מיכאל יופה, גבר בשנות החמישים לחייו, שהוא אב לתאומים אורי ואיילת, מספר בגוף ראשון את תולדות משפחתו. החל במסעם של סבו וסבתו, דויד ומרים יופה, לעמק, עבור בבניית הבית שהפך לאחוזה הנושאת את השם "חצר יופה", בה מתגוררים כל צאצאיהם, בעוד שמסביב התפתח הכפר והפך עם השנים לעיר. הסיפור מתאר את לידתן, ילדותן, בגרותן וזקנתן של ארבע הבנות שנולדו לדויד ומרים, חנה אימו, פנינה היפה הנשואה לאהרון, רחל, שבעלה נהרג במלחמת העצמאות, ובתיה שגלתה לאוסטרליה. מיכאל ממשיך ומתאר את קורות חייו הוא, בנם של חנה ומרדכי, איש הפלמ"ח, ובן דודו גבריאל, בנה של פנינה, החל מילדותם עבור בסיפור שירותם של השניים בצה"ל כלוחמים באותה יחידה מובחרת, בין היתר במלחמת ששת הימים. וכלה בקורות "חצר יופה" בהווה, עת גרים בה דויד יופה, אבי המשפחה, בנותיו חנה, רחל ופנינה, "החתן", מיכאל ואשתו, אלונה, יחד עם אורי בנם וגבריאל ושלושת חבריו ליחידה בצבא החיים עמו.
הסיפור, נע ונד בציר הזמן, כאשר לעיתים מתאר המספר מעשה שהיה בעבר ולעיתים מתאר את שאירע לאחרונה, וסובב סביב ציר מרכזי אחד והוא סיפור אהבתם של מיכאל ואניה. אהבה עזה ובלתי אפשרית.
ארכאנג'לו קורלי
ארכאנג'לו קורלי (באיטלקית: Arcangelo Corelli; 17 בפברואר 1653 - 8 בינואר 1713) היה כנר איטלקי ומלחין בארוק.
חייו.
ארכאנג'לו קורלי נולד בפוזיניאנו, כיום בנפת רוונה, ואין ידיעות של ממש על שנות ילדותו ונעוריו. בגיל 13 נסע ללמוד בבולוניה, שהייתה מרכז איטלקי חשוב למוזיקה קאמרית. מורו לכינור היה ג'ובאני בטיסטה באסאני. בגיל 17 התקבל ל"אקדמיה פילרמוניקה" של בולוניה ומכאן ואילך בנה את המוניטין שלו כאחד מחשובי הכנרים באיטליה. מטאו סימונלי, הזמר הנודע בקאפלה של האפיפיור, לימד אותו קומפוזיציה.
את הצלחתו הגדולה הראשונה נחל בפריז בגיל תשע-עשרה, ולה הוא חב את המוניטין שיצאו לו באירופה. מפריז נסע קורלי לגרמניה. בשנת 1681 נמצא בשירותו של הנסיך הבוחר של בוואריה; בין 1680 ל-1685 התגורר בבית ידידו כריסטיאנו פארינלי והתקבל ל"קהילת הווירטואוזים של סנטה צ'צ'יליה". בעקבות הזמנה לנגן לפני החשמן פאמפילי, התמנה ב-1687 למנהל המוזיקה בארמונו. בשנת 1685 שהה ברומא, שם ניהל את מופעי המוזיקה בחגיגות לכבוד המלכה כריסטינה משוודיה והיה, כמו כן, חביבו של הקרדינל פייטרו אוטובוני (שנבחר, בשנת 1689, לאפיפיור אלכסנדר השמיני). בין השנים 1689 ל-1690 היה במודנה; דוכס מודנה נהג בו ברוחב יד. בשנת 1708 חזר לרומא והתגורר שם בארמונו של החשמן פייטרו אוטובוני (בן-אחיינו של האפיפיור אלכסנדר השמיני). הוא השתתף בערבי המוזיקה שקיים החשמן בארמונו וב-1694 הקדיש לו סדרת שלישיות שחיבר. באותה שנה גם ביקר בנאפולי, בהזמנת המלך.
