לאחר שסיים את לימודיו, עבד קרלן כעיתונאי בכמה ירחונים, ובמשך שנתיים הסתובב ברחבי אירופה וכתב על אוכל, תרבות ועוד. מאוחר יותר הוא עבד כעורך בכמה ירחונים מפורסמים כמו "הולידיי" ו"ניוזוויק". הוא הוציא ספר של אוסף סיפורים קצרים שכתב, בשם "תפוחים לבנים" בגיל 24.
בשנות ה-70 עבד קרלן כמרצה במחלקת הספרות האנגלית באוניברסיטת פן סטייט. בתקופה זו הוא רשם ספרים בתחומי המדע, היסטוריה ורפואה. לאחר מכן חזר קרלן לניו יורק, על מנת להיות עורך מנהל בירחונים "פנטהאוס" ו"מגזין עולם הפיזיקאים".
בשנות ה-90 השלים קרלן דוקטורט בסקסולוגיה בזמן שלמד שלוש שנים במכון לפסיכואנליזה.
בשנת 1996 הוא זכה בפרס ספרי המדע המוערך Rhone-Poulenc Prize for Science Books על ספרו "Palgue's Progress", אך לא יכל להגיע כיוון שהיה חולה.
בעשר השנים האחרונות לחייו, קרלן עבד כפסיכותרפיסט והמשיך לכתוב כתבות וספרים.
חיים אישיים.
לקרלן היו שני ילדים מנישואיו הראשונים, אשר נגמרו בגירושין. הוא גר עד מותו בגריניץ' וילג', ניו יורק עם אשתו השנייה במשך שנים רבות. בזמן מותו היו לו 6 נכדים בניו יורק וישראל.
ב-2010 נפטר קרלו מנפחת. הוא עדיין עבד עד שלושה חודשים לפני מותו כפסיכותרפיסט עצמאי.
קרלן היה בן דוד מדרגה שנייה של הפסנתרן המפורסם מישה לויטצקי , וקרוב משפחה של ארווינג ר. לוין .
Arno Karlen
ואסילי לאונטיף
מהו הדבר הזה הנקרא אהבה?
מהו הדבר הזה הנקרא אהבה? (באנגלית: ?What Is This Thing Called Love) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון מרס 1961 של Amazing תחת השם "פלייבוי ואלוהי הרפש" ("Playboy and the Slime God"), אך אסימוב שינה את שמו כאשר הדפיס אותו שוב בקובץ סיפורים. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט..., ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
הסיפור הוזמן על ידי קלה גולדסמית ללי, כסאטירה לסיפור בשם "בנות עבור אלוהי הרפש" ("Girls for the Slime God") שהופיע במגזין פלייבוי. ללי העירה- לא ברצינות- כי כל סיפורי המדע הבדיוני עוסקים בחייזרים ויחסי מין. אסימוב כתב סיפור כאשר הוא מנסה להמחיש כיצד יגיבו באמת חוצנים ליחסי מין של בני אדם. את שלוש הפסקאות האחרונות של הסיפור שכתבה גולדסמית ללי, שינוי שאסימוב החשיב כשינוי לטובה.
עלילה.
חייזרים מהצד השני של הגלקסיה מבקרים בכדור הארץ וחוטפים שני בני אדם, גבר ואישה. הם מעבירים אותם לחללית שלהם וחוקרים אותם על שיטת הרבייה, שהיא שונה לגמרי משיטת הרבייה שלהם- החייזרים מכירים רק שיטת התרבות אל זוויגית, ומתקשים להאמין בכך ששני פרטים צריכים לשתף פעולה כדי ליצור צאצא.
כצפוי, בני האדם מגיבים בזעם כאשר מבקשים מהם להדגים את הרבייה האנושית, והחייזרים מוותרים בסוף על מחקרם ומחזירים את בני האדם אל כדור הארץ. כאשר החייזרים חוזרים לכוכב שלהם, שני בני האדם מגלים שהם נמשכים אחד לשני, ובסופו של דבר עוסקים בפעילויות רבייה אחרי הכל.
