ב-2011 ו-2012 זכתה אנרי פעמיים ברציפות בליגת האלופות עם ליון, לאחר ניצחונות בגמרים על טורבינה פוטסדאם ופרנקפורט, בהתאמה. למרות הצלחתה הרבה בליון, אנרי כמעט ולא זומנה לסגל הנבחרת, ושיחקה רק שני משחקים בינלאומיים בין 2011 ל-2013. אף על פי כן, לאחר החלפתו של מאמן הנבחרת, ברונו ביני בספטמבר 2013, היא כבר תפסה מקום קבוע בהרכב הראשון של הנבחרת.
אל גביע העולם שנערך בקנדה ב-2015 הגיעה צרפת כאחת הפייבוריטיות לזכייה בטורניר. בשלב הבתים של הגביע, הייתה אנרי אחת מהשחקניות הבולטות בנבחרת, ואף נבחרה למצטיינת משחק הניצחון על , בו היא כבשה את השער האחרון. לאחר שעברו את קוריאה הדרומית בשלב שמינית הגמר, הודחו הצרפתיות ברבע הגמר על ידי גרמניה. בסיום הטורניר ולמרות הדחתה המוקדמת יחסית, זכתה אנרי בפרס כדור הכסף, המוענק לשחקנית השנייה בטיבה במונדיאל ואף נבחרת להרכב הטורניר.
זמן קצר לאחר תחרות גביע העולם, נכללה אנרי ברשימת שלוש המועמדות הסופיות לפרס כדורגלנית השנה של אופ"א, לצידן של סליה סאסיץ' וג'ניפר מרוז'אן הגרמניות. בעקבות מועמדותה היא הפכה לכדורגלנית הצרפתייה הראשונה אי פעם שמגיעה לשלב שלוש האחרונות בפרס זה. למרות זאת, סיימה אנרי רק במקום השני, לאחר שקיבלה ארבע נקודות בהצבעה הסופית.
מהא שיברטרי
ת'ורסטיין פאלסון
ת'ורסטיין פאלסון (באיסלנדית: Þorsteinn Pálsson; נולד ב-29 באוקטובר 1947) היה ראש ממשלת איסלנד בין יולי 1987 לספטמבר 1988. בשנים 1991-1983 הוא כיהן גם כיו"ר מפלגת העצמאות (מפלגת ימין). פאלסון נשוי למשפטנית ואב לשלושה.
ביוגרפיה.
פאלסון למד במכללה המסחרית של איסלנד (גימנסיה פרטית) ובהמשך קיבל השכלה משפטית באוניברסיטת איסלנד. עוד לפני סיום לימודיו האקדמאיים ב-1974, הוא עבד ככתב בעיתון השמרני "מורגונבלאדיד", ואילו אחר כך היה העורך הראשי של העיתון "ויסיר". בשנים 1987-1979 פאלסון עמד בראש התאחדות אנשי העסקים של איסלנד.
בבחירות הכלליות שנערכו באפריל 1983, פאלסון נבחר לראשונה לאלת'ינגי (פרלמנט) מטעם מפלגת העצמאות הימנית במחוז הדרום (אחד מששת מחוזות הבחירה במדינה). למרות שמפלגתו הייתה הגדולה ביותר בבית הנבחרים, הוא לא נבחר לראש הממשלה, אך מפלגת העצמאות נכנסה לממשלתו הראשונה של סטינגרימור הרמנסון — יו"ר המפלגה הפרוגרסיבית (מרכז-ימין). פאלסון לא כיהן כשר בממשלה עד 1985. בנובמבר 1983 הוא נבחר לתפקיד יו"ר מפלגת העצמאות.
בשנים 1987-1985 פאלסון היה שר האוצר ושר רשות הסטטיסטיקה בממשלתו של הרמאנסון. בחודשים האחרונים לכהונתה של ממשלה זו ב-1987, פאלסון כיהן במקביל גם כשר התעשייה.
מיולי 1987 עד ספטמבר 1988 פאלסון כיהן כראש הממשלה, אחרי שבבחירות שנערכו באפריל 1987 מפלגתו נותרה הגדולה ביותר באלת'ינגי. עם זאת, מפלגת העצמאות איבדה שלושה מושבים ופאלסון הקים קואליציה רחבה, שכללה שלוש מפלגות נוספות — שתיים מהן מהשמאל.
