בעיר מתגוררים בשנות האלפיים כ50 יהודים ישראלים בכל שנה הלומדים רפואה באוניברסיטה בעיר. הם מקיימים פעילות דתית חווייתית לעיתים ביוזמת חב"ד קרקוב.
הידרולוגיה
הידרולוגיה הוא מדע העוסק במים שאינם באוקיינוסים (אוקיינוגרפיה הוא התחום המדעי העוסק במים אלו) ואינם באטמוספירה (מדעי האטמוספירה הוא התחום המדעי העוסק במים אלו). תחום זה כולל את מי התהום ואת משאבי המים שעל פני היבשות - נהרות, נחלים, אגמים, שיטפונות, ניקוז, נגר עילי, תעלות, מים אפורים, מי קולחין וכיוצא בזה. אחת המשימות הקשות ביותר בהידרולוגיה היא מחקר מי התהום וזאת מפני שכמעט כל דבר הקשור במי התהום הוא קשה לתצפית, בקרה ולמדידה.
במסגרת תכנונים ויישומים בהידרולוגיה, עוסקים המומחים בעולמות המדעיים וההנדסיים הבאים: נגר, ניקוז עילי, הידרו-גאולוגיה, הידרומטריה, הידרודינמיקה, הידרוטכניקה, הידרוליקה, הידרולוגיה הנדסית, הנדסה חקלאית, הנדסת מים, תיעול וגישור, קידוח ושאיבה, מעבירים, מובילים, ספיקה, שיטפונות, הסדרה ושיקום נחלים, הסדרה, חלחול, השבה, החדרה, הולכה, ניצול, השבה, מניעת סחף ועוד.
מקור המונח "הידרולוגיה" מיוונית עתיקה, ומהווה צירוף של המילים "ὕδωρ" (הידרו), שפירושו מים, ו"λόγος" (לוגיה), שפירושו תורה (הידרולוגיה = תורת המים).
בישראל אמונה רשות המים על המחקר והפיקוח ההידרולוגי. הרשות היא פיתוח של השירות ההידרולוגי.
רצח דרק רוט
רצח דֶרֶק רוט היה רצח שזעזע את ישראל בשנת 1994, כשנהג המונית דרק רוט נרצח בידי שני נערים בני 14, משה בן-איבגי וארבל אלוני.
הרצח.
בליל 9 בינואר 1994 עלו ארבל אלוני ומשה בן-איבגי, שני נערים בני 14 מהרצליה, על מונית באזור המלונות בהרצליה פיתוח. נהג המונית היה דרק רוט, שעבד בתחנת המוניות השכונתית של הרצליה פיתוח. בשעה 20:30 ירו השניים בגבו של רוט שישה כדורים מאקדח תופי. חמישה כדורים פגעו ואחד החטיא. רוט נהרג במקום. לא ידוע מי מבין השניים לחץ על ההדק; לפי התכנון היה אלוני אמור לתת סימן באמצעות שיעול ובן-איבגי היה אמור ללחוץ על ההדק. במשטרה חשדו תחילה כי הרקע לאומני, מפני שתיקו של רוט לא נשדד; למחרת התרברבו השניים במעשה בפני חבריהם לכיתה. המידע הגיע למשטרת מחוז תל אביב, ובערב השניים נעצרו; בביתו של אחד מהם נמצא אקדח גנוב. עד היום לא ידוע מה היה המניע למעשה, אולם בראיון מארגנטינה טען בן-איבגי שהמניע לרצח, היה ויכוח בין חבר שלישי לבין דרק רוט, יום לפני הרצח.
השניים נתפסו והורשעו ברצח, ונידונו ל-16 שנות מאסר. שמותיהם של אלוני ובן-איבגי נותרו חסויים, עקב היותם קטינים בעת הרצח. ביולי 2000 התיר בית המשפט העליון לפרסם את שמותיהם.
קורות הרוצחים לאחר שליחתם למאסר.
באחת מחופשותיהם מהכלא, בפברואר 1998, הספיקו בן-איבגי ואלוני לבצע שוד של חנות מכולת בהרצליה ולפצוע את המוכרת, ונידונו לעוד 5 שנות מאסר בנוסף ל-16 על הרצח. בכתבת תחקיר של דב גיל-הר פורסם כי אלוני ניסה להתאבד בכלא. באותו תחקיר נשמע קולו של בן-איבגי, כאשר הוא מתנצל על המעשה. במאי 2004 יצא בן-איבגי לחופשה מהכלא, ובמהלכה נמלט מישראל.
