מייקל (מייק, ביידיש: מאטעלע) בורשטיין (נולד ב-1 ביולי 1945) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי קולנוע וזמר ישראלי-אמריקני, המשחק ושר בעברית, יידיש, הולנדית ואנגלית. זוכה פרס כינור דוד לשנת 1977.
ביוגרפיה.
ילדות ורכישת מקצוע המשחק.
מייק בורשטיין נולד בניו יורק למשפחה של שחקנים. הוריו, פסח וליליאן בורשטיין, היו זמרים ושחקני התיאטרון היידי בניו יורק. הופעותיו הראשונות של מייק על הבמה היו בגיל שלוש. הוריו שילבו את מייק ואת אחותו התאומה סוזן במופע שהעלו, והילדים "גנבו את ההצגה" מהוריהם. המשפחה הופיעה בעיקר בניו יורק אך גם ערכה מסעות רבים בעולם והופיעה לפני קהילות דוברות יידיש. הנסיעות התכופות הקשו על מייק וסוזן את הלמידה היעילה בבית הספר ואת שמירת הקשר עם חבריהם, אולם הן עזרו להם לפתח שליטה בשפות רבות. במהלך הקריירה שלו מייק שיחק ושר בעיקר ביידיש, עברית, אנגלית והולנדית, והיו לו תפקידים מזדמנים שבהם הפגין שליטה גם בשפות נוספות.
משפחת בורשטיין משתקעת בישראל.
בשנת 1954 עלתה משפחתו לישראל והעלתה את הצגות היידיש שלה, המפורסמת שבהן הייתה "חתונה בעיירה", פרי עטו של ויליאם סיגל (שלימים זכתה גם לעיבוד קולנועי). לטענת בני המשפחה, גורמים בחברה הישראלית של שנות החמישים התנכלו לתיאטרון היידי. עקב בעיות כספיות חזרה המשפחה לארצות הברית, ורק בשנת 1962 שבה לישראל והעלתה הצגות בסגנון שבו התמחתה בחו"ל – מלודרמות אידישאיות פרי עטם של כותבים עממיים. בשנת 1965 החליטה המשפחה לנסות ולהעלות הצגה שכתב סופר מוערך והציגה את "המגילה", פרי עטו של איציק מאנגר, במועדון החמאם ביפו. לפני הצגת הבכורה נערכו מספר הצגות הרצה מול הקהל הקבוע של המשפחה, אך קהל זה לא התלהב מהתפנית הסגנונית. בני המשפחה חששו שיאבדו את פרנסתם, אולם בהצגת הבכורה הרשמית האולם היה מלא ונכחו בו שרי הממשלה, הסופר איציק מאנגר שהגיע לארץ לכבוד האירוע, דמויות מפתח מהתיאטרון הישראלי ועיתונאים רבים. ההצגה זכתה לשבחי הביקורת ולפופולריות בקרב הקהל הרחב. הקהל האידישאי הישראלי למד להעריך את ההצגה ולהתגאות בה בעקבות הצלחתה בקרב דוברי העברית. זו הייתה הצגת היידיש בעלת מספר ההופעות הרב ביותר בישראל באותה תקופה (250 הופעות) והיא יצאה גם למסע הופעות בחו"ל שכלל את רובע ברודוויי שבניו יורק. הביקורות סימנו את מייק בורשטיין ככוכב עולה.
מייק בורשטיין נחל הצלחה קולנועית ראשונה ב-1966 בסרט "שני קוני למל" ונהפך לכוכב בישראל. הוא גילם את שתי הדמויות המרכזיות של הסרט במקביל בקומדיה של טעויות על רקע העיירה היהודית. אביו פסח גילם בסרט את העגלון של העיירה. הסרט כלל שירים וריקודים וידוע במיוחד שירו של קוני למל "אומרים שאני אינני אני..." בביצועו של בורשטיין. לאחר ההופעה בסרט "שני קונילמל", מיעט מייק להופיע עם בני משפחתו והתרכז בפיתוח קריירה עצמאית. אחותו סוזן נטשה את מקצוע המשחק והוריו חזרו לניו יורק. סמוך לפרישתם מהעסק המשפחתי, הקימו מייק וסוזן משפחות משלהם. בסרט "הקומדיאנטים", טענה ליליאן כי היא ופסח נאלצו לשוב לניו-יורק משום שהקהל האידישאי הישראלי חדל לקנות כרטיסים להופעות המשפחה משום שמייק וסוזן לא השתתפו בהן יותר. פסח נפטר בניו יורק ב-1986 וליליאן נפטרה ב-2005.
