בסיילם, שארלוט פורטן התחילה להיות פעילה בארגון למיגור העבדות, והייתה לדמות משפיעה במעגלים אקטיבסטיים, בעיקר בגיוס כספים, בניית קואליציות, ודוברות. היא ארגנה הרצאות על ידי מרצים וסופרים בולטים, כולל ראלף וולדו אמרסון וסנטור צ'ארלס סאמנר. פורטן יצרה קשרים עם פעילים אחרים, כמו ויליאם לויד גאריסון, העורך של כתב העת "The Liberator," והנואמים הפעילים וונדל פיליפס, מריה ווסטון צ'פמן וויליאם וולס בראון.
בעת לימודיה, שרלוט מאסה במה שראתה בגזענות הממוסדת, הקיימת גם במרחבים לבנים-ליברליים, והחלה לכפור בכל המוסדות הלבנים-אירופאים, כולל הדת הנוצרית וחגיגות 4 ביולי (יום העצמאות האמריקאי) כ"חג צבוע".
לאחר נישואיה, פעלה רבות למען נשים ובארגוני נשים בקהילתה בפילדלפיה.
הוראה.
בשנת 1856, פורטן התחילה ללמד בבית הספר היסודי על שם אפס בסיילם, המורה השחורה הראשונה במערכת החינוך שם שלימדה תלמידים לבנים. אף על פי שהתקבלה שם יפה, היא החליטה לחזור לפילדלפיה עקב מחלת השחפת. בשלב זה, היא החלה לכתוב שירה, ורבות מיצירותיה עסקו בנושאים אקטיביסטיים, ופורסמו בעיתונים שחורים וכתבי עת מתנגדי עבדות.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, פורטן הייתה המורה השחורה הראשונה להצטרף למשלחת לאיי דרום קרוליינה, שם הצבא הצפוני איפשר הקמת בתי ספר למען עבדים משוחררים. אדמות האיים, שהיו בעיקרם מטעי כותנה ואורז, חולקו על ידי כוחות הצפון לשחורים המשוחררים. היא התקבלה לעבודה זו אחרי ניסיונות רבים בהם נדחתה בשל גזעה. בסופו של דבר היא נסעה על דעת עצמה לדרום קרוליינה, מצאה משרת הוראה באופן עצמאי, וכך הגיעה לעשייה זו. פורטן התעקשה ללמד את תלמידיה השחורים היסטוריה שחורה ולא רק את ההיסטוריה הלבנה שבתוכנית הלימודים, והייתה מספרת להם על פעילים שסייעו לעבדים להימלט, כגון דודה, רוברט פורוויס, שהיה חלק מן ה-underground railroad, טוסן לוברטיר, המכונה "משחרר האיטי", שם הנהיג מרד עבדים, והפעיל הלבן ג'ון בראון, שהיה ידוע כ"ידיד השחורים".
פורטן כתבה מאסות במשך תקופה זו, תחת הכותרת "החיים באיי הים", אשר פורסמו במגזין "Atlantic Monthly". בהם סיפרה בין היתר על סיפוקה מעבודתה, ועל תחושתה שהשחורים מהדרום אותם לימדה יותר נלהבים ללמוד מתלמידיה בצפון. במהלך שהותה, נרקמה חברות קרובה בינה לבין רוברט גולד שו, מפקד גדוד 54 השחור של מסצ'וסטס שנלחם באיים במלחמה. היא הייתה נוכחת כאשר ה-54 הסתער על פורט ואגנר בלילה של ה-18 ביולי 1863. שו נהרג בקרב, ופורטן התנדבה כאחות כדי לטפל בחיילים השורדים מהגדוד.
לאחר המלחמה פורטן עבדה במחלקת האוצר של ארצות הברית בוושינגטון די סי כגייסת מורים. בשנת 1873 היא הפכה לפקידה במחלקה.
חיי משפחה.
בדצמבר 1878, פורטן נישאה לכומר פרנסיס ג'. גרימקה, שכיהן בכנסייה הפרסביטריאנית ברחוב 15 בוושינגטון די. סי., השייכת לקהילה שחורה גדולה ומובילה בעיר. גרימקה היה האחיין המעורב גזעית של האחיות מתנגדות העבדות שרה ואנג'לינה גרימקה מדרום קרוליינה. פרנסיס ואחיו ארצ'יבלד גרימקה היו בניהם של הנרי גרימקה וננסי ווסטון (אישה של צבע). כשנישאו, פורטן הייתה בת 41 וגרימקה היה בן 28.
