בקיץ 2013 עזב אלטינטופ את טרבזונספור וחזר לבונדסליגה כאשר חתם באאוגסבורג. עונת 2013/14 הייתה עונה אישית מצוינת עבור אלטינטופ, שהבקיע עשרה שערי ליגה וסיים עם קבוצתו במקום השמיני המפתיע, כשהוא משתף פעולה עם אנדרה האן, ארקדיוש מיליק, ראול בובאדייה וטוביאס ורנר. בעונת 2014/15 הבקיע אלטינטופ שלושה שערים בלבד, אך היה שותף להישג הגדול ביותר בתולדות מועדון הכדורגל של אאוגסבורג, כאשר סיים עם הקבוצה במקום החמישי בבונדסליגה והעפיל עמה אל הליגה האירופית. בעונת 2015/16 סיימה אאוגסבורג רק במקום ה-12 בבונדסליגה, מרחק שתי נקודות ממבחני הירידה, ואלטינטופ הבקיע שער ליגה אחד. באותה עונה רשמו אאוגסבורג ואלטינטופ הישג נאה בליגה האירופית, כאשר צלחו את שלב הבתים, והודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי ליברפול. אלטינטופ הבקיע שער אחד במסגרת זו, בהפסד 3-1 לאתלטיק בילבאו בשלב הבתים.
בקיץ 2017 חתם אלטינטופ בסלביה פראג הצ'כית. אלטינטופ ערך בקבוצה שמונה הופעות והבקיע שער אחד, אך כבר לאחר חצי עונה עזב את סלביה פראג וחתם במועדון בו פרץ, קייזרסלאוטרן, שהיה במקום האחרון בבונדסליגה השנייה בעת החתימה. אלטינטופ חתם על חוזה בקייזרסלאוטרן עד לתום עונת 2017/18, אך לא הצליח להציל את הקבוצה מירידה אל הליגה הגרמנית השלישית. בסיום עונה זו, פרש אלטינטופ ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית.
אלטינטופ ערך את הופעת הבכורה בנבחרת טורקיה במרץ 2005, בניצחון 5-2 על נבחרת גיאורגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, כאשר נכנס כמחליף. את שער הבכורה הבקיע ביוני 2005, גם כן במוקדמות מונדיאל 2006, בניצחון 6-0 על נבחרת קזחסטן. למרות ניצחונות אלו, טורקיה לא העפילה למונדיאל 2006 עצמו. אלטינטופ השתתף עם טורקיה גם בטורניר מוקדמות יורו 2008 בו הבקיע שני שערים. טורקיה העפילה ליורו 2008 עצמו, אך אלטינטופ לא נכלל בסגל הסופי לטורניר. אלטינטופ השתתף גם בטורניר מוקדמות מונדיאל 2010 בו הבקיע שער אחד, אך לא הצליח להעפיל עם טורקיה למונדיאל 2010. הופעתו ה-38 והאחרונה של אלטינטופ במדים הלאומיים נערכה בנובמבר 2011 במסגרת פלייאוף העלייה ליורו 2012 מול נבחרת קרואטיה. אלטינטופ וטורקיה כשלו בפלייאוף זה, ולא העפילו ליורו 2012. לאחר מכן, אלטינטופ לא זומן עוד לנבחרת, בה הבקיע שמונה שערים ב-38 הופעות.
ארמיית הטנקים הראשונה (ברית המועצות)
מיכאיל קטוקוב
מיכאיל יפימוביץ' קטוקוב (ברוסית: Михаил Ефимович Катуков; 17 בספטמבר 1900 - 8 ביוני 1976), פיקד על כוחות שריון במהלך מלחמת העולם השנייה, ונחשב לאחד ממפקדי השריון המוכשרים ביותר בצבא האדום.
ביוגרפיה.
קריירה צבאית.
קטוקוב נולד ב-17 בספטמבר 1900 בכפר במחוז מוסקבה, ובשנת 1919 התגייס לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר מכן שירת כמפקד כוח טנקים, ובשנת 1935 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית על שם סטלין. בשנת 1936 הועלה לדרגת קפיטן, ובשנת 1938 במהלך הטיהורים הגדולים מונה למפקד חטיבת הטנקים הקלה ה-5, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-25. ביולי 1940 מונה למפקד דיוויזיית הטנקים ה-20, שהשתייכה לקורפוס הממוכן ה-9.
