ב־1966, הועבר "בית הספר להישרדות" של ה־USAF לבסיס חיל האוויר פיירצ'יילד במדינת וושינגטון (שם הוא נמצא כיום). לחיל האוויר היו גם בתי ספר אחרים להישרדות, ביניהם "בית הספר להישרדות טרופי" בבסיס חיל האוויר בהווארד באזור תעלת פנמה, "בית הספר להישרדות הארקטי" בבסיס חיל האוויר אילסון, אלסקה ו"בית הספר להישרדות בים" בבסיס בחיל האוויר הומסטד, פלורידה.
ב־1976, בעקבות האשמות על התעללויות במהלך אימוני SERE של חיל הים, הקים DoD ועדה שתבחן את אימוני ההכנה לשבי. הוועדה המליצה על סטנדרטיזציה של אימוני ה־SERE בקרב כל הכוחות המזוינים והרחבתם ל"לקחים מההתנסויות הקודמות של שבויי המלחמה בארצות הברית" מתוך כוונה להפוך את האימון ל"ריאליסטי ושימושי").
ב־1984, פרסם פנטגון את הוראת ה־DoD 1300.7 שקבעה שלוש רמות של אימוני SERE עם "חלק ההתנגדות" ששולב ב"רמה C". רמה זו של אימונים נקבעה ללוחמים "ברמת בסיכון גבוהה לנפילה בשבי, ואשר תפקידם, דרגתם או הוותק שלהם הופכים אותם לפגיעים לניצול על ידי שוביהם".
ב־1991 הקים משרד ההגנה של ארצות הברית (DoD) את "הסוכנות המשותפת להישרדות, התחמקות, התנגדות ובריחה" (באנגלית: (Joint Services Survival, Evasion, Resistance," and Escape (SERE) Agency" בקיצור וב־1994 אחריותה הורחבה גם לתחום נעדרים ושבויי מלחמה. ב־1999 היא הוחלפה בידי "הסוכנות המשותפת להתאוששות כוח אדם" (Joint Personnel Recovery Agency) בקיצור JPRA.
מדריכי הישרדות ומומחי SERE.
אנשי ה־SERE מומחים להישרדות בכל מקום בעולם ומאמנים את כוחות המבצעים המיוחדים לשרוד ולהתמודד עם חקירות ותנאי שבי. הכשרתם נמשכת חמישה וחצי חודשים, מתוכם שלושה חודשים בתנאי שדה קיצוניים.
קורס מדריכים מתבצע בטייסת האימונים ה־66 בבסיס חיל האוויר פירצ'ילד, וושינגטון. הקורס כולל תרגול כישורי הישרדות, אימון היחלצות ממטוס שקוע, וקורס הכנה לאימוני "התנגדות" (הכנה לרמה C). מדריכי ה־SERE של חיל האוויר ממלאים תפקיד מרכזי בהכשרת רכיבי ה־DoD וביישום תוכניות אימונים של יחידות SERE אחרות ובכללם הכשרה של SERE כביום אויב בתרגילי דגל אדום .
ב־2000 החלו מומחי SERE להשתתף עם טייסות החילוץ "גרדיאן אנגל" במבצעי חיפוש והצלה קרבי. הכשרתם הורחבה וכוללת קורס צניחה בסיסי וקורס צניחה חופשית, קורס צלילה קרבי, וקורס מבצעים מיוחדים הכולל אימוני קרב, כלי נשק, חבלה, תצפית וסיור. הקורס מחולק לארבעה שלבים: ים, יבשה, פריסה ופרופיל משימה מלא. בנוסף הם עוברים השתלמות בת 19 ימים בהישרדות גלובלית, הכוללת הישרדות באזור ארקטי, בג'ונגל, במדבר ובים.
אימוני הישרדות.
תוכנית אימוני ה־SERE עברה מלהיות ממוקדת ב"הישרדות" להיות ממוקדת ב"התחמקות, התנגדות ובריחה".
קורס הישרדות צבאי שונה מקורסים אזרחיים בכמה תחומי מפתח:
כישורי ההישרדות הבסיסיים הנלמדים בתוכניות SERE כוללים הדלקת אש, בניית מחסה ומסתור, עזרה ראשונה עצמית, מציאת מים וטיפול בהם, מציאת מזון (ליקוט וצייד), אלתור ציוד, התנהגות בטיחותית (מפגעי טבע) וניווט (מפה ומצפן). אימון הישרדות מתקדם יותר מתמקד בהיבטים נפשיים כמו רצון לשרוד, גישה ו"חשיבה הישרדותית "(מודעות מצבית, הערכה, עדיפות).
