רקדן סטפס נוסף מאותה התקופה היה ביל "בוג'נגלס" רובינסון שהיה בן חסותה של אליס וייתמן (האחיות וויתמן) בשנת 1904. בוג'נגלס, שהיה גם רקדן אירי וגם רקדן בסגנון "באק אנד ווינג" הצטרף לוודוויל בשנת 1902 כחלק מצמד יחד עם ג'ורג' דאבליו קופר. הצמד הפך למפורסם בארצות הברית ובאנגליה. בשנת 1908 הצמד התפרק כתוצאה מחוסר הסכמה בין השניים. בוג'נגלס עבר לקריירת סולו, דבר שהיה יוצא דופן לתקופה, וזכה להצלחה עולמית. קיבל תפקידים ראשיים בסרטים, גם לצד הילדה-רקדנית שירלי טמפל.
זמן קצר לאחר מכן ה"אחים ניקולאס": פאייארד והארולד ניקולאס היממו את הקהל בסטפס משולב בפעלולים אקרובטים. באחת הסצנות המפורסמות ביותר שלהם בסרט "מזג אוויר סגריר" ("Stormy Weather") האחים רוקדים על מדרגות וקופצים אחד מעל השני כאשר הם נוחתים בתנוחת שפגט ומייד עולים לעמידה ללא ידיים.
בשנות ה-20 החלה בצורת באירלנד, דבר שזרז עליית מהגרים לארצות הברית, ותרם לאיחוד בין התרבויות והצעדים בין הריקוד האירי לבין הסטפס שעד כה הושפע בעיקרו מאפריקה ומתעשיית הבידור בארצות הברית.
בשנות ה-30 סגנון לינדי הופ והסטפס החלו לחבור אחד לשני, ולקחת השראה מצעדים שונים זה מסגנונו של זה.
בשנות ה-50, סגנון הרוק אנד רול, וריקוד הג'אז נהיו פופולרים יותר ויותר ודחקו את הסטפס מעין הקהל. ריקוד הג'אז של היופ למעשה התפתח מסגנון הסטפס, כך לשני הסגנונות צעדי ריקוד משותפים. אך ריקוד הג'אז התפתח בנפרד מהסטפס והפך לסגנון ריקוד בזכות עצמו.
רקדנים מפורסמים משנות ה-60 וה-70 היו ארתור דאנקן ("Arthur Duncan") וטומי טון ("Tommy Tune").
תעשיית הקולנוע תרמה להחייאת הסטפס כאשר יצא לאקרנים הסרט "No Maps On My Taps" בשנת 1979. כמו כן סרט האנימציה המצליח "תזיזו ת'רגליים" ("Happy Feet") בשנת 2006.
יום הסטפס הבינלאומי חל בתאריך 25 במאי, הוכרז על ידי הנשיא ג'ורג' בוש לפי חוק ב-7 בנובמבר 1989. הבחירה בתאריך 25 במאי אינה מקרית, מדובר ביום הולדתו של ביל "בוג`נגלס" רובינסון - אבי הסטפס, שאיחד בין הלבנים והשחורים בריקוד הסטפס באמריקה בתחילת המאה ה-20.
הריקוד תועד בסרטים רבים, ביניהם: "Tap", "שיר אשיר בגשם", "לילות לבנים", "תזיזו ת'רגליים", "מועדון הכותנה", "אמריקאי בפריז" "רקדני הפלדה".
בין רקדני הסטפס המצליחים בימינו: ברנדה באפלינו, דיאן ווקר, סביון גלובר, סאם וובר, ג'יסון סמואל סמית', שרה רייך, מלינדה סוליבאן, מוריס היינס, מישל דוראנס, קלואי ארנולדס, ג'ייסון ג'אנאס, הת'ר קורנל, דורמישה סמברי אדוארדס.
מאפייני הסטפס.
רקדני הסטפס משתמשים בתכיפות בסינקופה. כוריאוגרפיה של סגנון הסטפס תתחיל בדרך כלל על הספירה הראשונה או האחרונה של בר המורכב מ-4 רבעים. היבט נוסף של סטפס הוא אלתור. ריקוד הסטפס יכול להיות מלווה על ידי מוזיקה או ללא מוזיקה, אקפלה, וכך מנגנים הרקדנים את המוזיקה בעת שרוקדים אותה.
