אַבּוּב צַיִד, או אַבּוּב דָה קָאצָ'ה (באיטלקית: Oboe da caccia), הוא כלי נשיפה מעץ ממשפחת האבוב, הנמוך בקווינטה מן האבוב. הכלי מכופָף ומחופה עור, ובקצהו פעמון פליז מתרחב המזכיר את זה של קרן הציד, ומכאן שמו. הכלי שימש במוזיקת בארוק, וכיום מנגנים בו בעיקר בביצועים אותנטיים. הוא מוכר כיום בעיקר בזכות השימוש שעשה בו יוהאן סבסטיאן באך ביצירותיו הקוליות.
היסטוריה.
אבוב הציד מעולם לא היה בשימוש נרחב: נכתבו לו יצירות בעיקר בין השנים 1720–1760, ורק מספר בונים מצומצם במרכז אירופה בנו אותו. הבונה הטוב ביותר היה י"ה אַיְכֵנטוֹפְּף מלייפציג, שהיה הראשון שהחליף את פעמון העץ בפעמון פליז, אולי תוך תיאום עם באך. באך החל לכתוב לכלי מיד לאחר הגיעו ללייפציג, וניצל היטב את הרגיסטרים האמצעי והנמוך של הכלי, אולי בגלל צלילם ה'צרוד' והאקספרסיבי. לרוב הוא שילב את הכלי באריות המביעות סבל או צער.
בסוף תקופת הבארוק יצא אבוב הציד משימוש. הפיתוח המהיר שעבר על האבוב פסח עליו, ובמקומו התפתחה הקרן האנגלית בהשפעת אבוב הטנור הרגיל (taille) והאבוב ד'אמורה. סביר כי הסיבה לכך הייתה המבנה המורכב של הכלי, וחוסר היכולת לעצב אותו במחרטה, בניגוד לכלים הישרים.
אבוב הציד בימינו.
בסוף המאה ה-18 יצא אבוב הציד משימוש, ובמאה ה-20 כבר לא ידע איש עוד מהו הכלי שנקרא בשם זה. בתחילת דרכה של התנועה למוזיקה עתיקה ניסו מוזיקולוגים לשווא למצוא כלי שיתאים לתיאור ולמנעד אבוב הציד, וההנחה הייתה שלא שרד אף כלי עד ימינו. בפרויקט הקלטת מכלול הקנטטות של באך בשנות ה-70 של המאה ה-20, בניצוח ניקולאוס הרנונקור וגוסטב לאונהרדט, נעשה שימוש ב-taille לביצוע תפקיד אבוב הציד, בתוצאות מעורבות.
לבסוף, בתחילת שנות ה-70, גילה האוצר השוודי קארי קארפ כי במוזיאון המוזיקה בסטוקהולם ובמוזיאון נוסף בקופנהגן מוצגים שני כלים מקוריים של אייכנטופף. כלים אלה לא היו ניתנים עוד לנגינה, כפי שקורה לעיתים קרובות בכלי נשיפה עתיקים, אבל העתקים שנבנו על פיהם משמשים נגנים בימינו. הקלטת הבכורה של הכלי הייתה בביצוע אורטוריית חג המולד של באך בניצוח הרנונקור.
תנזים
תנזים (בערבית: التنظيم "הארגון", ובתעתיק מדויק אלתנט'ים), הוא פלג צבאי של תנועת פת״ח הפלסטינית.
התנזים הוקם ב-1995 על ידי יאסר ערפאת כחלק מפת"ח. למעשה, ה"תנזים" היווה הארגון הצבאי של הפת"ח והוא והפת"ח היו כגוף אחד. אחרי הסכמי אוסלו, הפך התנזים לכלי דרכו ביטאו עצמם מתנגדים מיליטנטים בתוך הפת"ח למהלכים שיזמה ההנהגה של ה"שבים מתוניס"; וככלי דרכו הפת"ח ויסת התנגדות ל"הסכמי אוסלו", תוך ניסיון לצמצום התמיכה בארגונים אופוזיציוניים לפת"ח, כמו חמאס והג'יהאד האסלאמי. בנוסף, ערפאת היה מעוניין להשתמש בתנזים כמעין "צבא פלסטיני". בפועל, הארגון פעל גם נגד גורמים מתונים בתוך הרשות הפלסטינית ואש"ף, ובמיוחד ייצג באופן סמלי את תושבי השטחים מול השחיתות לכאורה של ההנהגה ששבה מגלותה בתוניס. במהלך קרבות הרחוב של תחילת האינתיפאדה השנייה הפך התנזים לגוף בולט. פעיליו היו בולטים גם במהלך מהומות מנהרת הכותל (ספטמבר 1996) ובמהלך "מהומות יום הנכבה" במאי 2000.
