פיליפ היה בנם של פיליפ השלישי, מלך צרפת ושל איזבלה מאראגון. הוא נולד בשנת 1268 כבן שני להוריו. אמו מתה כשהיה בן שלוש. אביו התחתן בשנית בשנת 1274 עם מארי מברבנט. בשנת 1276 מת לואי, אחיו הבכור של פיליפ, והוא עצמו הפך ליורש העצר. הסיפורים על כך שאמם החורגת היא זו שרצחה את לואי, כדי שצאצאיה הם שיזכו במלכות, הם, ככל הנראה, לא נכונים, אך נראה שבני התקופה אכן האמינו שעשתה זאת. יחסו של פיליפ הרביעי לאמו החורגת היה מינימלי, על אף שהיא חייתה עוד שנים רבות לאחר מות בעלה, פיליפ השלישי, היא לא זכתה ליחס מיוחד מבנה החורג כשהיה מלך. פיליפ השלישי העניק לבנו חינוך הראוי ליורש העצר, הוא שכנע את אייגידיוס רומאנוס להיות המורה של בנו, אך מאחר שהיה אדם עסוק, הוא לימד את פיליפ הרביעי מעט. משימת ההוראה עברה, ברובה, לנזיר צעיר בשם גיום ד'ארקווי, הלימוד אצל האחרון היה ארוך ועקבי, והוא נשאר מקורב לפיליפ הרביעי עד מותו של המלך.
נישואים.
באוגוסט 1284 התחתן פיליפ הרביעי עם ז'אן הראשונה, יורשת ממלכת נווארה. באמצעות נישואין אלה הפכו ממלכת נווארה וחבל הארץ שמפאן-ארדן לנחלותיו של מלך צרפת. ז'אן הייתה אישה טובה לפיליפ, הוא אהב אותה והיה מסור אליה. לאחר מותה בשנת 1305, הוא בחר שלא להינשא שנית, למרות היתרונות הכלכליים והפוליטיים שהיה יכול להרוויח מכך. ז'אן ילדה לבעלה שבעה ילדים ששלושה מהם הפכו למלכי צרפת, אך מתו ב-14 השנים שבאו לאחר מותו של אביהם בשנת 1314.
שלטונו.
ביסוס הריבונות שלו.
בשנת מלכותו האחרונה ניסה פיליפ השלישי לכבוש את ממלכת אראגון. הוא כשל במלחמה זו, ובשל ניתוק קווי האספקה שלו החל בנסיגה חזרה לממלכתו, במהלכה נעשה חולה. פיליפ השלישי הצליח להגיע חי לצרפת, אך מת ב-5 באוקטובר 1285 בעיר פרפיניאן שבדרום צרפת. בנו פיליפ ירש את כתרו בשם פיליפ הרביעי. פעולתו הראשונה של פיליפ הרביעי כמלך, הייתה לבסס את סמכותו וממלכתו. הוא זנח את הפעולות שאביו החל בהן מחוץ לתחומי הממלכה, כמו גם את העזרה לנסיכים הצרפתיים בספרד ובאיטליה.
מלחמות.
אדוארד הראשון מלך אנגליה היה וסאל של מלך צרפת כדוכס אקוויטניה, אך בשל חילוקי דעות ביניהם שררה בין המדינות מלחמה בין השנים 1294–1297. בשנת 1294 ניסה לכבוש מידי האנגלים את אזור גסקוניה שבדרום מערב צרפת, אך ללא הצלחה. בשנת 1302 שלח 2,500 אבירים ו-4,000 חיילי רגלים לפלנדריה שבצפון צרפת על מנת לדכא את המרד שפרץ שם. ב-11 ביולי של אותה שנה נחל צבא האבירים של צרפת מפלה ניצחת מידי הפלמים בקרב דורבנות הזהב שנערך ליד העיר קורטרייק (כיום בבלגיה). לאחר קרב מונס-אן-פוול, שנערך ב-18 באוגוסט 1304, נחתם ב-23 ביוני 1305, הסכם אתיס-סור-אורז', לפיו זכו הפלמים באוטונומיה תמורת תשלום פיצויים גבוהים לפיליפ הרביעי, ותמורת הערים ליל, בתון ודואה, שעברו לשליטת צרפת.
