דוד היה בנו הבכור ויורשו של בגרט הראשון. הוא הוטבל לנצרות על ידי הכומר המפורסם גריגול חנדזתלי. בתו נישאה לאדרנסה מלך טאו. בשנת 881, דוד הראשון נרצח בהתנקשות על ידי דודנו נאסרה, הבן הבכור של גוראם ממפלי. הסיבה לביצוע ההתנקשות הייתה כנראה מפני שגוראם ממפלי, לפני מותו, ויתר על כל השטחים שהיו לו והותיר את נאסרה ללא ירושה. האיבה בין נאסרה לקרובי משפחתו נמשכה גם בתקופת שלטונו של בנו של דוד, אדרנסה הראשון, שבסופו של דבר, בשנת 885, נקם את מותו של אביו.
דויד הראשון קורופלאטס
דוית הראשון קורופלאטס
בן-ציון שטרנברג
בן-ציון שטרנברג (26 במאי 1895 – 31 במאי 1962) היה עורך דין, פעיל בתנועה הרוויזיניסטית, עמד בראש התנועה ברומניה, מחותמי מגילת העצמאות.
ביוגרפיה.
שטרנברג נולד בקארובשטי שבבוקובינה. למד לימודים גבוהים במשפטים ומדע המדינה באוניברסיטאות וינה, צ'רנוביץ וקלוז' (שהפכה ברבות השנים לאוניברסיטת סגד).
לחם בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה בה נפצע מספר פעמים ועוטר באותות הצטיינות.
בתקופת לימודיו בווינה היה חבר התנועה הציונית "חברוניה". בבוקובינה היה ממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית ומאוחר יותר נבחר ליו"ר התנועה ברומניה. בשנת 1933 נבחר לוועד הפועל הציוני. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל והיה יו"ר הוועד העליון של התנועה הרוויזיוניסטית. היה עצור במחנה המעצר בלטרון. ייסד וניהל את "מפעל שיבת ציון".
היה חבר מועצת המדינה הזמנית ונמנה בין חותמי מגילת העצמאות. לאחר קום המדינה שימש מנהל מחלקת המסחר במשרד המסחר והתעשייה. בשנת 1952 עבר לניהול איגוד משקיעי החוץ בישראל. בשנת 1962 נפטר ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
מקסימיליאן הראשון, קיסר מכסיקו
מרד האיוני
נענע (אתר אינטרנט)
מענדי ברוד
סנדלים
סנדלים הם פריטי הנעלה המורכבים מסוליות המהודקות אל כף הרגל ברצועות או בחבלים העוברים מעל לקימור כף הרגל ומסביב לקרסול. הסנדלים הם פתוחים בעוד שנעליים הן סגורות.
בתקופות קדומות, לרבות ימי המקרא, היו הסנדלים פרטי הנעלה מקובלים ושרידיהם נמצאו אף בחפירות ארכאולוגיות ובאיורים עתיקים.
על אף שמקובל להגדיר את הסנדל כפריט הנעלה החייב לחשוף את רוב שטח כף הרגל ובמיוחד את אצבעות כף הרגל, לעיתים ההבחנה בין סנדל לסוג אחר של נעל מעורפלת.
נעילה של סנדלים עשויה לנבוע ממספר סיבות כגון:
מלאכת תיקוני הסנדלים – סנדלרות, היא מן המקצועות המסורתיים העתיקים ביותר הנעלמת אט אט מנוף העולם התעשייתי המודרני.
סוגי סנדלים.
בשוק ההנעלה קיימים סנדלים מסוגים ודגמים שונים המיוצרים ממגוון חומרים כמו עור וקש, שעם, בד, גומי, עץ ופלסטיק. לעיתים מתווספים אבזמים ותוספות שונות.
סנדלים תנ"כיים.
סנדלים תנ"כיים הם סנדלים בעלי מבנה פשוט: סוליה אליה מחוברות שתי רצועות עור המהודקות לרוחב כף הרגל ומסביב לקרסול. העור ממנו מיוצרים הסנדלים צבוע לרוב בצבע חום או שחור. שמם ניתן להם בשל הענקתם לצבר מראה של דמות מקראית, אך ככל הנראה המקור הוא הופעתם בציורי קיר עתיקים ובממצאים ארכאולוגיים מימי קדם.
סנדלי אצבע.
