מתחנת תל אביב ההגנה נבנה גשר רכבת המוביל לצומת חולון וממנו מתחילה מסילת תל אביב – פלשת המחברת דרך תחנות חולון, בת ים, ראשון לציון ויבנה את אשדוד ואשקלון. במסגרת העבודות על הקו נבנה בתחנה רציף חמישי, שיחד עם רציף 4 משרת את הרכבות בקו. הקו נפתח ב-25 בספטמבר 2011.
באוגוסט 2018 התחילה בנייה של תשתית חישמול עילי בתחנה, כחלק מההכנות להפעלת קו הנוסעים המהיר לירושלים.
התחנה משרתת מספר נוסעים גדול, בעיקר עקב מספר הרכבות הרב שעובר דרכה, התחנה סמוכה לתחנה המרכזית החדשה של תל אביב, משם קיים שרות אוטובוסים לכל רחבי גוש דן וישראל, אך אין קישור ביניהן והגעה מהרכבת לתחנה המרכזית דורשת הליכה של כרבע שעה.
מבנה התחנה.
בתחנה אולם נוסעים סגור במפלס עליון, ממנו יורדים לרציפים באמצעות דרגנועים. בתחנה שני רציפי-אי ורציף צד אחד (חמישה רציפים בסך הכל), אליהם מגיעות חמש מסילות המשרתות אותם: שלוש המסילות המערביות ממשיכות אל התחנה התפעולית תל אביב דרום תפעולית (ומשם מתחברות במקביל לכביש 1 אל מקטע מסילת הרכבת יפו–ירושלים בין תל אביב ללוד) ושתי המסילות המזרחיות ממשיכות אל מסילת תל אביב – פלשת. בכיוון ההפוך כל המסילות ממשיכות אל מסילת איילון. בשל הצורך לעלות אל הגשר העובר מעל נתיבי איילון ומסילת האיילון רציפים 4 ו-5 קצרים יותר מרציפים 1–3. היציאה מאולם הנוסעים היא ישירות לדרך ההגנה.
רציפים 4 ו-5 משרתים את קו הרכבת המגיע מאזור השרון וממשיך לכיוון חולון, בת-ים, ראשון לציון, אשדוד ואשקלון.
רציפים 1 (לצפון) ו-3 (לדרום) משרתים את שאר הקווים העוברים בתחנה וממשיכים צפונה לכיוון מסילת החוף. רציף 3 הוא מהארוכים בתחנה ואורכו הכולל כ-350 מטרים
רציף 2 שימש מדצמבר 2019 ועד יוני 2020 את קו הרכבת המהיר לירושלים. החל מיוני 2020, רכבות בקו זה עושות בו שימוש במקרים בהם תחנת השלום סגורה לנוסעים.
חלק מהרציפים בתחנה ארוכים ביחס לשאר התחנות, כדוגמת רציף 3 שנפרס על פני 350 מטר ואילו אחרים קצרים מאוד כגון רציף 5 שאורכו 200 מטר בלבד.
בכל הרציפים הותקנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית ב-2019. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ. המערכת מאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן, וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
שירות רכבות בתחנה.
בתחנה עוצרות כל הרכבות בקווים נהריה-באר שבע, בנימינה-רחובות, רעננה מערב-תל אביב-ראשון לציון-אשקלון, נתניה-בית שמש ונהריה-מודיעין למעט חלק מרכבות הלילה לנתב"ג ומנתב"ג.
בדצמבר 2019 החל לפעול עד תחנת ההגנה קו הנוסעים המהיר לירושלים, משך הנסיעה בקו הוא כ-32–34 דקות.
קווי אוטובוס העוברים בתחנה.
רח' החרש והתחנה המרכזית.
בנוסף לשירות לתחנה עצמה בגשר ההגנה, ישנם קווי אוטובוס רבים העוברים על רחוב החרש אשר נמצא מעט רחוק יותר מתחנות האוטובוס מחוץ לתחנת הרכבת.
התחנה התפעולית ההגנה.
התחנה התפעולית ההגנה נמצאת כ-1.5 ק"מ דרומית לתחנת הרכבת ההגנה, מול תחנת הרכבת תל אביב דרום ובצמוד למחלף קיבוץ גלויות על המסילה ללוד וירושלים. הגישה לתחנה התפעולית היא דרך תחנת תל אביב דרום. בתחנה נמצא מבנה שו"ב ומבנה מנהלתי. חלק מהמסילות של התחנה משמשות לדיור ציוד רכבתי הנדסי נייד. התחנה כוללת מספר עקלתונים המשמשים לעיתוק רכבות ולמפגש רכבות. כמו כן, נמצא באזור התחנה שער ההזנה (CDB) שמחובר בחיבור אופקי תת-קרקעי לתה"ר הולץ.
