החל משנת 2016 החלה להופיע בסצנת ההיפ הופ הישראלי גם מוזיקת טראפ, באותה שנה נחשבה סצנת הטראפ הישראלית למחתרתית אך הפכה לפופולרית יותר לאורך השנים, בין אמני הטראפ ניתן למנות את: נורוז, דודו פארוק, מיכאל סוויסה, ״יאנג בויז״ (יאנג הפנר ובוי אצ'י), לוקץ', פלד, טדי נגוסה, הלם תרבות, שרק וצוקוש. סגנון זה התפתח בעיקר בתל אביב ומושפע מה״טראפ״ בארצות הברית, בערים כגון אטלנטה, לוס אנג'לס ומיאמי. סצנת הטראפ הישראלית התפרסמה בעיקר בקרב נוער.
האמנים הראשונים שפרצו בסצנת הטראפ הישראלית היו איתי לוקץ', מיכאל סוויסה ונורוז. המפיק המוזיקלי אורי שוחט אשר פעל במשך כל התפתחות סצנת ההיפ הופ הישראלי, נהג לעבוד עם אמני טראפ רבים, וביניהם מיכאל סוויסה, שאלבומו "סוויסהלנצח" אשר הפיק שוחט זכה לשבחים רבים.
בשנת 2017 החלה לפעול ליגת באטל ראפ בשם "דיבור נגוע" אשר בה התחרו ראפרים ישראלים אחד בשני תוך שימוש בעלבונות כלפי היריב, ראפרים רבים השתתפו, בין היתר 9 מ"מ, מייסד הליגה, רון נשר, הלם תרבות ושרק. ב-2018 נוסדה ליגת באטל ראפ נוספת בשם "Jewish Battle", באותה הליגה מתחרים אחד בשני בדרך כלל ראפרים מחתרתיים שטרם פורסמו כאמנים.
א-תאמים
ציפורן (פירושונים)
דייוויד צוקר
דייוויד צוקר (באנגלית: David Zucker; נולד ב-16 באוקטובר 1947 במילווקי, ויסקונסין שבארצות הברית) הוא במאי סרטים יהודי-אמריקאי.
צוקר ידוע בשיתוף הפעולה ארוך השנים שלו עם אחיו ג'רי וג'ים אברהמס. השלושה החלו בעבודה משותפת במופע קומי, ובהמשך יצרו יחדיו סרטים בהם "סרט מטוגן", "טיסה נעימה", וסודי ביותר!".
בין הסרטים שביים צוקר לבדו נמנים "", "האקדח מת מצחוק ½2: ריחו של הפחד", "מת לצעוק 3", "מת לצעוק 4".
הז'אנר שעמו הוא מזוהה יותר מכל הוא פרודיה.
בין השחקנים שכיכבו בכמה מסרטיו נמנים לזלי נילסן, צ'ארלי שין ואנה פאריס.
בשנת 2019 שימש צוקר כיועץ אמנותי בסרט "המוסד" של הבמאי אלון גור אריה בו ואף הגיע לישראל להשתתף בחזרות ובצילומים.
דייוויד צוקר נשוי לדניאלה צוקר ולהם שני ילדים.
ארים
אנדרה סגוביה
ליל הקלשונים
ליל הקלשונים הוא הכינוי הציבורי לפרשת רציחתם של שלושה חיילי צה"ל על ידי ערבים ישראלים חברי התנועה האסלאמית מאזור ואדי עארה, לאחר שחדרו למאהלם באזור קיבוץ גלעד ב-14 בפברואר 1992.
הטירונים שנפגעו היו חלק מטירונות שלב ב', המיועדת לחיילים מבוגרים יחסית, בסביבות גיל 30, שנערכה במסגרת פיקוד הנח"ל במחנה 80. בעת האירוע היו הטירונים במהלך שבוע שדאות, שנערך במאהל בשטח אש 105 שברמות מנשה, ממזרח לקיבוץ גלעד.
המחבלים.
חוליית המחבלים כללה את אבראהים חסן מחמוד, אחמד אגבאריה ומחמד חסן מחמוד, ערבים ישראלים תושבי מושיריפה ואום אל-פחם שבואדי עארה. השלושה גויסו על ידי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. הם הודו מאוחר יותר בחקירתם כי בשבועות שלפני כן ניסו לחטוף חיילים בצומת מגידו ובאזור חדרה אך לא הצליחו. בשל כך החליטו לתקוף את המאהל. הם ביצעו סיורים מקדימים ותצפיות על המאהל, וגילו כי בלילות שבת נותר במאהל צוות מצומצם בלבד.
