שלושת מיני הצמחים הנזכרים (מנטה, ג'ארח ומארי) מהווים 95-90% מתזונת הפוסום, וכשהם אינם זמינים, הפוסום יעבור לשיטה כחלחלה, שיטה חופית, מספר מינים של הדס דבשי, קלותמנוס בקבוקי, ספירידיום, פעמונית אוסטרלית, אלביזיה משבלת, זלזלת מצויה והרדנברגיה תילתנית. בסביבה עירונית, הפוסום נכנס לעיתים קרובות לגינות וצורך עלים של שיחי ורדים ושלל פרחים ופירות.
בנוסף למזון הצמחי, הפוסום המערבי הוא קופרופגי שניזון מצואתו; תכונה זו מאפשרת לו לעכל מחדש את חלקיקי הצמחים שלא התעכלו בפעם הראשונה, מגדילה את צריכת החומרים המזינים (כדורי הצואה המעורבים במזון צמחי עשירים בחנקן), מסייעת לעיכול הכללי במעי הגס באמצעות החיידקים בצואה ומאפשרת לפוסום לחסוך בנוזלים. במזג אוויר קריר, הפוסום מסוגל לקבל את מרבית הלחות ממזונו, אך במזג אוויר חם הוא זקוק לשתיית מים מפעם לפעם.
מחזור חיים.
עונות הרבייה וההמלטה מתרחשות בעיקר בחורף (אפריל-מאי, ספטמבר-נובמבר), ולאחר תקופת היריון קצרה של שבועיים-שלושה, הפוסומית ממליטה צאצא יחיד (לעיתים נדירות תאומים) שמבלה בכיס שלה במשך שלושה חודשים. בתום תקופה זאת, הגור שמשקלו כ-125 גרם עוזב את הכיס ועובר לרכב על גב אימו, והוא ממשיך לינוק ממנה עד הגיעו למשקל 550 גרם בגיל 6–7 חודשים. שני הזוויגים מגיעים לבגרות בגיל שנה ואז עוזבים את המקום שבו נולדו.
תוחלת החיים של פוסום הטבעת המערבי עד 4 שנים באזור יער ג'ראח ועד 6 שנים במישור חוף הברבור; נקבה שחיה בשבי האריכה ימים עד לגיל 9 שנים.
מצב.
מתוך טווח התפוצה של פוסום הטבעת המערבי, שטח התפוסה הנוכחי הוא 500 קמ"ר בלבד, ומפוצל לאוכלוסיות קטנות שחוות ירידה מתמשכת במספרים, מאוימות על ידי מזג אוויר יבש, התפתחות עירונית, משטרי אש לא הולמים וטריפה על ידי חתולים או שועלים. כדוגמה למצבו הרעוע של הפוסום, ניתן להביא את האוכלוסייה הגדולה ביותר של המין באזור וורן עילית, שחוותה ירידה דרסטית בשיעור של 99-95% בין 1998 ל-2009 (מ-11,000 פרטים לשפל של 100 בלבד). שאר האוכלוסיות שנותרו באזורי החוף, חוו גם הן ירידה בשיעור של 80% בעשור הראשונה של המאה ה-21. בהנחה שכמות המשקעים בדרום-מערב אוסטרליה תמשיך להידרדר והפיתוח העירוני יתפשט הלאה לאורך החופים, אין זה מן הנמנע שאוכלוסיית הפוסום תמשיך לרדת. הנתונים הללו, הובילו את הרשימה האדומה של IUCN לסווג את פוסום הטבעת המערבי במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR).
איומים.
האיומים הנוכחיים על פוסום הטבעת המערבי רבים ומגוונים, וחלקם קשורים זה לזה. ניתן לחלק אותם לשלוש קטגוריות עיקריות:
שימור.
התוכנית לשיקומו של הפוסום הוקמה בשנת 2014 וכוללת כ-30 פעולות המבוצעות על ידי רשויות השימור האוסטרליות. עם זאת, על פי הרשימה האדומה של IUCN עדיין יש מספר פעולות לא ממומשות מספיק שחיוניות להצלת המין: ניטור ופיקוח מקיף בשמורות ומחוצה להן, שימוש מסיבי בפתיונות נגד חתולים ושועלים, מחקר מקיף על השפעת שינויי האקלים וצמצום המשקעים על איכות התזונה והקמת אוכלוסייה שבויה לצורך הישרדות המין.
