נבחרת תאילנד בכדורגל
נבחרת תאילנד בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של תאילנד.
נבחרת זו נחשבה לנבחרת הטובה ביותר בדרום-מזרח אסיה (בדירוג פיפ"א העולמי) שנים רבות עד שלאחרונה נבחרת סינגפור עקפה אותה.
מרחב מנה
בטופולוגיה, מרחב מנה הוא מרחב טופולוגי שנוצר על ידי "צמצום" של מרחב טופולוגי על ידי פונקציה, יחס שקילות או פעולת חבורה. הטופולוגיה של מרחב המנה עבור פונקציה, יחס שקילות או חבורה פועלת נתונים, נקראת טופולוגיית המנה.
הגדרות.
הגדרה על ידי פונקציה.
בהינתן מרחב טופולוגי formula_1 וקבוצה formula_2 (שעליה אין בהכרח טופולוגיה), עם פונקציה formula_3 שהיא על, נגדיר טופולוגיה על formula_2 על ידי formula_5. טופולוגיה זו נקראת טופולוגיית המנה, ופונקציה כזו נקראת פונקציית מנה. בדרך זו אנו מכריחים את הפונקציה להיות רציפה, על ידי בניית טופולוגיה מתאימה על המרחב השני: טופולוגיית המנה על Y היא הטופולוגיה העשירה ביותר שבעבורה f רציפה. כלומר, אם formula_6 שניהם מרחבים טופולוגיים ו-formula_7 רציפה, אז הטופולוגיה הנתונה של formula_2 עשויה להיות דלה יותר מטופולוגיית המנה.
כאשר formula_9 מרחב קומפקטי ו-formula_2 מרחב האוסדורף, ו-formula_11 פונקציה רציפה ועל, אז הטופולוגיה של Y היא טופולוגיית המנה עבור formula_11.
הגדרה על ידי יחס שקילות.
דרך נוספת להגדרת טופולוגיית המנה היא על ידי יחס שקילות. אם X מרחב טופולוגי שמוגדר עליו יחס שקילות formula_13, מרחב המנה הוא קבוצת מחלקות השקילות ביחס formula_13, אותה נסמן formula_15, כאשר הטופולוגיה עליה מתקבלת כמו בהגדרה לעיל על ידי פונקציה, עבור פונקציית ההטלה למחלקות השקילות. כלומר, formula_16, כאשר formula_17 היא הפונקציה formula_18.
Yo! Bum Rush the Show
Yo! Bum Rush the Show הוא אלבום הבכורה של להקת הראפ פאבליק אנמי שיצא לאור ב-1987. אלבום זה הוא אחד מהאלבומים שהתוו את הדרך לז'אנר ההארדקור ראפ המפורסם של ימינו. האלבום נחשב לקלסיקת ראפ, עוסק גם בפוליטיקה, ומנסה לעורר מחאה חברתית בדרך יצירתית ושופעת קללות. האלבום נמצא במקום ה-497 במצעד 500 האלבומים הטובים ביותר של כל הזמנים של המגזין רולינג סטון.
אלי אביבי
אלי אביבי (27 באפריל 1930 - 16 במאי 2018) היה ישראלי שהתפרסם בעיקר כמי שהכריז על עצמו כנשיא "מדינת אכזיב" בחוף הגליל המערבי.
ביוגרפיה.
אלי אביבי נולד בפרס בשם אלי ארז'ן, וכשהיה בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל, וגדל בדרום תל אביב. בגיל שלוש עשרה עזב את הבית, ובגיל חמש עשרה (ב-1946) הצטרף לפלמ"ח ועבר קורס בפלי"ם. בגיל שבע עשרה יצא למסע שארך ארבע שנים, בו עבד במקומות שונים בעולם, החל ממערב אפריקה וכלה בים ברנץ שבאזור הקוטב הצפוני.
כשחזר ממסעותיו בשנת 1952, והוא בן עשרים ושתיים, חיפש מקום מתאים לכתיבת זכרונותיו. הוא שכר מהמדינה שני מבנים של הכפר הערבי הנטוש א-זיב, ושיפץ אותם. אחד מהם, שהיה בעבר ביתו של מוכתר הכפר אחמד חוסיין עטייה, הפך ברבות הימים לביתו של אביבי, בו הוקם גם מוזיאון לתולדות אכזיב.
אביבי נפטר ב-16 במאי 2018. למרות בקשתו בצוואתו להיקבר בשטח "מדינת אכזיב", נקבר בבית העלמין בקיבוץ גשר הזיו הסמוך.
