פרידריך ארנולד ברוקהאוס (בגרמנית: Friedrich Arnold Brockhaus; 4 במאי 1772 – 20 באוגוסט 1823) היה עורך ומו"ל אנציקלופדיה גרמני.
נודע בעיקר בשל אנציקלופדיית ברוקהאוס, שהמשיכה לצאת במהדורות רבות לאחר מותו, על ידי החברה המשפחתית הנושאת את שמו F.A. Brockhaus AG (פ. א. ברוקהאוס אה. גה.) .
יוהאן פרידריך פף
יוהאן פרידריך פף (בגרמנית: Johann Friedrich Pfaff; 22 בדצמבר 1765 - 21 באפריל 1825) היה מתמטיקאי גרמני. עיקר עבודתו הייתה באלגברה ואנליזה מתמטית: הוא תרם לחקר מערכות של משוואות דיפרנציאליות חלקיות, לתאוריה של פונקציות מיוחדות ולחקר הטורים ההיפרגאומטריים. פף תואר כאחד המתמטיקאים הבולטים ביותר שהצמיחה גרמניה בתקופה שלפני קרל פרידריך גאוס, ושימש בין היתר כמנחה הדוקטורט של גאוס עצמו. משום כך נחשב היום לאחד ממבשרי האסכולה הגרמנית למחשבה המתמטית, שתחת ידיהם של גאוס וממשיכיו הכתיבה במידה ניכרת את האופן שבו התפתחה המתמטיקה במאה ה-19.
עבודתו.
ממצאיו החשובים ביותר של פף היו באנליזה מתמטית, בקומבינטוריקה, ובתאוריה הפרויקטיבית של חתכי חרוט.
באנליזה, ובתאוריה של טורים היפרגאומטריים בפרט, הוא גילה את טרנספורמציית פף, אחת התכונות הראשונות של הפונקציה ההיפרגאומטרית שנתגלו. הוא פיתח את משפט טיילור באמצעות שימוש בצורת השארית כפי שניתנה על ידי לגראנז'.
פף זכור במיוחד בשל רעיונותיו מרחיקי הלכת על מערכות של משוואות דיפרנציאליות חלקיות, או מערכות פפיאניות מסדר ראשון כפי שהן נקראות עכשיו, אשר הפכו להיות חלק מן התאוריה של תבניות דיפרנציאליות. כשפישט את המערכת, פף נאלץ להשתמש ברעיונות חדשים של אלגברה ליניארית, וכך הכניס לשימוש את מושג הפפיאן - הרלוונטי הן בהקשרים אלגבריים והן בהקשרים אנליטיים. גאוס העריך ממצאיו של פף, וב-1815 פרסם פרזנטציה בהירה של עבודתו זו. היסטוריון אחד העיר ש-: " עבודתו של פף היוותה את נקודת ההתחלה בתאוריה של אינטגרציה של משוואות דיפרנציאליות חלקיות אשר, דרך עבודתם של יעקובי, לי ואחרים, התפתחה לקלקולוס המודרני של תבניות דיפרנציאליות אקסטרמליות".
בגאומטריה תרם ב-1810 לפתרון בעיה שהציע גאוס ועסקה באליפסה בעלת השטח הגדול ביותר החסומה במרובע נתון.
מסטרה קמיזה
חוזה טדאו קרניירו קרדוסו (בפורטוגזית: Jose Tadeu Carneiro Cardoso; נולד ב-1956), הידוע בכינויו מסטרה קמיזה, הוא לוחם קפואירה ברזילאי ונשיא קבוצת אבאדה קפואירה, בעל דרגת מאסטר בקפוארה.
ביוגרפיה.
קרדוסו נולד ב-1955 בעיר סלבדור שבמדינת באהיה, בברזיל. כשהיה צעיר הוא היה משחק קפואירה ברחובות העיר. קרדוסו הצטרף ללהקת קפואירה שכללה את המסטרה שלו ואת אחיו.
הוא הצטרף לבית הספר לקפואירה של מסטרה בימבה, אמן הקפוארה שקרדוסו הכי אהב, ושימש לו השראה ומודל לחיקוי בעולם הקפוארה. קרדוסו התקדם בית הספר וקיבל ממנו את כינויו "קמיזה", שפירושו בפורטוגזית "חולצה".
