אמנם במשנה במסכת ראש השנה נזכר, שעל אף שבכל המקומות נאסר לתקוע בשבת, כל זמן שבית המקדש היה קיים היו תוקעין שם. לאחר חורבן הבית, תיקן רבן יוחנן בן זכאי שבכל מקום שיש בו בית דין יכולים לתקוע בשבת: בראשונים נחלקו מהו אותו 'בית דין' שמתיר תקיעה בשבת. יש שכתבו שהכוונה לבית דין של 23 דיינים. ויש שכתבו שאף בית דין של שלושה - מהם שאומרים דווקא שלושה סמוכים ומהם שאומרים אפילו אינם סמוכים.
הרי"ף סמך על דברי משנה זו להתיר תקיעה בשבת, ולדעתו הכוונה לבית דין של שלושה אפילו שאינם סמוכים, אך על כל פנים צריך שיהיו 'בית דין חשוב'. ואכן הרי"ף נהג לתקוע בראש השנה שחל בשבת כפי שמעיד הרא"ש:
אמנם דעת הרי"ף לא נפסקה להלכה וכמו שכתב הריטב"א: "ולא מצינו מי שינהוג כמותו בשום מקום מישראל", וכן כתב בשיבולי הלקט: "ובכל מקומות ישראל מנהג פשוט שלא לתקוע בראש השנה שחל בשבת". ואף תלמידיו אחריו, לא נהגו כך. וכך נפסקה ההלכה ברמב"ם, בטור ובשולחן ערוך.
וכך כתב הרמב"ם בהלכות שופר:
ואכן מזמן הרי"ף ואילך לא נהגו בקהילות ישראל לתקוע בשבת ראש השנה. עם זאת יש שכתבו שבדמשק הייתה קהילה שתקופה מסוימת אכן נהגה לתקוע בראש השנה אף כשחל בשבת, וכך כתב רבי מנוח בן יעקב מנברבונא:
תקיעה בשבת בארץ ישראל בזמן הגאונים.
בפיוט שנמצא בגניזת קהיר ושפורסם על ידי עזרא פליישר נכתב:
מפיוט זה עולה לכאורה שהיו מְקַבְּעִים שופר לעמוד וכך היו תוקעים בו בראש השנה. פליישר שיער שעשו זאת כדי לבטל את החשש שמא יבוא לטלטל את השופר ארבע אמות. חוקרים אחרים חלקו על דבריו והעלו השערות אחרות.
הפולמוס.
בשנים ה'תרס"ה וה'תרס"ו, חל יום ראשון של ראש השנה בשבת, שנה אחר שנה, בעקבות כך התעוררה שוב שאלת התקיעה בשבת במלוא עוזה. הרב עקיבה יוסף שלזינגר טען אז, כי יש לתקוע בירושלים בשבת. הוא הסביר את דעתו ופרס את טענותיו בשורה של מאמרי הלכה במוסף 'תל תלפיות' שיצא לאור בהונגריה.
הרב שלזינגר הציע כי יתאספו רבים בבית הכנסת רבן יוחנן בן זכאי, או בבית כנסת חורבת רבי יהודה החסיד, בצירוף בית דין של האשכנזים והספרדים, על מנת שיחשב 'בפני בית דין'. לדבריו, הסכימו עמו רבי שמואל סלנט האדר"ת ורבי חיים חזקיהו מדיני, בעל השדי חמד.
הצעתו של הרב שלזינגר עוררה התנגדות עזה בקרב תושביה הקנאים של ירושלים, שמחו בו ובדעתו. מאמרים שונים פורסמו ובהם תשובות על טענותיו וראיותיו. ואכן בעקבות אותה התנגדות תוכניתו לא יצאה אל הפועל. עם זאת יש שכתבו שהרב שלזינגר בעצמו תקע באותה שנה בשבת בביתו.
בשנת ה'תרס"ח, שוב חל ראש השנה בשבת, ושוב פרסם הרב שלזינגר קריאה לתקוע בשופר, והפעם גייס את תמיכת רבי אברהם שאג, מחשובי רבני הונגריה. עקב ההתנגדות שקמה גם אז, לא רצה הרב שאג להתיר לתקוע בפרהסיה, ולכן צוה לנכרי שיטלטל את השופר ליער הסמוך, ושם תקעו בשופר.
בשולי אותו פולמוס, דנו באחרונים אם אכן יתקעו בשופר בשבת שלא כדין, האם מי ששמע את אותן תקיעות קיים מצווה גם לדעות שאסרו לתקוע בשבת. יש מי שצידד שמאחר וחז"ל אסרו לתקוע בשבת, אזי עקרו בכך את מצוות תקיעת שופר בשבת, ואין כל מעלה בשמיעת התקיעה. מנגד יש שסברו שאף כשאסרו מלתקוע, אך מצוות שופר במקומה עומדת, ומשכך מי ששמע את אותן התקיעות קיים את המצווה.
