הגורמים העיקריים להכחדת הבנדיקוט המערבי מהיבשת היו השועל האדום וחתול הבית שהובילו להתמוטטות אוכלוסיות היונקים הקטנים ברחבי אוסטרליה ולהכחדת לפחות 7 מיני כיסאים. גורמים משניים נוספים הם הארנבונים שיצרו תחרות חזקה על מקורות המזון ודיללו את הצמחייה ששימשה כמקום מקלט לבנדיקוט, השינויים במשטרי האש של האבוריג'ינים ואובדן בית גידול למטרות חקלאות ומרעה. התפוצה הנוכחית המצומצת של הבנדיקוט, הופכת אותו לפגיע במיוחד לשינויי אקלים, התפרצות מחלות, סחף גנטי, שריפות בר לא-מבוקרות, פעילות אנושית וחדירה של מינים פולשים (שועלים, חתולים, ארנבונים, חולדות ועכברים).
נכון לשנת 2020, הבנדיקוט הסרוג מערבי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), מכיוון שיש פחות מ-5 אוכלוסיות בר משמעותיות, אומדן אוכלוסייה שעומד על אלפים ספורים לכל היותר, וגם בשל העובדה שבית הגידול שלו באזור מפרץ הכרישים מאוים מצד התחממות האקלים ומוביל לתנודות חדות בגודל האוכלוסייה מדי עונה.
הבנדיקוט המערבי מוגן על פי החוק האוסטרלי, ורשום בנספח א' של אמנת CITES האוסרת סחר במין ובמוצריו. האיים דורי וברנייר שבהן נותרו האוכלוסיות האחרונות של המין, הוכרזו כשמורות טבע ומנוהלות על ידי המחלקה לגנים וחיות הבר של אוסטרליה, ובהמשך נלכדו מתוכם בנדיקוטים בשביל הקמת גרעיני רבייה. רשויות השימור האוסטרליות ביצעו מספר השבות לטבע בין 1995 ל-2005 ביבשת ובאיים נוספים, והפרויקטים הללו הצליחו באי פורה במפרץ הכרישים ובשמורת רוקסבי דאונס בדרום היבשת. בשנת 1990, הוקמה בקצה חצי האי פארון הסמוך למפרץ הכרישים שמורה מיוחדת בגודל 1,200 דונם שטוהרה משועלים וחתולים וגודרה היטב. פרויקט ההשבה הוגדר בתחילה כהצלחה, לאחר שקבוצה של 14 בנדיקוטים צמחה תוך 10 שנים ל-470 פרטים; עם זאת, בסופו של דבר האוכלוסייה הוכחדה לחלוטין עד 2008 כתוצאה מפלישה של חתולים. יש תוכניות להשיב את הבנדיקוט לאי דירק הארטוך ולאתרים נוספים לאחר טיהורם ממינים פולשים, אך הפרויקטים הללו נבחנים בזהירות כדי למנוע את הישנות הכישלון בחצי האי פארון.
אומדן האוכלוסייה העולמי של הבנדיקוט המערבי משתנה בחדות בהתאם לתנאים הסביבתיים, ונע בין 1,000 ל-5,000 פרטים.
בנדיקוט ניו-גינאי
בנדיקוט ניו-גינאי או בנדיקוט ניו-גינאי גדול (שם מדעי: Peroryctes), הוא סוג של כיסאי בינוני-גדול במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 2 מינים החיים בגינאה החדשה. הסוג הוקם בשנת 1906 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והמינים שבו הם בין הגדולים במשפחה. סוג זה הוא אחד מתוך שלושה סוגי בנדיקוטים המצויים בגינאה (האחרים הם: בנדיקוט ניו-גינאי קוצני ובנדיקוט ניו-גינאי ננסי). משמעות השם המדעי של הסוג היא "חופר-כיס".
מידע כללי.
הבנדיקוט הניו-גינאי הוא בין הגדולים במשפחתו. המינים בסוג מתאפיינים במבנה גוף חסון וגוצי, ראש מחודד ומוארך, זנב עבה ואוזניים עגולות. הפרווה שלהם צפופה וארוכה למדי עם ניחוח דמוי צ'דר, וצבעה חדגוני בצד העליון (חום-אפרורי או חום קפה) וחיוור בצד התחתון. הרגליים האחוריות גדולות ומסיביות, ומצביעות על יכולות קפיצה וריצה משופרות. לבנדיקוטים הללו טפרים ארוכים וגדולים שמשמשים לחפירה.
