סיור הופעות קצר באירופה ואסיה באותה שנה ומספר הופעות באמצע שנת 2003, חלקן כלהקת חימום לרולינג סטונז בהן הציגו שירים חדשים סיימו למעשה את פעילות הלהקה שחבריה הודיעו בשנת 2004 שהם "לוקחים הפסקה כדי לנסות להצליח כיחידים" ולמעשה התפרקו, אך לא באופן רשמי.
בקיץ 2009 הודיעו חברי הקרנבריז על חזרתה של הלהקה לפעילות, ובשנת 2012 הוציאה הלהקה אלבום בשם Roses (ורדים).
באפריל 2017 הוציאה הלהקה את האלבום השביעי, "Something Else", המכיל גרסאות אקוסטיות ללהיטים שלהם. בעקבותיו הלהקה פצחה במסע הופעות שנפסק במפתיע עם הודעה עמומה על כאבי גב של הסולנית, או'ריורדן.
בינואר 2018 מתה או'ריורדן, כתוצאה מטביעה באמבטיה בעת שהייתה שיכורה במלון בלונדון. בספטמבר 2018 הודיעה הלהקה שהיא תוציא במהלך 2019 אלבום חדש בשם In the End, שעבורו הספיקה או'ריורדן לתרום את קולה בטרם מותה, ולאחר מכן תחדול הלהקה מלהתקיים.
כרתווליס דדה
כַּרתְוְוליס דֶדָה (בגאורגית: ქართვლის დედა; מילולית: "אם הגאורגים") הוא פסל מונומנטלי הניצב בטביליסי, בירת גאורגיה, שהפך לאחד מסמלי העיר.
הפסל הוקם בפסגת הר הסולולקי בשנת 1958, כאשר טביליסי חגגה את חגיגות יום השנה ה-1,500 להקמתה. הפסל, דמות אישה עשויה מאלומיניום, מתנוסס לגובה של 20 מטר. האישה לבושה בלבוש הלאומי הגאורגי, והפסל מסמל את הדמות הלאומית הגאורגית: בידה השמאלית היא מחזיקה קערת יין כדי לקדם את פני אלה הבאים כחברים, ובידה הימנית היא מחזיקה חרב – עבור אלה הבאים כאויבים. יוצר הפסל, אלגוג'ה אמשוקלי, הוא פסל גאורגי בולט אשר קיבל על תכנון הפסל את פרס שותא רוסתוולי היוקרתי.
ויקטור דולידזה
ויקטור דולידזה (בגאורגית: ვიქტორ დოლიძე, ברוסית: Виктор Исидорович Долидзе; 18 ביולי 1890 - 25 במאי 1933) היה מלחין גאורגי-סובייטי שהלחין אופרות וסימפוניות.
חייו.
דולידזה נולד בעיר אוזורגתי שבגאורגיה, ובילה את ילדותו בגוריה. כישרונו המוזיקלי התגלה בגיל צעיר. הוא ניגן בגיטרה ובמנדולינה, ואף זכה בתחרות למנדולינות בטביליסי שבגאורגיה בשנת 1910. הוא למד תחילה במכללה למסחר בטביליסי, וסיים את חוק לימודיו ב-1917 במכללה למסחר בקייב שבאוקראינה. הוא למד סימולטנית לנגן בכינור במכללה למוזיקה שבקייב.
הוא חזר לגאורגיה בשנת 1917, ובשנת 1918 הלחין את האופרה "כתו וקוטה". האופרה, שהתפרסמה מאוד בגאורגיה ומחוצה לה, הייתה הבסיס לסרט באותו שם. כמו כן הלחין את האופרות "ליילה" בשנת 1922 ו"ציסנה" בשנת 1929, את הסימפוניות "אזרבייג'ן" בשנים 1931,1932, ואת הפנטזיה הסימפונית "איבריאדה" בשנת 1925, ומספר רומנסות.
ביקורו של דולידזה באוסטיה הניב אוסף שירי פולקלור. הוא התכוון לשלב אותם באופרה "זַמירה" משנת 1931. אך לא הצליח להשלים את העבודה. הוא נפטר ב-25 במאי 1933 בטביליסי.
דולידזה
כתו וקוטה (סרט)
כֶּתוֹ וֶקוֹטה (בגאורגית: ქეთო და კოტე) היא קומדיה משנת 1948 בבימויו של שלווה גדוואנישווילי ווחטנג טבליאשווילי, המבוססת על האופרה של ויקטור דולידזה כתו וקוטה.
