לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן
לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן (בצרפתית: Louis-Philippe d'Orléans; 13 באפריל 1747 - 6 בנובמבר 1793), היה דוכס אורליאן ואביו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, אשר הוצא להורג במהלך המהפכה הצרפתית.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
לואי פיליפ נולד ב-13 באפריל 1747 בשאטו דה סן-קלו, ללואי פיליפ הראשון, דוכס שארטר, וללואיז הנרייט דה בורבון, בתם של לואי ארמנד השני, נסיך קונטי ולואיז אליזבת דה בורבון, ועם לידתו קיבל את התואר "". בשנת 1752 מת סבו לואי ד'אורליאן, דוכס אורליאן, ובעקבות כך קיבל לואי פיליפ את התואר .
נישואיו.
ב-6 ביוני 1769 התחתן לואי פיליפ עם לואיז מארי אדלייד דה בורבון בקפלה של ארמון ורסאי. היא הייתה בתו של דודנו, לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, שהיה אחד האנשים העשירים ביותר בצרפת. מאחר שהיה בטוח שאשתו תהפוך לאישה העשירה ביותר בצרפת עם מותו של אביה, היה לואי פיליפ מסוגל למלא תפקיד חשוב בחצר המלוכה השווה לזו של סבו-רבא שלו פיליפ השני, דוכס אורליאן, שהיה העוצר של צרפת בשם לואי החמישה עשר, מלך צרפת עד לבגרותו. לואיז מארי אדלייד הביאה עמה נדוניה של 6 מיליון ליגרים, והכנסה שנתית של 240,000 ליברות (מאוחר יותר היא גדלה ל-400,000 ליברות), כמו גם קרקעות, תארים, מגורים ורהיטים.
בחודשים הראשונים לנישואיהם חיו בני הזוג ביחד, אך עד מהרה חזר לואי פיליפ לחיי הליברטיניזם שנהג בהם לפני נישואיו. הוא היה רודף נשים ידוע, כמו כמה מאבותיו, כגון לואי הארבעה עשר ופיליפ השני, דוכס אורליאן, והיו לו כמה ילדים לא חוקיים.
במהלך הקיץ של 1772, הדוכס החל את הקשר הסודי שלו עם אחת מבנות הלוויה של אשתו, , אחייניתה של , אשתו המורגנטית של אביו של לואי פיליפ. בתחילה הקשר ביניהם היה מלא התלהבות, אולם הקשר התקרר בתוך כמה חודשים, ובאביב 1773 דווח על ניתוק הקשר ביניהם. לאחר שהפרשה הרומנטית ביניהם הסתיימה, מאדאם דה-ז'אנליס נותרה בשירותה של אשתו מארי-אדלייד בפאלה-רויאל, ונותרה ידידה נאמנה לדוכס ולדוכסית. שניהם העריכו את האינטליגנציה שלה, ובשנת 1779 היא הפכה לאומנת הבנות התאומות של בני הזוג.
קריירה צבאית.
במהלך המאה ה-18 בצרפת, היה נפוץ מאוד עבור הנסיכים לקבל עמדות גבוהות בצבא. מגיל צעיר, פיליפ גילה את התעניינותו בים, והוא הצטרף לצי המלכותי הצרפתי. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית כשל פיליפ במהלך אחד הקרבות הימיים נגד הצי המלכותי, ולכשנודע הדבר נאלץ להתפטר מתפקידו בצי.
בשנת 1785 מת אביו לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, ולואי פיליפ ירש את התואר דוכס אורליאן ואת נחלותיו של אביו.
המהפכה הצרפתית.
לואי פיליפ היה חבר בסיעה היעקובינית, וכמו רוב היעקובינים בתקופת המהפכה הצרפתית, הוא דבק בעקרונות ז'אן-ז'אק רוסו והתעניין בהקמת צורה יותר מוסרית ודמוקרטית של השלטון בצרפת. ככל שהתעניין יותר ויותר ברעיונותיו של רוסו, הוא החל לקדם רעיונות ליברליים, כגון הפרדת הכנסייה והמדינה ומונרכיה מוגבלת, כמו כן הוא גם התנגד לפיאודליזם והעבדות.
