הקול בראש (באנגלית: Inside Out, תרגום חופשי לעברית: מבפנים החוצה) הוא סרט דרמה קומית בהנפשה ממוחשבת של פיקסאר ודיסני מ-2015. הסרט בוים על ידי פיט דוקטר, ונכתב על ידי מג לה-פוב וג'וש קולי, וכן גם על ידי דוקטר עצמו. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
"הקול בראש" זכה להצלחה גדולה. הסרט גרף הכנסות של $856,130,132, ובכך דורג כסרט השביעי המכניס ביותר של שנת 2015 וכן גם כסרט ה-45 בהכנסות בהיסטוריה. בנוסף להכנסות הגבוהות, הסרט זכה גם לשבחים רבים, ובאתרי הסקירה "Rotten Tomatoes" ו-"Metacritic" הוא קיבל ציונים של 98% ו-94, בהתאמה.
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בתוך ראשה של ילדה בת 11 בשם ריילי, המובלת בחייה על ידי חמשת רגשותיה: שמחה, פחד, כעס, גועל ועצב. חמשת רגשותיה של ריילי שוכנים במרכז המוח במקום הנקרא "המפקדה הראשית". המפקדה הראשית מחוברת לשאר חלקי המוח דרך חמישה איים הבונים את אישיותה של ריילי: אי החברות, אי ההוקי, אי המשפחה, אי השטויות ואי הכנות. בתוך המפקדה, נמצא לוח הבקרה, בו בכל פעם שולט רגש אחר וגורם לריילי להרגיש אותו, לפי הצורך. עוד במפקדה, נמצאים זיכרונות הליבה, שהם הזיכרונות החשובים ביותר בחייה של ריילי, וכן הזיכרונות שנאספו במהלך היום, שהם פחות חשובים ומועברים לזיכרון לטווח-ארוך.
ריילי עוברת ממינסוטה לסן פרנסיסקו ומתקשה להסתגל למקום החדש. לאחר ריב של ריילי עם הוריה, רגשותיה של ריילי מתקשים למצוא פתרונות לעצבותה, ובין כולם פורצת מריבה בנוגע להתנהלות אותה הם צריכים להוביל. על מנת לשמח את ריילי, שמחה מקרינה לה את זיכרונות הליבה השמחים שלה, עד שלפתע עצב נוגעת בהם והופכת אותם לעצובים. שמחה פורקת את זעמה על עצב, שמגיבה באדישות, אך ממשיכה לנסות ולגעת בזיכרונות הליבה, מה שמוביל מאבק פיזי שבסופו השתיים משוגרות לחלל הזיכרון לטווח ארוך, רחוק מהמפקדה הראשית.
שמחה ועצב רחוקות מהמפקדה ומנסות לחזור אבל הן לא יודעות שבזמן שהן מנסות לחזור פחד, כעס וגועל הורסים את ריילי ומפילים איי אישיות.
עצב ושמחה מוצאות את בינג בונג (החבר הדמיוני של ריילי, ריילי שכחה אותו בגיל ההתבגרות), והוא מסכים לעזור להן ושמחה מבטיחה להזכיר אותו לריילי.
ריילי לא מצליחה להתחבר לילדים בבית הספר ומבלה לבד בהפסקות. שמחה, עצב ובינג בונג נכנסים לקיצור דרך לרכבת שמובילה למפקדה, אבל מפספסים את הרכבת. בינג בונג לוקח את הבנות לקיצור דרך נוסף, דרך "ארץ הדמיוניות" - שם יש עיר עם עננים וגביעים וחבר דמיוני לריילי, בינתיים ריילי נבחנת לקבוצת הוקי אך לא מצליחה לשמוח מכך ופורשת מהבחינה. שמחה ועצב לא מצליחות לחזור, ובסוף שמחה ובינג בונג נופלים לתהום, ושם נמצאים בסכנה להשכח לנצח. שמחה המיואשת מביטה באחד הזכרונות השמחים של ריילי, ומגלה שבדיוק לפני רגעי השמחה פקד את ריילי רגע עצוב, ודווקא בגללו הגיע רגע השמחה. שמחה מבינה שלפעמים חייבים להיות עצובים כדי לשמוח. באמצעות הקרבתו של בינג בונג שמחה מצליחה לצאת מהתהום, ולמצוא את עצב.
