ב-2014, התקיימה המהדורה הראשונה של מיס טרנס אלבניה בטירנה, תחרות יופי לנשים טרנסיות באלבניה, במטרה להעלות את הנראות וההשלמה לקהילה הטרנסג'נדרית.
באפריל 2018, ארינדה בלנצה , סנגורית העם הנוכחית, יצאה בתמיכה בנישואים חד-מיניים והתחייבה לתמוך בזכויות להט"ב, כולל את הזכות לשנות באופן חוקי את המגדר.
אלימות ואפליה בחיי היומיום.
ב-2018, הצהירו ארגונים לא ממשלתיים כי לרוע המזל חלה קיפאון והידרדרות כלשהי בכבוד לזכויות להט"ב באלבניה.
על פי הדו"ח השנתי של הארגונים, בסוף 2018 היו 421 מקרים מתועדים של אפליה נגד חברי הקהילה הגאה באלבניה. סוגי האפליה נעים בין אלימות פיזית ישירה ללחץ פסיכולוגי כמו העלבה, לעג, תיוג, רכילות זדונית, השפלה ברחוב, אי-נתינת שירות בברים, במכוני הכושר ובסופרמרקטים, אלימות של התקפות פיזיות מצד לקוחות (עובדי מין) או ברחוב על ידי אנשים הומופובים. מבין כל המקרים המדווחים, רק 5 מקרי אלימות דווחו לרשויות האכיפה.
דת והקהילה הגאה באלבניה.
דת אינו מרכיב עיקרי בחיים החברתיים, הפוליטיים והתרבותיים באלבניה. אף על פי שדת נתפסת כנושא פרטי ואינה חלק מהשיח הפוליטי, ארגונים מבוססי אמונה מנסים להשפיע על החלטות פוליטיות הנוגעות לזכויות להט"ב. ב-19 באוגוסט 2009, כאשר ראש הממשלה לשעבר סאלי ברישה בישר על חוק חדש לאנטי-אפליה שיעניק הכרה והגנה משפטית לזכויות הלהט"ב באלבניה, הגיבו ארגונים דתיים בהמוניהם נגד ההצעה. הם כתבו מכתב לממשלה בו נכתב כי הם רואים בהרחבת זכויות המשפחה לקהילה הגאה כאיום על המשפחה והחברה האלבנית. הם ראו בהומוסקסואליות הרגל מיובא ממדינות המערב והפצירו בראש הממשלה: .
ב-17 במאי 2012, ארגנה קבוצה מוסלמית, שהוסתה על ידי מנהיגים מבוססי אמונה, הפגנה נגד להט"בים במקביל לפסטיבל האופניים Pro-Gay, המאורגן בכיכר פתוחה ציבורית. המפגינים נשאו כרזות בהן נאמר כי . מנהיג המפגינים המוסלמים, בגנות הקהילה הבין-לאומית על תמיכתה בקהילה הגאה, אמר כי: , ורמז שאם זכויות הלהט"ב של הקהילה הגאה הם תנאי חברות, אז אלבניה לא תצטרף ל.
ב-20 בינואר 2016, מנהיגים של ארגונים מבוססי אמונה, התאחדו לקרוא לקבינט ולאספה הלאומית לאסור נישואים חד-מיניים . בלחץ חזק מצד מנהיגים דתיים, ובניגוד להבטחות כי נטייה מינית וזהות מגדרית ייכללו ברשימת העילות האסורות לאפליה, חברי האספה הלאומית הסירו אותה מסעיף 18 לחוקה ברגע האחרון. ב-20 ביולי 2016, שגרירות PINK פרסמה הצהרת עיתונות בה ביקרה על נסיגת התיקונים החוקתיים באפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית, וביקרה את חברי האספה הלאומית בגין כניעה לחוסר סובלנות דתית המזהירה כי: .
מחקרים על דת במערב חבל הבלקן מראים כי הומוסקסואליות נתפסת כאויב מאחר שמקודם על ידי ערכים מערביים. ככל שהמערב מגן על המגוון המיני, כך עשויה להתעורר התנגדות נגד זכויות הלהט"ב. אין קבוצות מבוססות אמונה שיעניקו תמיכה לקהילה הגאה.
דעת קהל.
