מכונת צילום היא מכונה שמטרתה לשכפל תוכן דף או תמונה על נייר, בעותק יחיד או במספר רב של עותקים, בצורה יעילה וזולה.
היסטוריה.
המצאת התהליך.
מכונת הצילום הומצאה על ידי עורך הדין צ'סטר פ. קרלסון, רשם פטנטים בניו יורק וממציא חובב, שעבודתו אילצה אותו להעתיק מסמכים ותרשימים בצורה קפדנית ומדוקדקת מספר רב של פעמים. לא רק זה, אלא שקרלסון גם סבל מדלקת מפרקים, שהקשתה עליו עבודה זו אפילו יותר. קרלסון החליט למצוא דרך להקל עליו את העבודה. בתחילה חשב קרלסון שהפתרון מצוי בטכנולוגיה הדומה לפיתוח תמונות, אך הבין שמשם לא תצמח הישועה מכיוון שמדובר בתהליך יקר, מסורבל ואיטי. קרלסון החליט לפנות לשיטה המבוססת על פוטו-מוליכות, כלומר - שינוי התכונות החשמליות של חומרים מסוימים על ידי חשיפה לאור. בשנת 1937 רשם קרלסון פטנט ראשון על תהליך הצילום החשמלי. בשנת 1938 הוא ביצע את הצילום המוצלח הראשון בעזרת לוחית אבץ מצופה גפרית, אותה טען בחשמל סטטי. הוא כתב Astoria 10-22-38 על לוחית מיקרוסקופ עשויה זכוכית, אליה הצמיד את לוחית האבץ. הוא חשף את שתי הלוחיות לאור חזק במשך מספר דקות, ואז הרים את לוחית הזכוכית ופיזר אבקה על לוחית האבץ. קרלסון הצמיד נייר שעווה ללוחית האבץ המצופה באבקה, וחימם אותו. כשהרים אותו ופיזר את האבקה נותרה כתובת הפוכה זהה לזו שהייתה כתובה על לוחית הזכוכית.
קרלסון ניסה לעניין חברות מסחריות בהמצאתו, אך היא לא הייתה מפותחת דייה, והחברות אליהן פנה, ביניהן ג'נרל אלקטריק ו-IBM, לא הסכימו להשקיע במוצר ובפיתוחו. בין השנים 1939 עד 1944 עבר קרלסון כ-20 חברות שאף אחת מהן לא התעניינה בהמצאתו.
בשנת 1944 מצא קרלסון לבסוף גוף שהתעניין בהמצאתו - מכון "בטל ממוריאל" (Battelle Memorial Institute) שבאוהיו הסכים להשקיע בפיתוח ההמצאה 3,000 דולר תמורת 40% מהרווחים העתידיים, עסקה שמאוחר יותר הניבה למכון רווחים של מאות מיליוני דולרים. בשנת 1947 משכה ההמצאה, שכבר הספיקה להשתכלל, את עינו של ג'ון דסאור (John Dessauer), מנהל המחקר של חברת "הלואיד" (חברה קטנה שעסקה בציוד צילום). חברת הלואיד החליטה לקחת את הסיכון, והמשיכה בפיתוח המוצר. שם התהליך שונה מ"צילום חשמלי" לזירוגרפיה (אנגלית - Xerography), מילה ביוונית שפירושה "כתיבה יבשה". חברת הלואיד קראה למכונות הצילום החדשות "זירוקס" (Xerox).
זירוגרפיה.
זירוגרפיה (צילום חשמלי) הוא כינוי לטכנולוגיה המאפשרת העתקה של תוכן מסמכים ותמונות. (הערה: המושג העברי היה אמור להיות "קסירוגרפיה", על פי כללי התעתיק מיוונית, אבל השתרש הכתיב "זירו-" על פי השם המסחרי "זירוקס").
העקרונות על בסיסם עובד התהליך.
מאחורי התהליך עומדים שני חוקים בסיסיים:
הכניסה לשוק והפריצה המסחרית.
מכונות הצילום המסחריות הראשונות יצאו לשוק בשנת 1949. בתחילה היו המכירות גרועות, בגלל סרבול ויוקר המכונות, אך המכונות הלכו והשתכללו עד שבשנת 1960, עם יציאת דגם חדש (דגם 914) שהיה נוח ומהיר יותר מקודמיו עלו המכירות במהירות עצומה. בשנת 1961, כתוצאה של ההצלחה המסחררת, חברת הלואיד שינתה את שמה ל"זירוקס", מילה שאף הפכה בחלק מהשפות לשם גנרי לצילום מסמכים. עם השנים המשיכו מכונות הצילום להשתכלל ולהפוך נוחות יותר ויעילות יותר. פיתוח ראוי לציון הוא הטונר - אבקה המשמשת כ"דיו" של מכונת הצילום.
