סולדד פסטורוטי (בספרדית: Soledad Pastorutti; נולדה ב-12 באוקטובר 1980) המוכרת בעיקר בשמה הפרטי ובכינוי לה סולה, היא זמרת-יוצרת פולק, פופ לטיני ומוזיקה לטינית ארגנטינאית. פסטורוטי הצליחה, בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, להביא לתודעה של הדורות הצעירים את ז'אנר הפולקלור. היא מכונה בפי מעריציה והתקשורת העולמית גם הטייפון וההוריקן של ארקיטו בשל קולה המרהיב והאנרגיות הרבות שהיא מקרינה ומשדרת לקהל בהופעותיה. היא זכתה במקום הראשון בפרס "Premio Revelación Cosquín 1997" ומכרה, עד היום, יותר מארבעה מיליון תקליטים ואלבומים ברחבי העולם. היא זכתה פעמיים ב-"Premios Diamante", והייתה לאמנית הראשונה בארגנטינה שזכתה אי פעם בפרס פעמיים; ב-2003 היא זכתה בפרס בפעם הראשונה בעקבות הוצאת אלבום האולפן הראשון שלה, , שיצא לאור בשנת 1996, ובפעם השנייה ב-2006, כאשר השלימה בדיוק עשר שנות קריירה, בעקבות מכירתם של כ-600,000 עותקים של אלבום האולפן השני שלה, , שיצא לאור ב-1997. כמו כן, היא הופיעה ביותר מ-1500 הופעות בארגנטינה וברחבי העולם, וגם שיחקה במספר תפקידים בטלנובלות, סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. החל משנת 2008, היא מנחה באופן קבוע את התוכנית הטלוויזיונית הארגנטינאית "Ecos de mi tierra", המוקדשת בעיקרה למוזיקה, ובשנת 2015 היא זכתה לראשונה במקום הראשון בטקס פרס מרטין פיירו בקטגוריית "התוכנית המוזיקלית" על הנחייתה בתוכנית.
אלבום האולפן הראשון של פסטורוטי, , הוא האלבום הנמכר ביותר אי פעם בארגנטינה של חברת Sony Music Latin, על פי נתוניו של אלברטו קלדרו, נשיאה של חברת Sony Music Latin. בסוף שנות ה-90, אמר נשיא סוני בריאיון לעיתון "La Nación", אלברטו קלדרו, כי אלבומה השני של פסטורוטי , הוא האלבום השני הנמכר ביותר אי פעם בארגנטינה של חברתו.
חידושה את מוזיקת הפולקלור הארגנטינאית בשנות ה-90 המוקדמות גרמה לשינוי הגישה המוזיקלית של צעירים וצעירות. כמו כן, נאמר עליה ידי רבים בארגנטינה ובאמריקה הלטינית שהיא "ההבטחה החדשה של מוזיקת הפולקלור הלאומי" יחד עם אמנים רבים אחרים כמו אבל פינטוס ולוסיאנו פריירה.
בשנת 2014 היא זכתה בפרס גראמי הלטיני יחד עם לילה דאונס ונינה פסטורי בקטגוריית "אלבום הפולקלור הטוב ביותר" ובשנת 2015 היא הייתה מועמדת לזכייה לראשונה בקריירה שלה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר" על אלבומה המשותף עם לילה דאונס ונינה פסטורי, , אולם הן לא זכו.
ביוגרפיה.
1996–1980: ילדותה, תחילת הקריירה ו-"Poncho al Viento".
פסטורוטי נולדה ב-12 באוקטובר 1980, בעיר קסילדה, הסמוכה לעיירה הקטנה ארקיטו בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה. פסטורוטי היא בתם הבכורה של גריסלדה היידי זקינו ועומר אלברטו פסטורוטי, שבמקור הם, גם כן, מהעיירה ארקיטו בפרובינציית סנטה פה שבארגנטינה. יש לה אחות צעירה בשם נטליה פסטורוטי שנולדה ב-15 באוגוסט 1982, גם היא, כמו אחותה הבכורה, זמרת ארגנטינאית מפורסמת, ובהכשרתה המקצועית היא עורכת דין וכותבת בקשות. אביה של פסטורוטי, עומר אלברטו פסטורוטי, שהיה קורא נלהב של הפואמה "מרטין פיירו" והיה נוהג לנגן להנאתו בגיטרה ובומבו, החדיר לבתו, פסטורוטי, את אהבתו לפולקלור הארגנטינאי כבר בגיל צעיר. קריירת השירה של פסטורוטי החלה בשנת 1988, כבר בגיל 8, כאשר לראשונה הופיעה בפסטיבל "Fiesta de la Soja" שהתקיים בפרובינציית סנטה פה, בו היא הרשימה את הקהל באנרגיה שלה ובקולה המרהיב. כמו כן, בשל נסיעותיה, הופעותיה וראיונותיה שהחלו כאשר החלה את קריירת השירה שלה, פסטורוטי החליטה לעזוב את בית ספרה.
