וסל היה אדם אינטליגנטי וחריף, אך בעל נטייה לאלימות. עם שובו לגרמניה הוא ארגן התקפה על הסניף המקומי של המפלגה הקומוניסטית בשכונת פרידריכסהיין בברלין, שבמהלכה נפצעו ארבעה עובדים פצעים קשים.
ב-14 בפברואר 1930 היה וסל מעורב בוויכוח שהתלהט עם בעלת הבית שלו, שהייתה אלמנתו של חבר המפלגה הקומוניסטית. פרטי האירוע לאשורו אינם ידועים, אך נראה כי האלמנה דרשה העלאה בשכר הדירה, וסל סירב, וכן סירב לשלם עבור ידידה שגרה עמו ועסקה בזנות. האלמנה פנתה אל ידידים קומוניסטים בבית מרזח סמוך כדי שיסייעו לה. הקומוניסטים ראו בכך הזדמנות לנקום בווסל. שני אנשים – אלי הוהלר, בריון יהודי קומוניסטי בעל קשרים בעולם התחתון, וארווין רוקרט, חבר המפלגה הקומוניסטית, ניגשו לדירתו של וסל, ומשפתח להם את הדלת, ירה בו הוהלר בראשו. וסל גסס מספר ימים בטרם מת מפצעיו.
הנאצים והקומוניסטים ניצלו את התקרית לצורכי תעמולה. הקומוניסטים תיארו את וסל כסרסור, בעוד הנאצים טענו כי הציל את הנערה שגרה עמו מחיי זנות, והציג בפניה את ערכיה הטהורים של המפלגה הנאצית. גבלס ארגן הלוויה פומבית גדולה, ושלושים אלף איש הלכו אחר ארונו של וסל ברחובות ברלין. בנוכחות הרמן גרינג ואוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (בנו של הקייזר וילהלם השני אשר היה חבר האס אה) נשא גבלס הספד נלהב. במהלך שנות קיומו של הרייך השלישי היה וסל מושא להערצה, וזכרו צוין בספרי זיכרון, עצרות עם וסרטי תעמולה. שכונת פרידריכסהיין בברלין נקראה בימי התקופה הנאצית "הורסט וסל", אך לאחר תום מלחמת העולם השנייה בוטל שם זה. בשנת 1936 נקראה ספינת אימונים של הצי הגרמני בשם "הורסט וסל". מאז שנת 1945 משרתת ספינה זו את משמר החופים של ארצות הברית תחת השם "איגל" (USCGC Eagle).
מספר חודשים לפני מותו כתב וסל שיר בשם "הדגל מונף אל על", ופרסם אותו בעיתון הנאצי "דר אנגריף" ("Der Angriff", "ההתקפה"). השיר נשא לאחר מכן את שמו וכונה "שיר הורסט וסל". לשיר הותאמה מנגינת שיר לכת ידוע (אם כי יש הסבורים כי מקור המנגינה שונה). ב-1931 היה השיר להמנונה הרשמי של המפלגה הנאצית, והושר לצד ההמנון הלאומי "גרמניה מעל לכל" באירועים רשמיים. כיום אסורה שירתו של השיר על פי סעיפים 86 ו- 86A לקוד הפלילי הגרמני.
פונץ' (משקה)
פונץ' (באנגלית: Punch) הוא משקה אלכוהולי על בסיס רום. מקור השם במילה ההינדית פאנץ', שפירושה "חמש", על שם חמשת המרכיבים מהם עשוי פונץ' באופן מסורתי: אלכוהול, סוכר, מים, לימון ותה או תבלינים.
את הפונץ' מכינים מערבוב רום, מים וסוכר עם מיץ סחוט מפרי הדר או מאננס. אפשר להוסיף גם תמצית תה, שמשנה את צבעו.
כיום מכינים גם פונץ' ללא אלכוהול על ידי עירוב יתר המרכיבים.
את הפונץ' אפשר להגיש קר או חם, לפי הטעם.
פונש
O.K Computer
פונץ'
רונדל (פגיון)
רונדל (או ראונדל) הוא סוג של פגיון זקוף-להב אשר היה בשימוש נרחב באירופה החל במאה ה-14. משמעות המילה היא "עגול" או "מעוגל". הפגיון קיבל את שמו מצורתם של מגיני כף היד אשר בשני צידי ידית האחיזה.
הרונדל נישא כשהוא תלוי לצד המותן ועשוי היה לשמש ככלי עבודה, או ככלי נשק משני בדו-קרב או בתחרויות.
