מלחמת העולם השנייה בנורווגיה החלה ב-8 באפריל 1940 כאשר ספינת הטורפדו הגרמנית "אלבטרוס" תקפה את ספינת המשמר הנורווגית "פול השלישי". בהמשך המלחמה, בתחילת קרב נרוויק, ספינות משמר החופים הישנות ("פנסרסקייפ"), "אידסבולד" ו"נורג", שנבנו לפני שנת 1905 והיו מיושנות, ניסו להיאבק בספינות הקרב הגרמניות; שתיהן הותקפו בטורפדו וטבעו. לעומת זאת, הצי הגרמני שלחם באוסלו עוכב כאשר ממצודת אוסקרבורג פתחו הנורווגים באש תותחי 280 מ"מ מיושנים, ותותחי 150 מ"מ מהצד המזרחי של מצרי דרבק. פגזי הארטילריה גרמו לנזקים כבדים לסיירת הגרמנית "בליכר", אשר לאחר מכן הוטבעה בשל תקיפת טורפדו מהמצודה. בקרב הסיירת הגרמנית היו למעלה מ-1,000 נפגעים מכלל אנשי הצוות והחיילים שנשאה הספינה. הספינה נאלצה לסגת דרומה ולקרוא לתקיפה אווירית של המבצר. עיכוב זה של הכוחות הגרמניים אפשר למלך הנורווגי הוקון השביעי ולמשפחתו, יחד עם הממשלה הנורווגית, להתחמק מהשבי הגרמני.
בפלישה לנורמנדי השתתפו 10 ספינות קרב ו-1,000 גברים מהצי המלכותי הנורווגי בשנת 1944.
במהלך המלחמה הפעיל הצי הנורווגי 118 אוניות, ובסוף המלחמה היו לו 58 אוניות ו-7,500 גברים בשירות. הצי איבד בתקופת המלחמה 27 ספינות, 18 סירות דיג ו-933 גברים.
מלחמת העולם השנייה עד ימינו.
בניית הצי הנורווגי מחדש בשנות ה-60 התאפשרה עם תמיכה כלכלית משמעותית מארצות הברית. במהלך תקופת המלחמה הקרה, הצי הנורווגי היה מותאם להכחשת ים, על מנת להפוך את הפלישה מהים לקשה וכואבת ככל האפשר עבור התוקף. במסגרת המשימה הזו, כלל הצי הנורווגי מספר גדול של כלים קטנים וכ-15 צוללות דיזל חשמליות קטנות. כיום הצי המלכותי הנורווגי מחליף את הכלים הללו במספר קטן יותר של כלים בעלי קיבולת גדולה יותר.
הכשרת קצינים לשירות בצי המלכותי הנורווגי נעשית במסגרת האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה, אשר ממוקמת בלקסוואג שבברגן.
בנורווגיה קיים מוזיאון העוסק בנושא שימור נושא ההיסטוריה הימית של נורווגיה.
נמלי הצי.
נמלי הצי כוללים בין היתר את:
מבנה הצי.
הצי הנורווגי מורכב מצי, משמר חופים ובית ספר ימי. הצי מורכב מ:
בתי הספר של הצי מורכבים מ:
הדיוויזיה המשוריינת התשיעית (ארצות הברית)
קנגוריים מושקים
קנגוריים מושקים (שם מדעי: Hypsiprymnodontidae) היא משפחה של יונקי כיס אוסטרלים מסדרת הקנגוראים. בתוך משפחה זו קיים רק מין אחד כיום - קנגוריל המושק ("Hypsiprymnodon moschatus").
משפחה זו התפתחה מתקופת האוליגוקן ורוב המינים הנכחדים בה הגיעו לגודל רב. הפרופלאופוס הגיע לגובה 1.3 מ' ושקל 70 ק"ג והאקלטדטה הגיע לגובה 1.2 מ' וייתכן לפי מבנה שיניו שהיה אוכל-כול או אף טורף. למעשה גם קנגוריל המושק הוא לא צמחוני, כמו בני משפחת הקנגוריים, אלא ניזון מחרקים, תולעים וגם מפטריות ופירות יער.
מבנה רגליהם הזכיר את הקנגורים של ערבת אוסטרליה, איתם הם יכלו לנוע מהר ולברוח מטורפים.
מנחם מנדל הלברשטאם
רבי מנחם מנדל הלברשטאם (י"ד באדר א' תרל"ה - ו' באייר תשי"ד, 9 במאי 1954) היה האדמו"ר השני מסטרופקוב.
