גלנדון ואיזבלה היו ממקימי חבורת A4, יחד עם דודו גבע, יובל כספי, ניר מטרסו, רפאל פוגל ועוד. הם הוציאו את החוברות "כסאח וזוהמה" ו"מר אכזר וראשזין פותחים עסק+Isabella on Acid" והשתתפו בפרויקטים כמו Plan B וספרות זולה. בשנים 2007-2008 כתבו ואיירו את המדור "סטריפרז", שהופיע בעיתון "רייטינג". בשנים 2008-2009 כתבו ואיירו את רצועת הקומיקס היומית "יוסי ואוסי", שהתפרסמה בעיתון "24 דקות".
אנימציה.
בנוסף לקומיקס, עוסקים גלנדון ואיזבלה באנימציה, בעיקר של קליפים. בסוף שנות התשעים יצר גלנדון את הסדרה "ביק ושיק" ששודרה ב"מקרה לילה", תוכניתו של שי אביבי.
בנובמבר 2009 שודרה בערוץ ביפ סדרת ההנפשה "כלום" שיצרו השניים. פרקי הסדרה, אורך כל אחד כ-5 דקות, עוסקים באופן בוטה בארבעה בני נוער שמתנסים בסמים וביחסי מין.
לגלנדון ואיזבלה שלוש בנות - נינה, ללה וימי לבנון, והם חיים ויוצרים בפרדס חנה.
הלן ברמן
הלן ברמן (נולדה ב-6 באפריל 1936) היא ציירת הולנדית-ישראלית בסגנונות שנעים בין אימפרסיוניזם ריאליסטי ואקספרסיוניזם מופשט לירי. מציגה בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה.
הלן ברמן נולדה באמסטרדם וכילדה ניצלה מרדיפות הנאצים. למדה עיצוב טקסטיל באקדמיה לעיצוב תעשייתי של איינדהובן. בנוסף ללימודיה לתואר, למדה קורסים באמנויות החופשיות. מ-1960 עיצבה מוצרי טקסטיל למספר חברות. עיצוביה זכו בפרסים ובפרסומים בכתבי עת מקצועיים.
בשנות השבעים למדה אצל האמן תיירי ולטמן והשלימה תואר נוסף בציור ורישום. היא לימדה קורסים להשכלת מבוגרים במקצועות הללו. ב-1978 עלתה לישראל, גרה במבשרת ציון ובבאר שבע והמשיכה לשכלל את סגנונה. בעשור מ-1988 גרה ליד יפו העתיקה והצטרפה לאגודת הציירים והפסלים. מ-1998 חיה ומציירת בתל מונד.
ריצ'רד ליפולד
ריצ'רד ליפולד (באנגלית: Richard Lippold; 3 במאי 1915 – 22 באוגוסט 2002) היה פסל אמריקאי הידוע עבור יצירותיו הגאומטריות העשויות מחוט ברזל.
נולד במילווקי שבוויסקונסין. למד באוניברסיטת שיקגו, וקיבל תואר בעיצוב תעשייתי בבית הספר שעל יד מכון האמנות של שיקגו בשנת 1937. לאחר סיום לימודיו עבד, בין השנים 1937 ו-1941, גם כמעצב תעשייתי. בסופו של דבר היה לפסל, ובמקביל לימד במספר מוסדות ואוניברסיטאות, בהן מכללת האנטר כחלק מאוניברסיטת העיר ניו יורק בין השנים 1952 ל-1967.
התקופה הביזנטית בארץ ישראל
התקופה הביזנטית היא תקופה בתולדות ארץ ישראל בין השנים 324 (או 395) ו-638, בה נשלטה הארץ על ידי האימפריה הביזנטית. בתולדות עם ישראל מקבילה תקופה זו לתקופת התלמוד וראשית תקופת הגאונים.
סופה של התקופה הרומית המאוחרת ותחילתה של התקופה הביזנטית בארץ ישראל איננו מוגדר בנקודת ציון ברורה וחד משמעית. מבחינה תרבותית ודתית, ניתן לתקף את המעבר בין התקופות הללו בעלייתו לשלטון של הקיסר קונסטנטינוס בשנת 324, המהווה את ראשית הפיכת הקיסרות לנוצרית. תחת קיסר זה, כוחה של הנצרות החל עולה כדת מועדפת, ואחר כך כדת המדינה בקיסרות הרומית. אולם מבחינה מדינית, ניתן לתקף את ראשיתה של התקופה הביזנטית רק במותו של הקיסר תאודוסיוס הראשון בשנת 395, תאריך המציין את התפלגות הקיסרות הרומית לקיסרות המערבית והקיסרות המזרחית.
