בז'וסלה היו מספר בתי מזח, טחנת קמח, בתי מלאכה לבורסקאות. התקיימו בה חמש פעמים בשנה ימי שוק אזוריים. מדי פעם פקדה את העיירה שרפה גדולה. בתקופת ליטא העצמאית בין מלחמת העולם הצטמצמה הפעילות הכלכלית משמעותית בעקבות ניתוקה מווילנה, רוב הפעילות הכלכלית הסתכמה במסחר זעיר, במרכולות ובמלאכה.
בקרבת העיירה נבנו מסילות רכבת, וילנה-קובנה וליבאו-רומני.
הקהילה היהודית בעיירה.
היהודים בז'ולסה היוו רוב גדול מהאוכלוסייה בעיירה. הסוחרים בעיירה שיווקו את סחורותיהם (עצים, תבואה ועופות) וניהלו יחסים קרובים עם הקהילות טרוקי ווילנה דרך תחנת הרכבת. לכן, עד מהרה קמה שכונה יהודית גדולה ליד תחנת הרכבת של ז'וסלה. בנוסף לסוחרים היו בין יהודי העיירה חייטים, סנדלרים, נגרים, קצבים, נפחים ושענים.
עם זאת יהודים רבים מן העיירה היגרו לארצות שונות מעבר לים, היו יהודים שהיגרו לארצות הברית שתמכו ביהודי ז'וסלה.
במלחמת העולם הראשונה יהודים רבים גורשו מתפקידיהם בשלטון הצבאי הרוסי, רבים מהם הגיעו לז'וסלה שם שוכנו בבתי היהודים, בבתי הכנסת ואף באורוות וברפתות.
יהודי ז'וסלה היו בסכנת גירוש מכיוון שלא הסכימו לדרישות השלטון למסור להם בני ערובה, כדי שיוכלו להוציא אותם להורג אם יימצא כי הם מרגלים לטובת גרמניה. יהודי ז'וסלה סירבו לציית לדרישות הרוסים, על אף שאיימו עליהם בגירוש.
בשנת 1935 כל בתי העסק בעיירה היו בבעלות יהודית: מפעלים, טחנות קמח, מאפיות. יהודי העיירה עזרו בבנק היהודי העממי שפעל במקום. כמו כן פעל באזור סניף של החברה המאוחדת לאשראי לחקלאים יהודיים. למרות זאת הפרנסה הייתה מעטה, ויהודים רבים היגרו למדינות מעבר לים. חלקם עלו לארץ ישראל שם הצטרפו לקיבוצים רבים, למושבות ולערים.
בעיירה פעל בית ספר עממי עברי מיסודה של אגודת "תרבות".
יהודי ז'וסלה בשואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה באחד בספטמבר 1939 וכיבוש פולין בידי הגרמנים, ליטא סופחה לברית המועצות, והחלה סובייטיזציה שפגעה בין היתר בסוחרים של ז'וסלה.
ב-22 ביוני 1941, בימים הראשונים למתקפת גרמניה הנאצית על ברית המועצות, ניסו חלק מתושבי ז'וסלה להימלט לברית המועצות אך טורי הצבא הגרמני המתקדם חסמו את הדרך לרובם והם נאלצו לחזור לז'וסלה.
לאחר נסיגת הסובייטים עבר השלטון בעיירה ללאומנים ליטאים. פעולתם הראשונה הייתה מעצר של כל מי שנחשד בעיניהם כמשתף פעולה עם השלטונות הסובייטים רוב היהודים שנעצרו הובלו לעיירה קישיאדוריס, וגורלם היה כגורל יהודי המקום. על היהודים שנותרו בעיירה נאסרה היציאה מבתיהם. מאחר שלא סופקו להם שום מוצרי מזון על ידי השלטונות הם נאלצו למצוא מזון בעזרת שכניהם הליטאים, תמורת סכום כסף גבוה או בחליפין.
היהודים בעיירה נשלחו לעבודות כפייה קשות ומשפילות כגון ניקוי הרחובות. בלילות הליטאים נהגו לפרוץ לבתיהם של היהודים לשדוד אותם ולהתעלל בהם.
ב-17באוגוסט 1941 הוצאו באמצע הלילה כל הגברים היהודים וכמה נשים מן העיירה והועברו לקישיאדוריס, שם הם הוחזקו במשך 10 ימים, עד שב-27 באוגוסט הם הוצאו לחורשת סטרושון ליד העיר שם רצחו אותם וקברו אותם יחד עם תושביה היהודים של העיירה.
