מבנה ספרו של הרב אשכנזי שימש השראה לפירושים נוספים ערוכים באותו אופן, ואחריו ערכו במתכונת זו גם הרב שלמה עדני, הרב אברהם פליף, הרב אהרן לפפה והרב חיים בנבנישתי.
בעת האחרונה יצאו ספרי שיטה מקובצת על מסכתות נוספות למשל שיטה מקובצת על מסכת פסחים - לרב יהודה גרשוני. בסגנון דומה יצאו ספרי "קובץ שיטות קמאי" על ידי הרב שלום מאיר יונגרמן, וספרי "כנסת הראשונים" של הרב מרדכי אילן המסכמים את שיטות הראשונים על סדר קדשים בתוספת הערות וביאורים. כמו כן נפוצים כיום ספרי "קובצי מפרשים" או אוספי ראשונים, שמדפיסים אוסף ספרים לפי מסכתות.
סינה 1
סינה 1 (בפרסית: سینا ۱, תעתיק מדויק: סינא 1) הוא הלוויין הראשון של איראן. הלוויין שוגר לחלל ב-17 באוקטובר 2005, על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג קוסמוס 3-M מקוסמודרום פלסצק.
הלוויין, בעל היכולת לחישה מרחוק, נועד לשימושי מחקר והתנסות טכנולוגית, כמו גם פיקוח על המתרחש על הקרקע באיראן (על פי הצהרות של בכירים איראניים). לאחר שיגור הלוויין הודיעו ראשי תוכנית החלל האיראנית כי לוויין שני, הפעם מתוצרת איראנית, ישוגר תוך חודשים ספורים. למעשה, הלוויין סינה-1 היה אמור להיות נלווה ללווין מסבאח, אך זה האחרון התקלקל לאחר שספג זרם חשמלי בעת חיבורו לטיל השיגור, ולאחר שתוקן ייאלץ להמתין למשגר אחר כדי לעלות לחלל.
המשטר האיראני הצהיר במועד שיגור הלוויין כי מטרתו לצלם את שטח איראן ולחפש אחר מחצבים טבעיים ובעיות גאולוגיות במדינה מוכת רעידות האדמה. לטענתם, אורך החיים של הלוויין הוא שלוש שנים והוא בעל רזולוציית צילום של כ-50 מטר (הנחשבת לרזולוציה נמוכה).
תוכנית החלל האיראנית
איראן הצהירה כבר בשנת 1998 כי בכוונתה לשגר לוויין לחלל, באמצעות משגר מפיתוח עצמי. איראן היא השנייה באזור המזרח התיכון (לאחר ישראל) שבכוונתה לרכוש יכולת פעולה עצמאית בחלל. בתערוכת נשק בטהראן הוצג דגם ראשוני של לוויין ושל משגר לוויינים. על פי ניתוח התמונה עולה כי המשגר מבוסס על הטיל הבליסטי שיהאב 3. מניתוח יכולות של טיל בסדר גודל כזה לשמש כמשגר לוויינים, עולה כי יכולותיו שוליות ביותר ואינן עולות על 20-30 ק"ג למסלול נמוך. יחד עם זאת, רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל, גם אם שולית, מהווה הצהרת כוונות ובצדה רווח תעמולתי גדול ביותר.
מניעיה של איראן להיכנס לתחום החלל כוללים רצון ליהנות מיוקרה בינלאומית הנלווית לרכישת יכולת עצמאית בחלל, האפשרות לעבוד על מערכות טק"ק במסווה אזרחי, והקרנת עוצמה לאזורים נוספים אף מחוץ למזרח התיכון.
לאחרונה התרבו הדיווחים כי איראן הצליחה להסב טיל במשקל 30 טון למשגר שישמש לשיגור לוויין לחלל כבר בתקופה הקרובה. יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט האיראני בישר על השיגור המתוכנן להתקיים בקרוב בפני סטודנטים ואנשי דת מוסלמים. לפי הדיווחים, המשגר הוא למעשה גרסה משודרגת של הטיל שיהאב 3, בעל טווח של 1,300-1,600 קילומטרים. טיל מסוג זה מסוגל כבר כיום להגיע לאתרים בערב הסעודית ובטורקיה - ואיראן משקיעה תקציבים רבים בהרחבת הטווח כחלק מתוכניתה לפיתוח תשתיות טכנולוגיות מתקדמות לצורך יישום צבאי. בנוסף, השיפורים שהוכנסו במשגרי החלל עשויים לאפשר לאיראן לבנות גם טילים בליסטיים בין-יבשתיים, בעלי טווח של כמעט 4,000 קילומטרים.