התפשטות הנצרות.
ראשית התקופה הביזנטית עומדת בסימן התחזקות הנצרות באימפריה הרומית. בעת תחילת התפוררותה של האימפריה הרומית, הנצרות כבר שלטה על אוכלוסייה בשטח רחב ידיים שלא נפל מזה של רומא בשיא גדולתה.
בשנת 324, לאחר שנים רבות של אי סדר באימפריה הרומית, תפס את השלטון הקיסר קונסטנטינוס, כשליט יחיד של האימפריה הרומית.
בשנת 326 ביקרה בירושלים הלנה, אמו של הקיסר. במהלך ביקורה זיהתה, לטענתה, את מקום צליבתו של ישו, את מקום קבורתו וקימתו לתחייה, את מקום עלייתו השמימה (בהר הזיתים), את מקום מותה של מריה (בהר ציון) וקבורתה (במורדות הר הזיתים), ואת מקום לידתו של ישו בבית לחם. ביוזמתה בנה קונסטנטינוס מבנה גדול בירושלים במקום שבו עמד קודם לכן מקדש לאלה אפרודיטה ה"בסיליקה של קונסטנטינוס""." מבנה זה הפך ברבות הימים לכנסיית הקבר. במהלך התקופה הביזנטית שופץ המבנה מספר פעמים. את השיפוץ הנרחב ביותר ערך, כנראה, יוסטיניאנוס הראשון במחצית השנייה של המאה ה-6. כמו כן, נבנו בתקופה זו עשרות כנסיות ומנזרים נוספים, כחלק מאימוצה של "גאוגרפיה קדושה" ("גאוגרפיה סקרה"), שבמסגרתה נעשה מאמץ לזהות בשטח את מקום התרחשותם של אירועים המוזכרים בספרי הקודש. בין היתר נבנו בירושלים כנסיית ציון הקדושה על הר ציון, כנסיית השילוח ליד בריכת השילוח (במאה ה-5) וכנסיית הניאה (במאה ה-6). ירושלים הפכה לעיר קדושה לנצרות ואוכלוסייתה נוצרית, על היהודים נאסר לגור בעיר. הארץ נעשתה מוקד עלייה לרגל של צליינים ונזירים ולהתפתחות הנזורה במדבר יהודה, אשר השפיעה לטובה על כלכלתה.
הגליל היה לאחד המרכזים החשובים בצליינות הנוצרית. בעקבות כך נבנו בגליל כנסיות רבות ואתרי קודש המתבססים על נסים שונים של ישו, כמו הכנסיות על הר תבור, כפר נחום, כורסי, נין, נצרת, טבחה ועוד. התפתחות היישוב הנוצרי בגליל הביא לבניית כנסיות ביישובים בעיקר ביישובים נוצריים כמו הכנסייה הביזנטית בנהריה בשבי ציון בהר ברניקי, כנסיית בן האלמנה בנין, סוחמאתא ועוד. ניסיונות החדירה הנוצרים לאזורי התיישבות היהודים הביאו לבניית כנסיות בציפורי ובטבריה.
פלישות באימפריה.
בשנת 400 דיווח ההיסטוריון הירונימוס על פלישתם של הונים, הפלישה הייתה כנראה 4 שנים מוקדם יותר (בהסתמך על פיוט של קורילונה מ-396) ונהדפה, על פי ההיסטוריון זוסימוס, על ידי פרוויטה (Fravitta). ב-406 דיווח הירונימוס על פלישה של איסאוריה (Isauria) מאסיה הקטנה שהחריבו את הגליל.
בשנת 409 פרסם הקיסר תיאודוסיוס השני צו לחלוקת וארגון מחדש של כל הפרובינקיות במזרח האימפריה הביזאנטית. הפרובינקה סוריה-פלשתינה חולקה לשלושה חבלים שמשתרעים בימינו על שטח מדינת ישראל ושטח עבר הירדן: פלשתינה פרימה שהשתרעה על שטחי יהודה ושומרון, מישור החוף, פלשתינה סקונדה שהשתרעה על שטחי הגליל והגולן וחלקים מצפון עבר הירדן ופלשתינה טרטיה שהשתרעה על הנגב ועבר הירדן הדרומי.
