מנור מרבה לשתף פעולה עם מוזיקאים וזמרים, ושירים ותרגומים פרי עטו הולחנו ובוצעו, בין השאר, על ידי שלומי שבן, רונה קינן, ערן צור, אסף אמדורסקי, רם אוריון, נינט טייב, יוני רכטר, נסרין קדרי, אסף אבידן, קרן אן ואורי מרק.
תוכנית הרדיו "ציפורי לילה".
בשנים 2010–2014 הגיש בגלי צה"ל את התוכנית "ציפורי לילה" מתפייטות - תחילה עם הזמרת רונה קינן, אחר כך עם הסופרת אלונה קמחי ועם שלומציון קינן, ולבסוף עם שרהלה בן אשר. לאחר מכן הגיש בגל"צ את התוכנית "בעקבות הזמן האבוד" בערבי שישי.
חיים אישיים.
מנור הוא בן הזוג של הסופר משה סקאל. מנור מחלק בשנים האחרונות את זמנו בין תל אביב לברלין.
מדבור
מִדְבּוּר הוא תהליך בו אזור יבש יחסית הופך להיות צחיח לחלוטין. בדרך כלל מלווה התהליך בהתייבשות מאגרי מים ובהצטמצמות של מגוון הצומח והחי באזור. באזורי ספר המדבר תהליך זה גורם להתפשטות המדבר. תופעת המדבור מתרחשת בעיקר בשוליהם של מדבריות קיימים.
במקומות שונים בעולם מתרחשים תהליכי מדבור, הן בשל שינויים אקלימיים והן בשל מעשי האדם. השינוי הגדול ביותר מתרחש באזור הסאהל שמדרום לסהרה, שבו תושבי מדינות כמו סנגל ומאלי סובלים מבצורות תכופות יותר ויותר בשל התפשטות המדבר.
ישנן שיטות שונות בהן ניתן לעצור את המדבור או לשחזר את המערכת כמו נטיעות מתאימות של צמחים או תוספת של גרגרי פלסטיק סופחי מים אל הקרקע.
מאמצים נרחבים לעצירת המדבור מושקעים במקומות שונים בעולם. לדוגמה, 21 מדינות החברות באיחוד האפריקאי משתפות ביניהן פעולה בפרויקט החומה הירוקה הגדולה שנועד לבלום את התפשטות מדבר סהרה דרומה, באמצעות נטיעת מיליוני עצים לאורך כ־7,000 ק"מ לרוחבה של אפריקה מסנגל במערב עד ג'יבוטי במזרח. פרויקט דומה של נטיעות בהיקף נרחב מבוצע גם בסין ונועד למנוע את התפשטות מדבר גובי דרומה.
סיבות למדבור.
הסיבות למדבור מתחלקות לשני סוגים עיקריים: מדבור טבעי, בפרט כתוצאה משינויים אקלימיים, ומדבור הנובע מפעילות אנושית.
מדבור טבעי:
רבים מהמדבריות בעולם הן למעשה תוצאה של שינויים אקלימיים. כך למשל מדבר סהרה, המדבר הגדול ביותר בעולם, היה בעידן הקרח האחרון אזור גשום. כיום הוא מדבר הודות לאקלים המדברי בו.
מדבור כתוצאה מפעילות אנושית:
הגורמים להתנוונות הקרקע, אם כך, הם משולבים ונגרמים עקב פעילות האדם או גורמי הטבע, או שניהם.
המאבק במדבור בישראל.
מדינת ישראל, המשתרעת בין קווי הרוחב 29 ל-33, נמצאת בחלקה הצפוני של רצועת המדבריות העולמית. אקלים ארץ ישראל שרובו אקלים מדברי ואקלים צחיח למחצה, מעמיד אתגרים סביבתיים כשלעצמו וגם אל מול השפעותיה המצטברות של תופעת ההתחממות הגלובלית.
ישראל היא אחת המדינות המובילות בעולם במאבק בתופעת המדבור. החקלאות בישראל פיתחה שיטות לבלימת התפשטות המדבור. החוקרים מצאו דרכים להרחבת גידולים חקלאיים תחת עקת חום ובאקלים מדברי בהשראת החקלאות הנבטית. הקרן הקיימת לישראל נטעה ומטפחת את יער יתיר - היער הגדול בעולם שניטע על ידי אדם באזור מדברי למחצה, 250 מ"מ גשם לשנה, ובכך שברה מוסכמה עולמית שלא ניתן לטעת יער באזור הזוכה לפחות מ-600 מ"מ גשם. מכון וולקני של משרד החקלאות הקימו את המרכז הבינלאומי גילת לחקר חקלאות על סף מדבר. חוקרי המכון עוסקים בחקר החקלאות המדברית.
