ב-26 ביוני הוציא את הסינגל-קליפ "חנניה" (מתוך הופעה חיה) שמדבר על סבו, שעל שמו הוא קרוי.
ב-14 ביולי הופיע בטקס פתיחת המכביה ה-21 באצטדיון טדי בהשתתפות נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג, ראש ממשלת ישראל יאיר לפיד ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן שנכח בישראל במסגרת ביקורו במדינה וביצע מחרוזת של שלושה משיריו.
משפחתו.
דודו הוא חבר הכנסת לשעבר מיכאל בן ארי. אחיו של חנן, נריה, יצא בשאלה כשחנן היה צעיר. השניים כתבו יחד את השיר "אחים" העוסק בנושא, שאיתו הופיע חנן במסגרת המופע "מתבגרים". השיר נכלל גם באלבומו הראשון של בן ארי, שבו הוא מבצע אותו בדואט עם עברי לידר, והוא אחד משני שירים מהמופע שנכנסו לאלבום, לצד "הינדיק". לימים כתבו יחד את השיר "חולם כמו יוסף" שיצא ב-2021.
בן ארי נשוי להדסה והם מתגוררים עם ששת ילדיהם בפרדס חנה-כרכור.
חקירה ראשית
חקירה ראשית היא החקירה הראשונה המתבצעת על ידי בעל הדין של העד. ככך, את הנאשם חוקר עורך הדין של ההגנה, ואת התובע חוקר עורך הדין של התביעה. החקירה מתבצעת כדי להציג את גרסתו המלאה של העד, ללא הנחיה או לחצים על ידי גורמים שונים. על מנת להבטיח שהגרסה היא אכן של העד עצמו, על עורך הדין החוקר לעקוב אחר נהלים ברורים שלפיהם עליו לא לשאול שאלות מדריכות ולא להטיל דופי במהימנות העד. כלומר, השאלות הן רק כלי כדי לעזור לעד להצהיר על עדותו המלאה, ושאלות מנחות אשר מיועדות להוכיח את טיעון עורך הדין, כמו שאלות כן ולא, הן אסורות בתכלית. סייג לכך הוא שבמקרה שהוכח שהעד חוזר בו בזמן עדותו הראשית מעדותו הקודמת במשטרה, יכול השופט להכריז על העד כעד עוין ובכך לאפשר חקירה נגדית אשר כוללת שאלות מדריכות והיתר להטיל דופי במהימנות העד.
חקירה ראשית בעל פה יכולה להתבצע גם במשפט פלילי וגם במשפט אזרחי, אך בימינו היא מתבצעת בעיקר במשפט פלילי. את החקירה הראשית במשפט אזרחי מחליפים בהגשת תצהיר עדות ראשית על ידי העד על מנת לקצר תהליכים, כאשר בזמן הגשת התצהיר נוכחים העד, עורך הדין החוקר ובדרך כלל גם עד לתהליך הגשת התצהיר.
דעות שופטים לעיתים חלוקות לגבי החלפת העדות הראשית בתצהיר. סגן נשיא בית משפט השלום במחוז מרכז, עמי קובו, טען בפאנל משפטי שקריאת התצהיר לא מאפשרת לו כשופט "להתרשם מהעד" מאחר ש"התחושה היא שהתצהיר הוכן על ידי העורך דין". כנגד, נשיאת בית המשפט מחוזי מרכז הילה גרסטל טוענת ש"לתצהירים יש יתרונות עצומים ומעט חסרונות" ושיתרונם הגדול הוא "שהגרסה מובעת בצורה קוהרנטית והצד השני יכול להתכונן".
חורשת לנדאו
פרנסיסקו ברו
פרנסיסקו "פאקו" ברו סאנס (בספרדית: Francisco "Paco" Bru Sanz, לעיתים נודע בשם הקטלאני "פרנססק" (Francesc); נולד ב-12 באפריל 1885 במדריד שבספרד, נפטר ב-10 ביוני 1962 במאלגה שבספרד) היה כדורגלן ומאמן ספרדי-קטלאני. ברו שיחק כבלם בראשית המאה ה-20 בקבוצות הקטלאניות אינטרנסיונל, ברצלונה ואספניול וכן בנבחרת קטלוניה. לאחר שפרש ממשחק ב-1916 הפך לשופט והוא היה השופט של שני משחקי גמר הגביע הספרדי ב-1916 וב-1917. ב-1920 החל בקריירת אימון, והוא היה מאמנה הראשון של נבחרת ספרד, עת זכתה במדליית כסף באולימפיאדת אנטוורפן. בהמשך אימן את נבחרת פרו במונדיאל 1930 ומאוחר יותר את קבוצות הליגה הספרדית ריאל מדריד וגרנדה.