הצורך בהכנסה.
בשל ההוצאות הרבות, שגרמו המלחמות התכופות ובזבזנות פקידות המדינה, נוצר גירעון משמעותי באוצר המדינה. גיוס הכסף לכיסוי הגירעון נעשה, בין השאר, על ידי לקיחת הלוואות מערי צרפת, גירוש היהודים והחרמת רכושם, החרמת רכוש ומיסוי של בנקאים וסוחרים עשירים, הטלת מיסים על הכנסייה ופיחות המטבע.
קשריו עם הכנסייה הקתולית.
בניגוד לאביו, לא נשען פיליפ הרביעי על הנהגת הכנסייה, וקיבל את עצותיו של האפיפיור בנושאים פוליטיים רק לעיתים רחוקות. המיסים שהטיל פיליפ על הכנסייה עוררו עליו את האפיפיור בוניפקיוס השמיני, שניסה למנוע ממלך צרפת להטיל מיסים על הכנסייה ואף תבע אותו לדין. בעקבות דברי האפיפיור, כינס פיליפ את אספת המעמדות, שפט את האפיפיור שלא בפניו ואף שלח שליחים לאיטליה על מנת לאסור אותו. האפיפיור הצליח להימלט מכלאו, אך נפטר זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1304 מת גם יורשו של בוניפקיוס השמיני, בנדיקטוס האחד עשר, ותחת השפעתו של פיליפ, נבחר לאפיפיור ברטראנד דה גו, הארכיבישוף של בורדו, תחת השם קלמנס החמישי. קלמנס העביר את מושב האפיפיור מרומא לאביניון שבפרובאנס, שם נשאר הכס הקדוש עד 1379, במה שתואר לאחר מכן כאפיפיורות אביניון.
דיכוי מסדר הטמפלרים.
בשנים שלאחר מסעי הצלב הפך מסדר הטמפלרים, שנועד בראשית דרכו להיות זרועה של הכנסייה בהגנה על ארץ ישראל, למסדר אבירות היושב בפריז. המסדר עסק, בין השאר, בהלוואה בריבית וצבר עושר רב.
פיליפ, שחב לטמפלרים כסף רב, החליט לחסל את מסדר ולהשתלט על נכסיו. ב-13 באוקטובר 1307 נאסרו ראשי מסדר הטמפלרים והואשמו, בין השאר, במעשי כישוף, מעשי סדום, כפירה וביזוי סמלי הנצרות. פיליפ השפיע על האפיפיור קלמנס החמישי להסיר מהמסדר את חסות הכנסייה ולבטלו.
המסדר פורק באופן רשמי בשנת 1312, רבים מאביריו הועלו למוקד ונכסיו הופקעו.
גירוש היהודים.
מסיבות דומות, גירש פיליפ בשנת 1306 את היהודים מצרפת ושדד את ממונם לטובת קופת האוצר. על אף שניתן היה לחשוב כי גירוש היהודים יעשה כאקט דתי, הן לשם חיזוק מעמדו הדתי של המלך והן בשל הלכי הרוח האנטי יהודיים בקרב ההמונים, נראה כי במקרה הזה לכל הדעות היה כאן אך ורק עניין כלכלי. היהודים הורשו לשוב לצרפת רק לאחר מותו, בימי שלטונו של בנו, לואי העשירי, אך גם כאן חזרתם הייתה בתנאים מגבילים.
מותו.
פיליפ הרביעי מת ב-29 בנובמבר 1314, ובנו לואי העשירי, מלך צרפת עלה לשלטון במקומו.
סטיבן וילסון
סטיבן ג'ון וילסון (באנגלית: Steven John Wilson, נולד ב־3 בנובמבר 1967 בעיר המל המפסטייד שבבריטניה) הוא מוזיקאי, זמר, כותב שירים ומפיק מוזיקלי אנגלי. ידוע בעיקר כמקים, סולן, גיטריסט וכותב השירים של להקת הרוק המתקדם פורקיופיין טרי. לאחר פירוק הלהקה המשיך בקריירת סולו. במקביל, חבר בלהקות נואו מאן ובלאקפילד בשיתוף עם הזמר הישראלי אביב גפן, וכן לוקח חלק בהרכב Storm Corrosion יחד עם סולן להקת אופת', מיקאל אוקרפלט.
