אין עדות לכך שששת הספרים האחרונים (יולי עד דצמבר) של ה"פסטיבלים" נכתבו אי פעם, מכיוון שכתיבתם נקטעה כאשר אובידיוס הוגלה לטומיס, אך הם מהווים גם כן סוג של אבדה. במהלך שיריו מציין מדי פעם אובידיוס שירים נוספים שלא שרדו. רוב "רפואת האהבה" לא שרדה, וכאמור ישנן רק 100 שורות מיצירה זו.
יצירות שייחוסן לאובידיוס מוטל בספק.
ייתכן שיצירות אלו, שייחוסן נתון בספק, נתחברו על ידי מעריצים שונים של אובידיוס.
ההתקבלות של אובידיוס.
אובידיוס הוכיח את עצמו במהלך השנים והתקופות השונות כמשורר בעל השפעה רבה וכמשורר המגוון ביותר מבחינת סוגי כתיבתו של רומא העתיקה. עבודותיו השפיעו והיוו השראה במערב, מהעת העתיקה בתקופתו שלו, ועד היום. עבודותיו משפיעות על תחומי תרבות רבים; חוץ מהספרות, השירה והאמנות הוויזואלית, התרחבה השפעתו גם לתחומים של רומנים, מחזות וסרטים.
ההתקבלות העצמית של אובידיוס.
שיריו בגלות והעדויות שלו עצמו על שיריו המוקדמים עוד מימי רומא, הם ההתחלה לכל מחקר התקבלות על אובידיוס. הוא הראשון לתת פרשנויות והרחבות ליצירותיו שלו עצמו. ב"קינות" וב"איגרות מפונטוס" לא מדובר על רפלקציה על היצירות שלו, אלא גם על ניסיון לשלוט בהתקבלות של היצירות שלו וליצור מעין "אובידיאניזם", פעולה שעמה אובידיוס קיווה לגרום לאוגוסטוס להתחרט ולהחזיר אותו לרומא מהגלות. אובידיוס בגלות הרהר בקריירה שלו כמשורר, כתב וניסח מחדש חלק מיצירותיו, שינה את עבודותיו המוקדמות, ודן בנושא חוסר ההבנה של 'אמנות האהבה' שכנראה עזרה להגלייתו. אובידיוס בגלות ניסה לדאוג להתקבלות של יצירותיו המוקדמות, בעיקר "אמנות האהבה", וכן לעצב תמונת התקבלות של יצירותיו החדשות בקלות.
ישנם שלושה אספקטים שניתן להתייחס אליהם בהתקבלות העצמית של אובידיוס: הראשון הוא הרצון של אובידיוס בגלות לגרום לקריאה מחדש של יצירותיו המוקדמות, כדי לשנות את ההתקבלות ואת הפרשנות שלהן ובכך אולי לעזור לו לחזור לרומא. אובידיוס ניסה לעשות זאת בכך שדן מחדש ביצירות הארוטיות המוקדמות שלו, הגן עליהן וניסה לעצב קהל קוראים חדש ונקודת מבט חדשה של אותם הקוראים. האספקט השני הוא הרצון של אובידיוס לעודד את הקוראים לקרוא את ההיסטוריה שלו דרך השירה החדשה שלו כדי לשקול מחדש את היצירות המוקדמות שלו, באור המצב החדש שלו בגלות. השלישי הוא הניסיון להגן על עצמו, על קריירת העבר שלו, ועל הבחירות הספרותיות שלו ולהשוות את עצמו למשוררים אחרים ולכישלונותיהם.
ההתקבלות בעת העתיקה המאוחרת.
דווקא שיריו בגלות של אובידיוס הם אלו שזכו בפופולריות בעת העתיקה המאוחרת, וכך גם דמותו של המשורר בגלות כארכיטיפ. כאשר הכוח הפוליטי התרחק מרומא יותר ויותר בעת העתיקה המאוחרת, והמבנה הישן של האימפריה הרומית החל מתפרק, קוראים וכותבים של הספרות הלטינית מצאו עצמם במקומות גאוגרפים שונים ומרוחקים מרומא. ונאטיוס פורטונאטוס ואוסניוס הם שני מחברים לטינים מהעת העתיקה המאוחרת שהשתמשו במוטיבים של הגלות האובדיאנית כדי לתאר את הפרידה שלהם מחברים ומשפחה כאשר עבדו בחצר פטרוניהם. משוררים נוספים השתמשו בגלות של אובידיוס כדי לתאר את רגש הגעגועים לא רק בהיפרדות מאהוביהם, אלא גם מרומא עצמה.
