לרוב, מקור ההדבקה הוא אדם נגוע המפריש את הפסיקונים בצואתו או מי שתייה מזוהמים (מחזור צואה-פה). רסיסי צואה הנגועים במחלה יכולים לזהם פירות וירקות המושקים במי ביוב וגם את הידיים, אם אין מקפידים לרחוץ אותן היטב לאחר עשיית הצרכים.
בושידו (קומיקס)
בושידו (באנגלית: Bushido) היה דמות בדיונית של גיבור על שהופיע בחוברות הקומיקס הטיטאנים הצעירים ביקום DC קומיקס.
בושידו הוא האלטר אגו של ריוקו אורסונו, מתבגר יפני שנהפך לבושידו לאחר מות אמו, מעשה שמלווה היסטוריה ארוכה של שושלת משפחתית בה חיו גיבורים מכובדים. הוא פגש לראשונה בקבוצת הטיטאנים הצעירים כאשר אלה הגיעו ליפן כדי לשחרר את חברם לקבוצה ביסט בוי מהשפעתו של השד טנגו. בהמשך, הוא הצטרף לקבוצת "הטיטאנים ל.א." זמן קצר לפני התפרקותם, ובאירועי "יום הדין" נלחם בשדים שיצאו ממעמקי הגיהנום. באירועי המשבר האינסופי של שנים 2005–2006, הוא נלחם יחד עם חברי הקבוצה בסופרבוי פריים נטול הרסן, שהשתמש בראיית החום שלו כדי לקרוע אותו לגזרים.
במהלך אירועי "הלילה האפל ביותר", בושידו קם לתחייה כחבר חיל הפקחים השחורים יחד עם גיבורים אחרים שמתו בידי סופרבוי פריים. הוא עושה את דרכו לעבר כדור הארץ כדי להתעמר בסופרבוי פריים, אך זה האחרון משמיד אותם בעזרת טבעת הכוח השחורה.
בושידו הופיע בעונה החמישית של הסדרה המצוירת הטיטאנים בפרק "קוראים לכל הטיטאנים", שם הוא מתואר כסמוראי צעיר ושקט, כשהוא פוגש את רובין והופך לחבר כבוד בקבוצה. נראה כי הכוח היחידי שלו הוא מיומנות בחרב, לאחר זמן קצר שבו נהפך בושידו לחבר מכובד הוא נקלע למארב על ידי קאטארוהו. למרות מיומנותיו בחרב הוא לא מסוגל להביס את קאטרוהו, ומוקפא יחדיו עם הרבה טיטאנים אחרים. לאחר זמן מה הוא משוחרר עם כל הטיטאנים על ידי מאס ומצטרף לקרב.
אנדרטת הטייסים הטורקים
אנדרטת הטייסים הטורקים היא אנדרטה המצויה כ-800 מטרים מזרחית לכביש 92 בקרבת האון. האנדרטה מנציחה את זכרם של שני טייסים טורקיים שמטוסם התרסק במקום ביום שישי, ה-27 בפברואר 1914, בדרכם מדמשק לירושלים.
מטרת הטיסה וסופה.
בשנת 1914 היה חיל האוויר העות'מאני בן שנה, ולרגל המאורע החליט הסולטאן להשתמש בחיל האוויר על מנת לחזק את שלטונו ברחבי האימפריה העות'מאנית ולעורר גל של פטריוטיות ורגשות לאומיים על ידי מטס ראווה מעל ערי האימפריה. הטיסה נערכה על ידי 2 מטוסים שיצאו בפער של 3 ימים אחד מהשני. מסלול הטיסה החל באיסטנבול והיעד היה אלכסנדריה עם עצירות ראווה מתוכננות בירושלים וקהיר ועצירות תדלוק במספר נוסף של מקומות (בין השאר גם בסמח'). באופן בלתי מתוכנן, עצרו שני המטוסים בדמשק לתיקונים ומשם המשיכו לכיוון ירושלים. זו הייתה טיסה במסגרת תחרות בין המעצמות הגדולות על מנת להרשים בהישגי הטייסים.
