אדמה טורה (Adama Touré), מנהל האקדמיה הצבאית, הזמין כמה מתלמידיו המובהקים והפוליטיים יותר, ביניהם סנקרה, להצטרף לדיונים בלתי רשמיים על האימפריאליזם, על הנאו-קולוניאליזם, על הסוציאליזם ועל הקומוניזם, על המהפכות הסובייטיות והסיניות, על תנועות השחרור באפריקה ועל נושאים דומים מחוץ לכיתה. זו הייתה הפעם הראשונה שסנקרה נחשף באופן שיטתי להשקפה מהפכנית על וולטה העילית ועל העולם.
מלבד פעילותו הפוליטית והאקדמית, המשיך סנקרה גם בתשוקתו למוזיקה וניגן בגיטרה.
ב-1974 הוא נלחם במלחמה בגבול בין וולטה עילית למאלי. הוא זכה לתהילה על הופעתו ההרואית במלחמת-הגבול עם מאלי, אך כעבור שנים הוא היה מוכן לוותר על המלחמה והצהיר שהייתה "חסרת תועלת וצדק", ביטוי לתודעה הפוליטית הגוברת שלו.
בשנת 1976 סנקרה קודם להיות המפקד של מרכז ההדרכה בקומנדו בעיר פו שבדרום מערב המדינה. באותה שנה הוא נפגש עם בלייז קומפאורה במרוקו. במהלך כהונתו של קולונל סייה זרבו, הקימה קבוצה של קצינים צעירים ארגון סודי בשם "קבוצת הקצינים הקומוניסטים", חבריי הקבוצה הידועים ביותר היו אנרי זונגו, ז'אן-בטיסט בוקרי לינגני, בלייז קומפאורה וסנקרה.
תקופת שלטונו.
עלייתו לשלטון.
ב-1982 התרחשה הפיכה לא אלימה נגד ממשלתו של זרבו, בהנהגתם של "קבוצת הקצינים הקומוניסטים" ובתמיכה כמעט מוחלטת של העם הבורקיני שרצה את סנקרה בראשות המדינה. בעקבות המהפכה סנקרה נכלא, אך נעשו מאמצים רבים לשחררו. ב-1983 המאמצים צלחו וסנקרה השתחרר מהכלא והחל לתפקד בראשות המדינה. הוא הוביל שלטון מרקסיסטי, הפעיל מספר קבוצות ואגודות חשאיות שמטרתן הייתה לגרום למהפכה תרבותית ואף שינה את שמה של המדינה מוולטה עילית (בצרפתית Haute Volta) לבורקינה פאסו, במטרה לתת לה זהות חדשה. שמה הקודם של המדינה מרמז שבמדינה עובר חלקו העליון של הנהר וולטה. לנהר שלושה יובלים: וולטה השחור, וולטה הלבן, וולטה האדום. אלה היו צבעי הדגל של וולטה העילית. סנקרה החליט לשנות את שמה לבורקינה פאסו, כלומר, ארץ האנשים הישרים, הוא החליף את ההמנון ואת דגל המדינה לדגל שקשור ליבשת אפריקה בצבעי זהב, ירוק ואדום. הזהב מסמל את אפריקה ואת עושרה התרבותי והיבשתי, האדום מסמל את האחווה והירוק מסמל את צבע האדמה.
במהלך כהונתו ביצע סנקרה שינויים בתחומים מגוונים. מדיניותו כוונה למאבק בשחיתות, קידום הייעור, מניעת רעב ושיפור החינוך והבריאות.
כלכלה וייצור פנימי.
סנקרה התנגד לחיי פאר ולרכישות חוץ-בורקינאיות, במטרה ליצור עצמאות כלכלית ואי-תלות במדינות אחרות ובמעצמות. הוא דגל בייצור עצמאי ותמך בביצוע רכישות פנים, תוך המעטה ברכישות ממדינות אחרות. הוא דיכא את רוב הסמכויות שהיו בידי ראשי השבטים בבורקינה פאסו, הפריט את הקרקע הפיאודלית (קרקעות בהן התנהל מערך קשרי תלות וחסות אישיים בקרב האליטה), חילק את האדמות בין האיכרים ואף קבע כי האיכרים אינם צריכים עוד לשלם לבעלי הקרקעות.
