הלילה השנים-עשר או: מה שתרצו (באנגלית: Twelfth Night, or, What You Will) הוא סרט טלוויזיה משנת 1988, עיבוד להפקה הבימתית של המחזה "הלילה השנים עשר" מאת ויליאם שייקספיר, בבימויו של קנת בראנה עבור להקת התיאטרון רנסאנס. הסרט שודר לראשונה בבריטניה ברשת ITV ב-30 בדצמבר 1988. הוא נוצר על ידי תיימז טלוויז'ן בשיתוף להקת התיאטרון רנסאנס. פרנסס בארבר מככבת בתפקיד ויולה וריצ'רד בריירס מופיע בתפקיד מלווליו. הצילומים נערכו על סט אחד בתוספת של גן חורפי. התלבושות הם מהתקופה הוויקטוריאנית והסיפור מתרחש בתקופת חג המולד.
מייקל ברוק כתב על ההפקה באתר screenonline של מכון הסרטים הבריטי (BFI) ושיבח במיוחד את הופעתו של בריירס. "מלווליו שלו הוא תענוג, עובר בצורה חלקה מצדקנות יהירה על התהוללות שאינה במקום לאשליה עצמית מגוחכת כשהוא מצהיר על אהבתו בעודו לבוש בגרביים צהובים".
פבדה
פבדה אסטוריאנית, אשר לרוב מכונה פשוט פבדה (בספרדית ובאסטורית: Fabada), היא נזיד שעועית עשיר שמקורו מאסטוריאס, אך זמין ברחבי ספרד ובמסעדות ספרדיות ברחבי העולם. פבדה משומרת נמכרת במרכולים ברחבי המדינה.
פבדה כוללת שעועית לבנה גדולה יבשה (המושרית לילה לפני השימוש), כתף חזיר או קותלי חזיר (בייקון), נקניק דם, צ'וריסו, ולעיתים קרובות זעפרן.
פבדה מוגשת חמה והיא תבשיל עשיר וכבד, לכן לרוב נאכלת במהלך החורף, בארוחה המרכזית של היום, ארוחת הצהריים. לרוב מוגשת כמנה ראשונה, אבל יכולה להיות גם המנה העיקרית של הארוחה. מוגשת בדרך כלל עם לחם פריך ועם סיידר אסטוריאני או יין אדום.
עונת 1966/1967 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1966/1967 בליגה הלאומית בכדורסל הייתה העונה ה-13 של הליגה. הליגה כללה 14 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק.
בעונה זו התחוללו בליגה מספר שינויים בחוקי הכדורסל: הוסף חוק ה-3 שניות - שאסר שהייה ארוכה של שחקני הקבוצה היריבה באזור הצבע, כמו כן נכנס לתוקף חוק איסור על משיכת הכדור.
בנוסף ועדת הכדורסל החליטה על שינויים מבניים בליגה: הליגה פוצלה לשני מחוזות צפון ודרום. ארבע הראשונות מכל מחוז עלו לבית העליות, והארבע האחרונות ירדו לבית התחתון לקרב על ההישרדות
לליגה העליונה עלו אס"א תל אביב ומכבי פתח תקווה. העונה הסדירה החלה ב-22 בספטמבר 1966 הסתיימה ב-4 באוגוסט 1967 בניצחון של מכבי תל אביב בפעם השמינית בתולדותיה.
בהתאם לתוצאות העונה בבית התחתון ירדו אס"א תל אביב ומכבי פתח תקווה ליגה.
אלאן טראורה
ארקט
אביהו רונן
אביהו רונן (נולד ב-1948) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור חבר במכללה האקדמית תל חי, ומרצה מן החוץ באוניברסיטת חיפה (גימ.). תחומי מחקרו הראשיים הם היסטוריה של הלוגיקה, מחקרי מנהיגות וחקר השואה.
קורות חיים.
אביהו רונן נולד בקיבוץ העוגן ליעקב רוזנברג (רונן) ממפעילי המחתרת בסלובקיה במלחמת העולם השנייה, ולחייקה קלינגר (רוזנברג) מפעילות הארגון היהודי הלוחם בבנדין וראשונת העדות על מרד הגטאות שהגיעה לארץ ישראל. בשנת 1958 התאבדה אמו של רונן, ושנה לאחר מכן הופיעה גרסה ראשונה של ספרה בדפוס מיומן בגיטו.
