הקטלוג הכללי החדש של ערפיליות וצבירי כוכבים (באנגלית: New General Catalogue of Nebulae and Clusters of Stars, בדרך כלל מופיע בראשי התיבות NGC) הוא קטלוג שנערך על ידי ג'ון דרייר בשנת 1888 עבור החברה האסטרונומית המלכותית וכולל בתוכו 7,840 ערכים, רובם הגדול גלקסיות. הקטלוג הכללי החדש התבסס על הקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים של ג'ון הרשל משנת 1864, שהכיל 5,079 ערכים, אך הרחיב אותו ותיקן טעויות שהתגלו בו. בשנים שלאחר פרסום הקטלוג, הרחיב ג'ון דרייר את הקטלוג עוד יותר באמצעות שתי תוספות לקטלוג שכונו קטלוגי אינדקס (Index Catalogues) שבהם מוחלף הסימון NGC ב־IC והן מכילות 5,386 עצמים נוספים.
היסטוריה.
בשנת 1878, 14 שנים אחרי פרסום "הקטלוג הכללי" של ג'ון הרשל, פרסם ג'ון דרייר תוספת של 1,172 עצמים חדשים וכן תיקונים של טעויות. בשנת 1886 הוא הציע לחברה האסטרונומית המלכותית לפרסם תוספת נוספת לקטלוג, אך החברה האסטרונומית המלכותית בקשה ממנו לערוך קטלוג חדש ומעודכן. בשנת 1888 פרסם דרייר את "הקטלוג הכללי החדש של ערפיליות וצבירי כוכבים" שהכיל את העצמים מהקטלוג הכללי של הרשל ואת התוספות של דרייר וכן תיקונים של טעויות שהתגלו בקטלוג של הרשל.
התוספת הראשונה משנת 1895 (IC I) כללה 1,529 עצמים נוספים והתוספת השנייה משנת 1910 (IC II) כללה עוד 3,857 עצמים. שתי התוספות כללו גם הערות ותיקונים לקטלוג המקורי. אף על פי שדרייר צפה בחלק מהעצמים וגילה טעויות (בתיאור העצם או במיקומו) או אימת את המידע בעצמו, המספר הגדול של העצמים לא איפשר לו לאמת את רוב המידע המופיע בקטלוג והוא נאלץ להסתמך ברוב המקרים על רישומי התצפית של הרשל ושל האסטרונומים האחרים שדיווחו על העצמים שבקטלוג. כמו כן, דרייר עצמו הכניס מספר קטן של שגיאות כאשר העתיק את המידע לקטלוג החדש. מכיוון שדרייר הקפיד על ציון מקור המידע של כל אחד מהעצמים, ניתן היה לתקן טעויות אלה בקלות, אך עדיין הקטלוג כלל מידע שגוי רב. לאורך המאה ה־20 נעשו מספר ניסיונות לבצע אימות של המידע המופיע בקטלוג ולתקן את השגיאות המופיעות בו. חלק ממאמצים אלה התקבלו וחלק יצרו קטלוגים אחרים, מעודכנים יותר. הניסיונות העיקריים נעשו בשנים 1973 (הקטלוג הכללי החדש המעודכן), 1988 (הקטלוג הכללי החדש 2000) ו־1997 (עדכון של הקטלוג הכללי החדש ושל קטלוגי האינדקס). כמו כן החל בשנת 1993 פרויקט של זיהוי וצילום כל העצמים המופיעים בקטלוג באמצעות שיתוף פעולה של אסטרונומים מקצועיים וחובבים.
תכולה.
על פי האסטרונום הגרמני וולפגנג שטייניקה (Wolfgang Steinicke) שיזם את עדכון ואימות הקטלוג בשנת 1997, הקטלוג הכללי החדש מכיל 7,080 עצמים המחולקים לסיווגים הבאים:
קטלוגי האינדקס מכילים עוד 5,386 עצמים המחולקים לסיווגים הבאים:
מועדון ספורט פרייבורג
וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד
וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד (; 18 בנובמבר 1774 - 12 באוקטובר 1837), הייתה אשתו של וילם הראשון, מלך הולנד.
ביוגרפיה.
וילהלמינה נולדה ב-18 בנובמבר 1774 בפוטסדאם לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בילדותה היה חינוכה נתון תחת פיקוח דודה הגדול פרידריך השני, מלך פרוסיה.
