תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון, המופעלת על ידי רכבת ישראל, משרתת את ציבור המשתמשים בנמל התעופה בן-גוריון, הן עובדי הנמל והן הנוסעים, וכן את הנוסעים למרכז העסקים והכנסים, איירפורט סיטי, הפועל בסמוך.
היסטוריה.
תחנת הרכבת נבנתה כחלק מבניין טרמינל 3 בנתב"ג בתכנונו של אדריכל צבי לישר, משרד לישר-אלדר אדריכלים.
התחנה נפתחה ב-10 באוקטובר 2004, מספר שבועות לפני שהחל לפעול טרמינל 3. היא נבנתה כחלק מפרויקט A1 לבניית קו הרכבת החדש לירושלים. בתחילה התחנה שימשה כתחנת קצה לרכבות המגיעות מצפון; בהמשך נחנכה המסילה עד לתחנת הרכבת פאתי מודיעין.
בחורף של דצמבר 2013, עקב גשמים עזים, קרס קיר דופן של אפיק נחל שפירים, ומי הנחל הציפו את מנהרת שפירים בה עובדת המסילה. נגרם נזק חמור לקווי התקשורת ולמסילה עצמה והיא הושבתה למשך זמן רב.
התחנה שימשה כתחנת הקצה של קו הרכבת החדש לירושלים החל מפתיחתו של הקו ב-20 בספטמבר 2018 ועד ה-21 בדצמבר 2019 עם השלמת תשתית החשמול ופתיחת הקו עד תחנת הרכבת תל אביב – ההגנה.
התחנה נסגרה ברבעון הראשון של שנת 2020 עקב התפשטות מגפת הקורונה. אולם לאחר יותר משנה לאחר סגירת התחנה, התחנה חזרה לפעילות באפריל 2021.
מבנה התחנה.
בתחנה מסילה כפולה משני צידי רציף אי - מסילה מערבית (צמודה לרציף מס' 1) ומסילה מזרחית (צמודה לרציף מס' 2). בתחנה יש מעליות, דרגנועים ומדרגות המובילים לאולמות הנוסעים בטרמינל 3. גג התחנה מתפקד כרחבת כניסה לטרמינל 3.
בספטמבר 2018 פרסה חברת SEMI ישראל תשתית חשמול עילי בתחנה (זו התחנה השנייה שחושמלה בארץ). המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
דרומית לתחנת נתב"ג קיימת תחנה תפעולית.
תוכניות עתידיות.
בעתיד תחובר המסילה המזרחית אל מערך המסילות הקיים בתחנה במחלף מסילתי, בנוסף לקו הרכבת המהיר לירושלים. עם ביצוע ההתחברות יהווה אזור נתב"ג צוואר בקבוק ברשת המסילות ולפיכך נדרש ביצוע תוכנית שדרוג לתחנה כדי להגדיל את קיבולת הרכבות, את הגמישות התפעולית ברשת המסילות ואת הנגישות לנתב"ג. בפברואר 2016 הקציב משרד התחבורה תקציב לקידום התכנון של הפרויקט. הפרויקט נמצא כעת בשלב תכנון מפורט על ידי חברת ח.פ.ת במטרה להתחיל בביצוע כבר ב-2020.
לתוכנית השדרוג עלות כוללת של כ-1.6 מיליארד ש"ח והיא כוללת הוספת שתי מסילות רכבת חדשות לאורך מקטע של 6 ק"מ דרומית לשתי המסילות הקיימות, מאזור מחלף לוד במזרח ועד אזור מושב צפריה במערב. מבנה התחנה יהיה חדש כולו והוא יחליף את המבנה הקיים. התחנה החדשה תורכב משני מבנים מקורים וממוזגים: מבנה ראשי מעל שתי המסילות הקיימות ומבנה משני מעל שתי המסילות החדשות המתוכננות. שני המבנים יחוברו באמצעות גשר הולכי רגל.
קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה.
מקרא סימנים
♿ - אוטובוס עירוני נגיש
לוקיאנוס מסאמוסאטה
לוקיאנוס מסאמוסאטה (ביוונית: Λουκιανὸς ὁ Σαμοσατεύς; 120 - אחרי 180 לספירה) היה רטוריקן וסאטיריקן יווני ממוצא אשורי.
חייו.
