לגעת באושר היא טלנובלה יומית ישראלית אשר הופקה על ידי חברת דרסט הפקות ושודרה במהלך שנת 2001 בערוץ ויוה. לאחר מכן שודרה בשידורים חוזרים ב-2002 בערוץ 10, ב-2007, ב-2008, ב־2016 ובשנת 2018, וב־2021 בערוץ HOT בידור ישראלי. הסדרה זכתה לפופולריות רבה ואף נמכרו יומנים, קלסרים וחולצות עם סמלי הסדרה. את שיר הנושא של הסדרה כתב אהוד מנור, הלחין מיקי גבריאלוב ושר אלי לוזון. מאוחר יותר הקליטה את השיר גם שחקנית הסדרה אילנה אביטל, עבור אלבומה "נוגעת באושר" מ־2001.
פרק 120 תיאר את מאחורי הקלעים של הסדרה ונקרא "ימים אחרונים של אושר".
עלילה.
העלילה עוקבת אחר עפרה אברהם (שרון דוראני), בחורה ענייה יתומה מאב, אשר נזקקת לכסף במטרה לממן ניתוח דחוף לאמהּ החולה. כאשר עפרה כמעט מאבדת את תקוותה, מציעה לה אירית סופר (נטע הבר) לממן את ניתוח אמה, אם עפרה תשמש אם פונדקאית לה ולבעלה, נדב (דן תורג'מן), אשר אינם מצליחים להביא ילד לעולם עקב עקרותה של אירית. עפרה מסכימה לעבור את ההפריה, ונמצאת תחת תנאי: אסור לה לפגוש את נדב. בשלבי ההריון חייה של עפרה משתנים מקצה אל קצה, וועל אף שהיא מאורסת לנתי (שרון פרנס), היא מתאהבת בגבר נשוי, כאשר אינה יודעת שזהו נדב, אבי בנה. סביב דמויות מרכזיות אלה ניצבות דמויות שונות, אשר יוצרות ביניהן סיפורי חברויות, בגידה, אהבה ושנאה.
הפקה.
הסדרה הופקה על ידי חברת דרסט הפקות בשיתוף עם השותפות המוגבלת "דלין הפקות סרטים".
צילומי הסדרה צולמו באולפני נווה אילן וכמה מצילומי החוץ צולמו במבשרת ציון. יחסית לאותם ימים נחשבה הסדרה לבין הראשונות והבודדות שמצולמת בסאונד דולבי דיגיטל ובאמצעות מצלמות קולנוע שטרם נראו בהפקות ישראליות. חברת דרסט הפקות שכרה מספר מצלמות מאולפני סרטי יוניברסל על מנת להתאים את הסדרה לסטנדרט הצילום של הטלנובלות הארגנטינאיות והמקסיקניות ששודרו באותה תקופה בישראל. הסדרה אף שודרה במספר גדול של מדינות ותורגמה ליותר מ-16 שפות. המדינות בהן שודרה הסדרה הן, פולין, הונגריה, צ'כיה, איטליה, ספרד, קפריסין, מלטה, קנדה, ארצות הברית, קולומביה, ארגנטינה, יפן,פינלנד, אוסטריה, קרואטיה והולנד.
אף על פי שהסדרה שודרה בערוץ ויוה היא זכתה לרייטינג ממוצע גבוה של 11%.
עונה שנייה.
הסדרה הייתה אמורה לעלות לעונה שנייה. בשנה האחרונה לאחר שהסדרה ירדה מהמסך ולחיי האהבה כבר עלתה לשידור נעשו ניסיונות רבים להביא למרקע עונה חדשה של הסדרה.
"דרסט", חברת ההפקה של הסדרה, ניהלה מגעים עם מספר גופי שידור בשני מסלולים עיקריים: שידור הסדרה ברצועה יומית בערוץ 2 או שידור הסדרה בשני גופי שידור שאינם מתחרים – ערוץ עשר ו- YES.
בסופו של דבר, המגעים הללו לא הבשילו וב"דרסט" מצאו פתרון אחר, הסדרה הייתה אמורה לעלות בסלולר בחברת אורנג' בפרקים באורך 3 דקות.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
STS-102
STS-102, היא משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
המשימה.
משימת STS-102 הייתה המשימה השמינית לתחנת החלל הבינלאומית. משימה זו חידשה אספקה לצוות שבתחנת החלל והחליפה בין הצוות הראשון לשני.