ב-1 באוקטובר 1791 התחתנה וילהלמינה בברלין עם בן דודה וילם הראשון, מלך הולנד, כחלק מברית בין בית אורנז'-נסאו לפרוסיה, אולם בני הזוג התאהבו אחד בשנייה, והיו להם נישואים מאושרים.
בשנת 1795 פלשו הצרפתים לרפובליקה ההולנדית, ווילהלמינה ומשפחתה יצאו לגלות. בתחילה שהו בני המשפחה בבריטניה, ובשנת 1796 עברו לברלין. בשנת 1806 נאלצה וילהלמינה לברוח שוב מהצבא הצרפתי, והתיישבה בפולין, שם התגוררה בתנאים קשים.
בתחילת 1814 חזרה וילהלמינה להאג, ובשנת 1815 הוכתרה למלכת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. המלכה וילהלמינה הייתה צנועה ונשארה ברקע, ולא מילאה כל תפקיד דומיננטי בממלכה. וילהלמינה לא הייתה מלכה פופולרית, וספגה ביקורת על סגנון הלבוש הגרמני שלה. וילהלמינה התעניינה בציור, ביקרה בהצגות, עזרה להגן על מוזיאונים ותמכה באמנות.
בשנת 1820 החלה בריאותה של וילהלמינה להתדרדר, ומשנת 1829 כמעט לא נראתה בפומבי. ב-12 באוקטובר 1837 מתה וילהלמינה בהאג, והיא בת 63 שנים.
משפחתו.
ב-1 באוקטובר 1791 התחתנה וילהלמינה בברלין עם בן דודה וילם הראשון, מלך הולנד, ממנו היו לה 6 ילדים:
וילם החמישי, נסיך אורנז'-נסאו
וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז'
וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז' (; 7 באוגוסט 1751 - 12 באוקטובר 1837), הייתה אשתו של וילם החמישי, נסיך אורנז'.
ביוגרפיה.
וילהלמינה נולדה ב-7 באוגוסט 1751 בברלין לאוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה וללואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג.
ב-4 באוקטובר 1767 התחתנה וילהלמינה בברלין עם וילם החמישי, נסיך אורנז', הסטאדהאודר האחרון של הרפובליקה ההולנדית.
בסוף המאה ה-18 הורגשה תסיסה הולכת וגוברת בהולנד. התפתח סכסוך בין שתי סיעות: האורנז'יסטים, שפעלו למען הגדלת סמכויותיו של וילם החמישי, נסיך אורנז', והפטריוטים, שקיוו להשיג צורת משטר דמוקרטית יותר, בהשראת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ניתן לראות את "יריית הפתיחה" של המהפכה הכושלת המכונה "המהפכה הבטאווית" במניפסט שפרסם יואן ון דר קָפֶּלֶן טוֹט דֶר פּוֹל, מייסד "הפטריוטים", בשנת 1781: Aan het Volk van Nederland, "אל העם ההולנדי".
לאחר שהולנד הייתה למדינה השנייה בעולם שהכירה בעצמאות ארצות הברית, הכריזו הבריטים מלחמה עליה. מלחמת אנגליה-הולנד הרביעית (1780–1784) הייתה הרת אסון עבור הולנד, בעיקר מבחינה כלכלית. ההיסטוריון פרנאן ברודל תיאר את חוזה השלום בתום המלחמה כ"צלצול הפעמון המבשר את מותה של הולנד כמעצמה".
ב-1785 התקוממו "הפטריוטים" במרד חמוש של מיליציות מקומיות הנחושות להגן על זכויותיהן של כמה ערים הולנדיות. "באופן כללי ניתן לראות מהפכה זו כסדרה של אירועים מבולבלים ואלימים, תאונות, נאומים, שמועות, איבה מרה בין אנשים והתעמתויות חמושות," אומר ברודל, שראה בה מבשרת המהפכה הצרפתית, על הסיסמה המפורסמת vrijheid ("חירות") המזכירה את סיסמת המהפכה הצרפתית "חירות, שוויון, אחווה". אבל וילם ווילהלמינה, בתמיכת הבריטים, קראו לעזרתם את הפרוסים, קרובי משפחתם, שישלחו צבא כדי לדכא את המרידה. תגובתם של האורנז'יסטים הייתה קשה: איש לא העז להיראות בציבור ללא סרטי-עיטור בצבע כתום (צבע בית אורנז'), נעשו מעשי לינץ' וכל ראשי הערים הוחלפו בעושי דברם של האורנז'יסטים. צבא פרוסי קטן הוצב בהולנד, ומאחר שהם לא קיבלו משכורות הם התפרנסו ממעשי ביזה וסחטנות. "פטריוטים" רבים נמלטו לבראבנט ולצרפת.
