M99 נמצאת בחלקו הצפון-מערבי של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות שבו. עם דרגת בהירות נראית 9.9 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים וקל לאתרה כ-50 דקות קשת מדרום-מזרח לכוכב 6 בשערות ברניקי, שבהירותו הנראית היא מדרגה 5, וכ-7.2 מעלות ממזרח לדנבולה. M98 נמצאת כ-1.3 מעלות ממערב-צפון-מערב ל-M99, M100 ו-NGC 4350 נמצאות כ-1.7 מעלות ו-2.6 מעלות בהתאמה מצפון-מזרח לה ו-M88 נמצאת כ-3.2 מעלות ממזרח לה. כמעלה וחצי מדרום-דרום-מערב ל-M99 נמצאת NGC 4216, כ-1.6 מעלות מדרום לה נמצאת NGC 4267, כ-2.25 מעלות מדרום-מזרח לה נמצאות זוג הגלקסיות M84 ו-M86 ובאותו הכיוון במרחק של כ-3.5 מעלות נמצאת הגלקסיה האליפטית הענקית M87, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות.
מישור הדיסקה של M99 כמעט ניצב לקו הראייה אליה כך שהיא נראית כמעט מעגלית עם קוטר זוויתי של כ-5.4 דקות קשת, השקול לקוטר של כ-80,000 שנות אור. מהירות הסיבוב של החומר בקצה הגלקסיה מוערכת בכ-278 קילומטר לשנייה, ומשילוב מהירות הסיבוב ורדיוס הסיבוב ניתן לקבל את מסת הגלקסיה שמוערכת בכ- מסות שמש (כ-40% ממסת שביל החלב). מתוך מסה זו מהווים הכוכבים כ-20% בלבד ( מסות שמש). זרועותיה של הגלקסיה אינן סימטריות ואחת מהן פתוחה בהרבה מהשנייה. תצפיות בגלי רדיו מראות מעין זרוע של מימן נייטרלי שמחברת את הגלקסיה עם ענן עצום של מימן חסר כוכבים במרחק של כ-390,000 שנות אור מ-M99 ושמסתו מוערכת בכ- מסות שמש. הענן שקיבל את השם Virgo H21 אינו פולט אור נראה וניתן לצפייה רק באמצעות רדיו-טלסקופ. נראה שלפני כ-280 מיליון שנים M99 חלפה בסמוך לגוף מסיבי אחר, ככל הנראה Virgo H21, וכתוצאה מכך קיבלה את צורתה הא-סימטרית. אפשרות נוספת היא ש-M99 נפגשה עם הגלקסיה הסמוכה NGC 4262 שנמצאת כחצי מעלה מצפון-צפון-מזרח לה.
על פי ההסחה לאדום של אורה, M99 נעה במהירות של כ-2,400 קילומטר בשנייה בעוד שצביר הבתולה נע במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה בלבד, כך שהיא למעשה נעה במהירות של כ-1,300 קילומטר בשנייה ביחס לצביר שאליו היא שייכת. אף על פי שגלקסיות אחרות בצביר, שנעות במהירויות גדולות ביחס לצביר, איבדו את המימן הנייטרלי שלהן, M99 עדיין מכילה כמות גדולה של מימן, כך שייתכן שהיא כעת בתהליך של הצטרפות לצביר וזו הפעם הראשונה שהיא עוברת דרכו. M98 שנראית סמוכה ל-M99 מתקרבת אל מערכת השמש במהירות של כ-140 קילומטר בשנייה כך שהפרש המהירויות ביניהן הוא למעלה מ-2,500 קילומטר בשנייה.
מסיה 99
המדינה החופשית אולדנבורג
המדינה החופשית אולדנבורג (בגרמנית: Freistaat Oldenburg) הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. בירתה של המדינה הייתה העיר אולדנבורג.
היסטוריה.
ב-11 בנובמבר 1918 התפטר פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם השנייה.
