אף על פי שהרומן הוא תקופתי הוא אינו כתוב בנימה נוסטלגית. להפך, הקול המספר ברומן - הלוא הוא קולו של מיכאל המבוגר - חוזר ומביט באירוניה ואף בביקורת גלויה על מנהגים ומאפיינים של חיי ילדים ובני נוער בשנות ה-80 בישראל.
קבלה.
הספר זכה לביקורות משבחות. הספר היה מועמד בקטגוריית ספר השנה של טקס נבחרי הילדים של ערוץ הילדים לשנת 2016.
ניו יורק מטרוסטארס
עמר דיאב
עַמְר עבד אל-באסט עבד אל-עזיז דיאב הידוע כעמר דיאב (בערבית: عمرو دياب או عمرو عبد الباسط عبد العزيز دياب; נולד ב-11 באוקטובר 1961 בפורט סעיד) הוא זמר מוזיקת פופ מצרי, מלחין ושחקן קולנוע, אחד הכוכבים של זמרת ה"שעבי" בגרסתה המודרנית ו"אל ג'יל" בעולם הערבי. נודע בשירי האהבה המשלבים מקצבים וצלילים מסורתיים ערביים עם נגינה בכלים ערביים ומערביים כמו גיטרה. זכה בפרסי מוזיקת עולם בשנים 2007, 2002, 1998 ו–2009. תקליטיו הם רבי-מכר בעולם הערבי. שיחק בתפקידים משניים וראשיים במספר סרטים ערביים.
ביוגרפיה.
עמר דיאב נולד בשנת 1961 בפורט סעיד במשפחה בעלת כישורים מוזיקליים, ושר מילדותו, בעידוד אביו, עבד אל-באסט עבד אל-עזיז דיאב, שהיה מחונן בעצמו בקול ערב. האב עבד כמנהל המספנה במנהלת תעלת סואץ ואמו לימדה כמורה לצרפתית בתיכון הצרפתי בעיר.
בשנת 1968, בגיל שש, לרגל יום המהפכה, 23 ביולי, שר עמר דיאב את ההמנון המצרי בתחנת הרדיו המקומית של פורט סעיד והרשים את מושל העיר, שהעניק לו גיטרה כפרס. דיאב נסע מאוחר יותר באוטובוס לקהיר כדי להירשם ללימודי מוזיקה באקדמיה לאמנות של אוניברסיטת קהיר. הוא למד נגינה בעיקר בפסנתר ובעוד. בהיותו בעל מראה כובש וקול ערב, שליטה מצוינת בתנועות הגוף, לבוש בחולצות משי, הוא נתגלה במהרה כאחד הכישרונות המבטיחים של תעשיית המוזיקה המצרית. בשנת 1986 סיים את לימודיו עם תואר ראשון במוזיקה ערבית. האלבום הראשון שלו בשנת 1983 נקרא "יא טריק" (يا طريق – הו, דרך!). בשנת 1990 הוא שר בערבית, בצרפתית ובאנגלית בטקס פתיחת משחקי הספורט האפריקאיים, ששודר בלוויין בכל העולם הערבי וב-CNN.
דיאב שיחק בכמה סרטים מצריים כמו "צ'חכּ ולעבּ וג'ד וחֻבּ ("ضحك ولعب وجد وحب"ׂ) "צחוק ומשחקים, רצינות ואהבה" 1993) לצדם של יוסרה ועומר שריף, "العفاريت" (אל-עפארית - "הרוחות") (1989) לצד מדיחה כאמל, וגילם את התפקיד הראשי ב- "Ice Cream with Gleam " (ايس كريم في جليم) (גלידה עם ניצוץ) (1992) יחד עם אשרף עבד אל-באקי וסימון פיליפ כאמל.
עמר דיאב התפרסם גם באירופה - בגרמניה, ספרד, פורטוגל וכו'. בשנות ה-1980 היה לאחד הכוכבים הצעירים בזירת מוזיקת "שעבי".החל משנות ה-90 של המאה ה-20 אימץ לעצמו סגנון חדש, מוזיקת ה"ג'יל" והסגנון המוכר במצרים כ"ים תיכוני" ושהתקבל בהצלחה גם במועדוני הדיסקו-פופ באירופה. לפעמים שיריו הזכירו את המוזיקה של ג'יפסי קינגס ושל גלוריה אסטפן.
בשנת 1996 זכה בשלושה פרסים של רשת הטלוויזיה הערבית ART -על השיר הטוב ביותר, סרטון הווידאו המוזיקלי הטוב ביותר וכזמר השנה.
