אף על פי שלא היה דמות כריזמטית כמו קודמו אל-אחסאאי, ואף על פי שהתמודד בתחילת דרכו עם התנגדויות קשות מטעם מנהיגים שיעים וסונים, הצליח סייד כאזם רשתי לבסס את מעמדו כתאולוג מכובד וכאחד העולמא החשובים ביותר בעיר כרבלאא בתקופת השלטון העות'מאני. ההתנגדות לכאזם רשתי הייתה המשך למה שנתקל בו בסוף חייו שיח' אחמד אל-אחסאאי שאף הואשם בכפירה על ידי פוסקי הלכה שיעים. כאזם רשתי שהתעקש להציג את עצמו כממשיך דרכו של אל-אחסאאי, השקיע מאמץ גדול כדי לנקות אותו מאשמת הכפירה וטען ששניהם שייכים בעצם לזרם השיעי האורתודוקסי התרי-עשר, וכי אל-אחסאאי רק פירש את הדת בצורה נכונה יותר ונצמד לתורתם של האמאמים הקדושים.
חכמי דת בני זמנו של רשתי האשימו גם אותו בגוזמאות, דברי כפירה וייחוס תכנות על אנושיות ואף אלוהיות לאמאמים השיעים. למשל האמין רשתי שבזכות האמאמים נבראו כל הבריות, וכי אלוהים ברא את היקום כולו רק למען האדרת, המְלכָת וחיפוש אורם וסודותיהם של שושלת הנביא.
במסגרת הפולמוס בינו לבין אנשי דת אחרים, הופיע כאזם רשתי בשנת 1828 בפני קבוצת עולמא בעלי השפעה בכרבלא, ביניהם מחמד מהדי טבאטבאי, מחמד ג'עפר אסתר- אבאדי וגדול העולמא מחמד שריף מאזנדראני, ואלה תישאלו אותו על דעותיו של אל-אחסאאי בעניין יום הדין. בסוף הדיון, הם האשימו את כאזם רשתי בכפירה, שללו ממנו את זכות הפסיקה הדתית (אִגְ'תִהאד) ואסרו עליו לפעול בכרבלא, אבל אף אחת מהגזירות הללו לא הוצאה לפועל, כי לעומת קבוצת המתנגדים הצליח כאזם רשתי ליצור קשרים טובים עם עולמא אחרים ועם אנשי מפתח באיראן.
המחלוקות שעוררו כתביהם של אל-אחסאאי ושל רשתי עצמו, וההתעקשות שלו לעמוד על דעותיו ובו זמנית להסביר אותם תרמו ליצירת מובחנות בין תפיסות האסכלוה השיח'ית לבין השיעה האורתודוקסית, וכך בעצם התגבשה תפיסת העולם והדוקטרינה השיח'ית.
באירוע נוסף, התכנסה קבוצת תלמידים ועולמא בראשות שיח' מוסא בן שיח' עיסא בן שיח' ח'דר ודנה בתכנים של אגרות ומכתבים שכתב כאזם רשתי. הם מצאו שיש בהם דברי כפירה וסטיה מהקוו של אהל אלבית (أهل البيت ) דהיינו שושלת הנביא. הם העבירו את ממצאיהם אל הסמכות הדתית הגבוהה בכרבלא שיח' עלי בן ג'עפר כּאשף אלע'טאא (1783- 1837) וביקשו לדון כאזם רשתי באשמת כפריה. אך הוא נמנע באומרו: דמם של בני אדם הם אחד הדברים החשובים ביותר, ומניעת שפיכות דמם של מסלמים היא אחת המשימות הכבדות ביותר. על אחת כמה וכמה [שהכלל ההלכתי קובע] שעונשים נפסלים מחמת הספק. הקבוצה שלא הסתפקה בתושבתו של עלי בן ג'עפר, פנתה אל שיח' מחמד חסן אל-נג'פי ( (1788-1850 מחבר ספר אל-ג'ואהר [התכשיטים] וסמכות דתית שיעית בכירה בעיר נג'ף. הם פרשו בפניו את חיבורי כאזם רשתי וביקשו לשפוט אותו. אל-נג'פי ענה שלפסיקתו אין תוקף מול דעתו המנוגדת של שיח' עלי בן ג'עפר. הם חזרו אל שיח' עלי ושאלו אותו: מה תעשה אם שיח' אל-נג'פי יתן פסק דין בעניין רשתי?, בן ג'עפר ענה: אאשר אותו. אז פסק שיח' אל-נג'פי נגד כאזם רשתי וקבע שהוא ומאמיניו כופרים. בעקבות ההחלטה שרפו התובעים את מכתביו של רשתי. גרסה אחרת לסיפור מוסיפה ששני חכמי הדת בן ג'עפר ואל-נג'פי קיימו את המשפט בנוכחות כאזם רשתי ומושל כרבלא סעיד ת'אבת. המשפט התקיים במתחם אל-חוסייני הקדוש ליד קבר חוסיין בן עלי בכרבלא. בסוף הדיון, לפי גרסה זאת, אמר בן ג'עפר שאינו יכול לגזור כפירה על אדם כל עוד יש ספק באשמה, וכך ניצל כאזם רשתי מעונש מוות.