הישרדות כללית.
הצבא "חב לעם האמריקני כי ידאג לחייליו היוצאים לקרב עם הבטחת הצלחה והישרדות. זו חובה שרק הכשרה קפדנית ומציאותית המתנהלת כסטנדרט, יכולה למלא". "הישרדות" היא חלק מובנה באימונים הצבאיים המודרניים, ובעיקר באימוני הכוחות המיוחדים.
כישורים מסוימים משפרים את הסיכוי של כל חייל לשרוד (בין אם הוא נמצא בשדה הקרב ובין אם לאו):
הישרדות קרבית.
"כוחות מיוחדים" ואנשי צוות אוויר. החשופים יותר לסכנה צרכים להיות בעלי ידע מעשי בכישורי הישרדות כדי לשרוד ולהיחלץ.
באופן כללי הכשרתם כוללת:
מצבי הישרדות מיוחדים.
הישרדות במדבר.
טעות נפוצה מתייחסת על כל המדבריות כאזורים חמים, אך חלק גדול מהאזור הארקטי גם הוא מדבר ועל פי ההגדרה של אקלים מדברי, מדבריות מסוימים נחשבים ל"מדבריות מזג אוויר קר" כגון מדבר גובי. מכיוון שהתכונה המאחדת של כל המדבריות היא מחסור במים, זהו המוקד להישרדות במדבר:
הישרדות במצבי ניתוק.
ניתוק הוא לא רק "להיות לבד". ההשפעה הפסיכולוגית של פתאום למצוא את עצמך לבד, אבוד או מחוץ ל"אזור הנוחות" שלך יכולה להיות מתישה, מדכאת מאוד ואף קטלנית הישרדות במצבי ניתוק מתמקדת גם בראייה רחבה יותר של שבי, כולל חטיפה. אימון הישרדותי במצבי ניתוק מתמקד יותר במוכנות פסיכולוגית ופחות ב"מיומנויות".
אימוני הכנה לשבי.
קוד ההתנהגות.
הבסיס למוכנות לשבי טמון בידיעת חובתו וזכויותיו של השבוי. עבור חיילים אמריקאים הדבר מתבטא ב"קוד הכוח הלוחם של ארצות הברית":
רמות הכשרה.
על פי מדיניות מחלקת ההגנה, אימוני הכנה לשבי (מכונים "התנגדות") יתקיימו בשלוש רמות
רמה A – הכשרה בסיסית. שיעורי "קוד ההתנהגות" הנדרשים מכל אנשי הצבא כבר בשלב הטירונות. הם כוללים הרצאות בכיתה.
רמה B – מיועדת בדרך כלל לצוותי אוויר וכוחות המבצעים המיוחדים. מתמקד בכישורי הישרדות, התחמקות, והימנעות מתפיסה. כולל לימודים בכיתה ותרגיל מילוט בשטח.
רמה C – מיועדת לכוחות מיוחדים וסוכנויות מחלקת ההגנה הנמצאים בסיכון גבוה, ואשר "מעמדם, דרגתם או ותקם הופכים אותם לפגיעים יותר לניצול בידי האויב מאשר החייל הממוצע". אימון ברמה C מתמקד בהתמודדות בחקירה, בידוד, ובריחה. בקורסי קיימת הכשרה נפרדת ברמה C (+) (מסווגת בעיקר).
התחמקות התנגדות ובריחה.
התחמקות ותנועה חשאית בשטח עוין היא תרגולת מוכרת. עם זאת, צבאות מגדירים אותם כמידע מסווג. די אם נאמר כי צבאות משקיעים מאמץ בתוכניות מילוט (מסלולים, תרגולות, נקודות איסוף, שיטות, אמצעים וכו'). באימוני SERE רמה B ורמה C מקיים כוח אדום (ביום אויב) מרדף אחרי החניכים הנמלטים במטרה לתפסם ולקחתם "בשבי".
