דייר מפורסם נוסף - אם כי זמני - בבית זה, היה הסופר ש"י עגנון. עגנון, אשר ביתו בשכונת תלפיות נהרס ונבזז במהלך פרעות תרפ"ט והוא עצמו ניצל מהן בנס, נאלץ לעזוב את ביתו שוב לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, בשל התלקחות הקרבות בין מדינת ישראל לארצות ערב וקִרבת ביתו לאזור הלחימה. מאותו זמן ועד סוף דצמבר 1948, הוא התגורר בבית שלום ללא אשתו (שהתגוררה לא הרחק משם) והמשיך שם את עבודתו הספרותית. משניזוק הבית בתלפיות בשנית, הפעם עקב ההפגזות על השכונה, זקוק היה לתיקונים. שוב נאלץ עגנון לעזוב את ביתו ולהתגורר, בפעם השנייה, בביתו של שלום. במהלך תקופה של חצי שנה, בין פברואר לאוקטובר 1949, התגורר עגנון בבית יחד עם אשתו, ובכל אותו זמן שהו בני הזוג שלום בשבתון בארצות הברית.
בזמן שהתגורר בביתו של שלום, כתב עגנון את הסיפור עידו ועינם. העלילה מתארת סופר אשר עובר להתגורר בבית מכריו, בני הזוג גרייפנבך, על מנת להשגיח על הבית בזמן שהותם בחו"ל. עוד קודם לכן, מסופר כי הסופר היה דייר זמני בבית זה, לאחר פרעות תרפ"ט, שבמהלכן החריבו הערבים את ביתו. אחת מהדמויות המרכזיות בסיפור היא החוקר ד"ר גדעון גינת, מחבר ספרי דקדוק על "לשון עידו" ומחקרים על "ההמנונים העינמיים" שהתגלו על ידו, השוכר חדר בבית. יש הטוענים כי דמותו של ד"ר גינת מבוססת על גרשם שלום. שלום עצמו הכחיש טענה זו מכל וכל וטען כי: "אני אינני מכיר את עצמי בזה. הד"ר גינת זה לא אני". ואילו עגנון טען (בקשר לטענה דומה שהועלתה בקשר לספרו שירה): "מימי לא נתכוונתי להעלות בסיפורי דמות שיכולים לומר עליה, לפלוני זה נתכוון המספר, אלא ברית כרותה למספר אמיתי, שכל נפש שהוא עושה בסיפורו, נפש חיה היא". מבקרי הספרות חלוקים בדעתם בקשר לשאלה זו, אם כי בהחלט ניתן לעמוד על דמיון מסוים (אך לא זהות) בין ד"ר גינת ושלום, בפרט לאור הפרטים האוטוביוגרפיים ששזר עגנון בסיפור על דמות הסופר בו.
אוסף הספרים בבית.
במהלך השנים אסף שלום בביתו שברח' אברבנאל כ- 25,000 ספרים. כמחצית האוסף היוותה ספרייתו בתורת הסוד היהודית, שנחשבת לאוסף הדפוסים הגדול ביותר בעולם בתחום זה. מרבית הספרים בתורת הסוד היהודית סודרו על גבי המדפים שהיו תלויים על הקיר שמאחורי שולחן עבודתו. הספרים שחיבר שלום סודרו במרכז הקיר. בחדר האורחים ובשאר חדרי הבית סודרו שאר הספרים שבמדעי הרוח הכלליים.
מספר שנים לאחר שנפטר, ובהתאם להוראות שהשאיר, הועברו אוסף הספרים וארכיונו האישי של שלום מהבית לבית הספרים הלאומי. אוסף הספרים סודר שם בשני אולמות קריאה נפרדים משאר ספרי הספרייה, וידוע בשם אוסף גרשם שלום.
בית האחיות כהן
מחלף יהלום
מֶחלף יהלום הוא מחלף הנפוץ במפגשי כביש מהיר עם כביש משני. הכביש המהיר מופרד מפלסית מהכביש המשני: אחד מהם עובר מעל האחר בעזרת גשר או מנהרה. כאשר מתקרבים למחלף מהכביש המהיר, רמפת יציאה סוטה מעט הצידה, יוצרת צומת עם הכביש המשני, ומיד אחרי הצומת הופכת לרמפת כניסה החוזרת אל הכביש המהיר.
