הקטע ה-18 כלל 175 קילומטרים ממריבל ללה רוש-סור-פורון, הקטע היה בתוואי הררי כשהוא כולל בדרך כ-5 עליות מדורגות בקטגוריות שונות. קבוצת הבריחה כללה את הירשי וקאראפאס שהתחרו ביניהם על קטגוריית ההרים, אך הירשי התרסק בירידה מה-"Col de Saises" וקאראפאס, בן קבוצתו מיכל קוויאטקובסקי ופייו בילבאו (בחריין-מקלארן) נשארו בקדמת המרוץ. במהלך העלייה האחרונה של הקטע, "Montee du Plateau de Glieres", התפרק בילבאו מהדבוקה ושני רוכבי אינאוס נשארו לבדם בהובלה, הם שמרו על הפער שלהם מדבוקת הדירוג הכללי וחצו יחדיו את קו הסיום, כשקוויאטקובסקי מנצח את הקטע וקאראפאס שני, ווט ואן ארט ניצח את הספרינט מדבוקת הדירוג הכללי וסיים שלישי, 1:51 דקות מקוויאטקובסקי. בזכות הנקודות שצבר קאראפאס הוא עבר את פוגאצ'אר בקטגוריית ההרים ולבש את החולצה המטופסת בשני הקטעים הבאים. במהלך הקטע פרש אנדרה גרייפל (Israel Start-Up Nation).
קטע 19.
הקטע ה-19 כלל 166.6 קילומטרים מבורק-אן-ברס לשומפניול, בתוואי גבעי, ועם עלייה מדורגת אחת. בקטע ניצח סורן קראו אנדרסן, שהשיג את הניצחון השני שלו במרוץ והרביעי של סאנווב במרוץ, לאחר שהתקיף מהדבוקה המובילה על המסלול שמנתה כעוד 12 רוכבים 15.9 קילומטרים לסיום, והמשיך ברכיבת סולו עד לניצחון בקטע. לוקה מזגץ ניצח את הספרינט למקום השני כשהגיע 53 שניות אחרי קראו אנדרסן וזו הייתה הפעם השנייה שסיים שני בקטע, לאחר שגם בקטע ה-14 עשה זאת, גם אז זה היה קראו אנדרסן שניצח. יספר סטויבן (טרק-סגפרדו) סיים שלישי. לפני תחילת הקטע פרשו ג'ונתן קסטרובייחו (אינאוס גרניידרס) ומייקל גוגל (NTT Pro Cycling), כשבמהלכו פרש לוקאס פוסטלברגר (בורה–הנסגרוהה).
קטע 20.
הקטע ה-20 היה קטע נגד השעון היחיד בטור, כשכלל 36 קילומטרים מלור לעלייה של לה פלאנש דה בל פי, שאורכה 6 קילומטרים בשיפוע ממוצע של 8.3%. בקטע ניצח טאדיי פוגאצ'אר, מקדים את טום דימולן וריצ'י פורט ב-1:21 דקות. פרימוש רוגליץ' סיים את הקטע במקום החמישי, 1:57 דקות אחרי פוגאצ'אר, בעקבות כך עלה פוגאצ'אר למקום הכללי הראשון, והפך את הפער שעמד על 57 שניות לטובת רוגליץ' לפני תחילת הקטע, ל-59 שניות לטובתו. שינוי נרשם גם במדרגה השלישית של הפודיום, לאחר שמיגל אנחל לופס סיים את הקטע במקום ה-45, 6:17 דקות אחרי פוגאצ'אר, והתדרדר עד למקום השישי הכללי, כשריצ'י פורט עולה למקום השלישי, מיקל לנדה לרביעי ואנריק מאס למקום החמישי. דימולן, ריגוברטו אוראן, אדם ייטס, ודמיאנו קארוזו סגרו (בהתאמה) את העשירייה הראשונה הכללית של המרוץ, שלא צפויה להשתנות בקטע ה-21 והאחרון. בזכות הזמן של פוגאצ'אר, הוא גם עקף את קאראפאס בקטגוריית ההרים והבטיח את ניצחונו גם שם.
קטע 21.
