תכונת T עוברת מחבורה לחבורות המנה שלה. אם G דיסקרטית ובת מנייה, אז תכונת T מכריחה אותה להיות חבורה נוצרת סופית. חבורה (קומפקטית מקומית) אבלית עם תכונת T היא קומפקטית. חבורות לי formula_3 ו- formula_4 מקיימות את תכונת T אם n&gt;2, אבל לא עבור n=2. אם G חבורת לי ו-formula_5 סריג שלה (כלומר תת-חבורה דיסקרטית עם קו-נפח סופי), שתיהן מקיימות את תכונת T יחדיו.
קישורים חיצוניים.
B. Bekka, P. de la Harpe and A. Valette, Kazhdan's Property (T)
החוקים
החוקים (ביוונית: Νόμοι, Nómoi) הוא הדיאלוג האחרון והארוך ביותר של אפלטון. הדיאלוג עוסק במהות החוק ובפונקציות שלו במדינה. בין הנושאים הנידונים בדיאלוג: החוק האלוהי לעומת חוקי אנוש, מעמד המחוקק, תפקיד התבונה בקביעת החוקים, יחסי המדינה, הפילוסופיה והדת, תפקיד החינוך במדינה ועוד. הדיאלוג מושווה לעיתים קורובות לדיאלוג הפוליטאה (המוכר יותר) בשל העיסוק המשותף בפילוסופיה פוליטית והתיאור של כינון עיר-מדינה. עם זאת הפוליטאה נבדל מהחוקים באופן מהותי משום שבזה האחרון אפלטון זונח את שיטת האידאות (מאפיין ידוע של "הדיאלוגים המאוחרים").
מאפיין ייחודי נוסף הוא שזהו הדיאלוג היחיד של אפלטון בו לא מוצגת דמותו של סוקרטס.
רקע היסטורי.
חוקרים נוטים להסכים כי אפלטון כתב דיאלוג זה בסוף ימיו, כאשר הרקע לכתיבתו הוא ניסיונו הכושל להשתלב בחיים הפוליטיים של יוון העתיקה. לאחר מותו של דיוניסיוס הראשון, החליט לשוב לסיציליה (367 לפנה"ס) לבקשתו של דיון מסירקוסאי, במטרה להפוך את שליטה הצעיר של סירקוסאי, דיוניסיוס השני (טיראן סירקוסאי), לפילוסוף. מטרה זאת נכשלה – דיוניסיוס הגלה את דיון, ואפלטון נעצר, עד שהותר לו בסופו של דבר לחזור לאתונה העתיקה. לאחר שכנועים רבים, ביקר אפלטון בשלישית בסירקוסאי (361 לפנה"ס), אולם הוא שוב נכלא שם עקב ביקורתו הנוקבת, ונפדה בידי חבריו. מאז לא שב עוד אפלטון לסירקוסאי, ועסק בהוראה באקדמיה ובכתיבה (אירועים אלו מוזכרים במרומז ב"האיגרת השביעית").
תקציר.
מסגרת ודמויות.
בניגוד לרוב הדיאלוגים של אפלטון, סוקרטס לא מופיע דיאלוג. הדיאלוג מתקיים באי כרתים. סוקרטס מופיע מחוץ לאתונה בכתבי אפלטון רק פעמיים, בפיידרוס, שם הוא נמצא ממש מחוץ לחומות העיר, ובמדינה, שם הוא יורד לנמל של פיראוס, חמישה קילומטרים מחוץ לאתונה (בתקופת שלטון השלושים). במקומו השיח מתנהל על ידי זר אתונאי (ביוונית: xenos) זקן. עימו משוחחים שני זקנים נוספים, מגליוס הספרטני וקליניאס פוליטיקאי ומחוקק כריתיאני.
הזר האתונאי, הדומה לסוקרטס אך שמו אינו מוזכר לעולם, מצטרף לשניים האחרים בעלייה לרגל הדתית לקנוסוס לפולחן זאוס. הדיאלוג כולו מתרחש במהלך המסע הזה, המתכתב עם סיפור שמיוחס למינוס: לפיו מינוס הלך בדרך זו כל תשע שנים על מנת לקבל הדרכה מזאוס בנושאי חקיקה עבור כריתים. בנוסף מוזכר כי הדיאלוג מתרחב ביום הארוך ביותר בשנה, מה שמאפשר את הדיאלוג הארוך (הנפרש על שנים עשר פרקים).
בסוף הספר השלישי מודיע קליניאס כי למעשה ניתנה לו האחריות ליצור את החוקים למושבה כרתית חדשה, וכי הוא מעוניין בסיוע של הזר. שאר הדיאלוג מתנהל עם שלושת הזקנים, צועדים לעבר המערה וקובעים חוקים לעיר החדשה הזו המכונה "עיר המגנטים" (או מגנזיה).
