אנג מתעורר מקומה ומגלה שחבריו ובעלי בריתו גנבו ספינה של אומת האש והם מתכננים פלישה במתכונת מצומצמת יותר. צוקו מקבל את הקרדיט להריגת האווטאר וחוזר לאומת האש כנסיך שגאל את עצמו. בעודו ממשיך להתמודד עם משבר הזהות הוא מבקר בחשאיות את אירו, שנאסר באשמת בגידה, כדי לקבל ממנו עצות. בנוסף, צוקו מגלה על התוכניות של אוזאי להרוס את ממלכת האדמה במהלך היום של השביט. הפלישה ביום ליקוי החמה מצליחה בהתחלה, אך אנג נוכח לדעת שאוזאי ידע על הפלישה מראש והסתתר. באותו הזמן צוקו מחליט לעמוד בפני אביו ולומר לו שהוא נוטש את אומת האש במטרה ללמד את אנג כשפות אש. במקביל, אירו מצליח להימלט מהכלא. בעוד השביט מתקרב, אנג, בתור פציפיסט, מתמודד עם האפשרות שיצטרך להרוג את שליט האש בשביל לסיים את המלחמה. בזמן שהוא מבודד את עצמו על ומבקש עצה מהרוחות, שאר החברים פוגשים את אירו ומגלים שהוא מנהיג אגודה פילוסופית סודית בשם "הלוטוס הלבן". ביום השביט, אוזאי נמצא בראש שובל של ספינות אוויר, שבכל אחת מהן כשף אש ששורף שטח נרחב באמצעות כשפות האש המחוזקת שלו. טוף, סוקה ובת זוגו סוקי תוקפים את ספינת האוויר של אומת האש, בשעה שצוקו וקטרה נאבקים באזולה במטרה למנוע את הכתרתה לשליטת האש הבאה. בפעם הראשונה בסדרה אנג מתייצב בפני אוזאי. לאחר קרב עיקש אנג כמעט ומפסיד, אבל הוא מצליח להיכנס למצב האווטאר; הוא משתמש בכוחות חדשים שמאפשרים לו ליטול מאוזאי את הכשפות. צוקו מוכתר כשליט האש החדש ומסיים את המלחמה.
דמויות.
לסדרה יש אנסמבל רחב של דמויות ראשיות בנוסף לכמות גדולה של דמויות משנה. אירועי הסדרה עוקבים אחרי מסעותיו של אנג ברחבי העולם, תוך שהוא לומד לשלוט בכשפות מים, אדמה ואש. במסעותיו מלווים אותו קטרה וסוקה, זוג האחים מהקוטב הדרומי שהוציאו אותו מהקרחון, ובעונה השנייה מתלווה אליהם טוף בייפונג, המורה של אנג לכשפות אדמה. באותו הזמן, צוקו מטייל בעקבותיהם, בניסיון לתפוס את האווטאר, ואליו מתלווה דודו אירו ואחריו רודפת גם אחותו אזולה.
הפקה.
יצירה.
הסדרה נוצרה והופקה על ידי מייקל דנטה דימרטינו ובריאן קונייצקו באולפני ניקלודיאון בברבנק, קליפורניה. קונייצקו אמר כי הרעיון הראשוני לתוכנית נוצר באביב 2001 כאשר הוא צייר קוף־רובוט עם חץ על הראש ולידו ילד קירח עם מטה עתידני ודוב קוטב שהולך על שתי רגליים. דימרטינו הסתכל על הדוב ונזכר בדוקומנטרי על משלחת לאנטארקטיקה שכמעט לא שרדה את המסע, ומשם הם התחילו לחשוב על אנשי המים בקוטב הדרומי. מייקל תיאר את ההתפתחות המוקדמת של הקונספט: "יש את איש האוויר הזה יחד עם אנשי מים והם תקועים בשממה שלגית [...] ואולי גם אנשי אש שלוחצים עליהם". שבועיים לאחר שהגו את הקונספט לסדרה, הצליחו צמד היוצרים למכור את הקונספט לסגן המנהל והמפיק הראשי אריק קולמן.
אחרי שקולמן הסכים לרעיון, זוג היוצרים היו צריכים ליצור פיילוט בזמן מועט וכמעט ללא משאבים. במשך כמה חודשים, קונייצקו ודימרטינו חיפשו אולפני אנימציה מחוץ לארצות הברית כדי שיוכלו להנפיש את הפיילוט בסגנון שהוא מחווה לאנימה. אחרי חיפושים רבים ולא מוצלחים אחרי אולפנים ביפן, הצמד שמע על אולפן מתאים בקוריאה הדרומית, וטס למקום כדי לפגוש אותם. האולפן הסכים להנפיש את הפיילוט, וקונייצקו בילה ארבעה חודשים בסיאול כדי לעבוד יחד איתם. הפיילוט זכה לתגובות חיוביות מהילדים שצפו בו וניקלודיאון נתנו אור ירוק לשלושה עשר פרקים. הפיילוט הועלה ליוטיוב במלואו ב-2020.
