לדעתו של אוברבק, אופי האמנות האירופית הושחת ברחבי אירופה, עוד מאות שנים לפני המהפכה הצרפתית. הוא ביקש לבטא את האמנות הנוצרית לפני ההשפעה של תקופת הרנסאנס המאוחרת, תוך מחיקת ההשפעות שלה, וללכת בדרכי ציירי הרנסאנס האיטלקיים המוקדמים, עד לרפאל. יחד עם אמנים צעירים אחרים שלא היו מרוצים מהאקדמיה הוא הקים קבוצה בשם גילדת סנט לוק, המוקדשת לחקר חזונו האלטרנטיבי באמנות. לאחר ארבע שנים ההבדלים בין קבוצתו לבין האחרים באקדמיה הפכו לבלתי ניתנים לגישור, עד שאוברבק וחסידיו גורשו מהאקדמיה.
הוא נסע לרומא, לשם הגיע בשנת 1810. רומא הפכה במשך 59 שנים למרכז עבודתו. אליו הצטרפה חבורת אמנים דומים, ביניהם פטר פון קורנליוס, וילהלם פרידריך שדו ופיליפ וייט, ששכנו במשותף במנזר הפרנציסקני הישן של סן איזידורו, ונודעו בקרב חברים ואויבים כתנועת הנאזרין. העקרונות שלהם היו עבודה קשה וכנה וחיים קדושים. הם נמנעו מאליליות, ראו ברנסאנס שקר, ובנו את ההתחדשות על הטבע הפשוט ועל האמנות הרצינית של פרוג'ינו, פרנצ'סקו פרנסיה ורפאל. מארי אלנרידר הייתה תלמדתה באותה תקופה.
אוברבק בשנת 1813 הצטרף לכנסייה הרומית-קתולית, ובכך הוא האמין כי אמנותו זוכה לטבילה נוצרית.
לקונסול הפרוסי, ג'ייקוב סלומון ברתולדי, היה בית על פסגת גבעת פינסיאן, שנקרא פאלאצו צוקארי או קאזה ברתולדי, והוא העסיק את רביעיית הציירים: אוברבק, קורנליוס, ויט ושדו כדי לצייר פרסקו גדול בנושא סיפורם של יוסף ואחיו. הנושאים שנפלו בחלקו של אוברבק היו שבע שנות הרעב ויוסף שנמכר על ידי אחיו, שהסתיימו בשנת 1818.
באותה שנה הזמין הנסיך מאסימו מאוברבק, קורנליוס, וחבריהם לכסות את הקירות והתקרות של ביתן הגן שלו. ליד סנט ג'ון לטרן, עם ציורי קיר הממחישים את טאסו, דנטה ואריסטו. לאוברבק הוקצה חדר לקשט באיור של ירושלים. כמו כן קומפוזיציות שתפסו קיר אחד שלם, של המפגש של גודפרי דה בולון ופיטר הנזיר. לאחר עיכוב של עשר שנים, ציורי הפרסקו הושלמו.
אוברבק נבחר כחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1864.
הוא נפטר ברומא בשנת 1869. הוא נקבר בכנסיית סן ברנרדו אל טרמה.
יוז'ף ז'ודי
יוז'ף ז'ודי (בהונגרית: Zsudi József; אלברטירשה, 16 באפריל 1923 – 16 בפברואר 2013) היה במאי, שחקן יהודי-הונגרי, זוכה פרס יאסאי מארי (1968) אשתו הראשונה הייתה אנה ז'ודי עד 1968 ואשתו השנייה יודית ביטֵרה (1941).
ביוגרפיה.
