ב-8 בנובמבר אותה שנה הודיע ממשל טראמפ על כללים חדשים לדחיית בקשות למקלט לכל מי שחוצה את הגבול באופן בלתי חוקי ללא קשר לאזרחותו. הוראה זו ניתנה על בסיס פסק הדין של בית המשפט העליון "טראמפ נגד הוואי" ועל סמך סמכות הנשיא על פי חוק ההגירה והאזרחות של 1965. למחרת היום חתם הנשיא על הכרזה על פיה הוגדר שאנשים החוצים את הגבול עם מקסיקו באופן בלתי חוקי לא יהיו זכאים לקבל מקלט. הוא הגדיר את מצעד המהגרים מאמריקה המרכזית לארצות הברית כמשבר. קבוצות פעילי זכויות אדם מתחו ביקורת קשה על הצעד, וכמה קבוצות, כולל המרכז המשפטי לדרום העני, האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות והמרכז לזכויות חוקתיות , הגישו תביעה משפטית נגד ההכרזה בבית המשפט הפדרלי במחוז הצפוני של קליפורניה. השופט ג'ון טיגאר פסק ב-20 בנובמבר לטובת העותרים, והוציא צו מניעה נגד הממשל לעיכוב יישום הצו. הממשל עתר לבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים, שם פסק הרכב השופטים שהיה מפולג שנוהלי בקשת המקלט סתרו את החוק הקיים וביטל את הצו. ב-21 בדצמבר הודיע בית המשפט העליון על סירובו לשמוע את ערעור הממשל ומנע את יישום הצו.
במהלך 2018 עצרו אנשי משמר הגבול של ארצות הברית 107,212 אנשים שניסו להיכנס לארצות הברית כמשפחות, מספר שיא של כל הזמנים. בחודשים אוקטובר 2018 עד פברואר 2019 נשבר גם שיא זה כאשר נעצרו 136,150 איש כמשפחות. ב-31 במרץ 2019 איים הנשיא טראמפ לסגור את הגבול ולנתק את קשרי הסחר בין הארצות. ב-4 באפריל אמר טראמפ שתחת זאת הוא ייתן למקסיקו שנה לבלום את הברחת הסמים ממנה לארצות הברית ואם היא לא תעמוד ביעד זה יוטל מכס על כלי רכב והגבול ייסגר.
החומה המוצעת.
כאשר התמודד טראמפ לנשיאות, הוא טען שעלות החומה תהיה בין 8 ל-12 מיליארד דולר ושיעלה בידו לאלץ את מקסיקו לשאת בעלויות. הערכות העלות האמתיות של החומה המוצעת עמדו על סכומים שונים. בראשית 2017, זמן קצר לאחר השבעת טראמפ, העריכה המחלקה לביטחון המולדת שעלות הקמת החומה תגיע ל-22 מיליארד דולר. מנגד העריך צוות המפלגה הדמוקרטית בוועדת הסנאט לביטחון המולדת ולענייני הממשל שעלות בניית החומה תגיע ל-70 מיליארד דולר ושעלות אחזקתה השנתית תגיע ל-150 מיליון דולר.
בקיץ אותה שנה תכננו ארבע חברות בנייה גדולות להגיש הצעת מחיר למיזם. סוכנות המכס והגנת הגבולות תקצבה 20 מיליון דולר לשכירת חברות אלו כדי שיבנו דגמים בעלות של חצי מיליון דולר של החומה. באותה עת אישר הקונגרס רק 341 מיליון דולר לתחזוקת החומה הקיימת ולא אושרו תקציבים לבניית קטעים חדשים של החומה. המחלקה לביטחון המולדת המליצה שגובה החומה יהיה בין 5.5 ל-9 מטרים ושעומקה בתוך האדמה יגיע ל-1.8 מטרים כדי להרתיע מבריחי סמים מלחפור מנהרות.
בינואר 2021, עם לכניסתו לתפקיד נשיא ארצות הברית, חתם ג'ו ביידן על צווים נשיאותיים המבטלים את בניית החומה ואת מדיניות ההגירה של טראמפ.
סיוע הומניטרי לאורך הגבול.