אחרי הצלחת הפיילוט, צמד היוצרים התקשרו לחברים וקולגות ותיקים כדי למצוא אנשים מתאימים לתפקידי כתיבה, אנימציה, בימוי, הלחנה ועוד. בזמן הזה הם גם מצאו אולפן אנימציה נוסף בקוריאה הדרומית שהיה מוכן לעבוד על הסדרה כולה, וגם מצאו יועץ אמנויות לחימה ויועץ קליגרפיה. הסדרה נחשפה בפני הציבור לראשונה בכנס קומיק־קון 2004 והגיעה למסכים ב-21 בפברואר 2005.
קונייצקו אמר בראיון: "מייקל ואני היינו מעוניינים בעוד סיפורי אגדות והרפתקאות אפיים, כמו הארי פוטר או שר הטבעות, אבל ידענו שאנחנו רוצים לקחת גישה שונה לז'אנר הזה. האהבה שלנו לאנימה יפנית, סרטי קונג פו, יוגה ופילוסופיה מזרחית הביאה אותנו להשראה המקורית לאווטאר".
בפברואר 2021 פרסמו היוצרים על מיזם חדש של ניקלודיאון להקמת "אולפן אווטאר" שבו יוכלו להתחיל בפרויקט הנפשה להרחבת ה"עולם של אווטאר".
השפעות.
הסדרה מתרחשת בעולם המושפע מהפילוסופיה ומדרך החיים האסייתית, דבר הבא לידי ביטוי בסגנונות הלחימה, במוטיבים העל־טבעיים, בלבוש ובארכיטקטורה. הסדרה מכילה אלמנטים שונים מתרבויות מזרח אסיה דרום אסיה והמערב, ומשלבת סגנון חזותי של סדרות אנימציה אמריקניות עם זה של סדרות אנימה יפניות.
חלקים רבים מהסדרה, ביניהם העלילה והנושאים, מושפעים על ידי אמנות והיסטוריה סינית, הינדואיזם, דאואיזם ובודהיזם ויוגה. הכתב הסיני המופיע בסדרה נכתב על ידי הקליגרף סיו-לונג לי, וסוגי הכשפות עוצבו על ידי קיסו שביסס אותם על סגנונות של אמנויות לחימה אמיתיים. מלחיני הפסקול של הסדרה התנסו עם מגוון רחב של כלי נגינה, ביניהם הגוז'נג , הפיפה והדודוק, כדי להתאים לאווירה האסייתית. חלק מהמקומות בסדרה הושפעו ממקומות אמיתיים, כמו העיר האסורה והחומה הגדולה של סין שהיוו השראה לבה־סינג־סה ומגדל העגור הצהוב שהיווה השראה למשכנו של שליט האש. אורח החיים של נוודי האוויר הושפע מזה של נזירים בודהיסטים, וכמו כן התרבות של שבט המים הדרומי מבוססת על תרבויות האינואיטים. הלבוש של אנשי שבט המים הדרומי הושפע מלבוש של שבטים אינואיטים והתכנון המקורי למדי אומת האש היה אמור להיות מבוסס על לבוש יפני, אבל שינו זאת במטרה לא ליצור אסוציאציה בין התרבות היפנית לבין נבלי הסדרה.
באחד הפרקים, אנג פוגש גורו במטרה ללמוד להיכנס למצב האווטאר. הגורו מלמד אותו על שבע הצ'אקרות ועובר עם אנג על כל אחת מהן ועל איך לפתוח אותן. חייהם של נוודי האוויר מושפעים בצורות רבות מהפילוסופיה הבודהיסטית, בין היתר באמונתם שכל החיים קדושים. אנג עושה מדיטציה לעיתים קרובות, לעיתים גם כדי להיכנס לעולם הרוחות.
נושאים.
הסדרה מדברת על נושאים שלא מדברים עליהם לעיתים קרובות בתוכניות טלוויזיה מערביות, ביניהם מלחמה, רצח עם, אימפריאליזם, שחיתות שלטונית, אפליה מגדרית, טוטליטריזם, אי-שוויון חברתי, העצמה נשית ושאלות פילוסופיות בנוגע לגורל.