ז'ודי נולד במשפחה יהודית בעיירה במחוז פשט בעלת מסורת של התיישבות יהודית במשך כ-200 שנה. כבר בילדותו שיחק בתיאטרון הילדים של אדן שיליגא. בין השנים 1939–1943 למד את יסודות המשחק בבית הספר הפרטי של ג'רג' נאג' (עד שנאג' היהודי גויס למחנות שירות העבודה, שהיה עבודות כפייה ליהודים, ואף ניספה שם בתחילת 1945). ז'ודי, בשל היותו יהודי, לא יכול היה לעבוד כשחקן אלא רק בתיאטרון גולדמארק, (שהציג רק לקהל יהודי) במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. שם מילא תפקיד במיוחד כעוזרה של השחקנית ז'וז'ה שימון, אך קיבל גם תפקידי משחק מינוריים. בתום מלחמת העולם השנייה בשנים 1945–1946 היה תלמיד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע לתחום הדרמה. בין השנים 1945–1949 שיחק בתפקידים משניים בתיאטרון הונגרי וב"תיאטרון מדאץ'" (Madách Színház). בין השנים 1949–1951 היה בצוות של חברת מאפילם (אולפן הסרטים הגדול והמשמעותי בהונגריה שנוסד בשנת 1948). בין השנים 1951–1955 היה הבמאי של "תיאטרון הכפר הממלכתי" (התיאטרון הוקם בשנת 1951 עם מטה בבודפשט על בסיס החלטה שהתקבלה במאי אותה שנה. תפקיד התיאטרון היה לקיים הצגות תיאטרון ביישובים הרחק מתיאטראות העיר. משנת 1955 שינה התיאטרון את שמו ל"תיאטרון גברת דרי"). בין השנים 1955–1957 היה חבר ב"בימת המשחק ההונגרית". משנת 1957 עבד כחלק מצוות הבמה העליזה, ומשנת 1965 עד 1973 היה הבמאי הראשי שלה. הוא היה אספן תעודות על "תולדות התיאטרון" והיה מחבר שותף ב"לקסיקון ההומור" בו חיבר כמה וכמה ערכים. בחודש אפריל 2014, נחנך שלט הנצחה בבית מגוריו לשעבר, על קיר הבית ברחוב טומפה 20 ברובע 9 בבודפשט.
עבודותיו בתיאטרון.
מספר הצגות הבכורה שלו שנרשמו במאגר התיאטרון: כמחבר: 3; כשחקן: 4; כבמאי: 54.
Khush (סרט)
Khush הוא סרט בריטי קצר באורך 26 דקות, משנת 1991 בבימויה של הבמאית והמפיקה, ילידת ניירובי, קניה פרטיבה פרמאר . הסרט מציג לסביות והומואים מהודו ובחלקים אחרים של אסיה. שדנים ביציאה שלהם מהארון, הקבלה שלהם וחיבוק המיניות שלהם. הסרט דן גם בהומוסקסואליות בפזורה ההודית.
הסרט.
הסרט כולל ראיונות ויש בו קטעי ריקוד ויצירות אמנות. בשפת האורדו, "Khush" פירושו "הנאה, אקסטזה משולהבת, של התעלות נמשכת ומצב רוח של שמחה מוקצנת והגנה מדומיינת". המושג khush לבני קהילת הלהט"ב באשר הם. בהודו, בבריטניה, בצפון אמריקה ובדרום אסיה, מכיל את המורכבויות המבורכות של להיות מוזר וצבעוני.
זהו סרטה השביעי של פרמאר. גוונדולין אודרי פוסטר , סופרת ובמאית סרטי נשים כתבה במילון הביקורתי הבינלאומי, ש- Khush הוא "אחד הסרטים הידועים ביותר של פרמאר שבמרכזם לסביות."
הבמאית פרמאר אמרה ש- Khush נכתב כ"דיאלוג" אודות פזורת הלהט"ב בדרום אסיה.
אי. אן קפלן , מחברת הספר 'מחפש אחר האחר: פמיניזם, קולנוע וחברי קהילת הלהט"ב' - Looking for the Other: Feminism, Film and the Imperial Gaze, אמרה ש- Khush "מתייחס להיווצרות הכפולה של הקולוניאליזם כפטריארכית והומופובית - הומופוביה שלא נמצא לה הד בתוך התרבות ההודית עצמה".
אורך הסרט 26 דקות, הוא מציג את רעיונותיו בשיטת ראיון. שהמיוחד בו שהמרואיינים מדברים למצלמה והמראיין אינו מושמע. פרמאר אינה משתמשת בקריינות בראיונות, ולכן המרואיינים מסבירים את העניינים בעצמם.
הסרט כולל ראיונות תיעודיים עם סצנות דרמטיות. בזמן שפרמאר ערכה את הסרט היא הוציאה את "ההומואים" ממנו ובמקום הגברים, היא מציגה נשים שצופות ברקדנית. היא משתמשת בשיטת "סרט בתוך סרט".
פסגת ג'ונסטון (אנטארקטיקה)
פסגת ג'ונסטון (באנגלית: Johnston Peak) היא פסגה חדה בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 13 קילומטרים מצפון להר מאר; ו-20 קילומטרים מצפון-מערב לפסגת דאגלס.