רונן השלים את לימודיו התיכוניים במוסד החינוכי של השומר הצעיר "רמות חפר" בקיבוץ מעברות. בשנה האחרונה ללימודיו היה בין יוזמיו של הקמת גרעין בנים ראשון של השומר הצעיר, גיל"ת (גרעין ילדי תנובה). יחד עם חבריו לקח רונן חלק באזרוח היאחזות כרם שלום בשנת 1968. במלחמת ההתשה (1968 – 1970) שירת בצה"ל כקצין קרבי בסיירת אגוז. במשך השנים שירת רונן במילואים גם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה והשתחרר בדרגת רב-סרן.
עם שחרורו מצה"ל הצטרף רונן לחבריו בכרם שלום, והיה שותף לעיצוב וגיבוש הקיבוץ, שניתפס בשנים אלה כסמן רדיקלי של השמאל. יחד עם חברי הקיבוץ פעל כנגד ניסיונות הגירוש של הבדואים מפתחת רפיח, כנגד תחילת ההתיישבות בגדה המערבית ובקידום תנועות שמאל כגון שי"ח, ושל"י. כמו כן היה שותף לניסיון לעצב את כרם שלום כקיבוץ פתוח מדגם מחדש. בשנים אלה, מילא רונן תפקידים חברתיים ומשקיים רבים בכרם שלום וביניהם מזכיר קיבוץ ורכז בניין.
בשנת 1979 עזב רונן את כרם שלום ועבר לתל אביב שם החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב. במקביל היה פעיל באגודת הסטודנטים החדשה ובשלום עכשיו. רונן למד היסטוריה ופילוסופיה במסלול ישיר לתואר שני, אך לאחר שהתקדם בלימודיו במסגרת המכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן, בחר לכתוב את עבודת הדוקטורט שלו בנושא השואה, זאת בהשפעת גילוים המחודש של יומני אמו חייקה קלינגר. לאחר קבלת תואר שלישי (1990) עבד רונן במשך שנים אחדות במוסדות לחקר והוראת השואה בין השאר במורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ' ובבית לוחמי הגטאות שם היה ראש האגף הרעיוני (1999 – 2001).
מאז שנת 1996, מלמד אביהו רונן במכללה האקדמית תל חי, ומ-1998, באוניברסיטת חיפה.
נשוי, אב לבת ובן.
מחקריו.
תפיסתו הבסיסית של רונן היא אינטרדיסציפלינרית, אך התפתחותו המחקרית הייתה גם כתוצאה של מפנים אישיים שעבר. שלושת תחומי המחקר וההוראה שלו הם: היסטוריה של הלוגיקה, מחקרי מנהיגות וחקר השואה. בתחום הלוגיקה, כתב את עבודת המ"א שלו על ג'ורג' בול ואלגברה בוליאנית (1985). אך משפנה לכיוונים אחרים לא פרסם עוד בתחום זה, הגם שפיתח את עיסוקו בלוגיקה מבחינה דידקטית.
התפתחותו של רונן בחקר המנהיגות הייתה תוצאת עבודתו בבית הספר הצבאי לפיתוח מנהיגות בשנים 1981 – 1989. במסגרת זו התבקש לכתוב מספר מאמרים ואחר כך לערוך את ספר היסוד של המכון. רונן ערך את הספר על המנהיגות יחד עם מיכה פופר מפקד המכון אז. רונן כתב את מאמריו וערך את הספר במתכונת הומניסטית, תוך שהוא משלב בו קטעים פילוסופיים, היסטוריים וספרותיים שנועדו להמחיש לקצינים צעירים את העושר העצום של תופעת המנהיגות. הגם שהספר כלל גם עמדות ביקורתיות, זכה הספר לפופולריות גדולה בקרב קציני צה"ל, והופיע במספר רב של מהדורות. הקשר עם גורמי המחקר בצבא נמשך גם בשנים הבאות, זאת למרות עמדותיו הרדיקליות של רונן. בשנת 1996, התפרסם צבא ואתיקה, שהיווה מחקר רב-תחומי בנושא האתיקה הצבאית ובשנות האלפיים המשיך רונן לחקור ולייעץ בנושאי המנהיגות הצבאית.