הלהב עשוי הפלדה עוצב בדרך כלל בפרופיל של מעוין, עדשה, או משולש - ארוך ודק. אורך של כ-30 ס"מ היה ממוצע ואילו הפגיון כולו עשוי היה להגיע ל-50 ס"מ. קצה הלהב היה מחודד, וצדו האחד או שניהם מושחזים.
ידית האחיזה הגלילית גולפה מעץ או עצם והייתה תחומה בשני קצותיה בדיסקאות העגולות אשר העניקו לנשק את שמו.
צורתו של הרונדל מגבילה את יעילותו בקרב לתנועות דקירה בלבד. עם זאת בשימוש יומיומי ניתן להשתמש בו גם לחיתוך.
קיימות מספר דוגמאות של רונדל אשר להן להב מרובע-צדדים ובעל פרופיל דמוי-צלב. צורה זו לא איפשרה חיתוך או שימוש ככלי מלאכה, ופגיונות אלו נישאו כנשק-משני לקרב. אותם רונדלים אשר שרדו עד היום אצל אספנים ובמוזיאונים הם בדרך כלל מאיכות ייצור מעולה ומעוטרים בטוב טעם.
יעילותו העיקרית של הרונדל בקרב היא יכולתו לחדור שריון שרשראות. כמו כן - אף כי לא ניתן היה לחדור באמצעותו את לוחות הפלדה של שריון הלוחות - אפשר היה להחדירו בחריצים שבין הלוחות. לעיתים הייתה זו הדרך היחידה להביס יריב עטוי שריון כבד.
זקיף
בגאולוגיה, זָקִיף (סְטָלַגְמִיט) הוא סוג של ספלאותם, עמוד שנוצר על הקרקע כתוצאה מטפטוף חוזר של טיפות מים מעורבות במינרלים. זקיפים יכולים להיווצר רק במערה, המגינה עליהם מאיתני הטבע במשך הצמיחה האיטית. הזקיף נוצר כאשר מים מחלחלים דרך סדקים בתקרת המערה, סופחים בדרכם מינרלים שונים, בעיקר גיר, ונופלים ארצה.
תהליך דומה יוצר נטיפים, הצומחים מתקרת המערה כלפי מטה.
זקיפים ונטיפים הם ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
בל יראה ובל ימצא
סרגיי קוסביצקי
סרגיי אלכסנדרוביץ' (סרג') קוּסֶביצקי (רוסית: Сергей Александрович Кусевицкий; באנגלית: Serge Koussevitzky; 26 ביולי 1874 – 4 ביוני 1951) היה מוזיקאי, מנצח ומלחין יהודי אמריקאי יליד רוסיה. נודע בעיקר בתקופת כהונתו הארוכה כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון, מ-1924 עד 1949.
קורות חיים.
קוסביצקי נולד בעיירה ברוסיה כבן למשפחה מוזיקלית.
אביו ניגן בכינור, אמו בפסנתר ואחיו, אדולף, היה מוזיקאי מוכר, מורה ומנצח במוסקבה.
כשהיה בן שלוש נפטרה אמו. קוסביצקי ושאר הילדים סבלו תחת החינוך הנוקשה והמשמעת החמורה של האב. בגיל שמונה, לקחה אישה מקומית, מריה פדורובנה רופנברג, את קוסביצקי תחת חסותה והחלה ללמדו נגינה בפסנתר. רופנברג שימשה גם כגורם ממתן בבית קוסביצקי.
זמן קצר לאחר מכן החל קוסביצקי להלחין מוזיקה לתיאטרון המקומי ויצא עם הלהקה להופעות ברחבי המחוז. בשנת 1891 החל בלימודי מוזיקה בבית הספר הפילהרמוני במוסקבה.
בראשית דרכו היה נגן קונטרבס וירטואוזי, שכתב קונצ'רטו לכלי זה בשנת 1902 וניגן בתזמורת מוסקבה בין 1894 ל-1905. הופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה בשנת 1908 בברלין. כעבור שנה ייסד תזמורת משלו וניצח עליה עד 1915. משנת 1917 עד 1920 ניצח על התזמורת הסימפונית הממלכתית בפטרוגרד. הוא עזב את רוסיה הסובייטית בשנת 1920 ושהה בפריז, שם ניהל את קונצרטי קוסביצקי לפני שהמשיך לארצות הברית בשנת 1924 (בשנת 1941 היה לאזרח ארצות הברית).
