בספטמבר 1923, לאחר תקופה של חוסר שקט והתנקשויות פוליטיות, ולאור חילוקי דעות עם הממשלה הגרמנית שהובלה על ידי השמאל, ראש ממשלת בוואריה אוייגן פון נילינג הכריז על מצב חירום ומינה את פון קאהר לתפקיד מפקח המדינה (Staatskomissar), אשר ביחד עם מפקד הרייכסווהר בבוואריה, הגנרל אוטו פון לוסוב (von Lossow), וקולונל הנס פון זייסר (von Seißer), מפקד משטרת המדינה הבווארית, נשא סמכויות דיקטטוריות. פון קאהר היה מזוהה כמונארכיסט שהאמין בפירוק הרפובליקה הויימארית ושיבה לשלטון של מונרכיה. הוא גם היה מזוהה עם מתן עצמאות גדולה יותר לבוואריה ועל כן מינויו התקבל בחשש רב בממשלה המרכזית בברלין. באותו זמן הממשלה הגרמנית העניקה לשר ההגנה של גרמניה, הנס פון זקט, סמכויות חירום כדי להאבק נגד חוסר נאמנות ימנית נגד הרפובליקה. זקט דרש סגירה של עיתון ימני עוין בבוואריה ואת מעצרו של גאורג אשריך, אולם השלישייה בבוואריה סירבה להוראותיו ופון קאהר סירב למלאת הוראה להדיח את לוסוב. פון קאהר יצא נגד הממשלה הגרמנית והציג את עצמו כמגינה של גרמניה נגד מה שהוא כינה החזית היהודו-מרקסיסטית הבינלאומית.
עם מינויו, הצהיר פון קאהר שיאסור על אדולף היטלר קיום ארבע עשרה עצרות עם בו זמנית ברחבי בוואריה. עם זאת, היטלר האמין, שכאשר יכריז על פוטש כנגד ממשלת גרמניה פון קאהר יצטרף אליו. אולם, בפוטש מרתף הבירה של אדולף היטלר ב-8 בנובמבר 1923 סירב פון קאהר להצטרף אל היטלר והודיע לו שהוא יכול לירות בו. רק לאחר לחצים רבים מצד עמיתיו לטריומוואט הסכים להביע תמיכה בהיטלר באספה במרתף הבירה, אולם מיד למחרת שב להתנגד לפוטש והורה לעצור את היטלר.
לאור כישלון הפוטש, הצורך בשלטון החירום ירד, תמיכת השמרנים והימנים בו התערערה, והוא נאלץ להתפטר מתפקידו בפברואר 1924. לאחר מכן הוא כיהן כנשיא בית המשפט העליון בבוואריה, ולאחר שלוש שנים פרש מהשירות הציבורי.
בליל הסכינים הארוכות כשהיטלר הורה לחסל את ארנסט רהם ועוד מאות בכירים בארגון הוא החליט להיפטר גם מיריבו לשעבר. פון קאהר נעצר בביתו שבמינכן בשל "בגידתו" במהלך הפוטש ונרצח בגרזן על ידי האס אס.
במהלך שתי תקופות כהונתו, הורה פון קאהר על גירוש מהגרים יהודים ממזרח אירופה.
קציר
קָצִיר הוא כריתת יבולי התבואה בשדות. המיכשור המודרני (כגון הקומביין) מאפשר להשאיר בשדה את הקש, היינו - החלקים הבלתי נחוצים (למאכל אדם), ואילו הגרגרים נאספים בו במקום. עיקר מועד הקציר נקבע ביחס לתהליך הגידול של הצמח ולהבשלת הגרגרים. אם הקציר הוא לצורך מזון גס, אז כל חלקי הצמח נקצרים, ואם הקציר הוא למאכל אדם, אז נשאר בשדה הקש. לאחר מכן, באמצעות מגובב , הקש מגובב לשורות וואלים, נכבש לחבילות (בָּאלות) ונמכר למטרת שונות, כגון: מספוא בעל איכות נמוכה, רפד לבעלי חיים ולצרכים שונים..
בימי קדם היו החקלאים קוצרים את יבולם צבתים-צבתים באמצעות מגל או חרמש ומקבצים אותם לאלומות. האלומות הושענו האחת כלפי השנייה, עם השיבולת כלפי מעלה, ונערמו לגדיש במטרה לייבש את גרגרי התבואה. לאחר שיבשו הגרגרים נאספו אלומות התבואה מן השדה ונדושו בגורן. התבואה אז נזרתה ברוח במטרה להפריד את הבר מן המוץ והתבן.
