במשך יותר מ-60 שנות פעילותה של ההוצאה היא הוציאה לאור אלפי כותרים בתחומים שונים. כעבור שנים ספורות עברה ההוצאה להוציא לאור אנציקלופדיות, ספרי לימוד וספרי עזר לתלמידים. בשנות ה-50 הופיע בהוצאה המילון הלועזי עברי מאת דן פינס שעודכן על ידי קפאי פינס (בנו של דן פינס) בשנות ה-80. בשנת תשי"ח-1958 הופיעה בהוצאה ה"אנציקלופדיה לעם" ("אוצר ערכים יהודיים וכלליים מתחומי התרבות, החברה, המדע, והטכניקה והחיים" בעריכת דן פינס. בשנות ה-50 וה-60 ראתה אור האנציקלופדיה לילדים "מרגליות" שבעריכת ידידיה ספרא.
בשלהי 1954 החליט המו"ל אורלינסקי להוציא לאור את הרומן הראשון שנכתב על רקע השרות בצה"ל בידי הסופר עמוס אריכא, אז בן עשרים ואחת. בעת הכנת הספר בדפוס "ישראל" באזור התעשייה של נמל תל אביב, הוקף לפתע הבניין באנשי המשטרה הצבאית שנשלחו מטעם הצנזורה להחרים כל יריעה וכל פיסת ניר הקשורה ברומן. הייתה זו היצירה הספרותית הראשונה שנכתבה במדינה הצעירה שהוחרמה על ידי הצנזורה. כשהובא הדבר לידיעתו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, מיד לאחר שקיים בירור שערך עם עמנואל הרוסי ראש האגף ליחסי ציבור בדבר אמיתות העובדות העוסקות בטרטורים בצה"ל, הורה בן-גוריון להתיר מיד את פרסום הרומן שנקרא בשם "הכומתות השחורות" והפך אז לרב-מכר.
בהוצאת עמיחי ראו אור גם שורה של ספרי קריאה: ספריה הראשונים של דבורה עומר, ובהם סדרת "דפי תמר", סדרת "הרפתקאות עמרי" וסדרת "הכלב נו-נו-נו". הוצאת עמיחי היא הוצאת הבית של אסתר שטרייט-וורצל, שספריה "אליפים" ו"אורי" זכו במקומות הראשונים במצעד הספרים הישראלים שנערך לרגל 60 שנה למדינה. כמו כן הופיעו בהוצאה ספריהם של תמר פיש נחשון, אליעזר שמאלי, שרגא גפני ויצחק לבנון ("על כל שאלה תשובה"). "עמיחי" הוציאה לאור גם ספרים מתורגמים רבים ובהם ספריהם של ז'ול ורן, הרוזנת דה-סגיר וקורנל מקושינסקי.
הוצאת עמיחי הוציאה מאות רבות של חוברות לעבודה עצמית בכיתה ובחופשה לילדים בתחומי הלימוד השונים.
בשנים האחרונות יצאו לאור ספרי לימוד אקדמיים בסטטיסטיקה ובכלכלה, והם משמשים כספרי הקורסים במרבית המוסדות האקדמיים בישראל. כמו כן הוציאה ההוצאה ספרים העוסקים בנושא הבורסה, שוק ההון והתמודדות עם בעיות פיננסיות המיועדות לציבור הרחב.
אופס
אוֹפּס (לטינית: Ops) היא אלה רומית ואשתו של סטורנוס. לכן יש המזהים אותה עם האלה היוונית ריאה (אשתו של קרונוס, מקבילו של סטורנוס במיתולוגיה היוונית). ולפי מסורת מאוחרת היא אימה של יונו. במקור, אופס הייתה אלת השפע של העם הסביני.
באומנות משורטטת אוֹפּס לרוב כשהיא כורעת, בידה האחת שרביט או שיבולת, ובידה השנייה מחזיקה את קרן השפע.
הפירושים הלטיניים למילה אוֹפּס הם: הרבה (opis), אושר, טוּב, שפע והדר. המילה גם מקורבת למילה אפוּס שפירושה בלטינית הוא עבודה, במובן של עבודת אדמה. מסיבה זו יש המזהים אותה כמקבילה הרומית לאלה היוונית "מָאיה" - אלת ההרים והשדות, אשר על שמה נקרא חודש מאי.
