החימוש העיקרי של הטנק, הוא תותח חלק קדח בקוטר 120 מ"מ מתוצרת גרמנית, בעל טווח מקסימלי של 5 ק"מ ומיוצר ברישיון ביפן. תותח זה זהה לתותח של ה-M1 אברמס, מרכבה 4 והלאופרד 2. התותח מיוצב ומכוונן באופן אוטומטי ובשילוב עם מערכת בקרת האש יכול לפגוע במטרות רכב קרבי משוריין נעות, גם שהטנק בתנועה וגם שהטנק נמצא בעמדת ירי. הטנק יכול לירות סוגים שונים של פגזים, מוטענים על ידי מערכת טעינה אוטומטית, החוסכת את תפקיד הטען בצוות, ומאפשר קצב אש גבוה.
החימוש המשני של הטנק, כולל מקלע כבד M2 בראונינג 12.7 מ"מ (0.5 אינץ') נגד מטוסים, ומקלע מקביל מתוצרת מקומית 7.62 מ"מ.
בקרת אש.
בדומה לטנקים מודרניים רבים, גם ל-Type 90 מערכת בקרת אש דיגיטלית מתקדמת, המערכת שולטת על מערכת הייצוב והכוונון של התותח באופן אוטומטי, ומחשבת את הסטייה של הפגז בעקבות תנאי השטח, במטרה להבטיח דיוק מקסימלי. בנוסף, לתותחן יש מערכת ראייה פנורמית, המאפשרת ראייה גם בלילה, מערכת דימות תרמי ומד טווח לייזר.
מערכת בקרת האש מסוגלת לעקוב ולנעול אחר מטרות נעות או נייחות תוך כדי תנועה, ביום ובלילה, והיא יכולה לעקוב אחר חיילים, כלי רכב ואף מסוקים מנמיכי טוס. ומערכת בקרת האש מחשבת את הסטייה שדרושה לצורך הפגיעה כבר בפגז הראשון. בנוסף, ישנה מערכת זיהוי עמית-טורף משוכללת במערכת בקרת האש.
אבזי
אַבָּזִי (בגאורגית: აბაზი) היה הילך חוקי בגאורגיה עד לשנת 1833. הוא שווה ערך ל-4 שאוּרי (შაური), ל-20 קופיקות כסף (המתכת כסף) (копейшник серебра), ל-40 פּוּלי (ფული) ול-200 דינר.
המטבע הוכנס לשימוש על ידי עבאס שאה הראשון. בתקופת שלטונו של ניקולאי הראשון (1825–1855) הוא הוחלף ברובל הרוסי בשער של ½2 אבזי ל-1 רובל רוסי.
רשימת הנהרות הארוכים ביותר בעולם
קונסטנטין הראשון, מלך אימרתי
קונסטנטין הראשון (בגאורגית: კონსტანტინე I - קוֹנסטַנטינֶה I) מבית בגרטיוני היה מלך הממלכה המערב-גאורגית, ממלכת אימרתי, בין השנים 1293–1327.
קונסטנטין היה בנו של המלך הגאורגי דוד השישי נארין מאשתו הראשונה תמר. הוא עלה על כס המלוכה של ממלכת אימרתי עם מות אביו ב-1293, וממלכתו השתרעה על חלק גדול מגאורגיה של היום. למרות תוארו כ"מלך הגאורגים והאבחזים", הוא שלט בפועל רק על חלקה המערבי של גאורגיה, והחזיק את חצרו בכותאיסי. הוא נותר עצמאי משלטון המונגולים, אבל התמודד עם בעיות פנימיות קשות. הוא נחל תבוסה במלחמת האזרחים שפרצה בהנהגת אחיו מיכאל הראשון, והפסיד את ה רצ'ה-לצ'חומי וארגוותי שבאימרתי עילית לנסיך המורד.
קונסטנטין נפטר ב-1327, חשוך ילדים, ואחיו מיכאלי ירש אותו כמלך.
מיכאלי, מלך אימרתי
מיכָּאֶלי (בגאורגית: მიქაელი) מבית בגרטיוני היה מלך הממלכה הגאורגית המערבית, ממלכת אימרתי, בין השנים 1327–1329.
מיכאל היה בנו השני של דוד השישי נארין מאשתו הראשונה, תמר אמָנֶליסדזֶה. בשנת 1293 הומלך אחיו הגדול, קונסטנטין הראשון, למלך ממלכת אימרתי, אולם מיכאלי שרצה לתפוס את השלטון במקומו מרד בו והצליח להשתלט על ה רצ'ה-לצ'חומי וארגוותי שבצפון אימרתי. לאחר מותו של קונסטנטין, שהיה חשוך ילדים, ירש אותו מיכאל על כס המלוכה בשנת 1327. למרות תוארו כ"מלך הכרתוולים (הגאורגים) והאבחזים וכו'", הוא שלט בפועל רק על חלקה המערבי של גאורגיה, והחזיק את חצר מלכותו בכותאיסי, בירת הממלכה.
