במסכת כלה רבתי נכתב כי בשכר שבישרה ליעקב כי יוסף עודו חי במצרים. ובמסכת כלה למדו כן מהפסוק "אנכי שלומי אמוני ישראל" שהוא מדברי סרח, שאמרה 'אני שהשלמתי מנין הנכנסים לגן עדן'.
בתיה בת פרעה.
במסכת כלה רבתי נזכר כי זכתה כך בזכות זה שהצילה את משה ממיתה בשעה שמשתה אותו מהיאור.
חירם מלך צור.
הגרסה במסכת כלה רבתי היא 'חירם מלך צור'. ואף כתבו שהטעם שזכה לכך הוא בשכר שבנה משכן כמשה, על פי הנאמר במלכים א' ז' מ"ה מאי 'אהל' - זה אהל מועד, וכעין זה בתרגום יונתן.
יש שהעירו שעל פי המבואר שם בפסוקים, חירם זה לא היה מלך צור אלא אדם בשם חירם משבט נפתלי, אמנם יש שכתבו ליישב שאכן חירם מלך צור שלחו כמבואר בספר דברי הימים.
אך יש שהעירו עוד שחירם מלך צור היה מלך רשע, ועל כן כתבו להגיה 'חירם מצור'.
לפי תולדות בן סירא נוסח א', כאשר עלה חירם לגן עדן התגאה בכך ולכן גורש משם לגיהנום כעבור 400 שנה, אחרי שחרב בית המקדש. לפי נוסח ב', שהה בגן עדן אלף שנה ואז התגאה והוצא ונמסר לגיהנום.
יעבץ.
בחלק מהמקורות הגרסה היא יעבץ בן בנו של יהודה הנשיא או יעבץ בן רבי, ובחלק מהן הגרסה היא "יעבץ, ובן בנו של יהודה הנשיא". יש גם מי שגרס "יעבץ מבני בניו של יהודה" וכפי שמוזכר בדברי הימים.
בתרבות.
רשימה זו של עשרת האנשים שנכנסו בחייהם לגן עדן, התפרסמה בתרבות הישראלית הפופולרית בעיקר בשל אזכורה בסרט 'חגיגה בסנוקר', כאשר החתן נשאל על ידי אבי הכלה: מי הם עשרת הצדיקים אשר הובטח להם בחייהם להיכנס לגן עדן.
ת'רי 6 מאפיה
ת'רי 6 מאפיה (באנגלית: Three 6 Mafia) היא להקת היפ הופ אמריקאית שנוסדה ב-1991 על ידי הראפרים די ג'יי פול, ג'וסי ג'יי ולורד אינפיימוס.
היסטוריה.
חברי ת'רי 6 מאפיה הפכו למוזיקאים בגילאים צעירים. בשנת 1988, די ג'יי פול, בגיל 11, לקח שיעורי פסנתר, ואחיו הגדול, לורד אינפיימוס, כשהיה בן 15, התאמן על בס וגיטרה חשמלית. השניים היו כותבים ומלחינים שירים יחד.
ב-1995 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, "Mystic Stylez". האלבום זכה לתשבחות רבות וביסס את הלהקה כפורצת דרך בהיפ הופ של החוף הדרומי.
ב-1996 הוציאו את אלבומם השני, "Chapter 1: The End". האלבום הגיע בשיאו למקום ה-42 במצעד אלבומי ה-R&amp;B\היפ הופ.
ב-1997 הוציאו את אלבומם השלישי, "Chapter 2: World Domination". האלבום מהווה המשך ישיר לאלבומם הקודם.
ב-2000 הוציאו את אלבומם הרביעי, "When the Smoke Clears: Sixty 6, Sixty 1". הסינגל הראשי מתוך האלבום, "Sippin' on Some Syrup" זכה להצלחה רבה ואף מוקם במקום ה-30 במצעד שירי ה-R&amp;B\היפ הופ.
ב-2001 הוציאו את אלבומם החמישי, "Choices: The Album".
ב-2003 הוציאו את אלבומם השישי, "Da Unbreakables". האלבום היה לאלבומם הראשון של הלהקה שהגיע למצעד הבילבורד 200 תוך ששהה במקום ה-4. כמו כן, זכה האלבום בתואר "אלבום זהב".
באפריל 2005 הוציאו את אלבומם השביעי, "Choices II: The Setup". האלבום מכר למעלה מ-400,000 עותקים בארצות הברית. באותה שנה, בספטמבר 2005, הוציאו את אלבומם השמיני, "Most Known Unknown".
