בתחילת הקריירה יו א אין הצטלם בפרסומות. בשנת 2006 הוא הצטלם בסרט Boys of Tomorrow. על תפקיד זה הוא זכה בפרס בפסטיבל קולנוע בדרום קוריאה. סרט זה הוצג בפסטיבל לוקרנו. בהמשך הוא השתתף במספר סרטים אך ההצלחה הגדולה הגיע בסרט Sungkyunkwan Scandal.
בשנת 2015 הוא שיחק בסרט "Veteran" שזכה להצלחה מסחרית גדולה. באותה שנה שיחק בדרמה ההיסטורית "The Throne"; אודות שושלת ג'וסון. אין, אשר שיחק לצד השחקניות פארק סו-דאם ומון גון-יונג, גילם את דמותו של הנסיך סאדו, בנו של יאונג'ו, המלך ה-21 בשושלת. הסרט זכה לשבחים ופרסים רבים, ואף נבחר לייצג את קוריאה-הדרומית בטקס האוסקר אך לא נכנס לרשימה הסופית.
בשנים 2015–2016 הוא כיכב בסדרה ההיסטורית "Six Flying Dragons" לצד שין סה-קיונג; עבור תפקידו בסדרה הוא זכה בפרס נוסף.
בשנת 2018 כיכב בסרט הדרמה "בערה", אשר הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן ואף היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 2020 שיחק בסרט האימה "בחיים" שהופץ בנטפליקס, ובאותה שנה שיחק בסרט "קול הדממה", עליו זכה בפרס הדרקון הכחול לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2021, החל לשחק בסדרת האימה והפשע "דין וגיהנום" מבית נטפליקס, בתפקיד של מנהיג כת.
אלפרד ברוקשטיין
אלפרד מרצ'ל ברוקשטיין (באנגלית: Alfred M.Bruckstein; נולד ב-24 בינואר 1954) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור מן המניין ונושא הקתדרה למדעים על שם אולנדורף בטכניון. הוא ידוע במחקריו בעיבוד אותות ועיבוד תמונות.
ביוגרפיה.
ברוקשטיין נולד בשנת 1954 בעיר סיגט בחבל מרמורש בצפון טרנסילבניה ברומניה, כבנו של הסופר והמחזאי לודוביק ברוקשטיין ושל שרולטה לבית ציג. בשנת 1972 עלה לישראל עם הוריו והתיישב בתל אביב. בשנת 1978 סיים תואר ראשון בטכניון בחיפה ובשנת 1980 את התואר השני. בשנים 1980-1978 שירת בחיל הרפואה.
ברוקשטיין קיבל את תואר הדוקטורט (PhD) בהנחיתו של תומאס קאילת בשנת 1984 באוניברסיטת סטנפורד. הוא חבר סגל בטכניון משנת 1984 כשהתמנה לפרופסור בפקולטה להנדסת חשמל. החל משנת 1988 הוא מלמד בפקולטה למדעי המחשב.
החל משנת 1998 הוא פרופסור בקתדרה ע"ש אולנדורף.
ברוקשטיין ושותפיו הם המחברים של "Swarms and Network Intelligence in Search" בהוצאת Springer משנת 2018.
ברוקשטיין אייר אחדים מספרי אביו שפורסמו בעברית, רומנית וצרפתית.
ג'ו ברייאנט
אברהם צנגן
אברהם (בומי) צנגן (נולד ב-1969) הוא חוקר מוח ישראלי, העוסק בהשפעה של גרייה אלקטרומגנטית על מערכת הגמול המוחית. צנגן הוא פרופסור מן המניין, ראש המעבדה למוח והתנהגות וראש תוכנית לימודי המוח 'פסיכוביולוגיה' של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה.
צעירות ומשפחה.
אברהם צנגן נולד וגדל ברמת גן, בן לניצולי שואה שעלו מהולנד בשנת 1955. אמו, ד"ר מרים צנגן, הייתה רופאה, יושבת ראש ההסתדרות הרפואית בישראל ויושבת ראש ארגון רופאי קופת-חולים של ההסתדרות הכללית; אביו, מנחם צנגן, הוא פרופסור לכימיה.