אלבומה הראשון, "Pilchas Gauchas", יצא לאור בשנת 1994, אותו היא הקליטה תוך 8 שעות בתוך חדר אמבטיה של אולפן הקלטות. מטרתה העיקרית הייתה שיאפשרו לה להופיע ב-"Festival Nacional del Folklore de Cosquín" (בתרגום חופשי: הפסטיבל הלאומי של הפולקלור של קוסקין), אך בסופו של דבר היא נותרה מחוץ לאירוע עקב הוראה מגבוה שמנעה מקטינים להופיע אחרי חצות. על אף שהמארגנים לא אפשרו לה להופיע בפסטיבל בשנה הקודמת, הופעתה הראשונה כאמנית מקצועית התרחשה ביום שבת, ה-4 בנובמבר 1995 בפרובינציית בואנוס איירס. יחד עם אחותה נטליה, הן המשיכו להופיע בהופעות ברחבי המדינה על מנת להצליח ולהתפרסם, לכן הרשויות החליטו, בסופו של דבר, לאשר לפסטורוטי ואחותה, נטליה, להופיע ב-"Festival Nacional del Folklore de Cosquín" בשנת 1996 על אף היותן קטינות. הופעתה של פסטורוטי הייתה להצלחה כבירה והיא הוכתרה כמנצחת של הפסטיבל, ואף קיבלה את פרס "Cosquín de Oro" (בתרגום חופשי: קוסקין הזהב). להופעתה של פסטורוטי בפסטיבל עם אחותה הייתה השפעה חיובית על הקריירה שלה, כי לאחריו חברת התקליטים Sony Music החתימה אותה על חוזה ואפשרה לה להקליט ולהוציא לאור באותה שנה את אלבום האולפן הראשון שלה, "Poncho al Viento", שהצליח להימכר ב-800,000 יחידות תוך זמן קצר.
1997–1998: "La Sole" ו-"A mi gente".
בשנת 1997 החלה פסטורוטי סיבוב הופעות. במהלך השנתיים הראשונות של הקריירה שלה היא הופיעה ב-181 ערים ועיירות ברחבי ארגנטינה. כמו כן, יצא לאור אלבום האולפן השני שלה, "La Sole", שעשה הדי קולות בעיר בואנוס איירס ופרסם ברבים את שמה של פסטורוטי. שני אלבומי האולפן הראשונים שלה, "Poncho al Viento" ו-"La Sole", החלו לטפס במעלי המצעדים וברשימת רבי המכר. כמו כן, באותה שנה, פסטורוטי הופיעה כ-10 פעמים ב"תיאטרו גראן רקס", התיאטרון הגדול והחשוב ביותר בעיר בואנוס איירס, ומכרה כ-34,000 כרטיסים.
שיר הפתיחה של האלבום, "La Sole", הוא גרסת כיסוי השיר "Que nadie sepa mi sufrir" שהולחן במקור ב-1936 על ידי אנחל קברל למילותיו של אנריקה דיסאו, והתפרסם ברחבי אמריקה הלטינית. השיר, במרוצת השנים, הפך להצלחה גדולה ונעשו לו גרסאות כיסוי רבות על ידי מבצעים מרחבי העולם, ביניהם: פסטורוטי, אדית פיאף, מריה דולורס פרדרה, פלאסידו דומינגו, חוליו איגלסיאס וחוה אלברשטיין (השיר ידוע בגרסתה בשם "חיוכים" שנכתב על ידי לאה נאור).