בימינו.
מאז אותו פולמוס, לא נערכה תקיעת שופר בשבת, אך לאחרונה יש מי שחידשו כן. כך למשל, חברי ארגון "הסנהדרין החדשה", תקעו בראש-השנה של ה'תשס"ז וה'תש"ע, וכן בשנת ה'תשפ"א. פרופ' הלל וייס, מראשי הפעילים לבניין המקדש, היה מיוזמי המעמד, שהתקיים בישיבת בית הבחירה, המסונפת למכון המקדש.
אסטריקס בבלגיה
אסטריקס בבלגיה (בצרפתית: Astérix chez les Belges) הוא הספר ה-24 בסדרת ספרי אסטריקס שנכתב על ידי רנה גוסיני וצויר על ידי אלבר אודרזו. הספר היה לאחרון שכתב גוסיני, שכן הוא נפטר במהלך הכתיבה. בספר ישנה גם סצנת קרוסאובר כשהדמויות תומסון ותומפסון, מסדרת הספרים הבלגית הרפתקאותיו של טינטין, מופיעים כדמויות אורח באמצע העלילה.
עלילה.
לאחר קרב ממושך עם צבאות בלגים בצפון גאליה מכריז יוליוס קיסר כי הבלגים הם העם החזק והאמיץ ביותר שנלחם בו אי פעם (הצהרה היסטורית אמיתית של קיסר). חייליו מסכימים איתו ואף מקילים את השמירה על הכפר הגאלי הקטן של אסטריקס, שהיווה עד כה את האויב החזק יותר מול האימפריה הרומית.
כאשר לוחמאמיקס, מנהיג הכפר, שומע על כך, הוא זועם על דבריו של יוליוס קיסר. לטענתו, תושבי הכפר שלו הם הלוחמים האמיצים והחזקים בגאליה כולה, והוא מחליט לנסוע לבלגיה כדי להוכיח את טענתו. אסטריקס ואובליקס הולכים איתו לבלגיה בעל כורחם, כשאשפיקס אומר להם כי אם לא ילכו להשגיח על לוחמאמיקס המצב עלול להדרדר למלחמה עם בלגיה.
לאחר חציית הגבול הם נתקלים בכפר של בלגים בעלי כוח רב (שניזונים בעיקר מבשר ובירה) שמוצבים שם כדי להפחיד את הרומאים. את כפר הבלגים הזה מנהיגים שני לוחמים, ביפיקס וחומיקס (אם כי חומיקס מוזכר תמיד כמפקד שני). כדי להוכיח שהגאלים הם העם החזק ביותר, לוחמאמיקס מציע תחרות. בצידי הכפר ישנם מוצבים רומים רבים. התחרות שמציע לוחמאמיקס היא שכל אחד בהכפרים ישמידו כמה שיותר מוצבים רומים, והכפר שישמיד יותר מוצבים יוכרז כאמיץ ביותר. הגאלים והבלגים יוצאים להילחם ולאחר שכל המוצבים הושמדו, התברר כי שני הכפרים השמידו מספר שווה של מוצבים.
השמועה על קרב בין גאלים לבלגים מגיעה לרומא, אף שהעובדות הוגזמו ומדברים על המוני חיילים, צבאות של כלבים פראיים ויחידות חשאיות. יוליוס קיסר מחליט להגיע לבלגיה בעצמו כדי להשיב את הסדר, בלי לדעת שכל העניין הוא לגרום לו להחליט אחת ולתמיד איזה צד הכי אמיץ.
עם הגעתו של קיסר למקום, אסטריקס ואובליקס הולכים לפגוש אותו בזמן הפסקת האש. אסטריקס מציע לקיסר שיפגוש את שני הצדדים הלוחמים ויגיד להם שכולם אמיצים באותה מידה, ואז כולם יוכלו לחזור הביתה ולסיים עם הלחימה. זועם על כך שהוא הופך לשופט בלבד, קיסר מצהיר בכעס כי יפגוש אותם בשדה הקרב.
בקרב, הרומאים נלחמים בשני הכפרים הגאלים באמצעות קטפולטות. שלושת הגאלים חוברים לכוחות הבלגים עם שיקוי הקסם שלהם, ויחד הם מכניעים את הכוחות הרומים ומנצחים בקרב. קיסר מחליט לחזור לרומא כאשר הוא מבין שהקרב אבוד, ובדרכו חזרה הוא נתקל בראשי הכפרים הגאלים והבלגים. המנהיגים לוחצים עליו להגיד איזה מהם הוא האמיץ ביותר, ולבסוף קיסר מתעצבן וצועק "כולכם פשוט מטורפים!" ועוזב. לוחמאמיקס וביפיקס צוחקים על האירוע. שני הכפרים עורכים סעודה חגיגית והספר נגמר (כמו כל שאר הספרים בסדרה) בסוף טוב.
