משאל העם הראשון נערך מ-20 בנובמבר ועד 11 בדצמבר 2015, לשם בחירת אחת מחמש החלופות שנקבעו:
שיטת ההכרעה שאומצה למשאל העם הראשון הייתה כדלקמן: כל מצביע התבקש לדרג את העדפותיו לחמש החלופות המוצעות. נקבע שתחילה ייספרו הקולות שניתנו לחלופות בעדיפות ראשונה. אם אף חלופה לא תשיג תמיכה מינימלית של למעלה מ-50% מהקולות, יושמטו הקולות שיינתנו לחלופה שזכתה לתמיכה המעטה ביותר בשלב זה, ותיערך ספירה נוספת כאשר המצביעים לטובת החלופה שהושמטה ייחשבו כמי שתמכו בחלופה שאותה הגדירו כעדיפות הבאה אחריה. סיבובי ספירה כאמור ייערכו עד אשר אחת החלופות תשיג את התמיכה המינימלית הדרושה.
שיעור ההשתתפות במשאל העם הראשון הגיע ל-48.78 אחוזים מכלל בעלי זכות ההצבעה. שיעור הקולות הפסולים הגיע ל-9.9 אחוזים. מרביתם נפסלו משום שלא ניתן היה לקבוע מטופס ההצבעה את העדפותיו של המצביע.
נדרשו ארבעה סיבובי ספירה על מנת להכריע בין חמש החלופות. לסיבוב הספירה האחרון העפילו חלופות A ו-E, אשר מתחילת הספירה הובילו על פני שלוש האחרות. חלופה A נבחרה ברוב של 50.58 אחוזים לעומת 49.42 אחוזים שניתנו לחלופה E.
משאל העם השני.
משאל העם השני החל ב-3 במרץ ונמשך עד 24 במרץ 2016; במשאל זה התבקשו המצביעים לבחור באחת משתי אפשרויות - הדגל הנוכחי או החלופה שנבחרה במשאל העם הראשון.
במשאל העם השני השתתפו 2,124,507 מצביעים - 63.7% מבעלי זכות ההצבעה.
1,200,003 מצביעים (56.74%) בחרו באפשרות להשאיר את הדגל הנוכחי, ואילו 915,008 מצביעים (43.26%) הצביעו בעד אימוץ הדגל החלופי (9,496 קולות נפסלו).
מבין 71 מחוזות הבחירה במדינה הושג רק בשישה רוב לטובת החלפת הדגל הנוכחי בדגל האחר.
במידה והיה מוחלט במשאל העם השני להחליף את הדגל הנוכחי, היה מתוקן החוק בנדון בהתאם וההחלטה הייתה נכנסת לתוקף ששה חודשים לאחר המשאל. אולם כאמור במשאל העם נקבע כי הדגל הלאומי יישאר כפי שהוא.
ביקורת.
מפלגות האופוזיציה בפרלמנט מתחו ביקורת על היוזמה לעריכת משאלי העם. לטענתן ניתן דגש לנושא על פני עיסוק בשורה ארוכה של עניינים ציבוריים בוערים אחרים, מה גם שסקרי דעת קהל הראו לטענתן שהציבור ברובו איננו מעוניין כלל להחליף את הדגל. כן נטען כי משאלי העם כרוכים בהוצאה של כ-26 מיליון דולר ניו זילנדי, סכום שניתן היה לנצלו לצרכים דחופים אחרים. על כך השיבו תומכי המשאלים כי מדובר בהוצאה חד פעמית, שעשויה גם לייצר מותג ניו זילנדי ברור יותר, שיעודד את התיירות למדינה.
טענות אחרות היו שההליך כולו היה חפוז מדי וכי הוא ננקט בקרבה בלתי ראויה ליום השנה לציון מאה שנים לפתיחת מערכת גליפולי במלחמת העולם הראשונה.
