לואי דובר לוקסמבורגית, צרפתית, גרמנית ואנגלית בצורה שוטפת, ובצורה פחות טובה בספרדית. הוא הפטרון של טניס שולחן בלוקסמבורג, וכן של הפדרציה הלוקסמבורגית לאומניות לחימה והפדרציה לאווירונאוטיקה. הוא בעל רישיון טיס בפני עצמו. תחביביו העיקריים הם רכיבה על אופניים וצלילה.
משפחתו.
בתקופת שירותו בצבא פגש לואי את קורפורל (רב"ט) טסי אנטוני המבוגרת ממנו בשנה, והחל לקיים עמה רומן. בספטמבר 2005 הודיעו הוריו של לואי רשמית על קיומה מערכת היחסים, כמו גם על כך שאנטוני נמצאת בהריון. ב-12 במרץ 2006 ילדה אנטוני בן בבית חולים פרטי בז'נבה. הילד, שקיבל את השם גבריאל, היה הנכד הראשון של הדוכס והדוכסית. ב-29 בספטמבר של אותה שנה, נישאו לואי ואנטוני בעיר גילסדורף (Gilsdorf). מכיוון שהיו אלו נישואים מורגנטיים, לואי ויתר על זכות הירושה ומצאצאיו נשללה האפשרות לרשת את הכתר. למרות שלואי עצמו המשיך לשמור על תאריו, הרי שבניו לא קיבלו את התואר "נסיך נסאו" השמור לנכדי הדוכס הגדול, ותחת זאת קיבלו את השם "נסאו" כשם משפחה.
ב-21 בספטמבר 2007 נולד לבני הזוג בן נוסף, נח. הוא הוטבל בכנסייה בגילסדורף, היכן שנישאו הוריו. ב-23 ביוני 2009, לרגל "היום הלאומי של לוקסמבורג", העניקו הדוכס והדוכסית לאנטוני את התואר "הוד מעלתה נסיכת לוקסמבורג", ולבניה את התואר "נסיך נסאו". המשפחה התגוררה בלונדון. ב-18 בינואר 2017 הודיעו לואי וטסי על כוונתם להתגרש. הם התגרשו ב-17 בפברואר של אותה שנה ותאריה של טסי נשללו ממנה.
תואר.
תארו הרשמי של הנסיך לואי הוא . התואר "נסיך בורבון-פארמה" בוטל ב-1968 בידי סבו של לואי, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אולם חודש ב-1995.
שפות ואליריאניות
שפות ואליריאניות הן משפחת שפות בדיונית בסדרת רומני הפנטזיה "שיר של אש ושל קרח" של ג'ורג' ר. ר. מרטין, ובגרסה הטלוויזיונית "משחקי הכס".
בספרים, ואליריאנית גבוהה והשפות שהתפתחו ממנה הרבה פעמים מאוזכרות, אך לא מפותחות מעבר למילים בודדות. בשביל סדרת הטלוויזיה, הבלשן דייוויד ג. פטרסון יצר את השפה ואליריאנית גבוהה, כמו גם השפות הנגזרות ממנה, ואליריאנית אסטפורית וואליריאנית מירינית, בהתבסס על המשפטים הכתובים בספרים. ואליריאנית, יחד עם דות'ראקית, תוארה כ"שפה הבדיונית הכי משכנעת מאז אלפית".
ואליריאנית גבוהה.
בעולם של "שיר של אש ושל קרח", ואליריאנית גבוהה היא שפה שדומה בשימושה ללטינית באירופה של ימי הביניים. בספרים היא מתוארת כשפה שלא משתמשים בה יותר בשביל תקשורת יומיומית, אלא כשפה של למידה וחינוך במשפחות האצולה של ווסטרוז ואסוס, כמו גם הרבה ספרות ושירה שנכתבים בוואליריאנית.
טקסט לדוגמה בוואליריאנית:
"ניקה דאינריז ג'למזמו הן טרגאריו לנטרוט, הן ואליריו אואפו אנוגאר איסקאן. ואליריו מוניו אנגוס ניוהיז איסה", שמשמעו "אני דיינריז פרי-סער לבית טארגאריין, דם ואליריה העתיקה. ואליריאנית היא שפת אמי".
יצירה.