"הופרס" (Hoofers) הוא מושג המתייחס בדר"כ לרקדני סטפס שרוקדים "קרוב יותר לרצפה" ובדר"כ משתמשים בעיקר ברגליים ופחות משתפים את הגוף והידיים בעת הריקוד. סגנון זה נקרא גם "רית'ם" (Rhythm Tap) סגנון שהתפתח על ידי העבדים באמריקה, כאשר אסרו עליהם לרקוד את הריקודים המסורתיים שלהם, ואלו, שאפו השראה מהריקודים האיריים בעיקר. כך שלמעשה מהמקור של סגנון הרית'ם צמח סגנון הברודוויי כאשר אנשים רבים חשבו ששימוש בסגנון זה בשילוב עם תנועות גוף וידיים יצור סגנון מסעיר ומרענן והחל לעלות לבמות התיאטרון במחזות זמר בברודוויי בשלב מאוחר יותר.
רקדנים רבים, ביניהם סטיב קונדוס פיתחו סגנון חדשני לרית'ם טאפ, בהשראתם רקדנים כמו גרגורי היינס וסביון גלובר המשיכו את התפתחות סגנון הסטפס בעולם. רוב ההופרס היו ממוצא אפרו אמריקאי כמו סמי דייוויס ג'וניור, גרגורי היינס וסביון גלובר. בשנת 1989 עלתה תודעת הציבור לסטפס יחד עם הסרט "Tap" בו משחקים ורוקדים הופרס המוערכים עד היום: גרגורי היינס, סמי דייוויס ג'ונייור, סוזן דאגלס, סביון גלובר, באני בריגס, סטיב קונדוס, ארתור דאנקן, האוורד "סאנדמן" סימס, ג'ימי סלייד, הארולד ניקולאס, גיין גולדברג, דיאן ווקר, צ'אנס טיילור... בשנת 2006 יצא לאקרנים סרט מצליח נוסף העוסק בסטפס "תזיזו ת'רגליים" (Happy Feet) בכיכובו של סביון גלובר הרוקד את התפקיד של הפינגווין "ממבל".
רקדני עבר כמו פרד אסטר רקדו בסגנון שהזכיר מעט ריקודים סלונים, יחד עם ג'ין קלי ששילבו אלמנטים של בלט לסטפס, סגנון הנקרא ברודוויי ופופולרי בתרבות האמריקאית. סגנון זה לרוב משתמש במוזיקה המתאימה למחזות זמר ועבור בנות נרקד בעיקר בנעלי סטפס על עקבים. מחזות זמר מפורסמים בהם ניתן לראות את הסגנון הזה הם "Anything Goes" (הכל הולך) ו-42nd Street (רחוב 42).
שמות צעדים נפוצים בסגנון הסטפס: שאפל, שאפל בול צ'ינג', דאבל שאפל, סופר שאפל, הופ שאפל, פלאפ, פלאפ היל, קראמפרול, באפלו, מאקסיפורד, פול בק, ווינגס, אייריש, פדאל אנד רול, סטומפ, בראש, צ'אג, סקאף, ספאנק, ריף, טו, היל קליק, טיים סטפס, אובר דה טו, שוגי בופ, דרובק... לרוב מספר צעדים פשוטים יבוצעו יחד או אחד אחרי השני ליצירת צעד חדש. לרוב הצעדים יש גרסאות שונות כך שאותו הצעד יכול להשמיע צליל שונה עבור כל גרסה של עצמו. טיים סטפס הוא אוסף צעדים בעלי אותו הגרוב.
נעלי הסטפס.
בשנים הראשונות של הסטפס נעל הסטפס הייתה מורכבת מסוליית עץ או עור. היום סוליית הנעל מורכבת משני החומרים כאשר מחוברים לעקב הנעל ולאזור אצבעות הנעל שני חלקי מתכת להפקת צליל חזק בעזרת ברגים.
נעל מסוג שונה, משקל שונה ועל משטח שונה תפיק צליל שונה.
רוברט שו (מנצח)
רוברט שו (באנגלית: Robert Shaw;
30 באפריל 1916, רד בלאף, קליפורניה - 25 בינואר 1999, ניו הייבן, קונטיקט) היה מנצח, שהתפרסם בעיקר בעבודתו עם המקהלה הנושאת את שמו ועם התזמורת הסימפונית והמקהלה של אטלנטה.
בשנת 1941 ייסד את המקהלה הקולגיאלית, קבוצה שנודעה בשעתה באינטגרציה הבין-גזעית שאפיינה אותה. הקבוצה ביצעה את הסימפוניה התשיעית של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוח ארטורו טוסקניני, שאמר על שו, "זה המאסטרו שחיפשתי כל הזמן".
