יסדה את חבורת התיאטרון Yara Arts Group, הפועלת במסגרת התיאטרון הנסיוני La MaMa Experimental Theatre Club בניו יורק. היא השלימה תואר ראשון במכללת בנינגטון, ותואר שני באמנות (בימוי תיאטרון) באוניברסיטת קולומביה. בשיתוף עם קבוצת Yara יצרה כשלושים יצירות תיאטרון מקוריות, על בסיס שברי שירה עכשווית ושירים, מזמורים, אגדות, ומיתוסים מסורתיים. יצירותיה משלבות הקרנת וידאו ומוזיקה, ומתבוננות ביחס האדם לזמן ולתודעה.
הפקות תיאטרון.
יצירות התיאטרון של טקאץ' בוצעו בניו יורק, בקייב, בחרקיב, בלביב, בפסטיבלים בינלאומיים, ובמרכזי תרבות כפריים.
שלוש מיצירותיה של טקאץ' מבוססות על שירתו של אולה לישהה, והן נקראות "ברבור", "עורב שחור", ו"גשר חלומות" ("Swan", "Raven", "Dream Bridge").
בשנת 1996 החלה טקאץ' לעבוד עם אמנים בוריאטים מסיביר. היא יצרה איתם שש יצירות תיאטרון, שמתבססות על חומרים מסורתיים, והן בוצעו בניו יורק, באולאן אודה בתיאטרון הלאומי הבוריאטי, בכפרים במחוז אגא-בוריאט, ובפסטיבל לתיאטרון נסיוני בקייב.  בשנת 1997 הובילה קבוצת אמנים אמריקאים ובוריאטים במסע מחקר למחוז אגא-בוריאט, ושם אספה סיפורים עם, שירים, ואגדות, ששולבו לאחר מכן ביצירתה "Flight of the White Bird".  בשנת 1999 חזרה על כך במחוז אוסט-אורדה בוריאט ושילבה את החומרים ביצירה בשם "Circle".  היצירה בוצעה גם בפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בשפות מונגוליות, באולן בטור.
בשנת 2005 עבדה טקאץ' על תרגום השירה האפית הקירגיזית Janyl Myrza מן המאה ה-17, שעוסקת באשה לוחמת. בעקבות זאת חיברה יצירה תיאטרונית בשם "Janyl", שבוצעה עם אמנים מקבוצת Yara ועם התיאטרון הנודד של קירגיזסטן, בניו יורק ובבישקק, בירת קירגיזסטן.
בשנת 2002 הוענקה לטקאץ' מלגת פולברייט לחוקרים בכירים שאפשרה לה לשהות במכון לתיאטרון בקייב, ובשנת 2008 הוענקה לה מלגה נוספת, שאפשרה לה לשהות בבישקק. טקאץ' העבירה סדנאות תיאטרון במכון הקיץ של הרווארד במשך 11 שנים, והרצתה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל ובבית הספר לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק.
תרגום וחיבורים עיוניים.
מאז 1989 עובדת טקאץ' עם המשוררת האמריקאית וואנדה פיפס על תרגום שירה מאוקראינית. תרגומיהן שימשו בסיס לרבות מיצירות התיאטרון שלה, וראו אור בכתבי עת ספרותיים אמריקאיים ובאסופות שונות. בשנת 2008 פורסמו התרגומים שהופיעו ביצירות התיאטרון באסופה דו-לשונית תחת הכותרת "באור אחר" ("In a Different Light"). טקאץ' ופיפס זכו במשותף בפרס Agni Translation Prize, בשבעה מענקים לתרגום מטעם מועצת האמנויות של מדינת ניו יורק, וכן בפרס הקרן הלאומית לתרגום תיאטרון על עבודתן על הדרמה השירית" Forest Song". הן מתרגמות גם יצירות מסורתיות, כגון סיפורי עם, שירים, ושירה אפית. בשנת 2005 זכתה טקאץ' במלגה לתרגום שירה מטעם ההקדש הלאומי לאמנויות, על עבודתה על תרגום השירה העכשווית של סרהי ז'דאן.
לאחר שעבדה עם אמנים ממוצא בּוּרְיָטִי, החלה טקאץ', בשיתוף עם פיפס ועם סאיאן ז'מבאלוב, לתרגם ממונגולית בוריאטית. על תרגומיהם של לחשים שאמאניים זכו בפרס התרגום של קרן וויטר בינר, ובשנת 2002 ראה אור ספרם "Shanar: Dedication Ritual of a Buryat Shaman", והוא יצא מחדש בשנת 2015 בשם "Siberian Shamanism".
