מרי נולדה בווינה ב-19 במרץ 1871. אביה היה אלבין פון וטסרה, דיפלומט בשירות החוץ האוסטרי. אמה הייתה הלנה בלטאזי, בת למשפחה יוונית עשירה מהאי כיוס, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית. משפחתה קיבלה תואר אצולה מפרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה רק בשנת 1870, ולפיכך נחשבה לחלק מ"האצולה החדשה", מעמד נמוך יותר מבחינה חברתית באצולה האוסטרית. למרי הייתה אחות אחת, יוהנה, ושני אחים: לאדיסלאוס ופרנץ אלבין. הוריה של מרי ציפו שהיא ואחותה ינשאו לבנים ממשפחות חשובות, וכך יסייעו להעלות את מעמדה החברתי של המשפחה. מרי למדה ב"מכון לבנות אצולה" - פנימיות ייחודיות עבור בנות אצולה בין הגילאים 12-17, אשר נועדו להכשיר נשים צעירות לתפקידן בחברה כנשים ואמהות אריסטוקרטיות.
על פי הדעה המקובלת, בנובמבר 1888 נפגשה וטסרה לראשונה עם רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם של הקיסר פרנץ יוזף ושל הקיסרית סיסי. עם זאת, יש הסוברים שהם נפגשו וניהלו רומן עוד לפני כן. רודולף היה באותה העת כמעט בן 30, והיה נשוי שלא באושר לסטפני, נסיכת בלגיה (הם חיו בנפרד). וטסרה הייתה בת 17, וכבר התבלטה כנערה יפה מאוד. גיסתו של רודולף, לואיז, נסיכת בלגיה, העידה מאוחר יתר שהפגישה הראשונה בין רודולף ומרי אירעה במהלך הופעה בבורגתיאטר. כמו כן היא העידה שרודולף אמר כבר אז: "אני פשוט לא יכול לקרוע את עצמי ממנה."
עד מהרה החלו השניים לנהל רומן. בעוד רודולף ראה את הרומן בצורה קלילה, והמשיך את היחסים עם שאר המאהבות שלו. ככל הנראה וטסרה באמת אהבה את רודולף, ושמרה לו אמונים. היא קיוותה שרודולף יוכל להתגרש מסטפני ולשאת אותה לאשה, למרות שמשפחתה ניסתה להסביר לה את חוסר ההיגיון שבדבר. הן הוריו של רודולף והן הוריה של וטסרה ידעו על הרומן והתנגדו לו.
ב-30 בינואר 1889, נמצאו לפתע וטסרה ורודולף מתים בבית הציד של רודולף בעיירה מאיירלינג (פרשת מאיירלינג). נסיבות המוות נותרו לא ברורות במשך שנים, אולם מקובלת הסברה על פיה מדובר בהתאבדות כפולה. הסיבה להתאבדותו של רודולף הייתה ככל הנראה יאוש ממדיניותו השמרנית של אביו, מחוסר יכולתו לממש את אהבתו, וייתכן שאף עגבת שממנה סבל. נראה שהוא תכנן את ההתאבדות כבר חצי שנה קודם לכן, אולם חפץ להתאבד עם אחת ממאהבותיו. השחקנית מיצי קספר (Mizzi Kaspar) אשר קיימה רומן עם רודולף, העידה מאוחר יותר שהנסיך הציע לה להתאבד עמו. ככל הנראה רק לאחר שקספר דחתה את ההצעה (ולטענתה אף פנתה למשטרה) הוא הציע אותה לווטסרה, אשר הסכימה. עם זאת, יש הסוברים שהשניים נרצחו בידי קרובי משפחה של רודולף. זיטה, נסיכת בורבון-פארמה, הקיסרית האחרונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, טענה בזמנו שהם נרצחו בידי סוכנים צרפתיים ששלח ז'ורז' קלמנסו. גרסת הרצח אכן מקובלת יותר בקרב המלוכנים האוסטרים. יש אף תאוריות הגורסות שווטסרה הייתה בהריון, ומתה מדימום במהלך הפלה לא מוצלחת. על פי אותן גרסאות, לאחר שווטסרה מתה, רודולף איבד את הטעם בחייו והתאבד.
ב-2015 התגלה אוסף מכתבים שכתבה וטסרה למשפחתה וחשף את תעלומת מותם, 126 שנים לאחר מכן. המסמכים הופקדו בכספת בנק אוסטרית 36 שנה לאחר מותה, ככל הנראה על ידי משפחתה, והועברו לספרייה העירונית האוסטרית בתיקיית מכתבים שהכילו מסמכים אישיים, מכתבים, ותמונות של משפחת וטסרה. מהמכתבים שנכתבו במאיירלינג זמן קצר לפני האירוע, עולה כי ואכן השנים התאבדו עקב חוסר יכולתם לממש את אהבתם.
