הפרק הרביעי עוסק בפרשה מקומית שבה גורש מלמד נערים מקהילתו החסידית בשל עמדותיו הרציונליסטיות שמתוכן השתמעה ביקורת על אפשרות קיומה של רוח הקודש בקרב חכמי זמנו. פרשה זו, שעל פיה אמר המלמד כי פירוש "אור החיים" על התורה לא נכתב ברוח הקודש, נדונה בפסק דין שחיבר האדמו"ר ר' חיים הלברשטאם מצאנז. אסף חשף את מכתבו המקורי של המלמד, שנשלח לרב שלמה קלוגר מברודי, ובו תיאר את גרסתו לאירועים. ניתוח משווה של שתי התעודות מצביע על המשמעויות החברתיות החמורות שייחסה החברה החסידית להתבטאויות העלולות לגרום לזלזול בכבודן של דמויות עבר נערצות.
הפרק החמישי מספר על הרב עקיבא שלום חיות מטולצ'ין, גאון תלמודי שהפך ממתנגד חריף שלעג לצדיקי הדור לחסיד נלהב ולרב שמונה על ידי הצדיק רבי דוד טברסקי מטולנה. אסף מציג ומביא את מסורות הזיכרון השונות ומנסה באמצעותן לשחזר את תחנות חייו של רבי עקיבא.
הפרק השישי עוסק בדמותו החריגה של רבי מנחם נחום פרידמן מאיצקן, נינו של ר' ישראל מרוז'ין ומי שעמד לכהן כאדמו"ר חסידי שְׁטֶפַנֶשְׁט. הוא היה מעורה בתרבות הכללית, בקי בספרות העולמית, במוזיקה ובאמנות, ובחיבוריו ניסה לתווך בין הישגי התרבות האירופית לבין החסידות התמימה. הוא חיבר פירוש למסכת אבות בעל מגמה הומניסטית ברורה, וכן סדרה של מסות פילוסופיות, כגון "על היופי", "החלום ופתרונו", "על האמת והשקר", "על האדם", ובהן דן בשאלות דת, מוסר ואסתטיקה. השפעתו על תולדות החסידות הייתה אפסית, ואף על פי כן דמותו יוצאת הדופן הייתה קשה לעיכול בהיסטוריוגרפיה החסידית שהעדיפה להתעלם ממנו ולהשכיח את מפעלו הספרותי.
הפרק השביעי חושף מתוך כתב יד מסמך חריג בעל עוצמה ספרותית. וידוי שכתב בשנת 1910 ר' יצחק נחום טברסקי משפיקוב (בית צ'רנוביל), שהיה אז בן 22. הוא היה בן לשושלת מיוחסת של אדמו"רים ועמד להתחתן עם בתו של ר' ישכר דוב רוקח מבֶּלז. במכתב, אותו שלח לסופר היידיש יעקב דינזון שגר בוורשה, מתאר טברסקי בכישרון ספרותי נדיר את עולמו "הפעוט והמכוער", את שנאתו לחסידות ולחסידים ואת כמיהתו לחיי חופש ללא המחנק של החצר החסידית. במיוחד הוא חושש מן הגורל הצפוי לו בחצר בלז הידועה כקנאית ושמרנית. הווידוי, המובא בשלמותו, מנותח הן בהקשר הביוגרפי של הכותב, שהושפע מאוד מאחיותיו שנמשכו גם הן להשכלה, והן בהקשר ההיסטורי והחברתי של בני צדיקים אחרים שהתמודדותם עם המודרנה הביאה אותם להלכי רוח דומים ולעיתים אף להתנתקות גמורה מן העולם החסידי.
הספר, שזכה להצלחה מסחרית ונדפס בתוך חודש בשתי מהדורות, התקבל בביקורות חיוביות בקהילה המדעית ובדיונים סוערים ומסויגים בקרב קוראים בני החברה החרדית והחסידית. ביטוי לכך יש בפורום דיונים באינטרנט בשם 'עצור כאן חושבים', שבו משתתפים בעיקר חרדים. האשכול הדן בספר זה הוא הארוך והנצפה ביותר בתולדות פורום זה. אסף עצמו השתתף בדיונים בשמו האמיתי והגיב לטענות המשתתפים, שמקצתם האשימוהו במציצנות בפרשיות שהשתיקה יפה להן וברדיפת סנסציות.
הציץ ונפגע: אנטומיה של מחלוקת חסידית.
