בתור סיעת אופוזיציה, מטרתה להוביל את המאבק בכנסת ובציבור כנגד פינויי יישובים נוספים ונסיגה מחבלי מולדת. בפרט, היא שמה לעצמה מטרה לסכל את תוכנית ההתכנסות של אולמרט ולהפיל את הממשלה. כמו כן, שמה לעצמה המפלגה לקדם את שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון ולחוקק חוק שיתקן את העוול של חוק פינוי-פיצוי ויבטיח להם פיצויים הולמים ופיצוי על עוגמת הנפש. בנוסף מתכוונת הסיעה לפעול למען הגברת המלחמה בטרור, חיזוק הזהות היהודית של מדינת ישראל ודאגה לחלשים באמצעות חקיקה.
היסטוריה.
רקע לאיחוד.
כבר כשהוחלט על הקדמת הבחירות אחרי אוקטובר 2005 וביצוע תוכנית ההתנתקות, החלו מגעים בין האיחוד הלאומי למפד"ל על ריצה משותפת בבחירות לכנסת השבע עשרה. המטרה הייתה לחזק את כוחן של שתי המפלגות וליצור גוש ימין חזק בכנסת. ברם, כמה גורמים העיבו על המגעים: התחרות בין שתי המפלגות על אותו קהל יעד, התחושה של האיחוד הלאומי שהמפד"ל היו פשרנים מידי ביחסם לתוכנית ההתנתקות, התחושה של המפד"ל שהאיחוד הלאומי מרוכזת מידי רק במישור המדיני והמשקעים האישיים שנותרו בין זבולון אורלב לאפי איתם, מאז שהאחרון פרש מהמפד"ל. המגעים התנהלו במשך מספר חודשים ולמרות מספר "פיצוצים" שדווחו בכלי התקשורת הם מעולם לא נקטעו. בין השאר הוצע להציב רבנים ואנשי רוח המזוהים עם הימין בראש הרשימה, כאשר ההצעה הקונקרטית ביותר הייתה לרב מרדכי אלון, אחיו של בנימין אלון וראש ישיבת הכותל, שסירב ומאחר ורצה לשמור על ממלכתיות ולא להפוך לאישיות פוליטית. בין השאר הועלו שמות כגון זה של פרופסור ישראל אומן אך הם נותרו בגדר רעיונות בלבד.
ב-21 בנובמבר 2005 פרש ראש הממשלה אריאל שרון ממפלגת הליכוד והקים את מפלגת קדימה - מפלגת מרכז שאיחדה פורשי ליכוד, עבודה ומפלגות אחרות תחת מנהיגותו של שרון. הרשימה, שגייסה מספר רב של אנשי ציבור לתמוך, וכן ח"כים ממפלגות אחרות, נהפכה ל"מלכת הסקרים" עם מספר חזוי של כ-40 מנדטים (בממוצע). ישראל ביתנו והאיחוד הלאומי, שרצו בנפרד, זכו כל אחת ל 6–10 מנדטים בסקרים. המפד"ל, לעומת זאת, הדרדרה ל-3 מנדטים בלבד (על סף אחוז החסימה).
האיחוד.
"מפץ פוליטי" זה ולחץ רב מצד אנשי ציבור ורבנים בציבור הדתי-לאומי והימין, גרמו להאצה של המגעים ולמאמץ ניכר מצד שתי המפלגות להתפשר. כאשר קרב המועד הסופי להגשת הרשימות, נכנסו המגעים למרתון שבסופו הושגו פשרה והסכם ריצה משותפת. ב-י' שבט ה'תשס"ו (8 בפברואר 2006) - יום לפני המועד האחרון להגשת הרשימות לכנסת השבע עשרה - סיכמו האיחוד הלאומי והמפד"ל על ריצה משותפת לכנסת. ההסכם אושר ברוב גדול במרכז המפד"ל.
מלבד הרכב הרשימה, סוכמו גם העקרונות הבאים:
ב-9 בפברואר הכריזו שתי המפלגות על האיחוד במסיבת עיתונאים. השם שנבחר לרשימה הוא האיחוד הלאומי-מפד"ל והסימן שלהם בפתקי ההצבעה יהיה "טב" שילוב האות ט של מולדת עם האות ב של המפד"ל ונקרא כ"טוב" (עם חולם). מאוחר יותר נוסף לשם הרשימה גם המשפט "רשימה יהודית לאומית מאוחדת" שהופיע גם בפתקי ההצבעה.
הבחירות לכנסת השבע עשרה.