ביקורת נמתחה גם על עבודת הוועדה הציבורית לבחירת עיצובי הדגלים החלופיים והחלטותיה. מבקרים טענו שנבחרו עיצובי דגל משעממים וקלישאיים, הדומים זה לזה יתר על המידה. נטען שבין חברי הוועדה היה מספר לא-מידתי של חברים שנבחרו על ידי מפלגת השלטון. כמו כן נטען שחברי הוועדה לא היו כשירים לקבל החלטות על עיצובים חליפיים לדגל, כיוון שלאיש מהם לא היו הכשרה או ניסיון בעיצוב גרפי, אמנות או וקסילולוגיה. חבר פרלמנט לשעבר של המפלגה הירוקה של ניו זילנד טען שהוועדה מנעה למעשה מהציבור לבחור עיצובים חלופיים המקובלים עליו, ושהבחירה שעשתה הייתה כה גרועה עד כדי שהיא עשויה להביא לסיכול הניסיון להחליף את הדגל במשאלי העם הנוכחיים. כמו כן נטען שהוספת עיצוב הפסגה האדומה לרביעית החלופות העיצוביות שבחרה הוועדה היה היענות בלתי ראויה לקריאה בלתי מייצגת של דעת הקהל בנדון, וכן שמספר החתימות על העצומה שהביאה לכך ניתן להטייה בקלות.
מכבי אש ישראל
נחל נבלט
נַחַל נְבַלָּט הוא נחל אכזב בצפון שפלת יהודה, שראשיתו ברום של כ-200 מטרים מעל פני הים בסמוך לכפר קביא, וסופו בחיבור לנחל בית עריף, יובל של נחל איילון מדרום לשוהם.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר מתקופת המקרא ומתקופת בית שני נְבַלָּט, אשר חורבותיה מצויות בסמוך לנחל, החוצץ בינן ובין היישוב בית נחמיה.
באפיק הנחל, בסמיכות לחורבת נבלט, אותרו ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות.
לקריאה נוספת.
[[קטגוריה:נחל איילון|נבלט]]
[[קטגוריה:שפלת יהודה: נחלים|נבלט]]
[[קטגוריה:מסלולי טיול]]
[[קטגוריה:שביל ישראל]]
טפסר
רב טפסר
ברווז ברזילאי
ברווז ברזילאי (שם מדעי: Amazonetta brasiliensis) הוא מין של ברווז החי בביצות ובאגמים באמריקה הדרומית. מין זה הוא היחידי בסוגו. הוא משויך לקבוצת ברווזים מצויים, ומקורב למינים דרום אמריקאים נוספים כמו ברווז מצוייץ ("Lophonetta specularioides"), ברווז כנף-ברונזה ("Speculanas specularis") וברווז קיטור ("Tachyeres").
מאפיינים.
אורך הברווז 35–40 ס"מ ומשקלו עד 600 גרם. צבעו חום בהיר עם כנפיים כחולות-ירוקות ואצל הזכרים המקור והרגליים ורודים בוהקים וצידי הראש והצוואר אפורים בהירים ולבנים.
הברווזים חיים בחבורות קטנות או זוגות של עד 20 עופות. שני ההורים משגיחים על האפרוחים. הברווזים ניזונים במים וביבשה מזרעים, פירות, שורשים וחרקים. הקטנים ניזונים בעיקר מחרקים.
תפוצת הברווז היא במזרח אמריקה הדרומית בברזיל (כשמו), אורוגוואי, צפון ומזרח ארגנטינה, פרגוואי, דרום ונצואלה, צפון פרו, סורינאם, גיאנה, גיאנה הצרפתית ומזרח קולומביה ובוליביה. הברווז נפוץ בביצות ואגמים טרופיים וגם באזור החוף.
מיון.
לברווז שני תת-מינים:
קראסימיר באלאקוב
קרסימיר באלאקוב
דיאנה גבלדון
דיאנה ג'. גָָבֶּלְְדוֹן (באנגלית: Diana J. Gabaldon; נולדה ב-11 בינואר 1952) היא סופרת אמריקאית, המוכרת בשל הסדרה "נוכרייה". ספריה ממזגים מספר סוגות, עם אלמנטים של רומנים היסטוריים, רומנטיים, מסתורין, הרפתקה, ומדע בדיוני/פנטזיה. סדרת "נוכרייה" עובדה לטלוויזיה, והעונה הראשונה שודרה ב-2014 בארצות הברית. הסדרה שודרה בישראל ב-2015, בשם "זרה".
ביוגרפיה.
גבלדון נולדה באריזונה. אביה היה סנטור במדינת אריזונה למשך 16 שנים, והחזיק לאחר מכן בתפקידים ממשלתיים אחרים.
גבלדון גדלה בעיר פלגסטף, שם סיימה תואר ראשון בזואולוגיה באוניברסיטת צפון אריזונה. היא המשיכה לתואר שני בביולוגיה ימית באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, ולאחר מכן לדוקטורט באקולוגיה התנהגותית, באוניברסיטת צפון אריזונה ב-1978.
קריירה.
