בארצות הברית חיים כיום, לפי המשוער, בין 13 ל-16 מיליון אזרחים ממוצא צרפתי, כ-5% מהאוכלוסייה הכוללת, והם מרוכזים בעיקר במדינות לואיזיאנה, ניו אינגלנד ובחלקים של המערב התיכון. רובם ממוצא קנדי-צרפתי. הקהילה הצרפתית בלואיזיאנה מורכבת מקריאולים, שהם צאצאי המתיישבים הצרפתים באזור צרפת החדשה, ומקייג'ונים, שהם צאצאי מתיישבים מחבל אקדיה שגורשו משם על ידי הבריטים בשנת 1758. מרבית הקהילה הצרפתית בניו אינגלנד מורכבת מצאצאי מהגרים שהגיעו לאזור מקוויבק בין המחצית השנייה של המאה ה-19 לשנות השלושים של המאה ה-20. מהגרים אלו רצו להיות חלק מהמהפכה התעשייתית בניו אינגלנד שהביאה לגידול מאסיבי בענף הטקסטיל והעץ באזור. בתחילת המאה העשרים, כשליש מעובדי תעשיית הטקסטיל בניו אינגלנד היו קנדים צרפתים. הסופר ג'ק קרואק, למשל, וכן השחקן מאט לה בלנק, הם צאצאים של מהגרי עבודה שהגיעו מקוויבק לניו אינגלנד. כיום לכרבע מאוכלוסיית ניו המפשייר מיוחס מוצא קנדי צרפתי.
הוגונוטים רבים שברחו מצרפת במהלך מלחמות הדת הגיעו לקולוניות האנגליות וההולנדיות ביבשת אמריקה במהלך המאה ה-17. הם אינם קנדים צרפתים. אף על פי שהם היו רבים והגיעו כמעט לגודל האוכלוסייה הצרפתית בקוויבק באותה התקופה, הם נטמעו בתוך האוכלוסיות המקומיות ואיבדו את זהותם הצרפתית. ניתן למצוא עדויות מעטות לקהילה זו, כמו למשל בעיר ניו רושל שבניו יורק שנקראה על שם העיר לה רושל בצרפת שהייתה מוקד הדת ההוגונוטית בצרפת החל משנת 1568 ושממנה ברחו רבים לעולם החדש.
צאצאי הקנדים הצרפתים בארצות הברית מדברים לרוב אנגלית ונטמעו באוכלוסייה האמריקאית. עם זאת, חלקם שומרים על זהות מוצאם כקנדים צרפתים. חלקם מכנים את עצמם כיום French Americans.
ההבחנה בין בני הלאום הקנדי צרפתי, לבין מהגרים מצרפת ומשאר העולם דובר הצרפתית, עשויה להיות מטושטשת בארצות הברית יותר מאשר בקנדה.
היסטוריה.
תחת שלטון ממלכת צרפת.
האירופאי הראשון שהגיע לאזור קוויבק היה ז'אק קרטייה, אשר הפליג לאורך נהר סנט לורנס בשנת 1535.
סמואל דה שמפלן, אביו-מייסדו של החבל, הגיע בתחילת המאה השבע עשרה לקוויבק במסגרת משלחת.
העיר קוויבק סיטי נוסדה בשנת 1608 על ידי קבוצה בראשותו, במקום בו היה יישוב של אינדיאנים משבט האירוקוי (היישוב היה קיים בשנת 1535 כאשר קרטייה חקר את האזור, אולם ננטש קודם להקמת קוויבק סיטי). דה שמפלן היה גם מושלו של החבל עד לשנת 1627, וכן עסק בחקר האזור.
בשנת 1627 אסר המלך לואי ה-13 על מתיישבים שאינם קתולים להתיישב בצרפת החדשה, שהפכה בשנת 1663 למושבת כתר צרפתית על פי הכרזת לואי ה-14, מלך צרפת.
תחת שלטון ממלכת בריטניה.
בריטניה זכתה בשליטה בקנדה בעקבות ניצחונה על צרפת במלחמת שבע השנים וחתימת חוזה פריז בשנת 1763, לפיו העדיף מלך צרפת לואי ה-15 את השטחים של צרפת בגוואדלופ, ואת מטעי הסוכר הגדולים המצויים באי, על השליטה בצפון-אמריקה.
