אופיר נולדה בקיבוץ המעפיל, שירתה בצוות הווי חטיבת הצנחנים ובלהקת פיקוד מרכז בשנים 1972–1973 (יחד עם עוזי חיטמן, דורית ראובני, אלי גורנשטיין, ועוד). בין תפקידי הסולו הידועים שלה, בסולו משותף לה ולנאוה ברוכין הוא השיר "מקפלות המצנחים" שכתב והלחין יאיר רוזנבלום.
כשהשתחררה מהצבא למדה משחק בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי", ולאחר מכן השתתפה כשחקנית וכזמרת במספר הפקות של התיאטרון הקאמרי, הבימה וכן בהפקות מוזיקליות שונות בתיאטרון המסחרי (כגון "אנו אנו הפלמ"ח").
בתחילת שנות השמונים למדה תנועה ומחול אצל מרס קנינגהם בניו יורק, ובשנת 1988 פתחה בקריירה עצמאית, בהפקות משותפות עם המפיק אמנון ברנזון, שלימים הייתה נשואה לו שנים אחדות. מהמופעים: "העגורים חוזרים" (שירים מהפקות עבר ידועות של ברנזון כגון "השטן ואשת האיכר", "הלוך הלכה החבריא" ועוד).
תקליט הסולו הראשון של אופיר, "צריך לחזור", יצא בשנת 1990 והוקדש כולו לשירים של המשורר נתן יונתן, שהולחנו במיוחד לתקליט על ידי מיטב המלחינים: חנן יובל, יצחק קלפטר, שם טוב לוי, שלמה יידוב, רם גורן וחיים לוי, שגם הפיק מוזיקלית את התקליט. שני השירים מהאלבום בהלחנת רמי גורן, הפכו לקלאסיקה: "צלילי קסטה רחוקים" ("פלורידה") ושיר הנושא "צריך לחזור".
לאורך שנות התשעים הקליטה מחדש שירי ארץ ישראל רבים במסגרת הפקות שונות כגון: "שיר ארץ" – קלטת וידאו בה מושמעים השירים על רקע צילומי נופי הארץ; "3000 לירושלים" – אלבום כולו משירים על ירושלים לרגל חגיגות 3000 שנים לעיר; "למולדתי" – אלבום אוסף משולש ממיטב הזמר העברי מתקופת טרום המדינה, פרויקט בעל ערך רב לשימור שירי התקופה. אלבום זה יצא לזכר רס"ן , שנפל ב-1977, ובנו, סגן , שנפל בלבנון 20 שנים אחריו, ב-1997.
אופיר הפיקה גם באופן עצמאי פרויקטים שונים, שהבולטים בהם:
אופיר היא אם לבת - נגה, שנולדה מנישואיה לאמנון ברנזון.
הכלאה באתר
נעדרים
נעדרים (באנגלית: 1-800-Missing) היא סדרת טלוויזיה קנדית ששודרה בארצות הברית.
פרטי עלילה.
גיבורת הסדרה היא ג'ס (ג'סיקה) מסטריאני (קתרינה סקורסון), אישה בשנות העשרים שלה, שמקבלת יכולות על-חושיות עקב פגיעת ברק. היא מועסקת על ידי יחידה של הבולשת מפני שיש לה חזיונות שבהם רמזים למציאת אנשים נעדרים.
איחוד משפחות
איחוד משפחות הוא הגירה הנעשית על ידי בני משפחה על מנת להתאחד עם בני משפחה אחרים שכבר נמצאים בארץ היעד. מדינות רבות בעולם מתירות הגירה באמצעות איחוד משפחות בתנאים שונים, תוך ניסיון לשמור מצד אחד על הזכות הבסיסית של האדם הגר אצלן לגור עם משפחתו או בן זוגו, ומצד שני, על זכות המדינה להגביל הגירה אליה.
פיצולן של המשפחות המבקשות איחוד יכול לנבוע מהגירה של חלק מבני המשפחה, או משינויי גבול. במצבים היסטוריים, שבהם מוקמות מדינות חדשות או משתנה הגבול בין מדינות קיימות, קורה שהגבולות החדשים חוצים משפחות רבות מאוד ומפרידים בין אחים, בין הורים לילדיהם ובין בני זוג. הבעיה ההומניטרית מחמירה כאשר הגבולות החדשים אינם גבולות של שלום. כך קרה כאשר נחלקה גרמניה לגרמניה המזרחית והמערבית, וכאשר נחלקה קוריאה לקוריאה הדרומית והצפונית.
איחוד משפחות בישראל.
איחוד משפחות יהודים.
