לאחר תבוסת נפוליאון, הוחלט בקונגרס וינה לצרף לדוכסות גם את נסיכות אורנז'-נסאו, ובכך לאחד את כל נחלות בית נסאו תחת שליט יחיד. הדוכסות הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1816 הועברה בירת הדוכסות לעיר ויסבאדן.
ב-9 בינואר 1816 מת פרידריך וילהלם מנפילה במדרגות, ובשל כך לאחר מות פרידריך אוגוסט באותה שנה ירש אותו וילהלם, דוכס נסאו, בנו של פרידריך וילהלם.
משפחתו.
בשנת 1775 התחתן פרידריך אוגוסט עם לואיזה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של קרל אוגוסט, נסיך ולדק ופירמונט וכריסטיאנה הנרייטה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
ריכרד היידריך
ריכרד היידריך (בגרמנית: Richard Heidrich; 27 ביולי 1896 - 22 בדצמבר 1947) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה. אין קשר בינו לבין פושע המלחמה המפורסם ריינהרד היידריך.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
היידריך נולד ב-27 ביולי 1896 בעיר לאבלדי שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. אין קשר משפחתי בינו לבין פושע המלחמה המפורסם ריינהרד היידריך. ב-18 באוגוסט 1914 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והוצב ברגימנט הרגלים ה-102 (הסקסקוני המלכותי ה-3 - לודוויג השלישי, מלך בוואריה). הוא לחם במלחמת העולם הראשונה והועלה לדרגת לויטננט ב-20 באוגוסט 1915. במהלך המלחמה הוא שימש כמפקד פלוגה ולאחר מכן כשליש גדודי, וקיבל את אות הפציעה בשחור פרט לשתי דרגות של צלב הברזל. לאחר המלחמה עבר לרייכסווהר ושימש כמפקד מחלקה, ב-31 ביולי 1925 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-1 באוקטובר 1930 הועלה לדרגת האופטמן. הוא מילא תפקידים של מפקד מחלקה ומדריך צבאי, וב-18 בינואר 1936 הועלה לדרגת מיור. ב-4 ביוני 1938 מונה למפקד גדוד צנחנים (פאלשירמייגר), וב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט והועבר מהוורמאכט ללופטוואפה.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 היה היידריך מפקד גדוד בלופטוואפה. ב-1 באוקטובר של אותה שנה הוא הצליח להשתחרר מהלופטוואפה ולחזור לוורמאכט. ב-1 בדצמבר הוא מונה למפקד רגימנט התחלופה ה-4, ובפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-514, וב-20 באפריל של אותה שנה הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 ביוני שכנע אותו קורט שטודנט לחזור שוב ללופטוואפה ומונה למפקד רגימנט הצנחנים ה-3. בשנת 1941 הוא לחם עם הרגימנט שלו במהלך הקרב על כרתים באזור חאניה. הוא הצליח לשמור על אזור נחיתה רגיש עד שהונחתה בו כל הדיוויזיה ההררית ה-5, ועל כך קיבל ב-14 ביוני את צלב האבירים של צלב הברזל. ב-13 באפריל 1942 הוענק לו הצלב הגרמני בזהב, וב-4 באוגוסט של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 בנובמבר מונה למפקד הדיוויזיה האווירית ה-7 ולחם עמה בחזית המזרחית. ב-15 ביוני 1943 שונה שמה של הדיוויזיה שלו לדיוויזיית הצנחנים ה-1. ב-1 ביולי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט. הדיוויזיה שלו לחמה במהלך המערכה בסיציליה, ועל "עמידה איתנה למופת" במהלך המערכה, הוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו ב-5 בפברואר 1944. הדיוויזיה שלו לחמה במסגרת החזית האיטלקית והתבלטה במהלך קרב מונטה קאסינו. ב-25 במרץ 1944 הוספו חרבות לצלב האבירים שלו. ב-1 באוקטובר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הצנחנים, וב-1 בנובמבר מונה למפקד קורפוס הצנחנים ה-1. ב-23 בינואר 1945 הוא נפצע קשה ומסר את הפיקוד על הקורפוס להלמוט בהלקה. הוא נשלח לבית חולים צבאי בהמבורג, ובתחילת מאי נפל בשבי עם כיבוש העיר בידי הצבא הבריטי.
אחריתו.
