בינתיים אמורה להתקיים פסגת בנושא המאבק בטרור ברומא. קבוצת הטרור הערבית אנסאר אללה, בהוראת פטרוניה מעבר לים, נערכת לבצע פיגוע חסר תקדים על ידי פיצוץ פצצה מלוכלכת מעל רומא. לשם כך, על הערבים להשיג כמוסה עם איזוטופים של פלוטוניום שנגנבו בבריטניה ונשלחו ללטביה בדואר דיפלומטי. למטרותיהם מחליטים המחבלים לגייס לעזרתם של לוחמים צ'צ'נים, במימון פוקרובסקי, אוליגרך רוסי שנמלט. לפוקרובסקי מוצעים הדברים הבאים: טרוריסטים צ'צ'נים ישתלטו על קרקס במוסקבה וידרשו להתקשר לפוקרובסקי למשא ומתן. הוא יטוס ואחרי משא ומתן פיקטיבי "ישחרר" את בני הערובה. פוקרובסקי מסכים עם התוכנית, ועם סיומה הוא מתכוון לשחרר קלטת עם "הכרה" פיקטיבית של סמולין לציבור. כך, פוקרובסקי רוצה לחזור לרוסיה ולהתנקם באויביו הפוליטיים. עם זאת, הוא אפילו לא מבין שכל זה רק כיסוי לתוכנית הראשית של טרוריסטים בינלאומיים.
סמולין מסתתר בינתיים בבית הכפרי של הממונה עליו, גנרל קרפוב. על מנת לנטרל את סמולין, עוזרו של פוקרובסקי, בויקיס, מציג כרטיסים לקרקס לתלמידים בכיתה בה לומדת בתו של סמולין.
לאחר מכן, על הקרקס משתלטת קבוצה של מחבלים צ'צ'נים. המחבלים דורשים לספק להם עיתונאים מערביים (ביניהם קתרין סטון) ולהתקשר לפוקרובסקי. בזמן שפיקוד שירות הביטחון הפדרלי מתקשה להחליט מה לעשות, סמולין עושה את דרכו לקרקס ומשחרר חלק מבני הערובה, ובמקביל הורג כמה מהמחבלים, את בויקיס ומציל את בתו. שותפו הבלתי רצוני לתפיסת הקרקס הוא בנו של השר הצ'צ'ני עומר טמייב, העובד עבור פוקרובסקי. בהוראת פוקרובסקי, בויקיס היה אמור להכריח את טמייב לספר בטלוויזיה על "מצוקת" של העם הצ'צ'ני ואז להרוג אותו. טמייב מסרב לדבר ונידון למוות, אך סמולין מצליח להציל אותו, הוא נשאר בקרקס בתקווה לשכנע את הצ'צ'נים להניח את נשקם.
לוחמי "אנסאר אללה" דורשים לספק להם נגמ"שים וכלי טיס בשדה התעופה. בנגמ"שי ה-BTR-e 80, הם וסטון יוצאים לשדה התעופה, ואחריהם מכונית עם עיתונאים שנאלצים לצלם את המחבלים. רק מחבלים צ'צ'נים נותרו בקרקס, וביניהם מחבל מתאבד ערבי - שיצטרך לעקוב אחרי הנגמ"ש. אם משהו ישתבש, הוא יפוצץ את הקרקס על ידי שפשפוף ידיו (המחזיקות במרעום). מנהיג הערבים מעביר למפקד הצ'צ'נים - סכין. כשהוא מקבל את הסכין ממפקדו מאנסאר אללה. בדרך לשדה התעופה אוספים המחבלים קפסולה עם פלוטוניום, אשר בעבר נגנבה על ידי עמיתיהם בלטביה והועברה למוסקבה. ואז הם מעוררים תאונת דרכים עם ליווי משטרתי, חוסמים את הכביש ופונים לשדה התעופה. הנגמ"ש נעלם בהדרגה מהמסכים.
פיקוד שירות הביטחון הפדרלי, כשהוא מבין שהטרוריסטים כבר לא זקוקים לקרקס ועומדים להתפוצץ, מחליטים להסתער. טמייב עושה ניסיון לשכנע את הצ'צ'נים להיכנע. כשראה שהכוחות המיוחדים החלו לחדור לקרקס, הוא תופס סכין וממסמר אותם על השולחן כשידיו של מחבל מתאבד עם נתיך ביניהם. כוחות מיוחדים מנקים את הקרקס ומשחררים את בני הערובה. טמייב נשאר בחיים, פוקרובסקי מסובב את מטוסו חזרה ללונדון.
