בזם נולד בעיר אסן שבגרמניה ועלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער בחודש אוגוסט 1939, לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא למד פקידות בבית הספר התיכוני למסחר, מאחר שבעליית הנוער התעקשו שעליהם לדאוג לכך שיהיה לו מקצוע. בשנת 1943 הסכימו לשלוח אותו לבצלאל, לאחר שניסיונו להתגייס לצבא הבריטי נכשל, בגלל מראהו הילדותי. לאחר הקמת המדינה שירת במחלקה הטכנית (ש.מ 8) באגף המודיעין.
בזם פעל, כאמן, להנציח את השואה, הבאה לידי ביטוי ברבות מיצירותיו. כך, למשל, ציוריו "יהודי כורה קבר לעצמו" (1955; יד ושם, ירושלים), או: "קבר אחים" (1953; אוסף פרטי). נושאים בולטים נוספים ביצירתו היו תקומת עם ישראל בארצו ומאבקו לעצמאות. לדוגמה: תבליט הקיר, "נושאי האור", על בניין "היכל התרבות" בכפר סבא, שהוקדש לזכרם של תושבי כפר סבא ובוניה, לוחמיה ומגניה. נושאים אלה העסיקו את בזם לאורך שנות הארבעים והחמישים, אך במקביל נתן לא אחת ביצירתו גם ביטוי להשקפותיו בנושאים חברתיים שהעסיקו את החברה הישראלית באותן השנים. כך יצר בשנת 1952 את ציורו המפורסם "לעזרת הימאים" (צבעי שמן על דיקט) כהבעת תמיכה בשביתת הימאים. לאורך שנים הציור שכן במשרדי על המשמר ובשנים האחרונות הוא מוצג במוזיאון ישראל.
בשנת 1954 צייר ציור מפורסם אחר, "הגנת רמת רחל" (אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות; מוצג כיום כחלק מתצוגת הקבע), בו נראה אחד המגינים יורה מאחורי פגר פרה המשמש לו כמחסה. הציור, בצבעי שמן על בד, נעשה על פי ציור בצבעי גואש ומים על נייר שצייר האמן עוד בשנת 1948 (אוסף פרטי).
בשנת 1957 זכה נפתלי בזם בפרס דיזנגוף לציור על ציורו "בחצר הבית השלישי" (צבעי גואש על קרטון; גם הוא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות) שנוצר בתגובה לטבח כפר קאסם ואשר עורר הדים רבים, ובכלל זה מחאות נגד האמן על עיסוקו בנושא, הן בציבור הרחב והן בחוגי האמנים.
החל משלהי שנות החמישים ואילך גיבש בזם איקונוגרפיה אישית ופרטית העוסקת בגורל העם היהודי ובשיבתו לארצו. ראשיתה של זו הופיעה בסדרת רישומים שהוצגה בתערוכה בבית הנכות בצלאל בשנת 1958, סדרה שזכתה לשם "פרחי שמש" והופיעה מאוחר יותר כאלבום בהוצאת ספרית פועלים. איקונוגרפיה זו, שמבחינה סגנונית הושפעה בחלקה מאמנים שונים זה מזה כיענקל אדלר ופרנאן לז'ה, הפכה להיות "סמלו המסחרי" של בזם ועמה הוא מזוהה עד היום יותר מכל. היא הוצגה במלוא הדרה כאשר בזם הוזמן בשנת 1970 על ידי האדריכל אבא אלחנני לצייר את תקרת אולם קבלת הפנים במשכן הנשיא בירושלים. ציור התקרה הענק, המתאר את שיבת עם ישראל לארצו, מורכב מ-63 לוחות שגודל כל אחד מהם הוא 160X160 ס"מ ומשתרע על שטח של כמאתיים מטרים רבועים.
חיים אישיים.
נפתלי בזם היה נשוי לחנה, שסבלה בארבעת העשורים האחרונים לחייה ממחלת פרקינסון, עד מותה בשנת 2009. לזוג נולדו שני בנים. ב-1975 נפצע אנושות בנם הבכור, יצחק (איצ'ה) בזם, בפיגוע מקרר התופת בכיכר ציון, וכעבור שלושה שבועות מת מפצעיו. נפתלי בזם נפטר ב-2 באוקטובר 2018 ונטמן בהר המנוחות בירושלים. הותיר אחריו את בנו הצעיר, שלמה.
קישורים חיצוניים.
