הוא החל את הקריירה שלו בארגנטינה, שם שיחק עבור המועדון החובבני (דאז) אתלטיקו הורקאן בעיר הולדתו בואנוס איירס, בין 1920 ל-1930 (ליגת העל הארגנטינית נוסדה ב-1931). המועדון זכה בשמונה תארים בזמן שסטאבילה שיחק עבורם.
לפני מונדיאל 1930 שנערך באורוגוואי (כאשר היה בן 25), סטאבילה מעולם לא שיחק עבור נבחרת ארגנטינה. במשחקה הראשון של ארגנטינה במונדיאל, נגד נבחרת צרפת, הוא לא שיחק כיוון שהיה שחקן מחליף על הספסל. אולם הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו במשחק שלאחר מכן כנגד נבחרת מקסיקו כיוון שהחלוץ המוביל רוברטו צ'רו לא היה כשיר למשחק בעקבות התקף חולשה. תוצאת המשחק הייתה 3–6 לטובת ארגנטינה כאשר סטאבילה מבקיע שלושער. במשך 76 שנים השלושער הזה נחשב כראשון בהיסטוריה של המונדיאלים, אולם, ב-10 בנובמבר 2006, פיפ"א הכריזה כי השלושער הראשון הובקע למעשה על ידי שחקן נבחרת ארצות הברית, ברטראנד פייטנוד, יומיים לפני שסטאבילה הבקיע שלושער. במשחק האחרון של שלב הבתים ארגנטינה התמודדה נגד נבחרת צ'ילה, וניצחה בתוצאה 1–3 כאשר סטאבילה מבקיע שני שערים. משמעות הדבר הייתה שארגנטינה העפילה לשלב חצי הגמר, למשחק נגד ארצות הברית. במשחק זה הביסה ארגנטינה את ארצות הברית בתוצאה 1-6; סטאבילה כבש שני שערים נוספים וארגנטינה העפילה למשחק הגמר של הטורניר.
ב-30 ביולי 1930 נערך משחק הגמר הראשון של גביע העולם בכדורגל ובו התמודדו ארגנטינה ואורוגוואי. בסוף המחצית הראשונה ארגנטינה הובילה בתוצאה 1–2 (סטאבילה כבש את השער השני), אולם לבסוף הפסידה בתוצאה 2–4. למרות ההפסד בגמר, עשה סטאבילה היסטוריה בארבעה משחקים בלבד, כאשר הפך למלך השערים הראשון בתולדות המונדיאלים. לאחר מכן הוא לא חזר לשחק יותר עבור ארגנטינה, ומכאן נובע שהוא הבקיע בכל משחק ששיחק בנבחרת, עם יחס שערים של 2 שערים לכל משחק.
לאחר שזכה בתשומת לבם של מועדוני הכדורגל המובילים בעולם בעקבות הופעותיו המרשימות במונדיאל, הוא הוחתם על ידי מועדון הכדורגל האיטלקי הוותיק ביותר, גנואה. בתוך זמן קצר הוא הפך לאחד השחקנים האהודים בקבוצה, לאחר שהבקיע שלושער נגד היריבה בולוניה. הוא שיחק בגנואה במשך 5 שנים, ובסך הכול שיחק ב-41 משחקים והבקיע 13 שערים. במהלך עונת המשחקים 1936-1935 הוא עבר לקבוצת נאפולי ובתמורה עבר השחקן אנטוניו בוז'אק לגנואה. בתקופה זו שיחק בנאפולי כדורגלן דרום-אמריקני מפורסם נוסף; אטילה סאלוסטרו. המועדון סיים במקום ה-8 בליגה כאשר סטאבילה מבקיע 3 שערים בעשרים משחקים. כמהלך אחרון בקריירת המשחק שלו, סטאבילה עבר לשחק במועדון הכוכב האדום פריז. באופן אירוני, המועדון נוסד על ידי ז'יל רימה שהיה בין אלה שהחליטו כי המונדיאל הראשון ייערך באורוגוואי. הוא נשאר בקבוצה עד שנת 1939 ואז פרש ממשחק פעיל לאחר שהוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ליגת הכדורגל השנייה בצרפת.
