לאחר שזכה לאהדה גבוהה, זכה שטוק בהוקרה ציבורית נוספת ברחבי אירופה במהלך שארית חייו. הוא המשיך להיות מכובד היטב בקרב אמנים צעירים כפרופסור באקדמיה במינכן, גם לאחר שסגנונותיו האמנותיים הפכו ללא אופנתיים. תלמידיו לאורך השנים כללו את פאול קליי, הנס פורמן, וסילי קנדינסקי רנה בה ואחרים.
הוא היה חבר באגודה הבינלאומית לפסלים וציירים. עבודותיו היו גם חלק מאירוע הפיסול בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928.
פרנץ פון שטוק נפטר ב־30 באוגוסט 1928 במינכן.
בדיווחים על ההלוויה שלו נאמר שהוא "נסיך האמנות האחרון של ימיה הגדולים של מינכן". הוא נקבר בוולדפרידהוף במינכן ליד אשתו מרי.
הנושאים בהם עסק קשורים בעיקר למיתולוגיה, בהשראת יצירתו של האמן השווצרי ארנולד בוקלין. צורות גדולות שולטות ברוב ציוריו ומצביעות על נטיותיו לפיסול. עירומי הנשים המפתות שלו הם דוגמה מצוינת לתוכן סימבוליסטי פופולרי. שטוק הקדיש תשומת לב רבה למסגרות לציוריו ובדרך כלל עיצב אותם בעצמו תוך שימוש קפדני בפנלים, גילוף מוזהב וכתובות, עד כי יש לראות במסגרות חלק בלתי נפרד מהיצירה הכוללת.
מורשתו.
אחרי מותו כמעט ונשכחה חשיבותו של שטוק כאמן בפני עצמו - הסגנון האמנותי נראה מיושן ולא רלוונטי לדור שחווה את מלחמת העולם הראשונה. סגנון האר נובו הביא אותו שוב לתשומת לב עולם האמנות. בשנת 1968 הווילה שלו נפתחה לציבור ומשמשת כמוזיאון.
בספרו של רוברט וויט 1977 "הפסיכופת האלוהי: אדולף היטלר" ומקורות רבים אחרים מצוין כי פרנץ שטוק היה הצייר האהוב של היטלר מילדות.
ציוריו של שטוק הוזכרו על ידי קרל יונג, שכתב:
... פרנץ שטוק, שתמונת הנחש שלו נושאת כותרת משמעותית כמו "חטא" או "תאווה", מציגה תערובת של חרדה ותאווה המתבטאים בצורה מושלמת באווירה המחניקה של תמונות אלה, ...
אירוע מוחי חולף
מוקסין (קומיקס)
מטוס ראש ממשלת ישראל
בוילו
בוילו הוא משקה מסורתי לחג המולד.
בוילו הוא וריאציה של ליקר ליטאי מסורתי הנקרא "קרופניק ".
מתכון הבוילו כולל פירות הדר (כגון תפוזים ולימונים), עשבי תיבול ותבלינים (כגון אגוז מוסקט, ציפורן, זרעי כרוויה וזרעי אניס), ומרכיבים אחרים כגון דבש וג'ינג'ר אייל. המרכיב הבסיסי המסורתי בבוילו הוא מונשיין . הבישול מתבצע על כיריים או בסיר לבישול איטי.
כמו אצל קרופניק, יש הסבורים שיש לו תכונות מרפא להתפרצות מחלות הקשורות לסתיו/חורף כגון הצטננות או שפעת.
תחרויות.
ישנן תחרויות רבות של מבחן טעם המתקיימות מדי שנה במדינת פנסילבניה, שם מתחרות מבשלות ביתיות על תואר המתכון האותנטי ביותר. תחרות הבוילו השנתית של פייפנברגר היא בין התחרויות היוקרתיות והאינטנסיביות ביותר. עשרות מתכוני בוילו משפחתיים נשפטים וסדרה של פרמטרים מכריעים מי הזוכה.
Sony Music
Mister Mister
אוניברסיטת פריז II
מחאת הצוללות
בריחת יעקב מלבן
בריחת יעקב מלבן היא אירוע מקראי המופיע בפרשת ויצא בספר בראשית, ומתואר ב.
הסיפור המקראי.
רקע.
