הקורפוס הוקם בנירנברג ב-1 באוקטובר 1937, וכמפקדו הראשון מונה מקסימיליאן פון וייכס. הקורפוס לחם במסגרת המערכה בפולין כחלק מהארמייה השמינית של קבוצת ארמיות דרום. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות A, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך מבצע אדום. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתף בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק. ביולי 1942 הוכפף הקורפוס לארמייה השנייה, ולחם עמה בקרבות בגזרה הדרומית, ולאחר מכן בגזרה המרכזית. בספטמבר 1943 הוכפף הקורפוס לארמיית הפאנצר הרביעית, ולחם עמה בקרבות באוקראינה. ב-22 ביולי 1944 הושמד הקורפוס במבצע לבוב-סנדומייז', וב-5 באוגוסט הוכפפו שרידיו לקורפוס הפאנצר גרוסדויטשלנד.
הקמה שנייה.
ב-6 באוקטובר 1944 הוקם הקורפוס מחדש, על בסיס מפקדת הכוחות בהרי הווז', ולמפקדו מונה הנס פלבר. הקורפוס לחם כחלק מהארמייה השביעית בדרום-מערב גרמניה, בתורינגיה ובסקסוניה, עד שנכנע לאמריקנים ב-8 במאי 1945.
סדר כוחות.
המערכה בפולין.
במהלך המערכה בפולין, כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
המערכה בצרפת.
במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה.
בתחילת מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
כליל גרמיים
שכונת קרמידאר בבוקרשט
ליבקה
ליבקה (בגרמנית: Lübbecke) היא עיר בצפון-מזרח מדינת נורדריין-וסטפאליה בצפון גרמניה. עיר המחוז לשעבר שוכנת על השיפולים הצפוניים של גבעות ויהן (בגרמנית: Wiehengebirge) ומונה כ-26,000 תושבים. העיר משתייכת למחוז המזרח-וסטפאלי מינדן-ליבקה, המשתייך לריגירונגסבצירק דטמולד.
היסטוריה.
ליבקה נזכרת לראשונה באנלים הפרנקיים הקיסריים כאתר בו התרחשה מתקפה סקסונית על מחנה פרנקי. העיר קרויה על שם נחל קטן שזורם בשטחה. היישוב הקטן הפך לדיוקסיה בבישופות מינדן. ב-1279 זכתה ליבקה לכתב זכויות עירוניות מידי הבישוף של מינדן וולקווין משוולבנברג. בשנת 1648 בוטלה בישופות מינדן והשלטון בה עבר לידיה של ברנדנבורג, ומאוחר יותר לידי פרוסיה. ליבקה שוחררה על ידי הבריטים בתום מלחמת העולם השנייה.
קהילה יהודית.
קהילה יהודית התקיימה בליבקה עוד בימי הביניים. ב-1350 נערכו פרעות ביהודי העיר על רקע האשמת היהודים במוות השחור. הפרעות הביאו להפסקת הקיום היהודי בעיר עד לראשית המאה ה-17. במהלך המאה ה-18 גדלה בהדרגה הקהילה היהודית הקטנה בליבקה. בשנת 1855 נחנך בעיר בית כנסת חדש, שהחליף אולמות תפילה בבתי שונים בבתיהם של חברי הקהילה היהודית המקומית. בית הכנסת בליבקה נהרס עד היסוד בפרעות ליל הבדולח ב-10 בנובמבר 1938. חברי הקהילה שלא היגרו נספו בשואה. כיום ניצבת אנדרטה במקום בו עמד בית הכנסת המקומי. בליבקה בית קברות יהודי שנחנך באמצע המאה ה-18.
מילדרד פוגל
זאב איסרזון
דגי גרם עילאיים
דגי גרם עילאיים (שם מדעי: Neopterygii) היא תת-מחלקה של מקריני סנפיר בה נמצאים רוב החולייתנים בעולם וכן רוב הדגים ודגי המאכל.
בני קבוצה זו מתחלקים לשתי אינפרא-מחלקות: תמים גרמיים שהם פרימיטיביים יותר ובעלי קרבה לסחוס גרמיים וכליל גרמיים שהם הדגים הפותחים יותר והמותאמים יותר למים וכוללים את מרבת המינים בקבוצה.
