בתחילת שנות השישים החליטה הממשלה על מבצע שיקום האזור שמול חומות העיר העתיקה: כמו משכנות שאננים, ימין משה, אזור תחנת הרכבת ירושלים והחורבה בה שוכן היום החאן הירושלמי. לצורך כך נוסדה החברה לפיתוח מזרח ירושלים בשנת 1966. עם תחילת פעילותה פנתה לכמה אנשי רוח, אקדמאים ואמנים כדי לסייע להם לעבור לגור בבתי השכונה, במטרה לפנות את תושבי השכונה ולשנות את צביונה. בשנה שלפני מלחמת ששת הימים, עת הייתה השכונה שכונת ספר, התפנו תושביה בדרך כלל מרצון, ובתמורה קיבלו פיצויים שעל פי מחקר שנעשה על ידי בית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית, לא הספיקו כמעט בשום מקרה לרכישה דירה חדשה. תושבים אלו, ברובם מעוטי אמצעים שהתגוררו בימין משה בדמי מפתח, נאלצו לקחת הלוואות למימון רכישת דירתם החלופית ולשקוע בחובות. לאחר המלחמה, משהפכה השכונה לאזור מרכזי ומבוקש, ולאחר הניסיון המר של חבריהם, הם התנגדו לפינויים.בשנת 1968 הודיע שר האוצר פנחס ספיר על הפקעתה של הקרקע לצורכי ציבור לפי פקודת הקרקעות (רכישה לצורכי ציבור) 1943, והרשה לחברה לפיתוח מזרח ירושלים להשתמש בכל הסמכויות הנתונות לו לפי הפקודה. תושבי ימין משה עתרו לבג"ץ נגד ההפקעה בטענה כי אין שר האוצר רשאי להשתמש בפקודת הקרקעות הפוגענית, בשעה שישנו חוק בינוי-פינוי שמטרתו זהה, ופגיעתו בתושבים פחותה. עתירה זו נדחתה על ידי ביהמ"ש בנימוק ששני החוקים עומדים זה לצד זה ותכליותיהם שונות ושר האוצר רשאי להפעיל את החוק המתאים לדעתו. חרף התנגדות התושבים, ומחאתם בכל הנוגע ללחץ שהפעילו פקידי החברה, התושבים התפנו. תושבים רבים התמרמרו על חוסר הצדק שנעשה להם במהלך הפינוי מימין משה. התמרמרות זו הייתה אחת הסיבות לפעולות המחאה של הפנתרים השחורים, שכן שינוי פני האוכלוסייה נשא אופי עדתי - תושבי השכונה שנאלצו להתפנות היו מזרחים, בעוד אלה שבאו במקומם היו בעיקר אשכנזים.
ימין משה כיום.
לאחר פינויים של תושביה המקוריים, שינתה ימין משה את פניה לבלי הכר. דיירים חדשים התיישבו בבתים, רובם אמנים, סופרים, ציירים ואנשים אמידים. השכונה הפכה לשכונת מגורים יוקרתית, עם בתים המאוכלסים באופן חלקי ברוב ימות השנה. בשכונה התמקמו גלריות ציירים רבות, והוקם בה מרכז למוזיקה ובית הארחה. טחנת הרוח המקורית, שעדיין עומדת בכניסה לשכונה, הפכה למוזיאון ובסמוך לה נבנתה מרפסת תצפית שממנה נשקף נוף מרהיב של חומות העיר העתיקה. סמוך לטחנת הרוח, מאחורי זכוכית, ניצבת המרכבה של מונטיפיורי, כשבמרכז סמל המשפחה והמילה "ירושלים". המרכבה המקורית הובאה לירושלים אחרי מותו של השר מונטיפיורי בידי בוריס שץ, אולם בשנת 1986 הוצתה המרכבה ונשרפה כליל. המרכבה שנמצאת כיום היא שיחזור של המרכבה המקורית. החברה לפיתוח מזרח ירושלים עדיין אחראית לתחזוקת השכונה ותושביה משלמים לה דמי אחזקה בנוסף לארנונה.
זאב שפר
זאב שֶׁפֶר (פינשטיין) (21 באפריל 1891 – 10 באפריל 1964, כ"ח בניסן ה'תשכ"ד) היה חבר הכנסת מטעם מפא"י וסגן יושב ראש הכנסת בכנסת השנייה.
ביוגרפיה.