לאחר גנבת הברכות, יעקב ברח מפני עשו לבית דודו - לבן הארמי. הוא רעה את צאנו, נשא את שתי בנותיו רחל ולאה, ונולדו לו אחד עשר בנים ובת. לאחר שרחל ילדה את יוסף, ביקש יעקב מלבן שייתן לו שכר על עבודתו וישלח אותו לארצו, אך לבן ביקש שיעקב יישאר אצלו והם סיכמו על שכר שיקבל יעקב לפי סוגי הצאן. למרות שלבן ניסה לרמות את יעקב, יעקב הצליח לגרום לצאן להתרבות כך שרכושו גדל מאוד.
שתי סיבות היו לבריחה: ראשית, יעקב הרגיש שהוא אינו אהוד בבית לבן – הוא שמע שבני לבן מדברים על כך שהוא לקח את כל עושרו של לבן, וראה שלבן כבר "איננו איתו כתמול שלשום". שנית, ה' אמר ליעקב לשוב לארצו ולמולדתו.
ההכנות לבריחה.
יעקב זימן את רחל ולאה אל השדה, וסיפר להן שהוא מרגיש שהוא חש ביחסן עוין מצד לבן, שלבן לאורך השנים ניסה לרמות אותו אך אלוהי אביו מנע זאת ממנו ועמד לצד יעקב, ושנגלה אליו מלאך בחלום ואמר לו לשוב לארצו ולמולדתו. שתי נשיו גיבו אותו, ואמרו שאין להן חלק ונחלה בבית אביהן, ושיעשה ככל אשר אמר לו ה'.
לפי עדותו של יעקב (מאוחר יותר, בזמן העימות עם לבן), הוא לא יכול היה לקום ולשוב לארץ כנען, כי חשש שלבן לא ייתן לו לקחת את בנותיו. ולכן המתין לשעת כושר.
הבריחה והמרדף.
כאשר לבן הלך לגזוז את צאנו, במרחק שלושה ימי הליכה, קם יעקב והעלה את נשיו, בניו ורכושו על גמלים, וברח לכיוון ארץ כנען. במהלך הבריחה רחל הלכה וגנבה את התרפים (האלילים) של לבן אביה. ביום השלישי לבריחה נודע ללבן שיעקב ברח, והוא אסף את אחיו ובניו ויצא למרדף. ביום השביעי לבריחת יעקב הוא השיג אותו בהר הגלעד והתכוון לפגוע בו, אך בלילה שלפני המפגש נגלה אליו אלוהים בחלום ואסר עליו לדבר עם יעקב מטוב ועד רע.
למחרת הגיע לבן למחנהו של יעקב, התעמת עם יעקב על בריחתו, טען שאם יעקב היה אומר לו שברצונו ללכת היה משלח אותו בשמחה, ודרש לדעת איפה התרפים שלו. יעקב הסביר שברח כיוון שחשש שלבן יגזול ממנו את בנותיו, ושהוא אינו יודע היכן התרפים. לבן חיפש אותם בכל האוהלים, אך לא מצא אותם כיוון שרחל החביאה אותם בכר שישבה עליו.
לאחר מכן כרתו לבן ויעקב ברית, לבן שב לארצו ויעקב המשיך במסע לעבר בית אביו.
תאריכים.
לפי ספר היובלים התרחשו אירועים אלה בשנת 2,135 לבריאת העולם: יעקב ברח ב-21 בחודש הראשון, שהוא היום האחרון של חג המצות. ב-13 בחודש השלישי הגיע לבן להר הגלעד, למחרת דיברו ביניהם, ולמחרתו כרתו ברית ב-15 בחודש השלישי, שהוא תאריך חג השבועות בלוח השנה במגילות קומראן.
היינריך פון ציגל
היינריך יוהאן פון ציגל (בגרמנית: Heinrich Johann von Zügel; 22 באוקטובר 1850 - 30 בינואר 1941) היה צייר גרמני שהתמחה בתמונות של חיות משק וחיות בית.
חיים.
החל משנת 1867, ציגל היה סטודנט בבית הספר לאמנות בשטוטגרט אצל ברנהרד פון נהר והיינריך פון רוסטיג, שם למד ציור בעלי חיים וז'אנר. שנתיים לאחר מכן עבר לאקדמיה לאמנות יפה במינכן, אך לא קיבל השראה משיטות ההוראה של קרל פון פילוטי והחליט לעבוד באופן עצמאי. לאחר מכן בילה זמן מה בווינה ולבסוף התיישב במינכן.
בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 הוא נמשך אל הנוף הכפרי במחוז דכאו והחל לצייר בחיק הטבע והציב את דמויותיו בסביבה נוף רחבה יותר. נסיעות שערך לאורך קו החוף ההולנדי והבלגי בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 הגבירו את משיכתו לאימפרסיוניזם, בו נתקל בתערוכות בפריז. מאותה נקודה ואילך, השתקפויות אטמוספיריות ומשחק האור והצל היו הדאגות העיקריים שלו, בעוד הפרטים היו זניחים. הסגנון הביא אותו להיות אחד החברים המייסדים של הזצסיון במינכן.
הוא השקיע למעלה מארבעים שנה בנושא שכינה "עבודה כבדה" (בעיקר ציורי סוסים וחריש שוורים) והפיק מעל 24 בדים, שנותנים תמונה מפורטת על התפתחותו האמנותית. הוא המשיך לצייר בסגנון קליל ואימפרסיוניסטי עד גיל שמונים.
בשנת 1895 הוא הפך לפרופסור באקדמיה לאמנות יפה במינכן, תפקיד אותו החזיק עד פרישתו בשנת 1922.
מורשת.
בוורט אם ריין ישנה גלריית זיכרון המוקדשת ליצירותיו בבית העירייה הישן.
הוא בילה שם הרבה בקיץ, בחופשה או עם תלמידיו. העיר נהנתה מאוד משכר הדוגמנים ומהשכירות ששילם כדי להשתמש בבעלי החיים שלהם, וכן מהכסף שתלמידיו הוציאו על אוכל ולינה. עבודותיו מוצגות גם בגלריה הלאומית בברלין.
קופי פסטה
קופי פסטה (מאנגלית: Copypasta, הלחם בסיסים של המילים "copy"+"paste") הוא טקסט המועתק ומודבק ברחבי האינטרנט על ידי אנשים דרך פורומים מקוונים ואתרי רשת חברתית, אשר מהווה מקרה פרטי של שיטפוסטינג.
היסטוריה.
המילה "Copypasta" שימשה לראשונה בקבוצות דיון בשנת 2006, נוספה למילון Urban ב־20 באפריל 2006, ולאנציקלופדיה Dramatica, ויקי תרבות אינטרנט סאטירית, בספטמבר 2006.
לפי Google Trends, המילה "Copypasta" שימשה לראשונה בסביבות אפריל 2006.
מולאן (דמות דיסני)
פא מולאן היא דמות מונפשת בדיונית, שמבוססת על חואה מולאן מסיפור עם סיני. הדמות אוירה על ידי האנימטור מארק הן, והופיעה לראשונה בסרט "מולאן" משנת 1998. מולאן היא נסיכת דיסני השמינית, כאשר היא הנסיכה הסינית הראשונה בזיכיון והיחידה עד כה.
דמותה של מולאן דובבה במקור על ידי מינג-נה (דיבור) וליאה סלונגה (שירה), ובעברית על ידי רינת גבאי. בסרט הלייב אקשן "מולאן" משנת 2020, הדמות גולמה על ידי ליו ייפיי ודובבה בגרסה העברית של הסרט על ידי אלונה אלכסנדר.
הדמות.
דמותה של מולאן שונה מדמויות נשיות קודמות שהופיעו בסרטי דיסני, בכך שהיא אמיצה ועצמאית יותר. היא אינה עונה לציפיות מנערה סינית בת גילה ותקופתה. למרות יופייה הטבעי היא מגושמת, נוטה לדברנות יתר ועצמאית במקום להיות אצילית, שקטה וצנועה. למרות זאת, אומץ ליבה, חוכמתה ונחישותה עוזרים לה במהלך הרפתקאותיה כשהיא מתחזה לגבר כדי להילחם בצבא הקיסר במקום אביה הפצוע.
הופעות.
מולאן.
פא מולאן היא נערה טובת לב אך מגושמת, שאינה מצליחה למצוא שידוך בגלל חוסר אלגנטיות שהיא מפגינה במפגש עם השדכנית. בעקבות פלישת הונית להאן, סין; מכריז הקיסר הסיני שכל משפחה תשלח גבר אחד להצטרף לצבא הסיני. מולאן רואה שאביה הזקן פא ז'ו, הגבר היחיד במשפחה שלהם, נאלץ להתגייס לצבא למרות גילו ונכותו, היא מחליטה להתחפש לגבר וללכת במקומו. בשל תקלה מושו, דרקון קטן, הוא זה שעומד להגן על מולאן במקום הדרקון המשפחתי הגדול.