קרן טוביאס נוסדה בשנת 1992 במטרה "לתמוך בהקמת רישום מח עצם / תאי גזע שוודיים ולתמוך במחקר הנוגע למחלות שניתן לטפל בהן באמצעות השתלת תאי גזע / עצם". הקרן העניקה מענקי מחקר והקימה מאגר תורמי מח עצם / תאי גזע של 135,000 תורמים. בשנת 2001 העניקה קרן טוביאס מימון למשרת פרופסור למשך 15 שנים בחקר תאי גזע לפרופסור יונאס פריסן, ממכון קרולינסקה. מאז הקמתה ועד שנת 2007, קרן טוביאס העניקה 102 מענקים קטנים ליותר מ־51 חוקרים.
Cooperative Gameplay
Never Home Alone
Never Home Alone הוא שמה של פרצת אבטחה חמורה שנחשפה בשואבי האבק הרובוטיים של חברת LG בשנת 2017, ובמסגרתה תוקפים יכלו לקבל גישה מלאה לאפליקציית המוצרים החכמים של LG, לשלוט עליה, להפעיל בעזרתה מכשירים ולצפות בתיעוד שהיא מפיקה (לדוגמה הזמנת מוצרים למקרר החכם או צפייה בשידור חי במצלמת השואב אבק), אך ורק בעזרת כתובת הדוא"ל של בעל השואב. מאחורי חשיפת הפרצה עומדים חוקרי האבטחה הישראלים רומן זאיקין ודקלה ברדה מצ'ק פוינט.
רקע.
עם ההתפתחות הטכנולוגית במהלך השניים והעלייה בשימוש במוצרי IOT, הפכו חברות את מוצריהם לחכמים, מה שמאפשר את חיבורם לרשת האינטרנט. יחד עם ההתפתחות במגמה זו, התפתחה גם ההבנה שעולם אבטחת המידע נתקל באתגר שטרם הכיר: הפיכתם של מכשירי חשמל בסיסיים (כגון מקרר, שואב אבק וכו') למוצרים עליהם יש להגן במרחב הקיברנטי והמקומי כמו על כל מכשיר קצה אחר. אחד מהאירועים שנחשב לכזה ששינה את צורת החשיבה ביחס למוצרם אלו היא הנוזקה Mirai, שהשתלטה על מאות אלפי מכשירי IOT בעולם והשתמשה בהם כרשת בוטנט. בעקבות-כך, במהלך השנים האחרונות חל שיפור משמעותי בכל הנוגע לאבטחת מכשירי IOT, שעדיין נחשבים לחוליה החלשה ברשתות-המחשבים, אך ברמה פחותה יותר.
יחד עם ההבנה של יצרני המכשירים שעליהם לעבור יותר ויותר למוצרים חכמים וממילא ליצור אפליקציה לכל מכשיר ומכשיר, הגיעו היצרנים למסקנה שביכולתם לחסוך את הצורך באפליקציה נפרדת לכל מכשיר ומכשיר ויצרו אפליקציה אחת, שמאגדת את כל מכשירי ה-IOT מתוצרת החברה שבחזקת משתמש הקצה. פעולה זו אומנם גרמה לנוחות גדולה יותר בשימוש במוצרי ה-IOT הן מצד הלקוחות והן מצד החברות, אך מצד שני, גרמה לכך שפגיעות באחד ממוצרי ה-IOT של החברה עלולה לעזור לתוקפים להגיע על למוצרים נוספים שתחת האפליקציה, מה שהעלה באופן משמעותי את סיכון האבטחה הפוטנציאלי מהמוצרים החכמים.
Never Home Alone אומנם נמצאה בשואבי האבק הרובוטיים של LG, אך בעקבות העובדה ש-LG משתמשת באפליקציה אחת לכל המוצרים החכמים שלה (אפליקציית SmartThinkQ), כל מוצרי ה-IOT של LG (כמו מקררים חכמים, מכונות ומייבשי כביסה חכמים, מדיחי כלים חכמים ועוד) נחשדו כפגיעים להשתלטות מרחוק. עד לתיקון הפגיעות, תוקף זדוני היה יכול להשיג גישה לחשבון של משתמש רשום, תוך הזדהות באמצעות כתובת הדוא"ל של המשתמש בלבד. לצורך הדוגמה, התוקף הזדוני יכול להפעיל את המצלמה בשואב האבק של משתמש הקצה ולצפות בתיעוד שהיא מפיקה.
הסבר טכני.
