ההתנגדות העיקרית שהועלתה לפמיניזם השוויוני היא עליית פמיניזם השוני, שהוא תאוריה שמדגישה את השונה בין גבר לאישה.
את התאוריה השמיעו נשים כמו קרול גיליגן, גואן טורונטו, איווה פידר קיטאי, ג'נביב לויד, אליסון ג'אגאר וינסטרה קינג.
המודיעין המצרי
המודיעין הכללי של מצרים
אוגדה 877
פאבל באקין
פאבל ניקולאייביץ' באקין (נולד ב-1903 בדנייפרופטרובסק) היה ראש מערך הגולאג (רשמית, המינהל הראשי למחנות עבודה לתיקון ומושבות) של משרד הפנים של ברית המועצות בשנים 1956–1958.
ביוגרפיה.
הוא נולד בדנייפרופטרובסק, שבאוקראינה. הצטרף למפלגה הבולשביקית בשנת 1930. בשנים 1916–1931 היה מנעולן וכבאי בדנייפרופטרובסק.
בשנים 1931–1932 למד בבית הספר הגבוה של תנועת האיגודים של המועצה המרכזית לאיגודים מקצועיים במוסקבה. בשנים 1932–1937 עבד בוועד המרכזי של איגוד העובדים בתעשייה המטלורגית. בין השנים 1938–1939 היה סגן מזכיר ועדת המפלגה של הקומיסריון העממי לתעשייה הכבדה של ברית המועצות.
בשנים 1939–1941 - מזכיר ועדת המפלגה לענייני תעשייה כבדה, במקביל בשנים 1941–1942, הוא היה המזכיר השלישי של הוועדה המחוזית במוסקבה.
בשנים 1942–1953 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של מועצת מחוז מולטוב במוסקבה. בשנים 1953–1956 – כראש משרד הלוגיסטיקה של מועצת מחוז מולוטוב במוסקבה.
מ-4 באפריל 1956 עד 31 במרץ 1958, שימש כראש המינהל הראשי של מחנות עבודה בכפייה ומושבות של משרד הפנים ברית המועצות (גולאג).
פרש ב-1 במאי 1958 עקב מחלה.
ההשפעה של התפרצות נגיף קורונה 2019-20 על הספורט
עמיחי בן-דרור
עמיחי "עמי" בן-דרור (9 באוגוסט 1929 – 11 באוגוסט 2015) היה ראש מועצת קריית טבעון (1974–1989) וממייסדי "הלשכה הצעירה" בישראל וכיהן כנשיאה.
ביוגרפיה.
בן-דרור נולד וגדל במושב מרחביה, ילד רביעי לפניה ויחיאל. בוגר הטכניון. עבד בפיקוח בנייה ובהדרכת נוער.
בן-דרור היה ממייסדי 'הלשכה הצעירה' בישראל וכיהן כנשיאה. בסוף שנת 1961 הוא הוביל שהכינוס העולמי של הלשכה הצעירה יתקיים בישראל בשנת 1963. הוא היה חבר במפא"י ואחר כך חבר ברפ"י. כיהן כראש וועד ההורים של קריית טבעון.
ב-7 בפברואר 1974 נבחר בן-דרור ברוב קולות חברי המועצה (8–4) לראשות מועצת קריית טבעון לאחר שבבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו ב-31 בדצמבר 1973 הוא התמודד ברשימה עצמאית 'למען קריית טבעון' וניצח ברוב של חמישים אחוז מקולות הבוחרים את ראש המועצה המכהן כ-12 שנים, יצחק קלנברג שהתמודד מטעם המערך.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-7 בנובמבר 1978 זכה בן-דרור ברוב גדול של מעל 66% מהקולות כשהתמודד ברשימת 'למען קריית טבעון'.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו ב-25 באוקטובר 1983 זכה בן-דרור ברוב של 50.5% מהקולות כשהתמודד ברשימת 'למען קריית טבעון'.
בפברואר 1989 בחר בן-דרור שלא להתמודד שוב לראשות המועצה.
חיים אישיים.
בן דרור התחתן עם חנה זכריה ממושב צופית ולזוג נולדו שלושה ילדים.
פיודור אייכמנס
פיודור איוואנוביץ' אייכמנס (25 באפריל 1897 – 3 בספטמבר 1938) היה עובד נ.ק.ו.ד. של ברית המועצות, לטבי במוצאו. איש הרובאים הלטבים לשעבר. המפקד הראשון של מחנה סולובצקי. ראש אגף הגולאג באפריל-יוני 1930, ממארגני הדיכוי הסטליניסטי וממייסדי מערך מחנות העבודה הסובייטיים.