סטאבילה התנסה לראשונה באימון כבר בעונת 1932-1931 בגנואה, זמן רב לפני שפרש ממשחק פעיל. באותה עונה הוא היה מאמן-שותף לצידו של לואיג'י בורלאנדו. לאחר שנה בכוכב האדום פריז, הוא התמנה לתפקיד מאמן-שחקן במועדון; תקופה זו כללה את העונה שבה הקבוצה העפילה לליגת העל הצרפתית. סטאבילה עזב את המועדון הצרפתי כדי לאמן את הנבחרת הלאומית של ארגנטינה; הוא החל את הקדנציה שלו ב-1939.
סטאבילה הוביל את ארגנטינה כמאמן לשש זכיות בקופה אמריקה: ב-1941, 1945, 1946, 1947, 1955 ו-1957. כמו בהיותו שחקן פעיל, גם כאשר אימן את ארגנטינה סטאבילה קבע שיא; הוא אימן את הנבחרת הארגנטינית ב-123 משחקים רשמיים (83 ניצחונות), והוא אחד המאמנים הבודדים שרשומים לזכותם למעלה מ-100 משחקים בינלאומיים. בזמן שאימן את הנבחרת הלאומית היו לסטאבילה קדנציות אימון בשני מועדונים אחרים, הראשונה שבהן הייתה במועדון שבו החל את הקריירה שלו; הורקאן ולאחר מכן בראסינג קלוב. סטאבילה פרש מאימון ב-1960 ונפטר שש שנים לאחר מכן.
Wings of Fury
לאוצה
האימפריה של טרפזונטס
האימפריה של טרפזונטה (בטורקית Trabzon Rum Devleti, יוונית Αυτοκρατορία της Τραπεζούντας - "אפטוקרטוריה טיס טרפנזונטס") הייתה ישות עצמאית ביזנטית-יוונית אשר הוקמה בשנת 1204 בעקבות כיבושה של קונסטנטינופול במסע הצלב הרביעי, על שטח שהיה חלק מהאימפריה הביזנטית לאורך חופיו הדרום מזרחיים של הים השחור.
הקמה והתפתחות.
עם נפילתה של קונסטנטינופול לידי הצלבנים בהנהגת ונציה ב-1204, קמו שלוש ישויות יווניות עצמאיות על הריסותיה של האימפריה הביזנטית - האימפריה של טרפזונטה בצפון אסיה הקטנה, האימפריה של ניקאה במערבה ודספוטט אפירוס (Δεσποτάτο της Ηπείρου) לאורך חופו המזרחי של הים היוני. קונסטנטינופול עצמה, יחד עם צפון מערבה של אסיה הקטנה, תראקיה ומרבית שטחיה של יוון המודרנית, היו לחלק מהמדינה הצלבנית שנודעה כאימפריה הלטינית.
אלכסיוס הראשון קומננוס, נכדו של הקיסר הביזנטי אנדרוניקוס הראשון קומננוס ואחיינה של תמר מלכת גאורגיה, עשה את טרפזונטה (Τραπεζούντα, כיום טרבזון בטורקיה) לבירתו, וטען כי הוא היורש החוקי של האימפריה הביזנטית. שליטי האימפריה אמצו לעצמם את התואר "קומננוס גדול" (Μέγας Κομνηνός) על שם השושלת הביזנטית הקוממנית, ועל כן לעיתים נקראת המדינה "האימפריה הקומננית". בתחילה התהדרו השליטים גם בתוארם של הקיסרים הביזנטים - "קיסר ושליט הרומאים" - אך נוהג זה חלף לאחר הסכם עם האימפריה הביזנטית המתחדשת ב-1282 והוחלף בתואר "קיסר ושליט המזרח כולו, האיברים והמחוזות שמעבר לים".
בתחילה שלטה האימפריה על רצועת החוף של הים השחור שבין סינופ של היום במערב עד הגבול הנוכחי בין טורקיה לגאורגיה, אך עד מהרה התפשטה מערבה לאורך חופי הים השחור עד אזור זונגולדק של היום (1206), ושלטה באופן זמני גם על חלקים מחצי האי קרים.
