אטילה גרה (במקור עד 1897 ארמין גוטמן, בהונגרית: Gerő Attila; אוראדיה, 3 ביוני 1870 – בודפשט, 8 באוקטובר 1916) היה סופר, משורר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ארמין גוטמן נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר וילמוש גוטמן ושל ינקה פישמן. הוא למד בעיר הולדתו ובווינה והחל את הקריירה שלו כעיתונאי בעיתון "נאג'ווארד" ואחר כך המשיך ביומונים של בודפשט, עיר הבירה של הונגריה, ובעיתון "שוויון""." הוא תרגם את הרומנים של אמיל זולה "הדוקטור פסקל" (Le Docteur Pascal, 1893) ו"שלוש הערים" (Les Trois Villes), וכן מספר רומנים מאת אלפונס דודה וריצ'רד ווס, חלקית עם אשתו, הסופרת אירן צ'רהלמי (הכט). הוא ערך את כתבי העת הספרותיים: "חוץ לארץ", "יועץ מועיל" ו"משפחה".
אטילה גרה הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
ספריו בהוצאה עצמית.
בת זוגו השנייה (לאחר מות אשתו הראשונה בשנת 1908) הייתה ליאופולדינה בק (1870-1936), איתה התחתן ב־31 ביולי 1912 בבודפשט.
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–נורווגיה
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–נורווגיה הם היחסים הדו צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לנורווגיה. הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מיוצגת בנורווגיה באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה. ישנם 1,930 בני דונג קונגו שחיים בנורווגיה. משרד החוץ הנורווגי הוציא אזהרת מסע לחלקים הצפוניים והמזרחיים של קונגו.
היסטוריה.
קונגו הפכה עצמאית מבלגיה ב-30 ביוני 1960. נורווגיה החלה בסיוע הומניטרי לקונגו מאז 1963 לפחות. בשנת 1963 נורווגיה הייתה אחת משש המדינות היחידות אליהן. באותה שנה פנתה קונגו וביקשה לעזרה צבאית וביקשה עזרה להקמת חיל הים. נורווגיה דחתה את הבקשה וציינה מחסור במומחיות ההדרכה שקונגו חיפשה. בשנת 2003 נורווגיה העניקה לקונגו 40 מיליון כתר נורווגי. וידאר הלגסן, שר החוץ הנורווגי אמר: "למרות כמה סימנים מלאי תקווה בתהליך השלום והקמת ממשלת מעבר בקינשאסה, המצב ההומניטרי בחלק המזרחי של המדינה הוא רעוע." בשנת 2004 נמחל כל החוב הקודם. בשנת 2007 ביקרו בקונגו המזכ"לים של חמשת הארגונים ההומניטריים הנורווגיים הגדולים ביותר כדי להגיע למשבר. בשנת 2008 סופקו 15 מיליון כתר נורווגי נוספים. בשנת 2009 ביקרה שרת ההגנה אן-גרטה שטרום-אריכסן בקונגו כדי להתבונן בסכסוך. היא הסכימה לשלוח כוחות שיספקו כוח אדם לכוחות שמירת השלום של האו"ם במהלך הסכסוך בקיו. חוב הרפובליקה לנורווגיה, 143 מיליון כתרים נורווגיים, נמחק כתוצאה מהחלטה של הקבינט הנורווגי ב-21 באוקטובר 2011.
ג'ושוע צרפתי וצ'וסטולב מולנד.
בשנת 2009 נעצרו אזרחי נורווגיה ג'ושוע פרנץ וצ'וסטולב מולנד והואשמו בהריגת הנהג השכור שלהם, ניסיון לרצח עד, ריגול, שוד מזוין והחזקת נשק בלתי חוקי. הם נמצאו אשמים ונידונו למוות, וכן נקנסו יחד עם נורווגיה בסך 60 מיליון דולר. יונס גר סטיורה, שר החוץ של נורווגיה אמר: "אני מוחה בתוקף על עונש המוות של שני הנורווגים ... נורווגיה היא מתנגדת עקרונית לעונש מוות, ואצור קשר עם שר החוץ של דנ"א כדי להעביר זאת." על פי Bloomberg.com "נורווגיה גם מתנגדת להרשעת הריגול ושילוב המדינה לקנס, אמר סטויר. 'נורווגיה אינה חלק מהמקרה הזה.'"