קריירה עצמאית בישראל.
בורשטיין זכה להכרה על כשרונותיו כזמר כאשר זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון 1967 עם השיר "מי יודע כמה" למילים של רימונה די-נור, ללחן של יעקב הולנדר ועיבוד של שמעון כהן. בהמשך הקליט אלבום שירי יידיש יחד עם חוה אלברשטיין. בורשטיין הופיע בבסיסי צה"ל במהלך שלוש ממערכות ישראל ובעקבות מלחמת ששת הימים העלה מופע לחיילים עם הבדרן דני קיי שביקר בארץ.
בתקופה זו התחיל לפתח קריירה בינלאומית ויצא למסע הופעות נרחב בארצות הברית. בתחילת שנות השבעים הופיע בתוכנית יחיד בטלוויזיה הישראלית שבה באו לידי ביטוי כשרונותיו כשחקן, זמר ורקדן. הוא הוציא אלבום שירי ילדים והשתתף מספר פעמים בפסטיבל שירי הילדים: בסוף 1977 עם השיר "היפו היפי", בסוף 1978 עם השיר "דונלד דק", בסוף 1979 עם "שולם ברוגז", בסוף 1980 עם השיר "השפן הקטן" וב-1982 עם "שלום על העולם".
ב-1976 הופיע בסרט ההמשך הראשון של "שני קוני למל", "קוני למל בתל אביב" (שמדורג תשיעי ברשימת מאה הסרטים הישראליים הנצפים ביותר בכל הזמנים, עם כ-771,000 כרטיסי קולנוע שנמכרו), וב-1983 בסרט המשך נוסף "קוני למל בקהיר". שלא זכה לאותה הצלחה כמו שני הסרטים הקודמים. ב-1977 כיכב בסרט "הרשלה" לצידו של אריה אליאס, המתאר את קורות הרשלה, אשכנזי יחיד החי בשכונה מזרחית ומביע ביקורת על פוליטיקאים מושחתים. הופעותיו של בורשטיין בסרטים ובפסטיבלי זמר הפכו אותו לדמות מוכרת ופופולרית מאוד בישראל של שנות השבעים.
בשנות 1978–1979 הנחה את התוכנית ״תן הזדמנות״ בטלוויזיה הישראלית.
ב-1981 השתתף ב"שלכם לשעה קלה" תוכנית רדיו בקול ישראל, ושירי התוכנית הופיעו באלבום באותו שם. באותה שנה השתתף בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "סביב כל העולם" שזכה במקום החמישי.
בשנת 2017 השתתף בסדרה הישראלית "ג'ודה" אשר משודרת בהוט. בשנת 2018 יצא לאקרנים סרטו הראשון כבמאי, "אזימוט", בכיכובם של יפתח קליין וסמי שייק.
בשנת 2020 עלתה לאוויר העונה השנייה של "ג'ודה" בה הוא משתתף.
קריירה עצמאית בחוץ לארץ.
בשנים 1978 ועד 1981 הופיע בטלוויזיה ההולנדית בתוכנית בידור ואירוח "המופע של מייק בורשטיין" וזכה להצלחה רבה. התוכנית דורגה בין עשר התוכניות הפופולריות ביותר בהולנד, בלגיה ולוקסמבורג.
במשך הקריירה הארוכה שלו הרבה בורשטיין להופיע במחזות זמר בברודוויי שבניו יורק, כמו "ג'ולסון", "הרוטשילדים", "ברנשים וחתיכות", ב"כנר על הגג" בתפקיד טוביה החולב, ב"לנסקי" בתפקיד איש המאפיה היהודי מאיר לנסקי, וכמו כן גילם את עורך הדין רוי כהן במחזה על המרגלים היהודים יוליוס ואתל רוזנברג. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה כשכיכב במחזמר "בארנום" זוכה פרס הטוני, וחזר על התפקיד בהפקה הולנדית.
בטלוויזיה הופיע בורשטיין בתפקידי אורח בסדרות שונות כגון "כשהעולם מסתובב", "חוק וסדר", "כלב שמירה" ובסדרה הישראלית "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית".
בורשטיין נשוי ואב לשניים ומתגורר בארצות הברית. במהלך העשור הראשון והשני של המאה העשרים ואחת, הוא משחק בעיקר בהצגות תיאטרון בברודוויי.