הבלשן דייוויד ג. פטרסון נבחר ליצור את השפות ואליריאנית ודות'ראקית לסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO. לפטרסון ניתנה יד חופשית בפיתוח השפות, והוא אמר כי ג'ורג' ר. ר. מרטין לא הקדיש מחשבה רבה לצד הבלשני של עבודותיו. הספרים שכבר פורסמו כללו רק מילים בודדות בוואליריאנית גבוהה, כמו "ואלאר מורגהוליס" ("כל האנשים חייבים למות"), "ואלאר דוהאאריס" ("כל האנשים חייבים לשרת") ו"דראקאריס" ("אש דרקונים"). לרומן הבא שיצא לאור, "רוחות החורף", פטרסון סיפק למרטין מילים ואליריאניות נוספות.
פטרסון העיר שהוא רואה בבחירתו של מרטין במילה "דראקאריס" בחירה לא טובה, בגלל הדמיון שלה (ככל הנראה במכוון) למילה הלטינית לדרקון, "Draco". מאחר שהשפה הלטינית לא קיימת בעולם הבדיוני של "שיר של אש ושל קרח", פטרסון בחר להתייחס לדמיון כמקרי והפך את המילה "דרקאריס" ליחידה לקסיקאלית מופשטת עצמאית - המילה לדרקון בוואליריאנית גבוהה היא "זאלדריזס". המשפטים "ואלאר מורגהוליס" ו"ואלאר דוהאאריס", לעומת זאת, נהיו הבסיס של המערכת התחבירית בשפה. מילה נוספת, "טרסי" ("בן"), הוטבעה לכבודו של העוקב ה-3,000 של פטרסון בטוויטר.
פטרסון לא יצר מערכת כתיבה ואליריאנית בזמנו, אלא אמר שהוא חשב "על משהו יותר כמו המערכת המצרית של הירוגליפים - לא בצורה בהכרח, אלא בתפקוד. למצרים הייתה מערכת אלפאבתית, כמה מערכות מבוססות פונטיקה ולוגוגרפיה, כולן נכתבות אחת על גבי השנייה" בפרק "הדוב והעלמה הטובה" בעונה השלישית, רואים את טאליסה כותבת אות ואליריאנית באלפאבית הלטיני, כי לפי פטרסון, "זה לא היה נראה שווה ליצור מערכת כתיבה שלמה בשביל סצנה קצרה ובודדת".
בתחילת יוני 2013, היו 667 מילים בוואליריאנית גבוהה.
שפות נגזרות.
בעולם של הספרים וסדרת הטלוויזיה, בתשע הערים החופשיות של אסוס מדברים ניבים של ואליריאנית גבוהה, המתוארים על ידי הדמות טיריון ב"ריקוד עם דרקונים" כ"לא מאוד שפה, יותר כמו תשעה ניבים שבדרך להפוך לשפות שונות". בערים של מפרץ העבדים מדברים שפות הנגזרות מוואליריאנית גבוהה יחד עם השפות הגהייסקאריות המקומיות. פטרסון העיר שכדי לזהות על פי אוצר המילים שפות נגזרות, "אם יש j במקום מוזר, זה כנראה בא ממקור גהייסקארי."
פטרסון תיאר את מערכת היחסים בין ואליריאנית גבוהה והשפות של הערים החופשיות כדומות לזו שבין לטינית ספרותית והשפות הרומאניות או יותר מדויק בין ערבית ספרותית לניבים מודרניים של ערבית, כך שוואליריאנית גבוהה מובנת עם קושי מסוים לדובר של שפה אסואנית מקומית.
ואליריאנית אסטפורית.
השפה הנגזרת הראשונה שהוצגה בסדרה הייתה ואליריאנית אסטפורית, ניב מהעיר אסטפור במפרץ העבדים. היא הופיעה בפרק "ואלאר דוהאאריס" בעונה השלישית. פטרסון יצר את השיח על ידי כתיבה ראשונית של הטקסט בוואליריאנית גבוהה, ואז שינויי דקדוק וקול כדי להדגים את השינויים בשפות טבעיות אחרי פרק זמן ארוך.
למשל, ואליריאנית אסטפורית איבדה את כל התנועות הארוכות (שסומנו עם קו מעל האות) ואת רוב הדיפטונגים, כמו למשל ש"בלתי-טמאים" נאמר "דובאוגאדי" בוואליריאנית גבוהה, לעומת "דובוגהד'י" באסטפורית. באופן דומה, ואליריאנית אסטפורית איבדה את המערכת הדקדוקית של ואליריאנית גבוהה, כך שסדר המילים המועדף בה הוא נושא-פועל-נשוא, וארבעת המגדרים בוואליריאנית גבוהה צומצמו לשניים, עם שני מאמרים מוגדרים: "ג'י" ו"וי". הטעמה פחות צפויה מוואליריאנית גבוהה, אבל בציוויים המילים מוטעמות במלרע (למשל: "איווטראאה").
ואליריאנית מירינית.