היסטוריית פיתוח לוויינים.
בנובמבר 2005 הפכה איראן למדינה הארבעים ושלוש שבבעלותה לוויין בחלל. הלוויין סינה 1 שוגר לחלל על גבי משגר לוויינים רוסי מסוג "קוסמוס 3", והוא לוויין קטן ופשוט, הכולל מטעד תקשורת ומצלמה בעלת איכויות צילום נמוכות. ללוויין אין ערך צבאי או ביטחוני, וככל הידוע פותח על ידי צוות איראני בסיועה של אוקראינה.
לוויין נוסף, מסבאח, אמור היה לעלות לחלל באותו שיגור, אך הוא ניזוק בעת חיבורו לטיל. אין ידיעות על שיגור קרוב של המסבאח, שפותח בשיתוף פעולה הדוק ביותר עם חברת "קארלו גוואצי" האיטלקית.
בתכנון גם לוויין תקשורת מתקדם וגדול בשם זורח, שייבנה וישוגר עבור איראן על ידי רוסיה. ככל הנראה הטכנולוגיה של בניית לוויינים קטנים ופשוטים נמצאת כיום בידי איראן, ודור העתיד של הלוויינים הללו יוכל להיבנות על ידיה ללא סיוע חוץ. רכישת יכולת שיגור עצמאי לחלל תעניק לאיראן חברות במועדון המצומצם מאוד של מדינות עצמאיות בתחום החלל.
איראן פרסמה באמצעות דוברים רשמיים כי היא מפתחת מנועים מתקדמים להנעת לוויינים בחלל - מנוע פלזמה, כלשון ההודעה (ייתכן והתכוונו מנוע יונים). זהו תחום עתיר טכנולוגיה מתקדמת, העולה בקנה אחד עם רצונה של איראן לעסוק בכל ההיבטים של משימות חלל.
ב-22 באפריל 2020 שיגרה בהצלחה את לוויין הריגול נור-1 משטחה למסלול בחלל.
היסטוריית פיתוח משגרים.
איראן עוסקת בפיתוח משגר לוויינים מאז 1998. משגר הלוויינים סאפיר הוצג לראשונה באפריל 2008 ושוגר לטיסת ניסוי ראשונה (שכשלה) באוגוסט 2008.
בתאריך 3 בפברואר 2009 הודיעו כלי התקשורת באיראן על שיגורו המוצלח לחלל של הלוויין אומיד ששוגר באמצעות משגר הלוויינים סאפיר. בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שהשיגה יכולת פעולה עצמאית בחלל.
נחום חת
נחום חֵת (26 באוקטובר 1896 – 15 בינואר 1990) היה משפטן, איש ציבור ועסקן ספורט, שכיהן כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים בכנסת השנייה.
ביוגרפיה.
נחום חת נולד לדינה ומאיר חת, סוחר במקצועו, באודסה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. כבר בגיל צעיר החל בפעילות ציונית, והיה חבר בתנועת צעירי ציון.
על פעילותו בהסתדרות התלמידים ובהסתדרות הסטודנטים הציוניות נאסר פעמיים ב-1912 וב-1915. הוא סיים לימודיו בגימנסיה ובאוניברסיטה באודסה.
הוא עלה לארץ ישראל בסתיו 1919 על סיפון האנייה רוסלאן, והתיישב ב-1920 בחיפה. כבר עם בואו התגייס לפעילות ציבורית והיה בוועד הציבורי של עולי אוקראינה, לסיוע ליהודים באוקראינה שנפגעו בפרעות שאירעו במהלך שלטונו של סימון פטליורה. לאחר שסיים את לימודי המשפטים והוסמך כעורך דין, עבד אצל אברהם וינשל בחיפה, ובין השאר ייצג פועלים שארגנו שביתה. בספטמבר 1927 פתח משרד עצמאי.
חת היה היועץ המשפטי של "ההגנה" (1948-1947). עם קום המדינה התמנה חת ליועץ המשפטי הראשון של משרד הביטחון, ומתוקף תפקידו זה ניסח את תקנות שעת חרום (חוקת השיפוט), התש"ח-1948, המסדירות את המשפט הצבאי בצה"ל. התקנות התבססו על תקנון ההגנה, והיוו את התשתית לחוק השיפוט הצבאי, שנחקק שנים ספורות לאחר מכן.
