ב-1860 הוקם בית הכנסת השני לקהילה וכן מקווה. חלק מבני הקהילה עסקו בסחר בבדים, פירות וירקות ובייצוא תוצרת חקלאית. מקצתם עסקו במלאכה זעירה והיו אומנים. בשלהי המאה ה-19, לאחר סיפוח האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית התיישבו בעיר גם משפחות של יהודים אשכנזים שהיו בעלי מעמד כלכלי איתן, חלקם עסקו במקצועות חופשיים וחלקם נשאו תפקידים פקידותיים במנגנון השלטון המקומי. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו מרבית בני הקהילה האשכנזית את העיר. המשבר הכלכלי שפקד את ממלכת יוגוסלביה לאחר מלחמת העולם הראשונה לא פסח על יהודי טראווניק והייתה הגירה פנימית מהעיר לקהילות מבוססות יותר בסרייבו ובזאגרב. מספר בני הקהילה הלך וקטן בהדרגה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בטראווניק 261 יהודים. בין אוקטובר 1941 למרץ 1942 גורשו בני הקהילה בשלושה טרנספורטים למחנות הריכוז יאסנובאץ, קרושצ'יצה וסטארה גרדישקה. כמה עשרות מיהודי טראווניק שרדו את השואה, אך הפעילות הקהילתית בעיר לא חודשה. בן הקהילה מוני לוי לחם בשורות הפרטיזנים של טיטו ובהמשך שרת כגנרל בחיל הרפואה של צבא יוגוסלביה. בעיר התגוררה משפחת גאון ומבין בניה ניתן לציין את משה דוד גאון והרב סולומון גאון.
שרידי בית העלמין היהודי הישן עדיין מצויים בפאתי העיר. נכון ל-1999 היה בית העלמין לא מגודר ולא מתוחזק ונגרמו בו נזקים רבים. ב-2009 תועדו כ-300 מצבות פזורות על מדרון גבעה בו שוכן בית העלמין, והכיתוב עליהן היה בעברית ובלאדינו. בשנה זו גם תועד מבנה בית הכנסת אשר הוקם ב-1860.
איתן גלבוע
איתן גלבוע הוא פרופסור אמריטוס לתקשורת וליחסים בינלאומיים, כיהן כראש המרכז לתקשורת בינלאומית באוניברסיטת בר-אילן. הוא גם חוקר בכיר במרכז בגין-סאדאת (בס"א) למחקרים אסטרטגיים, יו"ר האגודה הישראלית לתקשורת ויו"ר הפורום לדיפלומטיה ציבורית ישראלית. גלבוע מכהן גם כפרופסור אורח לדיפלומטיה ציבורית באוניברסיטה של דרום קליפורניה בלוס אנג'לס.
קורות חיים.
חייו ופועלו.
איתן גלבוע נולד בבנימינה למשפחה שנמנתה על מייסדיה. הוא שירת בחיל השריון והשתתף במלחמת ששת הימים. את השכלתו רכש בארץ ובארצות הברית ובלט לאורך השנים בפעילות אקדמית, מקצועית, עיתונאית וציבורית, בארץ ובעולם.
קריירה אקדמית.
איתן גלבוע הוא בוגר תואר ראשון בהצטיינות במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובעל תואר שני ודוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
בתום לימודיו, בשנת 1974, חזר לאוניברסיטה העברית, היה מיוזמי הקמת המחלקה ליחסים בינלאומיים, הקים וניהל את "המעבדה להדמיות התנהגותיות", ייעץ לצוות הקמה של פרויקט תלפיות המשותף לאוניברסיטה ולחיל האוויר ולימד במסגרת זו יחסים בינלאומיים, ועמד בראש התוכנית ללימודי תואר ראשון בבית הספר הבינלאומי ע"ש רוטברג באוניברסיטה.
ב-1997 עבר למחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. ב-2006 הקים את המרכז לתקשורת בינלאומית ובראשו עומד עד היום. ב-2010 ייסד את בית הספר לתקשורת ועמד בראשו עד 2014. כיהן גם כיו"ר הוועד המנהל של מרכז בס"א למחקרים אסטרטגיים.
גלבוע כיהן כפרופסור אורח ועמית מחקר בכיר באוניברסיטאות ומכוני מחקר בארצות הברית ובאירופה ובכללן הרווארד, ג'ורג'טאון, טפטס, האוניברסיטה של קליפורניה בלוס אנג'לס, האוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון ואוניברסיטת המבורג. משנת 2005 הוא מכהן כפרופ' אורח בבית הספר אננברג לתקשורת באוניברסיטה של דרום קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא היה שותף להקמת המרכז לדיפלומטיה ציבורית, לגיבוש תוכנית לימודים לתואר שני ומכון להשתלמויות באותו תחום, שאותו יזם והקים.
