מפלגת איטיפק
מפלגת איטיפק רשמית מפלגת העצמאות הלאומית הטטרית איטיפק (בטטרית: Tatar Milli Bäysezlek Partiäse İttifaq) היא מפלגה פוליטית שנוסדה בטטרסטן באפריל 1990 ונרשמה רשמית ב-3 בינואר 1992. איתיפק הייתה המפלגה הלא קומוניסטית הראשונה בטטרסטן. מכונה בדרך כלל מפלגה לאומנית טטרית והיא נקראת לכבוד איטיפק אל-מוסלימין, מפלגה פוליטית מוסלמית שהייתה מיוצגת בפרלמנט (דומה) של רוסיה הצארית.
מנהיגת מפלגת איטיפאק היא פאוזיה באיארמובה (Fäwziä Bäyrämova). היא מובילה את המפלגה כבר יותר מעשרים שנה. המפלגה פרסמה ביטאון משלה - Altın Urda - משנת 1993 עד 1998.
יעדים.
המטרות, כפי שנטען על ידי המפלגה, הן:
הנרי קרטיס
הנרי אוסבורן קרטיס CB, DSO, MC, DL (באנגלית: Henry Osborne Curtis; 18 בנובמבר 1888 - 28 בינואר 1964) היה קצין הצבא הבריטי ששירת הן במלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא פיקד על הדיוויזיה ה-46 במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ב-1940, ומאוחר יותר על הדיוויזיה ה-49 במהלך כיבוש איסלנד בשנים 1940–1942.
ביוגרפיה.
קרטיס נולד ב-18 בנובמבר 1888. הוא היה בנם של אוסבורן סרגנט קרטיס, יליד אמריקה בוגר טריניטי קולג', קיימברידג', ופרנסס הנרייטה גנדי. דודו מצד אביו היה האמן ראלף וורמלי קרטיס, וסבו היה עורך הדין והבנקאי האמריקני, דניאל סרגנט קרטיס.
קרטיס הוסמך כקצין בקורפוס הרובאים המלכותי של המלך בשנת 1908. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בצרפת, סלוניקי וארץ ישראל. הוא אוזכר בשדרים שלוש פעמים ונפצע שלוש פעמים, ועל פעולותיו הוענק לו עיטור ה-MC בשנת 1917, וה-DSO בשנת 1919.
הוא פיקד על חטיבת החי"ר ה-3, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-1 בפיקודו של סר הרולד אלכסנדר בשנים 1938–1939. הוא מסר את החטיבה לבריגדיר תומאס ווילסון, ונשלח הביתה מצרפת בדצמבר 1939. הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ב-21 בדצמבר, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-46. קרטיס הצטרף לחיל המשלוח הבריטי (BEF) עם אוגדתו באפריל 1940, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת. הוא פונה מדנקירק, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-49 (ווסט ריידינג) ביוני 1940. קרטיס פיקד על הדיוויזיה במהלך כיבוש איסלנד, ובשנתיים הקרובות בילה כאחראי על אוגדתו ממשרדו ברייקיאוויק. בשנת 1943 הוא מונה כמפקד מחוז מישור סליסבורי, ובשנת 1944 מונה למפקד מחוז המפשייר. בשנת 1945 הוא מונה למפקד מחוז דורסט, ובשנת 1946 פרש מהצבא.
חיים אישיים.
קרטיס היה נשוי לז'אן מקנזי לאו, בתו של ג'ון ל. לואו מבטרסטון, פרת'שייר. הוא היה אב לארבעה בנים, שניים מהם נהרגו בקרבות, ריצ'רד אוסבורן קרטיס (נפטר 1944) ופיליפ אוולין קרטיס (נפטר 1943).
רפובליקת אורל
רפובליקת אורל הייתה מחוז לא מוכר של הפדרציה הרוסית שהתקיים בין 1 ביולי ועד 9 בנובמבר 1993 בגבולות מחוז סברדלובסק. הוא נוצר כתוצאה ממשאל עם שנערך ב-12 באפריל 1993 על ידי ראש המחוז, אדוארד רוסל.
הרפובליקה אורגנה על ידי פוליטיקאים מקומיים, ביניהם אנטון ביקוב - שכם יצר את פרויקט המטבע המקומי: פרנק של אורל.
