מריה נולדה ב-17 בנובמבר 1845 בזיגמרינגן, לקרל אנטון, נסיך הוהנצולרן וליוזפינה, נסיכת באדן, בתם של קרל, הדוכס הגדול של באדן וסטפני דה בוהארנה. אביה היה נצר לבית הוהנצולרן-זיגמרינגן, שהיה ענף קתולי של בית הוהנצולרן, ואחיה הקטן קרל הוכתר מאוחר יותר כמלך רומניה. בהגיעה לפרקה הייתה מריה מועמדת פוטנציאלית להתחתן עם אדוארד, נסיך וויילס, אולם לבסוף התחתנה ב-25 באפריל 1867 עם הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה, בנו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים. מריה הייתה אמנית מוכשרת, וציוריה אף הוצגו מדי פעם ביריד בבריסל. בנוסף היה למריה סלון ספרותי, שהיה מקום מפגש לסופרים רבים.
בשנת 1905 מת בעלה פיליפ, ובשנת 1909 מת גיסה לאופולד השני, מלך הבלגים ללא בנים, ובנה אלברט הראשון, מלך הבלגים עלה לשלטון במקומו. ב-26 בנובמבר 1912 מתה מריה בבריסל, לאחר שסבלה כמה ימים מדלקת ריאות.
משפחתה.
ב-25 באפריל 1867 התחתנה מריה עם הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה, בנו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים, ממנו היו לה 5 ילדים:
דיוויזיית פאנצר גרנדיר אס אס ה-23
אנדרסטייטמנט
אנדרה ואטס
אנדרה ואטס (באנגלית: André Watts נולד ב-20 ביוני 1946) הוא פסנתרן ופרופסור בבית הספר ג'ייקובס למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון.
חייו וראשית הופעותיו.
ואטס נולד בנירנברג, גרמניה, בן לאם הונגריה, מריה אלכסנדרה גושמיטס, פסנתרנית, ואב אפרו-אמריקאי, הרמן ואטס, מש"ק בצבא ארצות הברית. שנות ילדותו הראשונות של ואטס עברו עליו באירופה, בעיקר סמוך לבסיסי צבא שם הוצב אביו. הוא החל לנגן בכינור בגיל ארבע, אך בגיל שש החליט שפסנתר הוא הכלי הנבחר שלו. כשאנדרה היה בן שמונה, נשלח הרמן ואטס עם משפחתו לארצות הברית. המשפחה השתקעה בפילדלפיה, פנסילבניה. אמו הייתה מורתו הראשונה לפסנתר. כדי להתגבר על סלידתו של הילד, כמוהו כרוב הילדים, מן התרגול הממושך בכלי, עודדה אותו אמו בסיפורים על הפסנתרן והמלחין הדגול פרנץ ליסט, שהדגישו את מסירותו של ליסט לתרגול יום-יומי. ואטס הציב לו את ליסט כמודל השראה ואימץ את סגנון נגינתו התיאטרלי. אחרי שהוריו התגרשו בשנת 1962, נשאר ואטס עם אמו. שפרנסה את שניהם בעבודתה כמזכירה ואחר כפקידת קבלה.
ואטס נרשם לאקדמיה למוזיקה של פילדלפיה (כיום חלק מן האוניברסיטה לאמנויות של פילדלפיה), שם למד עם ג'ניה רובינור, דוריס בודן וקלמנט פטרילו. את לימודיו סיים ביוני 1963. בתחרות הראשונה שלו השתתף בגיל תשע, עם עוד ארבעים ילדים, על ההזדמנות לנגן עם תזמורת פילדלפיה ב"קונצרטים לילדים". ואטס זכה בתחרות בנגינת קונצ'רטו של יוזף היידן.
בגיל עשר ביצע ואטס את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 בסול מינור של פליקס מנדלסון עם תזמורת רובין הוד דל ובגיל ארבע-עשרה את הווריאציות הסימפוניות של סזר פרנק, שוב עם תזמורת פילדלפיה. בגיל שש-עשרה נבחן באולם הרסיטלים של קרנגי הול בתחרות להופעה בסדרת הטלוויזיה "קונצרט לצעירים" של ליאונרד ברנשטיין עם הפילהרמונית של ניו יורק.
קריירה.