הצילום בימינו.
כיום, עם התפתחות הגישה של "משרד ללא נייר", יורדת קרנן של מכונות הצילום, אך הן עדיין נמצאות בשימוש נרחב ביותר בתחומים רבים, בעיקר במשרדים ובתחום החינוך. מכונת צילום מודרנית מסוגלת לצלם באופן מהיר וזול, וכמו כן מאפשרת שליטה בגודל ובבהירות התמונה המתקבלת.
בנוסף, הטכנולוגיה הוותיקה של צילום חשמלי הולכת ומוחלפת היום בצילום דיגיטלי - מכונות המשלבות סורק ומדפסת לייזר.
ישראל חסון
ישראל חסון (נולד ב-27 באפריל 1955) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כמנכ"ל רשות העתיקות עד נובמבר 2020. בעבר היה חבר הכנסת מטעם סיעות ישראל ביתנו וקדימה וסגן ראש שב"כ.
ביוגרפיה.
חסון נולד בדמשק שבסוריה למשפחה בת עשרה ילדים. בגיל שבע בשנת 1962 עלה עם משפחתו לישראל, דרך אדנה שבטורקיה. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן בשנת 1977. לאחר שחרורו מצה"ל גויס לשב"כ.
שירת בשב"כ במשך 23 שנים, שבמהלכן החליף בין היתר את גדעון עזרא בתפקיד ראש מרחב ירושלים. עם כניסתו לתפקיד החל לעסוק בשני מבצעים חשובים: יירוטו של יחיא עיאש בשומרון ויירוט חוליית חברון. תפקידים נוספים בשב"כ היו מפקד מרחב לבנון ומפקד מרחב יהודה ושומרון. הוא היה שותף למשא ומתן של הסכם טאבה, הסכם חברון, הסכם ואי והמשא ומתן של אהוד ברק בקמפ דייוויד. בתפקידו האחרון בשב"כ, בשנים 1997–1999, היה סגנו של ראש השב"כ עמי אילון והאחראי על המבצעים. הוא מצוטט בדיון על יאסר ערפאת שלמרות ניסיון רב מאוד עם האיש, מעולם לא התיימר לטעון שהוא יודע מה ערפאת רוצה.
כשאבי דיכטר הועדף על פניו למשרת ראש השב"כ בשנת 2000, פרש מהשירות לעסקים, הקים את חברת "חסון אנרגיה" המספקת דלק למפעלים ותחנות דלק בצפון הארץ, וכמו כן עסק במסחר עם הרשות הפלסטינית.
קריירה פוליטית.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה הודיע על הצטרפותו לחיים הפוליטיים ולמפלגת ישראל ביתנו ונבחר לראשונה לכנסת כשני ברשימת המפלגה (כשהיחיד הממוקם מעליו הוא יו"ר המפלגה אביגדור ליברמן), שזכתה ב-11 מנדטים. בכנסת זו שימש יושב ראש ועדת הכלכלה של הכנסת וכיהן כחבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובועדת החוץ והביטחון ובשלוש מועדות המשנה שלה: ועדת המשנה ליחסי חוץ והסברה, ועדת המשנה לכוננות ולביטחון שוטף ובועדת המשנה למוכנות העורף. כן היה חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא עמלות הבנקים.
במהלך כהונתו בכנסת יזם חוק המסדיר מימון הוצאות למשפחות שבויים ונעדרים, וכן היה בין יוזמי "חוק דרומי". ב־2006 יזם הצעת חוק שזכתה לכינוי "חוק הטוקבקים", לפיו אתרי אינטרנט ידרשו לדרוש ממגיבים לכתבות להזדהות בשמם האמיתי, במטרה להגביל את ההתלהמות שקיימת בדיונים אלו, ושלטענתו משפיעה על האלימות המילולית בדו-שיח הציבורי. הצעת החוק לא קודמה לאחר לחץ ציבורי ותקשורתי נרחב. בכנסת זו יזם את הקמת השדולה לקידום עולי אתיופיה בישראל והמשיך לעמוד בראשה גם בכנסת ה-18.
