בשנת 1865 הרברט אוגדן יצא למשלחת בניקרגואה, ובשנת 1870 בפנמה. ג׳ון בארטלט מיפה חופים במערב אפריקה, חקר את ו במקסיקו, והוביל את אניית הסקר הגאודטי "בלייק" בים הקריבי בין קובה וג׳מייקה. בשנת 1872 ג׳ורג׳ גוד התנדב לנציבות הדגה מיד לאחר שהוקמה, היכן שצורף למשלחות מטעם הנציבות בחופיה האטלנטיים של אמריקה הצפונית כדי לאתר מינים ימיים חדשים. גרוב גילברט השתתף בסקר הגאולוגי של ג׳ון ניוברי שנערך במדינת אוהיו בשנים 1869–1870. בשנת 1909 ארתור דייוויס נשלח לתכנן את תעלת פנמה. בנוסף, באותה שנה, דייוויס ערך סקרים הידרוגרפיים בפוארטו ריקו ובטורקמינסטן, ובשנת 1914 תיעד את השיטפונות בסין. בין השנים 1894–1904 הנשאו עבד על סיווג מיני ציפורים באיי הוואי. אוטו טיטמן השתתף במשלחות וסיורים רבים מטעם הסקר הגאודטי, בין המשלחות החשובות שלו ניתן למנות את המשלחת ליפן בשנת 1874 היכן שערך תצפיות על כוכב נגה, כמו כן, את תפקידו במשא ומתן בין ארצות הברית ובריטניה בקביעת הגבול המדויק בין קנדה וארצות הברית. בשנת 1901 וויליאם פאוול יצא לעצב את ספרי הלימוד ותוכנית הלימודים בפיליפינים, זמן קצר לאחר שהאיים הועברו לשליטת ארצות הברית.
הוראה באקדמיה.
לפחות חמישה מהמייסדים לימדו באופן פעיל במוסדות אקדמיים, ביניהם: מרקוס בייקר לימד מתמטיקה באוניברסיטת מישיגן לפני שהצטרף לסיוריו של דאל באלסקה בשנת 1872. פרנק בייקר היה חבר סגל אקדמי בכיר בהוראת האנטומיה באוניברסיטת ג׳ורג׳טאון. גור היה חבר סגל אקדמי בכיר במתמטיקה באוניברסיטת ג׳ורג׳ וושינגטון. וולינג היה מרצה בספרות אנגלית, היסטוריה, משפטים, ופילוסופיה באוניברסיטת פרינסטון, והיה נשיאן של אוניברסיטת גו׳רג׳ וושינגטון ומכללת סיינט ג׳ון במדינת מרילנד. בנוסף, וולינג היה עמית במספר אגודות מדעיות ושירת כנשיאו השלישי של מועדון הקוסמוס, היכן שנוסדה האגודה. טרם שיצא לחקור ארצות, ישראל ראסל לימד כמה שנים גאולוגיה באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1892 ראסל שב ללמד גאולוגיה באוניברסיטת מישיגן.
קסרקסס הראשון
National Geographic
עיר האלוהים
[על אודות] עיר האלוהים (בלטינית De Civitate Dei, ידוע גם בשם De Civitate Dei contra Paganos: [על אודות] עיר האלוהים כנגד עובדי האלילים) הוא ספר שנכתב בלטינית על ידי אוגוסטינוס בתחילת המאה ה-5. הספר עוסק בנושאים הקשורים באלוהים, במרטיריות, ביהודים ובפילוסופים נוצריים אחרים.
אוגוסטינוס כתב את מסתו על מנת להסביר את מערכת היחסים של הנצרות עם דתות ופילוסופיות מתחרות, ועם הממשל הרומי, בו השתלבה הנצרות במידה הולכת וגוברת. המסה נכתבה מעט לאחר שרומא נבזזה בידי הויזיגוטים בשנת 410. אירוע זה הותיר את רישומו על הרומאים ורבים ראו בו עונש על זניחתם את דתם האלילית. זהו הקשר החלטתו של אוגוסטינוס להציע את נחמת הנצרות, בכותבו כי עיר האלוהים תנצח בסופו של דבר, באופן סמלי. אוגוסטינוס הפנה את המבט השמימה, לכיוון גן העדן, מוטיב חוזר ביצירות נוצריות מתקופת שלהי העת העתיקה וחידוש מהפכני לאחר מילניום של התמקדות פגאנית בעניינים ארציים.