הופעתו של ואטס בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של ליסט במי במול מז'ור, בקונצרט לצעירים ב-12 בינואר 1963, צולם ושודר בטלוויזיה הארצית ברשת CBS ב-15 בינואר 1963. לפני הקונצרט הציג ברנשטיין את ואטס לפני צופי הטלוויזיה הארצית והודיע, כי "נדלק" כששמע לראשונה את נגינתו של ואטס.
ב-31 בינואר 1963 ביקש ברנשטיין מוואטס להחליף את גלן גולד, הסולן המיועד לקונצרט בסדרת המנויים בפילהרמונית של ניו יורק, שחלה פתאום. ואטס ניגן שוב את הקונצ'רטו במי במול של ליסט. כשסיים את נגינת הקדנצה האחרונה שלו, קמה כל התזמורת על רגליה והצטרפה לקהל בתשואות סוערות. התקליט אריך הנגן הראשון של ואטס, "הבכורה המרגשת של אנדרה ואטס", יצא זמן קצר לאחר מכן בקולומביה רקורדס וכלל את הקונצ'רטו של ליסט עם ברנשטיין והפילהרמונית.
לאחר סיום לימודיו בתיכון, נרשם ואטס למכון פיבודי בבולטימור, מרילנד, שם למד באופן חלקי לתואר ראשון במוזיקה אצל הפסנתרן לאון פליישר. כעבור שנה הופיע באצטדיון לואיסון שבניו יורק עם המנצח סייג'י אוזאווה והפילרמונית של ניו יורק, בנגינת הקונצ'רטו מס' 2 בסול מינור של קאמי סן-סנס. בספטמבר 1963 ניגן שוב את הקונצ'רטו של ליסט בהוליווד בול בלוס אנג'לס. הוא פתח את עונת 1965-1964 של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון הבירה, שוב בנגינת הקונצ'רטו של סן-סנס. בינואר 1965 חזר לניו יורק לבצע את הקונצ'רטו מס' 2 בפה מינור של שופן. הופעת הבכורה שלו באירופה הייתה עם התזמורת הסימפונית של לונדון ביוני 1966.
בשנת 1969 כבר הייתה לוואטס תוכנית קונצרטים מלאה, שלוש שנים מראש. הופעתו הראשונה בבוסטון הייתה בשנת 1969 לסדרת הקונצרטים של פיבודי מייסון. הוא סיים את לימודיו במכון פיבודי בשנת 1972.
בפברואר 1973 נבחר ואטס למוזיקאי החודש של "מיוזיקל אמריקה". עוד תוארי כבוד שקיבל ואטס הם דוקטור לשם כבוד מקולג' אלברייט ואוניברסיטת יל, אות מסדר זאיר, מדליה מן האוניברסיטה לאמנויות בפילדלפיה ואת המדליה הלאומית לאמנויות.
באמצע שנות ה-70' הופיע ואטס ב-150 קונצרטים, רסיטלים ומופעי מוזיקה קאמרית בעונה, שכללה כשמונה חודשים בכל שנה. בשנת 1976, בן 30, חגג את הופעתו העשירית ברציפות ב"סדרת גדולי המבצעים" באולם אייברי פישר במרכז לינקולן.
בשנים 2002 לקה ואטס בדימום סאב-דורלי ועבר ניתוח חירום. ב-2004 עבר ניתוח נוסף לפריצת דיסק, שפגעה ביכולת השימוש בידו השמאלית. לאחר שהחלים משני הניתוחים חזר לנגן כרגיל.
בשנת 2004 הצטרף ואטס לסגל המורים באוניברסיטת אינדיאנה, בקתדרת ג'ק ודורה האמלין למוזיקה.
ולרי גרסימוב
ולרי ואסילייביץ' גרסימוב (ברוסית: Вале́рий Васи́льевич Гера́симов נולד ב-8 בספטמבר 1955) הוא איש צבא רוסי בדרגת גנרל ארמייה, המכהן כראש המטה הכללי של רוסיה וסגן ראשון לשר ההגנה של רוסיה מאז ה-9 בנובמבר 2012.
ביוגרפיה.
