בשנת 1904 כשעיריית ברסלאו דחתה את ההצעה לבנות בית חולים פסיכיאטרי חדש, נענה ורניקה חיובית לקריאה להתמנות מנהל הקליניקה הנוירו-פסיכיאטרית בהאלה. אולם הוא לא הספיק למלא תפקיד זה יותר מ-3/4 שנה. ב-13 ביוני 1905 בעת טיול על אופניים ביער התורינגי נפגע ורניקה בתאונה קשה שבה נשברו לו צלעות רבות ועצם החזה ונגרם לו פנאומותורקס. הוא נפטר בדרברג בעמק גרה (גראטל) בעקבות החבלות. בדיוק באותה תקופה עבד על מהדורה השנייה של ספרו "יסודות הפסיכיאטריה". גופתו נשרפה בקרמטוריום בעיר גותה.
מחקריו בתחום האפאזיה.
זמן קצר אחרי שפול ברוקה פרסם את ממצאיו על הליקויים בשפה אצל בני אדם הנפגעים באזור במוח הנודע מאז כ"אזור ברוקה" החל ורניקה, אז בן 26, לחקור גם הוא את השפעות הנזקים במוח על הדיבור והשפה. ורניקה הבחין כי לא כל הליקויים בשפה הם תוצאה של פגיעה ב"אזור ברוקה". הוא מצא שנזק בפיתול הרקתי האחורי-עליון (posterior superior temporal gyrus) מחצי השמאלי של המוח גורם לליקויים בהבנת השפה. אזור זה במוח כונה "אזור ורניקה"
והתסמונת האפאזית הנגרמת על ידי פגיעה בו כונתה אפאזיה תפיסתית (receptive aphasia) או אפאיזה ע"ש ורניקה.
שאר פעילותו המדעית והאקדמית.
בשנים 1881–1883 פרסם קרל ורניקה את הספר "Lehrbuch der Gehirnkrankheiten" (ספר לימוד למחלות המוח) בשלושה כרכים. זה היה ספר מקיף שכלל הרבה תצפיות מקוריות אנטומיות, פתולוגיות וקליניות, לרבות תיאור של כמה תסמונות חדשות: למשל זו הנוצרת על ידי חסימת העורק המוחוני האחורי-תחתון. הוא תיאר אנצפלופתיה במקרה של הרעלה בחומצה גופרתית. הוא היה ער לחשיבות הגורם הרעיל בסיבותיה אף לא הבחין שזה היה על רקע תזונתי.
ורניקה ביקש לסווג את ההפרעות הנפשיות על בסיס האנטומיה והפתולוגיה של מערכת העצבים. הוא סבר שההפרעות הפסיכיאטריות נגרמות על ידי הפרעות ב"מערכת העצבים האסוציאטיבית", תאוריית לוקליזציה משלו. ורניקה לא האמין בהפרעות פסיכיאטריות ספציפיות והתנגד מאוד לסיווגים של אמיל קרפלין ובטענה שאינם מדעיים מספיק. קרל יאספרס תקף את דעותיו וכינה אותו "מיתולוג של המוח".
ורניקה פרסם ספר "יסודות הפסיכיאטריה בשיעורים קליניים" (1894,1906), "הצגות מקרים מן הקליניה הפסיכיאטרית בברסלאו" (1900-1899) וגם "אטלס של המוח" (1903-1897). תקצירו האחרון על "הקומפלקס התסמיני" של האפאזיה פורסם ב-1903 בסדרת רפואה בהרבה כרכים שבעריכת ארנסט ויקטור פון ליידן (1910-1832) ופליקס קלפמרר (1932-1866).
ורניקה הצטייר כאדם שתקן ובעל אופי עצור. היה קשור לאחד מעמיתיו הוותיקים, ארנסט שטורך, אותו העריך מאוד. היה מרוחק ביחס לתלמידיו, אך בדיקותיו והצגות המקרים שערך היו מאוד מעניינות ומגרות מחשבה.
תלמידו הידוע ביותר היה אוטפריד פרסטר.
מונחים ברפואה הנקראים על שמו (אפונימים).
"אזור ורניקה הגרעיני" תואם את אזורי ברודמן BA22 (הפיתול הרקתי העליון, בחלקו האחורי) BA21 (הקליפה הרקתית הצדדית או האזור הרקתי הבינוני) BA 41 ,BA 42 (האזור הרקתי הרוחבי, חלק מהקליפה האודיטורית הראשונית)
כשמתרחשת ביחד עם תסמונת של קיהיון תת-חריף, היא נקראת תסמונת ורניקה-קורסקוב הפוגעת לפעמים במכורים לאלכוהול.