הסדרה מתרחשת בעידן בו העולם כולו נדון למלחמה אימפריאליסטית עם אומת האש. בעוד שחיילי אומת האש מוצגים כנבלים, הסדרה מראה גם את הצדדים הרעים של האומות האחרות, ביניהם שטיפת המוח של המשטרה החשאית בבה־סינג־סה ואי השוויון העצום בין תושביה. מראות אלה נועדו להציג את הטבע המשחית של כוח ואת הניואנסים העדינים בין טוב לרע. במהלך הסדרה, המלחמה מוצגת מעיניהם של אנשים רגילים – האזרחים המדוכאים של בה־סינג־סה וגם התלמידים שטופי המוח של אומת אש – במטרה להראות שהמלחמה הופכת את כולם לקורבנות. במספר פרקים במהלך הסדרה, מוצג מעגל דמים שגורם לקורבן להפוך לתוקף. הסדרה מציגה רצח עם עוד בפרקים הראשונים שלה, כשאנג מגלה שרצחו את כל בני עמו. בתגובה, הוא מציג רגשות כבדים העוברים מיגון לזעם.
הסדרה מציגה מגוון רחב של דמויות, במטרה להתמודד עם סוגיית האפליה. בהצגת ילדה עיוורת קטנה כמו טוף או ילד משותק כמו טאו, הסדרה מתארת דמויות עם לקויות פיזיות המתגברות על מגבלות פיזיות וחברתיות. אותו הדבר נכון גם כשמדובר על הדמויות הנשיות. לדוגמה, הפרוטגונסטית קטרה חוותה אפליה מינית מהממסד כאשר מנעו ממנה ללמוד כשפות מים על רקע היותה אישה. במקרה אחר, סוקה מזלזל בלוחמות הקיושי אחרי שניצחו אותו בקרב, אבל לומד לכבד ולהעריך את יכולותיהן. לפי קירק האמליטון מאתר קוטאקו, הנושאים הללו מייצגים את המסר של התוכנית שיותר חשוב להיות עצמנו מאשר להתאים לתפקידים שהחברה מצפה מאיתנו.
ביקורת.
הסדרה זכתה להצלחה מסחרית וביקורתית. נכון לאוגוסט 2022, הסדרה מדורגת במקום ה־8 ברשימת "הסדרות הטובות של כל הזמנים" של IMDb והיא בעלת ציון של 100% באתר Rotten Tomatoes.
תגובות המבקרים.
מספר רב של מבקרים קראו לסדרה "אחת מהסדרות הטובות בכל הזמנים". מבקרים רבים שיבחו את הסדרה, ביניהם מקס ניקולסון מ-IGN שאמר על הסדרה שהיא "חובה לצפייה" ו"אחת מסדרות הטלוויזיה המצוירות הטובות של כל הזמנים". ניק הרטל מאתר DVD Talk אמר על הסדרה שהיא "ידידותית לילדים", שהמורשת שלה "אמורה לארוך לשנים יבואו". אריק אמַיה מ-Bleeding Cool תיאר את הסדרה כ"מרשימה בתחכום שלה" ו"פנטסטית". הנרי גלשין מ-SLUG Magazine תיאר את הסדרה כ"הרפתקנית ומרגשת", "קלאסיקה" ונוגעת ללב לפעמים.
הכתיבה והנושאים של הסדרה גם קיבלו שבחים רבים. מייקל ס. ממאנו מ-Den of Geek אמר על העלילה שהיא "כתובה בחכמה" ושיבח את האנימציה. ניקול קלארק, בכתבה לחדשות Vice, כתבה שעומק הנרטיב הוא הנכס הגדול ביותר של הסדרה, בנוסף לכך ששיבחה את ה"אותנטיות הרגשית" ואת איך ש"הסדרה חשפה צופים צעירים מאוד לנושאים אפלים יותר, כמו רצח עם וסמכותנות, בעודה נותנת להם מסגרת להבנה של הנושאים הללו".
מדיות נוספות בזיכיון.
ספרים.
פורסמו מספר קומיקסים המבוססים על הסדרה. ב-2 ביוני 2010, דארק הורס קומיקס פרסמו ספר אומנות בשם "Avatar: The Last Airbender – The Art of the Animated Series" המכיל 184 עמודים של אומנות מקורית מהסדרה. מספר סיפורי קומיקס קצרים פורסמו במגזין ניקלודיאון ובדארק הורס קומיקס, לדוגמת "Avatar: The Last Airbender – The Lost Adventures", אוסף סצנות וסיפורים קצרים שלא נכנסו לסדרה הפורסם ב-15 ביוני 2011.