ב-20 בפברואר 1824 התחתנה שרלוטה עם מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אותו היא פגשה בשנת 1822. לקראת נישואיה המירה שרלוטה את דתה לנצרות אורתודוקסית, ואף קיבלה את השם ילנה פבלובנה. מיכאיל השקיע את מירב זמנו בצבא, אולם אף על פי כן לשניים נולדו 5 ילדים. בשנת 1849 מת בעלה מיכאיל, ולאחר מותו היא הפכה לפטרונית של כמה ארגוני צדקה ואמנויות. היא הקימה את הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, וכן קבוצה של אחיות סיעודיות שהפכו בסופו של דבר לארגון הצלב האדום ברוסיה. ב-2 בפברואר 1873 מתה שרלוטה בשטוטגרט, והיא בת 66 שנים.
משפחתה.
ב-20 בפברואר 1824 התחתנה שרלוטה עם מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
אורורין
Vogue (magazine)
ג'ויס וינסנט
ג'ויס קארול וינסנט (באנגלית: Joyce Carol Vincent; 19 באוקטובר 1965 - דצמבר 2003) הייתה אישה בריטית שנמצאה ללא רוח חיים בדירתה בלונדון ואיש לא הבחין בכך וחסרונה הגיע עד לשנתיים לאחר מותה. בטרם מותה, וינסנט ניתקה קשר עם כמעט כל אדם שהכיר אותה. היא התפטרה מעבודתה בשנת 2001, ועברה לגור במעון לנשים מוכות. בערך באותה תקופה היא החלה להתרחק ממשפחתה ומחבריה. היא מתה בדצמבר 2003 במיטתה, כאשר אף אחד מבני משפחתה, חבריה לעבודה או שכניה הבחינו בכך. שרידיה נמצאו ב-25 בינואר 2006, כאשר גורם המוות הוא כפי הנראה התקף אסתמה חריף או מסיבוכים שנבעו מכיב פפטי שהיה לה.
סיפור חייה ומותה היו לנושא של סרט דוקמנטרי בשם "Dreams of a Life" ("חלומת על חיים"). כמו כן, סיפורה האישי הוביל לאלבום מוזיקה בשם "Hand. Cannot. Erase" מאת סטיבן וילסון.
חייה.
ג'ויס וינסנט נולדה בהמרסמית' ב-19 באוקטובר 1965 וגדלה במחוז בלונדון. הוריה היגרו ללונדון ממדינת האי גרנדה, אביה לורנס היה נגר בעל שורשים אפריקאיים, ואימה ליריס הייתה ממוצא הודי. בעקבות ניתוח שכשל, אימה מתה כאשר הייתה בת 11 וארבע אחיותה הגדולות ממנה לקחו עליה אפוטרופוסות. הייתה לה מערכת יחסים מתוחה עם אביה המרוחק רגשית והיה טענה שהוא מת בשנת 2001 (למעשה הוא מת בשנת 2004). היא למדה בבתי ספר ממלכתיים בלונדון, אך בגיל 16 פרשה מן הלימודים.
Olivier Awards
בן שמונה
"בן שמונה" או "נולד לשמונה" הוא תינוק שנולד בחודש השמיני להיריון. על פי תפיסה רווחת בעולם הרפואה בעת העתיקה ובימי הביניים, ששרדה עד ימינו כאמונה רפואית-עממית בקרב אוכלוסיות שונות, ולד שנולד בחודש השמיני להיריון לא ישרוד ועל פי רוב ימות, אולם ולד שנולד בחודש השביעי להיריון סיכוייו גדולים יותר לחיות.
תפיסה זו נזכרה אף בתלמוד, בהקשר של קביעה הלכתית שהנולד לשמונה, אך לא הנולד לשבעה, דינו כנפל. קביעה זו גררה בעקבותיה דיון בקונפליקט תורה ומדע, מאחר שלפי המקובל כיום, תינוק הנולד בחודש השמיני עשוי לחיות, ואחוזי התמותה של פגים יורדים ככל שעולה גילם.
מקור.
התיעוד הראשון הידוע של אמונה זו במאה החמישית לפני הספירה, באיליאדה של הומרוס שם מוזכר כוח החיים של הנולד בחודש השביעי להריון, ובחיבור המיוחס לרופא היווני היפוקרטס, שם נכתב כי בחודש השמיני ישנה מחלה הן של האם והן של העובר, ומחלה זו מסתיימת במוות.
