במהלך שלטון הביזנטים העיר הוזזה ממקומה המקורי למקום אחר, אף על פי שהעיר העתיקה המקורית מעולם לא ננטשה לגמרי. בשנת 858, לאחר מצור ארוך, העיר נכבשה על ידי הערבים, ובמאות הבאות הייתה חלק מאמירות סיציליה.
ב-1063 העיר נכבשה על ידי הנורמנים, וב-1131 הזיז רוג'רו השני, מלך סיציליה את העיר ממקומה הבלתי נגיש אל מקומה הנוכחי מתחת לסלע, היכן שהיה נמל קטן אך איכותי, והחל בבנייתה של הקתדרלה הנוכחית. בין המאה ה-13 ל-1451 הייתה העיר שייכת למשפחות פיאודליות, ולאחר מכן הוכפפה לבישופות של צ'פלו.
בשנת 1857, במהלך איחוד איטליה, נורה הפטריוט סלבדור ספינוצה כאן למוות. העיר נהפכה לחלק מממלכת איטליה בשנת 1861.
אתרים.
קתדרלת צ'פלו.
קתדרלת צ'פלו, שבנייתה החלה ב-1131, נבנתה בסגנון נורמני, הקרוי יותר במדויק סגנון רומנסקי-סיציליאני. חלקה החיצוני של הקתדרלה השתמר היטב, והוא מעוצב במידה רבה עם תשזורת קשתות מחודדות, והחלונות גם הם מחודדים. בכל צד של החזית ישנו מגדל מסיבי בן ארבע קומות. השער הנורמני עגול הראש של הקתדרלה ראוי גם הוא לציון.
פנים הקתדרלה שוחזר בשנת 1559, אף על פי שהקשתות המחודדות של אולם התווך, הנישאות על ידי עמודי גרניט עתיקים, עדיין גלויות. הפסיפסים היחידים שנשתמרו בקתדרלה הם אלו של האפסיס. הפסיפסים האלו הם דוגמה מצוינת להפליא של האדריכלות הביזנטית של התקופה (1148), ואף שוחזרו בשנים 1859–1862. תהליך השחזור של הפסיפסים בקתדרלה של צ'פלו היה הרבה פחות מסובך מהתהליכים שבקתדרלת פלרמו ובקתדרלת מונריאלה. דמותו של ישו פנטוקראטור על התקרה של האפסיס היא בהחלט ראויה לציון.
אתרים נוספים.
מעט שרידים של העיר העתיקה נראים כיום על פסגת הסלע, אך מיקומם מוכיח שצ'פלו לא יכלה להיות יותר מעיירה קטנה, ונראה שאת חשיבותה קיבלה העיר ממיקומה הכמעט בלתי נגיש. תומאסו פזלו העיד על כך ששרידי החומה היו קיימים בזמנו, כמו המקדש שעמודיו נבנו על פי הסדר הדורי. המבנה המעניין ביותר ששרד בעיר העתיקה הוא מבנה בהיקפי דירות שונים ששימש ככל הנאה כארמון או כמעון, ונבנה כולו מבלוקים עשויים אבני גיר גדולות. פיתוחים גסים שלהן דומים לאלו של הסדר הדורי, והן נחצבו על פני אבנים מסיביות. פתחי המבנה עשויים מאבן דקה מסוג יווני, ותאריך החציבה, אם כי לא ידוע במדויק, מאוד מוקדם. הבניין הזה, שהוא כמעט יחיד במינו, בעל חשיבות מכיוון שהוא המבנה היחיד שנותר מסוג זה של מבנים, אשר נפוץ מאוד במרכז איטליה, בכל רחבי סיציליה.
על פסגתו של הצוק נמצאו שרידים רבים של טירה סרצנית. ביצורי העיר הוארכו וכיום הם מגיעים עד לחוף, היכן שנמצאת העיר המודרנית של צ'פלו, בצורת שני קירות ארוכים המגנים על הנמל הקטן.
אתרים נוספים בעיר כוללים את:
לא רחוק מהעיר נמצא גם מקדש גיבילמאנה.
ספקס (מחוז)
מחוז ספֿקס (בערבית: ولاية صفاقس) הוא אחד ממחוזות תוניסיה. אוכלוסיית המחוז מונה 860,000 תושבים (על פי אומדן המכון לסטטיסטיקה של תוניסיה משנת 2005) ושטח המחוז הוא 7,545 קילומטר רבוע. בירת המחוז היא העיר ספֿקס.