בספטמבר 1988 שותפותיה הקואליציוניות של מפלגת העצמאות הפילו את ממשלתו של פאלסון ומנהיג הפרוגרסיבים, הרמאנסון, הקים ממשלת שמאל-מרכז בלי השותפה הימנית הבכירה. מפלגתו של פאלסון נותרה גם מחוץ לממשלתו השלישית של הרמאנסון, שהוקמה עם צירופה של מפלגת האזרחים הימנית-פופוליסטית לקואליציית השמאל-מרכז ב-1989.
במרץ 1991 פאלסון הפסיד את תפקיד יו"ר מפלגת העצמאות למי שכיהן כסגנו והיה גם ראש עיריית רייקיאוויק — דוד אודסון. בבחירות הכלליות שנערכו באפריל של אותה שנה, מפלגת העצמאות הגדילה את כוחה באלת'ינגי. בשנים 1999-1991 פאלסון כיהן כשר הדיג ושר המשפטים והכנסייה בשתי ממשלותיו הראשונות (מתוך ארבע) של אודסון.
במאי 1999 פאלסון סיים את הקריירה הפוליטית שלו. בהמשך הוא מונה לשגרירהּ של איסלנד בבריטניה, ואילו מאוחר יותר בדנמרק. בשנים 2009-2006 פאלסון היה העורך הראשי של העיתון הנפוץ ביותר באיסלנד — החינמון "פרטאבלאדיד".
נפתלי חיים הורוביץ
צבי הלוי
צבי צימרמן הלוי (1 ביוני 1913 - 18 במאי 1968 (ל"ג בעומר תשכ"ח) היה מלחין, ונמנה עם מורי המוזיקה בצפון הארץ בתקופת המנדט הבריטי.
ילדות.
צבי הלוי נולד בצ'כיה בשנת 1913 לשלמה וחיה צימרמן. משפחת הלוי הייתה משפחה דתית, ובבית הוריו ינק צבי הלוי מזמירות וממנגינות חסידים, שאותם זימר אבי המשפחה, שלמה, ביחד עם בניו.
את ראשית השכלתו קיבל הלוי בתלמוד תורה, וכשגדל, נשלח לישיבת טשנר, ולמד אצל הגאון מבריסק. הוריו הועידו אותו לרבנות, אך הוא הכין את עצמו לבחינות הבגרות הכלליות כדי להגשים את חלומו המוזיקלי והתקבל לאקדמיה למוזיקה בברנו אשר בצ'כיה.
העלייה לארץ.
כבר בגיל צעיר האמין ברעיון הציוני והחליט לעלות לארץ ישראל. הוא ויתר על עולם ההשכלה המוזיקלית, עזב את האקדמיה והצטרף לתנועת "תורה ועבודה", עמה עלה ארצה בשנת תרצ"ו 1936 במסגרת העלייה החמישית.
את ראשית דרכו בארץ עשה בפתח תקווה בעבודה חקלאית ובסלילת כבישים, אך חש שזהו לא יעודו, והגיע לירושלים. בירושלים מצא עבודה במוזיקה וניצח על מקהלת הפועל המזרחי,
שם הוא הכיר את אשתו, רחל ראם, בתו של הרב אליהו ראם. נולדה לזוג בת - תמר (לעיתים היה צבי הלוי משתמש בפסבדונים "אביתמר"). בשנת 1944 עברו ל"קריית עמל" לימים קריית טבעון. שם לימד הלוי מוזיקה במושב שדה יעקב הסמוך, ובבית הספר לילדי עובדים בקרית עמל. כמו כן שימש חזן בבית הכנסת של היישוב וכן לימד בני 13 לבר המצווה.
פעילותו החינוכית.
בתחילת שנות החמישים עבר הלוי ללמד מוזיקה בחיפה בבית הספר הדתי "מוריה" ובגמנסיה "ביאליק". צבי הלוי היה צנוע בהליכותיו, ובעל שליטה עשירה בלשון העברית והיה חבר פעיל ב"ברית העברית העולמית" וכן פעל במבצע "הנחלת הלשון" בראשית שנות החמישים. לבנוסף לשיריו המולחנים, אף שלח ידו בכתיבה. את יצירותיו כתב בעיקר בעברית וכן מספר שירים ביידיש שהייתה שגורה על לשונו.