אישים מהעיירה.
בין רבני העיירה היו ר' יצחק ב"ר שלמה זלמן, בנו ר' דוד ונכדו ר' מנחם מנדל. הרב האחרון שכיהן בז'וסלי היה ר' משה לוין.
העיירה כיום.
כיום אין יהודים בעיירה. ניתן לראות בעיירה מספר מבני עץ ששימשו בעבר את היהודים. במקום בו נמצאו קברי האחים הוקמה אנדרטה לנרצחי השואה ובסתיו 1991 המקום הוקף גדר (ביוזמת הרשות המקומית) כמו כן, חודשו טבלאות השיש שעל המצבות, כעת חרותה עליהן כתובת בליטאית ויידיש:
במקום הוצבה גם עבודה של ו' קפצ'יונאס, שלושה פסלי עץ הנושאים את השם
סקופישוק
סקופישוק (בליטאית: Skapiškis, סקפישקיש; בפולנית: Skopiszki, סקופישקי; ביידיש: סקאָפּישאָק) היא עיירה במחוז משנה קופישוק במחוז פוניבז' בצפון מזרח ליטא, אשר נוסדה במאה ה-17.
היסטוריה.
העיירה הוקמה בתחילת המאה ה-17 על שטחו של האציל המקומי, סטאניסלאב סקופס. הוא נתן לקתולים קרקע לבניית כנסייה בשנת 1555, ולכן העיירה נקראת על שמו.
במחצית השנייה של המאה ה-19 היו בעיירה כ-20 חנויות ובתי מרזח ונערכו בה ירידים וימי שוק. בשנת 1863 כבשה יחידת מתקוממים את סקופישוק ושרפה מסמכים. בשנת 1870 היו בעיירה 60 בתים, שתי כנסיות, בית תפילה יהודי וקסרקטין. העיירה היוותה מרכז של מספר כפרים בסביבה.
בין השנים 1915 ל-1917, תקופת מלחמת העולם הראשונה, האזור היה בשליטת הגרמנים והם סללו מסילת רכבת בקרבת העיירה שהובילה עד לטביה. במקום פעל ועד מהפכני מטעם השלטון הסובייטי עד שנת 1919. משנת 1918 עד 1940 הוקמו בעיירה ספרייה, תחנת משטרה, משרד יערנות, תחנת מכבי אש, שתי טחנות קמח, מחלבה, מנסרה, מספר חנויות ובית מרקחת.
יהודי סקופישוק.
בשנת 1847, כ-250 שנה לאחר הקמת העיירה, מנתה אוכלוסיית העיירה 282 נפשות, ו-85 אחוזים מהם היו יהודים. לפני מלחמת העולם הראשונה חיו 50 משפחות יהודיות בסקופישוק, מאות בודדות של יהודים.
לאחר כ-40 שנה, בשנת 1889, מסיבות לא ידועות, לא נותרו יהודים בעיירה. עם השנים, ידעה העיירה שינויים תמידיים באוכלוסיית היהודים. בתקופה שבה מספר היהודים בעיירה היה בשיאו, הם התפרנסו מסחר בעצים, בדים, ברזלים וכלי עבודה שונים. באותן השנים, פעל בעיירה בית כנסת, והקהילה המקומית אפשרה ליהודים לקיים אורח חיים יהודי.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה (בספטמבר 1939), נכבשה פולין בידי הגרמנים, וליטא עברה לתחום השליטה הסובייטי ולאחר שנה סופחה לברית המועצות.
ב-22 ביוני 1941 נכבשה ליטא על ידי הגרמנים. גורלם של יהודי סקופישוק היה כגורל יהודי המחוז, שבאוגוסט 1941 הועברו לעיר רוקישקיס ושם נרצחו על ידי הגרמנים. במקום הוקמו מצבות לזכרם. בשנים אלו נהרסו בתי העסק של היהודים, כל הארגונים הציוניים וגם חלק ממוסדות הקהילה חוסלו, ולא נותרו יהודים בעיירה.
חינוך.
