הסדרה שודרה בישראל בשנות השמונים בערוץ 1 בימי ראשון בשעה 21:30: שש העונות הראשונות שודרו מיולי 1986 ועד קיץ 1989, ברצף; בדומה לסדרה שעמה התחרתה בארצות הברית, "דאלאס", ואשר קדמה לה באותה רצועת שידור, גם את "שושלת" ביקשו קברניטי רשות השידור לגדוע באיבה. ואולם, בניגוד ל"דאלאס", הפעם מחאת הציבור (ואחוזי הצפייה העצומים, אשר רוקנו את הרחובות בזמן שידורה), החזירו מקץ חודשים ספורים את הסדרה לאקרנים, ויתר עונותיה שודרו עד מאי 1991. בהמשך שודרה גם המיני-סדרה "שושלת: האיחוד". שידורים חוזרים של עונותיה הראשונות נצפו בראשית ימיה של זכיינית ערוץ 2 שידורי קשת בשעות הבוקר, ובאמצעות ערוץ הלווין STAR PLUS בסופי שבוע. מ-2013, היא שודרה בישראל שוב בערוץ CBS Drama במשך שני סבבי הקרנה מלאים, אותם החליפה החל מ-אוגוסט 2014 הסדרה הבת, "משפחת קולבי", שעד כה לא הוקרנה מעולם רשמית בישראל, וניתן היה לצפות בה רק בערוץ הלווין RTL PLUS בראשית שנות ה-90'.
עלילה.
הסדרה "שושלת" מגוללת לאורך תשע עונות את סיפורם של בני משפחת קרינגטון, משפחת אילי-נפט מיליונרים מדנוור, קולורדו.
העונה הראשונה נפתחת בהכנות לנישואי בלייק קרינגטון (המגולם על ידי ג'ון פורסיית'), בעל חברת הנפט "דנוור קרינגטון", לקריסטל גראנט ג'נינגס (לינדה אוונס) שעבדה כמזכירה אצלו. בלייק הוא איש עסקים מחוספס וממולח, בעוד קריסטל היפה, התמימה וטובת הלב היא צעירה ממנו ורגישה. הכניסה לעולמם של הקרינגטונים לא קלה עבורה, והיא נאבקת בקושי רב על מקומה כגברת האחוזה ומנסה להתגבר על "קשיי קליטה" רבים.
לבלייק קרינגטון שני ילדים מנישואיו הראשונים: סטיבן (אל קורלי, שמוחלף בהמשך הסדרה בשחקן ג'ק קולמן) ההומוסקסואל, ופאלון (פמלה סו-מרטין, שמוחלפת בהמשך הסדרה על ידי השחקנית אמה סאמס), ילדת שמנת מפונקת ומשועממת שמתקשה להסתיר את קנאתה בנישואיו החדשים של אביה. פאלון מנהלת רומן סודי עם מייקל, נהג המשפחה. במקביל, על מנת להציל את אביה ממשבר כלכלי, היא מבטיחה ליריבו העסקי של בלייק, נשיא חברת "קולביקו" ססיל קולבי (לויד בוכנר), כי תינשא לאחיינו, ג'ף קולבי (ג'ון ג'יימס), בתנאי שססיל יסייע כלכלית לאביה. פאלון וג'ף מתחתנים.
בהמשך הסדרה מתגלה, כיאה לאופרת סבון, כי לבלייק שני ילדים נוספים, אמנדה (קתרין אוקסנברג) ואדם (גורדון תומפסון), וכן אחות למחצה בשם דומיניק דוורו (דיאן קארול).
בנוסף, העונה הראשונה מציגה את סיפור משפחת בלייזדל: מת'יו בלייזדל (בו הופקינס), מאהבה הראשון של קריסטל, שעובד כגאולוג אצל בלייק בחברת "דנוור קרינגטון", אשתו קלודיה (פמלה בלווד), שהשתחררה מבית חולים פסיכיאטרי, וביתם לינזי (קטי קורצמן), שסובלת מהנישואים העגומים של הוריה.
במהלך העונה הראשונה חושד בלייק כי אשתו הטרייה קריסטל מנהלת רומן עם מת'יו בלייזדל. כמו כן, בלייק מוטרד מפרשיית האהבים של בנו סטיבן, ובסערת רגשות הוא הורג את מאהבו של סטיבן, ובעקבות זאת מועמד לדין.
במשפט הרצח חושפת קלודיה בלייזדל את העובדה שניהלה רומן עם סטיבן. בתגובה, לוקח בעלה מת'יו את ביתם לינזי ועוזב את דנוור. בעונה השנייה מתברר כי השניים נהרגו בתאונת דרכים (מת'יו "קם לתחייה" בעונה מאוחרת יותר כאשר הוא חוזר לדנוור על מנת לחטוף את קריסטל אהובתו. הוא מחזיק את בני משפחת קרינגטון כבני ערובה - ובסוף נדקר למוות על ידי סטיבן).