דוגמה טובה לשימוש במוטיבים של אובידיוס בקשר לפרידה ולגעגועים לרומא עצמה נמצאת אצל המשורר רוטיליוס נמטיאנוס בחיבורו De Reditu; בשיר זה מספר רוטיליוס על מסעו מרומא לאחוזת המשפחה בגאליה בשנת 417 לספירה. רוטליוס מתרחק מההקסמטר ומשתמש בחרוז האלגי המזוהה עם אובידיוס. רוטיליוס מציג את המסע שלו לגאליה כגלות מרומא, כפי שאובידיוס מציג את גלותו לטומיס. בתחילת השיר מהלל רוטיליוס את המזל הטוב של אלו שיכולים לטעון שרומא היא ביתם, במילים שהן כמעט העתק של שורות מתוך ה"תוגות" של אובידיוס.
ההתקבלות בימי הביניים.
בתקופות שונות בימי הביניים כתביו של אובידיוס שימשו בעיקר כחומר לימוד בדיסציפלינות השונות; פילוסופיה, שירה ולימודי המיתולוגיה. טקסטים רבים נכתבו על ובהשראת כתביו של אובידיוס; מסיכומי ותקצירי פרוזה, ועד לקומנטרים הקשורים לצד הפילולוגי של שיריו ולהסברים אלגוריים. הכתבים עברו עיבוד טקסטואלי כדי לשמש כטקסטים פדגוגיים לקוראי ימי הביניים. נמצאו קומנטרים מסוגים רבים; כאלו שנכתבו בשורות הטקסט, כאלו שנכתבו בשולי הטקסט ואף כאלו שהחליפו את הטקסט עצמו וקיבלו חיים ספרותיים משל עצמם.
דוגמה חשובה של טקסט דרכו ניתן ללמוד את ההתקבלות של "מטמורפוזות" של אובידיוס היא חיבורו של הנזיר הבנדיקטני פייר ברשואה, המכיל מספר רב של כרכים של "Reductorium Morale", הכרך ה-15 מוקדש לאובידיוס: "Ovidius Moralizatus". נכתב לראשונה באביניון סביב שנת 1340, ויצא לאור בפריס לפני 1362. כל כרכיו של ברשואה עוסקים בהפיכת הכתבים והתרבות הפגאנית העתיקה למוסרית. בכרך ה-15 עוסק ברשואה במוסר של 'גלגולי צורות' של אובידיוס, והוא עובר ספר ספר מתוך חיבור עתיק זה כדי להסביר אותו מבחינה מוסרית נוצרית. כרך זה התפרסם ברחבי אירופה של אותה התקופה, והפך למעין הפרשנות הימי ביניימית הנוצרית של כתבי המשורר הרומי.
ההתקבלות בעת החדשה המוקדמת.
הרנסאנס והבארוק היוו בצורה המשמעותית ביותר את תחייתו של השפעתו של אובידיוס על הספרות והאמנות. משוררים רבים החיו, שאבו השראה וחיקו את שיריו של אובידיוס. היצירה הפופולרית ביותר סביב תקופות אלו הייתה "מטמורפוזות", ששימשה כהבנה של המיתולוגיה הקלאסית ובסיס פופולרי לאמנות התקופה. משוררי הרנסאנס באיטליה לא רק שאבו השראה מן המשורר העתיק, אלא אף העתיקו ממנו. גם משוררי אנגליה באותה תקופה, בעיקר בסביבות שנות ה-1590, שאבו רבות מכתביו של אובידיוס. כותבים רבים, בעיקר כאלו עם זיקה לתיאטרון, לקחו השראה מסיפורי 'גלגולי הצורות' כדי לייצר מבנה ספרותי חדש, שירים ארוטיים נרטיבים קצרים.
אובידיוס עיצב בצורה המשפיעה ביותר את האמנות האירופית של תקופות הרנסאנס והבארוק, ובעיקר, באמצעות היצירה "מטמורפוזות". מתקופת הרנסאנס באיטליה, במאה ה-15 והלאה, יצירות אמנות רבות נוצרו בהשראת שיריו של אובידיוס. אנו רואים את אמני הרנסאנס הפופולריים באיטליה כגון בוטיצ'לי, קורג"ו, טיציאן ועוד, משתמשים שוב ושוב בסיפורי המיתולוגיה המסופרים אצל אובידיוס. יצירת ה"פרימוורה" של בוטיצ'לי מתקופת הרנסאנס היא דוגמה טובה להבנה של הפרשנות האובידיאנית בתקופה זו. היצירה מכילה את סיפור לידת האביב, יחד עם דמויות כמו ונוס, מרקוריוס ושלוש הגראציות.