ביוגרפיה.
וילסון ידוע בכישורי ההפקה והמיקס שלו ובסאונד הייחודי שלו. בנוסף לעבודה על יצירותיו, כישרונו בא לידי ביטוי גם בהפקת האלבומים Heritage, Blackwater Park, Deliverance ו-Damnation של להקת המטאל המתקדם השוודית אופת'. וילסון הפיק גם את האלבום הרביעי של להקת המטאל הישראלית אורפנד לנד ואלבומים של להקות רבות אחרות, בעיקר להקות רוק מתקדם.
בשנת 2009 הוציא ביחד עם רוברט פריפ גרסאות מחודשות עם סאונד משופר לאלבומים נבחרים של קינג קרימזון.
לאחר שסיים את דרכו בלהקת פורקיופיין טרי, החל בקריירת סולו. ב-2008 יצא אלבום הסולו הראשון שלו, Insurgentes. ב-2011 יצא אלבום הסולו השני של וילסון "Grace for Drowning". ב-2013 יצא אלבום הסולו השלישי של וילסון "The Raven That Refused To Sing" שהופק על ידי אלן פרסונס. ב-2015 יצא אלבום הסולו הרביעי של וילסון "Hand. Cannot. Erase." ובו מתארחת הזמרת הישראלית נינט טייב. כמו כן, טייב הצטרפה לסיבוב ההופעות של וילסון ב-2016.
וילסון כבר הופיע בעבר כמה פעמים בישראל ובחודש פברואר 2019 הופיע בהיכל התרבות בת"א במסגרת סיבוב ההופעות לקידום אלבומו החמישי "To the Bone".
חיים אישיים.
וילסון מעדיף לשמור על פרופיל ציבורי נמוך, אך משתף תמונות של חייו באינסטגרם. הוא שיתף את החדשות שהוא התחתן עם חברתו הישראלית רותם בספטמבר 2019, ולאחר מכן שיתף את תמונת החתונה. לאשתו יש שתי בנות מנישואיה הקודמים. משפחתו גם הקימה חשבון אינסטגרם לכלבם בואי ווילסון, על שם דייוויד בואי.
בראיון לג'רוזלם פוסט מ-2016 הביע את הערצתו לישראל וביקר מוזיקאים כרוג'ר ווטרס התומכים בBDS.
וילסון הוא צמחוני ואתאיסט, ומבקר חריף של הדת המאורגנת אך נמנע מהטפה כאמן.
הוא אינו מעשן ואינו צורך סמים.
סטיבן ווילסון
ונוס מוילנדורף
פיגמליון (מחזה)
פיגמליון (באנגלית: Pygmalion) הוא מחזה פרי עטו של ג'ורג' ברנרד שו, שנכתב בשנים 1912–1913 והוצג לראשונה בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון ב-11 באפריל 1914.
המחזה נכתב בהשראת הסיפור המיתולוגי אודות הפסל פיגמליון, המופיע בספר העשירי של האפוס "מטמורפוזות" מאת אובידיוס. גיבורו הוא פרופ' הנרי היגינס, איש מדע וחוקר שפרסם ספר ובו שיטה בלשנית חדשנית שהמציא, על סמך הידע שלו כמומחה לפונטיקה (תורת ההיגוי). היגינס מתערב עם חברו, גם הוא בלשן נודע המתמחה בסנסקריט, קולונל פיקרינג, שיצליח להפוך את אלייזה דוליטל , מוכרת פרחים בת דלת העם ובעלת חיתוך דיבור המוני, ל"ליידי" - גברת בעלת הגייה נכונה וגינונים חברתיים מושלמים.
לא קלה היא דרכו, ועמוסת חתחתים, אך גם מבדחת לפרקים, למשל כאשר אלייזה מהממת את הקהל כשהיא משחררת קללה עסיסית, במהלך התכנסות חברתית אלגנטית. נוצר אפקט קומי כתוצאה מכך שאלייזה לומדת לדבר בביטחון וברהיטות, אך איננה מבינה את כללי השיחה הנאותה, ועוד פחות את הקודים החברתיים של אנשי מרום המעלה, אשר על פיהם נוצרת אינטראקציה בין-אישית בסיטואציות חברתיות.