בהמשך דרכו, בשנת 1949 ייסד את מקהלת רוברט שו - קבוצה שהקליטה תקליטים רבים וסיירה ב-30 ארצות, במסעות שמימן משרד החוץ האמריקאי. שו התמנה למנהל מוזיקלי של תזמורת סן דייגו בשנת 1953 וכיהן במשרה זו ארבע שנים. רק אחרי תקופת עבודתו עם תזמורת סן דייגו חזר ללימודי הניצוח אצל גיאורג סל ושימש כעוזרו בתזמורת קליבלנד במשך אחת-עשרה עונות. משנת 1967 עד 1988 היה מנהל מוזיקלי ומנצח של התזמורת הסימפונית של אטלנטה. בשנת 1970 ייסד את מקהלת התזמורת הסימפונית של אטלנטה.
אחרי 1988 המשיך לנצח על התזמורת וללמד בסדרת פסטיבלי קיץ וסדנאות בנות שבוע בקרנגי הול, למנצחי מקהלות וזמרים.
במהלך הקריירה הארוכה שלו היסב שו את תשומת הלב למוזיקה מקהלתית והיה לדיקן מנצחי המקהלות האמריקאים. בתפקידו זה חנך מספר רב של מנצחים צעירים, כמו מרגרט היליס ואצל מהשראתו לאלפי זמרים, שאיתם עבד ברחבי ארצות הברית.
שו קיבל 16 פרסי גראמי ובשנת 1991 ניתן לו פרס מרכז קנדי.
מקסימיליאן פון שפה
הרוזן מקסימיליאן פון שפה (בגרמנית: Maximilian Reichsgraf von Spee; 22 ביוני 1861 - 8 בדצמבר 1914) היה תת-אדמירל בצי המלחמה הגרמני.
קריירה מוקדמת.
שפה נולד בקופנהגן שבדנמרק. בשנת 1878 הצטרף לצי הקיסרי הגרמני ושירת בעיקר בקולוניות הגרמניות. בשנים 1887-1878 היה מפקד הצי הגרמני במושבה קמרון. הוא מילא תפקידים בכירים בצי המלחמה הגרמני. בשנת 1908 נתמנה למפקד הצי הגרמני בים הצפוני ובשנת 1910 נתמנה למפקד הצי הגרמני במזרח הרחוק.
הצי הגרמני עגן בעיר הנמל צ'ינגדאו שבסין, שניתנה לגרמנים בחכירה. משימתו הייתה לשמור על האינטרסים הביטחוניים של השטחים הגרמניים במזרח הרחוק.
במלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הטילו ציי יפן ואוסטרליה מצור על הצי הגרמני בצ'ינגדאו. שפה הבין שאין לו כל סיכוי נגד כוחות אלה, וכדי לא ליפול בשבי עם אוניותיו הבריח את הצי שלו לים הפתוח. תוכניתו הייתה לחצות את האוקיינוס השקט ודרך מצר מגלן להיכנס לאוקיינוס האטלנטי ולחצות אותו כדי להתחבר לצי הגרמני בגרמניה. זה היה מבצע לוגיסטי חסר תקדים. בדרך לחוף צ'ילה הם הפגיזו את פפאטה, בירת טהיטי.
תנועות הצי הגרמני, שכלל שתי סיירות משוריינות ו-3 סיירות קלות, לא נעלמו מעיני הבריטים, שהכינו את ההתנגשות הבלתי נמנעת עם הגרמנים. הקרב התחולל ליד עיר החוף הצ'יליאנית קורונל.
קרב קורונל.
קרב קורונל נערך ב-1 בנובמבר 1914. הכוח הבריטי, בפיקוד תת-אדמירל כריסטופר קרדוק, הורכב משתי סיירות משוריינות, "Good Hope" (ספינת הדגל של קרדוק) ו-"Monmouth" ושתי סיירות קלות.
תוך זמן קצר הצליחו הסיירות המשוריינות של שפה, "שארנהורסט" ו"גניזנאו", להטביע את שתי הסיירות המשוריינות של קרדוק, שנספה בקרב זה עם 1,654 מאנשיו.
התבוסה בקרב קורונל הייתה הראשונה של הצי הבריטי מזה 100 שנה, והכתה את הבריטים בהלם. הם החלו לתכנן את התגובה באופן מיידי, בעיקר מתוך נקמה, אך גם מתוך צורך חיוני למנוע מציו של שפה להגיע לגרמניה.
קרב איי פוקלנד.
הבריטים שיגרו בחשאי לדרום האוקיינוס האטלנטי שתי סיירות קרב מהירות וחמושות בתותחים כבדים בפיקוד אדמירל סטרדי (Sturdee), שהועברו מהכוח ששם מצור על הדרדנלים. המבצע נוהל בחשאיות, ובמקום הסיירות האלה שלחו הבריטים שתי סיירות דמה לדרדנלים. כן תגברו הבריטים את הכוח הימי שלהם באזור איי פוקלנד. כל זה נעלם מעיניו של שפה.