אלקטרוניקה קוונטית הוא מונח ששימש בעיקר בין שנות החמישים והשבעים כדי לציין את תחום הפיזיקה שעוסק בהשפעות מכניקת הקוונטים על התנהגות האלקטרונים בחומר, יחד עם האינטראקציה שלהם עם פוטונים. כיום, הוא נחשב לעיתים נדירות לתחום משנה בפני עצמו, והוא נספג בתחומים אחרים. פיזיקה של מצב מוצק לוקחת בחשבון את מכניקת הקוונטים, והיא עוסקת בדרך כלל באלקטרונים. יישומים ספציפיים של מכניקת הקוונטים באלקטרוניקה נחקרת בתוך פיזיקה של מוליכים למחצה. המונח גם הקיף את התהליכים הבסיסיים של ניתוח לייזר, שנלמד כיום כנושא באופטיקה קוונטית. השימוש במונח חפף עבודה מוקדמת על האפקט הול הקוונטי ואוטומציה סלולרית קוונטית.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה]]
[[קטגוריה:אופטיקה קוונטית]]
[[קטגוריה:אופטיקה]]
אלקטרוניקה קוונטית
מחוז מרכז-צפון (בורקינה פאסו)
מחוז מרכז-צפון הוא אחד מן 13 המחוזות בבורקינה פאסו, מדינה במערב יבשת אפריקה. בירת המחוז היא קאיה. נכון ל-2010, האוכלוסייה במחוז עומדת על 1,334,860 תושבים, כאשר 52.97% מהאוכלוסייה הן נשים. האוכלוסייה במחוז זה מהווה 8.49% מכלל אוכלוסיית המדינה. נכון ל-2007, שיעור האוריינות באזור זה נמדד ב-16.6% לעומת הממוצע הארצי שעומד על 28.3%. שטח המחוז הוא 19,829 קמ"ר.
גאוגרפיה.
המחוז כולל שלושה יובלים של הנהר וולטה: הוולטה האדום, הוולטה השחור והוולטה הלבן. מרקם הקרקע במחוז הוא נקבובי. הגובה הממוצע במחוז נע בין 200–300 מטרים מעל פני הים.
אקלים.
מזג האוויר במחוז הוא בדרך כלל חם לצד הגשמים היורדים במקום. העונה היבשה במחוז היא בדרך כלל מאוקטובר עד מאי, והגשמים שכיחים יותר מיוני עד ספטמבר. ממוצע הגשמים באזורים הצפוניים של המחוז מגיע ל-250 מ"מ לעומת האזורים הדרומיים שממוצע הגשמים הוא כ-1,000 מ"מ.
דמוגרפיה.
נכון לשנת 2010, האוכלוסייה במחוז עמדה על 1,334,860 כאשר הנשים מהוות כ-52.97%. אוכלוסיית המחוז מהווה כ-8.49% מסך האוכלוסייה במדינה. נכון לשנת 2007, כ-70% מהאוכלוסייה כוללת אנשים העובדים, 22% מועסקים, 15.1% לא עובדים ו-0.7% מובטלים. באותה שנה, סך אוכלוסיית תלמידי בית הספר במחוז הגיעה ל-230 תלמידים כאשר מתוכם 118 בנים ו-112 בנות.
פטנט כחול V
פטנט כחול V (מוכר גם בשם: E131) הוא צבע מאכל סינתטי שצבעו כחול כהה.
ברפואה, הצבע מסייע לטיפול מחלות הנוגעות לכלי הלימפה. בנוסף, הצבע משמש כחושף כתמים על השיניים והחניכיים. לרוב, כאשר הצבע נחשף לחומוציות גבוה, צבעו ישתנה לכתום.
באירופה, נעשה שימוש בצבע מאכל בייצור ביצה סקוטית, סוכריות גומי ועוד. צבע מאכל זה מיוצר בריכוז נמוך, מה שגורם לצבעו להיות כהה ועמוק. החיסרון בצבע מאכל זה הוא שהוא נחלש בחשיפה לאור.
הצבע נאסר בשימוש באוסטרליה ובארצות הברית מכיוון שבכירי ממשרדי הבריאות של מדינות הללו, חושדים כי צבע זו עלול לגרום לתגובות אלרגיות יחד עם תסמינים הכוללים גירוד, בחילות, לחץ דם ובמקרים נדירים אף הלם.
