הקמת המונומנט גרמה לסגירה זמנית של השטח מפני חיפוש אחרי מתכות וביצוע כרייה. עם זאת, עמק המוות נפתח מחדש במהירות לכרייה בעקבות החלטה של הקונגרס של ארצות הברית ביוני של אותה שנה. ככל שחלו שיפורים בטכנולוגיה של הכרייה שאפשרו לעבד עפרות באיכות ירודה, וציוד כבד חדש אפשר לשנע כמויות גדולות יותר של סלעים השתנתה תמונת הכרייה בעמק. הימים של "מחפש הזהב הבודד", שהיה הדמות אותה קישרו עם המערב הרומנטי של ארצות הברית, חלפו מהעולם. מכרות פתוחים עמוקים ומכרות שחשפו שטחים נרחבים יצרו צלקות עמוקות בנוף ככל שחברות הכרייה הבינלאומיות רכשו זכויות כרייה בשטחים גלויים במונומנט הלאומי. הזעקה הציבורית שקמה עקב כך הובילה להגנה גדולה יותר על כל אזורי הפארקים הלאומיים והמונומנטים בארצות הברית.
ב-1976 העביר הקונגרס את הצעת החוק "חוק כרייה בפארקים" (Mining in the Parks Act) שסגרה את המונומנט הלאומי עמק המוות לאפשרות של רכישת זכויות כרייה חדשות, אסורה על מכרות פתוחים וחייבה את שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית לבחון את החוקיות של עשרות אלפי זכויות כרייה שאושרו לפני 1976. מכרות קיימים קיבלו רשות להמשיך על בסיס מוגבל ב-1980 תוך הקפדה חמורה יותר על תקני איכות הסביבה.
חטיבת ניהול המשאבים (Resources Management Division) של הפארק מנטרת כרייה בתחומי הפארק וממשיכה לבחון מחדש 19 קבוצות של זכויות כרייה רשומות ופחות מ-10 זכויות שאינן רשומות. ב-2005 נסגר מכרה בילי (Billie Mine), מכרה בוראקס תת-קרקעי ששכן לאורך הדרך על דנטהס ויו (Dante's View) ובכך הגיע לסיומו פרק הכרייה בפארק.
ארגון אונסק"ו כלל ב-1984 את המונומנט הלאומי עמק המוות כמאפיין המרכזי של שמורת הביוספירה מדבריות מוהאבי וקולורדו (Mojave and Colorado Deserts Biosphere Reserve). ב-31 באוקטובר 1994 הורחב שטח המונומנט בעוד 5,300 קילומטרים רבועים והוגדר כפארק לאומי, כחלק מהצעת החוק הגנת מדבר קליפורניה (California Desert Protection Act, חוק ציבורי 103–433) שעברה בקונגרס של ארצות הברית. המעמד המשודרג של עמק המוות הפך אותו לפארק הלאומי הגדול ביותר במדינות הרצופות של ארצות הברית. הצמחים ובעלי החיים בפארק תלויים ומתבססים על מי תהום. ערים גדולות ועיירות בתחומי מערכת הזרימה האזורית של מי התהום בפארק, צומחות בקצב גידול בין הגדולים ביותר בארצות הברית. דוגמאות בולטות ברדיוס של עד 150 קילומטרים כוללות את לאס וגאס ופארמפ בנבדה. במקרה של לאס וגאס מעריכה לשכת המסחר המקומית כי בכל חודש מצטרפים לעיר כ-6,000 תושבים. בין 1985 ל-1995 גדלה אוכלוסיית עמק לאס וגאס מ-550,700 ל-1,138,800 תושבים.
ב-1977 השתמש הבמאי ג'ורג' לוקאס בחלקים מעמק המוות כאתרי צילום לסדרת הסרטים מלחמת הכוכבים, שבה הם ייצגו את כוכב הלכת הפיקטיבי טטואין.
פעילויות.
