האיונים, בדומה ליתר איי התעלה סופחו על ידי דוכסות נורמנדי בשנת 933. עם כיבוש אנגליה על ידי ויליאם הכובש בשנת 1066 נותרו האיים חלק מהדוכסות עד כיבוש נורמנדי בשנת 1204 על ידי מלך צרפת פיליפ אוגוסט, כאשר האיים נותרו חלק מאנגליה. בשנת 1259 המלך הנרי השלישי השיב את האיים למלך צרפת ואילו המלך אדוארד השלישי בעת חוזה ברטיני משנת 1360 ויתר על דרישתו לשלטון בצרפת אולם שמר על טענתו לריבונותו על האיים.
לכל אורך ההיסטוריה שימשו האיים בעיקר מבריחים שהבריחו סחורות בין אנגליה לצרפת.
בשנת 1950 הסכימו הממלכה המאוחדת וצרפת לפנות לבית הדין הבינלאומי לצדק על מנת שיכריע בסכסוך על הריבונות באיים. בית המשפט החליט בפסק דין מה-17 בנובמבר 1953 כי האיים שייכים לג'רסי ולא לצרפת.
איי אקראהוס.
האיים אינם מיושבים דרך קבע, ומתגוררים בהם נופשים ודייגים בעונת הקיץ. בעבר התגוררו ביישוב תושבים דרך קבע - כפי שניתן ללמוד משרידי כנסייה או מנזר שנמצאו על האי לה מייטרה, אולם לא ידוע מתי נבנו מבנים אלה ומדוע עזבו התושבים.
שני תמהונים טענו כי הם מלכי האי ("Le Roi des Ecréhous"):
בשנת 1993 ושוב בשנת 1994 פלשו מספר אזרחים צרפתים לאי והניפו את דגלי נורמנדי, במחאה על היות האיים שטח בריטי, ושוטרים שנשלחו מג'רסי הניסו את הפולשים והניפו את דגל היוניון ג'ק.
איי מינקווירס.
האיים מוזכרים בספרו של ויקטור הוגו "תשעים ושלוש" הדן במהפכה הצרפתית. הוגו דן בסגנות של הקרבה לאיים, וכי האיים היוו מקור לריב בין "שתי הגברות הזקנות" - הן צרפת ובריטניה. האיים אף מוזכרים בספרו של המונד אינס - "מארי דייר הטרופה" ("Wreck Of The Mary Deare").
האיים אינם מיושבים, למעט מספר מועט של דייגים השוהים באיים בעונת הדיג (בחודשי הקיץ). בשנת 1998 "פלשו" מספר צרפתים לאי בשם "מלך פטגוניה" במחאה על הכיבוש הבריטי של איי פוקלנד. כבר למחרת היום שבו האיים לשליטת בריטניה והונף עליהם היוניון ג'ק (אף שהאי אינו שטח של בריטניה).
עקרון ונטורי
עקרון ונטורי הוא מקרה מיוחד של עקרון ברנולי כאשר נוזל או גז זורם דרך צינור עם חלק צר בקטע מסוים. במקרה זה, בתנאי שמתקים חוק שימור החומר, הזורם נאלץ לזרום במהירות רבה יותר, דבר הגורם לירידת לחץ (תת לחץ) בחלק זה, וליצירתו של ואקום חלקי אשר יכול לשמש לפעולת יניקה. העיקרון קרוא על שמו של הפיזיקאי האיטלקי ג'יובני באטיסטה ונטורי.
העקרון הונטורי מתרחש במקרה בו נוזל זורם בצורה חלקה דרך צינור עם חלק צר בקטע מסוים. הנוזל במקרה זה משנה את מהירותו ואת לחצו על פי עקרון שמירת מסת הזרימה אשר מבוסס על חוק שימור האנרגיה. הירידה בלחץ הנוזל הזורם בקטע הצר נובעת מהעובדה שהאנרגיה הקינטית של הנוזל עולה, ואת האנרגיה הזו מספק גרדיאנט של לחץ מאחור, כלומר מהקטע שלפני הקטע הצר. גרדיאנט הלחץ מוריד את לחץ הנוזל כתוצאה מהתאוצה, ובצורה דומה, כאשר הנוזל יוצא מהקטע הצר הוא נעצר או מאט, כתוצאה מגרדיאנט לחץ הפוך אשר שוב מעלה את לחץ הנוזל הזורם.