נסיבות מותו.
כאזם רשתי נפטר ב־1 בינואר 1844 בקרבלא. האגדה מספרת שמושל בגדאד הזמין אליו את כאזם רשתי ואירח אותו מה שנראה על פניו אירוח נדיב. אך בפועל החדיר מושל בגדאד רעל בתוך הקפה שהגיש לו. אחרי שלושה ימים נפטר כאזם רשתי ונטמן באל-חוסייניה, מתחם קבר האמאם חוסיין הקדוש בכרבלא. לעומת גרסה זאת, באינצקלופדיה אירניקה נכתב שאין כל הוכחה לטענה זו, במיוחד לאור מערכת היחסים הטובה בין רשתי לבין המושל הסוני של בגדאד. יכול להיות שנעשה שימוש באגדה זו כדי לנקות את כאזם רשתי מאשמת שיתוף פעולה עם מושל שנחשב לאויב עז של השיעים (Kermāni, I, p. 154)
בצוואה המיוחסת אליו לא מתייחס כאזם רשתי ליורשים או להמשך הפעילות של האסכולה השיח'ית. הצוואה כוללת רק שני סעיפים ארוכים. בראשון הוא מדגיש את אמונתו באל, בנביא ובאמאמים הקדושים. בשני הוא מפרט את טקסי הרחצה והקבורה של גופתו אחרי מותו. לבסוף הוא מבקש, וכך היה, להיטמן במקום הכי קרוב האפשרי לקברו של האמאם חוסיין בן עלי במתחם שנקרא על שמו אל-חוסייניה בעיר כרבלא בעיראק.
הדת הבאבית והבהאית צומחות מהשיח'יה.
לאחר מותו של כאזם רשתי יצאו תלמידיו, בהוראתו מלפני מותו, לחפש את המהדי המובטח, הוא האמאם האחרון הנעלם על פי התפיסה השיעית והשיח'ית שאמור להופיע בתקופתם. אדם בשם עלי מוחמד שיראזי, מהעיר האיראנית שיראז, שהשתייך לאסכולת השיח'יה ושמע מספר הרצאות של סייד רשתי בכרבלא, מכריז על עצמו כהתגלות אלוהית וכי הוא המהדי המובטח. הכרזה זו מכה הדים בקרב חסידי השיח'יה.
תלמיד נוסף של רשתי בשם מולא חוסיין בושרואי שלקח חלק במשימת איתור המהדי, החליט לנסוע לשיראז אחרי שהגיעו לאוזניו הידיעות על עלי מוחמד שיראזי ופגש אותו בביתו. במהלך הפגישה, בחן בושרואי את שיראזי, בדק אם קיימים באישיותו הסימנים של המהדי וביקש לוודא את כישרונו בפרשנות הקוראן. בתום הפגישה, שהתקיימה ב-23 במאי 1844, התרשם עלי מוחמד בושרואי מיכולותיו ומעלותיו של שיראזי והשתכנע שהוא עונה על כל התנאים וכי הוא אכן המהדי המובטח והצהיר שהוא מאמין בו. תאריך זה הפך יותר מאוחר למועד יסוד הדת הבהאית והחג המרכזי שלה.
חלק מחסידי השיח'יה האמינו גם הם בהתגלות המהדי בדמותו של שיראזי אבל רוב חסידי התנועה לא השתכנעו. שיראזי, שכינויו יהיה הבאב الباب (השער), נחשב למייסד הדת הבאבית או הבאביזם, שממנה צמחה הדת הבהאית שיוסדה על ידי בהאא אללה, אחד מחסידיו של הבאב, שהכריז ב-1863 שהוא הבאב החדש, יורשו וממשיכו של הבאב עלי מוחמד שיראזי. שיראזי העניק את תואר הכבוד "באב אלבאב" למולא חוסיין בושראי בהיותו האדם הראשון שהאמין בו.
סיד כאט'ם רשתי
תפקיד כפול
תפקיד כפול (באנגלית: double role או dual) הוא הופעה של שחקן בקולנוע, בתיאטרון או בטלוויזיה, שבה הוא מגלם שתי דמויות או יותר. מונח זה שונה מאלטר אגו - מקרה שבו שחקן משחק דמות עם מרכיב אישיות נוסף ומובחן לאותו אדם. גם דיבוב של דמויות נוספות, מעבר למשחק, נכלל תחת ההגדרה.