בוטיצ'לי מתייחס לסיפור חטיפת האביב, כפי שאנחנו רואים בצד ימין של הציור, שם זפירוס רודף אחר הנימפה כלוריס שמתחילה להשתנות לפלורה. סיפור זה אנו מוצאים ב"פסטיבלים", שם פלורה עצמה מספרת את הסיפור. כמו בשירו של אובידיוס, גם כאן כאשר פלורה מדברת יוצאים פרחים מפיה. אנו רואים את ההשפעה הישירה של אובידיוס על יצירתו של בוטיצ'לי בפרטים הקטנים והגדולים, ואף על פי שה'פסטיבלים' הוא אינו חיבור של מטמורפוזה, כמו 'גלגולי הצורות', אך בכך שבוטיצ'לי הופך את הטקסט ליצירה ויזואלית, יחד עם שינוי הצורה של כלוריס לפלורה, הופך בוטיצ'לי למעין יוצר מטמורפוזה ומשלים את גישתו של אובידיוס.
התקופה שהיוותה שיא ליצירות הנעשות בהשראת המשורר היא המאה ה-17, תקופת הבארוק. אמנים כגון קאראווג'ו, ברניני, פוסין, ולסקז, רובנס ורמברנט השתמשו בנושאים מתוך "מטמורפוזות", והפגינו הבנה עמוקה של התאוריה של אובידיוס על האמנות. הדוגמה הבולטת ביותר בתקופה זו תהיה כנראה פסלו של ברניני, אפולו ודפנה. ברניני מפסל בפירוט רב את הפיכתה של דפנה לעץ, כאשר אפולו רודף אחריה וכבר מחזיק בה. בעוד שאצל בוטיצ'לי הפרחים היוצאים מפיה של כלוריס, במקרה זה מוצג תהליך המטמורפוזה עצמו שעוברת דפנה, כאשר אצבעותיה נהפכות לענפים. בזאת, גם ברניני מתייחס למוטיב האובידיאני של המטרמופוזה, וההשפעה של הטקסט ברורה בהחלט.
אלו רק שתי דוגמאות מתוך מאות של אמני הרנסאנס והבארוק ששאבו את השראתם מ'גלגולי הצורות' ויצירות נוספות של אובידיוס. השפעתו ניכרת, והוא נחשב למשורר הקלאסי הפופולרי והמשפיע ביותר של תקופות אלו.
השבת אצל אובידיוס.
אובידיוס מתייחס שלוש פעמים לשבת היהודית ביצירותיו. לדעת ההיסטוריון מנחם שטרן, התייחסויות אלו מעידות על הרושם שנעשה על החברה הרומאית בתקופת אוגוסטוס על ידי נוכחותה של קהילה יהודית גדולה ברומא. ביצירתו "אמנות האהבה", שפורסמה בשנת 1 או 2 לפנה"ס, הוא מציין את "היום השביעי הקדוש ליהודי הסורי" (I, 76), ולאחר מכן את "אותו היום, הפחות מתאים לעסקים, שבו חוזר חג היום השביעי שמקיים אותו הסורי של פלשתינה" (I, 413-416). ברור מתוך ההקשר, ש"הסורי של פלשתינה" זהה ל"יהודי הסורי". אובידיוס וטיבולוס הם הסופרים הרומיים הראשונים שהשתמשו בשם "פלשתינה" (Palaestinus, בסמיכות).
ביצירתו "רפואות האהבה" (220-217), שפורסמה זמן קצר לאחר מכן, נראה כי אובידיוס מודע למנהג היהודי של השבת, ומתייחס אליו ללא נימה שלילית בהתייחסו לאיסור הנסיעה בשבת: "אבל ככל שתמאן לצאת לדרך, כן הגדל דווקא ללכת; התעקש, ואלץ את רגליך הסרבניות לרוץ. אל תבקש לעצמך גשם, ולשבת של נוכרים אל תיתן לעכבך".
צבי פלסר
צבי פלסר (נולד ב-1968 ברחובות) הוא צ'לן ישראלי. הוא מכהן כפרופסור חבר במסלול היוצר באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה.