בדראפט 2017 נבחר קולינס על ידי סקרמנטו קינגס בבחירה העשירית, ומיד הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס. בעונת סייע לפורטלנד להעפיל לגמר האזור המערבי בפלייאוף ה-NBA, לראשונה מזה 19 שנים. לאורך הפלייאוף שותף בכל 16 משחקי קבוצתו, ותרם 6.8 נקודות בממוצע למשחק. לאחר 3 משחקים בעונת נפצע בכתפו, ונאלץ להחמיץ את 63 המשחקים הבאים של הטרייל בלייזרס. לקראת פתיחת פלייאוף 2020 סבל מפציעה בקרסול, בגינה הושבת לכל אורך הפלייאוף.
סן אנטוניו ספרס.
לקראת עונת 2021/2022 חתם קולינס בסן אנטוניו ספרס ל-3 עונות עבור 22 מיליון דולר.
קפיטן עוצר
הקפיטן העוצר של סן מרינו () הוא שם המשרה בה מחזיקים שני ראשי המדינה של סן מרינו. הקפיטנים העוצרים נבחרים מדי שישה חודשים בפרלמנט של סן מרינו. לרוב ובאופן רשמי כהונתם של הקפיטנים העוצרים נמשכת שישה חודשים בלבד. מינוי הקפיטן העוצר מתרחש באופן מסורתי ב-1 באפריל וב-1 באוקטובר, כל שנה ושנה. התפקיד נוצר בשנת 1243 והמסורת נשמרה מאז ועד היום.
מנהג הדיארכיה בסן מרינו נגזר עוד מתקופת הקונסולים ברפובליקה הרומית.
היסטוריה.
תפקיד הקפיטן העוצר נוצר בשנת 1243 כאשר תפקידם היה "ניהול הצדק בסן מרינו", תפקיד השקול לתפקיד שופט מודרני. באותה התקופה הם נקראו "קונסולים" כשם התפקיד ברומא העתיקה. הקונסול הראשון נבחר ב-12 בדצמבר 1243 על ידי "המועצה הגדולה והכללית" שהפכה לפרלמנט של סן מרינו, גם אז כהונתם הייתה כהונה של שישה חודשים בדיוק.
בסוף המאה השלוש עשרה המוסד החל להשתנות, אחד מהמנהיגים לקח את התואר "קפיטן" והשני את התואר "מגן", משנת 1317 המגן היה חייב להיות רקטור. בדרך כלל, אחד מהם היה שייך למעמד העליון כדי להבטיח שליטה חזקה ואדם עם המיומנויות הדרושות כדי לשלוט במדינה, ואחד ממעמד הפועלים, שמייצג את העם.
בשנת 1972 נחקק בסן מרינו חוק שמסיר את האיסור על נשים להתמודד למשרות ציבוריות. קפיטן עוצרת אישה נבחרה לראשונה לתפקיד ב-1 באפריל 1981. ב-1 באפריל 2017 נבחרו לראשונה שתי נשים לתפקיד הקפיטן העוצר של סן מרינו; ונסה ד'אמברסו ומימה זבולי. סן מרינו היא המדינה עם הכי הרבה ראשי מדינה נשים.
בחירה.
הקפיטנים העוצרים נבחרים כל שישה חודשים על ידי הפרלמנט של סן מרינו, והם בדרך כלל שייכים למפלגות יריבות כדי שלא תהיה דעה אחת שתשתלט על העם כולו. הליך הבחירה הוסדר בשנת 1945, למרות שבאופן לא רשמי התהליך היה זהה למשך שלוש מאות שנים, מהמאה השבע עשרה.
אם זוג מועמדים לא מקבל מספר קולות מספק מחברי הפרלמנט אז ישנו סיבוב שני.
סמכות שלטונית.
הקפיטן העוצר היא המשרה העליונה ביותר ברפובליקת סן מרינו. הקפיטנים העוצרים הם שליטי המדינה, תפקיד שהם מבצעים כגוף אחד, עם זכות וטו הדדית על ההחלטה של השני. הם זכאים לתואר "הוד רוממותו". עם זאת, סמכותם השלטונית היא קטנה למדי וכוחם הוא בעיקר סמלי, שכן חובתם העיקרית היא לייצג את המדינה בעולם ולהבטיח את הסדר החוקתי. הם מפקחים על הפרלמנט הסן מרינזי, על הממשלה, ועל מועצת השנים עשר אך אין להם זכות הצבעה והחלטה באף אחת מן הישויות.
הקפיטנים העוצרים הם מפרקי הפרלמנט כאשר זמן כהונתו נגמר או שהמפלגה הנבחרת לא מצליחה להקים קואליציה יציבה. הקפיטן העוצר תמיד יהיה זה שיפרסם את החוקים שאושרו בפרלמנט.
החל משנת 1499 אין אפשרות להעמיד לדין את הקפיטנים העוצרים בזמן כהונתם. הנוהל קובע כי חמישה עשר יום לאחר תום המנדט שלהם במדינה כל אזרח חופשי להגיש תביעה לבית הדין בסן מרינו על דברים לא חוקיים שעשו או תפקידים שלא מילאו כראוי למרות חובתם.
רן סער
רן סער (נולד ב-5 ביולי 1952) הוא יו"ר מכבי שירותי בריאות, וקודם לכן היה מנכ"ל הקופה. קודם לכן שירת ב"מוסד" במשך 24 שנים.
