מצפון-מערב לחורבה נמצא עין סעדים, מעיין שכבה הכולל בריכת איגום מטוייחת שמורה (בנוסף לשרידי בריכה הרוסה). אל הבריכות מתנקזות שלוש נביעות שמימיהן מולכים באמצעות נקבות בתוך סלע הגיר. בהמשך ניתן לאתר שרידי תעלות השקיה שהשקו את שטחי החקלאות של החווה.
מהמקום מתחיל שביל המעיינות המסומן בירוק ומקשר את חרבת סעדים עם עין חנדק והסטף, דרך מספר מעיינות קטנים.
סביב המתחם נטוע יער קק"ל גדול ובו חניון לילה למטיילים ותנועות נוער ואתרי נופש למשפחות. האתר עשיר בצומח חורש ים-תיכוני, עם ריכוזים גדולים של רקפות, נרקיסים וסחלב פרפרני בעונת החורף.
אהרון ולנסי
חקלאות בעל
חקלאות בעל (מוכרת גם בכינוי פלחה) היא צורת גידול חקלאית המבוססת על השקייתם של הגידולים החקלאיים במשקעים טבעיים בלבד, באופן ישיר, ללא אגירתם או הזרמתם לחלקות.
"גידול הבעל" הנפוץ בישראל הוא גידול החיטה.
מקור השם.
שמה של צורת גידול זו נגזר, כנראה, משמו של בעל, אל הגשמים, הסערות, הברקים והרעמים הכנעני. החקלאים הקדמונים האמינו שהגשמים, ומכאן השדות, תלויים בהיענות האל בעל לתפילותיהם.
תסמונת רומברג
וולף מישל
וולף מישל (נפטר בה' באלול ה'תרפ"ג, אוגוסט 1923) היה רב וד"ר לפילוסופיה.
ביוגרפיה.
נולד למשפחה יהודית מסורתית בעיר שצ'זץ הסמוכה ללבוב, ונשלח ללמוד אצל רב בדרוהוביץ. בבית אותו רב שהה במשך שבע שנים עד שבגיל שמונה עשרה הוסמך לרבנות. מישל סירב לקבל על עצמו תפקיד רבני, הקים בנק ושיתף פעולה עם אחיו בעסקים. בשלב מסוים פעילותו העסקית לא סיפקה אותו ובשכנוע רעייתו הקדיש את עצמו ללימודים.
נרשם לפקולטה לפילוסופיה ולשפות המזרח באוניברסיטת וינה, שם רכש את השפה הערבית. הוא המשיך בלימודיו באוניברסיטת ברלין ולמד גם ב"בית המדרש לרבנים בברלין". במסגרת לימודיו שימש דרשן באתרי נופש בגרמניה. מישל הסתובב בחוגים של אמנים וסופרים וזכה להכרה באוניברסיטאות שבהן למד. בווינה נבחר לחבר כבוד בחוג "מרטין בובר" והרצה על פילוסופיה. את לימודיו הוא המשיך וסיים באוניברסיטת ברן בשווייץ בציון הגבוה ביותר, ואת עבודת הדוקטורט שלו כתב על "תאוריית ההכרה של הרמב"ם".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה סירב לכהן בתפקיד רב צבאי ראשי בטענה כי: .
בשנת 1906 קיבל על עצמו מישל תפקיד של רב במחוז קמפולונג מולדובנסק שבו נמצאו אז כאלפיים יהודים וכיהן בתפקידו עד שנת 1922. הוא גם ניהל את משרד רישום האוכלוסין באזור. במסגרת תפקידו שימש פרופסור לענייני דת במחוז כולו והשפיע על כל האזור בדרשותיו. בנאום חגיגי לכבוד הקמת בית ספר חדש בעירו אמר מישל את הדברים הבאים:
ישראל לב
ישראל לב (נולד ב-14 באפריל 1952 בפתח תקווה) הוא מאמן כדורסל ישראלי. לב מונה בקיץ 2014 לרכז המקצועי ולמאמנה הראשי של האקדמיה לכדורסל של איגוד הכדורסל במכון וינגייט.
ביוגרפיה.