במקביל לעבודתו כעורך דין מילא שורה של תפקידים ציבוריים, בספורט, בחיפה ובמישור הלאומי.
בספורט.
חת היה בין מייסדי אגודת ידידי מכבי בחיפה ב-1930, היה באותה שנה ליו"ר האגודה, ובהמשך היה יו"ר הנהלת מכבי (1939-1935) ונשיא הסתדרות המכבי בארץ ישראל.
בשנה בה נבחר לכנסת, מונה גם לנשיא הראשון של הוועד האולימפי בישראל, שאיחד תחתיו את אגודות מכבי והפועל. בתקופת כהונתו שוגרו שתי המשלחות הישראליות הראשונות למשחקים האולימפיים, שנערכו בהלסינקי (1952) ובמלבורן (1956).
בשנת 1965 זכה בפרס דב הוז מטעם עיריית תל אביב על תרומתו לטיפוח הספורט בישראל.
בחיפה.
בשנת 1926 נבחר חת לחבר ועד הדר הכרמל. בשנת 1950 הוא עמד בראש רשימת הציונים הכלליים למועצת עיריית חיפה שקבלה 5 מתוך 21 מושבים במועצה. הוא פרש מהמועצה בתחילת 1952 כדי להקדיש את זמנו לעבודת הכנסת.
חת היה מחלוצי הפנייה לבג"ץ כנגד פעולות של רשויות מקומיות. הוא עתר כנגד ניסיונה של עיריית עפולה לקבוע שיעורים שונים למס גולגולת על פי הכנסה, בטענה שאין זה מסמכותה של רשות מקומית, והמס בוטל. כן עתר נגד החלטת המועצה לקבל את הצעתו של ראש העיר אבא חושי לשלב בוועדות המועצה אישי ציבור ומומחים שאינם חברי מועצה. בית המשפט קיבל את טענותיו לפיהן אין זה מסמכותה של המועצה לקבל החלטה כזו לפי פקודת העיריות. פסק הדין היה לאחת מאבני הדרך המרכזיות של המשפט המנהלי בישראל, שכן הוא ביסס לראשונה את עקרון החוקיות, לפיו רשות מנהלית אינה יכולה לפעול אלא לפי הסמכויות שהוקנו לה על פי דין, ופעולה החורגת מגדר סמכויותיה דינה בטלות.
במישור הארצי.
חת היה חבר הוועד הלאומי בשנים 1948-1944.
ב-1949 נבחר ליו"ר הסתדרות הציונים הכלליים בחיפה, תפקיד בו החזיק עד 1959. בשנת 1951 נבחר חת לכנסת. הוא שימש כיושב ראש ועדת הפנים ועמד גם בראש ועדת המשנה שחוקקה את חוק הגנת הדייר. בנוסף, היה חבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדת השירותים הציבוריים ובוועדת החינוך והתרבות.
חייים אישיים.
לחת ולאשתו מיכל לבית לוין, נכדת יואל משה סלומון, נולדו שני ילדים - מאיר, פרופסור בבית הספר למשפטים ומומחה לשוק ההון ועדנה, עורכת דין ושופטת. אחיו הוא האדריכל משה חת.
הנצחתו.
על שמו של חת נקרא רחוב בחיפה. קרן על שמו ועל שם רעייתו מיכל מעניקה מדי שנה מלגות לספורטאים מצטיינים ונזקקים של אגודת מכבי חיפה.
אגדת כרת
אגדת כֶּרֶת הוא שירה אפית קדומה, שמעורבים בה בני אדם ואלים. זהו חלק מהמיתוס האוגריתי, מתקופת הברונזה המאוחרת, שנמצא בעיר אוגרית. השוני בינה לבין העלילות האחרות, שבאגדה זו מתוארת עלילה אנושית, שבה האלים אינם מתערבים במה שנעשה בארץ.
האגדה כתובה על לוחות KTU.1.14 עד KTU.1.16, לפי שיטת הקטלוג של מנפרד דיטריך ועמיתיו. כמו אגדות אחרות היא אינה נמצאת בשלמותה וחסרים ממנה חלקים לרבות סוף העלילה. ישנן דעות שונות לגבי סדר עריכתם של הלוחות, וכאן מובאת הגרסה של ד"ר דוד אמיר.