סחר החוץ של הממלכה התנהל בעיקר עם אירופה המערבית. הייצוא התבסס בעיקר על תוצרת מקומית שיוצאה לאירופה ומקניית סחורות מסוחרים ערבים והעברתם הלאה לאירופה (בעיקר תבלינים). הייצור המקומי שנועד ליצוא כלל בעיקר: טקסטיל, זכוכית, חומרי צבע וסוכר. בנוסף לכך, הייתה הממלכה שוק חשוב ליבוא מאירופה.
הטקסטיל היה ענף הייצור שנועד ליצוא החשוב ביותר בארץ ישראל. מרכזי יצור הטקסטיל הם רוזנות טריפולי ונסיכות אנטיוכיה. גם צור הייתה מרכז חשוב לייצור משי. הצבע היה ענף רווחי, אך רק מעט מרכזים תעשייתיים התרכזו בייצורו. כלי הזכוכית נוצרו בעיקר בצור. קנה הסוכר נהנה כמעט ממעמד מונופולין ביצוא כי לא היו לאירופה מקורות טובים אחרים למוצר זה.
הסוחרים האיטלקים ובמידה פחותה מזה הפרובנסלים היו אחראים על מרב סחר החוץ של הממלכה. קומונות איטלקיות זכו לרבעים פטורים ממסים כתשלום על עזרתן בכיבוש ערי החוף בעזרת כוחות הצי שלהן. פטור ממס והביטחון שסיפקה השליטה הנוצרית על ערי הנמל גרמה לניתוב הסחר האיטלקי לממלכת ירושלים ולא לארצות אחרות.
סחר פנים.
לכל עיר צלבנית היה מרכז מסחרי משלה ובערים גדולות אפילו מספר מרכזים. המרכז היה בדרך כלל מורכב מדוכנים בכיכר קטנה מוקפת בניינים או חנויות בקומות הקרקע של בתי מגורים או מחסנים. בדומה לאירופה, כל שוק התמחה במוצר ספציפי. כך היו נפוצים שוקי דגים, שווקים לתוצרת חקלאית וכדומה. רוב סחר הפנים התמקד בשיווק מוצרי מזון ותוצרת תעשייתית שלא ניתן היה לייצרם באחוזה.
ועדת העבודה הרווחה והבריאות
תשמ&quot;ו
תשמ&quot;ה
תשמ&quot;ד
תשמ&quot;ב
עמודי האיסלאם
HDTV (ראשי תיבות של High-Definition TeleVision) בעברית: טלוויזיה בהפרדה גבוהה, הוא פורמט שידור טלוויזיוני שבו רזולוציית השידור יכולה להיות גבוהה עד פי ארבעה משיטות השידור שהיו מקובלות עד ל-HDTV (בעיקר טלוויזיה בהבחנה רגילה).
בתחילת השימוש בטכנולוגיה היה השידור אנלוגי (יפן ואירופה), אך עם התפתחות הטכנולוגיה הפך לפורמט שידור דיגיטלי (מצריך רוחב סרט קטן יותר). הטכנולוגיה הדיגיטלית החלה להיכנס לשימוש בארצות הברית בתחילת שנות ה-2000. ההגדרה של הפורמט היא: 1080 קווים אופקיים (בסריקה פרוגרסיבית (p) או שזורה (i)) או 720 (בסריקה פרוגרסיבית), כאשר יחס המידות (רוחב מול גובה) של המסך הוא 16:9 (מסך רחב). לשם השוואה השידור הסטנדרטי הקודם היה משודר ב-576 קווים אופקיים (בשיטה האירופית והישראלית) או 484 קווים (בשיטה האמריקאית) כאשר יחס המידות של המסך הוא 4:3. כעבור מספר שנים פותחה טכנולוגיה חדשה בשם Ultra HDTV שבהדרגה הפכה להיות הסטנדרט הביתי.
פיתוח טלוויזיות HD הופסק ויש עוד ועוד תכנים שתומכים ב-4K כמו Netflix בלו ריי'ס ב-4K קונסולות Xbox one s, PS4 pro וכולי.
היסטוריה.
