כאשר פודה אדם את פירות המעשר לעצמו, עליו להוסיף "חומש" על שווי הפירות. את החומש מחשבים מחוץ לסכום הכולל ("חומש "), דהיינו שצריך להוסיף רבע על מחיר הפירות ואז בחישוב הכולל התוספת תהיה חומש (אם המחיר של הפירות הוא 100, בתוספת חומש יהיה 125). בנוסף, יכול אדם לפדות עבור אדם אחר את פירות המעשר שלו, ואז אין צורך בתשלום חומש. המשנה מתירה לאדם לבקש מבנו ובתו הגדולים או מעבדיו העבריים לפדות עבורו את הפירות, דרך הערמה; כך הוא נפטר מתשלום החומש שהיה צריך לשלם לו היה פודה בעצמו את הפירות.
אסור לנהוג במעשר שני מנהג חולין כגון למכור אותו שלא על מנת לפדותו, או לשקול באמצעותו.
בזמן הזה.
אכילת מעשר שני מותנית בקיום בית המקדש. לפיכך, מעשר שני שאינו ניתן לאכילה "מחולל" על גבי מטבע. בשונה מ"פדיה" שנהגה בזמן המקדש, הערך של המטבע שעליו מחללים את התבואה יכול להיות קטן ביותר. לאחר החילול, הקדושה למעשה "עוברת" מהפירות אל המטבע, והפירות מותרים באכילה, אך יש לנהוג במטבע בקדושה. מעשר שני הוא למעשה היחיד מבין המעשרות שנוהג גם היום, ללא שינוי.
במדרש.
במדרש תנחומא (פרשת ראה סימן יב) מובא מדרש על פיו קיים יצחק את מצוות מעשר שני: "אבות הראשונים הפרישו תרומות ומעשרות, אברהם הפריש תרומה גדולה, שנאמר הרימותי ידי אל ה' אל עליון (בראשית יד כב), ואין הרמה אלא תרומה, שנאמר והרמותם ממנו (את) תרומת ה' (במדבר יח כו), יצחק הפריש מעשר שני, שנאמר ויזרע יצחק בארץ ההוא וימצא בשנה ההוא מאה שערים" (בראשית כו יב).
מעשר עני
מעשר עני היא מצווה מהתורה, להפריש עשירית מיבול התבואה השנתי. החקלאי מצוּוה להפריש ה"מעשר עני" בנוסף על המעשר הראשון, ולתתו כמתנה לעניים נוסף על שאר מתנות העניים המוזכרות בתורה.
מעשר עני נוהג בשנה השלישית והשישית למניין שנות מחזור השמיטה, במקום מעשר שני שנוהג בשאר השנים.
מקור הדין.
מקור הדין מן התורה הוא בספר דברים , פסוקים כ"ח-כ"ט:
וכן בספר דברים :
מכאן למדו חז"ל שמחזור מעשר שני ומעשר עני מורכב משלוש שנים, שנתיים מעשר שני, ושנה שלישית מעשר עני, עוד שנתיים מעשר שני ושנה שישית מעשר עני. לאחר מכן שנת שמיטה שבה אין תרומות ומעשרות וחוזר חלילה.
השנה הנוכחית () היא שנת במחזור ולכן היא שנת .
פרטי המצווה.
חישוב המעשר.
מתוך כלל הפירות בשדה, לאחר שהפריש בעל השדה מעשר ראשון ללוי יש להפריש מהפירות שנותרו מעשר (10%) נוסף שהוא כ-9% מכל הפירות שהיו בתחילה.
חלוקת התבואה.
חלוקת המעשר נעשה בשדה אחרי שסיים החקלאי לאסוף את הפירות או התבואה.
ויש מצווה לתת לכל אחד מהעניים מנה שתספיק לו לשבוע וחכמים קבעו שיעור שווי של שתי סעודות, שכך נהגו לאכול בזמנם.
ומחשבים את כמות הסעודות בהתאם לכמות בני הבית אצל העני שניזונים מהמעשר.
כשאין מספיק תבואה לכל העניים, צריך בעל השדה להניח את הפירות לפני העניים והם יחלקו אותם ביניהם.
אם חילק לכל אחד מהעניים שהגיעו לשדה "כדי שובעו" ונשאר לו פירות מעשר מותר לתת להם יותר ממזון שתי סעודות וכן מותר לו לשמור את הנותר לקרוביו העניים, אך בתנאי שלא ישמור להם יותר ממחצית המעשר.
