בשנת 2006 החלה החברה להציע ללקוחותיה כרטיס אשראי מסוג ויזה המהווה "כרטיס אשראי וירטואלי" (ממותג כ"כרטיס אשראי ללא כרטיס"). הכרטיס פותח בשיתוף עם ארגון ויזה הבינלאומי. הלקוח המתקשר במסגרת זו עם החברה מקבל מספר כרטיס וקוד, באמצעותם הוא רשאי לבצע עסקאות בכרטיס (בסכום שלא יעלה על תקרה שנקבעה מראש), בלא שקיים בפועל כרטיס פלסטיק פיזי.
תחום הסליקה.
כאל סולקת כרטיסי אשראי של "ויזה", "מסטרקארד" וכן, באופן בלעדי, של "דיינרס". החל מ-2012 סולקת גם כרטיסים מקומיים במותג ישראכרט. החל משנת 2001 עוסקת החברה (והחל מסוף שנת 2003 גם באמצעות חברה מאוחדת) במתן שירות ניכיון לבתי עסק. הניכיון מתבצע כנגד שוברי עסקאות תשלומים ועסקאות רגילות, קרי זיכוי בית העסק בתשלום מיידי אחד בניכוי עמלת ניכיון מוסכמת. החברה מציעה לבתי עסק הקשורים עימה בהסכמי סליקה מגוון של תוכניות להקדמת מועד הזיכוי הרגיל, וזאת בתמורה לתשלום עמלות בגין הקדמת התשלום על ידי החברה. כמו כן מציעה החברה לחלק מבתי העסק עמם היא קשורה מקדמה על חשבון יתרות הזיכויים העתידיים שהם צפויים לקבל בגין שוברי עסקאות רגילות.
החברה עוסקת במתן שירותי סליקה של עסקאות המבוצעות באמצעות רשת האינטרנט עבור בתי עסק שונים בישראל ומחוצה לה.
פעילויות נוספות.
החברה מעמידה אשראי למי שאינם לקוחותיה ופונים אליה לקבלת אשראי. פעילות זו אינה בהיקף מהותי, לאור זה שמדיניות החברה דוגלת בהעמדת אשראי בעיקר באמצעות כרטיסי אשראי.
תולדות החברה.
החברה נוסדה בשנת 1978 והייתה בבעלות משותפת של בנק לאומי (65%) ובנק דיסקונט (35%), תוך שהיא מתפעלת באופן בלעדי את כרטיסי האשראי "אשראית" ו"לאומיקרד" (אין קשר למותג ״לאומי קארד״ שנוסד מאוחר יותר) שהונפקו החל מ-1979.
לאחר מכן מותגו הכרטיסים תחת השם ויזה (ומכאן השם "ויזה כ.א.ל").
מאוחר יותר החלו גם חברות האשראי האחרות להפיץ כרטיסי ויזה: סביב 1990 היה זה בנק הפועלים באמצעות "אמינית", חברה בת של תשלובת ישראכרט, "ויזה אלפא" של אלפא קארד בשנים 1998-2000 (בזיכיון מ-1996) ולאומי קארד החל מ-2001. בשנת 1992 רכשה כאל את "דיינרס קלאב ישראל", הזכיינית המקומית של מותג כרטיסי האשראי הראשון בעולם, דיינרס. מ-2001 היא מנפיקה כרטיסי מסטרקארד.
ההתמודדות של כאל עם פתיחת שוק הוויזה לתחרות, הביאה לביטול דמי החבר ועמלות רבות על הכרטיסים שתפעלה כאל, הפחתת ריביות במסלולי אשראי והשקת הגלגול הראשון של הלוואות (על חשבון היתרה הפנויה לניצול במסגרת האשראי בכרטיס) ופריסת החיוב החודשי – מהלך שמותג כ"איזי קרדיט", במענה למוצרים מקבילים שהשיקה "אלפא קארד". ואולם, עם התייצבות נתחי השוק בענף שבה והעלתה את העמלות ואת שיעורי הריבית על אשראי (לצד פיתוח פתרונות אשראי חדשים).
