לאחר המלחמה פרסם משרד החוץ את הנזקים שגרמו 38 טילי הסקאד העיראקיים שנפלו באזורי גוש דן, חיפה, מערב השומרון ודימונה. נזק לרכוש נגרם ל-1,302 בתים, 6,142 דירות, 23 מבני ציבור, 200 חנויות ו־50 מכוניות.
למלחמה היו כמה השפעות צבאיות על ישראל. ראשית, תוכנן להגיב לתוקפנות העיראקית, ובתקופת ממשלת רבין תוכנן מבצע "שיח אטד" להתנקשות בסדאם חוסיין, אך המבצע בוטל בעקבות אסון צאלים ב'. כמו כן, הוחלט על רכישת 25 מטוסי תקיפה מדגם F-15E בגרסה ישראלית שנקראת F-15I רעם שנקלטו בטייסת הפטישים. למטוסים אלו טווח פעולה גדול במיוחד, יכולת נשיאת חימוש גבוהה (11 טון) ומערכות מתקדמות לתקיפה קרקעית. נוסף על כך, הוחלט על השקעה במיזם החץ המיועד ליירוט טילים בליסטיים.
במישור האזרחי הוחלט כי חובה על הקבלנים לבנות מרחב מוגן בכל דירה - ממ"ד, בשטח פנימי של 9 מ"ר לפחות וקירותיו עשויים בטון מזוין. המרחב המוגן מתוכנן לספק הגנה ליושביו מפני התקפות עם פצצות חומר נפץ מרסק (רגיל). הוא אף אטום לחדירתם של גזים רעילים ובכך נותן מענה חלקי לתקיפות בלתי קונבנציונליות. במרחבים המוגנים קיימת חובה להתקין מסנני אוויר במקרה שהשהייה הנדרשת ארוכה או כשהמדובר בתקיפה באמצעים ביולוגיים, כימיים או רדיואקטיביים.
מפציץ
מפציץ הוא מטוס צבאי שנועד להטיל פצצות על מטרות קרקע. בניגוד למטוסי קרב, מפציצים מתאפיינים בקיבולת גבוהה של חימוש, והחימוש שלהם נמצא לרוב בתוך תא פצצות בתוך גוף המטוס ולא על מתלה חימוש בכנפיים. המפציצים זכו לעדנה בעיקר בתקופת מלחמת העולם השנייה. כיום המפציץ המסורתי הולך ונדחק הצידה ומחליפים אותו מטוסי קרב רב־משימתיים המסוגלים לשאת חימוש הכולל פצצות, פצצות מונחות וטילי אוויר־קרקע.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
המפציץ התפתח בתחילת מלחמת העולם הראשונה בעת שהתפתח גם מטוס הקרב. המפציצים הראשונים היו למעשה מטוסים רגילים שהטילו פצצות פשוטות אל הקרקע.
הגרמנים השתמשו בצפלינים בתור מפציצים, בעיקר בגלל הטווח ויכולת ההעמסה הגבוהים שלהם. צפלינים יכלו לשאת פצצות מגרמניה לבריטניה, וכך בנו הגרמנים את היסודות להפצצה אסטרטגית – הפצצה על ערי האויב ועל התשתיות הכלכליות שלו. הפצצות כאלו נעשו בעיקר בלילות. מדינות ההסכמה למדו מהגרמנים והחלו ליצור מפציצים דו־כנפיים בעלי כמה מנועים שנועדו במיוחד להפצצה אסטרטגית.
מלחמת העולם השנייה.
בזמן מלחמת העולם השנייה החלו להיווצר קטגוריות שונות של מפציצים. מלבד המפציץ האסטרטגי נבנו מפציצי טורפדו, מפציצי צלילה ומטוסים שנועדו לתמיכה בכוחות קרקע. מלבד זאת המפציץ האסטרטגי החל לשאת תחמושת שנועדה להגנה מפני מטוסי אויב בשל פגיעותם הגבוהה – המפציץ היה גדול ומגושם, ויכולת תמרון שלו הייתה מוגבלת. כל אלה עשו אותו למטרה נוחה ליירוט.
בשלבים מסוימים של המלחמה היו נפוצות גיחות הפצצה, וההתקפות על ערי בריטניה וגרמניה גבו מחירים כבדים מאוד. הבליץ שבוצע בשנים 1940–1941 השאיר את חותמו על לונדון בצורה ניכרת. אך גיחות הפצצה בוצעו גם על בתי חרושת גרמניים ותשתיות מרכזיות. למשל פיצוץ הסכרים הגרמניים ב־16 במאי 1943 באמצעות להק 617 של חיל האוויר המלכותי. בחזית הפסיפית השתמשו האמריקאים במטוסי ה־B-29 להפצצות על ערי יפן.
