ב-1989 גילם את ניסים "הדוקטור" בסרט "אבא גנוב 2", שכתבו פיני עדן ושלמה משיח (ע"פ רעיון של יהודה ברקן) וביים אבי כהן. באותה השנה גם גילם את מר שלוש בסרט "אש צולבת", שכתב בני ברבש וביים גדעון גנני, ואת הרב בסרט "צמות", שכתב וביים יצחק חלוצי.
ב-1992, הוענק לו תואר "יקיר העיר גבעתיים".
ב-1994 גילם את שלמה בסרט "בית", שכתב וביים דוד אופק. ב-1995 גילם את אליהו סיטון בסדרת הטלוויזיה "סיטון", שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש, וגילם את אבו נאג'י בסדרה "תמונות יפואיות" שכתבו, לצד אביב טלמור, וביימו אריק לובצקי ומתי הררי, ע"פ ספריו של מנחם תלמי.
ב-1996, גילם את ניסים משולם בסרט "נשים", שכתב (על פי סיפור של יהודה בורלא) וביים משה מזרחי, וגילם את הסב בסרט "לילה לבן" שכתב וביים ארנון צדוק. ב-1997 גילם את ציולילו בסרט הטלוויזיה "הבחור של שולי", שכתבה דורית רביניאן וביים דורון צברי.
ב-2000 גילם את יהודה, ואף השתתף בכתיבת התסריט לצד ירמי קדושי, בסרט "צעדים נואשים" שביים ימין מסיקה. ב-2003 גילם את הסבא בר-דיין בסרט "הכוכבים של שלומי", שכתב וביים שמי זרחין. באותה שנה גילם את סאלח בסרט "מסעות ג'יימס בארץ הקודש", שביים רענן אלכסנדרוביץ', ועל משחקו בסרט זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר, זאת בנוסף לפרס מפעל חיים שקיבל באותה שנה בטקס זה.
בין השנים 2004–2006, גילם את אליהו סעדה בסדרה "מעורב ירושלמי".
בשנות הקריירה המאוחרות יותר, עסק אליאס במקביל, בבימוי תיאטרון בבית הסוהר מעשיהו. ב-2013, הוענק לו על ידי אמ"י פרס על מפעל חיים.
ב-7 במאי 2015 הלך לעולמו בגיל 94. נטמן בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
הותיר אחריו את רעייתו, יהודית, וילדים.
ספרו.
דבש תמרים, אוטוביוגרפיה, בעריכת שלומי חסקי, הוצאת אות למופת, 2005
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותו:
וינסנט פרייס
וינסנט לנארד פרייס (באנגלית: Vincent Leonard Price; 27 במאי 1911 – 25 באוקטובר 1993) היה שחקן תיאטרון וקולנוע אמריקאי המוכר בזכות תפקידיו בסרטי אימה, בייחוד בעיבודיו של רוג'ר קורמן ליצירות של אדגר אלן פו.
ביוגרפיה.
פרייס נולד בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. למד תולדות-האמנות ואנגלית באוניברסיטת ייל, ואת לימודיו לתואר מוסמך אוניברסיטה עשה בלונדון. תפקידו הראשון היה שוטר ושופט במחזמר "שיקגו", בתיאטרון פרטי מקומי.
עוד לפני שהחל לפתח קריירת משחק, שאף פרייס להיות היסטוריון של אמנות. הוא עשה תארים בהיסטוריית האמנות ובאנגלית באוניברסיטת, ייל ולאחר מכן לימד בבית ספר למשך שנה, אך הרגיש צורך להמשיך את לימודיו מכיוון שנראה היה שתלמידיו יודעים יותר ממנו. הוא חזר ללימודים בלונדון ובווינה.
בלונדון, בשנת 1934, נדבק בחיידק התיאטרון. מחירי כרטיסי התיאטרון היו זולים והוא ניצל זאת. אחרי התפקיד ב"שיקגו" הוא הופיע בתור אלברט ב"ויקטוריה רג'ינה", התפקיד שהביא אותו לראשונה לברודוויי ולתודעת הציבור. המפיק, גילברט מילר, החליט לקחת את המחזה לניו יורק וללהק את הלן הייז לתפקיד הראשי ואת פרייס לתפקיד הראשי לצידה. המחזה עלה ב-26 בדצמבר 1935 ורץ במשך שלוש שנים.
