במשך מאות שנים ההולנדים אכלו אוליקואק (oliekoek), "עוגיות-שמן", השם הישן של האוליבולן. כדורי האוליבול שנראים בתמונה משנת 1652 דומים מאוד לאוליבולן של ימינו. באותה תקופה, כדורי הבצק טוגנו משומן חזיר או משמן לפתית. במהלך המאה ה-19 השם אוליבולן נהיה פופולרי יותר וגבר על השם אוליקואק.
בזיליקת ניקולס הקדוש
יחסי בולגריה–צרפת
בין הרפובליקה הצרפתית לבין הרפובליקה של בולגריה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה.
היחסים בין המדינות כוננו ב-8 ביולי 1879. במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפה בולגריה למעצמות המרכז, בעוד צרפת הייתה חלק ממדינות ההסכמה, והשתיים לחמו ביניהם בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה. במלחמת העולם השנייה הייתה בולגריה חלק ממדינות הציר, בעוד צרפת לחמה כחלק מבעלות הברית, אולם לא התנהלה לחימה בין המדינות. במהלך המלחמה הקרה הייתה בולגריה חלק מברית ורשה, בעוד צרפת הייתה חלק מנאט"ו, והיחסים בין המדינות היו חלק מהיחסים הכוללים בין שני הגושים.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ובולגריה היא אף חברה מלאה בלה פרנקופוני מאז 1993.
במשפט נגד האחיות הבולגריות והרופא הפלסטיני שהדביקו 400 ילדים באיידס, נשיא צרפת ניקולא סרקוזי קרא לשחרר את האחיות בטענה שהדבר נעשה בשוגג.
יחסים דיפלומטיים.
צרפת מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה, וקונסוליות בפלובדיב ווארנה, ואילו בולגריה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, וקונסוליות בליל ומרסיי.
רביעיית ארטמיס
רביעיית ארטמיס הנקראת ע"ש אלת הציד והמדבר היוונית היא רביעיית מיתרים גרמנית. הרביעייה נוסדה בשנת 1989 בעיר ליבק ובסיסה עכשיו הוא בברלין. הרביעייה מצטיינת במיוחד בביצוע רביעיות המיתרים של בטהובן.
היסטוריה.
בין המנטורים של הרביעייה נמנו וואלטר לוין, רביעיית אלבן ברג, רביעיית המיתרים "ג'וליארד" ורביעת המיתרים "אמרסון". הרביעייה קיבלה את פרס תחרות המוזיקה הגרמנית (1995) ואת הפרס הראשון בתחרות המוזיקה ARD (בשנת 1996) וכן את פרס רביעיית "פרמיו פאולו בורקיאני" (בשנת 1997), והישגים אלה סללו את דרכה לקריירה בינלאומית.
הקלטות הרביעייה זכו במספר פרסים חשובים, שכללו בין השאר את פרס ECHO KLASSIC 2006 עבור הקלטת רביעיות בטהובן אופוס 95 ו-59/1. הרביעייה קיבלה את פרס המבקרים הגרמניים 2001 ואת פרס WURTH של המוזיקאים הגרמניים הצעירים (Jeunesses Musicales Germany ) בשנת 2007. בשנת 2015 הרביעייה קיבלה שוב את פרס ECHO Klassik בקטגוריית הקלטת המוזיקה הקאמרית של השנה.
תגית ארץ-ישראלית
תָּגִית אֶרֶץ-יִשְׂרְאֵלִית (שם מדעי: Scabiosa palaestina) הוא צמח חד-שנתי ממשפחת השלמונאים.
הצמח בגובה של כ- 50 סנטימטרים, כפי שאופייני לצמחים ממשפחת השלמונאים. פריחתו מתחילה בין חודש מרץ לחודש מאי, והיא מאופיינת בתפרחת שצורתה קרקפת עטופה במעטפת של עלים ירוקים, פרחיה החיצוניים גדולים ובמיוחד עלי הכותרות אשר פונים החוצה מן הצמח.
היא מזכירה פרח בודד, לכותרת ארבע אונות והן גזורות לאונות משנה.
חפי המעטפת קצרים מהפרחים. קרקפות הפרחים נישאות על ענפים ארוכים, בניגוד לתגית המצויה בה קרקפות הפרחים יושבות על קוצנים קצרים, יושבים כמעט.
מעטפת הפרי של הצמח מסתיימת בנזר קרומי דמוי פעמון שאורכו כסנטימטר אחד, ובו מעל ל-30 עורקים. צבעו של הנזר צהבהב לבן, הכדורים של הנזרים משמשים כפרח יבש לקישוט.
