ב-1934, לונג וג'יימס נו, שהיה מוכר נפט עצמאי וחבר בסנאט של לואיזיאנה, יצרו תאגיד נפט שנוי במחלוקת בשם "Win or Lose". הפירמה נועדה להשיג זיכיונות על קרקעות ממשלתיות כדי שבעליה יוכלו לגרוף רווחים גדולים ולהחכיר את הזכויות על המינרלים לתאגידי הנפט הגדולים. למרות שהעניין היה חוקי, הפעילויות לא נודעו לציבור. לונג הרוויח מכך והשתמש בהונו למטרות פוליטיות.
ב-1934, החל לונג לארגן את ממשלת לואיזיאנה בצורה שהקטינה את סמכות העיריות באזורים שהתנגדו לו כמו ניו אורלינס ובאטון רוז'. המושל השיג כוח למנות את כל עובדי המדינה. לונג העביר מס על "שקרים" (מס עיתונות), ומס של שני אחוזים על הכנסות מפרסום בעיתונות. בנוסף יצר לשכה לזיהוי פושעים, כוח מיוחד של שוטרים שהיו כפופים למושל. המועצה המחוקקת חוקקה את אותו המס על נפט שכמעט הוביל להדחתו ב-1929, כדי שיוכל לקדם קידוחי נפט בלואיזיאנה. לאחר שחברת סטנדרד אויל הסכימה ששמונים אחוזים מהנפט לייצוא יקדחו בלואיזיאנה, החזיר לונג את רוב ההכנסות ממסים.
שנתו האחרונה: 1935.
בקיץ 1935, מועדוני חלוקת העושר של לונג מנו כ-7.5 מיליון חברים ברחבי המדינה, הוא נאם בפני עשרים וחמישה מיליון מאזינים ברדיו, וקיבל יותר מ-60,000 מכתבים בשבוע מתומכים. בשנתו האחרונה, עסק לונג בניסיונו להיבחר לנשיא וניסה להגביל את השפעת יריביו מלואיזיאנה. לאחר הירצחו, המנגנון הפוליטי שבנה התפרק, למרות שנותר כוח חזק במדינה עד לסוף המאה העשרים.
שאיפות נשיאותיות.
גם כסוכן מכירות, התוודה לונג בפני אשתו שברגע שייבחר לתפקיד ממלכתי זוטר, יהפוך למושל, לאחר מכן לסנאטור, ולבסוף ימונה להיות נשיא ארצות הברית. בחודשים האחרונים לחייו, פרסם ספר המשך לאוטוביוגרפיה שלו, שנקרא "ימי הראשונים בבית הלבן", בו פירט את תוכניותיו למקרה בו יבחר לנשיאות ב1936. הספר פורסם לאחר מותו.
לונג נורה כחודש לאחר שהכריז שירוץ לתפקיד. היסטוריונים טוענים שרצה לאתגר את רוזוולט בהתמודדות על המועמדות הדמוקרטית ב-1936, בידיעה שיפסיד במירוץ אולם ישיג יחסי ציבור נאים. לאחר מכן יפרוש מהמפלגה וייצור מפלגה שלישית, עם תוכנית חלוקת העושר בתור מצע. הוא קיווה להשיג את תמיכתו של צ'ארלס קוגלין, כומר קתולי ושדרן רדיו פופוליסטי. בנוסף קיווה לזכות בתמיכת פופוליסטים אחרים. בוויסקונסין, העיתון הפרוגרסיבי טען שאמנם הוא לא מסכים עם כל טענותיהם של קוגלין ולונג, אולם מסכים עם טענתם שיש לחלק את העושר מחדש.
באביב 1935, יצא לונג לסיבוב נאומים לאומי. הוא משך קהל רב לנאומיו. הוא שאל את תומכיו האם הם מאמינים בחלוקה מחדש של העושר, והם ענו לו תשובה מוחצת בקול רם. ממשל רוזוולט דאג בנוגע להתגברות האהדה כלפי לונג, וב-4 במרץ 1935, גינה הגנרל יו ג'ונסון את לונג ואת קוגלין ברדיו, וטען שהם צמד דמגוגים. סקר סודי שהוזמן בידי יו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית בתחילת 1935, נועד לגלות אם לונג הצליח להכות שורש בקרב הבוחרים. הסקר הראה שיוכל לזכות בכארבעה מיליון מצביעים, או עשרה אחוזים מהקולות. רבים חששו שבכך יגנוב קולות מהדמוקרטים. אם היה זוכה ב-100,000 קולות בניו יורק, למשל, מדינה בעלת אלקטורים רבים, יוכל לגרום להפסד של הדמוקרטים. רוזוולט טען שלונג מתכוון להיות מועמד כמו היטלר בבחירות. לאחר שיפסיד בבחירות המקדימות, יפרוש, יקים מפלגה שלישית, ויעזור לרפובליקנים לנצח. המדינה, לטענת רוזוולט, תגיע למצב כה גרוע ב-1940, עד שלונג יוכל להפוך לדיקטטור.