אלוני, שהמשיך לרצות את עונשו בכלא בישראל, התחתן עם סטודנטית שפגש כאשר עשתה עבודה על סיפורם של השניים במסגרת לימודיה. ב-29 ביולי 2008 ביקש ארבל אלוני שחרור מוקדם על ידי ניכוי שליש ממאסרו, אך בקשתו נדחתה על ידי סגן נשיא בית המשפט המחוזי בפתח תקווה, השופט אברהם טל. בפברואר 2012 דחתה ועדת השחרורים את בקשתו הנוספת לניכוי שליש. ב-8 ביולי 2015 השתחרר אלוני לאחר שריצה 21 שנות מאסר. אלוני ריצה את מלוא עונשו שהורכב מ-16 שנים בעבור הרצח שביצע, חמש שנים על שוד שביצע בעת חופשה (יחד עם בן-איבגי) וחצי שנה נוספת על הונאת אשראי.
בחודש מאי 2019 נעצר אלוני, יחד עם תשעה חשודים נוספים, בחשד לביצוע עבירות מרמה בהיקף נרחב, ובהמשך הוגש נגדו כתב אישום בשלל עבירות. ב-27 באוקטובר 2020, הורשע בקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ועבירות מס בסכום כולל של מיליוני שקלים. אלוני ירצה שנתיים וארבעה חודשי מאסר.
בריחתו של משה בן-איבגי מהארץ והסגרתו.
בעקבות השוד ובעקבות מידע מודיעיני שלפיו היה בן-איבגי קשור לכנופיות פשע מתוך הכלא, שלל שירות בתי הסוהר את זכויות החופשה שלו. בן-איבגי עתר לבית המשפט המחוזי והשופט אברהם טל פסק כי יש להתיר לו לצאת לחופשות, בניגוד לעמדת שירות בתי הסוהר. במאי 2004 יצא בן-איבגי לחופשה מהכלא, ובמהלכה נמלט מישראל. הוא המריא מהארץ כשהוא מצויד בדרכון מזויף, והגיע לבואנוס איירס שבארגנטינה, דרך ספרד ואורוגוואי. הוא השתקע בבואנוס איירס וגר בחברתם של מספר עבריינים ישראלים נמלטים. ב-15 באוקטובר 2004 נעצר בן-איבגי בדירה בפרבר של בואנוס איירס על ידי המשטרה הארגנטינאית בחשד לעבירות סמים, ונכלא. ישראל דרשה להסגירו לידיה, אך ארגנטינה סירבה להסגירו בגין מעשה הרצח אלא רק בגין עבירת השוד, משום שגיל האחריות הפלילית בארגנטינה הוא 16. ב-6 בפברואר 2007 החליט בית המשפט העליון בארגנטינה כי בן-איבגי ישוחרר מהכלא. ב-29 במרץ 2007 נעצר בן-איבגי בשנית, בעקבות החלטה לבחון שוב את הסגרתו לישראל. ב-10 ביוני 2009 דווח כי בן-איבגי נמלט מארגנטינה. כעשרה חודשים מאוחר יותר, ב-15 במאי 2010 נתפס בן איבגי במנדוסה אשר בארגנטינה.
ב-20 בנובמבר 2013 הוסגר בן-איבגי לישראל בגין עבירות השוד וניסיון השוד בלבד, בהתאם להחלטת בית המשפט העליון בארגנטינה. הפרקליטות ביקשה מבית המשפט המחוזי בתל אביב לקבוע כי בן איבגי ירצה את מלוא חמש שנות המאסר שנגזרו עליו בפרשת השוד.
ביוני 2014 קיבל בית המשפט המחוזי בבאר שבע את בקשתו של בן-איבגי, וקבע שיש לנכות מתקופת מאסרו 1,553 ימים שבהם היה עצור בארגנטינה בעוון פשעיו שם, ועקב כך הוא ישוחרר מהכלא ב-19 באוגוסט, אולם באוגוסט 2014 החלטה זו בוטלה במסגרת ערעור שהוגש לבית המשפט העליון, ונקבע שינוכו מתקופת המאסר של בן-איבגי 29 ימים בלבד, פרק הזמן בו שהה במעצר לשם הסגרתו לישראל.
בן איבגי שוחרר לאחר ריצוי עונשו ב-21 באוקטובר 2018.
תיעוד הפרשה.
בשנת 1998 יצא לאקרנים סרט עלילתי על השניים, שנקרא "באזז" אשר שודר בתחנות טלוויזיה שונות, פעמים רבות מאז.
בשנת 2005 שודר בערוץ יס דוקו סרט תיעודי בשם "דרק רוט - התיק נפתח" על הרצח, שחשף פרטים חדשים על הפרשה.
קידוש בכורות
ביהדות, מצוות קידוש הבכורות היא מצווה שניתנה לבני ישראל ביציאת מצרים ועיקרה הוא הקדשת בכורות האדם והבהמה לאל.
