ב-9 במאי הוחלט על ידי כוחות ההגנה לכבוש את קאקון ויישובים ערביים נוספים בשרון. לאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ב-14 במאי שימש הכפר בסיס לכוחות צבא עיראקיים. 'אלכסנדרוני' פנתה לכיבוש הכפר בליל ה-4 ביוני 1948, ובפקודת המבצע דובר על "ניקוי הכפר". היחידות שהשתתפו בכיבוש היו גדוד 33 של חטיבת "אלכסנדרוני" ופלוגה מגדוד 32 של החטיבה, שתוגברו בסוללת תותחים ובסוללת מרגמות 120 מ"מ.
כוחות צה"ל הועברו בשיירות קטנות מבסיסם, משעות הבוקר ועד סמוך לשעת הפעולה. דרכי העפר הושקו במים כדי למנוע מענני אבק לגלות את תנועת השיירות, ומסכי עשן הועלו בנקודות המעבר בכביש, שגלויות היו לעין הלוחמים מקאקון. שתי פלוגות היו אמורות לתקוף את הכפר מצפון ומדרום בתנועת מלקחיים, ופלוגה נוספת הייתה אמורה למנוע הגעת תגבורת על ידי מיקוש הדרכים לכפר. עקב פיגור במסעה של הפלוגה הדרומית היו שני הכוחות מוכנים להסתערות על הכפר רק קרוב לשעה ארבע בבוקר, שלוש שעות לאחר הזמן המתוכנן.
בשעה זו, ב-5 ביוני בבוקר, החלה הרעשה ארטילרית על הכפר, ולאחריה תקפו שתי פלוגות "אלכסנדרוני" כמתוכנן. הפלוגה הדרומית גברה על התנגדות מגני קאקון, פרצה את תעלת ההגנה של הכפר, וחדרה אל בין בתיו. הפלוגה הצפונית נתקלה בכוחות העיראקיים שהתמקמו בתעלת ההגנה ובמבנה סמוך והגנו על החלק הצפוני של הכפר. עם אור היום נפתחה אש ארטילריה עיראקית לעבר התוקפים. לאחר הכרעת הכוחות הלוחמים מתוך הכפר, פנו אנשי "אלכסנדרוני" לתקיפה מהאגף של העמדה העיראקית שבתעלה, וגרמו לנסיגת המגנים עד לקטע האחרון בתעלה. בשלב זה התחולל קרב עקוב מדם שהגיע, לפי "הניו יורק טיימס" לכדי קרב מגע הכולל שימוש בסכינים ובקתות רובים.
בשעה שמונה בבוקר החלו הכוחות הערבים בקרב מאסף מול כוחות צה"ל שבשלב זה כבר החזיקו בכפר. התקפות הנגד הערביות, שנהדפו באש מקלעים על ידי אנשי "אלכסנדרוני", כללו בתחילה תקיפה של כוח רגלי בסיוע משוריינים מכיוון נחל שכם בדרום, ותקיפה של שלוש מחלקות רגליות בסיוע כוח משוריין ממזרח, במקביל לאש תותחים.
בתשע בבוקר לערך, שוב התפתחה התקפת נגד משוריינת שכללה פתיחה באש מטווח של קילומטר לערך. במקביל יצא כוח רגלי מהפרדס שמעבר למסילה המזרחית, ובחסותה פנה מערבה אל המבנה שבו התבצרו מוקדם יותר הכוחות העיראקיים. גם התקפה זו נהדפה על ידי אנשי "אלכסנדרוני" שפתחו באש מטווח 50 מ'. במקביל להתקפה זו התחדשה התקפת שתי פלוגות חי"ר עיראקיות מול הכוח הדרומי של אנשי "אלכסנדרוני", שלוותה בכוח משוריין, אך נכשלה מפני שהתפרסה על גזרה רחבה מדי כך שההתקפה איבדה מיעילותה.
בשלב זה הלכה ואזלה התחמושת לכוחות צה"ל. עד שעות הצהריים לא הגיעה אספקת נשק, תחמושת ומזון; כוח צבאי מסייע לא הגיע משום שהדרך לקיבוץ המעפיל הייתה חסומה. סמוך לשעה אחת עשרה התחדשה התקפת הנגד העיראקית מכיוון דרום מזרח על כוח "אלסנדרוני" ששמר על המרחב שבין הכפר לבית הספר שבמורד הגבעה. משוריין של הכוחות הערבים התקרב עד טווח 200 מ' ואיתו התקדמה בדילוגים פלוגת חי"ר שהמטירה אש כבדה על כוחות ה"הגנה". בשל המחסור בתחמושת השתמשו לוחמי "אלכסנדרוני" במרגמת 81 מ"מ שלא הופעלה עד שלב זה, ובעקבות זאת נפגע קשות הכוח העיראקי והחל בנסיגה.
