בעבר היה מקובל כי מנויים השייכים לאותה קידומת אינם נדרשים לעשות בה שימוש בינם לבין עצמם, אך כיום יש מדינות רבות כמו צרפת או נורווגיה בהן הקידומת הפכה לחלק ממספר המנוי ואיבדה בעצם את מעמדה המזהה באופן חלקי או מלא. גם בישראל נדרש לעיתים לעשות שימוש בקידומת הטלפונית בחיוג בין מנויים השייכים אליה (לדוגמה ברשתות הסלולריות).
קודי הקידומת עצמם מזוהים בדרך כלל בספרה ראשונה קבועה, למשל 0.
כחול-החזה
כחול חזה (שם מדעי: "Luscinia svecica") הוא מין של ציפור שיר קטנה מסוג זמיר. אורך גופו נע בין 13–14.5 ס"מ, אורך כנפו 6.9–7.7 ס"מ, מוטת כנפיו 21–24 ס"מ ומשקלו 15–17 גרם. בתחומי שהיית החורף זוהי ציפור בודדה ושקטה. היא נמצאת רוב הזמן על הקרקע ורצה במהירות על פניה, ואינה מנתרת כרוב ציפורי השיר. בעת הריצה זנבה מורם. מדי פעם היא עוצרת שומטת את כנפיה וזוקרת את זנבה. כשהזנב מורם ניכר צבעו החלודי. בעת חשש לסכנה ממהר כחול-החזה ורץ אל הסבך הקרוב. כחול-החזה ניזון בחרקים, ברכיכות, בתולעים ולעיתים בזרעים ופירות.
מראה.
כחול-החזה ניכר בסינר הכחול שבסנטרו ובחזהו. סינר זה גדול וצבעו עז יותר בקרב הזכרים, בעיקר בלבוש הדגירה שהוא מקבל בעקבות חילוף נוצות חלקי במשך החודשים פברואר-אפריל. סינר זה מסתיים בזר שחור, שבסביבו פס לבן ופס ערמוני. לעיתים בולט במרכז בסינר כתם אדום או לבן. צבע הכתם וגודלו הוא אחד מהסימנים להבחנה בין 7 תת-המינים של כחול-החזה. לנקבה לרוב סינר אפרפר כחלחל עטור בטבעת שחורה, המתרחבת בחזה לכתם שחום. כחול-החזה ניכר גם בזנבו החום-חלודי בבסיסו והשחום בקצהו. גבו חום אפור וגוון בטנו חולי-אפרפר. מפתח פיו בצבע צהוב וגבתו בהירה. הצעיר הוא חום כהה בעל פסי אורך שחורים על הגוף ויכול להזכיר במראהו אדום חזה צעיר או זמיר צעיר, אך אפשר להבדילו מהם בקלות בכך שבזמן התעופה הגוון החלודי בזנבו בולט.
תפוצה.
תפוצת כחול הזנב כלל-פליארקטית, למעט החבלים הים תיכוני והסהרו-ערבי. מקומות חיותו הם יער גדות לאורך נהרות, והחורשות באזור ביצתי - מקומות חיות לחים יותר מאלה של הזמיר המנומר. בסתיו הוא נודד דרומה וחורף בצפון אפריקה ובמזרחה, במזרח התיכון, בדרום איראן, באפגניסטן, בהודו, ובדרום מזרח אסיה. כחול-החזה הוא חולף וחורף מצוי בישראל. הוא בולט ביותר בנדידת הסתיו, מהמחצית השנייה של ספטמבר עד לסוף נובמבר, ופחות בולט בנדידת האביב המתרחשת מסוף חודש מרץ ועד למחצית השנייה של אפריל. הזכרים נודדים כ-10 ימים לפני הנקבות. האוכלוסייה החורפת של כחול-החזה מגיעה במחצית הראשונה של אוקטובר ונוטשת במשך חודש מרץ. כחולי-החזה חורפים באזורי צומח צפוף הגדל ליד מים: ביצות, נחלים, גדות בריכות לגידול דגים ומקווי-מים אחרים, וגם בשדות וליד תעלות מים ניקוז קטנות.
SPYDER
SPYDER (Surface-to-Air PYthon &amp; DERby) הוא שמן של שתי מערכות טילי קרקע־אוויר ניידות מתוצרת רפאל - רשות לפיתוח אמצעי לחימה: SPYDER ADS-SR לטווח קצר, ו־SPYDER ADS-MR לטווח בינוני.
