אמצעים משמעיים – אמצעי שיח המשתמשים במשמעות המילים והביטויים על מנת להותיר רושם, לעורר עניין, להבהיר את הנאמר ואת הכוונה (או לעמעם ולהסוות אותה) ולהביא את המאזינים להזדהות ופעולה.
אמצעים תחביריים – לשינוי המסר כדי להביע אותו באופן שיתקבל על ידי הנמען הם:
לעיתים משלבים בין שלושת אמצעים אלו, בחירת מינוח טעון או רגוע, לשון סבילה או פעילה וסדר חלקי המשפט: "שר האוצר העלה את המס" לעומת "המס הועלה לפי הודעת משרד האוצר" – בו נבחר שלא לדבר כלל על שר האוצר ובמקומו מובא משרדו, העלאת המיסים הופכת לפעולה סבילה ומשרד האוצר נמצא בסוף המשפט.
אמצעים ספרותיים.
אמצעים ספרותיים – אמצעי שיח הידועים מן הספרות והשירה, שתחילתה בהשמעה על פה והמשכה בכתב וכיום גם בסרטים. אלה הם כלים ושיטות המותירים חותם על השומעים, ונועדו לעורר עניין בהם ואת הזדהות קהל היעד עם הדברים. בין אמצעים אלו נמצאים:
האמצעים הספרותיים כוללים לעיתים גם שימוש באמצעים צליליים כמו חריזה, באמצעים לשוניים כמו מלים נרדפות ומלה הפכית (נגדית) ובאמצעים משמעיים כמו ניבים - ציטוטי מובאה ממקור ידוע, ביטויים מוּכָּרִים ומטבעות לשון.
אמצעי שיח לפי מטרה.
אמצעי רושם.
אמצעי רושם – אמצעי שיח הגורמים להתעוררות העניין והאזנה ערה, ולהשארת חותם - כלומר לזיכרון הדברים לאורך זמן. אמצעים אלו נועדו לפעמים לעורר כבוד והשתאות שיאיצו במאזינים בקוראים ובצופים לאמץ את הנאמר.
צורות הדגשה.
אמצעי רושם הכוללים גם צורות של הדגשת הנאמר:
ריגוש.
פעמים רבות הרושם מושג על ידי ריגוש. אמצעי ריגוש אלו כוללים:
אמצעי רושם צליליים ולשוניים.
אמצעי הרושם כוללים גם אמצעים צליליים ולשוניים כמו מילות קריאה (הלו!), מילים הופכיות, מילות שלילה, פיסוק צעקני, שימוש במינוח טעון וכדומה.
אמצעי קרבה והזדהות.
אמצעי קרבה והזדהות הם אמצעי שיח אשר גורמים לתחושת קירבה והזדהות השומעים הקוראים והצופים. את התחושות האלה ניתן להשיג בדרכים אחדות:
אמצעי שיח לפי מגמה.
בכל תעמולה בעלת מגמה, מפרסמי התעמולה נוקטים במגוון שיטות, שתחילתן זיהוי ובחירת קהל היעד, ולאחר מכן ניתוח והגדרת המסר והמטרה המיועדים, ולבסוף בחירת סיסמאות, מיתוג וחידוד מילות המסר.
יש חוקרים הסבורים שצורות אלו של שיח ובחירת האמצעים הרטוריים להשגתם אינם שונים במהותם בין תחומי השיח, וכך למשל אין הבדל משמעותי בין השיח הפרסומי לשאר השיח המתנהל בתקשורת. לדעתם בכל השיח קיימות המגמות הללו של שינוי ועיצוב מלאכותיים ומכוונים.
בפרסומת ופרסום.
תחום הפרסום התפתח עוד במאה ה-16 עם הדפסת העיתונים הראשונים בוונציה ויש הרואים שימוש באמצעים רטוריים עוד במסורות על פה שהועברו אל הכתב לפני אלפי שנים בסין הקדומה ובמזרח הקרוב - במצרים העתיקה וממלכות שומר ארך ואכד.
מטרת הפרסום לעודד את הנמענים לרכוש מוצרים מסוימים. מומחי הפרסום פונים בשפה המתאימה לקהל היעד ולמסר הרצוי, וגורמים לקהל להזדהות ולנוע לקניה. המפרסמים נאלצים להילחם על תשומת לב קהל היעד שלהם, בתוך ערוצי התקשורת הרוויים מסרים פרסומיים מתחרים.