נושאים.
השאלה המרכזית שנשאלה בתחילת הדיאלוג אינה "מהו חוק?" כפי שניתן היה לצפות (זוהי השאלה המרכזית בדיאלוג "מינוס"). הדיאלוג מתחיל בשאלה "למי מיוחסת יצירת חוקים?".
השאלות שעולות בחיבור הן מרבות, ביניהן:
הדיאלוג משתמש בעיקר במערכות החוק האתונאיות והספרטניות (Lacedaemonian) כרקע לאיתור בחירת חוקים, שהדוברים מדמים כמערכת קוהרנטית פחות או יותר לעיר החדשה עליהם הם מדברים.
השוואות.
השוואות לדיאלוגים אחרים של אפלטון.
החוקים בה בעת דומה להמדינה ונבדל ממנו במידה רבה. הדומה הוא בכך ששני הדיאלוגים נוגעים לכינון עיר בדיאלוג. העיר בהחוקים מתוארת כ"שנייה הטובה ביותר", לא משום שהעיר בהמדינה (קליפוליס) היא הטובה ביותר, אלא משום שהיא שנייה לעיר האלים וילדיהם. העיר בהחוקים שונה מקליפוליס הפרוטו-קומוניסטית, בכך שניתן להחזיק בה ברכוש פרטי ומתקיימות משפחות פרטיות, ובעצם קיומם של חוקים כתובים. כמו כן, בעוד "שהרפובליקה" היא דיאלוג בין סוקרטס למספר גברים צעירים, "החוקים" הם דיון בקרב זקנים, בה אסור לילדים להתגורר ותמיד מתקיימת העמדת פנים של אדיקות וטקסים.
באופן מסורתי, מינוס נחשב כפרולוג ואפינומיס כאפילוג להחוקים, אך קיימת הסכמה בקרב חוקרים רבים כי אלו אינם דיאלוגים אותנטיים של אפלטון.
השוואות לחיבורים של אחרים אודות החוק היווני.
אפלטון לא היה הסופר היווני הקדום היחיד שכתב על מערכות המשפט של ימיו, והשווה בין החוק האתונאי לחוקים הספרטניים. יש לציין כי גם "חוקת הספרטנים" מאת קסנופון, "חוקת האתונאים", המיוחסת בטעות לזנופון, "וחוקת האתונאים", שאולי חובר על ידי אריסטו או אחד מתלמידיו, ששרדו.
כמה מאות שנים מאוחר יותר הקדיש פלוטארכוס תשומת לב לנושא מערכות המשפט היווניות העתיקות, למשל "בחייו של ליקורגוס" . ליקורגוס היה המחוקק האגדי של הלקדמונים. פלוטארכוס משווה את ליקורגוס וחוקיו הספרטניים למערכת החוק שנומה פומפילוס הציג ברומא בסביבות 700 לפני הספירה.
חוקים (דיאלוג אפלטוני)
רב חמא בר עוקבא
פוד לקלרק
פרננד אורבין דומיניק לקלרק (בצרפתית: Fud Leclerc; 1924–20 בספטמבר 2010) היה זמר, סופר אקורדיניסט ופסנתרן בלגי. לקלרק היה הפסנתרן של הזמרת הצרפתייה, ז'ולייט גרקו.
קריירה.
בשנת 1956, לקלרק נבחר על ידי רשות השידור הבלגית (RTBF) לייצג בלגיה באירוויזיון 1956 ביחד עם הזמרת הבלגית, מוני מארק. ב-24 במאי 1956, לקלרק הופיע על בימת האירוויזיון עם השיר "Messieurs les noyés de la Seine". מיקומו הסופי של לקלרק לא ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
בשנת 1958, לקלרק ניצח בקדם הבלגי וזכה לייצג את ארצו בשנית באירוויזיון 1958 עם השיר "Ma petite chatte". לקלרק זכה במקום החמישי עם שמונה נקודות. בשנת 1960, לקלרק ניצח בקדם הבלגי לאירוויזיון 1960. לקלרק נבחר לייצג את בלגיה בפעם השלישית עם השיר "Mon amour pour toi". לקלרק זכה במקום השישי עם תשע נקודות. לקלרק ייצג את בלגיה באירוויזיון פעם נוספת בשנת 1962 עם השיר "Tom nom" וסיים במקום האחרון עם אפס נקודות.
מותו.
לקלרק נפטר בבריסל, בירת בלגיה, בגיל 86.
