השיר הגיע לעשירייה הראשונה בניו זילנד ובריטניה, ולעשרים המקומות הראשונים באוסטרליה, קנדה, אירלנד וארצות הברית. הווידאו קליפ הנלווה מציג את קינגסטון וביבר במסיבת בריכה בבית משותף, אשר נרדפים על ידי אותה נערה.
רקע ופרסום.
השיר הושמע לראשונה ב-4 במרץ 2010, באתר האינטרנט של ריאן סיקרסט, והוא פורסם רשמית ב-23 במרץ 2010, ארצות הברית. השיר הוא בסגנון דאנס-פופ, עם השפעות של R&amp;B ורגאיי.
לא תלך רכיל בעמיך
לא תלך רכיל בעמיך היא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיה אסור להעביר מידע שעלול לסכסך, או לספר לשון הרע. מקור האיסור ב.
גדרי המצווה.
בתורה ישנו איסור על רכילות , ומבואר בתלמוד () שנכלל בזה לאסור על דיין שהיה מהמיעוט המזכה לספר למחויב שהוא היה מהמזכים ופלוני ופלוני חייבוהו, והוסיפו על כך גם את הפסוק , המלמד לאסור לספר כל דבר הנאמר לאדם על סמך אמון שלא יספר.
הרמב"ם כתב ב"משנה תורה":
הכסף משנה מדייק ברמב"ם שהרכילות אסורה גם כשהמדבר סבור שאין בזה גנאי, עצם הפעולה של הטענת דברים מזה לזה, הרי זה נכלל באיסור רכילות. ).
עוד כתב הרמב"ם:
טעמי המצווה.
על פי היהדות, חברה לא יכולה להתקיים כאשר יש רכילויות ולשון הרע בין אחד לשני, רכילות גורמת לריבים וסכסוכים, חברה אנושית ללא רכילות היא חברה טובה יותר. רש"ר הירש כותב "במקום שרוח רכילות שולטת, אין להאמין בריע ואין לבטוח באלוף, כל אדם חייב לשמור פתחי פיו, לבל יספר לאחר על ענייניו הפרטיים" (הרב הירש פרשת קדושים פרק יט פסוק טז).
Yes Oh Hd
יחסי אוקראינה–רוסיה
יחסי אוקראינה–רוסיה (באוקראינית: Українсько-россійські відносини, ברוסית: Российско-украинские отношения) הם כינוי ליחסים הבינלאומיים בין הפדרציה הרוסית לאוקראינה. בין שתי המדינות לא מכוננים כל קשרים דיפלומטיים בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בין שתי המדינות כוננו יחסים בינלאומיים במהלך שנות ה-90, מיד עם פירוק ברית המועצות, אשר גם רוסיה וגם אוקראינה היו חלק מהרפובליקות שהרכיבו אותה. היחסים הבין-ממשלתיים המסובכים בין שתי המדינות עברו תקופות של קשרים, מתחים ועוינות גלויה מאז 1991. ב-2014, היחסים הידרדרו עם תחילת הסכסוך האוקראיני-רוסי, מה שגרר לביטול מספר הסכמים וקשרים הכלכליים בין השתיים. ב-24 בפברואר 2022, רוסיה פתחה בפלישה לאוקראינה, מה שגרם לאוקראינה לנתק את כל הקשרים הדיפלומטיים הפורמליים עם רוסיה.
לרוסיה הייתה שגרירות בקייב וקונסוליות בחרקוב, בלבוב ובאודסה. לאוקראינה היו שגרירות במוסקבה וקונסוליות ברוסטוב על הדון, בסנט פטרסבורג, ביקטרינבורג, בטיומן ובולדיווסטוק.
היסטוריית היחסים.
רוס של קייב.
אוקראינה ורוסיה חולקות הרבה מההיסטוריה שלהן. קייב, הבירה המודרנית של אוקראינה, מכונה לעיתים "אם הערים הרוסיות" או "עריסתה של הציוויליזציה הרוסית", בזכות עוצמתה של רוס של קייב, המדינה הסלאבית הראשונה באירופה, ממנה התפתחו גם רוסיה וגם אוקראינה.
נסיכות מוסקבה, רוסיה הצארית והאימפריה הרוסית.