גבלדון הייתה העורכת המייסדת של כתב העת Science Software Quarterly ב-1984, בזמן שעבדה במרכז ללימודי הסביבה באוניברסיטת אריזונה סטייט. במשך שנות השמונים כתבה גבלדון ביקורות תוכנה ומאמרים טכניים עבור מגזיני מחשבים, וכן מאמרים במדע פופולרי וספרי קומיקסי עבור חברת וולט דיסני. היא לימדה לימודי הסביבה באריזונה סטייט 12 שנה, עד שעזבה כדי לכתוב במשרה מלאה.
כתיבה.
ב-1988, גבלדון החליטה לכתוב רומן "כדי להתנסות, ללמוד איך", ובלי שום כוונה להראות אותו לאף אחד. בתור חוקרת, היא החליטה שרומן היסטורי יהיה הקל ביותר לחקור ולכתוב, אך לא היה לה רקע בתחום ההיסטוריה, והיא אפילו לא ידעה על איזו תקופה היא רוצה לכתוב. גבלדון ראתה, במקרה, פרק של "דוקטור הו", בו אחת הדמויות היה צעיר סקוטי מהמאה ה-18, בשם ג'יימי מקרימון, והוא היה ההשראה לדמות הגברית המרכזית שלה, ג'יימי פרייזר, ולמיקום הרומן בסקוטלנד של אותה תקופה.
בהתחלה, הגיבורה של הרומן הייתה אישה אנגליה שנועדה לייצר קונטרה ל"סקוטים בקילטים", אך בכתיבה, היא רקמה חיים משל עצמה, "והשתלטה על הסיפור, כשהיא מספרת אותו בעצמה, יחד עם הערות עוקצניות מודרניות לגבי כל דבר". כדי להסביר את הראיה המודרנית של הדמות, גבלדון החליטה להפוך אותה למישהי שהגיעה מן המאה ה-20 לסקוטלנד של 1745. בימים של ניצני האינטרנט, גבלדון שיתפה פרק מהספר בפורום ספרותי, והסופר ג'ון א. סטיץ' התלהב, והכיר אותה לסוכן פרי נולטון, שהשיג לה חוזה לטרילוגיה - הספר שכתבה ועוד שניים עתידיים.
לספר היא קראה בתחילה "Cross Stitch", ובשם זה גם יצא בבריטניה, אך המו"ל האמריקאי שינה את השם ל-Outlander (נוכרייה). כשיצא ספרה השני, עזבה גבלדון את האקדמיה כדי לפתח את הקריירה החדשה שלה כסופרת.
בסדרת הנוכרייה יש נכון ל-2022 תשעה ספרים, כאשר האחרון מהם, "אמור לדבורים שהלכתי" יצא ב-2021. בנוסף, יצאה סדרת ספינאוף לנוכרייה בשם "לורד ג'ון", שהגיבור שלהם הוא דמות משנית בסדרת האם.
חיים אישיים.
גבלדון מתגוררת בסקוטסדייל, אריזונה, עם בעלה, דאג וטקינס, ולהם שלושה ילדים בוגרים, לורה, ג'ני וסופר הפנטזיה סם סייקס.
ביבליוגרפיה.
סדרת "נוכרייה".
הסדרה מספרת את סיפורה של קלייר רנדל, אחות מתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר עוברת בזמן לסקוטלנד של תקופת מרד היעקוביטים של 1745. שם היא מתאהבת במורד הצעיר, ג'יימי פרייזר. ההרפתקאות המתמשכות מתרחשות באנגליה, סקוטלנד, צרפת, הקריבים, וצפון אמריקה.
הספרים
סדרת לורד ג'ון.
לורד ג'ון גריי הוא דמות משנית בסדרת הנוכרייה, לו גבלדון הקדישה מספר ספרים ונובלות, המתרחשים בין השנים 1756–1761, השנים של הספר "הנוסעת" בסדרת האם. הספרים הם ספרי מסתורין היסטוריים.
עיבודים.
"נוכרייה" עובד כסדרת טלוויזיה, ששודרה לראשונה ברשת Starz בארצות הברית ב-9 באוגוסט 2014. הסדרה שודרה בישראל ב-2015 בשם "זרה".
ב-2010, החלק הראשון של "נכרייה" עובד לרומן גרפי בשם The Exile: An Outlander Graphic Novel, על ידי המאייר הואנג ניאן. באותה שנה, יצא מחזור בעל 14 שירים תחת הכותרת Outlander: The Musical.
ביקורת ופרסים.