מבחינה אידאולוגית, התנזים מושך צעירים המתנגדים להסכמי אוסלו ורבים באוכלוסייה הפלסטינית רואים אותו כגוף "עממי", אשר מושך פעילים "מלמטה". הוא רואה עצמו כיורש של ניצי הפת"ח, ארגון שפורק במצוות ישראל ב-1996. חבריו נוטים להיות צעירים יותר מחברי פלגים אחרים בפת"ח, כולל כאלה אשר התבגרו בתקופה שאחרי אוסלו. חלק מן החברים בארגון פעילים גם בגדודי חללי אל אקצה ואין למעשה "יריבות" בין שני הגופים, אלא חפיפה מסוימת. למרות השתייכות חלק מן החברים למיעוט הנוצרי בשטחי הרשות, ממסמכים שנתפסו במהלך מבצע חומת מגן עולה כי הארגון נהג להתנכל לתושבי בית לחם הנוצרים. כ-50 מפעילי הארגון התבצרו במהלך האינתיפאדה השנייה בכנסיית המולד שבבית לחם למשך 38 יום, כשהם מחזיקים 200 בני ערובה פלסטינים.
למרות שמו, ה"תנזים" מאורגן בצורה רופפת למדי, ומנהיגים בשטח אינם מתייעצים בדרך כלל עם הנהגה מרכזית. הארגון מחולק לתאים אזוריים, כאשר יחידת הבסיס היא כפר או שכונה. תאים חזקים במיוחד קיימים באוניברסיטאות - אוניברסיטת א-נג'אח בשכם, אוניברסיטת ביר זית ברמאללה ואוניברסיטת בית לחם. אחד ממנהיגי הארגון הוא מרואן ברגותי. ברגותי נעצר על ידי כוחות צה"ל במהלך מבצע חומת מגן במרץ 2002.
לתנזים קשרים עם ארגון חזבאללה, אשר מסייע לו מבחינה לוגיסטית (למשל, מתן אמצעי לחימה וחומרי נפץ; כמו גם הדרכות). הארגון, עם זאת, השתמש גם בנשק ש"זלג" אליו מהרש"פ. מספר פעיליו מוערך בכ-10,000. הארגון ביצע מספר פיגועים נגד ישראלים, ובכלל זאת פיגועי התאבדות. במסגרת זאת, הארגון גייס גם נשים בתור מחבלות מתאבדות ושילח גם קטינים למשימות התאבדות.
המילטון
מיקרוסקופ אלקטרונים
מיקרוסקופ אלקטרונים או מיקרוסקופ אלקטרוני (באנגלית: Electron Microscope) הוא מיקרוסקופ המסוגל להגדיל עצמים קטנים במיוחד בכושר הפרדה גבוה על ידי שימוש באלקטרונים, כתחליף למקור אור במיקרוסקופים רגילים. מיקרוסקופ אלקטרונים מסוגל להגדיל את העצם הנבחן עד לפי 10,000,000 מגודלו המקורי תוך ניצול טכנולוגיות של קרן האלקטרונים.
היסטוריה.
מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון נבנה על ידי הפיזיקאי הגרמני ארנסט רוסקה. הוא ידע שלאלקטרונים יש פן של גלים, לכן האמין שהוא יכול לנהוג בהם באופן דומה לגלי אור. השפעת שדות מגנטיים על תנועת אלקטרונים הייתה ידועה, ורוסקה שיער כי ניתן להשתמש בהשפעה זו כדי למקד קרני אלקטרונים כפי שעדשה אופטית ממקדת אור. לאחר שוידא עקרונות אלו במחקר, הוא החל בתכנון מיקרוסקופ אלקטרונים. רוסקה הסיק שמיקרוסקופ אלקטרונים יהיה הרבה יותר יעיל ממיקרוסקופ אופטי רגיל ויאפשר הגדלה רחבה יותר משום שהרזולוציה גדלה באורכי גל קצרים וגלי אלקטרונים קצרים יותר מגלי האור הרגילים. בשנת 1933 רוסקה ושותפו, פיזיקאי גרמני נוסף בשם מקס נול, שרוסקה היה תלמידו, בנו אב טיפוס ראשון למיקרוסקופ האלקטרונים. אמנם המיקרוסקופ היה פרימיטיבי ולא ראוי לשימוש מעשי, אולם היה מסוגל להגדיל עצמים פי 400. רוסקה זכה בשנת 1986 בפרס נובל לפיזיקה, וכך נאמר בטקס: "על עבודתו הבסיסית באופטיקת אלקטרונים, ועל תכנון מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון".
