בקבוק ביכנר (Büchner על שם הכימאי ) הידוע גם בתור בקבוק ואקום, בקבוק קיטסאטו (על שם הבקטריולוג קיטסאטו שיבסבורו) או בקבוק בונזן (נקרא גם בקבוק מסנן ובקבוק יניקה) הוא בקבוק ארלנמייר בעל דופן עבה עם צוואר קצר וזרוע זכוכית בולטת במרחק כ-2–3 סנטימטר מתחת לגובה צווארו. הצינור הקצר וזרוע צדדית מתפקדים כמתאם שעליו ניתן לשים קצהו של צינור גמיש כדי ליצור חיבור לבקבוק. את הקצה השני של הצינור ניתן לחבר למקור ואקום כמו משאבת ואקום או ואקום ביתי. רצוי שהדבר יעשה באמצעות מלכודת שנועדה למנוע חזרת נוזל מהשאיפה לבקבוק ביכנר.
הדופן העבה של בקבוק ביכנר מספק לו את הכוח לעמוד בהפרש הלחצים תוך כדי הימצאות ואקום בתוכו. כלי זה משמש בעיקר יחד עם משפך ביכנר המותאם אליו דרך גומי או מתאם אלסטי (טבעת ביכנר) המורכבת בצוואר על גבי הבקבוק לסינון דגימות. משפך ביכנר מחזיק את הדגימה מבודדת מהיניקה על ידי שכבת נייר סינון. במהלך הסינון, התסנן נכנס ונשאר בבקבוק בעוד שהשאריות המוצקות נשארות על נייר הסינון במשפך.
בקבוק ביכנר יכול לשמש גם כמלכודת ואקום בקו ואקום כדי להבטיח שלא יועברו נוזלים מהשאוב או משאבת הוואקום (או מקור ואקום אחר) אל המכשיר אליו מוזרם הוואקום או להפך.
People (אלבום)
People (בעברית: אנשים) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת והשחקנית ברברה סטרייסנד. האלבום יצא לאור בספטמבר 1964, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. שם האלבום קרוי על שם שיר מתוך המחזמר של "מצחיקונת", בו ככיבה סטרייסנד בתפקיד הראשי.
הצלחה.
האלבום זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע למקום הראשון במדינה ונהיה לאלבום הראשון של הזמרת לעשות זאת ושהה שם במשך 5 שבועות. בנוסף הוא גם קיבל מעמד אלבום פלטינה על מכירות של מיליון עותקים. בשנת 1966 הוא יצא לאור מחדש בבריטניה תחת עטיפה שונה.
בשנת 2017, נבחר האלבום לשימור במרשם ההקלטות הלאומי על ידי ספריית הקונגרס כ"משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אמנותית."
שבחים.
האלבום זיכה את הזמרת בפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הווקאלי הנשי הטוב ביותר" ובכך זה היה הפרס השלישי בו זכתה הזמרת. בנוסף האלבום גם זכה בשני פרסים נוספים: בקטגוריית העטיפה הטובה ביותר, פרס שניתן למעצבי העטיפה רוברט קאטו ודון ברוסטיין ופרס "הליווי/הסידור הטוב ביותר" שניתן לליווי בקולות רקע או לליוויי של קולות נגינה. פרס זה ניתן לפיטר מאטץ.
טוגריל בכ
טוּגרִיל בק (בפרסית: السلطان رکن‌الدنيا والدين ابوطالب طغرلبک محمد بن میکائیل بن سلجوق یمین امیرالمومنین; רוּחְ א-דּוּנְיא ווּא א-דִּין אַבּוּ טַלִיבּ מֻחַמַּד טוּע'רִיל-בק אֶבֶן מִיכָאֵל; ) היה מנהיג טורקמני ומייסדה של האימפריה הסלג'וקית הגדולה.
ביוגרפיה.
מקורו של טוגריל בכ לא ידוע, משוער כי נולד או בצפון ח'וראסאן (טורקמניסטן של היום) או צפונית לשם בטרנסאוקסאניה.