פחד כעס וגועל לא יודעים איך להתמודד עם המצב, וגורמים לריילי לתכנן לברוח בחזרה למינסוטה. שמחה ועצב מצליחות להגיע חזרה למפקדה. שמחה מסבירה לכולם כי רק עצב יכולה לתקן את המצב. ריילי חזרה הביתה ומספרת להוריה שלמרות שניסתה להיות אמיצה, ושמחה, היא מתגעגעת לביתה הישן, ועצובה. הוריה מנחמים אותה ומספרים לה כי גם הם מתגעגעים. המשפחה מתפייסת, והשלווה חוזרת למפקדה. בסוף הסרט ריילי החלה לשחק הוקי בנבחרת של סן פרנסיסקו.
הפקה.
סיפור הסרט מבוסס בעיקרו על ילדותו של פיט דוקטר, הבמאי, ועל התבגרות בתו, אלי. ילדותו של דוקטר הביאה את סיפור המעבר מעיר המקור למקום חדש ולא ידוע, והתבגרות בתו הביאה את סיפור חייהם של הרגשות במוח.
דוקטר הציג את הרעיון לדרג הבכיר של אולפני פיקסאר, אך הם חשבו כי הוא מתוחכם מדי. למרות זאת, בשל הצלחת סרטו הקודם, "למעלה", הן ביקורתית והן מסחרית, הם החליטו לתת לרעיון צ'אנס. ההפקה הראשונית החלה בעת משבר גדול אותו חוו אולפני פיקסאר, וכאשר הדרג הבכיר בו עסק יותר באולפני ההנפשה של וולט דיסני, מה שגם הוביל לכך שג'ון לאסיטר לא לקח חלק בסרט.
דוקטר אסף לצדו צוות גדול לפיתוח קו עלילה. בתחילה, הרעיון היה כי הסרט יתמקד בדמות זכר, ולא נקבה, אך לאחר פרסום מחקר שהציג כי נערות בגילאי התבגרות קשובות לביטויי הרגשות שלהן יותר מאשר נערים, הוחלט להפוך את הדמות לנקבה. רעיון ראשוני נוסף הציג את הדמות הראשית נופלת לדיכאון עמוק, אך דוקטר שלל אותו, בטענה שהוא "בלתי הולם". כאשר הסתיימה העבודה על טיוטת התסריט הראשונה, היא הוצגה לדרג הבכיר של אולפני פיקסאר, שהפיק אותו כסקיצת סטוריבורד והקרין אותו בפני קהל אקראי. הקרנות המבחן כשלו וזכו לביקורות מעורבות, מה שגרם לאולפנים לדחות את ההפקה. דוקטר לא וויתר, וכתב שש טיוטות תסריט נוספות.
בשנת 2012, אחרי כארבע שנים של עבודה מתמשכת, דוקטר חשש כי הפרויקט יבוטל סופית וכי הוא יפוטר, ובניסיון אחרון הוא כתב טיוטה נוספת שבה הוא שכתב את העלילה כולה. האולפנים הפיקו על פי התסריט החדש סקיצת סטוריבורד נוספת ועשו לה הקרנת מבחן שזכתה לביקורות חיוביות. רק אז, אחרי ארבע שנות עבודה, הסרט קיבל אור ירוק, והחלה הפקתו המעשית.
הפצה.
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה ב-18 במאי 2015 בפסטיבל קאן, בהקרנה מחוץ לתחרות. בארצות הברית החלו הקרנות הסרט ב-19 ביוני, ובישראל יום קודם לכן, ב-18 ביוני.
סרט קצר בשם "לבה" מלווה את "הקול בראש", ומוקרן לפניו ובו מדבבים ושרים הזמרים חובי סטאר ועדי כהן.
פסקול.
ב-16 ביוני 2015 יצא לאור פסקול הסרט על ידי חברת התקליטים "וולט דיסני רקורדס", בשם "Inside Out: Original Soundtrack". הפסקול נכתב על ידי מייקל ג'אקינו, וזה החמישי שהוא כתב עבור סרט של אולפני פיקסאר.
הכנסות.
"הקול בראש" זכה להצלחה רבה, וגרף בקופות ברחבי העולם הכנסות של $856,130,132, מתוכן $356,461,711 בצפון אמריקה ו-$499,668,421 בשאר העולם. הכנסות אלו מדרגות את הסרט כסרט השביעי המכניס ביותר של שנת 2015, הסרט העלילתי ה-45 בהכנסותיו בהיסטוריה, וכן גם כסרט השלישי בהכנסותיו של אולפני פיקסאר.
הסרט הפך לשובר קופות גם בישראל, ונמכרו לו כ-580,000 כרטיסים.
בצפון אמריקה.
