האקדמיה מציעה מגוון תוכניות ושירותים הכוללים: , , הכנת בחינות (IELTS, TOEFL, קיימברידג 'FCE &amp; CAE), מסלול מכללות ואוניברסיטה, מסלול נוער לבני נוער, בית ספר לילי, שנת GAP, , .
המוסד מספק גם שירותי השמה באוניברסיטה ובמכללות, וייעוץ על תיכוני. קורס מסלול האוניברסיטאות שלהם מוכר על ידי למעלה מ־70 אוניברסיטאות ומכללות קנדיות.
היסטוריה.
ILAC נוסדה על ידי ג'ונתן קולבר, אילן כהן וברנרדו ריוורוס בשנת 1997.
תפוצת הסטודנטים.
מדי שנה ILAC מקבל אלפי סטודנטים מלמעלה מ 75 מדינות. בעוד שמספרי ההרשמה משתנים ללא הרף, האקדמיה הבינלאומית לשפה בקנדה שומרת לרוב על יחס קבוע בין התלמידים, לפי החלוקה הבאה:
מגורים.
לסטודנטים המגיעים ללמוד במוסד מוצע להשתכן אצל משפחות הגרות בעיר (או ברחבי המטרופולין שלה), ולקבל מהן שלוש ארוחות ביום (או פחות, תלוי בתשלום).
מנגד, ניתן גם לשכור דירה באופן עצמאי ברחבי העיר ללא תיווך של בית הספר, ולשלם לבית הספר אך ורק על הלימוד עצמו. ישנם גם סטודנטים המתארחים אצל קרובי משפחה.
לימודים.
הלימודים מתקיימים בימים שני עד שישי. מדי שבוע מגיעים סטודנטים חדשים בימי שני, ועוברים בחינה לצורך סיווגם לפי רמת השליטה שלהם בשפה. בהתאם הם מסווגים לכיתות, אליהן הם מצטרפים למחרת. הכיתות ("Main Class"), הן כיתות האם, בהן שוהים הסטודנטים במהלך היום. בנוסף, בימים שני עד חמישי יש שיעור נוסף בסוף היום ("Power Class"), בו לומד הסטודנט בכיתה אחרת (לרוב), כאשר שיעור זה מתמקד בנושא מסוים (כגון דקדוק, אוצר מילים וכדומה), לפי בחירת התלמיד, בהתאם לרמתו. חלק מהסטודנטים בוחרים במסלול שלא כולל את שיעור זה. בימים שלישי וחמישי בשיעור שלפני ה־Power יש שיעור נוסף במתכונת דומה ל־Power הנקראת Elective. אחת לשבועיים יש מבחן בכיתת האם, ומי שמצליח בו יכול לעלות רמה. כל כיתה מכילה שתי רמות (3 ו 4 לדוגמה, מתוך 18), ולימוד של רמה לוקח כחודש, כך שבאופן סטנדרטי סטודנט יחליף כיתה ורמה אחת לחודשיים (כאשר חודש נמדד כארבעה שבועות, ולא בהכרח בחפיפה לחודשי השנה הלועזית). במהלך לימודיו ברמה מסוימת רשאי התלמיד להחליף כיתה אחרת הלומדת באותה רמה, אם ברצונו בכך. כשנגמר חודש הלימוד (לפי הכיתה, סטודנט עשוי להצטרף במהלכו), יש יום קצר במיוחד (שני שיעורים בבוקר יום שישי, במקום שלושה בשישי סטנדרטי), ובסיומם הולכת הכיתה לבילוי מסוים עם המורה (מסעדה, באולינג וכו'). הרמות הן מחזוריות, כך שכל חודשיים הן חוזרות על החומר, ולמעשה המורה מלמד בכיתתו חומר מסוים במחזוריות דו חודשית, וכל הזמן יש תחלופה של תלמידים. אלו האפשרויות הסטנדרטיות, אף שישנן עוד אופציות (כגון לימוד של שני שיעורים ביום בלבד).
שני השיעורים הראשונים מתקיימים בשעות 8:45 - 11:45 (8:30 - 11:30 ב"זמן קיץ", סביבות מאי עד ספטמבר, אז יש שעות אור רבות יותר, ומזג האוויר נוח יחסית, אז יש רצון לאפשר לסטודנטים להיות פחות זמן בכיתות, ולהשאיר להם יותר זמן להסתובב בחוץ), שיעור שלישי בשעות 12:30 - 14:00 (12:00 - 13:30 בקיץ), והרביעי בשעות 14:15 - 15:45 (13:50 - 15:20 בקיץ). בחודשי הקיץ ניתן לקחת מסלול מיוחד של "ינשופי לילה" המאפשר לימוד בשעות מאוחרות יותר לסטודנטים המעוניינים בכך.