ישיבת תומכי תמימים המרכזית כפר חב&quot;ד
הרי האנטי-טאורוס
הרי האנטי-טאורוס (ביוונית: Αντίταυρος; בטורקית: Aladağlar – הרי אלאדלאר) הם רכס הרים בצידה הדרומי והמזרחי של טורקיה. רכס ההרים הוא שלוחת הרים המתעקלת מהרי הטאורוס לכיוון צפון-מזרח. הרכס כולל שורה של פסגות גבוהות מעל 3,000 מטר. ההר הגבוה ברכס הרים זה הוא הר ארג'ייס, המתנשא לגובה של 3,917 מטר ונמצא בחלקו הצפוני של הרכס. הגאוגרף היווני סטראבון (64 לפנה"ס - 21 לספירה) כתב בזמנו שפסגת ההר ברכס הייתה מכוסה תמיד בשלג והמעטים שהגיעו לראשה יכלו לראות גם את הים השחור ואת הים התיכון.
הר ארג'ייס, בפסגה הגבוהה ביותר במרכז אנטוליה, הוא הר געש כבוי השוכן בחלקו הצפוני של רכס הרי האנטי-טאורוס. ב-1995 הוכרזו הרי אלאדלאר כשמורה, והיא השמורה היחידה בכל הרי הטאורוס.
האקלים ברכס ההרים מתאפיין בטמפרטורות קיצוניות. הקיץ הוא חם מאוד והחורפים קרים ומושלגים. האזורים הגבוהים ביותר ברכס מושלגים כל השנה. הבדלי הטמפרטורה בין טווחי יום ולילה נעים בין קור מקפיא בלילה ועד 30 מעלות צלזיוס במהלך היום.
הצמחייה עד גובה החגורה האלפינית, מתאפיינת בעצי אורן וכן עצי ארז הנמצאים באזורים מבודדים. האזור משמש בית גידול טבעי לשועלים, נמיות, עיזים, שונרים, דובים וזאבים.
ברומליים
ברומליים (שם מדעי :Bromeliaceae) היא משפחת צמחים מסדרת הדגנאים המונה 62 סוגים ו-3,160 מינים של סקולנטים וצמחים בשרניים.
כל הצמחים במשפחת הברומליים הם רב שנתיים, מינים רבים הם צמחים אפיפיטיים ורבים נוספים סוקולנטים. מספר קטן של צמחים הם ליתופיטיים.
מיון.
משפחת הברומליים מחולקת לשלוש תת-משפחות:
הסוג המוכר מתת המשפחה ברומליאידים הוא האננס. הסוג אכמאה נפוץ בישראל כצמח בית ומרפסת.
סוגים ידועים בישראל מתת המשפחה טילנדסיואידים: גוזמניה, אריסאה וטילנדסיה.
ארמין פה
ארמין פה (בגרמנית: Armin Veh, נולד ב-1 בפברואר 1961 באאוגסבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ומאמן כדורגל בהווה. ככדורגלן שיחק פה בעיקר בבורוסיה מנשנגלדבך, ופרש ממשחק פעיל בגיל 29 בלבד. כמאמן קצר פה הצלחה בעיקר בשטוטגרט, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בשנת 2007, ונבחר כמאמן השנה בגרמניה.
קריירה כשחקן.
ארמין פה גדל במועדון הכדורגל של אאוגסבורג, שם עלה לבוגרים בשנת 1979. כבר באותה שנה עבר לבורוסיה מנשנגלדבך, שהייתה אז קבוצה בשיא הצלחתה. בעונת 1979/80 הגיע עם בורוסיה מנשנגלדבך לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה לאיינטרכט פרנקפורט במפגש כפול, בו פה לא שותף. פה המשיך לשחק בבורוסיה מנשנגלדבך עד לשנת 1983, ובשנה זו עבר לסנט גאלן השווייצרית, אך לאחר ששבר את רגלו בשנת 1984, פרש ממשחק פעיל בגיל 23 בלבד. עם זאת, חזר פה לשחק באאוגסבורג בשנת 1985, ובמועדון שוואבן אאוגסבורג בשנת 1987. לאחר מכן שיחק במועדון ביירוית' ששיחק אז בבונדסליגה השנייה, אך עקב ריבוי פציעות פרש פה בשנית בשנת 1990.
קריירה כמאמן.