ב-1 בינואר 1880, נולדה לזוג בת, תיאודורה קורנליה, אבל התינוקת נפטרה כשהייתה בת פחות מחמישה חודשים.
שרלוט עבדה יחד עם בעלה בכנסייה, בעיקר בתחומי קשרי קהילה, צדקה וחינוך. היא ארגנה מיסיון נשים, ופעלה להעצמה שחורה בקהילה.
כשאחיהן של פרנסיס, ארצ'יבלד גרימקה, מונה לתפקיד קונסול ארצות הברית ברפובליקה הדומיניקנית (1894-1898), פרנסיס ושרלוט טיפלו בבתו אנג'לינה וולד גרימקה, שחייתה איתם בבירה. אנגלינה גרימקה הפכה בבגרותה לסופרת מוערכת.
פרטי חייה של שרלוט במהלך שנות ה-1880 וה-1890 מתועדים במכתבים שהתגלו בשנות ה-2000 מאת לואיזה מ. ג'ייקובס, חברתה של פורטן גרימקה, ובתה של הסופרת הנמלטת מעבדות, הארייט אן ג'ייקובס.
בית שרלוט פורטן גרימקה בוושינגטון די סי רשום כאתר מורשת לאומי.
כתיבה מאוחרת.
עבודתה האחרונה של פורטן גרימקה הייתה מאסה שכתבה בתגובה למאמר מערכת בכתב העת" The Evangelist" ששאל בכותרתו "Relations of Blacks and Whites: Is There a Color Line in New England?" ובה נטען כי אין אפליה נגד שחורים בניו אינגלנד. פורטן גרימקה השיבה כי ישנם שחורים אמריקאים שמצליחים אף על פי שהם עומדים בפני מכשולים יוצאי דופן, ושהם פשוט מבקשים יחס הוגן ומכובד.
במהלך המלחמה כתבה שרלוט תכופות ביומניה, אך הרגל זה דעך לאיטו אחרי סיום המלחמה, אף על פי שעדיין הייתה מתעדת דברים משמעותיים בחייה, כמו מות בתה ועבודתה יחד עם בעלה.
True Colors (שיר של זד)
True Colors (בעברית: צבעים אמיתיים) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הרוסי-גרמני זד. הגרסה המקורית של השיר כללה את שירתו של טים ג'יימס ונכללה באלבום האולפן השני של זד, True Colors.
ב-8 במרץ 2016, יצאה גרסת רמיקס לשיר של הצמד גריי.
הגרסה המחודשת של זד וקשה.
הסינגל הרשמי הוא גרסה מחודשת של הרצועה כאשר משתתפת בה הזמרת האמריקאית קשה, ופורסם כסינגל הרביעי של האלבום ב-29 באפריל 2016. הם ביצעו את השיר בשידור חי בפסטיבל קואצ'לה 2016. כמו כן, השיר הופיע ב"פיפ"א 17".
רקע.
"True Colors" היה השיר הראשון שפרסמה קשה שחרור במשך שלוש שנים, היא אף שהתה תקופה בבית המשפט עם המפיק שלה ד"ר לוק, אחרי עשר שנים של ההתעללות לכאורה. בהתחלה היא ביצעה את השיר בתור אורחת במהלך השיר של זד בקואצ'לה 2016. בסוף אפריל, השניים פרסמו תמונות שלהם בחשבונות המדיה החברתית המאשרים שהם מקליטים שיר יחד.
בספוטיפיי צבר השיר למעלה מ-20 מיליון השמעות.
True Colors
אגם אמרלד (קולומביה הבריטית)
אגם אמרלד (באנגלית: Emerald Lake - מילולית "אגם הברקת") הוא אגם בפארק הלאומי יוהו, בהרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית קולומביה הבריטית, קנדה. האגם נודע בצבע הטורקיז של המים, הנגרמת על ידי אבקת גיר, ונקרא על שם צבעו זה. צבע הטורקיז בולט במיוחד בחודש יולי כאשר מימי האגם מועשרים במי הפשרת השלגים מההרים שמסביב.