הפגיעות המרכזית שמאחורי Never Home Alone היא broken authentication אותו הצליחו לאתר זאיקין וברדה בתהליך מימוש פרוטוקול ה-OAuth2 על ידי האפליקציה. כשלב ראשוני, התגברו זאיקין וברדה על הגנות שונות שהתבצעו בצד השרת, כגון מניעת גישה לאפליקציה ממכשירי root, או SSL Pinning שמוודא שלא בוצע שינוי לתעודת האבטחה הדיגיטלית. לאחר מכן, ניתחו השניים את תהליך ההתחברות למערכת שבוצע על ידי OAuth2. פרוטוקול OAuth2 הוא פרוטוקול אשר מאפשר ללקוח אינטרנט להעניק גישה לשרת אינטרנט A לגשת למידע שלו (של לקוח האינטרנט) בשרת B, מבלי ששרת A ייחשף לפרטי הזיהוי של הלקוח. פרוטוקול זה למעשה משלים את פרוטוקול OpenID שמבצע את השלב הראשון בתהליך והוא זיהוי לקוח האינטרנט כבעלים הלגיטימיים של המידע בשרת B. צורת המימוש של OAuth2 היא כזו: משתמש הקצה מעביר את פרטיו (grant_type - שם משתמש וסיסמה, client id - ה-id של המוצר ו-scope) למכשיר המממש את ה-OAut2, ובמקרה של פרצת האבטחה Never Home Alone - את המזהה של שואב האבק. המכשיר האמור מעביר את הפרטים לאימות לשרת האימות (Authorization Server). שרת זה מבצע אימות לפרטים ואם הוא מצליח לאמת אותם, הוא מעביר למכשיר הקצה (השואב אבק) מפתח גישה (access token) אותו מעביר המכשיר לשרת המרכזי - שרתי LG. שרת LG שיקבל את מפתח הגישה, יוודא שהוא אכן אותנטי ויאשר את כניסת המשתמש.
המימוש שביצעו LG לפרוטוקול היה שונה מהמקובל. לאחר שהם מימשו בצורה טובה את השלב הראשון בתהליך והוא העברת ה-grant_type, ה-client id וה-scope למכשיר הקצה על ידי משתמש הקצה, בשלב השני - שלב האימות מול שרת האימות המרכזי (ה-Authorization Server) הם יצרו דרך חדשה, שהובילה כאמור לפרצת האבטחה. במקום לממש כנהוג ולבצע העברה של הפרטים ממכשיר הקצה לשרת האימות, הם הסתפקו באימות שבוצע על ידי מכשיר הקצה ולשרת האימות העבירו רק את שם המשתמש של משתמש הקצה (כתובת הדוא"ל שלו) ומפתח כלשהו שאישר שפעולת הזיהוי בוצעה על ידי מכשיר הקצה עצמו. מימוש שונה זה של OAuth2 הביא את זאיקין וברדה לנסות לתפוס את חבילת המידע בשלב השליחה שלה לשרת האימות, להחליף את כתובת הדוא"ל שלהם, אותה אימת מכשיר הקצה כבר בשלב הראשון של OAuth2 ובעקבותיה הם קיבלו את המפתח לכתובת דואר אלקטרוני אחרת, של כל משתמש אחר בעל שואב אבק LG ובכך לקבל גישה מלאה לאפליקציית מוצרי LG החכמים של המשתמש, שכן כאמור, שרת ה-Authorization הסתפק בעובדה שהוא קיבל מפתח מאומת, כדי לאשר את התחברות המשתמש ולהעביר aceess token.
תיקון הפגיעות.
לאחר שצ'ק פוינט עדכנה את LG על מציאת הפגיעות ביולי 2017, הוציאה החברה עדכון לאפליקציית המוצרים החכמים שלה ובמסגרתו תיקנה את המימוש השגוי שלה לOAut2. מאוחר יותר, עם פרסום הפגיעות לציבור באוקטובר 2017, הוציאה LG אף התייחסות רשמית לפגיעות, במסגרתו אמרה כי עבדה בשיתוף פעולה מלא עם צ'ק פוינט למען תיקון הפגיעות והיא מודה לחברה על שהסבה את תשומת ליבה.
הלנה דוניץ' ניווינסקה
הלנה דוניץ-ניווינסקה (בפולנית: Helena Dunicz-Niwińska; 28 ביולי 1915 – 12 ביוני 2018) הייתה כנרת פולנייה, חברה בתזמורת הנשים באושוויץ מתרגמת וסופרת פולנייה.
ביוגרפיה.