ביוגרפיה.
נולד כבן בכור לרבי אברהם שלום הלברשטאם האדמו"ר הראשון מסטרופקוב, ולחיה יהודית בתו של רבי אברהם חיים הורוביץ מלינסק. כסנדק בברית המילה שלו שימש רבי חיים הלברשטאם (ה"דברי חיים") מצאנז, הוא נקרא על שם סבו רבי מנחם מנדל מלינסק.
בילדותו התייתם מאמו ונתגדל בבית זקינו משינאווא, בבחרותו קיבל סמיכה מהרב שמואל ענגיל אב"ד ראדומישלא, נישא לאסתר בת הרב יעקב קופל פרנס מראשי הקהל בגארליץ וחתן הרב רבי יוסף זאב מקשאנוב נכדו של הדברי חיים מצאנז.
בשנת ה'תרע"ט הוכתר על ידי אביו לרב הצעיר בסטרופקוב והקים ישיבה לבחורים שבה העביר מדי יום שני שיעורים, בעיון ובבקיאות. לאחר פטירת אביו בקיץ ה'ת"ש (1940), הוכתר לממלא מקום אביו כאדמו"ר מסטרופקוב. הוא שרד את ימי שואת יהודי הונגריה, בתחילת שנת תש"ה הסתתר בבונקר בפרשבורג, כשהוא מבטיח בכתב שכל יושבי הבונקר ינצלו כפי שאכן קרה. במלחמה איבד את כל משפחתו מלבד נכדה אחת שהקימה משפחה לאחר המלחמה, בחודש אייר תש"ה הגיע לציריך שבשווייץ, לאחר סיום המלחמה היגר לארצות הברית בחנוכה ה'תש"ז (1947). עם הגיעו החל בשיקום החסידות בבית המדרש שהקים בשכונת ויליאמסבורג. כמו אביו נודע כבעל מופת ורבים שיחרו לפתחו. הוא נישא בשנית לבריינדל בת הרב שלמה ברוך פראגר אב"ד פטרוואסלע ונכד המהר"ם שיק.
בשנת תשי"ב הידרדר מצב בריאותו, ונפטר בו' באייר ה'תשי"ד, 9 במאי 1954, ארונו הובא ארצה והוא נטמן בח' באייר בהר המנוחות. הוא לא השאיר אחריו צאצאים שיכלו לשמש תחתיו בהנהגת החסידות ולאחר פטירתו התמנה לאדמו"ר בן אחותו רבי יחזקאל שרגא ליפשיץ הלברשטאם.
חלק מדברי תורתו נדפסו בשנת תשט"ז בספר "דברי מנחם". בשנת תשע"ט יצא בהוצאה חדשה עם קורות חייו ועוד.
משפחתו.
לרב הלברשטאם ולאשתו הראשונה אסתר היו ששה בנים ושתי בנות, בניו וכלותיו, בנותיו וחתניו נרצחו כולם במהלך שואת יהודי אירופה. שרדה רק נכדה אחת שליוותה אותו במשך כל שנות המלחמה.
כמה מבניו שירתו עד מותם בתפקידים רבניים:
אבדיס זילדג'יאן
חברת אבדיס זילדג'יאן (אנגלית: Avedis Zildjian Company), או פשוט זילדג'יאן, היא חברה אמריקאית ויצרנית המצילות הגדולה בעולם. אבדיס זילדג'יאן, האלכימאי הארמני שחי באיסטנבול הקים את החברה ב-1623. החברה נחשבת לאחת החברות העתיקות בעולם שהתמידו לאורך הזמן הרב ביותר בפעילות עסקית. זילדג'יאן גם מייצרת מוכרת אביזרים הקשורים לתופים, כגון מקלות תופים ומנשאים משלה. חברה זו היא יצרנית המצילות הגדולה ביותר בעולם.
היסטוריה.