ב-6 בנובמבר 2008 הודיע שיעזוב את מפלגת "ישראל ביתנו" ויתמודד בבחירות המקדימות של מפלגת קדימה. הוא נבחר למקום ה-25 ברשימת מועמדי "קדימה" לכנסת ונכנס במסגרת רשימתה, שזכה ב-28 מושבים, לכנסת ה-18 לכהונה נוספת. שימש כחבר בוועדת הכנסת, בוועדת הכלכלה ובוועדת החוץ והביטחון. כן הקים ועמד בראשן של מספר שדולות: השדולה למען התעשיות הביטחוניות, השדולה למען צמצום תופעת ההשתמטות ועידוד הגיוס לצה”ל, השדולה למען חוות הבודדים והשדולה לעידוד, חיזוק וטיפוח החיילים המשוחררים. חסון המשיך לעמוד בראשה של האחרונה גם בכנסת ה-19. חסון היה שותף במגעים עם שלטונות מצרים לשחרורם של אילן גרפל ועודה סלימאן תראבין.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב במקום השני ברשימת "קדימה", ונבחר מטעמה לכנסת, יחד עם ראש הרשימה, שאול מופז. בכנסת זו שימש כחבר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ועמד בראש השדולה החקלאית. כיהן כיושב-ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-ארמניה. לקראת הבחירות לנשיא המדינה העשירי ב-2014, היה הראשון שנתן את חתימתו לחתן פרס נובל לכימיה, פרופ' דן שכטמן. במהלך מבצע צוק איתן ביולי 2014 שימש כחבר פאנל קבוע בשידורי המהדורה המרכזית של חדשות ערוץ 2 מהקריה בתל אביב.
בנובמבר 2014 נבחר על ידי ועדת האיתור של מועצת רשות העתיקות, לתפקיד מנכ"ל רשות העתיקות. בעקבות מינויו לתפקיד מנכ"ל רשות העתיקות התפטר מהכנסת. החל לכהן כמנכ"ל הרשות ב-21 בדצמבר 2014 ועד נובמבר 2020.
חקירת מבקר המדינה בנוגע לאי סדרים ברשות העתיקות.
בשנת 2017 פתח מבקר המדינה יוסף שפירא בחקירה בחשד לאי סדרים ולשחיתות ברשות העתיקות בניהולו של חסון, בין התחומים שחקרו אנשי המבקר: תנאי העבודה של חסון וכן הטבות לעובדים בכלל, תקינות מכרזים ומינויים והעסקת קרובי משפחה.
במסגרת החקירה הוציא שפירא צו הגנה לחושף שחיתות לראש ענף השכר ברשות העתיקות סמדר יצחק, שסבלה מהתנכלויות קשות ועזבה את הרשות. יצחק חשפה שורה של חשדות לשחיתות ברשות, ביניהם פרשת הרכב של חסון וכן תשלומים לא חוקיים לכאורה על הוצאות ונסיעות לחו"ל. ביוני 2018 נשלחה טיוטת הדו"ח למבוקרים ברשות העתיקות ובהם חסון.
עם כניסתו לתפקיד של מבקר המדינה מתניהו אנגלמן ביולי 2019, מנע אנגלמן את פרסום הדו"חות של קודמו שפירא, ובהם הדו"ח העוסק ברשות העתיקות ובישראל חסון.
ב-2.4.2020 הוארכה בהחלטת ממשלה כהונתו של ישראל חסון כמנכ"ל רשות העתיקות.
ב-11.10.2020 הודיע חסון על התפטרותו מרשות העתיקות.
בפברואר 2021 פורסם בכלכליסט כי אנגלמן מתכוון לגנוז את הדו"ח נגד חסון:
"מבקר המדינה מתניהו אנגלמן מתכוון לגנוז טיוטת דו"ח חמור על רשות העתיקות והמנכ"ל היוצא שלה ישראל חסון - לאחר שעיכב את פרסומו במשך שנה וחצי. זאת, ככל הידוע בעקבות לחצים שהפעיל חסון. על פי לשכת שר התרבות שמשרדו אחראי לרשות העתיקות, המבקר אף הורה לא לדון בטיוטת הדו"ח.".
חיים פרטיים.
חסון בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני מהמכללה לביטחון לאומי.
חסון גר בקיבוץ חוקוק, נשוי לגל לוסקי, מייסדת ומנכ"לית עמותת IFA, ולשניים ילד משותף. לחסון יש חמישה ילדים מנישואיו הראשונים.
ג'והי צ'אולה
ג'והי צ'אולה מהטה (באנגלית: Juhi Chawla Mehta; נולדה ב־13 בנובמבר 1967) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית הודית, זוכת שני פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי).
חייה.