בכמה מקורות קדומים מופיע הכתיב "עזזאל", ויש הסבורים כי הוא המקורי. כך סבור ישראל קנוהל, שטוען כי עזזאל/עזאזל הוא מעיקרו אלוהות מדברית זוטרה המזוהה עם הרוע ומנוגדת ליהוה, מקור הטוב ואדון הארץ הפורייה.
פרשנות נוספת למושג נגזרת מהמילים "עז" ו-"אזל" (שמשמעותה בארמית "הלך").
בערבית בהגיית עזל (عزل) בהוראת להסיר, לסלק, להפריד. פירוש זה מתקשר עם מנהג הרחקת העז המדברה לשם בידוד עם ישראל מן החטא אותו נושא בקרבו הקורבן.
באכדית, שימשה המילה שהגייתה: אסלו או אזלו (azlu/aslu) בצורה ספרותית, בהוראת צעיר הכבש, טלה. תיבת "אסלו" האכדית קרובה למילה הערבית בהגיית: עַ'זַאל (غزال) בהוראת צבי, לפיכך גזר הפרשן נפתלי הרץ טור-סיני כי עזאזל פירושו עז-בר, ובשעת שילוחו ביום הכיפורים נמסר השעיר למעשה לחברת עיזי הבר החיים פרא במדבר.
ביהדות.
בתנ"ך.
השם מופיע לראשונה ב, בתוך סדר העבודה של יום הכיפורים. אהרן הכהן מצווה להטיל גורל בין שני שעירים, אחד עולה כקרבן חטאת לה' והשני ; לאחר מכן, מכאן הביטוי להטלת אשם (שעיר לעזאזל) בעברית ובשפות אחרות.
במדרשים.
בספרות המדרשים של ימי הביניים מוזכר עזאל (שמחזאי ועזאל) כשם אחד המלאכים הנופלים שמרד (הוא ירד לארץ ופיתה נשים) ולא הסכים לחזור, בניגוד לחברו שמחזאי שחזר בתשובה ונותר תלוי הפוך בין שמיים וארץ. עזאל הוא המלאך שלימד את הנשים להתייפות ולענוד תכשיטים ואת הגברים ייצור נשק וטכנולוגיה . בילקוט שמעוני מוצע ההסבר שבשל הישארות עזאל בארץ בחברת בני האדם מקריבים היהודים ביום הכיפורים: "אייל אחד לה' שייכפר על ישראל, ואייל אחד לעזאל הנמצא בעולם בכדי שייסבול עוונותיהם של ישראל והוא עזאזל שבתורה"
לפי מדרשים מסוימים עזאל הגדיל לחטוא ושכב גם עם גברים ילדים ובעלי חיים. זיווגי הכלאיים שנוצרו כתוצאה מכך יחד עם הנפילים שמרדו בה' ושאר החטאים (גם של בני האדם שאינם מפורטים) לא מצאו חן בעיני ה' והוא החליט להשמיד את הארץ במבול. עזאל הורד מדרגתו, שמו שונה לעזאזל והוא נכלא במערה.
בספרים החיצוניים.
ספר חנוך.
על פי ספר חנוך א', העולם כולו הושחת על ידי המעשים שלימד עזזאל(/עזאל) (לא עזאזל), שלו יש לייחס כל עוון. על פי חנוך א', עזאזל הוא מבני האלוהים המופעים בספר בראשית: . הוא שלימד את בני האדם לייצר נשק וקוסמטיקה. בעקבות גלוי הסודות השמימיים בני האדם הושחתו וסרו מדרך הישר. האלוהים ביקש מרפאל לקשור את עזאזל להשליך אותו לתוך פתח במדבר (דודאל) ולכסות אותו באבנים משוננות ואפילה, שם ישכון לעולם ופניו לא יראו אור. סיפור זה מופיע גם בספר טוביה, אך לאשמדאי.
בספר חנוך ג', עזאזל הוא אחד משלושה מלאכים: עזה, עוזה ועזאזל, שהתנגדו למינויו של חנוך לדרגה הגבוהה של מטטרון.
חזון אחרית הימים של אברהם.
בספר חזון אחרית הימים של אברהם, (אחד מהספרים החיצוניים לתנ"ך) מופיע עזאזל כשמו של העיט בברית בין הבתרים: . בסיפור החיצוני מתקיים דו-שיח בין אברהם לעיט. לאחר מכן האלוהים נוזף בעיט ואומר לו שמקום אברהם הוא בגן עדן ואילו מקומו שלו על הארץ בעקבות חטאיו.