בשנת 1795 פלשו הצרפתים לרפובליקה ההולנדית, ווילהלמינה ומשפחתה יצאו לגלות. בתחילה שהו בני המשפחה בבריטניה, ובשנת 1802 עברו וילהלמינה ובעלה לגרמניה, שם התגוררו בדוכסות נסאו ובדוכסות בראונשווייג. בשנת 1806 מת בעלה וילם החמישי, נסיך אורנז', ווילהלמינה ובתה לואיזה, נסיכת אורנז'-נסאו עברו להתגורר במקומות שונים בקונפדרציה של הריין.
בתחילת 1814 חזרה וילהלמינה ובתה להאג, ובשנת 1815 קיבלה בהארלם את אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
ב-9 ביוני 1820 מתה וילהלמינה בהט לו, והיא בת 69 שנים.
וילהלמינה הייתה דודתה של אשתו של בנה המלך, וילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד, שהיה לה אותו שם.
משפחתה.
ב-4 באוקטובר 1767 התחתנה עם וילהלמינה עם וילם החמישי, נסיך אורנז', ממנו נולדו לה 4 ילדים:
תמ&quot;א 16
תמ"א 16 היא תוכנית המתאר הארצית (תמ"א) לסילוק אשפה שאושרה בממשלת ישראל בשנת 1989. התוכנית קבעה את ההליך התכנוני הנדרש להקמת אתרי פסולת, קבעה סטנדרטים גבוהים להקמת תשתיות טיפול בפסולת וסייעה בסגירת אתרים שלא עמדו בסטנדרטים אלו.
רקע.
תוכנית המתאר הארצית לסילוק אשפה (תמ"א 16 המקורית) נכתבה בשנות השבעים על מנת להסדיר את הטיפול בפסולת בארץ.
התכנית מסייעת בסגירת אתרי הטמנה בלתי מוסדרים והקמה של אתרי הטמנה גדולים ומרכזיים שהחליפו את האתרים שנסגרו. תוכנית זו נועדה להמשיך ולאפשר את הסדרת הטיפול בפסולת המוצקה בישראל כחלק מיישום תוכנית האב לטיפול בפסולת המוצקה אשר אומצה על ידי המועצה הארצית לתכנון ולבנייה באוגוסט 2006.
הוראות תמ"א 16.
​התוכנית מתבססת על שילוב אמצעים ושיטות טיפול וסילוק פסולת וזאת במטרה לצמצם את כמויות הפסולת המיועדת להטמנה, בהתחשב בשיקולים כלכליים וחברתיים: צמצום כמויות, שימוש חוזר, מיחזור, הפקת אנרגיה מפסולת והטמנה.
התוכנית כוללת תשריטים כלליים ל-28 אתרים:
באתרי הטיפול יכולה להתבצע כל פעילות שמטרתה טיפול וצמצום כמויות הפסולת המיועדת להטמנה: מתקני מיון, מפעלי מחזור, אתרי קומפוסטציה, מפעלי פסולת לאנרגיה. הקמת אתרים חדשים תתאפשר כאשר מתוך התשריטים יגזרו תוכניות מפורטות בליווי תסקיר השפעה על הסביבה.
תיקונים לתמ"א 16.
תיקון 4.
תיקון מאוקטובר 2011 שנועד להתאים את המדיניות הממשלתית למציאות הסביבתית העדכנית. מטרת התיקון היא ​​יצירת מסגרת תכנונית להקמת אתרי פסולת וייעול ההליכים הסטטוטוריים להקמת מתקני טיפול, וכן קביעת הוראות והנחיות לעריכת תוכניות מפורטות והיתרי בנייה לאתרי הפסולת תוך שמירה על בריאות הציבור, איכות הסביבה, איכות מים עיליים ומי תהום, שטחים פתוחים, ערכי טבע ונוף ושמירת משאבי הקרקע לדורות הבאים.
עיקרי התוכנית המתוקנת-
שלמה מראדזין
יוליוס יעקובי