בשנת 411 פלשו ברברים מצפון אפריקה. ב-418 פרץ מרד, שדוכא על ידי הגותי פלינתה (plintha).
מעמד היהודים.
השלטון הביזנטי ביקש לקבוע את מעמדה העליון של הנצרות כדת הראויה ורדף פגנים, נוצרים שסטו מהדרך של הכנסייה וגם יהודים. המדיניות כלפי היהודים השתנתה מתקופה לתקופה. קיסרים שונים נהגו להצר את צעדי היהודים ואחרים נהגו במדיניות ליברלית וסובלנית יותר.
בתחילת התקופה הייתה נשיאות הסנהדרין הגוף המכריע בארץ. במאות ה-3 וה-4 נתדלדל כוחה.
בראשית התקופה הביזנטית חלו התחזקות של הרדיפות הדתיות וניסיונות לפורר את היישוב היהודי. בנו של קונסטנטינוס הראשון, קונסטנטינוס השני (361-337), המשיך במדיניות של אביו, ואף החריף את הצעדים כלפי היהודים, במיוחד בעניינים כלכליים, דבר שהביא למרד גאלוס שפרץ בסתיו שנת 351 בציפורי, בראשות פטריקיוס. גלוס בן דודו של קונסטנטינוס השני, שלח את המצביא אורסיקינוס, שדיכא את המרד והרס את בית שערים. בעקבותיו הוטל משטר צבאי וכן נפגעו הזכויות הפוליטיות, הכלכליות והמשפטיות של התושבים. אך עקבות ההרס של המרד נמחו במהירות.
יוליאנוס "הכופר", שירש את בן דודו קונסטנטינוס השני והוכרז כקיסר בשנת 361, אהד את תרבות יוון ואת ההלניזם והתנגד לנצרות; הוא ראה ביהודים בני ברית. בשנת 362 הוא הציע ליהודים להקים מחדש בית מקדש ואף החל בעבודות להקמתו. אולם רעידת אדמה שאירעה בשנת 363, ומותו הפתאומי במלחמה במזרח, הפסיקו את הבנייה.
לאחר מותו, חזר הקיסר הבא למדיניות של קונסטנטינוס. החל מתקופה זו נעשו הרבה פעולות תחוקתיות להצרת צעדיהם של היהודים בארץ ישראל.
בשלהי המאה ה-4, החל תהליך התדלדלות ביישוב היהודי, בעיקר בדרום הארץ, ורוב הקהילות היהודיות נמצאו בחלקה הצפוני, בערים ובכפרי הגליל (טבריה וציפורי היו היישובים המרכזיים), ורק מעטים במישור החוף או בהרי יהודה. הקיסר תיאודוסיוס הראשון פעל להפצת הנצרות, ונחקקו חוקים כנגד היהודים, ובכלל זה, נאסר הגיור וביטול בתי הדין היהודים. בתקופה זו הנוצרים הפכו לרוב מכריע בארץ והיהודים והשומרונים היו מיעוט בתוכה.
פעילות אנטי יהודית הגיעה לשיא בימיו של הקיסר תאודוסיוס השני (450-408), אז נאסר על יהודים לשאת בתפקידים ציבוריים ולהקים בתי כנסת. במאה ה-5 (429 לספירה), עם מותו ללא יורש של רבן גמליאל השישי, נשיא הסנהדרין האחרון, בוטל מוסד הנשיאות בארץ ישראל. בתקופה זו נחתם התלמוד הירושלמי.
בשלהי המאה ה-5 מלחמות הזרמים השונים (המרכז בקושטא, רומא ואלכסנדריה) שלוותה בריבים פנימיים בין הפלגים הנוצריים, הסיטו את תשומת הלב מהיהודים והם זכו לרווחה יחסית ולמדיניות מתונה. מצב היהודים הידרדר לאחר עלייתו לשלטון של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בשנת 527 לספירה. הקיסר החל להתערב בחייהם הדתיים, הגדיר את היהודים כ"כופרים", גזר גזירות בעניין חג הפסח ובאשר ללימוד התורה שבעל פה, ואף היה המקרה הראשון הידוע של אינוס להמרת דת. בתקופתו מרדו השומרונים בארץ ישראל, ומרידתם הביאה להם ולזכויותיהם אסון. (ב-484 פרץ המרד הראשון של השומרונים וב-529 פרץ המרד השני. לאחר מכן היו עוד שתי מרידות שומרוניות, ב-555 וב-572).
המלחמות בין הביזנטים לפרסים.