מלח ים מופק ברחבי העולם במשך אלפי שנים, אך באלף השנים האחרונות מופק פלור דה סל רק בצרפת. במקומות אחרים ברחבי העולם הוא נאסף והושלך. ככל שגדל שוק המלחים המיוחדים, החלו חברות להפיק פלור דה סאל לייצוא בכל מקום בו התנאים הגאוגרפיים והמטאורולוגיים נוחים.
אֵירוֹפָּה.
פלור דה סל צרפתי מסורתי נאסף מול חופי בריטאני, בעיקר בעיירה גוארנדה (נקראת גם: "פלור דה סל דה גוארנדה"), אך גם בנוירמוטי, ובאיל דה רה.
היוונים הפיקו עוד בימי קדם מלח ים ופלור דה סל לאורך חופי הים התיכון, ובמיוחד באזור חצי האי בחבל הארץ לאקוניה ובאזור לגונות מיסולונגי.
בפורטוגל מיוצר פלור דה סל בעיקר במחוז אביירו ובחבל הארץ בדרום פורטוגל אלגרבה וגם בביצות מלח בפתח נהר גודיאנה, המהווה את הגבול עם ספרד. ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הרומית באזור פורמוסה מעידים על כך שהייתה באזור זה היסטוריה ארוכה של הפקת מלח ים. לפני המצאת מכרות המלח, סייע ייצור מלח הים של פורטוגל לקביעת מקומה כמעצמה עולמית. עם זאת, כאשר הפכה כריית מלח מכנית את המלח למוצר זול, ירד הביקוש למלח ים מתוצרת מקומית. במשך מאות שנים נזרק הפלור דה סל או נמסר בחינם לעובדים, מאחר שנוכחותו הפריעה בתהליך האידוי ליצירת מלח הים. תהליך הפקת הפלור דה סל החל מחדש בשנת 1997 על ידי חברת "נקטון", בעזרת מענק המיועד לפיתוח משאבי הטבע של פורטוגל. המלח שמיוצר בחברה זו הוא לבן יותר מזה המיוצר באזור גוארדנה וטעמו אמור להיות חזק יותר. בשל חוקי דירוג המלח של פורטוגל, מיוצא הפלור דה סל של חברת נקטון לצרפת ומשווק על ידי חברות צרפתיות.
גם ספרד מייצרת פלור דה סל באיכות גבוהה בכמה אזורים, בין היתר באזור הדלתה של נהר האברו באי מיורקה ועוד. למיורקה יש היסטוריה ארוכה של ייצור מלח, המתוארכת לפיניקים ולרומאים אך לאורך ההיסטוריה נשמר הפלור דה סל בעיקר לשימוש מקומי עד שנת 2002, אז הגיעה בקשה מקטיה ווהר, אישה משווייץ שביקשה להפיק שם את המלח הזה, ושכנעה את הגורמים המקומיים לאפשר לה זאת. ווהר עבדה עם השף הבריטי מארק פוש לפיתוח תערובות של פלור דה סל עם תוספות עשבי תיבול ותערובות תבלינים, כמו תפוז, לימון, זית שחור, לבנדר, רוזמרין, עלי ורדים מיובשים, תבליני קארי וסלק.
גם האיים הקנריים בספרד משמשים נקור להפקת פלור דה סל. מפעלי מלח פעלו בלה פלמה ולנזרוטה במשך מאות שנים אך פלור דה סל היה בעיקר תוצר לוואי שנשמר לשימוש העובדים עד שנת 2007, אז קיבל המלח מעמד גורמה. הגילוי המחודש הקולינרי של פלור דה סל ומלחי גורמה אחרים הציל את יצרני המלח הקטנים, שהיו עד אז בהתדרדרות מהירה.
באמריקה.
בקנדה מיוצר בימינו פלור דה סל באיכות גבוהה מהאוקיינוס השקט, מול האי ונקובר. האקלים הקר יותר מוסיף מרקם פריך יותר למלח. ה"פלור דה סל" האירופי המסורתי מתגבש באופן טבעי בשמש אך בקנדה מחממים היצרנים את מי הים כדי לכפות את תהליך האידוי של המים.
