החלל התת-עכבישי (Spatium subarachnoideum; Spatium leptomeningeum) הוא חלל של ממש בין הקרום העכבישי לקרום העדין. החלל מכיל סיבים עדינים, היוצרים מבנה ספוגי המכיל את הנוזל המוחי שדרתי. החלל הדק מקיף את שטח הפנים של המוח ומתרחב כאשר הקרום העכבישי והקרום העדין מתרחקים זה מזה. האזורים הרחבים של החלל מכונים בריכות (Cisterna, בלטינית: מאגר).
יוסי ביירלינג
יוּסי ביירלינג (שוודית: Johan Jonatan "Jussi" Björling; 5 בפברואר 1911 - 9 בספטמבר 1960) היה זמר טנור שוודי ואחד מזמרי האופרה החשובים ביותר במאה ה-20. ביירלינג היה אחד הטנורים הלא-לטיניים הבודדים שהתחרו בעליונות האיטלקית בעולם האופרה של תקופתו.
חייו.
ביירלינג נולד בבורלניה שבדלארנה. אביו, דויד, ווקאליסט מוכשר, לימד אותו שירה והופעתו הפומבית הראשונה נערכה כשהיה בן ארבע, עם רביעיית הגברים של ביירלינג. הקבוצה הופיעה בקונצרטים ברחבי שוודיה וארצות הברית במשך אחת-עשרה שנים וחצי.
ביירלינג הופיע לראשונה כזמר אופרה מקצועי בתפקיד המשני "מדליק הפנסים" ב"מאנון לסקו", באופרה המלכותית השוודית בסטוקהולם, בשנת 1930. בהמשך לכך באו הדמויות דון אוטאביו בדון ג'ובאני של מוצרט, ארנולדו ב"וילהלם טל" ואלמוויווה בהספר מסביליה, שתיהן של רוסיני. אלה הובילו להזמנות להופיע באירופה ובארצות הברית. ביירלינג הופיע לראשונה בקונצרט באמריקה בשנת 1937, בקרנגי הול; כעבור שנה הופיע לראשונה במטרופוליטן אופרה בתפקיד רודולפו ב"לה בוהם" של פוצ'יני.
ביירלינג התקדם בשנות ה-40' וה-50' למעמד של אחד הזמרים הראשיים במטרופוליטן אופרה (עם הפסקה בשנות מלחמת העולם השנייה). הוא שר במספר רב של תפקידי טנור חשובים באופרות ברפרטואר הצרפתי והאיטלקי, ביניהן "הטרובדור", "ריגולטו", "אאידה", "נשף המסכות", "ליצנים", "אבירות כפרית", "פאוסט", "רומיאו ויוליה", "לה בוהם", "טוסקה" ו"מאנון לסקו". רבות מהקלטותיו לתפקידים אלה נחשבות עדיין כטובות יותר מכפי שהשיג כל טנור שהוא ברפרטואר הזה. בדצמבר 1940 הזמין אותו ארטורו טוסקניני לשיר את תפקיד הטנור במיסה סולמניס של בטהובן בניו יורק, ביצוע שהקלטה שלו עודנה בנמצא. כמו כן הופיע ברקוויאם של ורדי בניצוח טוסקניני בשנת 1939 בלוצרן, שווייץ, ובנובמבר 1940 בניו יורק. ביירלינג שר את תפקיד מריו בהקלטת הסטריאו המלאה של "טוסקה" בשנת 1957, הקלטה של חברת RCA ויקטור ברומא בניצוחו של אריך ליינסדורף. הוא קיבל את פרס גראמי לשנת 1959 על ביצוע קלאסי מצטיין - סולן ווקאלי (עם תזמורת או בלעדיה) על תקליטו "ביירלינג באופרה".
בשנת 1956 הופיע בפרק של האנתולוגיה הטלוויזיונית "חלון ראווה למפיקים" של NBC. הפרק היה אחת משתי תוכניות בשם "פסטיבל מוזיקה" בהנחיית צ'ארלס לוטון. ביירלינג מופיע שם עם הסופרן רנאטה טבאלדי בשתי אריות מתוך "לה בוהם". שתי תוכניות "פסטיבל מוזיקה" ששודרו במקורן בצבע, יצאו מאז בקינסקופ שחור-לבן על DVD.
ביירלינג זכה להערכה רבה על המוזיקליות הטבועה בו ועל הטכניקה שלו, חסרת המאמץ לכאורה. יכולת המשחק המוגבלת שלו נחשבה כנקודת התורפה העיקרית שלו. הוא נודע כ"קארוזו השוודי". בנו, רולף, טנור מצליח בזכות עצמו (אם כי לא ברמתו של אביו) ונכדו, ריימונד, ירשו את ה"צליל".