בשנת 1870 פעל בעיירה בית תפילה יהודי אחד ושתי כנסיות. במחצית השנייה של המאה ה-20 פעלו בעיירה שני בתי מדרש בנויים מעץ: אחד של חסידים ואחד של מתנגדים. בין השנים 1918–1940 נבנה בעיירה בית ספר עממי אחד, ששימש לחינוך ילדי העיירה היהודים. כיום בית הספר בעיירה משמש לחינוך ילדי העיירה. יהודי העיירה נקברו בבית העלמין שסקופישוק, והוא נהרס כליל לאחר מלחמת העולם השנייה.
קופצ'ווה
קוֹפְּצֶ'וֶוה (בליטאית: Kapčiamiestis, קפצ'מייסטיס; בפולנית: Kopciowo, קופצ'ובו; ביידיש: קאָפּטשעווע) היא עיירה בדרום ליטא, כ-40 ק"מ דרומית מזרחית לעיר לזדיי וכחמישה ק"מ מפולין ומבלארוס.
היסטוריה.
העיירה נוסדה בתחילת המאה ה-17. קופצ'ווה נוסדה בלב יערות ובין שני נהרות, יובליו של הניימן - האנצ'ה השחור והאנצ'ה הלבן. בשל מיקום העיירה על דרך ראשית למסחר היא שימשה מרכז לסוחרים. לצורך כך התקיימו בעיירה ימי שוק גדולים. האוכלוסייה בעיירה כללה בעיקר יהודים, שהתפרנסו ממסחר ומלאכה ומעטים שעסקו חקלאות.
משנת 1931 היוו היהודים את הרוב בעיירה ומספרם הלך וגדל. בין השנים 1795–1807 קופצ'ווה הייתה נתונה לשלטון פרוסיה. לאחר מכן בין השנים 1807–1813 צורפה קופצ'ווה למחוז ביאליסטוק. בשנת 1815 לאחר תבוסת נפוליאון, סופחה קופצ'ווה לאימפריה הרוסית. בשנת 1866 היא הועברה לפלך סובאלק. בשנים 1914–1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, נכבשה קופצ'ווה בפעם הראשונה על ידי הגרמנים. בשנים 1918–1940 היא הייתה חלק ממדינת ליטא העצמאית, והיהודים בעיירה התפתחו כלכלית וניהלו את עיקר המסחר ואת החנויות בעיירה. בקיץ של שנת 1940 בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב סופחה קופצ'ווה, כמו יתר ליטא, לברית המועצות והפכה לרפובליקה סובייטית. ב-22 ביוני 1941, עת החל מבצע ברברוסה, נכבשה קופצ'ווה בשנית על ידי הגרמנים ששרפו את מרכז העיר וכן את בית הכנסת הגדול.
בשנת 1944 נכנס הצבא הרוסי לעיירה, כבש אותה, וסיפח את קופצ'ווה בחזרה לברית המועצות.
בשנת 1991 לאחר שנים רבות של כיבושים ומלחמות, קיבלה ליטא את עצמאותה בחזרה, ובשנת 2004 הצטרפה לאיחוד האירופי.
יהודי קופצ'ווה.
תולדות הקהילה היהודית.
יהודים החלו להתיישב בקופצ'ווה בסוף המאה ה-18, והתפרנסו ממסחר בחנויות קטנות, ממלאכות כמו טקסטיל, מקצבות וממכירה במכולות. יהודי העיירה הצליחו לרכוש מגרשים גדולים לחקלאות.
בתקופת ליטא העצמאית בשנת 1918 ישבו בקופצ'ווה כ-50 משפחות יהודיות.
בתחילת שנות ה-20 עם הכרזת האוטונומיה ליהודים מטעם ממשלת ליטא, נבחרה בקופצ'ווה ועדה בת חמישה חברים שהייתה ממונה על גביית המיסים ע"פ חוק. ועדה זו הייתה אחראית על חיי הקהילה, בעיקר על רישום לידות נישואין ומוות.
בזמן עצמאותה התפרנסו יהודי קופצ'ווה בעיקר ממסחר וממלאכה, אך כמעט לכל משפחה הייתה חלקת אדמה ליד הבית ועליה גידלו ירקות ופירות. מצבם הכלכלי של היהודים באותה שנה, שנת 1918, היה טוב.
ברשימות תורמים למען יישוב ארץ ישראל שהתפרסמו ב"המליץ" בשנים 1899 ו-1903 מופיעים שמות רבים של יהודים מקופצ'ווה ובשנת 1913 היו רשומים 50 איש מקופצ'ווה ב"אגודת ישראל".
השואה.