תוארה לראשונה על ידי רופא העיניים הרמן וילברנד בשנת 1881.
פרסומים וספרים.
ב-1897 יחד עם תאודור ציהן הקים ורניקה את הג'ורנל המדעי "Monatsschrift für Psychiatrie und Neurologie" ("ירחון לפסיכיאטריה ולנוירולוגיה")
(על התגובה ההמיאופית של האישונים - בכתב העת Fortschritte der Medicin 1883, 1: 49-53
גאורג קפלר
אובר-גרופנפיהרר גאורג קפלר (בגרמנית: Georg Keppler; 1 בספטמבר 1899 - 16 ביוני 1966) היה מפקד בכיר בוואפן אס אס שפיקד על קורפוסים במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
קפלר נולד ב-1 בספטמבר 1899 בעיר מיינץ, שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. אביו אוטו קפלר, היה אוברסט בצבא הפרוסי. אמו הייתה אמליה אליזבת הייק. ב-28 בפברואר 1913 התגייס כצוער לצבא הקיסרות הגרמנית. הוא החל את דרכו במסגרת הרגימנט ה-73 (הנובר - פלדמרשל אלברכט, נסיך פרוסיה). ב-18 ביוני 1914 הועלה לדרגת לויטננט. הוא לחם בשורות הרגימנט בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, וב-29 באוגוסט 1914 נפצע קשה. ב-16 באוקטובר 1917 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. חוץ משתי המחלקות של צלב הברזל, קיבל קפלר גם את אות הפציעה בכסף, ועיטורים נוספים.
לאחר המלחמה עבר לשרת ברייכסווהר, ושובץ ברגימנט ה-19. בתחילת אוגוסט 1919 פרש מהצבא ועבר לשרת במשטרת פרוסיה. ב-1 ביולי 1926 התפטר מתפקידו במשטרת פרוסיה עקב חילוקי דעות אישיים, ועבר למשטרת תורינגיה. הוא מילא תפקידים בכירים במשטרה, ובין היתר היה הדובר לענייני משטרה ומפקד משטרת העיר יינה. ב-1 באוקטובר 1930 הצטרף למפלגה הנאצית, ולאחר תקופה קצרה בה חזר לשרת ברייכסווהר בדרת מיור, עבר ב-10 באוקטובר 1935 לאס אס. הוא קיבל דרגת שטורמבאנפיהרר, ומונה למפקד גדוד. לאחר מכן קיבל פיקוד רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-4 "הפיהרר".
מלחמת העולם השנייה.
קפלר פיקד על הרגימנט שלו במהלך המערכה בבלקנים ומבצע ברברוסה, ובאוגוסט 1940 הוענק לו צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באפריל 1941 קיבל את הפיקוד על דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף", ופיקד עליה במהלך הקרבות בפסקוב ודמיאנסק. ב-19 בנובמבר מסר את הפיקוד על הדיוויזיה לתאודור אייקה. לקראת סוף השנה אבחן אצלו גידול במוח, והוא נאלץ לעבור שלושה חודשים תחת השגחה רפואית. בינואר 1942 הועלה לדרגת גרופנפיהרר וקיבל פיקוד על דיוויזיית אס אס "דאס רייך".
בעצת רופאיו, בפברואר 1943 העביר את הפיקוד על הדיוויזיה לוולטר קריגר, והוא קיבל תפקידי מטה שונים שלא הפריעו לבריאותו. כאשר הורגש שיפור במצבו, הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר, וב-9 באוגוסט 1944 קיבל את הפיקוד על קורפוס הפאנצר אס אס הראשון מידי יוזף דיטריך. הוא פיקד על הקורפוס במהלך הניסיונות לעצירת הבקעת הכוחות האמריקניים לאחר הפלישה לנורמנדי, ולאחר מכן לקח חלק בקרב פאלז. באוקטובר נשלח הקורפוס למנוחה, וב-30 באוקטובר קיבל קפלר את הפיקוד על קורפוס הפאנצר אס אס השלישי מידיו של פליקס שטיינר. הקורפוס שלו לחם בחזית המזרחית כחלק מהארמייה ה-18 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון. לאחר מבצע בגרטיון נסוגה הקבוצה כולה אל חצי האי קורלנד בלטביה, והיטלר שינה את שם הקבוצה לקבוצת ארמיות קורלנד. היטלר לא הסכים בשום אופן שהקבוצה תתפנה, אם כי את הקורפוס של קפלר כן נאלץ לפנות לגרמניה כדי שיעזור בהגנת ברלין.
