התל, שגודלו כ-500 דונם, נסקר לראשונה על ידי דייוויד ג'ורג' הוגארת, שהציע שהתל הוא מקומה של העיר העתיקה תיל ברסיפ. ב-1909 ביקרה באתר גרטרוד בל, שהעתיקה מספר כתובות מהאתר.
האתר נחפר בין השנים 1929–1931 על ידי הארכאולוג הצרפתי פרנסואה תורו-דנז'ן . בחפירותיו הוא חשף את ההיפוגאום (מבנה תת-קרקעי) מתקופת הברונזה הקדומה, ששימש לקבורה. בהיפוגאום נמצאה כמות גדולה של כלי חרס. בנוסף, חשף את העיר מתקופת הברזל. ממצא חשוב באתר היו שלוש אסטלות. האסטלות מתעדות שליט ארמי מקומי מהמאה ה-8 לפנה"ס, ששמו בר גיאה (Bar Ga'yah), שיש המשערים שהוא המושל האשורי שמשי-אילו , כורת ברית עם העיר ארפד. אסטלות בשפה הלווית, העידו על האוכלוסייה שישבה במקום. הממצאים באתר כללו תבליטי אריות שכללו את השם תיל ברסיפ, ואפשרו את זיהוי האתר.
הממצאים של המשלחת כללו ארמון אשורי, שנבנה על האקרופוליס לאחר כיבוש העיר על ידי שלמנאסר השלישי, כדי שישמש לו מקום מגורים בפרובינציה. מתוך שטחו של הארמון נחפר שטח של 88X132 מ"ר. חלקו הדרומי של הארמון נשחק במהלך השנים בעיקר בגלל גלישת האדמה שעליה שכן לתוך מי נהר הפרת. השטח שנחפר כלל שלוש חצרות פתוחות, שביניהן הפרידו מערכות חדרים עצמאיות. לארמון הייתה רצפה תת-קרקעית ומערכת ניקוז. הארמון עוטר במאה ה-8 לפני הספירה בתקופתו של תגלת-פלאסר השלישי בפרסקאות באיכות גבוהה שבאו להחליף את תבליטי האבן שהיו נהוגים בארמונות אשור בבירה. השימוש בפרסקאות במקום בתבליטי אבן נעשה מסיבות של חיסכון כלכלי. הנרטיב של העיטורים היה לרומם ולהלל את המלך ואת האימפריה. הידע הטכנולוגי בשימור בתקופת החפירות, לא אפשר לשמר את הפרסקאות, ורק כמות מעטה שרדה. הם הוסרו מהקיר באתר, חלק הועברו אל המוזיאון הלאומי של חלב וחלק אל מוזיאון הלובר בפריז. בשנים 1987-1986 שוקמו מספר ציורים שהיו חלק מאוסף מוזיאון הלובר, ושלושה מוצגים לציבור. הפרסקאות ששוקמו כוללים מוטיבים חוזרים של יעלים בעימות. הצבע השולט בהם הוא "כחול מצרי", שנועד לחקות את הלאפיס לאזולי. צבע זה עשוי סיליקט של סידן ונחושת. קווי המתאר של הציור נצבעו בשחור פחמן מן החי או מן הצומח. הצבע האדום הוא אוכרה טבעית, המבוססת על תחמוצת ברזל. הצבעים הונחו ישירות על החומר החשוף, שהוכן עם מגע קל של סיד. העיטורים נמצאו באפריז של המסדרון, שהוביל לאולם קבלת הקהל של הארמון.
החפירות כללו גם את שערי העיר, שנקראו "שערי האריות". השערים נמצאו כ-620 מטר צפונית-מזרחית לכניסה לארמון. בקטע זה חלק מחומת העיר היה גלוי, והוא נוקה על ידי משלחת החפירות. קרוב למרכזו של חלק זה של הקיר, מצאו החופרים שער שהפתח הראשי שלו היה מוקף במקור באריות בזלת. האריה המערבי ביותר שרד כשהוא מוטל על צידו הלא מגולף. מהאריה המזרחי שרדו רק שברים. במקור האריות הונחו כנראה על בסיס אבן גיר. לשער היו כנראה שלושה פתחים מסיביים בדומה לשערים באתרים ארסלאן טאש וזינג'ירלי הויוק. משני צידי השער בחלק הפנימי והחיצוני הייתה מדרכת אבן. בחלל הראשון בתוך השער, כשנכנסים אליו מבחוץ, היה חדר זקיף שפנה לכיוון דרום-מזרח. היסודות של יתרת החומה היו עשויים מאבן ועליהם לבני בוץ. כל לבנת בוץ הייתה בגודל של 37 סמ"ר ועובי של 11 ס"מ. כ-90 ס"מ מעל היסוד היה מצע של חלוקי אבן קטנים. נראה שהם הונחו במרווחים קבועים של 90 ס"מ בחומה. אין כל מידע לגבי גובהה הכולל של החומה, או איך היא עוטרה בראשה.