סנדלים בהם רצועה מפרידה בין בוהן הרגל לשאר האצבעות, סנדלים אלה מאפשרים חשיפה מרבית של כף הרגל והן מקובלות בעיקר על נשים.
סנדלי שורש.
סנדלי שורש הוא שם המותג של סדרת הסנדלים שמייצרת חברת שורש אשר כוללת עשרות דגמים שונים לגברים, לנשים ולילדים. הסנדלים ידועים בעיקר בשל העובדה שסוליית הגומי שלהם אינה מחליקה גם בתנאי רטיבות. כמו כן, לכל דגם יש תכונות המייחדות אותו, כגון בולמי זעזועים ברמות שונות, יכולות נידוף זיעה, רפידות בעלות חומר אנטי-בקטריאלי ועוד.
סנדל
מנואל ה-1
יאקוב ארקאדלט
יאקוב ארקאדלט (בצרפתית: Jacques Arcadelt, בפלמית: Jacob Arcadelt;1504/5 - 14 באוקטובר 1568) היה מלחין פרנקו-פלמי בתקופה של אמצע עד סוף הרנסאנס, שחיבר בעיקר מדריגלים ושאנסונים. הוא נולד קרוב לוודאי בליאז' ומת בפריז.
חייו.
מעט מאוד ידוע על ילדותו ונעוריו, אבל ידוע ששהה ברומא בשנת 1539, כאשר הצטרף כחבר לקאפלה היוליאנית. זמן קצר אחר כך הצטרף לקאפלה הסיסטינית, שם התמנה ל"מאגיסטר פוארורום" (מנצח מקהלת הנערים) ובהמשך קודם למנצח מקהלת הכנסייה. באותה שנה הוציא לאור ארבעה מששת ספרי המדריגלים לארבעה קולות שהוציא במשך חייו. בסביבות 1553 כנראה עבר לצרפת, שם בילה את שארית חייו; השאנסונים הרבים שלו נכתבו בשנה זו ובבאות אחריה. ב-1557 פרסם ספר של מיסות, שהקדיש למעסיקו, שארל דה גיז, החשמן של לורן, שארקאדלט היה מנצח המקהלה בכנסייתו.
סגנונו של אקראדלט מעודן, טהור, מלודי ופשוט והמוזיקה שלו הייתה פופולרית מאוד באיטליה במשך יותר ממאה שנים; ספר המדריגלים הראשון שלו הודפס מחדש 58 פעמים בין 1538, בקירוב, ל-1654, רצף הדפסות יוצא דופן ביותר לזמנו. עוד רמז לפופולריות שלו אפשר לראות בנטייה התדירה לייחס לו יצירות אנונימיות. סביר להניח, שהפופולריות שלו נבעה מכישרונו לתפוס את הרוח האיטלקית ולזווג אותה לשלמות הטכנית, המאפיינת את הסגנון הפרנקו-פלמי בכתיבה הרמונית ופוליפונית; ארקאדלט גם כתב נעימות קליטות, קלות לשירה.
המדריגל המפורסם ביותר שלו הוא "Il bianco e dolce cigno" משמח הלב, המצטיין בפיסוק ברור, שירתיות נפלאה ושימוש נבון בחזרות. הסגנון המיוצג במדריגל זה השפיע על הדור הבא של מלחיני מדריגלים, ביניהם ג'ובאני פלסטרינה.
בסך הכול פרסם אקראדלט 24 מוטטים, 3 ספרי מיסות, 126 שאנסונים צרפתיים ויותר מ-200 מדריגלים.
צ'ילי
נבולה
מקבים א'
קרב ליטל ביגהורן
קרב ליטל ביגהורן - הידוע גם בכינויו "עמידתו האחרונה של קסטר" היה התנגשות מזוינת בין כוחות משותפים של שבטי האינדיאנים לקוטה, שאיין ואראפהו ובין רגימנט הפרשים ה-7 של צבא ארצות הברית.
הקרב שאירע בתאריך 25–26 ביוני 1876 ליד נהר הליטל ביגהורן (טריטוריית מזרח מונטנה) היה הפעולה המשמעותית ביותר במערכת בלק הילס. תוצאת הקרב היה ניצחון כביר לאינדיאנים שהובלו בידי מספר מנהיגים, ביניהם סוס משוגע וגאל.