בפרק כ"ג ז, מתואר עזאזל כבעל 7 ראשים, 14 פרצופים, רגלי וידי אדם ועל גבו שש כנפיים מימין ושש כנפיים משמאל.
באסלאם.
עזאזל מופיע בקוראן בסורת הכוכב - סורת א-נג'ם (סורה 53). בפסוקים 19-20 מופיעים שמות של שלוש אלילות שנחשבו בתקופת הג'היליה כבנותיו של אללה - עוזא, אללאת, ומנאת. פולחן אלילות אלה מופיע גם אצל הנבטים. הקוראן יוצא כנגד הסגידה להן.
בסורת הפרה בפסוק 102 מסופר על שני מלאכים שירדו לארץ, לימדו את האנשים כשפים, והפרידו בין הבעלים לנשותיהם - הארות ומארות. מספר פרשנים מזהים את השניים עם שמחזאי ועזאל.
המונח בימינו.
בעברית מודרנית, המילה עזאזל נמצאת בשימוש בקללה: "לך לעזאזל" שמשמעותה דומה לביטוי "לך לגיהנום". אמירת "לעזאזל" סתם, ללא הפנייה למישהו מסוים, בדרך כלל משקפת מצב של כעס או תסכול.
המשורר חיים נחמן ביאליק, שנתבע לדין לאחר שאמר לצעיר (שהעיר לו על כך שהוא מדבר יידיש בתל אביב) שילך לעזאזל, התייחס בכתב הגנתו להבדל בין משמעות המילה בעברית המודרנית למשמעותה המקורית, לדעתו: "אפשר שהמלה חריפה קצת לפי הפירוש הרגיל של מילה זו בשוק, אבל לפי פירושה המדויק והאמיתי הוא שם הר במדבר, לא רחוק מירושלים מהלך שתיים שלוש שעות במדבר יהודה. והמקום הזה, לדעתי, די מכובד לטיול בשביל אותו האיש".
יוליסס גראנט
אנחווי
אַנחְווֵי (בסינית: 安徽, בפין-יין: Ānhuì - IPA: [ánxwéi]) הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין. שטחו של המחוז הוא 140,200 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת בכ-61 מיליון נפש. בירת המחוז היא העיר חֶפֵיי (合肥/Héféi). בדומה למרבית המחוזות במזרח סין, הוא מאוכלס רובו ככולו על ידי בני ההאן.
בדרומו של המחוז נמצא ההר חְװַאנְגְשַׁאן (בתרגום חופשי: ההר הצהוב), אחד מאתרי התיירות הפופולריים בסין ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה.
מחוז אנחווי נוצר במאה ה-17, עד אז לא היה זה מושג ברור, אלא צפון אנחווי היה חלק ממישור סין הצפוני, ביחד עם מחוז חנאן של ימינו, מרכז אנחווי, רוכז ברובו על גדת נהר הוי הי, מבחינת אוכלוסייה וצפיפות, דרום אנחווי, ביחד עם היאנגצה היה מחובר יותר לחוביי ולדרום מחוז ג'יאנגסו מבחינה תרבותית. עד שלבסוף, גבעות דרום אנחווי הפכו למקום תרבותי ייחודי ומובחן משלהם.
בתקופת המדינות הלוחמות, שֻוצֻ'ון (כיום: שו) הפכה להיות מרכז בצ'ו, לאחר שנכבשה על ידי צ'ין.
רעידת האדמה בקשמיר (2005)
רעידת האדמה בקשמיר התרחשה ב-8:50:38 בבוקר לפי שעון פקיסטן ב-8 באוקטובר 2005 במחוז קשמיר בפקיסטן. הרעש גרם למותם של כ־80,000 אנשים ולכשלושה מיליון מחוסרי בית.
הקושי להגיע לכפרים הנידחים (גם שלושה שבועות לאחר הרעידה היו כפרים שלא הגיעו מהם אפילו דיווחים ראשוניים) כמו גם ההתקררות של האזור שנמצא על מורדות ההימלאיה לקראת החורף הקשו מאוד על הניצולים. העיירה בלקוט בה התגוררו כ-30 אלף תושבים נפגעה קשה וכ-90% מהבתים נהרסו.
רעידת האדמה.