בתחילת שנת 2000 בעקבות דרישה של הרגולטור, הבנקים פרקו את השותפות בחברה ובהתמחרות זכתה דיסקונט, באופן מפתיע, בזכות לרכוש את החלק של לאומי. דיסקונט רכשה את מניות לאומי בחברה ומיד מכרה 20% לבנק הבינלאומי, 24% לאליעזר פישמן ו-5% להראל השקעות. בנק לאומי הקים בעקבות זאת את "לאומי ויזה" ורוב לקוחותיו עזבו את חברת כא"ל ועברו ללאומי קארד. הבנק הבינלאומי הביא לכאל את לקוחותיו ובכך צירף כ-200,000 לקוחות לחברה. פישמן מכר את החזקותיו בחברה בשנת 2006 לדיסקונט ולבנק הבינלאומי. בתחילת שנת 2007 מכרה הראל את החזקותיה בחברה לדיסקונט ולבינלאומי.
בשנים 2000-2003 כיהן כמנכ"ל החברה דב קוטלר ומשנת 2003 כיהן כמנכ"ל החברה בועז צ'צ'יק. בתקופת צ'צ'יק החברה גדלה והייתה לחברת כרטיסי האשראי הגדולה בישראל. בשנת 2009 נקנסה החברה על ידי "ויזה אירופה" בכ-9 מיליון אירו בשל ריבוי חיובים חוזרים. בעקבות זאת, נסגרה חברת הבת "כאל אינטרנשיונל" שביצעה את הסליקה הבינלאומית עבור החברה. בתחילת 2010 עזב בועז צ'צ'יק את החברה והוא הוחלף על ידי ישראל דוד, שכיהן כמנכ"ל עד 2012.
בדצמבר 2011 נפתחה חקירה נגד חברת כ.א.ל ונגד המנכ"ל לשעבר בועז צ'צ'יק על ידי יחידת להב 433 והיחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית בחשד כי בין השנים 2010-2007 רימתה החברה את ארגוני האשראי הבינלאומיים, מבעלי מותגי האשראי ויזה ומסטרקארד, וביצעה בין היתר עבירות של הלבנת הון, שוחד וקבלת דבר במרמה. על פי החשדות, החלה החברה לחדור לשוק סליקת העסקות באינטרנט באתרי הימורים ופורנו, וכתוצאה מהגדלת נפח הפעילות וזיהוי הפוטנציאל העסקי בתחום, הוקמה ב-2008 חברת הבת "כאל אינטרנשיונל". החברה נחשדה בכך שהיא ביצעה סליקה בקידוד כוזב המעיד על פעילות לגיטימית של מסחר בעסקים אלה, ואישרה בתי עסק לסליקה ללא הליך זיהוי לקוח תוך התעלמות מהוראות החוק והצו לאיסור הלבנת הון, נוהלי בנק ישראל והרגולציה של חברות האשראי הבינלאומיות. בדצמבר 2014 הוחלט להגיש כתב אישום נגד המעורבים בפרשה, בכפוף לשימוע, אך בנובמבר 2016 הגיעה החברה להסכם פשרה עם פרקליטות המדינה במסגרתו תשלם קנס של 85 מיליון שקל ובתמורה לכך לא יוגש כתבי אישום בפרשה – לא נגד החברה עצמה וגם לא נגד עובדיה, בהם המנכ"ל לשעבר בועז צ'צ'יק וסמנכ"ל הסחר בחברת הבת, סטיב גרינשפן.
ב-2022 הטיל הפיקוח על הבנקים קנס בסכום של 650 אלף ש"ח על החברה בעקבות מקרים שבהם החברה אישרה חיובים שהתקבלו על כרטיסי אשראי לאחר ביטול.
שוד
שוד הוא לקיחת חפץ מבעליו בניגוד לרצונו ולא על פי חוק תוך שימוש באלימות או באיומים, לעיתים תוך שימוש בכלי נשק. בניגוד לגנבה שנעשית בסתר וללא ידיעת בעל הרכוש בזמן ביצוע הדבר, בשוד הבעלים מודע ללקיחת רכושו, אך איננו יכול להתנגד בשל החשש לנזק גופני שלו או הקרובים אליו. השוד נחשב לעבירה פלילית בכל מדינות העולם.
במאות הקודמות כנופיות של שודדים בארץ ישראל היו חולשות על הדרכים בעיקר בנקודות מפתח, ו"גובות" "מיסי מעבר" מהעוברים ושבים. בין הכפרים הידועים שעסקו בכך היו כפר סילוואד הסמוך לרמאללה וכפר אבו גוש בדרך לירושלים. בעולם הרחב התפתח במאה העשרים שוד ימי בעיקר במזרח הרחוק.
