הסדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות כבר מתחילת שידוריה; היא נחשבה לאחת הסדרות הבולטות בלוח השידורים של פוקס, שבו היו תוכניות אחדות שנחשבו לכושלות. המבקר דייוויד באינקאלי מהניו יורק דיילי ניוז שיבח את הרמה הגבוהה של המשחק ושל התסריט. ג'ון לאונרד מהמגזין ניו יורק כינה את הסדרה "רפואה טלוויזיונית בצורתה הבסיסית והמשביעת רצון ביותר". בריאן לורי מהמגזין וראייטי התרשם פחות, וטען כי הסדרה מסתמכת על סיפור שגרתי המוצג בצורה טובה מאוד. טים גודמן מהסן פרנסיסקו כרוניקל תיאר את הסדרה כבינונית וכבלתי מקורית. העיתון The A.V. Club, ציין לחיוב את הסדרה, בטענה כי מדובר באחת הקומדיות האפלות ביותר מאז יציאת הסדרה Profit בשנת 1996.
דמותו של גרגורי האוס וביצועיו של לורי במהלך גילומה זכו גם כן לביקורות חיוביות. טום שיילס מהוושינגטון פוסט כינה אותו "הדמות הראשית החדשה המחשמלת ביותר שהופיעה על מסך הטלוויזיה מזה שנים". רוב אואן מהפיטסבורג פוסט-גאזט כינה אותו "בלתי סימפתי באופן מרתק". המבקרים השונים השוו את דמותו של האוס לבלשים בדיוניים אחרים כגון שרלוק הולמס, הרקול פוארו ואדריאן מונק, נרו וולף, ופרי קוקס, שהוא רופא חם-מזג מהסדרה סקראבס. טים גודמן מהסן פרנסיסקו כרוניקל כינה את הדמות "פלא שיש לחזות בו" ו"הסיבה היחידה לצפות בסדרה". גבריאל דונלי מהדיילי מייל טען כי לורי היה המועמד האידיאלי לגילום דמותו של האוס בשל אישיותו המורכבת. המבקרים התייחסו בחיוב גם לדמויות המשניות המקוריות של הסדרה, בהם טום שיילס שכינה אותם "אנסמבל ממדרגה ראשונה". עיתונים כגון USA Today טענו כי ביצועיו של לאונרד במהלך גילום דמותו של דוקטור וילסון ראויים לפרס אמי. דייוויד ביאנקאלי מהדיילי ניוז טען כי אדלשטיין הרוויחה בזכות ניסיונה הרב את התפקיד המשמעותי שלה בסדרה.
התגובות לשינויים המשמעותיים שחלו בעונה הרביעית היו מעורבות. אלן ספינוול מהסטאר לדג'ר כתב "העבודה הרבה והעצומה של בחינות הקבלה לתפקיד העניקו לכותבי הסדרה הזדמנות להעניק לה חיות חדשה ולאמץ במלואה את הגאונות הקומית של לורי". מרי מק'נמרה מהלוס אנג'לס טיימס חלקה עליו וטענה כי "צוות השחקנים רק גדל, קווי העלילה הפכו למפוזרים ולא שווים עד לרמה שבה הצופה חש כי יש לפניו חבורת שחקנים שנאלצים לעמוד ביחד כדי לצפות בלורי מושך אחריו את הסדרה בכוח רצונו בלבד". רוברט ביאנקו מה-USA Today שיבח את פרק הסיום של העונה, וכתב עליו "תראו מה קורה כשמדברים על לשמור את הטוב ביותר לסוף. בעזרת שעתיים נפלאות ושוברות לב... המפיקים הצילו עונה שנראתה מפוזרת, צפופה וככל הנראה יותר מדי אמביציוזית".
בעונה החמישית נמתחו על הסדרה יותר ביקורות שליליות. א.א. ג'יל מהסאנדיי טיימס טענה כי הסדרה איבדה חוש ההומור שלה. מורין ראיין מהשיקגו טריביון כתבה כי "האוס הייתה אחת התוכניות הטובות ביותר בטלוויזיה, אך היא פשוט ירדה מהפסים". מרי מקנמרה מהלוס אנג'לס טיימס טענה כי הוספת דמותו של הבלש המשטרתי לוקאס דגלאס הייתה טובה מאוד בפרקים הראשונים של העונה, אך ראיין חלקה עליה וטען כי מדובר בהפרעה בלתי רצויה וב"עלוב נפש מעצבן".
