מגבלת הטווח המקסימלי אינה קשורה בטווח הטיסה של הטיל, אלא ביכולת העקיבה של המכ"ם המשולב במערכת ובגורמים נוספים. הסתברות היירוט על פי היצרן היא 0.35-0.85 עבור הדגם הבסיסי, ו-0.55-0.85 עבור הדגמים Osa-AK ו-Osa-AKM (תלוי במיקום, מהירות, כושר התמרון ושטח החתך המכ"מי של המטרה). זמן התגובה (מאיתור המטרה ועד שיגור לעברה) הוא כ-26 שניות. המערכת מוכנה לשיגור לאחר מעבר אתר תוך כארבע דקות, וזמן טעינה מחדש של משגר הטילים הוא כ-5 דקות. כל סוללה של 4 רכבי שיגור מלווה בדרך כלל בשני רכבי תחמושת הנושאים 18 טילים במארזים של שלושה, ומצוידים במנוף המשמש לטעינה מחדש של המשגר.
ניידותה הרבה של המערכת מתבטאת גם בעובדה שהיא מסוגלת להפעיל את מכ"ם החיפוש שלה תוך כדי נסיעה.
לכל גדוד נלווה רכב איפוס מכ"ם המבוסס על אותה השלדה כמו רכב השיגור (BAZ-5937).
מכ"מי המערכת.
על רכב ה- SA-8 מותקנים מכ"מים רבים וקורנים אחרים. תדרי השידור של המכ"מים גבוהים באופן יחסי והם תולדה של מגבלות הגודל של האנטנות אשר מותקנות כולן על כלי רכב יחיד ושל הצורך ברמת הפרדה ודיוק גבוה של המערכת, עקב רדיוס ההרג הקטן של טיליה.
בנוסף למכ"מים מותקנים במערכת קורנים נוספים המשמשים לתקשורת דיבור ונתונים.
מכ"ם הגילוי.
(קוד דיווח נאט"ו: “Land Roll") מותקן בעורף הצריח בעל אנטנה בצורת פלח המסתובבת סביב צירה אשר משדרת בארבעה תדרים בהגבהה, תדרי השידור הם בתחום C, למעלה מ-7,000 מגהרץ (תדר גבוה שאינו אופייני ביחס למכ"מי חיפוש אווירי). טווח הגילוי של המכ"ם עד 35 ק"מ.
מערכת הזע"ט מותקנת על גבי מכ"ם הגילוי, מסתובבת יחד איתה ומשדרת אות חקירה כיווני.
מכ"ם העקיבה.
מותקן בחזית הצריח בעל אנטנת קסגריין. משדר בתחום תדר גבוה (X או Ku-band). תדר השידור וצורת האנטנה מקנה למכ"ם אלומה כיוונית. צידוד האנטנה מתבצע בעזרת צידוד הצריח כולו.
מכ"מי עקיבה אחר הטילים.
שני מכ"מי העקיבה אחר הטילים מותקנים משני צידי אנטנת העקיבה ולהם אנטנת קסגריין בעלת תנועה עצמאית ובלתי תלויה. תדרי הקליטה גבוהים מאוד ככל הנראה בחלק העליון של תחום X (ואף מעל 11,000 מגה הרץ).
בנוסף מותקן בצמוד לאנטנות אלה אנטנות בצורת שופר המשדרות אותות פיקוד להנהגת הטילים בתדר גבוה (בתחום X או KU).
מכ"מים חיצוניים.
כאשר המערכת מתארגנת בתצורה גדודית משרתים אותה מכ"מים לגילוי אווירי ארוך טווח ברמה הגדודית. רכבי השיגור יכולים לקבל נתוני מטרות ממכ"מים אלה:
הגרסאות השונות.
הדגם 9K33M3 יכול לשגר גם טילים מדגם 9A33BM3 בעלי הנחיית חוט, ככל כנראה לשימוש בסביבה של לוחמה אלקטרונית בה הנחיית הרדיו של המערכת לא תהיה אמינה.
עימות המערכת מול חיל האוויר הישראלי.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה הוכנסו לשירות מבצעי בסוריה 2 גדודי SA-8. ככל הנראה גדוד אחד הוכנס ללבנון והותקף על ידי מטוסי חיל האוויר. רכבי הגדוד התפזרו והסתתרו באופן לא מאורגן במטרה להקשות על הפגיעה בהם ובסופו של דבר בהתקפה זו הושמדו 3 מערכות SA-8 מתוך 10. עד כה לא נודע על שיגור טילי ה- SA-8 כנגד מטוסי חיל האוויר.
