דייוויד מתיו קנדי (באנגלית: David Matthew Kennedy; 21 ביולי 1905 – 1 במאי 1996) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית ובהמשך כשגריר ארצות הברית לארגון נאט"ו, שני התפקידים בתקופת נשיאותו של ריצ'רד ניקסון. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 הוא היה המנהל הכללי ויושב ראש מועצת המנהלים של בנק קונטיננטל אילינוי.
ראשית חייו.
דייוויד קנדי נולד בעיירה רנדולף שביוטה לג'ורג' וקתרין (לבית ג'ונסון) קנדי. אביו היה חוואי ועבד בממשלת מדינת יוטה. מצב בריאותה של אמו היה לקוי במשך רוב שנות ילדותו והמשפחה התגוררה בקייסוויל ובהמשך באוגדן. סביו ג'ון קנדי ופיטר ג'ונסון הקימו את בנק רנדולף.
קנדי היה חבר בכנסייה המורמונית. ב-1925 הוא נשא לאישה את לנורה מרגרט בינגהאם. זמן קצר לאחר מכן הוא שירת בשליחות מיסיונרית בליברפול, אנגליה.
קנדי למד בבתי ספר ציבוריים וב-1928 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת וובר המדינתית . משרתו הממשלתית הראשונה הייתה כחבר בצוות מועצת הנגידים של הפדרל ריזרב. באותה תקופה הוא צבר ניסיון בתחום הפיננסי והמשך היה לעוזרו של יושב ראש הפדרל ריזרב, מרינר אקלס. קנדי המשיך את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון וב-1935 ו-1937 היא סיים לימודי תואר שני ותואר במשפטים. ב-1939 הוא השלים את לימודיו בתוכנית הבנקאות בבית הספר סטונייר, ששכן אז באוניברסיטת רטגרס שבניו ברנזוויק, ניו ג'רזי.
שנותיו בשיקגו.
ב-1946 עזב קנדי את עבודתו בפדרל ריזרב והצטרף לבנק קונטיננטל שבאילינוי , שם החל את עבודתו במחלקת איגרות החוב. ב-1951 הוא כבר היה נשיא הבנק ובהמשך הוא היה יושב ראש מועצת המנהלים והמנהל הכללי של הבנק בשנים 1959–1969. בעת סיום כהונתו בתפקיד זה היה הבנק מדורג כבנק ה-15 ברשימת הבנקים הגדולים בעולם.
קנדי שימש כיועצו של נשיא היתד של הכנסייה המורמונית בשיקגו, ג'ון ק. אדמונדס. הוא גם היה חבר במועצת השיחזור של המקדש בנאובו מאז הקמתה ב-1962 וייעץ לדייוויד א. מקיי, הרולד ב. לי ולמנהיגים אחרים של הכנסייה המורמונית בנושאי בנקאות. על פי הצעתו של קנדי, בין השאר, ביצע מקיי שינויים במבנה הניהולי של "הבנק הלאומי הראשון של ציון" , כך שנשיאי הכנסייה לא נשאו יותר בתואר נשיאי הבנק.
באותן שנים שימש קנדי גם כיושב ראש ועדת ראש עיריית שיקגו, ריצ'רד דיילי, לצמיחה כלכלית ותרבותית של העיר. ב-1957 היה קנדי לחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת שיקגו. בעת ששימש בתפקיד זה, הוא היה מעורב בגיוס כספים. ב-1966 הוא התבקש לעמוד בראש המהלך לגיוס הכספים עבור אוניברסיטת בריגהאם יאנג. במיזם זה הוא היה פעיל עד למינויו כמזכיר האוצר.
משנת 1961 ועד ינואר 1969 היה קנדי חבר בחבר הנאמנים של מכון ברוקינגס.
קריירה בממשל הפדרלי.
קנדי שימש כעוזר מיוחד לניהול החוב למזכיר האוצר ג'ורג' מגופין המפרי, שכיהן בתפקיד בשנים 1953–1957.
באוקטובר 1962 מינה אותו הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי (אין קשרי משפחה ביניהם) כחבר בתאגיד הפרטי COMSAT כדי לדאוג לחלקה של ארצות הברית במערכת התקשורת הלוויינית העולמית. ב-1964 הוא נבחר כחבר קבוע במועצת המנהלים של התאגיד.
ב-1967 מינה הנשיא לינדון ג'ונסון את קנדי כיושב ראש הוועדת לרעיונות תקציביים שהמלצותיה אומצו כפרקטיקה תקציבית ממשלתית.