ב-2012 ראה אור בהוצאת אוניברסיטת חיפה וידיעות אחרונות ספרו של אסף "הציץ ונפגע". זהו מחקר מקיף על פרשת הצדיק בערניו מליאובה, בנו של רבי ישראל מרוז'ין שבשנת 1869 פרש מאדמו"רותו והצטרף לפרק זמן קצר למחנה המשכילים, ועל המחלוקת שפרצה עקב כך בין חסידות צאנז לחסידות סדיגורה ושיסעה את החברה החסידית בגליציה, הונגריה, רוסיה וארץ ישראל, לשני מחנות יריבים. הספר מהווה המשך לשני ספריו הקודמים – "דרך המלכות" העוסק באביו של בערניו, ו"נאחז בסבך" העוסק באירועים מביכים. אסף זכה בפרס בהט של אוניברסיטת חיפה לספר העיון המקורי הטוב לשנת תש"ע-תשע"א (2010) על כתב היד של ספרו זה.
היסטוריה חדשה של החסידות.
בדצמבר 2017 ראה אור בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון הספר "Hasidism: A New History", פרי מאמץ משותף של שמונה חוקרים מכמה מדינות, המביא את סיפורה של תנועת החסידות מראשיתה ועד ימינו. אסף הוא מחבר-שותף של ספר זה, והיה חבר בצוות שכתב את החלק העוסק בחסידות במאה התשע עשרה.
שיר הוא לא רק מילים: פרקי מסע בזמר העברי.
ספרו "שיר הוא לא רק מילים: פרקי מסע בזמר העברי" יצא לאור בדצמבר 2019 בהוצאת עם עובד. הספר עוסק בתולדותיהם של שירים רבים בזמר העברי והיהודי.
הבלוג "עונג שבת".
הבלוג "עונג שבת (עונ"ש)", שאותו מפרסם אסף, החל להתפרסם כניוזלטר בדצמבר 2007, ובפברואר 2011 הפך לבלוג. מדי שבוע מתפרסמים בבלוג כשלושה פוסטים, ומנויי הבלוג מקבלים מדי יום שישי דיווח בדואר אלקטרוני על תוכן הפוסטים השבועיים. את מרבית הפוסטים כותב דוד אסף, וכן מתארחים בבלוג כותבים נוספים, ובהם הצלם ומורה הדרך ברוך גיאן, המפרסם פוסטים מצולמים בעיקר מירושלים, יהודה זיו, שעסק בשמות אתרים בישראל ובמורשת הפלמ"ח (עד לפטירתו ב-2020), אסא כשר, הכותב על הקדשות מיוחדות של ספרים, חוקר הזמר העברי אליהו הכהן, הפזמונאי דן אלמגור, חוקר הספרות העברית אבנר הולצמן ורבים נוספים. בראש הבלוג ניתן מידע על תוכנו: "כל דבר הנוגע ליהודים בפרט ועיניני מדינה, ספרות ומדע בכלל, ובמיוחד דברים של מה בכך, דברי הבאי, הבל ושטות". תיאור זה מגמד את הבלוג, המכיל, בנוסף לזוטות מהעולם היהודי, גם מידע היסטורי רב ערך. בעשר שנותיו הראשונות פורסמו בבלוג מעל 1,750 פוסטים.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
הרצאות:
על כתביו:
טים ברנרס לי
דניס קווייד
דניס ויליאם קווייד (באנגלית: Dennis William Quaid; נולד ב-9 באפריל 1954) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב, לפרס אמי ולפרס גילדת שחקני המסך לשנת 2010 על גילום דמותו של ביל קלינטון בסרט הטלוויזיה "הקשר המיוחד" של רשת HBO ועל תפקידו בסרט "הרחק מגן עדן".
ביוגרפיה.
קוייד נולד ביוסטון, טקסס שבארצות הברית למשפחה נוצרית-בפטיסטית.
הוא למד מנדרינית תקנית וריקוד בתיכון ודרמה באוניברסיטת יוסטון, אך נשר מהלימודים ונסע ללוס אנג'לס.
אחיו הגדול, רנדי קווייד, הוא שחקן שאף היה מועמד לאוסקר ב-1974, ובעקבותיו החליט קווייד גם הוא להפוך לשחקן קולנוע.
קריירה.
