בשנתיים שלאחר מכן, שימש נידהם כיושב ראש הראשון של המחלקה למדעי הטבע של ארגון אונסק"ו בפריז (הוא זה אשר שכנע את אונסק"ו לפתוח מחלקה שכזו) ואחר כך חזר לקאיוס קולג'. מרגע זה, הוא השקיע את מרבית מרצו לחקר ההיסטוריה המדעית של סין עד לפרישתו ב-1990, אם כי היה מחויב להמשיך וללמד ביוכימיה עד לשנת 1966, אז הפך לראש הקולג'. ב-1979 זכה בפרס דקסטר על תרומתו לחקר ההיסטוריה של הכימיה.
ב-1987, נחנך בקיימברידג' מכון נידהם למחקר (Needham Research Institute) המיועד לחקר ההתפתחות המדעית בסין. נידהם היה נשוי רוב חייו לדורותי מויל (Dorothy Moyle) אשר נפטרה ב-1987 בגיל 91. שנתיים לאחר מכן, ב-1989 נישא שוב, ללו גווי ג'ן אותה הכיר כ-50 שנה קודם לכן (נפטרה כשנתיים לאחר מכן, ב-1991).
נידהם זכה במהלך חייו למספר פרסים בינלאומיים.
משנת 1982 סבל ממחלת פרקינסון. נידהם נפטר בביתו שבקיימברידג' בשנת 1994.
גישתו של נידהם.
כאשר החל נידהם לחקור את ההיסטוריה של המדע והטכנולוגיה בסין, גילה מספר רב של אמצעים ושיטות שהיו מוכרים בסין בזמנים קדומים בהרבה מאשר באירופה. ככל שהעמיק, הבין נידהם את חשיבותו הרבה של המדע הסיני ואת תרומתו לעולם המדעי והטכני.
נידהם החל במאבק על מנת להעלות את קרנו של העבר המדעי הסיני ביחס לעולם. עד אז, מקובלת הייתה הגישה שהעולם המדעי המתקדם התפתח כולו באירופה ולעמים נוספים היה ידע כזה או אחר, אך לא בעל משמעות אמיתית להתפתחות העולמית של המדע והטכנולוגיה. נידהם טען שלמעשה, ההפך הוא הנכון. במשך אלפי שנים, הקדימו הסינים את עמי אירופה בכל ההיבטים המדעים והטכניים, המציאו שיטות, וערכו תצפיות טבע. המצפן למשל, היה ידוע בסין ככל הנראה כ-1800 שנה לפני שהחל השימוש בו באירופה, וכן תצפיות כוכבים מתקדמות, כולל תיאור מדויק במקום ובזמן של גורם אור חדש וזמני בשמיים משנת 1081 (מהסוג הידוע כיום בתור סופרנובה), כאשר מדענים אירופיים עוד דיברו כחמש מאות שנה לאחר מכן על "ספירות השמיים" הקבועות.
לטענת נידהם, העלייה הפתאומית של אירופה החל מתקופת הרנסאנס נובעת מהמהפיכות והתהפוכות הרבות אותן חוותה אירופה אשר היוו זרז גדול לעליית המדע המודרני שם. לעומת זאת, הוא טען כי בסין, גם כאשר היו המצאות מרחיקות לכת, ידעה האדמיניסטרציה הסינית לאורך הדורות לשלב המצאות וחידושים אלו בתוך אורח החיים הרגיל מה שלא הביא לשינויים מרחיקי לכת וכך יכלו הסינים להמשיך ולהתקדם לאט אך בטוח בהתפתחות המדעית-טכנית שלהם.
"מדע וציוויליזציה בסין".
נידהם כתב בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 שני ספרים בנושאי אמבריולוגיה, מורפולוגיה וביוכימיה. אולם עבודתו הגדולה והמוכרת ביותר היא הפרויקט שיצר "מדע וציוויליזציה בסין".
תחילה, הגיע להסכמה עם ההוצאה לאור של קיימברידג' על הוצאתו של ספר. אולם עד מהרה, גדל היקף העבודה והוחלט על שבעה כרכים. אלא שחלקם היו גדולים מדי וחולקו למספר ספרים. את שלושת הכרכים הראשונים כתב נידהם בעיקר לבדו, עם שיתוף פעולה של וונג לינג. לאחר מכן, שיתף נידהם פעולה עם חוקרים רבים ממוסדות שונים המומחים בתחומים שונים. חלק מהכרכים נכתבו ברובם על ידי חוקרים שונים ואף היום (2007) נמשכת העבודה לאחר מותו על ידי חוקרים רבים, כך שריכוז העבודה נעשה על ידי "מכון נידהם למחקר". סדרה זו המונה כיום מעל לעשרים ספרים נחשבת לאחת מעבודות המחקר המקיפות ביותר בתחומן שנחקרו בעיקר על ידי אדם אחד.