קריירה.
כשחקן.
ברו אמנם נולד במדריד ב-1885, אך כעבור מספר שנים היגרו משפחתו והוא לברצלונה, שם החל לשחק כדורגל. ב-1901, בגיל 16 בלבד, עשה את צעדיו הראשונים בקריירת המשחק, כשהצטרף לקבוצה הברצלונאית אינטרנסיונל, שם גם שיחק אחיו פרדריק כשוער. בפברואר-מרץ 1902 הוא השתתף עם הקבוצה בטורניר הידידות "מדליית התאחדות ההתעמלות הספרדית", בו שיחק בתור חלוץ ב-10 מתוך 12 משחקים והבקיע 3 שערים. אינטרנסיונל סיימה במקום השישי מתוך שבע קבוצות. ב-30 בנובמבר אותה שנה ערך את הופעתו הרשמית הראשונה, בהפסד 0–6 לאספניול באליפות קטלוניה.
ב-1904 זכה ברו עם אינטרנסיונל בטורניר "קופה טורינו", טורניר משני בחשיבותו. ב-1906 הצטרף לברצלונה מועדון הכדורגל הבכיר בעיר, שם עבר באופן קבוע לעמדת הבלם. יחד עם שחקנים כרומה פורנס, עזר לברצלונה לזכות 3 פעמים ברציפות באליפות קטלוניה בין 1909 ו-1911. ב-1910 היה שותף לזכייתה הראשונה בתולדותיה בגביע המלך הספרדי, והוא פתח במשחק הגמר בו ניצחה ברצלונה את אספניול מדריד 3-2. באותה שנה התפצלת תחרות הגביע ונערכו שני טורנירים במקביל, כששניהם מוכרים היום על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית. ב-1911 עזב את ברצלונה ליריבתה העירונית, אספניול, שם זכה פעמיים נוספות באליפות קטלוניה. ב-1915 הגיע גם עם אספניול לגמר הגביע, אך הפעם לקח חלק בתבוסה 0–5 לאתלטיק בילבאו. בהמשך השנה שב לברצלונה, ולצד שחקנים כפאולינו אלקנטרה וג'ק גרינוול, זכה פעם נוספת באליפות קטלוניה. ב-1916 פרש מכדורגל.
במקביל לכך ששיחק בקבוצות בעיר ברצלונה, שותף ברו גם במשחקיה של נבחרת קטלוניה, שקיימה את משחקיה הראשונים באותה תקופה. מכיוון שהנתונים מתקופה זו חלקיים מאוד, ידוע כי לקח חלק בשישה משחקים לפחות, בין 1904 ל-1915.
כשופט.
מיד לאחר פרישתו עבר ברו לעבוד כשופט כדורגל. לפי הסיפורים מאותה תקופה, לפני משחקו הראשון כשופט, הוא נכנס לחדר ההלבשה, הניח אקדח קולט על שולחן בחדר, בו נכחו השחקנים ואנשי הצוות של הקבוצות, והחל להתלבש מבלי לומר מילה. לאחר שסיים להתלבש, הכניס את האקדח למכנסיו. הוא נשאל על ידי אחד השחקנים מה העניין, ובתגובה הסביר שרצה שיהיה משחק שקט ורגוע, מפני שזהו משחקו הראשון בתפקיד. האקדח היה למעשה אקדח דמה, אך השחקנים לא ידעו זאת, והמשחק התנהל בשלווה. ברו היה השופט בשני משחקי גמר הגביע הספרדי. הראשון היה ב-1916, משחק בו הביסה אתלטיק בילבאו את ריאל מדריד בתוצאה 0–4. הגמר השני היה ב-1917, אז מדריד הצליחה לגבור על ארנס גצ'ו. בנוסף גם שפט משחק ידידות בין נבחרת קטלוניה לבין נבחרת קסטיליה.
כמאמן.