בפרק האחרון של העונה הראשונה נכנסת אישה מסתורית עם כובע ענק ומשקפי שמש לבית המשפט להעיד נגד בלייק במשפט הרצח. מתברר שמדובר באלקסיס קרינגטון (ג'ואן קולינס), אשתו הראשונה של בלייק, ערמומית, אלגנטית ונחשקת, ששבה לדנוור על מנת לנקום בבלייק על שגירש אותה מהעיר, התגרש ממנה והרחיק אותה מילדיה האהובים.
בראשית העונה השנייה מעידה אלקסיס נגד בלייק. היא עוברת לגור בסטודיו שבבעלותה בתוך אחוזת קרינגטון ומתחתנת עם ססיל קולבי על מנת להתנקם בבלייק. לאחר מותו של ססיל (בזמן חתונתם בבית החולים) הופכת אלקסיס לאשת עסקים שכל יעדה להפיל את בלייק ואת האימפריה הכלכלית שבנה. מאז ועד סוף הסדרה ממררת אלקסיס את חייו של בלייק, מתקוטטת עם קריסטל ומתחתנת עם מספר לא מבוטל של גברים.
המשולש בלייק-קריסטל-אלקסיס הפך לאייקון טלוויזיוני.
קרב עמק הבכא
קרב עמק הבכא היה אחד מקרבות הבלימה כנגד התקפות הצבא הסורי בימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים.
בקרב זה ניסו כוחות שריון וחי"ר סורים, שנהנו מעדיפות מספרית גדולה, להבקיע את קו החזית בצפון רמת הגולן.
אזור הקרב ומאפיינים גאוגרפיים.
עמק הבכא, המכונה גם פתחת קוניטרה או פתחת קוניטרה צפון, מציין את האזור שבו דיוויזיה 7 של הצבא הסורי ניסתה להבקיע אל תוך שטח רמת הגולן במלחמת יום כיפור. אזור זה נפרש מעט מצפון לעיר הסורית הנטושה קוניטרה ועד לתל חרמונית בצפון.
האזור מישורי, בעל עבירות טובה לשריון ורק"ם.
הקרב.
6 באוקטובר – הפתעה.
הקרב בעמק הבכא החל מיד עם פרוץ המלחמה, כחלק מההתקפות הסוריות הכוללות לכל אורך החזית. בחסות הפגזה ארטילרית כבדה נעו הסורים מערבה, במטרה לחצות את תעלת הנ"ט ולפרוץ את מערכי ההגנה של צה"ל. טנקי גדוד 74 הצליחו לבלום את כל ניסיונות החדירה של חטיבת השריון מספר 85 הסורית, ועד רדת הערב לא נרשמו לה הישגים משמעותיים. חטיבה 7, שכאמור שימשה ככוח עתודה, חברה לגדוד 74 בקו החזית בסביבות השעה 18:00. במפקדת פיקוד הצפון הוחלט שחטיבה 7 תיטול את הפיקוד בגזרת גדוד 74 והגדוד הוכפף לפיקודה. מג"ד 77 קהלני התייצב עם מספר טנקים בתל "הבוסטר", כאשר מצפונו ניצבו טנקים של החטיבה על הר חרמונית ועל "רמפות" דרומה לתל. בגזרה שמדרום לבוסטר, השולטת על דרום עמק הבכא, שלטו כוחות מגדוד 74 מחטיבה 188. התקדמות מסוימת של השריון הסורי הגיעה רק עם רדת החושך, כאשר הצליחו כוחות השריון הסוריים להסתנן מעבר לקווי ההגנה של גדוד 74, שלחם ללא אמצעי ראיית לילה. אף על פי כן, לא נפרץ מערך ההגנה של צה"ל, כאשר כוחות חטיבה 7 שניצבו בקו האחורי, פגעו בשריון הסורי ובלמו את התקדמותו. "כוח טייגר", פלוגה מוקטנת שמנתה 7 טנקים והוצבה מדרום לקוניטרה, הציבה מארב לגדוד המוביל של החטיבה הסורית הממוכנת ה-43, גרמה לו אבדות כבדות, ובלמה את ניסיון החטיבה הסורית לאגף את כוחות חטיבה 7.
8-7 באוקטובר – מגננה.
