דמותו של ויילד שימשה כמקור השראה לסטיריקנים. כאשר נתלה היו העיתונים מלאים בידיעות על מעשיו, על אמרותיו, נאומי הפרידה שלו וכדומה. דפו כתב כתבה ל"אפלבי ג'ורנל" ולאחר מכן הפך אותה לספר בשם "הסיפור האמיתי והמקורי על חייו ומעשיו של המנוח ג'ונתן ויילד". ביוני 1725 התפרסם הספר, והתחרה במספר ספרים נוספים בנושא, שהתיימרו אף לכלול ציטוטים מיומנו של ויילד.
הביוגרפיה הפלילית הייתה אז לסוגה מפותחת. יצירות אלו היו פופולריות אז כעתה, ומילאו צורך שהיה קיים בציבור לשמוע על עלייתו ונפילתו של פושע, בצירוף פרטים עסיסיים על מעשים מיניים, אלימות, ולבסוף חזרה בתשובה וחרטה. יצירות כ"מול פלנדרס" של דפו שנכתבו בז'אנר זה שרדו כבעלות ערך עד ימינו. ייתכן שספר זה מבוסס על חייה של מול קינג, אחת מן הזונות שהועסקה בשירותה של מרי מילינר, אהובתו של ויילד. דפו אף כתב ביוגרפיה של ג'ק שפרד.
אך חייו של ויילד לא היו סיפור פשע פשוט. בני התקופה ערכו השוואות בין ויילד לבין פוליטיקאים ויגים כרוברט וולפול. השוואה זו הייתה אהובה על פוליטיקאים שמרנים מאותה העת. "אופרת הקבצנים" מאת ג'ון גיי, שהועלתה לראשונה ב-1728 מתייחסת לחייהם של ויילד ושפרד, אשר הוכתרו בשמות הדמיוניים פיצ'ם ומקהית', ואשר שימשו מסווה לביקורת על וולפול, ועל אנשי חבורת "הים הדרומי". וולפול עצמו ראה את האופרה, ואף נהנה ממנה, מבלי להבין כי המדובר בביקורת נוקבת על אישיותו. ברגע שהדבר הובא לידיעתו אסר על העלאת האופרה "פולי", שהייתה המשך לאופרת הקבצנים.
ב-1742 איבד וולפול את כוחו הפוליטי, קיבל תואר אצולה, ועבר לשרת בבית הלורדים. ב-1743 נכתב ספרו של הנרי פילדינג – "סיפור חייו של המנוח הדגול מר ג'ונתן ויילד". הספר כלל התקפה ארסית על וולפול, המוסווית באופן דק כביוגרפיה של ויילד. הזיהוי בין וולפול ובין ויילד ביצירה זו הוא מושלם.
ברטולט ברכט בחר בדמויות הדמיוניות פיצ'ם ומקהית' כגיבורי יצירתו "אופרה בגרוש", אשר הייתה מעין עדכון לתקופתו של יצירתו של ג'ון גיי. מקהית' גיבורו של השיר הידוע מתוך האופרה - "מקי סכינאי".
מרחב רגולרי לחלוטין
בטופולוגיה, מרחב רגולרי לחלוטין ומרחב טיכונוף הם מרחבים טופולוגיים המקיימים תכונות הפרדה מסוימות. מרחב רגולרי לחלוטין הוא מרחב שבו אפשר להפריד בין קבוצה סגורה לנקודה באמצעות פונקציה רציפה. מרחב רגולרי לחלוטין שבו כל נקודה מהווה קבוצה סגורה, נקרא מרחב טיכונוף, או מרחב formula_1.
מרחב טופולוגי formula_2 הוא רגולרי לחלוטין, אם לכל קבוצה סגורה formula_3 ונקודה formula_4 שאיננה ב-formula_3, קיימת פונקציה רציפה formula_6, כך ש-formula_7 ו-formula_8. הפרדה כזו נקראת 'הפרדה באמצעות פונקציה רציפה'. במקרה כזה ברור שאפשר להפריד בין formula_3 ו-formula_4 גם באמצעות קבוצות פתוחות, ולכן מרחב רגולרי לחלוטין הוא בפרט מרחב רגולרי. מאותה סיבה, כל מרחב formula_1 הוא בפרט מרחב T3. בנוסף לזה, מרחב formula_1 הוא גם מרחב האוסדורף לחלוטין, שבו אפשר להפריד נקודות באמצעות פונקציות רציפות, ולכן גם מרחב האוסדורף. מרחב טופולוגי הוא רגולרי לחלוטין אם ורק אם קיימת לו קומפקטיפיקציה מקסימלית.