ב-21 בפברואר השיקה את המפלגה את קמפיין הבחירות שלה. במסיבת העיתונאים דיברו הרב בני אלון, זבולון אורלב ואפי איתם על מטרות המפלגה. אלון אמר ש"ימין שאיננו יהודי בשורשיו פשט את הרגל" ואילו איתם הסביר שמטרת הרשימה היא להנהיג את מחנה הימין בכנסת. אורלב הוסיף שהרשימה רוצה להוות בית לימין ולציונות הדתית, ומטרה היא להיות הסיעה השלישית בגודלה בכנסת.
סיסמאות הקמפיין של המפלגה:
כחלק ממסע הבחירות, ארגנה הרשימה מספר מבצעי "פנים אל פנים" בהם פעילים וח"כים של האיחוד-הלאומי-מפד"ל מבקרים ביישובים (כל פעם יישוב אחר), פוקדים בתי אב ומדברים עם התושבים, ומנסים לשכנע אותם להצביע לרשימה. הח"כים אפי איתם ואריה אלדד פעילים רבות במפגשים. השניים גם ערכו ביחד סיור בברים של תל אביב וכן סיור בשוק מחנה יהודה יחד עם הרב בני אלון, הרב יצחק לוי וח"כ אורי יהודה אריאל.
ב-12 במרץ 2006 הודיע מטה מאבק הנכים על התגייסותו לתמיכה באיחוד הלאומי-מפד"ל וקרא לציבור הנכים להצביע עבורם כדי להכניס את ח"כ שאול יהלום לעוד קדנציה בכנסת. התמיכה באה לאות הוקרה על פעילותם ארוכת השנים של יהלום וח"כ זבולון אורלב למען הנכים.
המפלגה זכתה לתמיכתם של מספר נכבד של רבנים חשובים, ביניהם הרב אברהם שפירא, הרב אברהם צוקרמן, הרב יגאל קמינצקי (רבה של גוש קטיף), הרב זלמן מלמד, הרב שלמה אבינר, הרב שבתי סבתו והרב אליקים לבנון. הרב שפירא ברך על איחוד הרשימה וקרא לתלמידיו לפעול למען חיזוקה בכנסת.
ב-28 במרץ 2006 בתום הבחירות התברר כי האיחוד לא הועיל למפלגות ומספר המצביעים למפלגה המשיך לרדת. מכיוון שגם מרזל וקליינר ירדו ממעל 36,000 קולות בשנת 2003 לכ-27,000 קולות בבחירות 2006, ואחוזי ההצבעה בקלפיות הציונות הדתית הייתה גבוהה (כ-90% לעומת ממוצע ארצי של 63%), מסתבר שהירידה בתמיכה באיחוד של המפד"ל והאיחוד הלאומי לא נבעה מאיבוד קולות לכיוון יותר ימני. הירידה במספר הקולות התבטאה בירידה מעשרה מנדטים לתשעה מנדטים בלבד, מה שהותיר את חברי הכנסת גילה פינקלשטיין ושאול יהלום מהמפד"ל שהיו ממוקמים במקומות 10 ו-11 בהתאמה ברשימה מחוץ לכנסת. התקווה שהאיחוד יסייע להגדיל את כוחן של המפלגות, במיוחד לאחר תוכנית ההתנתקות ופינוי עמונה, נגוזה. ראשי המפלגה הביעו אכזבה רבה מהתוצאות והאשימו את ברוך מרזל ומיכאל קליינר, שהובילו רשימות ימין שלא עברו את אחוז החסימה בכך שגזלו מהם מנדט פוטנציאלי.
הבחירות לכנסת ה-18.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוחלט על איחוד של כל המפלגות שהיו חברות באיחוד לאומי-מפד"ל למפלגה אחת, בשם "הבית היהודי". חברי הכנסת אריה אלדד ואפי איתם העדיפו שלא להצטרף לאיחוד לאחר שדרישתם למפקד ופריימריס לבחירת חברי הכנסת לא נענתה ולאור הדומיננטיות הדתית של המפלגה המאוחדת. אריה אלדד עבר לתנועת התקווה ואילו אפי איתם הודיע שיתמודד על מקום ברשימת הליכוד ומאוחר יותר התאחדה מפלגת ציונות דתית לאומית מתחדשת עם הליכוד. .
ב-25 בדצמבר הודיע גם ח"כ אורי אריאל כי הוא פורש מ"הבית היהודי" על מנת להקים מחדש את "האיחוד הלאומי" שבראשו יעמוד יעקב כץ (כצל'ה).
קישורים חיצוניים.
חדשות וידיעות:
י&quot;ג מידות
שלש עשרה מידות של רחמים, הידועות בכינוי י"ג מידות, הן, לפי היהדות, מידותיו הרחומות שבהן מתאפיין ה'.
מקור במקרא.
