איליאמנה לא היה פעיל בתקופה האחרונה. כמו רדאוט, הוא ניצב על סלע האם הגרניט מתור היורה, אבל הוא השתנה בצורה משמעותית בפעילות הקרחונית שחצבה את המדרונות בצדדים הדרומיים והמזרחיים. מדי פעם נמדדה בהר פעילות סייסמית שגרמה להגברת רמות ההתראה כשבמקביל המשיכו נחילים של רעידות אדמה. בפסגה יש פומרלות פעילות שמדי פעם מחוללות תימרות אדים גלויות לעין.
אקולוגיה.
הפארק הלאומי ימת קלארק משמר מגוון רחב של נופים ומערכות אקולוגיות של אלסקה, המקבילים לארבעת האזורים הפיזיוגרפיים העיקריים של הפארק. הקטעים בחוף לאורך מפרץ קוק ממפרץ טקסדני (Tuxedni Bay) למפרץ צ'יניטנה (Chinitna Bay) כוללים את קו החוף ואת המערכות האקולוגיות הימיות. רכס אלסקה, הרכס האלאוטי והרי צ'יגמיט יחד עם הקרחונים שלהם מהווים את האזור השני. אזורי העמקים, האגמים ומרגלות ההרים שמשני צידי ההרים מייצגים נופים שעוצבו על ידי קרחונים. יערות טאיגה שולטים בחלקים הנמוכים בחלקו הדרום-מערבי של הפארק כשמרבית המחטניים הם עצי אשוחית לבנה ("Picea glauca") ואשוחית שחורה ("Picea mariana"). עצי אשוחית לבנה נפגעים מפעילות חיפושית מהמין "Dendroctonus rufipennis" (באנגלית Spruce bark beetle), וההתפרצויות של המחלה הנגרמת על ידי הפטרייה "Chrysomyxa ledi" var. "rhododendri" (באנגלית Spruce needle rust) היו כה גדולות עד שמי ימת קלארק נצבעו בכתום על ידי הנבגים של הפטרייה. צפונה יותר ומערבה שוכנים אזורי הטונדרה, בעיקר תוצאה של הגובה. הטונדרה היא בית גידול לאייל הצפון ושכווי לבן.
ביצות מלוחות לאורך מפרץ קוק מייצגות את אחת המערכות האקולוגיות הפוריות ביותר בפארק. הן מהוות פחות מ-1% משטח הפארק, אבל מספקות מזון בתחילת הקיץ לדובים השחורים והחומים. אזורי החוף של הפארק הלאומי ימת קלארק מדורגים כאחד היעדים המובילים בעולם לצפייה בדובים, יחד עם החוף של הפארק הלאומי קטמיי. מרבית הדובים מרוכזים במפרץ צ'יניטנה או בסילוור סלמון קריק בתקופת נדידת האלתית. יש המחשיבים את מפרץ צ'יניטנה כאחד היעדים הטובים ביותר לצפייה בדובים באלסקה. גם מפרץ טקסדני, צפונית למפרץ צ'יניטנה הוא אתר מעולה לצפייה בדובים. באתר נצפו עד 20 דובים חומים כשהם ניזונים מצדפות ושיחים. פחות מבקרים מגיעים למפרץ ולכן קל יותר לצפות בדובים בשקט. בדובים ניתן לצפות גם בתוככי הפארק. ביוני, יולי ואוגוסט יש תצפיות מעולות על דובים באזור אגם קרסנט (Crescent Lake). ניתן לצפות הן בדובי גריזלי והן בדובים שחורים, אם כי דובי גריזלי נפוצים יותר ורואים אותם לעיתים קרובות יותר, מכיוון שהדובים השחורים חששניים יותר ומתרחקים כאשר קרוביהם הגדולים יותר מתקרבים. אגן הניקוז של הנהר קוויצ'אק (Kvichak River) בצד השני של הפארק הוא האזור העשיר ביותר בעולם באלתית אדומה. 33% מהשלל השנתי של אלתית אדומה בארצות הברית ו-16% מהתפוקה השנתית העולמית מקורם באזור זה. האלתית מצויה כה בשפע שלהקת הזאבים בימת קלארק תועדה כלהקת הזאבים היחידה בעולם התלויה לקיומה באלתית.