ממקור אחר המיוחס להיפוקרטס, עולה שאמונה זו רווחה אצל הנשים והמיילדות, והרופאים קיבלו קביעה זו על פי עדותן. אמונה זו כתובה בכתבי רופאים נוספים כגון גלינוס, סורנוס, ואבן סינא, וניתנו לה הסברים תאורטיים שונים.
לעומתם אריסטו לא קיבל קביעה זו, אולם גם הוא כותב שהנולד לשמונה סיכוייו פחותים משל בן שבעה.
הרופילוס הרופא מאלכסנדריה דחה אמונה זו מכול וכול. לפיו, אמונה זו מתבססת על טעויות בחישוב זמן ההיריון.
חוקרים שונים העלו השערות לתפוצת אמונה זו: לפי אחת ההשערות, רבים מרופאי העולם העתיק קיבלו אמונה זו מהנשים והמיילדות ללא בדיקה. יש הסבורים שהדבר נובע מהאמונה המיסטית במספר שבע, או על פי האמונה שהחודש השמיני להיריון משויך לשלטון כוכב שבתאי, הגורם למוות.
בחז"ל.
על פי המשנה והתלמוד, יילוד שנולד בחודש השמיני הוא כנפל, שלא ישרוד עד לגיל שלושים יום, וניתן לו מעמד הלכתי מיוחד, למשל אסור לחלל שבת עבורו, ואפילו לא ליטלו לצורך הנקתו, שכן הוא מוקצה: "דתנו רבנן ובן שבעה מחללין עליו את השבת ו אין מחללין עליו את השבת." בטעם שאין מחללין עליו את השבת כתב רש"י "שהרי כמת הוא".
עם זאת, לפי דעת רבי יהודה הנשיא המובאת בתוספתא, בן שמונה מזוהה לפי מידת התפתחותו: "סימניו נכרין בו צפורניו ושערו שלא גמרו". כך פסקו להלכה הרמב"ם והשו"ע. הלכה זו נוהגת גם כשידוע בוודאות שהעובר נולד בחודש השמיני להריון, שכן אם הוא שלם הוא נחשב ל"בן שבעה" שנשתהה ברחם. כלשון הרמב"ם: "מי שנולד בחדש השמיני אם היה שלם בשערו ובצפרניו הרי זה ולד שלם ובן שבעה הוא אלא שנשתהה ומותר לטלטלו בשבת ואינו כאבן ומלין אותו בשבת אבל אם נולד ושערו לקוי ואין צפרניו שלימין כברייתן הרי זה בן שמנה ודאי שלא היה ראוי להולד אלא בתשעה ויצא קודם שיגמר".
הפוסקים כיום סבורים שיש להתייחס לכל בני השמונה כאל תינוקות בני קיימא לכל דבר, שכן ניכר שעל ידי טכנולוגיה רפואית ושימוש באינקובטור ניתן להצילם. על השינוי בין תפיסת התלמוד לימינו כתב החזון איש ש"נשתנו הטבעים" כלומר המציאות השתנתה מזמן התלמוד לימינו. הרב שמואל הלוי וואזנר כתב ש"השתנתה הטכניקה".
יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד
יוליאנה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד (בגרמנית: Juliane Henriette Ulrike von Sachsen-Coburg-Saalfeld; 23 ביולי 1781 – 15 באוגוסט 1860), הייתה נסיכה גרמנית, ואשתו של קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
ביוגרפיה.
יוליאנה נולדה ב-23 ביולי 1781 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לפרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולאוגוסטה, רוזנת רויס-אברסדורף, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף וקרולינה ארנסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג. היא נקראה על שם אחות סבתה, יוליאנה מריה מבראונשווייג-וולפנביטל.
יוליאנה הייתה אחותם של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, לאופולד הראשון, מלך בלגיה וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד - אמה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בשנת 1795 נשלח הגנרל הרוסי אנדריי בודברג על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, כדי למצוא כלה לנכדה קונסטנטין פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. הייתה לו רשימה ענקית של מועמדים, אבל במהלך הנסיעה שלו הוא חלה ונאלץ להישאר בקובורג, שם הביא הברון שטוקהאמר לתשומת לבו את בנותיו של הדוכס פרנץ. יקטרינה הסכימה לרעיון וב-12 באוגוסט 1795 נסעה יוליאנה עם אמה ואחיותיה הגדולות סופיה ואנטוינטה לרוסיה, שם היא נבחרה לכלה עבור קונסטנטין.
