אחרי 1947 תמכה בג'וזפה סרגאט לאחר שסירב לקבל את בריתה של המפלגה הסוציאליסטית עם הקומוניסטים, והצטרפה אליו להקמת "מפלגת העובדים הסוציאליסטית", שלאחר גלגולים ושינויים היא כיום "המפלגה הסוציאליסטית הדמוקרטית האיטלקית", מפלגת שמאל קטנה, המיוצגת בפרלמנט.
ב-1965 מתה ברומא.
סיוע אווירי קרוב
סיוע אווירי קרוב הוא שימוש בכוחות אוויריים לתקיפת כוחות ומוצבים יבשתיים וימיים וזאת כחלק מלחימה יבשתית או ימית עיקרית
סיוע אווירי קרוב בלוחמת יבשה.
סיוע אווירי קרוב בלוחמת כוחות יבשה הוא שימוש במטוסי או מסוקי קרב במשימות תקיפת קרקע כנגד מטרות הנמצאות בקרבת כוחות ידידותיים, כסיוע לכוחות אלו ובמשולב עימם. בתפקיד זה, המטוסים והמסוקים משמשים לתכלית הדומה לזו של ארטילריה.
סיוע אווירי קרוב הוא חלק מדוקטרינת הזרועות המשולבות המודרנית. סיוע אווירי קרוב נבדל מאמנעה אווירית, השימוש במטוסים לתקיפת מטרות קרקעיות שאינן נמצאות בקרבת יחידות ידידותיות לצורך מניעת תגבור ואספקת קווי האויב הקדמיים.
במשימות סיוע אווירי קרוב נדרש תיאום מלא בין הכוחות האוויריים והקרקעיים לשם מניעת מצב של "אש כוחותינו". תיאום זה נעשה באמצעות מערכות קשר ושליטה, ואמצעי זיהוי עמית-טורף.
סיוע אווירי בלוחמה ימית.
סיוע אווירי בלוחמה ימית הוא ביצוע מגוון רחב של משימות סיוע לכוח הימי. הסיוע האווירי יכול לכלול הפעלת פלטפורמות שונות מאוישות (כגון מטוסים ומסוקים) ובלתי מאוישות. המשימות העיקריות הן סיור להרחבת אזור הגילוי, זיהוי מטרות, ממסור תקשורת ואף השמדת מטרות אויב, כולל בחינת תוצאות במהלך הקרב ובסיומו. הפלטפורמות יכולות להיות חלק מאמל"ח הכוח הימי או הקצאה אד הוק באופן ייחודי.
מלחמת יום הכיפורים - שיתוף הפעולה אוויר-ים הופעל פעם יחידה בקרב פורט סעיד בפתיחת המלחמה. מפקד חיל הים עמד על כך שספינות הסער יתקפו רק לאחר הגעת המטוסים. השתתפו מטוס F-4 פנטום שהגיע לשטח והטיל נורים. אליו הצטרפו 3 מטוסי A-4 סקייהוק שתקפו בפצצות אך לא פגעו. לדעת חיל האוויר היה זה בזבוז, אך לספינות הסער היה זה בדיוק הסיוע שנדרש. ספינות הטילים המצריות עסקו בהתגוננות, פתחו במנוסה ולא נערכו לירי טילים. לאורו של הנור האחרון הטיל הF-4 פנטום את הפצצה האחרונה ופגע בספינת אוסה מצרית והשמידה. הכוונה להמשיך ולהזמין מטוסים לשלב ההסתערות נשארה בתוקף בתורת הקרב גם לאחר ההצטיידות בטילי הרפון וגבריאל ארוכי טווח וסגירת הפער בטווחי הטילים. סיוע אווירי מאפשר ניצול מקסימלי של הטווח המרבי של הטילים, מעבר לטווחי גילוי אמצעים שבידי ספינות הסער.
פרוזן יוגורט
פרוֹזֵן יוֹגוּרט (מאנגלית: Frozen yogurt, "יוגורט קפוא") הוא שמו של מאכל המוגש לרוב כקינוח. מאכל זה מכיל לרוב יוגורט מוקצף ומוגש בטמפרטורה הנמוכה מנקודת הקיפאון, בדומה לגלידה. לרוב ניתנת למזמין אפשרות לבחור בין מרכיבים רבים את אלו שהוא רוצה שיוכנסו למנה. יוגרט קפוא יכול להכיל, בדומה ליוגורט, תרביות חיידקים שהיו פעילות לפני ההקפאה. בניגוד לגלידות השמנת הוא מכיל גם חומרים שעוזרים להקצפה.
