פייזלי גדל בצפון אנגליה וחלם לשחק בסנדרלנד, אך נדחה על ידיה בגלל ממדי גופו הצנועים. הוא חתם במועדון החובבני בישופ אוקלנד ב-1937 וזכה איתה באליפות החובבנים וגביע ה-FA לחובבנים. לאחר שנתיים מוצלחות בבישופ אוקלנד שבה סנדרלנד להתעניין בפייזלי, אך הוא כבר הבטיח לליברפול שיעבור לשחק במדיה. במאי 1939 עבר המגן השמאלי בן העשרים לשחק בליברפול והצטרף לאימוניה.
בפתח עונת 1939/1940 הספיק פייזלי להשתתף בהכנות טרום-העונה ולשחק שני משחקי מילואים, אך אז פרצה מלחמת העולם השנייה ופסקו מפעלי הכדוגל הרשמיים מלפעול. ב-1941 יצא פייזלי להילחם מעבר לים. את משחקו הרשמי הראשון בליברפול שיחק רק ב-1946, עם חידוש הליגה בתום המלחמה, שבע שנים לאחר שחתם על חוזהו הראשון.
אף שהמלחמה מנעה ממנו לשחק כל השנים הללו, הצליח פייזלי לצבור למעלה מ-250 הופעות בליגה במדי הקבוצה, ועוד כעשירית ממספר זה הופעות בגביע ה-FA. כבר בעונתו הראשונה (1946/1947) זכה באליפות, אחת מעשר אליפויות שהיה שותף להן, בתפקידיו השונים במועדון.
פעם אחת כמעט ועזב את הקבוצה בכעס, לאחר שלא נבחר לשחק בגמר הגביע של 1950, שבו הפסידה ליברפול לארסנל. ההשמטה מההרכב כאבה במיוחד, משום שהוא הבקיע שער יוצא דופן בחצי הגמר נגד אברטון. ליברפול פנתה להתאחדות הכדורגל וביקשה וגם קיבלה מדליה מיוחדת עבורו, על אף שלא השתתף בגמר. לבסוף לא רק שלא עזב את ליברפול, אלא אף היה לקפטן הקבוצה. לרוע המזל התדרדרה הקבוצה בשנים הבאות, מצמרת הליגה לתחתיתה. ב-1954, לאחר שליברפול ירדה לליגת המשנה, פרש פייזלי ממשחק פעיל והתמנה למאמן קבוצת המילואים של המועדון. המינוי זכה לתשומת לב מועטה בזמן אמת, אך התברר בדיעבד כבעל חשיבות מכרעת, כעבור שנים רבות.
מאמן.
פיזיותרפיסט, מאמן המילואים ועוזר המאמן.
בשנותיו האחרונות כשחקן מצא פייזלי את הזמן ללמוד פיזיותרפיה בהתכתבות. התמחותו הראשונה הייתה אם כן, בתחום הטיפול הרפואי והפציעות, שהן חלק בלתי נפרד מהמשחק.
התקופה הייתה הקשה ביותר בתולדות המועדון. בעונת 1954/1955 סיימה ליברפול במקום ה-11 בליגת המשנה, שיא שלילי עבור המועדון. המאמן דון ולש זכה לכבוד המפוקפק שבלהיות מאמן ליברפול הראשון שמפוטר מתפקידו. מחליפו פיל טיילור (אף הוא שחקן עבר, שפרש באותה עת כמו פייזלי) גם הוא לא הצליח להחזיר אותה לליגה הראשונה, אף על פי שסיימה קרוב לצמרת מספר פעמים. קבוצת המילואים שהנהיג פייזלי, זכתה בינתיים להישגים נאים: בעונתו השנייה בתפקיד סיימה במקום השני אחרי מנצ'סטר יונייטד ובשלישית זכתה באליפות ליגת המילואים, לראשונה בתולדות המועדון.
הזמנים הקשים באו אל קיצם עם מינויו של ביל שאנקלי למנג'ר. במשך חמש עשרה שנותיו במועדון ליברפול חזרה בסערה לליגה הראשונה, זכתה בשלוש אליפויות, שני גביעי FA ותואר אירופי ראשון, גביע אופ"א ב-1973. פייזלי היה יד ימינו של שנקלי, כפיזיותרפיסט וכעוזר מאמן, לאורך התקופה.
מאמן ראשי.
