עד מותה ב-2010 עסקה בהעלאת מאמרים וחומרים לאתר האינטרנט שלה ומענה למאות מכתבי קוראים. היא התאבדה בגיל 87 בביתה בדרום צרפת, לאחר שאובחנה בשלב מתקדם של סרטן הלבלב.
שיטתה.
ההשפעה הגדולה של מילר על עולם הפסיכותרפיה, היא בתחום הנרקיסיזם.
תמצית יסודותיה של מילר:
1. צורך בסיסי של כל ילד הוא לקבל יחס של כבוד ורצינות, שיראו בו מוקד עצמאי של פעילות: רגשות, תחושות וביטוייהם. אם הילד יקבל תחושה מכבדת זו, הוא יוכל בבוא עת הפרידה, לוותר על הסימביוזה עם אמו ולצעוד את צעדיו אל האינדיבידואציה. צורך זה מכנה מילר 'צורך נרקיסיסטי בריא'.
2. הורים שאינם מסוגלים להעניק יחס זה אלא רוצים שהילדים ישרתו צורכיהם של ההורים, מאותתים לילדים שהם דורשים מהם דמות מסוימת שתשרת את ההורים.
3. הילדים אשר קיומם תלוי בהוריהם, והם רגישים לאותותיהם של הוריהם, עושים כל אשר ביכולתם כדי למלא את צורכיהם של ההורים. הילדים האלה אינם זוכים ליחס של כבוד לעולמם הפנימי, וכל ישותם משועבדת לשרת את רצון ההורים.
4. הילדים האלה, אשר מעולם לא זכו בקבלה וכבוד לרגשותיהם, גדלים בעולם עם חסך וחסר ענק. המקום היחיד שבו הם מרגישים מוערכים, הוא כשהם מקבלים הערצה מהסביבה. ההערצה היא עבורם תחליף להערכה הטבעית שהם היו זקוקים לה בילדותם והיא נעשקה מהם. זהו לשיטתה של מילר המקור של ההפרעה הנרקיסיסטית.
הליגה הבלארוסית הראשונה
הליגה הבלארוסית הראשונה בשמה המלא הליגה הראשונה של אליפות בלארוס בכדורגל (בבלארוסית: Першая ліга чэмпіянату Беларусі па футболе) היא הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל הבלארוסי. הוקמה בשנת 1992, בעקבות עצמאות בלארוס ומהווה לליגת המשנה בכדורגל. שתי הקבוצות המסיימות במקומות הראשונים בתום כל עונה מעפילות לליגת העל.
פורמט.
הליגה כוללת 16 מועדונים שמשחקים זה מול זה ב-30 מחזורים (למעט בעונות 1992 ו -1995 שנערכו במתכונת מקוצרת של 15 מחזורים). בהזדמנויות שונות מספר הקבוצות המשתתפות צומצם (ועמד על 15 או 14), בשל פרישת קבוצות מהליגה וחוסר במציאת קבוצות שיחליפו את מקומן. ברוב העונות, שתי הקבוצות הטובות ביותר מעפילות לליגת העל, בעוד שתי הקבוצות הפחות טובות נושרות לליגה הבלארוסית השנייה. עם זאת היו כמה סטיות מהפורמט, במיוחד כאשר ליגת העל הורחבה או צומצמו בה מספר הקבוצות.
הזוכות והקבוצות המעפילות.
קבוצות שמסומנות בכתב מודגש הן קבוצות שהעפילו לליגת העל בסוף העונה.
ז'ואן-לה-פן
ז'ואן-לה-פן (בצרפתית: Juan-les-Pins) הוא רובע תיירותי בעיר אנטיב שבצרפת, בריביירה הצרפתית בין ניס לקאן. הוא נמצא בדרום העיר, ממערב לחצי האי של אנטיב, לחוף הים התיכון.
ז'ואן-לה-פן מצטיין בחוף הים החולי המפורץ שלו. יש בו מועדוני לילה וקזינו והוא מהווה יעד פופולרי לידועני ה-Jet set .