מלחמת העולם השנייה.
בפרוץ המתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, פיקד קטוקוב על דיוויזיית הטנקים ה-20, ולחם עמה בקרב ברודי. באוגוסט 1941 מונה למפקד חטיבת הטנקים ה-4, ופיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה. לאחר שהצליח לבלום את כוחות ארמיית הפאנצר השנייה על יד טולה, הפכה חטיבתו לחטיבת הטנקים ה-1 של המשמר. באפריל 1942 מונה קטוקוב למפקד קורפוס הטנקים ה-1, ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד הקורפוס הממוכן ה-3, עמו לחם במהלך מבצע מארס. בינואר 1943 מונה קטוקוב למפקד ארמיית הטנקים הראשונה, ופיקד עליה במהלך קרב קורסק, קרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי. באפריל 1944 שונה שם הארמייה לארמיית המשמר המשוריינת הראשונה, ובספטמבר אותה שנה לחם עמה במבצע לבוב-סנדומייז', ועל כך קיבל ב-23 בספטמבר את עיטור גיבור ברית המועצות. בינואר 1945 לחמה הארמייה שבפיקודו במבצע ויסלה-אודר, וב-18 בינואר כבשה הארמייה את העיר לודז'. בחודשים פברואר ומרץ לחמה הארמייה במבצע פומרניה המזרחית, וב-6 באפריל קיבל שוב את עיטור גיבור ברית המועצות. באפריל פיקד קטוקוב על הארמייה במהלך הקרב על ברלין, והשתתף בהבקעת הקו הגרמני ברמות זלו. לאחר מכן צלחה הארמייה בפיקודו את נהר השפרה יחד עם ארמיית המשמר השמינית, ולחמה בברלין עד לכניעתה ב-2 במאי.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה פיקד קטוקוב על כוחות השריון הסובייטיים בגרמניה, ובשנת 1955 מונה למפקח הכללי של הצבא האדום. בשנת 1963 פרש קטוקוב לביתו, וב-8 ביוני 1976 מת בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
סטאז'ר לרפואה
ספארי וורלד
ספארי וורלד (תרגום: עולם הספארי) הוא אתר תיירותי בבנגקוק, בירת תאילנד, המורכב משני פארקים: פארק ספארי ופארק ימי.
האתר, המופעל על ידי החברה הציבורית "עולם הספארי", נפתח ב-1988, עם שטח של 480 אקר בגן החיות הפתוח, ו-180 אקר בפארק הציפורים שבו. ב-1989 החל שיפוץ במטרה לשפר את יעילות השימוש בקרקע, כך שכיום השטח הכולל עבור גן החיות הפתוח ופארק המים הוא רק 200 אקר.
גן החיות הפך לאתר תיירות פופולרי. ב-1 בפברואר 1994 גדל ההון הרשום של החברה המפעילה את האתר ל-1,500 מיליון באט, והיא שינתה את שמה לשם "החברה הציבורית עולם הספארי בע"מ". שנה לאחר מכן התקבלה החברה לבורסה לניירות ערך של תאילנד, והפכה לחברה הראשונה המפעילה פארק שעשועים הרשומה בבורסה זו.
ספארי פארק.
ספארי פארק הוא חלק באתר הכולל מסלול של כ-8 ק"מ, שנסיעה בו אורכת כ-45 דקות. בספארי מאות חיות מכל רחבי העולם, בהן טיגריסים ואריות. האתר מציע מופעים יומיים של האכלת החיות.
הפארק הימי.
הפארק הימי הוא חלק אחר באתר, ובו מגוון בעלי חיים ביבשה, בים ובאוויר. בפארק מוצעות אטרקציות כגון מסע בנהר בג'ונגל, מופעים יומיים, פעלולי מים, סקי מים, וצפייה בדולפינים, ציפורים, אורנגאוטנים, אריות ים, טיגריסים לבנים, גן תנינים ועוד.
ביקורת.
