פיטר פירת' נולד בברדפורד, יורקשייר שבאנגליה. ב-1970 כיכב כנער ב- "The Flaxton Boys" ובסדרת הטלוויזיה "Here Come the Double Deckers" שהציגה ילדים בתפקידים הראשיים. פירת' שיחק את סקופר, מנהיג החבורה. בשנת 1973 כיכב בתיאטרון בלונדון במחזה "אקווס" מאת פיטר שאפר בתפקיד נער בגיל העשרה המטופל על ידי פסיכיאטר.
תפקידו החשוב הראשון כבוגר היה בסרט הטלוויזיה "תמונתו של דוריאן גריי" של ה-BBC, עיבוד לספרו של אוסקר ויילד. את התסריט כתב ג'ון אוסבורן, ובנוסף לפירת' שיחקו בו ג'רמי ברט וג'ון גילגוד. הסרט זכה להצלחה רבה ולשבחי המבקרים. באותה שנה שיחק שוב לצידו של גילגוד בסרט "Aces High", בתפקיד טייס חסר ניסיון של חיל האוויר המלכותי, על רקע מלחמת העולם הראשונה. בתיאטרון שיחק פירת' במחזה נוסף של שפר, "אמדיאוס", בתפקיד מוצרט לצידו של איאן מקלן כסאליירי.
ב-1977 כיכב פירת' בסרט הקולנוע "אקווס" - עיבוד הקולנועי למחזה "אקווס" - לצידו של ריצ'רד ברטון, באותו תפקיד שגילם בלונדון ובברודוויי. על תפקידו זה היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית שחקן המשנה, וזכה באותה קטגוריה בפרס גלובוס הזהב. מכאן הייתה דרכו סלולה להופעה בסרטים נוספים, שהבולט שבהם היה טס של רומן פולנסקי על פי ספרו של תומאס הרדי "טס לבית דרברוויל".
בין הסרטים שהשתתף בהם אחר כך נמנו "When You Comin' Back, Red Ryder", "ערפדי החלל" (1985), "נורת'אנגר אבי" על פי ספרה של ג'יין אוסטן בתפקיד הנרי טילני, "המרדף אחר אוקטובר האדום" (1990), "מלאך לבן" (1993), "פרל הארבור" (2001) וב-2005 שיחק בסרט "כנגד כל הסיכויים".
במקביל לעבודתו בקולנוע המשיך פירת' להופיע בהפקות טלוויזיוניות שונות בתפקידים בולטים בדרמות טלוויזיוניות. ב-1980 כיכב בסרט המדע בדיוני "The Flipside of Dominick Hide" כנוסע בזמן. אחרי שנתיים כיכב בסרט ההמשך "Another Flip for Dominick". החל משנת 2002 הוא מופיע בסדרה הפופולרית "ספוקס", בתפקיד הארי פירס, המשמש כראש מחלקה בסוכנות הביון הבריטית MI5. ב-2004 שיחק בתפקיד פרד הויל בסרט "הוקינג", דרמה של ה-BBC על חייו של סטיבן הוקינג.
פיטר פירת
שמפו
שַׁמְפּוֹ (בעברית: תַּחְפִּיף, על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית) הוא מוצר ניקוי וטיפוח לשיער. מטרת השמפו היא לנקות את השיער, לרככו ולהקל על סירוקו, באמצעות חפיפה. בדרך כלל השמפו נמכר בצורה נוזלית בתוך בקבוקים, היום ניתן למצוא גם שמפו מוצק.
שמפו המוקצף עם מים הוא חומר פעיל המסיר שומנים מהשיער והקרקפת. חפיפה באמצעות שמפו ומרכך שיער מקלה על עיצוב תסרוקת.
היסטוריה.
המילה שמפו מתועדת בשפה האנגלית במשמעות "לעסות" משנת 1762. מקורה במילה בשפת הינדו שאומצה אל תוך הניב האנגלו-הודי. המילה ההינדית הגיעה מהמילה בסנסקריט "צ'אמפה" - הנגזרת משמו של פרח הצמח Michelia champaca. פרחים אלו, בצבע כתום בוהק ובעלי ריח אופייני, שימשו (ועדיין משמשים) להפקת שמן ארומטי אותו נוהגים בהודו לעסות דרך השיער אל תוך עור הקרקפת.