במהלך השנים נבחר מספר פעמים כ"מרצה מצטיין" באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בר-אילן וקיבל ציונים גבוהים במשאלי סטודנטים שנערכו בקורסים רבים שלימד באוניברסיטאות בארצות הברית.
פרופ' גלבוע הוא פעיל מאוד באגודות מדעיות בינלאומיות בארץ ובעולם, יוזם ומארגן מושבים, מציג עבודות ומשמש מתדיין. הוא נמנה עם מקימי הסקציה לתקשורת בינלאומית באגודה ליחסים בינלאומיים והיה חבר הוועדה המנהלת ויו"ר ועדת החברות של הסקציה. באגודה הבינלאומית לתקשורת, היה חבר ויו"ר של כמה ועדות חשובות. הוא היה חבר בוועד המנהל של האגודה הישראלית לתקשורת ומשנת 2014 מכהן כיו"ר האגודה.
פעילות מקצועית וציבורית.
בשנות השבעים פרופ' גלבוע ייעץ לצוות שהקים מחדש את המכללה לביטחון לאומי (מב"ל), פיתח את תחום היחסים הבינלאומיים וכיהן כמדריך אקדמי של התחום ושל הדמיות מדיניות אסטרטגיות. כמו כן, היה מדריך אקדמי במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה (פו"ם).
פרופ' גלבוע כיהן כיו"ר הוועדה העליונה של משרד החוץ ונציבות שירות המדינה לבחירת מועמדים לשירות החוץ. היה יועץ למחלקת ההדרכה של משרד החוץ וסייע בגיבוש תוכניות הדרכה והכשרה לצוערים. היה יועץ לגופים ממשלתיים וציבוריים כולל המרכז למחקר ולתכנון במשרד החוץ, הוועדה לענייני חוץ וביטחון של הכנסת, לשכת העיתונות הממשלתית, גופי ביטחון במשרד ראש הממשלה וגופים במשרדי ממשלה אחרים ובסוכנות היהודית.
הוא היה גם חבר בוועדה להשכלה גבוהה של העיר ירושלים, יו"ר וחבר של ועדות במועצה להשכלה גבוהה ובקרן הלאומית למדע ויו"ר הוועדה להענקת פרס ישראל בתקשורת. הוא כיהן פעמים רבות כמדען אורח בקהילות יהודיות ברחבי העולם.
פעילות עיתונאית.
בתחילת שנות השבעים היה עוזר הפקה בתחנת הטלוויזיה הציבורית ועורך ומפיק תוכניות בתחנת הרדיו בבוסטון.
בשנות השבעים המאוחרות ובשנות השמונים היה עורך ומגיש של תוכניות אקטואליה רבות בגלי צה"ל וביניהן: "משהו עולמי", "עומק אסטרטגי", "משברים בינלאומיים" ו"ספרא וסייפא". היה משתתף קבוע ב"קול ישראל" בתוכניות "יומן חוץ" ו"צומת המזרח התיכון".
במשך שנים משמש פרופ' גלבוע כפרשן לענייני ארצות הברית, יחסים בינלאומיים ותקשורת, בערוצי טלוויזיה ורדיו בישראל ומחוצה לה, ומפרסם מאמרי דעה ופרשנות בעיתונים ובאתרי חדשות.
פרסים ומענקי מחקר.
פרופ' גלבוע זכה במענקי מחקר רבים מקרנות מדעיות וממשלתיות בכמה מדינות. ב-2001 זכה בפרס מטעם האגודה הבינלאומית לתקשורת עבור המאמר הטוב ביותר שפורסם בכתבי עת מדעיים בתקשורת. הפרס הוענק לו על המאמר:
Mass communication and diplomacy: A theoretical framework". Communication theory", 10(3), 275-309.
בשנת 2002 זכה פרופ' גלבוע במלגת מחקר בבית הספר קנדי לממשל באוניברסיטת הרווארד.
כמו כן, היה שותף לפרס ע"ש בנימין פרנקלין שהוענק על ידי מחלקת המדינה לצוות ההקמה של המרכז לדיפלומטיה ציבורית באוניברסיטה של דרום קליפורניה.
תחומי מחקר.