מסג' תאילנדי
מרכז כובד
לחץ נפשי
לא הבטחתי לך
לא הבטחתי לך היא סדרת טלוויזיה קומית-דרמטית ישראלית, ששודרה ב-yes, בסוף 2006. בשנת 2008 נמכרה העונה הראשונה של הסדרה לערוץ 10, ועלתה לשידור ב-12 ביולי באותה שנה. מאוחר יותר שודרה בערוץ 10 גם העונה השנייה (ששודרה קודם ב-yes במרץ 2008). הסדרה מתמקדת בשלושה חברים טובים והנשים בחייהם, ובתפישת הגבריות החדשה, ועוקבת אחר הדמויות ומערכות היחסים והקשרים הנרקמים ביניהן.
עלילה.
עונה ראשונה.
עלילת העונה הראשונה מתמקדת בשלושה חברים טובים ומערכת היחסים ביניהם: אודי, תומר ואיציק, המציגים לראשונה את נקודת המבט הגברית החדשה: הם רגישים, מתחבטים, מנהלים שיחות נפש, ומנסים להבין את העולם סביבם ואת הנשים החדשות, נשים שממתינות לגבר שיוכל להכיל אותן. הנשים הסובבות סביבם לא מכירות ביניהן, אך עם התפתחות העלילה הן מתוודעות זו לזו ומקימות חבורה משלהן:
טלי נשואה לאודי, דנה בת דודה של טלי, הילה חברה של איציק ונעמה עובדת עם תומר ואיציק.
הגברים מנסים להתחבר לצד הנשי שלהם מבלי לוותר על האחווה הגברית, הנשים רוצות להישאר חינניות ומלאות קסם, אבל מקפידות מאוד לטפח את הצד גברי שבהן, חולמות להיות אסרטיביות ותלותיות בעת ובעונה אחת, לנהל את העולם ביד רמה, אבל שיזכרו שהן, בסופו של דבר, מחפשות כתף תומכת.
כולם מנסים לעשות עם חייהם כמיטב יכולתם, אולם באופק כבר מבצבצת ועולה תחושת ההחמצה. למעשה הם כבר עיצבו את חייהם, אבל עדיין משתעשעים ברעיון להחליף הכל. הם יודעים שאפשר לחיות גם אחרת לגמרי.
עונה שנייה.
עלילת העונה השנייה מתרחשת שנתיים לאחר סיום העונה הקודמת, כאשר במהלך שנתיים אלו עבר על הגיבורים לא מעט: אודי חוזר לארץ לאחר שפרש במפתיע מהפרויקט אליו הצטרף במעבדה היוקרתית בבוסטון, ומתמודד עם זוגיות במשבר לא פשוט. תומר נשוי מזה שנה וחצי לרקפת, צוערת של משרד החוץ שהכיר באירוע שנקלע אליו, והשניים בעיצומם של טיפולי פוריות קשים. איציק התפטר מעבודתו במשרד, וכעת הוא מנהל דיור מוגן יוקרתי.
שלושת החברים, גיבורי הסדרה, מנסים להתמודד עם המתחים שנוצרו ביניהם, ולהתקרב. אודי לא היה בחתונה של תומר, ומנסה להסביר מה עבר עליו שם בארצות הברית שגרם לו למעשה להפסיק לתפקד, ואיציק ותומר מתמודדים כל אחד עם בעיה הפוכה לשני: זה לא רוצה להיות אבא ומגלה שיש לו ילדה, וזה חולם להיות אבא ולא מצליח.
הם התבגרו, וכעת הם מנסים למצוא את המקום שלהם, או להבין למה החיים שלהם הפכו, כהורים וכבני אדם. בין לבין הם נפגשים ויוצרים מחדש את קשר החברות ביניהם, העומד במרכז הסדרה.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
ג'ונתן דייוויס
ג'ונתן האוסמן דייוויס (באנגלית: Jonathan Howsmon Davis) (נולד ב-18 בינואר 1971) הוא סולן להקת הנו-מטאל קורן.
ביוגרפיה.
נולד בבייקרספילד שבקליפורניה, שם הוא חי עם אביו, אמו ואחיו למחצה מארק צ'אבס, סולן לשעבר ב-adema וסולן Midnight Panic. דייוויס סבל מאסתמה בילדותו, ובגיל 5 הוא קיבל התקף קשה שגרם לאשפוזו. בנוסף, הוא גם סבל מהתעללות קשה מצד קרוב/קרובה של המשפחה שלהם, על מה שקרה לו הוא כתב את השיר Daddy של קורן.
בילדותו, קיבל דייוויס את מערכת התופים הראשונה שלו ואז הוא התחיל להתעניין במוזיקה. הלהקה המועדפת עליו הייתה הקיור.
