הציור מבטא באופן מובהק את העקרונות האמנותיים של הרנסאנס בשיאו:
אדריכלות.
כאמור, אחד מעקרונות הרנסאנס שבא לידי ביטוי בציור הוא השילוב ההרמוני שבין האדם לסביבתו הבנויה. אחד הנושאים בציור, בנוסף להערצה ושאיבת השראה מפילוסופיית יוון העתיקה, הוא הכמיהה לאדריכלות של אותה התקופה. רוב ציירי הרנסאנס עסקו גם באדריכלות וניסו להחיות את הסגנון הקלאסי שהתקיים עד תקופת רומא העתיקה. האדריכלות בציור היא הרקע המתאים ביותר על פי תפישתו של רפאל לרעיון ה"תחייה מחדש" של רוח העולם הקלאסי, והיא אדריכלות אשר יש להחיות בעצמה כמו גם את הרעיונות הספרותיים והפילוסופיים של האישים המוצגים.
בציור מופיעים מוטיבים קישוטיים יוונים ורומיים. האדריכלות המוצגת צוירה לפי היכרותו של הצייר את תולדות האדריכלות העתיקה אשר רק החלה להתגלות בחפירות ארכאולוגיות באותם ימים. על אף שהציור מנסה לתאר מקום כביכול באתונה העתיקה המתאפיין באדריכלות יוונית קלאסית, הסגנון הוא אדריכלות רומית ואף מאפיינים מסוימים של האדריכלות הביזנטית.
העיטורים והתבליטים בקשת הראשונה ולידם פסלים הם בסגנון יוון העתיקה אך הפילסטרים (עמודים מודבקים) כמו גם הקשת עצמה (שהומצאה רק בתקופה הרומית) הם מאפיינים של האדריכלות הרומית. עיצוב הקשתות והתקרה הגבוהה מזכירים מעט את הבזיליקות הרומיות ואת מרקם תקרת הפנתיאון ברומא. גאומטריית דופן הקשת מזכירה את הפנדנטיבה הביזנטית.
הקווים ישרים ופשוטים, הרצפה עם דוגמאות הריבועים, והמדרגות, הם מוטיבים רנסאנסיים המחזקים את תחושת הפרספקטיבה. העיצוב המרכזני בפרספקטיבה חד-מגוזית נותן תחושה של אין סופיות. הפרספקטיבה לא נשארה שיטה של תיאור החלל המבוססת על עקרונות של קונסטרוקציה מתמטית אלא היא הופכת במידה רבה לאמצעי של חשיפת חוויות ושל השראה על הלכי הרוח של הצופה. מקור האור המגיע מאחור ומעבר לקשת הראשונה נותן תחושה מיוחדת לתמונה. הצופה מביט בדמויות מעמדה חשוכה מעט ורואה איך האור חודר מהצדדים ויוצר מעין אווירה אלוהית למעמד מיוחד זה.
התבליטים, תקרת הקסטות, מערך העיטורים והגומחות עם הפסלים החופשיים מהווים חלק אינטגרלי מאדריכלות המבנה ומקושרים תמטית לדמויות בני האנוש ולכלל הקומפוזיציה, הן מבחינה צורנית-סגנונית והן מבחינה איקונוגרפית. תקרת הקסטות בצורת משושים וריבועיים מתכתבת עם עיטורי הרצפה הריבועיים ויוצרים תחושת מרחב תלת-ממדי. שני פסלים מרכזיים שזוהו בוודאות ופונים לחזית היצירה, הם של האל אפולו והאלה אתנה.
מצד שמאל האל אפולו בערום כגבר צעיר ונטול זקן, נשען על עמוד דמוי עץ ומחזיק בידו השמאלית לירה עם עשר מיתרים. הכלי המוזיקלי הוא אטריבוט המזהה הדמות כאל המוזיקה והשירה. הדמות מיצגת את היופי הגברי הקלאסי מהמיתולוגיה היוונית.
מצד ימין האלה אתנה לבושה בשריון ולראשה קסדה. מחזיקה בידה הימנית כידון ובידה השמאלית מגן עם תבליט פניה של הגורגונה מדוזה. אתנה מתוארת כאלת המלחמה מהמיתולוגיה היוונית.