לסגנון הביצוע, שקורלי החל בו ואשר נשמר על ידי תלמידיו, כגון פרנצ'סקו ג'מיניאני, פייטרו לוקטלי ורבים אחרים, נודעה חשיבות חיונית להתפתחות הנגינה בכינור, אבל קורלי ניצל רק חלק מוגבל מיכולות הכלי. על כך אפשר לעמוד בעיון בכתביו; תפקידי הכינור אינם עולים לעולם מעל רה על המיתר הגבוה ביותר, הצליל הגבוה יותר בפוזיציה השלישית; נאמר עליו, שסירב לנגן קטע, שעלה עד לה גבוה בפתיחה לאורטוריה "טריפונו דל טמפו" של הנדל (שנוגנה בביצוע בכורה ברומא, בשנת 1708), ונעלב קשות כשהמלחין ניגן את הצליל.
אף על פי כן, יצירותיו לכינור מציינות תקופה בתולדות המוזיקה הקאמרית; השפעתו לא הוגבלה לארצו הוא. אפילו יוהאן סבסטיאן באך התייחס אליו, על פי השמועה, בכבוד רב. באך חיבר פוגה בסי מינור לעוגב על נושא מתוך טריו סונטה של קורלי (BWV 579). אנטוניו ויוואלדי הושפע ממנו מאוד במוזיקה שלו. חוגי המוזיקה ברומא חבו רבות לקורלי. הוא התקבל בחוגי האצולה הרמים ביותר ובמשך זמן רב משל בכיפה בקונצרטים המהוללים של ימי שני בארמון החשמן אוטובוני.
במותו החזיק קורלי בהון של 120,000 מארקים ובאוסף יקר ערך של תמונות, המותרות היחידים שהרשה לעצמו. הוא הוריש את נכסיו אלה לאיש חסדו וידידו, שהעביר בנדיבות את הכסף אל קרובי משפחתו של קורלי. קורלי קבור בפנתיאון ברומא.
יצירותיו מצטיינות בשטף מלבב של מלודיה וביחס של כבוד והתחשבות לתפקידי הליווי, שאותם גאל, כפי שנאמר עליו בצדק, מכללי הקונטרפונקט המגבילים.
שישה קבצים של קונצ'רטי, סונאטות ויצירות קטנות לכינור, בליווי כלים אחרים, מלבד כמה יצירות קונצרטנטיות לכלי מיתר, אומתו כשייכים לקורלי. החשובות ביותר מאלה הן XII Suonati a violino e violone o cimbalo (רומא, 1700). הסונטה הידועה מכולן, מס' 12, היא למעשה סדרת ואריאציות על נושא "לה פוליה", אשר עובדה כבר בזמנו של קורלי ומעט אחריו לכלים אחרים כגון: חלילית או חליל. כל 12 הסונטות עובדו על ידי תלמידו של קורלי, פרנצ'סקו ג'מיניאני, לסדרה של 12 קונצ'רטי גרוסי לתזמורת כלי קשת ובסו קונטינואו. כמו כן עובדו הסונטות לחלילית, לחליל, לויולה דה גמבה (כל אלה בלווי בסו קונטינואו) וכן לצ'מבלו סולו. גבוט מתוך אחת הסונטות זכה לסדרת 50 ואריאציות וירטואוזיות במיוחד מאת ג'וזפה טרטיני. קורלי ידוע גם בזכות שנים עשר קונצ'רטי גרוסי, אופוס 6, שהם לדעת רבים מיצירותיו המפורסמות ביותר. הידוע מהם והמבוצע תדיר הוא קונצ'רטו מס' 8, "קונצ'רטו חג המולד". קונצ'רטי גרוסי אלה, הכתובים לקבוצת כלי סולו מול שאר התזמורת, מהווים ציון דרך בהתפתחות הקונצ'רטו סולו בדמותו המוכרת בימינו.
קישורים חיצוניים.