כל חבורה טופולוגית היא רגולרית לחלוטין. חבורה טופולוגית המקיימת את תכונת ההפרדה T0 מקיימת את תכונת טיכונוף.
מרחב T3
מרחב T2
יורו 1984
אליפות אירופה בכדורגל 1984, הידועה גם בשם יורו 1984 היא אליפות אירופה בכדורגל השביעית שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך בצרפת בין ה-12 ביוני ל-27 ביוני 1984.
בטורניר השתתפו שמונה נבחרות. המארחת בטורניר העפילה אוטומטית, ואליה הצטרפו שבע נבחרות מטורניר המוקדמות.
אל משחק הגמר העפילו צרפת ו, והוא הסתיים בניצחון המארחת 2-0 משני שערים במחצית השנייה של מישל פלאטיני וברונו בלון, שהעניקו לה את הזכייה הראשונה בתולדותיה בתואר.
שערו של פלאטיני בגמר היה התשיעי שלו בטורניר. בכך הוא הפך לשיאן השערים בטורניר אחד, וכן למלך שערי הטורניר בכל הזמנים, על אף שלא השתתף בטורנירי יורו נוספים. הוא כבש בכל אחד מחמשת משחקיה של צרפת בטורניר.
מוקדמות.
הגרלת מוקדמות יורו 1984 התקיימה ב-8 בינואר 1982 בפריז. 32 הנבחרות החברות באופ"א התחלקו לשבעה בתים בני ארבע או חמש נבחרות כל אחד, והנבחרות שסיימו כראשי בתים הצטרפו ל המארחת לטורניר הגמר.
ההעפלה האוטומטית של צרפת סימנה עבורה את החזרה לטורניר לאחר שכשלה להעפיל לחמשת טורנירי היורו הקודמים, ולמעשה השתתפה בו רק פעם אחת, בטורניר היורו הראשון ב-1960, שגם אותו אירחה. נבחרות ו העפילו להופעת הבכורה שלהן בטורניר אליפות אירופה.
הנבחרות המעפילות.
1 במודגש: זכתה בטורניר, ב"נטוי": מארחת הטורניר
אצטדיונים.
טורניר הגמר נפרש על פני שבעה אצטדיונים בשבע ערים שונות ברחבי המדינה. חמישה מהאצטדיונים המארחים שופצו או הורחבו לקראת הטורניר, כמו סטאד ולודרום במרסיי שהפך לגדול מבין האצטדיונים המארחים, ושני אצטדיונים נבנו לקראת הטורניר. בעוד סטאד דה לה בוז'ואר בנאנט נבנה במיקום חדש לחלוטין, סטאד דה לה מיינו בשטרסבורג נהרס ונבנה מחדש כדי להכיל 40,000 צופים בבנייה מודרנית ומחודשת. אצטדיון פארק דה פראנס בפריז נבחר לארח את משחק הפתיחה ואת משחק הגמר של הטורניר.
שלב הבתים.
לקראת טורניר הגמר, החליטה אופ"א לשנות את שיטת התחרות, והשיטה שהונהגה בטורניר נותרה לשיטה המועדפת עד להרחבת הטורניר ל-16 נבחרות לקראת יורו 1996.
בשיטה החדשה, שמונה הנבחרות שהעפילו לטורניר חולקו לשני בתים בני ארבע נבחרות כל אחד. שתי הנבחרות שסיימו ראשונות בכל בית זכו בכרטיס לשלב חצי הגמר, שלב שהושמט מהתחרויות הקודמות, כך שהמנצחת בכל בית פגשה את סגנית הבית המקביל. כל ניצחון בשלב הבתים זיכה את הנבחרת המנצחת בשתי נקודות, ולא בשלוש כפי שנהוג כיום, וההפעלה במקרה של שוויון בנקודות הוכרעה לפי פער שערים. כמו כן, בוטל המשחק על המקום השלישי.
בית א'.
המארחת הגיעה לטורניר כאחת המועמדות הבולטות לזכייה, לאחר היכולת שהציגה במונדיאל 1982, וסיימה את שלב הבתים במאזן מושלם. מישל פלאטיני הוביל את הנבחרת עם השער היחיד בניצחון 1-0 על , ופעמיים שלושער - מול (5-0) ומול (3-2). דנמרק, שבעצמה רשמה הופעה מצוינת בניצחון 5-0 על יוגוסלביה, הגיעה למחזור האחרון מול בלגיה כשלשתיים מאזן זהה של שתי נקודות, אך עם יתרון בפער השערים. בלגיה עוד הובילה בתוצאה 2-0 ונראה היה כי תעפיל לחצי הגמר, אך הדנים השלימו מהפך, ניצחו 3-2 והצטרפו לצרפת בשלב הבא. יוגוסלביה סיימה את שלב הבתים ללא נקודות.