העמדות החברתיות כלפי הקהילה הגאה באלבניה, בדרך כלל, שליליות יותר לעומת מדינות אירופה אחרות. נתונים שפורסמו על ידי ה-ESS ב-2013 חושפים כי הרוב המכריע של האלבנים הם שמרניים חברתית ולא מסתייגים מהקהילה הגאה. על פי נתוני הסקר, כ-53% מהאלבנים מאמינים כי , האחוז הגדול ביותר המחזיק בדעה זו בסקר.
תוצאות הסקרים הקודמים של Gallup's Balkan Monitor שנערך ב-2010 מראים כי כ-54.2% מהאלבנים רואים יחסים חד-מיניים כשגויים, ואילו כ-22.7% לא מסכימים. הבדל אזורי נצפה, שכן המשיבים ממרכז אלבניה היו בעלי סיכוי גבוה יותר שלא להסכים (כ-35.5% מסכימים מול כ-28.2% לא מסכימים) מאשר אלה מהצפון (כ-59.8% מסכימים מול כ-16.4% לא מסכימים) או מהדרום (כ-71.1% מסכימים מול כ-17.2% לא מסכימים). בנוסף, הנשאלים באלבניה היו בעלי סיכוי גבוה יותר שרואים יחסים חד-מיניים כשגויים מאשר מרבית מדינות הבלקן השכנות, כולל מקדוניה הצפונית (כ-69.4% לעומת כ-18.4%), סרביה (כ-75.1% לעומת כ-8.7%), מונטנגרו (כ-65.8% לעומת כ-12.1%), קוסובו (כ-64.9% לעומת כ-18.5%) ובוסניה והרצגובינה (כ-74.3% לעומת כ-9.2%), בעוד שהמצב בקרואטיה דומה לאלבניה (כ-50.3% לעומת כ-20.4%). שאלות נוספות שנשאלו כללו , שאליהם הסכימו כ-44.4% מהאלבנים הנשאלים, לעומת כ-28.5% מהאלבנים הנשאלים שלא הסכימו עם האמרה הזו. מצד שני, כ-78.7% מהאלבנים חשבו ש אינם מוסריים, ואילו כ-56.2% חשבו כי לא צריכים לתת ללהט"בים תפקידים ציבוריים (כמו היותם מורים, שנשאלה בשאלה) ומספר דומה של כ-56.1% אמרו שהם לא צריכים להראות את הנטייה המינית בציבור.
מחקר שבוצע ב-2015 שנערך על בני הנוער האלבנים בגילאי 16–27 מצא כי כ-55% מהנשאלים לא ירצו שיהיו להם שכנים הומוסקסואלים, בעוד שכ-34% מהנשאלים לא יעניין אותם וכ-11% מהנשאלים יעניין אותם.
מחקר מ-2016 גילה כי היו יותר ביטויים הומופוביים בקרב סטודנטים באוניברסיטאה אחת באלבניה מאשר סטודנטים באוניברסיטה אחת באיטליה, אך פחות בקרב הסטודנטים האלבנים מאשר בקרב סטודנטים באוניברסיטה אחת באוקראינה. בקרב האלבנים, גורמים הקשורים להומופוביה כללו היות גברים שמרנים פוליטיים והיותם דתיים (אם כי לא התגלה שום הבדל בין קתולים ומוסלמים, בעוד שלא היו הרבה נציגים של קבוצות אחרות פרט לאתאיסטים בסקר). מצד שני, היותם פרוגרסיביים פוליטיים והיותם במערכת יחסים קשורים לירידה באיתור ההומופוביה בקרב סטודנטים אלבניים.
על פי תוצאות סקר בחבל הבלקן שנערך ב-2015 על ידי המכון הלאומי לדמוקרטיה , רק כ-6% מהאלבנים יתמכו בילדם לחלוטין אם יתברר להם שיש להם נטייה מינית או מגדרית. הנתון הזה יורד לכ-3% אם זה היה חבר / מכר / עמית שלהם. כמו כן, כ-8% מהנשאלים היו באינטראקציה עם אדם שידעו שהוא להט"בי. באותה סקר כ-58% מהאלבנים גם אמרו כי הם לא יצביעו למפלגה פוליטית שתומכת בזכויות להט"ב.
זכויות להט&quot;ב בבולגריה
תושבים להט"בים בבולגריה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שלא חווים תושבים שאינם להט"בים. פעילויות מיניות חד-מיניות הן חוקיות בבולגריה מאז 1968, אבל זוגות מאותו המין ומשקי בית שבראשם זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות העומדות לרשות הזוגות שאינם חד-מיניים. אפליה על רקע נטייה מינית נאסרה מאז 2004, כאשר האפליה על בסיס "שינוי מגדרי" הוצאה מחוץ לחוק מאז 2015. ביולי 2019, הכיר בית משפט בבולגריה בנישואים חד מיניים שנערכו בצרפת בפסק דין שמביא לציון דרך במאבק להכרה בנישואים חד-מיניים בבולגריה.
