הסובייטים מיהרו ללכת בעקבות האמריקאים, וכבר בשנות החמישים המוקדמות פיתחו מערכת הנעה גרעינית לצוללת, במוסד לפיזיקה והנדסת מכונות באובנינסק (О́бнинск), תחת פיקודו של אנטולי אלכסנדרוב. בשנת 1956 נערכו ניסויים עם מערכת ההנעה. במקביל נבנתה הצוללת עבור מערכת ההנעה. התכנון והבנייה התעכבו בגלל מספר רב של מכשולים בדרך, ובסופו של דבר, הצוללת הגרעינית הראשונה הוכנסה לשירות בצי הסובייטי בשנת 1958.
דגם הצוללות הרוסי אקולה (Акула), הנקראת בלשון נאט"ו טייפון (Typhoon), היא הצוללת הגרעינית הכבדה שנבנתה בעולם בכל הזמנים. אורכה הוא 574 רגל (175 מטרים), הדחי העל־מימי שלה הוא 24,000 טון ובצלילה 40,000 טון. מהירותה המרבית על פני המים היא 22.2 קשרים, ו־27 קשרים בצלילה. הצוללת יכולה לשהות בצלילה עד 180 ימים ברצף. עומק הצלילה המרבי הוא 400 מטרים, והצוות מונה 163אנשי מקצוע.
הבריטים היו הבאים בתור להצטייד בצוללות גרעיניות, כאשר הראשונה הושקה במספנת ויקרס בשנת 1960. אחרי הבריטים הצליחו גם הצרפתים להגיע להישג של בניית צוללת גרעינית כאשר השיקו את הצוללת הגרעינית הראשונה שלהם בשנת 1971. זמן קצר לאחר מכן בשנת 1974 הצטיידו גם הסינים בצוללת גרעינית. המדינה האחרונה (נכון ל־2010) שהשיקה צוללת גרעינית היא הודו אשר השיקה את הצוללת הגרעינית הראשונה שלה בחודש יולי 2009. לפני כן היא שכרה מרוסיה צוללת רוסית שבה התאמן הצוות ההודי. כיום מחזיקות שש מדינות בצוללות המונעות באנרגיה גרעינית: ארצות הברית, רוסיה, צרפת, בריטניה, הודו וסין. מספר מדינות נוספות, בהן ארגנטינה וברזיל, נמצאות בשלבים שונים של פרויקטים לבניית צוללות המונעות באנרגיה גרעינית.
היבטים ייחודיים לצוללת גרעינית.
מטבע הדברים, צוללת שיוצאת למשימות שאורכות חודשים ארוכים חושפת את המפעילים והמתחזקים של הצוללת לבעיות ייחודיות הן בתחום המבצעי ותפעולי, הן בתחום ההנדסי והלוגיסטי והן בתחום האנושי, שעד אז לא היו ידועות ואשר דרשו פתרונות.
תחום הנדסי ולוגיסטי.
בתחום ההנדסי רב הנסתר מן הגלוי. הציים השונים שומרים בדרך כלל את המידע לעצמם. יחד עם זה המתואר כאן הוא מתוך כנסים ומאמרים שפורסמו.
טיהור אוויר.
אחד הפרמטרים הקובעים את משך השהייה האפשרי של צוללת בצלילה הוא בעיית טיהור האוויר. תשומת לב מיוחדת מוקדשת לטיפול ושמירה על איכות האוויר בחלל הצוללת. מדובר גם בסילוק גזים לא רצויים והעשרה של האוויר בחמצן. בנוסף למערכות הטיהור מותקנות בצוללת מערכות ניטור והתראה לנוכחות גזים לא רצויים ולמחסור בחמצן.
חמצן ופחמן דו־חמצני - שני המרכיבים העיקריים הם שני גזים: החמצן שאנשי הצוות צורכים, ופחמן דו־חמצני שאנשי הצוות פולטים. לגבי צריכת החמצן הבעיה למעשה פתורה, כיוון שאנרגיה חשמלית ישנה בשפע, ועל ידי אלקטרוליזה של מים אפשר להפיק חמצן ומימן. בתהליך האלקטרוליזה נאסף חמצן והמימן ונפלט אל תוך הים. באשר לסילוק פחמן דו־חמצני מחלל הצוללת, ישנן שיטות רבות, אך כל צי שומר לעצמו בסוד את פרטי התהליך. בעקרון, מעבירים את האוויר שבחלל הצוללת דרך מכשיר שבו תהליך מסוים קולט את הפחמן הדו־חמצני באמצעים מסוימים ולאחר מכן נפלט הגז אל תוך הים.