שנקלי פרש במפתיע ב-1974 והמליץ להנהלת ליברפול על פייזלי בן ה-55 כמחליפו. פייזלי קיבל את התפקיד לא בהתלהבות רבה: הוא ראה עצמו יותר כפיזיותרפיסט, ולא שש לקחת עליו את מה שדימה ל"היגוי האנייה 'המלכה אליזבת' ברוח סערה". לא רבים ציפו מפייזלי לשחזר את הישגיו של שנקלי, לא כל שכן להוסיף עליהם. העונה הראשונה מבין תשע העונות שלו כמנג'ר לא הייתה טובה במיוחד במושגים של ליברפול של שנות השבעים, כאשר הקבוצה הסתפקה בסגנות האליפות בלבד. בעונה השנייה נפרץ הסכר והתארים החלו לבוא בצרורות.
בשמונה העונות שבין 1975/1976 ו-1982/1983 זכתה ליברפול של פייזלי בשש אליפויות, שלושה גביעי-ליגה, ארבעה מגני צדקה, גביע אופ"א אחד ומעל לכל, בשלושת גביעי אירופה לאלופות הראשונים של המועדון. רק בגביע ה-FA, שחמק ממנו כזכור גם כשחקן, לא הצליח לזכות. פייזלי היה המנג'ר האנגלי הראשון שזוכה בגביע האלופות, והוא כינה את ה-25 במאי 1977 - היום בו זכתה הקבוצה בראשון מבין שלושת גביעי האלופות - "היום המאושר בחיי."
הצלחתו יוצאת הדופן של פייזלי באירופה הייתה בעיקרה תוצאה של יכולת טקטית מצוינת, אך לאורך התקופה שבה ניהל את ליברפול הוא הוכיח את עצמו גם כמי שידע לזהות כישרון ולבחור שחקנים בחכמה. כשקווין קיגן עזב את ליברפול ב-1977 לטובת המבורג, בתמורה ל-500,000 ליש"ט, קנה פייזלי את מחליפו קני דלגליש ב-440,000. רשימת השחקנים שהביא למועדון כוללת בין השאר את דלגליש, אלן הנסן, גרהאם סונס, פיל ניל, סטיב ניקול, טרי מקדרמוט, ג'ואי ג'ונס, איאן ראש, קרייג ג'ונסטון, מארק לורנסון, ברוס גרובלאר ודייוויד ג'ונסון. את ריי קנדי הוא הסיט בהצלחה מעמדת החלוץ לכנף שמאל.
העונה הטובה ביותר בליגה הייתה 1978/1979, שבה זכתה ליברפול באליפות עם שיא של 68 נקודות ב-42 משחקים. באותה עונה הפסידה ליברפול רק ארבע פעמים, ומאזן השערים שלה היה 85:16.
חבר מועצת המנהלים ויועץ.
ב-1983 פרש פייזלי ובמקומו מונה, בהתאם למסורת, עוזרו ג'ו פייגן. פייזלי נשאר מעורב במועדון וצורף למועצת המנהלים שלו. כעבור שנתיים, כאשר הגיע תורו של פייגן לפרוש, מונה במקומו דלגליש כמאמן-שחקן, ופייזלי נקרא לשמש יועץ למנג'ר הצעיר.
בערוב ימיו חלה במחלת אלצהיימר. ב-1996 מת וכעבור שש שנים, ב-2002, נכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי בעת היווסדו.
תארים.
כשחקן.
ליברפול
כמאמן.
ליברפול
פיט בסט
רנדולף פיטר בסט (באנגלית: Randolph Peter Best; נולד ב-24 בנובמבר 1941) הוא מוזיקאי בריטי, אשר עיקר פרסומו כמתופף המקורי של להקת הביטלס.
ביוגרפיה.
הוריו.
אמו של פיט בסט, מונה, נולדה בדלהי שבהודו. פיט הוא בנה הראשון. הוא נולד בצ'נאי שבהודו הבריטית, ב-24 בנובמבר 1941. שמו של אביו אינו ידוע. מונה נישאה לג'וני בסט ב-7 במרץ 1944, בקתדרלת סנט תומאס שבבומביי, ושם נולד בנם הבכור, רורי בסט. בשנת 1945, החליטה המשפחה לעבור להתגורר בליברפול, לשם הגיעו ב-25 בדצמבר 1945.
במהלך 1961–1962, הפך ניל אספינול לחבר קרוב של בסט ועבר לגור באחד מחדרי ביתם בשכירות. במהלך אחת מנסיעות העסקים הארוכות של ג'וני בסט, התפתח בין ניל למונה קשר רומנטי אף על פי שמונה הייתה מבוגרת מניל ב-17 שנים. במהלך תקופה זו, ילדה מונה לניל בן, וינסנט "רוג", אשר נולד בסוף יולי 1962. בתעודת הלידה נרשם כי ג'ון בסט הוא אביו. מונה וג'וני נפרדו בשנות ה-60 המוקדמות.