מיקרוסקופ האלקטרונים היעיל הראשון נבנה על ידי אלי פרנקלין ברטון ותלמידיו, ססיל הול, ג'יימס היליאר ואלברט פרבוס, באוניברסיטת טורונטו, קנדה בשנת 1938.
אף על פי שמיקרוסקופים אלקטרוניים במאה ה-21 מסוגלים להגדיל עצם פי 10 מיליון, הם עדיין מבוססים על אב הטיפוס ועל גילוי הקשר בין אורך גל לרזולוציה של רוסקה. מיקרוסקופ אלקטרונים הוא חלק אינטגרלי מהציוד הנדרש במעבדות רבות. חוקרים נעזרים בו על מנת לבחון חומרים ביולוגיים (כגון מיקרואורגניזמים ותאים), מגוון מולקולות גדולות, דגימות ביופסיה, מבנה חומרים מתכתיים, גבישיים, ננו-חומרים וכן לאפיון פני-שטח של חומרים.
סוגי מיקרוסקופ האלקטרונים.
מיקרוסקופ אלקטרונים חודר (מינוח אנגלי וראשי תיבות: Transmission Electron Microscope, TEM).
הוא הגרסה המקורית של מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון, מיקרוסקופ אלקטרונים חודר, מצריך אלומת אלקטרונים במתח גבוה הנפלטת באמצעות קתודה (תותח אלקטרונים) וממוקדת על ידי עדשות מגנטיות. אלומת האלקטרונים שהוחדרה חלקית דרך הדגימה המאוד דלילה (ולכן שקופה למחצה לאלקטרונים) נושאת מידע לגבי המבנה הפנימי של הדגימה. הסטייה המרחבית במידע זה (ה"תמונה") מוגדלת באמצעות סדרת עדשות מגנטיות עד שהיא נרשמת על ידי פגיעה במסך פלואורסצנטי, צלחת צילומית או חיישן אור כגון מצלמת CCD (ראשי תיבות של התקן צמוד מטענים, באנגלית: charge coupled device). את התמונה המזוהה על ידי ה-CCD ניתן להציג בזמן אמת על גבי מוניטור או מחשב.
רזולוציית התמונה המתקבלת באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים חודר ברזולוציה גבוהה (High Resolution TEM, HRTEM) מוגבלת בגלל סטיות כדוריות וכרומטיות; אבל דור חדש של מתקני סטיות הצליח להתגבר על אותן סטיות כדוריות. תיקוני תוכנה של סטיות אלו אפשרו הפקת תמונות עם מספיק רזולוציה על מנת להציג אטומי פחמן ביהלום מופרדים ב-0.89 אנגסטרום (89 פיקומטר) ואטומי צורן ב-0.78 אנגסטרום, הגדלה של פי 50 מיליון. היכולת לקבוע מיקום אטומים בתוך חומרים הפכה את ה-HRTEM לכלי הכרחי במחקר ופיתוח ננוטכנולוגיות בתחומים רבים, כולל זירוז הטרוגני (Heterogeneous Catalysis) ופיתוח התקני הולכה למחצה לאלקטרוניקה ופוטוניקה.
מיקרוסקופ אלקטרונים חודר מספק תמונה דו-ממדית של העצם.
מיקרוסקופ אלקטרונים סורק (Scanning Electron Microscope, SEM).
בשונה מה-TEM, שבו נוצרת תמונה על ידי זיהוי אלקטרונים החודרים דרך הדגימה, במיקרוסקופ אלקטרונים הסורק הפקת התמונות נוצרת על ידי זיהוי אלקטרונים משניים הנפלטים מפני השטח עקב פגיעת אלומת האלקטרונים העיקרית שנורתה מתותח האלקטרונים ומורכזה על ידי העדשות. ב-SEM, אלומת האלקטרונים סורקת את כל הדגימה שורה אחר שורה (סריקת ראסטר), וגורמת לפליטת אלקטרונים משניים (Secondary electron), ואלקטרונים מוחזרים (Backscattered electrons) מפני הדגימה. האלקטרונים המשניים והמוחזרים שנפלטו מפני הדגימה נקלטים על ידי גלאי אלקטרונים המשניים הנמצאים בדרך כלל לצד הדגם; ואילו גלאי האלקטרונים המוחזרים נמצאים בדרך כלל מעל הדגם; ולעיתים ניתנים אף להוצאה (משיכה) מתא הבדיקה. התמונה הסופית נבנית ממספר האלקטרונים שנפלטים מכל נקודה על הדגימה.