מימן - האלקטרוליזה להפקת חמצן, מפיקה גם מימן. מימן זה הוא פשוט לאיסוף וסילוק לים. אבל זה לא המקור היחידי למימן בחלל הצוללת. בתהליך טעינת מצברים, ישנה פליטת מימן ומימן זה מתפזר בחלל, אותו יש לסלק. הסכנה העיקרית של מימן היא שבריכוז גבוה מ־4% הוא מהווה תערובת נפיצה שכל ניצוץ במנוע חשמלי כלשהו עלול לגרום למה שקרוי בעגה המקצועית "נביחה מימנית".
מזון.
בעיית המזון בהפלגות ארוכות דורשת הערכות מיוחדת. ירקות ופירות יישארו טריים לזמן קצר מאוד. להמשך, מובאת אספקת הירקות והפירות כשהם מיובשים ומאוכסנים בשקיות אטומות תחת ואקום. בצורה כזאת נשמרת הטריות שלהם ולפני השימוש הם עוברים השריה במים, אשר מגדילה אותם שוב לגודלם הטבעי. גם רוב המרכיבים הבריאותיים בהם ויטמינים, מינרלים ועוד נשמרים בצורת שימור כזאת.
כל דברי המאפה השונים נאפים בצוללת.
תחזוקה.
כפי שצוין כבר, נטל התחזוקה המתוכננת (לעיתים משתמשים במונח תחזוקה מונעת), עד רמה חצי שנתית, נופל על הצוות. תכנון המערכות השונות חייב להיות מראש כזה, שיאפשר תחזוקה בים, תוך הפלגה בצלילה.
טכנאי הצוות חייבים להיות מוסמכים לבצע את הטיפולים, בתנאים המיוחדים ששוררים בים בצלילה.
תחום אנושי.
צוות של צוללת, הנמצאת במשך שישה חודשים בצלילה רצופה, חייב לעבור הכשרה מיוחדת על מנת להסתגל לתנאים המאד מיוחדים בהם כל איש צוות יימצא.
תאונות.
צוללות גרעיניות סבלו ממספר תאונות ואבדות, כאשר לא כולן קשורות למערכת ההנעה הגרעינית:
סרטנים
קרלוס סלים
קרלוס סלים חילו (בספרדית: Carlos Slim Helú; נולד ב-28 בינואר 1940) הוא איש עסקים מקסיקני ממוצא לבנוני. סלים היה השני בעושרו בעולם אחרי ביל גייטס עד 2015.
קרלוס סלים נולד ב-1940 במקסיקו כצעיר בששת ילדיהם של המארוני ג'וליאן (יוסף) סלים חדאד, שהיגר כנער מהעיירה ג'זין בלבנון, ושל לינדה חילו, אף היא בתם של מהגרים מלבנון. לאחר סיום לימודי הנדסה ב-1961 נישא קרלוס לסומאיה דומיט (Soumaya Domit).
הונו הוערך (תחילת 2016) בכ-50 מיליארד דולר.
לאחר מות אשתו ואחרי ניתוח לב שעבר, העביר את התפעול השוטף לידי שלושת בניו, קרלוס הבן, מרקו אנטוניו, ופטריק.
עסקיו.
קרלוס סלים הוא הבעלים של:
וזאת בנוסף לעסקים והשקעות אחרים. סך עסקיו מהווים למעלה ממחצית שווי שוק המניות במקסיקו ותורמים כ-7% מהתמ"ג המקסיקני.
בשנת 2013 פרסם המגזין "פורבס" את רשימת המיליארדרים השנתית שלו. קרלוס סלים נמצא בה במקום הראשון, עם הון המסתכם ב-72 מיליארד דולר. בשנים 2014 ו-2015 הוא דורג במקום השני, אחרי ביל גייטס.
מנסרה (גאומטריה)
בגאומטריה, מנסרה היא פאון תלת-ממד שבסיסיו הם שני מצולעים חופפים ומצויים בשני מישורים מקבילים, והמקביליות המחברות את זוגות הצלעות בהתאמה. המצולעים המנוגדים נקראים בסיסי המנסרה, והמקביליות נקראות המעטפת שלה.
המנסרה נקראת על-שם מספר הצלעות במצולעי הבסיס. למשל, אם הבסיסים מחומשים המנסרה נקראת מחומשת, ואם הבסיסים מתומנים המנסרה מתומנת. מנסרה ישרה היא כזו שבה התנאים השקולים הבאים מתקיימים: פאות המעטפת מאונכות לבסיסים; פאות המעטפת הן מלבנים; הישר המחבר את מרכזי הכובד של הבסיסים מאונך למישורים שבהם הם נמצאים.
