לודוויג טיץ נולד בברלין כבן שלישי מחמישה ילדים, למד בגימנסיה על שם וילהלם בברלין ובמלחמת העולם הראשונה שירת בחיל הרפואה. במהלך המלחמה נפצע בידו ופרק אגודלו העליון נקטע, והוא הסתיר אותו בכיסוי עור שחור כל ימיו. בשל הכאבים שנגרמו לו מפציעה זו נאלץ ליטול תרופות משככות כאבים ובעטיין התמכר לסמים אלה.
ב-1919 נרשם טיץ ללימודי רפואה באוניברסיטת פרייבורג, כהמשך ללימודים שנקטעו עם פרוץ המלחמה, שם השלים ב-1923 את עבודת הדוקטורט שלו שעסקה בהפרעות נוירולוגיות, המתבטאות בעוויתות בלתי רצוניות בנשים הרות (Chorea Gravidarum). לאחר הסמכתו עבד שנים אחדות כמתנדב וכאסיסטנט למחלות פנימיות במרפאות שונות בברלין, התמחה במחלות ריאה ולבסוף נתמנה כסגן לרופא האחראי בבית המרפא "באדנווילר" בגרונוולד. ב-1929 קיבל את הסמכתו מטעם שירותי הבריאות של ברלין כרופא מומחה בתחום זה ובראשית 1931 פתח יחד עם ד"ר סמואל שפירו מרפאה פרטית, והשניים הוכרו על ידי מוסדות הביטוח הממלכתיים כנותני שירות לציבור.
בשנת 1924 חלה טיץ בשחפת ושהה בבית הבראה בארוזה שבשווייץ, ומאוחר יותר שהה בבודֶנזֶה שבדרום גרמניה לשם גמילה מהתמכרותו לסמי הרגעה.
פעילות ציבורית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החל טיץ לפעול בארגונים יהודים גרמניים, בדגש על ארגוני נוער. תחילה היה טיץ חבר הנשיאות של "האגודה המרכזית" (CV) וב-1921 היה בין מייסדי "ארגון סטודנטים ארצי של אזרחים בני הדת היהודית" (Verband Jüdischer Studentenvereine in Deutschland) ועמד בראשו. כיוון שלא היה ציוני בשנים אלו, שאף טיץ לייצג את כלל הנוער היהודי-גרמני בארגון שייסד ב-1924 בשם "חֶבֶר הנוער הכלל יהודי" (DJJG – Deutsch-Jüdisch Jugend -gemeinschaft). פעילותו בשני הארגונים האלה הפכה אותו עד מהרה לנציג הרשמי הבולט ביותר של ארגוני הנוער בקהילה היהודית.
בשלהי תקופת רפובליקת ויימאר התקרב טיץ אל הציונות ובעקבותיו גם וילפריד ישראל, שהיה אף הוא מעורב בארגוני נוער יהודי-גרמני. השניים היו מעורבים בתנועת הנוער היהודית החלוצית ורקלויטה והיו בין התומכים בייסוד ארגון עליית הנוער, ששם לו למטרה להעלות צעירים יהודיים מגרמניה להתיישבות העובדת ביישוב הארצישראלי. בתחילת שנות השלושים, קודם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הייתה פעילותו של טיץ מוקדשת לסיוע והברחה של יהודים שנפגעו מהמשבר הכלכלי או נרדפו על ידי הנאצים. במיוחד פעל למציאת פתרונות לבעיית האבטלה בקרב הנוער היהודי באמצעות הכשרה חקלאית לקראת העלייה לארץ ישראל המנדטורית. בין השאר נוסד כפר הכשרה בגרוס-גאגלו, בו התנסו הצעירים בעבודה חקלאית כהכנה לעלייה ולהתיישבות בארץ.
לאחר עליית השלטון הנאצי בגרמניה ויום החרם ב-1 באפריל 1933, ייסד טיץ את ארגון הנוער הכלל יהודי – הוועד המרכזי (Zentral Ausschuss), שזכה ב-2 בנובמבר 1933 להכרת השלטון הנאצי כארגון המייצג היחידי של הנוער היהודי בגרמניה. יומיים לאחר מכן נפטר טיץ.
מותו והנצחתו.