במקסיקו ייצרו גם מלח ים וגם פלור דה סל עוד מתקופת האצטקים בלגונה של קויוטלן בחוף האוקיינוס השקט, שם שוכן בימינו מוזיאון להיסטוריה והטכניקה של ייצור פלור דה סל.
פלור דה סל מופק גם לאורך חופי סלסטון במדינת יוקטן במקסיקו, שם גידלו בני המאיה מלח והפיצו אותו בכל דרכי הסחר המסואמריקאיות עד לגואטמלה, מרכז אמריקה והקריביים.
ברזיל החלה לייצר פלור דה סל בשנת 2008 באזור ייצור המלח המסורתי במדינת ריו גראנדה דו נורטה. למלח שמופק לשימוש בתוך ברזיל מוסיפים יוד, כנדרש בחוק הברזילאי עבור כל המלח המיועד למאכל אדם. בזה המיועד ליצוא לא מוסיפים יוד. היצרן העיקרי של פלור דה סל בברזיל הוא ArtSal.
הרכב מינרלי.
מכיוון שהוא מופק באופן טבעי מהים ולרוב אינו מזוקק, פלור דה סל מורכב יותר מבחינה מינרלית מאשר מלח שולחן נפוץ. לדוגמה תכולת המינרלים לפי ניתוח כימי של פלור דה סל המיוצר על ידי חברת Marisol הפורטוגלית:
דייוויד מקאג
דייוויד פלמר מקאג (באנגלית: David Palmer McCagg; נולד ב-13 במרץ 1958) הוא שחיין עבר יהודי-אמריקאי. אלוף עולם (ברלין 1978) במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחי שליחים 4x100 מטר חופשי ומעורב ושיאן עולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
ביוגרפיה.
מקאג נולד וגדל בפורט מאיירס ביץ', פלורידה, בן לאמא יהודייה. הוא התאמן בקבוצת השחייה של אוניברסיטת אוברן.
במבחנים האולימפיים לאולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים מקאג במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי ולא נכלל במשלחת האמריקאית במשחקים אלה.
אלוף ושיאן עולם.
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה המערבית בשנת 1978 זכה מקאג ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 50.24 שניות, לפני האלוף האולימפי בן ארצו ג'ים מונטגומרי (50.73 שניות) וקלאוס סטיינבאך ממערב גרמניה (50.79 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר ביחד עם ג'ק בבשוף, ראודי גיינס וג'ים מונטגומרי בשיא עולם חדש של 3:19.74 דקות, לפני גרמניה המערבית (3:26.65 דקות) ושוודיה (3:26.95 דקות) כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" את התוצאה המהירה באליפות של 49.26 שניות, התוצאה המהירה בעולם באותה העת ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם בוב ג'קסון, ניק נביד וג'ו בוטם בשיא אליפות חדש של 3:44.63 דקות, לפני גרמניה המערבית (3:48.58 דקות) ובריטניה (3:49.06 דקות).
במסגרת תחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-11שנערכו בישראל בתחילת מאי 1979 זכה מקאג במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.02 שניות, לפני ראודי גיינס (52.25 שניות) ודייוייד לארסון (52.72 שניות), שלושתם מארצות הברית.
ב שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בתחילת יולי אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.77 שניות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
באליפות העולם שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכה מקאג במדליית זהב במשחה לשליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם כריס קבאנוף, רובין לימי וראודי גיינס בשיא עולם חדש של 3:19.26 דקות, לפני ברית המועצות (3:21.78 דקות) ושוודיה (3:22.15 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 49.89 שניות.
חיים אישיים.
מקאג מתגורר בפלורידה ומנהל חברה המפתחת ציוד לשחיינים.
תקיפות אוויריות של ארצות הברית בפקיסטן
תקיפות אוויריות של ארצות הברית בפקיסטן היו חלק ממלחמת אפגניסטן (2001–2014) ומהמלחמה בצפון-מערב פקיסטן. משנת 2004 עד 2018 הותקפו אלפי יעדים בפקיסטן בידי ארצות הברית, רובם באמצעות ירי מכטב"ם או ממסוק המופעלים על ידי חיל האוויר של ארצות הברית בהנחיית האגף לפעולות מיוחדות.