עובדות.
באמצע כתיבת הספר נפטר גוסיני מדום לב פתאומי, והותיר את אודרזו לכתוב את המשך הסיפור. אודרזו התקשה להמשיך את כתיבת הסיפור בלעדיו, ורק לאחר שהוצאת הספרים הכריחה אותו בצו משפטי להמשיך את הסיפור, הוא נאלץ לעשות זאת. הוא הגיש ערעור ולבסוף זוכה, אך הערעור התקבל רק לאחר שהספר התפרסם.
כמחווה לגוסיני, בחלק של הסיפור בו נפטר גוסיני צייר אודרזו מזג אוויר קודר וגשום, עם שמיים מעוננים. מחווה נוספת לגוסיני מופיעה בפאנל האחרון של הספר: מתחת לריבוע התחתון, היכן שמופיעות חתימותיהם של השניים, מצויר ארנב שמביט בעצב בחתימתו של גוסיני.
את דמותה של אשתו של ביפיקס ביסס גוסיני על השחקנית והזמרת אנני קורדי . ביפיקס מציע לאשתו להכין צ'יפס, וכשהוא רואה ערימה של דגים הוא תוהה מה יהיה הטעם של שניהם יחד (ובכך ממציא כביכול את הפיש אנד צ'יפס).
בקומיקס מופיעה סצנת קרוסאובר של שתי סדרות הקומיקס המפורסמות ביבשת אירופה: אסטריקס והרפתקאותיו של טינטין. באחד העמודים בספר מופיעים שני הבלשים המפורסמים מסדרת טינטין, תומסון ותומפסון, שהוגים לא נכון את שמו של יוליוס קיסר. הסצנה אפילו מצוירת בסגנון הקו הנקי שפיתח הרז'ה, כותב טינטין.
הקרב האחרון בין הצד הגאלי לצד הבלגי והרומי הוא פרודיה על קרב ווטרלו. במהדורה הצרפתית (והמקורית) של הספר מדבר "ריבוע המספר" על הקרב בפרודיה סגנונית לטקסט של ויקטור הוגו, Les Châtiments, על קרב ווטרלו; גם בגרסה האנגלית ישנן התייחסויות שונות לקרב ווטרלו, באופן סאטירי. למשל, במהלך הקרב הגדול נשמע המפקד הרומאי אומר "La garde meurt mais ne se rend pas" ("השומר מת, אבל הוא לא נכנע!"), ציטוט המיוחס לגנרל הצרפתי פייר קמברון בקרב ווטרלו בשנת 1815.
מבין כל ספרי האסטריקס, ספר זה מכיל את ההתייחסויות הספרותיות הרבות ביותר ליצירות אחרות, כולל "חייו" של פלוטרכוס, "מלחמותי הגאליות" של יוליוס קיסר, ו (בתרגום לאנגלית) "יוליוס קיסר" של ויליאם שייקספיר.
ביקורות.
פרנק פלורייט מאתר slings &amp; arrows כתב על הספר כי "הנסיבות העצובות בהן הושלם ספר זה מאפילות לרוב על העלילה הקלילה ביותר. הספר לא קרוב לטובי התסריטים שכתב גוסיני, אם כי טוב בהרבה מרוב הספרים שכתב מאוחר יותר אודרזו לבדו". באתר Goodreads הספר קיבל 4.8 מתוך 5 כוכבים.
אוגי דה בליק ג'וניור מאתר Pipeline Comics כתב על הספר כי "'אסטריקס בבלגיה' היה ספר האסטריקס הראשון שקראתי בחיי, ולמדתי יותר על התרבות הבלגית מהספר הזה מאשר כמעט בכל מקום אחר". באתר Carmenta Online Latin Blog קיבל הספר 5 מתוך 5 כוכבים, ונכתב עליו כי "אני אוהב את אסטריקס, ו"אסטריקס בבלגיה" הוא אחד הספרים האהובים עלי בסדרה. ההתייחסויות לתרבות הקלאסית ולהיסטוריה המודרנית פשוט נהדרת. כל קלאסיציסט ישמח לקרוא את יצירת המופת הזו של גוסיני ואודרזו".
הרש מלך שפירא
עיתונות מונחת נתונים
כלכלת אנגליה
כלכלת ויילס
כלכלת סקוטלנד
כלכלת צפון אירלנד
Brown Skin Girl