סמולין, בינתיים, מצליח להגיע לנגמ"ש עם במסוק של משרד החירום וקופץ עליו. הנגמ"ש מגיע לשדה התעופה ונכנס לתוך מטוס Il-76, שהוחרם על ידי לוחמי אנסאר אללה. סמולין מחפה על רמפת המטען. ה-IL-76 ממריא, כשהמחבלים מכוונים את המטוס לכיוון רומא.
מעל סמולנסק, מנהיג המחבלים הורג שניים ממקורביו ועומד לצאת מהמטוס בצניחה, לפני שפונה לעיתונאית מופיע סמולין מאחור והורג את כל המחבלים. במהלך הקרב, אחד מהם פוגע בהגאי המטוס, והמטוס מתחיל לרדת. בינתיים, שני מפציצי Su-27 מתקרבים ל-IL-76 עם משימה להפיל אותו. סטון וסמולין פונים לשירות הביטחון באמצעות הטלפון הלווייני של העיתונאית ומשכנע אותם שלא להפיל את המטוס. עם זאת, הבעיה העיקרית - מד הגובה, שעלול לגרום לפצצה להתפוצץ, נותרה. ברם, הטלפון של קתרין מייצר חיבור "בלוטות"' למחשב המחבלים. מומחי שירות הביטחון ושירותים מיוחדים של מדינות נאט"ו מכבים את מד הגובה. סמולין מצליח להנחית את המטוס בשדה תעופה בלארוסי נטוש.
בינתיים, מטוסים רוסיים פותחים במתקפת טילים במחנה של אנסאר אללה אי שם במזרח התיכון. לרוע המזל, הנהגת הארגון, שהוזהרה על ידי פטרוניה מעבר לים, עזבה את הבסיס 15 דקות לפני כן. עקבותיה התגלו מאוחר יותר בערוץ פנקיסי.
סרט המשך.
באוקטובר 2005 הודיעו יוצרי הסרט שהחלו לעבוד על סרט המשך, "נקודת המגע". הדמות הראשית של הסרט צריכה הייתה להיות עומר טמייב (בגילומו של ויאצ'סלב רזבגאייב), כמו גם שחקנית הוליוודית מפורסמת (השמועה הייתה שלתפקיד תלוהק ניקול קידמן). התקציב היה אמור לעמוד על 12 מיליון דולר, אך לבסוף ההפקה נזנחה.
עובדות.
למרות התנגדותו של קצין המודיעין הצבאי וגיבור רוסיה אלכסיי גלקין, יוצרי הסרט עדיין ציינו אותו בקרדיטים כאב הטיפוס של הדמות הראשית.
מטוס התובלה Il-76, שהפיל לוחות בטון במהלך נחיתת חירום וכמעט התפרק, צולם בשידור חי בשדה התעופה של איוואנובו. מטוס התובלה מתוצרת "איליושין", שנחת בשדה התעופה, מדלג מצד לצד, צולם גם כן בשידור חי - אולם בשדה תעופה אחר.
באחת מסצנות הסרט ניתן לראות פתיח טלוויזיוני ואת שידור מהדורת החדשות "ורמיה" של הערוץ הראשון עם יקטרינה אנדרייבה, המדווחת על הפיגוע בקרקס. בניין הקרקס צולם באצטדיון דרוז'בה במתחם האולימפי לוז'ניקי.
הצילום של שלושה מטוסי F-16 של חיל אוויר של אחת ממדינות נאט"ו המנסים ליירט את מטוס ה-IL-76 נלקחו מהסרט "כל הפחדים כולם". צילומי המחנה המיליטנטי נערכו בערבות קלמיקיה.
יחסי אסטוניה–שווייץ
יחסי אסטוניה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה.
יחסים קונסולריים בין שתי המדינות קיימים מאז שנת 1919. מועצת הברית השווייצרית הכירה בעצמאותה של אסטוניה לראשונה בשנת 1921. הסכם סחר בין שתי המדינות נחתם ב-1925 והוא העמיק את הקשרים הבילטרליים שביניהן. בשנת 1940 היחסים בין שתי המדינות נותקו לאחר שאסטוניה נכבשה על ידי ברית המועצות, וכוננו מחדש בשנת 1991 לאחר שהמדינה זכתה בעצמאותה מחדש. שווייץ מעולם לא הכירה בכיבוש הסובייטי באסטוניה.