חלק מן העדויות אודות מותו הפתאומי של טיץ טוענות כי היה מדובר בהתאבדות, אולי כתגובה להתפתחויות הפוליטיות, שנוספו לכאבים הכרוניים ולהתמכרות מהם סבל. עדויות אחרות טענו כי לאור פעילותו האינטנסיבית וחדורת המטרה ביום שלפני מותו לא סביר שהתאבד. על פי דיווחי העיתונות היהודית מהתקופה מת טיץ כתוצאה משטף דם, ייתכן שבעקבות עינויים שעבר בעת מעצרו בגסטאפו.
ב-1937 הוקם בקיבוץ יגור בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ, בית ספר לנגרות ומסגרות שנועד לנערים שהגיעו במסגרת עליית הנוער. בית הספר פעל עד לשלהי מלחמת העצמאות ונסגר בשנת 1949 לאחר שההכשיר כ-450 תלמידים ב-8 מחזורים. בקיבוץ הזורע ניטע לזכרו "גן לודוויג טיץ" על ידי אחד ממייסדי הקיבוץ, גוסטב הורן, שאף ערך קובץ ביוגרפי אודות טיץ שהתפרסם בשנת 1980.
מימוש נישואים
מימוש נישואים (באנגלית: Consummation) הוא מושג בעל משמעות תרבותית וחוקית המתייחס אל הפעם הראשונה בה בני זוג מקיימים יחסי מין, בין אם לאחר נישואיהם או לאחר מערכת יחסים ממושכת. בדרך כלל מתייחס ה"מימוש" למין וגינלי. קיימות גישות דתיות לפיהן אסור על בני הזוג להשתמש באמצעי מניעה במהלך קיום היחסים.
המשמעות של מושג זה נגזרת מגישות שונות לחיי הנישואים. לדוגמה, לפי הגישה על פיה מטרת הנישואים היא יצירת צאצאים חוקיים משותפים של בני הזוג, היעדר מימוש הנישואים עלול לערער על קיומם. במערכות משפטיות מסוימות ניתן לבטל את הנישואים אם הוכח כי בני הזוג לא קיימו יחסי מין מעולם.
חקיקה.
נישואים אזרחיים.
במקרה של נישואים אזרחיים משתנה החוק לפי אזור השיפוט. לדוגמה, באנגליה ובוויילס אי-רצון או אי-יכולת לממש את הנישואים יכול להיות בסיס לביטול הנישואים. לעומת זאת, במקומות אחרים, כמו באוסטרליה, אין למושג הזה משמעות חוקית.
ידועים בציבור.
במקרה של ידועים בציבור, קיום יחסי מין ומגורים משותפים, לצד הצגת הזוגיות בציבור חשובים על מנת לבסס את ההגדרה החוקית של זוג כ"ידוע בציבור".
נישואים דתיים.
קיימות מדינות בהן הדרך היחידה להינשא באופן חוקי היא על ידי נישואים דתיים, כך שלמשמעות ביטול הנישואים מבחינה דתית יש גם השלכה פרקטית מהפן החוקי. בין מדינות אלו ניתן למנות את ישראל, מצרים, סוריה, ירדן, איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית, תימן, לוב, מאוריטניה ואינדונזיה.
בנצרות.
מימוש נישואים הוא מושג חשוב בנישואים קתוליים. בכנסייה הרומית-קתולית, אם נערך טקס הנישואים (ratification) אולם הזוג לא קיים יחסי מין, נקראים הנישואים "Ratum sed non consummatum". נישואים אלו יכולים להיות מבוטלים על ידי האפיפיור, ללא קשר לסיבה לפיה בני הזוג לא מימש את נישואיהם. בנוסף, חוסר יכולת או סירוב לקיים יחסים הוא סיבה לביטול נישואים. על פי המשפט הקאנוני של הכנסייה הקתולית מוגדרים הנישואים כמומשו כש"בני הזוג ביצעו ביניהם בדרך בני אדם מעשה אישות אשר יכול להוביל להולדת צאצא, אשר לשם מטרה זו מיועדים הנישואים בדרך הטבע, ואשר עבורה הפכו בני הזוג לבשר אחד". לפיכך, יש תאולוגים הסוברים כי קיום יחסי מין עם אמצעי מניעה אינם נחשבים למימוש הנישואים.
ביהדות.
