לעומת המרחיבים, באו המצמצמים וטענו כי שטח גדול כזה איננו מציאותי לגבי עיר בארץ ישראל בתקופה הישראלית. את החומה הראשונה שיוספוס מזכיר יש לדעתם ליחס לחשמונאים. ייחוס זה מבוסס על קטעי חומות מהתקופה החשמונאית, שנחשפו בחומות המקיפות את הגבעה המערבית ממערב ומדרום. בעיקר הם הסתמכו על נתונים ארכאולוגיים שליליים, כלומר על העובדה כי בגבעה המערבית, בה נערכו חפירות מצומצמות מאוד, לא נמצאו שרידים מתקופת בית ראשון.
בשנות השישים של המאה ה-20 חפרה במקום קתלין קניון. היא ערכה חפירות בדיקה במקומות פנויים בגבעה המערבית והסיקה כי לא היה יישוב על הגבעה המערבית בתקופה הישראלית. בגלל המוניטין הרב של קניון דומה היה כי העניין סגור, אך אחרי 1967 התאפשרו חפירות בקנה מידה רחב בעיר בעתיקה והתברר שקניון טעתה. היא הסיקה מסקנות מרחיקות לכת על יסוד של חפירות בדיקה, שנערכו בבורות מצומצמים בודדים ועל סמך תוצאות שנראו בעיניה כשליליות. עד המאה השמינית לפנה"ס ירושלים הייתה מוגבלת לגבעה המזרחית. במאה השמינית היא גדלה פי שלושה או ארבעה ממצבה הקודם. לא ניתן להסביר את הגידול באמצעות גידול טבעי ויש להניח שהתרחבות מואצת ומוגברת של ירושלים המקראית על שטח כה גדול נגרמה במידה רבה בשל זרם הפליטים שבאו מממלכת ישראל אחרי כיבושה של שומרון ב-722 לפנה"ס ואחרי מסע סנחריב ביהודה ב-701. היישוב החדש התפשט על כל הגבעה המערבית והיה תחילה יישוב פרזות ומנותק מעיר האם, אך לימים הוקפה כל העיר חומה. ייתכן והתפתחות חשובה זו בתולדות העיר נשמרה ב: "עֹמְדוֹת הָיוּ רַגְלֵינוּ בִּשְׁעָרַיִךְ יְרוּשָׁלִָם, יְרוּשָׁלִַם הַבְּנוּיָה כְּעִיר שֶׁחֻבְּרָה לָּהּ יַחְדָּו".
הממצא שהיווה עדות חותכת והטה את הכף לטובת ה"מרחיבים" היה ממצא החומה הרחבה ברובע היהודי של היום, בעיר העליונה של יוספוס, בגבעה הדרום-מערבית של אגן העיר העתיקה. את ההתרגשות שחולל הגילוי תיאר החופר, פרופ' נחמן אביגד:
ניתוח הממצא.
חלון הזדמנויות לחפירות ברובע היהודי נפתח לאחר מלחמת ששת הימים ולפני שחזור ובנייה מחודשים ברובע. החומה הרחבה נמצאה ב-1970. בחפירות נחשפו ארבעים מטרים מהחומה, שרוחבה שבעה מטרים. על סמך הממצא הקרמי, תוארכה החומה למאה השמינית לפנה"ס. בשל העובי יוצא-הדופן של החומה, נוטים החוקרים להאמין כי כנראה מדובר בחומה הרחבה הנזכרת ב: "על-ידו החזיק, עוזיאל בן-חרהיה צורפים, ועל-ידו החזיק, חנניה בן-הרקחים; ויעזבו, ירושלים, עד, החומה הרחבה".
דבר קיומו של יישוב פרזות הוכח על ידי ממצא החומה, שהייתה בנויה בחלקה על חורבות בתים ישראלים קודמים. שרידי הביצורים הללו נמצאים בגבול הצפוני של העיר, שהוא הגבול הטבעי המוגן-פחות. את מהלכה המיוחד של החומה מצפון לדרום ופנייתה למערב ניתן להסביר בטעמים טופוגרפיים. החומה עוקפת את הערוץ הקטן המסתעף מהנחל הצולב וחוצה אותו באוכף בין שתי פסגות הגבעה המערבית. משם נמשכה ודאי למערב לפי התנאים הטופוגרפיים הנוחים ביותר.
מפעל הביצורים של חזקיהו.