בתחילה שימש המושג לתיאור שיטות שידור בשנות ה-30 וה-40. שיטות שידור אלה (לדוגמה: שיטת 405 קווי רזולוציה אופקיים בשחור לבן – של ה-BBC) לא נחשבות הפרדה גבוהה במונחים מודרניים. שיטת ההפרדה הגבוהה הראשונה בהיסטוריה הייתה שיטת 819 קווים הצרפתית. זו הייתה שיטת שידור אנלוגית בשחור-לבן שהוצגה לראשונה בשנת 1948. שתי השיטות ננטשו מאוחר יותר לטובת שיטת PAL או SECAM כאשר נכנסו ערוצים חדשים לשוק ועם כניסת השידורים בצבע.
שיטה אירופית נוספת הייתה HD-MAC. שיטה זו שידרה ברזולוציה של 1250 קווים אנכיים (מתוכם 1152 נראים) כאשר התמונה משודרת אנלוגית והקול משודר בצורה דיגיטלית. פיתוח השיטה ובדיקתה נעשה במהלך שנות ה-80 ושידורי ניסיון נערכו במהלך המשחקים האולימפיים של שנת 1992. השיטה ננטשה זמן קצר לאחר מכן, ולא נכנסה לשימוש רחב באירופה. השיטה היחידה שנכנסה לשימוש מסחרי הייתה שיטת MUSE היפנית. שיטה זו שנכנסה לשימוש מסחרי ביפן בתחילת שנות ה-90 והשידור בה היה ברזולוציה של 1035 או 1080 קווים אנכיים. השימוש בשיטה זו הסתיים ב-2007, עם המעבר ל-HDTV.
טכנולוגיה.
איכות.
ישנם 2 גורמים מרכזיים שמשפיעים על איכות התמונה שמתקבלת בשידור:
כמות הפיקסלים.
כמות הפיקסלים משפיעה על איכות התמונה באופן ישיר: ככל שהמסך מציג יותר פיקסלים כך ההפרדה ורמת הפרטים גבוהה יותר. בטלוויזיות רגילות קיימת רזולוציה של 576 קווים (כמו בטלוויזיות בישראל) שמתרגמת לרזולוציה של 576×768 פיקסלים. בטלוויזיה בהפרדה גבוהה כמות הפיקסלים היא כפולה (720×1280) או מרובעת (1080×1920).
קצב רענון מסך.
קצב רענון המסך (מספר הפריימים (תמונות) שנראים על המסך בכל שנייה – fps) ושיטת הרענון (סריקה פרוגרסיבית או מתחלפת) משפיעים על איכות התמונה הסופית שמתקבלת.
מספר הפריימים לשנייה משפיע על איכות השידור בעיקר כאשר משודרות תנועות מהירות (לדוגמה, אירועי ספורט). ככל שמספר הפריימים לשנייה גבוה יותר כך התמונה הסופית פחות מרוחה ומעוותת, ויותר חדה. סריקת המסך היא הדרך בה התמונה על המסך מתעדכנת (הזמן והשיטה שדרושים לתמונה הבאה להופיע), ישנן שתי שיטות כאלן:
פורמטים נפוצים בשימוש.
זהו פורמט (HD Ready) שמשודר ברזולוציה של 720×1280, בסריקה פרוגרסיבית, בקצב רענון מסך של 24, 25, 30, 50 או 60 פריימים לשנייה בהתאם לשיטת השידור (PAL, NTSC). פורמט זה מתאים לשידורי ספורט בגלל קצב הרענון המהיר – 50 או 60 פריימים לשנייה. מסיבה זו ערוצי הספורט האמריקאים ESPN ו-FOX SPORTS משתמשים בפורמט זה. רשתות האם של ערוצים אלה (ABC ו-FOX בהתאמה) משתמשות גם הן בשיטה זו.
1080i.
פורמט (Full HD) זה משודר ברזולוציה של 1080×1920, בסריקה מתחלפת, בקצב רענון של 25 או 30 שדות לשנייה. תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 2.25 מ-HD Ready (720p). שיטה זו מתאימה לשידור שבו יש פחות תנועה מהירה, כמו סיטקומים ודרמות. הפורמט מציע רזולוציה גבוהה יותר ברוחב פס נמוך יחסית (בגלל הסריקה המתחלפת). רשתות השידור האמריקאיות NBC ,CBS ,The CW ורשתות רבות באירופה משתמשות בשיטה זו.
1080p.
פורמט (Full HD) משודר ברזולוציה של 1080×1920 בסריקה פרוגרסיבית בקצב רענון מסך של 25, 50 או 60 פריימים לשנייה תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 2.25 מ-HD Ready (720p). זו שיטת השידור האיכותית ביותר מבין כל השיטות הקיימות כיום בשוק, וכמעט ולא נעשה בה שימוש מפני שהיא דורשת רוחב פס גדול מאוד. פורמט זה לא נמצא בשימוש סטנדרטי באף רשת שידור.