יוסף זיס אופנהיימר
Internetworking Operating System
תאנה
תְּאֵנָה (שם מדעי: "Ficus carica"; פיקוס התאנה), היא עץ ממשפחת התותיים. העץ נשיר ומגיע לגובה של בין 3–10 מטרים. פרי התאנה הוא אחד משבעת המינים בהם השתבחה ארץ ישראל. עץ התאנה גדל בר ליד מעיינות, לאורך בקעת הירדן ובקעת ים המלח.
בספרות המקצועית מקובל להניח שהתאנה בויתה לפני כ-6,500 שנים במזרח הקרוב אך ייתכן כי העץ בוית קודם לכן, כבר בתחילת התקופה הנאוליתית לפני יותר מ-11,000 שנים. למסקנה זאת הגיעו לפי תאנים עקרות שנמצאו בחפירת האתר גלגל הסמוך לקיבוץ גלגל. לפיכך, התאנה היא הגידול התרבותי הקדום ביותר הידוע, כאשר ממצא ביות הדגנים המוקדם ביותר באזור מאוחר בכאלף שנים.
אורך חיי המדף של פרי התאנה קצר ולכן הוא אינו שכיח בשווקים, בניגוד לפרי המיובש, שבימי קדם היה מרכיב מרכזי בתזונה באזור תפוצתו. בעוד פרי התאנה מזין, עץ התאנה, ענפיה ועליה מכילים בין היתר פסוראלן ומגע בהם או במוהל המופרש מהם ("חלב תאנים") יכול לגרום לתגובה דלקתית. לכך מוסיף חספוס החלק העליון של העלים. כמו כן בתרבות המסורתית המקומית מומלץ להימנע משימוש בענפי התאנה וגזעה כחומר בעירה. בשל אופן הצטברות הסוכר לפרי הבשל, תאנים אינן ניתנות להבחלה מוצלחת ויש לארות (שם הפועל בעברית שמשמעו קטיף תאנים) רק פרי בשל, עובדה המקשה גם היא על הסחר בפרי טרי.
הפגה - פרי התאנה.
פרי התאנה שאנו אוכלים אינו אלא פרי מדומה. למעשה אנו אוכלים את התפרחת (אסופת פרחים) של התאנה, במבנה סגור דמוי כדור או כד חלול שהדפנות הפנימיות פורחות בצפיפות ונקרא "פגה". בתפרחת התות הפרחים פונים החוצה והזרעים מפוזרים על פניה ואילו בתאנה הפרחים פונים פנימה. פי הפגה סגור על ידי קשקשים רעופים המבודדים את חלל התפרחת מהעולם החיצון. גודל התפרחת כ 3- 5 ס"מ, והיא בעלת קליפה בצבע ירוק-בהיר או סגלגל, במבנה בשרני וחלול כשהפנים ירוק או אדום כהה.
צורת פריחה זו של תפרחת או פגה אופיינית לכלל מיני הפיקוס. סוגים אחרים במשפחת התותיים עשויים להציג פגות גם כן (למשל ה-Dorstenia, דומים, אך המשטח עליהם הם פורחים אינו מקומר).
הבשלת התאנים.
התאנים מבשילות בדרך כלל, בשניים או שלושה גלים. כל גל נמשך מספר שבועות בהתאם לתכונות הזן ותנאי האקלים. בגל ההבשלה הראשון – מבשילות ה"בכורות" (בין אפריל ליולי). הבכורות יותר מימיות ומתפתחות על ענפים מהשנה שעברה. אלו המבוקשות ביותר למאכל. גל הבשלה שני - ה"קיץ" (מכאן בא השם לעונת השנה) – בו מבשיל היבול העיקרי (בין יולי לספטמבר) שהתפתח בעיקר על ענפים שצמחו באביב האחרון. פגות ה"קיץ" יותר מתוקות וטובות לדבלים. גל שלישי - פגות "אפילות" - סתווי – היבול דליל (ועשוי להופיע מספטמבר עד דצמבר). הגל מותנה בדרך כלל בהפריה של הצרעה והוא מופיע על ענפים שגדלו בעונת הקיץ.
האבקה והפצת זרעים.
האבקת הפרחים נעשית על ידי צרעות זעירות באורך 2–3 מ"מ בשם "צרעת פיקוס התאנה" היא הבלסטופגה ("Blastophaga psenes"). עץ התאנה הוא דו-ביתי, כלומר ישנם עצים בעל פרחים נקביים וכן עצים בעל פרחים זכריים. יש התאמה מושלמת בין הסמביוט א: תאנה, וסמביוט ב: הצרעה המאביקה ביחסי סימביוזה בה שני הצדדים תלויים ונהנים זה מזה. הן התאנה והן הצרעה אינן יכולות להשלים את מחזור חייהן ללא פעולות הצד השני.