העיר ספֿקס - העיר השנייה בגודלה בתוניסיה, ממוקמת כ-270 ק"מ דרומית מזרחית לתוניס. העיר, שנוסדה בשנת 849 על חורבות היישובים הרומיים טאפארארה וטאיאנא, היא גם עיר הבירה של מחוז ספקס, וגם עיר נמל ים-תיכונית השוכנת במפרץ גבס. אוכלוסיית העיר מונה 340,000 תושבים (2005), ויש בה מפעל תעשייתי לעיבוד פוספט. הנמל של ספקס הוא גדול ומשוכלל, ודרכו נשלחים מדי שנה מאות אלפי טונות של סחורות: פוספטים, שמני זית, תמרים, שקדים, ספוג, עשב חלפה, אריגי משי, צמר, כותנה וסחורות אחרות מתוצרת המקום.
גאוגרפיה.
גבולות המחוז הם:
למחוז מיקום גאוגרפי טוב, עם קו חוף גדול (של קרוב ל-235 ק"מ). מחוז ספקס כולל בתוכו גם את הארכיפלג קארקאנאהס.
כלכלה.
הכלכלה של מחוז ספקס התבססה בעיקר על שמן זית, דיג ופוספטים. מאז שנות ה-60 של המאה העשרים החלה ספקס בתיעוש כלכלי, עם הופעתם של עסקים קטנים ובינוניים (מפעלים) ועם התפתחות הסקטור השלישוני.
החקלאות, שבאופן ניכר משמשת בה התרבות של הזית, כובשת למרות כל השינויים האלה מקום חשוב בכלכלה האזורית של ספקס.
מחוז ספאקס מפיק כ-40% מתפוקת שמן הזית וכ-30% מתפוקת השקדים של תוניסיה, מה שעושה אותו למפיק הלאומי העליון בחשיבותו בדברים אלו. מרכיב אחר של הכלכלה הספקסיאנית, הוא הניצול של הנפט (גז טבעי).
האוכלוסייה הפעילה מחולקת לשלושה סקטורים:
טיפולוגיה
טיפולוגיה היא תורת הטיפוסים, מערכת של טיפוסים, המסודרת לפי התכונות שלהם. לטיפולוגיה יש מספר מובנים, בתחומים שונים.
פירולוזיט
פּירוֹלוּזיט (באנגלית: Pyrolusite) הוא מינרל המורכב בעיקר ממנגן (כ-60% מתכולת המינרל) דו חמצני (MnO2) והוא בצר חשוב של מנגן. זהו מינרל אמורפי, שחור ורך שמבנהו גרגרי, סיבי או עמודי כשלעיתים הוא יוצר צורת כליה. המינרל מלכלך בקלות את הידיים באבקה שחורה.
פירולוזיט ורודוכרוזיט הם בין מינרלי המנגן הנפוצים ביותר. את המנגן מפיקים מהמינרל על ידי חיזור עם נתרן, מגנזיום או אלומיניום, או על ידי אלקטרוליזה. בפירולוזיט נעשה שימוש רחב בייצור "שפיגלאייזן" (מגרמנית "ברזל ראי" - סגסוגת של ברזל המכילה כ-15% מנגן), פרו-מנגן וסגסוגות שונות כגון מנגן-ברונזה. בפירולוזיט נעשה שימוש בהכנת כלור וחומרי חיטוי ולסילוק כתמי צבע מזכוכית. כחומר צביעה משתמשים בו בהדפסה וצביעה של בדי כותנה, ולהקניית הצבעים סגול, ענבר ושחור לזכוכית, כלי-חרס ולבנים, ובייצור הצבעים ירוק וסגול.
מקור השם מיוונית, "פירו" –אש, "לואין" – לשטוף משום השימוש שנעשה בו לשטוף כתמי צבע מזכוכית.
פירולוזיט הוא תוצר התחמצנות של מינרלי מנגן שעברו בליה ונוצר גם בסלעי משקע שהם תוצר של לגונות רדודות של מים עומדים או של ביצות, לעיתים בריכוז רב בצורת בצר. על פי רוב מופיע הפירולוזיט בכמות קטנה.
תפוצה.
ניתן למצוא פירולוזיט בגרמניה, ובמכרות הברזל במינסוטה ומישיגן ובמחוז לייק בניו מקסיקו, שבארצות הברית. ארצות רבות כורות פירולוזיט כשהפוריות ביותר הן גאורגיה, אוקראינה, הודו, סין, דרום אפריקה, ברזיל, אוסטרליה וגבון הסוג פוליאניט נפוץ במכרה קיסנגי בזאיר. מכרה מנגן פעיל קיים באום בוגמה שבחצי האי סיני.
