דגם "דוזנברג ספיישל" התבססה על דגם דוזנברג מודל J שנבנה עם מנוע מגדש טורבו ומאייד כפול. המנוע שופר על ידי "August Duesenberg" . בדגם הורכבו צמיגים ברוחב 457 מילימטרים. באוקטובר 1935 הדגם הגיע למהירות של 247.79 קמ"ש (בבדיקה של 1 שעה), ובבדיקה של 24 שעות דגם "דוזנברג ספיישל" הגיע למהירות של 218.18 קמ"ש במסלול המרוצים "Bonneville Salt Flats Race Track" ב-"Bonneville Salt Flats" . שיא המהירות נשבר בשנת 1961.
המימון למבצע המיוחד של דוזנברג הגיע מחסות שאותה גייס אב ג'נקינס מחברות הנפט ויצרני ומפיצי אביזרים.
"מורמון מטאור 1".
אוגוסט דוזנברג חיפש לשבור את השיא הקודם, והחליט להרכב מנוע V12 צילינדרים, של מטוס מסוג "Curtiss V-1570" . נבנתה לדגם שלדה חדשה.
בשנת 1936 דגם ה-"מורמון מטאור 1" הגיע למהירות של 264.69 קמ"ש (בבדיקה לטווח 500 ק"מ), בבדיקה מבחן מרוץ בזמן של "24 שעות" הדגם הגיע למהירות 247.55 קמ"ש ובבדיקה מבחן מרוץ בזמן של "48 שעות" הדגם הגיע למהירות של 239.21 קמ"ש.
בשנת 1937 בבדיקה זמן מרוץ של "24 שעות" דגם ה"מורמון מטאור 1" הגיע למהירות של 253.10 קמ"ש. שילוב מנוע המטוסים בשלדה של "מורמון מטאור 1" גרם לתת היגוי במהירות גבוהה.
בשנת 1938 מנוע המטוס הוחלף במנוע "דוזנברג", הדגם שונה לנהיגה בדרכים, נהוג על ידי Marv Jenkins ו-Ab Jenkins עד שנת 1943 (כ-32,000 ק"מ). הדגם שרד עד שנת 2004.
"מורמון מטאור 3".
דגם ה"מורמון מטאור 3" נבנה בשנת 1937. המרכב הוקטן בשישה סנטימטרים על המסגרת כדי לעזור למכונית להסתובב על המסלול. בשנת 1939 הגיע למהירות של 275 קמ"ש ושבר את שיא מבחן המרוץ "12 השעות".
בשנת 1940 במבחן המרוץ "24 השעות" הגיע "מורמון מטאור 3" למהירות של 259.394 קמ"ש, שיא שנשבר רק בשנת 1990.
קרול ויטקובסקי
,קָרוֹל (קארל) ד' ויטקובסקי (בפולנית: Karol Witkowski, באנגלית ידוע בעיקר בשם קארל ויטקובסקי, Karl Witkowski; 16 באוגוסט 1860 – 17 במאי 1910) היה צייר פולני-אמריקני, שצייר דיוקנאות ו וסצנות של חיי היומיום באמריקה.
ביוגרפיה.
קרול דומיניק ויטקובסקי נולד למשפחה פולנית בעיירה יאזלובייץ שליד בוצ'אץ', באותה תקופה האזור השתייך לאוסטריה (כיום באוקראינה). כילד צעיר גילה כישרון יוצא דופן ברישום, והוריו שלחו אותו לבית הספר בעיר הסמוכה, צ'ורטקוב. בשנת 1879 התגייס לצבא האוסטרי, שם צבר פופולריות על ידי ציור דיוקנאות של חבריו החיילים הקצינים והמפקדים, כולל דיוקנאות של הגנרל הדוכס ושל פלדמרשל-לוטננט .
בשנת 1880 עזב ויטקובסקי את הצבא ועבר לקרקוב, שם בין השנים 1881–1883 למד אמנות ב בניהולו של יאן מטייקו. ויטקובסקי למד אמנות גם במינכן תחת קארל פון פילוטי.
בסביבות 1884 היגר ויטקובסקי מפולין, כמו רבים אחרים, ונסע לאמריקה, שם שהה שלוש שנים. באותה תקופה צייר את ציוריו המפורסמים הראשונים של בחורים צעירים. בשנת 1887 עזב את אמריקה והגיע לצרפת. בפריז למד ויטקובסקי באקדמיה ז'וליאן (1887-1888) והמשיך לעבוד על ציורים ודיוקנאות.