בולגריה, כמו רוב המדינות במרכז ומזרח אירופה, מחזיקה בעמדות שמרניות מבחינה חברתית בכל הנוגע לנושאים כמו הומוסקסואליות.
ב-2019 דירג הארגון ILGA-Europe את בולגריה במקום ה-36 מתוך 49 ממדינות אירופה מבחינת חקיקת זכויות להט"ב.
חוקיות של פעילות מינית מאותו המין.
לפני עצמאות בולגריה.
ההומוסקסואליות הייתה חוקית ב-1858 בכל חלקי האימפריה העות'מאנית, אולם לאחר עצמאותה של בולגריה, אומצה חוקה חדשה ב-1879 שביטלה את חוקיות ההומוסקסואליות בבולגריה.
1878–1968.
לאחר עצמאות בולגריה ב-1878, חוק העונשין של המדינה נכנס לתוקף ב-1 במאי 1896, ומעשים הומוסקסואלים בין גברים מעל גיל 16 הפכו לעונש של לפחות שישה חודשי מאסר. תיקון חוק העונשין שבוצע ב-13 במרץ 1951, הגדיל את העונש לעד שלוש שנות מאסר. חוק העונשין המתוקן של 1 במאי 1968 הסיר את הסעיפים המתייחסים למעשים הומוסקסואליים.
המשפט ביולי 1964.
ביולי 1964, נעצרו 26 גברים והואשמו כי הם . כמה מהנעצרים היו השחקן הנודע גאורגי פרצלב ואחד מהזמרים הבולגרים האהובים ביותר, אמיל דימיטרוב . מומחים טוענים כי . בשנות ה-60 של המאה ה-20, היו עוד כמה מקרים דומים, בהם שוב חלק מהאליטה של בולגריה נעצרו.
מאוחר יותר, ב-1966, בעת עיון בחוק העונשין, קבוצת מומחים החליטה כי מעשים הומוסקסואליים לא יחשבו עוד כפשע משום שלסביות והומואים . ב-1 במאי 1968, תוקן חוק העונשין והומוסקסואליות הפכה לחוקית.
מאז 2002, גיל ההסכמה הוא 14 ללא קשר לנטייה המינית.
הכרה בזוגות חד-מיניים.
מאז 1991, סעיף 46 בחוקת בולגריה הגדיר את הנישואים כאיחוד בין גבר לאישה, ולכן הוא אוסר על נישואים חד-מיניים.
ב-2012, בשאלה אם לזוגות חד מיניים יהיו בקרוב זכויות נוספות כמו הזכות להינשא או לאמץ ילדים, אמר ראש ממשלת בולגריה, בויקו בוריסוב: התקיימו מספר ויכוחים בשאלה האם להכיר באיגודים אזרחיים או בשותפויות רשומות, אשר יעניקו לזוגות מאותו המין חלק מהזכויות והיתרונות של הנישואים, כולל הזכות לרשת, לקבל החלטות רפואיות, להחזיק ברכוש יחד; שכולם מוכרחים כרגע לזוגות מאותו המין.
ב-2017, זוג בולגרי מאותו המין, שהתחתן בבריטניה, הגיש תביעה על מנת להכיר בנישואיהם. בית המשפט המינהלי בסופיה דחה את עניינם בינואר 2018. עם זאת, עורכי דין מארגון הלהט"בי הבולגרי Deystvie (Действие) ערערו על ההחלטה הזו. הארגון החל לאסוף פומבית חתימות לטובת ערעורם.
בתביעת קומן ואחרים נגד המפקח הכללי להגירה ומשרד הפנים , מקרה שמקורו ברומניה בו קבע בית הדין האירופי לצדק כי יש לזכות בזוגות חד-מיניים יש זכויות תושבות מלאות בכל מדינות האיחוד, בית המשפט בסופיה העניק אותו דבר לזוג חד-מיני הזכות להתגורר בבולגריה ב-29 ביוני 2018. הזוג, אישה אוסטרלית ובת זוגה הצרפתייה, התחתנו בצרפת ב-2016, אך נשללו מהתושבות בבולגריה שנה לאחר מכן כשניסו לעבור לשם.
אימוץ והורות.