פיתאס המשיך צפונה דרך הים האירי, שמפריד בין האי הבריטי לאי האירי, ועצר במספר איים הפזורים לאורכו. פיתאס מכנה את תושבי האיים בשם פרטנים, כלומר "צבועים" או "מקועקעים" ביוונית. קרוב לוודאי, שזה המקור לשם הלטיני פיקטים, שבו כונו תושבי סקוטלנד על ידי הרומאים.
המשך המסע.
פיתאס המשיך מבריטניה צפונה, ולאחר שישה ימי הפלגה הוא הגיע למקום המתואר על ידו כאי. אין ודאות לגבי זיהוי המקום, שנקרא בפי פיתאס תולה (Θούλη), וההצעות המודרניות מזכירות את איי שטלנד, איי פארו, חופי נורווגיה, או אפילו איסלנד הרחוקה יותר. מסלולו של פיתאס בחלק זה של המסע אינו ודאי.
פיתאס, שנהג לערוך רישום מדויק של אורך היום בקווי רוחב שונים, חזה שייתכן מקום בו השמש לא שוקעת בקיץ. בעת ביקורו בתולה הוא מצא שאורך הלילה הקיצי היה שעתיים עד שלוש שעות בלבד. על תושבי תולה הוא מספר, שהם אוגרים את התבואה באסמים, אוכלים פירות, שותים חלב ומכינים משקה העשוי מדגנים ומדבש.
פיתאס מספר שבמרחק של יום הפלגה צפונה מחופי תולה הוא הגיע לים קפוא. ייתכן שהיה זה אוקיינוס הקרח הצפוני, ואם נכון הדבר, אז פיתאס היה היווני הראשון שחצה את החוג הארקטי. פיתאס מתאר ים זה כתערובת של מים, קרח, אוויר וערפל, שאי אפשר להמשיך דרכה לא ברגל ולא בספינה.
בדרכו חזרה, הוא השלים את הקפת האי הבריטי, כאשר הפליג לאורך חופי גרמניה. בגרמניה הוא מתאר שני שבטים: גוטונים (ייתכן שהכוונה לגותים) וטווטונים. במרחק של יום הפלגה מחופי גרמניה הגיע פיתאס לאי, הנקרא בפיו אבלוס, שעל חופיו ניתן למצוא כמויות גדולות של ענבר. הוא מספר, שתושבי האי משתמשים בענבר הדרוש להם לבעירה, ואת היתר הם מוכרים לשכניהם הטווטונים. אין בידינו זיהוי מוחלט של האי, וגם המסלול המדויק שבו חזר פיתאס למסליה לא נהיר.
מקורות.
הידע שלנו על פיתאס מגיע ממקורות עקיפים, משום שספרו "אודות האוקיינוס" לא השתמר. ספר זה, שהיווה לאחר מותו של פיתאס, מקור יחיד לתיאור מסעותיו, היה כנראה מונח מול עיניהם של מספר סופרים יוונים ורומאים. את מרב ידיעותינו על מסעות פיתאס אנו שואבים כיום מספריהם של סטראבון, פליניוס הזקן, דיודורוס מסיציליה ופוליביוס, שטרחו וציטטו קטעים מספרו של פיתאס. סופרים נוספים, כמו גמינוס מרודוס, מזכירים את קיומו של הספר, אך ממעטים במסירת פרטים על תוכנו.
כאז כן היום, החוקרים נחלקים בדעותיהם לגבי אמינות הסיפורים. סטראבון, למשל, מכנה את פיתאס שקרן, ואילו פליניוס הזקן לא מטיל ספק בקיומו של מקום בשם תולה. יש הנוקטים דרך ביניים, וטוענים שפיתאס בדה מליבו פרטים מסוימים, בעוד שרוב התיאורים אמינים.
מטבע לשון.
הביטוי הלטיני אולטימה תולה (Ultima Thule), שמשמעותו הגבול האחרון, מקורו בשם הארץ הצפונית, שאליה הגיע פיתאס במסעו צפונה. הביטוי משמש הן במובן ישיר של הנקודה הרחוקה ביותר לאורך המסלול והן במשמעות מושאלת של גבול או קצה, למשל לצורך ציון גבול היכולת, נקודת השיא או לחלופין נקודת השפל. בראשית המאה העשרים הייתה תנועה גרמנית-לאומנית בשם אולמה-תולה שהושפעה מהסיפורים על אותה ארץ צפונית מיתולוגית ששימשה להשקפתם המקור של הגזע הגרמני-נורדי.
