בעונת מונה למאמנה הראשי של ממפיס גריזליס במקום דייוויד ייגר שאימן אותה במשך שלוש עונות. כמאמן ממפיס הוביל את הקבוצה למקום השביעי במערב. בפלייאוף הם התמודדו נגד סן אנטוניו ספרס שניצחה את שני המשחקים הראשונים בסדרה, במסיבת העיתונאים לאחר ההפסד התלונן פיזדייל על השיפוט וטען ששחקניו אינם מקבלים את הכבוד הראוי מהשופטים, שחקנים הספרס זכו ל-32 זריקות עונשין ושחקניו 15 בלבד. הנאום הכעוס שלו עורר הדים ודיונים, הליגה קנסה אותו בשלושים אלף דולר בעקבותיו אך שחקני ממפיס הודיעו שהם ישלמו את הקנס בעבורו. את שני המשחקים הבאים בסדרה ניצחה ממפיס אך הפסידה בסופה 2–4. בנובמבר 2017 פוטר מממפיס לאחר רצף הפסדים.
ניו יורק ניקס.
במאי 2018 מונה למאמן ניו יורק ניקס, אך כבר לאחר 22 משחקים בעונת , בהן רשמה הקבוצה מאזן שלילי 4–18, פוטר מהתפקיד.
יוליאן נגלסמן
יוליאן נגלסמן (בגרמנית: Julian Nagelsmann; נולד ב-23 ביולי 1987) הוא מאמן כדורגל גרמני המשמש כמאמנה של באיירן מינכן מהבונדסליגה. נגלסמן מונה למאמן בגיל 28 והיה למאמן הצעיר ביותר בתולדות הבונדסליגה.
ביוגרפיה.
נולד בלנדסברג אם לך שבבואריה, שיחק באקדמיה של מינכן 1860, פציעות הובילו אותו לאאוגסבורג שם שיחק בליגת המילואים, פציעה קשה נוספת השביתה אותו ממשחק פעיל. מאמנו בקבוצה תומאס טוכל שלח אותו לעשות סקאוטינג על הקבוצה הבאה שהם ישחקו נגדה, הוא התרשם מעבודתו וביקש ממנו להצטרף לצוותו ולעזור לו בניתוחים הטקטיים וכך החלה קריירת האימון שלו. הוא הושפע מטוכל שפתח לו את הדלת לראשונה בתחום האימון אך גם הוא וגם טוכל עצמו ויורגן קלופ ועוד, הם חלק ממאמנים צעירים גרמניים שהושפעו רבות מהטקטיקה ומהיסודות של מי שמכונה ה"פרופסור" ראלף ראנגניק.
אימן את הנערים של מינכן 1980 ולאחר מכן את הנוער של הופנהיים, השוער טים ויסה הדביק לו את הכינוי "בייבי מוריניו" (על שם המאמן המצליח ז'וזה מוריניו שגם החל בגיל צעיר את קריירת האימון ונחשב כטקטיקן ומוטיבטור פורץ דרך). בעונת 2012–2013 הובא להופנהיים המאמן פרנק קראמר באמצע העונה והוא בחר במאמן הנוער נגלסמן כעוזרו. בגיל 25 מונה כעוזר המאמן הצעיר ביותר בהיסטוריה של הליגה. ב-2014 חזר לקבוצת הנוער (עד גיל 19) והוביל אותה לאליפות. באוקטובר 2015 הודיעה הופנהיים רשמית כי נאגלסמן חתם על חוזה לשלוש שנים ויהיה המאמן החל מקיץ 2016, בסופו של דבר בפברואר 2016 מאמן הקבוצה הוב סטיבנס, אולץ לעזוב בשל בעיות בריאות, והופנהיים הקדימה את כניסתו של נאגלסמן לתפקיד, הוא הצליח להכניס רוח רעננה לקבוצה שדורגה בתחתית הטבלה והיא הצליחה להישאר בליגה. בעונת 2016/17 נגלסמן אימן את הופנהיים לאורך כל העונה, והגיע עם הקבוצה למקום הרביעי בבונדסליגה, שהבטיח להופנהיים מקום במוקדמות ליגת האלופות. בזכות עונה זו, הוכתר נגלסמן כמאמן השנה בגרמניה לשנת 2017.
ב-21 ביוני 2018 הודיעה קבוצת ר.ב. לייפציג על מינויו של נגלסמן למאמן הקבוצה לעונת 2019/2020. בעונה זו, הקבוצה העפילה לשלב חצי הגמר של ליגת האלופות שהתקיים בליסבון בה שיחקה נגד פריס סן ז'רמן הצרפתית.