ואם העניים לא באו לשדה יכול בעל השדה לחלק לעניים שהוא בוחר ואין הגבלה של כמות לכל עני.
העני והתבואה.
אדם נחשב עני כאשר יש ברשותו פחות ממאתים זוזים, סכום מינימלי לצורכי מחייה.
במעשר עני אין קדושה ולכן רשאי העני לאכלו בכל מקום שירצה, וכן רשאי למוכרו.
כדי למנוע סרבול מיותר, רשאי החקלאי להלוות לעני כסף, ולנכות את דמי החוב ממעשר העני, ובעצם להשאירו אצלו.
מצוות שביתה בשבת
פין (מפרשית)
מפרשית הפין (Finn) היא סירה אולימפית המיועדת לשייט אחד. הסירה עוצבה בשנת 1949 על ידי מעצב סירות הקנו ריכרד סרבי עבור אולימפיאדת הלסינקי 1952.
היסטוריה.
מאז הופעת הדגם לראשונה, הסירה השתתפה בכל אולימפיאדת קיץ עד אולימפיאדת טוקיו 2020 (2021) דבר שגורם לה להיות אחת הסירות היותר פופולריות בין סירות המפרש האולימפיות.
למרות שגוף הפין השתנה במקצת מאז 1949, היו התפתחויות אחרות הקשורות לשליטה במפרשים. התרנים המקוריים היו עשויים עץ, אשר הוא חומר קשה. בשנות השישים המאוחרות ותחילת שנות השבעים התחילו להחליף את תרניי העץ בתרניי אלומיניום, אשר הוא חומר יותר גמיש ונותן יותר שליטה בצורת המפרשים בצורה משמעותית מהעץ. תורני האלומיניום התפרסמו בעיקר אחרי המשחקים האולימפיים של שנת 1972 בקיל, כאשר הם סופקו לראשונה לשייטים אולימפיים. לאחרונה, תרנים עשויים סיבי פחמן החלו להופיע בציי Finn תחרותיים. המפרשים גם הם עברו שינוי משמעותי וכעת הם עשויים ברובם קוולר.
פין בישראל.
אלכסנדר-מרווין למפרט, מיליונר יהודי אמריקאי, בעל מפעל ליצור בדים למפרשים בהולנד ובמזרח הרחוק, תרם סירת פין אחת למועדון הפועל שדות ים, בשנת 1973, מרכז הפועל קנה עוד 10 סירות מאוסטריה בשיתוף עם הפועל תל אביב והשייטים עצמם. בנימין (בינג'ה) מעיין התאמן כדי לייצג את ישראל באולימפיאדת מינכן 1972, אבל התברר שבישראל הסירות עשויות עץ מיושנות כי העולם כבר עבר לפין מפיברגלס קל משקל והחליפו את תרניי העץ לאלומיניום הוא פרש מההכנות. פרישה זו גרמה בהדרגה להפסקת הפעילות בדגם זה בארץ.
קישורים חיצוניים.
(אנגלית)
תחנת דלק
תחנת דלק היא מקום לרכישת דלק לסוגיו: בנזין ברמת אוקטן שונה, סולר למנועי דיזל, נפט ולעיתים אף גז פחמימני מעובה לשם הנעת כלי רכב מנועיים בעלי מנוע בעירה פנימית.
היסטוריה.
תחנות דלק הופיעו לראשונה כעסק צדדי של בתי מרקחת. בית המרקחת הראשון שעשה זאת היה בית מרקחת בעיר ויסלוך בקיסרות הגרמנית ב-5 באוגוסט 1888. המתדלק הראשון היה הרוקח וילי אוקל והמתדלקת הראשונה - ברתה בנץ.
התחנה הייעודית הראשונה נבנתה בסנט לואיס, ארצות הברית ב-1905 בשדרה סן תרזה 420.
איסורים.
בתחנת דלק חלים מספר איסורים, למניעת אסונות- פיצוצים, שרפות וכדומה, אשר עלילותם גבוהה בשל הריכוזים הגבוהים של החומרים הדליקים בתחנה.
למשל, אסור לעשן בתחנות דלק, אסור לתדלק בעוד הרכב מונע ואסור לדבר בטלפון סלולרי מכיוון שפולט קרינה העלולה לגרום לפיצוץ.
תחנות דלק בישראל.
בעשורים הראשונים של המדינה נשלט שוק תחנות הדלק בישראל על ידי שלוש החברות פז, סונול ודלק. עם השנים התרחב שוק הדלק להכיל חברות קטנות נוספות המתחרות בשלוש אלה.
