100 (או 110) שנים לאחר הניבאנה של הבודהה, נזיר בשם יאסה, בזמן ביקורו בואסאלי, הבחין בכמה נוהגים נרפים בקרב הנזירים המקומיים. ניתנת רשימה של 10 נקודות. הראשונה שבהן היא שהנזירים בואסלי, המכונים ואג'יפוטטקאים, הסכימו לקבל כסף. כאשר יאסה סירב ללכת בנוהג זה, התפרצה מחלוקת משמעותית. הואג'יפוטטקאים העמידו אותו לדין, והוא הגן על עצמו על ידי ציטוט בפומבי של מספר פסקאות מהקאנון הפאלי המוקיעות את השימוש בכסף בידי נזירים. כדי ליישב את העניין, הוא אסף את תמיכתם של נזירים מאזורים אחרים, בעיקר מהדרום והמערב. קבוצה של נזירים הסכימה ללכת לואסאלי כדי ליישר את ההדורים. לאחר תמרונים רבים, התקיימה פגישה, בה נכחו 700 נזירים. הוקמה וועדה של 8 נזירים, כדי לשקול את הנושא. הוועדה הורכבה מ4 נזירים מקומיים ו-4 "מערביים"; אבל חלק מהמקומיים שוכנעו מראש ובסתר לצד ה'מערבי'. הוועדה פסקה כנגד נזירי הואג'יפוטטקא. היא הציגה ממצאים אלו לאספה, אשר הסכימה פה אחד. רשומות האספה נגמרות בנקודה זו.
המועצה הבודהיסטית השלישית (בסביבות 250 לפני הספירה).
בניגוד בולט לתעוד האחיד של המועצה השנייה, ישנם תעודים לגבי כמה 'מועצות שלשיות' אפשריות. הגרסאות השונות משתמשות כדי לתת תוקף רשמי יותר לייסוד של זרם זה או אחר.
לפי הפרשנות והכתבים של זרם הטהרוואדה, המועצה הבודהיסטית השלישית כונסה על ידי המלך המאורי אשוקה (260-218 לפני הספירה) בפאטליפוטרה (כיום פטנה) תחת הנהגתו של הנזיר מוגאליפוטה טיסה. מטרתה הייתה לטהר את התנועה הבודהיסטית, במיוחד מפלגים אופרטוניסטים שנמשכו לחסות המלכותית. המלך שאל את הנזירים החשודים מה לימד הבודהה, והם טענו שהוא לימד נקודות השקפה כמו אטרנליזם (העבר, העתיד וההווה אמיתיים באותה המידה), וכו'. נקודות השקפה אלו הוקעו על ידי הטקסט ברהאמגאלה סוטה. המלך שאל את הנזירים ההגונים, והם אמרו שהבודהה היה 'מורה של אנליזה' (ויבהג'אוואדין), תשובה שקיבלה את אישורו של מוגאליפוטה טיסה. המועצה המשיכה לסקור את הטקסטים פעם נוספת, והוסיפה את הספר של מוגאליפוטה טיסה, הקאטהוטהו, דיון בין
כמה נקודות מבט בודהיסטיות מנוגדות שכיום נמצאות באבהידהמה פיטאקה, החלק השלישי של הקאנון הפאלי.
כמו כן, נשלחו שליחים לארצות שונות כדי להפיץ את הבודהיזם. שליחים אלו הגיעו אפילו עד ממלכות יוון במערב (במיוחד הממלכה השכנה היוונית-בקטרינאני, ואולי אפילו רחוק יותר על פי הכיתוב שאשוקה השאיר על עמודי אבן). על פי פראולנר (Frauwallner, 1956) חלק משליחים אלה אחראים לייסודן של אסכולות בכמה חלקים של הודו: מאג'האנטיקה היה המייסד של הסארוואסטיואדינס (Sarvastivādins) הקשמירי; יונאקה דהמאראקהיטה היה אולי המייסד של האסכולת הדהרמהגופטאקה (Dharmaguptaka ); מהאדווה שנשלח לארץ מאהיסה היה אולי המייסד של המהיסאסקאס (Mahisasakas); וכמה מורים אחרים נדדו להימלאיה שם ייסדו את זרם ההימוואטה (Haimavata). שרידים של חלק מהנזירים האלה נחפרו בוודיסה (Willis, 2001). המסיונר המפורסם ביותר ועיקר העניין עבור ההיסטוריונים הטהרוודים האלה הוא מהינדה, שנסע לסרי לנקה שם הוא ייסד את הזרם שמוכר לנו כיום כטהרוואדה.
