שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים כגון אמנה לשלום וידידות (1950); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1955); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וסחר (1997) והסכם לקידום והגנה על השקעות (1999).
יחסי סחר.
בשנת 2018 הסתכם המסחר בין שתי המדינות בסך של 354 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של צ'ילה ללבנון כולל: אגוזי מלך; סלמון; ענבים, כולל צימוקים; פירות אחרים; תורמוסים; ומוצרי עור. מוצרי היצוא העיקריים של לבנון לצ'ילה כוללים: נפט גולמי או שמנים מינרליים ביטומניים; זהב; יהלומים; כלי רכב; גרוטאות מתכת; שנאים חשמליים; ודשנים מינרליים או כימיים פוספטיים.
יחסי לבנון–ערב הסעודית
היחסים הדיפלומטיים בין לבנון לערב הסעודית הם היחסים בין שתי מדינות ערביות במזרח התיכון.
היסטוריה.
מבחינה היסטורית, שתי המדינות היו חלק מהאימפריה העות'מאנית, כאשר לבנון הייתה תחת שלטון עצמי ואילו מה שתהיה ערב הסעודית המודרנית הייתה בשליטתה הישירה של האימפריה העות'מאנית. לאחר סיום השלטון העות'מאני, הממלכה הסעודית הוקמה לאחר מלחמת העולם הראשונה ואילו לבנון נפלה תחת השלטון הצרפתי. רק בסוף מלחמת העולם השנייה שתי המדינות כוננו יחסים באופן רשמי.
שתי המדינות כוננו יחסים עם סיום מלחמת העולם השנייה. בעשורים הראשונים לבנון הסתבכה עם הסכסוך נגד ישראל כחלק מסכסוך ערבי-ישראלי גדול יותר, ערב הסעודית סיפקה תמיכה פוליטית בלבנון אך לא שלחה שום כוח צבאי שיסייע ללבנונים. זה נותר כך עד לפרוץ מלחמת האזרחים בלבנון, אז סעודיה החלה למלא את התפקיד כמתווכת שלום לענייני לבנון, במהלכה העבירו הסעודים קבוצת חיילים שומרי שלום למדינה לפני שהתמזגו עם כוח ההרתעה הערבי. עם זאת, באותה תקופה החלה עלייתה של איראן האסלאמית, שהפילה את שלטון השאה הקודם ואיראן החלה להניע את נוכחותה באמצעות חזבאללה. הדבר עורר אימה בקרב ממשלת סעודיה, ועם חתימת הסכם טייף, סעודיה החלה לשפוך מיליארדי דולרים לשיקום לבנון במטרה להדוף את ההשפעה האיראנית ההולכת וגוברת.
אף על פי כן, היחסים הדיפלומטיים בין השתיים לפעמים סוערים. בשנת 2006 במלחמת לבנון השנייה, ערב הסעודית אישרה בחשאי את הפלישה הישראלית ללבנון. התמיכה הסמויה של ממשלת סעודיה, שהודלפה על ידי התקשורת הישראלית כעבור כמה שנים, הביאה למתיחות. זה הוחמר עוד יותר על ידי הרשתות המיליטנטיות של חזבאללה הגוברות ברחבי האזור העלולות לאיים על סעודיה מכיוון שחזבאללה נתפס כזרוע של איראן באזור, שכבר קיבלה חיזוק בגלל נוכחותו של חזבאללה אל-חג'אז, ופעילות החזבאללה בסוריה, עיראק ותימן.
בשנת 2017, ערב הסעודית ולבנון היו מעורבות בסכסוך דיפלומטי שכמעט חולל מלחמה, עת זימן ראש ממשלת לבנון סעד אל-חרירי את התפטרותו בלחץ סעודי להדיח את חזבאללה מלבנון. בעקבות זאת סעודיה, כווית ואיחוד האמירויות קראו לאזרחיהן לעזוב את לבנון. בהמשך ביטל חרירי את ההתפטרות והמשיך לכהן כראש הממשלה עד שנת 2020.
סרטון שהופץ באוקטובר 2021 ובו נשמע שר לבנוני תוקף בבוטות את ההתערבות הסעודית בתימן הכעיס את ריאד וכתוצאה מכך הסעודים גירשו את השגריר הלבנוני והודיעו על הפסקת הסחר בין המדינות. במקביל, התקשורת הממלכתית בסעודיה דיווחה כי השגריר הסעודי בביירות התבקש לשוב אל הממלכה. איחוד האמירויות, בחריין וכוויית גם הורו לנציגיהן בביירות לשוב ארצה. השר התפטר בדצמבר 2021.