הפרוזן יוגורט מיוצר מיוגורט, ממתיק, ג'לטין, סירופ סוכר וחומרי טעם וריח, המוקפאים במכונת גלידה. הפרוזן יוגורט קופא בטמפרטורה נמוכה יותר משל הגלידה, ובהתאם מפשיר באיטיות רבה יותר.
בשנות ה-80 של המאה העשרים, הגיע הפרוזן יוגורט למדינות רבות ובכלל זה ישראל כיוגורט קפוא העשוי בעיקר מעירוב של פירות שונים. מיד צצו בכל פינה דוכנים אשר מכרו פרוזן יוגורט. ההיצע המוגזם עלה על הביקוש ותוך זמן קצר נעלמו רבים מדוכנים אלו. מאז, משמש סיפור הפרוזן יוגורט כמשל לאופנה חולפת. למרות זאת, עדיין בגלידריות רבות נמכר פרוזן יוגורט, אם כי לא כמוצר הבלעדי.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל גל חדש של צריכת פרוזן יוגורט בארצות הברית ומדינות נוספות, בהשפעת הצלחתו של המוצר בקוריאה הדרומית. רשת פינקברי שנוסדה בקליפורניה ב-2005 הייתה מחלוצות התחייה של הענף בארצות הברית.
גם גלידה על בסיס יוגורט קפוא (פרוזן יוגורט) היא עתירת סוכר, יותר ממה שניתן להעריך על-פי הטעם שמיטשטש עם הקירור וההקפאה.
חלק מהיוגורט הקפוא מבוסס כמו גלידות רגילות על אבקה שמובאת לארץ מאיטליה המכילה מי גבינה ומיצבים צמחיים שהם סוגי עמילנים המהווים מרכיב חובה בתעשיית הגלידות והן שנותנות את המרקם החלקלק של המוצר במיוחד במכונות גלידה אמריקאית הנפוצות.
גלידות היוגורט למיניהן ובשמותיהם השונים יוצרות לעיתים רושם של מוצר בריאותי ולא משמין, אך כמות הסוכר בהן היא משמעותית ומגיעה לפי בדיקות מעבדה ל-22% סוכר. בעיה נוספת היא שלא כולן מכילות תוספת של יוגורט טבעי כפי שנדרש מהוראות יצרן האבקה מאיטליה, כך שמתקבלת גלידה פשוטה עם לכל היותר טעם דומה ליוגורט וללא יתרונותיו הבריאותיים.
בראוניס
חומיות
חוּמִיּוֹת או בְּרָאוּנִיז (באנגלית: Brownies, "בראון" באנגלית - "חום") הן סוג של עוגיות שוקולד הקרויות על שם צבען החום. האזכור הראשון של עוגות אלה מקורו בקטלוג רשת החנויות סירז משנת 1897.
העוגיות מהוות למעשה פרוסות ריבועיות שנחתכו מעוגת שוקולד נמוכה מאוד הממולאת לעיתים קרובות באגוזים (בעיקר, אגוזי מלך), ולפעמים בפצפוצי שוקולד או חמאת בוטנים. בלילת העוגה סמיכה מאוד בגלל כמויות קמח, שומן ושוקולד גדולות לעומת הביצים. במתכון המקורי הביצים אינן מוקצפות כלל. יש המצפים את החומיות בציפוי שוקולד.
אגדה אורבנית שאין לה ראיות טוענת כי מקור עוגיות אלה בטבח ששכח להוסיף אבקת אפייה למתכון של עוגת שוקולד. לפי גרסה אחרת הומצאו החומיות במלון פאלמר האוס שבשיקגו במהלך התערוכה העולמית של שיקגו (1893) - על פי גרסה זו רצו בעלי המלון למכור עוגות שוקולד קטנות לגברות שביקרו בתערוכה על מנת שהגברות תוכלנה לאכול את העוגות במפית מבלי להתלכלך.
בארצות הברית, מולדת החומיות, נוהגים להגיש את החומיות עם גלידה או קצפת.
גרסה של החומיות הן הזהוביות (באנגלית: Blondies) הנעשות בדומה לחומיות, כאשר טעמים של קרמל או וניל ולעיתים גם רוטב מייפל מחליפים את השוקולד או את הקקאו, והן מכילות, לעיתים שוקולד לבן, או שברי אגוזים.
יש הנוהגים להכין חומיות עם חשיש, במטרה לצרוך את הסם מבלי לעשנו.
