ביוון המודרנית ישנם מקומות המגישים אוזו לצד מתאבנים ("מזטים") כגון תמנון, מיני סלט, סרדינים, קלמארי וצדפות. המסורת היא לגמוע את האוזו (בדרך כלל עם מים או קרח) באיטיות, תוך כדי אכילת המזטים בחברה במשך מספר שעות משעת ערב.
מראה.
האוזו הוא שקוף וכשמוסיפים לו מים או קרח הוא נעשה לבן חלבי, משום שהשמנים האתריים שבו מסיסים באלכוהול וכשריכוז האלכוהול יורד כאשר מוהלים את המשקה עם מים, נוצרת אמולסיה והמשקה מקבל צבע לבן חלבי.
Half Life
בית הספר הלאומי הגבוה לאדריכלות של ורסאי
בית הספר הלאומי הגבוה לאדריכלות של ורסאי (בצרפתית: École Nationale Supérieure d'Architecture de Versailles) הוא מוסד אקדמי צרפתי מסוג גרנד אקול המתמחה בלימוד מקצועות האדריכלות. בית הספר הוא אחד מ-20 בתי הספר הלאומיים לאדריכלות שהוקמו לאחר ביטול הפקולטה לאדריכלות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בעקבות מרד הסטודנטים בשנת 1968. בית הספר נוסד בשנת 1969 והוא ממוקם במבנה היסטורי משנת 1677 שהוא חלק מקומפלקס ארמון ורסאי. המבנה שימש כאחת משתי אורוות הסוסים המלכותיות.
בית הספר ידוע כאחד מבתי הספר הטובים לאדריכלות בצרפת ומופיע באופן קבוע בדירוג מאה בתי הספר הטובים ביותר לאדריכלות באירופה של הירחון האיטלקי החשוב דומוס, מאז תחילת הדירוג ב-2013.
מטרתו הפדגוגית של בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי היא לספק ניסיון אינטנסיבי (מעשי ותאורטי) במקצועות האדריכלות – בניה אדריכלית, תכנון ערים, תכנון ופיתוח אזורי. בית הספר מכין סטודנטים לפרקטיקה אדריכלית בשיטות פדגוגיות שונות ובתחומים רחבים (לדוגמה: לימודי אנתרופולוגיה, גאוגרפיה, תולדות האמנות, פיזיקה וכדומה). זהו בית הספר הגבוה לאדריכלות היחידי בצרפת המציע לסטודנטים מצטיינים בשנים מתקדמות סדנאות עבודה על פרויקטים בערים ברחבי העולם (לדוגמה – שאנגחאי, ריו דה ז'ניירו, בואנוס איירס, בנגקוק וונציה).
בית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי נבחר על ידי משרד התרבות הצרפתי האחראי על לימודי האדריכלות בצרפת להוביל את הרפורמה בלימודי האדריכלות בצרפת שמטרתה איחוד תואר האדריכל הצרפתי עם שיטת התארים האירופית – ה-LMD. בית הספר מוסמך על ידי הממשלה הצרפתית להעניק תואר ראשון (Licence), שני (Master) ושלישי (Doctorat) באדריכלות ותכנון ערים. התואר הוא תואר אירופאי המאפשר לעבוד כאדריכל ומתכנן ערים ב-25 מדינות האיחוד האירופי, והוא מוכר גם בישראל על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
סגל אקדמי.
מנהל בית הספר המכהן היום הוא האדריכל ז׳אן קריסטוף קינטון.
בעבר כיהן כמנהל בית הספר ניקולא מישלן, מייסד קבוצת Labfac.
אדריכל מיכאל דרין, אחיו של האדריכל דן דרין (לשעבר ראש מנהל ההנדסה בעיריית תל אביב) - היה פרופסור להיסטוריה של האדריכלות וחוקר במעבדת המחקר של בית הספר LADRHAUS
האדריכל וההיסטוריון ז׳אן קסטקס היה פרופסור מן המניין בבית הספר
ז׳יל קלמאן - אדריכל הגנים שיצר בין היתר את פארק אנדרה סיטרואן הוא חבר במועצת המנהלים של בית הספר.
סטודנטים ידועים של בית הספר.
ג'יני גאנג - אדריכלית אמריקאית מייסדת "סטודיו גאנג".
מוסא מוסטפא מוסא - אדריכל ופוליטיקאי מצרי שהתמודד על נשיאות מצרים בבחירות 2018.