לב גדל באגודת מכבי פתח תקווה בה שיחק ואימן במשך כ-15 שנה. הוא היה מאמן של קבוצות גילאים שונות, החל מקבוצות הילדים ועד לקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגה הלאומית. בין שחקניו המוכרים בפ"ת בלטו אבי ניר ושרון דרוקר. בעונת 1977–1978 שימש כעוזרו של פיני גרשון בהפועל חולון, ששיחקה באותה עת בליגה הלאומית. יחד עם אריה מליניאק הקים את בית הספר לכדורסל הראשון בישראל ברמת השרון. ב-1981–1982 שימש כעוזר המאמן של גרשון דקל בהפועל תל אביב. בשנים 1983–1985 אימן את קבוצות הנוער והבוגרים של הפועל שער הנגב מצמרת הליגה השנייה. בשנה זו לב גילה את שמעון אמסלם שעבר איתו להפועל תל אביב. ב-1985–1986 שימש שוב כעוזרו של פיני גרשון בהפועל תל אביב.
בשנת 1989 החליף את אריה מליניאק כמאמן ראשי בא.ס רמת השרון מהליגה הראשונה. עם מאזן של ניצחון בודד וכנגד כל הסיכויים לב הצליח למנוע מהקבוצה לרדת לליגה השנייה לאחר שניצח את רוב קבוצות הצמרת. בעונה לאחר מכן, נאבקה רמת השרון בתחתית, והמשימה לשרוד בליגה הסתיימה שוב בהצלחה.
ב-1991–1993 שימש כעוזרו של רלף קליין ז"ל בהפועל תל אביב. היו אלה עונות השיא של הפועל תל אביב, שכללו זכייה בגביע המדינה ומקום שני בליגה הראשונה. בשנת 1992 שימש כמאמן הראשי של נבחרת ישראל בכדורסל נשים.
ב-1993–1995 אימן לב את הפועל אילת בליגה הראשונה. סיים בעונתו הראשונה במקום החמישי עם כרטיס לגביע הקוראץ', ובעונתו השנייה הגיעה הקבוצה לשלב רבע גמר גביע הקוראץ', שם הודחה לאחר הפסד למילאנו של דיאן בודירוגה. בשנתיים שלאחר מכן שימש לב כמנהל המקצועי של האגודה. כמו כן, היה הפרשן הראשי של ערוץ 1 במשחקי מכבי תל אביב ביורוליג.
בשנים 1997–1999 שימש כמאמן קבוצת הנוער של מכבי תל אביב איתה זכה בגביע המדינה. ב-1999–2000 שימש לב כמאמנה של הפועל חולון מהליגה הראשונה. הקבוצה סיימה במקום החמישי עם כרטיס לפלייאוף העליון והוכתרה כהפתעת העונה. בעונה זו ניצחה חולון לאחר 11 שנה את הפועל ירושלים של צביקה שרף באולמה הביתי 70:75.
בעונת 2000–2001 שימש כפרשן כדורסל בערוץ הספורט. עונה לאחר מכן 2001–2002 שימש כעוזרו של אלי קנטי בבני הרצליה מהליגה הראשונה. במחזור העשירי קנטי פוטר ולב מונה במקומו למאמן הראשי של הקבוצה. בעונת 2003–2004 שימש לב כמאמן ראשי בעירוני רמת גן. בשנים שלאחר מכן, שימש כפרשן כדורסל בערוצי הספורט השונים.
לב עמד על הקווים בלמעלה מ-150 משחקים כמאמן ראשי ובכ-100 משחקים כעוזר מאמן ברמות הגבוהות ביותר של הכדורסל הישראלי (ליגת על, גביע המדינה וגביעי אירופה) והוא נמצא כיום בין 15 המאמנים הבכירים והוותיקים בארץ.
משנת 2006 ועד לקיץ 2014 שימש כמנהל המקצועי של מועדון הכדורסל מכבי הוד השרון. מחלקת הנוער של המועדון, תחת שרביטו של לב, שילשה את מספר הקבוצות והשחקנים תוך 6 שנים ל-22 קבוצות וכ-350 שחקנים. ברמה ההישגית, קבוצות מחלקת הנוער, ששיחקו עד אמצע שנות ה-2000 בליגות הנמוכות, עלו לרמות הגבוהות ביותר בליגות הנוער. במקביל לעבודתו במחלקת הנוער, היה אחראי מקצועית גם על הקבוצה הבוגרת מהליגה הלאומית שהייתה רחוקה בשנת 2013 שני משחקים מהעפלה לליגת העל.