קברה של וטסרה.
גופתה של וטסרה הוצאה מהמבנה במהירות ובסתר, ונקברה בהקדם האפשרי בעיירה הייליגנקרויץ, כלל ללא בדיקה. במהלך השנים הקבר נפרץ שלוש פעמים. ב-1946 חיילים רוסיים מכוח הכיבוש הסובייטי באוסטריה, שברו את צלחת הגרניט שמעל הקבר ופתחו את הארון בתקווה למצוא בתוכו תכשיטים. ב-1959, רופא צעיר בשם גרד הולר, בלוויית בן משפחת וטסרה ומומחים בשימור קבורה, בחן את שרידי הגופה. ד"ר הולר בחן היטב את הגולגולת ועצמות אחרות בחיפוש אחר עקבותיו של חור כדור, אך ציין כי לא מצא ראיות כאלה. הולר פנה אל הוותיקן כדי לבדוק את הארכיונים שלהם מ-1889, שבהם התחקיר של האפיפיור הגיע למסקנה שרק כדור אחד נורה. בהיעדר ראיות משפטית לכדור שני, הולר פיתח את התאוריה שווטסרה מתה בטעות, כנראה כתוצאה מהפלה, וזה היה רודולף שירה בעצמו. רבים דוחים תאוריה זו.
ב-1991 נפרץ הקבר בפעם השלישית, הפעם על ידי הלמוט פלצלסטיינר, סוחר רהיטים מלינץ, שפיתח אובססיה לפרשת מאיירלינג. פלצלשטיינר הוציא את העצמות בלילה לצורך בדיקה משפטית פרטית על חשבונו, שהתקיימה רק בפברואר 1993. פלצלסטיינר אמר לבוחנים כי השרידים הם של קרוב משפחה שלו שנהרג לפני כמאה שנה, אשר אולי נורה בראשו או נדקר. הבודקים אכן אישרו שאפשרי שהגופה נורתה, אולם מכיוון שהגולגולת הייתה במצב של התפוררות, לא יכלו להכריע בבירור. העצמות הוחזרו לקברם באוקטובר 1993. סיפורו של פלצלשטיינר דלף לעיתונות, והוא נאלץ לשלם קנס של 2,000 אירו למנזר במאיירלינג.
ההפיכה בסרביה (1903)
בליל ה-28–29 במאי 1903 על פי הלוח היוליאני (11–10 ביוני על פי הלוח הגרגוריאני) נרצחו בארמונם בבלגרד, בירת ממלכת סרביה, אלכסנדר הראשון, מלך סרביה ורעייתו דראגה מאסין. ההפיכה אורגנה בידי קבוצת קצינים בצבא סרביה. בעקבות ההפיכה איבד בית אוברנוביץ' לעד את השליטה בסרביה, אשר עברה לידי יריבו בית קראג'ורג'ביץ'. השפעת ההפיכה חרגה בהרבה מעבר לגבולות סרביה; בית אוברנוביץ' היה קשור בעיקר לאימפריה האוסטרו-הונגרית, בעוד לבית קראג'ורג'ביץ' היו קשרים קרובים עם האימפריה הרוסית. חילופי השלטון גררו הרעה הדרגתית ביחסי אוסטריה-סרביה, והובילו בסופו של דבר למשבר בוסניה ולרצח פרנץ פרדיננד.
רקע היסטורי.
האומה הסרבית זכתה בעצמאות מהאימפריה העות'מאנית בעקבות המרד הסרבי השני, והקימה את נסיכות סרביה. על השליטה בנסיכות לחמו ביניהן שתי שושלות אצולה: בית אוברנוביץ' ובית קראג'ורג'ביץ'. במאבק זה טמנו את ידיהן שתי המעצמות הגדולות באזור: האימפריה הרוסית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. האוברנוביצ'ים היו מזוהים בדרך כלל עם האוסטרו-הונגרים, בעוד הקראג'ורג'ביצ'ים זוהו עם הרוסים.