קורבן העומר
מקדש וסטה
מקדש וסטה היא מקדש שעמד בפורום בעיר רומא בתקופה העתיקה, בסמוך למקדש קסטור ופולוקס, למקדש קיסר, ולבית הבתולות הווסטליות.
תיאור המבנה.
צורת המקדש ייחודית בשל הרצון של האדריכלים שמבנה המקדש ידמה לבקתות הקש והבוץ של המתיישבים הראשונים באזור זה. במקור היה פולחנה של האלה וסטה נעשה במרכז בית המשפחה, וצורת המבנה נועדה להזכיר זאת.
המבנה בנוי בסגנון אדריכלות יוונית, עם עמודים קורינתיים עשויים שיש. במרכז החדר המרכזי העגול היו עשרים עמודים קורינתיים, והמקדש בנוי על פודיום עגול שקוטרו 15 מטרים.
במרכז תקרת המבנה היה פתח אוורור ובמרכז המקדש דלקה האש הקדושה של האלה. סביב קירות המבנה החיצוניים היה מעגל נוסף של עמודים.
כל מקדשי וסטה היו עגולים, ופתחיהם פנו מזרחה לכיוון השמש הזורחת המסמלת את מקור החיים. במרכז המקדש לא היה פסל של האלה - אלא רק האש הקדושה לה.
הקמת המבנה.
המקדש שבפורום נבנה במאה השלישית לפני הספירה.
המקדש ניזוק בשריפה פעמיים. הפעם הראשונה אירעה בשנת 64, בתקופת מלכותו של הקיסר נירון, כאשר נשרפה מרבית העיר רומא, והפעם השנייה בשנת 191, כאשר לאחר השריפה שיקמה את המקדש יוליה דומנה, אשת הקיסר ספטימיוס סוורוס.
המקדש נבזז מספר רב של פעמים, ובמהלך המאה ה-16 מרבית חלקי המבנה העשויים שיש נלקחו לשימושים משניים ברחבי רומא. חלק המבנה העומד כיום שוחזר בשנות ה-30 של המאה ה-20.
נווה נוי
נווה נוי היא הממוקמת מדרום לעיר העתיקה של באר שבע, מעברו הדרומי של נחל באר שבע. במזרח סמוכה השכונה לכביש 25 וממוקמת צפונית מזרחית לשכונת נחל בקע.
היסטוריה.
שכונת נווה נוי הוקמה בתחילת שנות ה-50, על פי גישת עיר גנים בתכנון העיר באר שבע, כשכונת גנים נוספת לאלו שקדמו לה (שכונות א' עד ה'). המיוחד בשכונה זו היה בנייה חד קומתית עם חלקות של חצי דונם (דו-משפחתיים על דונם אחד) ששימשו כמשקי עזר. תחילה יושב המקום כמעברה על ידי עולים ממרוקו ומתוניס וכונה "מעברת משקי עזר" או "מעברת משק עזר". במשך הזמן וביוזמה מקומית, עם תום תקופת המעברות, נשאר השם "משק עזר" וזה שונה לאחר מכן ל"נווה נוי", שמה של השכונה היום.
ערוץ נחל באר שבע מפריד את השכונה משאר העיר, והיא מקושרת אל העיר באמצעות שלושה גשרים. במשך שנים רבות זרמו בערוצו של נחל באר שבע שפכים והוא סבל מהזנחה. פרויקט שיקום ענק של עיריית באר שבע, בשנות האלפיים, הפך את האזור לפארק ירוק ופורח. בשיתוף עם קרן קיימת לישראל, רשות הניקוז "שקמה בשור", והמשרד לאיכות הסביבה, נבנה פארק אקולוגי שמשתרע על פני 5,200 דונם לאורך שמונה קילומטרים משני עברי הנחל. חלקו של הפארק, הממוקם בשכונת נווה נוי, קרוי "פארק גן הפעמון". בחלקה הדרומי של השכונה עובר קו מתח גבוה ישן שמגיע מכיוון תחנת המשנה בכביש 25, ועובר סמוך לגן ציבורי קטן.
בשכונה מתקיימת קהילה קראית גדולה, בי"ס יסודי ממלכתי "מענית", פנימיית "אשלים" לנוער חוסה, מרכז דואר שכונתי, קופת חולים, בית חב"ד, מתנ"ס ושלושה מרכזי קניות זעירים. בית ספר של האגודה למען ילדים עיוורים, קן (סניף) של תנועת הנוער העובד והלומד.