מאה עשרים ואחת שנה לאחר שפרויד תיאר לראשונה את טראומת הקורבן, מורג מציגה פרדיגמה תאורטית חדשה לדיון במלחמות בעידן הנוכחי – טראומת הכובש. ההבחנה בין טראומת הקורבן, שהיא טראומה פסיכולוגית, לבין טראומת הכובש, שהיא טראומה אתית, מוליכה לניתוח מקיף של גל הסרטים החדש שהולידה האינתיפאדה השנייה. הקולנוע התיעודי הישראלי שנוצר בתקופה זו הוא קולנוע נועז, חתרני, שתובע מקהלו לשבור את קשר השתיקה וההכחשה של עוולות הכיבוש. קולנוע זה ייחודי בכך שהוא שופך אור לא רק על הטרגדיה של הפלסטינים תחת הכיבוש אלא גם על זו של החיילים והחיילות הישראלים הנוטלים חלק בעימות שבו הפרת זכויות אדם של אוכלוסייה אזרחית גורמת להם ל"הלם קרב מוסרי", לטראומה אתית, ללא מרפא. מורג מראה כיצד הייצוג הקולנועי של טראומת הכובש כטראומה אתית משמעו תביעה לאחריות ולהכרה בעוול שנעשה לאחר הפלסטיני – תביעה המופנית הן אל החיילים והן אל החברה ששלחה אותם בשמה לפעולות שיטור בשטחים. בתביעתו לכינון הכרה זו, הקולנוע התיעודי מפרק את עמדת הקורבנות השכיחה בשיח הציבורי הישראלי הפוסט-שואתי, תוך כדי כך שהוא משרטט את המעבר מעידן העד הפוסט-טראומטי לעידן הכובש-מעוול הפוסט-טראומטי. היצירות התיעודיות מראות לנו שעלינו להתגבר על עמדת הקורבנות ולהכיר בעצמנו כמעוולים כדי שנוכל לממש את המחויבות המוסרית העמוקה שלנו ביחס לאחר האתני כמו גם ביחס לעצמנו.
הקולנוע ישראלי והפלסטיני בתקופת האינתיפאדה השנייה
מורג מגדירה ומנתחת את הזרמים המרכזיים שנוצרו בקולנוע הישראלי והפלסטיני בתקופת האינתיפאדה השנייה ולאחריה: סרטי קרבן הטרור, סרטי כיבוש, סרטי טראומת הכובש, הגל האנטי-דתי החדש, סרטי דור שני ושלישי לשואה, סרטי ״מחאת הילדים״ ((Children Resistance Films, וסרטי ״קשר דם״ ( .(‘Blood Relations’ Films
הקולנוע של רבי-המרצחים
הקולנוע הדוקומנטרי הקמבודי במפנה המאה מכונן שלב חדש בייצוג הקולנועי של ג'נוסייד. קולנוע זה צומח מתוך הריק שנוצר לאחר שהקומוניסטים הקמבודים (החמר רוג') רצחו בשנים 1975–1979 את רוב אנשי תעשיית הקולנוע, השמידו את סרטיהם והרסו את בתי הקולנוע. בעוד הקולנוע העולמי, שתיעד את השואה ומקרים אחרים של טבח-עם, התמקד בעדותם של השורדים ובייצוג הקורבנות, הקולנוע הדוקומנטרי הקמבודי ייחודי בהצגת עימות ישיר בין השורד בן הדור הראשון לבין המרצח. מורג טוענת כי הסרטים ייחודיים גם בקעקוע מסורת הפיוס והסליחה הנתפסת כדרך המלך לצדק מעברי ולשיקום חברתי לאחר זוועות העבר. באמצעות כינון כלים אפיסטמיים חדשים, הקולנוע הקמבודי הדוקומנטרי משרטט את המעבר החברתי-תרבותי-פסיכולוגי מעידן העד/ות (Witnessing Era) למה שמורג מכנה 'עידן המרצחים' (Perpetrator Era).
ג'נדרסייד, נישואים כפויים ואונס: המקרה של קמבודיה
למרות ההתעלמות הגורפת של המערב ושל המחקר הפמיניסטי במשך עשרות שנים מהג'נדרסייד (gendercide) הקמבודי בזמן שלטון האימים של החמר רוג', שרצח רבע מבני העם הקמבודי, הדוקו-אקטיביזם שנעשה על ידי במאיות הוא פורץ דרך. הקולנוע הנשי מסייע למאות אלפי הנשים שהיו קרבנות של נישואים כפויים ואונס להפוך לעדות במשפט הבינלאומי, המתנהל בקמבודיה מאז 2006 נגד רבי-המרצחים של החמר רוג', ומתעד את התהליך.