את הנפח של מנסרה אשר שטח בסיסה S וגובהה h אפשר לחשב לפי הנוסחה formula_1.
כמה טיפוסים של מנסרות:
ניצן (פירושונים)
אדורד הלט קר
פיודור דוסטוייבסקי
לאזאר סינאנו
הדור השני לשואה
הדור השני לשואה, או בסתמי: הדור השני, הוא השם שבו מכונים בניהם ובנותיהם של ניצולי השואה, שנולדו לאחר השואה. אף שבני הדור השני לשואה לא חוו ישירות את מוראות השואה, הרי השפעת הטראומה שעברו הוריהם ניכרת בהם במידה זו או אחרת, וזוכה להתייחסות בישראל. בשפה הקלינית טראומה זו מכונה 'טראומה בין-דורית'.
בפסיכולוגיה.
הדור השני לשואה העלה מספר שאלות מחקריות ראשוניות בפסיכולוגיה, בין הבולטות שבהן: האם טראומה נפשית שחווה הורה יכולה לעבור לילדיו אף שלא היו נוכחים בעת הטראומה, וכן מה ביטוייה הנפשיים של העברה בין דורית של תחושת הטראומה. ההשערה היא כי דפוסי התקשורת בין הורים אשר חוו את טראומת השואה לבין ילדיהם היא בעלת תפקיד מכריע בהעברת הטראומה לדור השני. תופעות דומות של העברת ביטויי טראומה מדור הורים לדור הילדים נחקרו ונמצאו אף אצל ילדיהם של חיילים אמריקאים משוחררים אשר שירתו במלחמת וייטנאם, אזרחים אמריקאים-יפנים אשר נעקרו מבתיהם ושהו במחנות ריכוז בתקופת מלחמת העולם השנייה ובמקרים אחרים.
דפוס התקשורת אותו זיהו הפסיכולוגים כמאפיין תקשורת בין הורים שחוו טראומה לבין ילדיהם כונה בשם "קשר השתיקה". אותו קשר שתיקה הוא ההסכמה שבשתיקה, במשפחות של ניצולי השואה, שלא לשוחח על הטראומה של ההורה ולנתקה מחיי היום-יום במשפחה. הצורך בקשר השתיקה נובע לא רק מן הצורך של ההורים לשכוח ולהסתגל לחייהם לאחר הטראומה, אלא אף מאמונתם כי תאורי הזוועות שחוו בתקופת השואה עלולים לפגוע בהתפתחות הנפשית התקינה של הילד. ילדיהם של הניצולים - הדור השני לשואה - נעשים בדרך כלל רגישים לצורך הזה של הוריהם שלא לדבר על הנושא והתוצאה היא כי שני הצדדים, הורים וילדים יחד שותפים לקשר השתיקה.
ממחקרים שנעשו על בני הדור השני לשואה עלה כי קיימת בדור זה תודעה בתחום התחושה של ניסיונות הוריהם בתקופת השואה לצד יכולת מועטה, ולעיתים היעדר יכולת, לנסחה במילים. דפוס תקשורת זה כונה בשם: "לדעת מבלי לדעת". הסופרת אילנה סטרלין ציינה את ההלם שהיה לה אחרי שגילתה שמשפחתו הראשונה של אביה נספתה בשואה.
תחושת האשמה אצל ניצולי שואה נחקרה בהרחבה בתחום הפסיכולוגיה, הפסיכיאטר ליפטון כינה אותה בשם "אשמת הניצול" ותוארה כרגשות אשמה של הניצול על כך ששרד, בעוד שאהוביו וקרוביו לא שרדו. יש חוקרים המציעים כי רגשות "אשמת הניצול" עלולים לעבור אף לדור הילדים וזאת בתנאי שההורים "משדרים" לילד את תחושת האשמה והילדים מרגישים אשמים בסבלם של הוריהם, אף שלא גרמו, או תרמו, לסבל זה בשום אופן. תחושות אשמה כאלה אצל בני הדור השני לשואה עשויים להתלוות לקשיים גדולים יותר בהפחתת כעסים. במחקרים שנערכו בארצות הברית על הדור השני לשואה נמצא כי תפקודם הפסיכולוגי הוא בגדר הנורמה, אולם קיימים מאפיינים ייחודיים לאישיותם. מאפיינים אלה כוללים קשיים בתהליך ההיפרדות והייחוד (separation-individuation), נטייה מוגברת לחרדות, התנסות בתחושות דיכאוניות ותלונות פסיכוסומטיות.