המשימה שוגרה כשבתא המטען שלה מודול הלוגיסטיקה הרב תכליתי, לאונרדו, שחובר למודול המעבדה האמריקאי, שהורכב במשימת STS-98.
צ'ארלי פדוק
צ'ארלס "צ'ארלי" ויליאם פדוק (אנגלית: Charles "Charlie" William Paddock; ) היה אתלט אמריקאי ואלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
ביוגרפיה.
לאחר שלחם במלחמת העולם הראשונה, פדוק שנולד בג'ונסוויל, טקסס, למד באוניברסיטת דרום קליפורניה. שם הוא הצטרף לנבחרת האתלטיקה והצטיין בעיקר בריצות למרחקים קצרים. הוא ניצח בריצת 100 מטר וריצת 200 מטר באירוע הספורט המשמעותי הראשון שלאחר המלחמה ב-1919 - המשחקים הבין מעצמתיים בו חיילים של מדינות בעלות הברית התחרו אחד נגד השני.
אלוף אולימפי.
שנה לאחר מכן, פדוק נשלח לייצג את מדינתו באולימפיאדת אנטוורפן (1920) בה השיג את הצלחתו הגדולה ביותר. הוא ניצח בריצת 100 מטר, הגיע במקום השני בריצת 200 מטר וזכה עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחים 4X100 ובמדליית הזהב השנייה שלו באולימפיאדה זו. פדוק התפרסם בגלל סגנון הסיום המיוחד שלו כשהוא קופץ לקראת קו הסיום בסוף הריצה.
בשנה לאחר מכן, רץ 110 יארד (שהם קצת יותר ממאה מטר) ב-10.2 שניות. רק ב-1956 הצליחו לשבור את שיאו של פדוק ולרדת מתחת ל-10.2 שניות. נוסף לכך, הוא שבר והישווה שיאי עולם נוספים בריצות הקצרות.
במשחקי הסטודנטים העולמיים שנערכו בפריז, צרפת בשנת 1923 זכה פדוק בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר כשהשווה את שיאו העולמי בתוצאה של 10.40 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.00 שניות.
באולימפיאדת פריז (1924), הגיע שוב פדוק לשלב הגמר בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. אולם, לא נחל הצלחה דומה לזו שבאולימפיאדה ארבע שנים קודם לכן. הוא זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר וסיים במקום חמישי בריצת 100 מטר. הוא לא היה שותף לנבחרת השליחים באולימפיאדה זו. ארבע שנים מאוחר יותר, השתתף באולימפיאדת אמסטרדם (1928) שהייתה האולימפיאדה השלישית שלו, אך לא הצליח להגיע לשלב הגמר בריצות ה-100 וה-200 מטר.
בעת הקריירה האתלטית שלו, פדוק שימש בעמדת ניהול במספר עיתונים גדולים. בסוף שנות העשרים השתתף בכמה סרטים. נוסף לכך, היה גם חלק מהפמליה של המייג'ור גנרל (מקביל לאלוף) ויליאם אפשור מאז סיום מלחמת העולם הראשונה. ב-1943, בזמן מלחמת העולם השנייה, אפשור ופדוק נהרגו בהתרסקות מטוס ליד סיטקה, אלסקה. צ'ארלי פדוק היה בן 42 במותו.
מעוף הדבורה
מעוף הדבורה (או זמזום הדבורה, ברוסית: Полёт шмеля), יצירה תזמורתית מהתקופה הרומנטית מאת המלחין ניקולאי רימסקי-קורסקוב. נכתבה במקור כסיום למערכה השלישית באופרה "סיפורו של הצאר סלטאן" שנכתבה בשנים 1899–1900, אך מבוצעת בעיקר כיצירה נפרדת מהקשרה האופראי.
על היצירה.
היצירה נכתבה על פי אגדה מאת אלכסנדר פושקין. הדבורה היא בעצם נסיך מכושף שמנסה להגיע אל אביו הצאר שאינו יודע שהוא בחיים, לאחר שציווה להרחיק את אמו ואותו בהיותו תינוק ולזרוק אותם בתוך חבית לים.
מבנה היצירה.
כפי שמעיד עליה שמה, ייחודה של היצירה בקו המלודי, המהיר והכרומטי, המחקה את קול זמזום הדבורה. מוטיב זה חוזר על עצמו שוב ושוב בהבדלים של מספר טונים.