ניתן לבצע סיורים בפארק זמין ברכב אישי, רכב שטח, אופניים, אופני הרים (על דרכים מוסדרות בלבד), וסיורים רגליים. רכיבה דרך הפארק על אופנוע גם היא סוג של בילוי פופולרי. גישה לאתרי עניין היסטוריים אפשרית דרך כביש 190 של קליפורניה, כביש בדווטר (Badwater Road), כביש סקוטיס קאסל (Scotty's Castle Road), וכבישי אספלט לתצפית דנטה (Dante's View) ולווילדרוז (Wildrose). יותר מ-550 קילומטרים של דרכי עפר ודרכים לרכבי שטח מאפשרים גישה לסיורים רגליים בחיק הטבע, מחנאות ואתרים היסטוריים. כל הרכבים חייבים להיות בעלי רישיון רכב. בפארק יש שבילי הליכה באורכים משתנים וברמות קושי שונות, ומרבית האזורים השוממים נגישים בהליכה בלבד. יש אלפי אפשרויות לסיורים רגליים. התקופה הסבירה לביקור בפארק היא מ-15 באוקטובר עד 15 במאי, תוך הימנעות מהטמפרטורות הקיצוניות בקיץ. סיורים היסטוריים בתשלום הנערכים על ידי מדריכים מחופשים נערכו בטירת סקוטי ההיסטורית, אבל נכון למאי 2019 הם מושבתים בשל נזקים שגרמו שיטפונות לדרך ולמבנים, והאתר לא צפוי להיפתח לפני 2020.
יש תשעה אתרי מחנאות מוסדרים בתחומי הפארק ולינה בשטח אפשרית לאחר קבלת היתר במרכז המבקרים. חברת Xanterra Parks &amp; Resorts היא הבעלים והמתפעלת של אתר הנופש הפרטי "נווה המדבר בעמק המוות" (Oasis at Death Valley), הכולל שני בתי מלון נפרדים ושונים: "האכסניה בעמק המוות" (Inn at Death Valley) היא מלון היסטורי בן 4 כוכבים, ו"החווה בעמק המוות" (Ranch at Death Valley) היא מלון של שלושה כוכבים בסגנון חווה המעלה זיכרון ימים רחוקים של חיפוש וכריית זהב. חברת Death Valley Lodging מפעילה את המוטל "כפר סטובפייפ ולס" (Stovepipe Wells Village). מוטל נוסף נמצא בעמק פנאמינט וקרוי Panamint Springs Resort. אפשרויות לינה נוספות קיימות במוטלים מחוץ לפארק.
מרכז המבקרים שוכן באזור אתר הנופש של פרנס קריק על כביש מדינתי 190. במקום מוקרן סרטון בן 20 דקות . בתקופת החורף מנובמבר עד אפריל מציעים שומרי הפארק סיורים מודרכים ומגוונים, סיורים רגליים, הרצאות ומצגות על ההיסטוריה הטבעית והתרבותית של עמק המוות. במרכז המבקרים יש תצוגות המתארות את הגאולוגיה, האקלים, בעלי החיים ותולדות הטבע של הפארק. יש גם חלקים ספציפיים הדנים בהיסטוריה האנושית וניסיון של החלוצים במקום. "האגודה לתולדות הטבע של עמק המוות" (Death Valley Natural History Association) מפעילה חנות ספרים המכוונת ספציפית להיסטוריה הטבעית והתרבותית של הפארק.
בפינה הצפון-מזרחית של עמק סלין יש כמה בריכות מתוחזקות של מעיינות חמים. לבריכות אפשר להגיע לנהיגה בנהיגה בדרך עפר (Saline Valley Road) במשך כמה שעות, או בטיסה במטוס קל למסלול נחיתה המכונה "רצועת התרנגולת" (Chicken Strip), מסלול נחיתה בלתי רשום במרחק קצר מהמעיינות.
הפארק הלאומי עמק המוות הוא אתר פופולרי לאסטרונומיית חובבים כיוון שהשמים שלו הם בין האפלים ביותר בארצות הברית. למרות מיקומו המרוחק ממקומות יישוב ההשפעה שלהם מורגשת בפגיעה באיכות האוויר ובראות בלילה. בייחוד זיהום האור מלאס וגאס. השמים האפלים ביותר נמצאים בפינה הצפון-מערבית של הפארק, כולל אתרים דוגמת מכתש אובאהבה (Ubehebe Crater), המוגדרים בדרגה 1 (שמים אפלים מעולים) בסולם בורטל למיסוך שמי הלילה (Bortle scale), המוגדר כ". בתנאים אלו אפשר לראות את גלקסיית אנדרומדה וגלקסיית המשולש בעין בלתי מזוינת, ושביל החלב מטיל צללים. בתנאים אלו ניתן לראות בעין בלתי מזוינת גם תופעות אופטיות כדוגמת אור גלגל המזלות (zodiacal light או "שחר כוזב") או מבריקות-שכנגד (gegenschein). מרבית האזורים הדרומיים של הפארק מסווגים בדרגה 2 (שמים אפלים ממוצעים) בסולם בורטל.