סנקרה השיק סדרות של תוכניות השקיה והפריה שהונהגו על ידי הממשלה. במהלך תקופה זו, ייצור הכותנה והחיטה גדל באופן דרמטי. בעוד שההפקה הממוצעת של חיטה באזור הסאהל הייתה 170 ק"ג לדונם ב-1986, בורקינה פאסו ייצרה 390 ק"ג לדונם בשנה. הצלחה זו פירושה שסנקרה לא רק העביר את תוצרת ארצו לאוכלוסייה הקיימת במדינה, אלא גם יצר עודף מזון, דבר נדיר יחסית באפריקה.
סנקרה הוריד את שכרם של אנשי הממשלה ועובדי המדינה למינימום, לרבות המשכורת האישית שלו. הוא אסר על נסיעה במכוניות פאר כמו מרצדס. סוג הרכב היחיד שאושר היה רנו 5 והוא היה מחויב להיות בצבע שחור על מנת שיהיה מינימליסטי. נוסף לכך, סנקרה חייב את כל אנשי הממשלה ללבוש בגדים מקומיים מהכותנה של בורקינה פאסו, ואסר על לבישת חליפות מערביות. סנקרה אף ביצע ביקורי פתע על מנת לאכוף את הוראותיו. מסיבה זו, אנשי הממשלה כינו את החליפות בכינוי "סנקרה מגיע".
סנקרה הנהיג אורח חיים סוציאליסטי, אך מדובר בסוציאליזם מקורי, כפי שהרעיון הסוציאליסטי היה מראשיתו - התגייסות למען הזולת וביטול חלוקה מעמדית בה כל האנשים יעבדו יחדיו מתוך מחויבות הדדית. דוגמה לכך ניתן לראות בהקמת תוכנית שאפתנית לבניית מסילות רכבת על מנת לחבר את התושבים בעזרת תחבורה נוחה, ולדבריו "לקשור את העם יחד" ולפתוח את יכולת הגישה מהכפרים לעיר המרכזית.
שירותי בריאות.
לאחר כניסתו לתפקיד, שם סנקרה בראש סדר העדיפויות את נושא ההאכלה, השיכון ומתן הטיפול הרפואי לאנשים שנזקקו לו נואשות. הוא השיק תוכנית חיסונים המונית בניסיון לבער את מחלות הפוליו, דלקת קרום המוח והחצבת. בשבוע אחד חוסנו כ-2.5 מיליון בני אדם מתוך 8 מיליון תושבי בורקינה פאסו, על כך זכה סנקרה לשבחים מארגון הבריאות העולמי. הממשל של סנקרה היה הממשל האפריקאי הראשון שהכיר במגפת האיידס כאיום גדול על אפריקה.
כמו כן בוצעו פרויקטים גדולים למגורים ולתשתיות. מפעלי לבנים נוצרו כדי לסייע בבניית בתים במאמץ לשים קץ לשכונות העוני. בניסיון להילחם בכריתת יערות, הוקמה "משתלת היער" במטרה לספק שתילים ל-7,000 משתלות בכפרים וכן נשתלו כמה מיליוני עצים.
תוכניות אלו היו ניסיון להוכיח כי מדינות אפריקה יכולות לשגשג ללא כל סיוע זר. ההתפתחויות המהפכניות והתוכניות הכלכליות הלאומיות ניערו את יסודות המסורתיים לפיתוח כלכלי ויצרו סוג חדש של כלכלה במדינה.
זכויות נשים.
שיפור מעמדן של הנשים בחברה של בורקינה פאסו היה אחת ממטרותיו המפורשות של סנקרה, וממשלתו כללה מספר רב של נשים, דבר שהיה חסר תקדים במדינות במערב אפריקה. ממשלתו אסרה מילת נשים, נישואים כפויים, הכאת נשים ופוליגמיה, ואף דגלה במינוי נשים לתפקידים ממשלתיים בכירים, ועודדה אותן לעבוד מחוץ לבית. בנוסף, עודדה ממשלתו של סנקרה נערות להישאר בבית הספר ולהמשיך בלימודים גם אם נכנסו להריון בזמן הלימודים.
סנקרה קידם את השימוש באמצעי מניעה, ועודד את הבעלים לצאת לשוק ולהכין ארוחות כדי לחוות בעצמם את התנאים הניצבים בפני נשים. הוא הכיר באתגרים הניצבים בפני נשים אפריקאיות בציון יום האישה הבינלאומי, ודרש שהנשים יהיו חופשיות לעשות מה שהן רוצות, בעוד הגברים ידאגו לכלכלת הבית וטיפוחו.
