כחלק משגרת היום-יום של תושבי גליציה היהודים, היהודים קיימו מצוות, כמתואר בתורה. על חיי הדת פיקחו רבני וחכמי גליציה, אשר פתרו בעיות, מחלוקות ושאלות שעלו ברבות השנים בידי יהודי גליציה, על פי ההלכה. בערים מסוימות ניתנה ליהודים אוטונומיה משפטית, והרבנים שימשו במקרים אלו גם כשופטים במקרה הצורך, ופסקיהם היו כמעט תמיד מחייבים. העונש החמור ביותר שיכלו הרבנים להעניש בו את היהודים שנשפטו היה גירוש מקהילת היהודים (באנגלית: excommunication). יהודי שגורש מהקהילה היהודית כבר לא היה עוד חלק מן החברה היהודית המקומית, ומשם הדרך לעוני ולמוות הייתה קצרה (ללא ההגנה והתמיכה של הקהילה היהודית, התקשו היהודים המגורשים לשרוד). בקהילות היהודיות בגליציה פעל קהל אשר היה אחראי על טבילות, בריתות מילה, חתונות, גירושין, קביעות מזוזות והלוויות. הקהל הורכב מרב, גבאי, סופר סת"ם, חזן ומספר אנשי דת נוספים. חברי הקהילה היהודית הקפידו על קיום מצוות ומקומות העבודה היהודיים נסגרו מוקדם בשישי, כך שהיהודים יכלו לתהארגן כשורה לקראת ליל שבת.
תנועת החסידות, תנועת ההשכלה והאורתודוקסיה בגליציה.
תנועת החסידות החלה להתפשט בגליציה בשנים 1772–1848, בתקופה שבין תחילת הסיפוח האוסטרי לבין אביב העמים של שנת 1848. המצוקה הכלכלית ששררה בקרב יהודי גליציה אפשרה לתנועה להתשפט במהירות בקרב הקהילות היהודיות בגליציה, כך שתוך עשורים אחדים היא הייתה התנועה השלטת בקרב הקהילות הקטנות והבינוניות בגליציה. ככזו, היוותה תנועת החסידות הגורם המשפיע ביותר על ההויי הרוחני, החברתי, הכלכלי והדתי של הקהילות היהודיות בגליציה בתקופה זו. בגליציה פעלו מספר חצרות חסידיות, אשר הסתעפו מכמה בתי חסידות: בית רוז'ין, בית זלוטשוב, בית פרמישלאן, בית רופשיץ ובית צאנז.
במשך תקופה ארוכה נודעו יהודי גליציה בקפדנות הדתית שלהם, ובכך שתנועת החסידות פרחה באזורם. אולם, תהליכי המודרניזציה שהתרחשו בקרב יהודי מרכז אירופה ומזרח אירופה כתוצאה מפעילותה תנועת ההשכלה היהודית התרחשו גם הם בגליציה. מנהיגי תנועת ההשכלה בגליציה, אשר ברובם הגיעו מהקהילות הגדולות יותר בגליציה (כמו לבוב וברודי), ראו בתנועת החסידות אויב לנאורות, וניסו להילחם בה. יוסף פרל, שהיה אחד מבין אותם המנהיגים של תנועת ההשכלה, נודע מאוד בשל פעילותו זו כנגד תנועת החסידות בגליציה, ובמסגרת פעילות זו פתח מספר בתי ספר מודרניים לפי תוכניתו של הקיסר האוסטרי יוזף השני.
בתי כנסת.
בתי כנסת רבים שהוקמו בגליציה היו בנויים כמצודה לאור צורכי ההגנה של יהודי המקום מפני המצב הביטחוני המאתגר: אי-אהדה מצד רוב הקבוצות האתניות השכנות, פלישות מתמשכות של הטטרים והקוזאקים ומלחמות על השליטה בגליציה.
חיי הרוח והחברה.
מוסדות הקהילה.
מוסדות הקהילות היהודיות בגליציה דאגו לחבריהן, והיו למוסדות בעלי ההשפעה הגדולה ביותר על מי שהיה תחתם. המוסדות היהודיים דאגו לכלל האוכלוסייה היהודית בגליציה, כולל לחלשים, באופן בולט בהרבה לעומת המוסדות הנוצריים המקומיים.
ספרות גליציה.
