בילארד למדה באוניברסיטת ניו סאות וולס, שם קיבלה תואר ראשון במדעים בשנת 1966 ותואר דוקטור לסטטיסטיקה בשנת 1969. במהלך לימודיה שם זכתה במספר פרסי הצטיינות. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בבדיקת סדרתית של השערות דו כיווניות.
בילארד החזיקה במספר משרות אקדמיות באוסטרליה, בריטניה, וארצות הברית. היא כיהנה כפרופסור לסטטיסטיקה באוניברסיטת המדינה של פלורידה, וכראש המחלקה לסטטיסטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת ג'ורג'יה. כן הייתה מרצה אורחת ועמיתת מחקר במספר רב של מוסדות אקדמיים, ביניהם אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, ואימפריאל קולג' בלונדון.
תרומתה המדעית.
עבודתה המדעית של בילארד הייתה גם תאורטית וגם יישומית. היא חקרה היבטים תאורטיים של תהליכים מקריים, ניתוח סדרתי של בדיקת השערות, אמידה, סדרות עיתיות וניתוח נתונים סימבולי.
במקביל, הייתה מעורבת במחקרים יישומיים, בעיקר בתחום הביוסטטיסטיקה. בין היתר חקרה תהליכי התפתחות של מגיפות, את ההשפעה של הופעת האיידס על מערכת הבריאות ועל תעריפי ביטוח הבריאות, וניתוח נתוני שרידות של אוטם שריר הלב בעזרת אנליזה סימבולית.
בילארד כתבה עשרה ספרים ופרסמה מעל 100 מאמרים מדעיים.
פעילות ציבורית ומקצועית.
בילארד הייתה פעילה למען קידום נשים במדע, ובין השנים 1988 ל-2004 הדריכה בסדנה שנתית שאורגנה על ידי המוסד הלאומי למדעים (NSF) בה השתתפו נשים צעירות שזה עתה סיימו את הדוקטורט בסטטיסטיקה ועשו את צעדיהן הראשונים בעולם האקדמי. כן חקרה את התהליכים המשפיעים על התפתחות הקריירה של נשים באקדמיה בתחומים המתמטיים. המסקנות שלה מעודדות: הפערים בין גברים ונשים באקדמיה הולכים ומצטמצמים.
הכרה מקצועית ופרסים.
בילארד כיהנה כנשיאת החברה הבינלאומית לביומטריקה בין 1994 ל-1995, וכנשיאת האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה בין  1995 ל-1996. היא האדם השלישי שכיהן בשני תפקידים אלו. כמו כן נבחרה כעמיתה של האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ב-1980, והיא חברה במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה ובמכון לסטטיסטיקה מתמטית. היא זכתה במספר פרסים, וביניהם המדליה על שם סם וילקס ופרס המייסדים של האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה.
עבור פעילותה למען קידום נשים במדע זכתה בפרס על שם אליזבת סקוט ב-2008, בפרס על שם ג'אנט נורווד ב-2011, ובפרס על שם פלורנס נייטינגייל דייוויד ב-2013
פריפטרוס
פריפטרוס (ביוונית: Περίπτερος) סוג של מקדש יווני או רומאי בעל פורטיקו (מבנה כניסה נישא על עמודים) ומוקף באכסדרה של עמודים. האכסדרה מקיפה את המבנה המלבני המרכזי (הנאוס) מכל ארבעת צדדיו. המונח משמש לעיתים גם במובן הפשוט של היקף המבנה (בדרך כלל מבנה מקדש קלאסי) כאשר המבנה מוקף בעמודים ולרוב עבור מבנים מהסדר הדורי.
מקדשים יוונים היו כמעט בלי יוצאים מן הכלל מסוג פריפטרוס - כמו הפרתנון באתונה או מקדש אפולו בפאסטום (עיר יוונית עתיקה בדרום איטליה). הרומאים העדיפו מקדשים מסוג פסאודו-פריפטרוס בהם העמודים ההיקפיים (מלבד בפורטיקו - מבנה הכניסה) טמונים בחלקם בתוך הקירות ולא עומדים חופשי כמו במבנה פריפטרוס. כך למשל במקדש פורטונוס ברומא.
כנפתן ים-תיכוני
כנפתן ים-תיכוני או כנפתן שדי (שם מדעי: "Mobula mobular"; מכונה גם דג שטן ענק) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הטחניים השייך לסוג כנפתן והוא המין הגדול ביותר בסוגו.
מאפיינים.
