התייחסות של אגאתרכידס ליהודים נמצאת בשני קטעים הנוגעים בכיבוש ירושלים על ידי תלמי הראשון בשנת 302/1 לפנה"ס, בזמן קרב איפסוס, שהכריע את המאבק בין אנטיגונוס מונופתלמוס, חביבם של היהודים, לבין המפקדים האחרים לשעבר בצבאו של אלכסנדר הגדול.
הקטע המדובר מצוטט פעמיים על ידי יוסף בן מתתיהו. הגרסה הקצרה יותר מצוטטת ב"קדמוניות היהודים", והמלאה יותר ב"נגד אפיון". בקטע המצוטט, אגאתרכידס לועג לדבקותם של היהודים במנהגים עתיקים:
שני הציטוטים של יוספוס מתוך כתביו של אגאתרכידס הם האזכורים העתיקים ביותר של השבת שנשמרו בספרות היוונית. אי לכך, אגאתרכידס היה הראשון מהסופרים ההלניסטיים שציינו את היום השביעי של היהודים כיום מנוחה.
יוספוס אינו מציין איזה מחיבוריו של אגאתרכידס היה המקור לקטע שהוא מצטט ב"נגד אפיון", אך בקטע ב"קדמוניות היהודים" הוא מתייחס ל"ספר על מעשי היורשים" (הדיאדוכים). לא ידוע לנו על חיבור בשם זה וגם פוטיוס אינו מציין חיבור כזה. נראה, אם כך, שיוספוס התייחס לחיבור "על אסיה", שהסתיים בשני ספרים על תקופת הדיאדוכים. לדעת ההיסטוריון בצלאל בר כוכבא, מדובר בשני קטעים משני חיבורים שונים: הקטע הקצר ב"קדמוניות היהודים" לקוח מהחיבור "על אסיה", שם הופיע בהקשר לתיאור הרציף של האירועים סביב קרב איפסוס בקוילה-סוריה. הקטע הארוך יותר ב"נגד אפיון" נלקח ככל הנראה מהחיבור "על אירופה", מאחר ש"על אסיה" לא הכיל את תולדותיו של סלאוקוס השני – הרקע לפרשת סטרטוניקי, שאגאתרכידס מביא כהקבלה לאמונתה הטפלה את סיפור כיבוש ירושלים. אגאתרכידס השלים את החיבור "על אירופה" לפני החיבור "על אסיה", ולכן כאשר חזר על הסיפור הזה ב"על אסיה", ראה לנכון לקצר אותו.
פיתאס ממסליה
פיתאס ממרסיי
נער בית הכיסא
משרת נער בית הכיסא (באנגלית: groom of the stool) הייתה קיימת אצל כמה מלכים באנגליה של המאה ה-16, ואולי עוד קודם לכן. נושא המשרה היה משרתו של המונרך, והיה אמור להתלוות אליו לחדר השינה, לדאוג לנוחיותו, ובעת הצורך להיות נוכח בבית הכיסא ולדאוג לנקיון אחוריו של המלך לאחר עשיית הצרכים.
המשרה הוענקה תמיד לחביבו של המלך, שזכה להתייחד עם המלך בלשכת בית הכיסא. היא אוישה על ידי בני אצילים ואנשי המעמד הגבוה. נושאי משרה רמת דרג זו נעשו לעיתים קרובות לאנשי סודו של המלך, משום שהייתה להם גישה לחדריו הפרטיים.
מקור המונח.
המילה "stool" באנגלית, שמשמעותה המקורית "כיסא", משמשת גם במובן של "בית כיסא", ואילו המילה מציינת סוג של משרת אישי. נושא המשרה היה אחראי גם להלבשתו של המלך, ולכן יש היגיון במעבר לשימוש במילה "stole" שמשמעותה "גלימה", אשר מדגישה תפקיד נוסף של המשרת. קשר נוסף בין בית כיסא לבגדים מוצאים במילה נוספת שציינה באותה תקופה את שמו של בית הכבוד - "garderobe". חדר זה שימש גם כחדר בגדים, היות שהריח הגן על הבגדים מפני עשים. זה גם מקורה של המילה האנגלית "wardrobe" שמשמעותה כיום חדר ארונות או ארון בגדים.
סיפורו של הנרי נוריס.