מקור שמה של התגית היא מלשון תג (כתר), בגלל הנזר הקרומי במעטפת הפרי. בערבית נקרא הצמח תַגִ'ייָה.
התגית היא צמח דו-מיני, הוא גדל בקרקעות שאינן מלוחות, בעיקר בבתי גידול טבעיים בלבד. הוא נפוץ ברחבי המזרח התיכון, באזורי אקלים ים תיכוני בארץ הוא נפוץ בעיקר בגולן, בגליל, בעמק הירדן העליון, באזור העמקים, בכרמל, בהרי השומרון, במדבר השומרון, בהרי יהודה, בשרון, בשפלה, בנגב הצפוני ובקעת הירדן.
השוד המושלם
השוד המושלם (באנגלית: The Thomas Crown Affair) הוא סרט פשע אמריקני משנת 1999 בכיכובם של פירס ברוסנן, רנה רוסו, דניס לירי ופיי דאנאוויי. הסרט הוא רימייק לסרט בשם זהה משנת 1968. הסרט גרף 124 מיליוני דולר בקופות הכרטיסים ונחשב להצלחה מסחרית ואומנותית.
הסרט מגולל את פרשת חייו של נער שעשועים עשיר (ברוסנן) שהוא גם אספן אומנות המשעשע את עצמו בגנבת אומנות מתחת לאפו של מערך אבטחה משוכלל במוזיאונים, ואף ללא ידיעתם, ואת ניסיונות פענוח המקרה על ידי חוקרת מטעם חברות הביטוח (רוסו). בסרט מופיעה גם פיי דאנאוויי, שבסרט המקורי גילמה את תפקיד החוקרת, אולם בגרסה זו היא בתפקיד פסיכיאטרית.
שחקנים.
את הסרט מלווה השיר The Windmills of Your Mind בביצועו של סטינג.
אולונג
צ'ארלס אשבי
האשמת שווא
הוריקן מיטש
פריז-ברסט-פריז
פריז–ברסט–פריז (בצרפתית: Paris–Brest–Paris ובקיצור: PBP) הוא אירוע של רכיבת אופניים למרחק ארוך. במקורו היה מרוץ אופניים למרחק של כ-1,200 ק"מ, מהעיר פריז, בירת צרפת לעיר ברסט ובחזרה לפריז. תחילת המרוץ הייתה בוולודרום הלאומי הממוקם בסן קנטן אן איוולין. המירוץ אירע לאחרונה במתכונת תחרותית בשנת 1951, והמירוץ אירע לאחרונה החל מה- 16 באוגוסט ועד ה-20 באוגוסט 2015.
החל משנת 1931 הופרד המירוץ לשני מרוצים ורוכבי אופניים חובבים הופרדו מרוכבי האופניים המקצועיים, ונערכים שני אירועים: במסגרת הראשון (אירוע מסוג ברווט (brevet)) נדרשים הרוכבים לרכב את המרחק בפרק זמן של 90 שעות, אך ללא תחרות. אירוע זה מתקיים אחת לארבע שנים. השני הוא מרוץ מסוג אודאקס (audax), המתקיים אחת לחמש שנים במסגרתו נדרשת קבוצה של רוכבים לסיים את המסלול. ב-1931 היו בפועל שלוש תחרויות עצמאיות החולקות את אותו המסלול.
ה"ברווט".
בדומה לאירוע "ברווט" אחרים, נדרשים הרוכבים לסיים את המסלול בלא תמיכה. עליהם לקנות מצרכי מזון במהלך המסלול, ותמיכה לרוכבים אסורה. הרוכבים ממעטים לישון, ונמים לצד הדרך זמן קצר ככל האפשר על מנת להשלים את המסלול בזמן הנדרש.
על מנת להשתתף בברווט פריז-ברסט-פריז, על הרוכבים להשלים סדרת מרוצי ברווט קודמים באותה שנה קלנדרית. כאשר סדרת המרוצים כוללת מרוצים למרחקים של 200 ק"מ, 300 ק"מ, 400 ק"מ ו- 600 ק"מ (אולם הרוכבים רשאים להשלים מרחקים גדולים יותר באותה תקופה נדרשת).
היסטוריה.
פייר גיפאר עורך העיתון "לה פטי ז'ורנל" יזם לראשונה את מרוץ פריז-ברסט וחזרה.
מרוץ פריז-ברסט-פריז היווה למעשה מבחן אמינות ליצרני אופניים. גיפאר כתב מאמרי מערכת על הרוכבים הנושאי עימם מזון וביגוד למירוץ ואשר משלימים את כל מסלולו עם אותם אופניים מבלי להחליפם.