קישורים חיצוניים.
באנגלית:
בסינית:
אבא שטולצנברג
אַבָּא שְׁטוֹלְצֶנְבֵּרְג (בכתיב יידי: אַבא שטאָלצענבערג; באנגלית: Aba (Abo) Stolzenberg או Shtoltsenberg; 1 באוקטובר 1905 –1941) היה משורר יידי אמריקני.
אבא שטולצנברג נולד בהליניאני (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום באוקראינה) והיגר לארצות הברית.
התגורר בניו יורק ונמנה עם חוג משוררי היידיש של זישה לנדוי. השתייך לזרם המודרניזם בספרות היידיש ולמה שמקובל להגדיר בחקר ספרות היידיש, "הדור השלישי של משוררי היידיש באמריקה", לצד משוררים כוויינשטיין, השלס, פרייל, טלר, שטיקר, כ"ץ, צייטלין וגראדה. שירתו תוארה על ידי אברהם נוברשטרן כ"ביטוי הבולט ביותר בשירת יידיש בארצות הברית בשאיפה למזג בין האימפרסיוניזם של 'די יונגע' לבין המודרניזם של האינזיכיסטים".
קטע משירו "נודנע טעג" (ימים מטרידים):
בין השירים שכתב:
ספרו בבית הספרים.
בבית הספרים הלאומי בירושלים מצוי ספר שירים שלו:
קורס תכנות
גוואנטאנמו
בלוטת תריס
משמעות לוואי
בסמנטיקה, משמעות לוואי (או הוראת לוואי), או קונוטציה, היא המשמעות הנוספת, הנלווית, שניתן להסיק אותה מהמסר –(שרואים, שומעים או קוראים). המושג קונוטציה מתייחס לאסוציאציות התרבותיות-החברתיות או האישיות של האדם. זוהי הדרך שבה החברה או מישהו בתוך החברה חושבים על המסר. פירוש קונוטטיבי קשור למעמד, גיל, מגדר, מוצא של הנמען.
כוללת את כל מה שהמסר מביעה מעבר למשמעות הבסיסית שלו, הדנוטציה. הדנוטציה היא בדרך כלל אובייקטיבית ושווה אצל כל הדוברים, ואילו הקונוטציה משקפת את עמדת הדובר ואת התייחסותו הסובייקטיבית למילה. בנוסף, קונוטציה היא גם המשמעות הרגשית של כל אדם הנלווית למילה, סיפור, תמונה, מוזיקה ועוד.
לדברי גד בן-עמי צרפתי,
לעיתים הקונוטציה עשויה להבדיל בין מילים בשפה שיש להן משמעות יסודית זהה. לדוגמה, לביטויים "נפטר", "הלך לעולמו", "מת" ו"התפגר" יש משמעות יסודית אחת שווה – חייו של האדם נפסקו. ואולם, ל"נפטר" ול"הלך לעולמו" יש קונוטציה חיובית, ל"התפגר" יש קונוטציה שלילית ואילו ל"מת" אין בדרך כלל קונוטציה. קונוטציה יכולה לשמש גם כאמצעי ספרותי או רטורי: לדוגמה, שימוש במילה "אביב" מעורר קונוטציות של התחדשות ולבלוב אצל הקורא או השומע.
ההבחנה בין משמעות לוואי לאסוציאציה.
יש המבחינים בין משמעות לוואי, ובין אסוציאציה. משמעות לוואי משמשת לציון משמעות המתקשרת לעצם, בעוד אסוציאציה היא של עצם אחר המתקשר אליו. לדוגמה: לצבע אדום יכולה להיות משמעות לוואי של אהבה או אזהרה, ואילו לעורר אסוציאציות לפרחים אדומים, שטיח אדום או מאדים - הכוכב האדום. הגבול בין משמעות לוואי ואסוציאציה מטושטש, ותלוי במידה רבה בהקשר ובאדם. לדוגמה, בהקשר של פרס האוסקר, הצבע האדום יכול לעורר משמעות לוואי אל השטיח האדום; ובהקשר של אסטרולוגיה, הוא יכול להיות בעל משמעות לוואי למאדים.
שימושים למשמעות לוואי.