ביוגרפיה.
נולד בחווה במחוז קורלנד שבלטביה.
הוא עבד בבית דפוס כנער משלוחים (1909), לאחר מכן עבד בחנות מור ומריליז במוסקבה. בשנת 1916 סיים את לימודיו במכון הפוליטכני בריגה שפונה למוסקבה. כחלק מחטיבת הרובאים הלטביים, הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה, לאחר שנפצע באביב 1917, הוא שוחרר מהשירות הצבאי. הוא עבד כמנעולן באחד ממפעלי פטרוגרד. בשנת 1917 הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאליסטית. מאז שנת 1918 - עבד בצ'קה של פטרוגרד, אז ב"רכבת טרוצקי" המפורסמת, שימש כמפקד הרכבת.
בספטמבר 1920, עם העברת הפעולות הצבאיות של הצבא האדום למרכז אסיה, מונה למחלקה המיוחדת של החזית הטורקסטנית כראש היחידה הפעילה, ואז - ראש סניף קזאלין של הצ'קה.
השתתף במלחמת האזרחים בטורקסטן, ואז עבד בצ'קה של טורקסטאן כעוזרו של גלב בוקיי. מאז 1922 - ראש המחלקה השנייה במחלקה המזרחית של הגפא"ו, האחראי למאבק בפעילות נגד מתנגדי המהפכה במרכז אסיה ובמזרח התיכון.
מאז שנת 1924 היה ראש מחנה המטרה המיוחדת סולובצקי. במאי 1926, לבקשת אייכמנס, הופחת מספר שנות המאסר של נפתלי פרנקל, ושנה לאחר מכן הוא שוחרר. פרנקל הפך לימים לסגן אלוף במשרד הפנים הסובייטי.
החל מיולי 1926, אייכמנס היה עורך המגזין החודשי "איי סולובצקי" ששימש כשופר של מחנות סולובצקי למטרה מיוחדת.
מאז 20 במאי 1929 היה ראש המחלקה השלישית במחלקה המיוחדת המשטרה החשאית (שעסקה בסיכול ריגול).
מ-25 באפריל ועד 16 ביוני 1930 - ראש אגף המחנות, שהפך באוקטובר אותה שנה לגולאג. אייכמנס היה אחראי על ניהול כל המחנות של המשטרה החשאית.
בשנת 1930 ארגן את המשלחת לוייגאץ' ועד שנת 1932 עמד בראשה, רשמית, המשלחת עסקה בחקירה ופיתוח של עפרות מתכת לא ברזליות באי ויגאץ' ובחוף ים קארה.
בשנים 1932–1937 - היה סגן ראש המחלקה ה-9 (ראש המחלקה היה גלב בוקיי), ראש המחלקה השלישית במחלקה 9 של המינהל הראשי לביטחון המדינה במשרד הפנים של ברית המועצות. מחלקה של שלושה אנשים שערכה עבודות צופן וניהלה קריפטוגרפיה, ארגנה תקשורת מוצפנת עם משימות חוץ של ברית המועצות.
ב-22 ביולי 1937 נעצר במהלך חיסול כוח אדם ותיק בשירותי הביטחון (הואשם בטרוצקיזם). נורה למוות ב-3 בספטמבר 1938.
שמו טוהר ב-25 ביולי 1956 במסגרת הדה-סטליניזציה.
המשפחה.
האישה הראשונה נפטרה בלילה 8–9 ביולי 1921 במהלך מפולת הבוץ הרסנית של אלמא-אטא. אייכמנס עצמו נפצע.
האישה השנייה גלינה ניקולאייבה ילדה לו בת, אלווירה פיודורובנה שהתגוררה בארצות הברית.
בג&quot;ץ התנועה למען איכות השלטון בישראל נגד יושב ראש הכנסת
בג"ץ 2144/20 התנועה למען איכות השלטון בישראל ואחרים נ' יושב ראש הכנסת ואחרים הוא פסק דין שבו הורה בג"ץ ליושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין, לכנס את מליאת הכנסת בהקדם האפשרי לצורך בחירת יו"ר קבוע לכנסת ה-23, ולא יאוחר מיום רביעי, 25 במרץ 2020. ב-25 במרץ הודיע אדלשטיין על התפטרותו מתפקידו כיו"ר הכנסת, ונעל את ישיבת המליאה ללא דיון במינוי יושב ראש חדש. בעקבות זאת פסק בג"ץ באותו יום שעמיר פרץ, ותיק חברי הכנסת, ינהל למחרת ישיבה של מליאת הכנסת לשם בחירת יו"ר קבוע לכנסת. פסקי דין אלה נמנים עם המקרים המעטים שבהם התערב בג"ץ בעבודת הכנסת.
