הוא הופיע בתפקיד אורח, בסוף שנות השמונים, בתוכנית "בנות הזהב". הופעתו האחרונה בטלוויזיה הייתה ב-1996, כשהנחה בצוותא עם טוני דנזה רטרוספקטיבה על נשיאי ארצות הברית.
הופעות בפני אנשי צבא.
הופ היה מעורב לאורך חייו בפעולת ארגון השירות המאוחד (United Service Organization או בקיצור USO), ארגון שמטרתו לארגן הופעות של בדרנים ומוזיקאים אמריקנים בבסיסי זרועות הצבא האמריקאי ברחבי העולם. לראשונה הופיע במסגרת ה-USO ב-6 במאי 1941. הופ הופיע בפני לוחמים במלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם ומלחמת המפרץ. להופעותיו מחוץ לגבולות ארצות הברית נהג להופיע במדים. בסך הכול יצא לשישים סיבובי הופעות מטעם ה-USO, על פני חמישים שנה. בשנת 1972 לצידו הופיע אינגבורג סורנסן שהייתה באותה שנה סגנית מיס עולם.
ב-1997 חוקק הקונגרס של ארצות הברית (בחתימתו של הנשיא קלינטון) חוק שהעניק להופ מעמד של "ותיק מלחמה של כבוד". הופ כינה את ההכרה הזו: "הכבוד הגדול ביותר שאי פעם קיבלתי".
הזיהוי של הופ עם הכוחות הלוחמים לא תמיד הועיל לו. הוא נהיה מזוהה עם "המכונה המלחמתית" וכאשר המלחמה לא הייתה פופולרית, כמו בימי וייטנאם, גם תדמיתו של הופ סבלה כתוצאה מכך.
ספורט.
בוב הופ היה ידוע באהבתו לספורט. בצעירותו עסק כאמור באיגרוף ולכל אורך חייו שיחק ביליארד, צפה במשחקי פוטבול ואף היה הבעלים של שתי קבוצות: הקליבלנד אינדיאנס והלוס אנג'לס ראמס.
אולם מעל הכול נקשר שמו של הופ במשחק הגולף. הוא שיחק באירועים שארגן סבב ה-PGA, כמו גם עם כמעט כל הנשיאים מדווייט אייזנהאואר ועד ג'ורג' בוש הבן. על הבמה במופעיו, השתמש במחבט גולף כאחד מהאביזרים האהובים עליו.
בהופעת אורח שלו במשפחת סימפסון בתפקיד עצמו, הוא הופיע בפני חיילים בבסיס פורט ספרינגפילד, ואמר להם: "ראש העיר קווימבי הוא חתיכת שחקן גולף. הכדורים שלו מבלים יותר זמן מתחת למים מגרג לוגניס". בכך לכדו כותבי הסימפסונס שניים מהסממנים המזוהים ביותר עם הופ בזיכרון הלאומי האמריקני: ההופעות בפני חיילים וגולף.
ב-1978 הוענק לו פרס בוב ג'ונס (אותו חילק עם בינג קרוסבי), הפרס הגבוה ביותר של איגוד הגולף האמריקני. הוא גם חבר בהיכל התהילה העולמי של הגולף.
חייו האישיים.
לפי הביוגרף ארתור מרקס (בנו של גראוצ'ו מרקס, שהיה קולגה של הופ ואף התחרה בו), הופ נישא בראשונה לגרייס לואיז טרוקסל, שותפתו לבמות הוודוויל. הם נישאו ב-25 בינואר 1933. הופ טען שנים רבות לאחר מכן שלא היו אלה נישואים של ממש, ושהם התגרשו זמן קצר לאחר מכן.
הופ נישא בשנית ב-23 בפברואר 1934, לדולורס דפינה, זמרת מועדונים קתולית. שמה על הבמה היה דולורס ריד. הופ פגש אותה במועדון במנהטן בו הופיעה. דפינה והופ נשארו ביחד עד מותו ב-2003. הנישואים בני 69 השנים הם הארוכים ביותר בתולדות כוכבי הוליווד. הם אימצו ארבעה ילדים, כולם מאותו בית יתומים באוונסטון, אילינוי.
לפי הביוגרף לורנס קווירק ואחרים, היה ידוע לכל על רומנים רבים שניהל הופ עם שחקניות צעירות.
אחרית ימיו.
הופ האריך ימים, עד כדי כך שפעמיים פורסמו בתקשורת הספדים שקוננו על מותו בעודו בחיים: ב-1998 הספד מוכן של סוכנות הידיעות AP פורסם בטעות באינטרנט, וגרם לכך שמותו הוכרז בבית הנבחרים. ב-2003 פורסם באתר של CNN הספד מוכן נוסף, יחד עם ידיעות על מותם של ידוענים אחרים.
