בינואר 2005, יצא אלבום הבכורה בסגנון פאנק-פופ. רוב שירי האלבום הולחנו על ידי איתן אלבז אך ביניהם יש גם חידוש לשיר "זן נדיר" של קורין אלאל. לאחר יצאת האלבום, הופץ הסינגל השלישי מתוכו, "לא זה לא". בקיץ 2005 הופץ לרדיו הסינגל האחרון מהאלבום, "רוצה אל החופש" מלווה כמו קודמיו בקליפ.
לקראת סוף השנה, צביקה פיק פגש בחברות הלהקה, במטרה לשמש עבורן כיועץ ומפיק בפועל. הפזמונאית מירית שם אור כתבה תחת לחן של פיק את השיר "הלב שלי נשבר", שיצא לאחר מכן ב- 2006 כסינגל וזכה להצלחה רבה במצעדים. למרות הצלחת השיר, שני הצדדים החליטו לסיים את הקשר המקצועי ביניהם לאחר שחרורו.
במרץ 2006 הלהקה השתתפה בתחרות קדם אירוויזיון והגיעה למקום השני עם השיר "אתה הכוכב". את מילות השיר כתבה ליאת רבנר, ממלאת מקום ראש עיריית רמלה, יואל לביא. באותה תקופה, נשמעו מחאות רבות מצד חובבי האירוויזיון ומעריצי הלהקה כי הזכייה של אדי בטלר לא הייתה מוצדקת, דבר אשר הוביל לעצומה מצד הקהל שקוראת לשנות את החלטת הוועדה ולהתיר ללהקה להשתתף בתחרות. מחאת קהל המעריצים לא שינתה דבר, ובטלר השתתף בתחרות והגיע למקום ה-23 מתוך 24, עם 4 נקודות בלבד, שניתנו לו על ידי צרפת. כאשר נערך כנס האירוויזיון בארץ, בהשתתפותה של הזמרת זוכת התחרות , הוזמנה דווקא הלהקה כנציגה הישראלית, ולאחר מכן אף טסה לסיבוב הופעות קצר באירופה, עקב פרסום השיר. בחזרתן ארצה, החלו לעבוד על אלבום האולפן השני שלהן.
ביוני 2007 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום השני, "שיהיה לי את הכוח", ששודר רבות ברדיו ובערוץ 24. השיר לווה בקליפ מושקע.
בספטמבר אותה שנה, הלהקה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם ערוץ הספורט, שבמסגרתו הן הקליטו שיר עבור הערוץ עם קליפ, שיצא במהלך עונת הכדורסל. הקליפ שצולם לשיר היה שנוי במחלוקת - רק שלוש מחברות הלהקה לקחו בו חלק, ללא לימור סחייק. מהפקת הלהקה מסרה כי סחייק יצאה מהלהקה, מה שהסביר את חסרונה בקליפ. עם עזיבתה של סחייק, גם הילה עם-שלם החליטה לעזוב, דבר שהוביל לשמועות על פירוק הלהקה בסוף חודש ינואר 2008.
על אף השמועות, מסתבר כי היה ניסיון לחדש את הרכב הלהקה על ידי הוספת זמרת נוספת, אולם ניסיון זה לא צלח, ובכך הלהקה סיימה את פעילותה, בטרם הוציאה את אלבומה השני.
לאחר הפירוק.
סיון אלבז היא היחידה מבין חברות הלהקה שהמשיכה לקריירת סולו. לצד סיום לימודי משחק, היא החלה לעסוק בהקלטת אלבום הבכורה שלה. הסינגל הראשון מתוכו, "צוואר אל צוואר", הופץ במרץ 2010. השיר זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה, והציג סגנון שונה מזה שנהגה לשיר בו עם הדיימונד'ז.
דיימנד'Z
נמפית מצויצת
הובסתאנק
יחזקאל קירשנבוים
יחזקאל דויד קירשנבוים (באנגלית: Jesekiel David Kirszenbaum, בגרמנית: Jesekiel David Kirschenbaum;), צייר וקריקטוריסט יהודי ניצול שואה.
חייו.
קירשנבוים נולד בשנת 1900 כבן הזקונים בעיירה סטשוב שבפולין לנתן מאיר, רב, ולאלטה לבית לדרמן, במשפחה בת שלושה בנים. למד בילדותו ב"חדר" והתעניין בסיפורי התורה ובאגדות "ספר הישר". בגיל 10 ו-13 נפטרו שני אחיו והוריו רצו שיירש את מקומו של אביו כרב. בגיל 12 פנה לציור, בעיקר דיוקנים של מושאי הערצתו.
