הרעיון להקמת האקדמיה האמריקאית לקולנוע התחיל אצל לואי ב. מאייר ממקימי האולפן מטרו גולדווין מאייר. הוא רצה ליצור ארגון שיישב סכסוכי עבודה וישפר את פניה של התעשייה. מאייר כינס לשם כך שלושה אנשי אולפן רבי השפעה נוספים, השחקן קונרד נייג'ל, הבמאי פרד ניבלו, וראש העמותה למפיקי קולנוע פרד ביטסון. הם דנו ברעיונותיהם, ורעיון לארוחה חגיגית שתתקיים מדי שנה עלה לדיון, אך עדיין לא היה אזכור לפרסים. בנוסף, הם החליטו שההצטרפות לארגון תהיה פתוחה לאנשים מחמשת הענפים של תעשיית הקולנוע בלבד, והם: שחקנים, במאים, תסריטאים, טכנאים ומפיקים.
אחרי פגישת הסיכום שלהם, כינס מאייר קבוצה של 36 אנשים המעורבים בתעשיית הקולנוע, והזמין אותם לארוחה רשמית במלון אמבסדור שבלוס אנג'לס ב-11 בינואר 1927. באותו הערב הציג מאייר לאורחיו את רעיון האקדמיה, שלה קרא: האקדמיה האמריקאית לקולנוע, אמנות ומדעים (the American Academy of Motion Picture Arts and Sciences), הפתוחה לאנשים אשר תורמים לתעשיית הקולנוע. כל משתתפי הארוחה באותו הערב נהיו למייסדי האקדמיה. רק מאוחר יותר שונה שמה של האקדמיה על ידי עורכי דינו של מאייר ל- אקדמיה לקולנוע, אמנות ומדעים (Academy of Motion Picture Arts and Sciences). בעברית נקראת האקדמיה: האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
דאגלס פיירבנקס נבחר להיות הנשיא הראשון של האקדמיה. אחת מפעולותיו הראשונות כנשיא הייתה יוזמה של הענקת פרסים "פרסי הוקרה על הישג ייחודי" (awards of merit for distinctive achievement). באותה התקופה לא ייחסו לפרס חשיבות מיוחדת. שנה לאחר מכן, מערכת ההצבעה של הפרסים נהייתה ממוסדת, ומועמדויות ותהליכי סלקציה החלו. פרס זה הוא מה שמוכר כיום כפרס אוסקר.
ב-1929 האקדמיה, בפרויקט משותף עם אוניברסיטת דרום קליפורניה יצרו את בית הספר האמריקאי הראשון, לקידום האמנות והמדע. סגל המורים שהקים את בית הספר כוללים את: דאגלס פיירבנקס, ד.וו גריפית', ויליאם דמיל, ארנסט לוביטש, אירווינג תלברג ודאריל זאנוק.
חברות באקדמיה.
על מנת להיות חבר באקדמיה, יש לקבל הזמנה להצטרפות מחבר הנאמנים של האקדמיה (Board of Governors).
תנאי מקדים לקבלת הזמנה הוא מועמדות לפרס אוסקר או המלצה מטעם חבר אקדמיה אחר המבוססת על תרומה ניכרת אחרת לתחום הקולנוע. קבלת חברים חדשים מתקיימת מדי שנה. האקדמיה לא חושפת בציבור את חבריה, אף על פי ששמות המוזמנים להצטרף פורסמו בתקשורת.
החברים באקדמיה נחלקים ל-17 ענפים, המסמלים תחומי ידע שונים בתחום הקולנוע. חברים לא יכולים להשתייך ליותר מענף אחד. חברים שעבודתם לא נכללת באחד מ-17 הענפים, משתייכים ל"חברים באופן כללי" (members at large). הענף הרחב ביותר הוא ענף המשחק-1,311 חברים-22%.
ענפי האקדמיה
על פי מחקר שנערך בפברואר 2012 על ידי עיתון הלוס אנג'לס טיימס אשר בדק 5,000 חברי אקדמיה, הראה כי מתוכם 94% לבנים, 77% גברים, 86% בגיל 50 ומעלה, וגיל החציוני של 62. בנוסף, 33% מחבריה האקדמיה הם זוכי האוסקר או היו מועמדים לזכייה בו.
גלריות ותיאטראות.