מתיחות בלואיזיאנה.
ב-1935, ריכוז הכוח של לונג הוביל לרצון של אויביו להתנגד לו בעזרת נשק. יריביו דרשו לבצע הפיכה כנגדו. בינואר, נוצר איגוד בשם "איגוד העסקה ההוגנת", שהתנגד ללונג. היו בו מושלים לשעבר וראש עיריית ניו אורלינס. ב-25 בינואר, מאתיים חברים חמושים של הארגון השתלטו על בית המשפט בבאטון רוז'. לונג גרם למושל להביא את המשמר הלאומי, להכריז על ממשל צבאי, לאסור על התקהלויות של שני אנשים או יותר, ולאסור על פרסום ביקורת כנגד עובדי מדינה. אנשי האיגוד עזבו את בית המשפט, אולם היה מאבק קטן, בו השתמשו בגז מדמיע ובכדורים חיים.
בקיץ 1935, קרא לונג לעוד שתי התכנסויות של המועצה המחוקקת. חוקים עברו במהירות ללא בקרה. החוקים החדשים ריכזו עוד כוח בידיו, ויצרו רשויות חדשות שאליהן מינה את נאמניו: רשות מיסים ואיגרות חוב שהייתה היחידה שיכלה לאשר הלוואות לממשל המקומי, מועצת עיתונות חדשה שיכלה לשלול רישיונות של עיתונים מתנגדים, ועדה חדשה לפיקוח בחירות שתמנה את כל משגיחי הקלפיות, וגם ועדת צנזורים. כוחו של ראש עיריית ניו אורלינס בוטל. לונג התרברב שהשתלט על כל מוסד בניו אורלינס.
התנקשות.
לונג נורה חודש לאחר שהכריז על רצונו להתמודד על הנשיאות. באותו היום, יום ראשון, ה-8 בספטמבר 1935, היה לונג בבירת לואיזיאנה וניסה להעביר חוק שיוכל לשנות את הרכב בית המשפט. ב-9:20 בערב, כמה רגעים לאחר שבית הנבחרים העביר את החוק, חתנו של אחד מהשופטים שיכול היה להיפגע מכך, רופא מבאטון רוז', התקרב אל לונג וירה בו מטווח אפס. שומרי ראשו החזירו אש והמתנקש נהרג מיד. לונג הובהל אל בית החולים ומת כעבור יומיים, ביום שלישי, ה-10 בספטמבר 1935. הוא היה בן 42, ומילותיו האחרונות היו "אלוהים, אל תתן לי למות. יש לי עוד כל כך הרבה דברים לעשות". כמה היסטוריונים טענו שלונג מת רק לאחר שאחד מהכדורים של שומרי ראשו פגע בו.
לוויה.
גופתו של לונג הולבשה בחליפת טוקסידו וארון הקבורה שלו, שהיה עשוי נחושת וארד ומצופה זכוכית, הוצב בבירת לואיזיאנה. כ-200,000 אנשים עברו ליד ארון הקבורה שלו. לונג נקבר בקפיטול שבנה בלואיזיאנה, שמולו ניצב פסל שלו משקיף. בתוך הקפיטול, יש שלט שמראה את אזור ההתנקשות.
מורשתו.
לונג היה חלוץ בתחומים רבים במסעות בחירות, כמשאיות עם רמקולים ותשדירים ברדיו. רוב השפעתו הייתה על מדינת לואיזיאנה. נטען שהאמין בעם כמו שהעם האמין בו. ארגונו השתמש במינויים פוליטיים, בשלילת טובות הנאה, לחץ כלכלי, ריכוזיות פוליטית ולעיתים גם באלימות. לונג פקד על חלק גדול מהאוכלוסייה שהאמין בכך שדאג לרווחתם, בניגוד למושלים המנותקים ששלטו אז במדינה.
למרות ששיטותיו הפרו את הנורמות האמריקניות, לונג דאג לאנשי לואיזיאנה והשקיע רבות בתשתיות, חינוך ובריאות. הוא גם התנגד לשימוש בגזע לצורך פוליטיקה, ושיפר גם את מצבם של השחורים העניים במדינה, בניגוד לפוליטיקאים דרומיים רבים באותה התקופה.
תשתיות.