זהו הגדול שבכנפתנים והוא מגיע לאורך 5.2 מטר ושוקל 1,000 ק"ג. הכנפתן בעל זוג אברות לצד עיניו, העוזרות לתעל את מזונו לפיו והוא בעל כנפיים גדולות הפונות אחורה וצבעם חום-שחור. הגוף חום עם עורף שחור ופס לבן מאחוריו והבטן לבנה. בקצה הגוף ישנו זנב דק וחד.
דג זה שוחה לאורך הים התיכון וחופי האוקיינוס האטלנטי המזרחי ומגיע ממש עד חופי אירלנד ופורטוגל. הוא חי באוקיינוס הפתוח רוב זמנו ושם הוא מחפש פלנקטון ולהקות דגים וסרטנים למאכל.
דג זה נמצא בירידה בשנים האחרונות ונמצא בסכנת הכחדה. הסיבות העיקריות הם זיהום הימים והסתבכות ברשתות ציד.
באפאוסם
בפוסם
אוראקה מסמורה
אוראקה פרננדז (בספרדית: Urraca Fernández) הידועה יותר בכינוי אוראקה מסמורה (Urraca de Zamora; 1033–1101) הייתה נסיכה ספרדייה. בתו של פרננדו הראשון, מלך לאון ואחותם של סנצ'ו השני, מלך קסטיליה גרסיה השני, מלך גליסיה ואלפונסו השישי, מלך לאון.
ביוגרפיה.
אוראקה נולדה על פי הידוע בשנת 1033 בעיר לאון. אביה היה פרננדו הראשון, מלך לאון. אמה הייתה סאנצ'ה מלאון, בתו של אלפונסו החמישי, מלך לאון. היא הייתה בתם הבכורה. היו לה שלושה אחים צעירים סנצ'ו גרסיה ואלפונסו ואחות בשם אלווירה.
ב-1065 מת פרננדו, וחילק את נחלתו בין בניו ובנותיו. אוראקה קיבלה את סמורה, סנצ'ו ירש את ממלכת קסטיליה, אלווירה קיבלה את העיר טורו, גרסיה קיבל את ממלכת גליסיה ואלפונסו את ממלכת לאון. על אף שפרננדו הכריח את ילדיו להבטיח שיחיו בשלום ביניהם, לא כך היה. סנצ'ו סבר שכבן בכור הוא זכאי לקבל את כל הממלכה. ב-1069 הוא כרת ברית עם אלפונסו, ויחד הם פלשו לממלכתו של גרסיה. הם כבשו את גליסיה וחילקו אותה ביניהם. בשנת 1072 בגד סנצ'ו באלפונסו ופלש ללאון בעזרתו של אל סיד. לאחר תבוסתו בגולפחרה שעל גדות נהר קריון, אילץ סנצ'ו את אלפונסו להימלט לעיר הווסאלים המורית טולדו, שם שלט מאמוּן. טורו, עירה של אחותו אלווירה, נפלה במהרה, ונדמה היה כי דבר לא יעצור את סנצ'ו. הוא התקיף גם את אוראקה, אשר נתנה לחלק הארי של הצבא הלאונזי למצוא מחסה בעיר שלה, סמורה. סנצ'ו הטיל מצור על העיר, אך ב-6 באוקטובר 1072 נרצח על ידי בלידו דולפוס, אציל גליסיאני, דבר שהוביל לנסיגת הכוחות הקסטיליאנים מן העיר.
אלפונסו חזר כמעט לאלתר מהגלות בטולדו ותפס את מקום אחיו כמלך לאון וקסטיליה. היה זה האיחוד השני בין קסטיליה ללאון, אם כי שתי הממלכות נשארו עדיין שתי ישויות נפרדות המאוחדת יחדיו רק באיחוד פרסונלי. בקסטיליה נחשד אלפונסו בידי רבים, כנראה בצדק, במעורבות ברצח סנצ'ו. האגדה מספרת כי האצילים הקסטיליאנים, בראשות אל סיד ותריסר "עוזרים לשבועה", הכריחו את אלפונסו להישבע בפומבי, מול כנסיית גדיאה הקדושה בבורגוס, שלא היה מעורב בקנוניה לרצח סנצ'ו. הכרוניקות העוסקות באל סיד מראות שבשנים הראשונות לשלטונו של אלפונסו, הוא נשלט כליל בידי אוראקה, ששמרה בידה כוח רב. היו אף שמועות על יחסי גילוי עריות המתקיימים בין השניים.