שתי המערכות מיועדות לשימוש כנגד מגוון מטרות אוויריות כגון מטוסים, מסוקים, כלי טיס בלתי מאוישים, טילי שיוט ופצצות מונחות. הן מסוגלת לשגר טילי פיתון 5 בעלי ביות תת־אדום הדמאתי, ודרבי בעלי ביות מכ"ם אקטיבי. מרכיבי הטילים הללו זהים למרכיבי אותם טילים המשוגרים מן המטוסים.
SPYDER ADS-SR.
מערכת ה־SPYDER ADS-SR מורכבת משלושה סוגי כלי רכב המבוססים על משאית 6X6 מתוצרת חברת Tatra הצ'כית:
סוללת SPYDER ADS-SR טיפוסית מורכבת מרכב שליטה ובקרה ועד שישה רכבי שיגור. התקשורת בין רכב השליטה והבקרה ורכבי השיגור נעשית באופן אלחוטי, מה שמאפשר את פריסתם של רכבי השיגור במרחק רב מרכב השליטה והבקרה.
SPYDER ADS-MR.
מערכת ה־SPYDER ADS-MR מורכבת מארבעה סוגי כלי רכב המבוססים על משאית 6X6 מתוצרת חברת Sisu Auto הפינית:
במערכת ה-SPYDER ADS-MR נוספו לטילים מאיץ.
מפעילים.
צ'כיה - בספטמבר 2021, נחתמה עסקה למכירת 4 סוללות עם מספר טילי ספיידר בהיקף לא ידוע בהיקף של 630 מיליון דולר, בעסקה בין משרד הביטחון של ישראל למשרד הביטחון הצ'כי. בכך, הפכה למדינה הראשונה בנאט"ו שקנתה את המערכת הישראלית.
ספיידר
סוריה פלשתינה (פרובינקיה)
פרובינקיה יודיאה
פרובינקיה יוּדַיְאָה (יהודה; ביוונית: Ἰουδαία, Ioudaia; בלטינית: Iudaea) הייתה פרובינקיה רומית שהשתרעה על חלק מהאזורים שהשתייכו לפני כן לממלכת החשמונאים ולממלכה ההרודיאנית.
לדברי ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו, יהודה הפכה לפרובינקיה רומית מיד לאחר פטירת הורדוס, כך שבנו הורדוס ארכלאוס מונה לנשיא העם בלבד, ולנציב הרומי הוענקה סמכות לגזור עונש מוות. על האוכלוסייה הכללית הוטל מס ששולם לרומא. בשנות קיומה של פרובינקיה יודיאה נצלב ישו בין השנים 30 ל-33 לסה"נ, החל המרד הגדול של יהודה ברומא בשנת 66, הוטל המצור על ירושלים ונחרב בית המקדש השני על ידי הרומאים בשנת 70 לספירה. בעקבות המרד, הטילה רומא על האוכלוסייה היהודית באימפריה כולה מס מיוחד.
לאחר מרד בר כוכבא (132–135 לספירה) שינה הקיסר הרומי אדריאנוס את שם הפרובינקיה לסוריה פלשתינה ואת שמה של ירושלים לאיליה קפיטולינה, במטרה לנתק את הזהות בין הפרובינקיה ובין העם היהודי.
רקע.
במהלך המאה השלישית לפנה"ס, האימפריה הרומית החלה להתרחב ולהתחזק גם לשטחי המזרח לכיוון סוריה. ההתערבות הראשונה של רומא באזור הייתה בשנת 63 לפנה"ס, לאחר תום מלחמת מיתרידטס השלישית , כאשר רומא יצרה את פרובינקיה סוריה. לאחר התבוסה של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס, פומפיוס בזז את ירושלים והפך את יוחנן הורקנוס השני כאתנארך וככהן הגדול. יוליוס קיסר מינה בהמשך את אנטיפטרוס האדומי כמושל הרומי הראשון של הפרובינקיה. הורדוס, בנו של אנטיפטרוס, הפך ל"מלך היהודים" על פי החלטת הסנאט הרומי בשנת 40 לפנה"ס אך הוא לא היה אחראי על הצבא עד 37 לפנה"ס. במהלך שלטונו מנהיגי שושלת החשמונאים האחרונים חוסלו, והוקם נמל קיסריה.
הורדוס נפטר בשנת 4 לפנה"ס, וממלכתו נחלקה בין שלושה מבניו - שניים מהם (פיליפוס והורדוס אנטיפס) הפכו לטטררכים, ואחד מהם (ארכלאוס) הפך לאתנארך ששלט על מחצית ממלכת אביו. אחת הנסיכויות האלה הייתה יהודה, אשר השתרעה על האזור בו השתרעה ממלכת יהודה ההיסטורית, בנוסף לאזור השומרון ואדום. בנו של הורדוס, ארכלאוס, היה שליט כה גרוע עד שקיסר רומא אוגוסטוס החליט בשנת 6 לספירה להדיח אותו מתפקידו. הורדוס אנטיפס היה הטטרארך של אזור הגליל ופראיה מ-4 לפנה"ס עד 39 לסה"נ, ולאחר מכן הודח על ידי קליגולה. בנו השני של הורדוס, פיליפוס, שלט בחלק הצפון-מזרחי של ממלכת אביו.
