כותבי השיר "בלי שביקשתי" הם דולב רם ופן חזות שאחראים ללהיטים שכתבו לאייל גולן, עדן בן זקן, דודו אהרון וכדומה. בנוסף לכך, השניים היו גם אלו שהפיקו את השיר. בנוסף לכך, על אהבה כוזבת.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ זכה לכ-10 מיליון צפיות באתר יוטיוב ובכך הפך לווידאו קליפ הנצפה ביותר של חדד.
השיר זכה לאהדה רבה בקרב הקהל וערוצי הרדיו וזכה לעשרות קאברים.
Taking Chances World Tour
Taking Chances World Tour הוא סיבוב ההופעות התשיעי של הזמרת סלין דיון על מנת לקדם את אלבומה ה-16 בשפה הצרפתית D'elles ואת אלבומה ה-10 בשפה האנגלית Taking Chances ואת אלבומה ה-26 בכללי. זה היה סיבוב ההופעות הבין לאומי הראשון שלה מאז שנת 1999 מכיוון שבסיבוב ההופעות הקודם הצהירה על רצונה בלהתמקד בלהיות אמא.
במהלך סיבוב ההופעות הופיעה באוסטרליה, אפריקה, אסיה, אירופה וצפון אמריקה. סיבוב ההופעות גרף 279.2 מיליון דולר מ-132 יעדים בלבד מה שהופך אותו לסיבוב ההופעות הרביעי המצליח ביותר לאמן סולו באותה תקופה ולאחד מסיבובי ההופעות המרוויחים ביותר בכל הזמנים.
רקע ופיתוח.
סיבוב ההופעות בוים על ידי ג'יימי קינג שעבד גם עם מדונה אשר שילב בהופעה צבע, ריקודים ואופנה. רשימת השירים הורכבה מלהיטים ידועים של הזמרת ביחד עם שירים מהאלבומים שאותם מקדם סיבוב ההופעות. המופע ארך שעתיים והתחלק ל-4 חלקים: נשמה, רוק, המזרח התיכון וקורבן-אופנה. במהלך המופע שולבו 8 רקדנים (4 גברים ו-4 נשים). החרות למופע התחילו בדצמבר 2009. בנוסף הכל מופע כלל גם 20 מסכי LED ביניהם אחד שהקיף את הבמה עם חגורות משא ומעליות. דיון הקליטה מראש מבחר של קטעי וידאו עבור המופע, בין היתר קטע בו היא נוהגת במהירות גבוהה במכונית כל הלילה תוך כדי שמתנגן רמיקס לשיר "I Drove All Night" בתחילת כל מופע. ברטו נוסף הראה את דיון לבושה בתלבושות שונות שלבשה לאורך השנים תוך כדי ששירה "My Heart Will Go On" מתנגן ברקע.
רשימת השירים של סיבוב ההופעות השתנתה בהתאם למדינות בהן הופיעה הזמרת. במדינות דוברות צרפתית הופיעה הזמרת עם 10 שירים בצרפתית בניגוד לשאר המדינות בהם הופיעה עם באנגלית. במהלך החזרות למופע דיון והלהקה שלה עשו חזרות על 60 שירים אך רק 27 מהם נכנסו לרשימות השירים השונות. אחד השירים אותה ביצעה דיון בקביעות במהלך כל המופעים היה השיר "Pour que tu m'aimes" שבוצע כחלק מההדרן בעקבות הצלחתו גם במדינות שאינם דוברות צרפתית. בנוסף גם ביצעה קאברים לשירים של ג'יימס בראון "I Got the Feelin" ו-"It's a Man's Man's Man's World" וגם קאברים לשירים הידועים של להקת קווין, "We Will Rock You" ו-"The Show Must Go On". בנוסף היא גם הופיעה עם השיר "I've Got the Music in Me" של קיקי די, אך הוא הוסר מרשימת השירים לאחר ההופעות בדרום קוריאה.
קישורים חיצוניים.
סיבוב ההופעות על פי, goodreads
סוקס קלינטון
רוברט רייך
רוברט רייך (באנגלית: Robert Bernard Reich; נולד ב-24 ביוני 1946) הוא פרופסור, פרשן מדיני ומחבר יהודי אמריקאי. רייך כיהן בממשליהם של נשיאי ארצות הברית ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר וביל קלינטון. הוא שימש כמזכיר העבודה של ארצות הברית בין השנים 1993–1997.