AGM-65 מאבריק
AGM-65 מאבריק (באנגלית: Maverick) היא משפחת טילי אוויר־קרקע הכוללת דגמים בעלי ראש ביות אלקטרו־אופטי (A/B/D/F/G) ודגמים בעלי הנחית לייזר (C/E). הוא אפקטיבי כנגד מגוון רחב של מטרות טקטיות, לרבות רכב קרבי משוריין, נ"מ, ספינות, ומאגרי דלק. כיום מיוצר הטיל על ידי חברת ריית'און.
כלי טיס שיכולים לשגר את ה־AGM-65 הם: A-4 סקייהוק, A-6 אינטרודר, A-7 קורסייר 2, A-10 ת'נדרבולט II, AH-1W סופר קוברה, AV-8 הרייר 2, F-4 פנטום, F-5 פרידום פייטר, F-15E סטרייק איגל, F-16 פייטינג פלקון, F/A-18 הורנט, F-111 ארדווארק, P-3 אוריון, SH-2G סיספרייט, AH-64 אפאצ'י.
למעלה מ־75,000 טילי מאבריק על גרסאותיו השונות יוצרו. שימוש נרחב נעשה בטילי AGM-65B/D/G מאבריק על ידי חיל האוויר האמריקני במהלך מלחמת המפרץ. הטילים שוגרו בעיקר על ידי מטוסי A-10A ואחוז הפגיעות שלהם היה בין 80% ל־90%. חיל הנחתים האמריקני שיגר במלחמה מספר טילי AGM-65E ואחוז הפגיעות שלהם היה כ־60%.
פיתוח.
AGM-65A.
פיתוח הטיל החל ב־1965 על ידי החברות רוקוול ויוז איירקראפט כמענה לדרישות ZAGM-65 מאבריק לטיל אוויר־קרקע, שהונחו בעקבות ביצועיו הגרועים של ה־AGM-12 בולפאפ (Bullpup) במלחמת וייטנאם. ב־1968 נבחרה יוז להיות הקבלנית הראשית של המיזם. בספטמבר 1969 בוצע ניסוי הטיסה הראשון של אב הטיפוס הבלתי מונחה שכונה XAGM-65A, ובדצמבר אותה שנה נערך ניסוי בגרסה מונחית של הטיל אשר פגעה פגיעה ישירה במטרה. באוגוסט 1972 נמסר לחיל האוויר האמריקני טיל הייצור הראשון שכינויו AGM-65A.
ה־AGM-65A הוא בעל ראש ביות אלקטרו־אופטי ומרעום הקשה ומונע על ידי מנוע רקטי מדגם TX-481 (SR109-TC-1) מתוצרת ת'יוקול. משקל ראש הקרב שלו הוא 57 ק"ג (125 ליברות). הוא היה טיל האוויר־קרקע הרב תכליתי בעל יכולת "שגר ושכח" הראשון שנכנס לשירות בחיל האוויר האמריקני. התמונה המתקבלת מהחיישן האלקטרו־אופטי שמורכב בחרטום הטיל מוצגת בתא הטייס, וכך יכול הטייס לחפש אחר המטרה לפני שיגור הטיל ו"להינעל" עליה. לאחר השיגור, טס ה־AGM-65A לעבר המטרה כאשר הוא משווה כל הזמן בין התמונה הנקלטת בחיישנו לבין התמונה של המטרה עליה "נעל" הטייס לפני השיגור. ה־CEP של ה־AGM-65A הוא כ־1.5 מטר (5 רגל).
AGM-65B.
ה־AGM-65B היא גרסה בעלת אופטיקה משופרת המגדילה את רזולוציית התמונה פי 2, מה שמאפשר את תקיפתן של מטרות ממרחק רב יותר או מטרות קטנות יותר. פיתוח הגרסה החדשה החל ב־1975 בעקבות חיסרון בולט של ה־AGM-65A שהציג תמונה קטנה לטייס, דבר שאילץ אותו להתקרב למטרה ובכך להגדיל את דרגת הסיכון אליו הוא נחשף. טילי ה־AGM-65B נמסרו לחיל האוויר האמריקני בשלהי שנות השבעים. יצור ה־AGM-65A וה־AGM-65B הופסק ב־1978 לאחר שיותר מ־35,000 נבנו.
AGM-65C.
ה־AGM-65C היא גרסה בעלת הנחיית לייזר חצי אקטיבית שיועדה לשמש את חיל הנחתים האמריקני במשימות סיוע אווירי קרוב, אך מעולם לא נכנסה לשירות מבצעי. לגרסה זאת היה ראש קרב סימן 19 במשקל 113 ק"ג (250 ליברות). פיתוח בהיקף מלא של גרסה זאת החל ב־1978, ולאחר שיוצרו מספר קטן של טילים בוטל המיזם עקב עלויותיו הגבוהות.
AGM-65D.