קתרין פורה - אדריכלית צרפתייה ומומחית לדיור ציבורי. אבירת לגיון הכבוד הצרפתי.
אן דמייאן - אדריכלית צרפתייה מפורסמת.
ז׳אן פייר פרנלה דקור - אדריכל צרפתי מינימליסט ידוע. זוכה פרס רומא היוקרתי.
פרנסואה רוש - אדריכל צרפתי מפורסם. מייסד קבוצת המחקר New Territories/M4
ניקולה גודָה (Nicolas Godin) וז'אן-בנוּאַה דוֹנקֶל (Jean-Benoît Dunckel), חברי להקת האלקטרוניקה הצרפתית אייר, היו סטודנטים בבית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי שם נפגשו לראשונה.
תנאי קבלה.
הלימודים הגבוהים בצרפת (בבתי הספר הלאומיים) מסובסדים על ידי ממשלת צרפת לאזרחי צרפת ואזרחי מדינות זרות המחזיקים בתעודת בגרות מלאה. אזרחי צרפת צריכים לעבור סדרה של מבחני קבלה על מנת להתקבל לשנת הלימודים הראשונה בבית הספר הגבוה לאדריכלות של ורסאי, לעבור ראיון קבלה ולכתוב "מכתב מוטיבציה".
יהדות בריטניה
יהדות בריטניה היא מהחשובות והגדולות ביותר בקהילות היהודיות במערב אירופה. קהילה זו היא מהמאורגנות בעולם כולו ולה מוסדות רבים הפועלים למען חבריה. אחד מראשי ממשלת הממלכה המאוחדת, שנבחר פעמיים, היה ממשפחה יהודית: בנג'מין דיזראלי.
נכון למפקד האוכלוסין ב-2011, יש בממלכה המאוחדת מעל ל-260 אלף יהודים, המהווים כ-0.4% מאוכלוסיית המדינה.
היסטוריה.
הקהילה הקדומה.
ראשיתה של הקהילה היהודית באנגליה היא ככל הנראה רק מזמן כיבושו של ויליאם הכובש בשנת 1066.
אין תיעוד לקיומם של יהודים באנגליה לפני כן, ולכן ניתן להעריך כי רק בתקופה זו החלה התיישבות היהודים באזור זה.
ידוע מתיעודים של רוזנים ממחוזות שונים על כך, שוויליאם הכובש הביא עמו יהודים מרואן בשנת 1070 כדי לפתח את השטחים שכבש מבחינה כלכלית. היהודים הראשונים שישבו באנגליה היו אך ורק מנורמנדי.
בתחילה עסקו היהודים בעיקר בעבודות הבנקאות, שכן הקתולים באותה תקופה ראו בעיסוק במקצוע זה חטא. עם עלייתו למלוכה של סטפן מלך אנגליה, חל הידוק סביב כספי מיסים למלך. בערך באותה תקופה אירעה עלילת הדם הראשונה במדינה, בשנת 1144, אחרי פרשת רציחתו של ויליאם מנוריץ'.
עם תחילת מסעי הצלב בגרמניה והרצח ההמוני של היהודים בה, עצר המלך סטפן את המהומות באנגליה כמעט לגמרי, ויהודים רבים ניצלו ממוות. עם עלייתו לשלטון של הנרי הראשון השתפר מצבה של הקהילה היהודית, ובשנים לאחר מכן נמצאו יהודים בלונדון, קיימברידג', אוקספורד, סטאנפורד, ניופורט, וינצ'סטר, קנטברי, וינדזור ועוד. עד לשנת 1177 לא הורשו היהודים לקבור את מתיהם באף מקום למעט לונדון, אך משנה זו שונה החוק והם הורשו לקבורם ברחבי המדינה.
מעמד היהודים התחזק מאוד בשנים אלו וניתן לראות זאת במספר מקרים:
במקום פעלו מספר בעלי תוספות הבולט שבהם היה הרב משה בן הרב יום טוב מלונדריש. כמו כן פעלו באנגליה תלמידיו של רבנו תם, רבי יעקב מאורליינש (נהרג ביום הכתרת ריצ'רד לב הארי) ורבי יום טוב בן רבי יצחק מיואני (נהרג בטבח ביהודי יורק).
