ב-1993 נכנס לעולם המשחק כשכיכב בסרט הטלוויזיה "The Substitute", בו אף הופיע בפוסטר הסרט. שנה אחר כך עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט קולנוע. היה זה בסרטה של פני מרשל, "איש הרנסאנס", בה גילם טוראי בצבא ארצות הברית. לאחר מכן כיכב בסרטו המשמעותי הראשון, "יומן נעורים", בו גילם כדורסלן המתמכר לסמים. שנה אחר כך כיכב לראשונה בתפקיד ראשי, בסרט "פחד", בו גילם נער אלים ואובסיסיבי לגבי חברתו. הפריצה שלו כשחקן קולנוע הגיע בסרט "לילות בוגי" (1997), בה גילם שחקן פורנו צעיר המתחיל את צעדיו הראשונים בתעשייה בשנות ה-70 המאוחרות.
בהמשך הוא לוהק לרוב לסרטי פעולה כדוגמת "ביג היט", "שלושה מלכים", "כוכב הקופים", "הסערה המושלמת" ו"הג'וב האיטלקי", שהצליחו מאוד בקופות. ב-2001 חזר לשורשיו כזמר, כשכיכב בדרמה המוזיקלית "רוק סטאר", שם גילם זמר בלהקת רוק חובבנית ההופך לכוכב רוק לאחר שמצטרף ללהקת רוק כבד אותה הוא מעריץ. לעומת זאת הוא כיכב בשנים האחרונות בשני סרטים הנחשבים לאיכותיים יותר מקודמיהם: הקומדיה החידתית "אני אוהב האקביז". ובשנת 2006 כיכב בסרט "השתולים" של מרטין סקורסזה; על תפקיד זה וולברג היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון" על בסיס הספר "בוסטון חזקה". הסרט מספר על הפיגוע במרתון בוסטון שבוצע בשנת 2013 והמשך המצוד אחר המחבל שהובל על ידי משטרת בוסטון.
חיים אישיים.
ב-2009 נישא לדוגמנית ריאה דרהאם, בכנסייה קתולית ליד מקום מגוריהם. להם שתי בנות ושני בנים משותפים.
לקראת שלהי שנת 2012, ייסדו וולברג ואחיו דוני ופול בשותפות את מסעדת ההמבורגרים "וולברגרס" בעיירה הינגהאם שבבוסטון רבתי. בשנים 2014–2019 השתתפו בתוכנית ריאליטי "Wahlburgers" בת עשר עונות על אודות המסעדה - רעיון של וולברג עצמו בנוסף גם להפוך את המסעדה לרשת עם סניפים.
אחיינו הוא השחקן ג'פרי וולברג.
וולברג תומך במפלגה הדמוקרטית, והוא קתולי אדוק.
דגל נאט&quot;ו
דגל נאט"ו הוא דגלו הרשמי של ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (נאט"ו). עיצובו כולל רקע כחול (פנטון 280) ובמרכזו מוטענת שושנת רוחות לבנה, עיגול לבן סביבה וארבעה קווים לבנים היוצאים ממנה.
אף שזהותו של מעצב הדגל אינה ידועה, ידוע כי הוא עוצב בידי חבר המטה הבינלאומי של הארגון, ואושר על ידי מועצת נאט"ו ב-14 באוקטובר 1953. הדגל משמש את חברות הארגון, מונף בבסיסי כוחות המשימה ומול מטות ומפקדות הארגון ברחבי העולם, אולם לדגל אין כל קדימות על פני הדגלים הלאומיים של חברות הארגון. עיצובו דגל כחול המסמל את האוקיינוס האטלנטי, שושנת הרוחות הלבנה מסמלת את שאיפת הארגון לשלום עולמי והעיגול הלבן שסביבה מסמל את אחדותה של הברית.
עיצובו של הדגל.
הדגל מתואר כדגל כחול כהה (קוד פנטון 280) עליו שושנת רוחות לבנה, סביבה עיגול לבן ומתוך קודקודיה יוצאים 4 קווים לבנים.
אדוארד לי תורנדייק
אדוארד לי תורנדייק (31 באוגוסט 1874 - 9 באוגוסט 1949) היה פסיכולוג אמריקני. היה מחלוצי הפסיכולוגים שעסקו בעקרונות ותהליכי למידה, שהיוו את היסוד לתחום הפסיכולוגיה החינוכית המודרנית.
ביוגרפיה.