משק המים והשפכים בישראל תורם אף הוא למגמת האנטי-מדבור על ידי:
מחקרם של פנחס אלפרט ונטלי פרלין, אישש את קיומו של קשר חיובי בין שינוי אנתרופוגני בשימושי קרקע - הקמת יישובים, ייעור וזריעת שדות בצפון הנגב בעקבות הפעלתו של המוביל הארצי ב-1964, לבין שינוי אקלים בצורה של עלייה בכמות המשקעים, ירידה באמפליטודת הטמפרטורה בין יום ללילה ושינוי במשטר הרוחות בשטח שבין תל אביב לבאר שבע בין שנות ה-60 לשנות ה-90 של המאה ה-20. שימושי הקרקע החדשים מכהים את התכסית, יחס האלבדו משתנה ופחות קרינת חום מוחזרת מן הקרקע. התחממות פני הקרקע מעצימה את הקונבקציה התרמית שמצליחה להבקיע את שכבת האינוורסיה היציבה המרחפת בגובה קילומטר בעונת היובש בישראל, ומונעת התפתחות עננות ממטירה.
פיטר דרוקר
פיטר פרדיננד דרוקר (גרמנית: Peter Ferdinand Drucker; 19 בנובמבר 1909 - 11 בנובמבר 2005) היה הוגה דעות יהודי-אמריקני יליד אוסטריה, אבי תורת הניהול המודרנית.
חייו.
דרוקר נולד וגדל בפרברי וינה למשפחה יהודית, למד בגרמניה משפט בינלאומי פרטי ועבד שם כעיתונאי. עם עליית הנאצים לשלטון ברח מהרודנות ההיטלריסטית לארצות הברית.
בתחילת הקריירה האקדמית שלו בארצות הברית, ב-1947, כתב ספר "העתיד של האדם התעשייתי", ובו פיתח את רעיונותיו מספרו הקודם (1939) "האדם הפוסט-כלכלי: שורשי הטוטליטריות". את הספרים לא כתב ככלכלן או כמומחה למנהל עסקים (תחום שעוד לא היה קיים), אלא כפרופסור לפילוסופיה ומחשבה פוליטית באוניברסיטת ורמונט.
בין קוראי "העתיד של האדם התעשייתי" היה גם מנכ"ל ג'נרל מוטורס, אלפרד סלואן, שהתרשם מהספר עד כדי כך, שהזמין את דרוקר ליישם למעשה את רעיונותיו האקדמיים, כיועצו ביצרנית המכוניות, שהייתה אחד התאגידים הגדולים בעולם. דרוקר נענה להצעה ואמר שמה שמשך אותו בהצעת המנכ"ל הייתה האפשרות "למפות את היבשת האפלה והבלתי נודעת של הניהול". את מסעו זה סיכם בשני ספרים: "מושג הארגון" מ-1950 ו"פרקטיקת הניהול" משנת 1954.
בשנות ה-80 הוזמן על ידי מנכ"ל ג'נרל אלקטריק, ג'ק וולש, לשמש כיועץ בחברה, שהתקדמה למעמד של החברה הגדולה בעולם לפי שווי השוק.
לאורך כל חייו קידם רעיונות מהפכניים כגון הגבלת שכר המנכ"ל לפי 20 מהשכר הנמוך ביותר בחברה שלו. "עובדי הידע", כך אמר, מונעים בעיקר על ידי הרצון לסיפוק ויצירה, ולכן אי אפשר לפקח עליהם ולנהל אותם בשיטות הישנות של פס הייצור. תפקיד המנכ"ל אליבא דדרוקר, הוא לאפשר לעובדיו לעשות עבורו 99% מהעבודה וגם להודות בכך בגלוי.
ב-2002 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית.
ב-2005 דורג על ידי ה"Financial Times" כ"הגורו המושלם מספר 1" (במקום השני דורג ביל גייטס ובשלישי ג'ק וולש) .
גשר מנהטן
גשר מנהטן (באנגלית: Manhattan Bridge) הוא גשר תלוי החוצה את איסט ריבר שבארצות הברית. הגשר מחבר בין שני רבעים בניו יורק: אזור מנהטן תחתית שברובע מנהטן ורובע ברוקלין.
