בשנת 2004 נבחר לתפקיד יושב ראש המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה. במהלך כהונתו עבד כמאבטח בבית החולים בילינסון, ובהתאם להבטחת הבחירות שלו, סירב לעבוד כיועץ לשר או לח"כ, כפי שנהגו ראשי המשמרת עד לאותה עת. כיו"ר המשמרת, יזם והוביל רפורמה ארגונית רחבה להתחדשות ארגון הצעירים של המפלגה. במסגרת הרפורמה התקיים הליך בחירות דמוקרטי ברחבי ישראל. בתקופה זו הוביל חרמוני את המשמרת הצעירה למספר מאבקים ציבוריים ובראשם מאבקים חברתיים כנגד הפגיעה בשכבות המוחלשות והעלאת מחירי הלחם, סולידריות כנגד פגיעה בזכויות העובדים, תמיכה ציבורית בתוכנית ההתנתקות ומאבק בתמיכתם של גורמים פוליטיים בסרבנות פוליטית בצה"ל אשר הושמעה על ידי הנהגת הימין בישראל. כמו כן, הוביל משלחות דיאלוג עם גורמים פלסטינים, דבר אשר עורר סערה ציבורית לאחר שחרמוני פגש באקראי במהלך משלחת המשמרת הצעירה לרמאללה שר מטעם החמאס, שוחח עימו וקרא לו לפעול לשחרורו של החייל השבוי, גלעד שליט. לאחר תום כהונתו שימש לתקופה קצרה כיועצו הפוליטי של יו"ר מפלגת העבודה ושר הביטחון אהוד ברק, אולם התפטר מתפקידו ביום שבו עזב ברק את מפלגת העבודה לטובת מפלגת העצמאות.
בימי המחאה החברתית בשנת 2011 היה חרמוני ממובילי מאהל המחאה שהוקם בעיר מודיעין, ופעל לייצוג ומתן סיוע משפטי לפעילי המחאה שנעצרו בהפגנות.
חרמוני מזוהה עם המאבק לשוויון זכויות של ישראלים יוצאי אתיופיה. בשנת 2008 הוא ייצג בהתנדבות את הקהילה בעתירה לבג"ץ אשר הוגשה על ידי האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה ויו"ר מטה המאבק לשוויון חברתי ליוצאי אתיופיה, גדי יברקן, שדרשה מהממשלה ליישם את החלטתה להעביר יותר מ-800 מיליון שקלים לצמצום פערים בין יוצאי אתיופיה לישראלים הוותיקים, והעתירה התקבלה. בנוסף, חרמוני לקח חלק לאורך השנים במאבקים ובהפגנות השונות של יוצאי אתיופיה למען שוויון וכנגד אלימות משטרתית וייצג בהתנדבות עשרות מבני הקהילה בעניינים שונים מול הרשויות, לרבות בנושא עיגון מעמדם של הקייסים.
בשנים 2010–2012 הקים חרמוני את מטה המאבק לביטול חוק ההסדרים במפלגת העבודה.
בשנים 2012–2013 פרסם מאמרים באתר החדשות "וואלה!".
חרמוני שימש כמזכיר סניף מודיעין-מכבים-רעות של מפלגת העבודה. בינואר 2017 נבחר לתפקיד מזכ"ל מפלגת העבודה. בוועידת המפלגה ב-14 בספטמבר של אותה שנה הועברו סמכויותיו על פי הצעתו של יושב הראש אבי גבאי, שהצהיר בריאיון לחיים לוינסון מעיתון הארץ כי אינו מרוצה מתפקודו של חרמוני. במסגרת ההחלטה שהועברה, קיבל אבי גבאי לידיו את סמכויות הניהול של המפלגה והשליטה במינויים ובתקציבים, ופגע בכך בתפקידו ומעמדו של המזכ"ל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 שוריין במקום ה-11 ברשימת מפלגת העבודה, בבחירות לכנסת ה-22 שובץ במקום השמיני ברשימת "העבודה-גשר", בבחירות לכנסת העשרים ושלוש שובץ במקום ה-13 ברשימת העבודה-גשר-מרצ ובבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום ה-11 ברשימה. בכל הבחירות האלה לא נבחר חרמוני לכנסת.
עד בחירתו לתפקיד המזכ"ל שימש כמנהל המרכז הרעיוני של קרן ברל כצנלסון. במסגרת תפקידו בקרן הקים בין היתר את המכינה הקדם צבאית על שם ברל כצנלסון ויזם את הפקת עלוני "שיחת השבת" - עלוני בתי כנסת ברוח תנועת העבודה שמופצים אחת לשבועיים בעשרות אלפי עותקים בבתי כנסת בישראל.
