על סיפון הספינה בו נערך הנשף, בן מפתיע את כולם על ידי הצגת בת זוגו החדשה, אומה, ואף מציג את מתנתו אליה - הורדת המחסום הקסום שעל אי האבודים לאחת ולתמיד, ואילו מאל המופתעת נעלבת מיחסו של בן אליה ומראה סימני מצוקה. כדי לפתור את התסבוכת אליה נקלעו ועל מנת להבהיר לבן במי הוא באמת מאוהב, ג'יין ולומייר חושפים את מתנתו של בן אל מאל - חלון ויטראז' המציג את בן כורע ברך לפני מאל בצורתה האמיתית - דבר המוכיח למאל עד כמה הוא אהב אותה כמות שהיא. מאל מבינה שאומה כישפה את בן, מתוודה על אהבתה אליו ומנשקת אותו, מה ששובר את הכישוף. מזועזעת מכישלונה, אומה קופצת לים ומשתמשת בשרשרת הקונכייה הקסומה של אימה על מנת להפוך לאוקטופידה (אישה שבחציה היא חצי בת אנוש וחצי תמנון) - כמו אימה לפניה, ומשתמשת בזרועות התמנון שלה על מנת לזרוע הרס על הסיפון. בפתאומיות, מאל משנה צורה לדרקון - גם כן כמו אימה לפניה, והשתיים נלחמות. בשיאו של הקרב, בן קופץ למים, יוצר הפסקת אש זמנית ומזמין את אומה לעזור לו לעזור לשאר הילדים הנמצאים על האי האבודים. אומה מסרבת, אך היא נכנעת ושוחה והרחק, חזרה אל האי. בחזרה על הסיפון, מאל משתנה חזרה לצורת אנוש כשהיא לובשת בדיוק את אותה השמלה שדמותה בחלון הוויטראז' לובשת, ומוצגת רשמית כגבירת חצר המלוכה. בהבנה כי מקומה האמיתי הוא באורדון ולצידו של בן, מאל מוסרת לפיה הסנדקית את ספר הלחשים שלה, במטרה להשאיר אותו במוזיאון. כהכרת תודה על מאמציהם, איווי מבקשת מבן לתת לעוד ילדים מאי האבודים הזמנות שנייה, ובן מסכים לכך. הסרט מסתיים כשבן, מאל, איווי, קרלוס, ג'יי ושאר האורחים חוגגים ורוקדים על הסיפון המוצף ("You and Me").
בסצנה הראשונה המופיעה לאחר כתוביות הסיום, מוצגת דיזי כשהיא מקבלת את הזמנתו הרשמית של בן לבוא וללמוד באקדמיית אורדון. בסצנה השנייה המופיעה לאחר כתוביות הסיום, מוצגת אומה כשהיא עולה חזרה מן המים - עדיין בצורת אוקטופידה - ופונה לצופה באומרה כי הסיפור עדיין לא נגמר.
הפקה.
בטקס ה-Expo D23 לשנת 2015, אולפני דיסני הודיעו כי הם התחילו לעבוד על סרט המשך ל"היורשים", והודעה רשמית על כך פורסמה בעמוד הפייסבוק של ערוץ דיסני ב-15 באוקטובר 2015. האתר "Deadline Hollywood" דיווח כי שרה פריוט וג'וסאן מקגיבון עתידים לחזור לכיסא התסריטאים ולכתוב את התסריט לסרט ההמשך. ב-10 ביוני 2016, הוכרז כי צ'יינה אן מקליין, שדיבבה את פרדי, בתו של דוקטור פאסילייה, בסדרת הספין-אוף "", תגלם כעת את אומה, בתה של אורסולה.
פסקול.
ב-21 ביולי 2017 יצא פסקול הסרט הנקרא "(Descendants 2 (Original TV Movie Soundtrack". כמו בפסקול הקודם, גם בפסקול זה נמצאים 3 שירים מסדרת האנימציה: "".
מרינה דה גלוריה
מרינה דה גלוריה (בפורטוגזית: Marina da Glória) היא מרינה בשולי פארק פלמנגו בגדה המערבית של מפרץ גואנברה, בו נמצא גם הנמל של העיר ריו דה ז'ניירו בברזיל. המרינה גובלת גם בשטחו של שדה התעופה המקומי סנטוס-דומונט.