הכינוס הראשון של אחוות הבודהיסטים העולמית 1950.
בשנת 1950 היה המפגש הראשון מאז המועצה השלישית של נציגי נזירים ושל מאמינים שאינם נזירים, של כמעט כל זרמי הבודהיזם השייכים למהיינה, לטהרוואדה ולוג'ריאנה. הנציגים, הגיעו מ-27 מדינות מאסיה, אירופה וצפון אמריקה, כדי להקים את "אחוות הבודהיסטים העולמית" (WFB). מטרות האחווה הן:
ברון אוסמן
דארן ארונופסקי
דארן ארונופסקי (באנגלית: Darren Aronofsky; נולד ב-12 בפברואר 1969) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק סרטים יהודי-אמריקאי.
קורות חייו.
דארן ארונופסקי נולד בברוקלין שבניו יורק. הוריו היו מורים בבית ספר ציבורי ונהגו לחשוף אותו ליצירות אמנות בגיל צעיר. עוד בצעירותו גילה נטיות אמנותיות ונמשך לצילום וצילם תמונות בשחור לבן. באותה תקופה הושפע מהבמאי ספייק לי, אהב סרטים קלאסיים ואף עסק באומנות גרפיטי. עם סיום לימודיו התיכוניים, יצא לטיול תרמילאים שנמשך 6 חודשים במזרח התיכון, באירופה ובגואטמלה. עם שובו החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד בה לקח קורסים באנתרופולוגיה, קולנוע ואנימציה. בשנת 1991 סיים את לימודיו במוסד בהצטיינות. לאחר מכן, למד ב-"AFI Conservatory" (מוסד ללימודי הקולנוע האמריקאי) ממנו קיבל את תוארו המתקדם באמנות בשנת 1992.
ב-1998, לאחר מספר סרטי סטודנטים שיצר, ביים ארונופסקי את הסרט "פאי - π" (נהגה פאי). הופעת הבכורה של הסרט הייתה במסגרת פסטיבל סאנדנס בו היה מועמד לקטגוריית חביב הקהל. על הבימוי בסרט זכה ארונופסקי בפסטיבל בפרס הבמאי הטוב ביותר.
ארונופסקי נודע בעיקר על סרטיו "רקוויאם לחלום" (2000), המתאבק (2008) עליו זכה בפרס אריה הזהב וברבור שחור (2010).
חיים אישיים.
ארונופסקי היה מאורס לשחקנית הבריטית-יהודייה רייצ'ל וייס אך הם נפרדו בנובמבר 2010. לשניים יש ילד משותף בשם הנרי צ'אנס שנולד ב-2006. בשנים 2016–2017 הוא היה בזוגיות עם השחקנית האמריקאית ג'ניפר לורנס.
תקופה מסוימת בחייו למד קבלה בישיבה בישראל. בסרטו "המעיין" משנת 2006, נשזרו רעיונות שלמד מתוך הקבלה, בעיקר קבלת האר"י.
הברון אוסמן
לקשאדוויפ
לקשאדוויפ (באנגלית: Lakshadweep ; במלאיאלאם: ലക്ഷദ്വീപ്) היא טריטוריית האיחוד הקטנה מבין מדינות וטריטוריות הודו. בירת הטריטוריה היא קאוואראטי. מקור שמה הוא מהכינוי "לקשאדוויפה" שמשמעותו בסנסקריט: לקשא=מאה אלף, דוויפ=איים, כלומר "מאה אלף איים".
זהו ארכיפלג המונה 36 איים ששטחם הכולל כ-32 קמ"ר, הנמצאים באוקיינוס ההודי 200-300 ק"מ ממערב למדינת קרלה.
כתריסר מהאיים הם אטולי אלמוגים, שלושה - שוניות אלמוגים, והשאר איים בגדלים שונים.
דמוגרפיה.
רק 11 מהאיים מיושבים במהלך כל השנה. כ 60 אלף התושבים, שרובם מוסלמים, מדברים בעיקר בשפת מלאיאלאם, הנפוצה גם בקרלה הסמוכה. האוכלוסייה מחולקת לשלושה מעמדות סוציו-חברתיים (קאסטות) - ימאים, בעלי אדמה ואיכרים.
גאוגרפיה.
הארכיפלג מחולק לשתי קבוצות איים ואי שאינו שייך לאף אחת מהקבוצות:
כלכלה.
תושבי האיים מתפרנסים בעיקר מדיג, מעט מחקלאות, תיירות (בעיקר צלילה) ושזירת חבלים מסיבי קוקוס.
היסטוריה.