(שיר)
בית שן
פלורנטין (סדרת טלוויזיה)
פלורנטין היא סדרת טלוויזיה ישראלית שהופקה על ידי הפקות תוצרת הארץ ושודרה בין השנים 1997–2000 בערוץ 2, במסגרת זכיינית השידור טלעד.
החל ספטמבר 2019, הסדרה חזרה להיות משודרת בערוץ 24 בשעות הלילה (ומרתון שבועי בלילה בין שישי לשבת).
החל מאוקטובר 2021 משודרת הסדרה בשעות הלילה בערוץ רשת 13.
הסדרה, אשר נוצרה על ידי אודי זמברג (מפיק הסדרה) ואיתן פוקס (במאי הסדרה), עדו בורנשטיין וגל אוחובסקי (תסריטאי הסדרה), עוקבת אחר חייהם של חבורת צעירים, בגילאי העשרים לחייהם, הגרים בשכונת פלורנטין שבתל אביב. סיפורי אהבה, חברויות, חיים מקצועיים וכן מריבות ומכשולים, כולם הופיעו במהלך שלוש עונות הסדרה, דרך שלל הדמויות השונות.
שיר הנושא של הסדרה היה "מכה אפורה" של מוניקה סקס.
תקציר העלילה.
הסדרה עוקבת, בעיקר, אחר שלוש דמויות המתגוררות בדירת שותפים בפלורנטין: תותי (קארין אופיר), צעירה תמימה וחובבת שוקו, איגי (אורי בנאי) הומוסקסואל נשי העובד כאופה, ושותפם החדש, תומר (אבשלום פולק), סטודנט לקולנוע שעבר לתל אביב מירושלים ומתמודד במהלך הסדרה עם זהותו המינית כהומוסקסואל (דירת שותפים בהרכב דומה מופיעה בסרטם המאוחר יותר של אותם יוצרים, "הבועה"). כמו כן עוקבת הסדרה אחר דמויות נוספות הגרות בשכנות לדירת השותפים ומנהלות איתם קשרים חברתיים מגוונים. כמעט כל פרק בסדרה עוקב אחר אחת מהדמויות, יחסיה עם האנשים הסובבים אותה, חייה המקצועיים ומהלך חייה, בניסיון למצוא הגדרה עצמית, אהבה ואושר. שכונת פלורנטין הופכת במהרה לסמל לחיי חוסר הגדרה ונעורים אינסופיים, המשמשת הן כנקודת מפלט והן כמצב חסר מוצא לדמויות המסובכות.
תגובות לסדרה.
הסדרה, אשר זכתה להצלחה גדולה ולקהל מעריצים רב עסקה בנושאים חדשניים, כגון הומוסקסואליות, שלא הוזכרה עד אז בטלוויזיה הישראלית. מסיבה זו נחשבת הסדרה לפורצת דרך בעיני קהילת הלהט"ב. חידוש נוסף היה רקע המציאות האקטואלית שהשתקף בסדרה (בעיקר בעונה הראשונה). מפנים חשובים בחייהן של הדמויות התרחשו על רקע אירועים מרכזיים במציאות היומיומית הישראלית: כך למשל, שימש רצח ראש הממשלה יצחק רבין כרקע לסצנת יציאה מהארון. כמו כן התייחסה הסדרה לפיגועי הטרור, לסכסוך הישראלי-ערבי ולשירות בצה"ל.
שכונת פלורנטין
אופוס הוצאה לאור
ורדימוס זיילר
ורדימוס זיילר (מוכר בשם החיבה: ורדי זיילר; 28 באוגוסט 1933 – 2 באפריל 2013) היה שופט ונשיא בית המשפט המחוזי בירושלים ועמד בראשן של מספר ועדות חקירה.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1933 ליצחק זיילר, שהיה בלשן ורופא. הוא רצה להעניק לו את השם "ורדינון", אולם בהמלצת הסנדק, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בחר בשם "ורדימוס" המופיע בתלמוד. בנערותו למד זיילר בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית. הוא פנה ללימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בשנת 1957. לאחר מכן התמחה בעריכת דין בפרקליטות המדינה בירושלים ואצל עורכת הדין תמר הופמן. ב-1960 מונה ליועץ משפטי לרשם החברות, ובהמשך מונה לשמש כסגן רשם החברות. בשנים 1962–1965 שימש כיועץ משפטי למפעלי ים המלח, ולאחר מכן, בשנים 1965–1971, עבד כעורך דין פרטי.
