ההשערה פותחה מאז כחלק מתיאוריות במסגרת ענף הפסיכולוגיה האבולוציונית בספר ""השערת" הביופיליה" בעריכת סטיבן קלרט ואדוארד וילסון ועל ידי הביולוגית האמריקאית לין מרגוליס. כמו כן, עבודתו של סטיבן קלרט מבקשת לקבוע תגובות אנושיות נפוצות לתפיסות ורעיונות של בני אדם לגבי צמחים ובעלי חיים, ולהסביר את התגובות האלו במונחים של תנאי ההתפתחות האנושית.
עיצוב ביופילי.
בתחום האדריכלות, עיצוב ביופילי הוא אסטרטגיית עיצוב בר-קיימא המשלבת חיבור מחדש של אנשים לסביבתם הטבעית. אפשר לראות בכך השלמה הכרחית לארכיטקטורה ירוקה (או אדריכלות בת קיימא), שמפחיתה את ההשפעה הסביבתית של העולם הבנוי, אך אינה מתייחסת לחיבור האנושי לעולם הטבע. קפרנה וסרפיני מגדירים תכנון ביולוגי כסוג כזה של אדריכלות, המסוגלת לספק את הצורך המולד שלנו בחיבור לחיים ולתהליכים החיוניים. על פי קפרנה וסרפיני האדריכלות הביופילית מאופיינת באלמנטים הבאים:
1. המימד הנטורליסטי;
2. שלמות המקום, כלומר "המבנה הבסיסי של המקום";
3. "הקוהרנטיות הגאומטרית", כלומר המרחב הפיזי חייב להיות בעל תצורה גאומטרית המסוגלת לרומם את הקשרים בין המימד האנושי לבין סביבות טבעיות ובנויות.
באופן דומה, המרחב הביופילי הוגדר כסביבה המחזקת את החיים ותומכת במרכיבים הסוציולוגיים והפסיכולוגיים או במילים אחרות, יש לה את היכולות (i) לפרק את המערכת הקוגניטיבית שלנו ולתמוך בה באיסוף והכרה של מידע נוסף בדרך המהירה והיעילה ביותר; (ii) לטפח את המיקסום של המערכת החושית שלנו מבחינת השפעה נוירו-מוטורית, תוך הימנעות מהשפעות של דיכאון והתרגשות יתר; (iii) לגרום להתחזקות במערכת העיצבית, במונחים רגשיים וביולוגיים; (iv) לתמוך (על פי ראיות קליניות), במערכת הנוירואנדוקרינית והאימונולוגית, במיוחד עבור אנשים במצב גופני לא טוב.
כמו כן, נטען כי הימצאות של חלון המשקיף אל נוף של צמחייה מסייע להאיץ את תהליך הריפוי של חולים המאושפזים בבתי חולים. באופן דומה, גם צמחייה באותו חדר בו מאושפזים חולים בבית חולים יכולה לסייע בזירוז של תהליך הריפוי שלהם.
עולם העיצוב מגיב גם הוא למסע ההתעוררות הציבורי הנוגע למשבר האקלימי. בשנים האחרונות נוכחות בעולמות העיצוב מגמות הקשורות לאיכות הסביבה, כמו: ריהוט וינטג', שימוש מחודש בחומרים שונים שסיימו את תפקידם המקורי או בפיתוחים שונים של חומרים חדשים, ממוחזרים או "ירוקים" במובנים שונים.
בעיצוב הביופילי המטרה היא להרחיב את המקום שתופס הטבע בעיצוב של חללים פנימיים, גם כשמדובר בסביבות אורבניות מובהקת, למשל דירות בקומות גבוהות בבנייני מגורים, חללי עבודה ועוד. במסגרת עיצוב זה המטרה היא הכנסת אלמנטים מהטבע לחללי העבודה או המגורים כדי לפצות על הריחוק מהטבע ברוב שעות היום. דוגמאות לכך הן שימוש בכמויות גדולות של צמחים, שילוב חומרים מהטבע בעיצוב, כמו עץ, טקסטיל טבעי ואבן, יצירת חללים פנימיים במרחב כדי לאפשר אוויר וזרימה בין רהיטים או אביזרי נוי שונים.
ההכנסה של הטבע לתוך מרחב המחיה האורבני נעשית על ידי שילוב של צמחים, בעלי חיים ומקורות מים שמשולבים בעיצוב הבית והחצר כמו גם שילוב של מוצרים במראה ובגוונים שמזכירים לנו את הטבע בעיצוב פנים, כמו רהיטים בגוני אדמה, עיצובים המשלבים דגמי צמחייה שונים ועוד.
ביופיליה בסיפורת.
הסופרת הקנדית הילרי קנינגהם שרפר, השתמשה במושג הביופיליה של וילסון לאחר שהתאימה אותו לסיפור, ברומן האקוגוטי שלה, "פרדיטה". ברומן, פרדיטה (שפירוש המילה: "אבדה") היא דמות מיתולוגית שמביאה את הביופיליה לאנושות.
קישורים חיצוניים.
באנגלית:
כריסטופל פלנטיין
כריסטופל פלנטיין (הולנדית: Christoffel Plantijn; בערך 1520 – 1 ביולי 1589) היה הומניסט צרפתי רב-השפעה בתקופת הרנסאנס, מדפיס ספרים ומוציא לאור שגר ועבד באנטוורפן.
חייו.
פלנטיין נולד בצרפת, ככל הנראה בסן-אברטין, בסמוך לעיר טורס, טוריין. הוא לא נולד למשפחה עשירה, ואמו נפטרה כאשר פלנטיין היה עדיין צעיר למדי. בנעוריו היה חניך בבית הוצאת ספרים בקאן, נורמנדי, וגם התחתן שם. בשנת 1545 הקימו הוא ואשתו יואנה ריבייר חנות בפריז, אולם לאחר שלוש שנים הם בחרו לעבור למרכז המסחרי הפורח של אנטוורפן, שם הפך פלנטיין לאזרח חופשי וחבר בגילדת לוקאס הקדוש, הגילדה האחראית על ציירים, פסלים, חרטים ומדפיסים. איכות עבודתו כמוציא ספרים הביאה אותו במגע עם האצולה והעושר. עד 1549 עמד בראש אחד מבתי ההוצאה המוערכים ביותר באירופה. הוא היה אחראי על הדפסת מגוון רחב של כותרים, כולל מזמורים דתיים.
עד 1555 היה בית הדפוס שלו. הספר הראשון שידוע כי הדפיס היה La Institutione di una fanciulla nata nobilmente, מאת ג'ובאני מישל ברוטו, עם תרגום לצרפתית. אחריו הגיעו במהרה עבודות רבות אחרות בצרפתית ובלטינית, והא היה עם הדפוס הטוב ביותר בתקופתו. אומנות החריטה פרחה אז בהולנד, וחרטים הולנדים איירו רבים מהמהדורות שלו. אנטוורפן הייתה מקום מסוכן עבור המו"לים סביב התקופה ההיא. בשנת 1561 הורה מושל ספרד לבצע פשיטה על בית המלאכה של פלנטיין, ככל הנראה, בגלל "עבודות כפירה" מאחר שהיה אוהד פרוטסטנטים. [2] כדי להימנע מהכלא מכר פלנטיין במהירות את כל העבודות שלו כך שלא יימצא דבר ברשותו. ברגע שהעניינים נרגעו סביבו, הוא קנה את כולם בחזרה.
בשנת 1562, בזמן שפלנטיין היה בפריז, הדפיסו עובדיו עלון שנחשב כדבר כפירה, מה שהביא לכך שהשלטון תפס ומכר את ציוד בית הדפוס ואת הסחורות החרים. עם זאת נראה כי בסופו של דבר הוא החזיר חלק גדול מהציוד שנלקח ממנו. בעזרת ארבעה סוחרים באנטוורפן הצליח להקים מחדש ולהרחיב את עסק הדפוס שלו באופן משמעותי. בין החברים האלה היו שני אחייניו של דניאל בומברג, שהעניקו לו את הגופנים העבריים המשובחים של אותה מדפסת ונציאנית ידועה. שיתוף פעולה זה נמשך רק עד שנת 1567 אולם הוא איפשר לפלנטיין לרכוש בית ברחוב הווגסטריט, אותו הוא קרא בשם "דה גולדן פאסר" (מצפן הזהב). מחווה זו משקפת את ההצלחה המסחרית של הוצאת ספרי סמל, המציגים אוספי תמונות בשילוב הסברים כתובים קצרים, לעיתים קרובות קריפטיים.
בשלב זה אימץ פלנטיין סימן דפוס שיופיע בצורות שונות בשערי הספרים של כל המוצרים שהוציא פלנטיין. המוטו Labore et Constantia ("על ידי עבודה וקביעות") שמקיף את סמל המצפן המוחזק ביד מושטת. הנקודה המרכזית של המצפן מצביעה על קביעות, הנקודה הנעה שמייצרת את המעגל היא העבודה. פלנטיין מחזיק בסמל זה בפורטרטים שלו, כמו זה שהוזמן על ידי הצייר הפלמי פטר פאול רובנס.
