ב-2007 התמנתה למרצה בכירה בחוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב עם זכייתה במלגת אלון, והחל מ-2019 היא פרופסר מן המניין. ב-2008-9 הרציג הייתה עמיתת אנדרו וו. מלון בספריית האנטינגטון בקליפורניה, בשנת 2012 נבחרה הרציג לקבוצה הפותחת של האקדמיה הצעירה למדעים – מייסודה של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנים 2013-2014 שימשה כעמיתת מחקר במרכז לחקר הרנסאנס של אוניברסיטת הרווארד בפירנצה. החל מ-2014 ועד 2021 שימשה כראש מכון קוריאל ללימודים אירופאיים באוניברסיטת תל אביב. הרציג הייתה האחראית על תחום ההיסטוריה הדתית באגודה האמריקנית ללימודי הרנסאנס וחברה בוועדה של מדעי הרוח והחברה במוסד ביאליק, וכן הייתה חברה בוועדה המיעצת של כתב-העת Renaissance Quarterly. היא חברת מערכת בכתבי-העת Mediterranean Historical Review, Magic, Ritual, and Witchcraft, חברת מערכת של סדרת הספרים I Tatti Studies in Italian Renaissance History, ובועדה האקדמית של פרויקט ארכיון מדיצ'י בפירנצה. הרציג היא סגנית יו"ר של החברה ההיסטורית הישראלית ופעילה לקידום שוויון מגדרי באקדמיה הישראלית.
תחומי מחקרה.
הרציג מתמחה בהיבטים הדתיים והמגדריים של החיים בעת החדשה המוקדמת. היא פרסמה רבות על הרנסאנס האיטלקי, משפטי האינקוויזיציה באיטליה, הרפורמציה הקתולית, מינות וקדושה, חיי הנזירות, המרות דת, רדיפת המכשפות, תולדות המיסטיקה וההיסטוריה של המיניות. מוקד מחקריה האחרונים הוא עבדות באיטליה של העת החדשה המוקדמת.
ספרה המחקרי הראשון היה Savonarola's Women: Visions and Reform in Renaissance Italy, מ-2008. הספר מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה ופורסם באנגלית ואיטלקית. הספר עוסק בקבוצות הדתיות שפרחו מחוץ לפירנצה בזמן "מלחמות איטליה" (1494-1530), והושפעו מהאידאולוגיה הדתית של סבונרולה. בספרה טוענת הרציג שנשים מתנבאות מילאו תפקידי מפתח בהנהגה הרוחנית של זרמי הרפורמה האלו. גברים ממשיכי דרכו של סבונרולה חברו לנשים בעלות גישות דומות שהיו מחויבות לרפורמות הדתיות של סבונרולה ונהנו ממוניטין של קדושה, וזאת למרות שבחייו סבונרולה ביקר את תופעת החזיונות האקסטזיים אצל נשים. הספר של הרציג חוקר את התנאים הייחודיים שאפשרו לנשים מהמסדר הדומיניקני כמו קולומבה דה רייטי, לוצ'יה ברוקדלי דה נרני, וקתרינה דה רקוניג'י להפוך למנהיגות הרוחניות של חוגים סבונרוליים שונים בעשורים שלאחר הוצאתו להורג של סבונרולה ב-1498. המחקר גם מתחקה כיצד לאחר ועידת טרנטו (1545-1563), ועל רקע עלייתם של אידיאלים דתיים חדשים, כותבי תולדותיה של התנועה הסבונרולית פעלו למחיקת התיעוד ההיסטורי על תפקידן נשים בביסוס פולחן הקדושים של סבונרולה ובהפצת האידאולוגיה הדתית שלו בעשורים הראשונים שלאחר מותו. העיסוק בתהליכי ההשכחה וההשתקה של  נשים ושל בני קבוצות שוליים בחברה ממשיך לאפיין את פועלה המחקרי של הרציג גם בעבודתה המאוחרת יותר.