סרטו הראשון של פרייס היה "Service De luxe" בשנת 1938, והוא המשיך לגלם דמויות היסטוריות כגון צ'ארלס השני. הוא גם לוהק לסרטים בתפקיד של גבר מקסים אך תשוש וחלש, כמו בסרט "לאורה" ("Laura", לצדה של ג'ין טירני) בשנת 1944 ו-"The Fly" בשנת 1958. נוכחותו של פרייס בסרטי הקולנוע התקבעה בשנת 1960 עם הסרט הקלאסי "מפלת בית אשר".
בשנותיו המאוחרות נעשה פרייס מעורב בתעשיית הרוק. הוא היה מעורב בסרטוני מוזיקה עם אמנים שכללו את אליס קופר, רינגו סטאר ומייקל ג'קסון.
בנוסף לעבודתו כשחקן, החל קריירה נוספת כשף בטלוויזיה בסדרה שרצה למשך זמן מה ויצא לו מוניטין של טבח ואספן מתכונים. הוא גם מצא זמן לכתוב ספר, "ג'ו" ("Joe").
לקראת סוף חייו, חווה אובדן גדול. אשתו השלישית נכנעה לסרטן השד יומיים לאחר יום הולדתו השמונים ב-29 במאי 1991. בסתיו של אותה שנה נערך אזכרה עבורה, אבל פרייס לא השתתף בה בגלל מצבו הבריאותי.
הוא סבל ממחלת הפרקינסון, מה שהפך את תפקידו ב-"מספריים של אדוארד" לקטן יותר מהמקור. הייתה זו הופעתו האחרונה של פרייס על המסך והסצנה האחרונה בסרט בה הוא מופיע היא סצנת המוות של הדמות שלו.
וינסנט פרייס עישן סגריות לאורך מרבית חייו ומת מסרטן הריאות בגיל 82, ב-25 באוקטובר 1993. גופתו נשרפה, ואפרו פוזר בפוינט דום אשר במליבו, קליפורניה.
פילמוגרפיה.
מבין הסרטים המפורסמים בהם השתתף:
טלנובלה בע&quot;מ
טלנובלה בע"מ היא סדרה מסוג דרמה קומית יומית ישראלית המשתייכות לז'אנר הטלנובלה מבית היוצר של ערוץ הוט 3 ושל "דרסט הפקות". הסדרה שודרה בשנת 2005 בערוץ הוט 3.
הטלנובלה עלתה לשידור נוסף בערוץ 10 ב-18 במרץ 2008, ובהמשך בשידורים חוזרים בערוץ HOT בידור ישראלי. הסדרה כוללת פרסום סמוי לאתר האינטרנט תפוז אנשים, לדגני כריות של תלמה ולחטיף קליק של ורד הגליל. בניגוד למקובל בטלנובלות, הסדרה כוללת אלמנטים קומיים רבים והייתה מעין פרודיה על עולם הבידור. יש בסדרה התייחסות לטלנובלות הקודמות של דרסט הפקות וכן לסדרה המתחרה "השיר שלנו" שקראו לה בסדרה "זמר לך".
שיר הנושא של הסדרה הוא "על מסך שלי" אותה מבצעת הזמרת ניקה, השיר נכתב והולחן על ידי הנרי.
עלילה.
הסדרה פותחת בתהליכי תכנונה של טלנובלה חדשה בשם "פירות אסורים" האמורה לעלות בערוץ "שוס" הפיקטיבי. את תפקיד כתיבת הטלנובלה לוקחת על עצמה רננה לוסטיג (טלי שרון), כותבת מתחילה שכתבה את התסריט על בסיס אירוע מחייה האישיים.
כבר בשלבי הליהוק לטלנובלה (הפיקטיבית), נחשפת רננה לעולם הבידור והתקשורת הקשה, כשמנהלי הערוץ מעוניינים ללהק לתפקיד הראשי, בניגוד לרצונה, דוגמנית מפורסמת בשם דנה בלום (יעל בר זוהר), ואכן מלהקים אותה לבסוף. לאחר מכן, אותם מנהלים מודיעים לדנה בלום על התנגדותה של רננה לליהוקה, והיא מפתחת כלפי רננה שנאה גדולה וכן תוכנית נקמה.
