אריק רוזנבליט (גרמנית: Eric Rosenblith; 11 בדצמבר 1920 – 16 בדצמבר 2010) היה כנר יהודי אמריקאי יליד אוסטריה. רוזנבליט היה כנר ראשון בתזמורות של אינדיאנפוליס וסן אנטוניו וכיהן כיושב ראש מחלקת הקשתנים בקונסרבטוריון ניו אינגלנד במשך למעלה מעשרים וחמש שנים. הוא לימד בבית הספר למוזיקה הארט בקונטיקט, ונמנה עם סגל המורים בבית ספר לונגי למוזיקה בקיימברידג', מסאצ'וסטס.
רוזנבליט היה תלמידם של ז'אק טיבו בפריז, קרל פלש בלונדון וברוניסלב הוברמן בניו יורק. הוא ביצע והקליט בביצועי בכורה יצירות חדשות רבות של מלחינים אמריקאים, ביניהם דייוויד סטוק, ג'ורג' קראמב, אלאן לייטי ולוצ'יה דלוגצ'בסקי.
ערך ותרגם את המהדורה החדשה של הספר "אמנות הנגינה בכינור" ("Die Kunst des Violinspiels") מאת מורו קרל פלש. היה המייסד והמנהל האמנותי של המכון הבינלאומי לאמנויות המוזיקה (International Musical Arts Institute) בפרייבורג, מיין ונתן בקביעות כיתות אמן בארצות הברית, בריטניה, קוריאה, טאיוואן וסין.
הרמס 450
הרמס 450 הוא כלי טיס מוטס מרחוק (כטמ"ם) טקטי לשהייה ממושכת המיועד לדרגי האוגדה והגיס לשימוש במשימות תקיפה, סיור ואיסוף מודיעין מתוצרת "חץ הכסף", חברה-בת של אלביט מערכות הישראלית. הוא הכטב"ם השלישי בגודלו במשפחת כטב"מי ההרמס של חץ הכסף, הכוללת גם את הרמס 90 , הרמס 180, הרמס 900 והרמס 1500.
פיתוח.
בעקבות ביטול פרויקט הלביא נשקל פיתוח חלופה בתעשייה האווירית - מטוס ללא טייס, חמוש, בעל מנוע סילון, שכונה "פגיון". חברת "חץ הכסף" הציעה בתחילת שנות ה-90 חלופה זולה יותר, של מל"טים קטנים שניתן לייצר בכמויות גדולות. חלופה זו, שכונתה "זיק", זכתה לתמיכתו של הרמטכ"ל, אהוד ברק, שקידם אותה מול ראש הממשלה ושר הביטחון, יצחק רבין. חברת "חץ הכסף" נרכשה על ידי חברת אלביט (לימים אלביט מערכות), ובתחילת 1993 בחר רבין בחלופת ה"זיק". אמצעי התקשורת דיווחו על קיום תחרות בין התעשייה האווירית לאלביט, אך נושא התחרות נשמר בסוד וכונה באמצעי התקשורת "הפרויקט המרכזי".
בין השאר נועד ה"זיק" לשמש כאמצעי לתקיפה של שריון סורי במקרה שזה יתקוף שוב ברמת הגולן. באינתיפאדה השנייה שימש ה"זיק" לסיכולים ממוקדים ברצועת עזה לצד מסוקי הקרב מדגמי AH-1 קוברה ו-AH-64 אפאצ'י.
תיאור.
ההרמס 450 יכול לשאת מטען ייעודי (מטע"ד) במשקל 150 ק"ג, ולשהות באוויר 20 שעות בגובה של עד 18,000 רגל. הוא מונע על ידי מנוע רוטרי יחיד מתוצרת UEL בעל 52 כוח סוס עם מדחף דוחף. ההרמס 450 כולל כנף עילית וזנב וי והוא בעל מבנה קל שמיוצר מחומרים מרוכבים. הוא מצויד במערכות אוויוניקה ומכניקה יתירות, המגדילות את אמינותו.
אופן הטיסה העיקרי של המערכת הוא אוטונומי, ללא צורך בהטסה פעילה מצד מפעיל הכטב"ם. קיימות גרסאות הממריאות ונוחתות אוטומטית. במהלך התעבורה אל אזור המשימה וביצוע המשימה המערכת לרוב תופעל באופן אוטונומי באמצעות נתיב או נקודות שהוזנו מראש או במהלך הטיסה. ניתן להטיס את המערכת גם באופן ידני. ההרמס 450 הוא כטב"ם בעל שלושה כני נסע קבועים, ומסוגל להמריא ולנחות ממעוט או ממסלול המראה.