המרינה קרויה על שם השכונה גלוריה (שפירושה "תהילה"), אחת השכונות הוותיקות של ריו בדרום מזרח העיר, והיא נחנכה ב-1979. לאחר השיפוץ המקיף האחרון שעברה ב-2016, קיימים במרינה מתקנים לאחסון של עד 240 סירות במתקנים "יבש" (מחוץ למים) לצד מקום לעגינת כ-400 יאכטות וסירות גדולות יותר במעגן הימי שלה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שאירחה ריו דה ז'ניירו ב-2007, אירחה המרינה את תחרויות השיט.
לקראת מונדיאל 2014 נערכה במרינה ב-30 ביולי 2011 ההגרלה של מוקדמות המונדיאל שחילקה את בתי המוקדמות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) תארח המרינה את תחרויות השיט בשיט מפרשיות וגלשני רוח. לקראת התחרויות נבנה במרינה מבנה קבע חדש בתצורת ביתן המוקף סככות שבזמן המשחקים יכיל יציע של 10,000 צופים הצופה למרינה. בתחרויות השיט במשחקים הפאראלימפיים יוקטן היציע ל-5,000 צופים. מלבד המשחקים המבנה מיועד לשימושים נוספים של המרינה והוא כולל גם שורת חנויות ומסעדות וחלל ענק לפעילויות בידור וספורט לצד שטחים לאחסון ציוד וכדומה. כמו כן חודשו במרינה הרציף והמזחים הצפים ונוסף חניון חדש ל-470 רכבים למבקרים בה ולראשונה גם רוב שטחי החוף סביב המרינה שהיו מגודרים, נפתחו לציבור והיא חוברה לטיילת של פארק פלמנגו הסמוך בשבילי אופניים והולכי רגל וכן שופרה הגישה ממנה לקווי התחבורה היוצאים משדה התעופה הסמוך לרחבי העיר. סמוך למרינה ניצבת האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה.
איינר יאן אוס
איינר יאן אוס (בנורווגית: Einar Jan Aas, נולד ב-12 באוקטובר 1955 במוס שבנורווגיה) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת הבלם במוס, באיירן מינכן ונוטינגהאם פורסט. לאוס 35 הופעות במדי נבחרת נורווגיה, בהן הבקיע שלושה שערים.
קריירת מועדונים.
אוס גדל בנוער של הקבוצה הנורווגית מוס, ובשנת 1973 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה הנורווגית. בשנת 1976 העפיל אוס עם מוס לליגת העל הנורווגית, והוכתר על ידי המגזין הנורווגי וורדנס גאנג פעמיים כבלם השנה בנורווגיה, בשנים 1977 ו-1979. הצטיינותו של אוס במדי מוס, הביאה להתעניינות מקבוצות גדולות, ובקיץ 1979 חתם אוס בבאיירן מינכן. אוס לא הצליח להשתלב היטב בחוליית הגנה שכללה את קלאוס אאוגנטאלר, אודו הורסמן, הנס ויינר, וולפגנג דרמלר וקורט נידרמאייר, וערך רק שש הופעות בעונתו הראשונה בקבוצה, ושבע הופעות בעונתו השנייה. עם זאת, בשתי העונות זכה אוס באליפויות עם באיירן מינכן. בקיץ 1981 חתם אוס בנוטינגהאם פורסט, שם החל את עונת 1981/82 היטב, אך שבר את רגלו והקריירה שלו בנוטינגהאם פורסט נקטעה אחרי 21 הופעות ליגה. בשנת 1983 חזר אוס למועדון נעוריו מוס, שם שיחק ארבע עונות נוספות, עד לפרישתו בתום עונת 1987, בה היה שותף לאליפות הליגה הנורווגית היחידה בתולדותיה של מוס.
קריירה בינלאומית.
בשנת 1977 ערך אוס את הופעת הבכורה במדי נבחרת נורווגיה, והיה שחקן הרכב בנבחרת במשך כעשור, בו ערך 35 הופעות במדים הלאומיים והבקיע שלושה שערים. אוס לא הצליח להעפיל עם נורווגיה לטורניר גדול.
תארים.
עם באיירן מינכן:
עם מוס:
יאן איינר אוס
איינר-יאן אוס
יאן-איינר אוס
איינר אוס
איינאר אוס
איינאר-יאן אוס
איינאר יאן אוס
יאן איינאר אוס
יאן-איינאר אוס
כלתו של צ'אקי
כלתו של צ'אקי (הידוע גם כמשחק ילדים 4; באנגלית: Bride of Chucky) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1998. הסרט הוא המשך ישיר של סדרת הסרטים "משחק ילדים", בהם דמותו של צ'אקי הבובה נשלטת על ידי נשמת רוצח סדרתי.
