פרידריך אוגוסט נולד ב-8 באוגוסט 1734 בשטטין, לכריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט וליוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ, בתם של כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ואלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך. בשנת 1747 מת אביו כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט, ופרידריך אוגוסט ירש את נחלותיו ותאריו, אולם בשל היותו קטין שלטה אמו כעוצרת עד לבגרותו. בשנת 1750 הוא הצטרף לצבא הקיסרי, ומונה לקצין ברגימנט הקירסירים ה-11. בשל תמיכתו במלחמת שבע השנים באוסטריה, הוא נאלץ לברוח מהנסיכות לאחר פלישה פרוסית, והוא עבר להתגורר בבזל.
ב-17 במאי 1753 התחתן פרידריך אוגוסט עם קרולינה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של מקסימיליאן מהסן-קאסל ופרדריקה שרלוטה מהסן-דרמשטאדט, אך לא היו לו ילדים ממנה. ב-27 במאי 1764 התחתן פרידריך אוגוסט בשנית עם פרדריקה אוגוסטה סופיה מאנהלט-ברנבורג, בתם של ויקטור פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג וסופיה אלברטינה פרדריקה מברנדנבורג-שוודט, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית תמך פרידריך אוגוסט בממלכת בריטניה הגדולה, ואף קיבל תגמולים מהם על תמיכתו. בשנת 1776 הוא הכריז על סובלנות דתית ברחבי הנסיכות. בעקבות סכסוך הוא עזב את בזל, ועבר להתגורר בלוקסמבורג. ב-3 במרץ 1793 מת פרידריך אוגוסט, ומאחר שלא היו לו ילדים חולקו שטחי הנסיכות בין הנסיכויות האחרות של בית אסקניה.
נמל התעופה סואקרנו-האטה
דספשן (אי)
האי דֶסֶפְּשֶן (באנגלית: Deception Island) הוא אי בארכיפלג איי שטלנד הדרומיים, המהווים חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה, בסמוך לחופי אנטארקטיקה. באי אחד המעגנים הבטוחים ביותר באנטארקטיקה. אי זה הוא הקלדרה של הר געש פעיל, שהמיט חורבן חמור על תחנות מחקר מקומיות בשנים 1967 ו-1969. בשנים עברו הייתה באי תחנה של ציידי לווייתנים; כיום זה יעד תיירותי ומוצב מדעי, ובו בסיסי מחקר אנטארקטי של ארגנטינה וספרד. אף כי מדינות שונות הכריזו ריבונות על האי, הוא מנוהל עדיין על ידי מערכת הברית האנטארקטית.
היסטוריה.
הצפייה המאומתת הראשונה של האי דספשן הייתה של ציידי כלבי-הים הבריטים ויליאם סמית' ואדוארד בראנספילד מן הדו-תורנית "ויליאמס", בינואר 1820; הראשון שביקר באי וסייר בו, בקיץ הבא, היה צייד כלבי הים האמריקאי נתניאל פלמר על החד-תורנית הקטנה "הרו", ב-15 בנובמבר 1820. הוא נשאר למשך יומיים וחקר את המפרץ המרכזי.
פלמר כינה את האי "דספשן איילנד" ("אי התרמית") בגלל מראיתו המטעה כלפי חוץ של אי רגיל, בעוד שהכניסה הצרה של מפוחי נפטון חושפת את היותו טבעת המקיפה מכתש (קלדרה) מוצף.
ציד לווייתנים וכלבי-ים.
במשך השנים הבאות היה דספשן למוקד התעשייה קצרת-הימים של צייד כלבי ים לסחר בפרוותיהם באיי שטלנד הדרומיים; התעשייה החלה במספר קטן של ספינות בעונת הקיץ 1820-1819, ועלתה לכמעט מאה בעונת 1822-1821. אף כי אוכלוסיית כלבי הים באי לא הייתה גדולה, הוא שימש מעגן טבעי מושלם, חופשי ברובו מקרח ומרוחות, ונקודת מפגש נוחה. סביר להניח, שהיו אנשים שחיו על החוף באוהלים או צריפונים לאורך תקופות קצרות במשך הקיץ, אף כי אין בנמצא שום ראיות ארכאולוגיות או מסמכים לאשר הנחה זו. צייד מאסיבי מעבר לאפשרויות המקום הביאו לכך, שכלבי הים הפרוותיים נכחדו כמעט באיי שטלנד תוך שנים ספורות, והתעשייה שהסתמכה עליהם התמוטטה בה במהירות שהחלה; עד 1825, פחות או יותר, היה שוב האי דספשן נטוש כמקודם.