הקטע ה-21 היה הקטע האחרון של המרוץ, 122 קילומטרים ממונט-לה-ז'ולי לשדרות השאנז אליזה בפריז. הקטע נחשב לממלכתי וטקסי כשלא מתקיימים בו מהלכים שקשורים לדירוג הכללי וספרינט הסיום נחשב לאליפות העולם של הספרינטרים. סם בנט ניצח את הקטע, משיג את הניצחון השני שלו בטור והשלישי בסך הכל של דקונינק קוויק-סטפ, לאחר שהקדים את אלוף העולם מאדס פדרסן ואת פטר סאגאן. בנט הבטיח את ניצחונו בקטגוריית הנקודות עוד במהלך ספרינט הביניים שהיה במהלך הקטע, אך בזכות הניצחון הגדיל את הפער שלו מסאגאן עוד יותר. מלבד הדירוג הכללי, פוגאצ'אר ניצח גם את קטגוריית הרוכב הצעיר ואת קטגוריית ההרים, הוא גם סיים כרוכב עם הכי הרבה ניצחונות בקטעים. רוגליץ' סיים במקום השני, 59 שניות אחרי פוגאצ'אר, בעוד פורט סיים שלישי, 3:30 דקות פער.
שידור.
33 גופי תקשורת שונים בעולם שידרו את המרוץ.
בישראל, איבד ערוץ הספורט את זכויות השידור לראשונה מאז החל לשדר את הטור במלואו ב-2013.
אוגוסטוס ג'ון
אוגוסטוס אדווין ג'ון (באנגלית: Augustus Edwin John; 4 בינואר 1878 – 31 באוקטובר 1961) היה צייר וולשי. הוא היה אחיה של הציירת גוון ג'ון.
ראשית חייו.
ג'ון, יליד טנבי, מחוז פמברוקשייר בויילס, היה הבן הצעיר מארבעה ילדים. אביו היה אדווין ויליאם ג'ון, עורך דין וולשי; אמו, אוגוסטה סמית' מסאסקס, אמו נפטרה צעירה כשהוא היה בן שש, אך לא לפני שהטמיעה את האהבה לציור באוגוסטוס וגם באחותו הגדולה גוון.
בגיל שבע עשרה הוא למד בבית הספר לאמנות טנבי, ואז עזב את ויילס ועבר ללונדון, שבה למד בבית הספר סלייד לאמנות, חלק מיוניברסיטי קולג' בלונדון. הוא הפך לתלמיד מצטיין של המורה לציור הנרי טונקס, ועוד לפני סיום לימודיו נחשב למוכשר ביותר. אחותו, גוון, הייתה איתו בסלייד והפכה לאמנית חשובה בפני עצמה.
בשנת 1897 נפגע ג'ון בראשו פגיעה קשה. נראה כי ההחלמה הארוכה שבאה בעקבותיה עוררה את רוחו ההרפתקנית והשפיעה על צמיחתו האמנותית. בשנת 1898 זכה בפרס סלייד ויצא ללמוד אחר כך באופן עצמאי בפריז.
בשנת 1901 התחתן עם הציירת אידה נטלשיפ (Ida Nettleship), שנפטרה בשנת 1907, בגיל 30. הנישואים הביאו אותו לקבל תפקיד הוראה בלימודי אמנות באוניברסיטת ליברפול. לאחר מותה, ובמשך כשנתיים צייר ג'ון עם תלמידו ג'יימס דיקסון אינס, בצפון ויילס.
פרובאנס.
בסיור שערך בשנת 1910 התאהב ג'ון בעיירה מרטיגוס בחבל פרובאנס (נמצאת באמצע הדרך בין ארל למרסיי). ג'ון כתב כי פרובאנס "הייתה שנים מטרת חלומותיי" והעיירה מרטיגוס הייתה העיירה שאליה חש את החיבה הגדולה ביותר. הקשר עם פרובאנס נמשך עד שנת 1928, אז הרגיש ג'ון שהעיירה איבדה את קסמה הפשוט, והוא מכר את ביתו שם.
לאורך כל חייו התעניין במיוחד בבני רומא (ה"צוענים"), וחיפש אותם במסעותיו התכופים ברחבי בריטניה ואירופה. ב-1937 לנשיא האגודה לתרבות הצוענים ומילא תפקיד זה עד מותו בשנת 1961.
מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נקשר לכוחות הקנדיים כאמן מלחמה ועשה מספר דיוקנאות של חיל הרגלים הקנדי. התוצאה הסופית הייתה ציור קיר עצום עבור לורד ביברברוק . זוהי היצירה הגדולה ביותר שלו. עם זאת, כמו רבים מהציורים המונומנטליים שלו, הציור מעולם לא הושלם. כאמן מלחמה, הותר לו לשמור על הזקן ולכן הוא והמלך ג'ורג' החמישי היו הקצינים היחידים בכוחות בעלות הברית שהיו בעלי זקן, מלבד אלה שהותר להם להיות לא מגולחים מסיבות רפואיות. אחרי חודשיים בצרפת הוא נשלח הביתה בבושת פנים לאחר שהשתתף בקטטה.