האירוע.
בליל שבת, 14 בפברואר 1992 (אור לי"א באדר א' תשנ"ב), בשעה 23:15, חדרו שלושת המחבלים למאהל, מצוידים בשני גרזנים שרכשו במיוחד, שלושה סכינים וקלשון. המאהל לא היה מגודר והשמירה בו הייתה דלילה. הם פגשו את טוראי , שהיה שומר המאהל, ופצעו אותו. פרדה נמלט לאוהל, המחבלים רדפו אחריו והרגו אותו. באוהל דקרו ורצחו גם את טוראי , ופצעו חייל נוסף. שני הנרצחים והפצוע היו עולים חדשים מברית המועצות. המחבלים נטלו עימם את נשקם של החיילים, רובים מסוג M-16. כשיצאו מהאוהל נתקלו במפקד הכיתה, רב"ט , רצחו אותו ולקחו את נשקו, רובה גלילון. חייל נוסף, עולה מארגנטינה, פתח באש, אך סבל ממעצור בנשקו אחרי שני כדורים בלבד. טירונים של חטיבת הנח"ל שהיו במאהל הסמוך לא שמעו דבר במהלך האירוע. כשהתברר מה התרחש לא הצליחו להזעיק עזרה, כיוון שהגנרטור החשמלי ומכשיר הקשר לא פעלו. חיילים יצאו לקיבוץ גלעד הסמוך כדי להזעיק עזרה, ואנשי הקיבוץ הזעיקו את המשטרה ואת כוחות החילוץ. בשל העיכוב הרב הספיקו המחבלים להימלט.
חקירת האירוע ולכידת המחבלים.
מייד לאחר האירוע נעצרו 12 חשודים, אך אלה שוחררו תוך זמן קצר. החקירות התמקדו באום אל-פחם, בכפר עין אברהים (שכונה באום אל-פחם) ובמועאוויה.
חוקרי האירוע מצאו כי במהלך האירוע נשמט כובעו של אחד המחבלים, וחלק מכלי הרצח נותרו בזירה. אחד מכלי הרצח היה גרזן, שבבדיקתו התברר כי מדובר בסוג של גרזן המיובא לישראל מסין על ידי יבואן אחד בלבד. החוקרים הצליחו לאתר אחד מהסוחרים שרכשו את הגרזן מהיבואן, ערבי ישראלי, שהודה כי מכר גרזן לאחמד אגבאריה. אגבאריה היה ידוע כאיש דת, והתברר כי הוא נוהג לחבוש כובע כמו זה שנמצא באתר הרצח.
כעשרה ימים לאחר הרצח, בלילה שבין 25 ל-26 בפברואר, פשטה היחידה המיוחדת למלחמה בטרור (ימ"מ) על בית משפחת אגבאריה. בני הבית הכחישו כל קשר לאירוע, אך במהלך סריקת הבית נמצא בו קיר בטון טרי שטרם התייבש אשר עורר חשד. לאחר שחפרו בבטון מצאו החוקרים בתוכו את הרובים שנגנבו מהחיילים ופריטים נוספים. אגבאריה כפר בחשדות נגדו, אך לאחר כמה ימי חקירה נשבר, הודה והסגיר את שותפיו. שלושת המחבלים נידונו לשלוש תקופות מאסר עולם.
בעקבות האירוע.
בעקבות מסקנות ועדת חקירה בראשות אלוף נחמיה תמרי, עוזר ראש אג"ם, שחקרה את האירוע, הודחו שני קצינים בכירים שהיו אחראים לאבטחת המחנה.
צוות נוסף שמינה הרמטכ"ל, אהוד ברק, הגיש המלצות לשיפור האבטחה במחנות צה"ל, והרמטכ"ל הורה על מימוש המלצות אלה.
ב-30 באוקטובר 2013 במסגרת מבצע "הפעימה הרביעית" הסכימה ישראל לשחרר אסירים לקראת המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית, בהם תוכנן גם לשחרר את רוצחי החיילים מליל הקלשונים. בעקבות מחאה של המשפחות השכולות, הוחלט שלא להוציא לפועל את שחרור הפעימה הרביעית.
באוגוסט 2021 קבעה ועדת השחרורים המיוחדת שאין מקום להמליץ לנשיא המדינה על קציבת עונשו של אגבאריה.
רכס אמיר
רכס אמיר הוא קמר, רכס הרים המהווה את חלקו הדרום-מזרחי של הכרמל בצפון-מערב השומרון.