רייך שימש כפרופסור למדיניות ציבורית בבית הספר גולדמן למדיניות ציבורית, שרייך אף כיהן באותה התקופה כנשיאו, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מאז ינואר 2006. הוא כיהן כפרופסור בבית הספר ג'ון פ. קנדי לממשל (John F. Kennedy School of Government) שבאוניברסיטת הרווארד, וכפרופסור למדיניות כלכלית וחברתית בבית הספר הלר לניהול ולמדיניות חברתית (Heller School for Social Policy and Management), באוניברסיטת ברנדייס. רייך גם שימש כ-contributing editor (בעל תפקיד באמצעי תקשורת - יועץ, פרילנסר או מומחה, המוכר כבעל קהל קוראים ויכולות גבוהות. הוא כותב בקביעות, אך לא בהכרח נוטל חלק בעריכה) בניו ריפבליק, ב-The American Prospect (שרייך הוא אף העורך-המייסד, והיושב ראש שלו), בהרווארד ביזנס רוויו, בכתב העת The Atlantic, בניו יורק טיימס ובוול סטריט ג'ורנל.
רייך הוא פרשן פוליטי בתוכניות דוגמת Hardball with Chris Matthews, This Week עם ג'ורג' סטפנופולוס, The Kudlow Report של רשת הטלוויזיה CNBC ובתוכנית הרדיו Marketplace, של American Public Media.
ב-2008 בחר הטיים מגזין ברייך כאחד מעשרת חברי הקבינט של ארצות הברית, הטובים במאה ה-20, והוול סטריט ג'ורנל מיקם אותו במקום השישי ברשימת "ההוגים החשובים ביותר בתחום העסקים". רייך מונה לחבר בצוות היועצים הכלכליים, בצוות המעבר של הנשיא הנבחר ברק אובמה.
רייך פרסם 18 ספרים, כולל רבי המכר The Work of Nations, Aftershock: The Next Economy and America's Future, Saving Capitalism: For the Many, Not the Few, Reason: Why Liberals Will Win the Battle for America, Supercapitalism: The Transformation of Business, Democracy, and Everyday Life ורב המכר האלקטרוני Beyond Outrage.
רייך הוא יו"ר קבוצת המעקב Common Cause, והוא כותב על כלכלה פוליטית בבלוג שלו, Robertreich.org.
סרטם של רייך וג'ייקוב קורנבלות', Saving Capitalism, הופק על ידי נטפליקס, והופץ לראשונה בנובמבר 2017, וסרטם Inequality for All (אי-שוויון לכל), זכה לפרס של חבר שופטים מיוחד, להישג בעשיית סרטים, לסרט תיעודי אמריקאי, בפסטיבל הסרטים סאנדנס שהתקיים ביוטה ב-2013.
רייך הוא אב לשני בנים, סם ואדם, מגרושתו, עורכת הדין ילידת בריטניה קלייר דלטון, לה היה נשוי עד 2012.
שנותיו הראשונות וקריירה.
רייך נולד בסקרנטון, פנסילבניה, בנם של מילדרד דורף (לבית פרישמן), ואדווין סול רייך (1914–2016), שבבעלותו הייתה חנות לבגדי נשים. משפחתו של רייך היא משפחה יהודית. כילד, אובחן רייך כסובל מ-Multiple epiphyseal dysplasia, פגם גנטי נדיר, שמשפיע על סחוס הגדילה ומתבטא בקומה נמוכה, לצד תסמינים נוספים. מצב זה הפך אותו קורבן לבריונות, ורייך חיפש אחר הגנתם של ילדים גדולים יותר. אחד מהם היה מייקל שוורנר, שמאוחר יותר היה לאחד הקורבנות ברצח פעילי זכויות האזרח במיסיסיפי (1964) על ידי הקו קלוקס קלאן, בשל מאבקם להפסקת ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה במדינות דרום ארצות הברית, והקמפיין שנוהל להרשמתם של אפרו-אמריקאים כמצביעים. רייך ציין אירוע זה כאירוע שעורר בו השראה "להיאבק בבריונות, להגן על חסרי הישע, ולוודא שהאנשים שמושתקים בחברה, יזכו להשמיע את קולם".