המקור למצווה הוא : "קדש לי כל בכור פטר כל רחם בבני ישראל, באדם ובבהמה, לי הוא".
משמעות ההקדשה.
משמעות ההקדשה משתנה בין הבכורות השונים:
מדיני המצווה.
מדיני בכור בהמה טהורה.
כיוון שבעיקר המצווה בכור הבהמה צריך לעלות לקורבן בבית המקדש -מה שלא ניתן לביצוע בימינו או בחו"ל, מצווה זו נוהגת בימינו באופן שונה. יש אומרים שצריך לסלק את בכור הבהמה מהבית משעה שהוא יכול להעלות כקורבן (30 ימים בבהמה דקה ו50 ימים בבהמה גסה), ויש אומרים שהבכור ישאר בבית הבעלים וימתין לבניין המקדש, ואז יעלה לקורבן.
טעמי המצווה.
שורשי המצווה לפי ספר החינוך הם לחזק את ההבנה של האדם שכל רכושו שייך לקב"ה, ולכן דווקא את הבכור שבו מושקעת הכי הרבה עבודה צריך החקלאי להקדיש לקורבן לה'.&lt;br&gt;
הסבר נוסף (בהתאם למיקום הציווי) הוא שמצווה זו באה להזכיר לנו את נס מכת בכורות בפרט ואת יציאת מצרים בכלל.
לאו שה
לָאוֹ שֶׁה (בסינית: 老舍; 3 בפברואר 1899 - 24 באוגוסט 1966) היה סופר סיני ממוצא מנצ'ורי.
מהלך חייו.
לאו שה נולד ולמד בבייג'ינג, בירת סין. בין השנים 1924–1929 חי בלונדון ולימד שם סינית.
בקיץ 1929 עבר לסינגפור ולימד שם בבית הספר הסיני הגבוה. בשנת 1949 שב לסין והיה לסגן נשיא איגוד הסופרים הסיני.
מהפכת התרבות.
בניגוד לסופר סיני אחר, שן צונג-ון, שהפסיק לעסוק בספרות על כל גווניה עם ראשית מהפכת התרבות, התמיד לאו שה בשליחותו הספרותית.
במהלכה של מהפכת התרבות הותקף לאו שה בידי המשמרות האדומים שראו בו מתנגד למהפכה. הוא הובל ברחובות והוכה בפומבי.
ב-23 באוגוסט 1966 הגיעו קבוצות של משמרות אדומים בגיל העשרה, רבות מהם בנות, לחצר אגודת הסופרים של בייג'ינג. הם הצליפו בחגורותיהם בעלות אבזם הנחושת הכבד בכמה מהסופרים המפורסמים ביותר בסין, שעל צוואריהם נתלו בחוטי ברזל שלטי עץ מעליבים. אחד הסופרים היה לאו שה, שעד אז הילל אותו המשטר וכינה אותו "אמן העם". לאחר מכן הוסעו הקורבנות אל מקדש עתיק שבו שכנה הספרייה החשובה ביותר של בייג'ינג, שם אולצו הקורבנות לכרוע מול מדורה, תוך שהם מוכים בבעיטות, אגרופים, מקלות וחגורות.
על פי הרישומים הרשמיים, בעקבות ההשפלה הפיזית והנפשית, הוא התאבד למחרת בטביעה באגם טאיפינג שבבייג'ינג, אך ישנם גם טיעונים לנסיבות אחרות.
קרוביו הואשמו במעורבות בפשעיו, אך המשיכו להציל את כתביו על ידי החבאתם בערימות פחם ובארובה, ותוך שהם מעבירים אותם מבית לבית.
טיהור שמו לאחר מותו.
בשנת 1976 חזרו כתביו להתפרסם, ובשנת 1979 טוהר שמו על ידי המפלגה הקומוניסטית. כמה מיצירותיו אף עובדו לסרטים.
החל משנת 2000 מוענק פרס על שמו מטעם "הקרן לספרות על שם לאו שה".
לאו שה היה נשוי לציירת חוּ שְׂיֵה-צִ'ינְג, והיו להם שלוש בנות ובן.
יצירותיו.
לאו שה כתב מחזות, רומנים, סיפורים קצרים וגם שירה.
הספר הידוע ביותר של לאו שה הוא "ריקשה" שתורגם לעברית מסינית על ידי אמירה כץ והופיע בשנת 1985 בהוצאת כתר.
טיטוס לוקרטיוס קרוס
עזיז אלי אל מצרי
בפאלו
מחתרת צריפין
סמל פולין
סמל פולין הוא סמל אדום, בצורת מגן שעליו מצויר עיט לבן. לראשו של העיט כתר, וציפורניו ומקורו מוזהבים.