בגיל 16 החל לקרוא את שפינזה וי"ל פרץ, זנח את הדת, למורת רוחם של הוריו והצטרף ל.
ניסה פעמיים לעזוב את הבית, על רקע מתיחות עם הוריו, ללא הצלחה. בשנת 1920 נמלט מפולין, כדי להימנע מגיוס לצבא פולין, שהיה אז שרוי במלחמה עם רוסיה. הוריו מכרו את רכושם כדי לממן לו את דרכו לגרמניה.
הוא הגיע לחבל הרוהר, שכר דירה בדויסבורג עבד במכרה, לימד עברית וככל הנראה אף עסק ביצירה אמנותית, כיוון שאוגוסט הוף, לימים מנהל המוזיאון לאמנות בדויסבורג, התרשם מיצירתו ושלח אותו ללימודי אמנות בבית הספר לאדריכלות ואמנות "באוהאוס" בווימאר.
הוא החל בשנת 1923 בקורס מקדים אצל יוהאנס איטן ובמשך שלושה סמסטרים למד אצל פאול קלה ווסילי קנדינסקי.
הבאוהאוס נסגר ב-1924-5 בעקבות לחצים פוליטיים ועבר לדסאו. למרות המלצתו של קנדינסקי למנות את קירשנבוים למרצה, המינוי לא התרחש בגלל התנגדותו של ולטר גרופיוס.
עבר ב-1925 לברלין ונותר בקשרי חברות עם הצייר והצלם הברלינאי פאול ציטרון (יהודי גם הוא), עמו למד בבאוהאוס.
בשנים הקרובות שלאחר מכן, השתתף קירשנבוים במספר תערוכות בברלין (ב"דר שטורם", למשל) וצייר לפרנסתו קריקטורות במספר עיתונים, בעיקר בשבועון הסאטירי Ulk. בציוריו אלו השתמש בשם העט "דובדבני".
בשנת 1930 נישא להלמה יואכים, ילידת 1904, שעבדה כמזכירה בקואופרטיב עובדי הבמה הגרמנים.
ב-1931 הציג בברלין במסגרת ארגון היוצרים המהפכנים (ARBKD) ובאותה שנה הציג סוחר אמנות הולנדי בגלריה שלו באמסטרדם יצירות של
קירשנבוים. הקשר לסוחר האמנות נוצר דרך פאול ציטרון, שעבר כבר להולנד.
בשנת 1933 נאלצו קירשנבוים ורעייתו, הלמה, להמלט מגרמניה לא רק בגלל מוצאו, אלא גם בגלל קרבתו לחוגים הקומוניסטיים. הוא נאלץ להשאיר אחריו בברלין את כל יצירתו האמנותית. הם עברו לפריז. שם, הצטרף לקהילת האומנים שנקראה מאוחר יותר "האסכולה של פריז" (בצרפתית: École de Paris) והשתתף במספר תערוכות עם ציורים בהשפעת הזרם האימפרסיוניסטי. בתקופה זו הכיר את הצייר ז'ורז' רואו והשניים התיידדו.
יצירתו של קירשנבוים הוגדרה על ידי הנאצים כ"אמנות מנוונת" ואחד מן התדפיסים שלו, שהוצג במוזיאון בדורטמונד הוחרם על ידיהם ב-1937 והושמד לאחר מכן.
בשנת 1940 נמלטו שוב בני הזוג מן הנאצים לדרום צרפת. שם נאסרוקירשנבוים ורעייתו. הוא נשלח למחנה עבודה ואשתו נשלחה למחנה ריכוז, שם מצאה את מותה.
הסטודיו בו צייר נבזז, רכושו נשדד ומרבית יצירותיו, למעלה משש מאות, שרובן ציורי שמן, כנראה הושמדו.
לאחר המלחמה הצליח להתאושש בעיקר בזכות הברונית אליקס דה רוטשילד, שהייתה תלמידה שלו. בעזרתה, חזר לצייר, תחילה בפריז ואחר כך בברזיל ומרוקו.
בשנת 1954, בגיל 54, נפטר קירשנבוים ממחלת הסרטן.
בשנת 1997 נקרא רחוב על שמו בשכונת טרפטו, בדרום-מזרח ברלין.
יצירתו.