המלחמה הקרה.
המפציצים היו אמצעי שבאמצעותו יכלו המעצמות לשאת נשק גרעיני מארצות הברית לברית המועצות ולהפך. המפציצים שימשו בעיקר להרתעה.
כלי הנשק החדישים שפותחו, ובהם טילי אוויר־אוויר מונחים, סייעו למפציצים להימנע מיירוטם. המפציצים החדשים יכלו לטוס גבוה יותר ובמהירות רבה יותר – ובכך להימנע מגילוי על ידי מכ"ם. כשפותחו טילי קרקע־אוויר שונתה הטקטיקה ומפציצים טסו בגובה נמוך ובמהירות רבה.
מטוסים שנועדו לשאת חימוש גרעיני נצבעו בצבע לבן מיוחד שמצמצם חדירת קרינה הרדיואקטיבית.
פיתוח של מפציצים אסטרטגיים גדולים נוספים בחלקים המאוחרים של המלחמה הקרה הופחת בגלל העלויות העצומות ובשל פיתוחם של טילים בליסטיים בין־יבשתיים שסיפקו עוצמת הרתעה דומה ללא סכנת יירוט. עם זאת פותחו בארצות הברית ובברית המועצות מטוסי הפצצה על־קוליים, כמו B-1, הבקפייר והבלאק ג'ק. בסוף שנות ה־80 הוכנס לשירות ארצות הברית מטוס הביון וההפצצה הכבד B-2, שהוא בעל יכולת חמקנית ויכול להגיע עד לאזור המטרה ולשגר לכיוונה טילי שיוט מדויקים, כמו הטומהוק, או חימוש אחר שיכול להיות בעל ראש נפץ גרעיני. עם זאת העלויות הגבוהות של המפציצים החדשים בעלי תכונת החמקנות גרמו לכך שרק מעטים מהם יוצרו, ולכן המפציצים האסטרטגיים המזדקנים לא הוצאו עדיין משירות ועתידים להמשיך לשרת את צבא ארצות הברית בעשרות השנים הקרובות.
אחרי המלחמה הקרה – הגבולות מטשטשים.
בעידן המודרני ירדה קרנו של המפציץ והוא אינו כוח מרתיע כפי שהיה במלחמה הקרה. כיום נבנים מטוסים המעוצבים לקרב אווירי ומסוגלים גם להטיל פצצות בדיוק רב, לדוגמה מטוס F-16, שהשתמשו בו לעיתים קרובות כנושא פצצות, בעיקר במלחמת לבנון השנייה ובמלחמת עיראק. עם זאת ישנה עדיין הבחנה ברורה בין מפציץ למטוס קרב שמסוגל להטיל פצצות - המפציץ הוא מטיל פצצות לטווח ארוך המסוגל להיכנס לתוך שטח האויב ולהפציץ מטרות, ואילו מטוס הקרב מוגבל למשימות באזורים קרובים יחסית.
התוכניות של ארצות הברית ורוסיה למפציץ עתידי מושעות. מפציצי B-52 ו-B-2 של חיל האוויר האמריקני ו-Tu-95 של חיל האוויר הרוסי יישארו כנראה בשירות לפחות עד 2020.
PlayStation Portable
PlayStation Portable, שמקוצרת רשמית ל-PSP, היא קונסולת משחקים ניידת שפותחה ומשווקת על ידי Sony Computer Entertainment. הקונסולה שוחררה לראשונה ביפן ב-12 בדצמבר 2004, בצפון אמריקה ב-24 במרץ 2005, ובאזורי PAL ב-1 בספטמבר 2005. Playstation Portable היא הקונסולה הניידת הראשונה בסדרת הקונסולות של הפלייסטיישן. בתור קונסולת דור שביעי, ה-PSP התחרה בNintendo DS. פיתוח ה-PSP הוכרז במהלך E3 2003, והקונסולה נחשפה במסיבת עיתונאים של סוני ב-11 במאי 2004. המערכת הייתה הקונסולה הניידת החזקה ביותר כשהוצגה, והייתה המתחרה האמיתית הראשונה של קונסולות הנייד של נינטנדו, לאחר שמתחרים רבים כמו ה-N-Gage של נוקיה נכשלו. היכולות הגרפיות המתקדמות של ה-PSP הפכו אותו למכשיר בידור נייד פופולרי, שיכול להתחבר ל-PlayStation 2 ול-PlayStation 3, לכל מחשב עם ממשק USB, למערכות PSP אחרות ולאינטרנט. ל-PSP היה גם מגוון עצום של תכונות מולטימדיה כמו השמעת וידאו, השמעת אודיו, והוא נחשב גם לנגן מדיה נייד. ה-PSP היא קונסולת הנייד היחידה שמשתמשת בפורמט דיסק אופטי - במקרה זה, Universal Media Disc (UMD) - כאמצעי האחסון העיקרי שלו; גם משחקים וגם סרטים שוחררו בפורמט.