לאחר פרישתו, מונה פה למאמנה של אאוגסבורג בשנת 1990, וכיהן בתפקיד זה במשך חמש עונות. ביולי 1996 מונה פה כמאמנה של גרויטר פירט ששיחקה אז בליגה השלישית, וכיהן בתפקיד זה עד אוקטובר 1997. בעונת 1996/97 עלה פה עם גרויטר פירט אל הבונדסליגה השנייה, והחל עמה את עונת 1997/98, אך כאמור עזב כבר באוקטובר באותה עונה. ביולי 1998 מונה פה כמאמנה של רויטלינגן, ובעונתו הראשונה בקבוצה, רויטלינגן החמיצה עלייה לבונדסליגה השנייה במחזורי הסיום. בעונת 1999/00 עלה פה עם רויטלינגן לבונדסליגה השנייה, כשהקבוצה הבקיעה 102 שערי ליגה. בעונת 2000/01 סיים פה עם רויטלינגן במקום השביעי בבונדסליגה השנייה. בדצמבר 2001 עזב את המועדון. בינואר 2002 חתם פה בהאנזה רוסטוק, ששיחקה אז בבונדסליגה. בעונת 2002/03 הגיע פה עם הקבוצה למקום ה-13 בבונדסליגה, אך התפטר באוקטובר 2003 עקב פתיחת עונה חלשה. לאחר שעזב את האנזה רוסטוק, חזר פה לאאוגסבורג, ששיחקה אז בליגה האזורית, וסיים שם את עונת 2003/04. פה פתח באאוגסבורג את עונת 2004/05, אך פוטר מהקבוצה לאחר פתיחת עונה חלשה, בה הקבוצה ניצחה רק שניים משמונת המשחקים הראשונים.
בפברואר 2006 מונה פה כמאמן שטוטגרט במקום ג'ובאני טרפטוני. בעונת 2006/07 קצר פה את הצלחתו הגדולה ביותר כמאמן, כאשר זכה עם שטוטגרט באליפות הבונדסליגה, לאחר שבנה קבוצה מאוזנת וחזקה במיוחד, המבוססת על קידום צעירים שהפכו בהמשך לכוכבים גדולים בכדורגל הגרמני, כגון סרדר טשצ'י, סאמי ח'דירה, מריו גומז ורוברטו הילברט, לצד ותיקים כטימו הילדברנד, פאבל פארדו וקאקאו. באותה עונה, לפה הייתה הזדמנות לזכות בדאבל, אך שטוטגרט הפסידה בגמר הגביע לנירנברג, לאחר שגם הפסידה לה פעמיים בליגה באותה עונה. בתום עונה זו, נבחר פה כמאמן השנה בגרמניה. פה המשיך בשטוטגרט גם בעונת 2007/08, בה נכשלה הקבוצה בליגת האלופות, וסיימה במקום השישי בבונדסליגה. פה ושטוטגרט פתחו את עונת 2008/09 בצורה חלשה, ולאחר רצף של חמישה משחקים ללא ניצחון, שכללו הפסד 4-1 לוולפסבורג, פה התפטר מאימון הקבוצה בנובמבר 2008.
במאי 2009 הוכרז כי פה יחל לאמן את האלופה הטרייה וולפסבורג, במקומו של פליקס מגאת. בינואר 2010 פוטר פה מהמועדון, לאחר שהקבוצה ניצחה חמש פעמים בלבד ב-19 משחקי ליגה, כאשר נמצאה ברצף של שבעה משחקים ללא ניצחון, וסבלה מההגנה הגרועה בליגה. במאי 2010 מונה פה כמאמן המבורג. פה והמבורג התמקמו באותה עונה במרכז הטבלה, אך באמצע העונה סבלו ממספר תוצאות חלשות, ששיאן היה בתבוסה 6-0 לבאיירן מינכן במרץ 2011. יום לאחר תבוסה זו, פוטר פה מהמבורג, בגין חילוקי דעות עם המועדון. במאי 2011 מונה פה כמאמן איינטרכט פרנקפורט, היורדת הטרייה לבונדסליגה השנייה. פה ופרנקפורט עלו בחזרה לבונדסליגה תוך עונה אחת בלבד. פה דרש מהנהלת הקבוצה להשקיע תקציב רב יותר ברכש ובחיזוק הקבוצה, ואמר שיעזוב אם לא תקוים דרישה זו. פה אכן קיבל חיזוק, ובעונת 2012/13 הצעיד את פרנקפורט למקום השישי בבונדסליגה, כבר בעונת החזרה של הקבוצה לליגה. פה נשאר בפרנקפורט עונה נוספת, בה השתתף עם הקבוצה בליגה האירופית, אך הודיע במרץ 2014 שלא יחדש את חוזהו, ובתום עונת 2013/14 עזב את פרנקפורט לאחר שלוש עונות.