אנאנדמיד
אנאנדמיד (anandamide, AEA) הוא מוליך עצבי הנוצר בסינתזה של חומצה ארכידונית ואתנולמין.
מקור השם אנאנדמיד הוא חיבור בין המילה "אנאנדה" שבסנסקריט משמעותה "אושר", לסיומת אמיד (amide) שהוא השייר הכימי במולקולה שנמצאה.
אנאנדמיד ידוע גם בשמות אראכידונוילאטנולאמיד (arachidonoylethanolamide) או בקיצור AEA. המבנה שלו נתגלה בשנת 1992 באוניברסיטה העברית בירושלים, במחקריו של רפאל משולם.
אנאנדמיד חשוב להתפתחות העוברית בהריון וקשור ככל הנראה לרגשות אושר ושמחה. הוא קנבינואיד אנדוגני ואף על פי שהוא יחסית שונה מהם במבנהו הכימי, הוא דומה בתכונותיו הליפופיליות לקנבינואידים המצויים בקנאביס, כגון CBD וTHC.
עד כה נמצאו מספר קולטנים עצביים לאנאנדמיד בפרט ולקנבינואידים בכלל, המוכרים ביניהם CB1, CB2, ו GRP55.
בניגוד למוליכים עצביים רבים, האנאנדמיד (כמו שאר הקנבינואידים) נע במרווח הסינפטי דווקא מהעצב הבתר-סינפטי לעצב הקדם-סינפטי.
תזונה של מאכלים המכילים חומצה ארכידונית וחומצות שומן חיוניות אחרות משפיעה על אנאנדמיד ואנדוקנבינואידים (Endocannbinoids) אחרים במוח.
בוענת
נחל פולג
נַחַל פּוֹלֵג (בערבית: وادي الفالق; ואדי אל-פאליק, מילולית: הנחל המפלג) הוא נחל המנקז שטח באזור השרון בישראל, ונשפך לים התיכון צפונית למכון וינגייט באזור נתניה.
נחל פולג.
ראשיתו של הנחל בין א-טירה ובין קיבוץ רמת הכובש, ושפכו לים נמצא בתחומי העיר נתניה, ליד אודים צפונית למכון וינגייט.
אורכו של הנחל הוא כ־17 ק"מ, והוא מנקז אליו שטח של כ־135 קמ"ר, ואת יובליו נחל דרור, נחל רעננה, נחל חרות, נחל רשפון ונחל אודים.
מקור שם הנחל בעברית הוא במילה הערבית "פאליק". הוואדי קרוי כך מכיוון שהוא מפלג (מחלק) את אזור השרון לרוחבו. הקטע האחרון מלא מים כל השנה. כביש תל אביב–חיפה חוצה את הנחל.
לצד הנחל נמצאות מספר שמורות טבע, ביניהן שמורת נחל פולג ושמורת שער פולג, וכן אתרי העתיקות תל פולג, תל אל-עשיר וח'רבת זוריקיה.
רכס כורכר מערבית לעמק פולג חסם בעבר את אפיק הנחל, דבר שהביא להצטברות מים והתפתחות ביצות ממזרח לרכס (ביצות פלג). על-מנת לנקז את הביצות ועל-מנת לשמש כחפיר הגנה לעיר הקדומה בתל פולג, הרכס נפרץ בתקופה הביזנטית. הפרצה נקראת במספר שמות: על ידי הצלבנים רוש טאי (פרושה בצרפתית חתך סלע), ואילו בעברית נקראת הפרצה "שער פולג" או "השער הרומי", אף שהפרצה קדומה יותר. הנחל זורם גם ליד בית יהושע ותל יצחק. בחלק מהיובלים המזינים את הנחל זורמים מי קולחין מיישובי האזור, המגיעים מזה עשרות שנים לאפיק הנחל כך שיש בו זרימת מים כל השנה. בחלקו האחרון של הנחל בסמוך אל שפכו לים עובר בסמוך אליו שביל ישראל.
ברובו, הנחל הוא נחל אכזב, רק בחלקו האחרון הוא מתחתר בקרקע כך שמי התהום מבצבצים וזורמים בו, נבנה בו מאגר על מנת לנצל להשקיה את מי השיטפונות, את זרימת החורף ואת מי הקולחין.
ויקטור גרן.