טוגריל איחד את השבטים הטורקמנים של הערבה האירואסייתית הגדולה לתוך קונפדרציה תחת שמו של אבי השבטים, סלג'וק. יחדיו, הם כבשו את מזרח ממלכת פרס (ח'וראסאן) מידי השושלת הע׳זנווית לפני שהמשיכו לתוך לב פרס. בשנת 1054 כוחות בפיקודו פלשו לתחומי האימפריה הביזנטית אך נעצרו בסביבות מנציקרט על ידי כוחות ארמנים בראשות בזיל אפוקאפס.
לאחר מכן, בהסכמת הח'ליפה אל-קאא'ם הראשון, כבש טוגריל את בגדאד, הבירה של החליפות העבאסית אשר נפלה קודם לכן לידי השושלת הבויהית, בשנת 1055. טוגריל לקח את המושכות מעל הצבא העבאסי ותקף את האימפריה הביזנטית ואת החליפות הפאטימית בשביל להרחיב את גבולות ממלכתו ולאחד מחדש את העולם המוסלמי תחת ממשל אחד של האסלאם הסוני.
האימפריה הסלג'וקית בסוף חייו של טוגריל התפשטה משינג'יאנג, נהר סיר דריה, קאבול, בלוצ'יסטן, המפרץ הפרסי (כולל כווית), חג'אז עד לתימן, חצי האי סיני, מרכז אסיה הקטנה (אנטוליה) ודאגסטן. בכך כיסתה כמעט 4,000,000 קילומטרים רבועים.
טוגריל נפטר בעיר ריי. חסר ילדים. אחיינו אלפ ארסלאן ירש את הכס הסלג'וקי.
כוחו של טוגריל מקורו בעובדה שהביא את הכוח של לוחמי הערבה האסייתית לעבר העולם המוסלמי. דוגמה טובה לכוחם של לוחמי הערבה היא שכעבור כ-150 שנים מאז שלטון טוגריל, השבטים המונגולים יאוחדו תחת ג'ינגיס חאן להקמת האימפריה המונגולית אשר כבשה יותר מחצי אירואסיה ובכך הפכה לאימפריה השנייה בגודלה בכל ההיסטוריה (לאחר האימפריה הבריטית).
Girls Just Want to Have Fun
Girls Just Want to Have Fun (בעברית: בנות רק רוצות לעשות כיף) הוא שיר שנכתב והוקלט לראשונה בשנת 1979 על ידי המוזיקאי האמריקאי רוברט הזאר. השיר ידוע בעיקר בזכות גרסתה של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר, שפורסמה בשנת 1983. זה היה סינגל הבכורה של לאופר כאמנית סולו והסינגל המוביל מאלבום הבכורה שלה "She's So Unusual". הגרסה שלה זכתה להכרה כהמנון פמיניסטי, תוך שקודמה באמצעות וידאו קליפ נלווה שזכה בפרס גראמי. למעלה מ־30 אמנים אחרים ביצעו גרסת כיסוי לשיר.
השיר היה להיט הפריצה של לאופר. הוא הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 והפך ללהיט בינלאומי בסוף שנת 1983 ותחילת 1984. הוא נותר אחד משירי החותם של לאופר והיה שיר פופולרי מאוד בשנות ה־80 של המאה ה־20. ברשימות של רולינג סטון &amp; MTV: "100 שירי הפופ הגדולים ביותר 1–50", של רולינג סטון: "100 הקליפים המובילים" ושל VH1: "100 הקליפים הגדולים ביותר" הוא מוקם במקומות 22, 39 ו־45, בהתאמה. השיר קיבל מועמדות לפרס גראמי בקטגוריית "הקלטת השנה" ו"ביצוע הפופ ווקאלי הטוב ביותר". בשנת 2013, השיר הוקלט מחדש על ידי יולנדה בי קול, ונכלל בהוצאה המחודשת של יום השנה ה־30 של "She's So Unusual".
רקע כללי.