השימוש במשמעויות לוואי עשוי לאפיין ז'אנרים שונים של כתיבה: בנאום, בפשקוויל או בפרסומת עושים בדרך כלל שימוש רב במשמעויות לוואי, ולעומת זאת בכתיבה מדעית או אנציקלופדית מקובל למעט ככל האפשר במשמעויות לוואי.
מדרגות
מדרגה היא מבנה המיועד למעבר בין מפלסים בגבהים שונים. כאשר הפרש הגבהים רב משתמשים במספר מדרגות.
מדרגות מחלקות את הפרשי גבהי המפלסים לסדרה של מפלסים שהפרש הגבהים ביניהם קטן יותר, כך שהמטפס בהן מחלק את מאמץ הטיפוס ממפלס למפלס לסדרת מאמצים קטנים.
בשביל נוחות ובטיחות השימוש במדרגות יהיו הפרשי הגבהים [רום] זהים בין מדרגה למדרגה.
קיימים אלמנטים נוספים למעבר בין מפלסים כמו סולם, רמפה, מעלית ומדרגות נעות. המדרגות נוחות ובטיחותיות יותר מהסולם, תופסות פחות שטח מהרמפה וזולות יותר מאמצעי התחבורה האנכיים החשמליים. אולם, רוב האמצעים האחרים נגישים ושמישים מהן; אדם המשתמש בכיסא גלגלים לא יכול לעלות במדרגות כלל, אדם כבד תנועה או אדם שנושא משא לא יחוש נוח לטפס בהן יותר מקומה או שתיים, ואדם, אף מטיב לכת, יתקשה לטפס בהן יותר משש קומות.
סוגי מדרגות.
צורות ייחודיות.
מדרגות לולייניות.
מדרגות לולייניות הן מדרגות הבנויות בצורה מעוגלת הדומה לספירלה. למדרגות לולייניות יתרונות על פני גרמי מדרגות ישרים: תופסות פחות מקום. ניתן להשעין את גרם המדרגות על עמוד מרכזי, מה שהפך אותן לקלות יותר לבניה בעיקר בתקופות שלפני השימוש בבטון. מדרגות מסוג זה נפוצים באדריכלות המודרנית בכלל ובסגנון הבינלאומי בפרט, במחצית הראשונה של המאה ה-20.
מדרגות טרפזיות.
מדרגות שצורת המדרך שלהן הוא בצורה טרפזית. בדומה למדרגות לולייניות, מהלך של מדרגות טרפזיות יוצר מסלול הליכה מעוגל, אך צורת המדרגות עצמן אינה עגולה. שימוש במדרגות אלו, בעלות המראה הייחודי, נעשה לשם אסתטיקה, או כאשר אין מספיק מקום להרכיב מדרגות רגילות. פעמים רבות משתמשים במהלך של מדרגות טרפזיות בתוך גרם מדרגות רגיל, כדי להחליף את כיוון המדרגות וכך לחסוך במקום.
שימושים ייחודיים.
מדרגות חוץ.
מדרגות חיצוניות הן מדרגות שאינן מקורות בתקרה וגובלות עם צדו החיצוני של קיר המבנה.
מדרגות אלו יכולות להיות מקורות בגגון קל כגון אלומיניום ומשמשות בדרך כלל כמדרגות כניסה למבנה או כמדרגות חירום.
מדרגות חירום.
ייעודן של מדרגות החירום הוא לשמש כמוצא בטוח מבניין בשעת שרפה, רעידת אדמה וכדומה. מדרגות חירום המצויות בתוך מבנה, נמצאות תמיד בתוך פיר מוגן שקירותיו יצוקים מבטון המתוכנן לעכב אש לחצי שעה עד שעתיים לפני התפוררותו (על פי חוקי התכנון והבנייה) וחייב בדלת העמידה באש, לפחות שעתיים, בכל קומה. מדרגות חירום יכולות להיות גם חיצוניות. ניתן לראות מדרגות אלו לרוב בבנייני מגורים בארצות הברית. בתקנות התכנון והבניה מדרגות חירום מכונה "חדר מדרגות מוגן".
יעילותן של מדרגות החירום יורדת ככל שהבניין גבוה יותר. במקרים של שרפה בגורד שחקים המסע במורד המדרגות (המקרים בהם יש לעלות במדרגות חירום הם נדירים יותר) מסתבר כמתיש אפילו עבור מטיבי לכת. מעבר לזאת, מדרגות כאלה אינן נגישות למוגבלים בתנועה.
חוקי המדרגות בישראל.