בקיץ 2014 מונה לרכז המקצועי ולמאמנה הראשי של האקדמיה לכדורסל של איגוד הכדורסל במכון וינגייט. באקדמיה הושקעו משאבים כספיים רבים ומטרותיה- איתור קידום שחקנים ישראלים צעירים ומוכשרים, הקניית הרגלי עבודה נכונים לשחקנים צעירים, איתור של כוכבי העתיד של הכדורסל הישראלי והקניית ערכים חינוכיים וספורטיביים.
כיום.
משמש כרכז מגמת הכדורסל ומחנך בכפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון בהוד השרון, ובנוסף מלמד גם ספורט בהשכלה כללית. כמו כן מרכז קורסי מדריכי כדורסל מטעם מכללת וינגייט.
לב נשוי, אב לשלושה ילדים וסב לשישה נכדים, מתגורר בהוד השרון.
נערות החלומות
נערות החלומות (באנגלית: DreamGirls) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא בסוף 2006 ומבוסס על מחזמר שהוצג על בימות ברודוויי, מספר את סיפורן של "החלומות" (the Dreams), שלישיית זמרות נשמה שמזנקות לראש מצעדי הפזמונים במהלך שנות ה-60. הסרט מבוסס במידה מסוימת על להקת הסופרימס, וכן על חברת התקליטים מוטאון שייצגה כוכבים אפרו אמריקאים רבים במהלך שנות ה-60 וה-70.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר עבור שחקנית משנה (ג'ניפר הדסון) וסאונד. הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב: כסרט הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (אדי מרפי) ושחקנית המשנה הטובה ביותר (ג'ניפר הדסון).
דניאל פרידמן
דניאל פרידמן (נולד ב-17 באפריל 1936) הוא פרופסור אמריטוס למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובמכללה למינהל, חתן פרס ישראל לחקר המשפט (1991) וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. כיהן כשר המשפטים בממשלת ישראל השלושים ואחת.
ראשית חייו ומשפחתו.
דניאל יונה פרידמן נולד בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, בן לוויקטור וליהודית לבית כרמי, והוא דור שביעי בארץ מצד אמו. הוא נשוי ואב לשלושה, ומתגורר ברמת אביב. למד בגימנסיה גאולה, שסבו ישראל ויינברג ייסד, במגמת גאוגרפיה וידיעת ארץ ישראל, והיה פעיל בצופים.
ב-1953, בגיל 17, החל כעתודאי את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחריהם שירת כקצין משפטים. במהלך לימודיו הכיר פרידמן את מישאל חשין, יצחק זמיר, ויצחק אנגלרד והתיידד עם אהרן ברק.
קריירה אקדמית.
בתום לימודיו התמחה אצל שופט בית המשפט העליון יואל זוסמן, ואחר כך אצל עו"ד ברוך זייגר. בטרם הסמכתו, השלים את כתיבת ספרו הראשון, "ביטוח רכב מנועי". שירת בצה"ל במסגרת הפרקליטות הצבאית.
למד לתואר דוקטור למשפטים באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטור שלו, בהנחיית פרופ' אורי ידין, נושאת את השם "שיטות לביטוח נפגעי תאונות דרכים", והוגשה בשנת ה'תשכ"ו, 1965. המשיך לשנת השתלמות באוניברסיטת הרווארד, שבעקבותיה הוענק לו תואר מוסמך במשפטים מטעם אוניברסיטה זו.
בשנות השישים כיהן כעוזר אקדמי לפרופ' זאב צלטנר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1968 הועלה לדרגת מרצה בכיר. לאחר מכן מונה לפרופסור שם. בשנים 1974–1978 כיהן כדיקן הפקולטה. ממייסדי מרכז צגלה למחקר בינתחומי של המשפט באוניברסיטת תל אביב ומנהלו הראשון. מחזיק הקתדרה למשפט אזרחי והשוואתי ע"ש דניאל רובינשטיין באוניברסיטת תל אביב. כיהן כפרופסור אורח בבתי הספר למשפטים באוניברסיטאות הרווארד, לונדון, פנסילבניה ופורדהאם. עם הדוקטורנטים של פרידמן נמנים מי שלימים הפכו לפרופסורים למשפטים באוניברסיטת תל אביב: נילי כהן, אריאל פורת, נינה זלצמן ועופר גרוסקופף.