מבני כוורת מלאכותיים לרוב מיוצרים על ידי שילוב מבנה כוורת בין שתי שכבות פח דקות (מה שמכונה סנדוויץ') שמקנה לחומר חוזק במתיחות. סוג מבנה זה שימושי בעיקר במקומות בהם יש משטחים ישרים או קמורים שנדרשים להיות קלים אך בעלי חוזק חומר גבוה. על כן שימוש סוג מבנה זה נפוץ מאוד בתעופה ומבני כוורת מאלומיניום, פיברגלס וחומרים מרוכבים אחרים שולבו במטוסים החל משנות ה-1950. שימוש במבנה זה נפוץ גם באריזות קרטון ובמכשירי ספורט כגון מגלשי סקי וסנובורד.
קניה ווסט
ראש גדול (תוכנית טלוויזיה)
חשמונה
חַשְׁמֹנָה, אתר מקראי, אחת מתחנות נדודי בני ישראל במדבר. אל חשמונה הגיעו בני ישראל ממסעם ממתקה ומשם המשיכו בדרכם למוסרות. לפי המסופר במקרא נמצאת חשמונה במדבר פארן. בתרגום השבעים מופיע: צלמונה.
זיהוי המקום.
יש הסוברים כי חשמונה נמצאת ליד ואדי אל חשים. מנגד יש הסוברים כי חשמונה נמצאת באזור היישוב בני עצמון.
אמיל ולטר
אמיל ולטר בוקהרד (בגרמנית: Emil Walter Buckhard, נולד ב-7 באפריל 1900 בפפורצהיים שבגרמניה, נפטר ב-1 במרץ 1952 בפפורצהיים) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת הבלם בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. לאחר ששיחק במשך שנתיים בפיגרס, שיחק ולטר במשך עשור במדי ברצלונה, והוא זכה עמה 3 פעמים בגביע הספרדי ובמהדורה הראשונה של אליפות ספרד ב-1929. ולטר גם נודע לעיתים בשם הספרדי אמיליו ולטר.
קריירה.
ולטר נולד וגדל בפפורצהיים, עיר בדרום-מערב גרמניה, שם החל לשחק כדורגל במועדון המקומי גרמניה ברצינגן. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, בשל המצב הכלכלי הקשה שפקד את גרמניה, היגר לפיגרס שבקטלוניה, שם מצא עבודה במפעל. הוא הוזמן למשחק אימון שערכה הקבוצה המקומית פיגרס, שם חברי הקבוצה ראו שיש לו בעיטה חזקה, והוא הצטרף לקבוצה זו כשחקן הגנה. נאמר שבעיטתו הייתה כה חזקה, כך שהוא היה מסוגל לבעוט למרחקים אדירים, עד כדי כך שהבקיע משערו שלו לשער השני. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך נגד אספניול, בעונת 1921/1922.
ב-1923 חתם ולטר בשורות ברצלונה, המועדון הבכיר באזור קטלוניה, והוא היה שותף עמה ל"דור זהב" שנמשך במהלך העשור. ב-1925 זכה עם ברצלונה בפעם הראשונה בגביע הספרדי, לאחר שפתח בגמר נגד ארנס גצ'ו ועזר לקבוצתו לנצח 2-0. שנה מאוחר יותר זכה עם הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בגביע, הפעם הודות לניצחון 3-2 על אתלטיקו מדריד. לאחר שב-1927 הגיעו לחצי גמר הגביע, ב-1928 שבו ולטר וברצלונה לזכות בגביע. בגמר פגשה ברצלונה את ריאל סוסיאדד, ונערכו שני משחקים חוזרים, מכיוון ששני המשחקים הראשונים הסתיימו בתיקו. ולטר פתח בכל שלושת המשחקים, כשבאחרון שבהם ניצחה ברצלונה 3-1 וזכתה בתואר. ב-1929 נוסדה הליגה הספרדית, וברצלונה זכתה באליפות הראשונה של המפעל החדש. ולטר השתתף ב-13 מתוך 18 משחקי ליגה והוא תרם לזכייה 3 שערים. בעונה הבאה השתתף פעם נוספת ב-13 משחקים, אך ברצלונה הגיעה למקום השלישי. ולטר פרש ממשחק בשנת 1933, לאחר שנפצע באופן חמור, פציעה שהביאה לכך שצלע עד סוף חייו. בסך הכול ערך 242 הופעות במדי הקבוצה.
