לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, מכיוון שהיה במעקב, פולי עזב את גרמניה, כאשר הוא משאיר אחריו ערימה של ויזות מאושרות על ידו עבור יהודים שביקשו להגר מגרמניה. משוער שבפעילות זו הצליח להציל את חייהם של יותר מ-10,000 יהודים. בשנים היותר מאוחרות של המלחמה עסק בתפקידי ביון מתוך אנגליה. פולי קיבל משימה לתשאל את סגנו של היטלר, רודולף הס, ובנוסף הוא עזר שירת בועדת XX בפרויקט שמטרתו הייתה להפוך מרגלים גרמנים למרגלים כפולים; כל זה קרה בשנת 1942.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
בסיום מלחמת העולם השנייה פולי שב לברלין. הוא עזר לתפוס חברי SS, ובשנת 1948 הוא פרש מהשירות הבריטי. ביחד עם אשתו הם עברו לסטורברידג' שבאנגליה. הוא לא שוחח על הניסיון הצבאי שלו עם איש, ואפילו שכניו לא ידעו על מעשי הגבורה שלו. פולי נפטר בשנת 1958.
הכרה והנצחה.
עיתונאי של הדיילי טלגרף, מייקל סמית', פרסם את הסיפור על פולי בספרו Foley: the Spy Who Saved 10,000 Jews (1999) ובעקבות כך, ב-25 בפברואר 1999 הוכר פולי כחסיד אומות העולם על ידי מוסד יד ושם, וניטע לזכרו עץ בגן חסידי אומות העולם. ב-2018 חנך הנסיך ויליאם פסל לזכרו בעיר מגוריו סטורברידג'.
כביש 89
כביש 89 הוא כביש רוחב בגליל העליון, בצפונה של ישראל באורך של 58 ק"מ. כביש זה מקשר בין צומת נהריה צפון בנהריה, שם הוא נפגש עם כביש 4, עובר דרך מעלות תרשיחא ונפגש עם כביש הצפון בצומת חירם. הכביש מקיף את הר מירון מצפון ועוקף את העיר צפת מדרום, קטע בו הוא מכונה "כביש עוקף צפת". בעבר חצה הכביש את העיר והגיע לראש פינה, אך כיום מסומן קטע זה ככביש 8900. כביש 89 מסתיים במחלף אליפלט סמוך ליישוב אליפלט, שם הוא פוגש את כביש 90.
היסטוריה.
חלקו המזרחי של הכביש, מראש פינה ועד לצפת נסלל במהלך מלחמת העולם הראשונה על ידי פועלים שגויסו לעבודות בכפייה בידי השלטון העו'תמאני.
בראשית תקופת המנדט הבריטי, נסלל קטע הכביש שבין צפת למירון בידי יהודי צפת, לצורך העלייה המסורתית למירון בל"ג בעומר.
חלקו המערבי של הכביש נסלל לראשונה בימי המנדט כדי לקשר בין נהריה לצפת דרך המשטרה במעונה. עד שנת 1932 הגיע הכביש ממערב רק עד תרשיחא. בשנה זו נסלל גם כביש המשך מתרשיחא (צומת חוסן) לפקיעין (כביש 864 של ימינו). הכביש במתכונתו הסופית נסלל עד לצומת מירון דרך ג'ש ועין זיתים בין 1935 ל-1940. בצומת מירון התחבר הכביש עם כביש עכו-צפת שנסלל קודם אליו. הכביש נסלל ככביש צר בעל נתיב נסיעה אחד (ששימש לנסיעה בשני הכיוונים), וללא שוליים. במהלך השנים כונה הכביש במספר שמות: "כביש תרשיחא", "כביש נהריה-תרשיחא", "כביש נהריה-מעונה", "כביש נהריה-סאסא" ו"כביש נהריה-צפת".
תוואי הכביש יצא מנהריה לכיוון כאברי, עלה עד תרשיחא בשלוחה שבין נחל שעל לנחל געתון, ירד לצורך חציית את נחל פקיעין ועלה לכיוון הר צוריאל, וירד לאפיק נחל כזיב לצורך חציית הנחל בסמוך לצומת אלקוש. מנחל כזיב עלה הכביש לכיוון חורפיש, ומשם המשיך בתוואי נחל חירם ונחל מורן עד צומת סאסא, צומת המפגש עם כביש הצפון. משם המשיך הכביש מזרחה לג'יש, ודרומה עד צומת מירון, שם התחבר הכביש עם כביש עכו - צפת, שחצה את נחל עמוד, עלה לצפת וירד מזרחה עד ראש פינה וכביש 90.