הפרסומת פעמים רבה "שותלת" דעות באנשים, ובדרך כלל היא בלשון חיובית, קובעת קביעות שקשה לבדוק או בלתי אפשרי להתווכח איתן כאילו היו עובדות מוגמרות, ומשתמשת במסרים קצרים וקליטים הנחקקים בזיכרון הנמענים (השומעים הקוראים והצופים) באמצעים צליליים לשוניים וספרותיים, ולעיתים מלווים באמצעים חזותיים מתוחכמים, ובמסרים מוסווים.
לשם ניסוח הפרסומות הוקמו משרדי פרסום ובהן מחלקות "קריאייטיב" (ובלשוננו: יצירתי) לניסוח המסרים בצורה יוצאת דופן ומעוררת תשומת לב, ומחלקת "קופירייטינג" לניסוח קליט ובולט.
תעמולה.
התעמולה משתמשת באמנות השידול והשכנוע.
במדינאות וייצוג ציבורי (פוליטיקה).
בתעמולה ובמיוחד במסרים פוליטיים - תעמולת בחירות, מאמרי דעות, ומסרים מפי נציגי ציבור, פעמים רבות משמש מסר שלילי, המזהיר מפני סכנות האחר ומאחד סביב התלכדות כנגדן.
לשם כך משמשת חזרה לשונית (כפי שהושם אל לב פעמים רבות בהדגשה בנאומי נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ) שיבוש ביטויים מתוחכם, בלילת ניבים, לשון ציורית ושימוש במגבירים.
במסרים אידאולוגיים ודתיים.
במסרים אידאולוגיים ודתיים קיימים הן שיח חיובי המדגיש את התפישה הרצויה לדובר, והן שיח שלילי המרחיק ומבדיל את התפישות ואת הקבוצות מנגד. בכך שיח זה נוקט אמצעים לשוניים מהשיח הפוליטי והפרסומי כאחד. עם זאת, בשיח החדש של העידן החדש (הניו אייג') יש אידאולוגיות המשתדלות לשמור על לשון חיובית בלבד ולהתחמק מן השלילה. בתנועות הנוער הדתיות בישראל בשנות התשעים רווח שיח דתי בסגנון העידן החדש שהדגיש אמירות של הראי"ה קוק כמו:
בספרו העתידני 1984 כתב ארתור בלייר (בשם העט ג'ורג' אורוול) על שִׂיחַדָש (ניוּ-ספִּיק), צורת שיחה מלאכותית שבה נבחרים המילים וההיסטוריה משוכתבת על ידי שליטי הממלכה העולמית. שיח זה משתמש באמצעים רטוריים רבים המתוארים כאן, ונערכו מחקרים רבים המשווים את השיח לזה של עריצים, שליטים, ושל פרסומים שלטוניים רשמיים בני ימינו ברחבי העולם.
האמצעים הרטוריים ששימשו את התעמולה של המפלגות בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2020 בין הנשיא המכהן אז דונלד טראמפ לבין ג'ו ביידן היו לב המערכה, ולעיתים אף הוזכרו בעת הניגוח בין שני הגושים, כששניהם מכנים את הנעשה בידי הצד השני כהפצת מידע כוזב ומגמתי.
Goo Goo Dolls
גו גו דולז
סנט (מוזיקה)
סנט היא היחידה המקובלת ביותר להשוואה בין מרווחים מוזיקליים וייצוגם.
הסנט היא יחידת מדידה הנובעת מחלוקה לוגריתמית של חצי הטון המושווה ל-100 חלקים שווים.
1200 סנטים שווים לאוקטבה אחת ו-100 סנט שווים לחצי טון בכוונון מושווה.
הנוסחה המשמשת לחישוב סנטים של כל מרווח שהוא היא:
formula_1
כאשר r מסמל את יחס התדירויות בין הצלילים.
אם ידועות התדירויות של שני תווים (a,b), ניתן לחשב את הפרש הסנטים ביניהם (n) לפי הנוסחה הבאה:
בדומה לכך, אם ידועה תדירותו של תו אחד (b) וגודל המרווח בסנטים (n) בינו לבין תדירות התו השני (a), הרי שניתן לחשב כי:
יחידת הסנט הומצאה על ידי אלכסנדר ג'ון אליס (Alexander john Ellis) בהסתמך על שיטתו של דה פרוני לחישוב חצאי טון "לוגריתמים אקוסטיים". השיטה פורסמה בתרגומו של אליס לספרו של הלמהולץ- "On the Sensations of Tone" בשנת 1875.
