בדיקה אופיינית לאקרומגליה היא בדיקת העמסת סוכר. נותנים לחולה גלוקוז, המדכא את הפרשת ההורמון, ובודקים את רמת ההורמון לאחר 60 דקות, 90 דקות ו-120 דקות. במצב נורמלי תהיה ירידה של 1 μg/L, במצב של מחלה תהיה ירידה יותר גבוהה מכך. בדיקת רמות ה-IGF-1 טובה לסקירה ומעקב אחר מחלה, מאחר ש-IGF-1 הוא האחראי בסופו של דבר להופעת התסמינים. דרך נוספת לבדיקה ומעקב אחרי המחלה היא הערכת הורמוני בלוטת התריס, קורטיזול, פרולקטין, טסטוטרון, גונאדוטרופין וכל ההורמונים שבלוטת יותרת המוח מפקחת על הפרשתם. בדיקת MRI לאוכף הטורקי במוח יכולה להיות יעילה בזיהוי גידולים באזור זה.
סיבות.
ב-90% ממקרי האקרומגליה ההפרשה המוגברת של הורמון הגדילה היא כתוצאה מגידול שפיר בבלוטת יותרת המוח הנקרא אדנומה. גידול כזה מייצר לחץ מוגבר על תכולת הגולגולת, כמו עצב הראייה, דבר הגורם לכאבי ראש והפרעות ראייה. יתרה מזאת, עקב גידול זה עלולים להופיע אצל האישה שינויים בווסת, ועקרות אצל גברים בשל ירידה בהפרשת הטסטוסטרון.
ישנה וריאציה ניכרת בתדירות ההפרשה של הורמון הגדילה וחומרת הגידול בבלוטה. בדרך כלל, חולים יותר צעירים סובלים מאדנומות (גידולים) יותר חמורים.
רוב הגידולים הם לא תורשתיים. חלק ניכר מהם לא נגרם על ידי מוטציות מולדות, אלא על ידי שינוי בחומר הגנטי של תא מסוים.
באחוז קטן של חולים הגידול הוא לא בבלוטה, אלא בלבלב, ריאה- או בלוטת יותרת הכליה. גידולים אלה יכולים לגרום להפרשת מוגברת של הורמון הגדילה, או להפרשה מוגברת של ההורמון האחראי על הפרשתו, ה- GHRH.
טיפול.
ניתוח.
הטיפול היעיל והמוצלח ביותר הוא הסרה כירורגית של האדנומה ובכך תרד כמות הורמון הגדילה לרמה תקינה, ניתוח זה מאפשר גם הקלה מהירה של נזק קיים לעצבי הראייה ויכול למנוע נזק תפקודי לבלוטת יותרת המוח. ניתוחים אלה נעשים על ידי כניסה לבלוטת יותרת המוח דרך האף.
טיפול תרופתי.
הטיפול התרופתי באקרומגליה מבוסס ב-20 השנים האחרונות על מקבילות של סומטוסטטין. סומטוסטטין הוא פפטיד מורכב מ-14 חומצות אמינו שמופרש באופן טבעי מהתת-רמה ובהגיעו ליותרת המוח הוא מדכא את רמת הורמון הגדילה באופן יעיל באמצעות היקשרותו לקולטנים לסומטוסטטין על פני התאים הסומטוטרופיים.
טיפול זה הניתן בזריקות ארוכות טווח ומפחית בהדרגה את התסמינים האופייניים לאקרומגליה ומסוגל בחלק ניכר מהחולים להקטין את גודל האדנומה. לטיפול זה תופעות לוואי שכוללות שלשולים, כאבי בטן, אבני כיס מרה וגם היפרגליקמיה או היפוגליקמיה כתוצאה מיכולת הסומטוסטטין לדכא הפרשת אינסולין וגלוקגין בלבלב, אך בדרך כלל הטיפול נסבל היטב על ידי רוב החולים.
טיפולים תרופתיים חדשניים כמו ה-סומאוורט (Somavert) שהוא תקביל של הורמון גדילה המבוסס על מולקולת הורמון גדילה שעברה שינויים מבניים מסוימים באמצעות הנדסה גנטית .דופסטטין (Dopastatin) שהוא המולקולה הכימית הנקשרת לרצפטורים 2 ו-5 לסומטוסטטין ולרצפטור D2 לדופמין.פסיראוטיד (Pasireotide) שנקשר בזיקה טובה לקולטנים 1, 2, 3, ו-5 לסומטוסטטין ויכול להיות יעיל בדיכוי הורמון גדילה ו-IGF-1 בחלק מהחולים שלא מגיבים לתקבילים הקיימים.