למרות שרשמית היה שבוי, פצעיו של היידריך לא אפשרו לו לעזוב את בית החולים. ב-1947 הוא שוחרר מהשבי רשמית, וב-22 בדצמבר של אותה שנה נכנע לפצעיו. הוא היה בן 51 במותו.
זג (עוף)
הזג (שם מדעי: Pyrrhocorax) הוא סוג עופות ממשפחת העורביים שבסדרת ציפורי שיר בתוכו שני מינים. סוג זה קרוב למיני העורב הנפוץ.
הזגים הם עופות שחורים בעלי מקור שצבעו אדום או צהוב. הם עפים מעל אזורים הרריים ומחפשים נבלות, בעלי חיים קטנים או אגוזים. חלקם חיים גם בערבות הגדולות. הם נחשבים לעופות נבונים באופן יחסי.
הזגים חיים ברחבי אירופה ואסיה וגם בצפון אפריקה באזורים הרריים וניתן לראותם גם בישראל.
קורקורקסים
קורקורקסים (שם מדעי: Corcoracidae) היא משפחה של ציפורי שיר החיים ביבשת אוסטרליה וכוללת רק 2 מינים: קורקס לבן כנף וקורקס אפור, שניהם יחידים בסוגם. בעבר הם היו שייכים למשפחה Grallinidae שבוטלה. הם קרובי משפחה רחוקים של המונרכיתיים.
עופות אלה בעלי מראה של עורב או של זג אך הם אינם קשורים למשפחת העורביים. הם בעלי מקור גדול וארוך בצבע שחור, ראשיהם כהים ואורכם 33-40 ס"מ. ההבדל בין שני המינים הוא צורת המקור שמוארכת אצל הקורקס לבן הכנף אך קצרה וחסונה אצל הקורקס האפור. כמו כן הקורקס לבן הכנף שחור כמעט כולו למעט הכנף והעיניים האדומות, ואילו הקורקס האפור בעל נוצות אפורות ויותר כהות בפנים ובמקור. הם חיים בחבורות קטנות ומצויים הרבה על הקרקע ללא פחד מחיות אחרות. מזונם העיקרי הוא זרעי דגניים וחרקים.
שניהם חיים באזורי שיחים וערבות או יערות פתוחים בחלק המזרחי של אוסטרליה. לעיתים הם מופיעים גם בפארקים ציבוריים או בכפרים, שם הם גורמים נזקים על ידי הרעשים והלשלשת שהם מייצרים. באזורים מסוימים הם נעשו מורגלים מאוד לבני אדם.
מונרכיתיים
מונרכיתיים (שם מדעי: Monarchidae) היא משפחת ציפורים קטנות מסדרת ציפורי שיר. הם חיים באזורים טרופיים וחמימים באפריקה שמדרום לסהרה, דרום ודרום-מזרח אסיה, אוסטרליה וכמה איים באוקיינוס השקט. הם קרובי משפחה של הדרונגים ושל הקורקורקסים ולמשפחה זנבני מניפה.
מינים אלה הם ציפורים קטנות עד בינוניות בעלי זנבות מוארכים ולחלקם ציצות ראש פרועות. המקור חזק וחסון והעיניים גדולות. הם חיים על הקרקע או על שיחים צעירים ולא ביערות. לרבים מהם צבעים מבריקים העוזרים למשוך נקבות.
אלו ציידי חרקים החוטפים אותם בעודם בשמיים או מלקטים מהאדמה.
אלמניות
סטטירה הראשונה
סטטירה הראשונה (ביוונית: Στάτειρα, בפרסית: استاتیرا; ? - ספטמבר 331 לפנה"ס) הייתה מלכת האימפריה הפרסית. אשתו ואחותו של דריווש השלישי.
ביוגרפיה.
השם "איסטטירה" משמעו "נערת התפילה". תאריך לידתה אינו ידוע. היא הייתה בתם של אציל פרסי בשם ארסמס ואשתו סיסיגמביס. ידוע על שני אחים שהיו לה דריווש ואוקסיטאריס. היא מתוארת במקורות בתור "האשה היפה ביותר באסיה". בתאריך לא ברור היא נישאה לאחיה דריווש - צעד מקובל למדי בקרב משפחות האצולה הפרסיות. בשנת 336 לפנה"ס נרצח המלך ארתחששתא הרביעי, ודריווש הוכתר כמלך דריווש השלישי. סטטירה ילדה לו שתי בנות: ברסינה ודריפטיס ובן בשם אוכוס.
