בנוסף לליבוי המהפכה, הושיטה הטלוויזיה הרומנית תרומה נכבדה ליצירתה של סמכות חדשה במקום המשטר הנופל ותחת אורות זרקוריה התגלו בפני הציבור מי שעמדו לקחת את ההנהגה לידיהם.
החלפת המשטר.
לאחר הימלטותו של צ'אושסקו מבנין הוועד המרכזי אבדה השליטה ברחבי בירת רומניה. המוני מורדים פשטו על המשרדים הרשמיים ועשו בהם שמות. המטרות המועדפות היו דיוקנאות של צ'אושסקו ושל אשתו וגם הספרים שלהם, שהושלכו מהחלונות. בסביבות השעה 12.00 חודשו שידורי הטלוויזיה ובשידורים הופיעו מהפכנים משולהבים שבישרו את בריחת הדיקטטור. התפרעויות התחוללו ברחבי רומניה ובאותו זמן נלחמו בנמל התעופה אוטופן יחידות צבא בינן ובין עצמן כשלכל יחידה נאמר שהיא נלחמת בטרוריסטים. הגנרל ולאד הכריז על כך שרומניה נמצאת במלחמה עם כוח זר (דבר מופרך לחלוטין), הכרזה שלאחריה ניתן היה להפעיל את יחידות הצבא של הפיקוד הצבאי המאוחד. לאחר המהפכה, בהצהרות בשבועה בפני ועדת החקירה הפרלמנטרית, ניסה ולאד לטשטש את העניין, אך דבריו השתמרו בהקלטה בווידאו.
על רקע זה, התארגנות חזית ההצלה הלאומית, מבנה פוליטי חדש שקיבל לידיו את הנהגת רומניה, נראה בעיני רבים כפתרון מתבקש. בראש החזית ניצב יון איליאסקו, עסקן קומוניסטי ותיק שסר חינו בעיני צ'אושסקו והודח מההנהגה לפני שנים.
איליאסקו הופיע בשידור טלוויזיה ישיר ונאם נאום ארוך וערוך היטב, נאום בן שלושה חלקים שהשאיר רושם עז. בחלק הראשון הטיל איליאסקו את האשמה בשל כל צרות רומניה על ניקולאה צ'אושסקו, שכונה על ידו "האיש הזה ללא ראש וללא לב", בחלק השני העביר מסרים מרגיעים אודות איתורו של גנרל סטנקולסקו והוראות מתאימות שהועברו ליחידות הצבא, הוראות שנועדו להפסקת מעשי האלימות. בסיום נאומו הוא זימן לשעה 17.00 את כל האנשים האחראים לטיפול במצב, לישיבה במטה המפלגה הקומוניסטית. על ידי קביעת המקום והזמן הצטייר איליאסקו בעיני הכל כמנהיג המהפכה.
תאוריית הקשר.
ברומניה כבר היו תאוריות קונספירציה ואחת מהן, "הקשר של היהדות והבונים החופשיים", שימש כאמתלה אידאולוגית לשואת יהודי רומניה.
בשנות השישים כשמפלגת השלטון התרחקה מהקו של ברית המועצות הופיעו בעם שמועות שמנות דם של ילדים נשלחו כעזרה לבני הברית הקומוניסטים בווייטנאם. כמו כן נפוצו בעם שמועות שגאורגה גאורגיו-דז' הורעל על ידי סוכני ברית המועצות וגם שרומניה פיתחה נשק סודי בעזרת קרני לייזר שיגן עליה ביעילות מפני הרוסים.
אחרי המהפכה הרומנית של שנת 1989, צצו ופרחו תאוריות קונספירציה שונות, שבאו להסביר את ההתרחשות כהתרחשות מתוכננת ולא ספונטנית.
אחת התאוריות התבססה על העובדה שמרבית ההנהגה, שלאחר המהפכה, הגיעה משורות המפלגה הקומוניסטית. תומכי התאוריה הזאת גרסו שמדובר בקשר של ה-ק.ג.ב., שהפעיל את הקומוניסטים הוותיקים כדי להפיל את המשטר של צ'אושסקו, העצמאי מדי, ולתפוס את מקומו. וריאנטים שונים של תאוריה זו דיברו על משמר שכירים ערבים שסבב את צ'אושסקו וגם על צבא יתומים שגודל על ידי הזוג צ'אושסקו, יתומים שראו בזוג השליט את הוריהם והיו אמורים להגן עליהם מפני העם.