בשנת 2006, מונה בורנשטיין לנשיא ארגון "ידידי ידידים" בלוס אנג'לס, שלוחה של עמותת ״ידידים למען הנוער והחברה״ הישראלית.
בשנת 2012 הופיע כאמן אורח בתיאטרון יידישפיל במחזמר ״הרשלה״ ובשנת 2014 במחזמר ״רביזור״.
בשנת 2017 החל גם לביים סרטים, כאשר סרטו הראשון כבמאי "אזימוט" יצא בשנת 2018.
וימבלדון ופאטני קומונז
וימבלדון ופאטני קומונז (באנגלית: Wimbledon Common) הוא פארק ציבורי גדול המצוי בדרום מערב לונדון. שטחו 4.6 קמ"ר והוא מורכב משלושה אזורים - אזור "וימבלדון קומון" (Wimbledon Common), אזור "פאטני הית'" (Putney Heath) ואזור "פאטני קומון" (Putney Lower Common) המרוחק 2.4 ק"מ משני האזורים האחרים.
היסטוריה.
הפארק נוצר בעקבות חוק וימבלדון ופאטני קומונס משנת 1871 (Wimbledon and Putney Commons Act of 1871) המגן על השטחים ואוסר על בנייה במקום למעט למטרות נופש ופנאי.
הפארק כולל אזור של ביצות וכן מספר אזורים מיוערים. בשל הצמחייה והחרקים הייחודיים המצויים במקום הפארק מיועד להפוך לאזור שימור מיוחד.
תקציב שימור הפארק הוא כמיליון ליש"ט והוא ממומן מתקציבי חמשת רובעי לונדון בהם גובל הפארק.
בפארק ניצבת טחנת הרוח וימבלדון.
אנאטול פרנס
איתן לבני
איתן ירוחם לבני (1 באפריל 1919 - 27 בדצמבר 1991) היה פעיל מרכזי ומפקד בכיר באצ"ל וחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד.
ביוגרפיה.
לבני נולד כירוחם בזוזוביץ' בגרודנו, בלארוס, ליצחק ודבורה לבית ילין. בשנת 1925, בהיותו בן שש, עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. בילדותו למד בבית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו), ובנעוריו למד בבית הספר למסחר "ספרא" בתל אביב. מקור שמו המעוברת הוא בעץ הליבנה, Brzoza (בז'וזה) בפולנית.
בשנת 1938, לאחר העלאתו לגרדום של שלמה בן-יוסף, הצטרף לארגון בית"ר ובאותה שנה גם לאצ"ל ומילא בו שורת תפקידים: מחסנאי ארצי, מפקד המבצעים הראשי וחבר המטה לגולה. בין היתר היה חבר במטה המבצעי של תנועת המרי העברי ופיקד על התקפת תחנת הרכבת בלוד במבצע "ליל הרכבות". ב-3 באפריל 1946 נעצר על ידי המשטרה הבריטית ביחד עם 31 לוחמי אצ"ל בחולות בת ים לאחר התקפה על תחנת רכבת באזור אשדוד, הם נידונו ל-15 שנות מאסר פרט לאחד שנידון למאסר עולם באשמת יריות על חייל בריטי. הוא שוחרר בפריצה לכלא עכו ב 4 במאי 1947. בין השנים 1947–1948 שימש כשליח האצ"ל באירופה. בשנות פעילותו בארגון היה כינויו המחתרתי "איתן", שהפך ברבות הימים לשמו הפרטי. במאי 1948 טס לישראל יחד עם יעקב מרידור ונחת בנמל בתעופה בלוד בשבת ה-15 במאי. בכך היה האדם הראשון להגיע למדינת ישראל בדרך האוויר. בספרו "המעמד - מבצעים ומחתרת" תיאר לבני את קורותיו כקצין המבצעים של האצ"ל.
במלחמת העצמאות השתתף בכיבוש ראש העין ולאחר מכן שימש כמפקד גדוד 57 שלחם במסגרת חטיבת גבעתי עד סוף יוני 1948. כשהחלו לחלק דרגות בצה"ל, הוצעה לו דרגת סרן. הצעה זאת, שנחשבה מבחינתו פחיתות כבוד, כמו המשקעים בפרשת אלטלנה הביאו אותו לפרוש מצה"ל. לאחר מכן היה בעל בית-חרושת לייצור עמילן שירש מאביו ובשנים 1959-1949 היה גם מזכיר ענף העץ בהתאחדות התעשיינים.