בימוי קונצרטים ואופרות.
רשימה חלקית (1980 – 2006)
קישורים חיצוניים.
וידאו של סרטים וסדרות
מריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה
מריה אמליה, נסיכת שתי הסיציליות
אנדרס אורוסקו-אסטרדה
אנדרס אורוסקו-אסטרדה (בספרדית: Andrés Orozco-Estrada; נולד ב-14 בדצמבר 1977) הוא כנר ומנצח קולומביאני המשמש כמנצח הראשי החדש של התזמורת הסימפונית של וינה החל מעונת הקונצרטים 2020/21.
קורות חייו.
אורוסקו-אסטרדה נולד במדיין, קולומביה. התקבל כנער ללימודי מוזיקה במכון המוזיקה דייגו אקאוואריה שבעירו, במגמת כינור. הוא החל לקחת שיעורים בשנת 1992. בשנת 1997, הוא החל בלימודי המשך נוספים באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, בה אורוש לאיוביץ' שימש כמורה שלו לניצוח.
קריירה.
ביוני 2004 ניצח לראשונה על תזמורת אמני הצליל בקונצרט בפסטיבל וינה, כמנצח חלופי. הופעה זו הובילה למינויו כעוזרו של התזמורת, תפקיד שהחזיק במשך שנתיים. אורוסקו-אסטרדה הפך למנצח הראשי של התזמורת בעונת 2009–2010, עם חוזה ראשוני במשך שלוש שנים. החוזה הנוכחי שלו עם תזמורת אמני הצליל הוא עד עונת 2014–2015, אז הוא אמור לסיים את כהונתו.
בין 2005 ל 2009, היה אורוסקו-אסטרדה המנצח הראשי של האנסמבל התזמורתי הגדול בגראץ. בשנים 2005–2007 היה המנהל המוזיקלי של תיאטרון האופרה קלוסטנובורג.
מחוץ לאוסטריה, במאי 2007, ניצח לראשונה על התזמורת הלאומית הבסקית. בדצמבר 2008 הוא מונה למנצח הראשי של התזמורת, ותפס את התפקיד החל בעונת 2009–2010. הוא החזיק בתפקיד עד יוני 2013. אורוסקו-אסטרדה היה למנצח האורח הראשון של תזמורת הרדיו של פרנקפורט בשנת 2009. בחודש מרץ 2013, הוא היה שם המנצח הראשי הבא של התזמורת בעונת 2014–2015, עם חוזה ראשוני של 4 שנים. הוא ניצח לראשונה על התזמורת הפילהרמונית של לונדון בנובמבר 2013, בסיור עם התזמורת בגרמניה. בחודש ינואר 2014, הודיעה התזמורת על מינויו של אורוסקו-אסטרדה כמנצח אורח ראשי הבא שלה החל מספטמבר 2015.
בארצות הברית, אורוסקו-אסטרדה הופיע לראשונה עם התזמורת הסימפונית של יוסטון באוקטובר 2012. הופעה זו הובילה להשתתפות חוזרת עם התזמורת, לחזרה פרטית. בינואר 2013 הכריזה התזמורת על מינויו של אורוסקו-אסטרדה כמנהל המוזיקלי הבא שלה, נכון לעונת 2014–2015, עם חוזה ראשוני של חמש שנים ו -12 שבועות של הופעות בכל עונה. בחודש מרץ 2017, הודיעה התזמורת על הארכת החוזה עם אורוסקו-אסטרדה בעונת 2021–2022. התזמורת הקליטה עם אורוסקו-אסטרדה מוזיקה של דבוז'אק עבור חברת Pentatone.
אורוסקו-אסטרדה נשוי לג'וליה, וטרינרית, ולהם בת והם מתגוררים בווינה.
הקלטות.
Orozco-Estrada has recorded commercially with the Houston Symphony Orchestra and the Frankfurt Radio Symphony Orchestra for Pentatone.
ההיסטוריה של העם הפלשתיני (ספר)
ההיסטוריה של העם הפלשתיני: מהעת העתיקה ועד לעת החדשה הוא ספר ריק, סאטירי, המתיימר לכסות את ההיסטוריה של העם הפלסטיני משחר האנושות ועד העת החדשה; בפועל, כל דפי הספר ריקים, פרט לציטוט משפט בודד מהסדרה סיינפלד. בדרך זו המחבר מעביר את טענתו כי העם הפלסטיני הוא חדש ומומצא וכי אין לו היסטוריה מחוץ לעת החדשה. היוצר והמוציא לאור הוא אסף וול. הספר פורסם ב-2017 בעטיפה רכה בתשלום, ובגרסה דיגיטלית בחינם.