ג'יימס גאלוויי
סודות ההצפנה
סודות ההצפנה: תולדות המצפינים והמפענחים ממצרים העתיקה ועד פיזיקת הקוונטים (באנגלית: The Code Book: The Science of Secrecy from Ancient Egypt to Quantum Cryptography) הוא ספרו השני של סופר המדע הפופולרי סיימון סינג. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1999. הוא תורגם לעברית על ידי זוהר בר-אור ויצא לאור בישראל בשנת 2003 בהוצאת ידיעות אחרונות.
סקירת הספר.
"סודות ההצפנה" מכסה נושאים היסטוריים מגוונים כולל: האיש במסכת הברזל, קריפטוגרפיה ערבית, צ'ארלס באבג', המיכון של ההצפנה, מכונת האניגמה והפענוח של כתב ליניארי ב' וסוגי שפות עתיקות אחרות.
בפרקי הספר האחרונים סוקר סינג את התפתחות ההצפנה המודרנית בעידן המחשבים, את המרדף אחר פתרון בעיית הפצת המפתחות על ידי פיתוח אלגוריתם של הצפנת מפתח ציבורי והצפנת RSA. חלק מהחומר מבוסס על ראיונות עם האנשים עצמם כמו ויטפילד דיפי ומרטין הלמן, מנסחי פרוטוקול דיפי-הלמן, שהוביל ליצירת הצפנת RSA על ידי ריבסט, שמיר ואדלמן. כמו כן, ראיין סינג אנשים שעבדו בסתר ב-GCHQ ורק שנים רבות לאחר מכן הותרה עבודתם לפרסום.
הספר מסתיים בדיון על המאבק של פיל צימרמן למען המיזם שלו – "פרטיות טובה למדי" (PGP), על ההיבטים של הצורך והזכות הבסיסית לפרטיות מול היכולת של גורמי טרור ופשיעה לנצל את הטכנולוגיה הזו לפעילותם, וכן בסקירה של בניית מחשבים קוונטיים והצפנה קוונטית.
לסיום, יצר סיימון סינג "אתגר צופן" – סדרה של עשרה צפנים בעלי דרגות קושי הולכות ועולות על פי פרקי הספר, מהצפנה בסיסית עד הצפנה מודרנית, כשלאתגר צורף פרס כספי של 10,000 ליש"ט, אשר הוענק לאחר עשרה חודשים לקבוצת מפענחי צפנים סקנדינבית.
ראטאן
ראטן (Rattan) הוא שם עממי של כ-600 מינים של דקל, הגדלים באזורים טרופיים באסיה, אפריקה, ואוסטרליה.
מבנה.
רוב צמחי הראטן נבדלים מדקלים אחרים בגבעוליהם הדקים, קוטר 2–5 ס"מ, בעלי פרקים ארוכים בין העלים; בנוסף, צמחי הראטן אינם עצים אלא דמויי גפן, המפלסים את דרכם בינות ומעל לצמחייה אחרת. הראטן דומים באופן שטחי גם לעצי הבמבוק, אך שלא כמו הבמבוק, גבעוליהם ('מלאקה') מוצקים ומרבית הזנים זקוקים לתמיכה מבנית ואינם יכולים לעמוד בכוחות עצמם. עם זאת, סוגים מסוימים (למשל, Metroxylon, Raphia, Pigafetta) דומים יותר לדקלים טיפוסיים, בעלי גזעים חסונים וזקופים. לצמחי ראטן רבים יש קוצים, אשר פועלים כמו ווים ומסייעים בטיפוס על גבי צמחים אחרים ובהרתעת אוכלי עשב. צמחי הראטן ידועים ביכולתם לצמוח לגובה מאות מטרים. מרבית אוכלוסיית הראטן העולמית (70%) מרוכזת באינדונזיה ונחלקת בין האיים בורניאו, סולאווסי וסומבאווה. שאר האספקה העולמית מגיע מהפיליפינים, סרי לנקה, מלזיה ובנגלדש.
עיבוד.