רקע.
ב-18 במרץ 2013 נבחר חבר הכנסת מטעם הליכוד, יולי אדלשטיין, לתפקיד יושב ראש הכנסת התשע עשרה ברוב של 96 חברי כנסת מול 8 נמנעים. הוא נבחר לתפקיד זה גם עם השבעת הכנסת העשרים והכנסת העשרים ואחת. הוא המשיך בתפקיד, מכוח עקרון הרציפות הקבוע ב, גם בכנסת העשרים ושתיים, שבמהלך כהונתה הקצרה לא נערכו בחירות ליו"ר הכנסת, וגם בתחילת כהונתה של הכנסת העשרים ושלוש. שלושה ימים לפני השבעת הכנסת העשרים ושלוש, הגישו הסיעות כחול לבן, הרשימה המשותפת, ישראל ביתנו והעבודה–מרצ, המונות יחדיו 61 חברי כנסת, בקשה לאדלשטיין לקיים דיון בנושא בחירת יו"ר כנסת חדש.
החקיקה הרלוונטית למועד בחירת יו"ר הכנסת היא ו הקובע כי .
יום לפני השבעת הכנסת הודיע אדלשטיין שלא יקבע בסדר היום הצבעה על בחירת היו"ר. הנימוק המשפטי היה הסתמכות על סעיף 2(ב) לתקנון הכנסת, בו נקבע כי יש לקיים את בחירת יו"ר הכנסת עד , ומועד זה טרם נקבע. בנוסף אדלשטיין נימק את החלטתו ברמה הערכית (או הפוליטית), בכך ש.
העתירה לבג"ץ.
בעקבות כך, עתרו לבג"ץ מספר עמותות ומפלגות – התנועה למען איכות השלטון בישראל, עמותת "חוזה חדש", העמותה לדמוקרטיה מתקדמת, סיעת כחול לבן וסיעת ישראל ביתנו – בדרישה לחייב את אדלשטיין לקיים את הדיון. בעתירות דן בג"ץ בהרכב של חמישה שופטים: נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות, המשנה לנשיאה חנן מלצר והשופטים ניל הנדל, עוזי פוגלמן ויצחק עמית.
העותרים טענו כי אדלשטיין פעל בניגוד עניינים אישי, בחוסר סמכות ובחוסר סבירות, וכי החלטתו שלא לכלול בסדר יומה של הכנסת בחירת יו"ר כנסת קבוע נגועה בשיקולים זרים. הם הדגישו שאדלשטיין .
בתשובתו לבג"ץ השיב אדלשטיין כי .
היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, הסכים שליו"ר הכנסת אכן נתון שיקול דעת באשר לקביעת סדר יומה של המליאה, אך ציין שאדלשטיין . המלצתו של ינון לבית המשפט הייתה שלא לכפות על אדלשטיין מועד לקיום ההצבעה.
החלטה ראשונה.
ב-23 במרץ 2020 ביקשו שופטי ההרכב לקבל את עמדת המשיב 1 (אדלשטיין) האם הוא נכון להעלות נושא זה על סדר היום של הכנסת בהקדם האפשרי ולא יאוחר מיום ד', 25.3.2020 .
שרים אחדים מתחו ביקורת על פנייה זו של בג"ץ, וקראו לאדלשטיין לדחות את ההצעה. השר יריב לוין קרא לאדלשטיין להשיב כי איננו מתכוון לכנס את המליאה במועד הנקוב, והוסיף: . גם השר אמיר אוחנה קרא לאדלשטיין להשיב בשלילה לשאלה, וכך גם השר בצלאל סמוטריץ'. גם השר גלעד ארדן קרא לאדלשטיין לעמוד על כך שכינוס המליאה ייקבע לפי שיקול דעתו, אך ציין כי אם בג"ץ יהפוך את ההצעה לפסק דין מחייב, יש לציית לו כדי להימנע מאנרכיה. השרה גילה גמליאל אמרה בריאיון: "קיווינו שבג"ץ לא יתערב בפעילות הכנסת, חבל שזו ההחלטה שהתקבלה ואנחנו נכבד אותה".
בתגובתו לבג"ץ דחה אדלשטיין את הצעת השופטים, וכתב כי לא יסכים לקביעת סדר היום של המליאה בידי בית המשפט. בתשובתו כתב אדלשטיין כי בכוונתו לקיים את ההצבעה על בחירת יו"ר כנסת קבוע בהקדם, ולא יאוחר מן המועד הקבוע בחוק. הוא ציין את הנימוקים שהובילו אותו לעכב את ההליך.