גם לבנון וגם ערב הסעודית תמכו בגלוי בפתרון השאלה הפלסטינית לטובת הצד הפלסטיני בתהליך השלום עם ישראל.
יחסי עיראק–ערב הסעודית
היחסים הדיפלומטיים בין עיראק לערב הסעודית הם היחסים בין שתי מדינות ערביות במזרח התיכון. אורך הגבול בין שתי המדינות הוא 811 ק"מ.
היסטוריה.
יחסי סעודיה עם עיראק היו בתחילה בעייתיים, ונעו בין מתח למלחמה. במהלך שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70, חשדה ריאד בבגדאד בתמיכה בתנועות פוליטיות בחצי האי ערב ובמקומות אחרים ב שהיוו איום על ביטחונה של סעודיה. סעודיה הגיבה בהידוק יחסים עם מדינות כגון איראן, כווית, סוריה וארצות הברית, אשר גם הביעו חוסר שביעות רצון ממדיניותה של בגדאד. מאז 1975 עיראק החלה לנקוט במדיניות מתונה יותר והיחסים עם סעודיה השתפרו. בשנת 1979 התחוללה באיראן המהפכה האסלאמית, אשר הביאה לראשונה להתקרבות רצינית בין עיראק לסעודיה, מכיוון ששתי המדינות הללו חשו מאוימות מהאירועים הללו.
אף על פי כן, בשנת 1980, ריאד הכריזה על נייטרליותה עם פרוץ מלחמת איראן–עיראק. למרות ההודעה הזו, סעודיה העניקה לעיראק הלוואות ומענקים בריבית נמוכה בכ-25 מיליארד דולר במהלך שמונה שנות העימות. למרות השקעה כספית משמעותית בבניית ברית פוליטית עם עיראק, סעודיה לא הצליחה לבנות יחסי ידידות עם אותה מדינה.
באוגוסט 1990, שנתיים בלבד לאחר סיום הלחימה עם איראן, הכוחות הצבאיים העיראקיים כבשו באופן בלתי צפוי את כווית. אירוע זה גרם לחששות קשים בריאד כי עיראק תלך בעקבות כווית ותתקוף את ערב הסעודית. ערב הסעודית פנתה לארצות הברית בבקשה לעזרה ולקחה חלק ישיר במבצע שיצא נגד עיראק מצד כוחות הקואליציה הבינלאומיים. למרות שארצות הברית הייתה הכוח הצבאי העיקרי בקואליציה, סעודיה סיפקה בסיסים צבאיים למטוסי הקואליציה כדי לפגוע ביעדים עיראקיים, וכוחות צבא סעודים לקחו חלק במבצע הקרקעי נגד עיראק. לאחר תום המלחמה, היחסים עם עיראק נהרסו כמעט לחלוטין, וערב הסעודית החלה במימון כוחות האופוזיציה העיראקיים להפלת סדאם חוסיין.
בשנת 2003 ארצות הברית פלשה לעיראק, סעודיה סיפקה תמיכה פוליטית לפלישה, אך לא השתתפה ישירות בלחימה. לאחר הדחתו של סדאם חוסיין, עיראק התקרבה לאיראן, וסעודיה נתפסה בחוסר אמון על ידי ההנהגה העיראקית החדשה. ב-1 בינואר 2016, סעודיה פתחה מחדש את שגרירותה בבגדאד, בשל הצורך לחזק את הברית האזורית נגד המדינה האסלאמית, שתפסה חלק מהשטח בעיראק ובסוריה.
בקיץ 2017 ביקרו פעמיים בריאד ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי ומספר שרים. המשלחת העיראקית סיכמה עם שלטונות ערב הסעודית לפתוח את שגרירות סעודיה בבגדאד, ואת הקונסוליות בבצרה ובנג'ף.
אזור נייטרלי.
בין השנים 1922–1991 היה אזור נייטרלי בין ערב הסעודית לעיראק. אמנת 5 במאי 1922 נועדה למנוע סכסוך בין בריטניה ששלטה אז בעיראק לבין סולטנות נג'ד, שהפכה לימים לסעודיה, וכבשה את ממלכת חג'אז. בשנת 1975 הושג הסכם על חלוקת האזור, והסכם גבול נחתם בשנת 1981 ואושרר ב-1983. מסיבה לא ידועה, האמנה לא נשמרה באו"ם ואף אחד מחוץ לסעודיה ולעיראק לא קיבל הודעה היכן נמצא הגבול החדש. בשנת 1991 במלחמת המפרץ עיראק ביטלה את כל ההסכמים הבינלאומיים עם סעודיה מאז 1968. ביוני 1991 רשמה סעודיה, בתורה, באו"ם אמנת גבולות עם עיראק משנת 1981. רק אז האזור הנייטרלי חדל להתקיים באופן רשמי.
