לאחר תשע עונות בכווית, שב מקיי לכדורגל האנגלי בעונת , כשהחל לאמן את דונקסטר רוברס, אך הוביל אותה לירידה לליגה הרביעית מהמקום האחרון בטבלה. מקיי סיים את תפקידו בקבוצה במרץ 1989, לאחר יכולת חלשה שהפגינה הקבוצה בליגה הרביעית.
לקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן ברמינגהאם סיטי, שסיימה את העונה החולפת בירידה הראשונה בתולדותיה לליגה השלישית. מטרתו של מקיי הייתה ברורה, להשיב את ברמינגהאם לליגת המשנה, אך קבוצתו החמיצה את פלייאוף ההעפלה לאחר שסיימה שביעית בלבד. מקיי זכה להזדמנות נוספת בעונת , אך לאחר שהקבוצה לא הצליחה להיצמד לחבורת המובילות, התפטר מקיי מתפקידו בינואר 1991.
לקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן א-זמאלכ המצרית, אותה הוביל לשתי אליפויות בשתי עונות כמאמן הקבוצה. משרתו האחרונה בקריירה הייתה כמאמן נבחרת קטאר, תפקיד אותו מילא בין 1945 ל-1995.
לאחר הפרישה.
עם הקמתו של היכל התהילה של הכדורגל האנגלי בשנת 2002, היה מקיי מראשוני הזוכים להיכנס להיכל, בזכות השפעתו על הכדורגל האנגלי הן כשחקן והן כמאמן. שנתיים אחר כך זכה לכבוד דומה עם הקמתו של היכל התהילה של הכדורגל הסקוטי, ושנתיים נוספות אחר כך שוב זכה לאותו הכבוד עם הקמת היכל התהילה של הארטס. מקיי זכה לכבוד גם מהדואר המלכותי הבריטי, שבחר בו בשנת 2013 לאחד מ-11 הכדורגלנים שתמונתם תצג על גבי סדרת בולים מיוחדת לציון 150 שנים להיווסדה של התאחדות הכדורגל האנגלית.
בשנת 2009 הופיע מקיי כדמות בסרט "יונייטד המקוללת", המבוססת על הספר בעל אותו השם המגולל רצף אירועים דמיוני על תקופתו של בריאן קלאף כמאמן דרבי קאונטי ולידס יונייטד. לאחר פרסום הסרט זכה מקיי בתביעה שהגיש כנגד יוצריו, על ההצגה הכוזבת של האירועים סביב עזיבתו של קלאף את דרבי והחלפתו במקיי.
מקיי נפטר ב-2 במרץ 2015, כשהיה בן שמונים.
דייב מקאי
פולמוס הרבנים אודות לימוד הפילוסופיה
הפולמוס אודות לימוד פילוסופיה היה פולמוס קשה ונודע שהתחולל בין רבני הדור במאות ה-13, ה-14 וה-15 והסעיר את העולם היהודי כולו. כתוצאה מכך, גזר הרשב"א חרם שיצא בשלוש מהדורות נגד לומדי ומלמדי הפילוסופיה באופנים מסוימים.
רקע.
המחלוקת באה בהמשך לפולמוס הרמב"ם שקדם לה, ובה יצאו מספר רבנים נגד לימוד תורת הרמב"ם, ובייחוד הספר מורה נבוכים. ההתנגדות הובילה לשריפת ספרי הרמב"ם בידי האינקוויזיציה בשנת 1233. בתגובה לכך יצאו רבנים מסוימים בחרמות נגד המזלזלים בספרי הרמב"ם, בהם ראש הגולה מדמשק.
במאה ה-13, היו מחכמי מונפלייה (מונטשפלייר), בייחוד תלמידי הרמב"ם, שהוסיפו לספרות הרבנית המקובלת גם פילוסופיה אריסטוטלית, עד כדי דרשנות אלגורית של התורה.
הרב אבא מרי הירחי מלוניל חשש מדרך זו, יחד עם שני האחים למשפחת וידאל קרא לעזרת הרשב"א, מחכמי ספרד וגדול חכמי היהודים בדור.
הפולמוס.
כתוצאה מפניית רבי אבא מרי, הרשב"א שלח בשנת ה'ס"ד (1304) אגרות לחכמי ישראל בספרד ובפרובנס לחקור את הנושא, על מנת לבדוק אם להטיל חרם על לומדי הפילוסופיה.
על אגרות אלו קיבל הרשב"א כתבי מחאה רבים מחכמי פרובנס ומאחרים שתמכו בפילוסופיה. בראותו זאת פנה אבא מרי לגדול חכמי אשכנז, הרא"ש, שהיגר זמן מועט לפני כן לספרד, כדי שיפעל בנושא אצל הרשב"א.