את עבודת ההפקה של התוכנית מקבל מפיק הטלנובלות המפורסם, נפתלי אונגר (בהתחלה גולם על ידי טוביה צפיר, אשר לאחר מכן הוחלף על ידי שרון אלכסנדר). כפיר אונגר (עפר שכטר) הוא בנו של נפתלי, בחור חסר-אחריות וילדותי שרוב תחומי ענייניו נוגעים בכיבוש נשים ובסקס, ובראש תחומי ענייניו – דנה בלום, אחריה מחזר באינטנסיביות על אף שבעבר הרחוק כבר השניים נפרדו. דנה, המודעת לכישרונו של כפיר בכיבוש נשים, מנצלת את חולשתו אליה ודרכו משיגה את נקמתה ברננה.
"אט אט מתברר שהטלנובלה האמיתית היא לא זו שעל המסך אלא זו שמאחורי הקלעים" נכתב באתר התוכנית "שחקנים, מפיקים, במאים ותסריטאים נקלעים כולם למערבולת של שנאות, נקמות, ידידויות, ואהבות. סיפור בו מעורבבים הזיה, מציאות, הומור וטרגדיה".
לסדרה קווים עלילתיים נוספים; סיפור העבר הסודי בין נפתלי אונגר ושחקנית הטלנובלה הפנימית, מירי מורן (גילת אנקורי) והקשר סיפור זה לאשתו של נפתלי, ניצה אונגר (אודיה קורן); סיפור האהבה הסודי של שחקן הטלנובלה הפיקטיבית שון לב (רון שחר) וניב אלדר (אורי אומנותי), אחיה ההומוסקסואל של בת-זוגו הנוכחית, שירה אלדר (מלאני פרס); סיפורי אהבה שונים- בין במאי הטלנובלה, שחר זוהר (מאור כהן) ושחקנית הטלנובלה, אפרת שושן (תמר קינן), ובין עוזרת הבמאי ובתו של המפיק, עלמה אונגר (הדס מורנו) ובין נער המים אודי בן-ציון (דוד וקסמן); וקישורי סיפורים אלה לדמויות שונות כמו: מנהל הערוץ, בני קייזרמן (גיא לואל), שרית וגרשון חבייה (רותם אבוהב ואלברט אילוז), תסריטאית הטלנובלות המפורסמת, טליה בורשטיין (שרון מלכי-שמש) ודמויות נוספות.
המשקאות הלבנים
המשקאות הלבנים היא משפחה של ארבעה משקאות אלכוהוליים: וודקה, ג'ין, רום וטקילה.
המשותף למשפחת הלבנים:
משפחה זאת נבדלת ממשפחות תזקיקים אחרות כגון משפחת הוויסקי ומשפחת הברנדי בהיותה שקופה ("לבנה"), ומכאן מקור שמה.
ארבעת המשקאות בקבוצה זו חולשים על כל שטחי העולם כמעט (למעט אפריקה ומזרח אסיה).
וודקה - מזרח אירופה וצפון אסיה.
ג'ין - מערב אירופה, בעיקר אנגליה.
רום - דרום אמריקה והאיים הקאריביים.
טקילה - מקסיקו.
צורת הגשה קלאסית.
באופן מסורתי, לכל המשקאות הלבנים צורת הגשה אחידה:
כאשר המשקה אינו לבן, חוקי ההגשה משתנים. למשל, רום שאינו לבן יגיע בכוס אולד פאשן כאשר הוא מוגש נקי או על קרח.
יש לציין שלא בכל המקומות מקפידים על ההגשה הקלאסית, משיקולים שונים. למשל, במקומות רבים מגישים משקה לבן עם תוספת כאשר התוספת כבר מעורבבת בתוך הכוס, כדי לחסוך בכלים ובזמן.
קפטן אינטרנט
נקרופיליה
נקרופיליה (מיוונית: νεκρός - גופות ו-φιλία - חיבה) הוא שמה של פאראפיליה המאופיינת במשיכה מינית לגופות ובהגעה לאורגזמה באוננות עם גופות אלה. בדרך כלל משמש המונח לתיאור תופעות כמו שאיבת הנאה מינית מהמתת אנשים אחרים, קיום קשר שבו הצד השני פסיבי ודומם לחלוטין, או לקיום דבקות חד-צדדית של אדם חי באדם שמת. הנקרופילים נחשבים לרוב לסובלים מבעיה נפשית.
ההפרעה מוכרת גם בשמות הבאים: נקרלגניה, קרופיליזם, נמקרוציטוס, אמטופיליה ונמקליזיס.
במרבית המקרים, הנקרופילים סובלים מהפרעות נפשיות והפרעות אישיות מורכבות. מחקרים מראים שהם שואבים את הנאתם מעצם העובדה שהם צופים או מקיימים מגע מיני עם אדם חסר אונים שאינו מסוגל להתנגד.