מקורן של י"ג מידות בחומש שמות:
הפרשנים נחלקו האם נאמרו פסוקים אלה מפי משה רבנו כשראה את ה' עובר על פניו או על ידי ה' למשה רבנו. הדברים נאמרו לאחר חטא העגל, בעת שמשה ביקש שהאלהים יסלח לעם ישראל על החטא. מידות אלו מכילות הן רחמים והן דין אולם הן הפכו ליג' מידות הרחמים באמצעות מדרש נועז של חכמים. לדעת רש"י לימדו הקב"ה למשה תפילה זו לאחר שראה שהזכיר משה בתפילה את אברהם יצחק ויעקב על מנת שבזכות האבות - אברהם יצחק ויעקב, תתקבל סליחתם, ועל כך נענה לו הקב"ה שאף לאחר שתכלה זכות אבות, יוכלו להתפלל תפילה זו של י"ג מידות ותפילתם תתקבל.
חלוקת המידות.
המסורת פירשה, כי בפסוקים אלו הוזכרו 13 מידות הרחמים של האל. ופירושים רבים ניתנו לחלוקה זו.
שיטת רבנו תם, רמב"ן, אבן עזרא ואבודרהם.
החלוקה לפי דעת רמב"ן, אבודרהם ואבן עזרא (שמות לד, ו) וכן דעת רבנו תם היא:
שיטת רב ניסים גאון.
החלוקה לפי דעת רב ניסים גאון שבמגילת סתרים היא:
שיטת רב האי גאון הרי"ף והרמב"ם.
החלוקה לפי דעת רב האי גאון שמוזכרת גם בדברי הרי"ף וכן בדברי הרמב"ם היא:
שיטת רמ"ק.
ישנה חלוקה ייחודית לרבי משה קורדובירו אותה הוא כותב בספרו "אילימה". לשיטת רמ"ק, כמו שהמילה "נושא" חלה על "עוון", "פשע" ו"חטאה", כך המילה "נקה" חוזרת על כל אלה, כך שהחלוקה היא:
שיטת האר"י והגר"א.
החלוקה לפי דעת האר"י שמוסכמת גם כן על הגר"א, שמודפסת במרבית הסידורים הספרדיים היא:
שיטת המהר"ל.
שיטת המהר"ל מפראג היא:
(א) רחום (ב) וחנון
פירוש המידות.
ה' ה' - את כפילות המילה "ה'" מסביר התלמוד בכך שהמידה הראשונה היא רחמיו על החוטא לפני החטא (אף על פי שגלוי לפניו שיחטא), והשנייה היא רחמיו על החוטא אחרי החטא.
"רחום" - פירוש המידה רחמים הוא שה' מרחם על האדם בהתאם למעשיו (רחמים כשילוב של חסד ודין).
"חנון" - רחמיו של ה' הם ללא קשר למעשי האדם, אלא הם באים כמתנת חינם, חנינה.
"ארך אפים" - פירושו אורך רוח, סבלני, 'נושם עמוק' (כמו שנהוג לומר בימינו), שאינו 'מתרגז' ומעניש מיד, אלא ממתין ומחכה לחוטא שיחזור בו ויתקן את דרכו.
"ורב חסד ואמת" - : 'רב חסד' - עושה חסד גדול, וכן רב 'אמת' - כלומר עושה הרבה אמת (הכוונה לדין אמת). על מידת ה'אמת' חָלַק יונה הנביא בתפילתו ("כי עתה ידעתי כי אתה...") ומחליף אותה ב'ניחם על הרעה'. בכך הוא מחה על אי הצדק שבעולם. הוא נענה שמידת הרחמים הכרחית לקיום העולם. אף כאן בסיומה של אמירת שלוש עשרה המידות, מחליפים את אמירת 'ונקה לא ינקה' באמירת 'ונקה...' בלבד. מוטיב זה - של חשיבות הרחמים לפני האמת - הוא מרכזי בספרות הקבלה.
"נוצר חסד" - פירושו שומר חסד, כלומר נותן 'אשראי' של חסד - אף על פי שחטאו נגדו. לאלפים - לאלפי דורות.
"נושא עוון ופשע וחטאה" - כלומר מוכן 'לשאת' ולסבול על גבו "עוון" - פעולה רעה, ו"פשע" - פעולה מכוונת בזדון, ו"חטאה" - פעולה 'המחטיאה את המטרה' בטעות או בהבנה לקויה.
"ונקה" - סיום מידות הרחמים במילה "ונקה", כלומר תוך התעלמות מהמשך הפסוק, "לא ינקה", מתבסס על מאמר התלמוד כי "מנקה הוא לשבים (בתשובה) ואינו מנקה לשאינם שבים" . לפי פירוש זה, המשך הפסוק אינו תיאור מידות הרחמים של ה', ועל כן אין אומרים אותו.
קדושתן של י"ג מידות.