ב-26 בפברואר 1796 התחתנה יוליאנה בת ה-14 בלבד עם קונסטנטין, וקיבלה את השם אנה, אולם הנישואין לא היו מוצלחים והוא אף התנהג אליה באלימות. בשנת 1799 עזבה יוליאנה את רוסיה ושבה אל משפחתה לצורך טיפול רפואי, ולאחר מכן סירבה לשוב אל בעלה, אולם לאחר לחץ כבד שבה לרוסיה. בשנת 1801 שוב ברחה יוליאנה מרוסיה, ולא חזרה אליה שוב. לאחר בריחתה ניסתה יוליאנה להתגרש מבעלה, אולם הנישואין בוטלו רק בשנת 1820.
במהלך השנים קיימה יוליאנה מערכות יחסים עם כמה גברים, ואף נולדו לה שני ילדים בלתי חוקיים; אדוארד פון לוונפלס שנולד לה מז'ול גבריאל אמיל דה סיניו, ולואיז הילדה אגנס ד'וברט, שנולדה מרודולף אברהם דה שיפרלי, מנתח שווייצרי.
בשנת 1814 רכשה יוליאנה אחוזה על גדות הנהר ארה ונתנה לה את השם אלפנאו, ובשל היותה חובבת מוזיקה, היא הפכה את אלפנאו למרכז מוזיקלי ודיפלומטי של החברה המקומית והזרה. בשנת 1834 התחתנה בתה עם אדוארד דאפלס, ובשנת 1835 התחתן בנה אדוארד עם בת דודתו ברטה פון שוואנשטיין, בתו הבלתי חוקית של ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה. בשנת 1837 מתה בתה, וב-15 באוגוסט 1860 מתה יוליאנה באחוזתה באלפנאו.
סלבה ברזילאי
סלבדור (סלבה) ברזילאי (בפורטוגזית: Salvador "Salva" Barzellai; 28 בפברואר 1952 – 25 באוגוסט 2021) היה פרשן כדורגל, עיתונאי ספורט, מוזיקאי ושחקן תיאטרון ישראלי-ברזילאי.
ביוגרפיה.
ברזילאי נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל לרחל ואמיליו ברזילאי, השלישי מתוך 11 אחים. בשנת 1971 עלה לישראל עם תנועת הנוער "הבונים דרור - ברזיל" לקיבוץ ברור חיל שבדרום הארץ. עם עלייתו ארצה החל ברזילאי לימודי חינוך גופני במכון וינגייט. בסוף שנות ה-70 חבר יחד עם להקת ברור-חיל לזמר והמוזיקאי מתי כספי, וביחד העלו את המופע ארץ טרופית יפה, אשר התקיים ברחבי ישראל וצולם לרשות השידור ב-14 באוקטובר 1978.
שירת כחובש קרבי בצה"ל.
בשנת 1981 החל לימודי משחק ותיאטרון בסמינר הקיבוצים, וב-1982 היה לשחקן בית בתיאטרון הנגב והשתתף בין השאר בהצגות: "הקמצן", "המסע המופלא של הקרפד", "רביו איזה נוער", "דודי שמחה", ועוד. במהלך שנות השמונים שיחק ברזילאי במספר תיאטראות מובילים בישראל, וביניהם הבימה ("תינוקות לילה" של א.ב יהושוע, בה גם ערך את הכוריאוגרפיה), תיאטרון באר שבע ("עקרונות הכתיבה"), תיאטרון יגאל אפרתי (פסטיבל עכו - "שחקני מילואים"). ב-1982 הקליט יחד עם חברו הקרוב אריק איינשטיין את השיר "בשבחי הסמבה" מתוך האלבום "יושב על הגדר", שם הוא מצר על הפסדה של נבחרת ברזיל במונדיאל 82'.
בשנת 1989 עבר ברזילאי להתגורר בתל אביב. באותה התקופה החל לעבוד ככתב במדור הספורט של העיתון "מעריב", בו עבד עד 1994.