http://imslp.org/wiki/Category:Corelli,_Arcangelo
יד החזקה
איסור אכילת מעשר שני באנינות
אכילת מעשר שני בטהרה
איסור על הוצאת כספי מעשר שני שלא לצורך אכילה ושתייה
כדור-סל
איסור קללת הורים
יפת בן עלי הקראי
בוטרוס בוטרוס ר'אלי
בית ג'וברין
גלנה
גלנה (באנגלית: GALENA, ידוע גם כגלניט או גם כנְצִיץ הָעוֹפֶרֶת) היא מינרל טבעי מקבוצת הסולפידים. זהו המינרל הנפוץ ביותר ובעל התפוצה הרחבה ביותר מביניהם. היא משמשת כמינרל בצר עיקרי לעופרת. הנוסחה הכימית היא: PbS שהוא שילוב של עופרת וגופרית. מורכבת ברובה הגדול מעופרת (כ-86%) והיתר גופרית (כ-14%). לעיתים תכיל כמויות זעירות של כסף (יכול לנוע בין 0.1 ל-1 אחוז). מבנה ההתגבשות הקריסטלי הוא קובי (איזומטרי: 3 צירים שווים זה לזה באורך המאונכים זה לזה בזוויות של 90 מעלות). בדרך כלל מתגבשת בגבישים דמויי קובייה. יכולה להתגבש גם באוקטהדרון (צורה של שתי פירמידות בעלות בסיס משותף) או גושים גרגיריים. למרות שהקשיחות (התנגדות לשבירה) טובה יחסית, איכות הליטוש שלה לא גבוהה. לא נהוג לעשות ממנה תכשיטים גם בגלל רמת הקשיות והקשיחות וגם בגלל היותה בעלת רמה מסוימת של רעילות. מתגבשת פעמים רבות בקרבת או בשיתוף עם מינרלים אחרים שמכילים גופרית כמו: פיריט, כלקופיריט וספלריט, כמו כן מתגבשת לעיתים בשיתוף עם אבני קוורץ שונות וקלציט. למינרל עופרת נוסף, האלטיט יש מבנה זהה לזה של הגלנה. המינרל מוכר עוד מימי קדם ומוזכר בכתביו של פליניוס הזקן (סופר ומדען רומי מהמאה ה-1 לספירה).
מרבצי גלנה.
פעמים רבות מרבצי הגלנה מכילים כמויות גדולות של כסף, כמינרל נוסף או כתמיסה מוצקה חלקית בתוך מבנה הגלנה. סוג זה של הגלנה היה זמן רב המחצב החשוב ביותר במכרות הכסף. כמו כן במרבצי הגלנה ניתן למצוא גם אבץ (Zn), קדמיום (Cd), אנטימון (Sb), ארסן (As) וביסמוט (Bi) בכמויות משתנות. סלניום (Se) מתחלף בגופרית (S) בתוך המבנה יוצר תמיסה מוצקה. באזורי בליה וחמצון הגלנה משתנה לאנגלזיט (PbSO4) או לצרוסיט (PbCO3).
תפוצה.
מרבצי הגלנה מצויים במקומות רבים בעולם. ניתן למצוא אותם בוויילס, בצרפת, ברומניה, באוסטריה, בבלגיה, באיטליה, בספרד, בסקוטלנד, באנגליה, באוסטרליה, במקסיקו, בארצות הברית ועוד. ביניהם מכרות ב: פרייברג, קורנוול, דרבישר וקמברלנד באנגליה, מכרה סליוון בקולומביה הבריטית שבקנדה, וברוקן היל באוסטרליה. בישראל ניתן למצוא את הגלנה בהר חרמון בצפון הארץ. בארצות הברית ניתן למצוא מינרל זה בעיקר בעמק מיסיסיפי, בחגורת העופרת שבדרום מיזורי. כמו כן הגלנה הייתה המינרל העיקרי במכרות אבץ-עופרת באזור ג'ופלין, גם כן בדרום מיזורי, ובאזורים נרחבים בקנזס ואוקלהומה. זהו גם מינרל בצר עיקרי במכרות הכסף באזור קולורדו, איידהו, יוטה ומונטנה.
הגלנה הוא המינרל הרשמי של המדינות ויסקונסין ומיזורי בארצות הברית. בערבית היא מכונה כוחול או כחל מג'ר, כיוון שבעבר יצרו ממנה את האבקה הכחולה לכחל (גם היום ניתן למצוא מקומות במזרח התיכון, בהם הנשים עדיין משתמשות בכחל), המשמש לאיפור עיניים.
שימושים.
קוסמטיקה.
אחד השימושים הראשונים של הגלנה היה ככחל, במזרח התיכון הקדום ובמצרים העתיקה. את הכחל היו מכינים מגלנה שנכתשה ועורבבה במים ובחומרים טבעיים כגון חלמון ביצים או שמן, קליפות שקדים, שרף ועוד. היו שמים אותו מסביב לעיניים כאיפור (כמו המסקרה והצלליות היום).
רפואה.
שימוש הגלנה עבור צרכים רפואיים נועד כדי להגן על העיניים מפני בוהק השמש המדברית, להגן על העפעפיים מהתייבשות וכדי להרחיק זבובים, שלפי הדעה הרווחת באותה תקופה היו המקור לדלקות עיניים. במקורות היהודיים נזכר הכחל גם בשם פוך והוא ידוע בסגולותיו הרפואיות. רש"י אף כתב כי הכחל הוא המקור לרפואת העין.
אלקטרוניקה.