טיפול בקרינה (רדיותרפיה).
נעשה שימוש בטיפולים בקרינה כטיפול עיקרי או טיפול מלווה לניתוחים בבלוטת יותרת המוח. בדרך כלל, פונים לטיפול זה כאשר חולים עוברים ניתוח אך שאריות של הגידול נמצאות בבלוטה.
מתן טיפול זה הוא בפרקי זמן של 4–6 שבועות. הוא גורם לירידה של 50% ברמות הורמון הגדילה במשך תקופה של שנתיים עד חמש שנים. הטיפול מלווה באיבוד של הפרשת עוד הורמונים מהבלוטה, כמו גונאדוטרופינים, אנדרוגנים ועוד. ישנו תיעוד של איבוד ראייה, חבלות למוח, כתוצאה מטיפול רדיותרפי.
פרוגנוזה: החלמה לאחר טיפול.
לאחר טיפול מוצלח, מאפייני המחלה כגון כאבי ראש, הפרעות ראייה, זיעת יתר וסוכרת, פוחתים במידה משמעותית או נעלמים לגמרי. גדילה של רקמות רכות פוחתת באופן הדרגתי עד לחזרה לנפח וצורה נורמליים. בנוסף לכך, עיוות תווי פנים המלווה את חולי האקרומגליה נעלם באופן הדרגתי במשך מספר שנים. תוחלת החיים של המטופלים באופן מוצלח דומה לזו של אנשים נטולי מחלה.
סימנים.
סימני מחלת האקרומגליה נחלקים לשתי קבוצות עיקריות.
סימנים עקב גידול ביותר המוח:
סימנם עקב הפרשה מיותרת של IGF-1:
סיבוכים אחרים.
ישנם תיעודים של סיבוכים רפואיים אצל אנשים הסובלים ממחלת אקרומגליה, בכך שהם עלולים לפתח מחלות קרדיווסקולריות, אי סבילות לסוכר ועד לסכרת, יתר לחץ דם וישנה גם נטייה לפתח גידולים שפירים וממאירים במערכת העיכול.
בשל כך, תוחלת החיים היא קצרה ב-10 שנים אם אינם מטופלים.
דה ברולי
דה ברויי
קולין דייוויס
סר קולין רקס דייוויס (באנגלית: Colin Rex Davis; 25 בספטמבר 1927 – 14 באפריל 2013), היה מנצח בריטי נודע.
ביוגרפיה.
דייוויס למד נגינה בקלרינט בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, שם נחסמה דרכו ללימודי ניצוח כיוון שלא הוכיח יכולת נגינה בפסנתר. אף על פי כן, הוא הקים תזמורת עם חברים ללימודים, ולעיתים קרובות ניצח עליה.
בשנת 1952 עבד דייוויס ברויאל פסטיבל הול, ובסוף שנות ה-50 ניצח על התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC.
לתהילה ראשונה בקנה מידה גדול זכה כאשר החליף את אוטו קלמפרר החולה בניצוח על האופרה דון ג'ובאני של מוצרט ברויאל פסטיבל הול בשנת 1959. שנה לאחר מכן החליף בנסיבות דומות את תומאס ביצ'ם, בביצוע חליל הקסם של מוצרט בגלינדבורן.
בשנות ה-60 עבד בסדלר'ס וולס אופרה וניצח על התזמורת הסימפונית של לונדון ועל תזמורת רשות השידור הבריטית. בשנת 1971 החליף את גאורג שולטי כמנצח ראשי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, שם ניצח בהופעות מזומנות לפני כן. הוא נשאר בתפקידו שם עד 1986. הוא נודע בתמיכה באופרות של המלחין הבריטי מייקל טיפט וניצח על כמה מיצירותיו בהופעות בכורה. בשנת 1977 היה למנצח האנגלי הראשון שהופיע בפסטיבל ביירויט (המוקדש ליצירותיו של ריכרד וגנר), שם ניצח על האופרה טנהויזר.
בשנת 1980 קיבל דייוויס תואר אבירות. לאחר זאת ניצח על תזמורת רדיו בוואריה ועל התזמורת הסימפונית של בוסטון, לפני שהתמנה למנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון בשנת 1995.