שני מפגשי הרמפות עם הכביש המשני הם צמתים. בארצות הברית, שבה מחלפי יהלום נפוצים בעיקר באזורים כפריים, תנועה שמגיעה מרמפת היציאה נעצרת על ידי תמרור עצור בצומת עם הכביש המשני, בזמן שתנועה הפונה לעבר הכביש המהיר אינה מוגבלת.
יתרונות וחסרונות.
מחלפי יהלום עושים שימוש יעיל יותר בקרקע מאשר רוב המחלפים האחרים, ואינם סובלים מתופעת ה"אריגה" הנוצרת במחלפים מסוג מחלף עלה תלתן. נוסף על כן, זהו המחלף המתאים ביותר למפגשי כבישים בעלי תנועה דלילה, ואין צורך במחלפים יקרים יותר. לעומת זאת, במפגשי כבישים שהתנועה בהם עמוסה, שני צומתי המחלף עלולים לגרום לצפיפות ולתאונות. פתרונות אפשריים לכך הם הוספת רמזורים ונתיבים נוספים המוקדשים לפניות שמאלה (ימינה, במדינות בהן נוהגים בצד שמאל), או (כמו שנפוץ בבריטניה) הוספת שני מעגלי תנועה ליצירת סוג מחלף הנקרא "מחלף משקולת" (בגלל הצורה שנוצרת מהוספת הכיכרות). מסיבה זו, צמתים עמוסים רבים שבמקור נבנו כמחלפי יהלום, שודרגו למחלפי עלה תלתן שלם או חלקי אם ישנו מספיק מקום בקרבת המחלף לבניית לולאות או מחלף SPUI.
מחלף SPUI.
מחלף SPUI (ראשי תיבות באנגלית של Single Point Urban Interchange) דומה בתצורה למחלף יהלום אך במקום שני צמתים בכביש המשני בצידי המחלף, יש בו צומת אחד במרכזו. בדומה למחלף יהלום, התנועה ב-SPUI מתנהלת בארבע רמפות לכניסה וליציאה מהכביש המהיר, אך הרמפות נפגשות עם הכביש המשני בנקודה אחת בלבד (לדוגמה מחלף קריית משה בכביש בגין - תצ"א). מחלף SPUI משתרע על שטח דומה למחלף יהלום, אך עלות בנייתו גבוהה יותר עקב תוספות הבנייה הנדרשות (בדרך כלל, קצות הרמפות ימוקמו על גבי הרחבה של הגשר).
יתרונו של מחלף SPUI הוא הזרמת התנועה הפונה שמאלה מהרמפה לכביש המשני בשני הכיוונים, בו זמנית. עקב כך, היקף התנועה בו גדול ממחלף יהלום רגיל. תצורת מחלף SPUI ניתנת ליישום בפשטות יחסית, אם הכביש המשני הוא הנמצא על גשר. כאשר הכביש המשני עובר מתחת לגשר, נדרש מפתח גשר ארוך מאוד, כיוון שאין אפשרות להשתמש בעמודי תמיכה בין נתיבי הכביש המשני, במקום שבו ממוקם מרכז הצומת הבודד.
לעיתים נבנים מחלפים בתצורת SPUI בתוספת אפשרות לביצוע פניות פרסה בעזרת מסלול בצורת U בקצה הרמפה, בנקודת המפגש עם הכביש המשני. מסלול זה מאפשר לכלי רכב הנעים בכביש המהיר לבצע פניית פרסה לכיוון הנגדי של הכביש המהיר ללא המתנה ברמזור.
מחלף SPUI נבנה לראשונה בפלורידה בשנת 1974.
מחלף יהלום "מקופל".
במקומות בהם יש נתיבים מיוחדים לנסיעה משותפת (קארפול), או כאשר רוחב הכביש מצומצם, כמו באזורים עירוניים, ניתן "לקפל" את המחלף פנימה, כך שהרמפות המחברות לכביש המשני הם במרכז הכביש המהיר ולא בצידיו. סידור זה חוסך בשטח הנדרש למחלף, ובנוסף יש צורך רק בצומת אחד במקום שני צמתים עם רמפות חד-סטריות. כתוצאה מכך, זמן ההמתנה ברמזורים עשוי להתקצר, במיוחד עבור התנועה הנעה בכביש המשני בלבד. עם זאת, מבנה מחלף זה נוגד את המבנה המקובל שבו היציאה או הכניסה לכביש המהיר מקושרות לנתיב האיטי בכביש המהיר, ובכך עלול להגדיל את רמת הסיכון הבטיחותי במחלף.