רעידת האדמה גרמה נזק רב בצפון פקיסטן ופגעה גם באפגניסטן וצפון הודו.
לפי השירות הגאולוגי של ארצות הברית, עצמת הרעידה הוא 7.7 בסולם מגניטודה לפי מומנט. רעידה זו הייתה הרעידה החזקה ביותר בתת-היבשת ההודית משנת 1937.
קשמיר נמצאת בחיבור שבין הלוחות הטקטוניים האסיתיים וההודים שהחל להיווצר בהימליה לפני כ-50 מיליון שנים ועדיין ממשיך להגביה את הרי ההימלאיה בכ-5 מ"מ לשנה.
רעידות משניות.
לאחר רעידת האדמה החזקה, התרחשו רעידות משניות רבות באזור. 19 מהן בעצמה של יותר מ-5 בסולם מגניטודה לפי מומנט ב-18 השעות שלאחר הרעידה המקורית. (הרשימה המלאה)
השפעות פוליטיות.
לעובדה כי הרעידה התרחשה באזור קשמיר שהוא אזור שישנה מחלוקת לגביו בין הודו לפקיסטן נודעו השפעות לא מעטות. הודו שלחה סיוע רב לפקיסטן (למרות שהתקשתה לסייע לאזורים שנפגעו בתחומה) והאסון אף הביא לחידוש שיחות לא רשמיות לגבי עתיד החבל (לאחר ששנתיים קודם לכן התפוצץ תהליך השלום בין המדינות). למרות שהתיאום בין המדינות לוקה בחסר, הרי הלחץ על הממשלות משני צידי הגבול הביא להפשרה משמעותית ביחסים.
השפעות צדדיות יותר של הרעידה היו הסכמה לסיוע של פקיסטן מישראל ככל הנראה בעקבות כינון יחסים בלתי רשמיים ביניהן שהחלו כמה חודשים לפני הרעידה, וכן מותם של רבים מלוחמי אל-קאעידה שהסתתרו בגבול פקיסטן־אפגניסטן.
רעידת האדמה
רעידת האדמה בקשמיר
התעמלות מכשירים
התעמלות מכשירים היא אחד מענפי ההתעמלות. זהו ספורט אולימפי בו מתחרים בנפרד גברים ונשים. חוקת הענף, והחלטות רשמיות אחרות נקבעות על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות (Federation Internationale de Gymnastique, בראשי תבות FIG). הענף נחשב לאחד משלושת הענפים האולימפיים החשובים, לצד האתלטיקה והשחייה.
הגברים מתחרים בשישה מכשירים: קרקע, סוס סמוכות, טבעות, קפיצות, מקבילים ומתח, נשים מתחרות בארבעה מכשירים: קפיצות, מקבילים מדורגים, קורה וקרקע. כן נערכות תחרויות קרב-רב, בהן מתחרים המתעמלים בכל המכשירים ומדורגים על פי הניקוד המצטבר שלהם, ותחרויות קבוצתיות, בהן מכל קבוצה או נבחרת מתחרה מתעמל אחד על כל מכשיר.
היסטוריה.
ההתעמלות כשיטה לאימון גופני או אימון צבאי רווחה כבר ביוון העתיקה והיא נזכרת בכתביהם של הומרוס, אריסטו ואפלטון.
הגרסה המודרנית של התעמלות המכשירים החלה להתפתח בגרמניה ובצ'כוסלובקיה בראשית המאה ה-19. פרידריך לודוויג יאן, שפעל בברלין באותה תקופה, ונחשב לאבי ההתעמלות, המציא מכשירים המהווים מאז חלק בלתי נפרד מהענף - המקבילים והמתח. ב-1881 נוסדה הפדרציה הבינלאומית להתעמלות. באותה העת היו חברות בה רק בלגיה, הולנד וצרפת, והיא נקראה הפדרציה האירופית להתעמלות. רק ב-1921 הצטרפו אליה מדינות מחוץ לאירופה, והיא שינתה את שמה בהתאם.
התעמלות המכשירים הייתה חלק מהתוכנית האולימפית מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה 1896. תחילה תחרויות ההתעמלות במשחקים כללו גברים בלבד ומאוחר יותר באולימפיאדת אמסטרדם 1928, נוספו תחרויות הנשים. אליפות העולם הראשונה בהתעמלות מכשירים נערכה בשנת 1903 בבלגיה.
מכשירים.
מכשירים לשני המגדרים בתחרויות.
קרקע.