על פי צו מלכותי בריטי משנת 1763 הפכה קוויבק לפרובינציית קנדה, וכל תושביה הפכו באחת לנתינים של השלטון הבריטי. עם זאת, התעקשות האוכלוסייה דוברת הצרפתית לשמר את תרבותה, שפתה, דתה הקתולית ומסורותיה, והכוח הפוליטי שהפעילה, עשה את שלו. בשנת 1774 העביר הפרלמנט הבריטי את חוק קוויבק המשמר את השפה הצרפתית והתרבות הצרפתית במחוז, וכן משמר בפרובינציית קוויבק את הדין האזרחי הצרפתי.
בעקבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית התיישבו באזור תומכים רבים של בריטניה ובעקבות התיישבות זו חולקה המושבה לשניים - בחוק החוקה של 1791 לפיו חלקה הדרומי של המושבה ייקרא "קנדה העליונה" (לימים, פרובינציית אונטריו) ובה יחול המשפט האנגלי, וחלקה הצפוני של המושבה - "קנדה התחתונה".
לאחר מרד הפטריוטים בשנת 1837 איחדה ממשלת בריטניה את שתי הקנדות בשנת 1841 לפרובינציית קנדה.
קוויבק כפרובינציה אוטונומית בקנדה.
בשנת 1867 יצרה פרובינציה זו יחד עם ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה את קונפדרציית קנדה. פרובינציית קנדה חולקה לשני חלקים - אונטריו וקוויבק.
שנות השישים מציינות את עלייתה של התנועה הבדלנית בקוויבק שביקשה לנתק את הפרובינציה מקנדה ולהקים מדינה עצמאית. פלג קיצוני של התנועה שכונה בשם החזית לשחרור קוויבק (Front de libération du Québec) אף נקט בפעולות טרור שונות להשגת מטרותיה. במשבר אוקטובר 1970 הגיבה הממשלה הקנדית באופן תקיף לאחר שנחטפו ג'יימס קרוס, הנספח הכלכלי הבריטי של קנדה, ופייר לאפורט, שר בממשלת קוויבק.
בעקבות אירוע זה הכריז ראש הממשלה פייר טרודו על תקנות חירום והשלטונות עצרו מאות פעילים בקוויבק. בתגובה רצחו החוטפים את לאפרוט. הרצח עורר זעם רב בקוויבק, והביא למעשה לסופה של קבוצת הטרור.
בשנת 1976 הפתיעה קוויבק את העולם, כאשר מפלגת קוויבק בראשותו של רנה לווק זכתה בבחירות. המפלגה קראה להקמתה של קוויבק כמדינה עצמאית. בשנת 1977 אישר הפרלמנט של הפרובינציה את "חוק ה-101" או "צו השפה הצרפתית", הקובע כי צרפתית תהא השפה היחידה הנהוגה במקומות ציבור.
בשנת 1980 יזם רנה לווק כמושל קוויבק משאל עם בו הבוחרים נתבקשו להחליט בשאלת העצמאות של הפרובינציה, אולם 60% מהבוחרים הצביעו נגד.
בשנת 1990 התרחש משבר אוקה על שליטה בקרקעות בין הממשל לבין האומות הראשונות.
ב-30 באוקטובר 1995 נערך משאל העם השני בקוויבק, שגם בו הצביעו הבוחרים נגד עצמאות, אם כי ברוב קטן יותר של 50.6% קולות.
ב-27 בנובמבר 2006 אישר הפרלמנט הקנדי חוק הקובע כי קוויבק היא "אומה בתוך קנדה המאוחדת". ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, הוא שגיבש את נוסח החוק, שזכה לתמיכת רוב מכריע של חברי הפרלמנט.
תרבות.
שפה.
צרפתית קנדית הוא מונח מטרייה עבור סוגים שונים של צרפתית מדוברת על ידי הקנדים הצרפתים. קיימים מספר ניבים עיקריים, הנוהגים באזורים שונים, חלקם מרוחקים גאוגרפית: צרפתית של קוויבק, צרפתית של אקדיה, צרפתית של מטי (Métis), צרפתית של ניופאונדלנד, צרפתית של אונטריו, של קנדה מערב, ושל ניו אינגלנד. ההבדלים הם מינוריים במבטא ובאופן היגוי של ביטויים מסוימים, אך ניתנים לזיהוי אצל האוכלוסייה המקומית דוברת הצרפתית. ועדיין, צרפתית קנדית היא ניב מובחן, בעל מאפיינים שונים מהצרפתית הפריזאית (למשל אופן היגוי העיצורים, באופן מעט שונה מהנהוג בצרפת) הכולל גם ביטויים מקומיים שנכנסו לשפה.