בתור אנשים מקורבים ביותר לכס המלכות, נערי בית הכיסא נאלצו ליטול חלק בכל ההתרחשויות בארמון המלך. המפורסם מכולם בהקשר זה הוא סר הנרי נוריס (Sir Henry Norreys), אשר הוצא להורג בעוון בגידה בשנת 1536. נוריס, נער בית הכיסא של הנרי השמיני, הואשם על לא עוול בכפו בכך שהיה מאהבה של המלכה אן בולין. נוריס הועלה לגרדום יומיים לפני הוצאתה להורג של אן בולין, במסגרת הקשר שנרקם בידי אויביה. ייחוסו הגבוה של נוריס שיחק לטובתו, ותומאס קרומוול לא זכה לענות אותו בזמן החקירה, כך שנוריס יכול היה להמשיך לטעון לחפותו לכל אורך החקירה מבלי לשלם על כך מחיר. לא ידוע אם המלך, שחיכה רק אחד עשר יום לאחר ההוצאות להורג על מנת להתחתן עם ג'יין סימור, השתתף בעצמו בקשירת הקשר או שהסתפק באישור ההוצאות להורג.
שינוי שם המשרה.
בשנת 1660 שונה שם המשרה ל"נער הגלימה" (groom of the stole). לא מן הנמנע שהשימוש במילה האנגלית stole במקום המילה stool נועד לייפות את תיאור התפקיד, בעוד החובות המוטלות על נושא המשרה לא השתנו. כאשר מלכה עמדה בראש המדינה היו ממנים אישה לתפקיד "נערת הגלימה". משרת "נער הגלימה" בוטלה ב-1901, עם עלייתו לכס המלוכה של אדוארד השביעי.
כוחות גיאות ושפל
דיגרסיה
לוסיל קליפטון
לוסיל קליפטון (באנגלית: Lucille Clifton; 27 ביוני 1936 - 13 בפברואר 2010) הייתה משוררת אפרו אמריקאית וסופרת ילדים ידועה.
חייה.
לוסיל קליפטון, בשם נעוריה סיילס, נולדה בפרבר של שחורים שליד העיר באפלו, בצפון מדינת ניו יורק. הוריה היו עניים מאוד, והיא נאלצה לצאת לעבודה מגיל צעיר. היא הייתה חופפת שיער במספרה, ובמקביל נאבקה על השלמת לימודיה. כבר מילדותה התבלטה בכישרונותיה, גם בתחום המתמטיקה וגם בתחום הכתיבה היוצרת.
היא החלה את לימודיה באוניברסיטת הווארד ולמדה שם בין השנים 1953 ל-1955. אחר כך השלימה את לימודיה באוניברסיטה של מדינת ניו יורק, שליד עיר הולדתה באפלו. בשנת 1958 נישאה לפסל ופילוסוף פְרֶד קליפטון, שמת במיטב שנותיו. נולדו לשניים ארבע בנות ושני בנים.
בשנת 1967 המשפחה עברה לגור בבלטימור. בהיותה מתגוררת בעיר, לוסיל קליפטון התחברה לחבורת משוררים של העיר לרבות אנדרי קודרסקו. בשנת 1969 פרסמה לוסיל קלפטון את ספר שיריה הראשון, שזכה להיכלל בין עשרת ספרי השירה האמריקאיים הטובים ביותר, שערך "הניו יורק טיימס". מאז היא פרסמה קובצי שירה רבים שהקנו לה פרסי-ספרות חשובים, הייתה "שרת השירה" של מדינת מרילנד, נבחרה לנגידה של האקדמיה של המשוררים האמריקנים. בשנים 1985 עד 1989 כיהנה כפרופסור לספרות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ולאחר מכן במכללת סנט. מרי שבדרום מרילנד.
שירתה עזת-הביטוי חושפת ללא רתיעה את עולם האישה בכלל ואת זה של האישה השחורה בפרט. לוסיל קליפטון קיבלה את פרס ספר השירה האמריקאי הטוב ביותר לשנת 2006. שם הספר "Blessing The Boats: New And Selected Poems 1988-2000", אסופה של 19 שירים העוסקים במיתוסים, משפחה, דרום ארצות הברית ואלוהים.