חסידים
צפע החרמון
צֶפַע הַחֶרְמוֹן (שם מדעי: "Montivipera bornmuelleri") הוא מין נחש ארסי, האנדמי לאזורים מסוימים הנמצאים בסוריה, לבנון וישראל : הרי הלבנון, הרי מול הלבנון והחרמון הלבנוני, הסורי והישראלי וייתכן שאף במספר אתרים נוספים ברמת הגולן. ככלל, בית הגידול שלו נמצא בגובה רב, בין 1,250 ל-3,100 מטרים בערך. צפע החרמון משתייך לסוג צפע שבמשפחת הצפעיים. לא ידוע על תת-מינים של צפע החרמון.
תיאור.
מבחינה גנטית, צפע החרמון קרוב לצפע מצוי, אולם הוא קטן ממנו וצבעיו שונים. צבעו הכללי אפור עם כתמי רוחב שחורים. משקלו של פרט בוגר נע בין 200 ל-270 גרמים ואורכו המרבי בסביבות 60-75 סנטימטרים. הגוף רחב ועבה יחסית, והראש משולש בצורתו, בדומה לראשם של חלק ניכר מהנחשים הארסיים. בקרב צפע החרמון קיימים שני מופעים עיקריים בצבעי הגוף. האחד הוא חום ועליו כתמים חומים (זהו המופע הנדיר מבין השניים), השני הוא אפור ועליו כתמים כהים, שצבעם קרוב לשחור. מעל כל עין קיים מעין מבנה קשקשים המסוכך עליה. לא קיימת דו-צורתיות זוויגית מבחינה מראה הגוף, אולם הזכר גדול במעט מן הנקבה. אורך הזנב נע בין 7 ל-10 אחוזים מאורכו הכולל של הגוף. קשקשי הראש קטנים באופן ניכר מקשקשי הגוף.
סימני היכר נוספים :
צפע קטן עם ראש משולש. הקרינים הגבתיים (גבות העיניים) בולטים לצדדים וסוככים על העיניים כמצחיות זעירות, עד כדי כך שלא רואים את העיניים במבט מלמעלה. העיניים והנחיריים מצויים בתוך שקע מאורך, משותף. קשקשי הראש, הגב והזנב הם בעלי קרינים. קשקשי הראש קטנים באופן ניכר מקשקשי הגב.
צפע החרמון חי בממוצע כ-7 שנים.
התנהגות.
בעת החורף קשה לאתר את צפע החרמון, משום שבזמן זה הוא ספון במאורתו או נח מתחת לסלעים. בהיותו יצור פויקילותרמי (בעל "דם קר"), עליו לנסות לחסוך באנרגיה בעת החורף הקר יחסית ששורר באזור תפוצתו. בקיץ, לעומת זאת, ניתן למצוא את צפע החרמון נע בנוף סלעי ובין הצמחייה, או רובץ על בול עץ או על סלע שפונה אל השמש במטרה לאגור חום בשעות היום. צפע החרמון אינו מרבה לטפס על עצים.
צפע החרמון פעיל בעיקר בשעות היום, בין השאר מפני שקשה לזוחלים לפעול במזג האוויר הקר ששורר בגבהים שבהם הוא חי.
כאשר הוא חש מאוים הוא ינסה לברוח לרוב אל המחבוא הקרוב. כאשר מתגרים בו הוא מצטנף ומאיים בהכשה.
תזונה.
תזונת צפע החרמון מבוססת על מכרסמים קטנים וייתכן שגם על לטאות.
רבייה.
כמרבית הצפעוניים, נקבת צפע החרמון משריצה צאצאים חיים, ולא מטילה ביצים. ההשרצה מתרחשת בקיץ. אורך הוולדות נע בין 15 ל-20 סנטימטרים, ומיד לאחר היוולדם הם נפרדים מאמם, הולכים לדרכם ונעשים עצמאיים.
ארס.