יחסי עיראק–תימן
יחסי עיראק–תימן הם יחסי החוץ בין עיראק לתימן.
היסטוריה.
בשנת 1991, במהלך הפלישה העיראקית לכווית והפעולה הצבאית הבינלאומית שלאחר מכן "סערת המדבר", תימן נקטה עמדה נייטרלית. בשנת 2015, ראש ממשלת עיראק, חיידר אל-עבאדי ערך ביקור רשמי בארצות הברית, שם הוא הצהיר כי עיראק מגנה את הלחימה על ידי מדינות הקואליציה הערבית בראשות סעודיה בתימן. חיידר אל-עבאדי הוסיף כי מעשיה של סעודיה בתימן הם חסרי משמעות והם הרחיקו לכת בהפצצת שטח המדינה. לדברי ראש ממשלת עיראק, מלחמת האזרחים בתימן היא עניין פנימי של מדינה זו והכוחות המזוינים של מדינות אחרות אינם צריכים להתערב בה, אך הוא הבטיח כי עיראק תעשה כל מאמץ דיפלומטי להביא שלום לתימן.
בשנת 2016 ניהל שר החוץ העיראקי אברהים אל-ג'עפרי שיחות עם נציגי החות'ים, שהם אחד הצדדים בסכסוך המזוין בתימן. במהלך הפגישה אישר הנציג החות'י את נכונותו לחדש את המשא ומתן עם הצד השני של הסכסוך במטרה לעצור את שפיכות הדם במדינה.
יחסי ברזיל–עיראק
יחסי ברזיל–עיראק הם יחסי החוץ בין ברזיל לעיראק. שתי המדינות חברות מלאות ב-G77. ברזיל הייתה המדינה הראשונה באמריקה הלטינית שפתחה מחדש את שגרירותה בעיראק לאחר מלחמת המפרץ ב-1991.
היסטוריה.
ברזיל ביססה לראשונה יחסים דיפלומטיים עם עיראק בשנת 1967, ובסוף 1973 פתחה ברזיל שגרירות בעיראק וחתמה על הסכמי שיתוף פעולה עם עיראק. בשנת 1975, בגלל משבר הנפט המעמיק ובחיפוש אחר השקעות פטרודולריות, ברזיל העדיפה את מדיניות החוץ שלה כלפי העניין הערבי בשלוש הצבעות מכריעות באו"ם. הממשלה הצבאית של ברזיל שדרגה את ייצוגה בעיראק על ידי מינוי רצף של גנרלים ארבעה כוכבים כשגרירים בבגדאד.
ברזיל ועיראק היו שותפות סחר מרכזיות מאז סוף שנות ה-70. ברזיל הייתה זקוקה לנפט כדי להפעיל את המכונה התעשייתית שלה. עיראק הייתה זקוקה למזון, תמיכה טכנית, מכשירי חשמל, מכוניות ואולי החשוב ביותר - כלי הנשק "ההגנתיים" שיצרה ברזיל. היחסים של ברזיל עם עיראק נותקו במהלך מלחמת המפרץ, כאשר ברזיל תמכה בסנקציות של מועצת הביטחון של האו"ם שהוטלו נגד עיראק. עם זאת, מאז שנת 2001 שתי המדינות חידשו את היחסים שבהן ממשלת ברזיל רצתה לקדם קשרים מסחריים הדוקים יותר עם בגדאד והודיעה על הפעלה מחדש של שגרירותה בבגדאד.
בשנות ה-80 ברזיל הייתה ספקית חשובה של מוצרים מתועשים לעיראק, והיא ייבאה כמויות נפט משמעותיות מעיראק. באותה תקופה הסחר בין שתי המדינות הגיע עד 4 מיליארד דולר בשנה. עם פרוץ מלחמת איראן–עיראק בשנת 1980, כמעט 35 אחוזים מיבוא הנפט של ברזיל הגיע מעיראק. בשנת 1981 דווח כי ברזיל מכרה עפרת אורניום בדרגה נמוכה לעיראק.
העיתון הברזילאי "Jornal da Tarde" דיווח כי כ-40 מדענים ברזילאים שהו בתחנת הכוח באוסיראק במהלך ההפצצה הישראלית בשנת 1981.
הסכסוך בין עיראק לכווית.