בשנת 1924 התמנה קוסביצקי למנצח התזמורת הסימפונית של בוסטון. במשך עשרים וחמש השנים הבאות המשיך לבנות את שמו של ההרכב כתזמורת המובילה באמריקה ולפתח את מופעי הקיץ בטנגלווד, שכללו קונצרטים ותוכניות חינוכיות. עם הסימפונית של בוסטון עשה מספר רב של הקלטות, שרבות מהן אפשר להשיג כיום על תקליטורים; רוב הקלטותיו התקבלו בעין יפה מצד המבקרים. בין תלמידיו ובני חסותו היה ליאונרד ברנשטיין.
קוסביצקי היה תומך נלהב במוזיקה מודרנית, שהזמין מספר רב של יצירות אצל מלחינים בולטים, ביניהן סימפוניית תהילים של איגור סטרווינסקי (לכבוד יובל החמישים של הסימפונית של בוסטון). בשנת 1942 הקים את קרן קוסביצקי להזמנת יצירות חדשות וביצוען - בין תוצאות המפעל הזה היו האופרה "פיטר גריימס" של בנג'מין בריטן, קונצ'רטו לתזמורת של בלה בארטוק, הסימפוניה השלישית של אהרן קופלנד ו"סימפוניית-טורנגלילה" של אוליביה מסיאן.
הגיע בערוב ימיו פעמיים לביקור בישראל.
אלמנתו של קוסביצקי העניקה את קונטרבס האמאטי שלו לגארי קאר, סולן קונטרבס נודע בן-זמנו.
פישר-דיסקאו
קווזימודו
דואופול
דואופול הוא סוג של אוליגופול בו קיימים בשוק שני יצרנים בלבד. בפועל גם שתי חברות השולטות ברוב גדול של שוק מסוים תתוארנה כדואופול, אף שקיימים בו מתחרים נוספים מלבדן. חוקרים בתחום המיקרו-כלכלה מתמקדים על פי רוב בדואופול משום שהוא פשוט יותר לתיאור מאוליגופול הכולל מספר רב יותר של יצרנים.
המודל הידוע ביותר של דואפול הוא דואופול קורנו של אנטואן אוגוסטין קורנו: בגרסתו המודרנית מגיעות שתי הפירמות, על ידי התאמות הדדיות כל אחת לכמות המוצעת של רעותה, לשיווי משקל נאש. התוצאה בשווי המשקל, בדומה למקרה של מונופול היא כמות קטנה יותר ומחיר גבוה יותר של המוצר מאלה שהיו מתקבלים בשוק תחרותי.
מודל נוסף לדואופול הוא דואופול סטקלברג, שבו יש פירמה מובילה ופירמה מובלת: המובילה פועלת ראשונה והמובלת פועלת לאור פעולתה.
חוקים להגבלה עסקית קיימים ברוב המדינות ובמפורש אוסרות התנהגות אוליגפוליסטית כעניין של מדיניות ציבורית.
בישראל האיסור נאכף בצורה חלקית בלבד, עקב הלוביסטים הרבים שנמצאים בכנסת ודואגים לאינטרס של הדואופולים.
שארל מינש
שארל מינש (בצרפתית: Charles Münch; 26 בספטמבר 1891 - 6 בנובמבר 1968) היה מנצח וכנר צרפתי.
קריירה.
מינש נולד בשטרסבורג. בראשית הקריירה שלו היה כנר ראשי בתזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, תחת שרביטם של וילהלם פורטוונגלר וברונו ולטר, משנת 1926 עד 1933, לפני שניצח בהופעת בכורה בפריז.
הוא כיהן כמנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של בוסטון משנת 1949 עד 1962, והיה הראשון שלקח את התזמורת לסיור קונצרטים מעבר לים. בשנת 1967 ייסד את תזמורת פריז. מינש הצטיין במוזיקה צרפתית מודרנית ונחשב לסמכות בביצועי ברליוז.
רשימת הקלטותיו מקיפה ורחבת-ממדים גם בבוסטון וגם באירופה, הן עם התזמורות שהיה מנצחן הראשי והן בהופעות אורח. מינש מת בריצ'מונד, וירג'יניה, בסיור אמריקאי עם תזמורת פריז.
קודמו כמנצח ראשי בסימפונית של בוסטון היה סרגיי קוסביצקי. ממשיכו שם היה אריך ליינסדורף, ממשיכו בתזמורת פריז היה הרברט פון קאראיין.
דיקארט
רנה דיקארט
לסר אורי