בצפון אמריקה, גרף הסרט הכנסות של $349,617,280, שהן כ-41.6% מכלל הכנסות הסרט. בתחילת הפצתו הוצג הסרט ב-3,946 בתי קולנוע, מתוכם ב-3,100 בתלת-ממד.
הכנסות ערב הפתיחה של הסרט הניבו כ-$3,700,000, מה שהופך אותו לערב הפתיחה הרווחי ביותר עבור פיקסאר, כשעקף את הסרט "בית ספר למפלצות" עם כ-$2,600,000. ההכנסות הכוללות של יום הפתיחה הניבו כ-$34,200,000, מה שהופך אותו ליום הפתיחה השני הרווחי ביותר עבור פיקסאר, כשהראשון הוא "צעצוע של סיפור 3" עם $41,100,000. גם סוף השבוע הראשון של הסרט היה מוצלח, והניב הכנסות של כ-$90,400,000. השבוע הראשון של הסרט בכללותו זכה להצלחה רבה, והניב הכנסות של כ-$133,000,000. הכנסותיו הגבוהות יחסית של הסרט בשבוע הפצתו מיוחסות לכך שבאותו הזמן 91% מבתי הספר היו בחופשה, דבר שהעניק זמן חופשי רב לבילויים, בהם קולנוע, ולכך שלאחר הצגת הבכורה שלו בפסטיבל קאן הוא קיבל ציון של 94% באתר הסקירה "Rotten Tomatoes" מאלו שנכחו, דבר שגרם לכיסוי תקשורתי חיובי.
ביקורת.
"הקול בראש" זכה לשבחים רבים. מספר מבקרי קולנוע הכתירו אותו כסרט הטוב ביותר בהיסטוריה של פיקסאר, וכן ציינו לשבח את דיבובם של איימי פולר ופיליס סמית כדמויותיהם של שמחה ועצב. אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 98% (בהתבסס על 301 ביקורות, מתוכן 296 "טריות" ו-5 "רקובות"), ואתר הסקירה "Metacritic" העניק לסרט ציון של 94 (בהתבסס על 48 ביקורות, כשכולן חיוביות). בנוסף, באתר "CinemaScore" קיבל הסרט ציון "A+" ("מעולה"/"מצוין").
לפני הפצתו של הסרט, עלה חשש מאיכותו, בשל הסרטים הקודמים של פיקסאר, דוגמת "אמיצה" ו"מכוניות 2", שזכו לקונצנזוס ציבורי שהגדיר אותם כ"גרועים". בסופו של דבר, לאחר צאתו זכה "הקול בראש" לשבחים רבים, על העלילה, ההנפשה והדיבוב, ונאמר כי הוא מחזיר את פיקסאר לימיה הטובים ול"תהילת העבר". אף על פי כן, עלו תהיות לגבי תאימות הסרט לגילאים צעירים, בשל המורכבות הרבה שבו, אם כי גם נאמר שהמורכבות היא זו שמייחדת אותו.
במצעדים ודרוגים רבים של שנת 2015 בתעשיית הקולנוע, "הקול בראש" זכה לשבחים רבים ולביקורות מהללות. באתר הסקירה "Rotten Tomatoes" הסרט דורג כסרט השני הטוב ביותר לשנה, ובאתר הסקירה "Metacritic" הוא דורג במקום הרביעי ברשימה דומה. העניק לסרט את פרס "הסרט הבינלאומי הטוב ביותר". בשקלול כלל הדרוגים שפורסמו ברחבי האינטרנט ובעיתונות המודפסת על שנת 2015 בתעשיית הקולנוע, הסרט דורג בעשירייה הפותחת של כ-330 רשימות, מתוכן ב-26 במקום הראשון.
יוסף יואנוביצ'י
יוסף (ז'וזף) יוֹאַנוֹביצ'י (התעתיק משובש בעברית; שם משפחתו היה ברומניה Ioinovici -ברומנית: Iosif Ioinovici - יוסיף יוינוביץ', בצרפתית: ז'וזף ז'ואנוביסי - Joseph Joinovici שהפך לפעמים בטעות ל-Joanovici,ז'וזף ז'ואנוביסי; 1905, קישינב, בסרביה, האימפריה הרוסית - 1965, קלישי , צפון-מזרח צרפת) היה סוחר מתכות יהודי תושב צרפת ממוצא בסרבי שבתקופה בה היה הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה מכר מתכות לגרמניה הנאצית ובו-זמנית מימן את תנועת ההתנגדות הצרפתית.
ביוגרפיה.