אע'א מוחמד לא המתין לתגובתו של ארקלה, חצה את נהר האראס וצעד עם כ-35,000 חיילים (על פי אומדנים אחרים כ-40,000 חיילים). הוא תקף את העמדות המבוצרות היטב של טביליסי מכיוון דרום-מערב. ארקלה שננטש על ידי חלק מאציליו הצליח לגייס כ-5,000 חיילים, בהם כ-2,000 חיילים ממלכת אימרתי הסמוכה בראשות סולומון השני, שהיה קרוב רחוק של ארקלה משושלת בגרטיוני. הגאורגים בהתנגדות נואשת הצליחו להגיב על שורה של תקיפות פרסיות שהתרחשו ב-9 וב-10 בספטמבר. לאחר מכן נאמר כי מספר בוגדים גאורגיים העבירו מידע לפרסים שלפיו לא נותר לגאורגים כוח רב להגנת טביליסי והצבא הקאג'ארי ביטל לפיכך את תוכניתו לשוב לפרס. מוקדם בבוקר ה-11 בספטמבר הוביל אע'א מוחמד באופן אישי מתקפה כוללת כנגד הגאורגים. בהסתערות פרשים עזה בחסות דו-קרב ארטילרי הצליחו הפרסים לחצות את נהר הקורה, לאגף את הצבא הגאורגי ולהשמיד חלק גדול ממנו. ארקלה ניסה לבצע התקפת נגד אבל נאלץ לסגת לעמדות הפנויות האחרונות בפאתי טביליסי. עם רדת הלילה היו הכוחות הגאורגים מותשים ומעטים. הארטילריה הגאורגית ששרדה הספיקה לזמן קצר שעיכב את הפרסים המתקדמים ואיפשר, לארקלה השני ופמלייתו שמנתה כ-150 גברים, לברוח דרך העיר להרים כדי להתארגן למלחמת גרילה. הלחימה ברחובות טביליסי ובמצודת נריקלה נמשכה. בתוך שעות בודדות הייתה השליטה של אע'א מוחמד בבירה הגאורגית מוחלטת. תוצאת הקרב גרמה להרס מוחלט של טביליסי, העיר נבזזה ונשרפה, רבים מתושביה נהרגו בקרבות רחוב תושביה נטבחו ואלפי פליטים נמלטו למחוזות אחרים של גאורגיה. בין ההרוגים היה הארכיבישוף של טביליסי דוֹסִיתֵאוֹז תּבִּילֵלִי . הצבא הפרסי חזר עמוס שלל רב ועם כ-15,000 שבויים. הגאורגים איבדו כ-4,000 איש בקרב. הצבא הפרסי עצמו ספג אף הוא אבדות כבדות הם איבדו כ-13,000 איש שהיו כשליש מכוחם הכולל. ממלכת כארתלי-קאחתי לא התאוששה לאחר הפלישה, ומספר שנים לאחר נסללה הדרך לסיפוחה של ממלכת כארתלי-קאחתי לאימפריה הרוסית.
אחרית דבר.
בשנת 1796, לאחר שכבש את טביליסי והיה בשליטה ממשית על מזרח גאורגיה, הוכתר אע'א מוחמד רשמית לשאה במישור מוע'אן בדיוק במקום בו הוכתר קודמו נאדיר שאה כשישים שנה מוקדם יותר. בת חסות של האימפריה הרוסית נענשה ויוקרתה של רוסיה נפגעה. ארקלה חזר לטביליסי כדי לבנות מחדש את העיר אך חורבן בירתו היה מכת מוות לתקוותיו ולמיזמים שלו. כשגודוביץ' שמע על נפילת טביליסי האשים גודוביץ' את הגאורגים עצמם וכדי להחזיר את יוקרתה של רוסיה הכריזה יקתרינה השנייה מלחמה על פרס בהתאם להצעתו של גודוביץ'. באפריל 1796 יצא צבא רוסי למסע עונשין כנגד הקאג'ארים בראשות גנרל ולריאן זובוב אבל יקתרינה נפטרה בנובמבר של אותה שנה ויורשה הצאר פאבל הראשון החזיר את המשלחת ממסעה.
