לאפין ייסד חברה לגמילות חסדים בשם "מעוז לדל", בנוסף ייסד את "קרן לאפין" למתן בסכומים גדולים לנזקקים.
לאחר שעבר להתגורר ביפו בשנת 1889, הוא ניהל עסק ליבוא ויצוא ביפו בשם "ליברכט את לפין". בשנת 1895 הוא הקים ביחד עם חבריו תלמוד תורה "שערי תורה״. הוא פעל למען בית החולים שערי ציון שהיה בית החולים היהודי הראשון ביפו. עיקר עשייתו הציבורית נודעה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בתרל"ב נשא לאשה את מרת צירל בת ר' מיכל רבינו (אלול תרי"ד - כסלו ת"ש).
נפטר בי"ח טבת, תרצ"ט ונטמן בהר הזיתים.
הנצחה.
בדצמבר 1942 הופנתה הצעה להחלפת שם רחוב התבור בשמו של לאפין אל ראש העיר ישראל רוקח, ובשנת 1943 החליט ראש עיריית תל אביב לקרוא על שמו רחוב ומקביל לרחוב התבור בשכונת כרם ישראל. הנימוקים לקריאת הרחוב על שמו, מאחר שהיה בין מייסדי העיר ובוניה והקים בה מוסדות ציבור, חסד וצדקה רבים.
מוקירי זכרו של לאפין באותה עת מחו כנגד ההחלטה וראו בקריאת הרחוב הצדדי עלבון, בטענה שמן הראו היה להנציחו ברחוב מרכזי יותר.
לקריאה נוספת.
מדריך הרחובות, עיריית תל אביב-יפו, עמוד 236
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל (17 במאי 1768 – 7 באוגוסט 1821), אשר מוכרת יותר בשם קרוליין מבראונשווייג, הייתה נסיכת ויילס בשנים 1795 עד 1820. בנוסף כיהנה כמלכה רעיה של הממלכה המאוחדת כאשתו של המלך ג'ורג' הרביעי מ-29 בינואר 1820 ועד למותה בשנת 1821.
אביה היה השליט של דוכסות בראונשווייג בגרמניה, ואמה, הנסיכה אוגוסטה, הייתה אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. בשנת 1794, נערכו אירוסין בינה לבין בן דודה ג'ורג', נסיך ויילס, אף על פי שהם מעולם לא נפגשו קודם, וג'ורג' עצמו היה כבר נשוי בסתר ולא כחוק (שלא בידיעת אביו והפרלמנט ובהמשך שלא בהסכמתם) למריה פיצהרברט (Maria Fitzherbert). מריה הייתה פשוטת עם, מבוגרת מג'ורג' בשש שנים, אישה שהתאלמנה פעמיים, והגרוע מכל מבחינתם, קתולית. ג'ורג' אולץ להתארס לקרוליין, ולהינשא לה לאחר שנה. תשעה חודשים לאחר מכן נולדה בתם היחידה, הנסיכה שארלוט מוויילס.
זמן קצר לאחר לידת הנסיכה שרלוט, נפרדו ג'ורג' וקרוליין. כבר בשנת 1804 נפוצו שמועות על כי נסיכת ויילס קרוליין מבראונשווייג לקחה לעצמה מאהבים שונים, וכי נולד לה ילד מחוץ לנישואים. הדבר הוביל לקיום ועדת חקירה פרלמנטרית אודות חייה הפרטיים. אף כי החקירה ניקתה את קרוליין מכל חשד, היא גינתה את התנהגותה, והוגבלה הגישה של קרוליין לבתה היחידה. הנסיכה שרלוט הועברה לחסותו של סבה המלך, גדלה תחת השגחתו של אביה, ואילו אמה לא יכלה לבקר אותה אלא לעיתים נדירות בלבד, בטרם עזבה לצמיתות את בריטניה.
בשנת 1814, עברה קרוליין לאיטליה, שם העסיקה את ברתולומאו פרגאמי (Pregami) כעוזר אישי. עד מהרה הפך פרגאמי לבן לווייה קרוב, ובהמשך עלה לדרגת רב המשרתים וראש משק הבית. אף כי הדבר לא הוכח מעולם, רווחה השמועה שהם היו נאהבים.