לוסיל קליפטון זכתה לפרסום רב הן בשל ספרי הילדים הרבים שלה והן בשל הופעותיה בתוכניות טלוויזיה שונות. היא זכתה לפרסים ספרותיים על שירתה (בהם פרס אניספילד-וולף למפעל חיים בשנת 2001), לעיטורי כבוד וציונים על כתיבתה לילדים, ולשבחים על עבודתה כמורה ומנחה בחוגי יצירה. לעברית תורגמו רק שירים מועטים משלה, בעיקר על ידי חובבים.
רישום פחם
ארוגיה
הגדה השמאלית
הגדה השמאלית (בצרפתית: La Rive Gauche) הוא אזור בפריז הנמצא מדרום לנהר הסן החוצה את העיר (לפיכך, הכינוי "הגדה השמאלית" הוא מנקודת מבטו של אדם השט בנהר עם כיוון זרימתו מערבה).
מעבר לזיהוי הגאוגרפי, הכינוי "הגדה השמאלית" מתייחס למאפיינים התרבותיים והחברתיים של אזור זה, שהרובע הבולט בו הוא הרובע הלטיני. רחובות עיקריים בגדה השמאלית הם שדרות סן ז'רמן ושדרות סן מישל.
הרבעים של פריז בגדה השמאלית.
שישה מתוך עשרים הרבעים של פריז מצויים בגדה השמאלית:
עקרונות יסוד (משפט)
עקרונות יסוד הם האלמנטים היסודיים, האמנה העומדת בלִיבה של צורת חיים משותפת של אנשים (כגון: חברה, תאגיד עסקי, קיבוץ, מושב וכדומה), והן עומדות כאכסיומות המעצבות את הבסיס הערכי, החברתי, המשפטי, הכלכלי, והתרבותי של הקבוצה. ערך זה עוסק בעקרונות היסוד של השיטה המשפטית בכלל ושיטת המשפט הישראלית בפרט.
עקרונות יסוד וחוקה.
בשיטות משפט רבות בעולם קיימת חוקה (כגון: חוקת ארצות הברית, החוקה של דרום אפריקה, חוקת גרמניה, ועוד), המאגדת את עקרונות היסוד של אותה שיטה משפטית, ועומדת בראש הסולם הנורמטיבי של הדין.
בישראל טרם נחקקה חוקה. לאחר הקמת המדינה, נמנעה הכנסת מלחוקק חוקה, שתעמוד בראש ההיררכיה הנורמטיבית, מעל החוקים הרגילים, ותאגד את עקרונות היסוד של השיטה המשפטית הישראלית, וזאת בשל חילוקי דעות עקרוניים ופערים רחבים מאוד בין קבוצות שונות באוכלוסייה שנבעו בין השאר בשל היות החברה הישראלית מורכבת מקיבוץ של גלויות שונות.
במקום זאת, החליטה הכנסת לפעול בדרך של חקיקה מדורגת, קרי חקיקת חוקי יסוד, שלכשתושלם חקיקתם, תאוגד מהם חוקתה של מדינת ישראל.
ההיזקקות לעקרונות יסוד.
במובן המשפטי, נדרשים ל"עקרונות היסוד של השיטה" במספר מצבים טיפוסיים:
בתורת המשפט הישראלית קיים מדרג נורמטיבי בקשר לדין (שהוא שם כללי לכלל סוגי הוראות חוק ופסיקה), לפיו סדר להכפיפות היא:
1. חוקי-היסוד עומדים במדרג הנורמטיבי הגבוה ביותר;
2. חוקים "רגילים" של הכנסת; כפופים לחוקי היסוד ובמדרג נורמטיבי נמוך יותר.
3. חקיקת המשנה למיניה של הרשות המבצעת או הרשות המקומית (תקנות, חוקי עזר, צווים ועוד]; כפופה לחוקי הכנסת.
4. פסיקת בתי המשפט. בתוך הפסיקה יש להבדיל בין פסיקה של בית המשפט העליון אשר מהווה תקדים המחייב את כל בתי המשפט מתחתיו ואת רשויות המדינה האחרות לבין פסיקת בתי המשפט המחוזיים והשלום שרק מנחה את בתי המשפט האחרים מתחתם או באותו מדרג (ראו גם: חוק יסודות המשפט).
בהיעדר חוקה בישראל, עולות שאלות בדבר הכרה ב'עקרונות יסוד', המקור להם, מעמדם ביחס לדין וכדומה.