צנגן למד פרמקולוגיה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית במסגרת תואר ראשון, והמשיך לתארים מתקדמים בחקר המוח באוניברסיטת בר-אילן, בשיתוף מכון ויצמן למדע. נושא הדיסרטציה: "היבטים פסיכופיזיולוגיים בפעילותן של תרופות נוגדות דיכאון". בשנים 2000–2003 התמחה בפוסט-דוקטורט במכון הלאומי לבריאות (NIH), מרילנד, ארצות הברית, בשני נושאים: האחד, אופיואידים וקנבינואידים במערכת הגמול המוחית והשני, טכנולוגיית גרייה אלקטרומגנטית של מערכת הגמול המוחית.
אברהם צנגן מתגורר בירושלים, נשוי לרחל, רופאת נשים ולהם שישה ילדים.
קריירה מדעית.
צנגן חוקר שינויים ברשתות עצביות במערכת הגמול המוחית, בשלושה תחומים עיקריים בהם היא נפגעת: 1. דיכאון, 2. התמכרויות. 3. הפרעת קשב וריכוז. הוא חוקר השפעות של גירוי אלקטרומגנטי במערכת הגמול המוחית במסגרת מחקר בסיסי במודלים של בעלי חיים (חולדות) ובבני אדם, וכן יישומים קליניים של גריה אלקטרומגנטית בחולים.
במהלך מחקריו במסגרת הפוסט-דוקטורט בארצות הברית, צנגן בשיתוף עם גיסו, הפיזיקאי ד"ר יפתח רוט היו חלק מקבוצה שהמציאה קסדה המכילה סליל אלקטרומגנטי הקרוי "H coil"; הסליל מאפשר גרייה אלקטרומגנטית מוחית עמוקה (Deep Transcranial Magnetic Stimulation, בראשי תיבות: DTMS), שאינה פולשנית.
המכונים הלאומיים לבריאות (NIH) רשמו בשנת 2002 את ה"H coil" אשר פותח על ידי צנגן ושאר חברי הקבוצה כפטנט. בהמשך, פיתוחים נוספים של הפטנט נרשמו על ידי מכון ויצמן אליו הצטרף צנגן כראש מעבדה לאחר שובו מהפוסט-דוקטורט ב-NIH. בשנת 2003 הוענק רישיון לשימוש בפטנט של ה-NIH לחברת המכשור הרפואי הישראלית "בריינסוויי", שקמה באותה שנה. צנגן היה ממייסדיה ומשמש היום כיועץ מדעי שלה.
במעבדה שהקים בשנת 2003 במכון ויצמן למדע, המשיך צנגן במחקריו בתחום השפעות גריה אלקטרומגנטית על רשתות עצביות במערכת הגמול המוחית הן במודלים של בעלי חיים והן בבני אדם. צנגן התמנה לפרופסור חבר במכון ויצמן בשנת 2010, ובשנת 2012 עבר לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב שם הקים את המעבדה לגריה מוחית והתנהגות, בה הוא ממשיך את מחקריו במודלים בבעלי חיים ובבני אדם, ובוחן יישומים קליניים של גריה אלקטרומגנטית עמוקה. מאז הצטרפותו של צנגן לאוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2012, הוא מנהל את תוכנית לימודי המוח "פסיכוביולוגיה", ובשנת 2015 התמנה לפרופסור מן המניין.
צנגן ורוט פיתחו קסדות בהם סלילים אלקטרומגנטים שונים, המאפשרים גרייה באזורים שונים בעומק המוח. בשנת 2013 מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) העניק אישור לקסדה שפיתחו לטיפול בדיכאון,
ב-2018 הוא העניק אישור לקסדה אחרת שפיתחו לטיפול בהפרעה טורדנית-כפייתית.
הטיפול בקסדה שפותחה לטיפול בהתמכרויות נמצא בשלבי מחקר. בשנת 2020 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי גרסה נוספת של טכנולוגיה זו לטיפול בהתמכרות לסיגריות, בעקבות מחקר בינלאומי רחב שבוצע בהתוויתו של צנגן.
עד כה טופלו בקסדות השונות קרוב למאה אלף בני אדם ברחבי תבל.
עד לשנת 2020 פרסם צנגן מעל 150 מאמרים ופרקים בספרות המדעית בתחום חקר המוח וצוטט מעל 12,000 פעמים.
גריגורי דנילבסקי
גריגורי פטרוביץ' דנילבסקי (ברוסית: Григо́рий Петро́вич Даниле́вский, 6 באפריל - לפי לוח השנה הגרגוריאני 18 באפריל 1829 דנילובקה, נפת איזיום, פלך סלובודסקאיה או חרקוב, אוקראינה, האימפריה הרוסית - 14 בדצמבר - לפי לוח השנה הגרגוריאני 26 בדצמבר 1890 סנקט פטרבורג, רוסיה) היה סופר רוסי יליד אוקראינה, פובליציסט, מתרגם, היסטוריון, אתנוגרף ופקיד בכיר, שהתפרסם בכתיבת רומנים, בעיקר היסטוריים. אחרי שנת 1881 היה העורך הראשי של העיתון הממשלתי "פרביטלסטבני וסטניק". היה עורך דין בהכשרתו.