המינים בסוג אנדמיים לגינאה החדשה וחיים ביערות גשם טרופי. מין אחד חי בשפלה והמין השני בהרים. הבנדיקוטים הם פעילי לילה ואוכלי-כל; תזונתם מורכבת בעיקר מזרעים, עשבים, חסרי חוליות וחרקים. הם בונים לעצמם על אדמת היער קן מזרדים ועלים שמשמש להם למקלט בשעות היום.
הנקבה ממליטה גור אחד עד שישה לאחר תקופת היריון קצרה של 15 ימים והם מבלים בכיס כחודש וחצי ומתלווים לאימם לתקופה קצרה בטרם ייצאו לעצמאות. תוחלת החיים הממוצעת 3.5-2.5 שנים. שני המינים סובלים מציד ובירוא יערות.
מינים.
בסוג זה 2 מינים:
בנדיקוט ענק
בנדיקוט ענק (שם מדעי: Peroryctes broadbenti), הוא מין כיסאי גדול בסוג בנדיקוט ניו-גינאי שאנדמי ליערות השפלה של מזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1879 על ידי הזואולוג האוסטרלי והוא המין הגדול ביותר בסדרת הבנדיקוטאים כולה. הבנדיקוט הענק מצוי בסכנת הכחדה עקב ציד ובירוא יערות.
תיאור.
יחסית לסדרתו, הבנדיקוט הענק הוא כיסאי גדול למדי שדומה בממדי גופו לוולבי ארנבי, והוא גדול אף יותר מקרובו האוסטרלי - הבילבי הענק; גופו כבד וחסון עם גב קמור, וראשו גדול וחרוטי עם לוע מחודד ומוארך במיוחד. אוזניו העגולות רחבות וארוכות יחסית לבנדיקוטים, ועיניו ואפו קטנטנים. הזנב שלו ארוך, עבה וחשוף משיער. רגליו האחוריות גדולות ומסיביות בצורה יוצאת דופן, ורגליו הקדמיות קטנות יותר. בכל אחת מהן, יש לו טפרים גדולים, ארוכים וחזקים שמשמשים אותו לחפירה באדמה.
אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט הענק 34–55 סנטימטרים, אורך זנבו 22-9.5 סנטימטרים ואורך רגליו האחוריות כ-10 סנטימטרים; הנקבה קטנה משמעותית מן הזכר: משקלה 1.4-0.94 קילוגרם, לעומת 4.9-2.9 קילוגרם אצל הזכר. הכיס של הנקבה מכיל בתוכו 8 פטמות, ופתחו פונה אחורנית כדי למנוע מחדירת אדמה לכיס במהלך החפירה.
הפרווה של הבנדיקוט הענק צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום-אפרורי לחום-קפה, מהגוני או אדמדם, כשהזכר נוטה להיות כהה ורבגוני יותר מן הנקבה האפרורית. הצד התחתון בצבע שנהב עד לבן בוהק, ונוטה להיות כתמתם באזור הבטן אצל הזכר. הראש בצבע זהה לגוף, עם אוזניים כהות וסנטר לבנבן. חלקי הגוף החשופים דוגמת החוטם, הזנב והכפות בצבע ורוד.
תפוצה וביולוגיה.
הבנדיקוט הענק אנדמי למזרח גינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מוגבל לאזורי החוף בחצי האי זנב-ציפור שבפפואה והוא נפוץ בו בצפיפות נמוכה. בית הגידול שלו מורכב מיער גדותיים ליד נחלים ונהרות, יער גשם טרופי בשפלה ובמדרונות הרריים ברום 1,000-500 מטר מעל פני הים; הוא נעדר לחלוטין מהאזורים הגבוהים של רכס אואן סטנלי שמאוכלסים על ידי מיני הבנדיקוט הקוצני, הבנדיקוט ננסי, וקרובו בנדיקוט ראפראי.
למרות הגודל יוצא הדופן של המין, אין מידע זמין אודות הביולוגיה שלו. הוא ככל הנראה פעיל בשעות הלילה וניזון מחסרי חוליות, חרקים, וצמחים שונים. הבנדיקוטית ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון קצרה, והם מבלים בכיס מספר שבועות.
מצב.
הבנדיקוט הענק נחשב למין נדיר עם צפיפות אוכלוסייה נמוכה באופן טבעי, והוא לא נלכד בטבע על ידי זואולוגים מערביים מאז העשור האחרון של המאה ה-20. הרשימה האדומה של IUCN מסווגת את הבנדיקוט הענק במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה משמעותית במספריו שלפי המגמות הנוכחיות צפויה להגיע לשיעור של 50% מכלל האוכלוסייה עד 2024.