רגימנט הפרשים השביעי – כוח שהובל על ידי ג'ורג' ארמסטרונג קסטר וכלל 647 לוחמים – סבל מאבדות משמעותיות. חמש מתוך שתים עשרה הפלוגות בגדוד הושמדו לחלוטין. קסטר עצמו נהרג יחד עם שניים מאחיו, גיסו ואחיינו. מספר ההרוגים הכולל של צבא ארצות הברית כולל סיירים עמד על 268 הרוגים ו-55 פצועים.
התגובה הציבורית לקרב הייתה מגוונת. הקרב ופעולותיו של קסטר בפרט נחקרו לעומק בידי היסטוריונים רבים.
רקע לקרב.
המתח בין האינדיאנים של המישורים הגדולים ובין המתיישבים האמריקאים שפלשו לאזור גרם לסדרת עימותים שנודעה בשם מערכת הגבעות השחורות. אף על פי שהרבה מהאינדיאנים הסכימו לאילוץ של ממשלת ארצות הברית ליישוב מחדש בשמורות המיועדות להם היו כאלו שהתנגדו למעבר.
ב-1875 ייסד שור יושב את הברית 'ריקוד השמש' בין השבטים לקוטה, שאיין ומספר גדול של אינדיאנים עצמאיים שחמקו מהשמורות שבהם התגוררו כדי להצטרף לברית.
בסביבות ה-5 ביוני 1876 ערך צבא ארצות הברית תמרוני קיץ שנועדו לדחוק את שבטי הלקוטה והשאיין מהשטחים שבבעלותם אל השמורות שהוקצו להם. התמרונים כללו חיילי רגלים ופרשים שהתקדמו בשלוש זרועות לעבר האינדיאנים. טורו של קולונל ג'ון גיבונס הורכב משש פלוגות (I,H,E,B,A ו-K) של רגימנט הרגלים ה-7 וארבע פלוגות (H,G,F ו-L) של רגימנט הפרשים ה-2. טור זה התקדם מזרחה מפורט אליס במזרח מונטנה ב-30 במרץ כדי לפטרל על גדות נהר הילוסטון.
טורו של בריגדיר גנרל ג'ורג' קרוק הורכב מעשר פלוגות (L,I,G,F,E,D,C,B,A ו-M) של רגימנט הפרשים ה-3, חמש פלוגות (E,D,B,A ו-I) מרגימנט הפרשים ה-2, שתי פלוגות (D ו-F) מרגימנט הרגלים ה-4 ושלוש פלוגות (G,C ו-H) מרגימנט הרגלים ה-9. טור זה התקדם צפונה ממצודת פטרמן בטריטוריית וויומינג ב-29 במאי לכיוון אזור נהר הפוודר.
טורו של בריגדיר גנרל אלפרד טרי הורכב משתים עשרה פלוגות (L,K,I,H,G,F,E,D,C,B,A ו-M) מרגימנט הפרשים ה-7 שהיו נתונות לפיקודו הישיר של ג'ורג' קסטר, שתי פלוגות (C ו-G) מרגימנט הרגלים ה-17 ומיחידת מקלעי הגאטלינג של רגימנט הרגלים ה-20. טור זה התקדם מזרחה מפורט אברהם לינקולן בטריטוריית דקוטה ב-17 במאי. אל כוח זה הצטרפו עגלונים ואנשי אספקה עם 150 עגלות ועם מספר גדול של פרדות משא שתגברו את כוחו של קסטר. פלוגות C,A ו-D מרגימנט הרגלים ה-6 נעו לאורך נהר הילוסטון מפורט בופורד שליד נהר המיזורי במטרה להקים נקודת אספקה . הן התאחדו עם כוחותיו של טרי ב-29 במאי בשפכו של נהר הפוודר. מאוחר יותר הצטרפה אליהם אוניית הקיטור Far West (המערב הרחוק) שנשאה 200 טונות של אספקה ממצודת לינקולן.
הסדר בתוכניות הצבאיות החל להשתבש ב-17 ביוני 1876 כשטורו של קרוק נסוג לאחר קרב הרוסבד. קרוק הופתע ונדהם ממספרם הרב של האינדיאנים בהם נתקל בקרב. בסיום הקרב הוא אמנם שלט בשדה הקרב אבל לאור אבדותיו הקשות הוא החליט לסגת לצורך התארגנות מחדש והמתנה לתגבורת.