בהצלחה המסחררת זכה בשנת 1996 שירו "נור אל-עין" (نور العين אור עיני) עם הפזמון "יא חביבי" שכבש לבם של קהלים רחבים לא רק במזרח התיכון אלא גם בהודו, דרום אפריקה, ספרד ודרום אמריקה (שם היה מפורסם הדואט שלו עם הזמרת הקולומביאנית ממוצא לבנוני שאקירה בשיר "אוחוס אסי" Ojos así). שיר זה הביא לו זכיית דיסק פלטינה משולש. בשנות ה-1990 הקליט האמן גם וידאו-קליפים בערוצי הטלוויזיה הפרטיים הראשונים שהתחילו לפעול בארצות ערב.
ב-6 במאי 1998 קיבל את פרס המוזיקה העולמי מידי נסיך מונקו, אלברט השני, יחד עם סלין דיון, מריה קארי ואחרים.
באותה שנה הקליט את האלבום "עוודוני" (عودوني הרגילו אותי) שזכה גם כן בהצלחת ענק.
אחד משיריו, "אנא מַהמא כְּבְּרִת צע'יר" أنا مهما كبرت صغير ככל שעליתי בגיל עדיין צעיר אני) שהוא חלק מן האלבום Best of Amr Diab הוא מחוות הוקרה לגדולי הזמר המצרי, אום כולתום, עבד אל-חלים חאפז ומוחמד עבד אל-והאב.
ביולי 1999 האלבום "אמרין" (قمرين שני ירחים) הוכתר כשיא הקריירה שלו כזמר. דיאב שר בדואט עם הזמר האלג'יראי שב ח'אלד ועם היווניה אנגלה דימיטרו. סרטון הווידאו "אמרין" (Amarain) שודר בטלוויזיה.
גם האלבום "Tamally Ma'ak" (תַמַלי מעאכּ (تملي معاك - "תמיד איתך") (שהווידאו-קליפ שלו הופק בצ'כיה) עורר התלהבות.
בשנת 2010 אחרי ניצחון נבחרת הכדורגל הלאומית של מצרים במשחקי גביע אפריקה, הוזמן עמר דיאב לשיר בקונצרט באצטדיון של קהיר לכבוד הכדורגלנים המצרים.
בדרך כלל נמנע הזמר מלהביע דעות פוליטיות, אולם בשנות הקריירה שלו ביצע שלוש פעמים שירים בעלי מסר פוליטי. בשנת 1992 את השיר " "רָציף נִמְרָה חַמְסָה" (رصيف نمرة 5 "הרציף מספר חמש") שבו נמתחה בקורת על הפרטת החברות הציבוריות במצרים ועל הסכמי השלום עם ישראל, "אל-אודס (קודס) די ארצ'נה" ("ירושלים היא אדמתנו" -القدس دي ارضنا) כתמיכה באינתיפדת אל-אקצה נגד ישראל -והשיר הפטריוטי המצרי "واحد مننا" "ואחד מננא" ("אחד מאיתנו") (2010) שנכתב לרגל 40 שנה למותו של גמאל עבד אל נאצר.
חייו הפרטיים.
עמר דיאב התחתן פעמיים. מנישואיו (1992-1989) לאשתו הראשונה, שרין רידא, נולדה לו בשנת 1990 ילדה, נור. מנישואיו השניים, עם אשה סעודית, זינה מוחמד אשור, נולדו לו שלושה ילדים: התאומים (בת ובן) קנזי ועבדאללה, ובת נוספת בשם ז'אנה.
ג'ק שפרד (שחקן)
ג'ק שפרד (באנגלית: Jack Shepherd; נולד ב-29 באוקטובר 1940) הוא שחקן, מחזאי, במאי תיאטרון, סקסופוניסט ופסנתרן ג'אז אנגלי. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרטים "All Neat in Black Stockings" וב-"The Virgin Soldiers". תפקידו הידוע ביותר הוא בסדרת הבלשית "וייקליף".
ביוגרפיה.
שפרד נולד בלידס. הוא למד בבית הספר ראונדהיי בעיר ואחר כך למד אמנות בקינגס קולג' שבניוקאסל. בתקופה ששהה בניוקאסל הופיע כשחקן חובב ב-People's Theatre. אחרי שסיים את תואר ה-BA למד משחק ב-Central School of Speech and Drama ואחר כך ב"דרמה סנטר" בלונדון .
קריירה.
בשנים 1965 עד 1969 עבד בתיאטרון רויאל קורט. הופעת הבכורה שלו על הבמה בלונדון הייתה במחזה "Serjeant Musgrave's Dance" בתפקיד קצין פרשים. ב-1967 גילם את ארנולד מידלטון במחזה "The Restoration of Arnold Middleton" מאת דייוויד סטורי , שהוצע בתיאטרון קריטריון. על תפקיד זה זכה בפרס "Plays and Players" של מבקרי התיאטרון בלונדון לשחקן המבטיח ביותר של השנה.