במאי 1971 מונה לכהן כשופט בבית משפט השלום בירושלים, וכעבור שש שנים, במאי 1977, מונה לכהן כשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים. בנובמבר 1989 מונה לכהן כנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים, תפקיד בו שימש עד לפרישתו באוגוסט 2003.
זיילר היה פעיל בתחומים ציבוריים שונים, ובתוך כך עמד בראשות כמה ועדות חקירה:
בשנת 2009 זכה בתואר אביר איכות השלטון בקטגוריית הרשות השופטת, מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל.
נפטר ב-2 באפריל 2013.
התיאטרון העירוני חיפה
שמואל יבנאלי
שמואל יבנאלי (ורשבסקי; 24 באוגוסט 1884 - 14 באפריל 1961) היה איש העלייה השנייה, ממנהיגי תנועת הפועלים בארץ ישראל, ממייסדי מפלגות אחדות העבודה ומפא"י.
ביוגרפיה.
יבנאלי נולד בכפר קאזנקה שבפלך חרסון שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), לברוך ורחל ורשבסקי, עלה לארץ ישראל בשלהי 1905 ועבד בבית החרושת חדיד לייצור סבון מגפת. החל בפעילותו הציבורית כאשר התמנה להיות מזכיר אגודת אחוזת בית, אחרי זמן קצר הצפין לגליל, ועבד כחקלאי. במקביל לפעילותו כעסקן פועלים.
בשנת 1909 היה ממייסדי קבוצת החורש ("קבוצת הכיבוש") שקיבלה על עצמה לעבד את אדמות אום ג'וני על גדות הירדן, שהיו חלק מאדמות חוות כנרת, (שם הכיר את ידידו ופטרונו הפוליטי דוד בן-גוריון).
בשנת 1916 יבנאלי היה מהמייסדים של קופת חולים של פועלי השומרון, ביחד עם דוד רמז, ונחום סנה..
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה התנדב יבנאלי לגדוד העברי.
אחרי תום המלחמה חזר לפעילות פוליטית מלאה, היה בין מייסדי ההסתדרות, קיבל תפקידי תרבות וחינוך בארגון, ולאחר קום המדינה התקבל לעבודה במשרד החינוך.
יבנאלי כתב וערך מספר ספרים. נפטר בכ"ח בניסן תשכ"א ונקבר בבית הקברות כנרת. על שמו רחובות בקריית חיים, בקריית אתא, בחולון, בפתח תקווה ובגבעתיים. לאחר מותו זכה בפרס אוסישקין לספרות על חיבורו "חבת ציון".
עליית יבנאלי.
רעיון "כיבוש העבודה" של ראשית ההתיישבות התבסס על ההנחה כי אין די ברכישת קרקעות, אלא גם בעבודת ידיים עבריות תוך דחיקת הפועלים הערבים מאזורים אלו. החלוצים אשר הגיעו לרוב ממזרח אירופה, התקשו ביישום האידיאלים שכן לא היו מיומנים בעבודה גופנית וחקלאית ולא מורגלים לאקלים החם. למרות תפיסתם של אנשי המשרד הארצישראלי ובראשם ארתור רופין, להעלות לישראל בשלב הראשוני רק בעלי הון ובעלי מקצוע, הוחלט להעלות קבוצה גדולה של יהודים מתימן, מתוך נקודת מוצא שיהודי תימן יצליחו לעמוד בתנאים הפיזיים הקשים ובשכר הדל ובשל קהילה תימנית קיימת אשר התבססה ביישוב מאז עליית אעלה בתמר בשנת 1881.
בשנת 1911 נשלח יבנאלי על ידי רופין לתימן. מכיוון שהיה חשש כי השלטונות הטורקיים יחבלו במשימה, הוצג תחת זהות בדויה כרב אליעזר בן יוסף. לשם כך הצטייד בתעודת הלידה העות'מאנית של אליעזר פנחסוביץ' (יליד פתח-תקווה). [11]. אך בנוסף לצורך בהסוואה, לאגרות היה תפקיד ממשי שכן הרב קוק ביקש ללמוד את הלכותיהם ומנהגי תורה ומצוות של יהודי תימן: "נדע על פי תשובות נכונות אשר בידי וגושפנקייהו דרבנן קדישי [אישור רשמי מהרבנים הקדושים] את יסודן של המנהגים העיקריים המוחזקים ובאים ביד מעלת כבוד תורתכם למען נוכל להרשות גם כן לקהילות התימנים המתקבצים אצלנו להיות מתנהגים על פיהם ונהרא נהרא ופשטיה. ומעשה אבות ירשו בנים"[12].