למחרת הפיגועים הטיל נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, את האחריות לפיגועים על ארגון הטרור המדינה האסלאמית (דאעש) והכריז על שלושה ימי אבל לאומיים ברחבי צרפת.
הזדהות ברחבי העולם.
כהזדהות עם צרפת, מספר אתרים ברחבי העולם הוארו בצבעי דגל צרפת, ובהם מגדל החירות בניו יורק, בית האופרה של סידני, מגדל סקיי שבאוקלנד, ניו זילנד, מגדל טאיפיי 101 שבטאיוואן, אצטדיון ומבלי שבלונדון, משכן הכנסת, חומות העיר העתיקה בירושלים, ובית עיריית תל אביב-יפו.
לאחר המתקפה.
בעקבות המתקפות, הכריזה בלגיה על הגברת הכוננות בגבולותיה עם צרפת. מאוחר יותר הודיעה על מעצרם של כ-5 חשודים בסיוע למחבלים. במקביל, החלה צרפת להפציץ מטרות של ארגון המדינה האסלאמית בסוריה ועיראק.
בגרמניה בוטל משחק ידידות בין נבחרת גרמניה בכדורגל לנבחרת הולנד בכדורגל ב-17 בנובמבר עקב התרעה על אמבולנס תופת שנועד לפגע במשחק.
ב-18 בנובמבר פשטה משטרת צרפת על דירת מסתור בסן דני. לאחר מצור שנמשך שעות אחדות וקרב יריות, שבמהלכו התפוצצה מחבלת מתאבדת ונהרג חשוד נוסף, נעצרו שבעה חשודים. היעד העיקרי של המשטרה היה עבד אל חמיד אבו עוד, מתכנן מתקפת הטרור בפריז, שנהרג באירוע.
בחדר בית מלון, בו שהה מתכנן המתקפה, נמצאו כדורי קפטגון המשמשים את לוחמי המדינה האסלאמית.
ב-18 במרץ 2016 עצרה משטרת בלגיה את סאלח עבד אל-סלאם, מהחשודים העיקריים בתכנון מתקפת הטרור.
ביוני 2018 החל בנטפליקס שידורה של מיני סדרה דוקומנטרית בת 3 פרקים, בשם "", המתעדת את פרטי המתקפה ואת סיפוריהם האישיים של כמה מהניצולים ואנשי כוחות החירום וההצלה.
בנובמבר 2018 פורסם כי כל האחראים לפיגועים נרדפו וחוסלו בסוריה בשלוש השנים שעברו מאז מתקפת הטרור.
פורום דה אל
סטיב גובס (סרט, 2015)
פיגועי 13 בנובמבר בפריז
תיאטרון בטאקלאן
תיאטרון בטאקלאן (בצרפתית: Le Bataclan) הוא אולם תיאטרון השוכן ברובע ה-11 בפריז.
האולם נבנה בשנת 1864 על ידי האדריכל שרל דובאל. שמו נלקח משם האופרטה "בא-טא-קלן" מאת ז'אק אופנבך.
ב-13 בנובמבר 2015 נרצחו באולם יותר מ-80 צופים, בפיגוע הגדול מבין פיגועי נובמבר 2015 בפריז.
היסטוריה.
בטאקלאן נוסד כבית קפה מזמר גדול בסגנון סיני, שבו בית קפה ואולם תיאטרון בקומת הקרקע ואולם ריקודים בקומה שמעליה. התקיימו בו קונצרטים, אך הוא נודע בעיקר במופעי וודוויל של אז'ן סקריב, ז'אן-פרנסואה באייר , מלסוויל ותאופיל מריון דומרסן .
האולם נפתח לציבור ב-3 בפברואר 1865. הוא החליף בעלים פעמים אחדות. לאחר 1910 עבר האולם שיפוץ, ושימש רק למופעי רביו, בהם של מוריס שבלייה. בשנת 1926 האולם נמכר והוסב לבית קולנוע. בשנת 1933 פרצה שרפה באולם. בשנת 1950 הרסו חלק מהאולם, כדי להתאימו לדרישות הבטיחות החדשות. בשנת 1969 נסגר בית הקולנוע, והאולם חזר לשמש כתיאטרון. כיום משמש האולם למופעי רוק ופופ, סטנד-אפ ודיסקו.
בשנת 2006 שוחזרה חזית הבניין לצבעיה המקוריים, אך גג הפגודה של המבנה אינו קיים עוד.