בחודש יולי מתקיים במקום, מדי שנה, פסטיבל הג'אז הבינלאומי Jazz a Juan. ברחוב שבו מתקיים הפסטיבל מונחים אריחים קרמיים עם טביעות כף היד של יותר מ-50 מוזיקאים שהופיעו בפסטיבל, ביניהם בי בי קינג, צ'יק קוריאה, דייב ברובק, אלווין ג'ונס, פאטס וולר, ג'ק דז'ונט, קית' ג'ארט, ריצ'רד הקטן, מילט ג'קסון, אוסקר פיטרסון, פט מתיני, ריי צ'ארלס, רישאר גליאנו, רוי היינס, סאני רולינס, סטפן גרפלי, סטיבי וונדר וסטיבי וונדר.
אטימולוגיה.
הרובע נקרא על שם חורשות עצי אורן הצנובר (pins בצרפתית) שצמחו במקום לפני יישובו. השם נהגה ז'ואן (Juan), ולא ז'אן (Jean) כמו בהגייה הצרפתית המקובלת, בשל המבטא של הדיאלקט האוקסיטני המדובר באזור.
היסטוריה.
ז'ואן-לה-פן הוקם כאתר נופש בשנות ה-80 של המאה ה-19. שמו ניתן לו ב-12 במרץ 1882. בשנת 1883 נבנתה בו תחנת הרכבת של אנטיב על המסילה שהובילה מפריז לים התיכון.
ההתפתחות המשמעותית של ז'ואן-לה-פן כאתר נופש החלה בשנות ה-20 של המאה ה-20, במיוחד עם הקמת מלון הפאר ״פרובנסל״ ב-1926. הוא התחבב במהרה, במיוחד על אמנים אמריקאיים, שנהנו לבלות בו "זמן של בטלה ואלף מסיבות", כפי שכתב פרנסיס סקוט פיצג'רלד. בין הידוענים שהתארחו במקום היו צ'ארלי צ'פלין, מרלן דיטריך, גרי קופר, ג'וזפין בייקר, זלדה פיצג'רלד, מאן ריי וקוקו שאנל.
פסטיבל הג'אז הבינלאומי, הנערך מדי שנה מאז 1960, תרם גם הוא להתפתחות המקום.
אליס מילר (פירושונים)
1924 בגרמניה
1924 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 53 שנות לאום.
שיר ארץ
שיר ארץ (מוכר במילותיו הראשונות: "ארץ שיושביה היא אוכלת") הוא שיר עברי שכתב נתן יונתן בשנות ה-70 ללחן של סשה ארגוב.
נסיבות כתיבת השיר.
ארגוב חיבר במקור את הלחן למילים של נסים אלוני עבור שלישית הגשש החיוור, שבסופו של דבר לא ביצעו אותו. המילים הולחנו בשנית על ידי עודד לרר והפכו ל"שיר כלולות" שאותו שר יזהר כהן בפסטיבל הזמר והפזמון ב-1973.
תרצה אתר חיברה ללחן המקורי את השיר "רק זיכרון אחד", אשר הוקלט על ידי שלמה ארצי באלבומו הראשון (1970). נתן יונתן חיבר את השיר "שיר ארץ" בעקבות בקשת ארגוב.
תוכן השיר.
השיר מציג יחס אמביוולנטי של נתן יונתן לישראל, על האהבה והכאב שלו כלפיה.
הוא פותח בשילוב שני הצדדים של התיאור ששנים עשר המרגלים נתנו לארץ לפי הסיפור המקראי – מצד אחד "ארץ אוכלת יושביה" ומצד שני "ארץ זבת חלב ודבש" – ובאותו בית מוסיף אזכור של גזל כבשת הרש.
בבית השני עוסק יונתן, ששכל את בנו במלחמת יום כיפור כמה שנים לפני כתיבת השיר, בקורבן הכואב שאוהבי הארץ מקריבים. השורה "אֶרֶץ שֶׁמָּתְקוּ לָהּ רְגָבֶיהָ", שכביכול מנוגדת לשורה הבאה: "וּמְלוּחִים כַּבֶּכִי כָּל חוֹפֶיהָ", רומזת על הביטוי "ימתקו לו רגבי עפרו".
בהמשך השיר משתמש יונתן בפרחים (חצב, יסמין וסביונים) ובעונות השנה לתאר צדדים שונים של כאב ונחמה.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–איראן
יחסי איחוד האמירויות הערביות–איראן (בערבית: العلاقات الإماراتية الإيرانية, בפרסית: روابط امارات متحده عربی و ایران) הם היחסים המורכבים בין איחוד האמירויות הערביות ובין הרפובליקה האסלאמית של איראן. היחסים בין שתי המדינות היסטוריים, וראשיתם מאות שנים לפני הקמת איחוד האמירויות המודרנית. עד ניתוק היחסים של מדינות חצי האי ערב עם איראן, המדינות קיימו יחסים דיפלומטיים מלאים, עם שגרירויות הדדיות, והיו בעלות קשרים כלכליים הדוקים.