זאב פיינשטיין נולד ב-21 באפריל 1891 בעיר אוּמַן שבדרום-מערב האימפריה הרוסית, בתחום המושב היהודי (כיום אוקראינה). עלה לארץ ישראל בשנת 1913, הצטרף ל"צעירי ציון" והיה פעיל ב"פועל העברי".
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי, ואחר כך הצטרף לקיבוץ איילת השחר והיה חבר בו עד מותו. כתב את "50 לאיילת השחר", אך לא הספיק לסיימו, והקיבוץ סיים את כתיבת הספר.
שפר השתתף בוועידת היסוד של ההסתדרות ב-1921, והיה מזכיר מועצת פועלי יפו-תל אביב וחבר מועצת עיריית תל אביב בשנת 1929. יצא בשליחות לפולין בענייני "החלוץ” ועלייה ב' בין השנים 1933–1939, וב-1939 התנדב לצבא הבריטי, ושירת בו עד 1945. ב-1946 התמנה לממלא מקום ראש המפקדה הארצית של "ההגנה".
ב-1951 נבחר שפר לכנסת השנייה מטעם סיעת מפא"י, וכיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
זאב שפר נפטר בצפת בכ"ח בניסן ה'תשכ"ד לאחר התקף לב .הובא למנוחות בקיבוצו איילת השחר .
גביע אפריקה לאומות 2006
גביע אפריקה לאומות 2006 היה הטורניר ה-25 של גביע אפריקה לאומות. הטורניר נערך במצרים מה-20 בינואר עד ה-10 בפברואר בחסות קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. התחרות הפגישה 16 נבחרות כדורגל מאפריקה ובטורניר זכתה המארחת מצרים לאחר ניצחון בגמר על נבחרת חוף השנהב בבעיטות הכרעה 4–2 לאחר תיקו 0 בסיום 120 דקות.
הזכייה של מצרים הייתה החמישית שלה.
אצטדיונים.
להלן האצטדיונים שאירחו את המשחקים:
טבלת מלכי השערים.
5 שערים
4 שערים
3 שערים
2 שערים
האנקו
האנקו (בפינית: Hanko; בשוודית Hangö, מבוטא "הָנְיֶה"; ברוסית Гангут, "גנגוט") היא עיר נמל קטנה השוכנת לחוף ים הארכיפלג שבים הבלטי, בקצה הדרומי של פינלנד, כ-160 קילומטרים מהבירה הלסינקי. נכון לשנת 2016, בעיר 8,835 תושבים, כאשר קרוב למחצית מהם (44.3 אחוזים) משתייכים למיעוט הקרוי פינים-שוודיים, היינו אזרחי פינלנד הדוברים שוודית כשפת אם.
גאוגרפיה.
חצי האי האנקו, אשר העיר תופסת חלק ניכר משטחו, הוא מן האזורים הדרומיים ביותר בפינלנד. פני השטח והקרקע בעיר וסביבתה חולים ומעוצבים כמוֹרֶנָה (סוג תצורת נוף הנוצר כתוצאה מסחיפת אדמה), והצמחייה באזור מורכבת, כבאזורים סמוכים, בעיקר מעצי אורן ושיחים נמוכים.
העיר מוכרת גם בארכיפלג (קבוצת איים) הרבים, הזעירים והיפים שבאזורה. לעיר רצועת חוף ארוכה, כ-130 קילומטרים, מהם כ-30 קילומטר של חופים חוליים. קו הרקיע של האנקו נשלט על ידי הכנסייה ומגדל המים אשר בעיר; הם שופצו ולמעשה נבנו מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה, שמהלכה כוחות הצבא האדום החריבו אותם.
כבשאר ארצות סקנדינביה ובשאר חלקי פינלנד, האקלים בעיר קריר; קר מאוד בחורף וקריר עד חמים בעת חודשי הקיץ.
מספר מעבורות פועלות בין האנקו לבין העיר רוסטוק (Rostock) שבגרמניה.
היסטוריה.
יישוב באזור שבו ממוקמת האנקו כיום היו ידוע למלחים וליורדי הים כבר מן המאה ה-15.
האזור בו ממוקמת העיר הוא מבודד ומרוחק, ועל כן גם האוכלוסייה לא הייתה משכילה מאוד ולא ניהלה מסחר עם חלקי פינלנד האחרים. למרות זאת, פטרוגליפים וכתבים מן הזמנים ההם המעידים על מקום יישוב נמצאו באחד מהאיים הקרובים לעיר - האואנסואולי (Hauensuoli, בשוודית Gäddtarmen).