ב-27 באפריל 2021 מונה למאמנה של באיירן מינכן, אותה יאמן החל מעונת 2021/2022. במעבר זה שולם הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם עבור מאמן כדורגל, 25 מיליון אירו.
ב-17 באוגוסט 2021 זכה בתואר הראשון בקריירה כשבאיירן מינכן ניצחה 1–3 את בורוסיה דורטמונד בסופר קאפ הגרמני.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות, יחד עם זאת, הקבוצה הודחה במפתיע ברבע גמר ליגת האלופות על ידי ויאיריאל והובסה בסיבוב השני של הגביע בתוצאה 1-5 על ידי בורוסיה מנשנגלדבך.
פיטר בולס
פיטר בולס (באנגלית: Peter Bowles; 16 באוקטובר 1936 – 17 במרץ 2022) היה שחקן אנגלי.
ביוגרפיה.
בולס נולד בלונדון לשרה ג'יין (הריסון) ולהרברט רג'ינלד בולס. אביו היה נהג ומשרת ראשי בבית אצילים בווריקשייר, אבל עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הושאל לעבודה בחברת רולס-רויס ועבר עם משפחתו לנוטינגהאם. בולס למד בבית הספר "Nottingham High Pavement Grammar School", שם למד אנגלית אצל הסופר סטנלי מידלטון . מאוחר יותר קיבל מלגת לימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
קריירה.
תחילת הקריירה של בולס הייתה ב-1956 עם להקת התיאטרון של אולד ויק כשהופיע בתפקידים קטנים במחזות "מקבת'", "רומיאו ויוליה", "טרוילוס וקרסידה" ו"ריצ'רד השני". הלהקה יצא לסיבוב הופעות באמריקה הצפונית, וסיימה את הופעותיה בתיאטרון וינטר גרדן שבברודוויי. בולס הופיע בהצגות רבות בתיאטרון בריסטול אולד ויק.
כשעזב את RADA הזהירו אותו מנהלי ליהוק שבגלל מראהו השחום לא יקבל תפקידים של אנגלי. ואכן בתחילת דרכו בטלוויזיה שיחק לרוב בדמויות של נבלים זרים בסדרות כגון "הגומלים" (בולס השתתף בארבע עונות של הסדרה), "Danger Man", "המלאך", "המשכנעים" והסדרה "האסיר" (בה גילם את הדמות 'A').
תפקידו האחרון של בולס כנבל בטלוויזיה היה בדמות באלור ('האיש הרשע ביותר ביקום') בפרק של הסדרה "חלל: 1999". ב-1976 הופיע בתפקיד קארקטקוס בסדרת הטלוויזיה "אני, קלאודיוס". התפקיד הגדול הראשון שבו גילם דמות של אנגלי היה גאתרי פת'רסטון בסדרה "רמפול" ששודרה בשנים 1978 עד 1992. ב-1975 שיחק בתפקיד דייוויד גרנט, בעלה של אבי גרנט, בסדרת הטלוויזיה "ניצולים".
לאחר ששיחק בתפקיד קומי בפרק בסיטקום "Rising Damp", הרבה בולס להופיע בסדרות קומיות בהן "רק כשאני צוחק", "The Bounder", החל מהעונה השנייה של הסדרה "Executive Stress", ובסיטקום "האצילות מחייבת". עם זאת סירב לתפקיד שהוצע לו בסדרה "החיים הטובים".
הפופולריות הרבה של הסדרה "האצילות מחייבת" שבה צפו יותר מ-20 מיליון איש, שינתה את חייו של בולס. כשאנשי ה-BBC אמרו לו שאחרי הצלחה כזו בקומדיה, הוא לא יעבוד שוב בדרמה, יצר בולס סדרת דרמה בשם "Lytton’s Diary" שנמכרה לרשת ITV. כשכיכב בסדרה זאת הוצע לו תפקיד של מייג'ור ייטס בסדרת הטלוויזיה המצליחה בערוץ 4.
אחרי "The Irish R.M." היה בולס שותף ביצירת סדרת דרמה קומית נוספת בשם "Perfect Scoundrels" ששודרה במשך שלוש עונות ב-ITV.