גליציה הייתה מרכז חשוב של הספרות העברית, במיוחד מאז תקופת הסיפוח האוסטרי. כתבי עת עבריים שונים הופיעו בגליציה והתפתחו בה.
גרשון בדר, יהודי תושב קרקוב שהיגר לניו יורק, סקר חלק גדול מחכמי וסופרי גליציה בספרו "מדינה וחכמיה" שיצא בשנת 1934. הספר תוכנן לצאת בשני ספרים, אך למעשה יצא רק בסקר אחד בלבד שסוקר רק את חכמי וסופרי גליציה שמופיעים עד האות ל' (על פי סדר הא"ב בשמות משפחתם של המופיעים בספר).
יחסים עם אוכלוסיות אחרות.
בגליציה התיישבו שלוש אוכלוסיות עיקריות: יהודים, פולנים ואוקראינים. בגליציה המזרחית, בנוסף ליהודים שהתיישבו במקום, רוב האוכלוסייה הייתה ממוצא אוקראיני, והפולנים היו מיעוט באוכלוסייה. לעומת זאת, בגליציה המערבית היו הפולנים רוב מוחלט, ובחלק זה של גליציה שכנו אוקראינים אחדים בלבד. בגליציה התגוררו גם בני מיעוטים נוספים: קוזאקים, יוונים, ארמנים, גרמנים וקתולים.
דב סדן, בן הקהילה היהודית בלבוב, סיפר על זכרונותיו ועל זיכרון אבותיו כפי שסופר מדור לדור מאותן אוכלוסיות בספרו "ממעגל הנעורים":
פולנים.
תושבי גליציה הפולנים העירוניים התחלקו לשתי קבוצות עיקריות: האחת – קבוצה של בני אצולה מהמעמד הגבוה אשר השתייכו לכנסייה הקתולית ונקראו מגנאטים, והשנייה – קבוצה של בני המעמד הבינוני שנוצר בגליציה, שהיה מעמדם של היהודים. בשל היותה של יהדות גליציה קהילה מפותחת ועשירה יחסית, נקשר קשר הדוק וחשוב בין יהודי גליציה לבין בני אצולה הפולנים. בין בני האצולה הפולנים בלטו מספר משפחות אצולה: בגליציה המזרחית - משפחת פוטוצקי, משפחת שנייאבסקי, משפחת סובייסקי ומשפחת ז'ולקייבסקי, ובגליציה המערבית - משפחת לובומירסקי ומשפחת טיצ'ינסקי . הפולנים העירוניים לעומתם, הפגינו עוינות רבה ליהודים בשל כך שהשתייכו לאותו המעמד שאליו התיישכו היהודים, ולעיתים אף למעמד נמוך מזה של היהודים. הם סברו כי היהודים היו נחותים מהם, וכי הם צריכים לקבל מעמד ביניים נוסף, גבוה מזה של היהודים. בני האצולה ניצלו את היהודים מבחינה כלכלית, ובתמורה הגנו עליהם מפני זעמם של העירוניים ומפני הכנסייה הקתולית. ריבוי של יישובים יהודיים בגליציה תאם לרצונותיהם של הפולנים בני המעמד הגבוה: היהודים יישבו והפריחו אזורים דלי-אוכלוסייה שסופחו לפולין כערים מונרכיות. הסיפוח של אותן קהילות היה קל ביחס לסיפוח של עיירות גרמניות או ארמניות שקמו בגליציה מכיוון שהיהודים דרשו פחות זכויות מאשר הגרמנים והארמנים שהתיישבו בגליציה.
אוקראינים, קוזאקים ובני מיעוטים.
בתקופה הפיאודלית השתייכו האוקראינים, יחד עם הקוזאקים, היוונים והקתולים, למעמד הנמוך, מעמד הצמיתים. הם היו נחותים במעמדם לעומת היהודים, ובשל כך התעוררה עוינות בין הקבוצות האתניות, שגררה גם מרידות ופרעות מצד האוקראינים והקוזאקים, ולרדיפות מצד אנשי הכנסייה הקתולית. האוקראינים נקראו "רותנים" בפי יהודי גליציה. באמצע המאה ה-17, ימי פרעות ת"ח–ת"ט, התקיימו פרעות גם על אדמת גליציה. היהודים זכו להגנה מפני הפרעות בזכות המערכת הפיאודלית שהייתה בגליציה, כך שעל אף ההשפעות הכלכליות והביטחוניות של הפרעות, גדלו הקהילות היהודיות בגליציה באופן משמעותי לקראת סוף המאה. ש"י עגנון, מגדולי הסופרים העבריים בעת החדשה ויהודי יליד העיירה בוצ'אץ' (אשר שכנה במזרח גליציה) סיפר על הקשר בין יהדות גליציה לקוזאקים בספרו "עיר ומלואה":
ארמנים וגרמנים.