ביולי 2022 התמודד על ראשות מפלגת העבודה בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש וזכה ב-16% מהקולות, לעומת 82% ליו"ר המכהנת מרב מיכאלי.
חיים אישיים.
חרמוני חי במודיעין-מכבים-רעות. הוא נשוי ואב לבת.
חזית הפוליסריו
אנרכיסטית
מפעל הקרונות של אוראל
וולוו דואט
וולוו דואט היא מכונית מסחרית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב השוודית וולוו בין השנים 1953–1969. נקראה גם "וולוו PV445".
גוף הוולוו דואט התבסס על הדגם וולוו PV444.
השם "דואט" סימל את רעיון הכפילות של וולוו: "שתי מכוניות באחת, אחת לעבודה ואחת למנוחה". (מכונית שיכולה לשמש רכב אספקה במהלך השבוע וסדאן נוח למשפחה בסוף השבוע).
דגם הוולוו דואט שווק בארצות הברית.
היסטוריה.
סדרת המכוניות הראשונה שייצרה וולוו, נקראה ÖV4 ("עגלה פתוחה - 4 צילינדרים") והושקה ב-14 באפריל 1927. מ-1927 עד 1929 ייצרה וולוו רק 996 מכוניות. סדרת ÖV4 הוחלפה על ידי הדגם PV651 באפריל 1929. ההצלחה הראשונה של וולוו בייצור מכוניות היה הדגם PV444, שהושק בספטמבר 1944. יוצרו כ-440,000 יחידות משני הדגמים.
במהלך מלחמת העולם השנייה החליטה חברת וולוו על תכנון מכונית חדשה וקטנה, בעלת צריכת דלק טובה שיבטיח את עתיד החברה, ובשנת 1947 התחילה לשווק את הוולוו PV444. בשנת 1953 יצרה את הוולוו Duett) ,PV444), ומשנת 1958 את ה-PV544.
אברהם אבא וינגורט
הרב אברהם וינגורט (נולד בה'תש"ו) הוא רב ישראלי ממוצא שווייצרי. מלמד בישיבת ההסדר היכל אליהו בכוכב יעקב, מרצה למשפט עברי באוניברסיטת הסורבון בפריז, חבר בוועד להוצאת כתבי הרב וינברג, ועורך הרבה מספריו של הרב יחיאל יעקב ויינברג. ספרים שערך ושליקט תורגמו לאנגלית, צרפתית ורוסית.
ביוגרפיה.
הרב אברהם אבא וינגורט נולד בשנת תש"ו בשווייץ לרב שאול וינגורט ולמרים וינגורט, בתו של הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו. בהיותו תינוק בגיל חצי שנה התייתם מאביו, עקב תאונת רכבת קטלנית. גדל אצל סבו, הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, עד פטירתו של הרב בוצ'קו בשנת תשט"ז, ולאחר מכן גדל אצל הרב יחיאל יעקב ויינברג, פליט השואה, שעבר לשווייץ. למד בישיבת עץ חיים, בישיבת מרכז הרב, ובישיבת שטרסבורג. בעל תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת שטרסבורג, תואר שני בכלכלה ותואר ד"ר למשפטים מאוניברסיטת הסורבון. בשנת תשל"ב נישא ליונה לוי. עלה לארץ מספר שנים לאחר מכן ועבר להתגורר בשכונת רחביה בירושלים - לזוג שבעה ילדים.
בזמן מסך הברזל נסע מספר פעמים לרוסיה לשליחות - בחיזוק היהודים ועידודם, וכן בעזרה לעליה לארץ.
הרב מרבה לנסוע ברחבי הארץ והעולם למסור שיעורים בעיקר לישראלים, צרפתים ורוסים.
סוציאליסטית
יהדות נאג'פאלו
נאג'פאלו (נאדי פאלו) או ברומנית - נושפאלאו (בהונגרית: Nagyfalu, ברומנית: Nușfalău) הוא כפר באזור שימלאו סילבאניי (בפי היהודים - שמלוי) ליד העיר סלאז' (סילאג') באזור מרגיטה שבצפון טרנסילבניה. קהילה יהודית ותיקה התקיימה במקום עוד מימי המשטר הפיאודלי עד להשמדתה בשואה, והיא מהקהילות הוותיקות והעתיקות בטרנסילבניה. קהילת נאג'פאלו הייתה מהקהילות היהודיות הראשונות במחוז מרגיטה שזכו להכרה חוקית, וליהודי הקהילה אף הייתה בעלות על אדמות חקלאיות.