מינים אלו חיים בכל האוקיינוסים והיבשות במגוון בתי גידול, מנהרות וביצות ואף אזורים יבשים יותר ועד למצולות הים. רובם הגדול נושם אוויר על ידי הזימים, אך חלקם גם בעלי שלפוחית ריאות לא מפותחת העוזרת להם לנשום ביבשה.
הגדול שבדגים אלה הוא דג שמש מגובשש ("Mola mola") שיכול להגיע לאורך 3.3 מטר ולמשקל 2,300 ק"ג. מקאירה כחולה ("Makaira nigricans") ארוכה יותר (5–6 מטר) אך שוקלת פחות (כ-800 ק"ג). המפרשניים ודג-החרב הם הדגים המהירים ביותר, שיכולים להגיע למהירות של כ-80 קמ"ש.
ההגמוניה הספרטנית
ההגמוניה הספרטנית (ביוונית: Σπαρτιατική ηγεμονία) הוא כינוי לתקופה בהיסטוריה של יוון העתיקה, בה נשלטה מרבית יוון בידי עיר המדינה ספרטה. ההגמוניה הספרטנית מתחילה עם סיום המלחמה הפלופונסית בשנת 404 לפנה"ס, ומסתיימת באזור שנת 371 לפנה"ס עם תבוסתה של ספרטה בידי תבאי בקרב לאוקטרה.
רקע.
לאחר ניצחונן של ערי המדינה היווניות על הממלכה האחמנית במלחמת פרס–יוון, התהוו ביוון שתי ליגות עוינות של ערי מדינה שהתחרו זו בזו על השלטון: הליגה הפלופונסית בהנהגת ספרטה, והליגה האטית-דלית בהנהגת אתונה. החיכוך הראשון בין שתי המעצמות הגיע בשנת 460 לפנה"ס, בדמותה של המלחמה הפלופונסית הראשונה. בשנת 446 לפנה"ס חתמו שני הצדדים על שלום שלושים השנים, ששם קץ למעשי האיבה. במהלך המלחמה, הכירה למעשה אתונה כי הספרטנים הם השולטים ביבשה, בעוד ספרטה הכירה בכך שאתונה שולטת בים. מצב עניינים זה היה נוח מאוד לשני הצדדים. אתונה מצדה ניצלה את הסכם השלום במלואו, ועד מהרה, בהנהגתו של פריקלס, הפכה למעצמה קולוניאלית בעלת צי חזק ועתודות כסף בלתי נדלות. בשנת 431 לפנה"ס הכריזה ספרטה מלחמה על אתונה, ופתחה בכך את המלחמה הפלופונסית השנייה.
במשך תקופה ארוכה התנדנדה המלחמה ללא הכרעה, עד שהמצביא הספרטני ליסנדרוס הנחיל לצי האתונאי תבוסה מוחצת בקרב אייגוספוטמוי, ובמרץ 404 לפנה"ס נכנעה אתונה לאחר מצור קצר. הספרטנים לא שעו לתחנוניהם של חלק מבעלי בריתם להחריב את אתונה כליל, והסתפקו בתנאי שלום נוקשים שנועדו להבטיח שאתונה לא תוכל עוד לתקוף ערים אחרות. אתונה ויתרה על כל האימפריה שלה פרט לאטיקה וסלמיס, הצי האתונאי פורק, וכל האזרחים שהוגלו מהעיר הוחזרו אליה. לאחר שקיבלו האתונאים את תנאי הכניעה באפריל 404 לפנה"ס, נכנס הצי של ליסנדרוס לפיראוס, והחומות הארוכות נותצו לצלילי חלילים. ליסנדרוס ביטל את הדמוקרטיה האתונאית, וייסד במקומה משטר פרו-ספרטני (שלטון השלושים).
אופי השלטון הספרטני.