בשנת 1889 חזר ויטקובסקי לאמריקה ושהה בה עוד כ-20 שנה, עד מותו. באותן שנים, מלבד ציור דיוקנאות של האליטה באזור ניו יורק, הוא צייר למעלה מ-200 ציורים של צעירים ומצחצחי נעליים, תיעד את חיי היומיום שלהם, בעבודה ובמשחק, לעיתים קרובות עם חיות המחמד. רוב הציורים הללו היו חתומים ”ק. ויטקובסקי”. משנת 1891 ועד מותו היו ציוריו זמינים למכירה במכירות פומביות ובגלריות ציורים באזור ניו יורק. במשך זמן מה היה לו סטודיו משלו בברוקלין, ניו יורק (1903).
עם הגעתו לארצות הברית בשנת 1884 התגורר ויטקובסקי בעיר ניו יורק, ובשנת 1891 עבר לניוארק.
ויטקובסקי נפטר ב־17 במאי 1910 בניוארק עקב הרעלת דם. במותו היה בשיא אונו האמנותי. בשנת 1909 הוא רשם 8 ציורים דרך משרד זכויות היוצרים של ארצות הברית ובתוך כמה חודשים בלבד של 1910 הוא יצר ורשם 14 יצירות נוספות, גם בחודשים האחרונים לחייו, הוא הציג את עבודותיו ביריד בטקסס וגלריות בעיר ניו יורק.
ציור.
קרל ויטקובסקי צייר את האליטה בניוארק (ניו ג'רזי, ארצות הברית) וכישוריו כצייר דיוקנאות לעשירים היו תמיד מבוקשים. אך למרבה האירוניה, ציוריו של מוכרי העיתונים ונערי הרחוב הם שהביאו לו הכרה מתמשכת. ציורי הילדים שלו מדהימים בזכות השילוב המוזר בין סנטימנטליזם וריאליזם. כאמן אירופי בולט, קרל ויטקובסקי נתן מבט חדש לחלוטין על חיי מוכרי העיתונים האמריקאים, ציוריו מאופיינים בהומור ובהירות, הם רציניים והומוריסטיים באותה העת.
חיוג אל השאול
חיוג אל השאול (באנגלית: Call for the Dead) הוא מותחן ריגול מאת הסופר הבריטי ג'ון לה קארה, שיצא לאור ב-1961.
רקע לכתיבת הספר.
בשנת 1959 הצטרף דייוויד קורנוול לשירות הביון הבריטי, ושירת בגרמניה כסוכן חשאי, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי. בשנת 1961 התפרסם ספרו הראשון, "חיוג אל השאול", תחת שם העט "ג'ון לה קארה". קורנוול נחשף כאשר המרגל המפורסם ביותר של התקופה, סוכן הק.ג.ב. קים פילבי, העביר את שמו למפעיליו הרוסים. עקב כך שב לבריטניה בשנת 1964, פרש מן השירות ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה תחת שם העט ג'ון לה קארה. לימים העיד כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק. קורנוול סיפר כי את ההשראה לספר קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה, וכי את ההשראה לדמותו של ג'ורג' סמיילי והעזר כנגדו פיטר גוילאם קיבל מגיבורי ספריו של ארתור קונן דויל, שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון.
עלילת הספר.
עלילת הספר, המתרחשת בתקופת המלחמה הקרה, נפתחת כאשר ג'ורג' סמיילי, איש שירות הביטחון שעסק בריגול נגדי, נדרש לבדוק את מהימנותו של סמואל פנאן, פקיד במשרד החוץ הבריטי. דמותו של סמיילי מהווה אנטיתיזה לדמותו של ג'יימס בונד, אף כי גם הוא היה בעברו איש השירות החשאי הבריטי ופעל רבות מעבר לגבולות אנגליה. סמיילי, נמוך, שמן וממושקף, גויס לביון הבריטי בעת שהיה סטודנט באוניברסיטת אוקספורד והתמחה בשירה גרמנית במאה ה-17. הוא עבר הכשרה כלוחם וכסוכן חשאי, לחם במלחמת העולם השנייה כסוכן חשאי בריטי באירופה הכבושה על ידי הנאצים, בין היתר בגרמניה עצמה. יממה לאחר שקבע סמיילי את מהימנותו של פנאן נמצא הלה מת, לאחר שהתאבד. חשדו של סמיילי התעורר לאחר שגילה שפנאן הזמין לעצמו שיחת השכמה לשעה מאוחרת יותר מזו שבה, לכאורה, התעורר ובה נטל את חייו. בספר הוא מתחקה אחר רשת ריגול של הביון המזרח־גרמני שמפעילה סוכנים בבריטניה.