בשונה משאר בני המיעוטים, חלק לא קטן מאוכלוסיית הארמנים ומאוכלוסיית הגרמנים בגליציה לא היו צמיתים, אלא בני המעמד הבינוני - מעמדם של היהודים והפולנים המקומיים. הרחבת זכויותהם של אוכלוסיית הגרמנים נעשתה לאחר פלישות הטטרים לגליציה, כשבני אצולה רבים נדרשו להקים את אחוזותיהם מחדש לאחר שנהרסו בידי הטטרים. לשם כך נדרשו בני האצולה לקבל תמיכה של מתיישבים רבים שייסעו להם במלאכה, והגרמנים השתכנעו לעזור בכך תמורת הרחבת זכויותיהם. בני האצולה נאצלו לעשות זאת בלית ברירה, וסבלו מחוסר אהדה מצד הפולנים המקומיים לאור המעשה. המתיישבים הגרמנים נטמעו בתוך אוכלוסיית הפולנים עד סוף ימי הביניים, אך הובדלו מהם בזכויותיהם המורחבות אשר נשתמרו גם לאחר מכן. בין הקבוצות האתניות לא התעוררו יחסים מיוחדים, אך הגרמנים והארמנים היוו תחרות ליהודים בענף המסחר. כמו כן, גרמני גליציה המערבית שחיו בה בתקופה הפיאודלית התנגדו להתשפטות היהדות באזור.
קהילות יהודיות אחרות.
בסביבתה של גליציה התגוררו גם קהילות יהודיות גדולות אחרות: יהדות ווהלין ויהדות בוקובינה. אמנם אלו היו קהילות יהודיות קטנות בהרבה מאשר יהדות גליציה, אך בין הקהילות היה קשר הדוק שהתבטא בשיתוף פעולה מסחרי ודתי. היחסים בין הקהילות היהודיות בגליציה לבין אותן אוכלוסיות השפיעו לא מעט על כלכלת הקהילות, ישירות (מסחר ישיר) או בעקיפין (צווים שהוטלו על היהודים כתוצאה מלחץ של הקבוצות האתניות האחרות).
גרשון בדר, מחבר הספר "מדינה וחכמיה", טוען במבוא לספר שלו כי בין יהדות רוסיה לבין יהדות גליציה שררו יחסים של זלזול מצד יהודי רוסיה, וכי משכילי רוסיה בזו למשכילי גליציה: עם זאת, הוא מזכיר בספרו אישים שדווקא חיבבו וכיבדו את משכילי גליציה, עדי כדי כך ש"".
בתרבות.
הכינוי "גליצאי" (לעיתים גם "גליציאנר" או "גליציאנער") משמש לעיתים בתרבות ובשפת היום-יום ככינוי גנאי. כך למשל, רווח בעבר הביטוי "גליציאנר גנב". זכור גם הביטוי "הגליצאית מתימן" שבו השתמש ראש ממשלת ישראל לשעבר מנחם בגין כנגד חברת הכנסת גאולה כהן. התבטאות זו של בגין אף הביאה את גצל קרסל, ביבליוגרף, סופר, היסטוריון וחוקר יליד גליציה המזרחית, לפרסם בעיתון מעריב התבטאות כנגדו בפינת "מעריב מארח", תוך שימוש בידע ההיסטורי המקצועי שצבר בחייו.
התנועה הכנענית
אליל אמריקני
יהודי מנוחין
יהודי מנוחין (באנגלית: Yehudi Menuhin; 22 באפריל 1916 - 12 במרץ 1999) היה כנר, ויולן ומנצח יהודי, יליד ארצות הברית, שרוב הקריירה שלו כמבצע עברה עליו בממלכה המאוחדת. היה תלמידם של לואיס פרסינג'ר, ג'ורג'ה אנסקו ואדולף בוש, ונחשב לאחד מגדולי הכנרים במאה ה-20.
חייו.
ילדות ונעורים.