פסגתו של הרכס היא הר אלכסנדר, שגובהו 527 מטרים. בפסגת הר אלכסנדר ניצב קברו של שייח' איסכנדר, ובסמוך לו נמצא מיכל מים המשמש עבור השכונות הגבוהות של אום אל-פחם. הנוף מהפסגה מוסתר כיום על ידי הבנייה הגבוהה בעיר.
אום אל-פחם היא היישוב המרכזי ברכס אמיר, בו פזורים גם יישובים נוספים כמו מי עמי, אל-עריאן, קציר, עין אל-סהלה, ערערה.
גבולו של רכס אמיר הוא בצפון בכביש נחל עירון, בדרום אגן נחל חדרה ובדרום-מזרח אזור עמק דותן.
שמורת הר אמיר.
ליד עין אל-סהלה נמצאת שמורת הר אמיר אשר ידועה בעצי האלון המצוי שהם שרידים ליער קדום אשר היה באזור נחל עירון. היער נעלם ברובו בגלל שתי סיבות מרכזיות:
ברנרד לואיס
ברנרד לואיס (באנגלית: Bernard Lewis; 31 במאי 1916 – 19 במאי 2018) היה מזרחן, היסטוריון וסופר יהודי בריטי-אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת פרינסטון, שם שימש כמופקד הקתדרה ע"ש קליבלנד דודג' ללימודי המזרח הקרוב. התמחה בהיסטוריה של האסלאם וביחסי הגומלין שבין האסלאם למערב, ובמיוחד נודע בחוגים אקדמיים בשל מחקריו על ההיסטוריה של האימפריה העות'מאנית. זוכה "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1990.
לואיס היה מומחה למזרח התיכון שכתביו בנושא זכו לתפוצה רחבה, ונחשב אחד המלומדים המובילים במערב לאזור זה.
הוא ייעץ לעיתים למדינאים, בין השאר ייעץ לממשל בוש.
ב"אנציקלופדיה להיסטוריונים ולכתיבה היסטורית" כתב מרטין קרמר, שעשה דוקטורט בהנחיית לואיס, שהוא "ההיסטוריון המשפיע ביותר בנושאי האסלאם והמזרח התיכון בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה".
ידוע גם בשל הוויכוח הפומבי עם אדוארד סעיד בנוגע לספרו של סעיד "אוריינטליזם" (1978), שעליו מתח לואיס ביקורת קשה.
חייו.
ברנרד לואיס נולד וגדל בסטוק נוּוינגטון שבלונדון, למשפחה יהודית ממעמד הביניים, בנם של ג'יין לבית לוי והארי היימן (חיים) לואיס. למד בבית ספר בעירו. חינוכו היהודי החל כשלמד לבר המצווה בגיל 11–12, אז הכיר את לאון שלום קֶרֶדיטוֹר, המורה ששכרו הוריו, שהיה משכיל מאוד ושינה את חייו. קרדיטור לא רק לימד אותו לבר המצווה, אלא גם לימד אותו לקרוא עברית וארמית, ונטע בו תשוקה לעברית וליהדות. בהשפעתו הוא קרא את ביאליק וטשרניחובסקי. כאשר סיים ללמוד לבר המצווה, ביקש מהוריו להמשיך ללמוד אצלו. לואיס החל להתעניין גם בהיסטוריה הודות לטקס בר המצווה, שבמהלכו קיבל במתנה ספר על ההיסטוריה של עם ישראל. בבית הספר הוא למד יוונית עתיקה, לטינית, צרפתית וגרמנית.
הוריו של לואיס ביקשו שיהיה עורך דין. באנגליה נהוג ללמוד תואר ראשון בכל מקצוע שהוא, ורק אחר כך להמשיך בלימודי משפטים, וכך הוא למד תואר ראשון בהיסטוריה בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) של אוניברסיטת לונדון, עם דגש על המזרח התיכון והמזרח הקרוב. בשנת 1936 סיים בהצטיינות וזכה בפרס של מאה לירות שטרלינג, סכום גדול באותם ימים, עבור ה-B.A בהיסטוריה הטוב ביותר באותה השנה. התנאי לקבלת הפרס היה שימשיך את לימודיו לתואר שני במזרח התיכון. הוא המשיך בלימודי המזרח התיכון ושפות בבית הספר ללימודי המזרח התיכון ואפריקה, ושלוש שנים לאחר מכן (בשנת 1939) קיבל תואר דוקטור, שבו התמחה בהיסטוריה של האסלאם.
באוניברסיטה למד ערבית, פרסית וטורקית. הדיסרטציה שלו יצאה לאור כספר בשם "מקורות האסמעיליזם".