היסטוריה.
הגשר תוכנן ונבנה בפיקוח של המהנדס הפולני ראלף מודג'סקי. כבלי המתיחה של הגשר תוכננו על ידי לאון מויסייף, אשר תכנן גם את גשר מצר טקומה בשנת 1940. בנייתו של הגשר הסתיימה והגשר נפתח לתנועת כלי רכב ב- 31 בדצמבר 1909.
מבנה הגשר.
לגשר ארבעה נתיבי כלי רכב במפלסו העליון, ושלושה במפלסו התחתון (אחד בכל כיוון, ואחד משתנה בהתאם לשעת העומס). במפלס התחתון מצויים גם ארבע מסילות ברזל (שתיים בכל כיוון) ושני מעברים להולכי רגל ורוכבי אופניים.
אורכו של מרכז הגשר 448 מטרים, אורכו מקצה לקצה - 890 מטרים, ואורכו הכולל (לרבות כבישי הגישה) - 2,089 מטרים.
מסילות הרכבת התחתית.
על הגשר עוברות ארבע מסילות רכבת תחתית - שתי המסילות הצפוניות משמשות רכבות הנוסעות לכיוון צפון, ושתי הדרומיות משמשות רכבות הנוסעות לכיוון דרום.
בשל העובדה שהרכבות מצויות משני צדי הגשר, מעבר הרכבות גורם לגשר להיטלטל. בשל עובדה זו נזקקות המסילות לשיפוצים תכופים. המסילות הצפוניות שופצו בין השנים 1986–1988 (במסילות אלה עוברות יותר רכבות), והמסילות הדרומיות נסגרו בשנת 1988 ולמעט זמן קצר בשנת 1990 היו סגורות לתנועת רכבות עד ה-22 ביולי 2001. המסילות הצפוניות פעלו רק בשעות עומס בין 1995–2001 ובשנת 2001 נפתחו לתנועת רכבות בכל שעות היום.
גנאיוס אוקטאוויוס
גנאיוס אוקטאוויוס, או גנאיוס אוקטביוס (? - 87 לפנה"ס) היה קונסול רומי ברפובליקה הרומית.
לא הרבה ידוע על אוקטאוויוס והוא מוזכר בקצרה אצל סווטוניוס ופלוטרכוס. אוקטאוויוס היה איש אצולה שמרן, כנראה בין הקיצונים במעמדו ובשורות הסיעה האופטימאטית. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הרומית וכיבוש רומא על ידי סולה בשנת 88 לפנה"ס, הוא נבחר למשרת הקונסול של שנת 87 לפנה"ס יחד עם לוקיוס קורנליוס קינה.
בעוד אוקטאוויוס היה נציג מובהק של הסיעה השלטת ברומא בראשות סולה, קינה היה נציגם של הפופולרים. כל עוד סולה נשאר באיטליה היה כוחה של סיעתו מובטח על ידי חרבות צבאו. עם יציאתו של סולה בשנת 87 לפנה"ס למזרח להילחם במיתרידטס השישי, מלך פונטוס החל מיד קינה במאבק להעלות את סיעתו לשלטון ולהחזיר את גאיוס מריוס מהגלות. אוקטאוויוס התנגד בכוח למאמציו של קינה, הדיח אותו מכהונתו והצליח לגרש אותו ואת תומכיו מהעיר לאחר מאבק מזוין ברחובות רומא. לפי ההיסטוריון תאודור מומזן נהרגו במהלך המהומות כעשרת אלפים איש.
לאחר גלותו מהעיר החלו קינה ותומכיו לגייס כוחות צבאיים ולנתק את העיר רומא ממקורות האספקה שלה. כוחם גדל עם חזרתו של מריוס מגלותו ואיחוד כוחו איתם. אוקטאוויוס, בתור הקונסול החוקי, היה אחראי על כוחות האופטימאטים, אולם הוא לא הצליח לעצור את התקדמותם של קינה ומריוס. ניסיונותיו לגייס לצד האופטימאטים את צבאו של גניאוס פומפיוס סטראבו, שחנה בצפון איטליה, הסתיימו בהצלחה מעורבת. האחרון לא הראה מחויבות גורפת להילחם לצד אוקטאוויוס, אם כי החנה את צבאו מול חומות רומא.