גרסימוב התגייס לכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ועשה את עיקר שירותו בחיל השריון, בו שירת כמפקד מחלקת טנקים, מפקד פלוגה ומפקד גדוד וחטיבה. בשנים 1993–1995 פיקד על דיוויזיית החי"ר הממונע ה-144, לאחר מכן השתלם באקדמיה לפיקוד בכיר של הצבא. בתפקידו הבא פיקד על הארמייה ה-58 במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה. בשנת 2006 מונה למפקד המחוז הצבאי סנקט פטרבורג וב-2009 למפקד המחוז הצבאי מוסקבה. ב-2010 מונה במקביל גם לתפקיד סגן ראש המטה הכללי הרוסי. בשנת 2012 מונה למפקד המחוז הצבאי המרכזי ובהמשך באותה שנה מונה לראש המטה הכללי הרוסי.
כרמטכ"ל צבא רוסיה ערך גרסימוב רפורמות בצבא הרוסי כדי להתאימו בצורה מיטבית ל"מלחמות הדור החדש", דבר זה התבטא בהשקעה בתחומים הטכנולוגיים של הצבא. גרסימוב פיקד על הצבא הרוסי במהלך סיפוח חצי האי קרים, בעקבות זאת נכלל שמו ברשימת הבכירים במשטר הרוסי עליהם הטיל האיחוד האירופי סנקציות אישיות. בהמשך כהונתו פיקד גרסימוב גם על ההתערבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ועל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
גרסימוב נשוי ואב לבן.
דוקטרינת גרסימוב.
כרמטכ"ל עיצב גראסימוב דוקטרינה חדשה להפעלת הכוח של רוסיה. הדוקטרינה קובעת שהפעלת הכוח הצבאי היא מהלך ההכרעה האחרון, המועצם על ידי המהלכים הסמויים או הניתנים להכחשה שקדמו לו. לשיטתו יש להפעיל תחילה אמצעים לא-צבאיים להשגת מטרות פוליטיות ואסטרטגיות הכוללים לוחמה קיברנטית, הפעלת כוחות שניתן להכחיש את פעולתם, מהלכים כלכליים ופוליטיים, לוחמה פסיכולוגית ומהלכים לגיוס האוכלוסייה המקומית כנגד השלטון ולבסוף הפעלת כוח צבאי. הפעלת הכוח הצבאי על פי דוקטרינת גרסימוב משולבת יחד עם האמצעים הלא צבאיים ופועלת בתיאום אתם. מגוון אמצעי העצמה (הצבאית והלא צבאית) הרוסית צריכים לפעול בתיאום מרבי אף בדרגים נמוכים יחסית של האסטרטגיה. הדוקטרינה מומשה במהלך הסכסוך הרוסי-אוקראיני ובמהלך ההתערבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
ניתן להתחקות אחר הבסיס הרעיוני של הדוקטרינה בטקסט שפרסם ב-26 בפברואר 2013 במגזין הצבאי הרוסי VPK, תחת הכותרת "חשיבות המחקר לראיית הנולד".
ואלרי גראסימוב
מריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה
מריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה (22 באוגוסט 1836 – 19 בספטמבר 1902), הייתה בתו של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, ואשתו של לאופולד השני, מלך הבלגים.
ביוגרפיה.
מריה הנרייטה נולדה ב-22 באוגוסט 1836 בבודפשט, לארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה ולמריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
ב-22 באוגוסט 1853 התחתנה מריה הנרייטה עם לאופולד, נסיך הכתר של בלגיה, בנישואים שנועדו לחזק את מעמדו של בית המלוכה הבלגי. נישואי הזוג לא היו מוצלחים, ובני הזוג חיו רוב הזמן בנפרד. בשנת 1865 מת חמיה לאופולד הראשון, מלך הבלגים, ובעלה עלה לשלטון במקומו כלאופולד השני, מלך הבלגים. בשנת 1869 מת בנם הנסיך לאופולד, דוכס בראבנט, ובני הזוג ניסו להביא בן נוסף, אולם הניסיון נכשל, ונולדה בת, קלמנטין, נסיכת בלגיה. מריה הנרייטה נתנה לבנותיה חינוך מעולה, ומאוד טיפחה אותן. את זמנה השקיעה בעיקר בסוסיה ההונגריים. בשנת 1895 פרשה מריה הנרייטה מחצר המלוכה, ועברה להתגורר בספא, ובתה לואיז, נסיכת בלגיה החליפה אותה כגברת הראשונה של בלגיה. ב-19 בספטמבר 1902 מתה מריה הנרייטה בביתה בספא, והיא בת 66 שנים.
משפחתה.
ב-22 באוגוסט 1853 התחתנה מריה הנרייטה עם לאופולד השני, מלך הבלגים, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
נפתלי איתן