קטע הדרך שבין נהריה לכאברי עבר בתקופת המנדט במסלול מפותל מאוד, למרות שעבר במישור. זאת, משתי סיבות:
הפיתולים הרבים בנקודה זו הפכו למלכודת מוות לשיירת יחיעם, לה הוצב מארב בסמוך לבית הקברות של כאברי. במהלך מבצע חירם שימש הכביש כציר התקדמות של כוחות צה"ל, שיצאו מצפת וכבשו את הכפרים הערביים ממערב (ממירון ועד סעסע), ושל כח שיצא מנהריה לכיוון מערב וכבש את תרשיחא וחורפיש.
מצבו העגום של הכביש בין כברי ומעלות נמשך גם לתוך שנות ה-60. בשנת 1965 היה הכביש צר מאוד ברוחב של 4-3 מטר, וללא שוליים בגובה הכביש, כך שבעת מפגש מכוניות היה צורך שאחת המכוניות תרד לשוליים. בעת אירועים מיוחדים, כדוגמת חגיגות ל"ג בעומר במירון, הוסב הכביש לנתיב חד-סטרי.
בסוף 1966 הוחל בהרחבת הכביש ויישורו. הקטע הראשון מנהריה לכברי, נסלל מחדש בתוואי אחר שעקף את מושב בן עמי מצפון, והכביש הישן גורד, נחרש ושטחו הועבר לצורך עיבוד למושב בן עמי. קטע זה של הכביש נפתח בשנת 1968. באותה שנה בוצעו עבודות להרחבת הכביש בין כברי למעלות לרוחב 7 מטר, ויושרו חלק מפיתוליו. במהלך העבודות הכביש היה סגור והתנועה הועברה על כביש 8833 דרך עין יעקב.
בשנת 1967 הורחב הכביש בין גוש חלב וסאסא.
באחת מפעולות הרחבת הכביש נסלל כביש עוקף מצפון לקטע הדרך העובר בתוך תרשיחא, בהרחבה נוספת נבנה מחלף 'יפה נוף' בכניסה המזרחית למעלות.
בעשור האחרון של המאה ה־20 בוצע שיפוץ מקיף בקטע הדרך שבין חורפיש לסאסא, וב־2004 נבנה גשר חדש מעל נחל כזיב, גשר שהחליף גשר קודם מתקופת המנדט הבריטי, שלא איפשר מעבר של יותר מרכב אחד בו זמנית על גביו.
בספטמבר 2020 נפתח מקטע חדש של כביש 89 החל מצומת כברי, צפונית למרכז הרפואי גליל מערבי ועד לצומת נהריה החדשה בכביש 4, על מנת להקל את עומסי התנועה בדרך לעיר נהריה, ובעיקר לבית החולים. המקטע הישן של כביש 89 העובר דרומית למרכז הרפואי גליל מערבי ועד לשדרות הגעתון הפך לכביש מקומי שמספרו 8912.
ב-29 בספטמבר 2021 נהרגו 5 אנשים ונפצעו עוד כ-50 בני אדם בעקבות תאונה במעורבות אוטובוס וכלי רכב נוספים ליד המועצה המקומית חורפיש.
כביש 57
כביש 57 הוא כביש רוחב ארצי המוביל מנתניה בשרון לאזור טולכרם, מערב השומרון ושכם ועד גשר אדם בבקעת הירדן. הכביש קיים באורכו המלא לפחות מתקופת המנדט הבריטי וחלקים ממנו אף ישנים יותר. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 הכביש מחולק למעשה לשלושה קטעים נפרדים, האחד מנתניה ועד מחלף ניצני עוז בכביש 6, השני מטולכרם ועד מחסום צה"ל בבקעות שבמזרח השומרון והשלישי משם ועד לגשר אדם. תוואי הכביש ההיסטורי שבין ניצני עוז לבין בקעות עובר דרך טולכרם ושכם ונמצא ברובו בשטחי A או B של הרשות הפלסטינית, הוא אינו מסומן עוד ככביש 57 וחלות בו מגבלות תנועה שונות.
הכביש ההיסטורי היווה אחד משלושת הכבישים שחצו את ישראל לכל רוחבה (שני הכבישים האחרים הם כביש 1 וכביש 25).
היסטוריה.
החלק המערבי.