ביצירתו בולטת השראת המקור היהודי המזרח אירופאי, הרווי באומנות המערבית שהושפעה בעיקר מהאימפרסיוניסטים הצרפתיים. הוא ניחן בזיכרון חזיוני-ציורי בלתי רגיל והיה ביכולתו להעלות מחדש חזיונות ונופים מימי ילדותו, בדמות הווי היהודי בכפרים (שטעטל) בפולין, המדינה בה נולד. הלכי הרוח הנוגים של זכרונותיו שובצו בחלק מציוריו במגעים קלים ומלאי חיים והומור. ברזיל קלט שוב מעט מן המסתורין של העם היהודי שנכחד בשעה שהיה משנה את הצורות האליליות והמיפלצתיות של הקרנבל לדמויות פורימיות מסורתיות. ציוריו מאותה תקופה, ואחר-כך כאשר גר בפריז, מוסיפים לשמש ביטוי לאופי הדתי העמוק של כישרונו על אף שיצירות אלו אינן דתיות במישרין.
לקראת סוף ימיו, זכה קירשנבוים לביקורות טובות על יצירותיו שהתפרסמו בתערוכות בפריז ובברזיל מבכירי המבקרים האומנותיים.
כיום, רק חלק קטן מיצירותיו נמצא במוזיאונים ובגלריות בארץ ובעולם והעבודות שהוצעו למכירות פומביות נדירות.
בחודשים פברואר-אפריל 2013, הוצגה תערוכה מצירותיו במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד מאוחד. שם התערוכה: "יחזקאל קירשנבאום (1900–1954): הדור האבוד". אוצרת התערוכה ד"ר קרוליין גולדברג איגרא.
נועם שמואל
נועם שמואל (נולד ב-12 באפריל 1980) הוא במאי תיאטרון, מתרגם ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה.
יליד אשדוד, בוגר בית הספר התיכון לאמנות "תלמה ילין" (מחזור 1998), שם העלה את המחזה "מכת בכורות" אותו כתב וביים. המחזה בכיכובו של יהודה לוי עסק בהתמודדות של החברה הישראלית עם שכול ועם השהייה בלבנון.
שירת בצה"ל ככתב התרבות של גלי צה"ל, במסגרת חטיבת התרבות והמוזיקה של התחנה בראשותו של מולי שפירא. הגיש את פינת התרבות היומית בחדשות "בוקר טוב ישראל", את מדריך הבילוי היומי "בילוי היום", שימש כ'טרמפיסט' במגזין השבועי "בילוי נעים עם מולי שפירא", שידר הופעות פומביות וערך את "ציפורי לילה" בהגשת גדעון רייכר ודני סנדרסון.
עם סיום השירות (2001) ביים ב"תלמה ילין", שלוש הפקות עם המגמה לתיאטרון (בין היתר את המחזמר "ברנשים וחתיכות") והחל בלימודי תואר בבימוי בבית הספר הבריטי דרמה סנטר לונדון.
עם שובו לישראל (2006) הצטרף לאופרה הישראלית החדשה כעוזר במאי בהפקות "דון קרלו" ו"מנון לסקו", ולתיאטרון הקאמרי בתור לקטור ועוזר במאי בהפקה "יתוש בראש" בבימוי עמרי ניצן.
בין השנים 2006–2011 היה חבר בהנהלה האמנותית של התיאטרון הקאמרי ושימש כעוזר אמנותי למנהל האמנותי, עמרי ניצן.
ביוני 2006 הוא העלה בתיאטרון הקאמרי את המחזה "גדר" אותו כתב וביים. המחזה העוסק בגדר ההפרדה בהשתתפות צוות שחקנים יהודי-ערבי הועלה כפרויקט זמני בתיאטרון ושימש כקו-פרודוקציה בין "הקאמרי" ל"דרמה סנטר לונדון". בדצמבר 2006 ביים בתיאטרון הספרייה ברמת גן את המחזה "שירת הלויתן" מאת אנתוני מינגלה.
בסוף 2006 הצטרף להנהלה האמנותית של התיאטרון הקאמרי ושימש כעוזרו האמנותי של המנהל האמנותי, עמרי ניצן, וכיועץ אמנותי של פסטיבל התיאטרון הבינלאומי של תל אביב.
באוקטובר 2007 עלה מחזה הביכורים של שמואל כבמאי ב'קאמרי': 'משחקים בחצר האחורית' מאת המחזאית עדנה מזי"א בהשתתפות יפתח אופיר, ארז כהנא, חני פירסטנברג, מורן קל וליאור רוכמן.
בספטמבר 2008 ביים בתיאטרון בית ליסין את מחזה היחיד האוטוביוגרפי "ראודה" מאת העיתונאית ברוריה אבידן-בריר והשחקנית הערביה ראודה מן סלימן.