התקיפות בוצעו בעיקר באזור וזיריסטן, ונועדו לפגוע בארגוני טרור שנלחמו נגד ארצות הברית באפגניסטן. גם צבא פקיסטן ביצע תקיפות בחלק מווזיריסטן, ותקיפות הכטב"ם נועדו לפגוע באזורים שצבא פקיסטן נמנע מלהיכנס אליהם.
תקיפות הכטב"ם מיוחסות לארצות הברית, אך היא נקטה בעמדת עמימות וצבא ארצות הברית נמנע מלתעד אותן. על פי ההערכות, בתקיפות נהרגו בין 1,400 ל-4,000 בני אדם, כולל אזרחים רבים, בהם כ-200 ילדים.
מדצמבר 2013 חלה ירידה בתכיפות התקיפות, וממשל אובמה הודיע על מדיניות חדשה המחייבת פיקוח של הקונגרס על התקיפות ונקיטת צעדים על מנת לצמצם פגיעה באזרחים לא-מעורבים. באחת התקיפות בשנת 2015 נהרג בשוגג וורן ויינשטיין, אזרח אמריקאי שנחטף בשנת 2011 על ידי פעילי אל-קאעידה והוחזק בשבי.
רקע: מעורבות כלכלית וצבאית של ארצות הברית בפקיסטן.
ארצות הברית חימשה את פקיסטן כחלק מהמלחמה בטרור משנת 2001 עד 2010 בסך של 17 מיליארד דולר, מתוכם 6.6 מיליארד דולר שהועברו משנת 2002 עד 2008 במסגרת שנועד למלחמה בטליבאן. באוקטובר 2009 חתם נשיא ארצות הברית ברק אובמה על במסגרתו מועבר מדי שנה לפקיסטן מימון ניכר לפעולות צבאיות ואזרחיות.
בין הקורבנות האמריקאים של פיגועי טרור מידי פקיסטנים נמנים 12 חיילי צבא ארצות הברית, דיפלומט אחד והעיתונאי דניאל פרל. שבעה חיילים אמריקאים נהרגו ב בשנת 2009.
כוחות צבא פקיסטן שיתפו פעולה עם ארצות הברית במלחמה נגד ארגוני הטרור עד שנת 2011. לאחר מבצע חנית נפטון, בו הרגו את אוסאמה בן לאדן, הורעו היחסים ונפסק רוב שיתוף הפעולה.
יעדים בולטים של התקיפות כללו את שלושת מנהיגי הטליבאן הפקיסטני: בייטוללה מחסוד (נהרג בדרום ווזיריסטן ב-5 באוגוסט 2009), חכימוללה מחסוד (נהרג ב-1 בנובמבר 2013) ומולה פאזללה (נהרג ב-14 ביוני 2018 בגבול אפגניסטן-פקיסטן), לצד מושל מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית חאפז סעיד ח'אן (נהרג בתקיפה אווירית על גבול מחוז אצ'ין), ומנהיג הטליבאן האפגני אחטר מנצור (נהרג בתקיפה אווירית ב-21 במאי 2016 באחמד וול, פקיסטן).
היחס לתקיפות כאל פשע מלחמה.
בית המשפט העליון בפשאוור קבע כי התקיפות האוויריות אינן חוקיות, אינן מוסריות, מהוות הפרה של ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם ומהוות פשע מלחמה. ממשל אובמה לא הסכים עם קביעות אלה וטען שהתקיפות אינן מפרות את החוק הבינלאומי וכי תקיפה באמצעות כטב"ם היא מדויקת ויעילה.
דו"ח של אמנסטי אינטרנשיונל משנת 2013 סקר את תקיפות הכטב"ם האמריקאיות בפקיסטן וגינה אותן בחריפות. בדו"ח נקבע שחלק מהתקיפות יכולות להיחשב כהוצאה להורג ללא משפט וכפשע מלחמה, בגלל מקרי המוות הרבים של אזרחים לא-מעורבים, תקיפות של צוותים רפואיים, והפרת הריבונות הפקיסטנית.
פעולות צבאיות נוספות.
ארצות הברית שלחה מספר פעמים כוחות מיוחדים לפשיטות באזורים שונים בפקיסטן, כאשר היעד היה בכירים בארגון אל-קאעידה. פשיטות אלו נעשו ללא תיאום עם ממשלת פקיסטן.
המספר המדויק של פעולות אלה אינו ידוע. בעיתונות דווח על שלוש מהפעולות הללו: