העתירה התקבלה באופן חלקי במישור המנהלי, בקביעה שיש אפשרות לסטות מכלל הפרש הגיל המרבי. הסמכות לעשות כן אינה בידי העמותות הפרטיות אלא בידי ועדת הערר הסטטוטורית הפועלת לפי סעיף 36א לחוק האימוץ. הוועדה מחויבת לנהוג בהגינות, סבירות ומידתיות, וכי עמדה השוללת לחלוטין שיקול דעת לחריגה מכלל הפרש הגיל המרבי באימוץ בין ארצי, אינה מקיימת אמות מידה אלו.
לקריאה נוספת.
•חנן גולדשמידט, "תעודת הזהות המפוספסת של משפחת ישראלי- השלכות משפטיות של הפסיקה בנוגע לאימוץ על ידי זוג חד מיני" המשפט ז (תשס"ב) 217.
•דפנה ברק-ארז, "על סימטריה ונייטרליות: בעקבות פרשת נחמני", עיוני משפט כ (תשנ"ו) 197, בעמ' 199–200.
•אהרן ברק, "חוקת המשפחה: היבטים חוקתיים של דיני המשפחה", משפט ועסקים טז, (תשע"ד) (דצמבר 2013) 26.
קישורים חיצוניים.
• פורטל השירותים והמידע הממשלתי- אימוץ ילדים
• אתר משרד הרווחה והשירותים החברתיים- שירותי אימוץ
• שמואל דקלו, "בג"ץ קיבל את עתירת משפחה חדשה: הורים שגילם מעל ל-48 יכולים לאמץ תינוק בן יומו", גלובס 24.3.2009
• עפרה אידלמן, "בג"ץ בפסיקה תקדימית: גיל מבוגר לא ימנע מהורים לאמץ ילדים קטנים" הארץ (באתר ואלה!) 25.3.2009
• האתר של ארגון "משפחה חדשה"
נקיה-זכותו
נַקִיַה-זַכּוּתּוּ (בכתיב חסר נַקִיַ-זַכֻּתֻּ; חיה בסוף המאה ה-8 ובמחצית הראשונה של המאה ה-7 לפנה"ס) הייתה מלכה אשורית, אחת מנשותיו של המלך סנחריב, אמו של המלך אסרחדון וסבתו של המלך אשורבניפל. היא שימשה כיועצת לבנה ונכדה וכונתה "המלכה האם", הגבירה ואם המלך. היא סייעה בעלייתם לשלטון של אסרחדון ואשורבניפל, שהיו שניים מהמלכים החשובים ביותר בתקופה הנאו-אשורית. דמותה מופיעה במקורות בין השנים 713–669 לפנה"ס.
ביוגרפיה.
נקיה-זכותו הגיעה לארמון בימי מלכותו של סרגון השני (מלך בין השנים 722–705 לפנה"ס), אביו של סנחריב. ידוע כי הייתה בקשר עם סנחריב כבר בשנת 713 לפנה"ס, כאשר היה יורש העצר של אביו. נקיה נישאה לסנחריב וילדה את אסרחדון, בנו הצעיר ביותר. היא לא הייתה ממוצא אצילי. מעמדה במקור היה אחת מנשות הארמון - "אישה מהבית הגדול". לסנחריב היו לפחות 11 ילדים. אשור-נדין-שומי, בנו הבכור ויורש העצר של סנחריב, נרצח בשנת 694 לפנה"ס, וסנחריב המתין 11 שנים לפני שמינה את אסרחדון כיורש עצר חדש, בדלגו על בנו הבוגר יותר ארד-מוליסי (או ארד-מוליסו), שציפה להיבחר כיורש. הבחירה בבן הצעיר כיורש עצר מצביעה על ההשפעה שהייתה לנקיה-זכותו על סנחריב. בחירתו של אסרחדון  ליורש עצר לווה בטקס חריג באשור, שבו נצטוו נאמניו של סנחריב להישבע שבועת אמונים לאסרחדון. החלטה זאת הייתה למורת רוחו של ארד-מוליסי, שהביאה אותו בהמשך לרציחתו של סנחריב.
במשך השנתיים הבאות עד למותו של סנחריב בשנת 681 לפנה"ס, בעת שאסרחדון היה יורש העצר, הוא ואמו נדרשו לתחזק כל אותה עת את מעמדם בארמון המלוכה. בסופו של דבר, שלח סנחריב את אסרחדון להסתתר מפני אחיו בחניגלבת, שהייתה אחד המחוזות המערביים של האימפריה. נקיה לא מופיעה במקורות בתקופה זאת, ואין מידע אם הצליחה להגיע למעמד של האישה הראשית.