פעילויות.
המוסד מקיים קשר עם חברה המספקת פעילויות לסטודנטים, חלקם במהלך היום (כמו תחרויות בהפסקות), חלקם אחריו (כמו סיור בעיר), וחלקם ארוכים יותר עם לינה מחוץ לעיר (כגון נסיעה לעיר סיאטל שבארצות הברית הקרובה לוונקובר לדוגמה, או נסיעה לאזור באנף). חלק מהפעילויות ניתנות בחינם, חלקן בתשלום לחברה, כאשר באופן גס ניתן לומר כי הפעילויות במהלך הלימודים הן בחינם, הסיורים בסופי השבוע בתשלום, והסיור בעיר לאחר הלימודים תלויים במקום אליו נוסעים.
שארל-ארתור גונז
שארל-ארתור גונז (בצרפתית: Charles-Arthur Gonse; 19 בספטמבר 1838 – 18 בדצמבר 1917) היה ז'נרל דה דיוויזיה בצבא צרפת אשר שימש כסגן הרמטכ"ל, אולם התפרסם בעיקר בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
ביוגרפיה.
קריירה צבאית.
גונז נולד בפריז ב-19 בספטמבר 1838. אביו היה ז'אן פליקס עמנואל גונז ואמו הייתה לואיז סטפני קורטין. הוא היה נכדו של הרופא שארל קורטין ונינו של האדריכל אטיין-צ'רובין לקונטה. אחיו היה מבקר האמנות לואי גונז.
ב-1856 נרשם גונז ללימודים ב, ולאחר מכן למד בבית ספר לקצינים. ב-1861 הוא נכנס לצבא צרפת כלוטננט שני. בין 1868–1870 הוא הוצב באלג'יריה. ב-1870 הוא חזר לצרפת בעקבות פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה. הוא הוצב במטה הקורפוס ה-13 ולאחר מכן חזר לפריז ולחם כנגד הפרוסים במהלך המצור על פריז. בשנת 1880 הועבר גונז לכוחות הארטילריה ובשנת 1885 הפך ללוטננט קולונל. הוא מונה בשנת 1887 לראש מטה הקורפוס ה-19. ב-1888 הוא קודם לדרגת קולונל וצורף למטה הכללי כמפקד המשרד הרביעי (האחראי על הובלה ומסילות הברזל). כמו כן הוא שימש כמורה בבית הספר הצבאי. ב-1893 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה ומונה לסגן הרמטכ"ל תחת הגנרל ראול לה מוטון דה בואדפר.
פרשת דרייפוס.
לכל אורך פרשת דרייפוס, היה גונז מראשי הלוחמים למען האשמתו של אלפרד דרייפוס בריגול, והוא נחשב לאחד האשמים העיקריים בפרשה. כאשר ז'ורז' פיקאר הוכיח לו שדרייפוס חף מפשע והציג בפניו את הראיות לכך שהאשם האמיתי הוא פרדיננד אסטרהאזי, גונז, בעצה אחת עם בואדפר ושר המלחמה ביו הורה לפיקאר להתעלם מהממצאים. פיקאר זעם, והטריד את השלושה שוב ושוב בדרישה לפתוח בחקירה כנגד אסטרהאזי. לפי עדותו של פיקאר ב-15 בספטמבר יצא גונז מגדרו וצעק: "וכי מה אכפת לך אם היהודי הזה יישאר באי השדים?" פיקאר נדהם והשיב: "אבל הרי הוא חף מפשע?!" גונז השיב ש"אין זה חשוב" והוסיף: "אם לא תאמר מאומה, איש לא ידע". פיקאר יצא מהפגישה המום וזועם והצהיר כי הוא אינו מתכוון לקחת עמו את הסוד אל הקבר. לימים הכחיש גונז את תוכן השיחה, אך לא את רוחה.
פיקאר הורחק מצרפת והוצב בתפקיד נידח וחסר חשיבות בתוניסיה. גונז, בואדפר וביו יחד עם אובר-ז'וזף אנרי וארמאן די פאטי דה קלאם חברו יחד כדי להבטיח שדרייפוס ישאר באי השדים והחקירה כנגד אסטרהאזי לא תתחדש. הם לא היססו לזייף לשם כך מסמכים ולנקוט בצעדים פליליים אחרים, ולפיכך נודעו בכינוי "הקנוניה". במאמרו המפורסם "אני מאשים...!" האשים אמיל זולא את גונז "בשותפות לפשע... מתוך קנאות קלריקלית". גונז העיד מאוחר יותר במשפט שנערך כנגד זולא, וכן במשפט החוזר שנערך לדרייפוס.
