ישנם שבעה צ'נדריאן, ולפי מה שקוות'ה מבין מהסיפורים שהוא שומע מסקראפי, המנהיג שלהם הוא לורד האליאקס, המוכר גם במיתוסים כלאנרה - לוחם אגדי שחזר מהמתים כדי להילחם באויבי האימפריה הישנה, ואיבד את דעתו כשבת זוגו מתה.
האמיר.
האמיר היו, עד כמה מאות שנים לפני שהסיפור מתרחש, מסדר של שופטים עצמאיים תחת חסות הכנסייה, שנדדו ממקום למקום להביא צדק ולא היה איש שיכול היה לערער על מעשיהם, עד שהמסדר פורק. הם לא היו מבני הפיי, אלא בני אנוש רגילים, אבל פלוריאן אומרת לקוותה שהאמיר הללו הם רק ילדים לעומת מסדר האמיר המקורי - מסדר של בני פיי שאויביהם היו הצ'נדריאן.
קוותה מגלה במהלך השיטוטים שלו בארכיון של האוניברסיטה שכמעט ואין מידע על האמיר, כלומר - מישהו מנסה להסתיר עובדות על האמיר, מה שמוביל אותו לחשד שהאמיר עדיין קיימים במחתרת.
היסטורית פרסום בישראל.
הספר הראשון בסדרה פורסם תחילה על ידי הוצאת כנרת זמורה ביתן ב-2010, אולם בשל מכירת עותקים לא מספקת לאור ההשקעה הכרוכה בכך, בחרה ההוצאה שלא להמשיך להוציא את הספר השני שיצא ב-2011. בנוסף, ההוצאה הפסיקה להדפיס מהדורות חדשות ל"שם הרוח", כך שלמעשה הספר לא היה זמין לקוראי עברית אלא בחנויות יד שנייה. לאחר שעברו חמש שנים ממועד מרכישת הזכויות, תם החוזה של זמורה ביתן מול DAW books, והאפשרות לקנות את הזכויות נפתחה. הוצאת אופוס רכשה את הזכויות עבור הסדרה, במטרה להוציא את "פחדיו של האדם החכם". בהתחלה ניסה לארגן המתרגם צפריר גרוסמן תקצוב משלים להוצאת הספר דרך מימון המונים בקיקסטארטר כדי לשכנע את ההוצאה להוציא לאור את הספר, לאחר שזו העמידה תקציב של 35,000 ש"ח, לפרויקט שעלותו המוערכת הייתה 120,000 ש"ח. אף על פי שמימון ההמונים נכשל, ההוצאה המשיכה לקדם את הפרויקט ובנוסף לתרגום "פחדיו של האדם החכם" בחרה גם להוציא מחדש את "שם הרוח", ושני הספרים יצאו בעברית ב-2016. במעבר משתי ההוצאות, שונה שמה של הסדרה בעברית מ"רשומות קוטל המלכים" ל"רשומות קוטל המלך"
קישורים חיצוניים.
ריאיון עם פטריק רותפס, מחבר 'רשומות קוטל המלך' מתוך אתר הספרייה הפנטסטית, ב-30 ביולי 2016.
אנה קונטולה
אנה קונטולה (ילידת 1977) היא סוציולוגית פינית וחברת הפרלמנט הפיני מאז 2011. היא הייתה חברת מועצת העיר טמפרה עד 2017.
ביוגרפיה.
אנה קונטולה נולדה ב־30 במרץ 1977 בפורי, סאטקונטה, פינלנד, וסיימה את עבודת התואר השני בשנת 2002 על תנועת הסטודנטים של שנות השבעים. היא סיימה פרויקטים מחקריים רבים בנושא זנות בפינלנד, כמו דוח משנת 2008 שפרסמה אוניברסיטת טמפרה, ועבודתה בהערכת פושעי זנות ואלימות כלפי נשים. היא חוקרת תחומים רבים המעריכים מגבלות בעבודה, נורמות תרבותיות ותפיסות, כולל הנקה ציבורית, הזדקנות עובדי בניין, השפעת הגזענות לא רק על המקום בו אנשים יכולים לעבוד, אלא היכן הם יכולים לחיות, ונושאים רבים אחרים.