יחסי הממלכה המאוחדת–סיירה לאון
יחסי הממלכה המאוחדת–סיירה לאון הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין הרפובליקה של סיירה לאון.
היסטוריה.
בשנת 1808 נעשתה סיירה לאון מושבת כתר בריטית וכך נותרה עד אמצע המאה ה-20, אז החל תהליך הדה-קולוניזציה. התהליך הגיע לשיאו עם מתן העצמאות לסיירה לאון ב-27 באפריל 1961. בין השנים 1961–1971 הייתה סיירה לאון מונרכיה תחת שלטונה של המלכה אליזבת השנייה, אולם בשנת 1971 היא הוכרזה כרפובליקה.
במאי 2000 הידרדר המצב במדינה עד כדי כך שכוחות בריטיים נאלצו לפעול במתכונת מבצע פליסר ולפנות אזרחים זרים מתחומיה. המצב התייצב, בסופו של דבר, כשהכוחות הבריטיים מהווים זרז להפסקת אש ולסיום מלחמת האזרחים. המלחמה הסתיימה רשמית ב-2002, אם כי גם לאחר מכן פרצו עימותים אלימים מעת לעת, והממשלה טרם השיגה שליטה מלאה וממשית בכל שטחי המדינה.
ב-17 באוקטובר 2014, ספינת הרפואה של הצי המלכותי אה"מ ארגוס הפליגה לסיירה לאון. המטען שלה כלל מיטות אשפוז, ציוד רפואי, רכבי שטח וצוות רפואי שנשלחו לטפל באחד ממשברי הבריאות הקשים ביותר ב, מגפת האבולה החריפה שפקדה את מערב אפריקה - סיירה לאון לבדה חוותה 20 מקרי מוות ביום.
בריטניה היא התורמת הגדולה ביותר לסיירה לאון, ותורמת כ-50 מיליון ליש"ט מדי שנה, המופנה לתחומי החינוך, הבריאות ומאבק בשחיתות, ובכך סיירה לאון היא המדינה המקבלת את הסיוע הבריטי הגדול ביותר לנפש.
אמריקו גאייגו
דוד טבל שייר
טבלי שייאר
שייאר
שייאר הוא שם משפחה.
תקשובים - מרכז תקשורת עסקי
יהודה יצחק פרנקל
רבי יהודה יצחק פרנקל (נכתב לעיתים: יהודא יצחק פרענקיל) (ה'תקפ"ה, 1824 – ל' בכסלו ה'תרנ"ד, 1893) היה אב"ד בעיר סאנוק.
ביוגרפיה.
נולד לחנה ולרבי חיים מרדכי פרנקל–תאומים אב"ד לינסק (בן רבי יהודה ליבוש פרנקל תאומים בעל ה"שני צמידים", מגזע רבי יונה תאומים).
בנעוריו למד אצל רבי צבי הירש מרימנוב, ורבי שלום מקאמינקא, והיה תלמיד חבר של רבי חיים מצאנז בעל ה"דברי חיים", שכינוהו באחת מתשובותיו ״גדול הדור״.
בשנת תרי"ח הוכתר לרבנות העיר סאנוק במחוז ז'שוב בדרום פולין באזור הידוע כגליציה המערבית, וניהל את העיר ביד רמה, כאשר הוא ממונה על כל ענייני העיר מערכות הכשרות המקוואות ותלמודי התורה. מסר שיעורי תורה, והקים בית הכנסת אורחים בביתו הסמוך לבית הכנסת עבור עניי העיר ואורחים.
בשנת תרכ"ט כאשר פרצה המחלוקת בין חצרות צאנז וסדיגורה נמנה עם תומכי רבו הרבי מצאנז, ואף חתם על קול קורא בעניין. חילופי דברים ארוכים התנהלו בינו לבין קרובו רבי משה תאומים אב"ד הורדנקא בעל ה"דבר משה" אשר נמנה עם תומכי סדיגורה. למרות זאת, הקפיד לפקוד מעת לעת בעירו את הקלויז של חסידי סדיגורה, ואף כאשר פתחו הנמנים עם חסידי הרבי מצאנז בית כנסת משלהם וביקשוהו להתפלל עמם לא הסכים לכך, והמשיך להתפלל בבית הכנסת הגדול בעיר.
נפטר ביום שבת ל' בכסלו (ליל שישי של חנוכה) ה'תרנ"ד.
קברו.
לאחר פטירתו נטמן בבית הקברות החדש בעיר סאנוק, באהל ציונו של המקובל רבי יחיאל אב"ד טעריווא ונאוויטאניץ בעל ה"זיכרון יחיאל".