פרט למוטיב הזמזום, נעשה ביצירה שימוש בלייטמוטיבים השייכים לדמותו של הנסיך גווידון מסיפור האופרה. הקו הכרומטי עצמו הוא פיתוח של לייטמוטיב אחד (באיור 1, מוצג קו ה"זמזום" הכרומטי מתחת ללייטמוטיב), והשני (איור 2) משמש כקטע ביניים בין החזרות השונות על מוטיב הזמזום.
עיבודים.
מעוף הדבורה זכה לעיבודים רבים לכלי סולו שונים ובסגנונות שונים כמו רוק ופופ. בין השאר בוצעה היצירה בפסנתר (עובד על ידי רחמנינוב), בכינור, בגיטרה חשמלית בליווי תזמורת, בגיטרה בס, בחליל צד, בטובה, בחצוצרה, בטרומבון, מרימבה ובשירת א-קפלה. בעיבוד לפסנתר מבוצע הקטע על ידי הגיבור הראשי בסרט "ניצוצות" ובעיבוד לחצוצרה הוא מושמע בסרט "להרוג את ביל".
המהירות הגבוהה בה יש לבצע את היצירה כמעט ללא הפוגה, מחייבת מיומנות טכנית גבוהה, לכן סולנים נוהגים להשתמש בה כקטע וירטואוזי להפגנת כישוריהם.
יצירה קלאסית נוספת המחקה את מעוף הדבורה היא "הדבורה" של המלחין הגרמני פרנסואה שוברט.
זמזום הדבורה
דתי-לאומי
ההזדמנות האחרונה
ההזדמנות האחרונה (במקור: No second Chance) הוא ספר מתח, ה-12 במספר בסדרת הספרים שכתב הרלן קובן. בישראל יצא לאור בהוצאת "ידיעות ספרים" בשנת 2004.
עלילת הספר עוקבת אחר מארק זיידמן, אשר הופך לחשוד העיקרי ברצח אשתו. זיידמן נאלץ להוכיח את חפותו ובו בעת להציל את בתו התינוקת שנחטפה.
ולדימיר מיקובסקי
המהפכה הירוקה
המהפכה הירוקה היא תהליך שהתחיל בין שנות ה-40 וה-60 של המאה ה-20, והשפיע בעיקר מסוף שנות ה-60 שבו הצליחו מספר מדינות מתפתחות בעזרת מדינות מפותחות להגדיל את יבול הדגנים בשטחיהם בצורה ניכרת, הודות לשימוש בזנים חדשים, הדברת מזיקים ולהכנסת טכנולוגיות חקלאיות מתקדמות כדוגמת המונוקולטורה.
המהפכה הירוקה הצליחה לסתור לזמן מה את התאוריה של מלתוס שטענה שבאותו קבוע זמן אוכלוסיית העולם מכפילה עצמה בטור הנדסי בעוד ייצור המזון גדל בטור חשבוני והתוצאה תהיה רעב המוני אשר בסופו של דבר יוביל לצמצום האוכלוסייה. בזכות המהפכה הירוקה הצליחו להפיק כמויות יבול גדולות יותר ולהדביק את הפערים.
הגדלת היבולים מנעה תופעות של רעב המוני ושל משברים בינלאומיים אשר נחזו על ידי מומחים בתחומי האוכלוסייה והחקלאות באותן שנים. השינוי הדרמטי ביותר באספקת המזון התרחש במקסיקו, בהודו, בפקיסטן, בפיליפינים ובסרי לנקה. תהליכים אלו הובלו ומומנו על ידי קרן רוקפלר וארגונים אחרים. על תרומתו למהפכה הירוקה, זכה נורמן בורלוג ב-1970 בפרס נובל לשלום.
עבודת המחקר במקסיקו.
ב-1940 קיבלה ארצות הברית פנייה מהממשלה המקסיקנית לסייע לה בחניכת עתודה של חוקרים בנושאים חקלאיים. הרפורמה האגררית אשר יושמה בעקבות המהפכה המקסיקנית ב-1910 הביאה לפחיתה ביבולים בחקלאות המקומית והממשל המקסיקני רצה לקדם את החקלאות ואת התעשייה החקלאית. הממשל האמריקאי העביר את הנושא לטיפולה של קרן רוקפלר. התוצאה הייתה יצירת גוף ממשלתי מקסיקני, "המשרד למחקרים מיוחדים", שעליו פיקחה קרן רוקפלר. בורלוג הצטרף לפרויקט ב-1944, עבר למקסיקו סיטי ומונה לראש "התוכנית המשותפת למחקר ויצור חיטה" במסגרת הפרויקט.