השיר נכתב על ידי איימי ויינהאוס לבדה, והופק על ידי המפיק המוזיקלי מארק רונסון. ג'ורג' מייקל נאלץ לבחור שמונה שירים בתוכנית הרדיו של BBC 4, וכשנשאל איזה שיר אחד מתוך שמונת השירים הוא היה בוחר, הוא ענה שאת השיר הזה.
פרינס ואיימי ויינהאוס אף ביצעו דואט של השיר באחד מהמופעים שלה, שנערך ב-21 בספטמבר 2007.
וידאו קליפ.
על פי דיווחים, עלות צילום הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הייתה 70,000 ליש"ט, באולפני פיינווד, אבל מקור אנונימי מהעיתון הבריטי סאן, טען כי זה נגנז מכיוון שקרה דבר מה עם ויינהאוס בעת הצילומים. הקליפ המקורי היה אמור להיות מבוים על ידי פיל גריפין ומצולם על ידי אדם פריש.
לבסוף, שני קטעי מוזיקה חלופיים יצאו: הראשון הוא וידאו מונטאז', הכולל תמונות של ויינהאוס מתוך הופעה חיה מן העבר, והשני הוא וידאו שכלל בתוכו את ויינהאוס שרה את השיר בתוך אולפן ההקלטות שלה. הקליפ זכה ל-68 מיליון צפיות באתר יוטיוב נכון לאפריל 2020.
יחסי סן מרינו–סרביה
יחסי סן מרינו-סרביה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה של סרביה.
היסטוריה.
תקופת יוגוסלביה (1961-1992).
יוגוסלביה וסן מרינו חתמו על הסכם לכינון יחסים קונסולריים (לא דיפלומטיים) רשמיים, סן מרינו חתמה על ההסכם ב-25 בספטמבר 1961 ויוגוסלביה חתמה עליו באותה השנה. על פי ההסכם, דיפלומט בכיר בשגרירות של יוגוסלביה ברומא הוגדר כקונסול כללי לרפובליקה של סן מרינו.
בין שתי המדינות נחתם בשנת 1967 הסכם פטור מוויזה. אחד מקפטני המחוז של סן מרינו ביקר ביוגוסלביה ב-1984. בשנת 1985 חתמו שתי המדינות על הסכם במטרה להתחיל שיתופי פעולה כלכליים ארוכי טווח ומסחר בקנה מידה גדול.
לאחר יוגוסלביה (1992-).
ב-14 בפברואר 2002 כוננו סרביה וסן מרינו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שר החוץ של סן מרינו, פאביו בררדי ביקר בבלגרד ב-15 ביולי 2005, שם נפגש עם נשיא סרביה בוריס טאדיץ', עם ראש הממשלה ווייסלב קושטוניצה ועם שר החוץ ווק דראשקוביץ'. במהלך הביקור הבטיח בררדי כי סן מרינו תתמוך בכל בקשותיה של סרביה במועצת אירופה, וברשותן הטביעות הטריטוריאליות של סרביה.
ב-11 במאי 2008 הכירה סן מרינו בעצמאותה של קוסובו בניגוד לציפיותיה של ההנהגה הסרבית ששידלה אותה לא לעשות זאת.
Breakfast in America
Breakfast in America (בתרגום חופשי: ארוחת בוקר באמריקה) הוא אלבום הסטודיו השישי של להקת הרוק הבריטית סופרטרמפ.
האלבום הוקלט ב-1978, ושוחרר ב-1979. מתוך האלבום הגיעו ארבעה שירים למצעד הבילבורד האמריקאי: "The Logical Song" (מקום 6), "Goodbye Stranger" (מקום 15), "Take the Long Way Home" (מקום 10) ו-"Breakfast in America" (מקום 62).
האלבום זכה בשני פרסי גראמי ב-1980. בין היתר היה מועמד לאלבום השנה. האלבום הוא הנמכר ביותר של להקת סופרטרמפ, לאחר שנמכרו יותר מ-4 מיליון עותקים ממנו בארצות הברית בלבד. האלבום היה בראש מצעד אלבומי הפופ של בילבורד 200 במשך 6 שבועות. האלבום היה במקום הראשון גם בנורווגיה, אוסטריה, קנדה, אוסטרליה וצרפת. בצרפת האלבום הוא אחד מחמשת האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
B Boy Baby
B Boy Baby הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלית מוטיה בואנה, מתוך אלבום הבכורה שלה, Real Girl. השיר יצא לאור ב-23 בדצמבר 2007, כסינגל החמישי והאחרון מתוך אלבומה של בואנה, וכשיר האחרון שלה עד היום.