זהו אחד המינים הארסיים והמסוכנים בישראל אף שלא נרשמו מקרי מיתה בישראל. למין ארס קרדיוטוקסי המשפיע על פעילות הלב ועלול לגרום להפרעות קצב. שיני הארס ממוקמות בקדמת הפה.
מצב שימור.
הפרט הראשון נתגלה בלבנון בשנת 1898. צפע החרמון נתון בסכנת הכחדה. ארגון ה-IUCN מגדיר אותו כמין בסכנת הכחדה, שיש סיכוי גדול שייכחד מהטבע. נראה שמצב זה נובע מכך שהאוכלוסייה הקטנה מוגבלת לאזורי-תפוצה לא גדולים. על פי הערכת ה-IUCN, שטח התפוצה של צפע החרמון עומד על כ-5,000 קילומטרים רבועים בלבד, ומכל מקום אין הוא מצוי בצורה נרחבת בכל אזור זה; ידוע על כ-10 אתרים ספציפיים בהם מצוי צפע החרמון דרך קבע. בנוסף, האוכלוסייה המעטה שקיימת מתחלקת בין אזורים מרוחקים יחסית, ולכן קיים חוסר גיוון גנטי באוכלוסיית צפע החרמון. רעיית יתר הורסת את שטחי המחיה של צפע החרמון, וקיימת מגמת ירידה בממדי האוכלוסייה.
Vipera bornmuelleri
יוג'ין דבס
יוג'ין ויקטור דבס (Eugene Victor Debs; 5 בנובמבר 1855 - 20 באוקטובר 1926) היה מנהיג פועלים ופוליטיקאי אמריקאי. היה מועמד לנשיאות ארצות הברית חמש פעמים מטעם המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית בתחילת המאה ה-20. אחד ממייסדי ארגון פועלי התעשייה של העולם (IWW), מאיגודי העובדים המשפיעים והמוכרים בארצות הברית בתחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה.
בצעירותו עבד כפועל רכבת. החל לפעול במסגרת האיגוד המקצועי של פועלי הרכבת האמריקאים. נבחר למזכיר האיגוד המקצועי של מסיקי הקטרים. בעקבות מעורבות בוטה ולעיתים אף בכוח צבאי של הממשלה ומערכת המשפט האמריקאית לטובת המעסיקים במספר שביתות (בראשן שביתת פולמן), חל שינוי בהשקפותיו והוא הפך לסוציאליסט מתוך הכרה.
דבס החל לפעול במסגרת המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית. הוא היה מועמדה בבחירות לנשיאות ארצות הברית כחמש פעמים, וקיבל כמה מאות אלפי קולות מצביעים בכל פעם. דבס נהג לנסוע ברחבי ארצות הברית בקרון רכבת עטור דגלים אדומים. במערכת הבחירות של 1912 קיבל כתשע מאות אלף קולות ובבחירות ב-1920 קיבל כתשע מאות ועשרים אלף קולות. אלו היו ההישגים האלקטורליים הגדולים ביותר של המפלגה הסוציאליסטית האמריקאית, אך אלו היו רק כשישה אחוזים בלבד מקולות המצביעים.
דבס גם נמנה עם ששת המייסדים של איגוד פועלי התעשייה של העולם, שהיה מאיגודי העובדים החזקים ביותר בארצות הברית של תחילת המאה ה-20. איגוד עובדים זה היה שונה באופיו ובהשקפותיו מפדרציית העבודה האמריקאית של סמואל גומפרס. האיגוד לא דגל במשא ומתן קיבוצי, אלא היה בעל מאפיינים אנרכיסטיים ודגל בחרם, חבלה ושביתות כחלק ממלחמת המעמדות. כמו כן כלל איגודו של דבס גם פועלים בלתי מיומנים. לימים הגיע דבס לקרע עם חבריו להנהגת הארגון עקב השתתפותו בבחירות לנשיאות ופעילותו בתחום הפוליטי.
דבס התנגד נחרצות למעורבות אמריקאית במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 הוא אף נשפט, הורשע ונשלח לעשר שנות מאסר על נאום אנטי מלחמתי שנשא במסגרת משפט הראווה של הנהגת ה-IWW מ-1917. הוא שוחרר כעבור שלוש שנים לאחר המתקת עונשו על ידי נשיא ארצות הברית וורן הרדינג (במהלך מאסרו התמודד בפעם החמישית לנשיאות ארצות הברית, ב-1920, מתוך כותלי בית הכלא).
ריכרד טאובר