בנוסף להיותו יעקוביני, פיליפ היה גם המגיסטר הגדול של הבונים החופשיים בצרפת, בין השנים 1771–1793, אולם בינואר 1793 פרש מתפקיד זה. לואי פיליפ גם העריץ מאוד את המלוכה החוקתית הבריטית, ודגל בתוקף באימוץ מונרכיה חוקתית בצרפת, ולבטל את המלוכה האבסולוטית שהייתה אז בצרפת.
בשל אי יכולתה של המשטרה הפריזאית להיכנס לביתו של לואי פיליפ, הפך ביתו למוקד לפעילות בלתי חוקית, כגון סחר בסחורות גנובות, עסקאות חשודות והצגת רעיונות מהפכניים. למעשה, ביתו היה מקום נפוץ עבור יעקובינים להיפגש ולדון בתוכניות שלהם וברעיונות שלהם.
במהלך אספת המעמדות של 1789 היה לואי פיליפ מנציגי האצולה, ולאחר מכן הוא היה מהראשונים שהצטרפו לאספה הלאומית, בעקבות ב-20 ביוני. לואי פיליפ הואשם בארגון צעדת הנשים על ורסאי, ובעקבות כך גורש מצרפת, והוא עבר להתגורר בבריטניה. בשנת 1790 הוא זוכה מהאשמות, בין השאר כתוצאה מסיועו של אונורה-גבריאל ריקטי, הרוזן ממירבו, ובאוקטובר אותה שנה הוא חזר לצרפת.
לואי פיליפ לא היה ביחסים טובים עם דודנו לואי השישה עשר, מלך צרפת, והיו שטענו שהוא רוצה לקחת את הכתר לעצמו. בינואר 1793 הצביע לואי פיליפ בעד הוצאתו להורג של לואי השישה עשר, מה שהיווה הפתעה גדולה ואכזבה עבור המלך. באפריל 1793 ערק בנו של לואי פיליפ - לואי פיליפ, הדוכס משארטר יחד עם גנרל לצבא האוסטרי, ובעקבות כך נעצר לואי פיליפ יחד עם שאר בני משפחתו שהיו בצרפת. בתחילה הוא נכלא במרסיי, ולאחר מכן הוא הועבר לפריז. ב-2 בנובמבר 1793 נערך משפטו של לואי פיליפ שבו הוא הואשם בבגידה, ולאחר שנמצא אשם, הוא הוצא להורג ב-6 בנובמבר.
משפחתו.
ב-6 ביוני 1769 התחתן לואי פיליפ עם לואיז מארי אדלייד דה בורבון, דוכסית אורליאן, בתם של לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר ומריה תרזה פליסיטס ד'אסטה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
השקמה של זכאוס
השקמה של זכאוס המוכרת גם בשם שקמת זַכַּי הוא עץ שקמה הנמצא במרכזה של העיר יריחו סמוך לכיכר אל ג'ומזה. על פי המסורת הנוצרית זכאוס המוכס טיפס על העץ על מנת לראות את ישו.
השקמה העתיקה מהווה אתר תיירות צליינית חשוב ביריחו יחד עם קרנטל.
בברית החדשה מוזכר העץ כחלק מהסיפור על כיצד גאל ישו את זַכַּי המוכס העשיר, והשיבו מדרכו הרעה:
הנרי בייקר טריסטראם, מהחוקרים האירופיים הראשונים שהגיעו לארץ ישראל במאה ה-19 וסייר ביריחו ב-1864, כתב ביומנו: "למרות נדירותו לא נעלם העץ לגמרי מכיכר יריחו, שהרי מצאנו שני עצים זקנים בגיא הקטן הסמוך לחורבות"
הרי באוורס
הרי בָּאווֶרְס או הרי בָּאוּאֶרְס (באנגלית: Bowers Mountains) היא קבוצת הרים באנטארקטיקה.