מאפיינים.
קונסולת ה-PSP נועדה ליצור מערכת בידור אינטראקטיבית שתוכל להיות ניידת. בין תכונותיה: מאפשרת שמיעת מוזיקה, מציגה סרטי וידאו, משחקי וידאו, מראה תמונות דיגיטליות ומאפשרת גלישה בדפדפן מיוחד. ה-PSP מצויד בכונן תקליטורים לתקליטורים מסוג Universal Media Disk (בראשי תיבות UMD) שיכולים להכיל עד 1.8 גיגה בייט, וכן בחריץ לכרטיס זיכרון מסוג Memory Stick המיועד לאחסון השמירות שנעשו במשחקים, אחסון מוזיקה, סרטים, תמונות, ומשחקים. לקונסולה יש רכיב רשת מסוג WI-FI.
לקונסולה משווקת מצלמה בשם PSP Go!Cam המתחברת לכניסת ה-USB ומקלט GPS.
החל מגרסת קושחה 3.00, ניתן גם להוריד ישירות למכשיר משחקים של קונסולת הפלייסטיישן, ולשחק בהם במכשיר ה-PSP. מגרסה 4.00 ניתן לקנות משחקים ולהורידם ישירות מהקונסולה.
ה-PSP תומכת במשחקים מרובי משתתפים: הוא מאפשר עד 16 שחקנים בו זמנית דרך הרשת.
פרטים טכניים.
ה-PlayStation Portable משתמש בגורם הצורה הנפוץ "שורה". הדגם המקורי הוא גודל של כ-6.7 על 2.9 על 0.9 אינץ' (170 על 74 על 23 מ"מ) ומשקלו 9.9 אונקיות (280 גרם). חזית הקונסולה נשלטת על ידי מסך ה-LCD של המערכת בגודל 4.3 אינץ' (110 מ"מ), המסוגל לרזולוצית תצוגה של 480 × 272 פיקסלים עם צבע של 24 סיביות, העולה על הNintendo DS. כמו כן בחזית היחידה נמצאים ארבעת כפתורי הפנים האיקוניים של פלייסטיישן (משולש, עיגול, X, ריבוע).
גרסאות הקונסולה.
(PSP 2000 (PSP Slim &amp; Lite.
בתערוכת המשחקים, E3, שהתקיימה ב-2007, הוצגה גרסה מחודשת עבור ה-PSP. הגרסה הזו כוללת שיפורים משמעותיים במהירות כונן ה-UMD. בנוסף לכך, זמן השימוש בסוללה ארוך יותר עקב שימוש במסך גביש נוזלי (LCD) בעל תאורת מסך אחורית מסוג LED במקום תאורה פלואורסצנטית, אשר צורכת פחות זרם, משקל הקונסולה הופחת ב-33%, עובי המכשיר גם כן הופחת ב-20%, גודל הזיכרון הפנימי הוכפל מ-32 מגה ל-64 מגה, תכנים רבים יוכלו לעבור ממסך ה-PSP הזעיר אל מסכי הטלוויזיה הגדולים (TV-OUT) בעזרת כבל ובוצעו עוד כמה שינויים זעירים כמו הטענה דרך ה-USB.
ה-PSP2000 יצא ביפן ב-5 בספטמבר, ובאירופה ב-25 בספטמבר 2007.
(PSP 3000 (PSP Bright.
דגם חדש יותר של הקונסולה, אשר נקרא גם Bright (שם לא רשמי) וכולל כמה שינויים ותוספות.
הדגם כולל מעבד מדגם R4000 במהירות 333 MHZ. כמו כן, הוא כולל מסך בעל צבעים חיים יותר לתמונה חדה ואיכותית יותר מהדגמים הקודמים, בעוד מספר הפיקסלים נשאר אותו הדבר (480x272). זמן הסוללה התקצר, זאת בשל ביצועי הצג המשופר. תלונות רבות הופנו לסוני בנוגע למסך, שלמרות, ואולי בגלל ביצועיו הטובים, במסך החדש הופיעו פסים שחורים קטנים על המסך, בקטעי פעולה מהירים. כשמעריצי ה-PSP שמו לב לעניין, הם פנו לסוני, וזו טענה שהבעיה ידועה, ומכיוון שזאת טכנולוגיית המסך, אין מה לעשות בנידון.