מדינת אכזיב.
מדינת אכזיב היא מדינה לכאורה שהוכרזה על ידי אלי אביבי ורינה רעייתו בשנת 1971, כצעד מחאה נגד בנייתו של הגן הלאומי במקום. ל"מדינה" נשיא (אביבי), דגל והמנון, ואף הונפקו דרכונים. בתקופה מסוימת אף הוחתמו דרכוני המבקרים בחותמת מיוחדת.
המוזיאון לתולדות אכזיב, שהקים אביבי, מרכז ממצאים ארכאולוגיים מההיסטוריה של אכזיב, חלקם בני למעלה מ-3,000 שנה. המוצגים אינם מוגנים על ידי זכוכית, ומוצגים בגובה העיניים. על קירות האבן נמצאים העתקים של ציורים עתיקים, וסיפור המקום כתוב עליהם.
מיקומו בתרבות הישראלית.
במשך שנים רבות, החל בסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-80, היה ביתו של אלי אביבי אבן שואבת לצעירי הבוהמה.
במקום התקיים הפנינג ספונטני בכל קיץ וכן בחגים, וצעירים רבים תיארו שחוו במקום את תחושת השחרור הראשונה שלהם.
השיר 'לילה בחוף אכזיב', שכתבה נעמי שמר לשלישיית גשר הירקון, נכתב בעקבות אותן מסיבות שבהן השתתפה נעמי שמר עצמה.
אלי אביבי עצמו, בהיותו דמות ציורית, היה מוקד משיכה אליו נהרו צעירים וצעירות, הן לשם תחושת החופש והן כדי לשמוע ממנו את סיפוריו ואת הגותו על החיים.
בנוסף, פרש אביבי את חסותו על צעירים וצעירות שחיפשו מקום מפלט, חיתן זוגות צעירים על פי מסורת מדינת אכזיב, ואף נתן להם מחסה.
מארק מזרח-גרמני
מארק מזרח-גרמני (בגרמנית: Mark der DDR) היה המטבע הרשמי של הרפובליקה הגרמנית הדמוקרטית (מזרח גרמניה), מיוני 1948, ועד איחוד גרמניה בשנת 1990. בגרמניה המערבית היה נהוג לכנותו "אוסטמארק" (Ostmark) כלומר "מארק מזרחי", בעוד שבגרמניה המזרחית היה נהוג לכנותו "מארק" בלבד. מארק מזרח-גרמני התחלק ל-100 פפניג. מטבעות פפניג הוטבעו בערכים של 1, 5, 10, 20, ו-50 פפניג.
מטבעות מארק הוטבעו בערכים של 1, 2, 5, 10, ו-20 מארק. שטרות של מארק הודפסו בערכים של 5, 10, 20, 50 ו-100 מארק. מאוחר יותר הודפסו גם שטרות של 200 ו-500 מארק אך הם לעולם לא נכנסו לשימוש בשל חששה של הממשלה מכך שייראה כאילו המדינה סובלת מלחצים אינפלציוניים.
ערכו של המארק המזרח-גרמני היה גבוה יותר בגרמניה המזרחית ביחס לערכו של המארק המערב-גרמני בגרמניה המערבית. באופן רשמי, ערכו של המארק המזרח-גרמני היה שווה לזה של גרמניה המערבית, אך בפועל מעולם לא ניתן היה להמיר את המטבע בצורה חופשית. תיירים מגרמניה המערבית נדרשו להחליף את המארק המערב-גרמני במארק המזרח-גרמני ביחס שווה (אחד לאחד). בין התדפיסים שהודפסו על שטרי המארק המזרח-גרמני, בהיות גרמניה המזרחית מדינה קומוניסטית, היו תמונות של קרל מרקס ופרידריך אנגלס. לאחר איחוד שתי הגרמניות ב-1990 הומר כל הכסף המזרח-גרמני במערב-גרמני ביחס של 1:1 ו- 2:1 (שני מארק מזרח-גרמני על אחד מערב-גרמני), ולבסוף הוחלף במארק גרמני.
בגדי כהונה
בגדי כהונה (ידועים גם בשמות: בגדי שרד או בגדי קודש) הם הבגדים שחייבים הכהנים ללבוש בעת העבודה במשכן ובבית המקדש. תפקיד הבגדים טקסי - לכבוד ולתפארת. קורבן המוקרב על ידי כהן שלא בבגדי כהונה פסול.
הבגדים שונים בין כהן גדול לכהן הדיוט. כהן הדיוט לובש ארבעה בגדי כהונה, בעוד שכהן גדול לובש שמונה.