היא כיהנה כסגנית יו"ר האיגוד לתעשיית המין, והייתה מעורבת בארגונים רבים העוסקים בפעילות חברתית במהלך לימודיה. בשנת 2004 נבחרה קונטולה בבחירות המוניציפליות למועצת העיר טמפרה. בשנת 2008 היא שוב נבחרה, ובשנים 2008 ו -2012, לקונטולה היה מספר הקולות השני בגודלו בברית השמאל של פינלנד .
קונטולה נבחרה לפרלמנט הפיני בשנת 2011 וייצגה את מחוז קירקנאמה מטעם ברית השמאל הפינית. היא חברה בוועדה לעתיד ובוועדת התעסוקה והשוויון, וכיהנה בעבר בוועדה למשפט חוקתי ובוועדת התעסוקה והשוויון.
ביום שני, 13 בינואר 2020, היא נעצרה יחד עם חברים נוספים בקבוצה בינלאומית של פעילי זכויות אדם סמוך לרצועת עזה בישראל מכיוון שניסו לחבל בגדר המערכת ברצועת עזה. לדבריה, מטרתה של קבוצת חמישה האנשים הייתה להביא את תשומת הלב למשבר ההומניטרי בעזה באמצעות חציית הגדר בין ישראל לעזה. טנלי המטאלין, העוזר הפרלמנטרי של קונטולה, אמר למחרת כי קונטולה שוחררה לאחר יותר מעשר שעות במעצר וכי הרשויות הישראליות ניסו ללחוץ עליה לחתום על הודאה בהאשמות נגדה, כמו שיבוש הליכי חקירה וסיכון ביטחון הציבור. עם זאת, היא סירבה לחתום.
לפרוסקופיה
לַפָּרוֹסְקוֹפְּיָה או שְׁקִיפַת בֶּטֶן היא טכניקת ניתוח זעיר פולשנית ממשפחת ניתוחי האנדוסקופיה. מקור המילה לפרוסקופיה הוא מהשפה היוונית- λαπάρα (לפרו - חלל הבטן) ו-σκοπέω (סקופיה - הסתכלות).
בלפרוסקופיה מוחדרת מצלמה דרך חתך זעיר בדופן הבטן - בדרך כלל בטבור. דרך עוד שניים או שלושה חתכים זעירים בשיפולי הבטן מוכנסים כלים ניתוחיים שבאמצעותם מבוצע הניתוח הנדרש. המצלמה מעבירה לצוות הרפואי שידור וידאו של מקום הניתוח באמצעות סיב אופטי המחבר בין המצלמה לצג. ניתוחי בטן ואגן, והליכים פולשניים אבחנתיים רבים, נעשים בטכניקה הלפרוסקופית, כאשר המגבלה היא בדרך כלל שילוב של גודל הממצא ומיומנות המנתח.
כמו בכל פרוצדורה פולשנית, גם ללפרוסקופיה יש פוטנציאל סיבוכים, חלקם כלליים לכל לפרוסקופיה וחלקם ספציפיים לניתוח המבוצע. לעומת זאת, ללפרוסקופיה יתרונות משמעותיים, שעיקרם החלמה מהירה יותר, פחות כאבים, צלקות אסתטיות וקטנות יותר ושחרור מהיר.
היסטוריה.
המכשיר הלפרוסקופי הראשון היה מורכב מצינור צפייה, נר וסדרה של מראות, ומטרתו הייתה להדגים את השופכה מבפנים. המכשיר פותח על ידי פיליפ בוציני , רופא גרמני, בשנת 1805. המנתחים באותה התקופה לא אהדו את המכשיר וטענו כי הוא אינו פרקטי, אך ממציאים רבים שאבו ממנו השראה. כמה שנים לאחר מכן פותחו עיצובים אחרים וחדשים של המכשיר שהתבססו על סוגים שונים של מנורות.
המכשיר הראשון שהשתמש במקור אור אלקטרוני הומצא בשנת 1867 על ידי יוליוס ברוק , רופא שיניים מורוצלב. ברוק השתמש בנורת הלהט. בדומה לדגמים דומים שנוצרו והתבססו על נורות להט, החיסרון העיקרי בכולם היה החום שנפלט מהנורה. החום הרב שנפלט עבר באופן חופשי בצינורות המתכת של המכשיר עד לקצהו, דבר שסיכן באופן משמעותי הן את המנתח והן את המטופל.
בשנת 1901 ביצע הרופא הגרמני גאורג קלינג ניתוח ראשון באמצעות לפרוסקופ בכלבים. בשנת 1910 ביצע הנס כריסטיאן יקוביוס משוודיה את הניתוח הלפרוסקופי הראשון בבני אדם והוא טבע את המונח "לפרוסקופיה".