בשעות הצהריים הופצצו כוחות צה"ל שבכפר על ידי מטוסים עיראקיים, בעוד מטוסים ישראליים מפציצים את היישובים הערביים הסמוכים טולכרם וקלנסוה. בהמשך תוגברו כובשי הכפר במרגמה ותותח כבד, שהופעלו כנגד כוח משוריין של הכוחות הערבים שניסה בסביבות השעה ארבע לתקוף שוב. הכוח העיראקי נפגע בפגיעה ישירה ונסוג.
בשעות הערב נפסקו התקפות-הנגד, והעיראקים הכירו בעובדת נפילת הכפר. הקרב על קאקון היווה נקודת מפנה במצב הכוחות באזור, וכוחות עיראקיים לא ערכו עוד התקפות על היישוב היהודי וצה"ל באזור השרון עד להפוגה הראשונה שהוכרזה ב-11 ביוני 1948.
תוצאות הקרב על קאקון.
בסופם של הקרבות הסתבר לצה"ל כי הכוח העיראקי בקאקון היה גדול יותר מכפי שהוערך ודווח בדוחות המודיעין לקראת המבצע. במהלך הקרב נהרגו 16 לוחמים מ"אלכסנדרוני" וככל הנראה גדוד עיראקי שלם. במהלך הקרב תושבי הכפר עזבוהו, כך שבסופו ככל הנראה לא נותרה בו נפש חיה. התושבים לא הורשו לחזור לכפר גם עם תום הקרבות.
יישוב האזור לאחר המלחמה.
בשנת 1949 הוקמו על האדמות החקלאיות של הכפר המושבים "גן יאשיה", "אומץ" ו"עולש". ב-1950 הוקם המושב "חניאל". בשנת 1951 הוקמה באזור הכפר "מעברת יכון" שנקראה גם מעברת קאקון, בשנת 1952 שונה שם המקום ל"יכון" בשנת 1964 פורקה המעברה וגם בוטל היישוב יכון. ממבני הכפר עצמו נותרו רק שרידי המצודה הממלוכית-צלבנית בראש הגבעה, ושרידי מבנה סמוך שייתכן כי היה מסגד הכפר. בית הספר של הכפר, שהוקם בתקופת המנדט הבריטי בחלקו המערבי משמש כחלק ממרכז ספורט של המועצה האזורית עמק חפר.
אלפחור
אלפחור (מספרדית: Alfajor, ראו פירוט להלן) היא עוגייה שמורכבת מקורנפלור, ביצים וחמאה, ואופיינית לספרד ולמדינות דרום אמריקה - בעיקר ארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי ופרו.
אלפחור ארגנטינאי מסורתי עשוי לרוב ככריך משתי עוגיות שביניהן נתונה ריבת חלב. יש הנוהגים לקשט את דפנות האלפחור בקוקוס ואחרים מצפים את האלפחור כולו בשוקולד מריר או מרנג איטלקי. במחוז קדיס שבאנדלוסיה (ספרד) נפוצה, בעיקר בזמן חג המולד, מרקחת - עשויה מקמח, דבש, שקדים ותבלינים (לרוב קינמון) - המכונה אף היא "אלפחור".
חלק מהחברות ממתגות את עוגיות האלפחור ומשווקות אותן ביחידות בודדות עטופות אריזה סגורה הרמטית. מגוון סוגי האלפחור גדל אף הוא: במילוי מרנג, ריבת חבושים, רסק תפוחי עץ, שוקולד - וחלקם אף עשוי משלוש שכבות עוגייה ומילוי כפול.
השם.
מקור השם הספרדי אלפחור במילה הערבית אַל-פָאחִ'ר ׁ(الفَاخِر) שפירושה "המשובח". באזורים מסוימים בספרד עוגייה זו נקראת אָלָחוּ ׁ(alajú).
לעיתים נתפסת בעברית צורת הרבים הספרדית אלפחורס (Alfajores) כצורת היחיד (בדומה לבורקס), והיא מקבלת ריבוי כפול - אלפחורסים.