בשנת 1998 הכפילה פסטורוטי את מספר הופעותיה בעיר בואנוס איירס, ארגנטינה והופיעה ביותר מ-20 קונצרטים, שוב ב"תיאטרו גראן רקס". היא נבחרה על ידי Sony Music Latin להיות נציגת ארגנטינה על מנת להלחין את השיר "Los sueños de todo el mundo", ולכלול אותו באלבום ההופעות החיות הראשון שלה, , שיצא לאור לרגל קיום מונדיאל 1998. כמו כן, פסטורוטי ליוותה באופן רשמי את נבחרת ארגנטינה בכדורגל בתחרות מונדיאל 1998 שנערכה בצרפת. הקונצרטים ב"תיאטרו גראן רקס" הפכו לאלבום ההופעות החיות הראשון שלה, שיצא לאור בהמשך השנה תחת הכותרת .
לאחר קיומו של מונדיאל 1998, פסטורוטי קיבלה במדריד שבספרד, את הודעתה של חברת Sony Music Latin על כך שנמכרו ברחבי העולם כמיליון יחידות של שני האלבומים שלה. כמו כן, Sony Music Latin דיווחו לתקשורת הארגנטינאית כי היא האמן שיצר את מספר המכירות הגבוה ביותר בפרק הזמן הקצר ביותר בהיסטוריית החברה, תוך לקיחה בחשבון את כל האמנים מכל הז'אנרים.
1999: Emoción, La Edad del Sol ו-"Yo sí quiero a mi país".
בשנת 1999, כאשר פסטורוטי הגיעה לשיא הקריירה שלה ונחלה הצלחה כבירה במדינות רבות, היא החליטה להשיק בושם לו היא קראה "Emoción" (בתרגום חופשי: רגש). פסטורוטי הבהירה: "מטרתי העיקרית עם השקת הבושם היא להקצות אחוז מהמכירות של הבושם להופעות, במיוחד בעיר הולדתי". מומחה הניחוח האחראי לריחו של הבושם היה ריצ'רד הרפין; הרפין הוא יוצר ניחוחות בינלאומיים למותגי יוקרה בינלאומיים כמו קלווין קליין, סלין דיון, מארק ג'ייקובס, ראלף לורן ומוצרי אייבון. הבושם הוא שילוב של עלי כותרת של ורדים ויסמין עם וניל, רמזים של שוקולד ורעננות שנותנים העלים של העגבנייה.
בחודשים הראשונים של אותה שנה, פסטורוטי הייתה שקועה בצילומים לסרט "La Edad del Sol" ("הגיל של השמש" שכותרתו של הסרט היא היפוך של אותיות שמה - Edad ו-Sol), שהיה גם הניסיון הקולנועי הראשון שלה. התסריט של הסרט הוא סיפור אודות טיול סיום לימודים, שבו אחת מהתלמידות היא אמנית מפורסמת המסתבכת בהפתעה. הסרט יצא לאור ב-1 ביולי 1999 וצפו בו יותר מ-1 מיליון צופים, אך המבקרים לא ראו בכך הישג מכובד לסרט.
המפיק הקובני אמיליו אסטפן, טס לארגנטינה על מנת לפגוש את פסטורוטי והפך במהרה למפיק האומנותי של אלבום האולפן השלישי שלה, "Yo sí quiero a mi país", שיצא לאור בשנת 1999. שירי האלבום, שהוקלטו במיאמי, הם בעלי מקצבים שונים אשר משתייכים לחלקים שונים באמריקה הלטינית אשר חוצים גבולות תרבותיים, הובילו לסיבוב הופעות של פסטורוטי במספר מדינות באמריקה הדרומית וברחבי העולם: אורוגוואי, פרגוואי, צ'ילה, מקסיקו, פרו, ארצות הברית וספרד.
2000–2001: הופעות בפסטיבלים, "Soledad" ו-"Libre".
בשובה של פסטורוטי מצרפת, פסטורוטי החלה להקליט את אלבום האולפן הרביעי שלה, "Soledad", שיצא לאור לראשונה באוקטובר 2000. לאחר יציאתו לאור של האלבום, היא הופיעה במרכז האמנויות ברביקן שבצפון הסיטי של לונדון לפני קהל של כ-1,800 צופים תחת שם המופע "Festival de Cine y Música Argentina".
בשנת 2001, המלחין אלכסנדר לרנר התבקש על ידי פסטורוטי להיות המפיק האמנותי של אלבום האולפן החמישי שלה, "Libre", אשר יצא לאור באותה השנה. "Libre" הושמע בתחנות הרדיו העיקריות וסיבוב הופעותיה של פסטורוטי התבצע ב"תיאטרו גראן רקס", בואנוס איירס.
2002: בתיאטרו קולון ו-"Soledad y Horacio: Juntos por única vez".