גופים הומניטריים כמו "גבולות אנושיים" (Humane Borders), "לא עוד מוות" (No More Deaths) ו"השומרונים" (Samaritans) מספקים מים כדי להפחית את מקרי המוות בקרב המהגרים שעושים את דרכם דרך מדבר אריזונה. ב-2010 נקט שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית במדיניות להתרת הנחת חביות מים לצד הכבישים באזורים קשים.
ארגון "לא עוד מוות" הוא ארגון חוץ-ממשלתי שמטהו שוכן בטוסון ומטרתו לסייע לשים קץ למוות ולסבל של המהגרים לאורך גבול ארצות הברית–מקסיקו באמצעות אספקת צרכים אנושיים בסיסיים וביצוע שיחות טלפון לקרובי המהגרים. מאז ייסודו ב-2004, סיפק הארגון סיוע לאלפי אנשים שחצו את הגבול. עם זאת, משמר הגבול ושאר הסוכנויות הממשלתיות הפועלות ליד הגבול קראו תיגר על פעילותן של כמה גופים הומניטריים, כאשר עקבו אחר המהגרים לתחנות הטיפול הרפואיות של המתנדבים ופשטו עליהם.
שיעור התחלואה באיידס ובשחפת בערי גבול כמו אל פאסו וסיודאד חוארס הם גבוהים מעל הממוצע בשתי הארצות. ארגון "יוזמת הבית שלנו" (Nuestra Casa Initiative) ניסה לפעול נגד הפערים הבריאותיים באמצעות שימוש באסטרטגיה חוצת גבולות.
המהגרים מהווים מטרה קלה לכנופיות, בשל העובדה שאין להם את הכוח להתנגד לתוקפים והם מוצאים את עצמם חסרי כל. ביוני 2018 פסל התובע הכללי של ארצות הברית ג'ף סשנס את היותם של המהגרים קורבנות לאלימות מצד כנופיות כסיבה לבקשת מקלט.
במקסיקו, רוב הארגונים ההומניטריים מתמקדים בסיוע למגורשים. ככל ששיעור המגורשים עלה, ניכרה הבעיה שלהם יותר ויותר ברחובות הערים במקסיקו. כתוצאה מכך, הוקמו קבוצות הומניטריות רבות בערים במקסיקו, כמו נוגלס, אליהן גורשו מהגרים חסרי תיעוד. הקבוצות הללו הן ארגונים דתיים ומוסדות ללא כוונת רווח שמסייעים למגורשים, שלרבים מהם אין משאבים כמו כסף, מזון, או מידע על משפחותיהם, וללא עזרת הארגונים הם הופכים לחסרי בית וסובלים מיאוש.
ביוני 2019, הועברו 300 ילדי מהגרים ממתקן מעצר בקלינט, טקסס, לאחר שקבוצה של עורכי דין שביקרה במקום, דיווחה על התנאים הבלתי בטיחותיים ועל תנאי התברואה הגרועים שם. באותו חודש נמצאו גופותיהם של אוסקר אלברטו מרטינז ושל בתו בת השנתיים, אנג'י ולרייה, במימי הריו גראנדה. המשפחה, שמוצאה מאל סלוודור, ניסתה לחצת את הגבול ליד בראונסוויל. בעקבות תשומת הלב התקשורתית למקרה, העביר בית הנבחרים של ארצות הברית חוק להקצאת 4.5 מיליארד דולר למשאבים הומניטריים בגבול.
אזור הגבול.
יוזמת הגבול הבטוח.
"התוכנית האסטרטגית הלאומית משמר הגבול" (National Border Patrol Strategic Plan) הוכנה לראשונה ב-1994 ועודכנה ב-2004 וב-2012. העדכון של 2004 התמקד במבנה הפיקודי, המודיעין, הפיקוח, האכיפה והצבת הכוחות של משמר הגבול לצורך תגובה מהירה יותר לאיומים על הגבול. התכנון האסטרטגי הוביל לפיתוח מדיניות רחבה יותר של המחלקה לביטחון המולדת שהוביל ל"יוזמת הגבול הבטוח" ב -2005 כדי לשמור על הביטחון בגבולות ארצות הברית ולהפחית את היקף ההגירה הבלתי חוקית. המרכיבים העיקריים של יוזמת הגבול הבטוח עסקו בכוח אדם, ביכולת הקיבול, הפיקוח, התשתית הטקטית והתגבור הפנימי. מרכיב נוסף ביוזמה היה "אכיפה עם תוצאות", שלא היה סעיף במסמך המדיניות שפורסם. במשך שנים נהגו מהגרים בלתי חוקיים שנעצרו על ידי סוכני משמר הגבול לשוב מרצונם ולנסות לחצות את הגבול שוב. לאחר יוזמת הגבול הבטוח של 2005 הוגבלו חזרות אלו לשלושה גורמים.