מימוש הנישואים נקרא בלשון המשנה בעילת מצווה. כך גם נקרא במקומות אחרים בספרות חז"ל. התוספות מבארים זאת על פי דברי התלמוד: , כשהמטרה בזאת היא ש. יש אף דעה בראשונים שפעולה זו היא העיקר והסיום של שלב החופה, השלב המרכזי של הנישואים. בארצות אשכנז התפתח מנהג לדחות את בעילת המצווה מספר ימים לאחר ליל הכלולות, כדי שהחתן והכלה יסתגלו זה לזה לפני בעילת המצווה, וכדי שיוכלו לשמוח יחד לפני שייאסרו כתוצאה מבעילת המצווה.יש מהאחרונים שהביעו מורת רוח ממנהג זה, מפני שיש מצווה להזדרז לקיים את בעילת המצווה, ומחשש לתקלות הלכתיות שונות כגון הוצאת זרע לבטלה או איסור ייחוד אם הכלה תהיה נידה לפני הבעילה. לעומתם, יש שצידדו בדחייה, כדי למנוע מצב בו הבעילה הראשונה נצרבת כחוויה לא נעימה אצל בני הזוג.
בהתעוררות תשובה הסביר שנקראת ‘בעילת מצווה’ כי על ידה “מתקרבת אליו ובאין לידי אחוה ואהבה וריעות ושלום…”.
מעבר לכך שיחסי המין מהווים מימוש של הנישואין, מדין תורה ניתן גם לעשות קידושין בביאה, אולם חכמים אסרו זאת מחשש שהדבר יביא לפריצות.
תרבותית.
בתרבויות רבות כמו המזרח התיכון ודרום אסיה, מימוש הנישואים חשוב כדי להוכיח שהאישה היא אכן בתולה, באמצעות נוכחות של דם בתולים.
ביקורת.
במדינות, דתות ותרבויות מסוימות, אי-מימוש הנישואים הוא בסיס לביטול הנישואים (תהליך הנקרא "anullmant" השונה מגירושין משום שהוא ביטול הנישואים למפרע). על עובדה זו הועברה ביקורת עם השנים בטענה כי מדובר בהכנסת דוקטרינה דתית אל החוק החילוני. בנוסף, נטען שיש בהגדרת "מימוש הנישואים" קונטציה של בעלות הגבר על האישה. נטען גם שהרקע לתנאי זה אינו ברור: לא מדובר בהכרח ברבייה - אין חובה שיחסים ספציפיים אלו יסתיימו בהריון, וכן אין צורך שהאפשרות תהיה קיימת, משום שמימוש היחסים חוקי גם אם אחד מבני הזוג עקר), בנוסף, לא מדובר בחינוך לסיפוק מיני בחיי הנישואים, משום שמעשה אחד ויחיד של קיום יחסי מן מספיק, גם אם לאחריו אחד מבני הזוג אומר שהוא לעולם לא יקיים עוד יחסי מין.
נשואים לא ממומשים.
מושג זה (באנגלית: unconsummated marriage) נמצא גם בתחום הסקסולוגיה והרפואה ומתייחס לבני זוג שמעולם לא קיימו יחסי מין. הסיבות לכך שונות. לעיתים מדובר בזוג שמעולם לא קיבל הדרכה מינית ראויה לשמה. במקרים אחרים מדובר בבעיות רפואיות כמו אין-אונות של הגבר או בעיות הקשורות לקרום בתולים (לדוגמה, קרום בתולים נוקשה שיש לפותחו בפעולה כירורגית) שמקשה על חדירה הפין אל הנרתיק. ייתכנו גם בעיות רגשיות כמו רתיעה מקיום יחסי מין בעקבות חינוך אדוק, או טראומה מהעבר. יש זוגות שלא מממשים את יחסיהם בכוונה תחילה מתוך הסכמה, לדוגמה ביחסים א-מיניים.
אנדרוז (בסיס צבאי)
בסיס אנדרוז (באנגלית: Joint Base Andrews) הוא מתקן צבאי של ארצות הברית הממוקם במחוז פרינס ג'ורג, מרילנד. המתקן נמצא תחת תחום השיפוט כנף 11 בחיל האוויר של ארצות הברית. ב-2009 מוזגו בסיס חיל האוויר אנדרוז ומתקן הצי וושינגטון, על מנת ליצור את בסיס אנדרוז המאוחד.
הבסיס נקרא על שם לוטננט גנרל פרנק מקסוול אנדרוז (1884-1943), לשעבר המפקד הכללי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית בזירה האירופאית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הבסיס ידוע כבסיס הבית של שני מטוסי בואינג VC-25 אשר סימן הקריאה של כל אחד מהם הוא אייר פורס 1, כל זמן שנשיא ארצות הברית נמצא על הסיפון.