מצבים עצמיים
פיירו הסהרורי
3 כפול 7 פואמות מתוך 'פיירו הסהרורי' של אלבר ז'ירו (Dreimal sieben Gedichte aus Albert Girauds "Pierrot lunaire"), הידועה בקיצור בשם פיירו הסהרורי (Pierrot Lunaire), אופוס 21, הוא מלודרמה מאת ארנולד שנברג. ביצירה 21 פואמות שנבחרו מתוך תרגומו הגרמני של אוטו אריך הרטלבן לפואמות של המשורר הבלגי אלבר ג'ראד הנושאות את שם היצירה (במקור בצרפתית). הופעת הבכורה של היצירה שנמשכה בין 35 ל-40 דקות, התקיימה בברלין ב-26 באוקטובר 1912, עם אלברטין זהם כזמרת.
הדוברת (התפקיד לא מוגדר, אך בדרך כלל סופרן) שרה את המילים בסגנון שירה דיבורית, טכניקה בה שנברג השתמש ביצירותיו המוקדמות. היצירה היא א טונאלית, אך אינה מיישמת את שיטת 12 הטונים.
היצירה היא אחת מן הידועות של שנברג, אם לא הידועה שבהן ונחשבת לפריצת דרך במוזיקה במאה ה-20. הרכב הביצוע של היצירה שכולל חליל, קלרינט, כינור, צ'לו ופסנתר נושא את השם אנסמבל פיירו בעקבות היצירה.
כתיבת היצירה.
היצירה נכתבה במקור לזמרת אלברטין זהם כמחזור שירים לקול ופסנתר, עם שיריו של ג'ראד כטקסט המושר. הפואמות פורסמו ב-1884 ותורגמו מאוחר יותר לגרמנית על ידי אוטו אריך הרטלבן. שנברג החל להלחין את היצירה ב-12 במרץ 1912 והשלים אותה ב-9 ביולי של אותה שנה, כשההרכב הורחב לאנסמבל שכולל חליל צד (ובנוסף פיקולו), קלרינט (ובנוסף קלרינט בס), כינור (ובנוסף ויולה), צ'לו ופסנתר.
הופעות הבכורה.
לאחר 40 חזרות, שנברג וזהם (שלבשה להופעה בגדי ליצן בהתאמה לדמותו של פיירו) ביצעו את היצירה יחד עם האנסמבל ב-26 באוקטובר 1912 באולם קורלין-סאל שבברלין. התגובות ליצירה היו מעורבות. לדברי אנטון וברן, חלק מן הקהל שרק וצחק, אך לבסוף ההופעה הסתיימה ב"הצלחה לא מוחלטת". ביקורות נשמעו כלפי הטקסטים הקשים, שעליהן שנברג הגיב: "אם הם היו מוזיקליים, לאף אחד לא היה אכפת בכלל מהמילים. במקום זאת, הם היו שורקים את הלחנים".
היצירה בוצעה לאחר מכן מספר פעמים בגרמניה ואוסטריה במהלך 1912. באמריקה, בוצעה היצירה לראשונה בתיאטרון קלו בניו יורק ב-4 בפברואר 1923, כשנוכחים בקהל היו ג'ורג' גרשווין וקארל רגלס.
חלקי היצירה ונושאיהם.
"פיירו הסהרורי" מכיל 3 קבוצות של 7 פואמות. בקבוצה הראשונה, פיירו שר על אהבה, מין ודת, בקבוצה השנייה, על אלימות, פשע וחילול הקודש והקבוצה השלישית עוסקת בחזרתו הביתה בברגמו כשהוא נרדף על ידי עברו.
חלק ראשון
1. Mondestrunken (שיכור מן הירח)
2. Columbine (קולומבין)
3. Der Dandy (הדנדי)
4. Eine blasse Wäscherin (כובסת עדינה)
5. Valse de Chopin (וואלס שופן)
6. Madonna (מדונה)
7. Der kranke Mond (הירח החולה)
חלק שני
1. Nacht (Passacaglia) (לילה)
2. Gebet an Pierrot (תפילה לפיירו)
3. Raub (גנבה)
4. Rote Messe (המון אדום)
5. Galgenlied (שיר הגרדום)
6. Enthauptung (עריפת ראש)
7. Die Kreuze (הצלבים)
חלק שלישי
1. Heimweh (געגועים הביתה)
2. Gemeinheit! (וולגריות)
3. Parodie (פרודיה)
4. Der Mondfleck (כתם הירח)
5. Serenade (סרנדה)
6. Heimfahrt (Barcarole) (תחום הבית)
7. O Alter Duft (הו ניחוח עתיק)
שנברג שהסתקרן מנומרולוגיה, משתמש במוטיב של המספר 7, כשכל קבוצת שירים מונה 7 שירים והאנסמבל (כולל המנצח) מורכב מ-7 אנשים. זוהי יצירתו ה-21 של שנברג והיא כוללת 21 חלקים, כשהיא בוצעה לראשונה ב-12 במרץ 1912. עוד מספר אשר משמש כמוטיב הוא 3 ו-13: כל פואמה כוללת 13 שורות, כשבכל פואמה, כל שורה ראשונה חוזרת פעמיים, פעם אחת באמצעה ופעם נוספת- בשורה האחרונה.