בשנת 1829 עצרה משלחת הצי הבריטי לדרום האוקיינוס האטלנטי, בפיקודו של קפטן הנרי פוסטר באוניית הצי "שאנטקלר", באי דספשן. המשלחת ניהלה סקר טופוגרפי וניסויים מדעיים, בעיקר תצפיות מטוטלת ומגנטיות. ציור בצבעי מים שצייר לויטננט קנדל מן ה"שנטקלר" במהלך הביקור הוא אולי התמונה הראשונה של האי. ביקור נוסף של ספינת ציידי כלבי-הים האמריקאית "אוהיו" בשנת 1842 דיווח על הפעילות הגעשית הראשונה המתועדת, כשהחוף הדרומי "אחוז להבות".
התקופה השנייה של פעילות אנושית בדספשן החלה בראשית המאה ה-20. בשנת 1904 הוקמה תעשייה פעילה של עיבוד לווייתנים בג'ורג'יה הדרומית, שניצלה את הטכנולוגיה החדשה ואת אוכלוסיית הלווייתנים, שיד אדם כמעט לא הייתה בהם עד אז, לעשיית רווחים מהירים. התעשייה התפשטה דרומה אל איי שטלנד הדרומיים, שם, כתוצאה מחסרון תשתיות על החוף, היה הכרח לגרור את הלווייתנים אל אוניות מפעל על עוגן לשם עיבודם; אוניות אלה היו זקוקות למעגן מוגן ולאספקה שוטפת של מים חיים בכמויות גדולות, דרישות ששתיהן יכלו לבוא על סיפוקן בדספשן. בשנת 1906 החלה החברה הנורווגית-צ'יליאנית לעיבוד לווייתנים, Sociedad Ballenera de Magallanes, להשתמש במפרץ ציידי הלווייתנים באיי שטלנד הדרומיים כבסיס לאונייה יחידה, ה"גוברנאדור בוריס".
עוד ציידי לווייתנים באו בעקבות החברה הזו, כמה מאות אנשים גרו בדספשן במהלך עונות הקיץ האנטארקטי ועד שלוש-עשרה אוניות פעלו שם בשנות השיא. ב-1908, הכריזה הממשלה הבריטית באופן רשמי על האי כחלק משטח החסות של איי פוקלנד ובשלטונה ייסדה שירותי דואר
ומינתה שופט שלום וקצין מכס לאי. תפקיד שופט השלום היה לוודא, שחברות עיבוד הלווייתנים משלמות דמי רישוי כדין לממשלת פוקלנד, וכן לפקח על מכסות הצייד. בשנת 1908 נבנה בית קברות וב-1912 נבנתה תחנת רדיו וכן מסילת רכבת בהפעלה ידנית. ומבנה קבע קטן לבית משפט השלום נבנה ב-1914. בבית הקברות, הגדול ביותר באנטארקטיקה, נקברו 35 אנשים וכן הייתה שם מצבת זיכרון לעוד עשרה, שנחשבו למי שטבעו בים. אלה לא היו המבנים היחידים; עקב מגבלות הפעילות באוניות המפעל של התקופה, הוקמה על החוף תחנת קבע בידי החברה הנורווגית Hvalfangerselskabet Hektor A/S ב-1912, לאחר שהעריכו, כי עד 40% מן השמן הזמין התבזבז במערכת שהתבססה על האוניות. הייתה זו התעשייה היחידה המצליחה שפעלה אי פעם על חופי אנטארקטיקה וקצרה רווחים גבוהים בשנותיה הראשונות. כמה משלחות חקר ביקרו בדספשן במהלך אותן שנים, בהן משלחת וילקינס-הרסט בשנת 1928, כאשר מטוס לוקהיד-וגה המריא מעל מסלול על שפת הים בטיסות הראשונות המוצלחות באנטארקטיקה.