במקביל ללימודיו בבית הספר, המשיך קמיזה להופיע בלהקת הקפוארה של אחיו, ובתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, הלהקה הייתה בסיבוב הופעות בריו דה ז'ניירו. במהלך סיבוב ההופעות נודע לקמיזה כי אחיו ואימו מתו ממחלה, והוא החליט להישאר בריו דה ז'ניירו.
הוא מצא מרכז חוגים בריו וביקש מבעל הסטודיו ללמד קפוארה בסטודיו שלו. שם הוא החל ללמד קפואירה ואט אט הפך לחוג מבוקש עם תלמידים רבים.
הוא החל לחשוב על הצורך לעצב מבנה רשמי לשיעורים, ולהכין תוכנית שיעור בסיסית, ליצור מקום לדיון בטכניקות ולדיון על מושגים. בנוסף, הוא הרגיש את הצורך לתת מבנה דמוי משפחה לכל כך הרבה אנשים שהותירו מאחור את הערים שלהם ואת חבריהם ומשפחותיהם והחליטו להקדיש את עצמם לקפואירה. היה לו דחף העיקרי ליצור ארגון חדש של קפואירה.
וב-1988 הוא הקים את קבוצת אבאדה קפוארה (Associação Brasileira de Apoio e Desenvolvimento da Arte-Capoeira).
מאז תחילת 1980, קמיזה ניסה לפתח את הסגנון שלו ולבנות את אבאדה. הטכניקה והמתודולוגיה הייחודית שלו שיפרו את ההיבט הצבאי של קפואירה, והקים את הקבוצה כמאסטר הקפוארה המוביל בעולם.
אבאדה קפואירה.
כשהקים את אבאדה קפואירה קבע את סמל הקבוצה כגלובוס, משום שתכנן שהקבוצה תהיה עולמית.
הוא תכנן דרגות וחגורות לקבוצה שלו אבל כשאחיו הגדול קמיזה ראשה והוא נהיו באותה רמה קמיזה החליט שזה לא מכבד שהאיש שהכניס אותו לקפואירה והוא נמצאים באותה רמה, הוא המציא חגורה חדשה שכולה לבנה שתהיה רק לאח שלו, וכשאחיו נפטר הוא לקח לעצמו אתה חגורה והוא עדיין לובש אותה. אבאדה קפואירה כוללת מיליוני תלמידים ברחבי העולם, משקיעה בפרויקטים לאיסוף אוכל לנזקקים ושמירה על כדור הארץ והיא נחשבת לאחת מקבוצות הקפוארה בגדולות בעולם.
טאתב צ'אקיאן
טאתב צ'אקיאן (בארמנית: Տաթև Չախեան; נולדה ב-1992). היא משוררת, אמנית, עורכת, ומתרגמת ארמנית, המתגוררת בפולין.
אוסף השירים הראשון שלה, "Dowód (nie)osobisty" (תעודת אי-זהות, (2016)), היה מועמד לפרס משורר החירות האירופי לשנת 2018. היא העורכת של כתב העת לשירה "iranliter.com". ציוריה הוצגו בתערוכות בבריסל ובארמניה.
תחילת דרכה.
צ'אקיאן נולדה בירוואן בשנת 1992. היא סיימה תואר ראשון באנתרופולוגית באוניברסיטת ירוואן, ותחומי העניין האקדמיים שלה כוללים את הסמיוטיקה של העיר, "קריאה" של העיר כטקסט. צ'אקיאן משלבת שירה עם אמנות חזותית, למשל, בקולאז ' ים מנייר, אותם היא הציגה בתערוכות בארמניה ובריסל.
היא עורכת את ז'ורנל השירה האינטרנטי "iranliter.com "המתמקד בתרגומים של שירה איראנית עכשווית.
פרסים.
הפרסים שהוענקו לצ'אקיאן כוללים את פרס התחרות הספרותית דיוניצי מליצייבסקי (Dionizy Maliszewski) לשנת 2014, פרס גאזטה אובווטלסקה (Gazeta Obywatelska) לשנת 2016, פרס "הגברת הראשונה" של הספרות הארמנית וכן פרס סאהאק פרטב, המוענק על ידי הכנסייה הקתולית בארמניה. אוסף השירה הראשון שלה היה מועמד לפרס משורר החירות האירופי לשנת 2018., פרס המוקדש ל"כיבוד וקידום תופעות בשירה המתמודדים עם אחד הנושאים העכשוויים החשובים עבור הקוראים – חירות– ואשר, באותו הזמן, מאופיינים בערכים אמנותיים יוצאי דופן."