האיום העיקרי על הבנדיקוט הוא ציד אינטנסיבי לבשר או הפקת בשמים, לצד בירוא יערות מסיבי שמתרחש באזורי השפלה של פפואה למטרות חקלאות או מטעי שמן דקלים. האיומים הללו אף מתעצמים עקב הגידול באוכלוסייה האנושית באזור. הבנדיקוט הענק לא תועד באזורים מוגנים שנמצאים בטווח התפוצה שלו, וגם אם הוא כן מצוי בהם, הם אינם מספקים הגנה יעילה מפני ציד ופגיעה בבית הגידול.
בנדיקוט קוצני
בנדיקוט קוצני או בנדיקוט ניו-גינאי קוצני (שם מדעי: Echymipera) הוא סוג של כיסאי במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 5 מינים החיים ברחבי מלנזיה וצפון אוסטרליה. הסוג תואר מדעית בשנת 1842 על ידי חוקר הטבע הצרפתי רנה לסון (René Lesson), והמינים שבו הם הגדולים ביותר במשפחה לאחר הבנדיקוט הענק. השם המדעי נועד לציין את הדמיון בין הסוג לבין החולדה הקוצנית.
מידע כללי.
הבנדיקוט הקוצני הוא הסוג השני בגודלו בקבוצת הבנדיקוטים החיים בגינאה החדשה. אורך הראש והגוף של המינים נע בין 20 ל-50 סנטימטרים, אורך הזנב 5–13 סנטימטרים, והמשקל בסביבות 2-0.5 קילוגרם. מיני הבנדיקוט הקוצני מתאפיינים במבנה גוף מוצק וקמור, ראש משולש וחוטם מוארך במיוחד. יש להם אוזניים עגולות וגדולות יחסית וזנב עבה באורך בינוני. סימן ההיכר שלהם הוא הפרווה הזיפית והקוצנית שהעניקה להם את שמם. צבעם של המינים בסוג נע בין חום כהה לחום בהיר או אדמוני, והצד התחתון חיוור יותר.
הבנדיקוטים הקוצנים חיים בעיקר בגינאה החדשה ואיים סמוכים, אך מין אחד מצוי גם בצפון אוסטרליה. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי ולח בשפלות או על מדרונות הרריים גבוהים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים. הבנדיקוטים הללו חיים בבדידות רוב הזמן. במהלך היום, הם ישנים בקינים עשויים עלים, עשבים וזרדים שאותם בנו בגזעים חלולים, סבך שיחים או מאורות באדמה. בלילה, הם יוצאים לתור אחר מזונם, שכולל פירות, חרקים, תולעים ושבלולים. הבנדיקוטים הקוצנים יוצרים לעצמם בסבך רשת שבילים שבהם הם משתמשים כדי לנוע במהירות מאזור לאזור.
הנקבות יכולות להמליט עד שלוש פעמים בשנה. גודל השגר נע בין 1 ל-3 ולדות, והם מבלים בכיס מספר שבועות ומגיעים לבגרות בתקופה מוקדמת יחסית. תוחלת החיים המרבית של הבנדיקוטים הקוצנים עד 3 שנים. מלבד טורפים טבעיים מגוונים, הבנדיקוטים מאוימים מצד בירוא יערות ומלכודות. 3 מינים נמצאים במצב שימור ללא חשש, מין אחד בסכנת הכחדה ומין אחד חסר נתונים.
מינים.
בסוג זה 5 מינים:
קישורים חיצוניים.
תמונות של בנדיקוט קוצני בפליקר.
בנדיקוט קוצני מצוי
בנדיקוט קוצני מצוי או בנדיקוט קוצני קלובו (שם מדעי: Echymipera kalubu), הוא מין כיסאי בסוג בנדיקוט קוצני שחי ברחבי מלנזיה. הוא תואר מדעית בשנת 1829 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן בפטיסט פישר (Johann Baptist Fischer) ולו 4 תת-מינים. מקור שמו המדעי (קלובו), בכינוי מקומי בשפה אוסטרונזית במספר איים אינדונזים. מין זה הוא הנפוץ ביותר בסוגו לצד המין בנדיקוט קוצני אדמוני, וטווח התפוצה של השניים חופף באזורים רבים.