חפירות ארכאולוגיות נוספות בתל אחמר החלו להיערך בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי משלחת מאוניברסיטת מלבורן בראשותו של גאי באננז (Guy Bunnens). חפירות אלה נמשכו לפחות עד העשור הראשון של המאה ה-21. ממצא חשוב נוסף הייתה כמות גדולה של שנהבים מגולפים באיכות גבוהה, שפורסמו ב-1997. החפירות בהמשך נעשו בחסות אוניברסיטת לייז'  הבלגית. בנוסף, נמצאו באתר תעודות נאו-אשוריות וארמיות. בתעודה משנת 636 לפנה"ס מוזכרים אנשים מחמת ומתבל . באתר נמצאו כתובות שונות של תגלת-פלאסר השלישי (745-727 לפנה"ס).
החפירות באתר כללו גם חלק מהעיר התחתית בשטח מתחת לאקרופוליס ומצפון-מערב לארמון. הממצאים כללו שרידים דלים של מקדש אשורי ופסלים שכנראה השתייכו למקדש.
אסטלת אחמר קובה.
בין הממצאים מתחילת תקופת הברזל שנמצאו באתר, נכללה גם אסטלה ברמת שימור גבוהה, שנקראת "אסטלת אחמר קובה". הכתובת על האסטלה, בשפה הלווית הירוגליפית, מנציחה מסע צבאי של המלך המיאטאס (Hamiyatas) ממסוארי בשנת 900 לפנה"ס לערך. האסטלה משמשת גם כעדות להמשך פעילות הכת הדתית לאל תַרְחֻנְזַס, שהוא אל סער אנטולי שהמיאטאס קישר בינו לבין האל הדד, אל הסער של חלב. הכתובת גם מעידה ששמו של המלך הראשון של מסוארי היה הפהטילה, שאולי מייצג שם חורני עתיק,חפה-טילה , שני שמות של אלים חוריים.
דוכסות פרוסיה
דוכסות פרוסיה הוקמה בשנת 1525 בעקבות המהפכה הפרוטסטנטית, על בסיס מדינת המסדר הטבטוני, ובראשה עמד אלברכט, דוכס פרוסיה מבית הוהנצולרן. לאחר שהפלג הפרוסי בבית הוהנצולרן נכחד, נפלה הדוכסות לידי קרוביהם, הנסיכים הבוחרים מברנדנבורג. בשנת 1701 הוקמה על בסיס הדוכסות ממלכת פרוסיה, שלימים היוותה את הבסיס לקיסרות הגרמנית .
היסטוריה.
פרוסיה הטבטונית.
בשנת 1198 נוסד המסדר הטבטוני בחסותו של מלך פולין. אבירי המסדר הטבטוני ייסדו מדינה זאת כחלק מהתהליך של התנצרות התושבים הבלטיים על ידי המסדר. הם פיתחו את החקלאות, הדת והתעשייה במדינה. תחת המסדר תושבי ארץ פרוסיה לא היו בעלי זכויות מרובות, והם סבלו ממשטר כוחני ויציב שלא התאים לרצונותיהם. עקב התבוסה של המסדר הטבטוני כנגד פולין בקרב טננברג ("Tannenberg") בשנת 1410, התבצעה חלוקה חשובה בתולדות פרוסיה, כאשר החלק המערבי ביותר שלה היה נתון תחת שלטון פולני. המסדר הטבטוני לא הפסיד את פרוסיה כולה והוא המשיך לשלוט במקביל בפרוסיה המזרחית בלבד בשטח כולל של 36,960 קמ"ר ובתוכו העיר קניגסברג.