ב-1991 הציע בולס ל-BBC רעיון לסרט דרמה, שהתקבל, והסרט "Running Late" שכתב ועיבד סיימון גריי שודר במסגרת הסדרה "Screen One". זו הייתה הפעם הראשונה בה הופיע ב-BBC אחרי 15 שנים מאז "האצילות מחייבת". בנוסף להופעתו בסרט הוא גם היה שותף להפקה יחד עם וריטי למברט. ב-1993 זכה הסרט בפרס שער הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן פרנסיסקו, וב-2013 הוצג במכון הסרטים הבריטי בלונדון וזכה לשבחים.
הופעתו של בולס בסרט "Running Late" הייתה נקודת מפנה נוספת בקריירה שלו, מכיוון שסר פיטר הול ראה אותו והתפעל ממנו. במשך עשרים השנים הבאות בחר בבולס להופיע בשמונה מחזות אותם הפיק בתיאטראות וסט אנד בלונדון.
בולס הופיע בלונדון בפעם הראשונה בתפקיד ראשי אחרי שגילם את ביירון בסרט הטלוויזיה "שלי" שביים אלן ברידג'ס.
התפקיד הבא ששיחק היה ב-1975 במחזה "Absent Friends" מאת אלן אייקבורן בו כיכב גם ריצ'רד בריירס בתיאטרון גאריק. ב-1976 השתתף במחזה "כביסה מלוכלכת וארץ-שנתגלתה-מחדש" מאת טום סטופארד בתיאטרון ארטס.
ב-1986, אחרי שהופיע שנים רבות בטלוויזיה, חזר בולס לככב בתיאטרון בתפקיד ארצ'י רייס במחזה "הבדרן" מאת ג'ון אוסבורן בתיאטרון שאפטסברי. הוא היה הראשון שגילם את הדמות בלונדון מאז הופעתו של לורנס אוליבייה ב-1957.
ב-1990 כיכב בולס לצדו של מייקל גמבון במחזה "Man of the Moment" מאת אלן אייקבורן בתיאטרון הגלוב.
התפקיד של ויק פארקס היה הראשון ולא האחרון, שבו גילם בולס דמות של גנגסטר מאיסט אנד. אחרי הצלחת הסרט "Running Late" הציע לו פיטר הול סדרה של תפקידים ראשיים בתיאטראות וסט אנד בהם "שולחנות נפרדים" מאת טרנס רטיגן לצדה של פטרישה הודג', והמחזה "מייג'ור ברברה" מאת ג'ורג' ברנרד שו יחד עם ג'מה רדגרייב. בהמשך שיחק במחזה "The Royal Family" מאת ג'ורג' קאופמן וב-"Hay Fever" מאת נואל קאוורד, שניהם לצדה של ג'ודי דנץ' בתיאטרון היימרקט. ב-1996 שיחק בולס בתפקיד ארנולף במחזה "בית ספר לנשים" מאת מולייר בתיאטרון פיקדילי.
עוד עבור סר פיטר הול הופיע בולס במחזה "גרסת בראונינג" מאת רטיגן בתיאטרון המלכותי בבאת'. ב-2011 שיחק בולס במחזה "The Rivals" מאת שרידן לצדה של פנלופה קית' שוב בתיאטרון היימרקט. תפקידים נוספים שלו בווסט אנד היו במחזה "Present Laughter" מאת קאוורד, "Sleuth" מאת אנתוני שאפר, "Born in the Gardens" מאת פיטר ניקולס ו-"Wait Until Dark" מאת פרדריק נוט. ב-2004 הופיע במחזה " The Old Masters" מאת סיימון גריי בבימויו של הרולד פינטר בתיאטרון הקומדיה.
אחר כך הופיע בולס שוב בתיאטרון היימרקט במחזה "The Beau" מאת הצ'ינסון לצדו של ריצ'רד מקייב, ובמחזה "In Praise of Love" מאת רטיגן בתיאטרון אפולו.
בולס גילם את היגינס במחזה "פיגמליון" מאת שו, ואת הגנרל במחזה "ולס הטוראדור" מאת ז'אן אנוי, שניהם בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר. הוא שיחק בתפקיד השופט בראק במחזה "הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן בתרגומו של פרנק מקגינס לצדה של פרנצ'סקה אניס.
ב-1995 שיחק בולס בתפקיד הגנגסטר במחזה "Gangster No 1" בתיאטרון אלמיידה, והחזיק בזכויות ליצירת סרט. ב-2000 הפיק בפועל את הסרט "Gangster No 1" בכיכובו של פול בטאני.