סנקרה הצהיר בנאום פוליטי כי מהפכת בורקינה פאסו היא "כינון יחסים חברתיים חדשים", אשר "יקלקל את יחסי הסמכות בין גברים לנשים ויכפה על כל אחד מהם לחשוב מחדש על טבעם של שניהם. המשימה היא אדירה אבל הכרחית". יתר על כן, סנקרה היה המנהיג האפריקני הראשון שמינה נשים לתפקידי ממשלה בכירים וגייס אותן באופן פעיל לצבא.
מדיניות ויחסי חוץ.
בניגוד לכל המדינות השכנות, התעקש סנקרה להתנער מהתלות בגורמים הקולוניאליסטיים — צרפת וארצות הברית — ולא חשש להתעמת עם מנהיגיהן.
הוא יצא במדיניותו נגד צרפת, ששלטה קודם לכן בוולטה עילית וטען שראתה בה רק כמאגר של ידיים עובדות עבור חוף השנהב, וכי הכוחות הקולוניאליסטים הצרפתיים דיכאו את אזרחי המדינה. זו הייתה הסיבה העיקרית להחלפת שמה של המדינה לבורקינה פאסו. "צרפת לא מבינה את אפריקה. תפסיקו לראות בנו סחורה שצריכה לנהוג לפי ההוראות שלכם, קבלו את אפריקה הבוגרת שמבינה מה האינטרסים שלה, ומגינה עליהם באופן לגיטימי. אפריקה שתובעת לעצמה את הזכות להיות שונה".
סנקרה גם לא היה מוכן להתרפס מול המערב. בכל הזדמנות הוא יצא נגד הנאו־קולוניאליזם, תקף את הקפיטליזם, ולא הרגיש מחויב לכפוף ראש אל מול מנהיגים מכובדים.
עם צפון קוריאה טיפח יחסים קרובים, ובתקופת שלטונו נוצרה אגודת הידידות קוריאה הצפונית-בורקינה פאסו. צפון קוריאה סיפקה סיוע חקלאי וטכני לבורקינה פאסו במהלך המלחמה הקרה, והסיוע הצבאי נמשך גם תחת שלטונו של סנקרה, בהסכם שנחתם בשנת 1983.
תקופת הידרדרות השלטון.
סנקרה עמד בראש המדינה כ-4 שנים, ולקראת סוף תקופת כהונתו, למרות הצעדים הגדולים שנעשו, שררה מתיחות במדינה והחלו להתעורר מספר התנגדויות. מפאת גודלה של המדינה, המהפכה של סנקרה התרכזה בעיר הבירה והתקשתה להתפתח לשאר האזורים. סנקרה בעצמו ניסה לפעול מהר מאוד ולשתף את העם אך לא זכה לתמיכה מלאה והמחלוקות הלכו וגברו. החלו להתפתח בעיות כלכליות - בורקינה פאסו אומנם הצליחה לייצר מזון עצמאי ללא תלות אך החל להתפתח מחסור במוצרים ויבול. בנוסף, החלו להתעורר התנגדויות מצד המבוגרים המסורתיים ובעיקר ראשי השבטים אשר התנגדו למדיניותו החברתית המתקדמת של סנקרה ולביטול הזכויות המסורתיות של עבודות כפייה ותשלומים לבעלי הקרקעות, וכך, בהדרגה, איבד הממשל של סנקרה תמיכה עממית וקמה קואליציה של קבוצות קיצוניות שכללה קציני צבא, איגודים מקצועיים ואנשי אופוזיציה.
סנקרה החל להפעיל שליטה סמכותית על העם, אסר איגודים ועיתונים חופשיים והקים ועדות להגן על המדינה. הוא ספג ביקורת מארגונים הומניטריים בינלאומיים על הפרות של זכויות אדם, לרבות הוצאות להורג ללא משפט, מעצרים שרירותיים ועינויים של מתנגדים פוליטיים. בשנת 1984 הואשמו בבגידה שבעה אנשים שהיו קשורים למשטר הקודם והוצאו להורג. בתי הדין המהפכניים העממיים, שהוקמו על ידי הממשלה בכל רחבי המדינה, העמידו לדין נאשמים בגין שחיתות, התחמקות ממס או פעילות "מהפכנית". ההליכים המשפטיים בבתי הדין הללו, ובמיוחד ההגנה המשפטית על הנאשמים, לא עמדו בסטנדרטים הבינלאומיים.