לאורך העשורים הבאים, מדענים ומנתחים רבים גילו את הלפרוסקופ, והמכשיר הפך לפופולרי ויעיל. השימוש במצלמות טלוויזיה המבוססות על מעגל משולב ממוחשב היה אירוע משמעותי בתחום הלפרוסקופיה. הטכנולוגיה הזאת אפשרה לפתח תמונה מוגדלת המוצגת על גבי מוניטור. ידיו של המנתח חופשיות ופנויות וכך הוא יכול לבצע הליכים מורכבים יותר.
בתחילת דרכה של הלפרוסקופיה היא נחשבה מוגבלת ביכולותיה ושימשה בעיקר לאבחון ולביצוע של הליכים מאוד ספציפיים, בעיקר בתחום הגינקולוגיה. בשנת 1985 ביצע אריק מיהה את הניתוח הלפרוסקופי הראשון של כריתת כיס המרה. מאז השימוש בלפרוסקופיה קיבל הכרה גם בתחומים אחרים מגינקולוגיה. השימוש בלפרוסקופיה החל להיות נפוץ בשנות ה-90 של המאה ה-20. ניתוחים בשלט רחוק וניתוחים רובוטיים הפכו פופולריים מאוד ובמרכזם עומדת טכנולוגיית הלפרוסקופיה.
ביצוע הניתוח.
ניתוח לפרוסקופי מאפשר לבצע את מרבית הפרוצדורות דרך כמה חתכים קטנים מאוד באזור הטבור, ללא צורך בחתך ניתוחי ארוך לפתיחת הבטן.
השלבים השונים בביצוע הניתוח הלפרוסקופי הם:
הן בלפרוסקופיה טיפולית והן בלפרוסקופיה אבחנתית, לאחר שהמטופל עובר הרדמה כללית, נעשים לו כחמישה חתכים בגודל של כחמישה עד עשרה מילימטרים באזור הטבור, ודרכם מוחדר צינור שבקצהו מצלמה, כדי שניתן יהיה לצפות בשדה הניתוח על גבי מסך. נוסף על כך, מוכנסים גם המכשירים הניתוחיים ומעין שרוולים שקוטרם כ-5–12 מ"מ.
כחלק מהמכשור הרפואי, מחדירים דרך דופן הבטן טרוקר (מחט חלולה מיוחדת עם איטום, על מנת למנוע בריחה של פחמן דו-חמצני מחלל הבטן). כאשר המחט מפסיקה לחוש התנגדות, כיפת מתכת קפיצית מזנקת ומגנה על חוד המחט; כך נמנעת פגיעה באיברים פנימיים. דרך המחט מוזרם פחמן דו-חמצני לחלל הבטן. הגז מנפח את הבטן ויוצר חלל עבודה בין דופן הבטן לאיברים הפנימיים.
בהמשך מוחדרות מחטים נוספות, עבות יותר, דרך דופן הבטן. מחטים אלו מהוות צינורות, אשר דרכן יועברו כל מכשירי הניתוח. למכשירים אלו מבנה ארוך במיוחד, המותאם לניתוח. אחד המכשירים המוכנסים לבטן הוא כבל סיב אופטי שבקצהו המוחדר לאזור הניתוח יש עדשה ובקצהו השני מצלמה המעבירה את התמונה למסך טלוויזיה. דבר זה מאפשר למנתחים לראות את מקום הניתוח ולכוון את פעולותיהם. בניתוחים מסובכים ניתן להשתמש בשני מסכים זה מול זה, כדי לאפשר למנתחים לעמוד משני צדי המנותח. בסיום הפעולה, הגז נשאב החוצה, והחתכים נתפרים ונחבשים.
בפרוצדורות לפרוסקופיות מתקדמות, בהן יש צורך בהסרת דגימה גדולה מכדי להישלף דרך אתר טרוקר, יש לבצע חתך גדול מ-10 מ"מ. הנפוצים מבין ההליכים הללו הם הסרת המעי הגס כולו או חלקו (כריתת המעי הגס) או כריתת כליה. כריתת האיבר, במידת הצורך, מתבצעת תוך ריסוס תמיסת סליין בחלל הבטן, משום שהאיבר הכרות נצרב באמצעות זרם גבוה המועבר דרכו.