תאוריה אחרת התבססה על כך שהמהפכה ניצתה בטימישוארה, בעניינו של הונגרי אתני, לכן תאוריה זו טענה שמדובר בקשר הונגרי שנעזר בסוכנים מהמערב או מה-ק.ג.ב., תלוי באיזה נוסח מדובר. תאוריה זו מבליטה במיוחד פרשה סתומה מימי המהפכה בטימישוארה, פרשה בה נעלמו גופותיהם של כמה עשרות הרוגים, מה שפתח מבול של ניחושים לגבי מי היו ההרוגים (סוכנים חשאיים שהעלימו את גופותיהם) או אם היו קיימים בכלל (נטען שצילום הגופות בוים בעזרת גופות של מתים רגילים שהמתינו לקבורתן).
התאוריה הפופולרית ביותר טוענת, שסוכנים של הסקוריטטה ואלמנטים מהצבא, שרצו מזמן להדיח את צ'אושסקו, ניצלו הזדמנות, הסיתו את ההמון בפעולות מכוונות והפילו את צ'אושסקו. מכאן התאוריה מתפצלת לכמה נוסחים, לפי האישים שעמדו בראש הקנוניה או שהקנוניה ניסתה לפגוע בהם. בין היתר נטען, שניסו להרוג את איליאסקו או לעצור אותו. בכל התאוריות מככב גנרל סטנקולסקו.
נתונים סטטיסטיים.
על פי פרסומים רשמיים של ממשלת רומניה נהרגו במהלך המהפכה 1104 אזרחים, 543 מתוכם בבוקרשט ו-561 ביתר רחבי רומניה.
לפני 22 בדצמבר נהרגו 162 אזרחים, 73 מתוכם בטימישוארה, 48 בבוקרשט ו-41 ביתר רחבי רומניה. לאחר 22 בדצמבר נהרגו 942 אזרחים ומתוכם 495 בבוקרשט.
במהלך המהפכה נפצעו 3352 אזרחים ומתוכם 1879 בבוקרשט. לפני 22 בדצמבר היו 1107 פצועים, 604 מתוכם בבוקרשט. אחרי 22 בדצמבר היו 2245 פצועים, 1275 מתוכם בבוקרשט.
לכוחות הביטחון הרומניים היו 325 הרוגים ו-618 פצועים.
סיכום.
למרות מחקר בלתי פוסק של היסטוריונים ושל אמצעי התקשורת, המהפכה הרומנית לא פוענחה עד סופה והמחלוקות נותרו בעינן. איש המפתח של המהפכה, גנרל ויקטור סטנקולסקו, היה חלק מהממשלה שקמה לאחר המהפכה, אך כעבור מספר שנים הועמד למשפט, יחד עם גנרל מיכאי כיצק (Mihai Chiţac), על חלקם בניסיון לדכא את ראשית המהפכה בטימישוארה. הגנרלים נידונו בשנת 1999 ל-15 שנות מאסר באשמת הריגת 72 בני אדם ופציעת 253, אך מעולם לא נכלאו. בשנת 2000, בעת שיון איליאסקו חזר לשלטון, התקבל ערעורם ופסק הדין בוטל. בשנת 2004 התחדשו ההליכים המשפטיים נגדם, אך אירועים שונים עיכבו את ההליכים והמשפט המחודש התחיל רק בשנת 2006. בשנת 2008 אושר סופית פסק הדין והגנרלים נשלחו לכלא.
המינריאדה והגולניאדה.
הוצאת בני הזוג צ'אושסקו להורג והקמת הממשלה החדשה על ידי חזית ההצלה הלאומית לא הצליחה להרגיע את הרוחות. התסיסה נמשכה, בעיקר בנוגע לתביעה להרחיק מהחיים הציבוריים את כל מי שהיה בעבר חלק מהממסד הקומוניסטי. המחאות האלה שקיבלו צורה של ניסיונות לשנות את השלטון בכוח, דוכאו בעיקר בעזרת כורים שהובאו לבירה ופיזרו את המפגינים בכוח. האירועים האלה קיבלו את השמות מינריאדה וגולניאדה.
ראו גם.
הטרוריסטים של דצמבר 1989
מפרץ סואץ
מפרץ סואץ (בערבית: خليج السويس, תעתיק: ח'ליג' אל-סויס) הוא המפרץ המערבי משני המפרצים המתפצלים בקצהו הצפוני של הים האדום, התוחמים ביניהם את חצי האי סיני. המפרץ השני הוא מפרץ אילת במזרח.
אורכו של מפרץ סואץ הוא כ-300 קילומטרים, והוא משתרע לכיוון צפון-מערב. רוחבו נע בין 19 ל-32 קילומטר. בקצהו הצפוני שוכנת העיר סואץ ובה הפתח לתעלת סואץ. בקצה הדרומי הוא מתחבר לים סוף ליד ראס מוחמד. מקובל לקבוע את הגבול בין אפריקה לאסיה באמצע המפרץ.