תולדות הקהילה.
ישנן עדויות לחיים יהודים במקום כבר מהמאה ה-17, וכהנים נזהרו מלעבור באזור מסוים בקרבת הכפר, כיוון שנחשב למקום קבורה של יהודים. ידוע על קיום מניין תפילה קבוע בכפר מראשית המאה ה-19, וכן מקווה ובית עלמין. קיימים ספרי רישום של הנולדים, הנישאים והנפטרים מהשנים 1821-1895. בשנת 1920 התפקדו במפקד אוכלוסין 202 יהודים, ובשנת 1930 התפקדו 214 יהודים.
קהילת יהודי נאג'פאלו כללה כ-50 משפחות יהודיות, וזכתה להכרה חוקית כקהילה עצמאית בשל התארגנותה המוקדמת לכך, עוד בטרם קיבלו שאר הקהילות היהודיות במרגיטה מעמד חוקי תחת השלטון ההונגרי. גם כשנערכה בכפר פרצלציה (חלוקת קרקעות) נהנתה מכך הקהילה היהודית, וכך נוצר בכפר מצב ייחודי, שבו יהודי העיירה היו בעלים של אדמות.
הברון ששלט באזור היה הברון באנפי, אשר בשנת 1821 ניסח כתב הסכמה שמביע את עמדתו החיובית כלפי בניית בית כנסת באדמותיו, בתוספת חתימת עדים.
רבה של הקהילה במחצית השנייה של המאה ה-19 היה הרב מרדכי צבי שלזינגר. במחצית הראשונה של המאה ה-20 היה רבה של הקהילה הרב אשר אנשיל וייס, תלמידו של רבי שמואל בנימין סופר. חיבורו שנתפרסם, 'שמן למנחה', מאגד את פירושיו לסוגיות בגמרא.
גורל יהודי הקהילה בשואה.
ב-1940 חולקה טרנסילבניה וחלקו הצפוני והמערבי של המחוז (סילאג') הושב להונגריה, ועם הכיבוש-מחדש ההונגרי הורגשה ההתדרדרות ביחסם של תושבי המקום כלפי היהודים. הגברים היהודים גויסו למחנות עבודה ונאלצו לענוד על זרועם סרט רחב צהוב. יהודים שהתנצרו גויסו אף הם, אך ענדו על זרועם סרט לבן. נאסר על היהודים לסחור במצרכי מזון, משקאות, סיגריות וגפרורים. בנוסף, נאסר על היהודים להעסיק עוזרות נוצריות מתחת לגיל 40. גם על אספקת החיטה והקמח חלו גזירות שהכבידו מאוד על חיי היהודים בעיקר בשבתות וחגים. כמו כן החלו להגיע פליטים יהודים מארצות סמוכות שבהן החל הכיבוש ההונגרי כשנה קודם לכן. ב-1944, מספר ימים לאחר חג הפסח, נאסר על היהודים לצאת מבתיהם.
ב-3 באפריל 1944 רוכזו יהודי העיירה בבית הכנסת בשעות הבוקר ופונו בעגלות רתומות לשוורים, כשחלק הולכים ברגל, עד לתחנת הרכבת. וזאת לעיני השכנים שאינם יהודים שצפו במחזה. בתחנה הועלו על קרונות משא ובבוקר יצאו ברכבת אל בית החרושת ללבנים בפרברי שומיוצ'ה (Somlyó-Cseh), שם נפגשו עם כל יהודי המחוז ואולצו להקים לעצמם אוהלים ביער מסדינים שהיו ברשותם, לאחר זמן מה נשלחו לגטו שימלאו.
חסיד אומות העולם בן העיירה.
יאנוש באלאז' (Balázs János), תושב העיירה, הסתכן והעביר מזון למשפחתו של ראש הקהילה וליהודים נוספים, ואף הציע מסתור בביתו לילדי היהודים.
העיירה לאחר השואה.
יהודים אינם מתגוררים בעיירה מאז מלחמת העולם השנייה. בית הרב ומשפחתו הפך לבית מרקחת. בבתי היהודים גרים תושבים מקומיים, למעט בית אחד שחלונותיו אטומים, ואין גרים בו מחשש שבן המשפחה שעודו חי ישוב לגור בו.