נסיבות מותו של פיוטר לא ברורות עד היום. לאחר התפטרותו הוא נשלח לכפר רופשה, מספר קילומטרים מסנקט פטרבורג, ונפטר לאחר שבוע. סיבת פטירתו הרשמית היא מחלה, אך מקובל להאמין שהוא נרצח על ידי אלכסיי אורלוב. תחילה הוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי בסנקט פטרבורג, אך בתקופתו של בנו פאבל הראשון הועברה גופתו למבצר פטרופבלובסקיה.
עד לשנת 1797 הופיעו לפחות כ-40 אנשים טענו שהם הקיסר פיוטר השלישי שניצל והתחבא. המפורסם מהם הוא ימליאן פוגצ'וב.
סוף היום
סוף היום הוא אלבום הסולו החמישי של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1981.
אלבום זה נחשב לאחת מההפקות היקרות והגדולות ביותר שנעשו בישראל בתחום המוזיקה הפופולרית. במסגרת זו התארחו בו טובי הזמרים והנגנים הישראלים באותה העת וכן תזמורת כלי נשיפה וקבוצת נגנים חברי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
את מחצית משירי האלבום כתב הפזמונאי אהוד מנור, כשאת השאר כתבו שמרית אור, יעקב גלעד ונתן זך. כספי הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית את כל שירי האלבום.
רקע.
לאחר כ-5 שנים בהן התרכז כספי בהפקתם של אלבומים לאחרים ובהקלטתם של שני אלבומים שעיקרם לא היה חומר חדש, יצא בשנת 1981 אלבום הסולו החמישי של כספי "סוף היום". כבאלבומיו הראשונים של כספי, גם באלבום זה לא כתב כספי את המילים לשירים. קדמו להקלטת האלבום הקלטתם של מספר שירים בשלהי שנות ה-70, וביניהם 'תופים השניים' ו'פרלוד (השלום)', שנגנזו על ידי כספי. ('השלום' הוקלט מחדש לאלבום 'את האשה שלי' ב-2005.)
זולת שני יוצאי דופן: 'שיר' ו'מי ששר', כל שירי האלבום מתארים קשיים, כשרבים מהם נוגעים להתפוררותה של הזוגיות במערכת יחסים. דומה כי גם תמונת העטיפה של האלבום מעידה על היות האלבום צומת דרכים בחייו של כספי.
בין היתר מכיל האלבום לחני סמבה ורגיי, שיר בסגנון מחזות הזמר האמריקניים וכמה שירי רוק-פאנקי. לכספי, שניגן כהרגלו בקלידים, גיטרות וכלי הקשה הצטרפו חיים רומנו בגיטרות, ז'אן פול זימבריס בתופים, קובי כהן בבס, וכן צמד הפרברים והזמרות נורית גלרון ומזי כהן בקולות רקע. בחלק גדול מהשירים נעשה שימוש גם בהרכב כלי נשיפה, ובהרכב נגני כלי מיתר מהתזמורת הפילהרמונית הישראלית, ואפילו נבל. ההיכרות של כספי עם המוזיקה הברזילאית מצאה את ביטויה בין היתר ברשימה הארוכה של כלי ההקשה המיוחדים בהם ניגן כספי באלבום זה: סורדו, ויברוסלב, רקו רקו, אפושה, אגוגו ועוד.
האלבום הניב מספר רב של שירים שהפכו לקלאסיקות מייד עם יציאת האלבום. ביניהם ניתן למנות את 'שיר', עוד תראי את הדרך', 'מי ששר', ו'ימי בצורת, שמתבסס על נגינת גיטרה החוזרת על עצמה, נגינה המכתיבה את ההרמוניות אך בה בשעה גם את הקצב הסינקופטי של השיר.
ברוך חייט
הרב חַייִם בָּרוּך חַייָט (צֵ'ייט) (נולד בכ"ב באדר ה'תש"ו, 23 בפברואר 1946) הוא מייסד וראש ישיבת מערבא, מוזיקאי ומלחין מוזיקה חסידית, ומחבר ספרים.
ביוגרפיה.
נולד בארצות הברית, לאביו הרב משה דוב ואמו אסתר. את לימודיו התורניים השלים בישיבת חפץ חיים בניו יורק. קיבל סמיכה לרבנות מראש הישיבה הרב אלתר חנוך הניך ליבוביץ.
חייט היה המנהל החינוכי של הישיבה התיכונית מתיבתא אור תורה בריברדייל, בראשותו של הרב שלמה ריסקין. בסוף שנות ה-70, בגיל 32, עלה לישראל עם משפחתו. באמצע שנות ה-80 ייסד את ישיבת מערבא שבישוב מתתיהו ומאז הוא עומד בראשה.