מפרץ סואץ הוא בקע חדש יחסית, שהחל להיווצר לפני פחות מ-30 מיליון שנה כהמשך של בקע ים סוף, אך התרחבותו נעצרה עם יצירת מפרץ אילת הצעיר והעמוק יותר.
ארמון בוליו
ארמון בוליו (באנגלית: Palace of Beaulieu), המכונה גם ניו הול (New Hall) הוא מבנה שהיה ממוקם באסקס שבאנגליה.
היסטוריה.
בשנת 1062 הוענקה האחוזה עליה היה בנוי הארמון לנזירי מנזר וולת'ם. בשנת 1491 העניק בית המלוכה את הנכס לרוזן מאורמונד (Earl of Ormond), והמבנה נקרא "הבית החדש" - "ניו הול".
בשנת 1517 נמכר המבנה על ידי תומאס בוליין למלך אנגליה הנרי השמיני אשר שיפץ את המבנה בעלות של 17,000 ליש"ט (עלות גדולה באותה עת) תוך בניית מבני העץ מלבנים, וקרא לארמון "בוליו" ("Beaulieu").
ב-23 ביולי 1527 הגיע אל הארמון פמליית הנרי השמיני, ונשארה בארמון, כמדי קיץ, כחודש ימים. במהלך חודש זה, בנוכחות אביה של אן בולין - תומאס בוליין, הודיע הנרי כי הצליח למצוא דרך לשאת את אן בולין על אף נישואיו לקתרין מאראגון באמצעות בולה אפיפיורית.
באוקטובר 1533, מרי הראשונה, בתה של קתרין, גורשה מהארמון והוא הוענק לג'ורג' בוליין, הוויקונט השני מרוצ'פורד - אחיה של אן בולין - ורעייתו, ג'יין בוליין ("ליידי רוצ'פורד").
בשנת 1573 העניקה המלכה אליזבת הראשונה את הארמון לתומאס רדקליף, הרוזן השלישי מסאסקס (Thomas Radcliffe, 3rd Earl of Sussex) אשר שיפץ את הארמון ובנה מחדש את אגפו הצפוני. בשנת 1622 נמכר הארמון לג'ורג' וילייר, הדוכס הראשון מבקינגהאם, עבור 30,000 ליש"ט.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית השתלט אוליבר קרומוול על המבנה ברוכשו אותו מבעליו בשנת 1640 במחיר הזעום של חמישה שילינגים, אולם לאחר השבת בית המלוכה הושב הארמון לבנו של ג'ורג' וילייר - הנקרא על שם אביו, והוא מכר את המבנה לגורג' מונק דוכס אלברמארל. המלך צ'ארלס השני נהג לבקר בארמון לעיתים קרובות.
בשנת 1713 רכש בנג'מין הואר את המבנה, ובשנת 1737 רכש אותו ג'ון אולמיוס, אולם בשל מצבו הרעוע של המבנה הוא הרסו, ובנה במקומו מבנה חדש (למעט האגף הצפוני שנותר כמות שהוא).
בשנת 1798 רכש את המבנה מסדר הנזירות של הצלב הקדוש (Order of the Holy Sepulchre) אשר פתח במקום בית ספר קתולי שנה לאחר מכן. בית הספר פועל עד ימינו.
ארמון בומונט
ארמון בומונט (באנגלית: Beaumont Palace) שבאוקספורד, אנגליה, נבנה על ידי מלך אנגליה הנרי הראשון בשנת 1130 כארמון מלכותי הקרוב לבקתת הציד ואחוזת הצייד שלו בוודסטוק שבאוקספורדשייר (אחוזה מהווה כיום חלק מארמון בלנהיים).
בשנת 1314, כאשר אדוארד השני, מלך אנגליה יצא להילחם בקרב בנוקבורן נשבע לפני הקרב למרים אם ישו שייסד מנזר כרמליתי אם ינצח בקרב. לאחר ניצחונו העניק המלך את הארמון למסדר הכרמליתי בשנת 1318 והוא נשאר בידיהם עד לפירוק המנזרים בתקופת הנרי השמיני - עת שהמנזר פורק תרתי משמע, ומאבניו נבנתה מכללת כריסט צ'רץ' ומכללת סנט ג'ונס.
כיום מצוי במקום בו עמד הארמון רחוב בומונט (Beaumont Street), שנסלל בשנות ה-20 של המאה ה-19.
דג אנונימי
הסינפונייטה של לונדון