סמואל הירש
סיירת חרוב החדשה
סאנשו דאיו
סאנשו דאיו (ביפנית: 山椒大夫 Sanshō Dayū באנגלית: Sansho the Bailiff) הוא סרט יפני משנת 1954 בבימויו של קנג'י מיזוגוצ'י.
הסרט מבוסס על סיפור קצר באותו שם מאת מורי אוגאי, אודות שני ילדי אריסטוקרטים הנמכרים לעבדות. הצלם הראשי בסרט היה קאוזו מיאגאווה, שעבד עם מיזוגוצ'י במרבית סרטיו.
הסרט נחשב לאחד מסרטיו הגדולים של מיזוגוצ'י, לצד "אוגטסו מונוגטרי", שיצא שנה קודם לכן.
פיראן
פִּירָאן () היא עיירת נמל בדרום-מזרח סלובניה, השוכנת לחוף הים האדריאטי.
היסטוריה.
עדויות ליישוב מאורגן במקום קיימות החל מהמאה ה-1 לפנה"ס עת נשלט האזור על ידי הרפובליקה הרומית. במחצית השנייה של המאה ה-6 פשטו על העיר האווארים וכבשו אותה. במהלך המאה ה-8 עבר היישוב לחזקת האימפריה הפרנקית ובהמשך לחזקת האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1283 נכבש המקום על ידי הרפובליקה של ונציה ובעיירה חלה תנופת פיתוח כלכלי. ב-1558 פרצה במקום מגפת דבר אשר גרמה למותם של שני שלישים מתושבי פיראן. ב-1797 לאחר קריסת הרפובליקה הוונציאנית עברה העיר לחזקת ממלכת הבסבורג, אך ב-1806 נכבשה על ידי צבאותיו של נפוליאון בונפרטה והפכה חלק מהקיסרות הראשונה של צרפת. ב-1814 שבה לידיים אוסטריות.
העיר נשלטה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית עד למלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה נכללה בשטחי ממלכת איטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה פיראן בשטחי האזור החופשי של טריאסטה תחת פיקוח האו"ם וב-1954 סופחה לרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. לאחר הסיפוח היגרו תושבים רבים ממוצא איטלקי לשטחי איטליה. ב-1975 נחתמה אמנת אוזימו אשר שמה קץ למחלוקת בין יוגוסלביה לאיטליה. במקום הוקם מבדוק, וכן קמה תעשיית מזון מן הים.
ב-1991 לאחר פירוק יוגוסלביה נכללה פיראן בשטחי סלובניה.
הקהילה היהודית.
לפי מקורות שניוניים הגיעו יהודים לפיראן במחצית השנייה של המאה ה-14, עת נשלטה על ידי הרפובליקה של ונציה. התיעוד הראשון בכתובים לנוכחות יהודים בפיראן הוא מ-1480. התיעוד הוא בהקשר להקמת בנק בבעלות יהודית. עד לשלהי המאה ה-17 מתועדים כתבי זכויות שניתנו ליהודים שעסקו במתן הלוואות.
בני הקהילה התגוררו ברובע אשר שכן במרכז בעיר העתיקה וכונה בהמשך Židovski Trg (הרובע היהודי). במקום פעל בית כנסת אשר על חורבותיו הוקמה בהמשך כנסיית סטפן הקדוש. במקום פעל בית עלמין יהודי שאת שרידיו לא ניתן היה לאתר. ב-1714 הוטל על היהודים לגור בגטו שבודל משאר חלקי העיר העתיקה. בסוף המאה ה-18 לא תועדה נוכחות יהודים בעיר.
ב-1980 בוצעו עבודות חפירה ושיקום באזור העיר העתיקה והגטו היהודי. המקום נקרא מחדש: "כיכר הרובע היהודי" (בסלובנית: Kare Zidovski trg). עם זאת, מבנים עתיקים אשר שימשו למגורי בני הקהילה היהודית ברובע נהרסו במסגרת עבודות הפיתוח.
לוגיקת הפסוקים
שנות ה-50 של המאה ה-19
שנות ה-50 של המאה ה-19 היו העשור השישי של המאה ה-19, החלו ב-1 בינואר 1850 והסתיימו ב-31 בדצמבר 1859.