בשנת 1826 הומצאה המקצרה, מכונה הקוצרת תבואה או עשבים ומשאירה אותם מפוזרים בשדה. בתחילה נרתמה המקצרה לבהמות משא, ובתקופות מאוחרות יותר הפכה לממונעת. שלב נוסף בהתפתחות מיכון הקציר היה המערמת, מכונה הקוצרת את התבואה ועורמת אותה על פני השדה לערמות. בשנת 1872 הומצאה המאלמת, אשר קושרת את התבואה לאלומות תוך כדי קצירה. הקומביין, אשר משלב בין הקציר לדישה ול, פותח במקביל בשנת 1834, ומשמש עד היום ככלי המרכזי לקציר בעולם המפותח.
שֶׁלֶף הוא כינוי לשדה שעבר קציר, אך עדיין לא נחרש לפני הזריעה, ובו נמצאים עדיין חלקי הקנים של השיבולים הקצורים, שגם הם נקראים שלפים. שִׁלְפֵי קָצִיר הוא כינוי לזמן שאחרי הקציר.
המנון ג'מייקה
ג'מייקה, ארץ שאנו אוהבים (באנגלית: Jamaica, Land We Love) הוא ההמנון הלאומי של ג'מייקה. מילות ההמנון נכתבו על ידי יו שרלוק (Hugh Sherlock) והמוזיקה הולחנה על ידי רוברט לייטבורן (Robert Lightbourne) עם עיבוד של מייפלטופט פול (Mapletoft Poulle). השיר אומץ רשמית כהמנונה של ג'מייקה בשנת 1962 עם קבלת העצמאות.
מילות השיר.
במקור הייתה השורה השנייה בהמנון: Guard us with thy mighty hand.
קישורים חיצוניים.
מנגינת ההמנון הג'מייקני (mp3)
רבשקה (שליח סנחריב)
קוטב (גאוגרפיה)
הרון 2
כטב&quot;מ איתן
מחץ 2
מחץ-2
היסטוריה של טורקיה
שורשיה של ההיסטוריה של טורקיה נעוצים בתולדותיו של שטח המהווה כיום את הרפובליקה של טורקיה, וכונה באופן מסורתי בכינויים "אסיה הקטנה" או "אנטוליה" בהתייחס לחלקו הארי שבאסיה, בעוד שתראקיה תיארה את חלקה האירופי של המדינה.
האזור הוא בין הראשונים שבהם התפתחו יישובי קבע חקלאים בעולם. תולדותיו שזורים בתולדות המזרח התיכון מן העת העתיקה ועד ימינו. לפעמים שימשה "אסיה הקטנה" צומת חשוב בין אימפריות שונות ולפעמים הייתה בעצמה מרכזה של אימפריה חשובה שחלשה על שטחים שגבולם חרג בהרבה מגבולותיה של אסיה הקטנה.
האימפריה האחרונה ששלטה על אסיה הקטנה היא האימפריה העות'מאנית וממנה נוצרה המדינה הטורקית המודרנית במחצית הראשונה של המאה ה-20. טורקיה התנערה באופן חלקי מהעבר העות'מאני שלה ואימצה זהות מודרנית יותר וכיום היא בין המדינות החשובות במזרח התיכון.
רקע גאוגרפי.
המושג "אנטוליה" (יוונית Ανατολία מ-Aνατολή - "מזרח", טורקית Anadolu) נטבע בעת העתיקה על ידי היוונים, והוא מתייחס לחצי האי שתופס את חלקה המערבי של טורקיה של ימינו, והגובל בים השחור מצפון, בים האגאי ממזרח ובים התיכון מדרום. ממזרח תחומה אנטוליה על ידי קו דמיוני המפריד בינה לבין יתר חלקי אסיה. עם זאת גם במושג זה נעשה לעיתים קרובות שימוש גאוגרפי צר יותר, המתאר רק את ערבות אנטוליה או רמת אנטוליה, היינו הרמה שבמרכז טורקיה המוקפת בהרי הפונטוס מצפון ובהרי הטאורוס מדרום.
גם המושג "אסיה הקטנה" (יוונית Μικρά Ασία, לטינית Asia Minor) נולד בעת העתיקה, ובמקור התייחס גם הוא רק לחלקה המערבי של טורקיה, בין הים האגאי ממערב ועד נהר קיזילאירמאק שבמרכז טורקיה ממזרח. נהר זה שימש קו גבול במספר הזדמנויות בהיסטוריה, הן בתקופת החתים והן במאה ה-6 לפנה"ס עת סימל את הגבול המערבי של תחום ההשפעה הפרסית. עם זאת, בדרך כלל משמשים כיום שני המושגים - "אסיה הקטנה" ו"אנטוליה" - לציון כל חלקה האסיתי של טורקיה.