ב-2008 הוציאו את אלבומם השמיני והאחרון, "Last 2 Walk". האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה ואף לתשבחות רבות ממבקרי המוזיקה.
המלחמות העות'מאניות-רוסיות
מלחמות רוסיה-טורקיה (או המלחמות העות'מאניות-רוסיות) היו סדרה של תריסר מלחמות בין האימפריה הרוסית לאימפריה העות'מאנית, מהמאה ה-17 ועד למאה ה-20. זו הייתה אחת הסדרות הארוכות ביותר של סכסוכים צבאיים בתולדות אירופה. פרט למלחמת 1710–1711 ומלחמת קרים, שלרוב מתייחסים אליהן כאל אירועים נפרדים, הסכסוכים הסתיימו בצורה הרת אסון עבור האימפריה העות'מאנית; לעומת זאת, הם הראו את עליית רוסיה כמעצמה אירופית לאחר מאמצי המודרניזציה של פיוטר הגדול בראשית המאה ה-18.
תחילת הסכסוך (1568–1827).
לאחר שכבשה את אזור פודוליה במהלך המלחמה הפולנית-עות'מאנית (1672–1676), הממשלה העות'מאנית שאפה להרחיב את שלטונה על כל אוקראינה בגדה הימנית בתמיכת הווסאל שלה, פטרו דורושנקו (1665–1665) 1672). המדיניות הפרו-עות'מאנית של האחרון גרמה לאי שביעות רצון בקרב קוזאקים אוקראינים רבים, שיבחרו את איוואן סמוילוביץ' כהטמן היחיד מכל אוקראינה בשנת 1674. בשנים 1679–1680 דחו הרוסים את התקפות הטטרים של קרים וחתמו על חוזה בחצ'יסאראי ב-13 בינואר 1681, אשר יתווה את הגבול הרוסי-טורקי על נהר הדנייפר.
לפני יקתרינה הגדולה.
רוסיה הצטרפה לליגה הקדושה האירופית (אוסטריה, פולין, ונציה) בשנת 1686. במהלך המלחמה ארגן הצבא הרוסי את המערכות בקרים של 1687 ו-1689 ואת מערכות אזוב (1695–1969). המעורבות הרוסית סימנה את תחילת מלחמות רוסיה-טורקיה. לאור ההכנות של רוסיה למלחמה עם שוודיה וחתימות מדינות אחרות על הסכם קרלוביץ עם טורקיה בשנת 1699, הממשלה הרוסית חתמה על הסכם קונסטנטינופול עם האימפריה העות'מאנית בשנת 1700.
לאחר שהרוסים הביסו את השוודים ואת הקוזקים האוקראינים שהונהגו על ידי איוואן מאזפה בקרב על פולטבה בשנת 1709, הצליח קרל השנים עשר השוודי לשכנע את הסולטאן העות'מאני אחמד השלישי להכריז מלחמה על רוסיה ב-20 בנובמבר 1710.
בשלהי המאה ה-17, שושלת ספאוויד האיראנית, שהייתה שכנה לשתי האימפריות והייתה אחת היריבות הגדולות ביותר בטורקיה במשך מאות שנים (במאות ה-16 עד ה-19), הייתה בדעיכה. תוך ניצול המצב, רוסיה והאימפריה העות'מאנית כבשו את שטחים הכוללים את דאגסטן, אזרבייג'ן וצפון איראן של ימינו, שנכבשו על ידי פיוטר הראשון במלחמה הרוסית-פרסית (1722–1723); העות'מאנים כבשו את השטחים ממערב, כולל ארמניה המודרנית, חלקים ממזרח אנטוליה ומערב איראן. הישגי שניהם אושרו בחוזה קונסטנטינופול (1724) ובמשך כמה שנים הם גבלו זה בזה לאורך שטח גדול בקווקז, מה שגרם לחיכוכים נוספים.
רוסיה הצליחה להבטיח מצב בינלאומי חיובי לטובתה באמצעות חתימה על הסכמים עם פרס בשנת 1732 וב-1735. אלה החזירו את כל השטחים האיראניים שנלקחו מאז 1722 בצפון, בדרום הקווקז וצפון איראן ונמנעו ממלחמה עם מנהיג פרס, נאדר שאה. לאמנות היו היבטים דיפלומטיים חיוביים, בייחוד בשל הקמת ברית רוסית-איראנית נגד טורקיה, שכן פרס הייתה במלחמה עם האימפריה העות'מאנית. בינתיים רוסיה תמכה גם בעלייתו של כס המלכות הפולני אוגוסטוס השלישי במהלךמלחמת הירושה הפולנית (1733–35), על חשבונו של סטניסלב לשצ'ינסקי, שהיה מועמד מטעם צרפת. אוסטריה הייתה בעלת בריתה של רוסיה מאז 1726.