לוקיאנוס נולד בעיר סאמוסאטה (ביוונית: Σαμόσατα), על גדות נהר פרת בפרובינקיה הרומית של סוריה (כיום סאמסאט שבטורקיה על גבול סוריה). הוא מעיד על עצמו: "הנני אשורי מארץ הפרת". משפחתו הועידה אותו לעסוק בפיסול, אך עד מהרה פנה ללימוד הרטוריקה. הוא למד משפטים בעיר אנטיוכיה, ואחרי כן שימש כפרקליט ולימד רטוריקה, תחילה באנטיוכיה ואחר כך באתונה, שם החל לכתוב ולפרסם את יצירותיו. מאתונה יצא למסע הרצאות באיטליה, בגאליה (כיום צרפת) ובאסיה הקטנה. לבסוף קבע את מושבו באלכסנדריה שבמצרים, שאליה נשלח על ידי הקיסר מרקוס אורליוס כדי למלא תפקידים מנהלתיים ושיפוטיים. משערים שלוקיאנוס מת באלכסנדריה, אך לא ידוע באיזו שנה.
יצירותיו.
אף כי לשונו המקורית הייתה ארמית, לוקיאנוס כתב את יצירותיו בלשון היוונית.
הוא ניסה את כוחו בסגנונות כתיבה שונים, אך לבסוף המציא את סגנון הדיאלוג ההומוריסטי - בין דיאלוג פילוסופי לבין קומדיה. אומנם ייתכן שחלקן אינן מקוריות, אך נותרו בידינו למעלה משמונים יצירות המיוחסות לו, שהחשובות שבהן: "שיחות אלים" ו"שיחות מתים". גיבורו מניפוס עולה לשמים ונפגש עם האל זאוס, המקבל בקשות לעזרה מכל קצוות תבל אך איננו יודע למי לעזור תחילה.
לוקיאנוס לועג לאלים בשל אי קיומם, לעשירים בשל קמצנותם, ולעניים בשל קנאתם. הוא אומנם שם ללעג גם את הפילוסופים, ועם זאת העריץ את אפיקורוס וכתב עליו: "אלו ברכה ושלוות נפש אפיקורוס מעניק לקוראיו; הוא משחרר אותם מפחד ומתקווה, ומפתח בקרבם את האמת ואת התבונה."
לוקיאנוס סלד מכל אמונה בעל-טבעי ולא הייתה בו אהדה כלפי המגמות הדתיות של תקופתו.
מאז המאה ה-19 היה נהוג לשייך ללוקיאנוס את הספר "על האלה הסורית" (Περὶ τῆς Συρίης Θεοῦ), שמתאר את פולחן האלה אטארגטיס (Ἀτάργατις) (בארמית עתרעתה) במקדשה ששכן בעיר היירופוליס (Ιερόπολις). אך כיום ישנם ספקות לגבי שיוך זה. ראשית, הוא נח על יסודות רעועים: הפריט העובדתי העיקרי שמקשר בין לוקיאנוס לכותב הוא ששניהם היו סורים מתייוונים. שנית, כותב הספר מציג יחס מכבד כלפי הדת והמסורת, לעומת לוקיאנוס, שנהג לפקפק ולזלזל בהן. ראיה נוספת לשיוך ללוקיאנוס היא פירוש של חלקים ופרטים מהספר כסטיריים, אך טענה זאת שנויה במחלוקת. קיים גם פן מעגלי לטענות בקשר לספר: כיוון שהספר לא אמין, נאמר שנכתב על ידי לוקיאנוס הסאטיריקן, אך בו-זמנית, השיוך ללוקיאנוס שימש תחמושת לטענות שהספר אינו אמין או סאטירי.
לוקיאנוס תיאר בכתביו גם מסעות אל הירח ואל כוכב הלכת נוגה, חיים בחלל ומלחמות בין הכוכבים, ולכן ניתן לכנותו "אבי המדע הבדיוני". ביצירתו "פילופסאודס" ("אוהב השקרים") נמצא הסיפור המקורי של שוליית הקוסם.
בכתביו ישנם רק אזכורים מעטים ליהודים. ב"פילופסאודס" הוא מספר על "הסורי מפלשתינה" (ביטוי המתייחס ליהודי, כמו אצל אובידיוס) שעסק כמגרש שדים. ב"טראגודופודאגרה" (Tragodopodagra, 171-173 (655-657) — F84R) נזכרים "כישופיהם של יהודים". ב"אלכסנדר נביא השקר" נאמר שנביא השקר פלט כמה מילים בלתי מובנות שנשמעו כמו עברית או פיניקית.