לאורך חלק ניכר מההיסטוריה, התנהלו חלקיה השונים של טורקיה - בעיקר מזרחה ומערבה - במאובחן זה מזה, והושפעו על ידי כוחות שונים. מזרח אנטוליה היה נתון מסוף האלף השני לפנה"ס להשפעה ארמנית, אשורית ופרסית, בעוד שאת מערבה שטפו גויי הים, שבטים הודו אירופים והשבטים ההלנים. גם לאורך ימי הביניים שימשה טורקיה כקו חזית בין הסאסאנים, העמים הטורקים והמונגולים ממזרח, לבין התרבות הנוצרית-יוונית ששלטה בחופיה המערביים.
שטחה הגדול של טורקיה (כ-780,000 קמ"ר) והעובדה כי היא שוכנת במפגש היבשות אסיה ואירופה, הביא לכך שדברי ימיו של חבל ארץ זה נמתחים עמוק אל תוך הפרהיסטוריה ומתאפיינים באין ספור תהפוכות, מלחמות ומאבקים. החל בעת העתיקה ועד לתקופה המודרנית, כמעט שלא הייתה מדינה, ממלכה או אימפריה בעלת משמעות בתקופתה, שחייליה לא דרכו על אדמה זו ולא הותירה בה את השפעתם. חאתים, חתים, פריגים, קימרים, אשורים, מדאים, ארמנים, פרסים, יוונים ורומאים פקדו אותה בעת העתיקה. ימי הביניים הביאו עמם את הצלבנים ואת השבטים הטורקים שהתמודדו עם האימפריה הביזנטית עד שהכריעו אותה. גם בעת החדשה, לאחר מפלת האימפריה העות'מאנית, נלחמו הטורקים על אדמתם כנגד רוסים, צרפתים, איטלקים ובריטים.
פרהיסטוריה.
חצי האי אסיה הקטנה המהווה את רוב שטחה של טורקיה המודרנית, הוא מהאזורים העתיקים בעולם המיושבים ברציפות מאז תקופת האבן. תושבי האזור דיברו במשך ההיסטוריה שפות הודו-אירופיות, שפות שמיות ושפות חורו-אוררטיות, לפי השלטון והתקופה.
בתחומי אסיה הקטנה נתגלו במהלך המאה ה-20 מספר תלים מהעתיקים בעולם. בגבקליטפה (Göbeklitepe) שליד העיר אורפה בדרום-מזרח טורקיה, נתגלו ממצאים המתוארכים לשנת 9000 לפנה"ס בערך. האתר שלפי ההנחה שימש כאתר פולחן בלבד, כולל את מקדשי האבן הידועים העתיקים בעולם. לאחר תחילת האלף ה-8 לפנה"ס האתר נינטש וכוסה באדמה באופן מכוון.
בנבאלי ג'ורי (Nevali Cori) בעמק הפרת במזרח טורקיה, אשר יושב סביב שנת 8000 לפנה"ס, התגלו פסלי דמויות אדם קטנים מחרס שנשרף בטמפרטורה של 500 עד 600 מעלות צלזיוס, ונראה ששמשו כמתת בטקסי פולחן. עוד ממצא ייחודי לאתר זה הוא פסלי דמויות אדם מאבן גיר הנחשבים לפסלים העתיקים ביותר שפוסלו בקנה מידה מציאותי.
חשיבות מיוחדת נודעת לצ'טלהויוק (Çatalhöyük) במישור קוניה אשר תואר על ידי הארכאולוג ג'יימס מלארט כ"עיר הקדומה בעולם". ממצאים בתל בין 18 השכבות מעידים על קיומה של חברה שוויונית ומתקדמת, בעלת דת מפותחת ועשירה בסמלים, כבר בסביבות שנת 7500 לפנה"ס. תושבי צ'טלהויוק רכשו יכולות חקלאיות ובייתו בעלי חיים בשלבים המאוחרים להתקיימותו של היישוב.
בהג'ילר (Hacilar) הסמוך לעיר בורדור שבדרום-מערב טורקיה התגלו אמצעים לעיבוד מזון כמו אבני רחיים ועלי ומכתש; ובצ'איאונו שליד דיארבקיר, אשר נושב בין 7200 ו-6600 לפנה"ס, נחשפו עדויות לכך שתושביו היו הראשונים אשר בייתו את החזיר.
תקופת הברונזה (אמצע האלף ה-4 לפנה"ס עד סוף האלף ה-2 לפנה"ס).
החאתים.