אע'א מוחמד נרצח מאוחר יותר בהתנקשות בשנת 1797 בשושה בהכנסות למסע נוסף כנגד גאורגיה, המלך ארקלה השני נפטר בתחילת 1798. ההחלה המחודשת של ההגמוניה הפרסית על גאורגיה לא נמשכה זמן רב. בשנת 1799 צעדו הרוסים לטביליסי. השנים שלאחר מכן התאפיינו באנדרלמוסיה ובלבול, והממלכה המוחלשת שבירתה חצי הרוסה הייתה כפרי בשל לסיפוחה לאימפריה הרוסית. בשנת 1801 סופחה הממלכה הגאורגית לאימפריה הרוסית , על ידי אלכסנדר הראשון, לאימפריה הרוסית, זמן קצר לאחר הכתרתו של גאורגי השנים עשר למלך ממלכת כארתלי-קאחתי. כפי שהפרסים לא יכלו לוותר על עבר הקווקז ודאגסטן, שהיו חלקים אינטגרליים של פרס במשך מאות שנים, כך גם הרוסים. תוצאות קרב קרצניסי הובילו ישירות למלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) ומלחמת רוסיה–פרס (1826–1828), שבו ניסה פתח עלי שאה קאג'אר , יורשו של אע'א מוחמד ח'אן, לעצור את ההתקדמות הצבאית של הרוסים ולהשיב את השליטה הפרסית מצפון לנהרות האראס והקורה. לאחר מלחמות אלה ויתרה פרס על עבר הקווקז ודאגסטן לרוסיה הקיסרית בהסכם גוליסטן (1813) והסכם טורקמנצ'אי (1828). בעקבות מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) ויתרה פרס על השליטה בממלכת כארתלי-קאחתי באופן רשמי, וסימנה בכך את תחילת פרק השליטה הרוסית בהיסטוריה של גאורגיה.
פסטיבל סאן רמו
ג'למה
יילן
גמליאל השישי
גמליאל הרביעי
גמליאל השלישי
Aek-971
ערביזם
קרב ריון
קרב רִיוֹן הוא קרב ימי שנערך ב-429 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, בין שייטת אתונאית לבין צי הקורינתים ובעלי בריתם. הצדדים התנגשו ליד כף רִיוֹן (Ρίων, Rhion), בפתח המפרץ הקורינתי, צפונית לפַּטְרָאי. הקרב הסתיים בניצחון אתונאי, ושבועות ספורים אחר כך התנגשו שוב ציי שני הצדדים, הפעם ליד נָאוּפַּקְטוֹס. קרב ריון הוא אחת הדוגמאות המרהיבות להצטיינותם של האתונאים בלוחמה בים.
רקע היסטורי.
קרב ריון התחולל על רקע מאמציהם של הספרטנים ובעלי בריתם לערער את אחיזתה של אתונה במערב יוון. תוכניתם הייתה לכבוש את אקארנאניה ולהשתלט על זקינתוס וקֶפַאלֶנִיָה, שהיו נמלי הביניים הידידותיים לאתונה בנתיב השיט סביב הפלופונסוס אל קרקירה. עיר זו הייתה בעלת בריתה הימית החשובה ביותר, והחזיקה באחד מציי המלחמה הגדולים ביותר ביוון כולה. מטרה נוספת ששמו הספרטנים לעצמם הייתה לכבוש את נָאוּפָּקְטוֹס שבמפרץ הקורינתי. במקום זה ניצבה מאז חורף 430/429 שייטת אתונאית בת עשרים טריארות בפיקודו של פוֹרְמִיוֹן, ומשימתה "להשגיח שלא תצא שום אוניה מקורינתוס ומהמפרץ של קְרִיסָה (המפרץ הקורינתי) ולא תיכנס אליהם." קורינתוס, יריבתה החזקה ביותר של אתונה בזירה הימית, הייתה מרכיב חיוני בהשלכת עוצמתה של ספרטה אל מעבר לגבולות הפלופונסוס; צייה המלחמתי החזק שימש להובלת חילות משלוח לזירות הלחימה השונות ולהתמודדות עם ציי אתונה ובעלות בריתה הימיות.
מסע המלחמה תוכנן כפעולה משולבת של הצבא והצי. קְנֵמוֹס, הנָאוּאַרְכוֹס הספרטני שהועמד בפיקוד כלל הכוחות, חצה את המפרץ מבלי שפורמיון ישגיח בכך ועימו 1000 הופליטים פלופונסים. בהגיעו לאַמְפְּרַקִיָה צירף אליו את חילות אמפרקיה, לֶאוּקַס ואַנַקְטוֹרִיוֹן ושבטים לא-יווניים מן האזור, והחל מתכונן מיד למסע ביבשה. צי הברית, שכלל אוניות מקורינתוס, סִיקִיוֹן, לאוקס, אנקטוריון ואמפרקיה, אמור היה להתכנס בלאוקס, ומשם להפליג ולחבור לכוחותיו של קנמוס. משימת הצי הייתה לתקוף ולרתק את יושבי החוף באקארנאניה, כדי שלא יוכלו להיחלץ לעזרת אחיהם בתוך הארץ, כשאלה יותקפו על ידי צבא קנמוס. מסיבה שאינה ידועה התעכבה יציאת אוניות הקורינתיים והסיקיונים מארצם, ובעוד שאר אוניות הצי ממתינות לבואן בלאוקס, החליט קנמוס לצאת לדרכו בלעדי הצי ולתקוף את סְטרַאטוֹס, הגדולה בערי אקארנאניה.