פנס קסם
פנס קסם (בלטינית: Laterna magica) הוא מכשיר אופטי המשמש להקרנת תמונות על מסך. פנס הקסם היה המקור למספר פיתוחים בתחום הקולנוע והאנימציה.
עקרון פעולה.
עקרון פעולתו של פנס קסם זהה לעקרון הפעולה של מקרן שקופיות. המכשיר מורכב ממקור אור ומכלול של עדשות. אם מציבים תמונה שקופה למחצה בין מקור האור לעדשות ניתן להקרין את התמונה על מסך שמוצב במרחק מה מהמכשיר. העדשות משמשות לצורך מיקוד התמונה על המסך.
היסטוריה.
פנס קסם נטול עדשות הומצא בתחילת המאה ה-15 על ידי ג'ובאני דה פונטנה, רופא איטלקי. לא ברור אם דה פונטנה בנה בפועל פנס קסם או שהוא הסתפק ברישום ההמצאה בספרו Liber Instrumentorum.
יש המייחסים את המצאת פנס הקסם לאתנסיוס קירכר, כומר גרמני, שתיאר בשנת 1671 באופן מפורט מקרן המבוסס על מנורת שמן. התמונות, שצוירו על זכוכית, הוקרנו על מסך, אשר הוצב במרחק של מטרים ספורים מהמכשיר. השאלה אם קירכר השתמש בהמצאה שלו בעדשות טרם הוכרעה.
מבין המפתחים הראשיים של פנס קסם בעל עדשות, ראוי להזכיר את כריסטיאן הויגינס ההולנדי ואת תומאס רסמוסון ולגנשטיין הדני. האחרון היה גם זה שטבע את השם פנס קסם, ועסק בצורה נמרצת בהפצת המכשיר ברחבי אירופה.
פיתוחים שמקורם בפנס קסם.
במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 רווח השימוש בפנסי קסם לצורך מופעים לקהל הרחב. מופעים אלו, שהיו אבות הקולנוע המודרני, נעשו על ידי בעלי מקצוע, אשר נדדו מעיר לעיר. הגרסאות הראשונות של מקרני הקולנוע, כמו למשל הזואטרופ, הזואופרקסיסקופ (zoopraxiscope) והפרקסינוסקופ היו מבוססים על פנס קסם. פרקסינוסקופ הבנוי מפנס קסם הומצא על ידי אמיל ריינו בשנת 1878, ושימש אותו כעבור 14 שנה לצורך מופע הקרוי תיאטרון חזותי. הזואופרקסיסקופ הומצא בשנת 1879 על ידי אדוארד מויברידג' במסגרת ניסוייו לרשום בעזרת מערך של מצלמות את תנועת הרגליים של סוס דוהר. המכשיר שימש אותו בהרצאות שנשא על ממצאיו.
הדביר
הטרמה
הטרמה (Priming) הוא מונח המתאר הפעלה חלקית של ייצוגים או אסוציאציות בזיכרון, לפני ביצוע פעולה או משימה.
ההטרמה מגבירה את הזמינות של מידע בזיכרון או במודעות כתוצאה מחשיפה לגירוי או אירוע מסוים.
הטרמה היא הפעלה זמנית של סכמה קוגניטיבית. אם הסכמה תבוא לידי ביטוי במעשה או במחשבה ההטרמה תתבטל (Unpriming).
הטרמה אוטומטית היא מצב בו גירוי מסוים מצליח ליצור הטרמה אף על פי שהאדם אינו מודע לקיומו.
אפקט ההטרמה בעקבות חזרתיות (Repetition Priming Effect) מיוחס לזיכרון הנהלי של הזיכרון המרומז.
המנגנון הנוירולוגי.
במוח האדם, המידע שמור ברשתות עצביות המאוגדות בצבירים. צבירי הרשתות מחוברים ביניהם ברמה דומה, פחות או יותר. כשצביר מסוים מופעל בשל קלט חושי, צבירים המחוברים אליו טוב יותר, לדוגמה, מפני שהם מייצגים מידע דומה או קשור, הופכים פעילים יותר וסיכוייהם לחצות את סף המודעות גבוהים יותר.
לדוגמה, כאשר הצביר המייצג את המושג "פרח" מופעל, צבירים מסוימים נוספים יהפכו פעילים יותר מאחרים - אלה המייצגים סוגים של פרחים. האסוציאציות האלה נחשבות לרוב כלא-מודעוֹת, אך בהחלט ייתכן שיפעפעו למודעות, במיוחד אם קלטים נוספים לצבירים אלה יחזקו את עוררות הנוירונים שכבר הופעלו.
מחקר.
