רייצ'ל מוצאת את עצמה בעולם האפרורי שמוצג בקלטת, בתחתית הבאר ומגלה שהמכסה תמיד פתוח, מה שנותן לסמארה דרך לצאת מהבאר היישר אל הטלוויזיה. רייצ'ל מטפסת את דרכה אל היציאה מהבאר, אך סמארה מטפסת אחריה ומנסה לעצור אותה. רייצ'ל מצליחה לצאת וסוגרת את פתח הבאר, כולאת את סמארה בפנים. סמארה בתגובה צורחת "אמא" בבכי. רייצ'ל מקשיבה לקולו של איידן במטרה למצוא את הדרך חזרה לעולמה ומגיעה לצוק שממנו אנה מורגן קפצה למותה בקלטת. רייצ'ל פורשת את זרועותיה וקופצת גם היא, אך מוצאת את עצמה בסלון סמוך לאיידן ומבינה שזה נגמר.
כדורית דם אדומה
נמרוד אנטל
נמרוד אנטל (בהונגרית: Nimród E. Antal; נולד ב-30 בנובמבר 1973) הוא במאי ושחקן קולנוע הונגרי-אמריקאי.
חייו.
אנטל נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, להורים ממוצא הונגרי. בשנת 1991 עבר להתוגרר בהונגריה, שם החל ללמוד ולעסוק בקולנוע. הוא החל את דרכו בתעשייה כבמאי וידאו קליפים, בהם קליפ ללהקת הרוק ההונגרית "Warpigs" אשר עסק בעבודת מפקחי הכרטיסים של רכבת תחתית. הדבר נסך בו השראה ובעקבותיו הפיק את סרטו הראשון "קונטרול", אותו ביים. הסרט יצא לאקרנים ב-2003 וזכה בפרס "סרט הביכורים הטוב ביותר" בפסטיבל קאן ב-2004. ב-2005 שב לארצות הברית, בעקבות הצלחתו, לביים סרטים הוליוודים.
סרטו השני - "חדר פנוי", היה סרט אימה בכיכובם של קייט בקינסייל ולוק וילסון. הסרט עלה לאקרנים ב-2007 וזכה להצלחה בינונית ולסרט המשך אשר יצא ישירות ל-DVD.
סרטו הבא - "משוריין" (2009) היה סרט פעולה בכיכובם של מאט דילון וז'אן רנו ובהפקתו של סם ריימי. הסרט קיבל ביקורות שליליות ונכשל בקופות.
ב-2010 יצא סרט נוסף בבימויו - הטורפים - המשך לסרטי הטורף. ביים ב- 2013 את הסרט Metallica Through The Never.
ב-2022, יצא סרטו הבא "Retribution"; מותחן פשע בכיבובו של ליאם ניסן. כמו כן, ביים שני פרקים בעונתה הרביעית של הסדרה דברים מוזרים.
יעקב-מיכאל חזני
משקף תנודות
ניתוח הגדלת חזה
ברונו קולאי
אנס
דוד אסף
דוד אסף (נולד ב-14 בפברואר 1956) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. עוסק במחקר ובהוראה של תולדות יהודי מזרח אירופה בעת החדשה ובמיוחד בתולדות החסידות, ההשכלה והחברה היהודית המסורתית. מאז שנת 2011 כותב ועורך בלוג בשם "עונג שבת (עונ"ש)".
תולדות חייו.
אסף נולד בתל אביב לרחל ומשה קרונה, ילידי ורשה, שהיו ממקימי קבוצת רודגס (מאוחר יותר קבוצת יבנה) אך לאחר שובם משליחות בארצות הברית עברו לתל אביב בשנת 1952. אביו היה ממנהיגי תנועת "השומר הדתי" בפולין, מראשי המפד"ל וחבר הנהלת הסוכנות היהודית. אסף גדל בבית דתי-לאומי, למד בבית הספר הממלכתי-דתי "מירון" ובתיכון המשותף בקבוצת יבנה. בצבא שירת בחיל השריון כטנקיסט ולאחר מכן כסמל מבצעים בחצי האי סיני. בגיל עשרים וארבע, בעת לימודיו לתואר הראשון באוניברסיטה העברית, יצא בשאלה ובשנת 1983 שינה את שם משפחתו לאסף. למד מהתואר הראשון עד השלישי באוניברסיטה העברית. סיים תואר שני בהצטיינות ב-1985 ועבודת הדוקטורט שלו, בהדרכת פרופ' עמנואל אטקס, אושרה בשנת 1992 בציון מעולה. היא עסקה בצדיק החסידי רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ובמקומו בתולדות החסידות.