לאחר הפלישה המונגולית לרוסיה ההיסטוריות של העם הרוסי והעם האוקראיני החלו להסתעף. נסיכי מוסקבה הצליחו לאחד תחת שלטונם את כל שרידי הפרובינציות הצפוניות של רוס הקייבית, ואלה הפכו למדינה רוסית רבת עוצמה. אוקראינה לעומת זאת הייתה תחת שליטתה של הדוכסות הגדולה של ליטא, ואחר כך באיחוד הפולני-ליטאי. בתוך האיחוד, הקוזאקים הלוחמים מזפוריז'יה סירבו לעבור "פולוניזציה" ולאמץ את הזהות הפולנית. הללו התעמתו לעיתים קרובות עם ממשלת האיחוד, אשר הייתה בשליטת האצולה הפולנית. התסיסה בקרב הקוזקים הובילה אותם להתקומם נגד האיחוד ולבקש איחוד עם רוסיה, עמה הם חלקו הרבה מן התרבות, השפה והדת. איחוד זה אכן התרחש לבסוף באופן רשמי בשנת 1654 עם חתימת הסכם פריסלב. מאמצע המאה ה-17 אוקראינה אוחדה בהדרגה לתוך האימפריה הרוסית, תהליך שהושלם בסוף המאה ה-18 עם חלוקת פולין. זמן קצר לאחר מכן, בסוף המאה ה-18, השלטון הקוזאקי פורק בכוח על ידי האימפריה, כאשר רוב האוכלוסייה עברה לאזור קובאן בקצה הדרומי של האימפריה הרוסית, שם לקוזקים היה תפקיד חשוב בהגנה על האימפריה נגד הפרעות של השבטים הקווקזים.
האימפריה הרוסית החשיבה את האוקראינים ואת הבלארוסים כרוסים, ושטחם נחשב כ"רוסיה הקטנה". עד סוף מלחמת העולם הראשונה השקפה זו נתקלה בהתנגדות מצד קבוצה קטנה של לאומנים אוקראינים. בשנת 1804 נאסרה השפה האוקראינית כשפת הוראה בבתי הספר וכמקצוע למידה. בשנת 1876 יצא אוקאז סודי של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה המחרים ספרים אוקראינים. הצו אסר פרסום וייבוא של רוב הספרים בשפה האוקראינית, הופעות פומביות והרצאות, ואסר אפילו טקסטים באוקראינית המלווים תווים מוזיקליים.
ברית המועצות.
מהפכת פברואר מיסדה את הקמת היחסים הרשמיים בין הממשלה הזמנית הרוסית לבין הראדה המרכזית האוקראינית , אשר יוצגה בממשלת רוסיה על ידי הקומיסר שלה פטרו סטבניצקי . במקביל, דמיטרי אודינץ מונה לנציג לענייני רוסיה בממשלה האוקראינית. לאחר התוקפנות הצבאית של הסובייטים בתחילת 1918, בהנחיית הממשלה הסובייטית, אוקראינה הכריזה על עצמאות מלאה מהרפובליקה הרוסית. שתי האמנות של ברסט-ליטובסק, שאוקראינה ורוסיה חתמו בנפרד עם מעצמות המרכז, הרגיעו את הסכסוך הצבאי ביניהן, ומשא ומתן לשלום החל באותה שנה. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה הפכה אוקראינה לשדה קרב במלחמת האזרחים ברוסיה. הו הרוסים והן האוקראינים נלחמו כמעט בכל הצבאות על בסיס האמונות הפוליטיות שלהם. ב-1922 אוקראינה ורוסיה היו שתיים מהחברות המייסדות של ברית הרפובליקות הסוציאליסטיות הסובייטיות, והיו החתומות על האמנה שהפסיקה את האיחוד בדצמבר 1991.
נפילת האימפריה הרוסית הביאה לקיצו את האיסור על השפה האוקראינית. בימיה הראשונים, ברית המועצות קידמה את התרבויות של הרפובליקות הסובייטיות השונות. דבר זה הסתיים בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר סטלין עבר לקידום הלאומיות הרוסית ברחבי ברית המועצות כולה. הדבר הוביל בפועל להכחשת קיומה של התרבות האוקראינית, ובמקום זאת היא תוארה כווריאציה מקומית של התרבות הרוסית המתמשכת בברית המועצות.
