איך להינשא למיליונר (באנגלית: How to Marry a Millionaire) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1953 בבימויו של ג'ין נגולסקו. נונלי ג'ונסון הפיק וגם כתב את התסריט אשר מבוסס על המחזה "The Greeks Had a Word For It" שנכתב על ידי זואי אקינס ועל הספר ”Loco” של דל אונסון אי וקת'ארין אלברט.
בסרט מככבות בטי גרייבל, מרילין מונרו, ולורן באקול ומככבים ויליאם פאוול, דוד וויין, רורי קלהון, וקמרון מיטשל. שמה של בטי גרייבל מופיע ראשון ברשימת הקרדיטים בסרט אך שמה של מרילין מונרו היה הראשון בכל פרסום אחר, כולל הטריילר.
אף על פי שהסרט היה הראשון אי פעם שצולם בשיטת סינמסקופ הוא היה השני שהוקרן בבתי הקולנוע בשיטה זו מכיוון שהסרט "הגלימה", אשר צולם באותו פורמט, פורסם מוקדם יותר באותה שנה. בנוסף, הסרט היה גם הראשון בצבע בשיטת סינמסקופ ששודר בטלוויזיה ב-23 בספטמבר 1961 במסגרת "NBC Saturday Night at the Movies".
פסקול הסרט יצא על גבי דיסק על ידי Film Score Monthly ב -15 במרץ 2001.
עלילה.
שאטסי, לוקו ופולה הן שלוש חברות אשר שוכרות פנטהאוז מפואר בניו יורק מפרדי דנמרק אשר עבר לגור באירופה על מנת להתחמק מרשויות המס. הנשים מתכננות להשתמש בדירה כדי למשוך גברים עשירים ולגרום להם להתחתן עימן. כאשר המצב הכלכלי של השלישייה מתחיל ללחוץ והתוכנית לא מתקדמת כמתוכנן, שאטסי מוכרת כמה רהיטים של פרדי, בעל הבית, ללא ידיעתו.
גבר בשם טום ברוקמן מעוניין מאוד בשאטסי אך זו דוחה אותו מתוך מחשבה שהוא תפרן. היא הודפת את חיזוריו פעם אחר פעם משום שהיא שמה את עיניה על אלמן מבוגר ואמיד בשם ג'יי.די הנלי. כל אותו הזמן, טום, שהוא בעצם מאוד עשיר, לא מאבד את התעניינותו בה. הוא מצליח לגרום לה להיפגש איתו מספר פעמים אך אחרי כל אחת מהפגישות שלהם, אליהן בקושי הסכימה להיענות, היא אומרת לו שהיא לא רוצה לראות אותו יותר משום שהיא מסרבת לעשות שוב את אותה הטעות ולהינשא לגבר עני, כמו זה ממנו התגרשה.
בה בעת, לוקו מכירה איש עסקים ממורמר בשם וולדו ברוסטר. אף על פי שהוא נשוי היא מסכימה ללכת איתו לבקתה שלו במיין כשהיא סבורה שהיא תפגוש שם את חברי מועדון Elks. כשהם מגיעים, לוקו מתאכזבת לגלות כי איש העסקים בסך הכול קיווה לנהל איתה רומן בבקתה עלובה ושהיא כלל לא הגיעה לוועידה היוקרתית לה ציפתה. היא מנסה לעזוב אבל לחוסר מזלה היא תקועה במקום מהסיבה שהרכבת הבאה תגיע רק למחרת. וולדו חוטף חצבת ועליו להישאר בבקתה עד שיבריא. בזמן שוולדו מבריא, לוקו מתקרבת לבחור בשם אבן מתוך מחשבה שהוא הבעלים של רוב הקרקעות בסביבה. היא מתחילה לפתח אליו רגשות והם מתארסים. היא מאוד מתאכזבת כשהיא מגלה שהוא שומר יערות פשוט אבל היא מבינה שהיא באמת אוהבת אותו והיא מוכנה להתעלם מחסרונותיו הפיננסיים.
פולה סובלת מקוצר ראייה חמור אך לא מוכנה להרכיב את משקפיה בחברת גברים בטענה ש"גברים לא שמים לב לבחורות ממושקפות". היא מולכת שולל אחרי בחור שמתחזה לטייקון נפט ערבי, בלי לדעת שהוא בעצם נוכל. כאשר היא מגיעה לשדה התעופה לה גוארדיה כדי לפגוש אותו, היא עולה בטעות על הטיסה לקנזס סיטי במקום לאטלנטיק סיטי.