בשנת 340 לפנה"ס פלש אלכסנדר הגדול מלך מוקדון לפרס. לאחר מספר ניצחונות שהשיג אלכסנדר באסיה הקטנה ולאחר שכבש את מצרים, החליט דריווש לצאת לקראת אלכסנדר בעצמו. דריווש גייס צבא שגודלו היה בערך 100,000 איש, והוביל אותו בעצמו. כמנהג המלכים הפרסיים, הוא לקח עמו את סטטירה יחד עם שתי בנותיהם ובנם, וכן את אמו סיסיגמביס. חרף העליונות המספרית הניכרת של הצבא הפרסי, קרב איסוס הסתיים בניצחון מוקדוני מוחץ, ודריווש נמלט משדה הקרב. האוהל המלכותי, עם בני משפחתו של המלך, נפל בידיהם של המוקדונים. אף על פי שנשים פרסיות אחרות זכו ליחס אכזרי, לא כן היה עם משפחת המלוכה.
על פי פלוטרכוס, אלכסנדר שמע שהנשים משוכנעות שדריווש מת בקרב, וכי הן מתאבלות עליו. הוא שלח לאוהלן את לאונטוס, אשר הודיע להן שדריווש לא מת, והבטיח להן יחס הולם. על פי יוסטינוס, אלכסנדר הגיע בעצמו אל האוהל, ונשות משפחת המלוכה "נצמדו זו לזו למראה הזרים החמושים, והקימו זעקות שבר כמו מצפות למוות מיידי. אחר הן נפלו לרגליו של אלכסנדר והתחננו לא על חייהן, אלא לעיכוב הוצאתן להורג עד שיקברו את גופת דריווש". אלכסנדר התרגש מהדאגה שהפגינו, והבטיח להן שהמלך חי. הוא ניחם אותן והבטיח להעניק להן יחס מכובד ואף למצוא לבנות חתנים מתאימים.
נראה שאכן הנשים זכו ליחס מכובד ולפרטיות, אם כי סביר להניח שפעולה זאת לא נבעה מנימוס או טוב לב, אלכסנדר רצה לבסס את טענתו לכתר הפרסי על ידי כך שיאמץ כבני משפחתו את משפחת המלך הקודם, תחת שישעבד אותה כמנהג מלך כובש. משא ומתן בין דריווש לאלכסנדר על שחרור בני משפחתו נכשל, והמשפחה המשיכה להתלוות אל אלכסנדר במסעותיו. אריאנוס כותב שחרף יופייה האגדי של סטטירה, אלכסנדר לא התפתה לקחת אותה לאשה. עם זאת, באזור ספטמבר 331 לפנה"ס, סטטירה מתה, על פי המקורות כתוצאה מהריון שהסתבך. מכיוון שהיא נפלה בשבי לכל הפחות שנה קודם לכן, לא ייתכן שדריווש היה האב. חלק מהחוקרים הציעו את ההצעה שאלכסנדר היה האב, ויש אף הסבורים שזו הסיבה לכך שסירב לשחרר אותה גם כאשר דריווש הציע פיצויים נכבדים מאוד. עם זאת, אין רמזים המאששים או סותרים טענה זו.
אחד מחצרניה של סטטירה הצליח להימלט במהלך הלוויה שנערכה לה, ולהגיע אל דריווש ולספר לו על מותה. פלוטרכוס מספר שדריווש הזדעזע מכך שאשתו ואחותו לא זכתה לקבורה מלכותית, אולם השליח הרגיע אותו שהן בחייה והן במותה זכתה מלכתו בכבוד הראוי לה. לימים נישאה בתה ברסינה לאלכסנדר עצמו, ושינתה את שמה ל"סטטירה" על שם אמה.
תל זכריה
סבכי הזית
סבכי הזית (שם מדעי: "Peucedramus taeniatus") הוא עוף מסדרת ציפורי שיר החי באמריקה המרכזית ובקצה אמריקה הצפונית ושייך למשפחה עצמאית - משפחת סבכיי הזית (Peucedramidae). בעבר הוא היה שייך למשפחת הפרושיים, בהמשך עבר למשפחה סבכי העולם החדש ובהמשך גם לגיבתוניים ולפזאיים עד שקיבל משפחה נפרדת.