בספרה השני “Christ Transformed into a Virgin Woman” מ-2013, עסקה הרציג בציד מכשפות. היא חקרה את העניין הרב שגילה הנזיר הדומניקני, האינקוויזיוטור ורודף המכשפות היינריך קרמר (אינסטיטוריס), מחברו של "פטיש המכשפות" הנודע לשמצה, ברוחניות הסומטית של לוצ'יה ברוקדלי דה נרני ושל כמה מיסטיקניות איטלקיות נוספות שנחשבו לקדושות עוד בחייהן. הרציג מציגה את דמותו של קרמר מתוך קריאה צמודה בכמה מהכתבים הפחות מוכרים שלו, במיוחד ה-Sancte Romane ecclesie fidei defensionis clippeum adversus Waldensium seu Pikardorum heresim (מגן להגנת הכנסייה הרומית הקדושה נגד המינות של הפיקרדים והולדנזים, מ-1501) וכן על ממצאים ארכיוניים חדשים הנוגעים לקשריו עם אינקוויזיטורים דומניקנים אחרים ועם נשים מיסטיקניות באיטליה. הספר חוקר את הקשר שבין הייצוג של כישוף שטני כפרקטיקה נשית לבין תהליכי הפצת מוניטין הקדושה של מיסטיקניות איטלקיות אדוקות אל מחוץ לתחומי חצי האי האיטלקי. ערב פרוץ הרפורמציה של מרטין לותר, קשר זה מצא את ביטויו בזיקה התוכנית העמוקה בין חיבורים דמונולוגים כמו 'פטיש המכשפות' שחיבר קרמר לבין הנוכחות של אותן נשים מיסטקניות שהתפרסמו הודות לדיווחים על ההופעה הניסית של סימני הסטיגמטה (פצעי הצליבה של ישו) על גופן. הרציג טוענת שזיקה מורכבת זו הייתה קשורה לחששות החמורים מפני קבוצות מינות דתיות, שהונהגו על ידי גברים הטרודוקסים, ובפרט מפני הכיתות ההוסיטיות (מיסודו של יאן הוס) שהתפשטו בבוהמיה ומורביה במאות ה-15 וה-16, כמו גם לפחד הגובר מפני הדתות המונותיאיסטיות היריבות; קרי מהיהדות ומהאסלאם. בנוסף ב-2014 התפרסם ספרה "ההומניזם ותרבות הרנסאנס באיטליה" כחלק מספרי הקורס האקדמי "על סף העת החדשה: אירופה 1350-1660" בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
ספרה האחרון של הרציג "A Convert's Tale" יצא לאור ב-2019, ובו ניתוח של הדינמיקה המורכבת של המרה לנצרות בקרב הקהילה היהודית בצפון איטליה בימי הרנסאנס. הספר הוא מחקר מיקרו־היסטורי של חייו של סלומונה דה סאסו (עם הטבלתו לנצרות שונה שמו לארקולה דה פדלי), אחד מאומני המתכת היהודים הידועים ביותר של הרנסאנס האיטלקי, שב-1491 אולץ להיטבל לנצרות בטקס גדול בקתדרלה של פרארה. הספר מציג היסטוריה חברתית של המרה דתית המבוסס על מחקר ארכיוני רחב היקף, ועל שיחזור מפורט של השתלשלויות העניינים שהובילו להתנצרותה של משפחה יהודית שלמה. בהמשך מתחקה הרציג אחרי ההשלכות שהיו להמרת הדת על שאר בני המשפחה, ומציגה את הנסיבות המשתנות במשך שלושת העשורים הבאים. הספר חוקר שאלות הנוגעות לזהות דתיות, משטור המיניות, ניעות (מוביליות) חברתית, והתפקיד ששיחקו כל אלו ביחסי פטרונות, בתרבות החומרית וביצירה האמנותית שהיו לסימן ההיכר של חצרות צפון איטליה בימי הרנסאנס.
מחקרה האחרון של הרציג חשף מקרה של אונס מאורגן של קבוצה של שפחות יהודיות במכלאת העבדים בליבורנו בשנת 1610. המחקר, שהתפרסם ב-American Historical Review הראה כיצד אלימות מינית שימשה את המערכת הפוליטית ככלי לשליטה בקהילה היהודית המשגשגת שבעיר. הרציג אף הציגה את המעורבות הישירה של פוליטיקאים בכירים במדינה הטוסקנית במקרה. חשיפת המקרה קיבלה הדים בתקשורת ההמונים במדינות שונות.