כתו וקוטה (אופרה)
כֶּתוֹ וֶקוֹטה (בגאורגית: ქეთო და კოტე, מילולית: כֶּתוֹ דא קוֹטה) היא אופרה קומית מפורסמת שכתב ויקטור דולידזה בשנת 1918. האופרה בת שלוש המערכות כתובה בסגנון אופרה בופה, ומבוססת על קומדיה מפורסמת של אווקסנטי צגרלי "חנומה". האופרה נחשבת לאופרה הקומית הראשונה בגאורגיה. הפרמיירה נערכה בטביליסי ב-11 באוקטובר 1919.
סיפור העלילה נסב על זוג צעירים ממשפחות אצילים גאורגית החיים בשנות השמונים של המאה ה-19. הבחורה כתו והבחור קוטה מכירים אחת את השני במהלך לימודיהם בסנקט פטרבורג. כששבים השניים למולדתם הם רוצים להינשא אך נתקלים בסירוב חד משמעי של ההורים. התערבותה של השדכנית, חַנוּמה, עוזרת בסופו של דבר לזוג להתחתן, והם נישאים בשידוך, בדרך הנישואים המקובלת באותם ימים. יש שמוצאים עלילה הקבלה לניסונם של הארמנים להיקלט בחברה הגאורגית בטביליסי של אותם ימים.
המוזיקה של דולידזה בעלת יסודות מוסלמיים איראניים עם מוזיקה מערבית נוצרית והשפעות רוסיות.
בשנת 1948 יצא סרט, של הבמאים וחטנג טבליאשווילי ושלווה גדוואנישווילי המבוסס על העלילה והמוזיקה של האופרה.
כתו וקוטה
הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של עבר הקווקז
הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של עבר הקווקז (ברוסית: Закавказская демократическая Федеративная Республика) הידועה גם בשם הפדרציה של עבר הקווקז (פברואר 1918 – מאי 1918) הייתה מדינה שהתקיימה זמן קצר בלבד וכללה את האזורים שבהן משתרעות כיום ארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה.
אחרי מהפכת פברואר, ממשלת המעבר הרוסית כוננה ועדה טרנס-קווקזית מיוחדת ((Особый Закавказский Комитет (ОЗАКОМ), כדי שתשלוט באזור. לאחר מהפכת אוקטובר היא הוחלפה על ידי הרפובליקה של עבר הקווקז, והקומיסריון של עבר הקווקז, וזו האחרונה הוחלפה ברפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של עבר הקווקז.
כינוס הסג'ם הטרנס-קווקזי היה ב-10 בפברואר 1918 והונהג על ידי המנשביק הגאורגי, ניקולאי צ'לידזה. ב-24 בפברואר הכריז הסג'ם כי עבר הקווקז היא פדרציה דמוקרטית ועצמאית. טורקיה החלה בפלישה לשטחים שהיו בשליטת הרפובליקה ותוך זמן קצר החלה גם פלישה גרמנית לגאורגיה. לאור הבעיות להתמודד עם פלישות מבחוץ ובעיות פנימיות, הפדרציה התפרקה באופן רשמי כאשר גאורגיה הכריזה בטביליסי על עצמאותה ב-26 במאי. כעבור יומיים, ב-28 במאי, הכריזו ארמניה ואזרבייג'ן על עצמאותן.
קטו וקוטה
יוס
אגם קונסטנץ
משפט חוזר
במדינת ישראל, משפט חוזר הוא הליך משפטי הקבוע בסעיף 31 לחוק בתי המשפט, ואשר מאפשר לבית המשפט העליון להורות על קיומו של משפט חוזר בעניין פלילי שכבר נפסק בו סופית.
מקום המדינה ועד 2021 ביטל בית המשפט העליון הרשעות לאחר תום המשפט והורה על קיום משפט חוזר ב-34 מקרים בסך הכול.
העילות להגשת בקשה למשפט חוזר.
בהתאם לסעיף 31(א) לחוק בתי המשפט, רשאי שופט של בית המשפט העליון שהוסמך לכך להורות על קיומו של משפט חוזר בעניין פלילי, בהתקיים אחד מן התנאים הבאים:
העילות למשפט חוזר הורחבו בשנת 1996, עם תיקון סעיף 31(א) לחוק בתי המשפט בעקבות מסקנות הוועדה בראשות השופט אליעזר גולדברג "לעניין הרשעה על סמך הודאה בלבד ולעניין העילות למשפט חוזר". לאחר התיקון בוטלה הדרישה שהייתה קבועה בחוק כי הראיות שיוצגו בבקשה למשפט חוזר יהיו ראיות חדשות שלא ניתן היה להשיגן בעת המשפט וכן נוספה העילה בדבר "עיוות דין".
