במאה ה-15 הייתה נחלת גריניץ' בבעלותו של המפרי, דוכס גלוסטר, דודו של הנרי השישי, מלך אנגליה. המפרי בנה בגריניץ' את ארמון פלסנטיה ב-1428. הארמון היה משכנו העיקרי של הנרי השביעי, מייסד שושלת טיודור, ובו נולדו גם כמה מילדיו: שניים מבניו, הנרי (שיהפוך למלך הנרי השמיני) ואדמונד טיודור (שניהם הוטבלו לנצרות בכנסיית הקדוש אלפה) ושתיים מבנותיו, מרי ואליזבת, שיהיו מלכות אנגליה. בארמון נולדו עוד רבים מבני בית טיודור.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית נכבש הארמון על ידי הכוחות האנטי-מלוכניים, והפך למחנה מעצר לשבויים. לאחר הרסטורציה החליט המלך צ'ארלס השני, בשנת 1660, לשקם את הארמון וביקש מהאדריכל סר ג'ון רֶן (Wren) לתכנן עבורו ארמון חדש. התוכנית לא יצאה במלואה אל הפועל, והחלק שנבנה מחדש כארמון למלך הוסב לשמש כבית החולים המלכותי למלחים. אן, נסיכת דנמרק, אשתו של ג'יימס הראשון, בנתה על הגבעה שמדרום לארמון את בית המלכה (ראו להלן), המהווה כיום חלק מהמוזיאון הימי הלאומי.
בנייני בית החולים הפכו למכללה הימית המלכותית ב-1873, ונשארו בשימוש הצי המלכותי הבריטי עד 1998. באותה שנה הועברו המבנים לידי קרן גריניץ'. חלק מהמבנים משמשים את אוניברסיטת גריניץ' ואת קולג' טריניטי למוזיקה; חלק אחר פתוח לציבור.
גריניץ' הימית.
בשנת 1997 נוספה גריניץ לרשימת אתרי המורשת העולמית. אתר המורשת העולמית נקרא גריניץ' הימית (Maritime Greenwich), והוא מתחם הכולל מבנים ומונומנטים ייחודיים לחוף הנהר, פארק מדרום להם ומבנים נוספים מדרום לו.
בית המלכה.
המבנה המרכזי במכלול גריניץ' הוא בית המלכה (Queen's House), שתוכנן על ידי האדריכל איניגו ג'ונס, עבור המלכה אן מדנמרק. התכנון הוא בסגנון האדריכלות הפלדיאנית ברוח הרנסאנס. זהו המבנה הראשון בבריטניה שתוכנן בסגנון זה, ובכך היה שינוי רב מהמוכר בבריטניה עד אז. איניגו ג'ונס הושפע ממבנים שראה באיטליה בעת לימודיו שם, ועל פיהם תכנן את הארמון; השפעתו של המבנה הייתה רבה מאוד, ומבנים רבים נבנו בבריטניה ברוח זו בשתי המאות הבאות. בית המלכה נבנה בשנים 1616-1617. ב-1807 הוסב המבנה לבית ספר לרפואה, ונבנו משני צידיו אגפים שחוברו למבנה העיקרי באכסדראות עמודים. בבית המלכה שוכן כיום אוסף האמנות של המוזיאון הימי הלאומי, ואילו עיקר המוזיאון נמצא באגף המערבי של בית המלכה.
המכללה הימית המלכותית.
המכללה הימית המלכותית היא מכלול בן ארבעה מבנים, הבנוי בין בית המלכה לחוף נהר התמזה. ארבעת המבנים בנויים כך שיתאימו לסימטריה של בית המלכה והם מפגינים יחס סימטרי ביניהם, אגב שהם מאפשרים קו ראייה בין בית המלכה לנהר. זהו מכלול המבנים המורכב ביותר שתכנן האדריכל כריסטופר רן (אם כי אדריכלים נוספים, ובהם ג'ון וב, בנו שלבים מסוימים של המבנים), ואחת הדוגמאות הבולטות לבנייה בסגנון הבארוק בבריטניה.