אליס בארץ הפלאות (סרט, 1915)
אליס בארץ הפלאות (באנגלית: Alice in Wonderland) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1915 מסוגת פנטזיה אפלה והרפתקאות. הסרט מבוסס על ספרו הקלאסי של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" שיצא לאור ב-1865. את הסרט ביים ו. ו. יאנג, ובתפקיד אליס מככבת ויולה סאבוי.
הסרט מיוחד בכך שהוא מתאר חלק גדול מהשיר "אבא ויליאם", והוא כולל קטע הדומה לאיור של ג'ון טניאל המתאר את הכניסה של אבא ויליאם בהיפוך לאחור.
טומיהיקו מורימי
טוֹמִיהִיקוֹ מוֹרִימִי (ביפנית: 森見 登美彦, נולד ב-6 בינואר 1979) הוא סופר יפני.
ביוגרפיה.
מורימי נולד בעיר איקומה במחוז נארה, שביפן. הוא החל לכתוב סיפורים כשלמד בכיתה ג'. מורימי למד חקלאות באוניברסיטת קיוטו, בעל תואר שני בחקלאות. בתקופת לימודיו היה חבר במועדון הקליעה האוניברסיטאי, שבשביל חבריו כתב סיפורים הומוריסטיים. העיר קיוטו שימשה בהמשך כמיקום לעלילה של רבים מספריו. כעת מתגורר בנארה.
ספר הבכורה של מורימי, מגדל השמש (太陽の塔), יצא לאור בשנת 2003 (הספר נכתב בזמן הפסקת לימודים שלקח מורימי), קיבל את פרס ה-Japan Fantasy Novel Award והיה מועמד לפרס הגדול של מדע בדיוני ביפן (日本SF大賞, Nihon SF taishō, 第31回). עד שנת 2011 עבד בספריית הדיאט הלאומית בטוקיו, אז עבר לעיר נארה והתרכז בכתיבה.
מאז הוא מוציא לאור ספר חדש כל שנה או שנתיים.
מורימי מספר כי הושפע רבות מסרטיהם של הייאו מיאזאקי ואושיי ממורו.
כתיבתו.
בספריו של מורימי מופיעים לעיתים קרובות יצורים על-טבעיים, כגון קִיצוּנֵה (שועל יפני בעל סגולות מיוחדות) וטאנוקי. הטאנוקי, שבפולקלור היפני יכולים ללבוש כל צורה, הם הגיבורים הראשיים בספרו "משפחה תמהונית". מוטיב נוסף שחוזר בספריו הם חיי הסטודנטים התוססים בקיוטו. ניתן למצוא הקבלות בין יצירותיו לספריהם של הרוקי מורקמי וניל גיימן.
הספר "כביש הפינגווינים" מסופר מנקודת מבטו של ילד חקרן, המנסה לפענח אירועים מוזרים הקורים בעירו. הילד פוגש חייזרים ונערה ממימד אחר המייצרת פינגווינים מחפצים שונים. למרות גילו הצעיר, הגיבור הראשי מתקרב להבנת התופעות קרוב יותר מצוות המדענים המגיע לעיר. הספר משלב סיפור התבגרות, מדע בדיוני, רומנטיקה וריאליזם מאגי.
בספרים "גלקסיית הטאטאמי" ו"הלילה קצר, מהרי, בחורה" הגיבור הראשי הוא סטודנט שלא מוזכר בשמו. "גלקסיית הטאטאמי" מספר על נסיונותיו הכושלים של הסטודנט לשנות את חייו לטובה על ידי השתתפות בחוגים שונים באוניברסיטה. הסיפור קורה במעין יקומים מקבילים, כשהסטודנט כל פעם בוחר בחוג אחר, עד שחוזר לנקודת ההתחלה. בספר "הלילה קצר, מהרי, בחורה" הסטודנט מאוהב ב"בחורה שחורת שיער" ומנסה להתקרב אליה. בזמן שיטוטם בקיוטו הלילית הם פוגשים דמויות שונות הכוללות אלכוהוליסט, רוח של יריד הספרים, מנהל היריד האוניברסיטאי הנוהג להתלבש כאיידול ועוד.
ספריו "גלקסיית הטאטאמי", "הלילה קצר, מהרי, בחורה", "משפחה תמהונית" ו"כביש הפינגווינים" עובדו לסרטי וסדרות אנימה. בנוסף, מקצתם עובדו למנגה.
נכון לשנת 2019 שניים מספריו תורגמו לאנגלית.