בביוגרפיה שכתבה אלמנתו, אנה-ליסה ביירלינג, לצד אנדרו פרקש, מתואר ביירלינג כאיש משפחה אוהב ועמית נדיב. עם זאת, אנה-ליזה אינה מתכחשת להשפעה ההרסנית של האלכוהוליזם על בעלה.
ב-15 במרץ 1960 עבר ביירלינג התקף לב לפני הופעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. אף על פי כן, לא ביטל את הופעתו ושר אותו לילה. הוא מת מבעיות לב כעבור חצי שנה בשוודיה, בגיל ארבעים ותשע.
שמו נקשר כיום במלגת המוזיקה היוקרתית על שם יוסי ביירלינג של מכללת גוסטבוס אדולפוס, מינסוטה.
ארכיון המכיל כמעט את כל הופעותיו המוקלטות של ביירלינג, תצלומיו, מכתביו, תוכניות מרסיטלים ואופרות שהופיע בהם, ביקורות, הספדים ושאר פריטים הקשורים בקריירה שלו, נמצא בבית ספר ג'ייקובס למוזיקה באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, אינדיאנה.
תיאודורוס פאפאלוקאס
תיאודורוס "תיאו" פאפאלוקאס (ביוונית: Θεόδωρος "Τεό" Παπαλουκάς; נולד ב-8 במאי 1977) הוא כדורסלן עבר יווני. פאפאלוקאס, המתנשא לגובה של 2.00 מ' שיחק בעמדת הרכז. הוא נחשב לאחד הכדורסלנים הטובים באירופה בכל הזמנים, למנהל משחק מצטיין ולבעל ראיית משחק יוצאת דופן. בשנת 2006 נבחר על ידי פיב"א אירופה לשחקן השנה. הוא מחזיק בשיאי האסיסטים והחטיפות של היורוליג, וב-2008 בחרה בו יול"ב לאחד מ-35 שחקני היורוליג הטובים בכל הזמנים.
הקריירה.
פאפאלוקאס נולד באתונה, והחל לשחק במועדון אתניקוס אלינורוסון בעירו. בהמשך נדד בין קבוצות קטנות - אמפלוקיפי (1995) דפני (1997) ופאניוניוס (1999). עונת הייתה עונת הפריצה שלו. הוא נבחר לשחקן המצטיין בליגה היוונית באותה עונה, זומן לראשונה לנבחרת, ובסיום העונה חתם לראשונה במועדון גדול גם בקנה מידה אירופי, אולימפיאקוס פיראוס. הוא לא הצליח לשחזר את יכולותיו במועדון זה, ואף שהוחתם ל-4 שנים, שוחרר כעבור עונה אחת בלבד.
בשנת 2002 עבר פאפאלוקאס לצסק"א מוסקבה. הוא זכה עם הקבוצה באליפות רוסיה 6 פעמים, בין השנים 2003 ל-2008, והגיע עמה למעמד הפיינל פור של היורוליג 6 פעמים ברציפות, החל משנת 2003. בפיינל פור של 2006, בו זכתה צסק"א, הציג יכולת גבוהה הן במשחק חצי הגמר נגד ברצלונה והן במשחק הגמר נגד מכבי תל אביב, ונבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור. הישג זה נחשב יוצא דופן, בהתחשב בכך שהיה הרכז המחליף של הקבוצה, ולא הרכז הפותח. באותה עונה נבחר פאפאלוקאס גם לחמישיית העונה של היורוליג. הוא חתם על חוזה לשחק בצסק"א עד 2009, אך לאחר עונה חלשה הותר חוזהו בקיץ 2008, והוא שב לאולימפיאקוס.
ב-13 באוגוסט 2011 חתם פאפאלוקאס במכבי תל אביב. במכבי מיעט פאפאלוקאס לשחק, והיו אף שהגדירו את עונתו בתל אביב כמשפילה ומבזה את אחד השחקנים הגדולים בכדורסל האירופאי.
בנובמבר 2012 חתם שוב בצסק"א מוסקבה שגם שם מיעט לשחק, ובסוף העונה פרש מכדורסל.
בנבחרת יוון.