במהלך ההיסטוריה אירעו בעיר ובסביבתה מלחמות וקרבות רבים. הקרב על גנוט, קרב ימי שבו לחמו זה כנגד זה ציי שוודיה ורוסיה, התרחש בשנת 1714 מעט צפונית למיקום העיר כיום.
מפעל הביצור והחומה על חצי האי האנקו ועל העיר שבו החל כבר בסוף המאה ה-18, אז כוחות שוודים בנו שלוש מערכות ביצורים נפרדות על ארכיפלגים בקרבת העיר. מאוחר יותר, הופצצו הביצורים ונהרסו על ידי הצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת קרים.
העיר המודרנית עצמה קמה בשנת 1874, מעט לאחר שמסילת הרכבת אשר עוברת באזור נחנכה - בשנת 1872. יוזם בניית העיר היה צאר רוסיה אלכסנדר השני. העיר, בזכות הנמל שלה, היוותה נקודת מוצא טובה למהגרים שעזבו את פינלנד לשם פתיחת "חיים חדשים" בצפון אמריקה במשך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בעיר פסל המנציח את הגירה זו.
בשנים האחרונות של המאה ה-19, כאשר פינלנד הייתה עדיין דוכסות בשליטתה של רוסיה, האנקו הייתה מקום נופש, מעיינות מרפא ומרגוע בשביל האצולה הרוסית. כמה מתוך מבני התענוגות של אותה התקופה נשארו על תילם גם כיום; לדוגמה הקזינו של האנקו, שבתחילה היה אתר ספא ומעיינות מרפא ולאחר מכן קזינו, וכיום פועלת בשטחו מסעדה.
בעקבות שביתת הנשק במלחמת החורף, שנחתמה ב-6 במרץ 1940, חצי האי האנקו והעיר הושכרו למשך שלושים שנים לברית המועצות אשר בנתה בה בסיס צבאי. לבסוף, בהסכם שנחתם בין פינלנד לברית המועצות ב-19 בספטמבר 1944, הוחזר אזור הבסיס והעיר האנקו רשמית חזרה לפינלנד, וכיום יש בה מוזיאון העוסק, בין השאר, במלחמה.
תיירות ואתרים.
בעיר פסטיבל תיאטרון שנערך אחת לשנה בקיץ, כמו גם שבוע מסורתי מדי שנה המוקדש לטניס וגם אירוע הפלגה בחופי העיר, שהוא מן האירועים המשמעותיים בהאנקו ומהווה, מלבד ההפלגה העצמה, אירוע חברתי שבו נפגשים רבים.
המצביא קארל גוסטף אמיל מנרהיים הקים בעיר בית קפה שכונה "בית ארבעת הרוחות", והוא עודנו פופולרי באזור, בקרב תיירים ומקומיים כאחד.
בדרום העיר מגדלור, הידוע בכינויו "המגדלור של האנקו", שהוא המגדלור הגבוה ביותר בכל ארצות סקנדינביה - גובהו 52 מטרים. המגדלור נבנה בשנת 1906 וכיום הוא משמש כמוזיאון.
חופים חולים רבים הנוחים לרחצה, כמו גם היותה עיר נמל, מושכים אל האנקו תיירים רבים, בעיקר במשך חודשי הקיץ החמימים יחסית.
הנקו
דיבייטינג
גדרות טובות
גדרות טובות עושות שכנים טובים
יהוכל
יוכל
יהוכל בן שלמיה
יוכל בן שלמיהו
הנדבן הידוע
יהוכל בן שלמיהו בן שבי
מילון בן-יהודה
מילון הלשון העברית הישנה והחדשה, הידוע יותר בכינויו מילון בן־יהודה, הוא מילון עברי היסטורי חשוב של השפה העברית. כרכיו הראשונים, שיצאו לאור החל ב-1908, נערכו בידי אליעזר בן-יהודה, כחלק מפעילותו להחייאת הדיבור העברי בארץ ישראל. לאחר מותו של בן־יהודה הושלם המילון בידי משה בר-נסים וחוקרי העברית משה צבי סגל ונפתלי הרץ טור-סיני, והכרך האחרון שלו יצא לאור ב-1959. אף על פי שהקביעות המדעיות שלו מתקבלות בהסתייגות מסוימת במחקר האקדמי, הוא נחשב כלי עזר חשוב למחקר היסטורי של העברית, בעיקר בזכות המאגר הרחב של מובאות וציטוטים מכל רובדי הלשון העברית המצורפים לכל ערך בו.
לידתו של המילון.