קורס SERE רמה C חושף את החניכים לתנאי שבי. תנאי השבי כוללים בידוד, התעללות, עינויים, פיתוים, מעשי נקמה אינדוקטרינציה וניצול תעמולתי. אימוני "התנגדות" נועדו להכין ללחצים אלה. האימון מתקיים ב"מעבדת סימולציה" בה המדריכים מתפקדים כשובים ומתייחסים לחניכים בצורה מציאותית ככל האפשר. הוא כולל שיטות חקירה מגוונות עם בידוד, תנאים קשים, כליאה בצינוק, לחץ, ו"הדמיות עינויים". סביבת השבי המדומה כוללת תרחישים שונים של מצבי התנגדות, טכניקות ואסטרטגיות, התארגנות גלויה וסמויה, הקמת תקשורת גלויה וסמויה, ותכנון וביצוע בריחות מהשבי. אומנם אי אפשר לדמות את מציאות השבי העוין, אבל הכשרה כזו הוכיחה את עצמה כיעילה מאוד לסייע לאלה שסבלו משבי לדעת למה לצפות משבי ועצמם בתנאים כאלה.
אנטי-כורדיות
הכנסייה הפלמריאנית
הכנסייה הפלמריאנית הנוצרית של הכרמלים של סנטה פאס (בספרדית: Iglesia Cristiana Palmariana de los Carmelitas de la Santa Faz), רשמית הכנסייה האחת, הקדושה, הקתולית, האפוסטולית והפלמריאנית, המכונה בדרך כלל הכנסייה הקתולית הפלמריאנית (Iglesia Católica Palmariana), היא כנסייה קתולית מסורתית שהתפלגה מהכנסייה הקתולית ומקום מושבה באל פלמר דה טרויה, הסמוכה לסביליה, ספרד. לכנסייה יש כ-1,500 מאמינים. כמה היסטוריונים ותומכים קודמים שלה הגדירו את הארגון הזה ככת.
הכנסייה מתייחסת לאפיפיור פאולוס השישי, אותו הם מכבדים כקדוש ולקודמיו כאפיפיורים אמיתיים, אך מחזיקים בדעה כי האפיפיור של רומא נודה וכי עמדת הכס הקדוש מאז 1978, הועברה לאל פלמר דה טרויה ונציגי הכנסייה הפלמריאנית מתכחשים לאפיפיור ברומא.
בכנסייה הקתולית הפלמריאנית כיהנו ארבעה אפיפיורים משלה מאז הקמתה. קלמנט דומינגז אי גומז (האפיפיור גרגוריוס ה-12) הכריז על עצמו כאפיפיור בשנת 1978 עד מותו בשנת 2005; מנואל קורל (האפיפיור פטר השני) ירש את דומינגז בשנת 2005 והוביל את הכנסייה עד מותו בשנת 2011. את קורל ירש חינס חסוס הרננדז (האפיפיור גרגוריוס ה-16) בשנת 2011. הרננדז התפטר בשנת 2016 כדי להתחתן והוחלף על ידי ג'וזף אודרמט (האפיפיור פטר השלישי) בשנת 2016.
היסטוריה.
הכנסייה התגבשה בעיירה בשם פלמר דה טרויה, הנמצאת במרחק של כארבעים קילומטרים דרומית לסביליה. ב-30 במרץ 1968 ארבע תלמידות דיווחו שראו גברת יפת תואר קוטפת פרחים בשדה אלקפארוסה המרוחק כקילומטר ממרכז העיירה. האישה זוהתה כמרי הבתולה. מאפריל 1968 ואילך, אנשים אחרים טענו שחוו חוויות מיסטיות דומות. בסוף 1969, קלמנט דומינגז אי גומז הפך לאחד האנשים שחווה חוויה דומה בפלמר דה טרויה והחל מקיץ 1969, ועל בסיס כמעט יומיומי, הוא הלך פלמר דה טרויה יחד עם חברו, עורך הדין מנואל אלונסו קורל.
על פי ההיסטוריה הרשמית של הכנסייה הפלמריאנית, קלמנט היה הדמות הכריזמטית שלכאורה קיבל מסרים שמימיים, בעוד מנואל היה מארגן הטקסים והמפיץ הראשי. בהתגלויות שונות, הודיעו לו ישו ומרים שיש רק מיסה אחת אמיתית וכי הבונים החופשיים והקומוניסטים הסתננו לכנסייה הקתולית בכל הרמות והכנסייה החלה לנדות את הכנסייה הקתולית. במהלך שנות השבעים קלמנט החל למסד את התנועה, וכדי לספק מימון, מנואל אלונסו היה מגייס תרומות.
פלמר דה טרויה השתייכה לארכיבישופים של סביליה ועד מהרה התברר שהפלמריאנים לא יכלו לסמוך על תמיכת הארכיבישוף, הקרדינל חוסה מריה בואנו מונטריאל, שאימץ את הרפורמות הכנסייתיות של הוותיקן ויישם אותן באופן שיטתי וניסה לאסור על פולחני הדת שאינם קתוליים במובהק.