207 משתתפים השתתפו במירוץ הראשון, ורק צרפתים הורשו להשתתף.
במירוץ הראשון שנערך בשנת 1891 זכה שארל טרון שרכב בחסות מישלן כשהוא מסיים את המירוץ ב-71 שעות ו-22 דקות. בסופו של דבר, 99 מתוך 207 המשתתפים סיימו את המירוץ.
המירוץ הביא תפוצה רבה והצלחה רבה לעיתון "לה פטי ז'ורנל". יחד עם זאת, הלוגיסטיקה המורכבת של המירוף הביאה את מארגניו להחליט לקיימו אחת לעשר שנים.
ב-1901 מרוץ פריז-ברסט התקיים בחסות העיתון "L ' auto-Velo", שנערך על ידי אנרי דסגרנג'. לראשונה, בשנה זו הופרדו החובבנים מהרוכבים המקצועיים. המנצח היה מוריס גארן שסיים ב-52 שעות את המרוץ בו השתתפו 112 רוכבים מקצועיים. במרוץ החובבני סיים משתתף בן 65 את המירוץ לאחר 200 שעות.
בעקבות הצלחת המרוץ הציע העיתון L ' auto לקיים מרוץ גדול אף יותר - הטור דה פראנס, שהתקיים לראשונה בשנת 1903 ביוזמתו של דסגרנג'.
מרוץ פריז-ברסט השלישי התקיים בשנת 1911. הזוכה, סיים את המרוץ בזמן של 50 שעות ו-13 דקות.
בשנת 1921, בעקבות מלחמת העולם הראשונה התקיים המירוץ בהשתתפות 43 רוכבים מקצועיים ו-65 חובבים. הזוכה במירוץ היה לוסין מוטייה, שסיים ב-55 שעות ו- 7 דקות.
בשנת 1931 שונו כללי התחרות, והחל המירוץ הקבוצתי, בו השתתפות קבוצות של 10 רוכבים. במרוץ היחידים זכה האוסטרלי יוברט אופרמן, שסיים את המירוץ ב-49 שעות ו-21 דקות, על אף הגשם השוטף שהתקיים במהלך המירוץ. אופרמן אכל במהלך המירוץ בעיקר סלרי.
מלחמת העולם השנייה.
בשל מלחמת העולם השנייה נדחה המירוץ לשנת 1948, עת כתב העת L'Equipe נתן חסות למירוץ בו זכה אלבר הנדיקס מתוך 52 רוכבים מקצועיים שהשתתפו.
בשנת 1951 זכה מוריס דיו במירוץ, שהוא מסיים בזמן שיא של 38 שעות ו-55 דקות, שיא אשר טרם נשבר. הייתה זו השנה האחרונה בה התקיים מרוץ של רוכבים מקצועיים.
אירוע חובבנים.
בשנים 1956 ו- 1961 נרשמו רוכבים מקצועיים מעטים לתחרות, ונערכו תחרויות רוכבים חובבנים בלבד (בהם השתתפו מאות רוכבים).
בין השנים 1956 ו- 1975 נערכה התחרות מידי חמש שנים.
זוכי התחרות.
בדומה לאירוע "ברווט" אחרים, נדרשים הרוכבים לסיים את המסלול בלא תמיכה. עליהם לקנות מצרכי מזון במהלך המסלול, ותמיכה לרוכבים אסורה. הרוכבים ממעטים לישון, ונמים לצד הדרך זמן קצר ככל האפשר על מנת להשלים את המסלול בזמן הנדרש.
על מנת להשתתף בברווט פריז-ברסט-פריז, על הרוכבים להשלים סדרת מרוצי ברווט קודמים באותה שנה קלנדרית. כאשר סדרת המרוצים כוללת מרוצים למרחקים של 200 ק"מ, 300 ק"מ, 400 ק"מ ו- 600 ק"מ (אולם הרוכבים רשאים להשלים מרחקים גדולים יותר באותה תקופה נדרשת).
זוכי התחרות המקצועית.
פייר גיפאר עורך העיתון "לה פטי ז'ורנל" יזם לראשונה את מרוץ פריז-ברסט וחזרה.
מאפה.
המאפה פריז–ברסט, קינוח בעל צורה עגולה המזכירה צמיג או גלגל, נוצר בשנת 1910 כדי להנציח את התחרות. המאפה הפך פופולרי בקרב המשתתפים בשל הערך הקלורי הגבוה שלו, וכיום הוא נפוץ בכל רחבי צרפת.
הרולד לאסוול