אסף זכה במלגת אלון ומונה למרצה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב בשנת 1994 ושם הוא מלמד מאז ועד היום. בשנת 2005 מונה לפרופסור מן המניין, ובין השנים 2005–2007, 2016-2014 כיהן כראש החוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. מאז שנת 2004 הוא עומד בראש המכון לחקר תולדות יהדות פולין ויחסי ישראל-פולין באוניברסיטת תל אביב, ומשנת 2011 הוא מופקד הקתדרה למדעי היהדות על שם סר אייזיק וולפסון. בין השנים 1979 ל-1994 שימש כמזכיר הכללי של האיגוד העולמי למדעי היהדות, ובין השנים 2009 ל-2013 היה חבר בהנהלת האיגוד. חבר בהנהלות ארגונים אקדמיים וציבוריים שונים (החברה ההיסטורית הישראלית, מרכז זלמן שזר, בית שלום עליכם).
אסף שימש כעורך של כתב העת "מדעי היהדות: במת האיגוד העולמי למדעי היהדות" וכעורך משנה של "גלעד: מאסף לתולדות יהודי פולין". הוא ערך ספרים רבים, שימש עורך מדור חסידות באנציקלופדיית ייוו"א לתולדות יהודי מזרח אירופה וחיבר עבורה את המאמר המקיף על תולדות החסידות. היה חבר במערכת המדעית של פרסומי מרכז זלמן שזר ומכהן במועצות מערכת של כתבי עת שונים בישראל ומחוצה לה.
נשוי לשרון, דוקטור לתולדות האמנות, עורכת ומתרגמת, ואב לארבעה.
מחקריו.
אסף הוא היסטוריון חברתי המתמחה בעיקר בחסידות 'המאוחרת', זו של המאות ה-19 וה-20 (בניגוד לחסידות 'המוקדמת', של הבעש"ט ושני הדורות הראשונים של תלמידיו במאה ה-18). במחקריו החלוציים, שכוללים ספרים שכתב וערך ועשרות מאמרים, פתח אסף שדה תחום מחקרי חדש, שעד אליו רק מעטים עסקו בו, וגם הם הושפעו מחוקרי החסידות הראשונים, בראשם שמואל אבא הורודצקי ושמעון דובנוב, שיחסם לחסידות המאוחרת היה שלילי ביותר. כך למשל, בספרו "תולדות החסידות" בחר דובנוב לעסוק רק בחסידות שעד שנת 1815, כיוון שחשב שמכאן ואילך נתונה תנועה זו בתהליך הדרגתי של שקיעה וניוון. במחקריו הצביע אסף על השפעת מורשת ההשכלה בעיצוב דימויה השלילי של החסידות המאוחרת מחד גיסא, ועל הפוטנציאל המחקרי הרב שקיים במחקר הביקורתי של תחום זה מאידך גיסא.
בדור האחרון חל שינוי ניכר במגמות המחקר וחוקרים רבים עוסקים יותר ויותר בחסידות המאוחרת. לדברי ההיסטוריון משה רוסמן "חוד החנית" של שינוי המגמה במחקר לכיוון החסידות המאוחרת "היה מפעלו של דוד אסף, שפילס את הדרך והגדיר את סדר היום המחקרי". לדבריו, אסף "הציב יסוד ביבליוגרפי לחקר התקופה, הציג שורה ארוכה של מקורות חדשים, בחן את המקורות החסידיים בחינה ביקורתית, העלה את נושא הגאוגרפיה החסידית במאה התשע עשרה, דן במקומה של החסידות בהתפתחות האולטרה אורתודוקסיה המודרנית, ניתח דפוסי מנהיגות וירושה בחסידות, תיאר דמויות חשובות ופרשיות מפתח ושוליים בחצרות שונות, התייחס לזיקה בין ההשכלה לחסידות במאה התשע עשרה, ופרסם את התיאור המתועד והמפורט ביותר של חצר חסידית מפותחת הפועלת בכל הדרה".