תוואי הכביש בחלק זה הוא למעשה "המותניים הצרות" של המדינה, שכן אורכו כ-15 קילומטרים ממרכז נתניה ועד ניצני עוז ומבואות טולכרם, שם עבר קו הגבול עם ירדן עד מלחמת ששת הימים (כיום עובר בסמוך מאוד לקו הירוק כביש 6). קטע כביש זה מחבר בין נתניה, כביש החוף, צומת השרון וכביש 4 לכפר יונה וחלקו המזרחי של השרון. בעקבות מלחמת העצמאות נקטע הכביש בנקודת הגבול, וחולק לכביש ישראלי קצר בין נתניה לקו הירוק, וכביש ירדני בין טול כרם לשכם ולגשר אדם. במלחמת ששת הימים נכבש חלקו המזרחי של הכביש, ששימש כציר התקדמות של חטיבה 5 מהשרון לעבר השומרון, והכביש עבר לשליטה ישראלית מלאה.
חלק זה של הכביש הוא דו מסלולי. לקראת פתיחת כביש 6, החליטה הממשלה בשנת 2001 על הרחבת הכביש לדו מסלולי וסלילת כביש עוקף לכפר יונה שיחליף את התוואי הנוכחי המפריד בין רובה של כפר יונה לשכונה צפונית קטנה. בעוד שהכביש הורחב לדו-מסלולי, סלילת הכביש העוקף התעכבה. נכון ל-2013 טרם הסתיים תכנונו וסלילתו דורגה כבעלת חשיבות נמוכה יחסית.
בעקבות האינתיפאדה השנייה ובניית גדר ההפרדה נחסם קטע הכביש בגדר בסמוך לנקודת הכניסה לאזור תעשייה ניצני שלום, והוא נותק מחלקו המזרחי שהמשיך לטולכרם. נכון ל־2016 במקום מתאפשרת כניסת ערבים-ישראלים בלבד לטולכרם, אך אין מתאפשרת יציאה.
החלק המרכזי.
חלקו השני של הכביש, בין טולכרם, דרך שכם עד לצומת בקעות הוא כביש רציף חד מסלולי. כביש זה מתבסס על תוואי נחל שכם ונסלל עוד בתקופת הטורקים. מיעוט הדרכים הסלולות בארץ בתקופה זו הוביל לכך שעל הדרך הסלולה עברה התנועה מיפו וקלקיליה אל שכם, וזאת עד לסלילתו של כביש 55 הדרומי והקצר בהרבה ב־1935. בחלקו הראשון בין טול כרם לצומת ענב משמש הכביש כיום לתנועה פלסטינית בלבד, ומקשר בין טול כרם, וכפרים בסביבתה לנור א-שמס וענבתא, ומהם לשכם. בעבר עבר הכביש במרכז העיר טול כרם, אך כיום הוא עובר בחלקה הצפוני. בסמוך לכביש נסללה בזמן מלחמת העולם הראשונה מסילת השומרון שקישרה בין עפולה ומסילת העמק, אל המסילה המזרחית, ונועדה לסיוע לוגיסטי לצבא העות'מאני.
קטע כביש זה שימש עד לסלילת כביש חיפה-תל אביב הישן (בשלהי שנות ה־30 של המאה ה־20) כחלק מהדרך הראשית מצפון הארץ למרכזה, מהגליל וחיפה דרך נצרת (קודם לסלילת כביש 66 באמצע שנות ה-30, שקישר את חיפה וג'נין ללא צורך במעבר בנצרת), ג'נין, טולכרם וקלקיליה עד תל אביב. קטע הדרך העובר בתוואי נחל ובסביבה ערבית צפופה יצר סכנה ביטחונית, שבאה לידי ביטוי בהתקפות רבות על תחבורה יהודית וכוחות צבא ומשטרה בריטיים במהלך החלק הראשון של המרד הערבי הגדול. התקפות אלו הביאו להאצת התוכניות לסלילת כביש 4, שעבר במישור החוף וקישר בין תל אביב לחיפה וממנה לגליל, בנתיב קצר יותר.
לקטע כביש זה קיים כביש 557, כביש עוקף המיועד לתנועת ישראלים שהוקם לאחר הסכמי אוסלו העוקף את האזור מדרום, ועובר בסמוך ליישובים קלנסווה, טייבה, אבני חפץ, שופה, ענב, ספארין ובית ליד, ומתחבר בחזרה לכביש בצומת עינב, בסמוך למחסום צה"ל, הממוקם על קטע הכביש הפלסטיני. מצומת עינב ועד לצומת שבי שומרון התנועה בכביש זה משותפת לישראלים ולפלסטינים. מצומת שבי שומרון ועד לשכם התנועה בכביש היא שוב פלסטינית בלבד. הכביש עובר דרך דיר שרף, מחסום בית איבא ומרכז העיר שכם, על בסיס תוואי נחל שכם.