מאפיינים מוזקליים.
"פיירו הסהרורי" כתוב בצורה קלאסית וכולל טכניקות כמו קאנון, פוגה, רונדו וקונטרפונקט. הפואמה היא גרסה גרמנית לרונדל הצרפתי המסורתי עם רפרן כפול. כל שיר כולל 3 בתים המכילים 4+4+5 שורות, כשהשורה הראשונה המתפקדת כרפרן (A) חוזרת בשורות השלישית והשביעית והשורה השנייה כרפרן נוסף (B) חוזרת בשורה השמינית.
הרכב הכלים משתנה במהלך היצירה. האנסמבל כולו מנגן רק בשירים 11, 14 וב-4 השירים האחרונים.
הסגנון הא טונאלי ואקספרסיוניסטי של הטקסט, עם הדים של קברט גרמני, מכניס חיים לפואמה. שירת הדיבור היא סגנון בו הזמרת משתמשת במקצבים וגבהים ספציפיים, אך היא אינה שומרת על הגובה, מה שנותן לשירה תחושה של עלייה וירידה כמו דיבור.
ביצועים.
ליצירה הוקלטו ביצועים רבים, עליהם ניצחו רבים וידועים כמו פייר בולז ורוברט קרפט. ב-1996, ביצעה הזמרת ביורק שידועה באהבתה למוזיקת אוונגרד בפסטיבל ורבייה תחת ניצוחו של קנט נאגנו.
מרקוס אנטוניוס יוליאנוס
מרקוס אנטוניוס יוליאנוס (Marcus Antonius Julianus) היה פרוקוראטור (משגיח, נציב) ביהודה בשנת 70 לספירה, בזמן המרד הגדול של יהודי ארץ ישראל ברומא.
יוליאנוס קיבל את תפקיד המשגיח במקום קודמו, גסיוס פלורוס, שלא מנע את התפרצותו של העימות עם היהודים. אולם גם יוליאנוס נכשל בעצירת המרד מלהפוך למלחמה.
ייתכן שמרקוס אנטוניוס יוליאנוס היה קרוב משפחתו של מרקוס אנטוניוס פליקס, הנציב ביהודה בין השנים 52–58.
יוסף בן מתתיהו מציין את שמו של מרקוס אנטוניוס יוליאנוס בין "ששת בכירי המפקדים" של טיטוס במצור על ירושלים (70), אותם הוא כינס בט' באב כדי לדון בשאלת גורלו של בית המקדש. חמשת האחרים היו מפקדי לגיונות הצבא ואילו אנטוניוס יוליאנוס היה "הפרוקורטור של ארץ יהודה".
מאחר שעל פי דברי יוספוס, היו הרבה סופרים שעסקו במלחמה היהודית ברומאים, מתקבל על הדעת שאחד מהם היה אנטוניוס יוליאנוס, הפרוקוראטור של יהודה בזמן המרד, שניתן לזהות אותו עם אותו "אנטוניוס יוליאנוס", שהסופר מינוקיוס פליקס ציין שכתב חיבור היסטורי הנוגע ליהודים או למלחמתם. אולם חיבור זה אבד.
אבי עופרים
אבי עופרים (5 באוקטובר 1937 – 4 במאי 2018) היה זמר ישראלי, שהתפרסם כחלק מהצמד אסתר ואבי עופרים. במהלך הקריירה כזמר זכה ב-59 אלבומי זהב.
ביוגרפיה.
אבי עופרים נולד בצפת בשם אברהם רייכשטט. סבו נולד באוסטריה ואביו, צבי, נפטר כשאבי היה צעיר.
בגיל 12 החל ללמוד בלט. בצעירותו לימד ריקוד בבתי ספר ובגיל 18 היה בעלים של סטודיו לבלט.
בשנת 1957 הכיר את אסתר זייד כשהייתה בת 16, ולימד אותה לרקוד. בשנת 1958 הקים עם שמוליק קראוס את צמד "העופרים".
בסוף שנות ה-50 שיבץ הבמאי האמריקני אוטו פרמינגר את אסתר ואבי עופרים לתפקידי משנה בסרט "אקסודוס", שהועלה לאקרנים בסוף שנת 1960.