פרופ' גלבוע הוא חוקר רב-תחומי בעל חידושים בכל תחומי מחקריו. הוא פרסם מחקרים רבים בכמה תחומים ובכללם ממשל ומדיניות חוץ בארצות הברית, יחסי ארצות הברית–ישראל, תקשורת בינלאומית ודיפלומטיה ציבורית וסימולציות התנהגותיות.
ממאמריו.
פרופ' גלבוע פרסם מאמרים רבים בכתבי עת מהשורה הראשונה, הן בתחום התקשורת והן בתחום מדעי המדינה ויחסים בינלאומיים. להלן המצוטטים ביותר:
מרצאד 1
מרצאד
מבצע איזוטופ
מבצע ירקון
מבצע ירקון היה סיור עומק שערך צה"ל בימים 9 - 12 ביוני 1955, במסגרת ההיערכות לקראת מבצע קדש (אוקטובר 1956). מטרת המבצע הייתה לבחון את עבירות הציר הנמשך לאורך החוף המערבי של מפרץ אילת, בקטע הדרך שבין עין אל-פורטגה לדהב בחוף המזרחי של חצי-האי סיני לרכב ולרק"ם, לצורך הגעה אל מצרי טיראן ופתיחתם לשיט ישראלי. זהו המבצע הצה"לי הראשון בו פעלו במשולב כוחות חי"ר, חיל-האוויר וחיל-הים.
המבצע.
רקע.
כבר בשנת 1951 מנעה מצרים מאוניות ישראליות לעבור בתעלת סואץ, ובהמשך אף מנעה את מעברן של אוניות זרות בדרכן לארץ. בשנת 1953 הוצבה סוללת תותחים בראס נצראני הסמוכה לשארם א-שייח', מול מצרי טיראן, ובכך נחסם גם נתיב השיט במפרץ אילת. ישראל הגישה תלונה למועצת הביטחון של האו"ם, ובספטמבר 1954, לאחר שגמאל עבד אל נאצר תפס את השלטון במִצרים, שלחה את אניית-הסוחר הישראלית "בת-גלים" לשוט בתעלה. האנייה נעצרה ואנשי הצוות, ובהם לוחם שייטת 13, נכלאו והועמדו למשפט באשמת רצח שני דייגים מצריים, בכניסה למי-החופים של מצרים ובנשיאת אקדח. הם שוחררו בינואר 1955, לאחר ביטול ההאשמה נגדם עקב מחאות דיפלומטיות ולחץ של מוסדות בינלאומיים. במהלך השנה הורחב הסגר גם לתחום האווירי ובכך הושלם המצור הדרומי על מדינת ישראל.
במהלך שנת 1955 החל המטכ"ל בגיבוש תוכנית לכיבוש שארם א-שייח' ופתיחה בכוח של המְצַרים, אם המאמצים המדיניים לפתיחתם ייכשלו. על מפקד חטיבת גבעתי, אל"ם חיים בר-לב, הוטל לתכנן את המבצע לכיבוש המְצַרים, כאשר פקודת התכנון "זוהר" ופקודת המבצע "עומר" נשאו את שמות ילדיו.
לפי תוכנית זו, היו מתוכננים לצנוח שני גדודי צנחנים בשארם א-שייח' ושני גדודי חי"ר נוספים מחטיבת גבעתי היו אמורים לנוע במקביל ברכב לאורך החוף מאילת ועד שארם א-שייח'. לצורך כך היה צורך להכיר את הצירים האפשריים לתנועה בחצי-האי סיני, ובפרט את אלה העבירים לרק"ם בדרך אל שארם א-שייח'.
במהלך כל שנת 1955 עסקו מטוסי מוסקיטו מטייסת הצילום במיפוי אווירי של חצי-האי סיני, ומפענחים ניסו לאתר את צירי התנועה המעטים לאורכו ולרוחבו של חצי-האי. טיבו של נתיב היבשה לאורך המפרץ לא היה ברור: היה ידוע על קיום ציר מאילת ועד דהב, ועל ציר עביר משארם א-שייח' צפונה עד למעבר שהירה (מעבר בין הרי הגרניט דרומית לדהב), אך העבירות במעבר ובקטע שאורכו כ-60 ק"מ בין דהב לעין אל-פורטגה (צפון-מערבית לנואיבה) לא הייתה ידועה. לשם בירור מידת העבירות תוכנן סיור-שטח סודי - "מבצע ירקון", שביצועו הוטל על מח"ט גבעתי, חיים בר-לב.