בין השנים 1932–1933 אוקראינה חוותה את ההולודומור (באוקראינית: Голодомор, "רצח באמצעות רעב" או "הרעבה עד מוות"), שהיה רעב מעשה ידי אדם ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שהרג לפי הערכות עד כ-7.5 מיליון אוקראינים. במהלך הרעב, הנחשב מעשה טרור ואף רצח עם, מיליוני אזרחים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, רובם אוקראינים, מתו מרעב באסון חסר תקדים בהיסטוריה של אוקראינה. מאז 2006, הולודומור הוכר על ידי אוקראינה העצמאית ומספר מדינות נוספות כרצח עם של העם האוקראיני. חוקרים לא מסכימים בשאלת החשיבות היחסית של גורמים טבעיים ומדיניות כלכלית כגורמים לרעב ולהרס מעמד האיכרים האוקראינים. יש הרואים ברעב מדיניות מכוונת של הממשל הסובייטי שבראשה עמד יוסיף סטלין, ולא תוצאה מפגעי טבע. לפי גישה זו, ההולודומור תוכנן על ידי הסובייטים כדי לפגוע בלאומיות האוקראינית ובעם האוקראיני, הן ככוח פוליטי והן כישות חברתית. אובדן החיים הושווה לשואה. אם המדיניות הסובייטית ופעולותיה היו מתועדות באופן חד-משמעי ככוונה לעקר את עליית הלאומיות האוקראינית, הן היו נופלות תחת ההגדרה המשפטית של רצח עם.
ב-13 בינואר 2010, בית המשפט לערעורים בקייב מצא את סטלין, קגנוביץ', מולוטוב, קוסיאור ובכירים אחרים במפלגה הסובייטית אשמים ברצח העם האוקראיני במהלך ההולודומור.
אוקראינה.
היחסים הבין-ממשלתיים המסובכים בין שתי המדינות עברו תקופות של קשרים, מתחים ועוינות גלויה מאז 1991. לפני היברומאידאן (2013-2014), תחת נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' (בתפקיד מפברואר 2010 עד פברואר 2014), היחסים היו תקינים וכללו הסכמי סחר שונים. לאחר המהפכה האוקראינית ב-2014, אשר גירשה את ממשלתו הפרו-רוסית של ינוקוביץ' ב-21 בפברואר 2014, היחסים בין רוסיה ואוקראינה התדרדרו במהירות. בעקבות זאת, אוקראינה החזירה את השגריר שלה מרוסיה במרץ 2014. מאז, הייצוג הדיפלומטי הגבוה ביותר של אוקראינה ברוסיה הוא מיופה כוח זמני. באופן דומה, מאז יולי 2016, לאחר ששגריר רוסיה באוקראינה הוחלף, גם הייצוג הדיפלומטי הגבוה ביותר של רוסיה באוקראינה הוא מיופה כוח זמני.
עימותים צבאיים בין המורדים הפרו-רוסים, המגובים על ידי הצבא הרוסי, לבין הכוחות המזוינים של אוקראינה החלו במזרח אוקראינה באפריל 2014. ב-5 בספטמבר 2014 ממשלת אוקראינה ונציגים של המדינות-לכאורה, הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק, חתמו על הסכם הפסקת אש זמנית, שנקרא פרוטוקול מינסק. הפסקת האש התפוצצה בקרבות קשים חדשים בינואר 2015. הסכם הפסקת אש חדש נכנס לפועל באמצע פברואר 2015, אך גם הסכם זה לא הפסיק את הלחימה.
באוקראינה נטען כי רוסיה מנצלת מעת לעת את משאבי האנרגיה העצומים שלה כדי להציק לשכנותיה הקטנות יותר, אך ממשלת רוסיה טוענת כי התכתשות פנימית בקרב האליטה הפוליטית של אוקראינה גרמה לסכסוכים באספקת אנרגיה. הסכסוך באוקראינה והתפקיד של רוסיה בו הסלים מאוד את המתח בין רוסיה והמעצמות המערביות, במיוחד את היחסים בין רוסיה לארצות הברית.