המכללה נבנתה באתר שבו שכן ארמון פלסנטיה. המבנים נבנו לכתחילה במצוות מרי השנייה כדי שישמשו כבית חולים לספנים. הבניין הצפון מערבי (לחוף הנהר) הוא בניין המלך צ'ארלס, שהושלם ב-1694; הבניין הצפון מזרחי הוא בניין המלכה אן, שהושלם ב-1742 (למרות שהוחל בבנייתו כבר ב-1698); הבניין הדרום מערבי, בניין המלך ויליאם, והבניין הדרום מזרחי, בניין המלכה מרי, שהושלמו שניהם ב-1712. בבניין המלכה מרי נמצאת הקפלה ששימשה את בית החולים ואת המכללה. בניין המלך ויליאם התפרסם באולם הצבוע (Painted Hall) השוכן בו, המעוטר בציורים מתקופת הבארוק. המבנים בנויים סביב חצר פנימית, ולכן מכונים "חצר המלך צ'ארלס", "חצר המלכה אן", וכן הלאה.
בית החולים גריניץ', נסגר ב-1869, והמבנים הועברו לידי הצי המלכותי. לאחר שהצי המלכותי הפסיק להשתמש במכללה בשנת 1998 הוקמה קרן גריניץ' ששכרה את המבנים ואת השטח מסביבם למשך 150 שנים, ותפקידה לשמרם.
כיום משתמשת אוניברסיטת גריניץ' בשלושה אולמות עיקריים במכללה (המלכה אן, המלכה מרי והמלך ויליאם), ואילו מכללת טריניטי למוזיקה משתמשת באולם המלך צ'ארלס. קרן גריניץ' מנהלת את ההיכל הצבוע, את הקפלה, את האולמות התת-קרקעיים הסמוכים, את מרכז המבקרים ואת הקרקעות.
פארק גריניץ'.
פארק גריניץ' משתרע מדרום לבית המלכה. שטחו הצפוני של הפארק (בסמוך למוזיאון הימי הלאומי ובית המלכה) הוא אזור מישורי, המשתפל לעבר נהר התמזה. בחלקו הדרומי יש הגבהה של הקרקע לכדי גבעה, היוצרת רושם של נוף כפרי אנגלי. שטחו של הפארק מלבני, רוחבו כקילומטר ואורכו כ-750 מטרים. במרכז הפארק נמצאת הגבעה שעליה ניצב מצפה הכוכבים המלכותי.
מצפה הכוכבים המלכותי.
מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ' ממוקם על הגבעה בפארק גריניץ'. המלך צ'ארלס השני הורה על בניית המצפה בשנת 1675, והמבנה תוכנן בידי סר כריסטופר רן ונבנה בין השנים 1675–1676. בסיסו של המצפה הוא בית פלאמסטיד (Flamsteed House, על שמו של האסטרונום המלכותי הראשון, ג'ון פלאמסטיד), והוא המבנה הראשון שנבנה בבריטניה למטרת מחקר מדעי. בקומה השנייה נמצא חדר מתומן בעל שמונה צלעות, שנועד לכינוסים ולדיונים. מעליו נמצא כדור הזמן המפורסם, היורד כל יום בדיוק בשעה 13:00 מראש התורן עליו הוא נמצא, כדי לסמן את השעה המדויקת.
כנסיית סנט אלפג'.
אתר המורשת העולמית כולל גם חלק מהעיירה שסביבו. בין האחרים הללו נכללת כנסיית סנט אלפג', שנבנתה בשנים 1711-1714, על הריסות מבנה ימי-ביניימי. הכנסייה נבנתה בידי סר ניקולס הוקסמור, תלמידו של כריסטופר רן. הוקסמור שילב במבנה את המגדל שנותר מהמבנה המוקדם יותר, ובנה מבנה בסגנון הבארוק בצורת צלב.
קאטי סארק.
מונומנט חשוב נוסף בגריניץ' הוא ספינת הקליפר קאטי סארק, שהייתה במחצית השנייה של המאה ה-19 ספינת המפרשים המהירה ביותר בעולם. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הועלתה האונייה על מבדוק יבש שהוכן עבורה.
אתרים נוספים.
במתחם נמצאים גם כמה מבנים נאים שנבנו במאות ה-17, ה-18, וה-19. בצידו המזרחי של הפארק נמצא ארמון ואנברו (Vanbrugh Castle), ביתו של סיר ג'ון ואנברו, אדריכל ארמון בלנהיים. המבנה נבנה בכוונה בסגנון ימי ביניימי, ועוצב על פי מבצר הבסטיליה, בפאריס. בצידו המערבי של הפארק נמצא בית הריינג'ר (Ranger’s House - "בית השומר") - בניין הבנוי מלבנים אדומות, ששיכן במאה ה-17 את שומר הפארק. כיום שוכן בו אוסף וורנר (Wernher Collection), אוסף אמנות מימי הביניים ומהרנסאנס. בחלקו הצפון-מזרחי של מתחם גריניץ' הימית נמצא פונדק טרפלגר, מבנה שנבנה ב-1837 ואירח בשעתו אישים כצ'ארלס דיקנס, ויליאם מייקפיס תאקרי ואחרים. כיום שוחזר המקום להדרו הראשון. אתר נוסף הסמוך לכנסייה הוא שוק גריניץ' (Greenwich Market) - שוק מקורה, בו נמכרות בעיקר עתיקות וחפצי אמנות. השוק הוקם בעקבות צו מלכותי משנת 1849.