עלילה.
העלילה מתרחשת כמה שנים לאחר הסרט השלישי. טיפאני, בחורה צעירה בשנות ה-20 לחייה גונבת את גופתו המרוטשת של צ'אקי ומחזירה אותו לחיים. לאחר שהיא שומעת ממנו שהוא אינו מתכוון להציע לה להתחתן, היא נועלת אותו בקופסה ומשפילה אותו. ביום למחרת, צ'אקי מצליח לצאת מהקופסה ורוצח את טיפאני בכך שהוא מחשמל אותה באמבטיה ומעביר את נשמתה לבובת כלה שקנתה עבורו. כעת היא חוברת אליו, לאחר שצ'אקי מספר לה, שכדי לחזור לגופם המקורי, הם צריכים למצוא את הקמע "הלב של דמבלה" שהיה על צווארו של צ'ארלס לי ריי, וכעת קבור איתו בבית הקברות. הם מתחילים במסע רציחות מחודש בדרכם אל הקמע.
הסרט יצא לאקרנים ב-1998 בבימויו של רוני יו ומככבים בו ג'ניפר טילי כטיפאני, קתרין הייגל כג'ייד, ניק סטאביל כג'סי, ג'ון ריטר כקינקייד, אלקסיס ארקט כדמיאן, גורדון מייקל וולבט כדייוויד ובראד דוריף כקולו של צ'אקי.
רוני הלסטרום
רוני קרל הלסטרום (בשוודית: Ronnie Carl Hellström; 21 בפברואר 1949 – 6 בפברואר 2022) היה כדורגלן שוודי ששיחק בעמדת השוער בעיקר בהמארבי ובקייזרסלאוטרן. להלסטרום היו 77 הופעות במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1970, מונדיאל 1974 ומונדיאל 1978. הלסטרום נבחר בשנים 1971 ו-1978 ככדורגלן השנה בשוודיה.
קריירת מועדונים.
הלסטרום נולד במאלמו שבשוודיה. הוא החל את קריירת הבוגרים בהאמרבי השוודית בשנת 1966. הלסטרום שיחק בהאמרבי שמונה עונות, בהן צבר 169 הופעות ליגה. האמרבי הייתה באותו זמן קבוצת צמרת-אמצע טבלה בשוודיה, והלסטרום היה השחקן הבולט של הקבוצה, ובשנת 1971 נבחר ככדורגלן השנה בשוודיה בפעם הראשונה בקריירה. בשנת 1974, לאחר מונדיאל 1974, חתם הלסטרום בקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה. הלסטרום שיחק בקייזרסלאוטרן במשך עשר עונות רצופות, כאשר בשנים הראשונות שלו בקבוצה, קייזרסלאוטרן הייתה קבוצת מרכז טבלה, ולקראת שנות ה-80 הפכה לקבוצת צמרת, שסיימה מספר פעמים במקומות השלישי והרביעי. בעונת 1975/76 הגיעו הלסטרום וקייזרסלאוטרן לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידו 0–2 להמבורג. בשנת 1978 נבחר הלסטרום בפעם השנייה בקריירה ככדורגלן השנה בגרמניה, לאחר שהציג יכולת טובה במדי קייזרסלאוטרן ובמדי נבחרת שוודיה במונדיאל 1978. בעונת 1980/81 שוב הפסידו הלסטרום וקייזרסלאוטרן בגמר הגביע הגרמני, הפעם בתוצאה 1–3 לאיינטרכט פרנקפורט. החל מעונת 1981/82 וגם בעונת 1982/83, ירד מעמדו של הלסטרום בקייזרסלאוטרן, כאשר הפך לשוער המחליף של ארמין רייכל. בעונת 1983/84 חזר הלסטרום להיות השוער הראשון של קייזרסלאוטרן. זו הייתה עונתו האחרונה בקבוצה, ובסיומה פרש ממשחק פעיל, לאחר שערך 266 הופעות ליגה במדי קייזרסלאוטרן. בשנת 1988, כאשר היה בן 39, חזר הלסטרום להופעה אחת בלבד בשערה של סונדסוואל מליגת העל השוודית. לאחר פרישתו מונה הלסטרום כמאמן השוערים של מאלמו.
קריירה בינלאומית.