תורנדייק נולד במסצ'וסטס, ארצות הברית. הוא בנם השני של אדוארד רוברטס תורנדייק ואביגיל לאד תורנדייק ואחיו הגדול של היסטוריון המדע לין תורנדייק. בשנת 1900 נישא לאליזבת מולטון, ולהם חמישה ילדים.
תורנדייק למד באוניברסיטת הרווארד, והיה תלמידו של ויליאם ג'יימס, מראשי הפונקציונליסטים. עבודת הדוקטורט שלו משנת 1898 הייתה בנושא האינטליגנציה של בעלי חיים, ונכתבה בהנחייתו של ג'יימס קאטל מאוניברסיטת קולומביה. עבודה זו נחשבת לראשיתו של המחקר המדעי בתחום התנהגות בעלי חיים.
אדוארד לי תורנדייק פרסם למעלה מ-500 ספרים וחיבורים במהלך חייו. ב-1912 כיהן כנשיא האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה.
מחקרים.
תורנדייק עסק כל חייו המקצועיים בחקר התנהגות בעלי חיים ובני אדם, באוניברסיטת קולומביה. אחד ממחקריו המפורסמים הוא מחקר התנהגות אצל חתולים, לפי רעיון ההתניה האופרנטית. הוא בנה קופסה בשם "תיבת חידה" - קופסה סגורה עם דלת וידית. הוא הכניס לקופסה חתול רעב, ושם מחוץ לקופסה צלחת עם מזון. החתול היה צריך ללחוץ על דוושה שנמצאת בתוך הקופסה כדי לפתוח את הדלת. החתול שוטט והשתולל בקופסה, ואז לפתע במקרה לחץ על הדוושה ופתח את הדלת. לאחר מכן הוא הכניס את החתול שוב לתוך הקופסה וגילה שהזמן שנדרש לחתול לצאת התקצר. לאחר מספר פעמים למד החתול ללחוץ מיד על הדוושה וכך לצאת מהקופסה.
מסקנותיו היו כי למידה היא למעשה למידת הקשר בין גירוי לתגובה - החתול למד לקשר בין רעב (גירוי) לבין לחיצה על הדוושה (תגובה). הוא למד קשר זה על פי "חוק התוצאה", לפיו תוצאות התגובה הן שיקבעו אם הקשר בין הגירוי לתגובה יתחזק או ייחלש. אם בעקבות התוצאה יש תגמול חיובי (מזון) - הקשר יתחזק. אם לא יופיע גמול בכלל או שהגמול יהיה שלילי - הקשר בין הגמול לתגובה ייחלש, והאדם או החיה לא יחזרו על אותה תגובה.
החוקר פרדריק סקינר אימץ את חוק התוצאה של תורנדייק ואת רעיון הגמול, וכינה אותו בשם חיזוק. הגמול מחזק את הקשר בין הגירוי שרואים לבין לחיצה על הדוושה. אצל סקינר הגמול (החיזוק) מקושר לתגובה שאחריה הוא הגיע, ולפיכך מחזק ומגביר את התגובה.
נתן אדלר
הרב נתן בן שמעון הכהן אדלר (י' בטבת ה'תקי"ב, דצמבר 1751 – כ"ז באלול תק"ס, 17 בספטמבר 1800) היה רב ומקובל בפרנקפורט, גרמניה, ורבו של החתם סופר.
ביוגרפיה.
נולד בפרנקפורט דמיין, לצרלה ולרב יעקב שמעון, נצר למשפחה מיוחסת שחיה מאות בשנים בעיר זו והתייחסה לר' שמעון הדרשן מחבר ילקוט שמעוני. בילדותו נודע כמחונן, ואף החיד"א שביקר בעיר התפעל ממנו. היה תלמידם של בעל פני יהושע ורבי משה ראפף, רבו המובהק היה רבי דוד טעבלי כ"ץ שיף שנהיה לימים רבה האשכנזי של לונדון. הוא למד קבלה אצל רבי אבוש שהיה רב העיר.
בגיל 20 ייסד ישיבה. בה למד החתם סופר, שהחשיב את הרב אדלר כרבו המובהק, ואף כינהו 'החסיד שבכהונה'.