לקט של יצירותיו הופיע בדפוס לראשונה בפירנצה ב-1499. בין היתר, הייתה לו השפעה על סיראנו דה ברז'ראק, שכתב את הרומן "מדינות ואימפריות על הירח", ועל וולטר, שכתב את הסיפור "מיקרומגאס".
שלמה פרחון
רבי שלמה בן אברהם בן פַּרחוֹן, מילונאי יליד 'מצודת בני חמאד' שבאלג'יריה שהיגר לאיטליה, והיה ממפיצי תורת הלשון הספרדית באיטליה במאה ה-12, בן דורו של רבנו תם, ומחבר 'מחברת הערוך'.
שם משפחתו יחיד במינו, אך מכך שהוא כותב בצמוד לשם משפחתו "הידוע" נראה שהיה מוכר בשם זה.
קורות חייו.
בן פרחון נולד לפי דבריו במצודת בני חמאד. לימים היגר לסלרנו שבדרום איטליה, ושם השלים את מילון המקרא שלו, מחברת הערוך. לא ידוע תאריך לידתו או תאריך פטירתו, אך לפי דבריו בסיום ספרו הוא מעיד שסיים את ספר הדקדוק שלו בשנת 1161 בעיר סלרנו שעל שפת הים (בדרום איטליה).
באין מסמכים או תאריכים, יש מלומדים שהתעמקו וסוברים כי פרחון נולד בקלעת איוּבּ, היא בימינו קלטיוד (Calatayud) אשר בחבל אראגון, ספרד. מכאן הכתוב על הוצאת 'מחברת הערוך' ועוד, "ר' שלמה בן פרחון ממלכת אראגון", ובכתבים בלועזית Abraham Salomon Ibn Parḥon Aragonensis.
הערוך.
בן פרחון התפרסם בעיקר על ידי ספרו 'הערוך'. על אף שהמחבר עצמו כינהו 'הערוך', הספר נקרא בפי כל "מחברת הערוך" כדי להבדילו מספר הערוך שחיבר רבי נתן מרומי, אף על פי ש"מחברת" הוא שם הניתן לכל אוסף כתבים.
הספר מקיף את הלקסיקוגרפיה העברית של ימי הביניים לאחר רבי יונה אבן ג'נאח, והוא גם מודיע בהקדמתו כי שאב מספרי יונה אבן ג'נאח ויהודה חיוג' וספר השרשים הוא הבסיס שעליו הוא ייסד את מילונו. בספרו הוא מזכיר את מילוניהם של מנחם בן סרוק ורבי נתן מרומי בן יחיאל.
לפי דבריו קיבל בן פרחון תורה מפי שלשה חכמים גדולים – רבי אברהם אבן עזרא, רבי יהודה הלוי, ורבי אפרים מקלעה (תלמידו של הרי"ף); אך נראה שלא היה תלמידם של רבי אברהם אבן עזרא ורבי יהודה הלוי ממש, אלא דן אתם בסוגיות מספר כדבריו: , אך לרבי אפרים מקלעה היה תלמיד חבר.
ב-1170 טען רבי יהודה אבן תיבון ש"הערוך" אינו אלא פלגיאט של מילון אבן ג'נאח; אך טענה זו אינה צודקת, הואיל ובימי הביניים מקובל היה יחס ליברלי לגבי השימוש בספרי אחרים. בנוסף לכך, מכיל ספרו של פרחון חומר מקורי, בין היתר חומר בעל עניין היסטורי-ספרותי והלכתי, וכן פירושים מקוריים לקטעים מקראיים.
עיקר חשיבותו של ספרו בהיותו כתוב עברית – עבור היהודים שישבו בעולם הנוצרי – ומביא להם את הישגי הבלשנות העברית שהושפעה מהבלשנים הערביים בספרד. זוהי גם מטרתו המוצהרת של פרחון, ובכך הלך בעקבות מורו אבן עזרא. הספר זכה לתפוצה רבה בשל בהירותו, רהיטותו וסגנונו המלוטש.
את החיבור העתיק והוציא לאור זלמן בן גוטליב בן כוכב טוב בשנת תר"ד (1844). בעמוד האחרון של הספר כותב המעתיק:
ולסיום מוסיף מעתיק הספר בשמו של מ"א גינזבורג: .
הכנסייה הרוסית-אורתודוכסית
תחנת הרכבת נתב&quot;ג
איזולרבנד
תהודה מסלולית