השיר הגיע בשיאו אל המקום ה-73 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי פיל ספקטור, אלי גרינוויץ', ג'ף בארי, קרייג קלפטו טאקר, פיטר סליק ואנג'לה הנטה, והופק על ידי סאלאם רמי, שהפיק לשתיים שירים רבים אחרים. השיר יצא בהשראת "Be My Baby", של רונטס, שיצא בשנת 1963.
אמנם ויינהאוס לא שרה שורות רבות מן השיר, אך לאורך כולו ניתן לשמוע את הקול שלה, כקול רקע.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הופץ לראשונה ב-4Music ב-4 בדצמבר 2007. הוא צולם במילניום סקוור, בריסטול, וכולל בתוכו את קבוצת הרקדנים "The Physical Jerks". איימי ויינהאוס הייתה אמורה להופיע בקליפ, אך בשל בעיותיה האישיות שהתרחשו באותה עת היא לא הופיעה.
Our Day Will Come
Our Day Will Come (בעברית: היום שלנו עוד יגיע) הוא שיר פופולרי שנכתב בשנת 1963 על ידי בוב היליארד ומורט גרסון והופק על ידי אלן סטנטון. את גרסתו המקורית שרה הלהקה רובי והרומנטיקס . היה זה שיר הנושא של הסרט Our Day Will Come, שיצא בשנת 2010.
השיר הצליח לכבוש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, ובשיאו הצליח להגיע אל המקום ה-38 במצעד הסינגלים הבריטי.
בין השנים 1963–2015, יצאו לשיר מאות גרסאות כיסוי, ובשנת 1996 הוציאה כריסטינה אגילרה גרסת דמו לשיר, אך היא לא יצאה כסינגל רשמי מאף אלבום שלה.
גרסתה של איימי ויינהאוס.
בשנת 2011, הוציאה ויינהאוס גרסת כיסוי מצליחה לשיר, שיצאה גם ב-2 בנובמבר 2017, כסינגל השני והאחרון מתוך אלבום האוסף הראשון שלה, שיצא לאחר מותה, . בשונה מהשיר המקורי, את הגרסה הזו הפיק סאלאם רמי, אך המילים נשארו כמו שהן ולא שוכתבו.
גרסה זו זכתה להצלחה רבה בעולם, ובשיאה הצליחה להגיע אל המקום אל המקום ה-14 במצעד של יפן, ה-27 במצעד ההונגרי, וה-29 במצעד הסינגלים הבריטי.
כמה שנים לצאתה, עלתה הגרסה של ויינהאוס לספוטיפיי, שם זכתה להצלחה רבה כאשר צברה למעלה מ-65 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
אחרי מותה של ויינהאוס, צולם לשיר וידאו קליפ מלא שהועלה לערוץ ה-Vevo שלה בשנת 2011. הקליפ מאחד בתוכו את שלל הקליפים הישנים של הזמרת, ובתחילתו ניתן לראות את תחילת הקליפ של להיטה "You Know I'm No Good".
בנוסף לכך, בקליפ ניתן לראות הופעות מן עברה של ויינהאוס, ובעיקר אותה כשהיא שמחה.
בשלושת הימים הראשונים של הקליפ ביוטיוב, הפך הקליפ במהרה לוויראלי, ונכון ליוני 2019, מונה הצפיות שלו עומד על 21 מיליון צפיות.
פרא ברתולומאו
פרא ברתולומאו (באיטלקית: Fra Bartolommeo - האח (כלומר הנזיר) ברתולומאו, מכונה גם ברתולומאו די פאולו או ברתולומאו די סן מרקו, ושמו בילדותו בפירנצה היה באצ'ו דלה פורטה, באיטלקית: Baccio della Porta, 28 במרץ 1472 - 31 באוקטובר 1517) היה צייר איטלקי, שפעל בתקופת הרנסאנס והתמחה בתמונות בעלות נושא דתי: ציורי קיר, מזבחים ולפעמים דיוקנאות.