לאחר כישלון חטיבה 85 הסורית לפרוץ את הקו ביום הראשון למלחמה, הטיל הצבא הסורי לגזרת עמק הבכא את החטיבות המשוריינות 78, בסיוע חטיבה ממוכנת 121, וגדוד טנקי טי-62 מכוח רפעת אסד. הכוח הגדול שהסורים קידמו כנגד כוחות צה"ל שמנו עדיין רק כוחות סדירים (כוחות המילואים שגויסו נשלחו לחזית דרום הגולן, שמצבה היה קשה יותר), הביא לכך שמח"ט 7, יאנוש בן-גל, היה צריך לתמרן את כוחותיו ולשולחם למקומות שבהם התגבר הלחץ סורי להבקעה. הלחימה הייתה קשה ומתישה וחדלה רק בחצות הלילה. בקרבות היום השני נפגעו כ-90 טנקים סוריים, וכלים רבים נוספים.
במהלך 8 באוקטובר המשיכו הסורים את לחצם בפתחת קוניטרה. עם זאת הכוחות של חטיבה 7 החזיקו מעמד ובלמו את מאמציה המתמשכים של הדיוויזיה הסורית ה-7 להבקיע את הקו. בלילה שבין ה-8 ל-9, שכונה גם "ליל הבזוקות", ערכו כוחות חי"ר סוריים מתקפה בטילי נ"ט ומטולי אר. פי. ג'י., על כמה מחניוני הטנקים של החטיבה. המתקפה הצליחה לפגוע בכמה טנקים, אך לא הביאה לשינוי בהיערכות ההגנה.
9 באוקטובר – קרב ההכרעה.
לאחר שהסורים איבדו את הישגיהם הקרקעיים בדרום ובמרכז רמת הגולן עקב התקפת הנגד של כוחות המילואים הישראליים, החליטו הסורים לרכז מאמץ אחרון בפריצת קו ההגנה של צה"ל בגזרה הצפונית והמרכזית במקביל. בהתקפה השתתפו כ-100 טנקי T-62 מדיוויזיית השריון ה-3 שטרם השתתפה בלחימה אשר תוגברו בשארית הכוחות של דיוויזית חי"ר 7, וחטיבת שריון 81 מדיוויזיה 3, ובסך הכל כ-170 טנקים. מולם עמדו כ-50 טנקי שוט-קל מחטיבה 7 (גדוד 77 + פלוגה ג מגדוד 82 בפיקודו של מאיר זמיר) ומגדוד 74 של חטיבה 188. הן הכוחות הישראלים והן הכוחות מדיוויזיות 7 ו-3 היו מותשים לאחר שלושה ימי לחימה וחלקם סבלו מחוסר בתחמושת.
התקפת השריון הסורית החלה בשעות הבוקר בחיפוי הפגזה ארטילרית כבדה. בלחץ ההפגזה הסורית הכבדה על עמדותיהם, נסוגו שארית הטנקים הישראלים מן השטחים השולטים על העמק אל מדרון אחורי. בשעה 09:00 פתחו הטנקים הסורים בהתקפה על העמדות הישראליות. טנקים של צה"ל במוצבים שעל הקו הסגול הצליחו לפגוע בחלק מן הטנקים, אבל כוח גדול הצליח לנוע לתוך העמק, והגיע עד לקו העמדות הישראלי. מפקד גדוד 77, סגן-אלוף אביגדור קהלני הצליח להוביל את הטנקים שבפיקודו לשוב ולתפוס את השטחים השולטים על עמק הבכא, תוך ניהול קרב שב"ש (שריון בשריון) בטווחים קצרים נגד טנקים סוריים.
מפקד חטיבה 7 הורה למשולם רטס, מג"ד 71, לנוע עם כוחו הנותר לתגבר את כוחות החטיבה באגף הצפוני של העמק, אך לאחר זמן קצר נפגע רטס ונהרג. הכוח בפיקודו של זמיר נלחם באגף הדרומי. בשלב זה הגיעו כוחות החטיבה הנותרים למצב משבר ותחמושתם עמדה לאזול. מפקד החטיבה ריכז מול גזרת ההתקפה הסורית את כל הטנקים שהצליח לאסוף והעמיד אותם תחת פיקודו של קהלני.
לעזרת החטיבה נשלח כוח תגבורת שכלל 11 טנקים משרידי גדוד 53 של חטיבה 188 בפיקודו של סא"ל יוסי בן-חנן, ששימש עד זה לא מכבר כמפקד הגדוד. הכוח, שהגיע ברגע האחרון, התייצב באגף הדרומי של החטיבה והחליף את הכוח של זמיר שתחמושתו אזלה. הכוח של בן חנן מילא תפקיד חשוב בשבירת ההתקפה הסורית ובהדיפת ניסיון ההבקעה האחרון של הצבא הסורי ברמת הגולן.