עופות דורסים עיקריים כוללים עיטם לבן-ראש, עיט זהוב ובז נודד. היונקים הגדולים כוללים כבש דאלי, אייל קורא, אייל הצפון ולהקות של זאב צפון-מערבי. יונקים קטנים יותר כוללים זאב ערבות, דלק אמריקני, שועל מצוי, גרגרן, לוטרה צפון-אמריקנית, בונה קנדי ושונר קנדי. יונקים ימיים כוללים: אריות ים, לבנתן, פוקת המפרץ ופוקניים. הן דוב שחור אמריקני והן דוב גריזלי חיים בפארק. דובים שחורים משתמשים בכל שטחי הפארק והשמורה, למעט באזורים הגבוהים. דובי גריזלי נפוצים בעיקר לאורך החוף. סקר מנה כ-219 דובים רועים בביצות המלוחות שבאזורי החוף של הפארק במהלך הקיץ. האוכלוסייה של אייל הצפון הצטמצמה מ-200,000 ל-30,000 מסיבה בלתי ידועה.
היסטוריה.
הנוכחות האנושית הקדומה ביותר הידועה באזור ימת קלארק הייתה במפרץ בריסטול. בני המסורת הפלאו-ארקטית חיו שם בין לפני 10,000 שנים עד לפני 7,500 שנים. בעקבותיהם הגיעו בני המסורת הארכאית הצפונית בין לפני 6,000 ועד לפני 4,000 שנים. שני אתרים ממסורת זו זוהו בתחומי הפארק. התרבות הבאה הייתה מסורת הכלים הקטנים הארקטית מלפני 5,000 עד לפני 3,000 שנים. מסורת נורטון התפתחה בין לפני 2,200 ועד לפני 1,000 שנים. מסורת תולה החלה לפני 2,000 שנים ונמשכה עד התקופה ההיסטורית. בני הדנאינה (Dena'ina) דוברי שפה צפון אתבסקית חיים כיום באזור. הכפר קיג'יק (Kijik) הוא האתר הארכאולוגי העיקרי בתחומי הפארק, שבו התגוררו בני הדנאינה עד תחילת המאה ה-20. יישובים תועדו גם סביב מפרץ צ'יניטנה.
הקפטן ג'יימס קוק חקר את המפרץ שנקרא אחר-כך על שמו ב-1778. בעשורים אחר-כך הקימו סוחרים מרוסיה תחנות באזור. ההתיישבות העיקרית במאה ה-19 הייתה בקיג'יק, שבו התגוררו כמה מאות. סוחרים אמריקנים הגיעו לאזור בשנות ה-90 של המאה ה-19, ופגשו אוכלוסייה שהצטמצמה מאוד עקב מחלות שהביאו איתם האירופאים. קיג'יק הוגדר כנפת ציון דרך היסטורי לאומי (National Historic Landmark district).
המטוס הימי הראשון נחת בימת קלארק ב-1930. ב-1942 החל לפעול שירות המוניות האווירי הראשון לימת קלארק, שהופעל על ידי לאון "בייב" אלסוורת, סניור (Leon "Babe" Alsworth, Sr.) אל פורט אלסוורת. מלבד פורט אלסוורת יש חמישה יישובים נוספים בתחומי הפארק. מרבית התושבים המקומיים הם בני דנאינה.
במהלך המאה ה-20 התגוררו בפארק העתידי מעט תושבים שהסתגלו לחיי בדידות. אחד מהם היה ריצ'רד פרואנקה (Richard Proenneke; 1916-2003), במקור מאיווה שהגיע לאלסקה ב-1949. פרואנקה חי בבקתה שבנה בעצמו על חוף האגמים התאומים (Twin Lakes) מ-1968 עד 1999, וניזון מחיות שצד בעצמו או מחיות שציידים לשם ספורט השאירו מאחוריהם. ב-1973 פרסם חבר ספר "אזור הבר של אדם אחד: אודיסאה באלסקה" (One Man's Wilderness: An Alaskan Odyssey) המבוסס על יומניו של פרואנקה. חלק מהסרטונים שצילם פרואנקה על חייו על גדת האגם נערכו לסרט דוקומנטרי "בודד באזור הבר" (Alone in the Wilderness). הסרט נערך לאחר מותו של פרואנקה, והפך פופולרי בטלוויזיה הציבורית בארצות הברית. הבקתה של פרואנקה שייכת כיום לשירות הפארקים והוא הוסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places).