כל יהודי שרוצה לעלות לישראל ולהתאחד עם משפחתו זכאי לעשות זאת ללא צורך בבקשה מיוחדת או נוהל בירוקרטי מיוחד, זאת בהתאם לחוק השבות, המאפשר לכל יהודי לעלות לישראל.
איחוד משפחות של בני דתות אחרות.
איחוד משפחות של אלו שאינם יהודים על פי הגדרתם בחוק השבות מתבצע רק אחרי קבלת אישור מתאים.
אין למשל איחוד משפחות אוטומטי לילדיהם מנישואים קודמים של בני זוג לא יהודים שנישאו ליהודים, גם אם בני זוג אלו קיבלו אזרחות ישראלית.
מתבצע איחוד משפחות, או בשמו המקוצר אחמ"ש, עם אזרחי שאר מדינות העולם. מדי שנה מגיעים לארץ אלפי מהגרים במסגרת איחוד משפחות, רובם מחבר המדינות וממזרח אירופה. תהליך זה מתבצע מול משרד הפנים, אך מעורבים בו גם עוד גופים ממשלתיים האמונים על בדיקת אמיתות הקשר המשפחתי, על מנת למנוע הגירה וכניסה לארץ שלא לצורך, על ידי אנשים שאין להם זכאות לכך על פי חוק השבות.
איחוד משפחות פלאשמורה.
פלאשמוּרה הם אלו מביתא ישראל אשר המירו את דתם לנצרות בלחץ המיסיון במרוצות המאה ה-19 וה-20 תחת הגדרה זו נמנים יהודים שלא הקפידו על קיום ההלכה היהודית, כמו גם יהודים שהמירו דתם לנצרות, מרצון או מאונס.
אחרי שנים רבות בהן איחוד משפחות של בני הפלאשמורה הותר במשורה ובצמצום, (יש בהם הממתינים לאישור כבר מאז מבצע שלמה), החליטה ממשלת ישראל בנובמבר 2010 על העלאתם בקצב של עד מאתיים עולים בחודש למשך 3-4 שנים. כדי להיכנס ארצה נדרש כל מועמד לעמוד בכל התנאים הבאים:
איחוד משפחות ערביות.
תהליך איחוד משפחות מתנהל בישראל באמצעות משרד הפנים. בקשות מוגשות למשרד הפנים על ידי ערביי ישראל עבור בני משפחתם הפלסטינים המתגוררים בשטחי איו"ש, חבל עזה או בחו"ל. הבקשות הן לרוב עבור קרובי משפחה מאזור יהודה ושומרון או מרצועת עזה בבקשה להיתרי כניסה לישראל או בבקשה לתושבות ארעית הקרויה על ידי משרד הפנים א'5. תהליך זה אורך לרוב שנים רבות ולאחר סירוב מתמשך בוחרים המבקשים לפנות לבית המשפט המחוזי בירושלים בעתירה מנהלית.
משפחות הופרדו לרוב על ידי המלחמות השונות, ורוב הבקשות המוגשות לאיחוד משפחות בישראל בין פלסטינים וערבים אזרחי ישראל הם תוצאה של נישואין.
עקב המצב הביטחוני, חוקי ההגירה הם קשים ביותר והאפשרות לאיחוד משפחות, בייחוד של אזרחים ישראלים המתחתנים עם פלסטינים (ולא רק מאזורי יהודה, שומרון וחבל עזה) הוגבלו ביותר. בתחילת שנת 2018 פורסם כי בני הדור השני לאיחוד משפחות מהווים כ־15% מהמעורבים בטרור מקרב ערביי ישראל (פי שלושה יותר מחלקם היחסי באוכלוסייה). ארבע שנים לאחר מכן פורסם כי כ-40% מעצורי מהומות הנטיעות בנגב הם צאצאים למשפחות שאוחדו.
בדברי ההסבר להצעת חוק האזרחות והכניסה לישראל נאמר:
נגד החוק הוגשו שתי עתירות לבג"ץ על ידי חברת הכנסת זהבה גלאון והאגודה לזכויות האזרח ועדאלה, אך שתיהן נדחו ברוב של 6 שופטים נגד 5.
ביולי 2021 פג תוקפה של הוראת השעה החוק לאחר שבהצבעה בכנסת, סיעות האופוזיציה מימין (הליכוד, מפלגת הציונות הדתית, ש"ס ויהדות התורה) שיתפו פעולה עם הרשימה המשותפת והח"כ הפורש מימינה עמיחי שיקלי, והצליחו למנוע את אישור הארכת הוראת השעה לשנה נוספת.
