עד למלחמת המפרץ הראשונה לא עמד חיל האוויר המלכותי הסעודי במבחן ממשי. בתום המלחמה, לנוכח הכשלים שהתגלו וכן חוסר היכולת הצבאית של ערב הסעודית להגן על עצמה, החליט בית המלוכה הסעודי על ארגון מחדש של הצבא, הצטיידות בכלי נשק מתקדמים וקיום אימונים משותפים עם צבא ארצות הברית ועם הצבא הבריטי. כחלק ממסע ההצטיידות רכשה ערב הסעודית בין היתר מטוסי F-15 ומטוסי טורנדו אשר מהווים עד היום את המטוסים העיקריים של החיל. בנוסף, רכשה ערב הסעודית גם 5 מטוסי בואינג E-3 סנטרי (איווקס) לבקרה והתראה מוקדמת למרות התנגדות נחרצת מצד ישראל.
ב-2007 חתמה ערב הסעודית חוזה ענק שנאמד ב-10–16 מיליארד דולר לאספקת 72 מטוסי יורופייטר טייפון הנחשבים למתקדמים ביותר אחרי ה-F-22 האמריקאי. העסקה לוותה בשערורייה גדולה כשהתברר שהבריטים שיחדו כספית ומינית גורמים סעודיים והחוזה אף עמד בפני ביטול. כמו כן, חתמה ערב הסעודית על הסכם עם ארצות הברית לרכישה של כ-84 מטוסי קרב מתקדמים מסוג F-15SA אשר צפויים להגיע בתחילת שנת 2015.
השאלות בנוגע לחוזקו של חיל האוויר הסעודי.
למרות גודלו והציוד המתקדם שברשות חיל האוויר המלכותי הסעודי, החיל אינו נחשב לחזק במיוחד. דבר זה התבטא במהלך מלחמת המפרץ הראשונה, כשהצבא הסעודי לא היה ערוך להגנת המדינה מפני התקפה. החיל סובל מתחזוקה לקויה של כלי הטיס, מהיעדר אימונים ברמה גבוהה ומהיעדר כוח אדם מיומן ומוכשר. ישנם דיווחים רבים שטייסים אמריקאיים, בריטיים וסעודיים הם שמתפעלים את כלי הטיס ומועסקים על ידי חיל האוויר המלכותי הסעודי. בשנים האחרונות התהדקו היחסים עם פקיסטן ומדריכים צבאיים רבים נמצאים במדינה.
רוטב ביארנז
רוטב ביארנז (בצרפתית: Sauce Béarnaise - רוטב ביארן; נהגה בעברית לעיתים קרובות גם "רוטב ברנז") הוא רוטב העשוי מחמאה וחלמוני ביצים המתובלים בטרגון, בצלצלי פנינה ועירית המבושלים ביין וחומץ.
המלומדים סבורים כי הרוטב הומצא בידי השף קולינה (Collinet) (אשר המציא גם את תפיחת תפוחי האדמה - "pommes de terres soufflés"), והוגש לראשונה בפתיחת מסעדת "ביתן אנרי הרביעי" ("Le Pavillon Henri IV") בסן-ז'רמן-אן-לה בשנת 1836. שם הרוטב הוא לכבודו של המלך אנרי הרביעי אשר נולד באזור ביארן.
רוטב זה דומה לרוטב ההולנדז בכך שהוא תערובת של חמאה וחלמוני ביצים. ההבדל בין שני הרטבים הוא בתבליניהם בלבד (ברוטב הולנדז משתמשים במיץ לימון במקום בחומץ ובטרגון). רוטב ביאנז מועשר בעגבניות מרוכזות נקרא "רוטב שורון" על שם אלכסנדר אטיין שורון שהמציא אותו.
אופן הכנת הרוטב פורט לראשונה בספרו של פרנאן פואן (Fernand Point) "הגסטרונומיה שלי" (Ma Gastronomie).
הרוטב משמש כתוספת לאומצה (סטייק).
רוטב ברנייז
שבזיה
"שבזיה" הוא פסל ראש אישה מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר. הפסל, אשר נוצר בשנת 1939, עשוי אבן חול וגובהו 56 ס"מ. הפסל מצוי כיום באוסף "הפניקס חברה לביטוח".
הפסל מציג ראש של אשה בעלת מראה "מזרחי", עיניה בולטות וכך גם עצמות-לחיה. שיערה ארוך וראשה מוטה מעט. בנימין תמוז מספר במאמרו "בין עדן לאופיר" (1988) כי האבן ממנה נוצר הפסל הייתה בתחילה טורסו של אישה, עליה עבד תמוז בסטודיו של דנציגר ברחוב גרוזנברג בתל אביב. דנציגר ביקש להחליף עמו גוש אבן בתמורה לגוש אבן חלופי. הפסל נוצר לאחר יצירת פסלו של דנציגר נמרוד, ונחשב בעיני רבים כבן זוגו הרעיוני של פסל זה.