נקיה הייתה בחצר המלוכה בנינוה בעת שסנחריב נרצח על ידי בנו ארד-מוליסי. היא שהתה שם בכל תקופת המהומות. בתקופה זאת היא פנתה לנביאות וביקשה מידע לגבי העתיד לקרות. היא כנראה הזעיקה את אסרחדון, ובמאבק שהתנהל במשך ששה שבועות לאחר הרצח, ניצח אסרחדון והוא עלה למלוכה. בתקופת שלטונו של אסרחדון היא שימשה לו כיועצת וזאת הייתה העת שבה הייתה לה ההשפעה הרבה ביותר בחצר המלוכה. מהעת ההיא שרדו מכתבים שהוא כתב לה, וכן מכתבים שנכתבו אליה מפקידים בכירים באשור ובבבל. כתובת ששרדה מציינת שהיא בנתה ארמון לאסרחדון בנינוה. כתובות הקדשה ומסמכים מינהליים וכלכליים מעידים שהיא הייתה אישה עשירה מאוד ובעלת צוות בית גדול של פקידים ומשרתים. היא זכתה להיות מונצחת בפסל שהעניקו לה יועצי אסרחדון. הנצחה בפסל הייתה זכות השמורה למלכים. בנוסף, דמותה הוצגה ליד אסרחדון בלוח ברונזה שבו שניהם נראים זובחים לאלי אשור, ופסליה ניצבו ליד פסלי אסרחדון במקדשים. הנוהג באשור היה שפסלו של המלך ניצב לבד מול האל, או עם בניו הזכרים. היא שיפצה מקדשים והקדישה כתובות לאלים. השפעתה וכוחה היה רב. באחד המכתבים פנה אליה מושל בשם נאיד-מרדוך וביקש שהמלך ישלח לו חילות עזר. מכתב זה מצביע גם על מעורבותה הצבאית. במכתבים אחרים נכתב "אם המלך מוכשרת כמו אַדַפּה" (שהיה חכם מיתולוגי), ובמכתב אחר למלך כתב אחד הפקידים: "ההחלטה של אם המלך, אדוני, מכרעת כמו זו של האלים".
באחת הכתובות שהקדישה לאלים היא רמזה על תפקידה החשוב בהכתרת בנה למלך:
אסרחדון העדיף את בנו הצעיר אשורבניפל כיורש עצר על פני בנו הבכור שמש-שום-אוכין, שיועד להיות מלך המדינה הוואסלית בבל. העדפה זאת יצרה בעיות בחצר המלוכה. אסרחדון, שהיה חולה, סמך עליה שתעביר את השלטון באופן מסודר לבנו המועדף. כשאסרחדון מת, בשנת 669 לפנה"ס, היא מלאה את בקשתו בכך שהשביעה את תושבי הממלכה בשבועת נאמנות לאשורבניפל, בדומה לשבועה שהשביע סנחריב את אנשיו להבטחת שלטונו של אסרחדון. אין מידע נוסף עליה לאחר עלייתו של אשורבניפל לשלטון.
בשבועת הנאמנות שהשביעה נקיה-זכותו את תושבי הממלכה, מודגש תפקידה בשמירה על מעמדו של אשורבניפל:
מוצאה.
המידע היחיד הידוע על משפחתה הוא שהייתה לה אחות בשם אבי-רמי. תאריך לידתה ומותה אינו ידוע.
"נקיה" הוא שם בשפה שמית מערבית, שתורגם ל"זכותו" באכדית, שפירושו הוא טהורה/זכה. היא השתמשה לעיתים בשני השמות. בעקבות כך חוקרים שיערו שהיא לא הייתה ממוצא אשורי. אחת ההשערות הייתה שהשם נקיה מקורו בעברית.
נקיה נולדה כנראה בבבל, אבל ייתכן ומקורה של משפחתה הוא מאזור חרן. מקורה של השערה זאת הוא בשבר של תבליט מברונזה (נמצא עכשיו במוזיאון הלובר), שבו נקיה ניצבת מאחורי בנה המלך אסרחדון. היא מחזיקה מראה בידה השמאלית ושתיל בידה הימנית. מקור המוטיב של אחזקת המראה ביד הוא באזורי סוריה ואנטוליה, והוא הופיע כאן לראשונה באמנות האשורית. השערות נוספות הן שהיא אולי הייתה ממוצא ארמי או יהודי.