מכתב מיום מרץ 2012 "נמסר בקינשאסה מראש הממשלה סטולטנברג לנשיא קבילה", אולם לא נענה נכון לאוגוסט 2013.
חוות נוורלנד
חוות נוורלנד (באנגלית: Neverland Ranch), המכונה באנגלית גם "חוות עמק הסיקמור" (Sycamore Valley Ranch), היא חווה משתרעת על פני כ-10,926 דונם, הממוקמת במחוז סנטה ברברה שבמדינת קליפורניה הממוקמת בכתובת רחוב פיגארואה מאונטיין 5225. החווה נודעת בעיקר משום שהשתייכה לזמר האמריקאי מייקל ג'קסון בין השנים 1988 עד 2005.
במקור נקראה האחוזה "חווה זאקה לאדרס" (Zaca Laderas Ranch). בשנת 1981 שונה שם האחוזה ל"חוות עמק הסיקמור" (Sycamore Valley Ranch) לאחר שנרכשה על ידי היזם ויליאם בון. ג'קסון שהה במקור באחוזה בשנת 1983 כאשר ביקר את פול מקרטני באחוזה במהלך צילומי הווידאו קליפ לשיר "Say Say Say".
בשנת 1988 נמכרה האחוזה למייקל ג'קסון, אשר שינה את שם האחוזה ל"חוות נוורלנד", על שם האי בו חי פיטר פן.
בנוסף לאחוזה העצומה שממוקמת בשטח החווה, בתקופה בה החווה הייתה בבעלותו של מייקל ג'קסון היא הכילה גם גן חיות פרטי ופארק שעשועים פרטי. במאי 1990 עבר מייקל ג'קסון ממגורי המשפחה בהייבנהרסט שבאנצ'ינו לחוות נוורלנד.
ג'קסון התגורר בחוות נוורלנד במשך 17 שנים, וקיווה שהמגורים בחווה יאפשרו לו לקבל יותר פרטיות. בפועל הבידוד רק הגביר את הסקרנות של הציבור והמדיה לגבי חייו של מייקל בחווה.
בשנת 2008 מכר ג'קסון את הנכס. חברת השקעות האמריקאית Colony Capital רכשה בהמשך את הנכס תמורת 100 מיליון דולר.
החל משנת שנת 2014 הוצע הנכס למכירה תמורת כ-85 מיליון דולר ובדצמבר 2020 נמכרה החווה תמורת 22 מיליון דולר.
אלזה ברנדייס
ארזבט אלזה ברנדייס (בהונגרית: Brandeisz Elza; 18 בספטמבר 1907 – 6 בינואר 2018) הייתה רקדנית ומורה הונגרייה ממוצא גרמני. היא נחשבה לחלוצת המחול האקספרסיוניסטי בהונגריה. במהלך מלחמת העולם השנייה היא הסתירה כמה יהודים בבית הקיץ של משפחתה בבלטונלמאדי, ביניהם את ג'ורג' סורוס בן ה-14. בשנת 1995 היא הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
ביוגרפיה וחינוך.
ברנדייס נולדה ברוסט, בורגנלנד, אוסטריה ב-18 בספטמבר 1907. היא גדלה בבודפשט, הונגריה, במשפחה גרמנית שהשתייכה לכנסייה הלותרנית. בילדותה הייתה עדה להכתרתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה בבודפשט.
בין השנים 1923–1928 למדה מחול בבית הספר של לילי קלליי. בשנות ה-30 למדה מחול בווינה ובדרזדן תחת הדרכתה של מרי ויגמן.
קריירה.
ברנדייס היה רקדנית ומאוחר יותר מורה בבית ספר פרטי למחול מודרני בניהולה של בלנה לאגטאי, אישה יהודייה. ברנדייס נחשבת "מחלוצי המחול האקספרסיוניסטי בהונגריה". בתחרויות ריקוד עדיין מכנים תנועה קשה וסיבובית שהיא לימדה, "קפיצת ברנדייס".
במהלך מלחמת העולם השנייה, כדי להימנע מהשתלטות על ידי נאצים גרמנים, ברנדייס רשמה את בית הספר של לאגטאי על שמה. כאשר לאגטאי הועברה בכוח לבנייני הטלאי הצהוב, ברנדייס הביאה לה מזון ועזרה לה להשיג מכתב הגנה משגרירות פורטוגל. ברנדייס הסתירה גם את בוז'י סורוס ואת בנה ג'יורגי בן ה-14 בבית הקיץ של משפחתה בבלטונלמאדי. לאחר שהיגר לאמריקה, שינה ג'יורגי את שמו לג'ורג' סורוס. משפחת סורוס הוסתרה בדירתם, דירת חדר עם אביה הקשיש, אמה ואחותה של ברנדייס.