הציווי על לבישת הבגדים ותיאורם מופיע בפרשת תצווה. הכנת הלבוש הוטלה לפי המקרא על בצלאל בן אורי ואהליאב בן אחיסמך, שני אמנים מומחים שעסקו גם ביצירת המשכן וכליו.
מקור וטעם המצווה.
לאחר תיאור מפורט של עשיית החושן ושאר בגדי כהן גדול, חוזר הציווי הכללי על הכהנים לדורותם לשרת בבגדי שרד:
בגדי כהן גדול.
הכהן הגדול לובש מכנסיים, כתונת ואבנט כשל כהן הדיוט. בנוסף הוא לובש:
הכהן הגדול גם חבש מגבעת מיוחדת הנקראת "מצנפת":
בגדי כהן גדול ביום הכיפורים.
ביום הכיפורים הכהן הגדול עבד חלק מהעבודות בבגדי לבן. בגדים אלו היו זהים לבגדים של כהן הדיוט, מלבד האבנט שהיה עשוי מפשתן בלבד, ללא חוטי צמר.
הכהן הגדול היה משתמש ביום הכיפורים בשתי מערכות בגדים כאלו, אחת בבוקר ואחת בצהרים. על פי ההלכה, הבגדים שלבש בבוקר היו צריכים להיות חשובים ויקרים יותר מאלו שלבש בצהרים. בסיום עבודת יום הכיפורים בגדי הלבן נגנזים ואסור להשתמש בהם פעם נוספת.
לשכת פנחס המלביש.
שער ניקנור היה במזרח העזרה ומשני צידיו היו שתי לשכות, הימנית הייתה לשכת פנחס המלביש ובה אוחסנו בגדי הכהונה של עשרים וארבע משמרות כהונה. כאשר הגיע זמנה של המשמרת לבוא ולשרת בקודש, היו הכהנים באים ללשכה ומקבלים מידי הממונה בגדי כהונה לפי מידתם, והוא היה מלבישם ומפשיטם. לדברי הרמב"ם היה הממונה גם אחראי על הכנת הבגדים ואריגתם.
בגדי הכהונה בציוני דרך היסטוריים.
תהליכים שונים שפקדו את עם ישראל ואת בית המקדש באו לידי ביטוי גם ביחס לבגדי הכהונה, בכמה נקודות ציון בהיסטוריה:
דוד המלך, בהיותו בורח מפני שאול המלך, לקח עמו את האפוד כדי להיעזר בו בשאלה באורים ותומים במקרה הצורך.
על פי דעה המופיעה בתלמוד, לבש המלך אחשוורוש את בגדי הכהן הגדול, כאות לשליטתו על עם ישראל והעולם כולו.
עם שיבת ציון לאחר גלות בבל, בעקבות הכרזת כורש, הביאו עולי בבל מאות בגדי כהונה.
בשמחת בית השואבה, העמידו בעזרת הנשים מנורות של זהב גבוהות, ובראשם ארבעה ספלים מלאים שמן. הפתילות למנורות הוכנו מהמכנסיים הבלויים של הכהנים ומאבנטיהם שהתבלו. אמנם אסור ליהנות מבגדי הכהונה, פרט ללבישתם על ידי כהן הדיוט, אבל שימוש זה הותר, משום ששמחה זו נחשבת כחלק מעבודת המקדש.
בימי שלטון הנציבים הרומים בשלהי ימי בית המקדש השני, הוחזקו בגדי הכהן הגדול כבני ערובה בידי הרומאים, ושוחררו רק בימי שבת ומועד.
עם חורבן הבית, נלקחו בגדי הכהונה לשלל על ידי הרומאים. כמה עשרות שנים לאחר מכן, ראה התנא רבי אלעזר בן רבי יוסי את הציץ ברומא.
שחזור בגדי הכהונה כיום.
מכון המקדש, העוסק בהכנות לבניין בית המקדש השלישי וחידוש עבודת הקרבנות, מכין לשם כך בגדי כהונה. הכנת הבגדים מצריכה מחקר הלכתי-מדעי מסועף על המפרט ההלכתי הנדרש: צורת השזירה המדויקת של החוטים ואריגתם, האופן בו שולבו חוטי הצמר הצבועים בפשתן הלבן, זיהוי אבני החושן, האפשרות להכנה תעשייתית במקום השיטה הידנית שנהגה בימים עברו, ועוד. קושי מיוחד קיים בזיהוי צבעי התכלת, הארגמן ותולעת השני ובהשגתם, והמכון עומד בקשר עם מומחים בתחום זה.