מצפון לבקעת תמנע מצוי פירולוזיט בכמות שהיא קרובה לכלכלית.
פירולוסיט
שלום (כתב עת)
שלום (Şalom, תעתיק טורקי של המילה שלום) הוא שבועון יהודי מאיסטנבול. הוקם בשנת 29 באוקטובר 1947 על ידי העיתונאי אברהם ליאון שעבד בעיתון הטורקי "ג'ומהורייט". מנהל העיתון הוא איוו מולינס. עורך העיתון הוא העו"ד יקופ (יעקב) ברוכאס (Yakup Barokas). מאז שנת 1999 איזל רוזנטל יוצר באופן קבוע את הקריקטורה הראשית. מריו לוי החל את דרכו הספרותית בכתיבת מאמרים לעיתון.
העיתון כתוב בטורקית, למעט עמוד אחד בלאדינו.
החל ממרץ 2005 צורף לו גם מוסף בלדינו, הקרוי "אל אלמנסר" ("השחר"). תפוצה: 5,000, רובה למנויים - כמה מאות מהם בחו"ל.
Şalom
מאיה דגן
חיים חנני
חיים (היינריך) חנני (3 בספטמבר 1912 – 6 באפריל 1991) היה פרופסור למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה ומשנה לנשיא בטכניון, ולאחר מכן רקטור אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה.
חיים חנני נולד בשנת 1912 בסלופצה שבפולין, בן למיכאל ושרה. למד באוניברסיטאות ורשה ווינה. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל, המשיך בלימודיו באוניברסיטה העברית וקיבל תואר דוקטור במתמטיקה ב-1938 – הראשון באוניברסיטה העברית. בשנים 1936–1941 עבד בספריית שוקן בירושלים. בשנים 1941–1943 עבד כמורה בקריית מוצקין. בשנים 1943–1944 עבד כפקיד במזכירות הכספית של האוניברסיטה העברית.
כבוגר בית"ר פולין הצטרף חנני לאצ"ל עם עלייתו לארץ, ותרם את דירתו בירושלים להפעלת המשדר שהאצ"ל החל להפעיל באמצע שנות השלושים.
בשנת 1937 נעצר על ידי הבריטים והושלך לכלא, אך שוחרר כעבור זמן קצר. ב-1944 נעצר שנית על ידי הבריטים כחשוד בהשתייכות לאצ"ל, נכלא במחנה המעצר בלטרון והוגלה עם לוחמי אצ"ל ולח"י אחרים לאריתראה ולקניה, שם היה עד אחרי הקמת המדינה. על פעילותו של חנני בתקופת המעצר סיפר איש הלח"י, ישראל אלדד, בספרו "מעשר ראשון":
חנני חזר לישראל ב-1949, נישא והתגורר בקרית מוצקין, שם נולדו ילדיו. הוא הצטרף לסגל האקדמי של הטכניון ב-1952 וחזר להיות מתמטיקאי פעיל. הוא היה דיקן הפקולטה למתמטיקה בשנים 1961–1962, ומונה לפרופסור מן המניין למתמטיקה ב-1962. באותה תקופה שיתף פעולה עם פאול ארדש, ופרסם כמה ממאמריו הידועים.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 שימש חנני חבר הוועדה האקטוארית המייעצת להסתדרות לעניין ההערכות האקטואריות של קרנות הפנסיה המרכזיות של ההסתדרות.
חנני כיהן כמשנה לנשיא הטכניון לעניינים אקדמיים (מנל"א), בין השנים 1962 ל-1965. בתקופתו הוקמה "המחלקה ללימודים כלליים", היא המחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות, בה סטודנטים בטכניון הלומדים מדעים מדויקים והנדסה, יכולים ללמוד במספר קורסים ממדעי הרוח, החברה, האמנות, המוזיקה ולהשתתף בלימודים ובהפקות של תיאטרון הטכניון, המקהלה והתזמורת. בין המורים שהביא לטכניון היה ד"ר ישראל אלדד, מראשי הלח"י.
בשנים 1964 עד 1967 כיהן כיועץ לשר החינוך לענייני ההשכלה הגבוהה. ב-1969, עם הקמת אוניברסיטת הנגב בבאר שבע (לימים אוניברסיטת בן-גוריון), מונה חנני להיות הרקטור הראשון שלה, תפקיד שבו כיהן עד 1973. ב-1972 מונה לחבר בוועדה לאנרגיה אטומית. ב-1979 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה. מ-1980 עד מותו ב-1991 היה פרופסור אמריטוס בטכניון.