הרב אדלר נהג לדבר, להתפלל וללמוד בהברה ספרדית ולא בהברה אשכנזית, ואף אירח בביתו לתקופה ארוכה את הרב חיים מודעי בעת שהותו בגרמניה, על מנת לשוחח עמו בהברה ספרדית. הוא היה הראשון שהתיר לעבור מנוסח אשכנז לנוסח ספרד (הקרוב יותר לנוסח האר"י), כדי לכוין את כוונות הקבלה של האר"י שמכוונות לנוסחו, ולא חשש בעניין זה ל"אל תיטוש תורת אימך". עוד היה נוהג כי הכהנים יברכו ברכת כהנים בכל יום, כנהוג בארץ ישראל, ובשונה מהמנהג המקובל באשכנז.כמו כן היה בקיא בסדר קדשים ואף אמר שהוא מוכן לעבוד בבית המקדש ברגע שיבנה.
החרם עליו ואחרית ימיו.
בשנת תקמ"ב-1782, נאלץ הרב אדלר לעזוב את עירו בעקבות חרם שהטילו עליו רבני הקהילה, אשר נרתעו מהנהגתו המוזרה, ומהשמועות על שימושו התמידי בקבלה מעשית, ומהחשדות באשר לטיבן החסידי או השבתאי של הנהגותיו. הרב אדלר עזב את עירו ונענה להצעה לשמש כרב העיר בוסקוביץ' שבמוראביה (היום: בצ'כיה). החתם סופר הצעיר גלה עם הרב נתן אדלר מפרנקפורט למוראביה. אך גם שם לא הצליחו הרב ותלמידיו להניח את דעת ראשי הקהילה שכתבו מכתב מחאה חריף לקהילת פרנקפורט, על שלא הודיעו להם על החרמתו של הרב אדלר.
בשנת תקמ"ו-1785 שב לעיר מולדתו פרנקפורט. החתם סופר ליווה אותו עד העיר פיורדא הסמוכה לנירנברג שבמדינת בווריה, שם הכתיב הרב נתן אדלר לחתם סופר, בשעת פרידתם, את חשבון זמן לילה ויום של כל השנה על פי שיטתו בסוגיית השקיעה וצאת הכוכבים. בפקודת רבו, לא חזר החתם סופר עמו לפרנקפורט, אלא המשיך את דרכו למדינת מוראביה והשניים לא התראו עוד עד יום מותו של הרב נתן אדלר.
תקופה קצרה לאחר חזרתו, התעוררה ההתנגדות כלפיו מחדש והרב נפל למשכב. ביום י"א באלול ה'תק"ס הגיעה הודעה על ביטול החרם כנגדו, אך לאחר תקופה קצרה ביום כ"ז באלול נפטר הרב.
רבה של העיר באותה התקופה הרב פנחס הורוויץ הספידו בקוראו עליו את הפסוק "כי לא אדם הוא להנחם".
בקהילת פרנקפורט נכתבה תפילת יזכור לעלוי נשמתו. הרב יקותיאל גרינוולד כתב ספר בשם מעשה תעתועים על רב נתן אדלר וקורותיו. פרופ' יעקב כ"ץ כתב ביוגרפיה על החת"ם סופר ובה תיאר את רבו הרב אדלר בהקשר היסטורי. פרופ' רחל אליאור הקדישה מחקר אודות קורות חייו של הרב אדלר ונסיבות רדיפתו בפרנקפורט בזמן הרדיפות שנערכו נגד החסידות.
הנהגותיו ויחסו לארץ ישראל.
הרב אדלר חי כל חייו בצער עמוק על החורבן והגלות. הדבר בא לידי ביטוי באבלות תמידית, כאשר גם בימי שמחה וחג היה נוהג להעלות ולבטא את זיכרון החורבן וחוסר השמחה השלמה.
הרב אדלר היה מקובל, והחתם סופר העיד עליו שראה בעיניו שהשתמש בשמות הקודש.
הרב אדלר סבר שבענייני חסידות ופרישות אין להעמיד תלמידים בסגנון אחד לכולם, אלא כל אחד יתחסד עם קונו בדרכו שלו, ולכן מעולם לא הזכיר הרב אדלר בדרשותיו את ספר הזוהר, ולא השאיר אחריו תלמידים שהמשיכו את דרכו הייחודית.
תורתו.
הרב אדלר לא חיבר ספרים בעצמו, את ההסבר לכן הוא נתן בעצמו, באמרו, אשר ההיתר היחיד לכתוב דברי תורה הוא מחמת שהלומד ישכח הדברים שלמד, אך מאחר שהוא מעולם אינו שוכח מה שלומד, על כן אינו כותב את תורתו. אך חיבורים שונים נערכו מתורתו, מהם:
כמו כן בספרי תלמידו החתם סופר מובא הרבה מתורתו.
הפרלמנט של גאורגיה