בשנת 2008 היו בעלי האולם יהודים (מאז מכרו אותו), וקיבלו איומים ממוסלמים ופרו-פלסטינים עקב אירועי תמיכה בישראל שנערכו באולם.
ב-13 בנובמבר 2015, כשעה לאחר תחילת הופעה של להקת הרוק האמריקאית Eagles of Death Metal, נכנסו לאולם ארבעה מחבלים חמושים ברובי סער AK-47 (קלשניקוב). אנשים בקהל העידו על קריאות "אללה אכבר", שלאחריהן החלו המחבלים בירי שיטתי ובזריקת רימונים לעבר הקהל באולם במשך כעשרים דקות. בשעה 22:00 בערך החלו המחבלים לאסוף כ-60–100 בני ערובה, בזמן שהמשטרה נערכה מחוץ לאולם. חברי להקת הרוק נמלטו ללא פגע. בשעה 00:15 החלה מתקפה של השוטרים על המחבלים שבאולם. שלושה מהמחבלים פוצצו עצמם באמצעות חגורות נפץ, והרביעי נהרג בידי המשטרה, ובנפילתו התפוצצה חגורת הנפץ שלו. אדם שהיה בקהל סיפר לכתבים כי המחבלים דיברו על סוריה. האירוע הסתיים בשעה 00:58. בפיגוע, הגדול מבין פיגועי נובמבר 2015 בפריז, נהרגו 89 אנשים ונפצעו כ-200 מבין 1,500 צופים שהיו באולם.
תיאטרון באטאקלן
בטאקלאן
אוליביה האסי
אוליביה האסי (באנגלית: Olivia Hussey; נולדה בשם אוליביה אוסונה, Olivia Osuna; נולדה ב-17 באפריל 1951) היא שחקנית אנגלייה ילידת ארגנטינה. היא התפרסמה כששיחקה בתפקיד יוליה בסרט הקולנוע "רומיאו ויוליה" שביים פרנקו זפירלי ב-1968, וזכתה על הופעתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס דויד די דונטלו לשחקנית הטובה ביותר. היא מוכרת גם מתפקידה כמרים, אם ישו בסדרת הטלוויזיה "ישו מנצרת" מ-1977. בקולנוע כיכבה האסי בסרטים "חג מולד שחור" (1974), "רצח על הנילוס" (1978), "וירוס" (1980) ובסרט "Turkey Shoot" (מ-1982).
ביוגרפיה.
האסי נולדה בשם אוליביה אוסונה בבואנוס איירס שבארגנטינה לג'וי אלמה (שם נעורים: האסי), מזכירה בריטית, ולאנדרס אוסונה, זמר טנגו ארגנטינאי. הוריה התגרשו כשאוליביה הייתה בת שנתיים.
היא התחנכה כקתולית, וכשהייתה בת שבע עברה עם אמה ואחיה הקטן לגור בלונדון. היא למדה בבית ספר למשחק "Italia Conti Academy" במשך חמש שנים.
האסי אמצה לעצמה כשם במה את שם הנעורים של אמה, והופיעה על במת התיאטרון בלונדון בתפקיד ג'ני במחזה "פריחתה של מיס ברודי" לצדה של ונסה רדגרייב. באחת מהופעותיה הבחין בה הבמאי פרנקו זפירלי והתרשם מיופייה ומכישרון המשחק שלה. היא נבחרה מתוך 500 שחקניות לגלם את יוליה בעיבוד משנת 1968 של זפירלי ל"רומיאו ויוליה", וכיכבה בסרט "רומיאו ויוליה" לצדו של לאונרד ויטינג שגילם את רומיאו. ב-1969 זכתה על הופעתה זו בפרס דויד די דונטלו, ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית החדשה של השנה.
במהלך הקריירה שלה השתתפה האסי ביותר מארבעים סרטי קולנוע. ב-1974 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט האימה הקנדי "חג מולד שחור", שבישר את הז'אנר של "סרטי המרטש" בתחום של סרטי האימה. ב-1977 גילמה את מרים, אם ישו בהפקה הטלוויזיונית של "ישו מנצרת", בו עבדה בפעם השנייה עם הבמאי פרנקו זפירלי. ב-1978 שיחקה בתפקיד רוזלי אוטרבורן בסרט "רצח על הנילוס" בכיכובו של פיטר יוסטינוב.
עוד כיכבה בסרט היפני "וירוס" בתפקיד מאריט, וגילמה את רבקה מיורק בעיבוד משנת 1982 לרומן "אייבנהו".