גם בישראל זכתה הסדרה לתשומת לב רבה ולהתייחסויות להיבטים אחדים שלה. פרופ' פיני הלפרן, מנהל מחלקת רפואת חירום בבית החולים איכילוב, מתח ביקורת על אופן הצגת ההליכים הרפואיים בסדרה. הוא טען כי העובדה שהאוס ורופאים נוספים מתמקדים בחולה אחד אינה מתיישבת עם המציאות בבתי חולים רבים בישראל, שבה רופא נאלץ להתמודד עם כ-50 חולים במקביל, כשבמדינות אחרות המצב אינו בהכרח טוב יותר. הוא גם מתח ביקורת על אופן הצגת הטיפול בפרכוסים בסדרה, שהשתנה לצורה המקובלת בעולם הרפואה עם התקדמות הפרקים. לדבריו:
מאידך, דוקטור גיורא ורבר משירותי בריאות כללית טען כי למרות חוסר הדיוקים, יש חשיבות בכך שהסדרות הרפואיות גורמות למודעות מוגברת לנושאי בריאות בקרב הציבור, ואף מעניקות להם ידע שעשוי לאתגר את הרופאים. ביקורת נוספת טענה כי:
בהקשר להיבט זה, ידוע לפחות על מקרה אחד בגרמניה על רופא אשר הצליח להציל חיים של פציינט על ידי לקיחת דוגמה מהאוס ובשל כך ניצלו חייו. כמו כן, התוודה הרופא שהוא משתמש בהאוס כדוגמה לתלמידיו.
ביחס להיבטים האמנותיים של הסדרה כתבה אריאנה מלמד מאתר ynet כי:
דירוגים בארצות הברית.
מאז הקרנת פרק הפיילוט זכתה הסדרה לפופולריות רבה בארצות הברית. בעונתה הראשונה, כאשר דורגה במקום ה-24 בקרב כלל סדרות הטלוויזיה, הייתה הסדרה במקום התשיעי מבחינת הפופולריות שלה בקרב נשים בשעות צפיית השיא (primetime). כל שלוש העונות הבאות של הסדרה דורגו ברשימת עשר התוכניות הפופולריות ביותר, תוך שהן מתבססות באופן חלקי על הפופולריות של פרקי אמריקן איידול ששודרו בסמוך אליהן. הסדרה הגיעה לשיאה במדד נילסן בעונתה השלישית, בה זכתה בממוצע ל-19.4 מיליון צופים בכל פרק. בעונה החמישית ממוצע הצפייה היה 12 מיליון לפרק, והסדרה דורגה במקום ה-19 במדד נילסן. למרות השיפור בדירוג הכללי המשיכה הסדרה להיות מדורגת מתחת לאמריקן איידול ברשימת התוכניות הפופולריות ביותר של פוקס.
הפרק הנצפה ביותר של האוס היה הפרק ה-11 בעונה הרביעית ("Frozen"), ששודר לאחר הסופר בול ה-42 וזכה לכ-29 מיליון צופים. הסדרה דורגה במקום השלישי באותו שבוע, והשוותה את הדירוג של אמריקן איידול כשמעליה מדורגים רק הסופר בול עצמו והתוכנית שלאחר הסופר בול. להלן טבלה של דירוג עונות הסדרה בשוק הטלוויזיה האמריקני, המבוססת על ממוצע כלל הצופים לפרק. עונות הסדרות ברשתות הטלוויזיה בארצות הברית מתחילות בספטמבר ומסתיימות בשלהי מאי, במקביל להשלמת הסוויפס של מאי.
פרסים ומועמדויות.
הסדרה זכתה לפרסים ולמועמדויות רבות מאז תחילת שידוריה, ובינואר 2010 עברה את רף 100 המועמדויות. הישגיה הבולטים של הסדרה הם 23 מועמדויות לפרסי אמי (ארבע זכיות), 8 מועמדויות לפרס גלובוס הזהב (שתי זכיות), 6 מועמדויות לפרס גילדת שחקני המסך (שתי זכיות), וכן מועמדות לפרס באפט"א וזכייה בפרס מכון הסרטים האמריקאי ובפרס פיבודי.
יו לורי, המגלם את הדמות הראשית בסדרה, זכה למספר המועמדויות הגבוה ביותר - 26, ומתחתיו נמצא עומאר אפס עם שש מועמדויות. מלבד שחקני הסדרה זכו למועמדויות גם הכותבים והמפיקים של הסדרה, בראשם דייוויד שור עם 10 מועמדויות.