הקריירה המוזיקלית של דייוויס החלה עם להקה בשם סקסארט. שניים מחברי הלהקה ראו אותו שר והציעו לו להצטרף אליהם. שם הלהקה שונה ל"קורן".
דייוויס בדרך כלל נראה בהופעות ובקליפים רבים משתמש בסטנד למיקרופון שעוצב על ידי הפסל והאמן השווייצרי הנס רודי גייגר.
מנגן על חמת חלילים, גיטרה חשמלית, תופים וכלים נוספים.
חיים אישיים.
דייוויס היה נשוי פעמיים. לראשונה הוא נישא ב-1998 לחברתו בתיכון רנה פרץ. לזוג נולד בן בשם נתן. הם התגרשו ב-2001. ב-5 באוקטובר 2004 הוא נישא לשחקנית הפורנו לשעבר דיוון דייוויס. ב-2005, נולד בנו השני, פירייט, וב-28 באפריל 2007, נולד בנו השלישי, זפלין.
קרל רנר
קרל רנר (בגרמנית: Karl Renner; 14 בדצמבר 1870 – 31 בדצמבר 1950) היה פוליטיקאי אוסטרי מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. הוא נקרא אבי הרפובליקה בשל העובדה שהוא עמד בראש הממשלה הראשונה של אוסטריה הגרמנית ושל הרפובליקה האוסטרית הראשונה בשנים 1918 – 1919 והיה גם הרוח החיה מאחורי ייסודה של הרפובליקה האוסטרית השנייה לאחר נפילתה של גרמניה הנאצית ב-1945 והיה לנשיאה הראשון.
ראשית חייו.
רנר נולד כילד ה-18 של משפחת יצרני יין גרמנית מכפר אונטר טנוביץ (כיום דלני דונאיביצה שבמחוז מורביה הדרומית שבצ'כיה), אז חלק מנחלת הכתר באימפריה האוסטרו-הונגרית. בשל האינטליגנציה הגבוהה שלו, הותר לו ללמוד בבית הספר התיכון בעיר מיקולוב הסמוכה, שם אחד ממוריו היה וילהלם ירוזלם. בין השנים 1890 – 1896 הוא למד משפטים באוניברסיטת וינה. ב-1895 הוא היה אחד החברים המייסדים של הארגון "ידידי הטבע" (Naturfreunde) והוא עיצב את הלוגו שלהם.
קריירה פוליטית.
ב-1896 הצטרף רנר למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית (SADP) והוא ייצג את המפלגה במועצה הלאומית (Reichsrat) מהבחירות של 1907 ועד לפיזור המועצה בנובמבר 1918 העניין שלו בפוליטיקה הוביל אותו להיות הספרן של המועצה. במהלך שנים מוקדמות אלו, הוא פיתח את נקודת המבט שלו על סוגיות משפטיות, כשהוא מפרסם את דעותיו החדשניות במסווה של שמות עט כמו "סינופטיקוס" ו"רודולף שפריגר", מחשש שמא יאבד את משרתו כספרן פרלמנטרי. רנר גילה עניין מיוחד בבעיותיה של המדינה האוסטרית, שאת קיומה הוא הצדיק על רקע גאוגרפי, כלכלי ופוליטי. בשאלת הלאומיות הוא תמך במה שהיה קרוי "אוטונומיה אישית", על בסיס הצורך בפיתוחה של מדינה רב-לאומית ובהקשר לכך הוא הושפע מסדר היום ומהטקטיקה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שעסקה בנושאים אלו. כתאורטיקן הוא נחשב אחד ממנהיגי המרקסיזם האוסטרי.
הרפובליקה הראשונה.
ב-1918 לאחר קריסתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, היה רנר בחזית הקדמית של האספה הזמנית ואספת החוקה הלאומית שייצגו את דוברי הגרמנית באימפריה ושאפו להקים מדינת לאום כמו בני שאר הלאומים שהקימו מדינות משלהם. רנר היה לראש הממשלה הראשון (קנצלר) של המדינה החדשה, שסירבה לראות את עצמה כיורשת של המונרכיה ההבסבורגית ושאפה להיקרא אוסטריה הגרמנית. יחד עם זאת, נאסר השימוש בשם זה על ידי מדינות ההסכמה, שריסקה גם את ההחלטה של אספת הבוחרים הלאומית בווינה שעל פיה אוסטריה הגרמנית תהיה חלק מרפובליקת ויימאר. עוד קודם לקריסתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, הציע רנר איחוד עתידי של חלקים מגרמניה עם אוסטריה ואף עשה שימוש במונח אנשלוס.