בישראל.
מחלפי היהלום נפוצים גם בישראל, ולמעשה רוב המחלפים הם וריאציות שונות של מחלפי יהלום. להלן חלק ממחלפי היהלום בישראל:
כביש מס' 4
פובליוס ונטידיוס בסוס
פובליוס ונטידיוס בסוס (בלטינית: Publius Ventidius Bassus ? - 38 לפנה"ס), איש צבא רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה.
תולדות חייו.
בסוס נולד בפיקניום. הוא נלחם כנגד רומא במהלך מלחמת בעלות הברית שפרצה בשנת 91 לפנה"ס ונלקח בשבי על ידי הצבא הרומאי והוצעד בטריומף של גנאיוס פומפיוס סטראבו בשנת 89 לפנה"ס.
את שנותיו הבאות בסוס בילה כמגדל פרדות ככל הנראה לצורכי הלגיונות. ככל הנראה בזמן זה הוא הצליח ללכוד את תשומת לבו של יוליוס קיסר והצטרף לצבא הרומאי בזמן מלחמת גאליה (למרות שלא ידוע לנו דבר על מעשיו בזמן המלחמה).
כתוצאה מתמיכתו של קיסר, שלקח את בסוס תחת חסותו, הוא עלה לגדולה בזמן מלחמת האזרחים בין קיסר לגנאיוס פומפיוס מגנוס. הוא שירת כטריבון הפלבס והפך לחבר הסנאט ושירת כפראיטור בשנת 44 לפנה"ס. כמו כן הוא התמנה לפונטיפקס.
אחרי הירצחו של קיסר באידו של מרץ 44 לפנה"ס בסוס צידד במרקוס אנטוניוס במאבק הפנימי שנוצר בעקבות הרצח. הוא גייס בשביל אנטוניוס שלושה לגיונות לשימוש בקרב מוטינה כנגד אוקטביוס וכוחות הסנאט. אחרי הפיוס בין אנטוניוס לאוקטביוס בסוס מונה למשרת הקונסול של שנת 43 לפנה"ס.
בעקבות הניצחון על רוצחיו של קיסר בקרב פיליפי, אחיו ואשתו של מרקוס אנטוניוס (לוקיוס אנטוניוס ופולביה אנטוניה) התחילו לפעול כנגד אוקטביוס בניסיון לבסס את משפחתם כשליטים היחידים ברומא. הם עשו זאת על ידי ניסיון לשבש את הקצאת הקרקעות לווטרנים של צבא אוקטביוס. הניסיון שלהם נכשל והם נדחקו לפרוסיה (כיום פרוג'ה שבאיטליה) שם כוחותיו של אוקטביוס הטילו עליהם מצור. בסוס וגאיוס אסיניוס פוליו ניסו להעביר להם סייעו אולם דרכם נחסמה על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה וקווינטוס סלבידינוס רופוס, שהצליחו לדחוק אותם לפולגיניום (כיום פוליגנו שבאיטליה) והטילו עליהם מצור. עם כניעתו של לוקיוס אנטוניוס בסוס ושאר מצביאיו של אנטוניוס נטשו את צבאותיהם והתפזרו לכל עבר.
לאחר הפלישה של האימפריה הפרתית לפרובינקיות המזרחיות של רומא בשנת 40 לפנה"ס, ניתן לבסוס הפיקוד על מספר לגיונות, והוא נשלח למזרח להביס את הפרתים. בסוס נחל ניצחון מוחץ כנגד הפרתים, הצליח להרוג את קווינטוס לביינוס שהיה מפקד הפלישה בקרב ולכבוש מחדש את כל הפרובינקיות המזרחיות.
למרות ניצחונותיו בסופו של דבר אנטוניוס הדיח את בסוס מתפקידו, ככל הנראה בגלל קנאה בהצלחתו או חשד לשחיתות מצידו. בסוס חזר לרומא ונערך לו טריומף בעקבות הישגיו בשדה הקרב. בסוס נפטר בשנת 38 לפנה"ס.
אלאוסטא
אסנת ברזאני
הרבנית אסנת אדוני ברזאני (מאות 16–17) הייתה למדנית, פוסקת הלכה, פייטנית ומקובלת, עמדה בראש ישיבה בכורדיסטן. הייתה ידועה בכינויה התנאית, בדומה לחכמי המשנה.
ביוגרפיה.
רקע משפחתי.