מטרו (קומיקס)
מטרו הוא ספר קומיקס מצרי פורץ דרך, שנכתב על ידי מגדי א-שאפעי, ויצא לאור בינואר 2008, תחת שלטונו של חוסני מובארכ, ומתאר את הקושי והשחיתות של המוסד המצרי תחת שלטונו הדיקטטורי. הספר יצא תחת הוצאת מלמה המצרית אך בתוך זמן קצר המשטרה של מובארכ פשטה על ההוצאה וגנזה את הספרים. כחמש שנים לאחר מכן, כשעלה לשלטון הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי, הותר הספר לפרסום וכיום הוא נמכר בקהיר ובאזורים הקרובים לה, ומלבד זאת גם באתרי מכירות של קומיקס ערבי (ראו: קישורים חיצוניים; ToshFesh)
עלילת הסיפור.
קומיקס פוליטי מצרי שמספר על כאשר שחאב, מעצב תוכנה צעיר, המתמודד עם כריש הלוואות, ונראה כי כל דרכי הבריחה במצרים המושחתת והכאוטית של מובארכ סגורים בפניו. קבלת עזרה מהבנק בלתי אפשרית ללא קשרים, ודודה של שחאב בחו"ל לא רוצה שום קשר לצרותיו. איש עסקים רב עוצמה מציע סיוע, אך למחרת שחאב רואה אותו נדקר בסמטה ― ומילותיו האחרונות של האיש מרמזות על קונספירציה המשתרעת על גבהו של המשטר. שאחב יוצא למסע בריחה מהדיקטטורה שמחסלת את מתנגדיה כדי להינצל כלכלית ופיזית.
היסטוריה.
מטרו הוא הרומן הגרפי הראשון במצרים ובעולם הערבי בכלל, ודיוקן של עוני ושחיתות תחת שלטונו של מובארכ. כאשר פורסם לראשונה בינואר 2008, הוא נאסר במהרה על רקע "פגיעה במוסר הציבורי": המשטרה פשטה על הוצאת מלמה, החרימה את כל עותקי הספר, ואסרה על מלמה להדפיס עותקים נוספים. מגדי א-שאפעי, כותב הספר, כמו גם המפרסם מוחמד אל-שרקאווי, הואשמו על פי סעיף 178 לחוק העונשין המצרי (מה שמפליל את ההדפסה או ההפצה של פרסומים ש"הפרו את ההגינות הציבורית") ובסופו של דבר קנסו כל אחד ב-5,000 לירות מצריות (כ-1108 שקלים חדשים). תרגום לאנגלית מאת צ'יפ רוזטי ראה אור ביוני 2012. עם זאת, עד לאחרונה, הספר עדיין לא היה זמין במצרים בשפת המקור שלו. רק חמש שנים אחר כך, הספר חזר שוב אל המדפים בערבית. הוא פורסם מחדש באוגוסט 2012 על ידי חברת "The Comic Shop", ההוצאה הראשונה בעולם הערבי שמתמחה בספרי קומיקס למבוגרים, שהושקה באוקטובר 2011 (חלק גדול מאתר האינטרנט שלהם עדיין נמצא בבנייה, אך הם מציעים מבחר גדול של רומנים גרפיים אחרים מהמזרח התיכון, בערבית ובאנגלית כאחד). במצרים, הספר נמכר כעת בחנות 'קוטוב חאן' שבקהיר, המפרסמת את עצמה כחנות היחידה במדינה עם עותקים רשמיים.
לאחר פרסום העותקים מחדש ללא הגבלה, החלה מהפכת קומיקס בעולם הערבי, שמתבטאת בצריכה ויצירה מוגברת של קומיקס ערבי, בתאוצה עצומה שכוללת הוצאות קומיקס ערביות, כדוגמת "خارج السيطرة" שפורסמה בשנת 2011. באותה שנה ההוצאה נוסדה במטרה לגרום ל"התפשטות קומיקס ברחבי מצרים והמזרח התיכון כמו אש בשדה קוצים." עם זאת, קיימות דאגות צנזורה תחת כהונתו של עבד אל פתאח א-סיסי, כולל התקפות על חופש העיתונות ועלייה בתביעות בגין 'העלבת הנשיא'.