הפעילות באתר שנויה במחלוקת בשל סוגיות הקשורות בשמירה וטיפול בבעלי חיים בגן החיות. הפעלת האתר הייתה נתונה לאורך השנים לביקורת של ארגונים בינלאומיים למען זכויות בעלי החיים. בין השאר נטען כי הטיפול באורנגאוטנים ובפילים לוקה בחסר, וכי באתר חיים אריות ונמרים בתוך כלובים צפופים, כדי להקל על התיירים להצטלם עימם. בין השאר עסקו בכך ג'ים ואליסון קרונין, מייסדי ארגון "עולם הקוף", וארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים. ב-2013 הוקדש לפעילות בפארק זה פרק של הסדרה הבריטית "Wildlife SOS" העוסקת בהצלת בעלי חיים.
שגרירות ישראל בברלין
שגרירות ישראל בברלין היא הנציגות הדיפלומטית העיקרית של מדינת ישראל בגרמניה ואחת משגרירויות ישראל הגדולות בעולם. היא נמצאת ברחוב אוגוסטה ויקטוריה 74–76 בברלין. השגרירות הוקמה ב-1965 בעקבות כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לגרמניה המערבית. מקום השגרירות עם פתיחתה היה תחילה בעיר קלן. בשנת 1966 עברה השגרירות לבירת גרמניה המערבית, בון, שם היה מקום מושבה עד שנת 2000. בעקבות איחוד גרמניה והעברת הבירה לברלין, פתחה ישראל ב-1991 קונסוליה כללית בברלין ובשנת 2000 הועתקה לשם השגרירות.
בשנת 1999 בשטח הנציגות התרחש פיגוע.
היסטוריה.
הקמת השגרירות.
עם כינון היחסים הדיפלומטיים בין מדינת ישראל למערב גרמניה ב-1965 נבחר אשר בן נתן כשגריר הישראלי הראשון בגרמניה. בין השיקולים לבחירתו לתפקיד ההיסטורי, שנשא את המטען הכבד של זיכרון השואה, היו בקיאותו בשפה הגרמנית וכן היותו איש מערכת הביטחון, שנתפס כסמל לכוחה ומעמדה של ישראל. בעיתונות התקופה נאמר גם, כי אחד השיקולים היה גם הופעתו הנאה והמרשימה של בן נתן, השונה מן הסטריאוטיפ של היהודי עליו חונך דור שלם של גרמנים בתקופה הנאצית.
עם הקמתה, שוכנה השגרירות באופן זמני בבניין ששימש את הקונסוליה של ישראל בקלן. השגרירות נחנכה רשמית ב-24 באוגוסט 1965, מיד לאחר שבן נתן הגיש את כתב האמנתו לנשיא הבונדסטאג, גאורג אוגוסט צין (בהיעדרו של נשיא גרמניה, ששהה בחופשה). בטקס החנוכה הקצר הניפו קבוצת ילדים את דגלי ישראל בחזית הבניין, והאורחים שרו את התקווה והרימו כוסות לחיי מדינת ישראל.
בינתיים, החלו העבודות להכשיר שני בניינים שרכשה מדינת ישראל בעיר בון, ששימשה אז כבירת גרמניה המערבית, כדי שישמשו לשגרירות החדשה ולמעון השגריר. ב-10 באוגוסט 1966 הושלמו ההכנות והשגרירות הועברה לבון, למעט המדור הקונסולרי ונספחות כלכלית שנותרו בקלן.
מעבר השגרירות לברלין.
בשנת 1991, בעקבות איחודה של גרמניה והחלטת ממשלת גרמניה על העברת עיר הבירה חזרה מבון לברלין, פתחה ישראל קונסוליה כללית בברלין. בשנת 1999 הועברו מוסדות הממשל הגרמני לברלין ובשנת 2000 עברה לשם גם שגרירות ישראל. ביום העצמאות ה-53 של ישראל, ב-9 במאי 2001 נחנך בניין חדש לשגרירות ישראל בברלין. טקס חנוכת השגרירות נערך בהשתתפות שר החוץ שמעון פרס, שר החוץ הגרמני יושקה פישר, שגריר ישראל לגרמניה שמעון שטיין וכ-2,000 מוזמנים, בהם פוליטיקאים, אנשי תרבות ורוח, עיתונאים ונכבדים נוספים.
מבנה השגרירות.