על אף כינונה של הנצרות כדתה הרשמית של האימפריה הרומית, אוגוסטינוס הפיץ מסר רוחני יותר מאשר פוליטי. על הנצרות, כך טען, להתעסק בירושלים האלוהית והמיסטית ולא בפוליטיקה הארצית. התאולוגיה שלו תמכה, ואף סייעה, להגדיר את הפרדת הכנסייה מהמדינה, שאפיינה את הפוליטיקה המערב אירופאית במרוצת ימי הביניים ולאחר מכן (בניגוד לביזנטיון המזרחית, מקום בו פוליטיקה ארצית וענייני רוח היו מוסד אחד ויחיד).
הספר מציג את ההיסטוריה האנושית כקונפליקט בין מה שאוגוסטינוס כינה "עיר האלוהים" לבין "עיר האדם" (קונפליקט שעתיד להסתיים בניצחונה של הראשונה). עיר האלוהים מאופיינת באנשים שוויתרו על עונג ארצי אשר הקדישו את חייהם לקידום ערכים נוצריים. מאידך, עיר האדם מורכבת מאנשים אשר תעו אל מחוץ לעיר האלוהים. שתי הערים אינם מכוונות לייצג מקומות או ארגונים ממשיים, אם כי ברור שאוגוסטינוס חשב כי הכנסייה הנוצרית מהווה את לבה של עיר האלוהים:
הספר מורכב מדיונים בנושאים אלו וכולל בחלקו הגדול עיוותים שונים של נושאים פילוסופיים עליהם וכלפיהם מגיב אוגוסטינוס.
דיז'סטיף
דִּיזֶ'סְטִיף (בצרפתית: Digestif; בעברית: אֶפְטָר) הוא שם למשפחה של משקאות אלכוהוליים הנשתים בסוף הארוחה. חלקם בעלי טעם מר וחלקם בעלי טעם מתוק, ואחוז האלכוהול בהם משתנה ממשקה למשקה, אך לרוב הוא גבוה.
אחוזי האלכוהול בדיז'סטיף.
לרוב, אחוז האלכוהול במשקאות דיז'סטיף גבוה ממשקאות אפריטיף.
פונקציונליות לעומת קלאסיות.
כאמור, דיז'סטיף הוא משקה הנלגם בסוף הארוחה. הסיבה ללגימת המשקה יכולה להיות כדי לסייע למערכת העיכול או בגלל מנהגי המקום.
דיז'סטיפים פונקציונליים.
ישנם דיז'סטיפים הנקראים "דיז'סטיפים פונקציונלים". המטרה המוצהרת של הדיז'סטיפים הללו היא לסייע לפעילות העיכול בתום הארוחה. חלק ניכר ממשקאות הדיז'סטיפים הפונקציונלים מכילים עשבי מרפא. ישנם דיז'סטיפים פונקציונלים כגון האונגו הגרמני שאינם מכילים אלכוהול כלל.
דיז'סטיפים קלאסיים.
ישנם מקומות בעולם בו נוהגים לשתות משקאות מסוימים בסיום הארוחה. לעיתים קרובות, המשקאות הללו מקומיים. המשקאות הללו אינם מכילים בהכרח עשבי מרפא, ומטרתם היא אינה לסייע לעיכול. דוגמאות לדיז'סטיפים קלאסיים:
אטימולוגיה.
מקור השם דיז'סטיף הוא במילה הלועזית "עיכול" (Digestion). ההגייה "דיז'סטיף" לקוחה מצרפתית: digestif. ב-2009 האקדמיה ללשון העברית קבעה לו את השם "אֶפְטָר".
אוניקום
אוניקום (בהונגרית: Unicum) הוא ליקר עשבים מתוק-מריר שפותח לפני למעלה מ-200 שנה. הוא אפריטיף ודיז'סטיף ונחשב למשקה הלאומי של הונגריה מאז 1840, ובעבר היה המשקה הלאומי של האימפריה האוסטרו הונגרית.
האוניקום מיוצר על ידי חברת צוואק (Zwack) לפי מתכון שנשמר בסוד אך ידוע שמכיל יותר מ-40 סוגי עשבים והוא מיושן חצי שנה בחביות מעץ אלון. אחד ממאפייניו המוכרים הוא צורת הבקבוק המיוחדת: בקבוק נמוך ופחוס שעל תוויתו צלב אדום-לבן.
אגדת האוניקום.