גובהה של הפסגה 733 מטרים מעל פני הים; פסגת ג'ונסטון היא ההר ה-4,683 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה.
גילוי הפסגה.
הפסגה התגלתה בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, בפיקודו של דאגלס מוסון.
מקור השם.
מוסון נתן לפסגה את שמה.
מוסון קרא לפסגה על שמו של פרופסור תומאס הארווי ג'ונסטון (Thomas Harvey Johnston), שהיה הביולוג הראשי של משלחת החקר.
אריק בוק
אריק בוק (במונגולית: Аригбуха хаан, בכתב מונגולי: ; 1219–1266) היה בן למשפחת המלוכה של האימפריה המונגולית. בוק היה בנו השביעי והצעיר ביותר של טולוי ונכדו של ג'ינגיס חאן. בשנת 1259, במותו של הכגן מונגקה חאן, בוק טען כי הוא בעת הלגיטימציה להפוך לכגן (חאן גדול; תואר שליטי האימפריה המונגולית, מקביל לקיסר). בעוד בוק הוכתר לצד תומכיו בצד אחד של האימפריה, קובלאי חאן, יריבו, הוכתר לשליט בידי תומכיו שלו. המאבק בין השניים הביא למלחמת האזרחים הטולויית אשר חילקה את האימפריה בין תומכי בוק באורדת הזהב וצ'אגאטאי לבין תומכי קובלאי באילח'אן ושושלת יואן. כוחותיו של בוק לבסוף נפלו לעליונותו הצבאית של קובלאי אך מלחמת האזרחים היא שהביאה לחלוקתה הסופית של האימפריה המונגולית.
ביוגרפיה.
אריק בוק היה בנם השביעי של טולוי וסורוקוטני בקי, נולד בערך עשור או יותר לאחר אחיו הגדולים הולאגו חאן וקובלאי חאן. אמו סורוקוטני הייתה נוצריה וקירבה את בנה לדת. בשנת 1248, קובלאי הציע להביא מורה קונפוציאני לבוק והתייעץ על כך עם אמו, בשונה מקובלאי, בוק מעולם לא יצר קרבה וקשרים עם בני האן. אחיו הבכור של אריק בוק, מונגקה חאן, נבחר בקורילטאי להיות הכגן (חאן גדול) בשנת 1251, דבר שמשפחתית קירב את בוק אל המלוכה. עם מותה של אמו סורוקוטני בשנה הבאה, ירש אריק בוק את אוהל אמו אשר נדד במהלך השנה מרכס הרי אלטאי בקיץ, ועד לגדות נהר אורנגו בחורף.
כאשר מונגקה חאן נפטר במהלך מערכה צבאית בסצ'ואן באוגוסט 1259, אריק בוק היה במונגוליה בשונה מאחיו קובלאי שהיה בסין והולאגו שהיה בממלכת פרס. תומכיו של בוק שהתנגדו להכתרתו של קובלאי נשבעו בנאמנותם לבוק בקורילטאי אזורי העבירו אליו את החותם הגדול שהשתמש בו לצורך הנפקת מסמכים להעברת הוראות לחיילים המוצבים במונגוליה ובצפון סין. לאחר שקובלאי הכריז על עצמו כגן בעודו בסין באפריל 1260, אריק בוק הוכתר עצמו ככגן בקורילטאי שהתרחש בבירה המונגולית חרחורין (כיום אובורחאנגאי), מה שהביא לתחילתה של מלחמת האזרחים הטולויית.
מלחמת אזרחים.
הנשק העיקרי של קובלאי נגד אחיו בוק היה חסימת המשלוח של תבואה סינית למונגוליה. בתגובה, אריק בוק ובית המשפט שלו הפכו את בסיס התבואה שלהם לחקלאות מטובה וגדות היניסיי הדרומי בדרום סיביר. באוגוסט 1260 כבש קובלאי את מונגוליה ומרכז כוחו של בוק בעוד היה על האחרון לסגת עם כוחותיו לגאנסו. ב-27 באוקטובר 1260 הובסו המפקדים המרכזיים של בוק ונפלו בקרב, מה שהביא את בוק להעביר שליחים לקובלאי לגבי הסדר. בעת נכנע בוק קובלאי קיבל את כניעתו ושב למרכז כוחו בחאנאבליק (בייג'ינג). בהמשך בוק בגד בהסדר ותקף את קובלאי בעזרת כיבוש מונגוליה. כוחותיו של בוק לא החזיקו זמן רב במונגוליה ורובם נפלו במהלך החורף.