בדצמבר 1510 מת פרידריך, דוכס סקסוניה שהיה ראש המסדר הטבטוני, ואלברכט פון ברנדנבורג-אנסבך מונה ליורשו, בתקווה שיחסיו עם דודו זיגמונט הראשון, מלך פולין יועילו לפתרון הסכסוך בפרוסיה המזרחית, שהוחזקה על ידי הפולנים מחתימת האמנה השנייה של תורן בשנת 1466. אלברכט ניסה ליצור ברית עם מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וסירב להישבע אמונים לזיגמונט הראשון, מלך פולין. בעקבות כך פרצה בשנת 1519 שוב מלחמה בין פולין למסדר הטבטוני, שגרמה להרס רב בפרוסיה. בשנת 1521 הביא אלברכט להסכם הפסקת אש לארבע שנים, ובמהלכה ניסה לקבל סיוע מקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונסיכים אחרים, ואף ביקר לשם כך בדיאט של נירנברג בשנת 1522, אך לא הצליח לקבל סיוע.
בשנת 1522 נפגש אלברכט עם מרטין לותר, ששכנע אותו להמיר את דתו ללותרניזם, להתחתן ולהפוך את נחלותיו לדוכסות שתישמר בידי יורשיו. אולם אלברכט התקדם בזהירות, ואף הבטיח לאפיפיור אדריאנוס השישי שהוא יעניש את האצילים שעברו לדת הלותרנית.
הקמת דוכסות פרוסיה.
בשנת 1525 חתם אלברכט יחד עם זיגמונט הראשון, מלך פולין על אמנת קרקוב, שלפיה נקבע שהנחלות שבחזקת אלברכט ייהפכו לדוכסות פרוסיה, שתהיה פייף פולני, ותעבור ליורשיו אחריו. לאחר מכן המיר אלברכט את דתו ללותרנית, וכשהוזמן לבית המשפט הקיסרי סירב להופיע. בעקבות סירובו להופיע הוחרם אלברכט ואף מונה ראש חדש למסדר הטבטוני, אולם בעקבות מרד האיכרים של אלזס והמלחמות עם הטורקים לא נאכף החרם, והדוכסות נשארה בידי אלברכט. בשנת 1526 הצטרף אלברכט לברית טורגאו, אולם לא נטל חלק במלחמות השונות נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1568 מת אלברכט בטפיאוב כתוצאה ממגפה, ובמקומו עלה לשלטון בנו אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה, שבשנת 1569 נשבע שבועת אמונים פיאודלית לזיגמונט השני, מלך פולין. בשנת 1573 במהלך הבחירות למלכות פולין, ניסה אלברכט פרידריך להתקבל לסנאט הפולני, אולם בקשתו נדחתה עקב התנגדותו של יאן קוכנובסקי. אלברכט פרידריך התנגד בתחילה לבחירתו של סטפאן באטורי כמלך פולין, בעקבות תמיכתו במקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם באוקטובר 1576 נתן את תמיכתו לבאטורי. עקב היותו דובר פולנית שוטפת והיותו נינו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, היה אלברכט פרידריך לפרק זמן מסוים מועמד רציני לכס המלוכה הפולני.
בשנת 1572 החל אלברכט פרידריך להראות סימנים של הפרעה נפשית, ובשנת 1578 מונה בן דודו גאורג פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך לעוצר הדוכסות. לאחר מותו של גאורג פרידריך בשנת 1603, מינה זיגמונט השלישי ואזה את יואכים השלישי פרידריך, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ולאחר מותו בשנת 1605 החליפו בנו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג לעוצר הדוכסות.
ברנדנבורג-פרוסיה.
בשנת 1618 מת אלברכט פרידריך ללא בנים, ומשום כך ירש אותו חתנו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג שהקים את ברנדנבורג-פרוסיה. ברנדנבורג-פרוסיה נותרה עד להסכם והלאו (1657) ישות פוליטית מחולקת: ברנדנבורג הייתה חלק מהקיסרות הרומית הקדושה, בעוד שפרוסיה הייתה שטח חסות פולני.
בשנת 1619 מת יוהאן זיגיסמונד, ובנו גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג עלה במקומו לשלטון. מכיוון שהיה וסאל של מלך פולין, נשבע גאורג וילהלם בשנת 1621 אמונים לזיגמונט השלישי, מלך פולין, ובשנת 1633 נשבע שוב אמונים לולדיסלב הרביעי, מלך פולין.