על פי האגדה, מקור השם אוניקום (שמשמעו "מיוחד במינו" בגרמנית) ביוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1790-1741) שחיפש משקה חדש שבעזרתו יוכל לעכל את הסעודות המפוארות שערך. ב-1790 הכריז המלך על תחרות שבה השתתפו משקאות רבים. כשטעם מהאוניקום, שיוצר על ידי הרופא המלכותי דאז (שהיה אחד מאבותיו של מייסד חברת צוואק), אמר "!das ist unikum" ("זה מיוחד במינו!"). ומאז נקרא המשקה כך.
אפריטיף
אַפֵּרִיטִיף (מצרפתית: Apéritif; בעברית: אֶקְדָּם) הוא משקה אלכוהולי שנוהגים לשתות כמתאבן לפני סעודה גדולה. בדרך כלל מגישים אותו בלוויית תוספת קלה כגון זיתים או עוגיות.
בקהילות יהודיות מיוצאי צפון אפריקה דוברי צרפתית נהוג בשבת לקיים "קידוש" לאחר התפילה במסגרות קהילתיות או משפחתיות. קידוש זה מוגש בליווי מתאבנים, סלטים, מאפים, חמוצים וכדומה ומלווה במשקאות חריפים, לרוב ממשפחת האניסים כגון ארק ופסטיס. מנהג זה מכונה בקרב קהילות אלו "אפריטיף".
אטימולוגיה.
מקור המילה הוא במילה הלטינית aperire - "לפתוח", שכן המשקה פותח את הארוחה. ב-2009 הציעה האקדמיה ללשון העברית את השם אֶקְדָּם.
היסטוריה.
על מנהג לשתות מעט משקה אלכוהולי לפני הארוחה ידוע בתרבויות שנות ומתקופות שונות. ההיסטוריה המודרנית של האפריטיף מתייחסת לורמוט שהומצא בטורינו ב-1786, על ידי האיטלקי אנטוניו בנדטו קרפנו. במאה ה-19 הפכו שמות החברות מרטיני, צ'ינזנו וגנסיה לשם נרדף לוורמוט, אך הוא יוצר גם על ידי יצרנים נוספים. אפריטיפים היו פופולריים במיוחד באירופה בסוף המאה ה-19 ובשלהי המאה ה-20 הייתה פתיחת ארוחה באפריטיף נפוצה גם בארצות הברית.
לא ברור מהו המקור הראשון לפתיחת ארוחה במשקה אלכוהולי, ויש הטוענים שמנהג זה מגיע ממצרים העתיקה.
בספרד ובמדינות נוספות באמריקה הלטינית מלווה האפריטיף ארוחות המבוססות על טאפס.
סוגי אפריטיפים.
אין סוג אחד בלבד של משקה אלכוהולי שתמיד מוגש כאפריטיף, אם כי בדרך כלל מדובר ביין מחוזק, ליקר כלשהו או שמפניה יבשה. בגלל שהאפריטיף מוגש לפני ארוחה הדגש הוא כמעט תמיד על משקאות יבשים (לא מתוקים).
בצרפת האפריטיף משתנה מאזור לאזור: בדרום צרפת נפוץ הפאסטיס, בחבל נורמנדי מדובר בברנדי קלבדוס ובמחוז המזרחי נהוג להשתמש ביין תוסס יבש מסוג Crémant d'Alsace. לפעמים גם ניתן למצוא שימוש בשמפניה או קוניאק ואף בקוקטייל קיר או קיר רויאל (קרם דה קסיס ויין או שמפניה).
באיטליה נפוץ הוורמוט כאפריטיף, ביוון זהו האוזו ובאירלנד ואנגליה נהוג להשתמש במדיירה יבשה (יין מחוזק פורטוגלי).
אבסולוט וודקה
אבסולוט (בשוודית: Absolut Vodka) היא וודקה שוודית על בסיס חיטה המיוצרת מאז שנת 1879 ומכילה 40 אחוז אלכוהול. במקור יוצרה על ידי לארס אולסון סמית' וכיום שייך המותג לחברה הצרפתית Pernod Ricard.
בשנת 1979 החליטה לצאת החברה אל מחוץ לגבולות שוודיה וצפון אירופה ולהיכנס לשוק האמריקאי, באחד ממסעי הפרסום הבולטים ביותר שנערכו מעולם והתבסס בעיקר על מודעות ופוסטרים שבהם שולב הבקבוק של אבסולוט (בקבוק בעל צורה בנאלית) בסביבות מגוונות, תחת הססמה "הכל יכול להיות אבסולוט".
כיום אבסולוט היא אחת ממותגי הוודקה הנמכרים ביותר בעולם.
מאז שיוצרה לראשונה ועד היום מיוצרת אבסולוט וודקה באותה שיטה בדיוק.
דמות המותג.