לונג יצר תוכנית עבודות ציבוריות בלואיזיאנה שלא נראתה כמותה בדרום, כשכבישים, גשרים, בתי חולים, בתי ספר ומבני ציבור רבים שבנה עוד עומדים על תלם. במהלך ארבע שנותיו כמושל, הוא הגדיל את מספר הקילומטרים הסלולים מ-532 קילומטרים ל-3,703, וגם הוסיף עוד 4,531 קילומטרים בדרכי עפר. ב-1936, תוכניותיו הכפילו את מספר הכבישים במדינה. הוא בנה 111 גשרים והחל בעבודות על הגשר הראשון מעל נהר המיסיסיפי, שנקרא על שמו. הוא בנה אחוזה חדשה למושל ואת בניין הקפיטול החדש, שהיה בזמנו הבניין הגבוה ביותר בדרום. העבודות סיפקו אלפי משרות שהאזרחים הזדקקו להם במהלך שנות השפל הגדול, בעיקר לכ-22,000, או עשרה אחוזים מעובדי הכבישים במדינה.
חינוך.
ספרי הלימוד שלונג חילק בחינם, בתי הספר שבנה וההסעות שמימן שיפרו והרחיבו את מערכת החינוך הציבורית. מערכת לימודי הערב שלו לימדה כ-100,000 מבוגרים לקרוא. הוא הרחיב את המימון לאוניברסיטה, שילש את מספר הלומדים בה והנהיג מלגות לתלמידים משכבות חלשות.
ביטוח בריאות.
לונג הקים באוניברסיטת לואיזיאנה פקולטה לרפואה. הוא הכפיל את המימון למערכת בתי החולים של העיר, בנה בית חולים חדש בניו אורלינס, וביצע רפורמות והעלה את המימון לבתי החולים לחולי נפש במדינה. תוכניותיו הקטינו בצורה דרמטית את שיעורי התמותה בלואיזיאנה וסיפקו חיסונים בחינם לכ-70% מהאוכלוסייה. בנוסף ביצע רפורמות בבתי הכלא, וסיפק טיפול רפואי וטיפולי שיניים לאסירים. הממשל שלו מימן את חיבור הערים לגז טבעי, ובנה נמל תעופה בניו אורלינס.
הטבות לאזרחים.
לונג קיצץ מיסים על רכוש והקטין את תעריפי השירותים. ביטול מס הבוחרים ב-1935 הוביל לעלייה של 76% בשנה בכמות הבוחרים. הפטור ממס שהטיל על רכישת בתים ביטל את מס הרכוש לרוב האזרחים על רכוש שעלה פחות מ-2,000 דולר. בנוסף העביר חוק שהרחיב את הזמן שניתן לאנשים כדי לשלם את חובותיהם. מעורבותו האישית במערכת הבנקאות של לואיזיאנה מנעה סגירת בנקים ושמרה על המערכת יציבה- כש-4,800 בנקים קרסו ברחבי המדינה, בלואיזיאנה קרסו רק שבעה.
פוליטיקה.
בתוך המפלגה הדמוקרטית בלואיזיאנה, לונג פילג את המפלגה בין תומכיו ומתנגדיו. אחיו, ארל, נבחר לתפקיד סגן המושל ב-1936, ולמושל ב-1948 וב-1956. מתנגדי לונג הבטיחו לשמור על תוכניותיו האהודות אולם התנגדו לשחיתות, בלי לתקוף את לונג עצמו. בנו, ראסל, היה סנאטור בין 1948 ל-1987. הוא היה חבר בוועדה הכלכלית בסנאט וביצע רפורמה בחוקי המס. הוא תמך במיסים נמוכים לעסקים, והעביר רפורמות במס שעזרו לעובדים ולאוכלוסיות נזקקות.
המנגנון הפוליטי שלונג יצר נחלש עם מותו, אולם נותר חזק במדינה עד לבחירות ב-1960. חלקים ממנו שרדו עד לסוף המאה העשרים. המצע החברתי שלו ותוכניותיו הפופוליסטיות פילגו את המדינה עד ל-1960. סגנונו הפוליטי עורר השראה בקרב פוליטיקאים שניסו לחקות אותו. אחיו ארל ירש את המנגנון שלו והפך למושל בקלות.
מותו של לונג לא חיסל את כוחה של משפחתו. אלמנתו, רוז, החליפה אותו בסנאט, ובנם ראסל נבחר לסנאט ב-1948. בנוסף למינויו של ארל לתפקיד המושל, אחיו יוליוס מונה להיות התובע המחוזי, ואחיו ג'ורג' נבחר לקונגרס ב-1952.