השיר נכתב על ידי רוברט האזר, שהקליט דגימה ממנו בשנת 1979. גרסתו של האזר נכתבה מנקודת מבט גברית. גרסתה של לאופר הופיעה באלבום הסולו הראשון שלה, "She's So Unusual". גרסתה תוארה כ"המנון מנקודת מבט פמיניסטית, המעביר את הנקודה שכל הנשים רוצות לחוות את אותן החוויות שגברים יכולים". ג'יליאן ג. גאאר, מחברת הספר "She's a Rebel: The History of Women in Rock &amp; Roll," תיארה את הקליפ שלו כ"הצהרה פמיניסטית חזקה" ו"המנון של סולידריות נשית והשתוללות שובבה שחוגגת אחווה נשית".
וידאו קליפ.
יציאת הסינגל לוותה בקליפ שעלה פחות מ־35,000 דולר, בעיקר מפני שצוות השחקנים בו היה בהתנדבות. בנוסף, השאילו ללאופר ציוד וידאו מהמשוכללים שהיו באותה העת. צוות השחקנים כלל את דן אקרויד בדמותו של בלדר קונהאד, מנהל ההיאבקות המקצועית "קפטן" לו אלבנו בתפקיד אביה של לאופר בזמן שאמה הביולוגית, קטרין, גילמה את עצמה. מאוחר יותר, לאופר הופיעה בסיפורי העלילה של התאחדות ההיאבקות העולמית מול אלבנו ובפרק אורח ב"האחים סופר מריו". באותו הפרק, אלבנו גילם את מריו ואת עצמו. עורך דינה של לאופר, אליוט הופמן, הופיע כבן זוגה לריקוד. בצוות השחקנית, היו גם מנהלה של לאופר, דייוויד וולף, אחיה, בוץ' לאופר, המוזיקאי סטיב פורברט, ושלל מזכירות מטעם פורטרט / CBS, חברות התקליטים של לאופר. בקליפ של "Girls Just Want to Have Fun" ישנו אזכור לסרט "הגיבן מנוטרדאם".
לורן מייקלס (Broadway Video, SNL), אחד מלקוחותיו של הופמן, הסכים להשאיל ללאופר ציוד עריכה דיגיטלי חדש בשווי מיליון דולר, איתו היא הפיקה ויצרה דברים שונים. בתחילת הקליפ, ניתן לראותה כשהיא רוקדת עם עורך הדין שלה, ומובילה את כל השחקנים בריקוד ברחובות ניו יורק. הריקוד מסתיים בחדר השינה של לאופר בביתה. סצנת חדר השינה היא מחווה לסצנת התא המפורסמת בסרטם של האחים מרקס "לילה באופרה".
"שנת 1983 הופכת לנקודת מפנה בהיסטוריית ההעצמה הנשית. זו השנה שבה נושאים מסוימים וייצוגים החלו להשיג בולטות והאסטרטגיות הטקסטואליות של נאום שמבוצע על ידי נשים החלו להתאחד". בקליפ, לאופר רצתה להראות בצורה "מהנה" ו"קלילה" שנשים רוצות את אותו השוויון וההכרה שהיו לגברים בחברה. לפני שהקליפ מתחיל, ניתן לשמוע את "He's So Unusual".
את הקליפ ביים אד גריילס. המפיק היה קן וולס והצלם היה פרנסיס קני. התסריט שלו נכתב יחד על ידי גריילס, וואלס וסינדי לאופר. הוא צולם בלואר איסט סייד במנהטן, בקיץ 1983 והוקרן לראשונה בטלוויזיה בדצמבר 1983. הכוראוגרפיה נעשתה על ידי להקת מחול ומוזיקה בניו יורק בשם XXY, בהשתתפות מרי אלן סטרום, סינדי לי ופירס טרנר.
מיקומי שיא.
השיר יצא בסוף 1983, אך מרבית הצלחתו במצעדים אירעה בתחילת 1984. הוא הגיע לעשירייה הפותחת בלמעלה מ־25 מדינות וכבש את פסגות המצעדים שבאוסטרליה, קנדה, אירלנד, יפן, ניו זילנד ונורווגיה. הוא הגיע למקום השני בבריטניה ובארצות הברית. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד משיריה הנמכרים ביותר של לאופר.