את הריק השלטוני שהותירה מאחוריה אתונה כמעצמה אימפריאלית, מיהרה ספרטה לתפוס. במסגרת חוזה שחתמה ספרטה עם פרס בשנת 411 לפנה"ס, עברו כל שטחיה של אתונה באסיה לידי פרס. הליגה האטית-דלית פורקה, וכל שטחיה של אתונה ביוון ובאיים "שוחררו". הספרטנים הבטיחו תמיד לשחרר את יוון מעריצותם של האתונאים ולהעניק "חירות", אולם בפועל התברר עד מהרה שהיוונים רק החליפו אדון. ספרטה מעולם לא הכינה תוכנית ערוכה מראש כיצד לנהוג בשטחים כבושים ונגררה על פי המאורעות. כל השטחים שנכבשו במהלך המלחמה, עברו, כמובן מאליו, באופן "זמני" לשליטת ספרטה. הספרטנים ביטלו את המשטרים שהיו עד אז בערי המדינה, והחליפו אותם באוליגרכיות פרו-ספרטניות. בראש כל אוליגרכיה כזו הועמדה מועצה בת 10 אנשים שנקראה "דיקארכיה". על פי רוב, הספרטנים לא הסתפקו בכך ובכל עיר הועמד נציב ספרטני מיוחד שנקרא "הרמוסטס" (ἁρμοστής). במקרים מסוימים (כמו אתונה) אף הושאר בעיר חיל מצב ספרטני. מיותר לציין שכל הערים שילמו מס לספרטה.
לאחר המלחמה, הפך ליסנדרוס לשליט הלא רשמי של כל שטחיה של ספרטה מחוץ לפלופונסוס. כל הערים שנכבשו באופן זמני בידי ספרטה במהלך המלחמה, והובטחה להן חירות לאחריה, נותרו בשליטת ספרטה, וליסנדרוס עבר מעיר לעיר ונתן הוראות לדקארכיות וההרמוסטסים. התעמולה שלו דאגה להבליט את ניצחונו המרשים על האתונאים בשירי תהילה שחוברו לכבודו, ובפסלים בדמותו שהוצבו בדלפי. בסאמוס שונו החגיגות לאלה הרה לחגיגות לכבוד ליסנדרוס ("ליסנדריאה"). ליסנדרוס הקים לעצמו חצר בסאמוס, ומשם ניהל את האימפריה. רק באיחור מה קלטו הספרטנים שלמעשה האימפריה החדשה היא לא האימפריה של ספרטה, אלא האימפריה של ליסנדרוס.
מלחמת האזרחים באתונה.
האוליגרכים, שהיו בעלי קרקעות, נטו פחות להרפתקאות מלחמתיות ונטו לשמור על השלום, בניגוד למשטרים דמוקרטיים. באמצעות כך קיוותה ספרטה לשמור על שלטונה בצורה יציבה. עם זאת, השיטה הספרטנית נידונה לכישלון, משטרים האוליגרכים לא החזיקו מעמד. ספרטה הטילה מס כבד על הערים היווניות אותן "שחררה" מהשלטון האתונאי וגרמה למרמור רב בקרבם. וגם בעלות בריתה לשעבר לא נטו לה חסד וביקשו להצר את דרכיה. הראשונה שהתמרדה הייתה אתונה. בשנת 403 לפנה"ס הגולים הדמוקרטים בהנהגתו של תרסיבולוס תקפו את אתונה האוליגרכית. הם השתלטו על פיראוס, ומאז כונו "אנשי פיראוס". האתונאים שנותרו נאמנים למשטר הספרטני זכו לכינוי "אנשי העיר". תרסיבולוס הביס את "אנשי העיר" בקרב מוניכיה, ומנהיגם של אלו האחרונים, קריטיאס נהרג בקרב.
'השלושים' ביקשו עזרה מספרטה, וליסנדרוס תמך בצורה נלהבת בבקשתם. הוא השיג עבורם הלוואה של 200 טלנטים כסף. אחיו ליביס הטיל מצור עם הצי על פיראוס, והוא עצמו הגיע עם כוחות רגליים של הופליטים מספרטה. עם זאת, עד מהרה סר חינו בעיני השלטונות, ובאוגוסט של אותה שנה המלך פאוסניאס מונה כמפקד החדש, כביכול כדי לסייע לליסנדרוס, אולם בפועל כדי לצמצם את כוחו. פאוסניאס הביס אמנם את "אנשי פיראוס" בקרב, אולם העדיף להגיע לפשרה, שהתאימה לרצונותיה של ספרטה ונגדה את תוכניותיו של ליסנדרוס. הונח לתרסיבולוס לחזור לאתונה ולחדש בה את הדמוקרטיה, בתנאי שיישאר נאמן לספרטה, בעוד האוליגרכים הפרו-ספרטנים קיבלו את אלווסיס שהוכרה כעיר נפרדת מאתונה. בהמשך השתלטו הדמוקרטים גם על אלווסיס, אולם ספרטה שתקה על כך.