ב-29 במאי 2003 חגג הופ את יום הולדתו המאה והצטרף לאירווינג ברלין וג'ורג' ברנס, אנשי תעשיית המופעים שהגיעו לגיל מאה לפניו. 35 מדינות הכריזו על היום כ"יום בוב הופ", ופינת הרחובות הוליווד וווין בלוס אנג'לס נקראה "כיכר בוב הופ". הופ הקשיש היה שווה, לפי דיווחים, מעל מיליארד דולר, הון שצבר בעיקר על ידי השקעות נבונות בנדל"ן.
אף על פי שכבר היה זקן וחלש לא איבד את חוש ההומור שלו, ואמר על עצמו: "אני כל כך זקן, שכבר ביטלו את סוג הדם שלי". על ערש מוות, כששאלה אותו רעייתו היכן ירצה להיקבר, הוא ענה: "הפתיעי אותי".
חודשיים לאחר ציון המאה הוא מת מדלקת ריאות. ההספדים ביום מותו, 27 ביולי 2003, ציינו בעיקר את מסירותו ל-USO ואת העובדה שהופיע בפני 11 נשיאים.
לאחר מותו גילו שהוא המיר את דתו לקתוליות, ככל הנראה בהשפעת אשתו דולורס. בהתאם לכך הוא נקבר בבית הקברות של המיסיון בסן פרננדו.
פרסים ועיטורים.
ב-2004 נכלל ברשימת הקומדי סנטרל 100, של מאה הסטנדאפיסטים הטובים ביותר. ב-2005 נבחר בין חמישים "הבדרנים של הבדרנים", כלומר בסקר של חברים למקצוע. מקומו אינו נפקד בדרך כלל מרשימות מסוג זה.
כוכבים בשדרת הכוכבים.
בוב הופ זכה ללא פחות מארבעה ציונים שונים בשדרת הכוכבים של הוליווד:
תארים וכיבודים נוספים.
הופ זכה לתארים וכיבודים רבים ומגוונים, על הסקאלה שבין אביר האימפריה הבריטית (KBE) ל"פרס הפודינג הנמהר".
הנצחה.
בין המקומות והאירועים הנקראים על שמו ניתן למנות את:
מלחמות הירושה הספרדית
עיר פיתוח
ים הבלטי
Integrated Digital Enhanced Network
Integrated Digital Enhanced Network (iDEN) היא טכנולוגיה לתקשורת אלחוטית ניידת, אשר פותחה על ידי מוטורולה, ואשר מאפשרת שילוב תכונות של מכשיר קשר (PTT) ושל טלפון סלולרי. iDEN משתמשת בטכנולוגיה של ריבוב זמן (Time Division Multiple Access - TDMA). טכנולוגית iDen מנצלת עד שישה ערוצי תקשורת ברוחב פס של 25KHz.
בישראל, HOT mobile (לשעבר מירס) הייתה ספקית התקשורת הסלולרית היחידה שהשתמשה בטכנולוגיה זו עד 2019. הטכנולוגיה נמצאת בשימוש בארצות הברית (ספרינט/נקסטל וכן SouthernLINC), בקנדה, מקסיקו, ברזיל, ירדן, הפיליפינים, סינגפור, קוריאה הדרומית, ערב הסעודית, יפן, אל סלוודור, וסין. למירס הסכמי נדידה (Roaming) עם מרבית המדינות הללו.
טכנולוגית iDEN משתמשת בתשתית תקשורת מבוססת IP, עבור רשת הקשר ותקשורת הנתונים. לשם כך כל מכשיר המחובר לרשת מקבל כתובת IP קבועה, ונמצא בחיבור מתמיד לרשת התקשורת - מיתוג מנות, להבדיל ממיתוג מעגלים הדורש "חיוג" ממודם למודם על גבי רשת ה- Voice על מנת להתחבר לרשת נתונים.
תולדות המיניות
מוהו
מוהו (באסטונית: Muhu, בגרמנית: Moon, "כלנית") הוא האי השלישי בגודלו באסטוניה וגם נפה במחוז סארה. האי ממוקם בים הבלטי, צפונית-מזרחית לאי סארמאה.
בשנת 2010 אוכלוסיית מוהו מנתה 1,968 נפשות.
מוהו מפורסמת בכך שבה נמצאת טחנות הרוח אמו (Eemu tuulik) בכפר לינוסה. זוהי טחנת הרוח העתיקה ביותר במדינה, שעדיין פועלת.