תנועת יחד
תנועת יחד - תנועת ילדים הפועלת בעיר בית שמש במספר שכונות ומטרתה לקדם שינוי חברתי בעיר. התנועה הוקמה ב-2007, ביוזמה של חברי גרעין 'יחד' הפועלים בעיר והגרים בשכונת ה-8 קומות בבית שמש. התנועה הקומה מתוך צורך להוות מענה לילדי השכונה, אשר מרבית ילדים למשפחות עולים.
בראשית דרכה מנתה התנועה כעשרה אנשי צוות, 'אחים גדולים' אשר היו מגיעים לשכונה בשבת ומעבירים פעילות לכל ילד שרצה להשתתף. עם צמיחת התנועה התרחבה הפעילות גם לפעילות אמצע שבוע וכן אירועים סביב מעגל השנה שכללו: טיולים לקראת חגים, נשף פורים, ניקיון שכונתי לקראת פסח ועוד.
חזון התנועה.
בעת הקמת התנועה עמדו לנגד עיני המייסדים שתי מטרות:
הפעילות של התנועה מתמקדת בעיקר במטרה הראשונה אשר זו השוגה על ידי נוכחות המדריכים-'אחים גדולים' בשכונה. לאחר כשנתיים החלה התנועה להתמקד בקידום מנהיגות של ילדי השכונה, באמצעות קיום סמינריונים למנהיגות לילדי השכונה, על ידי פרויקטים של מחויבות אישית ושבותנים משותפים עם תנועות נוער אחרות.
כיום התנועה פועלת בשני מוקדים עיקרים בעיר ומונה כ-80 חניכים וכ- 20 אנשי צוות.
פרויקט מנהיגות.
אחד מהתחומים בהם בחרה התנועה להתמקד הייתה מנהיגות בקרב יוצאי העדה האתיופית יוצאי השכונה. כחלק מהנהגת הפעילות היה דגש על החיבור בין ילדי השכונה שנולדו בארץ לבין הוריהם שעלו את המסע מאתיופיה ולעיתים בשל קשיי הקליטה בני השכונה לא היו מודעים למורשם ועברם התרבותי. במהלך התוכנית נחשפו משתתפי התוכנית להיסטוריה של הביתא ישראל, ומבצעי העלייה של העדה.
מערכת רטי
פתיחת רטי-צוקרטורט
רב אוריינות
רב אוריינות (באנגלית: Multiliteracies) היא מונח שהוטבע באמצע שנות ה-90 על ידי "קבוצת ניו לונדון". המונח מתייחס לאוריינות בהקשר תאורטי ופדגוגי. גישה זו מדגישה שני היבטים מרכזיים של אוריינות: העושר הלשוני, וריבוי אופנויות (modalities) של ביטוי וייצוג לשוני. המונח הוטבע בתגובה לשני שינויים משמעותיים בסביבה ההולכת ונהיית יותר ויותר גלובלית: ההתפשטות של מגוון דרכי תקשורת באמצעות תקשורת חדשה, טכנולוגיות כגון אינטרנט, מולטימדיה, מדיה דיגיטלית, ואת התפתחותו של המגוון הלשוני והתרבותי, בין השאר בגלל גורמים של הגירה בינלאומית גוברת. לאור החידושים הטכנולוגיים, משתנה הדרך בה אנשים מתקשרים, מתרחב השימוש בשפה האנגלית (ובשפות בינלאומיות אחרות) בתרבויות שונות ובאזורים שונים בעולם ועל כן קיים צורך לאוריינות חדשה.
טכנולוגיה, תקשורת ושפה.
ישנם שני נושאים עיקריים המביאים לידי ביטוי שימוש ברב אוריינות. בנושא הראשון מתבטא הצורך המהותי בתקשורת בין תרבויות ושפות שונות, בעולם גלובלי בו המדיה חוצה גבולות ויבשות. השימוש בשפה האנגלית גם הוא השתנה. אף על פי שנראה כי האנגלית היא שפה גלובלית, ישנם בפועל ניבים שונים שלה ותת תרבויות הדוברות דיאלקטים שונים. למשל, האנגלית המדוברת באוסטרליה, דרום אפריקה, או הודו, שונה משפת המקור במדינות בבריטניה, ערש השפה האנגלית.