הדיין הרב שלמה גרסיאן-חן ניסה לפשר בין רבי אבא מרי לחכמי פרובנס, אך לא הצליח בכך.
החרם.
בעקבות זאת, יצא חרם חמור מבית דינו של הרשב"א, בשבת חזון, ד' באב של שנת ה'ס"ה (1305), על כל המפיצים דעות פילוסופיות ה"מגלות פנים בתורה שלא כהלכה". כן נגזר חרם למשך 50 שנה על המלמדים פילוסופיה לבחורים למטה מגיל 25, ונגזרה שרפה על הספרים המוציאים את דברי התורה מפשטה. על החרם חתומים חכמי ברצלונה, בהם רבי שלמה גרסיאן-חן.
בעקבות החרם פרץ פולמוס עז במונפלייה, בין תומכי לימוד הפילוסופיה, בראשות רבי יעקב בן מכיר אבן תיבון, ממציא המטה יעקב, לבין ר' אבא מרי ואנשיו. הרדיפות ההדדיות הגיעו לידיעת השלטון הצרפתי, וזה פעל לטובת תומכי הפילוסופיה. כך נאלצו רבי אבא מרי ואנשיו לעזוב את מונפלייה והתיישבו בארל.
את החרם והפולמוס סיכם רבי אבא מרי, בקונטרס "מנחת קנאות".
גם הרב המאירי היה מעורב בפולמוס, והוא אף שלח איגרת לרבי אבא מרי ובו הוא מתנגד לחרם מכל וכל. האיגרת עצמה לא הגיעה לידינו, אך קטעים ממנה מצויים במכתב התשובה ששלח אליו רבי שמעון ב"ר יוסף הוא דון דוראן די לוניל, בשם "אגרת חשן משפט".
הנוסח השני והשלישי.
בהמשך יצא נוסח שני לחרם הרשב"א, ובו אין הגבלת זמן. ובהמשך יצא שוב בנוסח שלישי, החל על כל המדינות ללא הגבלת זמן.
כתגובה לכך כתב רבי ידעיה הפניני, ממעריצי הרמב"ם, את "איגרת ההתנצלות" המלמדת זכות על לומדי הפילוסופיה.
במאה ה-15.
לאחר גזירות קנ"א, שב הפולמוס לבעור. אז יצא רבי שם טוב אבן שם טוב, שהיה מקובל וראש ישיבה בספרד, נגד לימוד פילוסופיה.
לדעתו הרציונליזם של הרמב"ם וחוגו, רבי אברהם אבן עזרא, רלב"ג ואחרים, הם הגורם להחלשת עם ישראל כנגד הרדיפות. "ספר האמונות", שנדפס בפרארה בשנת שט"ז כולל את התקפתו העזה נגד הרמב"ם והפילוסופים שעמדו אחריו. כתגובה לספר האמונות, כתב רבי משה אלשקר את ספר ההשגות המשיג עליו.
נכדו, רבי שם טוב אבן שם טוב (השני), תמך בפילוסופיה, והיה ממפיצי מורה הנבוכים.
פולמוס הפילוסופיה
חרם הרשב&quot;א
הפולמוס אודות לימוד הפילוסופיה
חרם כנגד הלומדים פילוסופיה
ויכוח על לימוד פילוסופיה
פולמוס הרשב&quot;א
אולם הקריה
סוכן
עבדאללה עבדאללה
עבדאללה עבדאללה (בדארי/פשטו: عبدالله عبدالله, נולד ב-5 בספטמבר 1960) הוא פוליטיקאי אפגני, המכהן ממרץ 2020 כנשיא המועצה העליונה לרגיעה לאומית וכממונה על המשא ומתן עם הטליבאן במסגרת תהליך השלום באפגניסטן. קודם לכן כיהן מספטמבר 2014 כראש ממשלת אפגניסטן. מאוקטובר 2001 ועד אפריל 2005 כיהן כשר החוץ. עבד כרופא בשנות התשעים המאוחרות.
ביוגרפיה.
עבדאללה נולד בקאבול בשנת 1960. כשהיה צעיר, גדל עבדאללה במזרח המדינה ובקנדהאר, משם אביו (שהיה עובד ממשלתי) הגיע ועבד. אמו הייתה ממוצא טג'יקי. יש לו שבע אחיות ושני אחים. בשנת 1976 סיים את השכלתו התיכונית. לאחר מכן הוא למד רפואה באוניברסיטת קאבול, וסיים את לימודיו בשנת 1983. בשנים 1984-1985 הוא עבד כאופתלמולוג בעיר. בשנים 1985-1986, בזמן מלחמת אפגניסטן, עבד עבדאללה כרופא בבית חולים לפליטים אפגנים.