בניסויים שנערכו, התבקשו נבדקים לקבוע אם מחרוזת אותיות מסוימת היא מילה תקנית בשפה. נמצא, כי זמן הקביעה למילה 'אחות' התקצר אם קדמה לה חשיפה למילה כגון 'רופא'.
מחקרים רבים הראו שכאשר מעובדת מילה דו-משמעית, מופעלות כל המשמעויות שלה. רק אחר כך ההקשר מנחה בבחירת המשמעות המתאימה, בעוד המשמעויות האחרות אובדות בתוך שנייה וחצי. הפעלה ממושכת של שתי המשמעויות של מילה דו-משמעית איננה רגילה, ונחשבת הומוריסטית:
הטרמה בתקשורת.
אמצעי התקשורת מבליטים היבטים מסוימים של נושא כלשהו ובכך מטרימים לציבור סטנדרטים לניתוח המציאות. הדימויים של קבוצות חברתיות במדיה למשל מספקים "תסריטים" או "מודלים מצביים" לניתוחן במציאות.
דוגמה: בעת עיסוקה במאבק נגד גירוש העובדים הזרים, התקשורת בחרה להציג את העניין מזווית הראייה של ילדי העובדים הזרים. הטרמה זו נועדה להגביר את הרגישות לנושא מצד ישראלים. רגישות לילדים ומשפחה היא מן הערכים הבולטים בחברה הישראלית, ובשל כך קישורה האסוציאטיבי לנושא הוא אפקטיבי.
גפרית דו-חמצנית
גופרית דו חמצנית
גפרית דו חמצנית
מל&quot;ח
ליבורנה
ליבורנה (בלטינית: liburna, liburnis, liburnica; ביוונית: λιβυρνικόν - "ליבירניקון" או λιβυρνίς - "ליבירניס") היא ספינת משוטים דו-טורית קלה ומהירה (במקורה חד-טורית), שהייתה ספינת הקרב הסטנדרטית בציים הרומיים בתקופת האימפריה, ושימשה בעיקר לתפקידי סיור ושיטור. היא פותחה, ככל הנראה, על ידי הליבורנים (Liburni), שבט בחופה הצפוני של איליריה, שעיקר עיסוקם היה בשוד ימי. בתלמוד נקראת "בורני" או "ליברנין".
פנחס חוזז
עדנה סולודר
עדנה סוֹלוֹדָר (נולדה ב-15 במרץ 1930) היא אשת ציבור ישראלית, שכיהנה כחברת הכנסת מטעם מפלגת המערך.
ביוגרפיה.
נולדה ליצחק כהן ולליזה צ'רקסקי בקיבוץ אשדות יעקב. הייתה בין הילדים הראשונים שנולדו בקיבוץ, כאשר היה עדיין ממוקם בחצר גשר הישנה ונקרא "משק גשר". מגיל צעיר למדה סולודר נגינה בפסנתר. היא סיימה את לימודיה התיכוניים במסגרת הקיבוץ. בגיל 16 הצטרפה לארגון ההגנה, והשתתפה במלחמת העצמאות כקשרית (איתות ואלחוט) בין המשק לבין יישובי האזור במהלך קרבות עמק הירדן והקרב על קיבוץ גשר, בשעה שהיישובים עמדו מול התקפה קשה מצד צבאות ירדן וסוריה.
עם סיום מלחמת העצמאות יצאה ללימודי מוזיקה ופסנתר בקונסרבטוריון למוזיקה בתל אביב, שלימים הפך לאקדמיה למוזיקה ע"ש רובין. עם תום לימודיה, חזרה סולודר לקיבוץ, ושימשה לאורך כ-20 שנה כמורה למוזיקה ביישובי עמק הירדן.
בשנת 1950 נישאה עדנה לרזי (רזיאל) סולודר, חבר קיבוץ גשר, בנה של הד"ר שרה בן-עמי סולודר ואברהם סולודר ובשנת 1953 היא עברה לגור איתו בקיבוץ גשר, בו היא חיה עד היום. סולודר שימשה כמזכירת קיבוץ גשר בשנים 1967–1971 ושנית בשנים 1978–1980. בתקופת מלחמת ההתשה, היה קיבוץ גשר מופגז וממוקש בצורה יומיומית, וחברים רבים נפצעו ונהרגו. פגישותיה וניסיונה במגעים עם גורמים תנועתיים, ציבוריים וממשלתיים בתקופה זו, הובילו אותה לפעילות ציבורית, תנועתית ולאומית.
סולודר מילאה תפקידים שונים בתנועה הקיבוצית, ובהם מזכירת הפנים של הקיבוץ המאוחד, מאוקטובר 1972 ועד 1978.
חברת הכנסת.