גאוגרפיה.
אורכם של הרכסים 145 קילומטרים ורוחבם 56 קילומטרים.
ההרים משתרעים לכיוון צפון - דרום. מצפונם נמצא חוף פנל, וההרים גובלים בקרחונים רניק, קאנהאם, בלק ולילי.
הרי הרכס.
הרכס כולל את ההרים והאתרים הבאים:
היסטוריה.
ההרים התגלו לראשונה בפברואר 1911, מסיפון האונייה טרה נובה בה הפליגה המשלחת אנטארקטיקה הבריטית (משלחת טרה נובה) (Terra Nova), בפיקודו של לוטננט הארי פנל, ולימים ניתן להם השם "גבעות באוארס" (Bowers Hills)  על שם הנרי רוברטסון באוארס אשר נספה עם יתר חברי משלחתו של קפטן רוברט פלקון סקוט, בחזרתם מן הקוטב הדרומי ב-1912.
הרכס מופה באמצעות סקרים של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית שבוצעו בין השנים 1962–1963, ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1946-1947 ו 1960-1962.בעקבות מיפוי האזור התברר שלא מדובר בגבעות, אלא ברכסי הרים שגובהים מגיע ל-2,600 מטרים, ובהתאם שונה שם ההרים ל"הרי באוורס".
לקריאה נוספת.
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 116-119
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, PP 48, 61, 71-72
רכס פוזי
רכס פּוֹזִי או רכס פּוֹסִי (באנגלית: Posey Range) הוא רכס הרים במזרח הרי באוורס שבאנטארקטיקה.
הרכס גובל בקרחון סמית'סון, קרחון גרייבסון, קרחון לילי, וקרחון צ'אמפנס.
היסטוריה.
הרכס מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם ג'וליאן וו. פוזי (Julian W. Posey) מטאורולוג שעמד בראש משלחת המחקר המדעית בתחנת הקוטב הדרומי, בחורף 1959.
לקריאה נוספת.
• R. L. Oliver, P. R. James, J. B. Jago, Antarctic Earth Science, PP 119-120
רכס פוסי
רכס פוסיי
קרחון סמית'סון
קרחון סמית'סון או קרחון סמיתסון (באנגלית: Smithson Glacier) הוא קרחון בהרי באוורס שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם למרגלות הר ורהייג וזורם לכיוון צפון, ממערב לרכס פוזי, עד הישפכו לקרחון גרייבסון, בסמוך להר דראגר.
הקרחון נמצא בגובה 887 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ובאמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם סקוט ב. סמית'סון (Scott B. Smithson), שהיה גאולוג בתחנת מקמרדו, בין השנים 1967-1968.
אנדרטה לחללי אוניברסיטת תל אביב במערכות ישראל
הרמולד
הרמולד (בנורדית עתיקה: Hermóðr, רוח מלחמה) הוא אל במיתולוגיה הנורדית, בנו של אודין. הוא לרוב נחשב כשליח האלים.
אדה פרוזאית.
הרמולד מופיע באדה הפרוזאית בקטע 49 בספר "ההטעיה של גילבי" (Gylfaginning). בקטע זה נכתב שהאלים היו הרוסים ממותו של בלדר והם לא יכלו להגיב עקב יגונם. אחרי שהאלים התאוששו מההלם והיגון העצומים שנבעו ממותו של בלדר, פריג שאלה את האסיר מי ביניהם רוצה "לקבל את כל אהבתה וחסדה" על ידי רכיבה להלהיים. על מי שהסכים היה להציע להל כופר בתמורה לחזרתו של בלדר לאסגארד. הרמולד הסכים ללכת ויצא עם סלייפניר בדרכו להלהיים.