פאפאלוקאס חבר בסגל נבחרת יוון מאז 2001. הוא שיחק במסגרתה בכל אליפויות אירופה שנערכו מאז. באליפות שנערכה ב-2005 הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב ואף נבחר לחמישיית הטורניר. גם באליפות העולם שנערכה ב-2006, ובה זכתה יוון במדליית הכסף, נבחר פאפאלוקאס לחמישיית הטורניר, לצד שחקני ליגת ה-NBA פאו גאסול, חורחה גרבחוסה, כרמלו אנתוני ומאנו ג'ינובילי.
גליצראלדהיד
גליצראלדהיד הוא חד-סוכר, שנוסחתו C3H6O3. החומר מתקבל בחמצון של גליצרול כך שקבוצת כוהל אחת הופכת לאלדהיד ונוצר אלדוז. גליצראלדהיד הוא מוצק גבישי שטעמו מתוק.
המולקולה כיראלית כאשר פחמן 2 בשרשרת הוא המרכז הכיראלי. גליצראלדהיד משמשת כדגם לסיווג אננטיומרים D וL של פחמימות כאשר המופע הטבעי של גליצראלדהיד ( שהוא אננטיומר R) יסומל באות D, ואילו האננטיומר שלה יסומל באות L. לכל מולקולת סוכר קובעים את הקונפורמציה מהשוואת מיקום קבוצת הOH של פחמן 2 בהיטל פישר לזה שבגליצראלדהיד.
מאסה קריטית
צ'יט
צ'יט (מאנגלית: מעשה רמאות) הוא ביטוי רווח בתחום משחקי המחשב, המתייחס לפריצה של חוקי המשחק הרגילים, בדרך כלל לטובת השחקן או מתן רמזים שיאפשרו לשחקן להמשיך מנקודה בה הוא "תקוע". צ'יטים עשויים לאפשר לשחקן התקדמות מהירה במשחק, שרידות גבוהה במיוחד, וכן הלאה.
היסטוריה.
כמעט בד בבד עם התפתחות משחקי המחשב הופיעו גם הצ'יטים. בתחילה הם הופיעו כאמצעי עזר עבור בודקי המשחקים, על מנת להקל על תהליך הבדיקה שכלל גם משחק ממושך, מה שאיפשר במשחקים מסוימים גם לשחקנים ביתיים להפעיל אותם, אם ידעו כיצד (באמצעי כמו קוד מיוחד המוכנס במהלך המשחק וכדומה).
במחשבים האישיים הראשונים, כמו ספקטרום סינקלייר, קומודור 64, ואחרים, אוחסנו הנתונים בזיכרון המחשב בצורתם המספרית, מה שאפשר לשחקנים לגשת לזיכרון (באמצעי כמו פקודת הבייסיק POKE), וכך להשפיע על הערכים הרלוונטיים על מנת להשיג יכולות כמו כמות אינסופית של תחמושת או חיים בלתי מוגבלים. במהרה, החלו מגזינים שעסקו בנושא לפרסם רשימות של צ'יטים כאלה. עם זאת, לא תמיד הייתה הגישה כלפי הצ'טים אוהדת. לדוגמה, המגזין Amiga Power נקט עמדה מוצהרת כנגד תופעת הצ'יטים, בטענה שהדבר נוגד את ההגינות של המשחק.
עם התקדמות המחשבים ושוק משחקי המחשב הפסיקו הצ'יטים שהשתמשו בגישה ישירה לזיכרון להועיל. החל משנות ה-90 משמשים בעיקר צ'יטים משני סוגים: כאלה שהובנו בתוך המשחק על ידי המפתחים ("Cheat codes"), וכאלה המשתמשים בתוכנה חיצונית על מנת להשפיע על נתוני המשחק ("Trainers").
צ'יטים נפוצים.
למרות שההיצע הרחב של המשחקים מאפשר צ'יטים כמעט מכל סוג הניתן להעלות על הדעת, קיימים כמה סוגים רווחים: במשחקי מחשב מבוססי פלטפורמה או ירי בגוף ראשון נפוצים צ'יטים המאפשרים אי-פגיעות (God-Mode), אי-נראות על ידי האויבים, מעבר דרך קירות, וציוד בלתי מוגבל. במשחקי מחשב שעיקרם ניהול או אסטרטגיה בדרך כלל יאפשרו צ'יטים להשיג משאבים ולחזק את היחידות שעומדות לרשות השחקן. במשחקי מחשב רבים קיימות גם "ביצי פסחא", שמטרתן לגוון את סביבת המשחק אך בדרך כלל לא יקדמו את השחקן ולכן אינן נחשבות כצ'יט.
היחס לצ'יטים.