במטוס שהתרסק בהאון, ששמו היה "העזרה הלאומית", טסו יזבאשי (סרן) פתחי ביי ומולאזם אוול (סג"ם) צאדק ביי. שני הטייסים, מהבכירים בחיל האוויר של האימפריה העות'מאנית, לא הכירו את משטר הרוחות באזור הכנרת. כאשר הגיעו למצוק, הרוח המזרחית (שרקיה) טלטלה את המטוס וריסקה אותו לקרקע מעל האון. מושל טבריה חצה את הכנרת בסירה ומצא את שרידי המטוס וגופות הטייסים, ואלה הועברו לתחנת הרכבת סמח' ומשם, ברכבת מיוחדת, לקבורה ממלכתית בדמשק סמוך לקבר צלאח א דין.
המטוס השני נחת בשלום על חוף הים מצפון ליפו ולאחר תדלוק ניסה להמריא אולם לא הצליח להתרומם לגובה מספיק והתרסק לים. צופים שהביטו במחזה מיהרו לים להציל את הטייסים אולם הצליחו להציל רק אחד מהם. הטייס השני, נורי ביי, הסתבך עם חגורת הבטיחות וטבע. לאחר הלוויה ממלכתית ביפו הועבר הארון, ברכבת, לדמשק והטייס נקבר לייד שני הטייסים שנהרגו במטוס הראשון.
תיאור האירוע.
צבי אילן בספרו מביא את התיאור שהופיע בעיתון "החרות" מכ"ד אדר תרע"ד בהתייחס לנפילת המטוס השני לחוף תל אביב:
עיתון הפועל הצעיר כותב על תהלוכת האבל ביפו כי "ההלוויה הייתה נהדרת" וצעדו בה יהודים רבים. בעקבות האסון קיים בנק אנגלו-פלשתינה אספה של עסקני יפו שבה הוחלט להגיש לממשלה הטורקית בתור מתנה אווירון בשם "ישראל".
מערכת העיתון מוריה כתבה:
הקמת האנדרטה.
לאחר ההלוויה הממלכתית הורה שר הצבא העות'מאני אנוור פאשה על הקמת אנדרטה לזכר הטייסים במקום ההתרסקות. על האנדרטה מופיעה כתובת בטורקית באותיות ערביות: "פאתיחה (פרק א' בקוראן) לנשמותיהם של החללים יזבאשי (סרן) פתחי ביי ומולאזם אוול (סג"ם) צאדיק ביי אשר נפלו בנקודה זו בגלל חילופי הרוח שקרתה כשטסו מאיסטנבול למצרים למטרה עליונה של הצבא העות'מאני".
לאחר מלחמת העצמאות הוזנח המקום מאחר שהיה קרוב לקו הגבול ולא ניתן היה לגשת אליו. רק לאחר מלחמת ששת הימים שופץ המקום בסיועה של ממשלת טורקיה שממשיכה לממן את תחזוקת האתר. את עיקר עבודת שיקום האתר ותחזוקתו לקח על עצמו ירח פארן, חבר קיבוץ האון, ועשה זאת בהתנדבות החל משנות ה-90 עד מותו בשנת 2020.
יהדות רוסיה
יהדות רוסיה היא קהילה גדולה ומגוונת שהתקיימה באזורי רוסיה הצארית והאימפריה הרוסית, מאוחר יותר בברית המועצות, וכיום שורשיה הגאוגרפיים כוללים את הפדרציה הרוסית (מדינת רוסיה) ואת מדינות ברית המועצות לשעבר.
הקהילה היא יהודית-אשכנזית במקורה. עד לסוף המאה ה-18 חל איסור גורף על יהודים לחיות ברוסיה הצארית. יהודים בודדים בלבד קיבלו היתר ישיבה מוגבל. בשלהי המאה ה-18 חולקה פולין בין האימפריה הרוסית, אוסטריה ופרוסיה. כתוצאה מכך התווספו לרוסיה שטחים מרוסיה הלבנה, מליטא, מאוקראינה המערבית וממחוזות פולין – שטחים שבהם חיו יהודים רבים. בעקבות התרחבות שטחה של רוסיה, מאות אלפי יהודים הוכנסו לגבולות רוסיה, והחל מסוף המאה ה-18 נוצר ברוסיה המרכז היהודי הגדול ביותר באירופה.