בשנת 1955 יצא הלוי לשליחות בת שנה בדרום אפריקה כשליח הפדרציה הציונית, שם לימד עברית ומסורת את ילדי הקהילה היהודית ושימש חזן בבית הכנסת הגדול של יוהנסבורג. עם חזרתו לארץ עברה המשפחה להתגורר בחיפה והוא חזר ללמד מוזיקה בבתי הספר בחיפה: "עציון", "כרמל", "ביאליק", ו"מעלה הכרמל".בבתי הספר הוא לימד משירי הקודש ומשירי ארץ ישראל. ולצורכי ההוראה אותה ראה כמלכת קודש, הלחין מנגינות לפסוקים, לתפילה, לחג ומועד ובעיקר לטקסים ולאירועים מיוחדים בבתי הספר.
בשנת 1963 יצא שוב לשנת שליחות והפעם לרגנסבורג אשר בגרמניה, שם שימש חזן בקהילת ניצולי שואה. רוב משפחתו של הלוי נספתה בשואה, ועל כן המפגש עם קהילה זו הותיר בו רושם רב.
ההוראה ולימוד המוזיקה.
את כישרונו המוזיקלי הרב הוכיח בעיקר בארגון ובהעמדת מופעים רבי רושם בבתי הספר השונים בחיפה אליהם הוזמן במיוחד למטרה זאת. הלוי היה ידוע בחיפה כמארגן טקסי הבאת הביכורים לחג שבועות. שמו של הלוי הלך לפניו כמנצח על מקהלות בתי הספר אותן הוביל ל"כנסי המקהלות" המחוזיים אל המקומות הראשונים.
אחד מרעיונותיו המקורים היה להלחין "שיר של יום" לפתיחת יום הלימודים בבית הספר. הוא הלחין מספר לחנים ל"שיר של יום", השירים הושרו בפי התלמידים מדי יום.
בשל מצב כלכלי קשה, לא היה לצבי הלוי פסנתר במשך שנים, ועל כן היה מפזם את פרי יצירותיו, שר ורושם את התווים, ולעיתים היה נשאר שעות רבות בבית הספר בו לימד, על מנת לסיים הלחנה של שיריו.
שיריו קובצו בחוברות "לילדי", "לילד מזמור" ו"שיר מזמור".
פטירתו.
בגיל 55 נפטר צבי הלוי מהתקף לב בביתו.
בעזבונו נמצאו רשימות מוזיקליות רבות, שירים ולחנים שרובם אינם מוכרים לציבור הרחב.
אברהם רוכלי
אברהם רוכלי (נולד ב-1931) הוא איש חינוך ישראלי. בין היתר, שימש ראש מכללת לוינסקי לחינוך, כיהן כחבר המועצה להשכלה גבוהה וכיו"ר ועדת השלוחות של המועצה להשכלה גבוהה ואף שימש מחזיק תיק החינוך ויו"ר ועדת החינוך במועצת רמת השרון.
במסגרת פעילותו במועצה להשכלה גבוהה ובמכללת לוינסקי קידם את הנגישות להשכלה גבוהה, עמל על פיתוח המכללות בישראל ותרם לאקדמיזציה של הכשרת המורים בישראל.
נעוריו, השכלה ותפקידו כשליח הסוכנות.
אברהם רוכלי נולד בחיפה בשנת 1931. בילדותו למד בבית הספר "חוגים" בהדר הכרמל והיה חבר בתנועת הנוער השומר הצעיר. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר "חוגים" עבר ללמוד ולהתחנך במוסד החינוכי במשמר העמק – בית הספר התיכון של בני קיבוצי השומר הצעיר.
היה חבר קיבוץ הראל, עד שנת 1955, אז התפרק הראל לזמן מה, בגלל מחלוקת בין תומכי תנועות שונות, עבר לקיבוץ דליה.
בין השנים 1956 ו-1958 שימש כשליח של תנועת השומר הצעיר בארגנטינה, שם עסק בחינוך והכשרת עליה לארץ. עם שובו ארצה נשא לאשה את בת זוגו, דליה לבית אגוזי, ילידת חדרה וחברת קיבוץ מזרע, אותה הכיר בפעילויות של השומר הצעיר. השניים התגוררו בקיבוץ דליה ועסקו בחינוך והוראה בבית הספר האזורי "הרי אפרים".
בין השנים 1968 ו- 1974 שימש שליח של הסוכנות היהודית במקסיקו, וניהל את בית הספר היהודי "הר סיני". במקביל כתב את עבודת הדוקטורט שלו העוסקת בחקר מדיניות החינוך וקיבל תואר שלישי. תחום ההוראה והמחקר שלו: תולדות היישוב היהודי בא"י, בעיקר בתקופת המנדט והמאבק לעצמאות.
מכללת לוינסקי לחינוך.