1440p.
פורמט (Quad HD/Wide Quad HD) ברזולוציה של 1440×2560 פיקסלים, ביחס של 16:9. לעיתים נקרא Quad-HD או WQHD בגלל שהוא מכיל פי 4 יותר פיקסלים בהשוואה ל-HD Ready (720p). הפורמט התקבל בעיקר בתחום המחשב – בצגי מחשב ובמחשבים ניידים. בנוסף, הפורמט התקבל גם במספר טלפונים חכמים. הפורמט נתמך רק בחיבור HDMI גרסה 1.3 ומעלה.
פורמטים קיצוניים ופחות נפוצים עקב פיתוח.
2160p.
פורמט (4K UHD) זה תומך ברזולוציה של 3840x2160. תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 4 מ-Full HD (1080p), וקצב רענון המסך של פורמט זה הוא 60, 120, ולעיתים גם 180 פריימים לשנייה.
4320p.
פורמט (8K UHD) זה תומך ברזולוציה של 7680x4320. תמונה המתקבלת בשיטת שידור זו גדולה פי 16 מ-Full HD (1080p), היא גדולה פי 4 מ-4K (2160p), וקצב רענון המסך של פורמט זה הוא 60, ו-120 פריימים לשנייה.
השוואה בין 720p ל-1080i.
1080i ו-720p הם שני הפורמטים שנמצאים בשימוש בשידור HDTV. בניגוד למשתמע מההגדרה של שני הפורמטים, הבדל האיכות בין הפורמטים לא גדול כפי שנראה. אף על פי שבאופן טכני כמות הפיקסלים בפורמט 1080i כפולה מזו שב-720p, ההבדל ביניהם בדרך כלל קטן יותר, מכמה סיבות:
השוואה מול שיטת השידור הרגילה.
כמות הפיקסלים הרבה בטלוויזיה בהפרדה גבוהה מאפשרת הבחנה רבה ומדויקת יותר בפרטים ביחס לטלוויזיה בהבחנה רגילה. רזולוציה של 1280×720 או 1920×1080 גבוהה לפחות פי 2 מרזולוציה של 576×768 בטלוויזיה רגילה. בנוסף, טלוויזיה בהפרדה גבוהה תומכת באופן טבעי בשידור במסך רחב (16:9) ולא צריכה להשתמש בשיטות שונות כדי להציג מסך רחב. בנוסף, קיים הבדל באיכויות הקול בשידור. שידור סטנדרטי תומך בשידור קול במונו וסטריאו, לעומת HDTV שתומך בקידוד AC3 – פורמט קול המאפשר שידור קול בסראונד (יותר ערוצי שמע באיכות גבוהה).
סוגי מסכים.
ב-HDTV תומכים בעיקר שני סוגים של מסכים: מסכי גביש נוזלי (LCD), ומסכי פלזמה. מידת התמיכה ב-HD משתנה ויכולה להיות:
HD Ready – הדרגה הבסיסית של שידורי HDTV. מסכים אלו מציגים ברזולוציה מינימלית של 720 שורות או 768 שורות של פיקסלים. סוג זה של מסכים הולך ונעלם, עקב ירידת המחירים של המסכים מסוג Full HD. פורמט נפוץ: 720p.
Full HD – הדרגה הגבוהה יותר של תמיכה בשידורי HDTV. מסכים אלו מציגים בדרך כלל איכות פחות טובה בשידורי טלוויזיה רגילים, אך בשידורי HDTV הם מציגים את מלוא הפרטים שבשידור ונותנים חוויה איכותית במיוחד. הרזולוציה של מסכי Full HD היא 1080×1920. מרבית המסכים מסוג Full HD הם מסכים בטכנולוגיית LCD, ומחירם גבוה מהמסכים האחרים. פורמטים נפוצים: 1080i, 1080p.
Quad HD – גודל התמונה במסכים אלה גדול פי 4 ממסכי HD Ready.
4K UHD – גודל התמונה במסכים אלה גדול פי 4 ממסכי Full HD.
8K UHD – סוג של מסכים אלה הם ברזולוציה גבוהה מאוד, והם נמצאים בשלבים מוקדמים של פיתוח. מסכי 8K החלו לאחרונה להיות נפוצים ביפן ובדרום קוריאה.
בעייתיות בשידורי HD.