ב-6 באוקטובר 2021 (ל' חשוון תשפ"ב) נערך בבנייני האומה מופע הצדעה מיוחד לחייט לרגל 50 שנות יצירה.
קריירה מוזיקלית.
הקריירה המוזיקלית שלו כמבצע וכמלחין החלה בארצות הברית בסוף שנות השישים, כמנהיג להקת The Rabbi's Sons "בני הרבנים". לאחר פירוק הלהקה הקים את ההרכב "קול סלוניקה", ששילב שירים חסידיים עם מוטיבים של מוזיקה יוונית.
לחניו.
צ'ייט הוא מלחינם של שירים חסידיים ידועים, בהם "לא אמות כי אחיה", "רחם בחסדך", "ואני בחסדך בטחתי", "ברוגז רחם תזכור" בביצוע מרדכי בן-דוד, "כל העולם כולו", "מי האיש" לפסוקים י"ג-ט"ו בתהילים ל"ד, "אל ההודאות" ו"אברהם יגל" בביצוע אברהם פריד.
ב-17 בדצמבר 2020 יצא הסינגל-קליפ לשיר "ותן שכר טוב", אותו הלחין חייט, ומילותיו מתפילת שמונה עשרה. בקליפ משתתפים מקהלת תלמידי ישיבת מערבא, וכן בנו של חייט אליהו.
חייט כתב מספר ספרים תורנים למבוגרים ולילדים (ראו להלן).
חיים אישיים.
נשוי לפאולה ואב ל-11 ילדים. מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים.
בין ספריו.
חלק מהספרים נכתבו במקור באנגלית כמפורט להלן.
הספרים אוירו על ידי גדי פולק, מלבד ספרו הראשון, "ל"ט אבות מלאכה", שאויר על ידי יוני גרשטיין.
רפי קוצר
רפאל (רפי) קוצר (8 בנובמבר 1924 - 23 במרץ 2005) היה ממקימי ארגון נכי צה"ל.
לחם בהגנה ובצה"ל במלחמת העצמאות ובסוף המלחמה נפצע. לאחר פציעתו הקים את ארגון נכי צה"ל ועמד בראשו. בשנות החמישים והשישים מילא מגוון תפקידים בקיבוץ הארצי ובמפ"ם ואחר כך עסק בתפקידי ניהול שונים.
קורות חייו.
קוצר נולד בניטרה שבסלובקיה. בתחילת מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל עם הוריו, והצטרף לחברת נוער בקיבוץ שער הגולן.
שירותו בהגנה ובצה"ל.
קוצר שירת בהגנה ובפרוץ מלחמת העצמאות נמנה עם ראשוני הלוחמים של חטיבת גולני. לחם בקרבות משמר העמק, גשר וצמח. כמו כן הקים את "מחלקת הקומנדו" של גדוד 12 (ברק), שהייתה גלגולה הראשון של סיירת גולני, ופיקד עליה במהלך קרבות סג'רה, הקרב על קיבוץ גשר ומבצע חירם. לקראת תום מלחמת העצמאות נפצע קוצר קשה ברגליו בקרבות באזור פתחת רפיח.
פעולתו במסגרת ארגון נכי צה"ל.
בזמן ששכב בבית החולים הקים יחד עם קבוצת חברים את "ועד הפעולה של הנכים", גוף שניסה לטפל במצוקותיהם של נכי המלחמה. באותה תקופה נעדרה מדינת ישראל הצעירה תשתית ארגונית לטיפול ושיקום נכים, וצה"ל ומשרד הביטחון התקשו להתמודד עם מצוקות הנפגעים. בשנת 1949 נחקק בכנסת "חוק הנכים (תגמולים ושיקום)" וקוצר היה מגיע לישיבות ועדת העבודה והרווחה של הכנסת באלונקה כדי להשתתף בדיונים שליוו את ניסוח החוק. כיהן כיו"ר הראשון של ארגון נכי צה"ל עד שנת 1951.
פרסם את הספר "חזרה לחיים – מארגון נכי מלחמת השחרור לארגון נכי צה"ל".
חולצה אדומה
חולצה אדומה (אנגלית: Redshirt) הוא כינוי האופייני לדמות בדיונית בסדרות מדע בדיוני (אך גם לסוגות אחרות) שייעודה היחיד הוא מוות מהיר ואלים זמן קצר לאחר הצגתה. לובשי החולצות הם כלי עלילתי שנועד להמחיש את הסכנות הרבות שבפניהן עומדות הדמויות הראשיות מבלי להורגן. מקור המושג בסדרת הטלוויזיה ": קציני האבטחה לבשו חולצות אדומות ובדרך כלל נהרגו בנסיבות אלה.