בחוקת המדינה נקבע כי היא מהווה חלק עצמאי של הרייך הגרמני, כל אזרחיה שווים על פי החוק, אין שום מגבלה על חופש ההתאגדות, נכסי האזרחים ניתנים לביטול או להגבלה רק לטובת הכלל על פי חוק נגד פיצוי הוגן, ולכל התושבים יש חופש מלא של אמונה ומצפון.
לאחר מלחמת העולם השנייה מוזג החבל המרכזי של אולדנבורג במדינת סקסוניה התחתונה, ואילו המובלעות שלה צורפו לשלזוויג-הולשטיין ולריינלנד-פאלץ.
שרלוטה פריץ
שרלוטה פריץ (בגרמנית: Charlotte Fritz; נולדה ב-4 ביולי 1918 בבאדן - 23 בספטמבר 2003, וינה) היא חסידת אומות העולם מאוסטריה.
לפני המלחמה.
שרלוטה פריץ נולדה למשפחת בכר (Becher). בתקופת האנשלוס, בשנת 1938, הייתה שרלוטה מאורסת לפרידריך קונץ (Kunz), חייל בצבא אוסטריה. אחותה אדלטרוד הייתה מאוהבת בוולטר פוסילס (Posiles), יהודי צ'כי. פוסילס נאלץ לברוח מווינה לפראג ואדלטרוד נותרה עמו בקשר בעזרת אחותה שרלוטה ואף הצליחה להיפגש עמו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
במהלך גירוש יהודי צ'כיה למחנות ריכוז בשנת 1942, ברח שוב ולטר, הפעם לווינה, עם שני אחיו, האנס ולודוויג. שרלוטה ואדלטרוד שיכנו את השלושה בעליית הגג בביתו של פרידריך קונץ. הדירה הייתה פנויה רוב הזמן, כי קונץ היה בצבא. כאשר היה קונץ מגיע לחופשות, הבריחו האחיות את היהודים המסתתרים למקומות מחבוא אחרים. ולטר הוסתר באחד החדרים בדירה שאותו השכירה שרלוטה לאדלטרוד, ולכן לא נכנס אליו פרידריך. שרלוטה לא סיפרה לפרידריך שביתו מהווה מקום מסתור ליהודים, מכיוון שחששה שהוא עלול להסגיר את היהודים לשלטונות הנאציים.
האחיות הביאו למסתתרים אספקה וטיפלו בוולטר כשזה חלה בדלקת ריאות שסיכנה את חייו. כשחלתה אדלטרוד עצמה ואושפזה בבית חולים, הוטל כל נטל מעשה ההצלה על כתפיה של שרלוטה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה נישאו ולטר ואדלטרוד. השניים התגרשו בשנת 1962. שניהם המשיכו לחיות באוסטריה.
ב-1978 הכיר יד ושם בשרלוטה פריץ כחסידת אומות העולם. לימים הוכרה גם אחותה אדלטרוד בתור חסידת אומות העולם.
מבחוח
פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך
פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך (בגרמנית: Friedrich-Jobst Volckamer von Kirchensittenbach; 16 באפריל 1894 - 3 באפריל 1989) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון קירכנזיטנבאך נולד ב-16 באפריל 1894 באוברסדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס פון קירכנזיטנבאך לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-19 (ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון קירכנזיטנבאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1937 הועלה פון קירכנזיטנבאך לדרגת אוברסט לוטננט, וב-15 ביולי 1938 מונה לקצין מטה בקורפוס ה-7.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה פון קירכנזיטנבאך לקצין מטה במחוז הצבאי ה-7, וב-1 בפברואר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במאי 1940 מונה פון קירכנזיטנבאך למפקד רגימנט היגר ההררי ה-141, שהיה חלק מהדיוויזיה ההררית ה-6, ולחם עמו במערכה בבלקן. ב-19 באפריל 1941 מונה פון קירכנזיטנבאך לראש מטה אגף החינוך בOKH, וב-1 בספטמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-2 בדצמבר 1942 מונה פון קירכנזיטנבאך למפקד דיוויזיית היגר ה-8, שהייתה חלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה ה-16, וב-1 בספטמבר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-3 בנובמבר 1943 קיבל פון קירכנזיטנבאך את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-26 במרץ 1944 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במרץ 1944 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מהקורפוס ה-38, ובמאי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השמינית כחלק מהקורפוס ה-17. ב-25 באוקטובר 1944 מונה פון קירכנזיטנבאך למפקד הקורפוס ה-50, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-1 בינואר 1945 הועלה לדרגת גנרל הכוחות ההרריים. ב-17 במרץ 1945 מונה פון קירכנזיטנבאך למפקד הארמייה ה-16, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות קורלנד, ובסוף המלחמה נכנע בראש כוחותיו והלך לשבי הרוסי.