א-שאפעי, כותב הספר, הוסיף בראיון עמו כי, "זה אמצעי תקשורת אמנותי שנגיש גם למבוגרים צעירים וגם למבוגרים. הקורא יכול ליצור עולם משלו בין הפאנלים. זו אמנות חדשה יחסית ויש כמה כישרונות שהולכים וגדלים במצרים ובלבנון."
ביקורות.
מכיוון שבזמן היציאה שלו, הספר נגנז, הפרסום שלו בעולם הגיע רק לאחר הרבה זמן, אך כן היו כאלה שדירגו אותו: אתר GoodReads נתן לו 3 מתוך 5 כוכבים. גם אתר אמזון דירג אותו באותו הציון.
קרייג תומאס (תסריטאי)
קרייג דייוויד תומאס (באנגלית: Craig David Thomas; נולד ב-26 ביוני 1971) הוא תסריטאי, מפיק, שחקן וזמר אמריקאי.
ביוגרפיה.
בייס נולד בעיר סנט קלאוד שבמינסוטה.
בשנת 1996 הפך למתמחה ב-MTV יחד עם קרטר בייס.
בשנת 1997 סיים את לימודיו באוניברסיטת וסליין .
קריירה.
תומאס החל את הקריירה שלו לאחר סיום לימודיו, כשהחל לכתוב יחד עם קרטר בייס לתוכנית "לייט שואו עם דייוויד לטרמן" בהנחיית דייוויד לטרמן.
בשנים 1996–1998 שיחק בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה "ER", "NYPD Blue", "מכושפות" ועוד.
בשנת 2003 יצר והפיק יחד עם בייס את הסיטקום "משחקי גודווין" עבור רשת הטלוויזיה פוקס. באמצע כתיבתה הודיעה פוקס כי הסדרה תקוצר מ-13 פרקים ל-7, וכי לא תופק לסדרה עונה נוספת.
בשנים 2003–2004 כתב יחד עם בייס לסיטקום "אוליבר בין" .
בשנים 2004–2005 כתב יחד עם בייס לסדרה "Quintuplets" .
בשנת 2005 כתב יחד עם בייס לסדרת הטלוויזיה "אבא אמריקאי".
בשנים 2005–2014 יצר והפיק יחד עם בייס את סדרת הטלוויזיה המצליחה "איך פגשתי את אמא", שהייתה , בהם עשרה פרסי אמי. הסדרה נכתבה עקב חוויותיהם של בייס ושל תומאס ואשתו במהלך חייהם בניו יורק.
במרץ 2014, פורסם כי לאור הצלחתה של הסדרה וסיומה בעונה הקרובה, החלה רשת CBS להפיק סדרת ספין אוף בשם "איך פגשתי את אבא". עם שחקני הסדרה אמורים היו להימנות גרטה גרוויג, קריסטה רודריגז, אנדרו סנטינו, סלינה גומז, דרו טארבר, ניקולאס ד'אגוסטו ואנדרס הולם, אך במאי 2014 התפרסם כי סדרת הבת לא תעלה לשידור.
עם זאת, בשנת 2022 עלתה לבסוף הסדרה "איך פגשתי את אבא" ברשת הולו, המהווה סדרת המשך עצמאית לסדרה "איך פגשתי את אמא" שתומאס מכהן בה כמפיק בפועל.
בשנת 2007 שיחק בסרט זוכה הפרסים "אני לא שם".
קריירת מוזיקלית.
בשנת 1996 הקים תומאס יחד עם בייס את להקת "The Solids" , שגם ביצעה שירים לסדרות הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא" ו"אוליבר בין".
בשנת 2010 כתבו תומאס ובייס עבור סדרת הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא" את השיר "Nothing Suits Me Like a Suit" , שהיה מועמד לפרס אמי על מוזיקה ומילים מקוריות .
מרטן דה פוס
מרטן דה פוס (בהולנדית: Maerten de Vos; 1532 – 4 בדצמבר 1603) היה צייר פלמי, בעיקר של נושאים היסטוריים ודיוקנאות. הוא הפך, יחד עם האחים אמברוסיוס פרנקן הראשון, ופרנס פרנקן הראשון, לאחד מציירי ההיסטוריה המובילים בהולנד הספרדית, לאחר שהקריירה של פרנס פלוריס צנחה במחצית השנייה של המאה השש עשרה כתוצאה ממהומות האיקונוקלסטיקה של סופת בילדן.
דה פוס היה צייר פורה והפיק עיצובים רבים עבור בתי הדפוס באנטוורפן.
חייו.