בשנת 1817 הגיעה הבשורה הקשה, שבתה, הנסיכה שרלוט, מתה בעת הלידה. קרוליין לא קיבלה את החדשות על כך מבית המלוכה או מיורש העצר (והעוצר באותו זמן) ג'ורג', לאחר שג'ורג' אסר לכתוב ולהודיע לה על הדבר. הוא היה נחוש בדעתו להתגרש קרוליין, ואף הורה על הקמת ועדת חקירה שנייה בעניינה, במטרה לאסוף ראיות על ניאוף מצידה.
בשנת 1820, עם מות אביו, הסתיימה תקופת העוצרות של בעלה ג'ורג', והוא הוכתר כג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת ומלך הנובר. ג'ורג' שנא את קרוליין, נשבע שהיא לעולם לא תהיה המלכה הרעיה, והתעקש על גירושין, להם היא סירבה. אמנם, מבחינה חוקית יכול היה המלך להתגרש מהמלכה ללא הסכמה אילו היה מוכיח את דבר הניאוף בבית המשפט, אולם הדבר לא היה קל להשגה. קרוליין נסיכת ויילס חזרה לבריטניה לאשש את מעמדה כמלכה רעיה. הפופולריות שלה בקרב העם הייתה רבה, למרות הבוז שחש כלפיה המלך החדש לאור התנהגותה הלא מוסרית לטענתו. המלך ג'ורג' הרביעי פנה לפרלמנט וביקש לאפשר לו לחוקק את Pains and Penalties Bill 1820 , חוק שיאפשר לו להתגרש מאשתו, המלכה הרעייה, לאור החשש הסביר של ניאוף מצידה, אף ללא הוכחה משפטית. אך בעוד הצעת החוק של המלך ג'ורג' נתמכה על ידי האצולה, הייתה קרוליין כה פופולרית בקרב ההמונים עד שהממשלה מנעה אף את הבאת החוק לדיון בפרלמנט. בחודש יולי 1821, בעת הכתרת המלך, נאסר עליה להגיע לטקס ואף להתקרב לארמון, על פי הוראות בעלה. היא נפלה למשכב בלונדון ומתה כעבור שלושה שבועות. מסע ההלוויה שלה החל בלונדון והסתיים במקום הולדתה בראונשווייג, בו נקברה.
תחילת חייה.
קרולינה נולדה בבראונשווייג שבצפון גרמניה, ב-17 במאי ב-1768, לקרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאוגוסטה, נסיכת בריטניה, אחותו הבכורה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ג'ון סטנלי, שהפך לימים לברון סטנלי מאלדרליי, (Baron Stanley of Alderley), סיפר כי ראה אותה ב-1781, וציין כי היא הייתה בחורה מושכת במיוחד, עם שיער בהיר ומתולתל. קרוליין הבינה, מלבד גרמנית, גם אנגלית וצרפתית. על פי תיאור אימה של קרוליין, כל הנסיכות הגרמניות למדו באותם ימים אנגלית, בתקווה להינשא לג'ורג', נסיך ויילס, יורש העצר, שהיה בן דוד ראשון של קרוליין.
האירוסין.
הנסיך ג'ורג' וקרוליין התארסו בשנת 1794. אף על פי שמעולם לא נפגשו קודם לכן, הסכים ג'ורג' להינשא לה, לפי דרישת הפרלמנט. היא הייתה נסיכה בת מעמד ראויה לנישואים (בניגוד לבת זוגו הנוכחית באותה עת), והוא היה זקוק לתמיכת הפרלמנט במימונו ובמימון חובותיו הכבדים מכספי המדינה. בתמורה להסכמתו להינשא לקרוליין בת המעמד ה"נכון", הסכים הפרלמנט להגדיל את דמי הכיס שלו. הנסיכה קרוליין נראתה בהחלט מתאימה: היא הייתה פרוטסטנטית, בעלת רקע מלכותי בהיותה בת לזרוע של משפחת המלוכה, והנישואין היו אמורים להדק את הקשר ולאפשר ברית מדינית בין דוכסות בראונשווייג לבריטניה. בראונשווייג הייתה דוכסות גרמנית קטנה, שנזקקה לבעלות ברית למטרות הגנה אפשרית. בריטניה מצידה הייתה שקועה במלחמות המהפכה הצרפתית, והייתה להוטה להשיג דריסת רגל מדינית באירופה היבשתית, שתאפשר לה נקודת מוצא נוחה לתקיפת צרפת למקרה הצורך. בראונשווייג נשלטה באותו זמן על ידי קרל וילהלם פרדיננד, גיסו של המלך ג'ורג' השלישי. כך שנישואים אלה נראו הדבר ההגיוני והמתבקש מבחינה מדינית לשתי הממלכות.