בשנת 1975, שיחק לראשונה בקולנוע בסרט "אמא משוגעת". ב-1977, הופיע לראשונה בטלוויזיה כאשר הופיע בפרק בסדרת הבילוש "בארטה". באותה שנה הופיע בתפקיד קמע בסרט "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים". ב-1979, שיחק בסרט "תרגילים בהתבגרות" את דמותו של מייק. בשנת 1981, שיחק בסרט "שים פס על הפס" בכיכובו של ביל מארי. ב-1983, כיכב בסרט "הצוות המובחר" וזכה לביקורות חיוביות. בשנת 1987, כיכב בסרט המדע בדיוני "יום במלכודת" לצידה של מג ראיין.
בתחילת שנות ה-90, קווייד לקח הפסקה מקריירת המשחק עקב מחלת האנורקסיה נרבוזה וגמילה מהתמכרות לקוקאין. בשנת 1995, הוא כיכב בקומדיה הרומנטית "משהו לדבר עליו" לצידה של ג'וליה רוברטס. ב-1996, כיכב בסרט "לב הדרקון". בשנת 1997 שיחק בסרט "כללי המשחק" לצידו של טופאק שאקור. ב-1998, שיחק בסרטים "מלאך במדים" ו"אבא מתארס", וביים לראשונה בחייו את סרט הטלוויזיה "כל מה שזורח". ב-1999, שיחק בסרטו של אוליבר סטון, "יום ראשון הגדול".
בשנת 2000, שיחק בסרט הפשע "טראפיק". ב-2001, שיחק בסרט של HBO "ארוחת ערב עם חברים". בשנת 2002, כיכב בסרט "הרחק מגן עדן" לצידה של ג'וליאן מור. על תפקידו בסרט זה זכה בפרס "מבקרי הקולנוע של ניו יורק" לשחקן המשנה של השנה, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב באותה קטגוריה. ב-2004, שיחק בסרטים "טיסת הפניקס", "היום שאחרי מחר" ו"בחברה טובה" לצידו של טופר גרייס. בנובמבר 2005, קיבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד. בשנת 2006 הוא גילם את הנשיא סטאטון בקומדיה המוזיקלית "אמריקן דרימז" לצד יו גרנט. ב-2007, דיבב את דמותו של רובן בסרט האנימציה "הקרב על הכוכב". בשנת 2008, שיחק בסרט "שמונה צדדים לאמת" לצידם של מתיו פוקס ואיילת זורר. ב-2009, שיחק בסרט "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ" והתארח בפרק בסדרה "בובספוג מכנסמרובע" ודיבב את דמותו של סבא אדום הזקן.
בשנת 2010, הוא שיחק את דמותו של ביל קלינטון בסרט הטלוויזיה "הקשר המיוחד" של רשת HBO והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב, לפרס אמי ולפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית השחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה. בשנת 2012 שיחק בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז, בסרט "המילים" בכיכובו של בראדלי קופר, ובסרט "לשחק עם הלב", והחל להופיע בסדרת הפשע "וגאס". ב-2013, שיחק בסרט הקומדיה "סרט 43". ב-2015, הוא התארח בשני פרקים בסדרת המערכונים "איימי שומר" בכיכובה של איימי שומר. בשנת 2017 שיחק בקומדיה "נשמה של כלב", בבימויו של לאסה הלסטרם.
בשנת 2019, שיחק את אדמירל ויליאם הולסי בסרט "הקרב על מידוויי". באותה שנה גילם את וייד בלאקווד בעונה השלישית של סדרת הדרמה המשפטית "גוליית" בפריים וידאו.
בשנת 2021, מצטלם קוויד לסרט "רייגן" על הביוגרפיה של נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן. הסרט עתיד לצאת ב-2022.
חיים אישיים.
קוויד הוא מוזיקאי והוא מנגן עם להקתו "הכרישים". הוא אוהד של קבוצת הבייסבול "יוסטון אסטרוס".
ב-25 בנובמבר 1978 נישא קווייד לשחקנית פי ג'יי סולס. הזוג התגרש ב-1983. בין השנים 1991–2001 היה נשוי לשחקנית מג ראיין, לאחר ששיחק עימה בשני סרטים. בנם המשותף הוא השחקן ג'ק קווייד. ב-2001, הוא יצא עם הדוגמנית שאנה מואקלר.
ב-2004 הוא נישא לסוכנת הנדל"ן קימברלי באפינגטון. בנובמבר 2007, נולדו להם תאומים לא זהים בהליך פונדקאות. נפרדו ב-2012 והתגרשו סופית ב-2018. בין השנים 2016- 2019, יצא עם הדוגמנית סנטה אוזינה.