רוסיה נכנסה למלחמה נוספת עם האימפריה העות'מאנית בשנת 1736, שהתקדמה בפשיטות על אוקראינה על ידי טטרים מקרים והמערכה הצבאית של החאן של קרים בקווקז. במאי 1736 פתח הצבא הרוסי בפלישה לחצי האי קרים. ב-19 ביוני צבא הדון הרוסי (28,000 איש) בפיקודו של הגנרל פיטר לייסי כבש את מצודת אזוב בתמיכת שייטת דון בפיקודו של סגן האדמירל פיטר ברדל. ביולי 1737, צבאו של מיניך השתלט בסערה על המצודה העות'מאנית אוצ'קיב. צבא לייסי (כעת עם 40,000 חיילים) צעד אל קרים באותו חודש, והביא מספר תבוסות לצבא החאן של קרים וכבש את קרסובזר. לייסי וחייליו נאלצו לעזוב את קרים, עם זאת, מחוסר אספקה.
אוסטריה נכנסה למלחמה נגד טורקיה ביולי 1737 אך הובסה מספר פעמים. באוגוסט רוסיה, אוסטריה וטורקיה החלו במשא ומתן בנמירוב, אשר יתברר כחסר פרי ונטול הישגים. בשנת 1738 לא היו פעולות צבאיות משמעותיות. הצבא הרוסי נאלץ לעזוב את אוצ'קיב וקינבורן עקב התפרצות מגפה. בשנת 1739 חצה צבאו של מיניך את הדנייפר, הביס את האימפריה העות'מאנית בסטבוצ'אני וכבש את מצודת חוטין (ב-19 באוגוסט) ויאסי. עם זאת, אוסטריה הובסה על ידי האימפריה העות'מאנית שוב ונעלצה לחתום על חוזה שלום נפרד ב-21 באוגוסט. זאת, יחד עם האיום הממשמש ובא של הפלישה השוודית, נאלצה רוסיה לחתום על חוזה בלגרד עם טורקיה ב-18 בספטמבר, לסיום המלחמה.
יקתרינה הגדולה.
בעקבות אירוע גבול בבלטה הכריז הסולטאן מוסטפא השלישי מלחמה על רוסיה ב-25 בספטמבר 1768. הטורקים כרתו ברית עם כוחות האופוזיציה הפולנים של הקונפדרציה, בעוד רוסיה נתמכה על ידי הממלכה המאוחדת, שהציעה לשלוח יועצי חיל הים לצי הרוסי.
ההתנגדות הפולנית דוכאה על ידי אלכסנדר סובורוב, אשר עבר לאחר מכן לפעולות נגד העותמאנים, שבו בשנת 1773 וב-1774 הוא ניצח בכמה קרבות בעקבות ההצלחות הגדולות הקודמות של הפילדמרשל הרוסי פיוטר רומיאנצב בלרגה ובקגולה.
פעולות ימיות של הצי הבלטי הרוסי בים התיכון הניבו ניצחונות בפיקודו של אלכסיי גריגורייביץ' אורלוב. בשנת 1771 מרדו מצרים וסוריה נגד השלטון העות'מאני, ואילו הצי הרוסי השמיד לחלוטין את הצי העות'מאני בקרב צ'סמה.
ב-21 ביולי 1774 חתמה האימפריה העות'מאנית על חוזה קוצ'וק קיינארג'ה, שהעניק רשמית עצמאות לחאנות קרים, אך במציאות היא נעשתה תלויה ברוסיה. רוסיה קיבלה 4.5 מיליון רובל ושני נמלי ים מרכזיים המאפשרים גישה ישירה לים השחור.
בשנת 1786 יקתרינה השנייה התקדמה בניצחון דרך קרים ביחד עם בעל בריתה, הקיסר יוזף השני. אירועים אלה והחיכוך שנגרמו כתוצאה מתלונות הדדיות על הפרות של חוזה קוצ'וק קיינארג'ה, שסיים את המלחמה הקודמת, עוררו את דעת הקהל באיסטנבול והשגריר הבריטי נתן את תמיכתו למלחמה.