אחד הגורמים היה שלילת הזכות של מי שנלכד בניסיון החצייה של הגבול לקבל אשרה במשך חמש שנים והוא היה חשוף להעמדה לדין פלילי עם ינסה שוב לחצות את הגבול באופן בלתי חוקי. חוק ההגירה והאזרחית של 1952 התיר להטיל מגבלה כזאת בהליך משפטי מזורז. בשנים 2002–2006 הרחיבה המחלקת לביטחון המולדת את הטלת המגבלות הללו לזרים שנכנסו לארצות הברית פעם נוספת תוך שבועיים ונלכדו במרחק של 100 מילים (160 ק"מ) מהגבול.
תוצאה נוספת של היוזמה היא ההרשעות הפליליות. המחלקה לביטחון המולדת גם פעלה בשיתוף פעולה עם מחלקת המשפטים להגדיל את מספרם של אלו שחוצים את הגבול באופן בלתי חוקי והורשעו בעבירה פלילית. התוצאה השלישית של היוזמה היא ההרחקה מהגבול, כלומר, החזרתם של המקסיקנים שעברו את הגבול באופן בלתי חוקי לאזורים רחוקים מהגבול ולא למעבר הגבול הקרוב.
אזור הגבול של 100 המילים.
ארצות הברית קבעה אזור גבול ברוחב של 100 מילים (160 ק"מ) לאורך כל גבולותיה היבשתיים וחופיה, ולמעשה הוא מכסה כשני שלישים מאוכלוסיית ארצות הברית, כולל רוב הערים הגדולות ובחלק מהמדינית, את כל שטחן. אזור הגבול נוצר על ידי מחלקת המשפטים במסגרת הפירוש שלה לחוק ההגירה והאזרחות של 1952 . לסוכני סוכנות המכס והגנת הגבולות יש את הסמכות לעצור ולחפש בתחומי אזור זה והם מורשים להיכנס לתוך רכוש פרטי ללא צו במרחק של 25 מילים (40 ק"מ) מהגבול וכן להציב נקודות ביקורת.
התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית מגן אל אנשים מפני חיפוש ותפיסה ללא צורך סביר. עם זאת, במסגרת המקרה החריג של חיפוש באזור הגבול או במעברי הגבול הגנה חוקתית זו לא תקפה במלואה. משמעות הדבר הוא שרוב אוכלוסיית ארצות הברית נתונה לתקנות של סוכנות המכס והגנת הגבולות, כולל חיפוש ותפיסה. ישנן מגבלות מסוימות ליכולות של סוכני המכס והגנת הגבולות להפעיל את סמכותם זו. לדוגמה, הם לא רשאים להוציא אדם מכלי רכב ללא חשד סביר להפרת חוקי ההגירה או ביצוע פשע, או לערוך ברכב חיפוש ללא צו או סיבה מוצדקת. האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות גילה שסוכני המכס והגנת הגבולות מתעלמים כדבר שבשגרה ממגבלות הסמכות שלהם או לא מבינים אותן, כתוצאה מהדרכה לקויה, חוסר בפיקוח ואי מיצוי הדין במקרים של שימוש לרעה בסמכות, מקרים שהם שכיחים יחסית.
מבצע התייעלות.
"מבצע התייעלות" מתייחס באופן כללי למדיניות של אפס סובלנות שמיושמת על גבול ארצות הברית-מקסיקו שמטרתה להרחיק מהגרים בלתי חוקיים בהליך מזורז במקרה שהם נכנסים לארצות הברית ללא מסמכים מתאימים או עם מסמכים מזויפים או שהם בעלי הרשעות קודמות בעבירות בתחום ההגירה. צעדים אלו יושמו לראשונה בדל ריו, טקסס ב-2005. התוכנית הורחבה מאז לארבעה מתוך חמשת המחוזות השיפוטיים הפדרליים של אזור הגבול.