האקרנאנים, שראו כי צבא גדול פלש לארצם והם עומדים להיות מותקפים גם מכיוון הים, פנו לעזרת פורמיון. הוא סירב להם באומרו, כי אינו יכול לעזוב את נאופקטוס בשעה שעיקר הצי הפלופונסי עושה דרכו מקורינתוס. ואומנם שיקוליו הוכחו כנכונים.
מהלך הקרב.
צי המשלוח, שכלל מלבד טריארות גם אוניות משא וכלי שיט קלים, הפליג לאורך חופו הדרומי של המפרץ אל עבר פטראי שבאכאיה, חנייתו הראשונה. משם התכוונו הקורינתים לשנות קורס צפונה, לחצות את פתח המצר ולהמשיך אל אקארנאניה. נוכחות השייטת האתונאית של פורמיון הייתה ידועה להם, אך הם לא שיערו בנפשם כי יעז לתקוף את צי המשלוח באוניותיו המעטות, 20 משלו מול 47 שלהם. תחזיותיהם התבדו, שכן בעודם מפליגים ראו את האוניות האתונאיות עוקבות אחריהם מעברו השני של המצר. כדי להימנע מהתמודדות, יצאו הקורינתים מפטראי בלילה, אך גם ניסיון התחמקות זה לא הועיל. כשעלה השחר והם עוד בלב פתח המפרץ, הבחינו באוניותיו של פורמיון שטות לעברם מכַאלְקִיס, ומיד ניתנה הפקודה להתכונן לקרב.
האוניות הקורינתיות, עמוסות-החיילים וכבדות-התנועה, לא היו שקולות נגד האוניות הקלות והמהירות של האתונאים. על כן נמנעו הקורינתים מקרב סָדוּר, ו"ערכו את אוניותיהם במעגל גדול ככל שיכלו, כדי למנוע מן האויב הזדמנות להתקפות דְיֶיקְפְּלוּס, כשחרטומיהן מבחוץ וירכתיהן פנימה. בתוך המעגל שמו את כלי השיט ששטו עימהם, וגם חמש מהמהירות שבאוניותיהם, שאם יתקיפם האויב בכל מקום שהוא, לא יצטרכו לשוט, כשהן ממהרות לעזרה, אלא מרחק קטן בלבד."
מערך מגנני זה לא היה בבחינת הפתעה לאתונאים, שהרי הם עצמם השתמשו בו בקרב אַרְטֶמִיסְיוֹן (480 לפנה"ס) במלחמתם נגד הצי הפרסי. פורמיון פקד על אוניותיו לשוט בטור סחור-סחור סביב האוניות הקורינתיות, אך לא לנגח בהן מיד, אלא להכריחן להצטופף ולהידחק אחת אל רעותה. את האות להתקפה יתן הוא עצמו ברגע המתאים ביותר. בהכירו היטב את טבע המקום, ציפה פורמיון להתעוררותה של בריזה הנושבת בכל בוקר מן המפרץ, שלא תאפשר לאוניות הצפופות והדחוקות לעמוד על מקומן כחיילים ביבשה, והן יתנגשו זו בזו. ואומנם, "כשבאה הרוח והאוניות כבר עמדו צפופות זו לזו, נכנסה בהן מהומה מעוצמת הרוח ולחץ כלי השיט הקטנים יותר. אוניה התנגשה באוניה והמלחים דחפון זו מעל זו במוטות ארוכים, והצעקות וקולות האזהרה והגידופים של המלחים החרישו את פקודות רבי-המלחים, ומאחר שהחותרים הבלתי-מאומנים לא יכלו להניף את משוטיהם בים הגועש, לא נשמעו האוניות לקברניטיהן."
ברגע זה נתן פורמיון את האות להתקפה, ובמהלומות ניגוח הטביעו אנשיו את אחת מאוניות מפקדי הצי וגרמו נזקים לאחרות. הקורינתים ובעלי בריתם פנו למנוסה אל עבר פטראי ודִימֵה שבאכאיה, אך האתונאים דלקו בעקבותיהם, לכדו שתים-עשרה אוניות ושבו רבים מאנשיהן.
אחרית הקרב.