טקאץ' פרסמה מאמרים בנושא תולדות התיאטרון בכתבי העת "Theatre History Studies", "Journal of Ukrainian Studies", "Canadian Slavonic Papers", ו-" Canadian-American Slavic Studies", ועל יצירתה שלה בכתב העת "American Theatre". בשנת 2010 ערכה יחד עם אירנה מקאריק ספר מקיף על עולם האמנות בקייב בשנות ה-20 של המאה ה-20, בשם "Modernism in Kyiv: Jubilant Experimentation", בהוצאת אוניברסיטת טורונטו.
בשנת 2007 העניק לה נשיא אוקראינה דאז ויקטור יושצ'נקו תואר "אמנית נכבדה של אוקראינה".
סטיוארט וילסון
סטיוארט קונאן וילסון (באנגלית: Stuart Conan Wilson; נולד ב-25 בדצמבר 1946) הוא שחקן אנגלי, שמוכר מתפקידיו בקולנוע ובטלוויזיה.
ביוגרפיה.
וילסון נולד בגילפורד שבסארי. הוא למד במקומות שונים כי משפחתו הייתה בחיל האוויר המלכותי. כשעברו לגור בלונדון רכש את הכשרתו כשחקן באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. עם סיום לימודיו ב-RADA, במהלך שנות השישים והשבעים של המאה העשרים שיחק בתיאטרון. הוא הופיע בתפקידים חשובים עם הלהקה השייקספירית המלכותית, בתיאטרון רויאל קורט, בווסט אנד של לונדון, בסיור הופעות ובהפקות פרינג', בעיקר בתיאטרון בוש בלונדון.
הפריצה הגדולה של וילסון הייתה בשנת 1972 כשלוהק לגלם את יוהאן שטראוס הבן בדרמה התקופתית של ITV "משפחת שטראוס". בהמשך הופיע בתוכניות רבות בטלוויזיה הבריטית בין השאר בסדרת המדע בדיוני "Space: 1999", בסדרה ההיסטורית "אני, קלאודיוס", בסדרה המשטרתית " The Sweeney", בסדרה "שובו של המלאך", בעיבוד לרומנים של אנתוני טרולופ "משפחת פאליסר", בעיבוד לרומן "אנה קארנינה", בסדרה "המקצוענים", בסדרה "Tales of the Unexpected", בעיבוד לספר "The Old Men at the Zoo", בסדרה עטורת השבחים "היהלום שבכתר" ובסדרה "החשוד העיקרי". תפקידו המצליח ביותר היה כאלן סטיוארט בסדרת המתח "Running Blind" משנת 1979.
כשחקן בוגר יותר, עבר וילסון להופיע בהוליווד, לעיתים קרובות גילם את דמויות הנבלים. בין הסרטים שהשתתף בהם היו "ות'רבי", "נשק קטלני 3", "הבריחה מאבסולום", "העלמה והמוות" של הבמאי רומן פולנסקי, "האסיר מזנדה", "הפריצה לאלקטרז", "על אש קטנה", "המסכה של זורו" וב"שוטרים לוהטים".
בטלוויזיה כיכב בסרטים "Coins in the Fountain", "קסם קטלני" (1991) וב"נסיכת הגנבים" (2001).
אחרי הצלחתו כשחקן בהוליווד מעט וילסון להופיע בטלוויזיה, אך שיחק לפעמים כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה כמו "רציחות במידסומר" (2008), "ספוקס" ו"קרוסבונס".
חיים אישיים.
וילסון נשוי לקורטני פלדג'ר ולהם 3 ילדים.
מבצע מכבש
מבצע מכבש הוא שם הקוד לפעולה צבאית אותה ביצע צה"ל ב-29 באוקטובר 1956. במסגרת המצבע הוצנח גדוד 890 של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של רס"ן רפאל איתן, בפתחו המזרחי של מעבר המיתלה, כ-70 קילומטר מזרחית לתעלת סואץ. המבצע היווה את פתיחתו של מבצע סיני. הייתה זו הצניחה הקרבית הראשונה והגדולה ביותר בהיסטוריה של צה"ל.
רקע.
את מבצע סיני יזמו בריטניה וצרפת בתגובה לתוקפנותו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, אשר הכריז ב-26 ביולי 1956 על הלאמתה של חברת "תעלת סואץ" (שהייתה בבעלות המדינות), צעד שגרם לנזק כלכלי רב. ישראל הסכימה להצטרף למבצע בשל מספר סיבות, ובהן תגובה לסגירת מצרי טיראן על ידי המצרים בפני כלי שיט ישראלים וכן הצורך בהשמדת בסיסי "הפדאיון" על מנת למנוע את חדירתם לישראל, וזאת לאחר שפעולות התגמול כשלו בכך.