המרכז הציבורי הטטרי
המרכז הציבורי הטטרי המכונה גם המרכז החברתי הטטרי (טטרית לטינית: Bötentatar İctimağí Üzäge, BTİÜ; קירילית: Бөтентатар Иҗтимагый Үзәге, БТИҮ; רוסית Всетатарский Общественный Центр, ВТОЦ) הוא ארגון חברתי טטרי בעל סדר יום לאומני. מטהו שוכן בקאזאן, טטרסטן.
היסטוריה.
הקונגרס הראשון של הלאומנים הטטרים נערך בפברואר 1989. הארגון שזה עתה הוקם נקרא המרכז הציבורי הטטרי (Tatar İctimağí Üzäge). האמנה והתכנית אומצו בקונגרס השני (פברואר 1991). בקונגרס זה שונה שמו של הארגון למרכז הציבורי ונבחרה הנשיאות בת 35 החברים. לאחר מכן, לאחר נפילת ברית המועצות, השם שונה שוב (1992).
בסוף שנות השמונים ובראשית שנות התשעים, הארגון ארגן הפגנות וישיבות ציבוריות רבות בדרישה שממשלת טטרסטן תכריז על רפובליקה עצמאית מרוסיה. הפעם היחידה בה גילויים אלו גרמו לעימותים ולחימה ברחובות הייתה ב-15 באוקטובר 1991, אז לאומנים רוסים ערכו הפגנה נגדית שעוררה עימות אלים.
בשנים שלאחר מכן, ממשלת טטרסטן בראשותו של מינטימר שאימייב קיבלה עמדה נוגדת יותר כלפי מוסקבה, שהחלישה משמעותית את תפקידה הייחודי של התנועה כמגנה על הטטרים האתניים. כתוצאה מכך, הפופולריות ירדה בקרב רוב האוכלוסייה בעוד הפופולריות של הנשיא שאימייב גברה. מעמדו המיוחד של טטרסטן בתוך הפדרציה הרוסית והוויתורים הכלכליים ממוסקבה שהושגו על ידי שאימייב הפכו דרישות רבות של לאומנים טטריים למיותרים.
בשנים האחרונות הארגון לא היה פעיל כבעבר. רוב המשתתפים בהפגנות האחרונות הם גמלאים. היוצא מן הכלל היחיד הוא יום הזיכרון ("Xäter Köne") שנערך באוקטובר של כל שנה לציון המצור על קאזאן בשנת 1552. אירוע זה מושך אליו משתתפים רבים, צעירים ומבוגרים כאחד, מכל חלקי אידל אורל ומלווה בצעדת לוויה וקונצרטים של מוזיקת רוק טטרית.
באזורים מסוימים ברוסיה, סניפים מקומיים של המרכז הציבורי משתפים פעולה עם גורמים מקומיים ומתרכזים בעיקר בפעילויות תרבותיות בקהילות טטריוצ מקומיות. עם זאת, בבשקורטוסטן הארגון שיחק תפקיד פוליטי חשוב ככוח אופוזיציה עיקרי נגד המשטר של הנשיא מורטאזה רחימוב.
משימות.
המטרות העיקריות הן: השגת עצמאות עבור טטרסטן, כינון יחסים דיפלומטיים עם הפדרציה הרוסית כמו עם מדינה זרה, הגנה על השפה והתרבות הטטרית, הפיכת טטרית לשפה הרשמית היחידה של טטרסטן או שפה רשמית ברוסיה לצד רוסית. הארגון שואף גם להחיות את האסלאם בטטרסטן, לתמוך בפזורות טטריות ולהגן על זכויותיהם של טטרים אתניים בכל רחבי העולם.
הפרסומים העיקריים של הארגון הם: Taşqın (זרם), Millät (אומה) וביטחון בשפה הרוסית. גופי השלטון בארגון הם Qorıltay (הקונגרס), Ğäli Mäcles (מליאה), נשיאות והיו"ר.
על פי אמנת הארגון, הארגון רודף להשיג את יעדיו בדרך דמוקרטית. עם זאת, מקורות מסוימים מציינים כי בשנות התשעים ניהלו מנהיגי הארגון קשרים עם הוואהבים באיצ'קריה ועם הטליבאן באפגניסטן. יש שמועות ודיווחים לא מבוססים על כמה מתנדבי הארגון המצטרפים לשורות המיליטנטים בקווקז ובמרכז אסיה. עם זאת, טענות אלה טרם הוכחו. אותם מקורות מציינים גם כי הארגון כולל זרועות צבאיות - אידל ואלטניזאן.
סקוט בורל