מיכאלי נפטר שנתיים לאחר שהפך למלך אימרתי, בשנת 1329, ובנו בגרט הקטן ירש אותו.
בגרט הראשון הקטן
בגרט הראשון הקטן (בגאורגית: ბაგრატ I მცირე) מבית בגרטיוני היה מלך הממלכה הגאורגית המערבית ממלכת אימרתי שהתקיימה בין השנים 1329-1330.
הוא היה קטין כאשר עלה לכס המלוכה עם מותו של אביו מיכאלי הראשון, בשנת 1329. הוא הודח שנה לאחר מכן, כאשר גאורגי החמישי המזהיר הכניע את אימרתי, וכיתר את תומכי בגרט במצודת כותאיסי. בגרט נכנע וקיבל את דוכסות שורפני כפיצוי.
בשנת 1358, בהסכמתו של המלך דוד התשיעי נישא לאסולי (ასული), בתו של ע'ברע'ברה אתבגי (ყვარყვარე ათაბაგი).
הם היו ההורים של מלכים:
נפטר בשנת 1372.
מרי (אוסטרליה)
מגדן
מָגָדָן (ברוסית: Магадан), עיר ברוסיה במזרח הרחוק הרוסי, בירת מחוז מגדן. העיר נמצאת על חופו של ים אוחוצק באוקיינוס השקט. אוכלוסייתה נאמדת ב-95 אלף תושבים (2010). ב-1989 חיו בעיר 152 אלף תושבים, אך בשל שינוי המצב הכלכלי ברוסיה, ירידה בענף הזהב, וביטול תוספות למשכורות לתושבי הצפון, קטנה האוכלוסייה עד פחות ממאה אלף. בעשור הראשון של המאה ה-21 השתנתה המגמה והחל גידול איטי באוכלוסייה, אך מגמה זו הורגשה רק מספר שנים ונפסקה.
היסטוריה.
פיתוח האזור החל בתחילת המאה ה-20 במהלך סיורים של גאולוגים באזור וגילוי מרבצים של מתכות שונות. בתקופת סטלין נבנו מחנות עבודה מיוחדים למטרה זו ובין הידועים שבהם הוא גולאג קולימה.
מגדן הפכה ליישוב עירוני ב-1929, כאשר אסירי הגולאג הראשונים נשלחו לאזור. ב-1939 היישוב נהפך לעיר ובדצמבר 1953 היה לבירת מחוז מגדן שהוקם באותה שנה. בעיר קיימת אוניברסיטה ובה מחלקה מיוחדת לחקר הצפון, ובמיוחד חקר אזור הטונדרה.
כיום, העיר היא אחת מהיצואניות הגדולות של דגי האוקיינוס השקט ברוסיה.
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הבין-לאומי מגדן-סוקול.
העיר קשורה ליקוטסק על ידי כביש קולימה R504 המכונה עם "כביש העצמות" לאור האסירים הרבים שמתו בזמן הקמתו.
יהודים.
היהודים הראשונים הגיעו לעיר עם היווסדה, ברובם אסירי הגולאגים. ב-1939 עמד מספר היהודים על 804 נפש, לאחר מכן התחיל המספר לרדת וב-1979 המספר כבר ירד ל-344.
כיום קיימת בעיר קהילה יהודית, שבראשה עומד בוריס לוין משנת 1991. הקהילה נקראת "שלום". עד 1998 התקיימה התארגנות קהילתית נוספת בשם "חלום", אך רוב חבריה עלו לישראל. הקהילה מקיימת בית ספר בימי ראשון, חגיגה משותפת של חגים יהודיים, חבריה משתתפים בתוכנית בית מדרש של הרב עדין שטיינזלץ בעיר חברובסק. בעיר קיימות נציגויות של הסוכנות והג'וינט.
פטרופבלובסק-קמצ'טסקי
פטרופבלובסק-קמצ'טסקי (ברוסית: Петропавловск Камчатский) היא עיר ברוסיה, בירת חבל מנהלי קמצ'טקה, אשר במזרח הרחוק הרוסי. נמצאת על חצי-האי קמצ'טקה במפרץ אבצ'ין לחוף האוקיינוס השקט. נכון ל-2016, מונה אוכלוסיית העיר כ-180,963 תושבים. העיר נמצאת כ-6,766 קילומטר ממוסקבה.