ידועים יותר היו רומנים שלו "פליטים ברוסיה החדשה" (1862) ,"הנסיכה טרקנובה" (1882)ת "השנה השחורה".
היה חבר בחברה הגאוגרפית הרוסית.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
גריגורי דנילבסקי נולד בשנת 1829 בכפר דנילובקה בפלך סלובודסקאיה אוקראינה (חרקוב) באימפריה הרוסית במשפחת בעלי אחוזה ממוצא קוזקי. אביו, פיוטר דנילבסקי, היה קצין לשעבר ונפטר כשהילד היה בן 10. האם, קתרינה לבית קופצ'ינוב, בוגרת המכון לבנות האצולה בחרקוב, נקראה אחרי נישואיה השניים איוואנצ'ינה-פיסרבה.
לפי מסורת המשפחה, ולפי תעודות, מייסד המשפחה, בניל בנילוב, התכבד בשנת 1709 לארח בביתו את הצאר פיוטר הגדול בדרכו מאזוב לפולטבה.
בת דודה של דנילבסקי, אפרוסינה אוסיפובנה דנילבסקאיה הייתה סבתו של המשורר ולדימיר מאיאקובסקי.
עד שנת 1841 התחנך בבית עם מורים פרטיים. אחר כך למד במכון לבני אצולה במוסקבה והחל משנת 1846 עשה לימודי משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
התחיל את הקריירה בעיתונאי בעיתונים Иллюстрация ("איליוסטראציה" - בתרגום:"האיור"), Звездочка (זבזדוצ'קה, בתרגום:כוכבית), וב "Ведомости Санкт-Петербургской городской полиции" (ויידומוסטי סנקט פטרבורגסקוי גורודסקוי פוליצי - ביטאון משטרת סנקט פטרבורג}.
ב 4 במאי (22 במאי) 1849 נעצר דנילבסקי בטעות (כנראה בגלל קרבת שמו לזה של ניקולאי דנילבסקי) בחשד שפקד את החוג החתרני של מיכאיל פטרשבסקי והוחזק במעצר בצינוק מבודד במבצר פיוטר ופבל עד 10 ביולי (22 ביולי) כששוחרר מחוסר ראיות. היה למשך תקופה במעקב המשטרה. אחרי שבשנת 1850 סיים את לימודי המשפטים בתואר "קנדידט" ועם מדליית כסף בתחרות על חיבור בנושא "על פושקין וקרילוב"
עבד דנילבסקי במשרד החינוך הרוסי. כתב במגזינים בתחומים שונים. ב-1851 פרסם קובץ שירים "שירים מקרים", פגש את ניקולאי גוגול אותו נטה לחקות בכתיבה במידה מסוימת. ב-1852 סינגר על גוגול בעת פולמוס ספרותי.
המשך הקריירה.
בשנים 1850–1857 עבד דנילבסקי כפקיד בכיר במשרד החינוך הרוסי ולעיתים נשלח לסיורים מטעם המשרד, אחד מהם בארכיבים של מנזרי הדרום. ב-1856 נמנה עם הסופרים שנשלחו על ידי הדוכס הגדול קונסטנטין ניוקלאייביץ' לחקור אזורי ספר שונים של רוסיה. דנילבסקי נדרש לערוך תיאור של הים אזוב ושפך הדון.
בשנת 1857 פרש לאחוזותיו באוקראינה, הכיהן בחרקוב כחבר בוועד לשיפור תנאי המחיה של האיכרים הצמיתים, מאוחר יותר כחבר במועצת המכללה המקומית, חבר במועצה המחוזית (גלאסני) ובהנהלת האספה של גוברניית חרקוב, שופט לשם כבוד. השתתף במשלת ה"זמסטבו" לפטרבורג.
בשנת 1868 התקבל ללשכת עורכי הדין של מחוז חרקוב וכעבור זמן קצר התקבל במשרת סגן העורך הראשי של "ביטאון הממשלה" . החל מ-1881 התמנה לעורך הראשי שלו ובמקביל כחבר במועצת המנהלה הראשית לעיתונות.