במקביל לכך שהיה שחקנה של ברצלונה, השתתף ולטר במספר משחקים של נבחרת קטלוניה. בשל מחסור במידע לא ברורה הכמות המדויקת של המשחקים בהם שותף.
לאחר פרישתו שב ולטר לגרמניה, ובין היתר עבד כמאמן של קבוצת היקסוואגן שבנורדריין-וסטפאליה וכן שימש יושב ראש של מועדון נעוריו גרמניה ברצינגן. במהלך שנות ה-40 הידרדר מצבו הפיזי והכלכלי של ולטר. ב-1947 החל נשיא ברצלונה אגוסטי מונטל אי גלוברט לשלוח חבילות מזון לגרמניה במשך מספר שנים כדי לעזור לוולטר. בנובמבר 1949 הוזמן ולטר כאורח כבוד לחגיגות היובל של המועדון. ב-1 במרץ 1952 נפטר ולטר, והדגלים בברצלונה הורדו לחצי תורן כציון אבל לפטירתו.
אמיליו ולטר
אפיקאנטוס
אפיקנטוס
MICS סמינר עיתונאים בנושאי סיקור קונפליקטים
יוסי אמינוף
יוסי אמינוף (19 באפריל 1940 – 2 בנובמבר 2020) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, ואחד מהכובשים המצטיינים של קבוצת בית"ר ירושלים בין השנים 1957–1973, במהלכן הבקיע 74 שערים.
ביוגרפיה.
אמינוף היה האח הצעיר למשפחת אמינוף אשר שלושה מבניה שיחקו בבית"ר ירושלים: יוסי, אהרון (לימים שופט בית המשפט המחוזי בנצרת) ומשה.
אמינוף נולד וגדל בשכונת הבוכרים בירושלים, אביו נולד בקזחסטן למשפחת סוחרים, ואמו באה ממשפחה עשירה ביותר. הם איבדו את כל רכושם עם עלייתו של השלטון הקומוניסטי וברחו לארץ ישראל, אך אביו נאלץ להישאר עם משפחתו ורק לאחר 3 שנים עלה לארץ ישראל, בשנת 1937, התאחד עם משפחתו והקים משפחה בירושלים.
אמינוף החל את דרכו בקבוצה הבוגרת של בית"ר בשנת 1957 (גיל 17), וכבש 3 שערים באחד ממשחקיו הראשונים בקבוצה. בעונות שלאחר מכן כבש מספר גבוה של שערים, שעזרו לקבוצה להישאר בליגה ולנסות להעפיל לליגה הבכירה. לאחר מכן שיחק 3 עונות במדי הפועל ירושלים, וחזר לבית"ר ירושלים בעונת 1969–1970.
אחד השערים היותר זכורים שלו הגיע בשלהי הקריירה, בעונת 1973, באחד ממחזורי הסיום של העונה, נגד הפועל כפר סבא, בו כבש שער ניצחון דרמטי בדקות הסיום והציל את בית"ר מירידת ליגה.
בתחילת אותה עונה עזב אמינוף את בית"ר לאחר שהסתכסך עם מאמן הקבוצה דאז, עמנואל שפר, אולם לאחר תיווך של חבר ההנהלה, אבי חסון, חזר לקבוצה במחזורי הסיום וסייע לה להינצל מנשירה לליגת המשנה.
בתחילת עונת 1973–1974 עונת חתם בקבוצת בית"ר רמלה, אך לא הצטרף לבסוף לקבוצה עקב מחלוקת כספית. הוא שיחק במקום זאת במכבי ירושלים ופרש מכדורגל בסוף העונה.
אמינוף אימן במחלקות הילדים והנוער של בית״ר ירושלים.
בנו של אמינוף, דרור, שיחק גם הוא בתחילת שנות ה-90 בקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים, אך לאחר שלא השתלב בקבוצה נדד לקבוצות אחרות בירושלים.
יוסי אמינוף נפטר ב-2 בנובמבר 2020.
טימותי פוסו-מנסה
אוונס טימותי פוסו "טים" פוסו-מנסה (באנגלית: Evans Timothy Fosu "Tim" Fosu-Mensah; נולד ב-2 בינואר 1998) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן הימני והקשר האחורי בבאייר לברקוזן ובנבחרת הולנד.
קריירה קבוצתית.