האימפריה של טרפזונטה הייתה נתונה במאבק מתמשך עם סולטנות רום הסלג'וקית ולאחר מכן עם העות'מאנים, וכן עם הביזנטים ועם הרפובליקות האיטלקיות, במיוחד ג'נובה. באמצעות מהלכים פוליטיים ובריתות נישואין עם שליטיה המוסלמים של אסיה הקטנה, הצליחה האימפריה לשרוד לאחר נפילתן של המדינות האחרות בנות זמנה - הדספוטט של אפירוס שהתפרקה במאה ה-14, האימפריה הלטינית שנכבשה על ידי האימפריה של ניקאה, אשר נכבשה בתורה על ידי העות'מאנים ב-1453. האימפריה שגשגה במהלך המאה ה-13, וחורבן בגדאד בידי הולגו חאן ב-1258 גרם לכך שדרך המשי עברה דרך טרפזונטה, דבר שהביא לה עושר רב ועשה אותה למרכז סחר בקנה מידה עולמי. עם זאת, כבר בתקופה זו החלה האימפריה מאבדת משטחיה לטובת שכניה הסלג'וקים מדרום, ונאלצה לשלם להם מיסים, ולאחריהם למונגולים. האימפריה של טרפזונטה הגיעה לשיאה בתקופת שלטונו של אלכסיוס השני (1297-1330), ולאחריה סבלה מחוסר יציבות פנימית וסדרה של התנקשויות ממנה לא התאוששה עוד.
שקיעה.
שליט טרפזונטה מנואל השלישי (1390-1417) בא בברית עם טימור לנג, וגרף רווח מניצחונו של האחרון על העות'מאנים בקרב אנקרה בשנת 1402. בנו, אלכסיוס הרביעי השיא את בנותיו לאצילים אוע'וזים ממדינות שכנות ולקיסר הביזנטי יוחנן השמיני פלאולוגוס. ואולם כבר ב-1442 ניסו העות'מאנים בהנהגת מורט השני לכבוש לראשונה את טרבזון מן הים, ניסיון שכשל בשל תנאי מזג האוויר. שליט מחוז אמסיה של האימפריה העות'מאנית ניסה את מזלו שוב ב-1456 ואף שלא הצליח לכבוש את העיר הוא לקח שבויים רבים ותפס רכוש. בקיץ 1461 עלה מהמט השני על טרפזונטה בדרך היבשה, תוך שהוא כובש את סינופ ומאגף אותה ממזרח. הוא הטיל על העיר מצור, עד שנכנעה לאחר כחודש, ביום 15 באוגוסט 1461. בכך בא סופה של האימפריה של טרפזונטה והקיץ הקץ על הטריטוריה הרומית האחרונה והטריטוריה הביזנטית האחרונה בעולם.
היסטוריה של אלג'יריה
אלג'יריה שוכנת בשפלת החוף הפוריה של צפון אפריקה, זו שממערב לתוניסיה, המכונה בשם המגרב. אזור זה של צפון אפריקה שימש לאורך הדורות כאזור נדידה לעבר אירופה או המזרח התיכון. לכן, תושבי האזור הושפעו מעמים שמוצאם מאזורים אחרים. ממפגש זה של עמים התפתח העם הברברי, אשר לשונו ותרבותו שלטה ברוב האזור עד להתפשטות האסלאם ועמי ערב, אף שגם בתקופות קודמות נכבש אזור מחייתם של הברברים ויושב על ידי בני קרתגו, הרומאים והביזנטים. הכוחות המשמעותיים ביותר בעיצוב ההיסטוריה של אלג'יריה היו התפשטות האסלאם, ההשפעה הערבית, ההשפעה העות'מאנית, ההתיישבות הצרפתית והמאבק לחירות. אלג'יריה המודרנית היא דוברת ערבית ברובה, אבל מיעוט נכבד בה עדיין דובר את שפת הילידים הברברית.
סמוך לשנת 1100 לפנה"ס הקימו הפיניקים, יורדי ים אמיצים שבאו ממזרחו של הים התיכון (מצור ומצידון), מושבות לאורך חופה של אפריקה הצפונית, מהן בשטח הנקרא כיום אלג'יריה. הגדולה במושבות של הפיניקים, קרת חדשת (קרתגו) הייתה בשטח הנקרא כיום תוניסיה. לאחר שהרסה רומא את קרת חדשת, כבשה בשנת 146 לפנה"ס את אלג'יריה. בשנת 429 גרשו הוונדלים את הרומאים, אך כעבור מאה שנה ניצחה האימפריה הביזנטית, או הקיסרות הרומאית המזרחית, את הוונדלים, וכבשה מחדש את הארץ.