במהלך שנות השבעים של המאה העשרים הופיע שפרד בדרמות טלוויזיוניות רבות בין השאר בסדרה "באדג'י" (1971–1972). ב-1976 שיחק בדמות במאי טלוויזיה בדרמה "תודיע כשאתה מוכן, מר מק'גיל" מאת ג'ק רוזנטל. עוד באותה שנה הופיע בסדרת הדרמה "Bill Brand" מאת טרוור גריפית'ס בתפקיד חבר פרלמנט רדיקלי ממפלגת הלייבור. על שני תפקידים אלה זכה שפרד בפרס Royal Television Society. ב-1977 שיחק בדמות רנפילד בסרט "הרוזן דרקולה" בכיכובו של לואי ז'ורדאן.
במשך כעשור ניהל סטודיו למשחק בקנטיש טאון שבצפון לונדון יחד עם השחקן ריצ'רד וילסון. בתקופה זו התחיל להתעניין בכתיבת מחזות. הוא כתב מחזות אחדים עבור התיאטרון בהם "The Sleep of Reason", "Real Time", "Clapperclaw" ו-"Half Moon".
ב-1972 היה שפרד בין המייסדים של תיאטרון השחקנים (Actors' Company) יחד עם איאן מקלן ואדוארד פת'רברידג'. עם הלהקה שיחק בתפקיד ואסקז במחזה "'Tis Pity She's a Whore", מפקח המשטרה במחזה "Ruling the Roost" שהוצג בפסטיבל אדינבורו ובסיבוב הופעות, ובתפקיד אוקנו במחזה "The Three Arrows" שהוצג בתיאטרון ארטס בקיימברידג' באוקטובר 1972. בדצמבר אותה שנה הופיע בתפקיד בן במחזה "Let's Murder Vivaldi" מאת דייוויד מרסר בתיאטרון קינגס הד, ובינואר 1973 הופיע בתפקיד הראשי בדמות דרקולה במחזה "דרקולה" בתיאטרון בוש.
בין השנים 1977 ו-1985 היה שפרד חבר בלהקת תיאטרון קוטסלו של ביל בריידן בתיאטרון הלאומי. עם הלהקה שיחק בתפקיד טיץ' במחזה "American Buffalo", ג'ודאס במחזה "הפסיון", בואמר במחזה "Lark Rise", תומאס קלארקסון ב-"The World Turned Upside Down", סמיטי ב-"The Long Voyage Home", הכתב במחזה "Dispatches" ובתפקיד היקי במחזה "The Iceman Cometh". שפרד היה הראשון ששיחק על הבמה בתפקיד ריצ'רד רומה במחזה "גלנגרי גלן רוס" בתיאטרון קוטסלו בשנת 1983. על תפקיד זה זכה בפרס "Society of West End Theatre" (שמאוחר יותר שונה שמו לפרס אוליבייה) לשחקן השנה במחזה חדש.
המחזה הראשון של שפרד שהוצג על הבמה היה "In Lambeth", שיחה בדיונית על מהפכה בין המשורר ויליאם בלייק, אשתו קתרין ותומאס פיין מחבר הספר "זכויות האדם". ביולי 1989 הוצג המחזה בבימויו בתיאטרון פרטיזן ואחרי כך הועבר לתיאטרון דונמאר ורהאוס. על מחזה זה זכה בפרסי Time Out על הכתיבה והבימוי הטובים ביותר.
בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים התרבו הופעותיו של שפרד בטלוויזיה. בין השנים 1993 עד 1998 שיחק בתפקיד הראשי בדמות צ'ארלס וייקליף בסדרת הטלוויזיה "וייקליף" של HTV. הוא ביים הפקות אחדות בתיאטרון שייקספיר גלוב בהם המחזה "שני אדונים מוורונה" בכיכובו של מארק ריילנס שאיתו נפתח הגלוב לקהל צופי התיאטרון באוגוסט 1996, שנה לפני הפתיחה הרשמית. ב-1998 שיחק שפרד בדמות אנטוניו בהפקה של ריצ'רד אוליבייה של המחזה "הסוחר מוונציה".
הדרמה האפית של שפרד אודות התנועה הצ'רטיסטית הוזמנה ממנו על ידי תיאטרון שייקספיר גלוב כחלק מעונת הרנסאנס והמהפכה. המחזה הוצג לראשונה באוגוסט 2007 בבימויו של מארק רוזנבלט.