טימותי פוסו-מנסה נולד וגדל באמסטרדם שבהולנד להורים מגאנה וכבר בגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם. בשנת 2014, עבר פוסו-מנסה לאנגליה והצטרף לאקדמית הנוער של מנצ'סטר יונייטד. פוסו-מנסה החל לשחק בקבוצות הנוער של יונייטד בעמדות המגן, בלם והקשר. ב-28 בפברואר 2016, ערך פוסו-מנסה את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד ובפרמייר ליג כשעלה כמחליף בניצחון 2–3 של יונייטד על ארסנל. ב-2 במרץ, רשם פוסו-מנסה את הופעת הבכורה שלו בהרכב הראשון של מנצ'סטר יונייטד בניצחון 0–1 על ווטפורד.
ב-19 באוקטובר 2016, האריך פוסו-מנסה את חוזהו במנצ'סטר יונייטד בארבע שנים נוספות. ב-29 בספטמבר 2016, ערך פוסו-מנסה את הופעת הבכורה האירופית שלו במדי יונייטד כשעלה כמחליף בניצחון של מנצ'סטר יונייטד 1-0 על זאריה בשלב הבתים של ההליגה האירופית.
ב-10 באוגוסט 2017 הושאל פוסו-מנסה לקריסטל פאלאס. ב-12 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–3 להאדרספילד טאון.
ב-9 באוגוסט 2018 הושאל פוסו-מנסה לפולהאם.
קריירה בינלאומית.
לאחר ששיחק בכל הנבחרות הצעירות של הולנד, הוא הצטרף לנבחרת הולנד עד גיל 21, וזאת לאחר שקיבל זימון גם מנבחרת גאנה הצעירה מפני שהוריו נולדו במדינה. מאז הוא קיים רק הופעה אחת במשחק ידידות של נבחרת הולנד עד גיל 21 נגד נבחרת אוסטריה עד גיל 21.
שקול
שקול ; (ברומאנש: Scuol, בגרמנית: Schuls) היא בירת מחוז אין (Inn) שבקנטון גראובינדן שבשווייץ. השפה הרשמית בעיר היא רומאנש.
היסטוריה.
שקול מוזכרת לראשונה במקור משנת 1095 בשם Schulles.
ב-8 ביוני 1897 נפתח בשקול מלון ולדהאוס וולפורה (Hotel Waldhaus Vulpera) שהיה מעוצב עם עיטורי סגרפיטו בסגנון נאו-רנסאנס. המלון היה אחד הבניינים העיקריים בתקופת הבל אפוק באירופה והיה אחד המלונות הראשונים באלפים השווייצריים. המלון עלה באש ב-27 במאי 1989 וכיום האתר שבו הוא שכן משמש כפארק בו משולבים שרידי בניין המלון.
שמה הרשמי של שקול השתנה כמה פעמים במהלך המאה ה-20. עד 1943 היה שמה הרשמי של העיירה Schuls (בגרמנית). באותה שנה שונה השם ל-Bad Scuol/Schuls (שילוב של השם הגרמני והשם ברומאנש). ב-1970 הושמט השם הגרמני ונותר השם ברומאנש, Bad Scuol וב-1999 הושמטה הקידומת Bad ונותר השם הנוכחי, Scuol.
גאוגרפיה.
שטחה של שקול הוא 144.10 קמ"ר. מתוכם 28% משמשים לחקלאות, 25.7% הם שטחים מיוערים, 1.1% הם שטחים בנויים ו-45.2% הם שטחים בלתי מעובדים ושטחי נהרות, אגמים וקרחונים. צדה הדרומי של שקול פונה לפסגת הר פיז שמפש (Piz Champatsch) בגובה 2,785 מ', שמשמש כאתר סקי בשם "מוטה נלונס" (Motta Naluns). באתר קיימים מורדות באורך של 80 ק"מ ופועלים בו 12 קווי רכבל מסוגים שונים.
שקול היא בירת מחוז אין. היא ידועה כעיירת ספא וכאתר נופש והיא המרכז העסקי של עמק אנדגין. זהו הכפר הגדול ביותר על הגדה השמאלית של נהר האין.
דמוגרפיה.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית שקול 2,351 תושבים. כמחצית מאוכלוסיית העיירה הם דוברי רומאנש. השפה השנייה בשכיחותה היא השפה הגרמנית, אותה דוברים כ-40% מהתושבים וכן קיים מיעוט קטן של דוברי איטלקית.
ארגונו של אבו נידאל
המועצה המהפכנית
ארגון הטרור של אבו נידאל
היסטוריה של מכניקת הזורמים
ההיסטוריה של מכניקת הזורמים, המדע המתאר כיצד זורמים נעים ואת הכוחות הפועלים עליהם, מתוארכת לימי יוון העתיקה.
העת העתיקה.