואווזאים. מבין היונקים ישנם את הסנאיים, האגוטיים, הנברניים, החולדה והעכבר, את קופי הסאקי, האואקרי, הקפוצ'ין, המקוק, הקולובוס והשימפנזה. מספר פרסתנים כמו השפניים, האיילוניים, מיני איילים והחזיריים.
מאפיינים.
אוכלי זרעים רבים מאופיינים בתכונות פיזיולוגיות המאפשרות להם לפצח את הקליפה הקשה. סדרת היונקים שהכי התמחתה באכילת זרעים הם המכרסמים, הידועים בזוג שיניים חותכות גדולות המאפשרות להם לקלף את הקליפה (וגם לאכול סוגים שונים של מזונות קשים). פעולה זו שוחקת את השיניים שלהם, ולכן השיניים הקדמיות שלהם צומחות כל הזמן.
להרבה מינים של עופות אוכלי זרעים יש מקור עבה וחזק המותאם לפיצוח הגרעינים. לאלו האוכלים זרעים של מיני דגניים אצטרובלים וקוצים יש גם מקור מחודד בקצהו המשמש להם לשליפת הזרעים מהצמח.
להרבה מינים רבים של פרוקי-רגליים יש גפי פה שהתמחו בצורות שונות לאכילת זרעים. לנמלים למשל יש צבתות שאיתם הם יכולות לחפור במעטפת, למינים רבים של פשפשים צמחוניים וחדקניים יש חדק המאפשר להם לנבור בזרע.
מינים אחרים, בדרך כלל כאלה שמאופיינים באינטליגנציה גבוהה, משתמשים בכלים כדי לפצח את הזרע. כך למשל השימפנזים משתמשים באבנים בשביל לפצח את הזרעים. עורבים משליכים לפעמים בלוטים או זרעים אחרים אל אבנים או המדרכה כדי שיתפצחו.
מרבי רגליים
הקרן הלאומית לאמנויות
הקרן הלאומית לאמנויות (באנגלית: The National Endowment for the Arts; בראשי תיבות: NEA) היא סוכנות עצמאית של הממשל הפדרלי של ארצות הברית, אשר תומך בפרויקטים של מצוינות אומנותית. הקרן הוקמה על פי החלטה הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1965. משרדי הקרן נמצאים בוושינגטון. הקרן זכתה ב ב-1995, וב ב-2016.
רקע.
המטרה המוצהרת של הקרן היא "תמיכה במצוינות באמנויות, חדשות כמבוססות, הבאת האומנות לכל האמריקאים; והבאת הנהגה לחינוך לאומנויות".
רונלד רייגן הודיע על כוונה לבטל את הקרן בהדרגה על פני תקופה של שלוש שנים, עם כניסתו למשרד ב-1981. אך הביטול לא יצא אל הפועל, לאחר שצ'רלטון הסטון וג'וזף קורס, הניעו אותו מביטולו.
מאז אמצע שנות ה-80 עד אמצע שנות ה-90, עמד התקציב השנתי של הקרן על בין 160 ו-180 מיליון דולר. ב-1996, הקונגרס חתך את תקציב הקרן ל-$99.5 מיליון דולר. בשנים 2010–2015 התקציב שב לרמתו הקודמת, עם תקציב של 167.5 מיליון בשנת 2010 ותקציב של $146.21 מיליון בשנת 2015.
הנהלה.
הקרן מנוהלת על ידי יו"ר ממונה על ידי נשיא ארצות הברית באישור הקונגרס, לתקופת כהונה של ארבע שנים. המועצה המייעצת ליו"ר כוללת 16 חברים, הממונים על ידי הנשיא כאנשים בעלי מומחיות וידע בתחום האמנות ועוד שישה חברי קונגרס חסרי זכות הצבעה.
המועצה מייעצת ליו"ר על מדיניות ותוכניות, בחינת בקשות למענקים, הנחיות לגיוס כספים ויוזמות למנהיגות.
מענקים.
הקרן מחלקת מענקים בקטגוריות של:
1) פרויקטים אמנותיים, בקטגוריות של קהילות אמנים, חינוך לאמנות, מחול, עיצוב, אמנות מסורתית ופולקלוריסטית, ספרות, סוכנויות אמנות מקומיות, אמנויות התקשורת, מוזיאונים, מוזיקה, תיאטרון מוזיקלי, אופרה, הופעות, תיאטרון, ואמנות חזותית. 2) יוזמות לאומיות 3) הסכמי שותפות. הקרן גם מחלקת מענקים לסופרים יצירתיים ולמתרגמים בעלי כישרון יוצא דופן בתחומי הפרוזה והשירה.
הקרן היא מושא למחלוקת בתוך ארצות הברית. קבוצות שמרניות בארצות הברית, מתחן ביקורת על שהסוכנות משתמשת בכספי מיסים כדי לממן אמנים שנויים במחלוקת כמו רוברט מייפלת'ורפ.
מנגד אמנים מתלוננים על התקציב הנמוך של הקרן. ויליאם פוהידה ציין ש"במכרז אחד, אספנים עשירים קנו כמעט מיליארד דולר של אמנות עכשווית בכריסטי'ס בניו-יורק." עוד הוא ציין: "אם היה 2% מס על מכירות פומביות בניו יורק ניתן היה להכפיל את תקציב הקרן בשני לילות."
ביחד עם מספר גופים נוספים הקרן אחראית לקידום הקמת הגן הלאומי של הגיבורים האמריקאים שאמור להפתח ב-4 ביולי 2026.
הילאל אל-קודס
מועדון ספורט הילאל אל-קודס (בערבית: هلال القدس תעתיק מדויק: הִלַאלֶ אלְקֻדְס) הוא קבוצת כדורגל ממזרח ירושלים, המשחקת בליגת העל הפלסטינית. אגודת הספורט הילאל אל-קודס מפעילה גם קבוצות התעמלות, אגרוף, קרטה, שחיה, טניס שולחן, קבוצת צופים וחדר כושר. זו פעילות בה משתתפים מאות ילדים ובני נוער.
היסטוריה.