דמות האלה אתנה מתכתבת עם דמות האל אפולו, בכך שהיא נחשבת במיתולוגיה היוונית כממציאת הכלים המוזיקליים. שני האלים שייכים לשנים עשר האלים האולימפיים, הם אלי האמנות ושניהם מוצגים כפסלים חופשיים בגומחות בגודל זהה משני צידי הקומפוזיציה. שני האלים הם ילדיו של זאוס ושניהם מביטים לצד מחוץ למרכז. במלחמת טרויה האלה אתנה סייעה ליוונים ואילו האל אפולו סייע לעיר טרויה. שתי הדמויות מוצגות במישור השני של המבנה האדריכלי ומתחת לקשת במישור הראשון, המעוטרת בעיטור מיאנדר יווני המתכנס לצורת סווסטיקה ומתכתב עם שני העיטורים לעיל. שני האלים מתוארים באותו קנה מידה, במרחק זהה ממרכז הפרספקטיבה ובאותם גוני צבע. שני האלים מייצגים את עליונות התבונה והרוח על פני התשוקה ורצונות החושים. שילוב טכניקות אלו עם האיקונוגרפיה של שני האלים מראה על חשיבותם הזהה לתמה המרכזית של היצירה ולאיזון של הקומפוזיציה.
הדמויות.
במסגרת העמוקה של הציור מוצבות הדמויות במערכת של תנועה אליפטית, המתחילה מלפנים ומסתיימת מאחור במרכז. במרכז זה מופיעות הדמויות של אפלטון (מופיע בדמותו של לאונרדו דה וינצ'י, לפי שערו הלבן והארוך), מצביע כלפי השמים ואריסטו מושיט את ידיו אל המציאות הארצית. לידם מוצגים מלומדים של תקופות מאוחרות יותר, כגון תלמי ואבן רושד. לכמה מן החכמים נתן רפאל את שירטוט פניהם של אנשי רוח מפורסמים בדורו, כדי לסמן את המשך קיומה ותחייתה של האסכולה העתיקה.
הראש השני מימין בשורה הראשונה הוא של רפאל עצמו חובש כובע שחור ששיערו גולש ממנו. הדמות הכבדה הנראית נשענת על גוש אבן בקדמת התמונה, אינה נמצאת במתווה ההכנה של התמונה, היא חיקוי לנביאים ולסיבילות של מיכלאנג'לו. ישנם ארבעה תלמידים בצד שמאל המביטים בהתפעלות במתמטיקאי דגול של העת החדשה. מיקומן הקפדני של דמויות רבות על רקע פרספקטיבה עמוקה, מזכיר את שיטותיו של גיברטי. הדמויות נעשו בצורה מדויקת, כל מחווה וכל תנועה תוכננה היטב בהתבססות על . טבלאות הרצפה, המדרגות והדמות השרועה עליהן יוצרת תנועה לאחור, המשלימה את התנועה ההיקפית ומדגישה את המרכז. כך רואים את הפאר והאחדות הפלסטית של האדריכלות והפיסול גם בציור. האסכולה של אתונה הוא תיאור סמלי של האקדמיה האפלטונית, עם חכמי יוון העתיקה, על מקצועותיהם וזרמיה השונים.
למעט דמויותיהן של אפלטון ודיוגנס קיימות מחלוקות שונות בין חוקרי אמנות לגבי שאר הדמויות, אך רוב הדעות מייחסות את הדמויות המצוירות לאישים הבאים המצוינים להלן. רפאל הוסיף בציור פורטרטים שלו ושל כמה מעמיתיו בתפקיד אישים יווניים חשובים. הוא התאים בין האמן הרנסאנסי לדמות היוונית בעלת קווי דמיון לאמן כפי שנתפשה על ידי רפאל מתוך לימודיו את העולם הקלאסי.
משפחה (פירושונים)
סם מנדס
סמואל אלכסנדר "סם" מנדס (באנגלית: Samuel Alexander "Sam" Mendes; נולד ב-1 באוגוסט 1965) הוא במאי תיאטרון וקולנוע בריטי-יהודי. זוכה פרס אוסקר ושני פרסי גלובוס הזהב.
קורות חיים.
מנדס נולד ברדינג, באנגליה שבממלכה המאוחדת. אמו ולרי מנדס (לבית ברנט) היא סופרת ילדים אנגליה-יהודייה. אביו ג'יימסון פיטר מנדס, יליד טרינדד ובן למשפחה קתולית, הוא בנו של הסופר אלפרד מנדס מטרינידד וטובגו.
מנדס למד באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר סיום לימודיו ב-1987 הצטרף לפסטיבל צ'יצ'סטר לתיאטרון .
קריירה.
בהמשך הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית, וביים הפקות כמו "טרוילוס וקרסידה" עם רייף פיינס ו"ריצ'רד ה-3".