ב" הגדיר צבע בגדי הדמויות את תפקידן או תחום התמחותן. אדומי החולצות השתייכו למחלקת ההנדסה או האבטחה, ו"נטו" באופן יחסי להיהרג יותר משאר הדמויות בסדרה. לרוב, צוות הנחיתה כלל כמה דמויות מרכזיות (כמו קפטן קירק וספוק) וקצין זוטר או שניים שמעולם לא נראו בעבר, לבושים בחולצה אדומה הנהרגים עד סוף המשימה, לרוב תוך דקות. עם זאת, הדמות הראשונה שמתה באופן זה לבשה חולצה כחולה. ההבחנה בין סוגי הדמויות קלה במיוחד כיוון שבין הדמויות הקבועות רק סקוטי ואוהורה לבשו אדום. היעדר דמויות קבועות ממחלקת האבטחה הפך הופעת כל דמות כזו לסימן לבאות.
בסדרות הבת לבשו קציני הביטחון חולצות צהובות, ואנשי רפואה הניתנים להקרבה חולצות כחולות, ובכל זאת נותר "חולצה אדומה" המונח הגנרי לתיאורם. דמויות אלו זכו לכינויים שונים: "הצוער שניתן לוותר עליו", "צוער פלמוני", "צוער בשר תותחים", "חבר המשלחת החמישי (וכן השישי)" ואף "סרן קלינקס", סמל לתפקודם החד-פעמי.
הדמות המנוגדת לחולצה האדומה היא דמות מסוג וודג', על שם וודג' אנטילס, דמות משנית ששרדה בכל שלושת סרטי מלחמת הכוכבים (באנגלית Wedge משמעו יתד).
עשרות פארודיות, ציטוטים והתייחסויות לנושא הופיעו במגוון סדרות, סרטים, ספרים ומשחקים, ובהם "אבודים", "איש משפחה", "פיוצ'רמה" ו"סטארגייט".
ובקומיקס
וֶבְּקומיקס (באנגלית: Webcomic) קומיקס מקוון או קומיקס רשת הוא קומיקס שמועלה לצפייה באתרי אינטרנט. חלקם מופצים במקביל גם בכתבי עת, עיתונים וספרים.
כחלק מתרבות האינטרנט ובשל הגישה הנוחה לפרסום הקומיקס באינטרנט, יוצרי הקומיקס מעלים את יצירותיהם לרשת לקהל הרחב. לרוב הסיבות לפרסום שכזה הן אומנותיות או כלכליות.
תופעת הוובקומיקס דומה להפצה עצמית של קומיקס מודפס בכך שקל לפרסם יצירה עצמית. בשנת 2007 הופצו, באופן משוער, 38,000 ובקומיקס. המגוון הוא רחב, ונע בין רצועות קומיקס ורומנים גרפיים לבין קומיקס אוונגרד. הפורמטים השונים פועלים בתוך ז'אנרים, סגנונות ונושאים שונים. רק מעטים מביניהם אכן כדאיים כלכלית.
מדיום.
ישנן מספר נקודות שוני בין ובקומיקס לקומיקס מודפס. בוובקומיקס מגבלות העיתונות המסורתית לא קיימות, מה שמאפשר לאמנים ולכותבים לנצל את היתרונות הייחודיים של הרשת.
סגנונות.
החופש שה-ובקומיקס מייצרים נותן לאמנים את האפשרות לעבוד בסגנונות לא מסורתיים. קליפ-ארט או קומיקס תמונות הם סוגי ובקומיקס שלא משתמשים בטכניקות אמנות מקובלות. "עולם רך יותר" (A Softer World), לדוגמה, משלב שכבות של תמונות עם רצועות טקסט בסגנון מכונת כתיבה. כמו במסורת של הקומיקס ששם לעצמו מגבלות, מספר ובקומיקס כדוגמת "קומיקס דינוזאור" (Dinosaur Comics) של ריאן נורת' מצוירים כשרוב רצועות הקומיקס מועתקות מתבנית קומיקס אחת או יותר, כשרק הטקסט משתנה. אמנות פיקסלים כמו זו הנעשית על ידי ריצ'רד סטיבנס מ-Diesel Sweeties, דומה לקומיקס השואל את דמויותיו מגרפיקת משחקי מחשב, אך בניגוד לאחרון, היא משתמשת בתמונות ברזולוציה נמוכה שצוירו בידי האמן עצמו.
תוכן.