לאחר המלחמה, הממשלה הקומוניסטית החדשה לא ראתה בעין יפה את העיסוק במחול ואסרה על ברנדייס להופיע. היא החלה ללמד התעמלות וספורט בבלטונאלמאדי.
בשנת 1963 פרשה ברנדייס והפכה למדריכה במוזיאונים בית סטורנו ובשופרון, שם עבדה עד 1978. היא סירבה להיתמך על ידי ג'ורג' סורוס, אך היא נעזרה באחיות סיעודיות ביוזמתו. בשנת 1995 היא הוענק לה על ידי יד ושם אות חסיד אומות העולם.
בשנותיה האחרונות חיה בבדידות בשופרון. ב-6 בינואר 2018, ברנדייס נפטרה והייתה לתושבת הוותיקה ביותר בעיר, בת 110.
אחוזת נוורלנד
ההתעוררות הגדולה
ההתעוררות הגדולה הוא מונח המתייחס למספר תקופות של תחייה דתית בהיסטוריה הנוצרית האמריקאית. היסטוריונים ותאולוגים מזהים שלושה או ארבעה גלי התלהבות דתית מוגברת בין ראשית המאה ה-18 לסוף המאה ה-20. כל אחת מ"ההתעוררויות הגדולות" הללו התאפיינה בתחיות דתיות נרחבות שאותן הובילו כמרים פרוטסטנטים אוונגליסטים, בעלייה חדה בעניין הציבורי בדת, בתחושה עמוקה של שכנוע וגאולה מצד המושפעים, בעלייה בשיעורי החברות בכנסייה האוונגליסטית ובהיווצרות של תנועות ועדות נוצריות חדשות.
מקורן של ההתעוררויות היה נוכחותו של מטיף כריזמטי שחיזק בקרב המאזינים את תחושת האשמה הנוצרית האישית, את תחושת חטאם ואת הצורך בכך שייוושעו בידי המשיח. בין האנשים המשפיעים בתקופות ההתעוררות הגדולה היו ג'ורג' וייטפילד, ג'ונתן אדוארדס וג'ילברט טננט, וחלק מהקבוצות המשפיעות במהלך ההתעוררות הגדולה היו "האורות החדשים והאורות הישנים". ההתעוררות הגדולה רחקה מריטואלים ומטקסים והפכה למוקד את החוויה הדתית האישית ואת הקשר הישיר בין המטיף הכריזמטי לבין המאמין. ההתעוררות הגדולה הפכה את הדת לאישית, וטיפחה באדם הממוצע תחושה עמוקה של שכנוע רוחני בדבר חטאו האישי והצורך בגאולה אישית, כמו גם עידוד התבוננות פנימית ומחויבות לאמות מידה חדשות של מוסר אישי. חלק מגלי ההתעוררות הגדולה היו כרוכים בהבאת הנצרות לאפרו-אמריקאים המשועבדים והיו אירועים מרכזיים בשינוי הדתי בניו אינגלנד, שינוי שבמהלכו קראו מטיפים כריזמטיים תיגר על הסמכות הדתית המסורתית. ההתעוררות יצרה פילוג בין מטיפים וממסדים מסורתיים וותיקים שהתעקשו על חשיבותם המתמשכת של הפולחן המסורתי והוראת הטקסטים הדתיים, לבין מטיפי ההתעוררות וחסידיה, שעודדו מעורבות רגשית ומחויבות אישית. הייתה לכך השפעה רבה על עיצובה מחדש של הכנסייה הקהילתית, הכנסייה הפרסביטריאנית, הכנסייה הרפורמית ההולנדית והעדה הרפורמית הגרמנית, ועל חיזוק העדות הבפטיסטיות והמתודיסטיות הקטנות, אם כי השפעה קטנה בלבד על האנגליקנים והקוויקרים. בשונה מההתעוררות הגדולה השנייה, שהחלה בערך בשנת 1800 והגיעה אל אלה שלא היו נוצרים, ההתעוררות הגדולה הראשונה התמקדה באנשים שכבר היו חברי כנסייה. היא שינתה את הטקסים שלהם והגדילה את אדיקותם ואת מודעותם העצמית.
ההתעוררות הגדולה הראשונה.