ספרו של לה קארה עמד בניגוד לספריו של סופר הריגול המצליח של אותה תקופה, איאן פלמינג, שיצר את דמותו של ג'יימס בונד. דמויותיו של לה קארה היו מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר. עולמו לא חולק לשחור ולבן, טובים ורעים (לאורכו של הספר כלל אין זה ברור לקורא מי הם ה"טובים" בעלילה ומי הם ה"רעים"). לה קארה הראה לקהל קוראיו שעולם הריגול הוא מורכב, מלוכלך ואפל הרבה יותר מעולמו הזוהר של בונד.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה.
הספר עובד לסרט בשנת 1967, בשם The Deadly Affair. את הסרט ביים סידני לומט ואת דמותו של סמיילי (שבסרט שונה שמה לצ'ארלס דובס) גילם השחקן ג'יימס מייסון.
מוזיאון קון טיקי
קון טיקי
טסמניה ברלין
טסמניה ברלין (בגרמנית: SV Tasmania Berlin) הוא מועדון כדורגל גרמני השוכן ברובע נויקלן שבברלין, אשר בסיום עונת 2020/21 עלתה לליגה הרביעית בחשיבותה בגרמניה.
היסטוריה.
קודמו של המועדון, היה טסמניה 1900 ברלין (SC Tasmania 1900 Berlin), שסבל מבעיות כלכליות מתחילת שנות ה-70, ולכן שחקני הקבוצה החובבנית והנוער החליטו להקים מועדון משלהם ב-3 בפברואר 1973, אותו כינו בשם SV Tasmania 73 Neukölln. מאוחר יותר באותה שנה, מועדון הבונדסליגה לשעבר, טסמניה 1900 ברלין, הוכרז כפושט רגל והתפרק. פקידי ושחקני מועדון רבים הלכו בעקבותיהם כדי לתמוך בקבוצה החדשה בניוקולן.
טסמניה 73 שיחקה בעונות 1997–1998 וב-1998–1999 בליגה הרביעית דאז NOFV-Oberliga Nord. בדצמבר 2000 שונה שמו של המועדון ל-"SV Tasmania-Gropiusstadt 1973". בעונת 2007/08 טסמניה התמודדה בליגה החמישית בחשיבותה (הליגה הברלינאית). לאחר ארגון מחדש של הליגה ושתי ירידות ברציפות, המועדון שיחק בעונת 2009/10 בליגה השמינית, בזירקסליגה, לפני שסיימה במקום השני ועלתה ללאנדסלגה ברלין סטאפל 2 (VII) לעונת 2010/11. בשנת 2011, שמו של המועדון שונה ל-SV Tasmania Berlin . לאחר שסיימה ראשונה בעונת 2011/12 המועדון חזר לליגה הברלינאית. טסמניה זכתה בעונת 2018/19 ועלתה לליגה NOFV-Oberliga, הליגה החמישית, בעונת 2019/20 ולאחר עונת 2020/21 עלתה לליגה הרביעית.
אצטדיון הקבוצה.
המשחקים הביתיים של טסמניה מתקיימים ב-Werner-Seelenbinder-Sportpark בברלין-נויקלן, בעל 3,000 מושבים, ישירות ליד אתר נמל התעופה ברלין-טמפלהוף.
טסמניה 1900 ברלין
טסמניה 1900 ברלין (בגרמנית: SC Tasmania 1900 Berlin) היה מועדון כדורגל גרמני מרובע נויקלן בברלין שהתקיים בשנים 1900–1973 והשתתף במשך עונה אחת בלבד בבונדסליגה, עונת 1965/1966, במהלכה צבר 31 משחקים ללא ניצחון וספג 108 שערים, הישגי שיא שליליים בתולדות הליגה.
היסטוריה.
המועדון נוסד כ-Rixdorfer TuFC Tasmania1900 ב-2 ביוני 1900. ההערכה היא שמייסדי המועדון עמדו לנדוד לאוסטרליה בסוף המאה ה-19, ולכן הם קראו למועדון שלהם על שם היעד הרצוי המשותף טסמניה.