ואליריאנית מירינית הופיעה בעונה הרביעית של "משחקי הכס". כמו ואליריאנית אסטפורית, חסרות בה תנועות ארוכות, כמו גם הצליל /y/.
הלכות ארבעת המינים
הלכות ארבעת המינים הניטלים בחג הסוכות, הן הלכות העוסקות בסדרה של תנאים שלמדו חכמים מפסוקי התורה, שחסרונו של אחד מהם באחד מארבעת המינים הניטלים, פוסל את כשרותו של אותו המין לנטילה. בנוסף לכך, ישנם קריטריונים הלכתיים נוספים שהקפדה עליהם מוסיפה הידור בקיום המצווה.
מקור הדין.
מקור דיני ארבעת המינים הוא בפסוקי התורה: . פְּרִי עֵץ הָדָר הוא אתרוג, כַּפֹּת תְּמָרִים – לולב, עֲנַף עֵץ עָבֹת – הדס, ועַרְבֵי נָחַל – ערבה.
חכמים דרשו את המילה וּלְקַחְתֶּם כאילו נקראה 'ולקח-תם' שמשמעותה היא - קחו לקיחה תמה ושלימה. ומכאן למדו חכמים שצריך לקחת את כל ארבעת המינים ביחד. עוד למדו מכך חכמים, שעל כל מין מארבעת המינים להיות שלם בעת נטילתו. ואם נחסר - נפסל.
מהמילה לָכֶם חכמים למדו שאם אחד מארבעת המינים גזול או אף שאול - הוא פסול לנטילה. בנוסף לכך, לגבי האתרוג שהוא פרי, דרשו חכמים מהמילה לָכֶם שהאתרוג צריך להיות ראוי לאכילה, אך אם היה פרי ערלה או טבל - פסול כל שבעת ימי החג.
מהמילה הָדָר למדו חכמים שעל ארבעת המינים להיות מהודרים, ואם נפגע הדרו של אחד המינים באופן ניכר(למשל הדס כשר אם נקטם ראשו) - הוא פסול לנטילה.
מהקונפליקט שבפסוק זה, שבראשו נכתב "בַּיוֹם הָרִאשוֹן", ובסופו "שִבְעַת יָמִים", למדו חכמים שמצוות נטילת לולב חלה מן התורה במקדש שבעה ימים, ובשאר המקומות רק ביום הראשון. אמנם לאחר חורבן בית המקדש התקין רבן יוחנן בן זכאי ובית דינו ליטול את ארבעת המינים בכל מקום שבעה ימים, זכר למקדש. וכאשר התקינו זאת, קבעו שחלק מדיני ארבעת המינים שעליהם הקפידה התורה ינהגו גם בשאר ימות החג בהם הנטילה מדברי חכמים וחלק לא ינהגו אלא ביום הראשון, ולכן התקינו שכאשר יום טוב הראשון של חג הסוכות חל בשבת, לא ייטלו את ארבעת המינים, מחשש שירצה ללמוד איך לנענע או לברך, וילך לבקיא, ונמצא שטילטל את הלולב ארבע אמות ברשות הרבים ועבר באיסור תורה.
כללי הפסולים.
חמישה סוגי פְסול פוסלים את ארבעת המינים מחמת פגמים בגוף המין, והם: סוג המינים, שינוי צורה של המינים, שיעור (גודל) מינימלי, שיהיה בהם "הדר", שיהיו שלמים.
בעוד ששלושת הפסולים הראשונים פסולים כל שבעת הימים, הפסול החמישי פוסל רק ביום הראשון, ולגבי הרביעי נחלקו הפוסקים:
א. ארבעת המינים צריכים להיות אלו שצוותה התורה ולא מינים אחרים. ולכן- פרי עץ הדר הוא אתרוג בלבד. ענף עץ עבות הוא הדס. כמו כן צריך ליטול ערבה ולא ענף של צפצפה (הדומה לערבה). לגבי הלולב אין ספק בהיותו ענף עץ הדקל, שכך הוא מכונה בתורה, כפות תמרים. אמנם התעורר פולמוס לגבי מין דקל שלולבו מכונה לולב קנרי, כפי שיבואר בהמשך.
ב. נשתנתה צורתו מדרך ברייתו. כגון לולב שעליו צומחים רק בצד אחד, או הדס וערבה שנשרו רוב עליהם.
ג. שאין בו את השיעור המספיק - כאשר אחד המינים קטן בצורה משמעותית מן הרגילות, הוא אינו ראוי להיקרא 'פרי עץ הדר' או 'כפות תמרים' או 'ענף עץ עבות' או 'ערבי נחל'.