המצילתיים הראשונים של זילדג'יאן נוצרו בשנת 1618 על ידי אבדיס זילדג'יאן, אלכימאי שחיפש דרך להפוך מתכות פשוטות לעסק רווחי; הוא יצר סגסוגת המשלבת בדיל, נחושת וכסף ללוח מתכת, שהשמיע קולות מוזיקליים בלי להתנפץ. המצילות של זילדג'יאן נמכרות באירופה מאז המאה ה-17 בהצלחה גדולה, והייצור נמשך באזור קוסטנטינופול. מעורבות אראם זילדג'יאן בתנועה הלאומית הארמנית פוגע בייצור המצילות, ולכן ייצור המצילות עובר לארצות הברית ב-1929 בעיר קווינסי שבמסצ'וסטס. אוודיס זילדג'יאן, המנהל האמריקאי הראשון של החברה, יצר במהירות קשרים עם המתופפים המקצועיים של התקופה: ריי באודוק (Ray Bauduc), צ'יק ווב, ג'ו ג'ונס וג'ין קרופה. קרופה היה בקשרים מיוחדים עם זילדג'יאן והיה חלק מהפיתוח של מצילות חדשות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, חברת זילדג'יאן יצרה מצילות עבור הצבא האמריקאי וחיל הים. הם קיבלו גם הקצאות של מתכות מהאדמירליות הבריטית. ללא ההקצאות של נחושת ובדיל שהוקצו על ידי מועצת הייצור של המלחמה, המפעל היה נסגר.
בשנת 1968 החברה פתחה מפעל נוסף לייצור מצילות בניו ברנזוויק שבקנדה. המפעל בקנדה ייצר קו מצילות בשם "זילקו מצילות" (בנוסף לקו המצילות הרגילות שיוצר ושווק באותה תקופה במפעל האמריקאי).
ב- 1975, החברה החלה לייצר במפעל הקנדי את אחד מקוויה הנמכרים ביותר ביחד עם החברה הטורקית שנקרא סדרת K. בשנת 1980, ייצור המצילות עבר למפעל במסצ'וסטס. ביחד עם שתי אגדות הג'אז, המתופפים טוני וויליאמס ואלווין ג'ונס, ארמנד זילדג'יאן ייצר קו חדש של מצילות.
כיום מנהלות את חברה האחיות קרייגי ודבי זילדג'יאן, בנותיו של ארמנד, הן דור 14 למשפחת זילדג'יאן שמנהל את העסק המשפחתי.
Je ne sais quoi
Je ne sais quoi (בעברית: אני לא יודעת מה) הוא השיר שייצג את איסלנד באירוויזיון 2010. השיר בוצע על ידי הרה ביורק. השיר, שנבחר ב-Söngvakeppnin 2010, שהוא הקדם-אירוויזיון האיסלנדי המסורתי, נכתב והולחן על ידי הרה ביורק ואוליגור סמרי. בתחרות עצמה הגיע השיר למקום השלישי בחצי הגמר השני ולמקום ה-19 בגמר.
מסיבת ההלוויה שלי
מסע ההלוויה שלי (באנגלית: Get Low) הוא סרט דרמה אמריקאי על אדם שעורך לעצמו את ההלוויה שלו, בעודו בחיים.
הסרט בוים על ידי ארון סניידר, התסריט נכתב על ידי כריס פרובנזנו וס. גבי מיטשל, ומככבים בו רוברט דובאל, ביל מארי, סיסי ספייסק, לוקאס בלאק, ג'רלד מקרני, ביל קובס, ארין לוגן, לורי בת' אדג'מן, אנדריאה פאוול, רבקה גרנט, סקוט קופר וצ'נדלר ריגס.
בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, והוא מופץ על ידי Sony Pictures Classics. על הביצועים שלו בסרט, קיבל רוברט דובאל את פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של הוליווד באוקטובר 2010. הסרט יצא לאקרנים ב-30 ביולי 2010 בארצות הברית. הוא קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים, וזכה בפרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הבכורה הטוב ביותר עבור שניידר.
עלילה.
אף אחד לא באמת יודע מיהו פליקס בוש (רוברט דובאל), שחי כמו נזיר, עמוק ביער. שמועות רבות אודותיו נלחשו, כגון איך יכול היה להרוג בדם קר, ועל כך שכרת ברית עם השטן. כל העיירה מופתעת כאשר פליקס מופיע בעיר עם צרור של כסף, ומבקש "מסיבת הלוויה" עבור עצמו בכנסייה של גאס הורטון. הורטון מסרב להצעה זו. פרנק קווין (ביל מארי), הבעלים של חברת ההלוויות המקומית, נמצא בקשיים כלכליים, וחומד את כספו של בוש. בשל כך הוא מסכים לפרסם את מסיבת ההלוויה, שאליה יוזמנו תושבי העיר כדי לספר את הסיפורים ששמעו על פליקס בוש. כדי להבטיח קהל טוב, מאורגנת הגרלה, כשרכושו של בוש הוא הפרס. אנשים רבים קונים כרטיסים.