במהלך שלב ההתפתחות של אסטוניה מחדש כאומה עצמאית בשנות התשעים של המאה העשרים, הייתה אסטוניה מדינה מועדפת לשיתוף פעולה עם שווייץ במזרח אירופה, היא קיבלה סיוע בשווי של עשרות מיליוני פרנק שווייצרי בדמות תמיכה טכנולוגית, תמיכה כספית למערכת הבריאות, הסביבה והבנקים של אסטוניה.
אסטוניה האמינה את שגרירותה שבווינה, בירת אוסטריה, על האינטרסים שלה בשווייץ. מן הצד השני האמינה שווייץ את שגרירותה שבריגה, בירת לטביה על האינטרסים שלה באסטוניה.
אפיסיון
יחסי מיאנמר–תאילנד
יחסי מיאנמר-תאילנד מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין מיאנמר (המכונה גם בורמה) לתאילנד. מיאנמר מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק. מאידך, תאילנד מחזיקה במיאנמר שגרירות ביאנגון. היחסים בין בורמה לתאילנד מתמקדים בעיקר בסוגיות כלכליות ובסחר. קיים סכסוך ספורדי עם תאילנד בשלושה איים השנויים במחלוקת.
היסטוריה צבאית.
מלחמת בורמה–סיאם (1547–1549).
מלחמת בורמה–סיאם (1547–1549) הייתה הראשונה מבין מלחמות רבות נלחמו בין הבורמזי של באגו והסיאמיים של איאטטאיה. המלחמה החלה בפלישה של המלך טבינשווהטי משושלת טאונגו דרך מעבר שלוש הפגודות לתחום סיאמי, והחלה התקפה על עיר הבירה איוטהאיה עצמה. הפלישה הגיעה לאחר משבר פוליטי באיוטהאיה שהסתיים עם עלייתו של מאה צ'קראפט על הכס הסיאמי.
המלחמה ראויה לציון לקראת הנהגת לוחמה מודרנית מוקדמת על ידי שכירי חרב פורטוגזים. זה בולט ביותר בתולדות תאילנד בגלל המוות האמיץ בקרב המלכה הסיאמי סוריאוטאי על פיל המלחמה שלה. כתוצאה מכך, לעיתים קרובות מכונה הסכסוך בתאילנד המלחמה שהובילה לאובדן המלכה סוריאותי.
מלחמת בורמה–סיאם (1594–1605).
המלחמה הבורמזית-סיאמית (1594–1605) הייתה המלחמה שנגרמה על ידי נקמת סיאם כלפי השלטון הבורמזי. המלך נרסואן מאיוטתאיה תכנן לכבוש את בורמה. המלחמה החלה עם התקפות סיאמיות על וכיבוש הערים טנאסרים ומייק ואז המשיכו בדרך לטונגו.
מלחמת בורמה–סיאם (1765–1767).
מלחמת בורמה-סיאם (1765–1767) הייתה הסכסוך הצבאי השני בין שושלת קונבאונג בבורמה לשושלת באן פלו לואנג בסיאם (תאילנד), והמלחמה שסיימה את השושלת בת ארבע מאות השנים בממלכת סיאם. עם זאת, הבורמזים נאלצו עד מהרה לוותר על רווחיהם המנוצחים כאשר הפלישות הסיניות למולדתן אילצו נסיגה מוחלטת בסוף 1767. שושלת סיאמית חדשה, אליה התייחסה המלוכה התאילנדית הנוכחית את מקורה, התייצבה לאיחוד סיאם עד שנת 1770.
מלחמה זו הייתה המשך למלחמת בורמה–סיאם 1759–1760. הקאזוס בליי של מלחמה זו גם היו השליטה בחוף טנאסרים וסחרו, והתמיכה הסיאמית במורדים באזורי הגבול הבורמזיים. המלחמה החלה באוגוסט 1765 כאשר צבא בורמזי בצפון שכלל 20,000 חיילים פלש לצפון סיאם, ואליהם הצטרפו שלושה צבאות דרומיים של מעל 20,000 חיילים באוקטובר, בתנועת מלקחיים באיוטאיה. בסוף ינואר 1766, צבאות בורמה התגברו על ההגנות הסיאמיות העליונות מבחינה מספרית אך מתואמות בצורה גרועה, והתכנסו לפני בירת סיאם.