בזמן המלחמה עבדאללה התקרב אל המוג'אהדין ואף היה יועצו הקרוב של אחמד שאה מסעוד. לאחר נפילת הממשלה הקומוניסטית ב-1992 מונה עבדאללה לרמטכ"ל ולדובר משרד הביטחון על ידי הנשיא בורהנודין רבאני.
ב-27 בספטמבר 1996 תפס הטליבאן את השלטון בקאבול ו-90% מהמדינה בתמיכה צבאית של פקיסטן ותמיכה כספית קודמת של ארצות הברית, והקימו את האמירות האסלאמית באפגניסטן. בעקבות כיבוש זה, הוקמה "הברית הצפונית" שנתמכה על ידי רוסיה, איראן והודו. עבדאללה הפך לשר החוץ של ברית זו אשר הפכה לממשלה האפגנית המוכרת בקהילה הבינלאומית. זאת בעוד שאמירות הטליבאן קיבלה הכרה דיפלומטית חלקית ביותר מהקהילה הבינלאומית (בעיקר מסעודיה, פקיסטן ואיחוד האמירויות הערביות). בתחילת שנת 2001 נסע עבדאללה עם מסעוד לבריסל שבלגיה, שם פנה מסעוד אל הפרלמנט האירופי וביקש מהקהילה הבינלאומית לספק סיוע הומניטארי לאפגניסטן.
כתוצאה מפריצת מלחמת אפגניסטן בשנת 2001 וכיבוש המדינה בידי המערב (שכלל בעיקר את ארצות הברית וכוחות נאט"ו), מונה עבדאללה לשר החוץ בממשלת אפגניסטן הזמנית. בבחירות הראשונות שהתקיימו באפגניסטן בשנת 2004 היה עבדאללה מבין האנשים היחידים ששמרו על כוחם והתמנה שנית לשר החוץ. הוא התפטר כשנה לאחר מכן.
ב-6 במאי 2009 הכריז עבדאללה על כוונתו להתמודד לנשיאות אפגניסטן מול הנשיא המכהן חאמיד כרזאי בבחירות שיתקיימו ב-20 באוגוסט. עבדאללה הגיע למקום השני עם כ-30.5% ואינו נבחר לתפקיד. כרזאי לא הצליח להשיג רוב מוחלט של הקולות, ולכן (על פי החוק האפגני) נדרש סיבוב שני. לאחר טענות רבות על זיופים, הוחלט על בחירות חוזרות ב-7 בנובמבר. ב-1 בנובמבר הודיע עבדאללה על פרישה מהמירוץ, ובכך סלל את הדרך לכרזאי אל הנשיאות.
בשנת 2010 הוא הקים את "הקואליציה למען שינוי ותקווה" (שמשנת 2011 נקראת "הקואליציה הלאומית של אפגניסטן"), שהפכה במהרה לאחת מתנועות האופוזיציה הדמוקרטיות המובילות באפגניסטן. בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-18 בספטמבר 2010 הצליחה הקואליציה לקבל כ-90 מושבים בפרלמנט (מתוך כ-249 מושבים) ובכך הפכה למפלגת האופוזיציה הגדולה במדינה.
ב-1 באוקטובר 2013 הודיע ​​עבדאללה רשמית על מועמדותו לנשיאות בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-5 באפריל 2014. עבדאללה הגיע לסיבוב השני עם 45% מכלל הקולות. יריבו הקרוב ביותר, אשרף גאני אחמדזאי, קיבל כ-35% מהקולות. חשדות להונאות הובילו את תוצאות הסיבוב השני למבוי סתום. לפי ועדת הבחירות, אחמדזאי קיבל כ-55.3% מהקולות, לעומת 44.7% שקיבל עבדאללה. לאחר חודשים של שיחות ותיווך אמריקני, הקימו שני המועמדים ב-19 בספטמבר ממשלת אחדות לאומית שבה עבדאללה מכהן כראש הממשלה ואחמדזאי כנשיא.
עבדאללה נשוי, ויש לו שלוש בנות ובן.
שכול וכישלון או ספר ההתלבטות
מהר&quot;ם אלאשקר
אמדה בורל
אמדה מארי ונסאן בורל (בצרפתית: Amédée Marie Vincent Borrel; 1 באוגוסט - 14 בספטמבר 1936) היה רופא ומיקרוביולוג צרפתי, תלמידו האחרון הישיר של לואי פסטר.
בורל כיהן בשנים 1900–1914 כפרופסור במכון פסטר ובשנים 1919–1936 כפרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטת שטרסבורג.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.