דרך המלכות: ר' ישראל מרוז'ין ומקומו בתולדות החסידות.
ספרו הראשון של אסף, שראה אור בהוצאת מרכז זלמן שזר בשנת תשנ"ז, הוא עיבוד של עבודת הדוקטורט שלו. הספר ראה אור בשנת 2002 גם באנגלית בהוצאת Stanford University Press. זוהי ביוגרפיה ביקורתית ראשונה מסוגה על דמות חסידית מרכזית שפעלה במחצית הראשונה של המאה ה-19, וממנה משתקפת גם תמונה מקיפה של החסידות כולה בתקופה זו. אסף נסמך בספרו על מאות מקורות ארכיוניים וספרותיים, הגיוגרפיה חסידית, ספרות פולמוסית או סאטירית של משכילים, תעודות רוסיות ואוסטריות, דיווחים בעיתונות בת הזמן, זיכרונות וספרות יפה, שבהם הוא מסתייע בצורה ביקורתית.
לצד ביוגרפיה שיטתית של הצדיק מרוז'ין עוסק חלק ניכר מן הספר בתיאור ראשוני של סוג מיוחד במינו של חצר חסידית "מלכותית" שאפיין חסידויות מאוחרות כמו רוז'ין-סדיגורה או צ'רנוביל ושלוחותיהן הרבות, שפעלו בחלקים הדרומיים של האימפריה הרוסית, בבוקובינה ובגליציה. אסף מתאר שלל היבטים של חיי היומיום בחצר המלכותית, החל במבנים הפיזיים שהיו בה, עבור בחוגים החברתיים ובעלי התפקידים שאכלסו אותה, וכלה בהיבטים הארגוניים והכלכליים שהפעילו את החצר החסידית והפכו אותה ל"מדינה בתוך מדינה".
רבי ישראל פרידמן מרוז'ין (1850-1796) מתואר על ידי אסף כמנהיג חסידי כריזמטי ובעל כושר ארגון, שנהנה מהשפעה אדירה על כל שכבות הציבור היהודי, כולל רבנים ותלמידי חכמים מובהקים, על אף שבעצמו התקשה בכתיבה (ועל כך זכה לקיתונות בוז מצד המשכילים). אסף מסביר את סוד הצלחתו לא רק בכריזמה, בדבקות הדתית שלו וביכולת החידוש והאלתור אלא גם בשל ייחוסו הנכבד (אבי-סבו היה המגיד ממזריטש, תלמידו החשוב ביותר של הבעש"ט). ישראל מרוז'ין פיתח דרך מקורית בעבודת ה' המכונה 'דרך המלכות', ובמסגרתה חי הצדיק בהיכלו חיי פאר ראוותניים וצובר רכוש וקניינים חומריים. דרך זו ספגה ביקורת חריפה מצד משכילים וצדיקים אחרים שראו בכך חיקוי דרכי האצולה הפולנית ונסיגה מערכיה המקוריים של החסידות, אך חסידיו הרבים, כמו גם מעריציו הצדיקים (ורוב צדיקי הדור נמנו עליהם) ראו בה ביטוי לקדושתו ולמעמדו הדתי המיוחד במינו כמי שמייצג את התקווה המשיחית של זרע בית דוד, שגם אליו התייחס הרבי מרוז'ין. לדעת אסף קשורה דרך המלכות של רוז'ין בתפישה מרחיבה של העקרון החסידי של עבודה בגשמיות, והעדפתו על פני לימוד התורה המסורתי והתפילה, אך לא פחות מכך על תפישה חברתית ייחודית הרואה בגישה זו דרך נאותה להתמודדות עם השינוי החברתי המשמעותי שהתרחש בחסידות בראשית המאה ה-19: שקיעת ההתנגדות לחסידות והתקבלותה כזרם דתי לגיטימי, התמסדותה והפיכתה לרוב בחברה היהודית, היווצרות הדגם השושלתי כמקור הבלעדי להנהגת החסידים. סיפורה של החסידות המאוחרת, הוא למעשה סיפור היווצרותן של השושלות החסידיות הגדולות – כמו זו של שושלת פרידמן וחסידות רוז'ין ושלוחותיה הרבות – שרבות מהן פועלות עד היום.