ניתן לצייד את ההרמס 450 באמצעים שונים ובהם טילי אוויר-קרקע, מטען ייעודי אלקטרו-אופטי/תת-אדום ומערכת מכ"ם מִפְתָּח סינתטי (SAR) המאפשרים הפקת הדמאות גם בשעות הלילה ובמזג אוויר גרוע, ושידורן לתחנה קרקעית בזמן אמת. מלבד מערכות לאיסוף מודיעין חוזי, ניתן לצייד את ההרמס 450 גם במערכות לאיסוף מודיעין אותות (סיגינט).
תחנת השליטה הקרקעית של ההרמס 450, היא מדגם אחיד ומסוגלת לשלוט על כל הכטב"מים ממשפחת הרמס. ניתן להתקין אותה בתצורה נייחת או ניידת. המערכות בתחנת השליטה כוללות מערכות לניהול משימה ולעיבוד והפצה של מידע המגיע בזמן-אמת מחיישני הכטב"ם. מערכות אלו מאפשרות את הפעלת הכטב"ם על ידי מפעיל יחיד. השליטה בהרמס 450 יכולה להיעשות באמצעות תקשורת בקו-ראייה או באמצעות תקשורת לווינית לטווחים שמעבר לטווח הראייה.
שירות בצה"ל.
ההרמס 450 נמצא בשירות צה"ל ומכונה שם "זיק". הוא מופעל הן על ידי טייסת 161 של חיל האוויר, המכונה "טייסת הנחש השחור", והן על ידי יחידת זיק של חיל התותחנים.
צה"ל עושה שימוש נרחב בהרמס 450 במשימות שונות. בין היתר, שימש ההרמס 450 בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני ובלחימה נגד חזבאללה במסגרת מלחמת לבנון השנייה, בו השתתף בגילוי משגרי הרקטות של הארגון ששימשו לירי לעבר יישובים בישראל. לטענת כתב העת Aviation Week &amp; Space Technology צוידו כטב"מי הרמס 450 של חיל האוויר הישראלי במשגרי טילי אוויר-קרקע. לטענת כתב העת, אלו שימשו לחיסול פעילי טרור פלסטינים במסגרת מדיניות "הסיכולים הממוקדים".
ההרמס 450 הופעל במסגרת מבצע עופרת יצוקה, וכן, לפי דיווח בעיתון סאנדיי טיימס, בתקיפות שיירות נשק איראניות המיועדות לארגון חמאס בצפון סודאן .
לפי דיווח בכתב העת האקונומיסט, חיסולו של אחמד ג'עברי בתחילת מבצע עמוד ענן, בוצע בעזרת הרמס 450.
ביולי 2015 התרסק כטב"מ מדגם זה (מספר זנב 706) בים מול טריפולי, לבנון.
ב-2022 אישרה הצנזורה הצבאית לפרסם שצה"ל משתמש בכלי טיס בלתי מאוישים לביצוע תקיפות בשטח האויב ומשתמש ב"זיק" לביצוע סיכולים ממוקדים, תקיפות ברצועת עזה ובביצוע נוהל "הקש בגג".
מפעילות.
חיל האוויר האזרי מפעיל 10 מל"טי הרמס 450
פול כהן
פול ג'וזף כהן (2 באפריל 1934 - 23 במרץ 2007) הוא מתמטיקאי אמריקאי יהודי שעבודתו פורצת הדרך בלוגיקה מתמטית, ובמיוחד ההוכחה שהשערת הרצף עצמאית במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית, זיכתה אותו במדליית פילדס לשנת 1966, ובפרסים חשובים אחרים. בעבודתו זו, פתר את הבעיה הראשונה מתוך 23 הבעיות של הילברט.
קורות חיים.
נולד בלונג ברנץ', ניו ג'רזי וקנה את השכלתו התיכונית בתיכון סטאיווסנט (Stuyvesant High School) בניו יורק. למד לתואר ראשון בברוקלין קולג' (1953), ולתואר שני (1954) ודוקטורט (1958, בהנחיית אנתוני זיגמונד) באוניברסיטת שיקגו. לאחר תקופה קצרה בה לימד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובאוניברסיטת רוצ'סטר, עבר בראשית שנות השישים לאוניברסיטת סטנפורד, בה עשה את רוב חייו המקצועיים.