ז'וזף פורייה
נחל פארן
נַחַל פָּארָן (בערבית: ואדי אל-גֵ'רַאפִי) הוא נחל האכזב הגדול ביותר בישראל, והשלישי בגודלו בין כלל הנחלים אחרי נהר הירדן ונחל הירמוך. כמו כן, הוא הנחל הרחב ביותר בישראל.
אורכו כ-150 קילומטר, החל ממקורותיו בחצי האי סיני (במדבר פארן) ועד לשפכו בנחל הערבה. בין יובליו נמנה גם נחל אשל. בנחל זה קיימת זרימה רק בעת שיטפונות בזק. אגן הניקוז הגדול של הנחל, ששטחו אלפי קמ"ר, יוצר מישורים רחבים שמפרידים בין הרי הנגב הגבוהים שבצפון, לבין הרי אילת שבדרום.
בעבר, בזמן שיטפונות, כמו שאר הנחלים הגדולים של הנגב, הזרימה בנחל פארן הציפה את כביש הערבה (הדרך הראשית לאילת), עד הקמתו של גשר מעל הנחל. בנחל זה נרשמה הספיקה הגבוהה ביותר בישראל, בשיעור 1,150 מ"ק/שנייה, ב-6 בנובמבר 1970. ב-2004 נשבר שיא זה בספיקה של 1,280 מ"ק לשנייה שנמדדה בנחל צין. ב-18 בינואר 2010, במהלך שיטפונות שאירעו בנחל ניצנה, נמדדה ספיקת שיא של 1,420 מ"ק/שנייה. מדובר בספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בישראל. זוהי ספיקה של יותר ממחצית הספיקה הממוצעת של נהרות כדוגמת הריין (2,290 מ"ק/שנייה) והנילוס 2,830 (מ"ק/שנייה). לשם השוואה, הספיקה הממוצעת בנהר הירדן העליון היא 16 מ"ק/שנייה.
קרוב לכניסתו לערבה, מתבצעים קרוב לנחל קידוחי מי תהום שמספקים מים בכמות נאה ליישובי הערבה. המים מלוחים מעט ולכן הם עוברים התפלה.
מגרדת
מגרדת (באנגלית: Scraper) או מגרדת ממונעת (Motor Scraper) הוא ציוד מכני הנדסי שמשמש לגירוד ויישור הקרקע כחלק מעבודות סלילה של כביש או מסילת רכבת. המגרדת היא מעין טרקטור דו-אופני הגורר אחריו עגלה שהיא כיעה ענק.
המגרדת מורכבת מ-2 חלקים: גורר (טרקטור) וגרור. הגרור נקרא "Hopper" (בתרגום חופשי פירושו "עגלת-יעה", "עגלה" או "יעה").
ה-hopper הוא עגלה עם קצה חד ומשופע ("להב") שמזכירה יעה גדול. העגלה ניתנת להנמכה ולהגבהה באמצעות בוכנות הידראוליות. כאשר העגלה מונמכת הקצה הקדמי של היעה, הלהב, חותך וחודר אל הקרקע ותוך כדי תנועה קדימה של הטרקטור נגרף עפר אל תוך כלי הקיבול (Bowl) של העגלה עד שהוא ממלא אותה. כאשר ה-Bowl מלא, כאשר קיבולתו היא בין 8 לבין 34 מטר מעוקב של עפר כתלות בדגם, העגלה מוגבהת, והמגרדת יכולה להעביר את העפר למקום הפריקה (fill site). באזור הפריקה, נפתחת הדופן הקדמית של העגלה (באמצעות בוכנה הידראולית) ובוכנה אחרת דוחפת את כל הדופן האחורית של ה-Bowl קדימה, באופן בו העפר נשפך בשכבה אחידה, מחלקה הקדמי של העגלה, ככל שהטרקטור ממשיך להתקדם. בסיום ריקון העגלה, חוזרת המגרדת הריקה לאתר החפירה (cut site) ומתחילה מחדש את מחזור העבודה.