מטרה.
חלק מהתפקידים הכפולים נוצרים תוך התאמה תסריטאית, אך במקרים אחרים הסיבה לתפקיד הכפול היא אילוצי תקציב. הופעות כפולות מסוימות מהוות הפוגה קומית או מרכיב של אבסורד בהצגה ולעיתים השחקן ייצג דמויות תאומות זהות, שלעיתים ניצבות זו מול זו. לעיתים שחקן המגלם דמות טובה יגלם גם דמות רעה. בתיאטרון לעיתים מועלות הצגות עם מספר שחקנים בתפקיד כפול, כינוי נפוץ באנגלית לקאסט ההצגה במקרה כזה הוא "קאסט Ironman".
בתיאטרון.
בתיאטרון ידועים מספר מקרים של עבודת משחק כפול שיכולה להיות קשורה לתקציב נמוך יחסית, אך גם להעביר מסרים הקשורים לסיפור. ב"מלאכים באמריקה" של המחזאי טוני קושנר שמונה שחקנים מחליפים דמויות וגם את מינם, מה שגורם לקהל לבחון את יחסו למגדר ומיניות הדמויות.
במחזה המילטון מוצגים ארבע דמויות מתחלפות בין הופעה ראשונה לשנייה, כאשר ישנו קשר מסוים בין הדמויות להם התחלפו הדמויות: פיליפ המילטון/ג׳ון לורנס, המרקיז דה לה פאייט/תומאס ג'פרסון, הרקולס מאליגן/ג'יימס מדיסון ומרגריטה סקיילר ואן רנסלאר/מריה ריינולדס. בחילופי הדמויות יש הרבה קווי דמיון בין שתי הדמויות, שירותיהם והלבוש האופייני שלהם.
חטיבת התכנון (אגף התכנון)
חטיבת התכנון (באגף לתכנון ובניין כוח רב זרועי) היא הגוף האחראי בצה"ל על התכנון והבקרה של תוכניות העבודה השנתיות ותוכניות בניין הכוח הרב שנתיות של צה"ל. בראש החטיבה עומד קצין בדרגת תת-אלוף ("רח"ט התכנון"). החטיבה אחראית על גיבוש כיווני בניין הכוח בכלל התחומים – התעצמות ביכולות, ארגון צה"ל ותוכניות התשתית והפריסה של צה"ל, ובהתאם על הקצאת המשאבים לגופי צה"ל בתחומי התקציב וכוח האדם. רח"ט התכנון המכהן הוא תא"ל אייל הראל.
ייעוד החטיבה כפי שמוגדר בפקודות צה"ל: .
היסטוריה.
חטיבת התכנון היא חלק מהאגף לתכנון ולבניין כוח רב זרועי (אג"ת) שבמטה הכללי. אג"ת עבר שינויים רבים לאורך השנים, החל מ-2 ביוני 1948 אז פורסם תקן אגף התכנון, שנועד לפעול בכפיפות ישירה לרמטכ"ל, ולעסוק בנושאי בניין כוח. למרות זאת, עד למלחמת יום הכיפורים האגף פעל בעצם כמחלקת תכנון בכפיפות לאגף המבצעים. כלקח ממלחמת יום הכיפורים, הוקם אגף התכנון, שלאורך השנים הורחב וכלל חמש מחלקות: המחלקה לתכנון ארוך טווח, המחלקה לתכנון אסטרטגי, מחלקת תקינה, מחלקת בניין צה"ל והמרכז לניתוח מערכות.
בשנות התשעים, התייצב מעמדו של האגף כמעצב של היעדים האסטרטגיים של הצבא, מתכנן את בניין הכוח וניהול התקציב להתעצמות, כמו גם את ניהול התקינה, המבנה הארגוני והתשתיות הצבאיות. התחום האסטרטגי נוהל בחטיבה האסטרטגית, תחום קשרי החוץ התכנס לחטיבת קשרי החוץ, ובהדרגה, גדלה גם מחלקת התכנון ובשנת 1986 מונה שלמה שמיר כע' ראש אג"ת לתכנון בדרגת תא"ל שיעסוק בבניין הכוח. בין השנים 2002–2005 כיהן תא"ל אופיר שהם כעוזר ר' אג"ת לתכנון ובתקופה זו מיסד את חטיבת התכנון והגדיר את תפקיד רח"ט התכנון, שהוכפפו אליו כל מחלקות בניין הכוח של אג"ת.