פיתוח אוניות מפעל מותאמות לטיפול בלווייתנים בלב ים שחרר את החברות מן התלות במעגנים מוגנים. התוצאה הייתה עלייה גדולה בצייד הלווייתנים, בלי להתחשב במכסות ובלי לשלם תמורת הרישיונות, ומכאן ייצור-יתר של שמן לווייתנים וקריסת השוק. החברות הרווחיות פחות והמפוקחות יותר שעל החופים התקשו לעמוד בתחרות. בראשית 1931 הפסיק לבסוף מפעל הקטור את פעילותו, ובכך בא הקץ באופן סופי על צייד לווייתנים ועיבודם המסחרי באי דספשן.
נמל התעופה הבינלאומי סוקרנו האטה
הכל לטובה (שיר של סטטיק ובן-אל תבורי)
הכל לטובה הוא שיר שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הצמד הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי. השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2017.
ניתוח.
השיר עוסק בנוסטלגיה ובגעגועים לילדות. בהשוואה לשירים קודמים של השניים, השיר "הכל לטובה" פחות קצבי. בנוסף, בשיר זה לא הוזכרו שמותיהם של סטטיק, בן-אל תבורי וג'ורדי (המפיק המוזיקלי) כבשירים אחרים שלהם.
וידאו קליפ.
בתחילת הווידאו קליפ מצולמים סטטיק ובן-אל באזור עתידני בסגנון הסרט מטריקס, כאשר הצבעים השולטים הם צבעים קודרים. בין לבין מופיעות תמונות ילדות שצולמו בטכניקת צילום המזכירה תמונות מן העבר. כמו בקליפים אחרים של סטטיק ובן-אל, גם בקליפ זה משתתף ג'ורדי.
את הקליפ ביים רומן בוצ'אצקי.
נכון לדצמבר 2021, צבר הקליפ כ- 26.7 מיליון צפיות ביוטיוב. השיר הגיע למקום ה-26 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ט.
אלימלך וקסלר
יחסי מצרים–ניו זילנד
יחסי מצרים–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין מצרים לבין ניו זילנד.
היסטוריה.
ההיסטוריה המשותפת הקצרה של מצרים וניו זילנד התבטאה בכך ששתי המדינות היו חלק מהאימפריה הבריטית. הקשר הרשמי הראשון בין מצרים לניו זילנד היה במלחמת העולם הראשונה. כאשר באוקטובר 1914 נחתו כוחות משלחת של ניו זילנד במצרים וסייעו לכוחות הצבא להדוף מתקפה עות'מאנית על תעלת סואץ. לאחר המלחמה, בפברואר 1922, קיבלה מצרים את עצמאותה מבריטניה.
במהלך מלחמת העולם השנייה חזרו כוחות ניו זילנד למצרים על מנת להילחם בהסתננות ופלישת גרמנים ואיטלקים. מבצע זה נקרא "המערכה במדבר המערבי".
במאי 1941, ביקר ראש ממשלת ניו זילנד, פיטר פרייזר במצרים על מנת לבקר את הכוחות ואנשי המדינה. כוחות הצבא של ניו זילנד השתתפו בכמה קרבות במצרים, כולל הקרבות באל-עלמיין
ב-1974 נקבעו יחסים דיפלומטיים בין מצרים לניו זילנד וב-1974 פתחה מצרים שגרירות בוולינגטון, אך השגרירות נסגרה ב-1988. בנובמבר 2007, במהלך ביקור של ראש הממשלה, הלן קלארק במצרים, ניו זילנד פתחה שגרירות בקהיר.
ב-2010 בעקבות פתיחת השגרירות הניו זילדית בקהיר, נפתחה מחדש השגרירות המצרים בוולינגטון.
בינואר 2015, ביקר שר החוץ הניו זילנדי, מארי מקאלי במצרים ונפגש עם הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי.
יחסים כלכליים.
בשנת 2015, הסחר בין מצרים וניו זילנד הסתכם בסכום של כ-341 מיליון דולר. היצוא העיקרי של מצרים לניו זילנד כולל: כלי רכב, הלבשה, שטיחים ודשנים בעוד שהיצוא של ניו זילנד אל מצרים כולל: מוצרי חלב, ביצים, דבש, מוצרי אוכל ומוצרים מן החי.
גילרו
גילרו היא חברה ישראלית לייצור ושיווק ופלים, גביעי גלידה וקישוטי עוגה, שנוסדה בירושלים על ידי משפחת גלברד בשנת 1950, וכיום ממוקמת בבית שמש.
היסטוריה ומייסדים.