היסטוריה.
בשנת 6 לספירה הטטרארכיה של ארכלאוס (שכללה את האזורים יהודה, השומרון ואדום) עברה כעת להיות תחת שליטה ישירה של רומא. פרובינקיה יודיאה לא כללה בתחילה את אזור הגליל, רמת הגולן, ולא את פראיה או את דקאפוליס. ההכנסות מהמס שנגבה מתושבי הפרובינקיה היו בעלות חשיבות מועטה יחסית לרומא, אף על פי כן, חשיבות הפרובינקיה הייתה בכך שדרכה עברו נתיבי הקרקע והים אל מצרים וכמו כן היא היוותה אזור חיץ בין רומא לאימפריה הפרתית. הוחלט עוד בתחילה שבירת הפרובינקיה תהיה קיסריה מריטימה, ולא ירושלים. קוויריניוס הפך ללגאטוס (מושל) של הפרובינקיה והוא ערך את מפקד המס הרומאי הראשון של אזור סוריה ויהודה, לו התנגדו הקנאים. פרובינקיה יודיאה לא הייתה פרובינקיה סנטורית ולא פרובינקיה אימפריאלית, אלא הייתה פרובינקיית "לוויין של פרובינקיה סוריה", בה שלט פרפקט רומאי שהיה ממעמד הפרשים, ולא קונסול לשעבר או פראיטור בסנאט הרומי. עם זאת, ליהודים שהתגוררו בפרובינקיה הייתה מידה מסוימת של עצמאות ומנהיגיהם היו רשאים לשפוט עבריינים על פי חוקיהם, לרבות מקרים של עבירות הון עד שנת 28 לספירה.
בראשית התקופה הרומית חולקה פרובינקיה יודיאה לחמישה תתי-מחוזות מנהליים: ירושלים, גדר, עמתו , יריחו, וציפורי.
החלוקה לטופרכיות נתגבשה כבר בתקופת שיבת ציון והיא נותרה כשהיתה, תוך שינויים מסוימים, גם במהלך התקופה ההלניסטית, התקופה החשמונאית, תקופת בית הורדוס ואגריפס הראשון.
המשבר שנוצר בתקופת שלטונו של קליגולה (37–41) היה כנראה ההתחלה של הקרע ביחסים בין רומא והיהודים.
בין השנים 41–44 לספירה חזרה יהודה לקבל מידה מסוימת של אוטונומיה כאשר הקיסר קלאודיוס החליט להפוך את אגריפס הראשון ל"מלך היהודים". קלאודיוס החליט לאפשר לפרוקטורים ברחבי האימפריה, שפעלו מטעם הקיסר והיו אחראים על המס והכלכלה של הפרובינקיות, לקבל לסמכותם גם את התפקיד של אוכפי הסדר. קלאודיוס החליט לקדם את הפרוקטור של פרובינקיה יודיאה, שעליו הוא סמך, למעמד השליט האימפריאלי, משום שהנציג האימפריאלי של פרובינקיית סוריה לא אהב יהודים.
תקופת מלכותו של אגריפס הביאה לביטולה של הפרובינקיה, אולם לאחר מותו בשנת 44 לספירה, היא חודשה תחת שליטת רומא, תוך סיפוח שטחי הגליל ופראיה. בנו של אגריפס, אגריפס השני, היה "מלך היהודים" בשנת 48 לספירה. הוא היה השליט השביעי והאחרון בשושלת ההרודיאנית.
בשנת 66 לספירה פרץ המרד הגדול של היהודים, שהוביל לכך שרומא הטילה מצור על ירושלים ובשנת 70 החריבה את בית המקדש השני. לאחר מכן נערך גם מצור על מצדה בשנים 73–74. לפני המלחמה, הייתה פרובינקיה יודיאה פרובינקיה רומית בקטגוריה השלישית, כלומר, בהנהלת פרוקוראטור רומי שהיה תחת שליטה ישירה של המושל בפרובינקית סוריה. לאחר המלחמה פרובינקיה יודיאה הפכה לפרובינקיה רומית עצמאית תחת שליטת מושל בדרגה פרטוריאנית, ולכן הועלתה לקטגוריה השנייה.