אולם בהדרגה ויתרה אוראקה על מרבית התפקידים והכוח ששמרה במסגרת שלטונו של אלפונסו, ופרשה למנזר בו נפטרה ב-1101. היא נקברה בבזיליקת סן איסידורו לצד אחותה אלווירה ואחיה גרסיה. תודות לקשר שלה ושל משפחתה עם אל סיד, זכתה אוראקה בפרסום בתרבות המערב. כך לדוגמה בסרט "אל סיד" מ-1961 היא מגולמת בידי השחקנית הצרפתייה ז'נבייב פייג'.
גארדן גרוב
נראינגנג'
נראינגנג' (בבנגלית: নারায়ণগঞ্জ) היא עיר במרכז בנגלדש, בסמוך לבירת המדינה דאקה. בעיר מתגוררים (נכון לשנת 2012) כ-1.572 מיליון איש. נראינגנג' נחשבת למרכז חשוב של תעשייה (במיוחד טקסטיל), עסקים וסחר הימי.
נראינגנג' נקראת על שמו של מנהיג הינדי מקומי. סביבת העיר נחכרה מידי חברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1766. משרדי הדואר הראשונים הוקמו באזור בשנת 1866. שירות הטלגרף החל משנת 1877. הבנק של בנגל הציג את שירות הטלפון הראשון בשנת 1882. ההתיישבות הוכרזה כעיר ב-8 בספטמבר 1876. בית החולים האזורי הראשון הוקם בשנת 1885.
תריסנית כחולה
תריסנית כחולה (שם מדעי: "Dipturus batis") הוא מין של דג סחוס ממשפחת התריסניתיים שבסדרת התריסנאים החי במי האוקיינוס האטלנטי והים התיכון במים ממוזגים.
מאפיינים.
התריסנית הכחולה היא הגדולה בבני משפחתה וסדרתה והיא מגיעה ל"מוטת כנפיים" של 2.85 מטר, אורך של 2 מטר ולמשקל של 113 ק"ג. היא בעלת סנפירי חזה גדולים וצבעם אפור-זית עד חום כהה. החוטם של התריסנית גדול ומחודד וצורתה דמוית-עפיפון. החלק התחתון בהיר ואפור-כחול. הזנב דק ומחודד ועליו שורת קוצים המשמשים להגנה.
התריסנית שוחה סמוך לקרקעית הים בעומק 100-200 מטר אך לעיתים תעמיק עד 1 ק"מ או תגיע למים רדודים ואף לחופים. היא מחפשת על חולות הקרקעית טרף, הכולל סרטנים, דגים קטנים, רכיכות שונות ותולעים רב זיפיות. ככל שהפרט גדול יותר הוא ניזון מטרף גדול יותר והוא גם אוכל יותר ופעיל יותר.
בנוסף לטרף קרקעית חלק מהתריסניות צדות דגים מתקהלים כמו סרדינים הנמלטים מטורפים כמו דגים או עופות ים ובורחים לעבר הקרקעית.
תריסנית זו מצויה בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
ליהי חן
ליהי חן (נולדה ב-1977) היא אמנית ישראלית העוסקת במיצב ובפיסול, ברישום דיגיטלי ובאמנות מדיה. מרצה באוניברסיטת חיפה ובמדרשה להכשרת מורים לאמנות בבית ברל.
ביוגרפיה.
ליהי חן נולדה ליוספה ויהודה חן וגדלה ברמת גן, ולה אחות אחת. למדה בתיכון מקיף גבעת ברנר ועשתה בגרות באמנות. בצה"ל שירתה כמאבחנת מחקר בפיקוד מרכז בירושלים.
חן למדה לתואר ראשון (BED), במדרשה לאמנות בית ברל, שם הוענקו לה שתי מלגות בתקופת לימודיה אותם סיימה בהצטיינות (1997–2001). תואר שני באמנות מבצלאל (MFA) (2003-2004) אותו סיימה בהצטיינות. כמו כן, למדה באוניברסיטה העברית – ירושלים (2003–2004).
במהלך לימודים אלו הוענקו לה מלגת הצטיינות ומלגת מחקר לעבודה מצטיינת בפיסול, שתיהן מהאוניברסיטה העברית.
במסגרת לימודי התואר השני, נסעה לחילופי סטודנטים בבית ספר לאמנות בגלאזגו (GSA) בשיתוף בצלאל, שם השתתפה בתערוכה קבוצתית. ב-2005 ניהלה אמנותית עם בועז קדמן את פרויקט חילופי הסטודנטים עם בית הספר לאמנות בגלאזגו כשהללו הגיעו לישראל.