הלורד ביברברוק, שהתערבותו הצילה את ג'ון מבית משפט, שלח אותו בחזרה לצרפת, שם הכין שרטוטים לתמונת זיכרון המלחמה הנזכרת למעלה. בשנת 2011 חשפו סופית הדוכס והדוכסית מקיימברידג' את ציור הקיר הלא גמור הזה במוזיאון המלחמה הקנדי באוטווה - באורך עשרה מטר.
דיוקנאות.
אף על פי שהתפרסם בתחילת המאה בזכות רישומיו ותחריטיו, עיקר עבודתו המאוחרת של ג'ון כללה דיוקנאות. הוא היה ידוע בהבנת האישיות של הדמויות שצייר והוא לא ייפה אותם בציור.
בשנות העשרים של המאה העשרים היה ג'ון צייר הדיוקנאות המוביל של בריטניה. הוא צייר רבים מבני זמנו המכובדים, ביניהם לורנס איש ערב, תומאס הרדי, ויליאם בטלר ייטס, דילן תומאס, ברנרד שו ועוד.
נאמר כי לאחר המלחמה פחתו כוחותיו ככל שהטכניקה שלו הפכה ליותר שרטוטית. מבקר אחד טען כי "הברק הציורי של עבודתו המוקדמת הידרדר לפלסטיות וראוותנות. המחצית השנייה של הקריירה הארוכה שלו הוסיפה מעט להישגיו." עם זאת, מעת לעת חזרה אליו ההשראה, כמו שקרה בטיול בג'מייקה בשנת 1937. העבודות שבוצעו בג'מייקה בין מרץ למאי 1937 העידו על חידוש כוחותיו.
משפחה.
כאמור, בתחילת 1901 התחתן עם אשתו הראשונה, אידה נטלשיפ (1877–1907); לזוג נולדו חמישה ילדים. לאחר מותה בשנת 1907, פילגשו דורותי "דורליה" מקניל, אייקון בוהמי, הפכה לבת זוגו והם חיו יחד רוב הזמן משנת 1904 עד מותו ונולדו להם שני ילדים. עם זאת מעולם לא נישאו. אחד מבניו (מאשתו הראשונה) היה האדמירל הבריטי הבולט סר קספר ג'ון , שהיה ראש המטה הימי הבריטי. בתו ויויאן ג'ון (1915–1994) הייתה ציירת ראויה לציון.
מיחסיו עם נשים רבות נוספות במהלך חייו, נולדו לו עוד ילדים רבים, כמאה לפי השמועות.
באחרית ימיו.
בהמשך חייו כתב ג'ון שני כרכים של אוטוביוגרפיה. בגיל מבוגר, למרות שג'ון חדל להיות דמות מרגשת באמנות הבריטית, הוא היה עדיין נערץ מאוד, כפי שאפשר היה לראות בתערוכה של עבודותיו שהועלתה על ידי האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1954.
הוא המשיך לעבוד עד מותו בשנת 1961. הוא מת בעיירה פורדינגברידג' במחוז המפשייר, והוא בן 83.
הוא הצטרף ל"תנועת השלום" בשנות החמישים, והיה חבר מייסד. ב־17 בספטמבר 1961, קצת יותר מחודש לפני מותו, הוא הצטרף ל"הפגנת הנשק האנטי-גרעיני" של הוועד בכיכר טרפלגר, לונדון.
יחסי אירלנד–קוריאה הדרומית
יחסי אירלנד–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ בין אירלנד לקוריאה הדרומית.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-4 באוקטובר 1984. אירלנד חתמה עם קוריאה הדרומית על אשרת עבודה וחופשה, והיא הייתה המדינה הראשונה באסיה עמה היא חתמה על הסכם זה.
יחסי סחר.
בשנת 2014 הסתכם הסחר הדו-צדדי ב-1.382 מיליארד דולר; היצוא מקוריאה הדרומית לאירלנד הסתכם ב-463 מיליון דולר, וכלל בעיקר אוניות, מוצרים כימיים, רכב וזיכרון עזר, ואילו היבוא מאירלנד לקוריאה הדרומית הסתכם ב-919 מיליון דולר, וכלל בעיקר ציוד רפואי, מכשיר רפואי, זיכרון עזר ועדשות מגע. סך ההשקעה של קוריאה הדרומית באירלנד הסתכם ב-4.479 מיליון דולר, ואילו ההשקעה של אירלנד בקוריאה הדרומית הסתכם ב-3.446 מיליון דולר.
יחסי ארגנטינה–מצרים
יחסי ארגנטינה–מצרים הם היחסים הדיפלומטיים של ארגנטינה ומצרים. יחסים דיפלומטיים רשמיים בין שניהם כוננו בשנת 1947.
סקירה כללית.