פנייתו של רונן לחקר השואה לקראת כתיבת הדוקטורט נעשתה משיקולים אישיים ובניגוד לאזהרות מנחיו וחבריו, כי הוא נכנס לתחום מחקר רווי אידאולוגיה. בפרט הזהירו מורו, פרופסור יהודה אלקנה שלא האמין בחקר השואה וטען לזכות השכחה. בתקופה זו מרבית חוקרי השואה היו בני הדור הראשון לשואה, ומרביתם ניצולים. באופן טבעי הייתה להם רגישות גבוהה במיוחד לעמדות חריגות. עוד בעבודת הדוקטורט (יהודי זגלמביה בתקופת השואה, 1989), הטיל רונן ספק בצדקת מרד הגטאות, במיתולוגיזציה של הלוחמים, ובהדגשה היתרה שהייתה מקובלת בהיסטוריוגרפיה הישראלית של היסודות הציוניים שלהם. מצד שני הוא חשף כי חלק ניכר מאנשי היודנראט באזור שחקר, ובפולין בכלל, היו ציונים, וכן הבליט את הדברים מנקודת המבט של פעילי הארגון היהודי הלוחם (אי"ל) ואת המחדלים של הנהגת היישוב בסיוע ליהודי אירופה. מבחינה היסטוריוגרפית הבליט רונן את עמדותיו הביקורתיות והמרכסיסטיות של עמנואל רינגלבלום שלא עלו בקנה אחד עם הצגתו כ"קדוש היסטורי". גם תפיסתו כי חקר השואה צריך להתבצע בכלים בינתחומיים תוך שימוש בכלים פסיכולוגיים, פילוסופיים וספרותיים עוררה התנגדות בשעתו. כיום, עם התקדמות המחקר, מרבית גישות אלה אינן נראות חריגות או יוצאות דופן. אך בשנות התשעים ואף ראשית האלפיים, היה רונן מבודד מבחינת הממסד המחקרי, וזאת אף על פי שנמנה עם ראשוני חוקרי השואה מבין ילידי הארץ.
בשנת 2008 שב רונן למחקריו הראשוניים על יומני אמו חייקה קלינגר, ולאחר עריכה מחודשת ותוספות שונות פרסם את נידונה לחיים: יומניה וחייה של חייקה קלינגר (2011). הספר שעוצב באמצעות כתיבה רב קולית המבוססת על שלושה נרטיבים משולבים – היומנים המקוריים של קלינגר, הקונטקסט ההיסטורי של חייה ותהליך ההיזכרות מקץ שנים, זכה במפתיע לתהודה רחבה, הן מצד הקהילה האקדמית והן מצד קוראי ספרות היסטורית. סיפור יומניה המצונזרים של קלינגר, בקורתה הנוקבת על המוסדות ועל הציבור היהודי בתקופת השואה ועל היישוב בארץ ישראל, כמו גם סיפור התאבדותה - התקבלו עתה כעמדה נוקבת אך לגיטימית בכל הקשור לאירועי השואה, דרכי כתיבה וזיכרונה המשותף.
ספריו.
מבחר ממאמריו.
York: Campus Verlag, 1992, pp. 97-114.
“The Jews of Będzin”, in "Before They Perished… Photographs found in Auschwitz", eds. Kersten Brandt, Hanno Loewy, Krystyna Oleksy, Auschwitz-Birkenau State Museum, Oświęcim and München: Kehayoff Verlag, English, 2001-2002, pp. 16-27.
חוברת חינוכית.
"שלוש שורות בהיסטוריה – תנועות הנוער בפולין בתקופת השואה", תוכנית עבודה ליום הזיכרון לשואה ולגבורה, הוצאת משואה, תשנ"ב (1992).
קישורים חיצוניים.
Eilat Negev, What they wouldn't allow her to say, Haaretz, 1.5.2012
הקהילה הכלכלית האירואסייתית
אנריק קאזאסס
אנריק קאזאסס אי פיגרס (נולד ב-9 במרץ 1951 בברצלונה) הוא משורר, מחזאי ומאייר קטלוני, בן של כימאי ומשורר, אנריק קאזאסס אי סימו, ואמו כימאית גם כן, פפיטה פיגרס אי קרוס, משוררת ומתרגמת מספרדית לקטלאנית.
ביוגרפיה.