בבניין הראשי של האקדמיה בבוורלי הילס ישנן שתי גלריות הפתוחות לקהל הרחב: גלריית הלובי הגדול (The Grand Lobby Gallery) וגלריית האקדמיה (Academy Gallery). בגלריות מוצגות תערוכות זמניות הקשורות לסרטים, יוצרי סרטים ועל אישים מפורסמים בתחום.
תיאטרון סמואל גולדויין (The Samuel Goldwyn Theater) הממוקם בבניין הראשי ובו 1,012 מקומות ישיבה, עוצב כדי להציג את הסרטים בצורה המדויקת ביותר מבחינה טכנית, עם ציוד במה ומערכות הגברה מהשורה הראשונה. בנוסף, תיאטרון לינווד דאן (The Linwood Dunn Theater) ממוקם במרכז פיקפורד ללימודי קולנוע, ובו 286 מקומות ישיבה.
נשיאי האקדמיה.
נשיאים נבחרים לתקופה בת שנה ולא יכולים להיבחר יותר מארבע פעמים ברציפות.
Portrait of an American Family
Portrait of an American Family הוא אלבום של להקת המטאל מרילין מנסון.
האלבום "פורטרט של משפחה אמריקאית" הוא אלבום הבכורה של מרילין מנסון מ-1994 והוא מהווה מעין אוסף של שירים מתוך מיני-אלבומים קודמים של הלהקה. השיר שזכה להצלחה הגדולה ביותר מתוכו היה Lunchbox. השיר My Monkey כלל מספר שורות מתוך שיר שכתב הרוצח הסדרתי צ'ארלס מנסון. מטרתו המוצהרת של האלבום הייתה לזעזע מבחינה ויזואלית וטקסטואלית ובכך למשוך תשומת לב ציבורית אל הלהקה, מנהג שהפך למסורת באלבומיו הבאים של מנסון.
שמו של האלבום במקור היה The Manson Family Album (האלבום של משפחת מנסון).
Queen II
Queen II הוא אלבומה השני של להקת הרוק קווין. האלבום הופץ בשנת 1974, כשנה לאחר צאת אלבומם הראשון.
היסטוריה.
בסוף נובמבר 1972, משהסתיימו ההקלטות לאלבום הבכורה, הלהקה עמדה לצאת לסיבוב הופעות במטרה לשווק אותו. בשל בעיות בהנהלתה, נאלצה הלהקה להוציא את האלבום תחת חברת ההקלטות העצמאית, Trident, ובנוסף הוא יצא כשמונה חודשים לאחר סיום העבודה עליו. בזמן הזה, חברי הלהקה כבר החלו לעבוד על חומרים נוספים לאלבום השני והיו להוטים להתחיל בהקלטות. מספר שירים חדשים נכתבו מיד לאחר צאת האלבום הראשון וחלק מהשירים שנכתבו כבר, עברו חידוש.
באוגוסט 1973 חזרו חברי הלהקה אל אולפני Trident, כשהפעם התאפשר להם להשתמש באולפן בשעות נוחות יותר. עבור אלבום שנחשב מורכב יחסית, עם ביצועים ווקאליים, הרמוניות וכלי נגינה בעלי רבדים רבים, הוא הוקלט בזמן קצר - כחודש. גרסה מלאה לקטע האינסטרומנטלי שחותם את אלבום הבכורה "Seven Seas Of Rhye", נכללה באלבום, בידיעה מראש שהשיר יהיה הסינגל הראשי של האלבום. אחרי הכישלון המסחרי של הסינגל "Keep Yourself Alive", שנלקח מאלבום הבכורה, החליטו חברי הלהקה שעליהם ליצור סינגל שלא יהיה ארוך מדי, ללא פתיח או סולו גיטרה. השירים "Ogre Battle" ו-"Father to Son" נכתבו בתקופה של אלבום הבכורה, אך הלהקה החליטה לדחות את הקלטתם.
מיתולוגיה ואומנות היו שניים מתחביביו של מרקיורי והם באו לידי ביטוי בשיר "The Fairy Feller's Master Stroke" ("מכת המחץ של חוטב העצים של הפיות"), שקיבל את שמו מציור של ריצ'רד דאד באותו השם. המאורעות בתמונה של דאד הם בהשראת דמויות אגדיות כשבציור הן מסתודדות סביב חוטב העצים כדי לצפות בו מפצח אגוז עבור הכרכרה החדשה של המלכה מאב.