ימת קלארק הוכרזה כמונומנט לאומי ב-1 בדצמבר 1978 על ידי נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר תוך שימוש בסמכותו על בסיס חוק העתיקות של ארצות הברית. בשנת 1980 העביר הקונגרס של ארצות הברית את "חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA, שקבע את מעמד המונומנט כשמורה ופארק לאומיים.
ב-2007 הוצע לחפור מכרה פתוח גדול בסמוך לגבול המערבי של הפארק. מכרה פבל (Pebble Mine) הוא מיזם לכריית מוליבדן, זהב ונחושת מבור פתוח שרוחבו מעל ל-3 קילומטרים ועומק של מאות מטרים. בנוסף מתוכנן לנצל גוף מחצבים נוסף תוך שימוש במכרה תת-קרקעי. שיורת ממפעלי הכרייה אמורה להיות מאוחסנת מאחורי הסכרים באתר, ויידרשו גם כבישים ונמל מים עמוקים. המיזם עורר חששות מההשפעות של המכרה על מרכז הפארק בשל זיהום מאבק וההשפעות האפשריות על אוכלוסיית האלתית האדומה.
אזור הטבע הראשיתי ימת קלארק (Lake Clark Wilderness) המשתרע על שטח 10,601 קילומטרים רבועים, מרבית שטח הפארק, ואינו כולל את שטח השמורה וחוף מפרק קוק. האזור כולל שלושה נהרות המוגנים על פי חוק הנהרות הנופיים והפראיים (Wild and Scenic Rivers Act): הנהר צ'יליקדרוטנה (Chilikadrotna River), הנהר מולצ'אטנה (Mulchatna River) והנהר טליקקילה (Tlikakila River).
פעילויות.
הפארק והשמורה מציעים מגוון של פעילויות אפשריות, כולל שיט בקיאקים, רפטינג, מסלולי הליכה ומחנאות בשטח. מרבית בעלי החיים הגדולים, ובייחוד הדובים החומים, נוכחים ואפשר לצפות בהם בפארק. דיג מותר הן בפארק והן בשמורה. בעוד שציד ספורטיבי מותר אך ורק בשמורה.
סאמארא
סמארא
תיאטרון ביוון העתיקה
תיאטרון ביוון העתיקה (השירה הדרמטית היוונית), התפתח והגיע לשיאו בסוף המאה ה-6 ובמהלך המאה ה-5 לפנה"ס ומרכזו היה באתונה. שירה זו השפיעה רבות על הספרות המערבית כולה והתוותה את יסודות הספרות הדרמטית עד ימינו.
התיאטרון התפתח בפסטיבלים לכבוד האל דיוניסוס ובעיקר בתחרויות הדרמה השנתיות בדיוניסיה העירונית של אתונה. השירה הדרמטית כללה שלושה סוגי מחזות: טרגדיה, מחזה סאטירים וקומדיה. הידע הקיים בימינו על הדרמה היוונית לוקה בחסר, בגלל מיעוט המחזות ששרדו, כ-40 טרגדיות וקומדיות מתוך כמה מאות שנכתבו, ומחזה סאטירים אחד. הדרמה הייתה מחוברת חיבור עמוק לחיי היוונים. הטרגדיות התבססו על סיפורי המיתוסים העתיקים שכל יווני הכיר היטב, הקומדיות תיארו את חיי היומיום ועסקו בביקורת פוליטית עכשווית ונוקבת, והפוליס ניהלה ומימנה את התחרויות שכל אזרחי העיר צפו בהן.
בתקופה ההלניסטית דעך התיאטרון. הקומדיה ויתרה על הביקורת הפוליטית והפכה להיות ה"קומדיה החדשה" - קומדיית מצבים על יחסים שבינו לבינה שהמחזאי המייצג שלה היה מנאנדרוס. הטרגדיה הידלדלה ובפסטיבלים העדיפו להעלות הפקות חוזרות של ענקי "תור הזהב" מאשר הפקות חדשות של מחזות דלים פרי יצירתם של מחזאי התקופה, ואפילו אריסטו ביקר את מחזאי תקופתו ותיאר אותם כנחותים ורדודים לעומת ענקי העבר. גם בדעיכתו של התיאטרון באה לידי ביטוי הזיקה החזקה בין הפוליס לחיי הרוח; היא התרחשה במקביל לשינויי השלטון ביוון ולשקיעתה של הפוליס.
מוצא הדרמה.