השפעה ליצירת פסל זה הגיעה מהפסלים היוונים מהתקופה הארכאית ומהפיסול המצרי.
על פי נורית רכס, בתו של דנציגר, מקור שמו והשראתו של הפסל הוא ב"נשים של שכונת שבזי, היפיפיות התימניות שסימלו בעיניו את האווירה של שכונת שבזי".
חיים גמזו תיאר את הפסל כבעל אקספרסיביות עזה "שהייתה אופיינית למסכות-יון הקדומות".
אליהו לואנץ
רבי אליהו בר משה לואנץ אשכנזי (כ"ג באייר ה'שכ"ד מאי 1564 – כ"א בתמוז ה'שצ"ו, 1636) נודע בשם רבי אליהו בעל שם היה רב, מקובל, דרשן ופייטן אשכנזי.
ביוגרפיה.
נולד בפרנקפורט. אבי אביו היה השתדלן יוסף לואנץ, נודע בכינויו "רבי יוזלמן", מאנשי חצרו של קיסר גרמניה. למד בישיבתו של המהר"ל מפראג ואצל רבנים נוספים. כיהן ברבנות בפולדה, הנאו, פרידברג, ולבסוף בורמייזא. שם שימש גם כראש ישיבה.
קראקא.
לאחר שהותו בפרנקפורט נדד לעיר קראקא שבמדינת פולין, עליה כתב: "עיר גדולה של חכמים וסופרים, יודעי התורה ולומדיה". הצטרף לישיבה של רב העיר, הרב מנחם מנדל אביגדורש, שלימדו גם קבלה.
רבי אליהו הגיה את כתב היד של הספר "דרכי משה" מאת הרמ"א והדפיסו. כהוקרה לכך העניק לו אחיו של הרמ"א, רבי אליעזר איסרליש, כתב יד נוסף של הרמ"א על ספר הזוהר. את כתב היד שילב רבי אליהו בספרו "אדרת אליהו" על הזוהר.
נודע בשל עיסוקו בקבלה ובכתיבת קמעות, והתפרסם בכינויו "רבי אליהו בעל שם". כתב גם פיוטים, בהם "ויכוח יין עם המים" (הנקרא גם בשם "אליכם אישים אקרא").
רבי אליהו לואנץ נפטר בוורמס בכ"א בתמוז שצ"ו, ובה נקבר.
בנו.
בנו רבי ייזלין היה דר במיינץ.
חיבוריו.
רבי אליהו לואנץ חיבר ספרים רבים אשר רק חלקם ידועים ומיעוטם יצאו לאור, כמו כן ההדיר והוציא לאור כת"י ממחברים שונים.
ספריו הידועים לנו:
עדיין לא נדפסו:
כתבי יד שההדיר והוציא לאור:
קשר סיבתי עובדתי
דיני הנזיקין עוסקים בסיטואציה בה קיים מפגש בלתי רצוני בין שני צדדים, ובעקבותיו נגרם נזק לאחד מהצדדים. בהקשר זה עולה השאלה האם קיימת אחריות לצד הפוגע העלולה לחייבו בפיצוי הצד הנפגע. בטרם קביעת האחריות יש לבחון את שאלת הקשר הסיבתי בין ההתנהגות האסורה לנזק הנתבע.
הגדרת קשר סיבתי.
הקשר הסיבתי הוא היחס של סיבה ומסובב בין שני מאורעות. המטרה של קביעת הקשר הסיבתי במשפט היא הטלת אחריות על אדם. יש לשאול מתי נחשבת התנהגותו של אדם כסיבה אחראית לנזק? הדרישה לקשר סיבתי קבועה בסעיף 64 לפקודת הנזיקין. הוראה זו פורשה ככוללת בחובה שתי דרישות: האחת לקשר סיבתי עובדתי והשנייה לקשר סיבתי משפטי. הקשר הסיבתי המשפטי נועד לבחון אלו מבין מכלול הנזקים שנגרמו עובדתית על ידי התנהגותו הרשלנית של הנתבע נופלים לתחום האחריות ואלו לא. מבחניו של הקשר הסיבתי המשפטי מבוססים בעיקרם על שיקולי מדיניות משפטית, וייעודם "לסנן" גורמים עובדתיים לנזק, אשר שיטת המשפט אינה חפצה להטיל אחריות בגינם.
הגדרת קשר סיבתי עובדתי.