ויקטור גרן, חוקר צרפתי אשר ביקר בארץ ישראל מספר פעמים במהלך המאה ה-19 וכתב על סיוריו, חצה בסוף אותה מאה כמה פעמים את מימי נחל פולג, שכאמור נקרא אז "ואדי אל-פאליק". הוא מספר על צבאו של ריצ'רד לב הארי שחצה את הנחל ליד השפך שלו בדרכו לארסוף. גרן זיהה את נחל פאליק עם נחל קנה המוזכר בספר יהושע (ט"ז, ח). נחל קנה הפריד בין נחלות השבטים אפרים ומנשה.
נהר אל פאליק נשפך לים לאחר שהוא עובר בריכה הנקראת בסת אל פאליק. גם זאב וילנאי מקשר בין נחל קנה - נהר אל קצב עם נחל פולג. במקום היה קרב בין הצלבנים לבין המוסלמים במסעי הצלב ובו נפל אחד הקצינים הטובים של צלאח א-דין שנקבר מזרחית לנחל פולג במקום שנקרא ברכת רמדאן.
גן לאומי נחל אלכסנדר
פטריליניאליות
עולה רגל
מנשביקים
המֶנְשֶבִיקים (ברוסית: Меньшевики) היו חברי תנועה ברוסיה בראשית המאה ה-20, שמקורה בפילוג בשורות המפלגה המהפכנית מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (ר.ס.ד.ר.פ).
ב-1903, בכינוס מפלגת העובדים הסוציאל-דמוקרטית, נחלקו ולדימיר איליץ' לנין ויוליוס מרטוב בדעותיהם לגבי השאלה מי ראוי להיות חבר מפלגה. בכנס נערכו הצבעות בכל סעיפי התקנון, וחברי הפלג של לנין - שהיוו מיעוט בין חברי המפלגה - ניצחו במספר גדול יותר של הצבעות, כי שבעה מצירי הפלג של מרטוב לא נכחו בהצבעות. חמישה מבין הצירים הנעדרים היו צירי הבונד היהודים, שעזבו את הקונגרס במחאה על דחיית הצעתם למבנה פדרטיבי למפלגה. בעקבות זאת קראו לעצמם חברי הפלג של לנין בשם בולשביקים (קבוצת הרוב) ואת סיעת מרטוב כינו בשם מנשביקים (קבוצת המיעוט). שמות אלה, אף שלא שיקפו את האמת המספרית המדויקת, דבקו בסיעות והפכו מאז לעובדה היסטורית.
במהפכת 1905 פנו המנשביקים שמאלה, התקרבו מאוד לבולשביקים וחזרו לשיתוף פעולה הדוק עימם. אחרי כישלון המהפכה חל פילוג מסוים בתוך המנשביקים, כשהחלק הימני של סיעתם פרש והצטרף למפלגות אחרות שפעלו באופן ליגאלי. בתחילת מלחמת העולם הראשונה חל פילוג נוסף במחנה המנשביקים - בין הרוב, שוללי המלחמה, לבין התומכים בה מטעמים לאומיים. עם פרוץ מהפכת פברואר 1917 נוצר פילוג נוסף בין תומכי המשך המלחמה - כדי להגן על המהפכה - ובין מתנגדיה. מרטוב, שהתנגד לשיתוף פעולה עם הימין, שב לרוסיה, אך איחר את המועד ובינתיים חלק מהמנשביקים הצטרפו לממשלה. הפילוגים השונים החלישו את המנשביקים ובבחירות לאספה המכוננת ב-1918 (אחרי המהפכה, בהנהגתם של הבולשביקים) קיבלו המנשביקים רק 3% מקולות המצביעים לעומת 20% שקיבלו הבולשביקים. במקביל הפילוג במפלגה התקבע והבולשביקים הקימו מפלגה חדשה, שעם הזמן הפכה להיות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בראשית מלחמת האזרחים ברוסיה, אחרי מהפכת אוקטובר, תמכו מרבית המנשביקים בהנהגת מרטוב בממשלה הקומוניסטית, אך סירבו, עם זאת, לנתק קשריהם עם הענף הימני של מפלגתם, מה שהוביל לצנזורה על ביטאונם. ב-1922 פעילותם נאסרה למעשה, ובין 1924-1925 פעילות זו פסקה לחלוטין.
המנשביקים והבולשביקים.