מאז 1998 מציגה חן עבודות בתערוכות יחיד וקבוצתיות בארץ ובעולם, בהן: ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו (מוזיאון תל אביב), מוזיאון פתח תקווה לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, והמוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
במסגרת עבודתה שיתפה פעולה עם קבוצת ״פאתוס מאטוס״ בפרויקט ״בחדרי חדרים״ (2017) ועם האמנית אורלי סבר בתערוכה ״פוגה״ (2012).
חן מרצה משנת 2002 במדרשה לאמנות בית ברל ומ-2004 בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה. בין תחומי ההוראה שלה: אמנות ומדיה, רישום וחינוך. כמו כן הנחתה לאורך השנים סטודנטים בלימודי התואר שני.
ליהי חן חיה ופועלת בתל אביב, נשואה לדרור קרמר, מהנדס תוכנה, להם שלושה ילדים.
אודות עשייתה האמנותית.
פריחה שנתאחרה, מיצב (2006):
״ליהי חן מייצרת במיצביה סביבות פנטסטיות סוריאליסטיות על קו התפר שבין אשליה למציאות. סביבות אלה – ממשיות אך מופרכות, קונקרטיות אך דמויות חלום – מתפקדות כנשאיות של משמעויות פואטיות עתירות רגש ורומנטיות. האמנית עושה שימוש בדימויים מוכרים, מסיטה אותם להקשר בדיוני חדש ומטעינה אותם במשמעויות מטאפוריות...״
תמי כץ-פרימן, מתוך: קטלוג ״פאטאמורגנה, אשליה ותעתוע באמנות העכשווית״. מוזיאון חיפה לאמנות, 2006.
אהוב אותי פעמיים, תערוכת יחיד (2013):
״על ידי שימוש בחפצים שנמצאו, נאספו או שהיו ברשותה, על ידי טיפול ברדי מייד ובאמצעות מלאכה ידנית המתחזה לרדי מייד, מייצרת ליהי חן חלל ביתי מתעתע. לצופה מוענקות כמה שניות של הקסמות מהיופי לפני שהוא חש את הזרות שבסיטואציה המוכרת, ואת המתח שנוצר בין החפץ הממשי לבין זה ה"אמנותי" שחן מייצרת בעצמה.״
רותי דירקטור, מתוך ״מן המוכן, 100 שנה לרדי מייד״, קטלוג, מוזיאון חיפה לאמנות.
ידי זהב, 2018:
מאיה שמעוני, מתוך הטקסט Life Like לתערוכה
ראג'שאהי
ראג'שאהי (בבנגלית: রাজশাহী) היא עיר מטרופולינית גדולה בבנגלדש. בעיר מתגוררים כ-763,952 תושבים (אם כי אוכלוסיית המטרופולין מתקרבת למיליון תושבים), והיא שוכנת בסמוך לגבול עם הודו. ההיסטוריה של העיר נמשכת עד לשנת 1634. העיר החלה להיות מרכז ניהולי חשוב בזמן הראג' הבריטי. גם כיום, ראג'שאהי מהווה מרכז עסקי, תרבותי ומסחרי במדינה. ראג'שאהי היא ביתם של מוסדות חינוך מפורסמים רבים של בנגלדש. בנגלית היא השפה העיקרית עבור אזרחי העיר. ישנו מיעוט דובר אורדו. מיעוט זה ברובו הוא מוסלמי המורכב מפליטים אשר ברחו לאזור בנגלדש בזמן חלוקת הודו בשנת 1947. השפה האנגלית משמשת בעיקר למטרות אקדמיות ועסקיות.
בראג'שאהי נהרגו אנשים רבים בימי מלחמת העצמאות של בנגלדש, ובעיר נמצאים קברי האחים הגדולים ביותר בכל בנגלדש.
מועצת העיר מורכבת משלושים נציגים אשר נבחרים ביחד עם ראש העירייה אחת לחמש שנים בהצבעה ישירה. מבחינה כלכלית, ישנם בסביבת ראג'שאהי גידולים חקלאיים האופייניים למדינה, כגון אורז, חיטה, תפוחי אדמה ועדשים. הגידולים המייחדים את אזור זה הם מנגו, ליצ'י, סוכר, עגבניות ואבטיחים. התעשייה המקומית אינה מפותחת, על אף היותה של ראג'שאהי עיר מרכזית. לבנק הלאומי של בנגלדש יש משרדים רבים בעיר.