המערבי הראשון שהגיע לאיים אלו היה ככל הנראה ואסקו דה גאמה. בעקבותיו הגיעו הפורטוגזים, שהשתלטו על האיים, הקימו נמל והשליטו משטר דיכוי. ב-1787 השתלט על האיים שליט מייסור, הסולטאן חיידר עלי (سلطان حیدر علی) באמצעות בנו טיפו סאהיב (ٹیپو سلطان), אולם כעבור זמן קצר איבד את השליטה לבריטים, כחלק מתוצאות המלחמה האנגלו-מיסורית השלישית (1789–1792).
רק ב-1956 העבירו הבריטים את השליטה על הטריטוריה לידי ההודים.
ריף
בניין סיגראם
בניין סיגראם (אנגלית: Seagram Building) הוא גורד שחקים במידטאון מנהטן שבניו יורק, השוכן בשדרת פארק בין רחוב 52 לרחוב 53. הבניין הוא בן 38 קומות בגובה של 157 מטר, ובנייתו הושלמה בשנת 1958. הוא נחשב למודל הקאנוני של גורד השחקים התאגידי המודרני, העושה שימוש בקירות מסך ושלד פלדה.
הקמה.
הבניין תוכנן על ידי האדריכל הגרמני-אמריקאי לודוויג מיס ואן דר רוהה ובשיתוף פעולה עם האדריכל האמריקאי פיליפ ג'ונסון כמעצב פנים, ונועד לשמש משרד ראשי של חברת המשקאות חריפים סיגראם של משפחת ברונפמן.
ראשית תכנונו מבוסס של קונספט בלתי-ממומש משנת 1921 של האדריכל ואן דר רוהה בעבור גורד שחקים של פלדה וזכוכית בכיכר פוטסדאם בברלין, אשר עבר התאמה כיאה למקום ולרוח הזמן.
גורד השחקים הנועז הוא השלישי שנבנה בניו-יורק ברוח האדריכלות המודרנית, והראשון בקנה מידה גדול. קדמו לו בית ליוור של גורדון בנשפט ובניין מזכירות האו"ם של אוסקר נימאייר ולה קורבוזיה.
הבניין נבנה באופן פונקציונליסטי לחלוטין ועיצובו הוא מינימליסטי. כגורד השחקים הראשון שנעזר בקירות מסך והציג חזית זכוכית המנותקת לגמרי משלד הבניין, מה שמכונה "קופסת זכוכית", הפך לאבטיפוס של גורד השחקים המודרני ופתח את הדרך לאינספור מגדלי פלדה וזכוכית שנבנו בארצות הברית ובשאר העולם.
על תכנון הבניין אמר האדריכל:
עיתונים בישראל
לקשהדוויפ
לאקשאדוויפ
ועידת אפסוס
ועידת אפסוס היא הוועידה האקומנית השלישית, אשר כונסה בשנת 431 באפסוס שבאסיה הקטנה בהוראת הקיסר המזרחי תאודוסיוס השני. הוועידה עסקה במינות הנסטוריאנית והפלאגיאנית.
נסטוריוס , באותה תקופה פטריארך קונסטנטינופול, טען כי מריה הבתולה היא יולדת המשיח ולא יולדת האל, שכן היא ילדה רק את התגלמותו הגשמית-אנושית של ישו, ולא את הלוגוס האלוהי שבו. בכך, ובטיעונים אחרים שלו, כגון זה שעל הצלב סבל רק חלקו האנושי של ישו, נסטוריוס ביקש ליצור הפרדה ברורה יותר בין המהות האלוהית של ישו למהותו האנושית.
לגישה תאולוגית זו התנגד קירילוס האלכסנדרוני, פטריארך אלכסנדריה. על-מנת ליישב את המחלוקת, הורה הקיסר תאודוסיוס ה-2 לכנס ועידה אקומנית. הוועידה כונסה ב-22 ביוני 431 בנוכחות 200 בישופים, רובם מהמזרח, וקירילוס האלכסנדוני ישב בראשה ושימש בו-בזמן כנציגו של האפיפיור. תחת הנהגתו של קירילוס, ובהיעדר רבים מתומכיו של נסטוריוס בראשותו של יוחנן מאנטיוכיה אשר בוששו לבוא, הוועידה גינתה את הדוקטרינה של נסטוריוס וקבעה כי ישו היה אל ואדם באישיות (persona) אחת, בעל שתי מהויות - כלומר בעל טבע אלוהי וטבע אנושי באותה אישיות; כמו כן היא גזרה אנאתמה (חרם מהמעלה העליונה) על כל מי שיסרב לקבל על עצמו הכרעה זו.