בבחירת קו הביצור לא התחשבו בבתים הקיימים, וכשהיה צורך בכך נהרסו הבתים כדי לפנות מקום לחומה. מצב זה מתואר אצל : "ואת בקיעי עיר דוד ראיתם כי רבו, ותקבצו את מי הבריכה התחתונה. ואת בתי ירושלים ספרתם ותתצו הבתים לבצר החומה ומקוה עשיתם בין החומותים למי הבריכה הישנה".
היו אלה ללא ספק צעדים של שעת חירום, שננקטו לפני סכנה מתקרבת ובשעת הכנות למלחמה. המלחמה, לקראתה התכונן חזקיהו הייתה מסעו של סנחריב מלך אשור ליהודה בשנת 701 לפנה"ס. ידוע על שני מפעלים חשובים שחזקיהו עשה לקראת המלחמה: ביצור העיר והבאת המים לעיר באמצעות נקבת חזקיהו.
הכנות אלו של חזקיהו מפורטות במקרא:
נקבת חזקיהו הובילה את המים מאפיק נחל קדרון בצדה המזרחי של העיר לאפיקו של הגיא המרכזי בצדה המערבי של העיר. מיקום בריכת השילוח מחוץ לגבולה המערבי של עיר דוד הוסיף גם הוא לבעיתיות בטענת המצמצמים כיוון שלשיטתם נותרה בריכת השילוח מחוץ לחומות: דבר לא הגיוני בעליל. נראה כי החומה הייתה מוכרחה להקיף את בריכת השילוח.
לאחר גילוי השרידים של החומה גברה הנטייה בקרב החוקרים לחפש את המשך התוואי שלה בשוליה הדרומיים והמערביים של הגבעה המערבית. אמנם נחשפו שרידים ברורים מתקופת הברזל במצודה, בשוליו המערביים של הרובע הארמני ובשולי הר ציון, אך לא נמצאה עדות ברורה לחומת העיר וחסרה עדיין עדות נחרצת כדי לאשר את ההשערה בנוגע לתוואי החומה.
מסע סנחריב ליהודה.
ההכנות של חזקיהו למצור הצפוי של סנחריב נשא פרי. ירושלים לא נכבשה. בין אם משום שסנחריב נאלץ לחזור לאשור בשל בעיות מדיניות פנימיות ובין אם בשל נס המגפה כפי שמתואר במקרא.
קישורים חיצוניים.
סוזאפון
סוזאפון הוא כלי נגינה ממשפחת כלי הנשיפה ממתכת המשמש בעיקר בתזמורות צועדות. הכלי הוא גרסה לטובה, ונקרא על שם האדם שהגה אותו - מלחין המארשים ג'ון פיליפ סוזה.
הטובה והסוזאפון זהים באורך הצינור שלהם ודומים מבחינת המנעד וגון צליל, אך קיימים ביניהם מספר הבדלים:
מלבד הבדלים מבניים אלה, מיוצרים גם סוזאפונים מפיברגלס, כדי להקטין את משקלם ולהקל על נשיאתם, ומקובל לטעון כי לכלים אלה צליל פחות טוב.
הסוזאפון משמש כיום בעיקר בתזמורות צועדות מכיוון שנוח לשאת אותו, יחסית לטובה. עם זאת, ובניגוד לטענה הרווחת, סוזה לא תכנן את הסוזאפון כדי להקל על נשיאת הטובה. עיצוב הסוזאפון התבסס על ההליקון, כלי נשיפה בן תחילת המאה ה-19, שסבב גם הוא את גוף הנגן. סוזה לא היה מרוצה מצלילו הכיווני של ההליקון, שנבע מפעמונו הצר, וביקש מבונה הכלים ג'יימס פפר (James Pepper) לעצב כלי עם פעמון גדול שיפנה למעלה וישלח צליל רך מעל תזמורת המנגנת באולם.
בראיון אמר סוזה
היום נבנים סוזאפונים כשפעמונם פונה קדימה, ולא למעלה. לרוב הפעמון ניתן לפירוק כדי להקל על הובלת הכלי. פעמון מתפרק מאפשר גם לקבוע את כיוונו, קדימה או הצידה, על פי הצורך או הנוחות.