ב-1990 הופיעה האסי בתפקיד נורמה בייטס, אמו של נורמן בייטס, בסרט "", פריקוול לסרטו של אלפרד היצ'קוק "פסיכו" משנת 1960. ב-2003 גילמה את דמותה של האם תרזה בסרט קולנוע על חייה. על תפקיד זה זכתה בפרס "Character &amp; Morality in Entertainment" שהוענק לה ב-12 במאי 2007 בהוליווד.
האסי הייתה מועמדת לפרס אנני על תפקידה כמדבבת על תפקידה כטליה בסדרת האנימציה "". עוד דיבבה את קאסאן מור במשחק הווידאו "Star Wars: Rogue Squadron". בנוסף השתתפה במשחק "Star Wars: The Old Republic" בתפקיד ג'די מסטר יון פאר.
חיים אישיים.
ב-1971 התחתנה האסי עם דין פול מרטין, בנו של הזמר דין מרטין. ב-1973 נולד בנם אלכסנדר גונתר מרטין, שהיה לימים שחקן אף הוא. ב-1978 בני הזוג התגרשו. דין פול מרטין נהרג בהתרסקות מטוס בהרי סן ברנרדינו שבקליפורניה בשנת 1987.
ב-1980 נישאה האסי למוזיקאי היפני אקירה פוז בשני טקסים, האחד בלוס אנג'לס והשני במיאמי. בנם מקס נולד ב-1983, והם התגרשו ב-1989. ב-1991 התחתנה מאסי עם המוזיקאי האמריקאי דייוויד גלן אייסלי, בנו של השחקן המנוח אנתוני אייסלי. באוקטובר 1993 ילדה את בתם אינדיה אייסלי.
אוליביה הוסי
תומאס לינדל
תומאס רוברט לינדל (באנגלית: Tomas Robert Lindahl; נולד ב-28 בינואר 1938) הוא רופא-ביוכימאי שוודי-בריטי, המתמחה בחקר מחלת הסרטן.
בשנת 2015 זכה בפרס נובל לכימיה בשיתוף עם הכימאי הטורקי עזיז סנג'אר והכימאי האמריקאי פול מודריץ' על מחקריהם הנפרדים בנושא תיקון DNA.
קורות חייו.
לינדל נולד בסטוקהולם, בירת שוודיה לפולקה לינדל ואתל הולטברג.
בשנת 1967, בגיל 30, השלים את לימודי הדוקטורט בביוכימיה במכון קרולינסקה, מערבית לסטוקהולם.
בשנת 1970 הוסמך לינדל לרופא.
לאחר השלמת הדוקטורט, נסע לינדל ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית. במסגרת עבודתו התוודע לשאלת המחקר של מנגנוני התיקון של הדנ"א. וגילה את הקלות היחסית בה היא נפגמת. לינדל הגיע למסקנה כי לא תיתכן אפשרות שהחומר הגנטי שלנו יציב במשך כל החיים, ללא סיוע. תובנה זו פתחה את הדרך לתחום מחקר חדש - חקר הנוקלאוטידים, קבוצה של תרכובות אורגניות שקיימת בכל היצורים החיים ומרכיבים את החומר התורשתי. במחקריו גילה לינדל את חולשתו הכימית של הציטוזין (אחד מחומרי הנולאוטידים), שנוטה לאבד בקלות חומצות אמינו ועשוי להביא לשינוי במידע גנטי.
בשנת 1974 פרסם לינדל את ממצאיו בתחום הנוקלאוטידים. מחקר זה היווה את הבסיס למחקר ארוך שנים בתחום תיקון ה-DNA, אשר הקנה לו את פרס נובל לכימיה בשנת 2015.
בין השנים 1978-1982, עבד לינדל כמרצה לכימיה רפואית באוניברסיטת גטבורג שבשוודיה.
בשנת 1981 עבר לינדל להתגורר באנגליה והחל לעבוד כחוקר במכון לחקר הסרטן בלונדון. בין השנים 1986-2005, ניהל את מעבדות המחקר של המכון במחוז הרטפורדשייר. לינדל המשיך לעבוד במכון עד לשנת 2009.
לינדל כתב מחקרים רבים בתחום תיקון DNA והגנטיקה של הסרטן.
פרסים.
בשנת 2015 זכה לינדל בפרס נובל לכימיה במשותף עם עזיז סנג'אר ופול מודריץ' על מחקריהם בנושא תיקון DNA ועל כך שהצליחו לפצח ולמפות ברמה המולקולרית את המכניזם שבאמצעותו מצליחים התאים לתקן דנ"א פגום ולשמור על המידע הגנטי.
הלוזאנאים המערביים