לעיתים משמשת המילה "שוד" לתיאור מעשים של גנבה רבת רושם, שלא לוו באלימות או באיום באלימות, כך שמבחינה משפטית אינם שוד אלא גנבה בלבד. כך, למשל, "שוד הכספות הגדול" שבוצע בישראל ב-1985 או "שוד הרכבות הגדול", שבוצע בבריטניה ב-1855. "שוד עתיקות" אף הוא בדרך כלל גנבה ולא שוד.
השוד כעבירה פלילית בישראל.
בישראל, קובע כי "הגונב דבר, ובשעת מעשה או בתכוף לפניו או לאחריו מבצע או מאיים לבצע מעשה אלימות באדם או בנכס כדי להשיג את הדבר הנגנב או לעכבו אצלו או כדי למנוע התנגדות לגניבת הדבר או להתגבר עליה, הרי זה שוד, ודינו של השודד - מאסר ארבע-עשרה שנים". האלימות או האיום באלימות מהווה נסיבה מחמירה לגנבה רגילה, שדינה, לפי , 3 שנות מאסר בלבד.
החמרה נוספת קבועה , מבדילה בין שוד רגיל לשוד מזוין ולפיה "היה השודד מזוין בנשק או במכשיר שיש בהם כדי לסכן או לפגוע, או שהיה בחבורה, או שבשעת השוד או בתכוף לפניו או לאחריו הוא פצע אדם, הכהו או השתמש באלימות אחרת כלפי גופו, דינו - מאסר עשרים שנים".
קובע עונש של 7 שנות מאסר על מי שניסה לבצע שוד. מדובר במחצית מעונשו של מי שהצליח לבצע את השוד. לעומת זאת, כשמדובר בניסיון של שוד בנסיבות המחמירות המתוארות (שוד מזוין, שוד בחבורה, או שוד שבמהלכו נפצע אדם), נותר העונש קבוע על 20 שנות מאסר.
תאבון
מדרגות לגן עדן
מדרגות לגן-עדן
רימנוב
רימנוב (בפולנית: Rymanów; ביידיש: רימאנאוו) היא עיירה בפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי שבפולין, בה התקיימה אחת הקהילות היהודיות העתיקות בדרום פולין. נכון ל-2006 חיים בעיירה כ-3,500 תושבים.
תולדות היישוב.
לרימנוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1376, ובשל ישיבתה על נתיבי סחר מרכזיים, הואץ פיתוחה. במהלך השנים סבלו תושבי העיירה מפלישות הרוסים, הקוזקים, השוודים והטורקים.
משנת 1794 ועד ראשית המאה ה-20 הייתה העיירה בבעלות משפחת פוטוצקי הפולנית. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.
יהודי רימנוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ברימנוב הוא מהמחצית השנייה של המאה ה-16, ובשנת 1593 כבר התקיימו בעיירה בית כנסת ובית עלמין. אחד ממפיציה הראשיים של תנועת החסידות בפולין, רבי מנחם מנדל מרימנוב, כיהן כאדמו"ר ורב בעיירה. ממלא מקומו של רבי מנחם מנדל היה תלמידו רבי צבי הירש מרימנוב. שניהם טמונים בבית העלמין ברימנוב. בשנת 1890 נמנו בעיירה 1,751 יהודים.
כרב בעיר כיהן הרב ישכר בעריש פרעגר מחבר הספר 'מוצל מאש'.
בזמן הכיבוש הרוסי במהלך מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה רבים מיהודיה, ובנובמבר 1918 פרץ פוגרום ביהודים ששבו לעיירה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,500 יהודים, קרוב למחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
במאה ה-21 שופץ בית הכנסת העתיק בעיר.
בשואה.
רימנוב נכבשה בידי הגרמנים ב-8 בספטמבר 1939, ואלו גירשו כעבור 10 ימים את מרבית יהודיה אל מעבר לנהר סן, התחום שהיה בשליטת הסובייטים. רוב המגורשים חזרו כעבור זמן מה לעיירה, ונלקחו בידי הגרמנים לעבודות כפייה. אלו שנותרו בצד הסובייטי גורשו לסיביר עקב אי אזרחות רוסית. בתקופה זו הוחרב בית הכנסת העתיק שבעיירה. קברי רבי מנחם מנדל ורבי צבי הירש וסביבותיהם נהרסו. שאר בית העלמין במורד ההר נותר כמעט בשלמותו, קבריהם שוחזרו בסביבות שנות השמונים.