לאחר המלחמה.
פון קירכנזיטנבאך שוחרר מהשבי בשנת 1955. לאחר שחרורו התגורר פון קירכנזיטנבאך במינכן, וב-3 באפריל 1989 מת, והוא בן 95 שנים.
תחרות העל בבילבאו 2012
תחרות העל החמישית בסדרת ה"גרנד-סלאם מאסטרס" בשחמט התקיימה בבילבאו שבספרד, מ-24 בספטמבר עד 13 באוקטובר 2012.
התחרות, בה השתתפו ששה שחמטאים, התנהלה בשיטת ליגה בסיבוב כפול: כל שחמטאי שיחק מול יתר השחקנים פעמיים: פעם אחת בצבע לבן ופעם נוספת בצבע שחור, כך שנערכו עשרה סיבובים. ניצחון נחשב כשלוש נקודות ותיקו כנקודה אחת.
בתחרות סיימו במקום הראשון המשותף, עם 17 נקודות מגנוס קרלסן ופביאנו קרואנה. קרלסן הוכרז הזוכה לאחר שניצח בדו-קרב ביניהם 0–2.
תוצאות התחרות.
קרלסן הוכרז הזוכה לאחר שניצח בדו-קרב את קרואנה 0–2.
לאו בינהאקר
לאו בינהאקר (בהולנדית: Leo Beenhakker; נולד ב-2 באוגוסט 1942 ברוטרדם) הוא מאמן כדורגל הולנדי לשעבר.
קריירת האימון של בינהאקר, בה החל בגיל 23, נפרשה על פני חמישה עשורים ובמהלכה הוביל בינהאקר קבוצות ונבחרות מכל רחבי העולם. בקריירת המועדונים שלו ניתן למנות שלוש אליפויות הולנד עם אייאקס ועם פיינורד ושלוש אליפויות ספרד עם ריאל מדריד. במהלך הקריירה הבינלאומית הוביל בינהאקר את במונדיאל 1990, העפיל עם למונדיאל 2006 שהיה הראשון בתולדותיה, ועם ליורו 2008, שהיה הראשון בתולדותיה. בתקופתו בליגה הספרדית כונה בינהאקר דון לאו, בין היתר בגלל חיבתו הרבה לעישון סיגרים.
קריירה מקצועית.
תחילת דרכו.
בינהאקר היה כדורגלן בגילאי הנוער, אך החליט בשלב מוקדם לעבור לתפקיד המאמן. את משרתו הראשונה קיבל בשנת 1965 בקבוצת ס.וו. אפה מהליגות הנמוכות, אותה אימן במשך שנתיים. בעונת שימש כעוזר מאמן גו אהד איגלס מליגת העל ההולנדית, עונה בה סיימה הקבוצה שלישית בטבלה. ב-1968 התמנה לתפקיד מאמן פיינדאם, אותה העלה כבר בעונתו הראשונה אל ליגת המשנה. בסך הכול הוביל בינהאקר את הקבוצה במשך ארבע שנים, וממנה עבר לקמבור, גם היא מליגת המשנה, ואימן אותה במשך שלוש עונות. בעונת היה בינהאקר לראשונה מאמן ראשי בליגה הבכירה, והוביל את גו אהד איגלס להישרדות בליגה הבכירה. לאחר עונה זו, קיבל בינהאקר לראשונה משרה במועדון בכיר, כשהתמנה לתפקיד מאמן הנוער של פיינורד, תפקיד אותו ביצע במשך שלוש שנים.