ב-29 במאי 1868 נרצח מיכאילו אוברנוביץ', ועל כס הנסיכות עלה בן-דודו מילאן אוברנוביץ'. בעקבות קונגרס ברלין ב-1878, זכתה סרביה לעצמאות מלאה מהעות'מאנים. מכיוון שבחוזה סן סטפנו רוסיה תמכה יותר באינטרסים של בולגריה מאשר באלו של סרביה, הידק מילאן עוד יותר את יחסיו עם האוסטרים. בתמיכתם, ב-1882 מילאן שינה את שם המדינה ל"ממלכת סרביה", ואת תוארו ל"מילאן הראשון, מלך סרביה". הוא היה שליט אוטוקרטי ולא אהוב, והפופולריות שלו ירדה אף יותר בעקבות התבוסה במלחמה נגד בולגריה ומרד טימוק. במרץ 1889 הוא התפטר מהשלטון לטובת בנו אלכסנדר הראשון. אלכסנדר, וכן ראש ממשלתו ניקולה פאשיץ', החלו בצעדי התקרבות לרוסיה. ב-1891 ביקרו שניהם את הצאר אלכסנדר השלישי, וקיבלו ממנו הבטחות שרוסיה תתמוך באינטרסים הסרביים אף נגד האוסטרים.
המלך אלכסנדר.
מכיוון שאלכסנדר היה עוד צעיר לימים, הוקמה מועצת עוצרים אשר כללה ארבעה חברים: אם המלך נטליה אוברנוביץ', הפוליטיקאי יובאן ריסטיץ', והגנרלים קוסטה פרוטיץ' ויובאן בלימרקוביץ'. ביוני 1892 מת פרוטיץ' במפתיע מהתקף לב. ראש הממשלה פאשיץ' השתוקק להיות זה שימלא את תפקידו במועצה, אולם מכיוון שהיה נציג המפלגה הרדיקלית, נתקל בהתנגדותו של ריסטיץ' שתמך במפלגה הליברלית. מתוקף תפקידו כעוצר, ריסטיץ' פיטר את פאשיץ' מתפקידו והרכיב ממשלה ליברלית בראשות יובאן אבקומוביץ'. צעד זה עורר זעם רב במדינה. באפריל 1893 הוביל המלך אלכסנדר הפיכה בתמיכת הצבא, ונעל בארמון את השרים והעוצרים. הוא יצר קשר עם המפלגה הרדיקלית, והרכיב ממשלה חדשה, אם כי פאשיץ' לא עמד בראשה.
מהר מאוד החליט אלכסנדר שגם הממשלה הרדיקלית אינה לטעמו. הוא הדיח ראשי ממשלה בזה אחר זה, וניסה להקים ממשלה נייטרלית. ניסיונות אלו כשלו, וב-1894 הוא ביצע הפיכה נוספת וביטל את החוקה הליברלית שכוננה ב-1888 והשיב את החוקה הישנה של 1869 אשר העניקה למלך כוח לא מוגבל. ב-1897 הוא החזיר לפוליטיקה את אביו ומינה אותו למפקד צבא סרביה. באותה שנה הזמינה אותו אמו נטליה לבקר באחוזת הנופש שלה בביאריץ. בביאריץ פגש אלכסנדר את אחת מנשות חצרה של אמו, דראגה מאסין. היא הייתה ממשפחה פשוטה, עקרה, אלמנה, ומבוגרת ממנו ב-12 שנים. למרות זאת, הוא התאהב בה והם החלו לנהל רומן. אמו של אלכסנדר ידעה על הרומן, אולם העלימה עין משום שסברה שמדובר באהבה חולפת. כמו כן ערך אלכסנדר ביקור בווינה, אשר התקבל בעין רעה בסרביה. באותה העת החלה דעת הקהל בסרביה להיות אנטי-אוסטרית, בין היתר בשל השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה אשר סרביה ראתה כאינטרס שלה.
המלכה דראגה.
עד מהרה החל אביו של אלכסנדר, מילאן, לצבור כוח רב מדי. הוא החל על דעת עצמו לחפש כלה לבנו ממשפחת אצולה, בלי לדעת על הרומן שמנהל אלכסנדר עם דראגה. אלכסנדר ידע שכדי שיוכל להינשא לדראגה עליו להיפטר מאביו, כמו גם מראש הממשלה ולאדן דורדביץ'. לפיכך, ב-1900 הוא שלח את אביו לקרלסבאד כדי לבדוק אפשרות להשיא אותו לנסיכה אלכסנדרה משאומבורג-ליפה (נכדתו של גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה). את דורדביץ' הוא שלח למרינבאד כדי לחתום על חוזה מסוים עם האוסטרים. כאשר שתי דמויות מפתח אלו סולקו מהבירה, הודיע אלכסנדר על אירוסיו לדראגה.