ב-1920 החליטה התאחדות הכדורגל הספרדית להקים את נבחרת ספרדית שתשתתף באולימפיאדת אנטוורפן. לצורך כך נקראו שלושה מאמנים - ברו, חוסה בראונדו וחוליאן רואטה. השלושה זומנו למחנה אימונים שנערך בעיר ויגו לקראת האולימפיאדה, אך בראונדו ורואטה סירבו מסיבות אישיות. בשל כך, נותר ברו בודד כמאמן הנבחרת. לאימון הראשון לא הגיע אף שחקן בסקי מהקבוצות אתלטיק בילבאו, ארנס גצ'ו, ריאל סוסיאדד וריאל אוניון אירון, שמבחינתו של ברו היו צריכים להיות הבסיס לנבחרת ספרד הראשונה בהיסטוריה. הוא התעקש על זימונם, וכבר באימון השני והשלישי הייתה הנבחרת מוכנה, עם ציוד מתאים ושחקנים שתאמו לתוכניתו של ברו, כגון ריקרדו זאמורה, פליקס ססומאגה, פיצ'יצ'י, חוסה מריה בלאוסטה וז'וזפ סמיטייר.
באולימפיאדה עצמה, ניצחה ספרד בשמינית הגמר את משער של פטריסיו אראבולסה. ברבע הגמר היא הפסידה 1–3 ל, כשהכובש היחיד לזכותה היה מריאנו אראטה. מנקודה זו קרו מספר אירועים מעוררי מחלוקת. את משחק הגמר עזבה בזעם במחצית הראשונה, כמחאה להחלטתו של השופט להרחיק את אחד משחקניה, ונבחרת בלגיה קיבלה את מדליית הזהב באופן אוטומטי. כתוצאה מכך, נערך טורניר שמטרתו קביעת הזוכה במדליית הכסף של האולימפיאדה. בנוסף לאירוע בגמר, , שהפסידה בחצי הגמר, כבר שבה לביתה, כך שהקבוצות שהפסידו ברבע הגמר התחרו על ההזדמנות לשחק נגד הנבחרת הנוספת שהפסידה בחצי הגמר, . ספרד ניצחה את 2-1 משערים של בלאוסטה ושל דומינגו אסדו ואת 2-0 מצמד של ססומאגה. במשחק על מדליית הכסף ניצחה ספרד את הולנד 1–3 הודות לצמד נוסף של ססומאגה ושער אחד של פיצ'יצ'י, וכך זכתה נבחרת ספרד במדליית הכסף.
ברו שב לספרד והמשיך לעסוק כמאמן. בין 1924 ל-1926 אימן את אספניול ובין 1927 ל-1928 את חובנטוד אסטוריאנה. ב-1930 היה מאמנה של נבחרת פרו, עת השתתפה בטורניר הגביע העולם הראשון אי פעם, מונדיאל 1930, שנערך באורוגוואי. נבחרת פרו הפסידה בשני משחקיה בבית ג', לנבחרות ו, והודחה כבר בשלב הבתים. ב-1934 התמנה למאמנה של ריאל מדריד, ששיחקה בליגה הספרדית שהוקמה מספר שנים לפני כן. כבר עם הגיעו הדריך את הקבוצה, שכללה שחקנים כסמיטייר, זאמורה וחסינטו קינקוסס, לזכייה בגביע הספרדי, כשהיא מנצחת בגמר את ולנסיה בתוצאה 1–2. בעונת 1934/1935 הגיעה הקבוצה למקום השני בליגה, והיא הודחה מהגביע על ידי סביליה כבר בשמינית הגמר. גם בעונת 1935/1936 הגיעה למקום השני בליגה, וב-1936 הדריך ברו את הקבוצה לזכייה בגביע, הודות לניצחון 1–2 על ברצלונה בגמר, שזכור בשל הדיפתו של זאמורה ברגעים האחרונים של המשחק.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית ב-1936, שב ברו לקטלוניה, והוא אימן את ז'ירונה עת השתתפה בליגה הים-תיכונית, טורניר שכלל קבוצות מהרפובליקה הספרדית השנייה, עת זו נלחמה בכוחות הלאומניים של פרנסיסקו פרנקו. תחת הדרכתו סיימה ז'ירונה במקום השלישי מתוך 8 קבוצות, אחרי ברצלונה ואספניול. ב-1939 שב לקדנציה שנייה בריאל מדריד. בעונה הראשונה שלו במדריד, העונה הראשונה לאחר מלחמת האזרחים, הגיעה הקבוצה למקום הרביעי. בעונה הבאה הידרדרה מדריד למקום השישי, וברו סיים את תפקידו במועדון. כבר בקיץ החל לאמן את גרנדה, שעלתה בעונה שלפני כן לליגה הראשונה. בעונתה הראשונה אי פעם בליגה הראשונה בספרד, סיימה תחת ברו במקום ה-10. בעונה הבאה, עונת 1942/1943, סיימה במקום ה-12, מקום אחד מעל המקום שמוביל לירידה לליגה השנייה, וברו עזב את הקבוצה.