היא יושבת ליד גבר, אשר גם מרכיב משקפיים שמעודד אותה להרכיב את שלה. מתברר כי הוא פרדי דנמרק, בעל הבית של הבנות, והוא בדרכו לקנזס סיטי כדי למצוא את הבנאדם שסיבך אותו עם מס הכנסה. אין לו הרבה מזל בנושא הזה, אבל הוא ופולה מתאהבים ובסופו של דבר מתחתנים.
לוקו ופולה מתאחדות עם שאטסי ממש לפני חתונתה עם הנלי אשר ברגע האחרון מגיעה למסקנה שאינה תהיה מסוגלת להינשא לו ומודה בפניו שהיא בעצם מאוהבת בטום. לאחר ביטול הנישואים להנלי, שאטסי וטום מיישרים את ההדורים ביניהם ומחליטים להתחתן כשהיא עדיין אינה מודעת לעובדה שהוא עשיר.
לאחר מכן, שלושת הזוגות המאושרים סועדים במזללה ואוכלים המבורגרים. שאטסי מתלוצצת על מצבם הכלכלי הירוד של אבן ופרדי וכשהיא עוברת לדבר גם על טום, הוא כלאחר יד מודה כי הוא בעל הון של 200 מיליון דולר, ונותן פירוט של עסקיו ונכסיו אך אף אחד מן הנוכחים לא לוקח אותו ברצינות. לאחר מכן הוא מבקש חשבון ושולף צרור עצום של כסף, מוציא ממנו שטר של אלף דולר ואומר לשף לשמור לעצמו את העודף. שלוש הנשים הנדהמות מתעלפות ונופלות מהכיסאות ואז טום מרים כוסית לחיי נשותיהם חסרות ההכרה.
הכנסות.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-Fox Wilshire Theatre (כיום Saban Theatre), בבוורלי הילס, קליפורניה, ב- 4 בנובמבר 1953. הסרט זכה להצלחה קופתית כאשר הרוויח 7.5 מיליון דולר בארצות הברית ושמונה מיליון דולר ברחבי העולם, מה שהופך אותו לסרט השני הרווחי של פוקס המאה ה-20 באותה שנה (אחרי “הגלימה”). הסרט היה הרביעי הרווחי ביותר של שנת 1953, בעוד הסרט "גברים מעדיפים בלונדיניות" שיצא מוקדם יותר באותה שנה הגיע למקום התשיעי.
דיידו אליזבת בל
דיידו אליזבת בל (באנגלית: Dido Elizabeth Belle; 1761–1804) נולדה בטרינידד לעבדות, בתם של מריה בל, שפחה אפריקאית, וסר ג'ון לינדסי , קצין בחיל הים הבריטי שהיה מוצב שם. לינדסי זכה מאוחר יותר לתואר אבירות, וקודם לדרגת אדמירל. כשחזר לינדסי לאנגליה בשנת 1765, הביא את בל עמו, והפקיד אותה בידיהם של דודו, ויליאם מארי, רוזן מנספילד הראשון , ואשתו אליזבת מארי, רוזנת מנספילד. הזוג מארי סיפקו לבל השכלה, וגידלו אותה כבת חורין ובת החברה הגבוהה באחוזתם, בית קנווד, יחד עם אחייניתם, ליידי אליזבת מארי , שהייתה יתומה מאם. בל התגוררה באחוזה במשך 30 שנה. בצוואתו, הלורד מנספילד אישר את החירות שלה, והוריש לה קצבה שנתית לשארית חייה, וכך נהייתה ליורשת.
בשנים אלה, דודה הרוזן, במסגרת תפקידו כשופט הראשי של אנגליה, הכריע בשני תיקי עבדות משמעותיים. בשנת 1772 הוא מצא כי אין לעבדות תקדים במשפט המקובל באנגליה, ומעולם לא היה מורשה תחת החוק המחייב. החלטה זו נחשבת לסיום הרשמי של העבדות בבריטניה. בתיק שעסק בטבח זונג, מקרה בו נטען כי ספינת הסחר בעבדים עמדה בפני מחסור במים ובשל כך 133 מהעבדים הושלכו לים, הוא קבע שלא מגיעים לבעלי הספינה פיצויים מחברת הביטוח בגין אובדן רכוש, מפני שהוכח שלא היה מחסור במים ובעלי הספינה רק רצו להרוויח את דמי הביטוח של 'הסחורה'. התיק היה מרכזי לשאלת אנושיותם וזכויותיהם של העבדים השחורים, אך לורד מנספילד הצליח שלא להכריע לכאן או לכאן בשאלה.