תפוצה מסחרית.
נכון לשנת 2008 שודרה הסדרה ב-66 מדינות. הקרנת הבכורה של פרקי הסדרה נערכת ברשתות FOX (ארצות הברית) ו-GlobalTV (קנדה), להן יש לוח שידורים זהה. ב-2008 דורגה הסדרה במקום השלישי ברשימת התוכניות הפופולריות ביותר בקנדה, במקום הראשון בגרמניה, במקום השני באיטליה, ובמקום השלישי בצ'כיה. הסדרה זכתה לפופולריות רבה גם בצרפת, ספרד, שוודיה והולנד. בממלכה המאוחדת שודרו ארבע העונות הראשונות של הסדרה בערוץ 5, ובעונה החמישית נרכשו זכויות השידור על ידי ערוץ Sky1. גרסת הסדרה באנגלית אמריקאית שודרה גם באוסטרליה, בניו זילנד ובאירלנד.
חמש העונות הראשונות של הסדרה יצאו כל אחת לאור במהדורת DVD המיועדת לאזורים 1, 2 ו-4. לאחר מכן הופקה מהדורה מיוחדת שהכילה את כל העונות. כמו כן, פרקי הסדרה ניתנים להורדה באופן חוקי באמצעות אמזון ו-iTunes Store.
ב-23 באפריל 2007 החלה חברת ההלבשה האמריקנית אמריקן אפרל בהפצת מהדורה מוגבלת של חולצות T הנושאות את הכיתוב "Everybody Lies" (כולם משקרים), המוטו של גרגורי האוס, באמצעות מכירה פומבית למטרות צדקה באתר Housecharitytees.com. הרווחים ממכירת החולצות האלה וממכירת חולצות הנושאות את הכיתוב "Normal's Overrated" הוקדשו לאגודה האמריקנית למחלות נפש. צוות השחקנים והמפיקים של הסדרה השתתפו באירועי התרמה ובפרסומות של האגודה שהופיעו בין היתר במגזין רולינג סטון. פעילויות אנשי הסדרה הובילו לתרומה של מאות אלפי דולרים למטרות צדקה. קייטי ג'ייקובס אמרה על כך בראיון כי היא מקווה שפעילותם המשותפת עם האגודה תוביל להסרה, ולו חלקית, של הסטיגמות השליליות שנקשרו במחלות הנפש השונות.
הפסקול הרשמי של הסדרה יצא לאור ב-18 בספטמבר 2007 על ידי חברת התקליטים Nettwerk. הפסקול הכיל את הגרסאות המלאות של השירים שהושמעו במהלך הפרקים, וכן שירים שחוברו והולחנו עבור הסדרה בלבד ולא יצאו לאור קודם לכן. במאי 2010 יצא לאור משחק מחשב המבוסס על הסדרה, ובו מתמודד השחקן עם חמישה מקרים רפואיים יוצאי דופן. המשחק כלל גם מיני-משחק שבו השחקן מנווט בתוך מבוך בתור סנדוויץ' גדול-ממדים שאמור להגיע למשרדו של דוקטור האוס ולא להיאכל בדרך על ידי רופאים אחרים.
הבית הלבן של רוסיה
הבית הלבן של רוסיה (ברוסית: Белый дом) הוא מושב הממשלה הרוסית.
היסטוריה.
המבנה הגדול, אשר נחנך בשנת 1981, מתנשא לגובה 119 מטרים ונושא בימינו את הכיתוב "בית הממשלה של הפדרציה הרוסית" (Дом Правительства Российской Федерации) על בסיסו. נבנה במקור על ידי הממשל הסובייטי והכיל את "קונגרס המועצות" שהיה הגוף השלטוני הגבוה ביותר ואת "הסובייט העליון" - הגוף המחוקק הגבוה ביותר בברית המועצות.
ב-3 באוקטובר 1993, הבניין היה במרכז העימות במהלך המשבר החוקתי ברוסיה, ואף הותקף בארטילריה על ידי כוחות הנאמנים לנשיא בוריס ילצין. ההתקפה הסבה נזק כבד למבנה. הבניין שופץ במהלך שנת 1994 בסכום עתק של כ-300 מיליון דולר, סכום גבוה יותר משהוצא באותה השנה על ידי הממשל הרוסי בתחומי מחקר אקדמי ותוכניות פיתוח, בקנה מידה כלל ארצי.