כהן ידוע בעבור המצאת שיטת הכפייה, המאפשרת לבנות מודל למערכת של אקסיומות, במסגרת מערכת אחרת. כהן השתמש בשיטה זו כדי להוכיח שהשערת הרצף ואקסיומת הבחירה אינן יכיחות מאקסיומות צרמלו-פרנקל (ZF) הסטנדרטיות של תורת הקבוצות. תוצאה זו השלימה את עבודתו המוקדמת יותר של קורט גדל, בהראותה ששתי טענות אלו הן בלתי תלויות באקסיומות צרמלו-פרנקל: לא הן ולא שלילתן יכיחות מאקסיומות אלו. במובן זה השערת הרצף (CH) אינה תלויה בשאר האקסיומות, והיא אולי הדוגמה המפורסמת ביותר לטענה עצמאית.
כהן זכה גם בפרס על שם בוכר (Bôcher) ב-1964, עבור עבודתו על השערת ליטלווד מן האנליזה המתמטית, ובמדליה הלאומית למדעים האמריקאית, ב-1968. היה חבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות-הברית.
כהן על השערת הרצף.
"השקפה, אשר המחבר [כהן] מרגיש, שתוכל להתקבל לבסוף היא שהשערת הרצף היא בבירור שגויה. הסיבה העיקרית שבגללה אנו מקבלים את אקסיומת האינסוף, היא שאנו כנראה מרגישים, שהמחשבה, שתהליך הוספה של קבוצה אחת בכל פעם עשוי למצות את היקום כולו, היא אבסורדית. כך גם עם האקסיומות הגבוהות יותר של האינסוף. כעת formula_1 היא עוצמת הקבוצה של סודרים בני מנייה, וזוהי רק דרך מיוחדת, והפשוטה ביותר ליצירת סודרים גדולים יותר. הקבוצה formula_2 (הרצף), לעומת זאת, נוצרת על ידי עקרון חדש לחלוטין וחזק יותר, שהוא אקסיומת קבוצת החזקה. אין זה סביר לצפות שכל תיאור של מונה גדול יותר, שמנסה לבנות את המונה בעזרת רעיונות הנובעים מאקסיומת ההחלפה, יוכל אי פעם להגיע ל-formula_2. ועל כן formula_2 הוא גדול יותר מ-formula_5, כאשר formula_6, וכן הלאה. השקפה זו מתייחסת ל-formula_2 כקבוצה עשירה ביותר הניתנת לנו על ידי אקסיומה נועזת אחת, ושאליה לא ניתן להתקרב על ידי תהליך בנייה בשלבים. אולי הדורות הבאים יראו את הבעיה בצורה ברורה יותר ויבטאו עצמם באופן ברור יותר."
וימפל
וימפֶּל (בכתיב יידי: ווימפל, ווימפעל; בגרמנית: Wimpel) או מפה הוא כינוי לחיתול ששימש תינוקות בברית המילה שלהם, שעל פי מנהג כמה קהילות בגרמניה, כשהגיע התינוק לגיל שלוש נתנה משפחתו את החיתול מתנה לבית הכנסת כדי שישמש לעיטוף ספר התורה.
רוחבו של ה"וימפל" הוא כ-20 ס"מ ואורכו כ-3 מטרים, הוא היה מקושט ביצירות אמנות ונרקמו עליו שמותיהם של התינוק ואביו. השימוש בווימפל נהג בעיקר בדרום גרמניה אך גם במספר קהילות בצפון גרמניה ובאיטליה.
רוב החיתולים נשרפו בליל הבדולח או הושמדו בשואה, והמעטים שנשמרו נמצאים במוזיאונים בישראל ובעולם.
המנהג היום.
ניסיון להמשיך מנהג זה נעשה במושבה "אביגדור" שבארגנטינה, על ידי פליטים מגרמניה שהגיעו לשם בשנת 1937.
גם בישראל נעשו ניסיונות דומים: בקיבוץ חפץ חיים המסורת נמשכת עד היום, כאשר נהוג שהסב מגביה את ספר התורה, האב גולל והילד בן השלוש חוגר את הווימפל סביב ספר התורה. גם בבתי הכנסת "איחוד שיבת ציון" בתל אביב, "מקור חיים" בפתח תקווה, מניין צעירים בבית אל ,"אהבת תורה" בחיפה ובקהילת "קול צופייך" בירושלים ממשיכים מנהג זה.
המנהג נפוץ בכל הקהילות של מכון מורשת אשכנז שהוקמו בארץ, וכן בבתי הכנסת של היקים ברחבי העולם.
בציורו של מוריץ אופנהיים "Das Schultragen" (1869) נראים אב ובנו בטקס הצגת הווימפל בבית הכנסת.
גדל
סינאסטזיה
אוגוסט פון מקנזן