אחריתו.
עם חשיפת ממדיה האמתיים של השערורייה, הורחק גונז בהדרגה מתפקידיו. ב-1903 הוא הוצב בכוחות המילואים. הוא נפטר ב-18 בדצמבר 1917.
דיון כריסוסטומוס
דיון כריסוסטומוס (ביוונית: Δίων Χρυσόστομος; בלטינית: Dio Chrysostom, דיו כריסוסטום; בערך 40 – בערך 115 לספירה), דיון איש פרוסה או דיו קוקיאנוס (Dio Cocceianus), היה נואם, סופר, פילוסוף והיסטוריון יווני של האימפריה הרומית במאה ה-1 לספירה. שמונים מה"הרצאות" (או "נאומים"; Λόγοι) שלו שרדו, כמו גם כמה מכתבים וחיבור לעג מצחיק "בשבח שיער", כמו גם כמה קטעים אחרים. פירושו המילולי של השם היווני "כריסוסטומוס": "בעל פה של זהב".
חייו.
הוא נולד בפרוסה (כיום בורסה) בפרובינקיה הרומאית ביתיניה (כיום חלק מצפון-מערב טורקיה). נראה כי אביו, פסיקראטס, הקדיש תשומת לב רבה לחינוך של בנו דיו והכשרתה המוקדמת של חשיבתו. בהתחלה הוא העסיק את עצמו במקום הולדתו, שם החזיק במשרות חשובות, בחיבור נאומים ומסות רטוריות וסופיסטיות אחרות, אך מאוחר יותר הוא התמסר בהתלהבות רבה לחקר הפילוסופיה. עם זאת, הוא לא הגביל את עצמו לאף פלג או אסכולה מסוימת, ואף לא נכנע להרהורים עמוקים כלשהם, באשר מטרתו הייתה ליישם את תורות הפילוסופיה למטרות החיים המעשיים, ובמיוחד לניהול ענייני ציבור, וכך להביא למצב טוב יותר של דברים. עם זאת, נראה כי הפילוסופיות הסטואית והאפלטונית קסמו לו יותר מכל.
הוא נסע לרומא בתקופת שלטונו של אספסיאנוס (69–79 לספירה), ונראה שבתקופה זו גם התחתן ונולד לו ילד. הוא הפך למבקר של הקיסר דומיטיאנוס, שגירש אותו מרומא, מאיטליה ומביתניה בשנת 82, על כך שייעץ לאחד מקרובי משפחתו הקושרים של הקיסר. על פי עצת האורקל מדלפי, הוא לבש בגדים של קבצן, וללא דבר בכיסו מלבד עותק של "פיידון" מאת אפלטון ונאומו של דמוסתנס על "המשלחת" , הוא חי חיים של פילוסוף ציניקן, ויצא למסע לארצות בצפון ובמזרח האימפריה הרומית. כך הוא ביקר בתראקיה, מיסיה , סקיתיה , ובארצם של הגטים, ובזכות כוחם וחוכמתם של נאומיו, הוא נתקבל בכל מקום בחביבות. הוא היה חברו של נרווה, וכאשר דומיטיאנוס נרצח בשנת 96 לספירה, דיו ניצל את השפעתו עם הצבא הרומי המוצב בספר לטובת נרווה. תחת שלטונו של הקיסר נרווה, נסתיימה גלותו, והוא יכול היה לחזור לביתו בפרוסה. מאוחר יותר בחייו הוא אימץ את שם המשפחה "קוקיאנוס", כדי לכבד את התמיכה שניתנה לו על ידי הקיסר, ששמו המלא היה מרקוס קוקיוס נרווה. יורשו של נרווה, טראיאנוס, רחש הערכה גבוהה ביותר כלפי דיו, והפגין כלפיו חסד ניכר ביותר. מזגו האדיב זיכה אותו בידידים בולטים רבים, כמו אפולוניוס איש טיאנה ואופראטס איש צור , וכישרון נאומיו זיכה אותו בהערצת הכל. בחייו המאוחרים דיו היה בעל מעמד לא מבוטל בפרוסה, וישנן עדויות על כך שהיה מעורב בתביעה בנושא התחדשות עירונית בערך בשנת 111. ככל הנראה הוא נפטר כמה שנים אחר כך.
כתביו.