בית ב'.
הגרלת הבית הפגישה בין בעלת הסגל המוכשר, המוכשרת אך חסרת הניסיון, שהגיעה כאלופה המכהנת מיורו 1980 וכפינאליסטית מונדיאל 1982 שנתיים קודם לכן, ו שהדיחה במוקדמות את החזקה. הבית נותר פתוח כמעט לחלוטין לקראת מחזור הנעילה, אליו הגיעו ספרד ופורטוגל עם שתי נקודות, כשלספרד יתרון בשערי זכות, בעוד גרמניה מעליהן עם שלוש ורומניה מתחתיהן עם נקודה. במחזור הנעילה הדרמטי גברה פורטוגל 1-0 על רומניה לאחר שכבשה תשע דקות לסיום, וספרד גברה על גרמניה באותה תוצאה משער בדקה האחרונה, ובכך העפילו השתיים על חשבון גרמניה לחצי הגמר.
מלך השערים.
9 שערים
3 שערים
2 שערים
הקייטנה של קנלר
הקייטנה של קנלר הוא סיפור מאת אתגר קרת, המופיע באסופת סיפורים, הקרויה באותו שם, שיצאה לאור בשנת 1998.
הספר עוסק, באופן הומוריסטי ושנון, בנושאים הרגישים של מוות, העולם הבא, התאבדות ואלוהים.
בשנת 2004 יצא קומיקס בשם "פיצריה קמיקזה" שהוא עיבוד לספר. העיבוד נכתב על ידי קרת, והקומיקס צויר על ידי אסף חנוכה.
בשנת 2006 יצא סרט על פי הספר בשם "". הסרט בוים על ידי הבמאי גוראן דוקיק.
סיפור העלילה של הסיפור המרכזי.
חיים הוא בחור צעיר שהתאבד והגיע לעולם הבא. מתברר לו שהעולם הבא כמעט זהה למציאות שאותה הכיר בחייו, מציאות משעממת ומדכאת של אנשים שהתאבדו ומצאו את עצמם באותו מצב מדכא שבו היו קודם לכן. חיים מגלה שחברתו התאבדה גם היא, והוא מחליט לצאת ולחפש אותה. הוא יוצא למסע בעולם הבא, ופוגש דמויות שונות, ביניהן דמותו של קנלר, בחור חביב אך מוזר המנהל מעין קייטנה פלאית לנודדים. הקייטנה של קנלר מעומתת עם קייטנה מקבילה, כת של מתאבדים, שבה חברה גם חברתו של חיים. מנהיג הכת מנסה להתאבד בשנית, בציפייה לשוב לחיים ולגאול את כל המתאבדים, אלא שתוכניתו נכשלת, והוא פשוט מת שוב.
פרשנויות.
קרת עוסק בשלושה נושאים בסיפור: נושא המוות וההתאבדות, נושא הריקנות המציאותית והפלא הדמיוני, ונושא האלוהים, הגאולה והמשיח.
הנסיכה הקסומה
הנסיכה הקסומה (The Princess Bride) הוא ספר משנת 1973 מאת ויליאם גולדמן. הספר זכה לפרסום רב בעקבות סרט הקולנוע משנת 1987 המבוסס עליו, אשר תסריטו נכתב גם הוא על ידי גולדמן.
מחבר הספר.
שמו המלא של הספר שכתב גולדמן הוא: "הנסיכה הקסומה - האגדה הקלאסית מאת ס' מורגנשטרן על אהבת אמת והרפתקאות נועזות". בהקדמת הספר, סיפר גולדמן כי הספר הוא עיבוד מקוצר מספרו של מורגנשטרן, או בלשונו "מהדורת 'החלקים הטובים'". למעשה, סיימון מורגנשטרן הוא דמות דמיונית, והיצירה היא מקורית של גולדמן. הפרטים על חייו האישיים של גולדמן בדיוניים אף הם; יש לו שתי בנות ולא בן, ואשתו אינה פסיכיאטרית.
שתי הארצות בספר, פלורין וגילדר, אף הן המצאה של גולדמן. שמן לקוח, ככל הנראה, מן הכינויים הישנים למטבעות ההולנדיים, הפלורין והגילדן ההולנדי, בהתאמה.