כינורן לבן נקוד
כינורן לבן נקוד המכונה גם כִּנּוֹרָן בָּרֹד וגיטרן ענק (שם מדעי: "Rhynchobatus djiddensis") הוא יצור ימי ממשפחת הכנוריתיים שבסדרת הגיטרנאים החי במי האוקיינוס ההודי אך גם היגר לים התיכון.
דג זה הוא הגדול בבני סדרת הגיטנראים והוא יכול להגיע לאורך 3.1 מ' ולמשקל 227 ק"ג. כפי ששמו מרמז הוא בעל גוף דמוי-כינור או גיטרה שטוחים, הודות לסנפירי החזה וסנפירי השת הרחבים שלו שצורתם דומה. צבעו אפור-כחול עם כתמים לבנים בפלג הגוף העליון. החוטם מחודד והזנב דק אך בעל אונות כמו של דגי גרם.
הדג מצוי על החולות והשוניות אלמוגים ויכול להסתתר בהם בהסוואה. הוא טורף דגים קטנים וחסרי חוליות ימיים הכוללים צדפות, דיונונים, וסרטנאים שונים. לעיתים דג זה שוחה במעלה שפכי נהרות קטנים.
דג זה אינו מטיל ביצים אלא משריץ עד 10 צעירים. ואולם ההתרבות שלו איטית ובשרו מבוקש למאכל ושימוש במרקים סינים ועל כן מצבו בסכנת הכחדה.
גיטרן ענק
בית איפטייב
בית איפטייב (ברוסית: Дом Ипатьева) היה בית של סוחר בעיר יקטרינבורג שבו נרצחה ב-1918 משפחתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה. ב-1977 נהרס הבית בהוראת ברית המועצות. כיום פועלת במקום כנסייה.
היסטוריה.
בשנות השמונים של המאה התשע-עשרה הזמין איוון רדיקורטסב, פקיד בכיר בתעשיית הכרייה, בית דו-קומתי שיוקם על מדרון של גבעה בולטת. אורך החזית היה 31 מטר. ב-1898 עברה האחוזה לידיו של שראבייב, סוחר זהב בעל מוניטין. עשר שנים לאחר מכן, נרכש הבית על ידי ניקולאי ניקולאיביץ' איפטייב, מהנדס צבאי, שהפך את קומת הקרקע למשרדו. נראה כי על סמך מידע שסיפק פיוטר ויקוב, ב-1918 איפטייב נדרש לפנות את הבית לצורך "ייעוד מיוחד".
אותו ייעוד מיוחד היה למעשה כליאתם של ניקולאי השני, קיסר רוסיה ומשפחתו, אשר הודחו משלטונם בעקבות מהפכת פברואר. המשפחה עברה לבית איפטייב בשני שלבים: ב-22 באפריל הגיעו לבית ניקולאי, אשתו אלכסנדרה ובתם מריה, וב-23 במאי הגיעו שאר בני המשפחה: אולגה, טטיאנה, אנסטסיה ואלכסיי. חוץ ממשפחת רומנוב גרו בבית חמישה משרתים, ובהם רופא המשפחה. כמה פעמים הוצע למשרתים לעזוב את המשפחה אך הם העדיפו להישאר למרות הסכנות. משפחת רומנוב התגוררה בבית איפטייב 78 ימים.
בלילה שבין 17-16 ביולי 1918, נלקחו בני המשפחה ומעגל המשרתים המצומצם שלהם למרתף בטענה שהבית נמצא בסכנת התקפה של אנרכיסטים. כשירדו העצורים למרתף הבית והתאספו באחד החדרים, ביקשה הקיסרית שני כיסאות עבורה ועבור אלכסיי. הכיסאות הובאו, ולאחר מכן הודיע להם המפקד הבולשביקי שהם מוצאים להורג. הצאר רק הספיק להגיד "מה?" לפני שפתחו החיילים באש והרגו את כולם. ב-25 ביולי נכנסו חיילי הלגיון הצ'כוסלובקי לבית, וגילו שמשפחת הצאר נעלמה. מיד החלה חקירה בנושא. הם אף חקרו כמה מן מהשומרים, אבל לא הצליחו להגיע אל מבצעי הרצח. הגופות עצמן לא נמצאו, והחוקרים תמכו בגרסה הבולשביקית שלפיה הוצא להורג רק הצאר עצמו. רק בהמשך התבררה האמת.