פוסום הטבעת המערבי נמצא באזורים מוגנים רבים, אך לא כולם מגינים עליו ממכלול האיומים הנזכרים. השבות לטבע לפארקים לאומיים נעשו מספר פעמים אולם נכשלו ברוב המקרים בגלל מזג האוויר או מינים פולשים. חריג בהקשר זה הוא מקלט חיות הבר קרקמיה על רכס דרלינג ליד פרת', שבו יש אוכלוסייה של 50 פוסומים שמוגנת מפני מינים פולשים באמצעות גדר וחיה לצד כיסאים מאוימים אחרים דוגמת בטונג זנב-מברשת, וולבי טמר, נומבט, קואקה ובנדיקוט חום דרומי. המקלט מנוהל על ידי הארגון לשימור חיות הבר האוסטרליות. לכידה או החזקה של הפוסום אינה חוקית.
אומדן עולמי.
האוכלוסייה העולמית של פוסום הטבעת המערבי נאמדת בכ-3,400 פרטים לשנת 2015. ההתפלגות לפי אזורים היא כדלהלן:
פוסום זנב-טבעת מצוי
פוסום זנב-טבעת מצוי או פוסום זנב-טבעת מזרחי (שם מדעי: Pseudocheirus peregrinus) הוא מין פוסום בינוני בסוג פוסום זנב-טבעת שחי במזרח אוסטרליה, והוא אחד ממיני הפוסום הנפוצים ביותר ביבשת. מין זה חי בבתי גידול מיוערים מגוונים, אך הסתגל גם לחיים בסביבה עירונית. הוא פעיל בשעות החשיכה, חי בקבוצות משפחתיות קטנות, וניזון מעלים של אקליפטוס ובאופן חריג גם מצואתו בדומה לארנבים. מצב שימורו נחשב ליציב, והוא מאוים על ידי שריפות בר וטריפה על ידי חתולים.
טקסונומיה ומיון.
פוסום הטבעת המצוי שייך לסוג פוסום זנב-טבעת במשפחת הפוסומים הטבעתיים, והוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1785 על ידי חוקר הטבע ההולנדי פיטר בודרט (Pieter Boddaert). פירוש שמו המדעי הוא "יד כוזבת זרה", בהתייחס לשימוש הרב שהפוסום עושה בזנבו במהלך הטיפוס. בעבר, הסוג פוסום זנב-טבעת כלל את כל המינים במשפחה, וגם לאחר הקצאת סוגים נפרדים למינים עם תכונות פיזיות ייחודיות (הדאון הענק למשל), עדיין נותרו בסוג המינים של פוסום זנב-טבעת דק ופוסום זנב-טבעת מדומה שהועברו לסוג נפרד רק בתחילת המאה ה-20.
לאחר הקצאת הסוגים, פוסום הטבעת המצוי נחשב למשך זמן רב כטקסון מונוטיפי, עד שאחד מתת-המינים שלו שחי באזור גאוגרפי נפרד קיבל מעמד של מין עצמאי הקרוי פוסום זנב-טבעת מערבי. מעמדו של מין זה עדיין נתון במחלוקת. נכון לשנת 2015, לפוסום הטבעת המצוי 4 תת-מינים מוכרים:
אנטומיה ומראה.
פוסום הטבעת המצוי בגודל קטן-בינוני בהשוואה לשאר בני המשפחה; הוא גדול ממרבית המינים בסוג פוסום טבעת דק, אך קטן ממיני פוסום הטבעת המדומה, מפוסום הסלע או מהפוסום הלמורי. מבנה גופו עגלגל, גמיש וגוצי, ראשו קטן וחרוטי וחוטמו מחודד וזקוף במקצת. אוזניו עגולות, רחבות וקצרות יחסית, אך עדיין ארוכות ביחס לסוגים מסוימים במשפחה. עיניו האדומות גדולות במיוחד ומותאמות לראיית לילה, לחייו נפוחות, וסביב אפו העגול זיפים ארוכים.