הוולקירות
הוולקירות (בגרמנית: Die Walküre) הוא שמה של האופרה השנייה ביצירתו של ריכרד וגנר "טבעת הניבלונג" ומשך ביצועה כארבע שעות וחצי. טבעת הניבלונג היא טטרלוגיה (יצירה המורכבת מארבע יצירות שונות) אפית המבוססת באופן רופף על "שירת הניבלונגים", אגדות גרמניות פאגאניות ומיתולוגיה נורדית. האופרה הושלמה בשנת 1856, אך הצגת הבכורה הועלתה רק בשנת 1870 בעיר מינכן.
בתחילת המערכה השלישית מושמע הקטע המפורסם "דהרת הוולקירות", המושמע בקונצרטים כקטע מוזיקלי העומד בפני עצמו. הקטע שימש את הבמאי פרנסיס פורד קופולה בסרט "אפוקליפסה עכשיו" כמוזיקת רקע למתקפת מסוקים על כפר וייטנאמי.
עלילה.
העלילה היא עלילת המשך לאופרה "זהב הריין".
ווטאן שומע מארדה, אלת האדמה, כי לנטילת הטבעת על ידי אלבריך יהיו השלכות חמורות על גורל האלים. לו ולארדה, אלת האדמה, נולדות תשע ואלקירות, לוחמות הרוכבות על גבי סוסים ומלוות את נשמותיהם של גיבורי המלחמה שנפלו בקרב לוולהאלה, מעון האלים. הגיבורים מגינים על ולהאלה מפני התקפת הניבלונגים, אך אין בכך די. כדי לזכות שוב בטבעת, חייב לקום גיבור-על. ווטאן מביא לעולם את זיגמונד וזיגלינדה, אך הלוחם הונדינג הורג את אמם של השניים, לוקח את האחות ומשאיר את זיגמונד לבדו.
מערכה ראשונה.
סערה מתחוללת בחוץ. זיגמונד מחפש מחסה. הוא מוצא את ביתו של הלוחם הנודע הונדינג. הונדינג אינו נמצא בבית, אלא רק אשתו האומללה, זיגלינדה. זיגמונד אומר לה כי הוא נמלט מאויבים. זיגלינדה נותנת לו מחסה ואף מאכילה ומשקה אותו. כאשר הסערה שוככת, זיגמונד מספר לה שהוא מקולל ומביא מזל רע לכל מקום שאליו הוא הולך, ושהחליט לעזוב את ביתה לפני שימיט גם עליה קללה. היא מפצירה בו שלא ילך ואומרת לו שאי אפשר להביא קללה לבית שממילא מקולל.
כאשר הונדינג מופיע, זיגמונד מספר לו את סיפורו. הונדינג מזהה את זיגמונד, מציע לו אירוח ללילה אך זומם להורגו בבוקר. תוך כדי הכנת ארוחת הערב מוסכת זיגלינדה סם הרדמה במשקהו של הונדינג. היא נמשכת אל זיגמונד, והוא מביע את אהבתו אליה. היא מגלה לו שהם אח ואחות.
זיגלינדה מראה לזיגמונד חרב נעוצה בעץ. את החרב יוכל להוציא רק הגיבור שיבוא להצילה (כך הבטיח לה נווד זקן (שלא היה אלא האל ווטאן) שנעץ שם את החרב לפני שנים רבות). זיגמונד שולף את החרב בקלות, ויחד הם נמלטים מביתו של הונדינג.
מערכה שנייה.
מעבר הרים סלעי. ווטאן מורה לבתו, הוולקיריה ברונהילדה, לצאת ולהגן על זיגמונד. האלה פריקה כועסת על זיגמונד וזיגלינדה ורוצה להענישם על גילוי עריות וניאוף. הסיבה האמיתית היא שפריקה יודעת שווטאן הוא אביהם של השניים. ווטאן מסכים בחוסר רצון. הוא מורה לברונהילדה לסייע להונדינג ולהביא למותו של בנו האהוב זיגמונד. היא משיגה את זיגמונד ומבשרת לו על מותו הצפוי.
זיגמונד מסרב לבוא אחריה לוולהאלה, ברצותו להילחם בהונדינג. ברונהילדה, נפעמת מאומץ לבו, מחליטה לעזור לו בניגוד למצוות אביה.
הונדינג מגיע אל מעבר ההרים והדו-קרב מתחיל. ידו של זיגמונד על העליונה, אלא שאז מתערב ווטאן, מנתץ את חרבו של זיגמונד (שהוא עצמו, מחופש לנווד זקן, השאיר), והונדינג הורג את זיגמונד הבלתי חמוש. או אז הורג ווטאן את הונדינג.
מערכה שלישית.