בימיו הראשונים של השמפו, מעצבי שיער אנגלים הרתיחו סבון במים והוסיפו צמחים שונים כדי להעניק לשיער זוהר וריחנות.
במקור, סבון ושמפו היו מוצרים דומים מאוד, שניהם הכילו חומר פעיל שטח, סוג של חומר מקציף לשיער.
השמפו המודרני הראשון נוצר ב-1930 ונקרא "דריין", השמפו הסינתטי הראשון (שהוא לא סבון).
מזמנים עתיקים ועד היום הודים משתמשים בנוסחאות שונות של שמפו הכוללות צמחים שונים כמו: אזדרכת הודית, שיקקאי, חינה, בל, ברהמי, חילבה, אלוי ושקדים בשילוב עם מרכיבים ארומאטיים כמו יסמין, כורכום, ורד ומוּשְׁק.
פעולת השמפו.
הפעולה העיקרית של השמפו היא ניקוי הקרקפת מלכלוך ומזהמים סביבתיים אחרים כמו זיעה, קשקשים ושאר שומנים כולל מוצרי טיפוח שהשתמשו בהם בעבר, שמנים, קרמים ותרסיסים. השמפו מרגיע את הקרקפת ועליו לגרום לשיער להיראות נקי ולהשאיר בו מספיק חומרים כדי שהשיער יהיה רך, מבריק וניתן לסירוק. הוא מורכב מבסיסי סבון שמאפשרים את ניקיון הקרקפת תוך שטיפה במים. ההתקדמות המודרנית בכימיה ובטכנולוגיה אפשרו להחליף את בסיסי הסבון בתרכובות הכוללות חומרי ניקוי במיזוג עם תוספים פונקציונליים, חומרים משמרים, תוספים אסתטיים ולפעמים אפילו חומרים פעילים מבחינה רפואית.
סומש (נהר)
אנוכי, הרובוט
ברודן בוהק
ברודן בוהק (שם מדעי: "Syntomis mestralii") הוא עש צבעוני בן משפחת הברודניים, בעל גלגול מלא.
אורך גופו הוא 14-19 מ"מ ומוטת כנפי הזכר מגיעה עד 40 מ"מ. כנפי הנקבה מנוונות, מן הכנפיים האחוריות נותרו רק שרידים והיא אינה מסוגלת לעוף. צבע גוף הברודן הבוהק הוא שחור עם ברק כחול-מתכתי. בפרק השני של הבטן יש כתם כתום, ובפרק החמישי של הבטן יש חגורה כתומה. לזכר יש שישה כתמים לבנים גדולים בכל כנף קדמית ושני כתמים די מאוחים בכל כנף אחורית. גם על כנפי הנקבה המנוונות ניתן לראות כתמים לבנים.
הבוגרים פעילים ביום.
זהו המין הנפוץ ביותר בין מיני משפחת הברודניים בארץ.
הנקבה מטילה קבוצת ביצים כדוריות בין סוף האביב לתחילת הקיץ. מן הביצים בוקעים זחלים שחורים עם טבעות מברשות שיער בצבע חום בהיר.
הברודן הבוהק הוא רב פונדקאי, וזחליו ניזונים בעיקר מצמחים נמוכים.
תפוצה: בעיקר בהרי הצפון בישראל, באביב ובתחילת הקיץ. זהו מין אנדמי לישראל, סוריה ולבנון.
שמות נוספים.
גַּז-גַּף
קתדרלת מץ
קתדרלת סנט אטיין דה מץ (בצרפתית: Cathédrale Saint-Étienne de Metz) היא קתדרלה קתולית במץ, צרפת המוקדשת לסטפנוס הקדוש.
הקתדרלה נבנתה באמצע המאה ה-14 על ידי חיבורן יחדיו של שתי כנסיות ניצבות זו לזו: המבנה הראשי שנבנה בסוף המאה ה-13 בסגנון גותי קורן הוסף לצד הצפוני של כנסייה קדומה יותר. במאה ה-15 נוסף טרנספט (בית הרוחב) ובית מקהלה.
אדריכלות.