שומרון
אנתרופולוגיה כלכלית
אנתרופולוגיה כלכלית היא ענף בתוך הדיסציפלינה האנתרופולוגית, המבקש לחקור ולבחון את המוסדות וההתנהגויות הכלכליות, כל זאת בעזרת כלים מתודולוגיים מתחום האנתרופולוגיה ומתחום הכלכלה. ענף מחקרי זה ביסס עצמו בעיקר בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. בבסיס ענף מחקרי זה עומדת הטענה, שבעת שאנו מנסים לבחון התנהגות כלכלית כלשהי, אין עלינו להתייחס למבנה הכלכלי גרידא, אלא שומה עלינו לקחת בחשבון גם את המבנה התרבותי. זאת מכיוון שהתנהגותו הכלכלית של האדם לעולם אינה משוחררת מאילוצים חברתיים, דתיים או פוליטיים. במילים אחרות, התנהגות הכלכלית איננה מצייתת רק להגיון הכלכלי הטהור ("רציונליות כלכלית").
ישנן שלוש פרדיגמות עיקריות בתוך שדה האנתרופולוגיה הכלכלית:
פורמליזם.
המודל הפורמליסטי הוא זה הקרוב ביותר לכלכלה הנאו-קלאסית, המגדירה כלכלה כחקר מִקסוּם היעילות והרווחיות הכלכלית תחת תנאים של מחסור. לפי המודל הפורמליסטי, אדם ישאף למקסם את רווחיו הכלכליים ואת התועלת הכלכלית באמצעות בחירת אמצעים ודרכים אלטרנטיביות שמטרתן לעזור בהגשמת רצונו זה, למשל, על ידי בחירת דרך יתאפשר לאדם רווחיות כלכלית מקסימלית תוך כדי השקעת משאבים ומאמצים מינימליים. לפי מודל זה, אדם ישאף להשיג כמה שיותר מידע על הדרכים האפשריות הניצבות בפניו לפני בחירתו בדרך מסוימת, עד למידה בה העלות של איסוף המידע ישתווה לרווחיות והתועלת שנוספו באמצעות מידע זה. כל בני האדם, על פי המודל הפורמליסטי, חיים בתנאים של מחסור במשאבים, אך בד בבד, הם בעלי רצונות ודרישות כמעט בלתי מוגבלים.
חוקרים הדוגלים בגישה הפורמליסטית, כגון ריימונד פירת' והארולד שניידר, טוענים כי הגישה הניאו קלאסית לכלכלה יכולה להיות מיושמת בכל חברה באשר היא, אם שינויים מתאימים יעשו קודם לכן, וזאת מתוך נקודת הנחה כי לעקרונות שנזכרו לעיל יש תוקף אוניברסלי. לטענת הפורמליסטים, כשמדברים על מטרות ושאיפות המִקסוּם של האדם, אין הכוונה אך ורק לנושאים כלכליים פיננסיים בלבד, כי אם לכל דבר הנתפס כבעל ערך בעיני האדם עצמו, בין אם מדובר בפנאי, סולידריות, או יוקרה. מכיוון שגישה זו לא הגדירה במדויק מהו אותו דבר הנועד למִקסוּם, זה העניק לה מידה מסוימת של מופשטות, ובכך אפשר לגישה להסביר התנהגות אנושית בכל הקשר אפשרי.
כאמור, ההנחה המרכזית של המודל הפורמליסטי היא כי האדם יבצע בחירות רציונליות בהתבסס על כל המידע הזמין על מנת למקסם את מה שאותו אדם תופס כבעל ערך. למרות שהפרמטרים של מה שנתפס כבעל ערך מגוונים ויכולים להשתנות, העקרונות של המִקסוּם נותרים בעינם.
לפי מודל זה מטרתו של האנתרופולוג היא ניתוח של כל תרבות בהתאם למשאבים התרבותיים שלה ולמטרותיה הנתפסות כבעלות ערך. ניתוח שכזה צריך לחשוף את העקרונות המעצבים את תהליך קבלת ההחלטות של אותה תרבות. בדרך זו, תאוריה כלכלית יושמה ומיושמת על ידי אנתרופולוגים בחברות בעלות שווקים ללא ויסות מחירים (כלומר חברות שאינן קפיטליסטיות מערביות).
הגישה הפורמליסטית לוקחת את תורת הכלכלה המערבית ונותנת לה תוקף אוניברסלי- בוחנת בחירות של בני האדם והעדפותיהם ומניחה כי הדברים נעשים מתוך רציונליות.
מהותנות.