השיר "See What A Fool I've Been" הוא מהתקופה בטרם הצטרפותו של פרדי מרקיורי ללהקה, כשעוד נקראה סמייל. השיר נכתב בהשראת זיכרון של בריאן מיי מתוכנית טלוויזיה בה בוצע שיר הבלוז, "That's How I Feel", על ידי סוני, טרי ובראוני מקגי (מיי גילה מחדש את השיר בשנת 2004, לאחר שמעריץ מצא אותו עבורו).
מיק רוק התבקש לעשות את עבודת הצילום לעיצוב עטיפת האלבום. מרקיורי הושפע מצילום של השחקנית מרלן דיטריך מביטה באפלה אל זרקור לבן, כשעשן מהסיגריה שלה מקיף אותה והצילום לאלבום נעשה בהשראתו. עטיפת האלבום הפכה לאחת מהתמונות המזוהות ביותר עם הלהקה, כשבהמשך היא השתמשה בה לבסיס קליפ הפרומו של הלהיט "Bohemian Rhapsody".
בסוף שנת 1973 האלבום הושלם. הלהקה הוסיפה את השירים "Ogre Battle" ,"Procession" ו-"Father To Son" באופן מידי לרשימת השירים בהופעות שלהם ויצאה לסבב אינטנסיבי. פעם נוספת, אולפני Trident עיכבו את הוצאת האלבום מכיוון שבאותה התקופה אלבום הבכורה של קווין רק יצא לשוק באנגליה וטרם יצא לשוק בארצות הברית. לבסוף, Queen II יצא לחנויות באנגליה ב-8 במרץ 1974.
האלבום הצליח בבריטניה והגיע למקום החמישי במצעדים, אך המכירות בארצות הברית לא הראו הצלחה מסחררת. בנוסף, הסינגל שליווה את האלבום, Seven Seas of Rhye, הגיע למקום העשירי במצעד הבריטי. באלבום זה הלהקה עיצבה את הסאונד הייחודי שלה, הכולל שילוב בין מוזיקת רוק ומוטיבים של מוזיקה קלאסית וכן כולל השפעות ניכרות מהרוק המתקדם: אלבום בעל קונספט, מחולק לחלקים ולנושאים שונים, המשכיות בין השירים ועוד.
מבנה האלבום.
במקור, האלבום חולק לשני חלקים, כאשר בגרסת התקליט, כל צד בתקליט היווה אחד משני החלקים. הצד הראשון נקרא white side (הצד הלבן) הכולל שירים בעלי מורכבות מוזיקלית פשוטה יחסית. מלבד שיר אחד, "The Loser In The End", שנכתב על ידי מתופף הלהקה, רוג'ר טיילור, כל השירים בחלק הזה נכתבו בידי בריאן מיי. הצד השני של האלבום נקרא black side (הצד השחור). כל שירי צד זה נכתבו בידי פרדי מרקיורי, שירים בעלי מורכבות מוזיקלית רבה יותר, הן בלחנים והן במלל המורכב שעוסק בנושאים פנטזיים ואגדיים, כגון מלוכה, מפלצות, פיות וספנים. השירים באלבום מתחברים ויוצרים סיפור אחד מתמשך.
מוטיב המלכה הוא מוטיב החוזר על עצמו בשני החלקים באלבום, כשהוא מופיע בשיר מסוים שמהווה את השיא של כל חלק. בחלק הראשון זהו השיר "White Queen" (מלכה לבנה) ובחלק השני השיר הוא "The March Of The Black Queen" (תהלוכת המלכה השחורה), שמהווה את שיא הדרמה בחלק הזה, אך גם באלבום כולו. הייחודיות בשיר היא במורכבות שלו, שכוללת מעברים לא עקביים בין קטעי מוזיקה רגועה למוזיקה כבדה ומלאת דרמה. השיא מהווה ניצנים ראשונים ללהיט העתיד לבוא של הלהקה- Bohemian Rhapsody.
רשימת השירים.
כל השירים בצד הלבן נכתבו על ידי בריאן מיי, אלא אם צוין אחרת. כל השירים בצד השחור נכתבו על ידי פרדי מרקיורי.
Houses of the Molé
Houses of the Molé ("בָּתֶיהָ של החפרפרת") הוא אלבומה התשיעי של להקת האינדסטריאל מטאל האמריקאית מיניסטרי, אשר יצא בשנת 2004. אלבום זה הוא הראשון מתוך טרילוגיית אלבומי קונספט של הלהקה העוסקים במחאה כנגד ממשל ג'ורג' בוש.
סקירה כללית.