הקתדרלה מתאפיינת בחזית מערבית צרה, ללא מגדלים מערביים. שני מגדליה ממוקמים בין החזית לבין הטרנספט. גובה הספינה הראשית, המחולקת ל-3 אזורי קיר, הוא 41.41 מטר והיא השלישית בגובהה בצרפת מבחינת גובה קמרונות (רק קתדרלת בווה וקתדרלת אמיין גבוהות יותר). הספינה הראשית הגבוהה נתמכת בידי 2 קומות של תמיכות דואות מעוטרות בצריחונים. אורכה הוא 136 מטר. קתדרלה זו יחסית צרה: רוחב החזית הוא 33 מטר בלבד, רוחב הספינה הראשית הוא 15 מטר ואילו אורך הטרנספט הוא 46.8 מטר בלבד. גובה שני מגדליה הוא 69 ו-88 מטר.
חלונות הויטראז' של הקתדרלה נעשו על ידי הרמן דה מינסטר (Hermann de Munster) וולנטין בוש (Valentin Bousch) (המאות ה-14 וה-16) ומספר מאות מאוחר יותר נוספו ויטראז'ים של מארק שאגאל ורוז'ה ביסייה (המאה ה-20). תחרת החלונות, לרבות חלון הרוזטה היא בסגנון גותי קורן (Rayonnant), הקתדרלה כוללת גם טריפוריום מואר המאפיין את הסגנון הקורן.
היסטוריה ובנייה.
היסטוריה מוקדמת.
האתר שימש לפולחן עוד מהמאה ה-5 אז הוקדש לסטפנוס הקדוש (סנט אטיין), שנהנה מגל פופולריות עקב הבאת שרידיו מירושלים ב-415. מספר קתדרלות צרפת מוקדשות לו: קתדרלת סנס, קתדרלת בורז', קתדרלת אוסר, קתדרלת טור, קתדרלת טולוז, קתדרלת Agde, קתדרלת Cahors, קתדרלת שאלון, קתדרלת לימוז' וקתדרלת מו. רוב הקתדרלות האלה - שורשן במאה ה-5.
העיר מץ הייתה מושב בישוף מאז המאה ה-3. גרגוריוס מטור מדווח על המסורת שלפיה המקדש של סטפנוס הקדוש היה המבנה היחיד שההונים חסו עליו כאשר בזזו והרסו את העיר, ב-7 באפריל 451. לפי ההיסטוריה של הבישופים של מץ, שנכתבה בסביבות 784 על ידי לומבאר בנדיקטין, פפין הגוץ ממן עבודות בנייה שיזם הבישוף שרודנגאנג ממץ (742–766) בהן נבנו ציבוריום, חלק מזרחי, חדר תשמישי קדושה ואמבולטוריום.
מבנים אלה הוחלפו בבנייה הרומנסקית של 965–984 אותה יזם הבישוף תיירי הראשון, תחת פטרונותם של הקיסרים אוטו הראשון ואוטו השני, קיסרי האימפריה הרומית הקדושה. הבזיליקה החדשה הושלמה ונכנחה ב-1040 על ידי יורשו, תיירי השני. בגלל מיקומה הבעייתי בקצה עמק המוסל, אי-אפשר היה לה לבנות את הכנסייה כך שצירה מכוון למזרח, כנהוג בכנסיות נוצריות: הציר הראשי של הקתדרלה מכוון אם כן לכיוון צפון-צפון-מזרח. ב-1186, קפלה קטנה (הכנסייה הקולגיאטית "נוטרדאם-דה-לה-רונדה") נוספה לקצה המערבי של הכנסייה, ונבנתה בניצב לספינה הראשית. שני הבניינים הופרדו בקיר מסיבי.
הקתדרלה הגותית.
כעבור שתי מאות החלה בנייה מחדש. בסביבות 1220 החלה תנופת בנייה בסגנון הגותי, לפי פקודתו של הבישוף קונארד משרפנק, שהושלמה רק ב-1520. הקתדרלה החדשה נחנכה ב-11 באפריל 1552.
הקתדרלה הגותית נבנתה בתוך גבול הקירות של קודמתה; אחרי שהושלמה, הקיר של הקפלה הקולגיאטית נהרס. זו הסיבה מדוע לקתדרלה מעולם לא הייתה שער כניסה מערבי ראשי ומדוע הכניסה הראשית הייתה ממוקמת בפינה הדרום-מערבית במשך שנים, שממנה גם היום בדרך כלל נכנסים לקתדרלה.
משני צדי שער הכניסה ניצבים פסלי הכנסייה המנצחת והיהדות המובסת, שעיניה חסומות, חניתה שבורה ולוחות הברית שבידיה הפוכים.