כבר ב-1923 הופצו תצלומי הבית המגודר בעיתונות הסובייטית תחת הכותרת "הארמון האחרון של הצאר האחרון". בשנת 1927, תוכנן להפוך את הבית למוזיאון. בהמשך הוא הפך לבית ספר חקלאי, וב-1938 למוזיאון תעמולה אנטי-דתי. ב-1974 נרשם הבית רשמית כאנדרטה היסטורית-מהפכנית. עם זאת, למרבה המבוכה של הממשלה, הוא הפכה בהתמדה למוקד עלייה לרגל של מלוכנים רוסיים. בשנת 1975 הוחלט ביוזמת יורי אנדרופוב בפוליטביורו להרוס את בית איפטייב. לאחר סחבת של כמה שנים נעשתה ההריסה בשנת 1977, בימים שבוריס ילצין היה ראש הממשל בעיר. לטענתו הוא קיבל הוראה ישירה ולא יכול להתנגד. בשנת 1990 הוחלט להקים כנסייה על שרידי הבית. הכנסייה הוקמה בשנת 2003.
חשמלן סגול
חשמלן סגול (שם מדעי: "Torpedo nobiliana") הוא מין של בטאי ממשפחת החשמלניים. הוא חי במי האוקיינוס האטלנטי.
דג זה הוא הגדול ביותר בבני סדרת החשמלנאים. אורכו הממוצע 0.6-1.5 מטרים ומשקלו 14 ק"ג, אולם נצפו פרטים באורך של 1.8 מטרים ומשקל 90 ק"ג. לדג זוג סנפירי חזה גדולים ועגולים ואחריהם עוד זוג קטן יותר על הגב וזנב חזק עם אונות. פתחי הזימים סמוכים לראש הקטן והחוטם כמעט ולא נראה. כמו רוב הבטאים גם לחשמלן זה ישנו פה המצוי מתחת לגופו.
דג זה בונה שדה חשמלי סביב גופו וכך מאתר את הפרטים בסביבה. הוא גם מחשמל את הטרף במכת חשמל חזקה שהורגת או מהממת אותו.
הוא נפוץ בקרקעיות חוליות עד לקרבת החופים מנובה סקוטיה עד ברזיל ומסקוטלנד עד דרום אפריקה וגם לאורך חופי הים התיכון, לרבות בחופי ישראל.
הוא טורף בעיקר דגי גרם הכוללים סוליתאים שונים, סלמוניים, צלופחים וקיפוניים וגם דיונונים וסרטנים. פרטים גדולים יכולים לבלוע דגים ששוקלים 2 ק"ג ואף כרישים גלדניים.
החשמלן יכול להפעיל את מכות החשמל שלו גם להגנה אך הוא איננו קטלני לאדם.
דירק קמפת'ורן
דירק ארתור קמפת'ורן (באנגלית: Dirk Arthur Kempthorne; נולד ב-29 באוקטובר 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 2006–2009 תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. קמפת'ורן חבר המפלגה הרפובליקנית, שייצג את מדינת איידהו בסנאט של ארצות הברית בשנים 1993–1999 וכמושל איידהו בשנים 1999–2006. קמפת'ורן ידוע בהשקפותיו השמרניות, בפרט בתחומים כלכליים. המשרה הציבורית הראשונה אליה נבחר היה לראשות עיריית בויסי, בירת איידהו.
ביוגרפיה.
קמפת'ורן נולד בסן דייגו וגדל בסן ברנרדינו שבקליפורניה. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון סן גורגוניו והחל את לימודיו הגבוהים במכללת העמק של סן ברנרדינו. כשהחל את לימודיו במכללה זו הרחיק צפונה ועבר ללמוד באוניברסיטת איידהו, שם היה בוגר במדע המדינה ואף כיהן שנה כנשיא התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה. עם תום לימודיו שימש קמפת'ורן כעוזרו של מנהל מחלקת הקרקעות של איידהו. ב-1982 ניהל קמפת'ורן את מסע הבחירות של סגן המושל פיל באט לתפקיד מושל המדינה, שהפסיד למועמד המפלגה הדמוקרטית המכהן, המושל ג'ון איוונס. ב-1983 התמנה קמפת'ורן למנהל יחסי הציבור הארצי של חברת FMC, עוסקת בפיתוח וייצור כימיקלים.