גאוגרפיה.
שטחו של האי הוא 198 קלומטרים מרובעים. בינו לבין אסטוניה עצמה מפרידים מצרי סור (Suur Väin) ובינו לבין סארמאה - מצרי וייקה (Väike Väin). בשנת 1896 נבנה סכר במצרי וייקה ומעליו נסלל כביש, המחבר את מוהומאה לסארמאה.
היישובים המרכזיים במוהו הם ליבה (Liiva, "בירת הנפה", שלה 220 תושבים) וקויוואסטו (Kuivastu, הנמל היחידי בנפה, שמעבורות יוצאות ממנו אל וירטסו שבמחוז לאנה). יישובים מרכזיים נוספים הם הלאמאה, פירי, נומקלה וקוגובה.
היסטוריה.
האי נוצר על שלוש שוניות אלמוגים, זיכרון לזמנים יותר חמימים. המתיישבים הראשונים של מוהו הם משנת 2,500 לפני הספירה לערך ובאי נתגלו קברי-אבן המעידים על כך. כמו כן, נמצאו באי ראשי-חניתות מתקופת הברונזה במאה ה-15 לפני הספירה. בסוף העת העתיקה נבנו מבצרים בלינוסה (Linnuse) ובפדלה (Päedla).
בשנת 1227 התרחש קרב עקוב מדם על האי מוהו, בין מסדר נזירי ליבוניה Livonian) Brothers of the Sword) וצבא אסטוני פגאני. הקרב נמשך שבעה ימים, ונחשב לקרב גורלי שהביא את אסטוניה תחת שלטון זר למשך שבע המאות הבאות. כנסייה בסגנון גותי נבנתה במרכז מוהו זמן קצר לאחר מכן, בסוף המאה ה-13, ושמה "קתדרלת פהה קאטרינה" ("Püha Katariina Kirk").
במאה ה-19 בערך 70% מאנשי האי המירו את דתם לנצרות אורתודוקסית, בידי הצאר ניקולאי הראשון. שתי כנסיות אורתודוקסיות מרשימות נבנו בתקופה: בהלמאה וברינסי.
במלחמת העולם הראשונה, באוקטובר 1917, התנהל קרב מון סאונד במצר המפריד בין האי מוהו ליבשת בין הצי הגרמני לצי הרוסי.
בתחילת המאה ה-20 מנתה אוכלוסיית מוהומאה כ-6,000 תושבים, אך בעקבות שתי מלחמות העולם הצטמצמה האוכלוסייה לגודלה הנוכחי, כ-2,000.
פלורה ופאונה.
משום שבתקופה הסובייטית נאסר להיכנס לאי, ומכיוון שמעולם לא הייתה פעילות חקלאית אינטנסיבית באי, במוהו מסתובבים איילים, יעלים, ושועלים בחופשיות. עיקר העניין הוא בצפרות; ברבורים, אווזים וברווזים נודדים ועוצרים באי. שלושה זוגות של זנים נדירים של נשרים שוהים על האי. הנוף כולל בעיקר שדות, יערות, ביצות ומצוקים.
נפת מוהו.
נפת מוהו כוללת את האי מוהומאה ו-11 איונים סביבו. שטחה של הנפה הוא 206 קמ"ר.
מבנה המקדש
גרמיזא
גרמייזא
ראש ממשלת אוסטריה
שליה
השִׁלְיָה (בלטינית: פְּלָצֶנְטָה, Placenta) היא איבר המתפתח לצד העובר במהלך ההיריון אצל נקבות יונקים שאינם חיות כיס או יונקי הביב (אינפרא-מחלקה הנקראת יונקי שליה או שלייניים). תפקידה העיקרי לאפשר חילוף חומרים בין האם לעובר. תפקידים נוספים: ייצור והפרשת הורמונים, הגנה על העובר מפני חבלות ומפני חדירת מיקרו-אורגניזמים.
שליה אנושית.
השליה נושאת את החומר התורשתי של העובר, אולם היא אינה חלק מהעובר ואינה חלק מהאם. השליה ממוקמת בדופן הרחם וממנה יוצא חבל הטבור. כלי הדם של האם מעבירים חמצן ומזון לשליה ובה מתבצע חילוף חומרים בין דם האם לדם העובר בלי מגע ישיר ביניהם. העובר קולט את החומרים דרך חבל הטבור והפסולת שנאגרת בדמו עוברת בכיוון ההפוך כדי שהאם תפריש אותה. השליה מפרישה בעצמה פרוגסטרון לאחר כשלושה חודשים של היריון.