ב-4 בפברואר העביר קפלר את הפיקוד על הקורפוס למתיאס קליינהייסטרקאמפ, וב-12 בפברואר הועבר לפקד על קורפוס האס אס ה-18, שבמקור היה חלק מהארמייה ה-19 שהייתה חלק מקבוצת ארמיות אוברריין של היינריך הימלר. עוד באותו החודש פורקה קבוצת ארמיות אוברריין, והקורפוס נכלל במסגרת קבוצת ארמיות G. מפקד הארמייה ה-19 אריך ברנדנברגר נכנע לכוחות צבא ארצות הברית ב-21 באפריל 1945, אולם קפלר סירב להיכנע והמשיך להילחם באזור גבול שווייץ עד שנכנע ב-8 במאי עם כניעת גרמניה.
אחריתו.
קפלר שוחרר מהשבי האמריקני ב-26 באפריל 1948, ונפטר בהמבורג ב-16 ביוני 1966 בגיל 72.
ישכר דוב בער לייפר
הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן
הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן (בטורקמנית: "Oguz han köşk", Огуз хан көшк) הוא מעונו הרשמי של נשיא טורקמניסטן הממוקם בבירת טורקמניסטן, אשגבאט. מבנה זה משמש ביתו של נשיא טורקמניסטן החל מיום הקמתו ועד היום.
היסטוריה.
הארמון הנשיאותי הראשון של טורקמניסטן נבנה כבר בשנת 1997, אך הוא הוצא משימוש לאחר שנחשב למבנה ראוותני. בשנת 2008 בנתה חברת הבנייה הצרפתית Bouygues את הארמון הנשיאותי וסיימה לבנות אותו בשנת 2011. ב-18 במאי 2011 נחנך הארמון, ועבר להתגורר בו נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב. עלות הוצאות הארמון נאמדות על 250 מיליון דולר בשנה.
טרומן הנרי ספורד
טרומן הנרי ספורד (6 בינואר 1836 – 13 ביוני 1901) היה ילד פלא וגאון חישוב. בבגרותו ניהל מצפה כוכבים.
ביוגרפיה.
ספורד נולד ברויאלטון ורמונט. כבר מגיל צעיר משך את תשובת לבם של הסובבים אותו ביכולות החישוב שלו. בהיותו בן תשע, כומר מקומי ביקש ממנו להעלות את המספר 365,365,365,365,365,365 בריבוע. בתוך פחות מדקה טרומן הציג את התשובה הנכונה, 133,491,850,208,566,925,016,658,299,941,583,225, מבלי שנעזר כלל בנייר. בערך בגיל זה פיתח שיטה חדשה לחישוב מחזורי הירח, כאשר הפועל על פיה משתמש רק ברבע מהזמן הדרוש לשיטה אחרת ידועה.
שלא כמו גאוני חישוב אחרים, ספורד לא הופיע בפני קהל. הוא למד אסטרונומיה במכללה. שימש כמשנה למנהל מצפה הכוכבים הופקינס בויליאמס קולג', מצפה הכוכבים העתיק ביותר בארצות הברית. כיהן בתפקיד זה עד ליום מותו.
בשנת 1894, ספורד לקה בשבץ. הוא נפטר ב-13 ביוני 1901 בניוארק, ניו ג'רזי, בדירה שחלק עם בנו.
על שמו הוקמה מלגת לימודים לאסטרונומיה בויליאמס קולג'.
שירות החוץ
שירות החוץ הישראלי
שירות החוץ הישראלי הוא מכלול המורכב מכלל הדיפלומטים המועסקים על ידי המדינה בנציגויות ישראל בעולם ובמטה משרד החוץ בירושלים, בתפקידים מדיניים, מינהליים וקונסולריים. התפיסה המונחת בבסיסו היא של שירות חוץ מקצועי ולא פוליטי, המשמש זרוע ביצועית של מדינת ישראל ומופקד על יישום מדיניות החוץ, כפי שמתווה ממשלת ישראל הנבחרת. משרד החוץ אחראי לקליטתם והכשרתם המקצועית של אנשי שירות החוץ, להנחייתם במהלך השירות ולהענקת תנאי שירות מתאימים להם ולבני המשפחה הנלווים אליהם בשליחויות לחו"ל.
היסטוריה.