ב 10.3.22 הכנסת העבירה הוראת השעה ל12 חודשים לאחר שסיעות מהקואלציה והאופוזיציה הגיעו להסכמות לגבי הנוסח, שהוא מעט שונה מהנוסח שפג תוקפו.
רומפלנאכט
רומפלנאכט (בגרמנית וביידיש: Rumpelnacht; בתרגום חופשי: ליל הבלאגן או ליל ההעברה) הוא כינוי בפי חלק מיהודי אשכנז לליל כ"ב בניסן – מוצאי שביעי של פסח בארץ ישראל (או ליל כ"ג בניסן – מוצאי אחרון של פסח בחוץ לארץ). פירוש הביטוי בגרמנית הוא "ליל ההעברה", והוא מתייחס לאריזת כלי הפסח ואחסונם, ובמקביל - החזרת כלי החמץ הביתה לשימוש.
הכינוי "רומפלנאכט" שפירושו "ליל הבלאגן" מבטא את סיום חג הפסח בניגוד ל"ליל הסדר" שהוא תחילת חג הפסח.
לילה זה זכה לכינוי מיוחד משום שהוא מאופיין בדחיפות ובזריזות מיוחדת. ברוב המשפחות עובדים אל תוך הלילה ואפילו אחר חצות כדי לאפסן את כלי הפסח בטרם יכניסו לביתם דברי חמץ. משום כך גם במוצאי החג אינם אוכלים חמץ אלא אם כן הם יוצאים לאכול מחוץ לביתם. בגרמניה סיום ה'רומפל' היה מצוין בשתיית בירה.
אינדיאנפוליס (CA-35)
אינדיאנפוליס (CA-35) הייתה סיירת כבדה מסדרת פורטלנד ששירתה בצי האמריקני במלחמת העולם השנייה והייתה אוניית הדגל של אדמירל ריימונד ספרואנס, מפקד הצי החמישי באוקיינוס השקט. בפברואר 1945 היא סייעה בקרב איוו ג'ימה, במרץ היא השתתפה בקרב על אוקינווה. ב-30 ביולי 1945 היא טובעה בידי צוללת יפנית, ומעל 850 מלוחמיה טבעו או נהרגו בים.
ב-19 באוגוסט 2017 נמצאו שרידיה על ידי צוות חיפוש שמומן בידי פול אלן, על קרקעית ים הפיליפינים בעומק של כ-5,500 מטר.
משימה חשאית.
במשימתה האחרונה היא שימשה להעברת חלקים מהפצצה הגרעינית "ילד קטן" לאי טיניאן באוקיינוס השקט. הסיירת הגיעה לאי ב-26 ביולי 1945, וארבעה ימים מאוחר יותר, בדרכה חזרה, ב-30 ביולי בשעה 00:14, היא טובעה בים הפיליפינים בידי צוללת יפנית. במשך שלושה ימים לא הבחין פיקוד הצי בחסרונה של הסיירת, עד שבשעות הבוקר של היום הרביעי לאחר הטביעה חלף מטוס אמריקני באזור והבחין בניצולים. תוך כמה שעות הגיע למקום מטוס-ימי, שהצניח לניצולים מזון וסירות הצלה. הטייס, אדריאן מארקס, הבחין בכרישים ארוכי-גף הסובבים את האנשים, ותוך הפרת הפקודות שניתנו לו נחת על המים כדי להבהיל את הכרישים ולסייע לניצולים. מתוך 1,199 האנשים ששהו על סיפונה, כ-300 נהרגו בהתקפה עצמה והיסטוריונים אינם יודעים לומר בוודאות כמה מלחים נטרפו למוות וכמה מתו בשריפה או שטבעו, כשההערכות על מספר ההרוגים במתקפת הכרישים נעות בין 50 ל-150. רק 317 מלחים ניצלו.
הצי הטיל את האחריות לאסון על מפקד הספינה, צ'ארלס בטלר מקווי השלישי, והוא הועמד למשפט בפני בית דין צבאי על אי מילוי הוראה. אף על פי שמאות ספינות אמריקניות טובעו במלחמת העולם השנייה, מקוויי היה המפקד היחיד שנשפט על אובדן ספינה. הוא לא הודח מהצי, אך התקרית העיבה על חייו ובמשך שנים הוא קיבל מכתבי נאצה לביתו. ב-1968 הוא התאבד בגיל 70. אחרוני השורדים יצאו למערכה כדי לטהר את שמו, וב-2001 זכה מקווי לחנינה מהקונגרס.
בתרבות הפופולרית.
בסרט "מלתעות", שיצא בשנת 1975, מספר המלח קווינט שהוא ניצול הסיירת, ומתאר את סיפור טביעתה ומתקפת הכרישים מנקודת מבטו.