כתב יד של בעל תוספות מאנגליה נמצא בספריית הפלטינה שבפארמה, איטליה ויצא לאור בשם תוספות חכמי אנגליה. כתבי יד נוספים שהתגלו בעשורים האחרונים הם "עץ חיים" של הרב יעקב מלונדרץ, "תוספות אלפס" של הרב משה בן הרב יום טוב מלונדריש, "פירושי ר' אליהו מלונדריש" לרבי אליהו בנו של הרב משה ועוד.
בשנת 1168 נשלחו יהודים רבים לנורמנדי כחלק מהסכם בין הנרי השני לפרידריך הראשון ויהודים אחרים חויבו בתשלום מיסים. עם התחלפות המלכים השונים השתנה מצב היהודים באנגליה.
הטבח ביהודי יורק.
הטבח ביהודי יורק היה אירוע קידוש השם שהתרחש בז' בניסן ד'תתק"ן, 16 במרץ 1190, בעיר יורק, שבאנגליה, כשהמון צר על חלק מיהודי העיר ודרש שימירו את דתם. בתגובה, העדיפו היהודים למות על קידוש השם מלהתנצר. בפוגרום נספו לפי אחת העדויות כ-150 יהודים. וחלק מהניצולים הובאו למכירה כעבדים בשווקים של העיירות הסמוכות.
מאז אותו פוגרום קיבלו על עצמם יהודי אנגליה שלא ללון בעיר יורק, המנהג נהוג עד עצם היום הזה, כשיהודים רבים העוסקים במסחר בעיר יורק, נוסעים לפרבר מרוחק מן העיר ללון, ושבים בבוקר לעבודתם.
גירוש יהודי אנגליה.
בעקבות סירוב לליוולין הנסיך מוויילס להצהיר נאמנות לממלכת אנגליה, יצא אדוארד הראשון מלך אנגליה למערכה נגד ויילס בשנים 1276 ו-1277, וכדי לממן את מלחמתו הטיל אדוארד מיסים על המלווים בריבית היהודים. ההוצאות היו כה גדולות, עד שהמלווים בריבית התרוששו. כשהיהודים לא יכלו לעמוד בתשלומים, האשימה אותם המדינה בחוסר נאמנות. אדוארד הגביל עוד יותר את זכויות היהודים ואסר עליהם לעסוק בהלוואה בריבית. הוא חייב את כל היהודים לענוד טלאי צהוב בצורת לוחות הברית: "כי כל אחד מהם אשר מלאו לו שבע שנים ישא על לבושו העליון סמל עשוי אריג צהוב בצורת שני לוחות, שש אצבעות אורכו ושלוש אצבעות רוחבו". אדוארד המשיך לרדוף את היהודים ואסר את כל ראשי המשפחות היהודיות, באשמת זיוף מטבעות והלוואה בריבית בניגוד לחוק. השופטים קיבלו הנחיות להחמיר עם העצירים היהודיים וב-1278 הובלו כ-300 מהם למצודת לונדון ונתלו, ורבים אחרים נהרגו בבתיהם בפקודת השלטון. בשנת 1290 היו בכל אנגליה כ-16,000 יהודים, שאדוארד החליט לגרשם בשנה זו מארצו. היהודים שגורשו היגרו בעיקר להולנד וצרפת השכנות או שהרחיקו אף יותר מכך. היהודים הורשו לקחת איתם את רכושם אך בתיהם וכל מה שלא הצליחו לקחת עימם הפך באופן אוטומטי לרכוש המלך. מאז הגירוש ידוע רק על יהודים בממלכה המאוחדת שהתנצרו בצורה חלקית או שהתחזו למתנצרים. העדויות עליהם נמשכו רק עד שנת 1551, אף על פי שגם לאחר מכן הם לא עזבו את הממלכה המאוחדת.
התחדשות הקהילה היהודית.
בשנות ה-50 של המאה ה-17 נפגש מנשה בן ישראל, רב מהולנד, עם אוליבר קרומוול, שהיה לשליט אנגליה בעקבות מלחמת האזרחים. לאחר דיונים ארוכים הצליח הרב לשכנע את קרומוול להתיר את חזרתם של יהודים לאנגליה. בשנת 1655 הורשו היהודים לחזור לאנגליה ובאותה השנה היגרו אליה כ-4000 יהודים. יהודים ספרדים החלו להתיישב באנגליה משנת 1663 ובשנת 1690 הוקם בית הכנסת האשכנזי הראשון בלונדון. ב-1702 הוקם בסיטי של לונדון בית הכנסת הספרדי הראשון, בית הכנסת בוויס-מרקס.