מונה בסט הקימה במרתף של בית המשפחה את מועדון קסבה (באנגלית: Casbah Coffee Club). המועדון היה פופולרי מאוד בליברפול ומספר החברים בו הגיע אל למעלה מאלף, שם הופיעו הביטלס במספר הזדמנויות, מפתיחתו ועד לסגירתו. בסט ניגן במועדון קסבה עם להקתו הראשונה, הבלק ג'קס (באנגלית: The Black Jacks), ומאוחר יותר עם הביטלס.
החברות בלהקת הביטלס.
בשנת 1960 ארגן אלן ויליאמס סדרה של הופעות עבור הביטלס באחד המועדונים בהמבורג שבגרמניה, שהחלו ב-12 באוגוסט 1960. זאת, לאחר שניסה לשלוח להקות אחרות מליברפול שנחשבו לטובות יותר מהביטלס, אך ללא הצלחה יתירה.
מאחר שלביטלס לא היה מתופף קבוע וכיוון שויליאמס הבהיר לחבריה כי ללא מתופף קבוע לא יוכלו לנסוע להמבורג, החל פול מקרטני לחפש אחר מישהו שיהיה מוכן למלא תפקיד זה ולנסוע איתם. חברי הביטלס הכירו את בסט עוד מהופעותיהם במועדון קסבה כאשר הלהקה נקראה קווארימן (באנגלית: The Quarrymen) והם ידעו שהוא מנגן על התופים. מאחר שלהקתו של בסט, הבלק ג'קס, התפרקה, הוא היה באותה עת בחיפוש אחר להקה חדשה. כך, שכנע אותו מקרטני להצטרף לביטלס כמתופף הלהקה ולנסוע איתם להופעות בהמבורג, באומרו שהם צפויים להרוויח, כל אחד, 15 ליש"ט בשבוע. מאחר שבסט, בניגוד לחברי הביטלס, ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון וסטיוארט סאטקליף, עבר את כל הבחינות בבית הספר, סיכוייו להתקבל למכללה להכשרת מורים היו גבוהים, אך הוא החליט כי קריירה מוזיקלית עם הביטלס בהמבורג היא בחירה טובה יותר. בסט עבר מבחן על ידי חברי הביטלס, ולמחרת נסע עם הלהקה להמבורג.
עם הגיעם להמבורג הופיעו הביטלס להופיע במועדון אינדרה. בסט וחבריו ללהקה שוכנו בשני חדרים קטנים ודלים מאחורי המסך של קולנוע במבי (בגרמנית: Bambi Kino), שם סבלו מהקור ומרעש הסרטים שהוקרנו במקום. מאחר שבסט היה היחידי שעבר את המבחן בגרמנית בבית הספר, הוא היה היחיד מבין חברי הביטלס שהיה מסוגל לתקשר עם בעל המועדון, ברונו קושמידר, ועם הלקוחות המועטים שפקדו את המועדון. לאחר פחות מחודשיים, עברו הביטלס להופיע במועדון נוסף שבבעלות קושמידר, הקייזרקלר (בגרמנית: Kaiserkeller), שהיה גדול ומפואר יותר.
ב-5 בדצמבר 1960 גורשו הביטלס מגרמניה בחזרה לאנגליה. קודם לכן, ב-30 בנובמבר גורש האריסון בעקבות ידיעה שהגיעה לאוזני המשטרה כי הוא בן 17 בעוד שרק לבני 18 ומעלה היה מותר לשהות באזור ריפרבהן אחרי השעה 22:00. בעקבות גירושם של השלושה שב לנון בכוחות עצמו לליברפול, בעוד סאטקליף החליט להישאר בהמבורג בחברת חברתו הגרמניה, אסטריד קירשהר.
בליברפול לא יצרו לנון, מקרטני, האריסון ובסט קשר זה עם זה במשך שבועיים. בינתיים בסט ואמו, מונה, צלצלו פעמים רבות להמבורג כדי להשיב את הציוד שהלהקה נאלצה להשאיר מאחוריה. כאשר חברי הלהקה חידשו את קשריהם והחליטו לשוב ולהופיע גייסו לשורותיה את נגן הבס של להקת בלק ג'קס שהתפרקה ובה תופף בסט, צ'אס ניובי, כדי שיתפוס את מקומו של סאטקליף. ניובי ניגן עם הלהקה במשך שבועיים בקסבה ובלית'רלנד טאון הול. הקהל הופתע מהשיפור העצום ביכולת הנגינה והשירה של הלהקה ובסגנון התיפוף החזק של בסט אשר המריץ את הלהקה לנגן בקצב ובעוצמה רבה יותר.