היסטוריה.
היישוב נוסד ב-17 באוקטובר 1740 במקום שבו התקיים יישוב של קמצ'דלים. שמה הראשון היה פטרופבלובסקי אוסטרוג. שמה הגיע משמן של שתי אניות חוקרים שהגיעו למקום כדי לייסד את העיר בפיקודם של ויטוס ברינג ואלכסיי צ'יריקוב: "השליח פטרוס הקדוש", והשליח פאולוס הקדוש". ב-1779 למקום הגיעו חבריו של החוקר האנגלי ג'יימס קוק בצי שכלל שתי ספינות, לאחר שקוק עצמו נספה בקרב עם המקומיים בהוואי. המפקד החדש נקבר בפטרופבלובסק. ב-1812 היישוב קיבל מעמד של עיר. ב-1849 הוקמה הגוברניה של קמצ'טקה, והעיר נקראה: "פטרופבלובסקי פורט", והייתה לבירתה. ב-1854 הצי האנגלי והצי הצרפתי של האוקיינוס השקט תקפו את העיר במהלך מלחמת קרים, אך הרוסים המעטים שנשארו בעיר הצליחו להדוף את המתקפה.
ב-1924 שונה שם העיר לשמה הנוכחי, כדי להבדילה מהעיר פטרופבלובסק (פטרופבל) בקזחסטן. בשנת 1958 הוקם בעיר בית הספר הגבוה למורים שעם השנים התפתח לאוניברסיטה.
ענף התעשייה העיקרי בעיר הוא עיבוד הדגים ותעשיות התומכות בדייג. כ-30 קילומטר צפונית-מערבית לעיר ממוקם נמל התעופה יליזובו (ברוסית: Аэропорт Елизово), שממנו יוצאות טיסות ליעדים שונים בתוך רוסיה וטיסות שכר עונתיות לווייטנאם, יפן וארצות הברית.
בסמיכות לעיר ממוקם בסיס של הצי הרוסי ובו מתאמנות יחידות של הקומנדו הימי.
ערים תאומות.
לעיר שלוש ערים תאומות:
מרכז השל לקיימות
מרכז השל לקיימות, או בשמו הקודם "המכון הישראלי לחשיבה ומנהיגות סביבתית", הוא ארגון להגנת הסביבה בישראל. הארגון מתרכז בפיתוח והפצה חינוכית של עמדות בעלות אוריינטציה סביבתית-חברתית-רוחנית בנוגע לתכנון לטווח ארוך וצריכת משאבים בישראל.
ב, המרכז מנוהל בידי המנכ"ליות המשותפות תמרה שרון רוס ורוני ארז ויושבת הראש שלו היא מיקי חיימוביץ'.
פעילות המרכז.
מרכז השל קרוי על שמו של הרב אברהם יהושע השל, מגדולי רבני ארצות הברית במאה ה-20, תאולוג, משורר ופילוסוף שפעל רבות למען צדק חברתי בארצות הברית של המאה ה-20. מייסד הארגון ומנהלו עד שנת 2012 הוא איילון שוורץ.
במרכז תפיסת העולם של המכון עומד המושג "קיימות", כלומר מצב בו פעולות האדם אינן פוגעת ביכולתם של הדורות הבאים לספק את צורכיהם ורצונותיהם. עמדה זו מתנגשת לעיתים קרובות עם הגישה הרווחת של צריכת משאבי הסביבה ללא גבול. לעומתה, "פיתוח מקיים” מתיימר להתחשב במגבלות הסביבתיות לטובת החברה כולה. לפי השקפת הקיימות, המין האנושי הוא חלק אחד במערכת מורכבת ולא השליט העליון שלה.
הארגון חבר באגודה לצדק סביבתי בישראל ובחיים וסביבה - ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל.
בניגוד לרוב ארגוני הסביבה האחרים, רוב פעילות המכון אינה מתבצעת באופן ישיר מול הציבור או בניסיון לעצור מפגעים סביבתיים, אלא בניסיון לקדם את התשתית הארגונית והרעיונית של התנועה הסביבתית בישראל. פעילויות המרכז מתמקדות באפיקים של חשיבה, פיתוח מנהיגות, חינוך, וקידום יוזמות בתחום הסביבה:
בנוסף, המרכז מפעיל את "המרכז לקיימות מקומית".
פרס פראט.
מרכז השל יחד עם קרן פראט (Pratt) מעניקים את פרס פראט, הניתן לסיקור תקשורתי מצטיין בנושאי חברה ואיכות הסביבה.
לייב וייספיש