יש קהילה משמעותית של איראנים באיחוד האמירויות הערביות, המתגוררים בעיקר באמירות דובאי. קהילה דוברי ערבית כשפת אם מתגוררת במחוזות הדרומיים של איראן וחלק מהמחוזות חולקים קשרים היסטוריים עם החופים הדרומיים של המפרץ הפרסי בהם נכללות האמירויות.
ב-28 בנובמבר 2013 ביקר באיראן שר החוץ של איחוד האמירויות הערביות.
מסחר.
לעסקים איראניים יש נוכחות גדולה באיחוד האמירויות הערביות. כ-8,000 סוחרים וחברות מסחר איראנים רשומים באיחוד האמירויות, על פי מועצת העסקים האיראנית המקומית. הפרסים האתניים מהווים כ-10% מאוכלוסיית דובאי, המונה 2 מיליון תושבים. המסחר בין דובאי לאיראן שילש את עצמו ל-12 מיליארד דולר בשנים 2005 עד 2009. היצוא של איחוד האמירויות לאיראן גדול פי ארבעה מהיבוא מאיראן.
חילוקי דעות.
בעשורים האחרונים היו חילוקי דעות לגבי הריבונות בשלושה איים במפרץ הפרסי: אבו מוסא, טונב הגדול וטונב הקטן. איחוד האמירויות ואיראן טוענות כי הן מנסות למצוא פתרון לנושא זה על פי כללי המשפט הבינלאומי. באשר לתוכנית הגרעין האיראנית, האמירויות ואיראן מאמצות את עיקרון אי ההתערבות בעניינים הפנימיים אחת של השנייה. האמירויות הצהירו כי הן מעדיפות לא להפריע לתוכנית הגרעין האיראנית כל עוד איראן תמשיך לפתח אותה למטרות שלום בלבד. גם איחוד האמירויות וגם איראן קוראות לפירוק נשק להשמדה המונית מהמזרח התיכון.
הקפאת היחסים.
בינואר 2016 הוציאה ערב הסעודית להורג 47 אנשים באשמות טרור, כולל את נימר א-נימר, שייח' סעודי שיעי שעודד להפיכת המשטר הסעודי (לכאורה בדרכי שלום). ההוצאה להורג גרמה הפגנות אלימות באיראן: מפגינים זועמים הציתו את השגרירות הסעודית בטהראן, והתפרעו בקונסוליה במשהד. בעקבות זאת הודיעה סעודיה על ניתוק היחסים עם איראן, וגירוש הדיפלומטים האיראניים משטחה. מדינות נוספות שהן בעלות בריתה של ערב הסעודית, ובהן בחריין, כווית ואיחוד האמירויות, עשו כמוה או השיבו את שגריריהן מטהראן.. עם זאת, בניגוד לערב הסעודית, בחריין ותימן שניתקו לחלוטין את היחסים עם איראן, עם האמירויות איראן עדיין מקיימת יחסים מוגבלים, ושתי המדינות שומרות על שגרירות אחת אצל השנייה.
עידן הג'אז
עידן הג'אז (באנגלית: Jazz Age) הייתה תקופה בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, שבהן זכו מוזיקת ג'אז וסגנונות ריקודים לפופולריות בארצות הברית והיא התפשטה מאוחר יותר לעולם המערבי. ההשלכות התרבותיות של עידן הג'אז היו בעיקר בארצות הברית, מקום הולדתו של הג'אז. הג'אז, שמקורו בניו אורלינס כשילוב של מוזיקה אפריקאית ואירופית, מילא תפקיד משמעותי בשינויים תרבותיים רחבים יותר בתקופה זו, והשפעתו על התרבות הפופולרית נמשכה זמן רב לאחר מכן. עידן הג'אז מוזכר, לעיתים קרובות, יחד עם שנות העשרים הסוערות. הסופר האמריקאי, פרנסיס סקוט פיצג'רלד, נודע באופן נרחב כמי שטבע את המונח, כשהשתמש בו לראשונה בכריכה של אוסף סיפוריו הקצרים משנת 1922, "סיפורי עידן הג'אז".
רקע.
מוזיקת ג'אז.