תוכן הספר.
מלבד העטיפה הקדמית, האחורית, ודף כותרת, הספר מכיל רק משפט אחד והוא ציטוט מדבריה של הדמות ג'ורג' קוסטנזה מסיינפלד: "זה לא שקר, אם אתה באמת מאמין בזה". שאר הדפים ריקים. הגרסה העברית של 120 עמודים קצרה יותר מאשר 132 העמודים באנגלית.
חיבור ופרסום.
וול הוא כותב טורים לעיתונות הישראלית, ומעורב בפרסום וביחסי ציבור. מחזיק תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת חיפה, בה גם שימש מרצה מן החוץ ודוקטורנט בחוג למקרא. הספר תואר בהומור על ידי המחבר בראיונות שנתן עם פרסום הספר, כ"פרי מחקר בן עשרות שנים, במהלכו אלפי מקורות נבחנו בקפידה בספריות וארכיונים ברחבי העולם. אין ספק שמדובר בעבודה הרחבה ביותר על 3,000 שנות היסטוריה פלסטינית שמתארת את התרומה של הפלסטינים לעולם ולאנושות". בריאיון עם רדיו קול חי וול אמר ש"העם הפלסטיני מאמין שהם עם ומישהו צריך לומר להם את האמת גם אם היא כואבת, תראה מה קרה כשנתנו להם חופש ותחושה שהם באמת עם".
בראיון לתוכנית העולם הבוקר בערוץ 13 אמר וול בין היתר:
הגרסה האנגלית של הספר עלתה בתוך שלושה ימים בדירוג המכירות של אמזון והגיעה למקום שני בקטגוריית ספרים חדשים שרק יצאו ב"היסטוריה ישראלית ופלסטינית" בעוד במיקום הכללי של הספרים היה במקום 1780 ולאחר שבוע הגיע בדירוג למקום הראשון ברשימת החדשים, ולמקום ה-543 בהתאם. אך לאחר זמן קצר מכירתו הופסקה על ידי אמזון.
ביקורות.
הספר זכה לביקורת מעורבת. מצד אחד הספר שובח על ידי פרסומים פרו-יהודיים או הנוטים ימינה אך מנגד זכה לביקורת נוקבת מפרסומים פרו-פלסטינים או הנוטים שמאלה.
חיוביות.
מצד אחד הספר הפך במהירות למוביל בדירוג המכירות של אמזון לספרים חדשים שרק יצאו בקטגוריית "היסטוריה ישראלית ופלסטינית", לפני שמכירתו הופסקה על ידי אמזון. כמו כן קיבל עשרות ביקורות ודירוגי משתמש חיוביים.
מספר עיתונים ואתרים, הנוטים לימין, סיפקו ביקורת אוהדת לספר ובכללם הג'ואיש פרס, ערוץ 7, ערוץ 20, המודיע, כיפה, סרוגים, רדיו קול חי, "Frontpage Mag", וג'רוזלם פוסט.
ארי ליברמן מ-"Frontpage Mag" כתב שזהו הספר היחיד שצריך לקרוא על הפלסטינים וסקר בביקורתו את האי-היסטוריות של העם הפלסטיני. בביקורת ספרות ב"ג'ואיש פרס" שמדובר בספר המקיף ביותר על ההיסטוריה הפלסטינית, אף על פי שהוא ריק. שמעון כהן מערוץ 7 כתב ש"מי שידפדף בין דפי הספר הזה יגלה שמדובר בדפים ריקים, אות להיעדרה של היסטוריה פלשתינית מדפי ההיסטוריה העולמית", אך הביע תמיהה על אי-כיסוי "מעשי רצח, הרג, חטיפת מטוסים ובני אדם וכיוצא באלה" שלטענת וול התרחשו לאחר תחילת העת החדשה ועל כן אינם מצוינים בספר.
בערוץ 20 ציינו ש"ב-120 עמודים בספרו החדש סוקר וול ומנתח צעד אחר צעד את תולדות העם הפלסטיני מהעת העתיקה לעת החדשה. הקורא יופתע מן הרגע הראשון ולא יוכל להתנתק מהספר עד לסופו." ושהספר יצא לאור בשבוע הספר העברי.
סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי בנאום בכנסת פנתה לח"כים הערביים בעודה מחזיקה את התנ"ך ביד אחד ואת ספרו של וול בשנייה ואמרה: "אני ממליצה לאונסק"ו ולחברי הכנסת הערבים לקרוא שני ספרים: את ספר התנ"ך המספר את ההיסטוריה של העם היהודי, ואת רב המכר החדש של אסף וול 'ההיסטוריה של העם הפלשתיני'. הוא ירתק אתכם, משום שהוא ריק כי אין לפלסטינים מלכים ואין להם אתרי מורשת".
שליליות.
עם זאת הספר גם זכה לביקורות שלילית מגורמים פרו-פלסטינים ואף תויג על ידי חלקם כגזעני, לצד ביקורות משתמש אוהדות מאוד, הספר גם זכה לתלונות משתמשים, ביקורות משתמש שליליות ודירוגים נמוכים.
במאמר ביקורתי שזכה לסינדיקציה רחבה ג'ונתן קוק טען שהסרת הפלסטינים אינה תופעה חדשה, וכי גולדה מאיר כבר ב-1969 טענה ש"לא היה דבר כזה פלסטינים", וב-1984 בספר מאז ומקדם נטען שהערבים היגרו לארץ בעקבות העלייה היהודית. קוק טען במאמרו שישראלים שמחים להעלים פלסטינים, כפי שמבוטא בספרו של וול, ושיהודים אמריקאיים צעירים עומדים בפני בחירה לזניחת ישראל ותמיכת בפלסטינים לנוכח מחיקת פלסטינים בשמם.
בביקורת ב"הארץ", טען ג'שוע שיינס, שאומות הן תוצאה של המודרנה, ושאין אומה כלשהי עם היסטוריה החוזרת לעת העתיקה, אפילו לא היהודים. לפי שיינס, בניית האומה הפלסטינית התרחשה בד בבד עם בניית האומה היהודית החל מסוף המאה ה-19, אך אין זה אומר שמדובר באומות "ממוצאות", ובכל מקרה הפלסטינים היום, ללא קשר למוצאם ההיסטורי, מקיימים את המאפיינים של אומה. ניסיון להכחיש את הקיום של הצד הנגדי, על-פי שיינס, רק ינציחו את שפיכות הדמים. במאמר אחר ב"הארץ" נטען שאין חדש בספרו של וול, שכן הטענה שהעם הפלסטיני הוא "מומצא" כיציר מודרני של האומות הערביות כנגד ישראל היא טענה רבת שנים של הימין הישראלי.
פרופסור סטיבן ויצמן מהמרכז למחקרי יהדות מתקדמים אמר שספרו של וול הוא שיקוף של הטיעון של שלמה זנד במתי ואיך הומצא העם היהודי? המופעל כלפי הפלסטינים במקום היהודים. בנוסף ויצמן אמר "מה שהיה פוגעני במיוחד בספר הינו שהוא ריק לחלוטין, דרכו של המחבר לטעון שהפלסטינים אינם עם אמיתי ואינם בעלי היסטוריה ממשית - טיעון שחוקרים אחרים טענו בצורות קונבנציונליות יותר".
אחמד דבש בעיתון הלבנוני היומי אל-אח'בר בביקורת על הספר אמר שוול לא ציין שהיישות הציונית נולדה כתוצאה מאגרסיה כנגד הפלסטינים ואונס אדמתם, תקף את המדיניות הארכאולוגית הציונית, וציין שהאוכלוסייה הפלסטינית הילידה היא בעלת שורשים בפלסטין עד לפחות תקופת האבן באלף הרביעי לפני הספירה.
לעומת זאת, בביקורת תוקפנית ב-ANN טענו שלפלסטינים שורשים כנעניים החוזרים אחורה 4500 שנה, ושהספר מהווה תגובה ציונית לא מוצלחת להחלטות אונסק"ו המאשרות את הזיקה הפלסטינית לירושלים הכבושה. בביקורת באל-מודון, נטען שכמו שהספר ריק ישראל עצמה היא ריקה, והספר מהווה חלק משיטה ציונית שטוענת שפלסטין היא ארץ ללא אנשים, במסגרתה הציונים אף גנבו את הקולינריה הפלסטינית וטוענים ברחבי העולם שחומוס ופלאפל הם המצאה ישראלית. בעיתון המצרי יום7, נטען שהספר הוא חלק מפרובקציה מתמשכת ורמייה כנגד הזהות הערבית של העם הפלסטיני, הארץ הפלסטינית, והמקומות הקדושים.
באל-מיאדין טענו שפרסום הספר הריק מדגיש את הצורך בהתנגדות ויציאה להפגנות ביום ירושלים הבינלאומי.