ב-22 ביולי 1956, כמה ימים לפני הכרזת נאצר על הלאמת התעלה, נפגשו נציגי שלוש המדינות בפרבר סוור הסמוך לפריז וסיכמו את פרטי המבצע (ועידת סוור).
על פי הסיכום בוועידת סוור, הייתה אמורה ישראל לבצע פעולת "הסחה" צבאית, שבעקבותיה יגישו בריטניה וצרפת דרישת אולטימטום למצרים וישראל להפסקת אש כללית ולנסיגה מאזור התעלה. בעקבות דרישה זו, יוכלו צרפת ובריטניה להחזיר לעצמן את השליטה על תעלת סואץ והשיט בה. הצפי היה כי מצרים תסרב לאולטימטום, ותספק בכך לישראל ושותפותיה סיבה מספקת לכיבוש סיני.
ההכנות למבצע.
בשלבי התכנון הראשונים של המבצע, ב-26 באוקטובר 1956, נקבע כי כוח הצנחנים יוצנח בפתח המערבי של מעבר המיתלה, כ-30 קילומטר מזרחית לתעלת סואץ. אחד החששות שהתעוררו בקשר עם המיקום המתוכנן נבע מחוסר היכולת לסייע לכוח המוצנח במידה ויותקף על ידי מטוסים משדה התעופה המצרי כברית, המרוחק 50 ק"מ מהאתר המתוכנן (מרחקו מבסיס חצור הוא כ-250 ק"מ). בנוסף, לפי צילום אוויר שהתקבל התגלה כי קיים מחנה אוהלים באזור ההצנחה, והיה חשש שהמעבר ייתפס בצידו המערבי על ידי כוח חי"ר מצרי. על כן שונה יעד הצניחה בליל ה-28 באוקטובר.
היעד החדש שנבחר, במבוא המזרחי של מעבר המיתלה, היה במרחק של כ-70 קילומטר מהתעלה.
לפי התוכנית המבצעית, על גדוד הצנחנים הוטלה המשימה לצנוח במעבר המיתלה ולהיערך להגנה היקפית, וזאת עד לחבירת יתר הכוחות של חטיבת הצנחנים בשילוב כוחות שריון, אשר ביחד יתקדמו מערבה לכיוון תעלת סואץ.
בשל המגבלה המדינית שנכפתה על ישראל - איסור בפתיחת המערכה בפעולה מקדימה להשמדת חיל האוויר המצרי, נוצר מצב לפיו כוח הצנחנים יהיה חשוף לאיום אווירי מצרי במשך 36 שעות, וזאת מרגע ההצנחה ועד לתחילת ההפצצות של חיל האוויר הצרפתי והאנגלי על שדות התעופה במצרים.
במבצע זה הושם דגש רב על תכנון ההגנה האווירית, כולל ליווי מטוסי התובלה לאתר ההצנחה, וכן חיפוי ופטרול מעל לכוחות בהמשך. לליווי הוקצו 10 מטוסי מטאור ו-12 מטוסי אוראגן, שנועדו לטוס מעל נתיב טיסתם של מטוסי התובלה. במקביל, נועדו שלושה מטוסי מיסטר לפטרל מעל שדה-התעופה כיברית, על מנת ליירט מטוסי מיג מצריים, במקרה וימריאו לתקוף את כוחות צה"ל. פינוי הנפגעים נועד להתבצע למחרת ההצנחה, באמצעות שמונה מטוסי פייפר ומטוס דקוטה, משדה-נחיתה שיוכשר על ידי יחידת מסלול שתתלווה לכוח המוצנח.
המבצע.
ביום ב' 29 באוקטובר 1956 בשעה 15:00, לאחר תדרוך שהועבר על ידי מפקד חיל האוויר דן טולקובסקי, המריאו מבסיס חיל האוויר בתל נוף, 16 מטוסי דקוטה (טייסת תובלה 103) אשר נשאו 395 צנחנים מגדוד 890, בליווי של מטוסי אוראגן ומטאור.
בהצנחה זו השתתפו ארבע נשים: הטייסת הראשונה בחיל האוויר הישראלי יעל רום, הנווטת הראשונה בצה"ל בתיה אורני, האלחוטנית אהליה צמחוני, והצנחנית הראשונה, יוחבד קאשי.