עד התיקון האמור לחוק, הורה בית המשפט העליון על עריכת משפט חוזר בשלושה מקרים בלבד. מאז התיקון התקבלו 23 בקשות נוספות למשפט חוזר. מדי שנה מוגשות לבית המשפט העליון בממוצע כ-25 בקשות, אולם רובן הגדול נדחה.
הליך הגשת בקשה למשפט חוזר.
עד שנת 2004 היו נידונים בישראל רשאים להגיש בקשות למשפט חוזר רק באמצעות היועץ המשפטי לממשלה, אשר קיבל מהנידון את הבקשה והגישה יחד עם תגובתו לבית המשפט העליון. המשיב בבקשות למשפט חוזר היה היועץ המשפטי לממשלה עצמו.
בשנת 2004 תוקנו תקנות המשפט החוזר, כך שכיום אפשר להגיש בקשה למשפט חוזר ישירות לבית המשפט העליון ולא באמצעות היועץ המשפטי לממשלה. במסגרת תיקון נוסף לתקנות המשפט החוזר, נקבע כי המשיב בבקשות למשפט חוזר יכול להיות יועץ המשפטי לממשלה, או בא כוחו, שהוא פרקליט המדינה או פרקליט מפרקליטות המדינה בדרגת מנהל לפחות. בעקבות התיקון, היועץ המשפטי לממשלה האציל את סמכויותיו למנהל המחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה, אשר הפכה לגוף המשיב בבקשות למשפט חוזר והנותן מענה לפניות הקשורות בכך.
בבקשה למשפט חוזר דן שופט יחיד בבית המשפט העליון, אשר רשאי לדחות את הבקשה או לקבלה ולהורות על עריכת משפט חוזר. אם מתקבלת הבקשה, ובהיעדר הסכמה לזיכוי מטעם היועץ המשפטי לממשלה, מתנהל משפט חוזר בבית המשפט העליון או בבית המשפט המחוזי, כפי שנקבע בהחלטה.
המשפט החוזר ככלי לתיקון הרשעות שווא.
הליך המשפט החוזר בישראל מנסה לאזן בין שני אינטרסים: מחד – השאיפה לגילוי האמת, תיקון טעויות במעשה השפיטה ומניעת הרשעתם של חפים מפשע, ומאידך - עקרון סופיות הדיון, המבקש להביא לתחימתו והבהרתו של ההליך השיפוטי, כך שלא בקלות ניתן יהיה לפתוח מחדש משפט שהסתיים.
על אף קביעתו של בית המשפט העליון כי המשפט החוזר נועד לספק מנגנון הבא לתקן טעות שנפלה בהרשעתו של אדם, מתוך הכרה כי המערכת המשפטית, ככל מערכת אנושית, אינה חסינה מטעויות, ביטל בית המשפט העליון הרשעות לאחר תום המשפט והורה על קיום משפט חוזר ב-26 מקרים בלבד מאז קום המדינה. מדובר במספר קטן מאוד של בקשות שהתקבלו, על רקע מספרם של המורשעים בפלילים במדינת ישראל, גודלה של האוכלוסייה וכן בהשוואה למדינות אחרות בעולם.
בשנת 2001 הוסמכה הסניגוריה הציבורית בסעיף 18(א)(9) לחוק הסניגוריה הציבורית, לייצג נידונים בבקשות למשפט חוזר אם הסניגור הציבורי הארצי קבע שיש מקום להגיש עבור נידון בקשה למשפט חוזר וכן התקיימו התנאים הקבועים בסעיף 15(א)(1) עד(3) או (ג) לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], התשמ"ב–1982.
בעקבות התיקון לחוק, הוקמה בסניגוריה הציבורית הארצית מחלקת משפטים חוזרים, שתפקידה לבדוק פניות של נידונים לייצוג בבקשות למשפט חוזר. על מנת לייצג נידון בבקשה למשפט חוזר, בודקת הסניגוריה הציבורית אם מתקיימת עילה למשפט חוזר לפי סעיף 31 לחוק בתי המשפט. את המחלקה הקימה וניהלה מאז שנת 2003 עו"ד אפרת פינק מהסניגוריה הציבורית הארצית. מאז מינויה של עו"ד אפרת פינק לשיפוט, בשנת 2013, מנהלת את המחלקה עו"ד קרן אבלין-הרץ.