גאוגרפיה.
אגם זה הוא הגדול מבין 61 האגמים והבריכות בפארק יוהו, והוא אחד מאתרי התיירות המובילים בפארק. על גדת האגם ממוקמת אכסניית אגם אמרלד המפוארת.
סביב האגם מצוי מסלול הליכה מעגלי, פופולרי בין המבקרים בפארק, שאורכו 5.2 קילומטרים. חלקו של המסלול (כמחציתו) נגיש לנכים ומאפשר מעבר כיסאות גלגלים ועגלות ילדים. במהלך חודשי הקיץ, ניתן לשכור סירות קאנו ולשוט באגם; בתקופת החורף, האגם הוא יעד סקי מים פופולרי.
האגם מוקף בהרי רכס הנשיא, בהר ברג'ס ובהר ואפטה. אגן הררי זה המקיף את האגם הוא מלכודות סערות, הגורמת לגשם בחודשי הקיץ לעיתים תכופות, ולשלג כבד בחודשי החורף. המשקעים והלחות הרבה באזור מביאה לכך שבאזור פלורה ייחודית. העצים סביב האגם אופייניים לאזורים הלחים במרכז קולומביה הבריטית, ושונים ממיני העצים האחרים הגדלים בפארק יוהו ובהרי הרוקי. סוגי העצים כוללים: ארז אדום מערבי ("Thuja plicata"), טקסוס פסיפי ("Taxus brevifolia"), אורן לבן מערבי ("Pinus monticola"), וצוגה מערבית ("Tsuga heterophylla"). אזור מניפת הסחף שנוצר על ידי מפולות השלגים מאפשר שפע רב של פרחי בר הפורחים בין סוף יוני ותחילת יולי.
בשל גובהו הרב של האגם מעל פני הים, האגם קפוא בין החודשים נובמבר עד יוני.
מימי האגם נשפכים לנהר אמרלד.
היסטוריה.
האירופאים הראשונים שגילו את האגם היה החוקר והמגלה תום וילסון, שגילה את האגם במקרה בשנת 1882. קבוצת הסוסים שלו ברחה, ועת שעקב אחרי עקבותיהם, נכנס לעמק האגם לראשונה, והוא נדהם מיופיו של האגם. וילסון נתן לאגם את שמו בשל צבעו (זה האגם השני לו נתן וילסון את אותו השם - כאשר האגם הראשון שווילסון גילה וקרא לו אגם אמרלד, נקרא כיום אגם לואיז).
לאה פדידה בן שיטרית
מריה דרסקוביץ', רוזנת טראסקוטיאן
קינקי בוטס
חדרה של מרי
אגם אמרלד
ואיה דל קאוקה
וַאיֵה דל קאוקה (בספרדית: Valle del Cauca) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במערב קולומביה והוא גובל במחוזות צ'וקו בצפון, בריסרלדה בצפון-מזרח, בקינדיו וטולימה במזרח, בקאוקה בדרום ובאוקיינוס השקט במערב. כמו כן האי מלפלו שייך למחוז.
המחוז משתרע על שטח של 22,140 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-4.7 מיליון תושבים (הערכה ל-2017), והוא המחוז השני הכי מאוכלס בקולומביה (להוציא עיר הבירה בוגוטה שלה יש מעמד מיוחד), אחרי אנטיוקיה. בירת המחוז היא סנטיאגו דה קאלי.
מקור השם.
המשמעות המילולית של השם היא "עמק הקאוקה", והוא מתייחס לעמק של נהר קאוקה הזורם במחוז ושעל גדותיו הוקמו כמה יישובים חשובים בתחילת ההתיישבות הספרדית באזור.
היסטוריה.
במהלך התקופה הפרה-קולומביאנית ישבו במקום שבטי ילידים שונים. האירופאי הראשון שעבר במקום היה הקונקיסטאדורים הספרדים סבסטיאן דה בללקאסר וחואן דה אמפודיה ב-1535. תוך שנים ספורות הוקמה פרובינציית פופאיאן , שהשתייכה למלכות המשנה של פרו עד להקמת מלכות המשנה של גרנדה החדשה במאה ה-18, וכללה בין היתר את שטחי המחוז העתידי.