מכבי נחלת יצחק ת&quot;א
בג&quot;ץ אורון נגד יו&quot;ר הכנסת
בג"ץ 1030/99 אורון ואחרים נגד יו"ר הכנסת דן תיכון ואחרים ועוד 4 עתירות נוספות הן פסקי דין של בית המשפט העליון שבו נפסל תיקון שנעשה לחוק. זהו אחד ממספר מקרים בו בית המשפט העליון פסל חוק של הכנסת. במקרה זה מדובר על חקיקה שנועדה להכשיר מבחינה חוקית את ערוץ הרדיו שהיה ידוע כ"ערוץ 7" שפעל עד לאותו מועד בניגוד לדין - ללא רישיון וללא זיכיון שנדרשים לפי הדין. הכנסת הכשירה את תחנת הרדיו באמצעות תיקון לחוק הבזק, תשמ"ב – 1982 בג"ץ, בהרכב מורחב של תשעה שופטים, פסק כי התיקון לחוק בטל, היות שהוא פוגע בחופש העיסוק שמעוגן ב, ולא עומד בתנאי פיסקת ההגבלה שקבועה בחוק. כך נקבע שבבסיס חופש העיסוק מצוי חופש התחרות בין גורמים שונים, וכי יש להקפיד על עקרון השוויון בין המתחרים. עת השלטון מתערב בתחרות בדרך של הענקת טובת הנאה לאחד הגורמים ולא לאחרים – הוא מתערב בתחרות החופשית באופן שפוגע בחופש העיסוק.
רקע.
שידורי רדיו בישראל.
תחנות רדיו חוקיות בישראל הופעלו בעבר על ידי שני גורמים – רשות השידור וגלי צה"ל. תחנות רדיו אחרות שפעלו היו לא מורשות (כונו "פיראטיות"). בשנת 1990 נחקק חוק הרשות השנייה שנועד ליצור מסגרת חוקית למבקשים לשדר שידורי רדיו פרטיים-מסחריים. החוק קבע הסדר להענקת זיכיונות להפעלת תחנות רדיו אזוריות פרטיות ומסחריות, אך לא הוסדרה הפעלת תחנות רדיו ארציות פרטיות ומסחריות. עניין זה אמור היה לקבל מענה בטיוטת הצעת חוק שהוכנה על ידי הממשלה זמן קצר לפני שחוקק התיקון לחוק נשוא הבג"ץ הנדון. הדיון בטיוטת החוק נפסק כשביום 23.2.1999 נתקבל בכנסת התיקון לחוק הבזק.
הצורך בהסדרת שידורי הרדיו בישראל.
הסדרת תחום התקשורת האלקטרונית בארץ, כולל תחום שידורי הרדיו, נדרש היות שהתדרים בספקטרום האלקטרומגנטי, המדיום שדרכו מגיעים השידורים מהמשדר למאזינים, הם משאב ציבורי מוגבל. לאור זאת יש צורך בהועדה של התדרים (קביעת תחום מסוים של תדרים לשימוש מסוים) והקצאה (מתן אישור למשתמש מסוים) שלהם. בנוסף לכך, נדרשת הסדרה כדי להבטיח שיוקצו תדרים למשתמשים שונים כדי שמרב הדעות וההשקפות יבוטאו באמצעות המשאב הזה, וכדי למנוע מונופול בשוק הדעות כתוצאה משליטה הומוגנית בכלי התקשורת.
המסגרת הנורמטיבית להסדרת שידורי הרדיו הפרטיים.
תחום זה מוסדר בישראל בשני חוקים שונים המחייבים כל גורם המבקש להפעיל שידורי רדיו להיות בעל רישיון לכך וכן בעל זיכיון. כך [נוסח חדש], תשל"ב-1972 קובעת צורך בשני רישיונות על מנת להפעיל שידורי רדיו פרטיים – רישיון להפעלת תחנת רדיו ורישיון עבור המכשיר המשדר עצמו. במסגרת חוק זה גם נעשית הוועדה והקצאה של תדרים לשימושים שלהם הוועדו כדי שייעשה השימוש המיטבי במשאב הציבורי הזה. פקודת הטלגרף כוללת אם כן סמכות טכנית - מקצועית ולא עוסקת בתוכן של שידורי הרדיו.