פרט לתמיכתו בטיפט ופרשנויותיו למוצרט, דייוויס היה מקורב במיוחד למוזיקה של הקטור ברליוז וניצח על ביצועים רבים של האופרות שלו ושל יצירותיו התזמורתיות.
דייוויס שימש כיושב ראש בינלאומי של לימודי תזמורת באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
בפברואר 2011 נפל מדוכן המנצחים בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, ובריאותו המדרדרת במהירות הובילה לביטולים רבים של הופעות. דייוויס נפטר בלונדון ב-14 באפריל 2013, בגיל 85, לאחר מחלה קצרה.
פרסי הגראמי
קולנוע אדיסון
קולנוע אדיסון היה בית קולנוע וראינוע בירושלים שנפתח ב-1932, פסק לפעול ב-1995 והמבנה בו שכן נהרס בשנת 2006, לאחר שעמד נטוש במשך 11 שנים. בית הקולנוע שכן ברחוב ישעיהו 14 פינת רחוב בליליוס. באולם היו 1,200 מקומות ישיבה והוא שימש גם להצגות תיאטרון וקונצרטים.
היסטוריה.
בית הקולנוע הוא השלישי שהוקם בירושלים (לאחר "קולנוע ציון" ו"קולנוע עדן") על ידי מ. י. מזרחי ובניו משכונת זיכרון משה שהקימו גם את קולנוע אוריון. האולם התפאר באדריכלות המודרנית, בממדיו העצומים והיה הראשון בירושלים שהפעיל מיזוג אוויר. שמו של האולם נקבע כמחווה לתומאס אדיסון, מממציאי הקולנוע. הבניין נבנה, בין השאר, בידי קבוצת חלוצים אנשי העלייה השלישית שהתגוררו בקומונה בשכונת בית הכרם. חברי הקומונה למדו בנייה אצל בנאים ערבים והשתתפו אחר כך בבניית כמה מבני ציבור ביניהם קולנוע אדיסון.
בית הקולנוע נחנך ב-5 בינואר 1932, בנוכחות פקידים בכירים בממשלת המנדט, בעיריית ירושלים, ובמוסדות הלאומיים ונכבדי העדות השונות בעיר. בטקס הפתיחה נאם איתמר בן-אב"י ובוצעה האורטוריה אליהו מאת פליקס מנדלסון.
בינואר 1933 נחתם הסכם "אי חילול שבת", בלחץ אנשי אגודת ישראל, עם הנהלת קולנוע אדיסון ועם שני בתי הקולנוע האחרים ציון ועדן; סוכם שהמפר את ההסכם ייקנס בסך 300 ל"י (מתוכם 150 ל"י לבית היתומים דיסקין, ו-75 ל"י לכל אחד מבתי הקולנוע האחרים)
לאחר ההצלחה הגדולה של הקולנוע, החליטה הנהלתו להקדים את מכירת הכרטיסים לשבת עצמה, למרות שהקרנת הסרטים החלה רק במוצאי שבת. בעקבות כך קמה סערה גדולה בציבור החרדי, ובעיקר בהנהגת עמרם בלוי החלו חרדים לנסות ולמנוע את מכירת הכרטיסים בשבת. באפריל 1933 התלונן אלברט פלויד בעל קולנוע עדן, במכתב פומבי בעיתון דואר היום, כי קולנוע אדיסון הפר את ההסכם מאחר שהשכיר את האולם להופעה של להקה ערבית ולפיכך הוא לא רואה עצמו מחויב להסכם. ב-11 באוגוסט 1933, עשרה ימים לאחר צום תשעה באב, פרסם גם בעליו של קולנוע אדיסון הודעה בעיתון שלפיה הבעלים של קולנוע עדן, המתחרה, "היה המתחיל בהצגות בשבתות ובחגים יהודים ופרץ את הגדר". משכך, לדבריו אין למתחריו בררה אלא לנקוט צעדים זהים. לאחר מכן התנצל על הצגה שהועלתה בצהרי תשעה באב והסביר זאת בהיעדרם של "מנהלי העסק", ש"לא היו אז בירושלים".
פעמיים הוצת האולם (ב-1965 וב-1975) ונגרם לו נזק כבד. באמצע שנות השלושים נפטר מ. י. מזרחי ובית הקולנוע עבר לבעלות בניו, יוסף (ג'ו) מזרחי ושמעון מזרחי.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נהג הקולנוע להקרין סרטים הודיים, טורקים ופרסים.