בשנים 1969–1971 כיהן קנדי כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ריצ'רד ניקסון.
ממרץ 1972 ועד פברואר 1973 הוא שימש כשגריר ארצות הברית לארגון נאט"ו.
שנותיו האחרונות.
ב-1976 ייסד קנדי את המועצה העסקית ארצות הברית-טאיוואן, ושימש כיושב הראש שלה עד 1990.
קנדי שימש כנציג מיוחד בנשיאות הראשונה של הכנסייה המורמונית. תפקיד זה דרש ממנו לייצג את הכנסייה ברחבים העולם, כולל פגישות עם מנהיגי מדיניים וכנסייתיים.
ב-1985 נפתח באוניברסיטת בריגהאם יאנג "מרכז דייוויד מ. קנדי ללימודים בינלאומיים" שנקרא על שמו.
דייוויד מתיו קנדי נפטר ב-1 במאי 1996 בסולט לייק סיטי כתוצאה ממחלת לב וכלי דם ואי-ספיקת לב, בגיל 90, כשמונה חודשים לאחר מות רעייתו. הוא נטמן בבית הקברות של עיירת הולדתו, רנדולף.
רוברט בוואן
רוברט פולהיל בוואן (באנגלית: Robert Polhill Bevan; 5 באוגוסט 1865 – 8 ביולי 1925) היה צייר וליטוגרף בריטי. הוא היה חבר מייסד בקבוצת קמדן טאון, קבוצת לונדון וקבוצת שוק קמברלנד.
ראשית חייו.
הוא נולד בכיכר ברונסוויק, הוב, ליד ברייטון, הרביעי מבין ששת ילדיהם של ריצ'רד אלכסנדר בוואן (1834–1918), בנקאי, ולורה מריה פולהיל. בני הזוג בוואן היו משפחת קווקרים עם קשרים חזקים עם בנק ברקליס. הם צאצאים של משפחה שנדדה מויילס ללונדון במאה ה-17.
המורה הראשון שלו לציור היה ארתור ארנסט פירס, שהפך לימים למעצב הראשי של חברת דולטון המלכותית לכלי הקדרות. בשנת 1888 הוא למד אמנות אצל פרד בראון בבית הספר לאמנות בווסטמינסטר לפני שעבר לאקדמיה ז'וליאן בפריז. בוואן ערך את ביקורו הראשון בברטאן עם סטודנט עמית אריק פורבס-רוברטסון בשנת 1890 ונשאר בווילה ג'וליה, בפונט אוון. הוא ערך ביקור שני בסתיו של השנה שלאחר מכן, לפני שנסע למרוקו דרך מדריד, כדי ללמוד את עבודת הציירים דייגו ולאסקס ופרנסיסקו דה גויה ממקור ראשון. נראה שהוא עסק יותר בצייד שועלים בטנג'יר מאשר לצייר בחברתם של האמנים ג'וזף קרוואל וג'ורג' דנהולם ארמור.
בוואן חזר לברטאן בשנת 1893. אין שום הוכחות שהוא פגש אי פעם את ואן גוך, אך ברור מציור העצים המתפתלים והנוף של רישומיו הברטוניים שהוא הכיר את יצירתו. ידוע שהוא היה מיודד עם פול גוגן, שהעניק לו כמה הדפסים. בוואן קיבל גם עידוד מאוגוסט רנואר, במיוחד בציור הסוסים שלו. אף על פי שלא ניתן להבחין בזאת בציורים המעטים ששרדו מתקופה זו, ניתן לראות את ההשפעה הברורה של הסינתטיזם של פונט אוון בתרשימיו, בהדפסיו המוקדמים ובשני משטחי שעווה ששרדו.
בשובו לאנגליה בשנת 1894 עבר בוואן להתגורר באקסמור שם הצליח לשלב ציור עם צייד.
חיי נישואין.
בקיץ 1897 פגש בוואן את הציירת הפולניה סטניסלבה דה קרלובסקה. בסוף השנה הם התחתנו בוורשה. לאביה היו אדמות נרחבות במרכז פולין ולמשך יתרת חיי הנישואים שלהן הם היו עורכים ביקורי קיץ ארוכים שם.
בשנת 1900 התיישב הזוג בלונדון, בסוויס קוטג'. בתם הראשונה, אדית הלינה (גברת צ'ארלס באטי), נולדה בדצמבר 1898 והבן השני, רוברט אלכסנדר, נולד במרץ 1901.