ילידת וינה, גדלה בלבוב, שם התגוררה עם הוריה ואחיה עד שנת 1943. היא החלה לנגן בכינור בגיל עשר בקונסרבטוריון לבוב של החברה המוזיקלית הפולנית והמשיכה בלימודי פדגוגיה בשנים 1934–1939.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה היא נותרה בלבוב ונעצרה שם יחד עם אמה ב -1943. באוקטובר אותה שנה גורשה למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו. ככנרת היא שולבה בתזמורת המחנה, בניהולה של אלמה רוזה.
התזמורת ניגנה בשער המחנה בשעות יציאתם וחזרתם של עובדי המחנה. בקיץ יצאו העובדים בין השעות 6–5 ושבו ב-8 בערב, ובחורף יצאו בין 8 ל-7 וחזרו ב-5. לפי אחת הגרסאות, בשלבים הסופיים של השואה, עם הגירושים ההמוניים של יהודי מזרח אירופה שנשלחו ישירות לתאי הגזים, נועדה נגינת התזמורת להרגיע את הקורבנות. המוזיקה שימרה את האשליה, שהיהודים מובלים "אל המזרח", ואיפשר לאס אס להרוג באופן יעיל יותר. עם זאת, חברת התזמורת פניה פנלון (Fénelon) הכחישה בספרה האוטוביוגרפי שהתזמורת ניגנה במהלך הסלקציות, וכינתה זאת אגדה. הנגניות נאלצו גם להופיע בקונצרטים פרטיים בימי ראשון עבור קציני המחנה, וניגנו לעיתים קרובות עבור יוזף מנגלה, שהיה חובב מוזיקה קלאסית. ביום ראשון אחד הוטל על התזמורת להופיע יחד עם קרקס גמדים; הגמדים נתנו אמון מסוים ברופא האס אס, שהתלוצץ עמם, ולאחר מכן שלח אותם לתא הגזים. התזמורת נגנה גם בקונצרטים ערב מיוחדים לאנשי האס אס, שם נוגנו יצירותיהם של אדוורד גריג, רוברט שומאן ומוצרט. היא הופיעה בתזמורת מחנה בירקנאו עד ינואר 1945, ואז פונתה למחנות ריכוז אחרים בראוונסבריק ובנוישטאדט-גלווה, שם שוחררה בשנת 1945.
לאחר השחרור נסעה לקרקוב. עד 1975 עבדה כסגנית ראש מערכת ההוצאה לאור לחינוך מוזיקלי בהוצאת המוזיקה הפולנית. היא תרגמה ספרות מקצועית.
דוניץ' ניווינסקה נפטרה ב־12 ביוני 2018 בגיל 102.
Biocad
Biocad (ברוסית: Биокад) היא חברה ביו-טכנולוגית רוסית העוסקת במחקר, פיתוח, ייצור והפצה של מוצרים פרמצבטיים וביו-פרמצבטיים. החברה מעסיקה מעל 2,200 עובדים, מתוכם כ־40% מדענים וחוקרים. משרדי הנציגות של החברה ממוקמים ברוסיה, ארצות הברית, ברזיל, סין, הודו, סינגפור, וייטנאם, פינלנד, איחוד האמירויות הערביות ובלארוס.
היסטוריה.
החברה הוקמה בשנת 2001 על ידי דמיטרי מורוזוב ושותפו העסקי אנדריי קרקלין. החברה התחילה בבניית מפעל התרופות הראשון בכפר פטרובו-דלניי, מחוז קרסנוגורסק, שבפרברי מוסקבה. במתחם החדש הושקעו כ־8 מיליון דולר. שנה לאחר מכן, על בסיס המכון הסובייטי לאימונולוגיה הנדסית בכפר ליובוצ'אני במחוז מוסקבה "Biocad" יצה אתר מחקר משלה - המרכז לאימונולוגיה הנדסית (Центр инженерной иммунологии ,ЦИИ), באותה שנה החברה הרוויחה 91 אלף רובל. החברה הפכה למפעל תרופות בעל מחזור מלא המפתח באופן עצמאי תרופות ממולקולה עד לניסויים קליניים ומבצע את ייצורן. בשנת 2003 היא כבר הרוויחה 5 מיליון רובל ובשנת 2004 קיבלה מענק מממשלת ארצות הברית לפיתוח אינטרפרון בטא. לאחר מכן, מחזור החברה בשנת 2009 הגיע ל-700 מיליון רובל.
בשנת 2005, המדענים מליובוצ'אני יצרו את התרופה המקורית הראשונה של חברת Biocad - נרות עם חלבון האינטרפרון האנטי-ויראלי ג'נפרון לטיפול בזיהומים אורוגניטליים.