המחוקק קבע בסעיף 64, רישא: "אשם" הוא מעשהו או מחדלו של אדם, שהם עוולה לפי פקודה זו, או שהם עוולה כשיש בצדם נזק, או שהם התרשלות שהזיקה לעצמו, ורואים אדם כמי שגרם לנזק באשמו, אם היה האשם הסיבה או אחת הסיבות לנזק.
מבחניו של הקשר הסיבתי העובדתי אינם מפורטים בפקודת הנזיקין. כל שנקבע הוא, כי אשמו של המזיק צריך שיהא "הסיבה או אחת הסיבות לנזק", כלומר- בהינתן אירוע פלוני ותוצאה פלונית יש לבחון האם האירוע היה הגורם או מן הגורמים לתוצאה.
המבחן הקלאסי – הסיבה בלעדיה אין (conditio sine qua non).
נקודת המוצא היא שהגורם העובדתי הוא הגורם ההכרחי לנזק ובלעדיו לא הייתה מתרחשת התוצאה המזיקה. המבחן מיושם במענה לשאלה האם היה הנזק מתרחש גם לולא אשמו של המזיק? על התובע להוכיח, על ידי מאזן ההסתברויות, שהאשם היה הגורם ההכרחי לנזק ושלולא הוא הנזק לא היה מתרחש. די בכך שרוב הסיכויים מלמדים על כך שהנזק לא היה נגרם. המבחן מופעל בצורה שונה אם מדובר במעשה (האם התוצאה הייתה מתרחשת לולא בוצע המעשה) או במחדל (האם התוצאה הייתה מתרחשת לו בוצע המעשה). כאשר התשובה לשאלות אלו היא שלילית הרי שהאשם הוא הגורם העובדתי ואחת הסיבות לנזק.
בפרשת שיאון נגרם לנערה נזק חמור בבריכה לאחר שהופלה על ידי מדריכה במסגרת "מחויבות אישית" במד"א. מבחן 'הסיבה בלעדיה אין' יושם בה באופן הבא:
" אלמלא התנהגותו הרשלנית של המדריך, לא היה נגרם הנזק שנגרם: המדריך הפיל את התובעת, גרם לאיבוד שיווי משקלה, ולנפילתה לפנים על ברכה שספגה מכה קשה. הנפילה גרמה לנפיחות זמנית בברך, כאבים בלתי פוסקים, פריקות חוזרות ונשנות וחוסר יציבות של הרגל אשר הביאה לנפילה ולפגיעה נוספת אוחרת".
הבעייתיות במבחן 'הסיבה בלעדיה אין' מתעוררת משום שישנן סיטואציות מורכבות יותר, שבהתקיימותן לא יכול להינתן מענה לשאלת קיומו של קשר סיבתי עובדתי על ידי מציאת הגורם ההכרחי לאירוע הנזק. המכנה המשותף לסיטואציות אלה הוא "עמימות סיבתית".
ריבוי גורמים מספיקים Multiple Sufficient Causes.
העמימות הסיבתית קיימת בכל ארבעת מרכיבי הסיטואציה הנזיקית: מזיק (הניזוק אינו יודע מי מבין ההתנהגויות העוולתיות גרמה לנזקו), ניזוק (לא ניתן לקבוע מי מהנושאים בנזק ניזוק על ידי ההתנהגות העוולתית ומי על ידי גורמים אחרים), גרימת הנזק (אין בידי הניזוק להוכיח על פי מאזן ההסתברויות כי התנהגותו העוולתית הנתונה של הנתבע היא שגרמה לנזק ולא אחר) וגודל הנזק (רק חלק מנזקו של הניזוק נגרם על ידי המעוול אך אין יודעים מהו חלק זה אל מול הגורמים האחרים, בין שהם עוולתיים ובין שלא).
עמימות זו נובעת לרוב מסיטואציות שונות של ריבוי גורמים: משותפים, נוספים, מצטברים או חלופיים. סיטואציות אלו נגרמות בעיקר כאשר מס' מעוולים פועלים ביחד או בנפרד, כשהם פועלים בעת ובעונה אחת או בזה אחר זה, וגורמים לנזק אחד. הקושי מתעורר כאשר כל אחד מהמעוולים יכול היה להביא להיווצרות הנזק גם ללא פעולותיו של האחר. מבין אלו יש המגבירים את הנזק הראשוני, אחרים ה'בולעים' ומוחקים/מצמצמים את השפעתו של הנזק הראשוני על הניזוק (OVERTAKING CAUSE), וכאלו המבטלים/מנטרלים את פעולתו של המזיק הראשון (נחשבים כגורמים היפותטיים).
העקרונות הכללים בסוגיית יחוס האחריות והנזק במצבים של ריבוי מעוולים.