זנבו של הפוסום שרירי, דק וארוך, ובקצהו טבעת לפיתה המתפקדת כיד חמישית ואופיינית לבני משפחה זאת; כשהזנב אינו בשימוש, הוא מכורבל סביב עצמו. לפוסום טפרים מעוקלים וחדים וכריות הדבקה בכפות שמאפשרות לטפס בזריזות על צמרות העצים. בכף היד והרגל יש לו בהונות מנוגדות שתפקידן לשפר את האחיזה בענפים, ואחת האצבעות ברגליו סינדקטילית ובעלת שני טפרים זעירים המשמשים לסירוק הפרווה. אורך ראשו וגופו של פוסום הטבעת המצוי: 35-30 סנטימטרים; אורך זנבו: 36-29 סנטימטרים ומשקלו: 1.1-0.5 קילוגרם.
הפרווה של פוסום הטבעת המצוי צפופה, קצרה וזיפית. צבעה עשוי להשתנות מאזור לאזור, ונע בין חום-אפרפר לאפור כהה, אפור-כחלחל או כסוף בחלק העליון, בעוד שהגפיים, חלק מהמותניים ובסיס הזנב בצבע חום בהיר, אדמדם או אפילו כתום-תפוז. הצד התחתון הכולל את הגחון, החזה, המפשעה ורוב המותניים, בצבע לבן בוהק או קרם-שמנת, וסביב הצוואר יש לעיתים קרובות סינר לבן רחב שמגיע עד לצידי הגולגולת. הזנב בצבע חום-שוקולד כהה עד שחרחר, ושלישו התחתון בצבע לבן בוהק או ורוד ומשמש כסימן היכר של המין.
ראשו של הפוסום בצבע חום-אפרפר או כתמתם, ולעיתים קרובות, הצללים השחרחרים שעל הפנים מתרחבים לעבר שאר הראש. החרטום בהיר בדרך כלל, וסביב העיניים יש טבעות אדמדמות וסימונים לבנים קלים. הלחיים והסנטר לבנים, והאוזניים החומות מוקפות לרוב בבסיסן בכתמי פרווה בהירים בצבע לבן בוהק או שמנת. בגופו של פוסום הטבעת המצוי מספר חלקי גוף חשופים בצבע ורוד בהיר או סגלגל: האף, החוטם, פנים האוזניים וכפות היד והרגל.
תפוצה וסביבת מחיה.
פוסום הטבעת המצוי אנדמי לאוסטרליה; טווח התפוצה שלו נרחב למדי ומשתרע מחצי האי כף יורק בקווינסלנד, לאורך מזרח ניו סאות' ויילס, טריטוריית הבירה האוסטרלית וויקטוריה וכלה בדרום-מזרח אוסטרליה הדרומית. הוא מצוי גם באי טסמניה, באי מריה, במספר איים במצר בס (אי המלך, האי פלינדרס והאי כף-בארן) ובאי פרייזר, והובא על ידי האדם לאי הקנגורו. התפוצה הגאוגרפית היא לאורך הרי החיץ הגדול. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 אוכלוסיית הפוסום חוותה ירידה משמעותית במספרים, אולם מאז היא התאוששה.
בית הגידול של הפוסום המצוי מגוון, וכולל יערות גשם ממוזגים וטרופיים בשפלות ובהרים, יערות אקליפטוס צפופים, יערות סקלרופילים, בתה צפופה באזורי החוף ומטעים, והוא אף הסתגל לחיים בסביבה עירונית. למרות זאת, פוסום הטבעת המצוי אינו נחשב למטרד כמו הפוסום האוסטרלי המצוי, הנזקים שלו לגינות מינימליים והוא אינו מקנן בבתים. הגיוון בבית הגידול של המין נובע מיכולתו לאכול מגוון מיני צמחים, אך הוא נוטה להימנע מבתי גידול יבשים.
צפיפות האוכלוסייה של הפוסום המצוי משתנה מאוד ונעה בין 4 ל-34 פרטים לדונם, כשהצפיפות הגבוהה ביותר מתרחשת ביערות אקליפטוס עם שכבה צפופה של שיחים.
בבתי גידול סבוכים כאלה, הפוסומים נוטים להישאר בחופה הנמוכה (5-2 מטר מהקרקע), אך בבתי גידול פתוחים הם מרחיבים את אזור הפעילות שלהם עד לאמצע העץ במטרה להיות מוגנים מטורפים.
אקולוגיה.
התנהגות, פעילות ומערכת חברתית.