לאחר ששטחה של רוסיה התרחב, לא יכלה הממשלה לגרש את היהודים והקציבה להם שטח מחיה שרק בו הם יוכלו לגור, שטח זה נקרא: "תחום המושב" (תחום שהוכל בשטחים החדשים שרוסיה סיפחה). כמו כן, הטילה הממשלה הרוסית על היהודים הגבלות שונות ומיסים כבדים כדי להצר את צעדי היהודים בחייהם הכלכליים.
החל משנת 1881 החלו הפרעות ביהודים (הסופות בנגב). בעידודם של הצארים אלכסנדר השלישי וניקולאי השני, חלו פרעות קישינב בשנת 1903 ומשפט בייליס בשנת 1911 ולכן בין שנת 1881 ועד למלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 נמלטו יהודים רבים מרוסיה, רובם לארצות הברית ומערב אירופה, ואחוז קטן בחר להגר לארץ ישראל. ברוסיה שגשגה בין היתר התנועה הציונית והוקמו בה תנועות חיבת ציון ועוד תנועות מהפכניות אחרות.
האזור הנרחב של האימפריה הרוסית וברית המועצות לאחריה היה ביתה של הקהילה היהודית הגדולה בעולם במשך שנים ארוכות. כמותה החלה להידלדל כתוצאה מההגירה הגדולה מהאימפריה הרוסית (בעיקר לאמריקה) בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20; בהמשך, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, עברו חלקים ניכרים מאוכלוסיית תחום המושב לשליטת המדינות החדשות שהוקמו בשטחי מערב האימפריה לשעבר; במקביל, יהודים רבים מצאו את מותם במהלך המהפכה ותחת השלטון הסובייטי; שואת יהודי אירופה הכחידה כמות ניכרת מיהדות ברית המועצות; התבוללות מאסיבית והאתאיזם הרשמי במדינה הביא ל"היעלמות" כמות נכבדה מיהודי ברית המועצות; ולבסוף, הליברליזיציה בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים הביאה להגירה נרחבת של היהודים, בחלקה לישראל – העלייה הגדולה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים (וכן לארצות הברית, גרמניה, קנדה, ואוסטרליה). כיום, הקהילות היהודיות מהוות כאחוז מהאוכלוסייה, ואף פחות, בכל אחת ממדינות ברית המועצות לשעבר.
לפי נתוני מרשם האוכלוסין הרוסי ב-2010 רשומים במדינה כ-150 אלף יהודים. לפי הערכתו של סרג'ו דלה-פרגולה בשנת 2007 היו בה 207 אלף יהודים. עם זאת, ארגונים ואישים יהודים נוקטים במספרים גבוהים יותר.
היסטוריה.
היהודים הראשונים שישבו באזורי רוסיה של היום הם יהודי ההרים, שישבו באזור הקווקז - צ'צ'ניה ודאגסטן. הם ישבו באזורים אלו עוד מימי חורבן בית ראשון, אך ייתכן שכבר מימי גלות אשור. היהודים ישבו בעיקר לחופי הים השחור, חצי האי קרים וגאורגיה לאחר שנרדפו בתקופה ההלניסטית ובזמן מלחמות המוסלמים באימפריה הפרסית.
בערך בתקופת ימי הביניים, החלה הגעת סוחרים יהודים לשטחים הפנימיים של רוסיה ואל שטחיה של ממלכת הכוזרים. תחת השפעת היהודים התגייר בולאן, מלך הכוזרים, ובעקבותיו כל המעמד השליט של הכוזרים החל מאמצע המאה השמינית ועד תחילת התשיעית לספירה. לאחר תבוסת הכוזרים מידי סביאטוסלאב הראשון מקייב, ברחו יהודים רבים מקרים והתיישבו צפונה יותר.
תקופת רוס של קייב.