יש גם צרפתים קנדים המדברים אנגלית קנדית או אמריקאית אנגלית, במיוחד אם הם מתגוררים באופן גורף דוברי אנגלית מחוזות קנדיים או בארצות הברית.
בקוויבק, מעל שישה מיליון צרפתים-קנדים הם ילידי דוברי צרפתית. רק 599,225 (7.7% מכלל האוכלוסייה) בקוויבק הם דוברי אנגלית, או דוברי אנגלית קוויבקית (אנגלית מקומית שהושפעה מהמבטא ומאוצר המילים הצרפתי), ואחרים הם אלופונים, כלומר מהגרים ששפת אמם אינה צרפתית, אך הם אשר מדברים גם צרפתית ולא אנגלית בבית). בארצות הברית, ההטמעה של השפה האנגלית אצל האוכלוסייה ממוצא קנדי צרפתי, הייתה משמעותית יותר, וקיימים מעט מאוד אמריקאים ממוצא קנדי צרפתי בארצות הברית, שהם דוברי צרפתית כיום.
רוב דוברי הצרפתית, מכל המקורות, נמצאים במחוז קוויבק, שם הם מהווים את הרוב שפה של קבוצה, ועוד מיליון מפוזרים בכל שאר קנדה. כ 31% של אזרחים קנדים הם דוברי צרפתית ו-25% הם ממוצא קנדי-צרפתי. לא כל דוברי צרפתית ממוצא צרפתי, ולא כל האנשים של קנדי-צרפתי מורשת נמצאים באופן בלעדי או בעיקר דוברי צרפתית.
דוברי צרפתית אשר חיים בפרובינציות קנדיות אחרות מלבד קוויבק, מוכרים כדוברי שפת מיעוט, על פי החוק הקנדי, וזכאים לשירות בשפתם. אף על פי שבפועל שירותים בשפה הצרפתית בדרך כלל זמינים יותר בערים בירה ובערים גדולות, ולא תמיד בכל כפר או עיירה.
ב-7 ביולי 1969 הוכרזה הצרפתית כשפה רשמית שווה לאנגלית. הכרזה זו גרמה לתהליך הזדהות של קנדה כמדינה דו-לשונית ורב-תרבותית ברמה הפדרלית.
חוקת קנדה מציינת כי:
החוק המקומי בקוויבק קובע כי השפה הרשמית היחידה היא צרפתית. לחוק זה יש הגנות שונות, אך הוא מאפשר חופש מסוים לדוברי האנגלית והשפות הילידיות. למרות שצרפתית היא שפת הממשל בקוויבק, בפועל, קוויבק מספקת חלק מהשירותים הממשלתיים גם באנגלית, בנוסף לצרפתית.
הנצרות הקתולית היא הדת העיקרית של הצרפתים הקנדים. ממלכת צרפת אסרה על מי שאינו קתולי להתיישב בצרפת החדשה מ-1629, וכך כמעט כל צרפתי שהגיע לקנדה היה קתולי. בארצות הברית, מספר משפחות של קנדיים-צרפתיים המירו את דתם לנצרות פרוטסטנטית. אף שקנדה היא מדינה חופשית וליברלית, אף כיום אין חקיקה בקוויבק המפרידה את הדת מהמדינה.
עד 1960, הייתה הדת הקתולית מרכיב מרכזי וייחודי של הקנדיים הצרפתיים בהגדרת הזהות הלאומית שלהם. הכנסייה הייתה מקום המפגש החברתי בחיי האזרח הקנדי-צרפתי, וחלק מהחיים הציבוריים. ציטוט פסוקים, ודיון על צווים דתיים והתאמתם לחיי היום יום היו מקובלים בחברה, בתקשורת ובמערכת החינוך. צווים דתיים ממקור נוצרי, לדוגמה צווים לאהבת הזולת וסיוע לחלש, כמו גם לאהבה לאל, נמצאים בתרבות, בגנים ובבתי הספר, בבתי חולים ובבתי יתומים, ועוד, והם בעלי השפעה רבה בחיי היום יום באופן כללי. במהלך המהפכה השקטה של 1960, עם זאת, הקיום המעשי של טקסי הדת והשמירה האדוקה עליהם ירדו באופן דרסטי. כיום הנוכחות של הכנסייה בקוויבק נמוכה. באופן פרדוקסלי, כיום משמשים צווי הדת הנוגעים לאהבת הזולת, כרציונל לאהבת אדם ומתן זכויות האדם למיעוטים מוחלשים, כדוגמת להט"ב.