ביוגרפיה.
דיידו אליזבת בל נולדה לעבדות באיים הקאריביים לשפחה אפריקאית בשם מריה בל. אביה היה סר ג'ון לינדסי, קצין בחיל הים הבריטי, ורב החובל של הספינה המלכותית "טרנט". הוא היה בן למשפחת אצולה. לינדסי חזר לאנגליה לאחר המלחמה בשנת 1765, והביא עמו את בתו המעורבת גזעית. הוא מסר אותה לטיפולו של דודו, ויליאם מארי, הרוזן מנספילד, ואשתו אליזבת מארי, רוזנת מנספילד. היא הוטבלה בשם דיידו אליזבת בל בשנת 1766.
הודעת פטירה של סר ג'ון לינדסי, שקודם בסופו של דבר לדרגת אדמירל, הכירה בכך שהוא היה אביה של דיידו בל: "הוא נפטר, אנו מאמינים, ללא כל שארים חוקיים, אך הותיר אחריו בת ממזרה, מעורבת אשר גדלה בבית משפחתו של הלורד מנספילד מאז גיל ינקות, ואשר בשל אופייה החביב והישגיה זכתה בהערכתם הגבוהה של כל קרוביו של הלורד." היסטוריונים האמינו שאמה הוחזקה בעבדות בספינה שנלכדה על ידי לינדסי במהלך הקרב על הוואנה (1762), אך התאריכים אינם מסתדרים, כיוון שדיידו נולדה בשנת 1761, שנה קודם לכן.
בית קנווד.
הרוזן והרוזנת מנספילד גרו בבית קנווד בהמפסטד, הסמוך ללונדון. לזוג לא היו ילדים משלהם, והם גידלו את האחיינית היתומה שלהם, ליידי אליזבת מארי, שנולדה בשנת 1760. ייתכן והזוג מנספילד הסכימו לקבל לביתם את בל כחברה למשחקים לליידי אליזבת, כדי שתשמש מאוחר יותר כבת לווייתה.
בל חייתה בבית קנווד במשך 30 שנה. מעמדה היה יוצא דופן, כי היא נולדה לתוך העבדות על פי החוק הקולוניאלי, אך לורד וליידי מנספילד גידלה אותה, במידה מסוימת, כבת משפחה. וכשהיא התבגרה, היא לעיתים קרובות סייעה למנספילד בכתיבת מכתביו, מה שמעיד שרכשה השכלה. על פי אחד מחבריו של מנספילד, האמריקאי תומאס האצ'ינסון, לשעבר מושל מסצ'וסטס, וכנאמן לכתר עבר ללונדון בעת המהפכה האמריקאית, כתב כי בל "עמדה לרשותו של הלורד בכל דבר קטן, וגילתה עניין רב בכל דבריו". הוא תיאר אותה כ"לא נאה ולא אצילית - אך חמודה דיה".
לורד מנספילד פסק בעניינים הקשורים למעמדם של עבדים באנגליה במסגרת במסגרת תפקידו כשופט הראשי של אנגליה. ב-1772, בתיק סומרסט נ' סטיוארט, מקרה של עבד נמלט, שבעליו רצו לשלוח אותו בחזרה לאיי הקאריביים למכירה, הוא קבע:
פסיקתו של מנספילד כי העבדות אינה קיימת בחוק המקובל, הובנה על ידי מתנגדי העבדות כביטול העבדות באנגליה. מנספילד אמר מאוחר יותר שההחלטה שלו נועדה רק למקרה הנדון. היו כאלה שסברו שניסיונו האישי של מנספילד בגידול אחייניתו דידו בל השפיע על ההחלטה שלו.
מעמד חברתי.
המוסכמות החברתיות בביתו של מנספילד לא לחלוטין ברורות. מתערוכה שנערכה בקנווד ב-2007, עולה כי מעמדה של בל הייתה של "קרובת משפחה אהובה אך ענייה", ולכן לא תמיד הורשתה לסעוד עם אורחים ולעיתים הייתה מצטרפת אל הנשים בסלון אחרי הארוחה. ב-2014, פולה בירן כתבה שכנראה הדרתה של בל משולחן האוכל היה משיקולים פרגמטיים, ואילו בהיבטים אחרים של החיים, כגון טיפולים רפואיים יקרים וריהוט יוקרתי בחדריה, היה מעמדה של בל בקונווד דומה לזה של ליידי אליזבת.