את הקיצים הבאים הם בילו בפולין, שם נוצרו כמה מיצירותיו הצבעוניות ביותר.
להשפעתו של גוגן היה תפקיד מפתח בהתפתחותו של בוואן, ועזרה לו לגלות את הצבע הטהור שהוביל אותו לפוביזם בטרם עת בשנת 1904.
סגנון הציור שאימץ לעצמו, של צבעים טהורים, לא זכה באותה העת לתגובות נלהבות של המבקרים, והוא נטש אותו. למרות זאת, סר פיליפ הנדי, בהקדמתו לתערוכה הרטרוספקטיבית של בוואן ב-1961 בקולנגי, העיר כי בוואן היה האנגלי הראשון שהשתמש בצבע טהור במאה העשרים. הוא בהחלט הקדים את עמיתיו בקבוצת קמדן טאון מבחינה זו."
התערוכה השנייה של בוואן, בשנת 1908, כללה את ציוריו בסגנון הפוינטליסטי, שהדוגמאות הטובות ביותר בהן הן ״חריש בגבעות״ (גלריה לאמנות אברדין) ו״המחרשה״ (מרכז ייל לאמנות בריטית).
באותה שנה הגיש בוואן חמש עבודות לאגוד ברית האמנים (AAA) באלברט הול, לונדון - איגוד שנוסד על ידי פרנק רוטר לקידום אמנים מתקדמים שחיקה את הסלון הצרפתי העצמאי.
אף על פי שעבד לרוב בבידוד מאז שחזר מפונט-אוון, הציורים של בוואן משכו את עיני הרולד גילמן וספנסר גור והוא הוזמן להצטרף לקבוצת רחוב פיצרוי של וולטר סיקרט. סיקרט היה זה שעודד אותו "לצייר את מה שמעניין אותך באמת ולהסתכל סביבך ולראות את היופי שבדברים היומיומיים". כך החלה סדרת ציורים המתעדת את דעיכתו של סחר הסוסים בלונדון (גלריית טייט).
קבוצת קמדן טאון.
במאי 1911 התקבלה ההחלטה להקים קבוצה חדשה לתערוכות מתוך אמני רחוב פיצרוי וכך הוקמה קבוצת קמדן טאון. הקבוצה הייתה קצרת מועד. אחרי שלוש תערוכות שלא הצליחו כלכלית, ארתור קליפטון, שניהל את גלריית קרפקס, סירב לקיים עוד תערוכות. עם זאת הוא המשיך לגבות חברים בודדים, ובוואן ערך את תערוכת היחיד שלו שם ב-1913.
בשנת 1913, הציור ״חצר המרכבות״ היה הציור היחיד שלו שנרכש לאוסף ציבורי במהלך חייו, על ידי האגודה לאמנות עכשווית בהמלצת פרנק רוטר. זאת מהנימוק כי עליהם להשיג אותו עבור האומה לפני שאספן פרטי יקנה אותו.
ויליאם מרצ'נט, מגלריית גופיל, הציע את תמיכתו בקבוצת קמדן, בתנאי שהקבוצה תורחב ותשנה את שמה. המהלך הזה הביא להקמתה של ״קבוצת לונדון״ בסתיו 1913. הרולד גילמן נבחר לנשיא, מזכיר ג'יימס מנסון וגזבר היה בוואן.
מאפריל 1914 עד ספטמבר 1915 שכר בוואן סטודיו בשוק קמברלנד, שוק החציר והקש של לונדון בקמדן טאון. הוא היה שם בתוך קבוצת שוק קמברלנד המורכבת מבוואן, גילמן, צ'ארלס גינר וג'ון נאש. הארבעה הוצגו בגלריה גופיל במאי 1915 ואליהם הצטרפו מאוחר יותר אדוארד מקנייט קאופר וכריסטופר ריצארד נויויזון.
השנים האחרונות.
בוואן בילה את מרבית הקייצים בציור. עד מלחמת העולם הראשונה הוא היה בדרך כלל בפולין או בסאסקס. עם זאת, בערך בזמן ההוא, הוא הוזמן לראשונה כאורח של בעל האדמות בדבון-סאסקס, האמן החובב הרולד הריסון. עד סוף חייו המשיך בוואן לצייר שם בעמק בולהאם וסביבתו, בסגנונו הזוויתי שהתאים היטב עם צורת הנוף.
סצינות הרחוב שלו בלונדון, שהיו ברובם באזור סנט ג'ון ווד ובלסייז פארק, זכו בדרך כלל לביקורות טובות יותר מנופיו.