אבלין ברברה בלפור
Baldur's gate
דילברט
דילברט היא רצועת קומיקס אמריקאית פופולרית הנכתבת על ידי סקוט אדמס. הקומיקס ידוע בתכניו הסאטיריים על סביבת המשרד ועל ההיי-טק. דילברט, הדמות הראשית, נאלץ להתמודד עם טיפוסים משרדיים מעצבנים ומצבים מביכים מאז 16 באפריל 1989, אז יצא לראשונה הקומיקס של דילברט. לדילברט עשרות מוצרים נוספים, כולל בובות, סטיקרים ותחתונים; סדרת טלוויזיה מצוירת ומשחק מחשב.
מוטיבים מרכזיים בעלילה.
הרצועות בסדרה התמקדו בתחילה בעיקר בדמותו של דילברט, מהנדס במקצועו ובנפשו, ובכלב המחמד שלו, דוגברט, כאשר רוב הפעולות מתרחשות בביתם. עלילות רבות התפתחו סביב טבעו ההנדסי של דילברט והמצאותיו הביזאריות. אלו התערבבו עם סיפורים על השאיפות המגלומניות של דוגברט. בהמשך, המיקום של רוב הרצועות בסדרה עבר למקום העבודה של דילברט בחברה טכנולוגית גדולה, והקומיקס החל לבקר בסאטיריות את עולם ההיי-טק האמריקאי ואת הווי העבודה המשרדית.
הסדרה מתמקדת בעיקר בסביבת העבודה שיוצר הבוס - מנהלו של גילברט, עולם קפקאי של בירוקרטיה מעכבת שמתרכזת רק בטובתו שלו ובפוליטיקת משרדים פשוטה, אשר עומדת בניגוד לדרך הנכונה לפרודקטיביות, בעוד היכולות והניסיונות של העובדים לא זוכים לתגובה נאותה. רוב ההומור מגיח מההחלטות המטופשות שעושות הדמויות, כתגובה לניהול השגוי של המשרד.
מרדכי צבי מאנה
מרדכי צבי מאנה (1859–1886) היה משורר, צייר ומסאי עברי; מהמשוררים הליריים המשפיעים ביותר על השירה העברית החדשה, והמסאי העברי הראשון שחיבר מאמרים על אמנות, יופי, ושירה.
תולדות חייו.
נולד בעיירה רדושקוביץ שברוסיה הלבנה. אביו היה מלמד וחורט מצבות עני, ואמו תגרנית מוכרת קדרות-חרס בשוק. למד תורה וגמרא וכתב עברי מאביו, ובמהרה הבין גמרא בלי עזרת מורה. מגיל קטן צייר הרבה. בשנת תרל"ב (1862), בהיותו בן שלוש-עשרה, נשלח ללמוד בישיבת "שואבי המים" שבמינסק.
כשרבי גרשון תנחום ממינסק חיפש אחר תלמיד חכם בעל סגנון ולשון שיערוך לו את ספרו "אילנא דחיי" מחדש, וכן יכתוב לו את חידושי תורתו המרובים, מרדכי צבי מאנה עשה זאת עבורו, יושב לפניו מעתיק מדבריו ומקנה לדברים לבוש נאות להכשירם לבוא בקהל הלומדים. השכר שקיבל תמורת עבודה זו לא הצילו מדאגה ומחסור, חיי עוני שהורגל בהם מילדותו ושנכונו לו לעתיד.
בשנת תרל"ו מאנה שב לעיירת מולדתו. למד אמנות סופר סת"ם אצל צבי שחור ואברהם בנו, שהכירו בכישרונותיו של הנער, ועודדוהו להשכלה כללית ולפיתוח כישרונותיו המיוחדים. כעבור שנה התקבל לישיבת ר' מיילא שבווילנה. בווילנה החל להגות בסתר בכתבי הקודש ולקרוא בשפה הרוסית. מדי פעם היה יוצא מחוץ לעיר לשוח בהרים ובעמקים. בעצת חבריו, מאנה החל ללמוד בחשאי גם בבית-ספר לציירים, אזי ניסה את כוחו בשיר ובמליצה במכתבים שכתב לרעיו. כעבור שנתיים, משהצליח להתפרנס מאמנותו, עזב את הישיבה. בקיץ תר"ם (1880) גמר את בית הספר לציור בהצטיינות. באותה שנה התקבל ללימודים באקדמיה לאמנות בפטרבורג. בחורף תרמ"א חיבר את המחזה "תקוה לאובד", שיר-חזיון אלגורי בחמש מחזות (תמונות), יצירתו הלירית הגדולה, ממנה השלים שתי תמונות.