פעל מרבית הזמן בפירנצה עד אמצע שנותיו הארבעים, ואחר כך בערים שונות, כולל רומא. מורו היה קוזימו רוסלי. בסוף המאה ה-15 בהשפעתו של סבונרולה הפך לנזיר דומיניקני והתנזר מאמנות למשך כמה שנים.
ב-1504 התבקש לחזור לצייר לטובת המסדר הדומיניקני ופיתח סגנון נשגב של "הרנסאנס הגבוה" (כביטויו של יעקב בורקהרדט), שבא לידי ביטוי בציורו על "חזון ברנרד הקדוש". בציור זה, הנמצא כיום במצב רעוע, "הדמויות והבדים נעים בעדינות מלאכית, שככל הנראה היוו התגלות ממש בעיני רפאל הצעיר". פרא ברתולומאו התיידד עם רפאל והייתה ביניהם השפעה אמנותית הדדית.
תמונת סבונרולה שצייר נשארה הדיוקן המפורסם ביותר של המטיף הפלורנטיני. פרא ברתולומאו צייר גם בשמן וגם ציורי פרסקו וכמה מרישומי הנופים שיצר היו מהראשונים בסוגם באיטליה.
קורות חיים.
ילדות וצעירות.
פרא ברתולומאו נולד ביישוב סופיניאנו די פראטו בטוסקנה כבנו של פאולו די יאקופו, עגלון ובעל פרדות. לכן נשא ברתולומאו גם את הכינוי ברתולומאו די פאולו די יאקופו דל פרטורינו ("של פאולו די יאקופו העגלון"). לפעמים מופיעים כמקומות לידתו היישוב סוויניאנו הסמוך או היישוב ויאנו. החל משנת 1478 הם חיו בפירנצה בבית על יד כנסיית סאן פייר גאטוליני והשער שנקרא לפי הכנסייה פורטה סאן פייר גאטוליני. מכאן כינוי נוסף שלו - באצ'ו (שם היפוקוריסטי עבור ברתולומאו) דלה פורטה ("מן השער")
בשנים 1484-1483 לפי המלצתו של בנדטו דה מאיאנו, התחנך באצ'ו בסטודיו של הצייר קוזימו רוסלי, שבו הכיר גם את פיירו די קוזימו.
כפי שסיפר ג'ורג'ו וזארי
שמו מוזכר לראשונה בתעודה משנת 1485, יחד עם זה של מורו, קוזימו רוסלי, בנוגע לתשלום ששולם על ידי נזירים מכנסיית סנט אמברוג'ו בפירנצה עבור פרסקו שצויר על ידי קוזימו. ב-1490 או אולי 1494 יחד עם תלמידו, מריוטו אלברטינלי, עזב באצ'ו את הסטודיו כדי להקים סטודיו משלו תוך כדי שיתוף פעולה ארוך ימים, שהופסק זמנית רק בשנת 1493 וחודש בשנה העוקבת.
את המשך התפתחותו האמנותית חייב פרא ברתולומאו במיוחד לעיון בעבודתו של לאונרדו דה וינצ'י.
בשנות ה-1490 החל באצ'ו להיות מוקסם מהטפותיו של ג'ירולמו סבונרולה שהשתלט על השלטון בפירנצה והוקיע במילים קשות כל מה ראה כ"הבלים" ואמנות עכשווית "מושחתת". סבונרולה הטיף לאמנות שתשמש לאיור חזותי של כתבי הקודש על מנת לחנך את אלו שלא היו מסוגלים לקרוא בספר. בהשפעת הוראותיו של סבונרולה שרף ברתולומאו את ציוריו ורישומיו המוקדמים שכללו דמויות בעירום ועסקו בדברי חולין.
ב-1498 צייר ברתולומאו את הדיוקן המפורסם של סבונרולה, הנמצא כיום במוזיאון הלאומי במנזר סן מרקו בפירנצה. ב-1500 הזמינו אצלו פרסקו של "יום הדין" עבור בית החולים סנטה מריה נובה, אותו השלימו מריאטו אלברטינלי וג'וליאנו בוג'ארדיני אחרי שבאצ'ו התנזר זמנית מציור.
חייו הבוגרים.
כשבשנת 1498 חברי הסיעה הקרויה "הזועמים" (Arrabiati) הסתערו על מנזר סן מרקו כדי לעצור את סבונרולה, ברתולומאו היה בין חמש מאות חסידיו שניסו להגן על בניין.