לאחר מכן ביים את המחזמר "קברט", עליו זכה ב-4 פרסי טוני. הוא גם ביים את "החדר הכחול" עם ניקול קידמן.
ב-1999 הוא ביים את "אמריקן ביוטי", שזכה בחמישה פרסי אוסקר כולל פרסי "הסרט הטוב ביותר" ו"הבמאי הטוב ביותר". בשנת 2002 ביים מנדס את "הדרך לפרדישן" וב-2005 את "ג'ארהד" . ב-2007 היה בין מפיקי הסרט "רודף העפיפונים", במסגרת אולפני דרימוורקס.
בשנת 2009 ביים את הדרמה קומית "לצאת לדרך" על פי תסריט מאת דייב אגרס.
מנדס ביים עד היום שניים מסרטי ג'יימס בונד, "סקייפול" (2012) וספקטר (2015) שהפכו שניהם לשוברי קופות וזכו לשבחי המבקרים.
ב-2012 ביים את סדרת המחזות ההיסטוריים של שייקספיר עבור סדרת הטלוויזיה של ה-BBC, "הכתר החלול".
בשנת 2013 ביים את המחזמר "צ'ארלי ומפעל השוקולד" בווסט אנד של לונדון.
בשנת 2019 זכה בפרס טוני על בימוי המחזמר "The Ferryman" .
בנוסף ב-2019,ביים וכתב את סרט המלחמה האפי "1917", שגיבוריו הם שני חיילים בריטיים צעירים במלחמת העולם הראשונה בצרפת. הסרט שאב השראה מסיפורו האמיתי של סבו של מנדס, שהשתתף במלחמה כחייל בריטי רגלי. בינואר 2020 זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב לסרט הדרמה הטוב ביותר, ומנדס זכה אף בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר במסגרת בחירת תא הכתבים בהוליווד.
בשנת 2022 קיבל מועמדות לפרס טוני בקטגוריית "הבמאי הטוב ביותר במחזה" על "The Lehman Trilogy".
חיים אישיים.
ב-24 במאי 2003, נישא מנדס לשחקנית האנגלייה קייט וינסלט, באיים הקאריביים. הזוג התגרש במרץ 2010, ולהם בן משותף. בשנת 2017 נישא למוזיקאית האנגלייה אליסון בלסום ובאותה שנה נולדה בתם.
מיקונוס
מיקונוס (ביוונית: Μύκονος) הוא אי יווני בים האגאי, השייך לארכיפלג האיים הקיקלאדיים, ומהווה, יחד עם דלוס, ריניה ומספר איים לא מיושבים אחרים, יחידה אזורית נפרדת במחוז דרום הים האגאי. מיקונוס שוכנת בין האי איקריה במזרח, נקסוס ופארוס בדרום, סירוס במערב, וטינוס בצפון מערב.
העיר הגדולה באי, שהיא גם עיר הבירה של היחידה האזורית, קרויה אף היא "מיקונוס" ולעיתים "חורה", והיא שוכנת בחלקו המערבי של האי. ישנם כעשרה יישובים נוספים באי מלבד הבירה, כאשר היישוב המשמעותי היחיד שלא שוכן בשפת הים הוא אנו-מרה, המרוחק כ-9 קילומטר מהעיר מיקונוס.
מיקונוס היה אחד מהאיים היווניים הראשונים שהתפתחו כיעד תיירותי, והיא מהווה את אחד ממוקדי המשיכה העיקריים לתיירות ביוון. מאז 1960 נהרו תיירים בהמוניהם לאי. כיום חיי הלילה במיקונוס נחשבים כתוססים והפעילים ביותר באירופה, והוא נחשב יעד ידידותי לקהילת הלהט"ב.
האתר המפורסם ביותר באי מכונה "ונציה הקטנה", בעקבות דמיונו לוונציה.
תושב האי מכונה "מיקוניוס" או "מיקוניאטיס".
ראש העיר הנוכחי של מיקונוס הוא קונסטדינוס קוקאס .
היסטוריה.
מיתולוגיה ועתיקות.
על פי המיתולוגיה, האי נקרא על שם הגיבור מיקונוס, בנו של אניוס מקריסטוס - שהיה בנו של אפולון והנימפה ריוס מזריקוס - בתו של דיוניסוס (על פי סטפנוס מביזנטיון). מיקונוס היה אביה של קסנת'יפי , שהניקה אותו כשהיה כלוא כדי למנוע ממנו למות ברעב.