(א) בעץ הזכר (המכונה קפריפיקוס) הפגות מכילות קרוב לפתח הפגה הרבה פרחי זכר ובעומק הפגה=במרכזה, מעט פרחים נקביים קטנים, קצרים ובעלי עמוד עלי נבוב. פרחים נקביים אלה לא פוריים (הם ספוגיים, תפלים ונושרים מן העצים). הצרעות לא מסוגלות להטיל דרך הדופן כי יש בה את חלב התאנה שהוא חומר דוחה חרקים. הצרעות חודרות לפגה דרך הפתח ולרוב כנפיהן נפגעות ונושרות. הצרעות מתרבות בתוך הפגה הזכרית זו עם זו. נקבת הצרעה מטילה את הביצים (ביצה בכל עמוד עלי) והצרעות הצעירות מתפתחות בתוך שחלות פרחי הנקבה (העליניים) שבעומק הפגה. במקביל להתפתחות זאת מבשילה הפגה במהלך החורף והצמח יוצר עפץ סביב זחל הצרעה. בתום החורף, עם הבשלת הפרי, בוקעות הצרעות מהביצים והזכרים מזדווגים עם הנקבות. הזכרים מחוסרי הכנפיים, אינם יוצאים מהפגה ומתים בתוכה. הנקבות בעלות הכנפיים יוצאות דרך פי הפגה, דרך הקשקשים. בדרכן מהפגה החוצה, גופן מתאבק באבקה של פרחי הזכר שמרוכזים ליד הפתח שבראש הפגה. עץ זה הוא, אם כן, תורם האבקה ולכן מכונה "עץ זכר" או "תאנת השדה". הפירות שהפכו לעפצים אינם ראויים למאכל אדם. כאמור, גם פירות שלא הפכו לעפצים אינם טעימים לאדם, אך משמשים את העיזים.
(ב) נקבת הצרעה המאובקת עפה ומחפשת פגות אחרות להטיל את ביציה, פגות של עץ זכר, אך הפגות הנקביות מפיצות את אותו ריח והצרעות מבקרות גם בהן במהלך חיפוש העץ הזיכרי. הצרעה נכנסת לפגה צעירה על עץ נקבי, שעליו יתפתחו הפירות ולכן הוא מכונה "עץ נקבה" או "תאנת הגן" (תאנים תרבותיות, כולן נקבות, שבוררו במשך הדורות וכיום בישראל הן לא זקוקות להאבקה כדי להצמיח ולהבשיל פרי, ראו בהמשך). בעץ זה הפרחים הנקביים מוכנים להפריה אך בהם עמודי העלי ארוכים ולא נבובים ולכן הצרעה לא יכולה להטיל בה את הביצים בשל עמודי העלי הארוכים, וממשיכה לעצים נוספים. תוך כדי ביקוריה בפגות הנקביות, האבקנים נושרים מגופה ונמרחים על צלקות העלי וכך מופרים הפרחים, ופגות אלו יבשילו לפרי תאנה ובו זרעים. זהו הפרי המוכר. התאנה הנקבית מושכת את הצרעות אליה על ידי ריח זהה לתאנת הזכר ובעצם מטעה אותן.
פגות נקביות שלא הופרו, נשארות קטנות ונושרות. בעלי מטעי התאנים מביאים למטע שרובו נקבות גם פגות מעצי זכר בשלב המתאים בו הן משחררות את הצרעות נושאות האבקה.
מנגנון האבקה זה קיים בכל הצמחים בסוג זה, כמו למשל בפיקוס השקמה ועוד. לכל מין של פיקוס יש סוג צרעות שונה.
באשר להפריית התאנה, ניתן לחלק את התאנים לשתי קבוצות:
בישראל, מרבית התאנים הן פרתנוקרפיות והפרי הבשל עסיסי גם ללא האבקה וללא זרעים חיים. משום כך אין הכרח לגדל עצי זכר במטעי תאנה אלה. כאשר גדלים בסביבה עצי זכר, לדוגמה בגליל העליון, ומתבצעת האבקה תקינה, הפרי נושא זרעים, אז ציפת הפרי סגולה וטעמו חמצמץ. בין הזנים המקומיים מצטיינת ה"תאנה הארגמנית", עם צמח כהה – משורטט בגוון ארגמני. זנים פרתונקרפיים נוספים: סבעי (מנומר בפסים כהים), חורטמני (גדול ופחוס), חרובי (שחור), ביאדי (צהוב, קטן) ועסלי (תאנים קטנות ובשלות, צהובות עם חריצים חומים).
הפצת הזרעים של התאנה נעשית באמצעות בעלי חיים אוכלי פירות.
לפי הספרות הבוטנית, התאנה היא צמח אלרגני.