בנובמבר 1576, בזזו הספרדים ללא רחמים את אנטוורפן ושרפו אותה – מה שסיים למעשה את עליונותה כמרכז המסחרי והעיר העשירה ביותר באירופה – ופלנטיין נאלץ לשלם כופר מופקע כדי להגן על עבודות הדפוס שלו. הוא הקים סניף של משרדו בפריז. בשנת 1583 חיפשו מדינות הולנד טיפוגרף לאוניברסיטה החדשה שהוקמה בליידן. פלנטיין עבר לשם לאחר שהשאיר את עסקיו המצומצמים באנטוורפן לגיסיו ג'ון מורנטורף ופרנס ואן רפאלנדינגס (רפאלנגיוס). מאוחר יותר, פלנטיין עזב גם את משרדו בליידן לרפאלנגיוס וחזר לאנטוורפן, לאחר כיבושה על ידי נסיך פארמה בשנת 1585. פלנטיין עבד באנטוורפן עד מותו.
עבודות דפוס.
פלנטיין היה מדפיס פורה ויזם משגשג, שהוציא יותר מ-40 מהדורות של ספרי סמל. היצירה החשובה ביותר שלו נחשבת ל'ביבליה רג'יה' (תנ"ך המלך), הידועה גם בשם פוליגלוט פלנטיין. מול הלחץ והסערה הפוליטית שגדלה בהולנד, נדרש פלנטיין למצוא פטרון שלא ייפול קורבן לטענות של כפירה או אהדה לפרוטסטנטים. למרות ההתנגדות הדתית, נתמך פלנטיין על ידי פליפה השני, מלך ספרד, ששלח אליו את בניטו אריאס מונטנו המלומד להנהיג את מערכת העורכים. בתנ"ך פוליגלוט יש טקסטים מקבילים בלטינית, יוונית, סורית, ארמית ועברית. המיזם הזה היה עבור פלנטיין יקר מאוד, מה שחייב אותו למשכן את עסקיו כדי לשלם עבור הפקת התנ"ך הזה, כל זאת בתקווה שבסופו של דבר יזכה להצלחה כלכלית. בעזרתו הקנאית של מונטנו, העבודה הסתיימה בארבע שנים (1568–1572). היו שמונה כרכים בפורמט פוליו, כלומר רק שני עמודים ניתן היה להדפיס בפעם אחת. מיצירה זו הרוויח מעט פלנטיין, אך הביאה לכך שפיליפ העניק לו את הפריבילגיה להדפיס את כל ספרי הליטורגיה הרומית-קתולית עבור המדינות שנשלטו על ידי פיליפ, הכותרת "Architypographus Regii", שהוסיף בצייתנות לשערים של ספריו. פריבילגיה זו גרמה לכך, שהייתה לו המחויבות לבדוק ולאמת את המיומנות והדבקות הדוגמטית של בתי דפוס אחרים.
מלבד ה-Polyglot של פלנטיין, הוא פרסם יצירות רבות אחרות, דוגמת "Dictionarium Tetraglotton" משנת 1562, שהיה מילון לשפות היוונית, הלטינית, הצרפתית והפלמית, מהדורות של סנט אוגוסטין וג'רום הקדוש, העבודות הבוטניות של דודונאוס, קלוסיוס ולובליוס, ותיאור הולנד על ידי Guicciardini. מהדורותיו לתנ"ך בעברית, לטינית והולנדית, קורפוס קוריס, קלאסיקות לטיניות ויווניות ויצירות רבות אחרות ידועות בזכות הביצוע והדיוק היפים שלהן.
הוא היה איש עסקים מיומן, עד שנת 1575, בית הדפוס שלו צויד ביותר מ־20 מכבשים ו־73 עובדים, ובנוסף היו מומחים שונים שעשו עבודות מבתיהם. את האוסף העצום של הספרים הכתובים בכתב-יד ומכתבי האופיסינה פלנטייןיאנה, ניתן לבחון באופן מקוון בעקבות הדיגיטציה על ידי המוזיאון פלנטיין-מורטוס ואירוח על ידי הספרייה הדיגיטלית העולמית.
אף על פי שהוא כלפי חוץ היה חבר נאמן בכנסייה הקתולית, נראה שהוא השתמש במשאבים שלו כדי לתמוך בכמה כתות של כופרים. הוכח כעת שרבים מספריהם, שפורסמו ללא שם בית הדפוס, הגיעו מדפוס של פלנטיין.
מורשת.