ב-20 בנובמבר 1794, הגיע לבראונשווייג לורד ג'יימס האריס, דיפלומט ונציג הפרלמנט, על מנת ללוות את הנסיכה קרוליין לחייה החדשים בבריטניה. לימים תוארו בעיתונות קטעים מיומנו של לורד ג'יימס האריס. תיאוריו מגמתיים ואינם נייטרליים, וכצפוי הם מתארים בדיעבד את עמדתו השלילית של בית המלוכה כלפי קרוליין. ביומנו הוא רשם את הסתייגותו מהתאמתה של הנסיכה קרוליין למשפחה המלכותית. לדעתו היה חסר לה שיקול דעת, התנהגות מוסרית נאותה וטאקט, והיא פעלה לעיתים קרובות באופן נמהר. בנוסף לפי תיאורו, הרגלי ההיגיינה שלה היו לא נעימים, נדף ממנה ריח זיעה והיא לא הייתה אסתטית. עם זאת, הוא התרשם מהאומץ שלה לעזוב את הדוכסות ולנסוע לאנגליה, בזמן שלא רחוק משם, היו רחובות צרפת הסמוכה שטופים בדם בני האצולה, בעת המהפיכה הצרפתית.
ב-28 במרץ 1795, לאחר עיכוב של מספר ימים בשל מזג האוויר, הגיעה הנסיכה קרוליין לגריניץ', בריטניה. הנסיכה קרוליין סיפרה בהמשך כי כשיורש העצר ג'ורג' ראה אותה לראשונה, הוא ביקש קודם כל לקבל כוס ברנדי, וניכר היה על פניו כי הוא מאוכזב. באופן דומה אמרה הנסיכה קרוליין עליו לפי התיאור, כי הוא שמן מאוד, דוחה במראהו, ואינו דומה במאום לדיוקן המלכותי אשר אותו הראו לה. כבר בארוחת הערב המלכותית שהוגשה באותו הערב, הביעו בני הזוג סלידה זה מזה.
בעיות בנישואין.
קרוליין וג'ורג' נישאו בחתונה מלכותית ב-8 באפריל 1795, בארמון סנט ג'יימס בלונדון. מסופר כי בטקס עצמו היה הנסיך ג'ורג' שיכור. כבר אז הוא סבר כי קרוליין אינה מושכת, אינה אטרקטיבית ואינה היגיינית, ואף אמר למקורביו כי הוא חושד שלא הייתה בתולה כאשר נישאו, דבר הנחשב חמור וקיצוני באותם ימים, אם כי רק בקשר לנשים - הנסיך ג'ורג' עצמו קיים יחסי מין פעמים רבות לפני נישואין אלו, והדבר לא נחשב לפגם. עם זאת, הוא כבר היה נשוי בסתר למריה פיצהרברט, וזו כבר הייתה עלולה להיות בעיה; אבל הנישואים אלו הפרו את חוק הנישואים המלכותיים 1772 שחקק אביו המלך, ולכן למעשה לא היה להם תוקף חוקי.
במכתב לחבר, טען הנסיך ג'ורג' כי הוא ובת זוגו הנסיכה קרוליין קיימו יחסי מין רק שלוש פעמים בימי חייהם: פעמיים בלילה הראשון של הנישואין, פעם אחת נוספת למחרת. הוא כתב, "נדרש מאמץ לא קטן לכבוש את הקושי שלי ולהתגבר על הגועל של אותה בת אדם."
תשעה חודשים לאחר החתונה, ב-7 בינואר 1796, ילדה הנסיכה קרוליין את בתם, הנסיכה שרלוט אוגוסטה, שהפכה להיות השנייה בסדר הירושה לכתר הבריטי. שלושה ימים לאחר הלידה כתב הנסיך ג'ורג' צוואה, בה הותיר את כל רכושו לאחר מותו ל "מריה פיצהרברט, אשתי", ואילו לקרוליין הותיר בצוואתו שילינג אחד.