רייך למד בתיכון על שם ג'ון ג'יי בניו יורק, וסיים תואר ראשון בהצטיינות יתרה בדארטמות' קולג' ב-1968, כשהוא אף זוכה במלגת רודז ללימודי פכ"מ (פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה) באוניברסיטת אוקספורד. בעודו בדארטמות', נפגש רייך לדייט עם הילרי רודהם, אז סטודנטית לתואר ראשון במכללת ולסלי. בעודו לומד באוקספורד באמצעות מלגת רודז, פגש רייך לראשונה את ביל קלינטון, אף הוא סטודנט שזכה במלגת רודז. על אף שגויס להשתתף במלחמת וייטנאם, נכשל רייך מלעמוד בדרישות הפיזיות לשירות, בשל העובדה שגובהו לא הגיע לחמש רגליים (כ-152.4 סנטימטר). בהמשך סיים רייך תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל, שם שימש רייך כעורכו של ה-Yale Law Journal. בייל היה רייך בן כיתתם של הקלינטונים, של קלרנס תומאס ושל ריצ'רד בלומנטל.
בשנים 1973–1974, שימש רייך עוזרו המשפטי של השופט פרנק קופין, נשיא בית המשפט הפדרלי לערעורים למחוז הראשון, ובשנים 1974–1976, שימש כעוזרו של פרקליט המדינה של ארצות הברית, רוברט בורק. ב-1977 מינה נשיא ארצות הברית
ג'ימי קרטר את רייך לתפקיד מנהל הצוות לתכנון מדיניות של נציבות הסחר הפדרלית.
בשנים 1980–1992 לימד רייך בבית הספר קנדי לממשל שבאוניברסיטת הרווארד, תקופה שבמהלכה כתב סדרה של מאמרים וספרים רבי השפעה, בכללם The Next American Frontier ו-The Work of Nations. בספרו The Next American Frontier תלה רייך את האשם בצמיחה הכלכלית המקרטעת של ארצות הברית, ב"יזמות נייר" - שימוש בשיטות פיננסיות ומשפטיות מפוקפקות, אשר סוחטות מהכלכלה את המשאבים הנחוצים להשגת שירותים ומוצרים טובים יותר.
בספרו The Work of Nations טען רייך כי מידת התחרותיות של מדינה תלויה בחינוך ובמיומנויות של אנשיה, ולא ברווחיות של החברות שמיקמו במדינה את מטותיהן. ההון הפרטי, טען רייך, הופך יותר ויותר גלובלי ו"חופשי" (במובן שניתן להעבירו ממדינה למדינה), בעוד שאנשי המדינה - ההון האנושי שלה - מכוננים את המשאב האחד שבו תלויה רמת החיים העתידית של האומה. רייך דחק בקובעי מדיניות להפוך השקעות ציבוריות כאלו לאבן הפינה של המדיניות הכלכלית.
מזכיר העבודה.
ביל קלינטון הטמיע את רעיונותיו של רייך במצע המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992, אשר פורסם תחת הכותרת "Putting People First", ולאחר שנבחר לתפקיד נשיא ארצות הברית, הזמין את רייך לעמוד בראש צוות המעבר הכלכלי שלו. בהמשך הצטרף רייך לממשל קלינטון כמזכיר העבודה של ארצות הברית. במהלך כהונתו כמזכיר העבודה, יישם רייך את ה-Family and Medical Leave Act of 1993 (חוק המחייב מעסיקים לספק לעובדיהם חופשה ללא תשלום עקב נסיבות רפואיות ומשפחתיות מסוימות), קידם בהצלחה את העלאת שכר המינימום, שידל את העברת חוק School-to-Work, ותמך בביצוע אינטגרציה של כל תוכניות ההכשרה המקצועית, כך שעובדים שיאבדו את עבודתם, יזכו לגישה לכל הסיוע הנחוץ להם, על מנת למצוא משרה חדשה, בשכר שאינו נופל מהשכר ששולם להם במשרתם הקודמת.