ביוגרפיה.
הוריו של רן סער, ברוך וריבה סנדלר, עלו לישראל מדרום אפריקה ב-1948, והתיישבו בבית ינאי. בתם הבכורה נפטרה ימים מעטים לאחר שנולדה, ולכן חזרו לדרום אפריקה לקראת הולדתו של רן, ורק בהגיעו לגיל שנה חזרו לבית ינאי.
סער שירת בצה"ל כקצין בצנחנים ובנח"ל. למד כלכלה בארצות הברית ועבד כמאבטח בשגרירות ישראל. גויס ל"מוסד" בזכות שליטתו באנגלית, ושירת בתפקידים מבצעיים, בעיקר בחו"ל. לאחר 24 שנים פרש, לאחר שלדבריו לא הסתדר עם ראש "המוסד", אפרים הלוי.
הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
לאחר פרישתו מ"המוסד" מונה בשנת 2000 לראש מחוז השרון של "מכבי שירותי בריאות", ושימש בתפקיד זה במשך שש שנים. בהמשך שימש במשך ארבע שנים ראש מחוז המרכז.
ביולי 2011 מונה למנכ"ל הקופה במקומו של פרופ' אהוד קוקיה. בשנת 2014 קיבל את אות המנכ"ל המצטיין מטעם "אנשים ומחשבים".
בשנת 2021 סיים את כהונתו כמנכ"ל הקופה ומונה ליו"ר ההנהלה במקומו של פרופ' משה רוח.
במהלך כהונתו "מכבי" הקימה את בית החולים אסותא אשדוד וסער מונה ליו"ר בית החולים.
מכהן כדירקטור בחברות בנות של "מכבי שירותי בריאות".
חיים אישיים.
מתגורר ברעננה, נשוי בשנית לאיריס ואב לארבעה בנים.
אחותו, אורנה סנדלר-קליין, שירתה אף היא ב"מוסד" בתפקיד מבצעי בחו"ל, ולאחר פרישתה כתבה שני ספרים (האחד על שירותה והשני על היעלמות אחותם).
הפרלמנט של סן מרינו
המועצה הגדולה והכללית (סן מרינו)
המועצה הגדולה והכללית () היא הפרלמנט של סן מרינו. שישים חברי הפרלמנט נבחרים לכהונה של חמש שנים. השיטה בה משתמש הפרלמנט לחלוקת המושבים בין המפלגות השונות היא שיטת ויקטור ד'הונד אך שיטת הבחירה שונה ומזכירה באופייה את אופי הבחירות המוניציפליות באיטליה. אחוז החסימה בפרלמנט של סן מרינו הוא 3.5 אחוזים.
המועצה פועלת בהשראת המועצה הרומית ברומא העתיקה.
רוזלבה קריארה
רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה (באיטלקית: Rosalba Carriera; 12 בינואר 1673, ונציה – 15 באפריל 1757, ונציה), הייתה ציירת איטלקייה שפעלה בתקופת הרוקוקו. היא ידועה בזכות הדיוקנאות שציירה בצבעי פסטל. מקובל לחשוב שהיא הייתה הראשונה להשתמש בפסטל ביצירה מוגמרת.
קורות חייה.
רוֹזָלבָּה נולדה בוונציהב-2 בינואר 1673. הוריה היו אלבה פורסטי (Alba Foresti) שהייתה רוקמת תחרה ואנדריאה קריארה פקיד. רוֹזָלבָּה הייתה הבכורה לשתי אחיותיה ג'והנה (1675-1735) ואנג'לה (1757 - 1677). האב נפטר כשהייתה צעירה ומאז עזרה בפרנסת המשפחה בהכנת עיצובים עבור עבודות התחרה של אמה, ובהמשך במכירת יצירותיה.
בין מוריה היו הצייר ואומן התחריטים ג'וספה דיאמנטיני (Giuseppe Diamantini ) והצייר אנטוניו בלסטרה (Antonio Balestra) .
בגיל 72 (ב-1745) קַרִיאֶרָה התעוורה.
נפטרה בוונציה ב-15 באפריל 1757 ונקברה שם בכנסיית סן וייו (San Vio)
פעילותה המקצועית.
כישוריה האמנותיים של רוֹזָלבָּה התגלו בגיל צעיר, בהכנת עיצובים עבור עבודות התחרה של אמה. כשעסקי התחרה נחלשו רוֹזָלבָּה מצאה אפיקים אומנותיים חדשים שאיפשרו לה להמשיך ולתמוך בכלכלת המשפחה. ב-1701 החלה לצייר עיטורים מיניאטוריים למכסים של תיבות טבק הרחה. ב-1703 החלה לצייר ציורי דיוקן. דיוקנאות אלו זכו להצלחה רבה, בין השאר בזכות אספן וסוחר האמנות הוונציאני אנטוניו זאנטי (Antonio Zanetti). שבמשך השנים רכש רבות מעבודותיה, ובאמצעות קשריו עם אספני אומנות אחרים הפיץ את שמה ברבים.
בעקבות ההצלחה הכלכלית עברה יחד עם אימה האלמנה ואחותה ג'ובאנה, למעון המשקיף על התעלה הגדולה. שם גם קיימה את הסדנה שלה, בה עבדה יחד עם שתי אחיותיה ותלמידתה פליצ'יטה סרטורי. במהלך השנים הפכה הסדנה לתעשייה של ממש שפרט לדיוקנאות המקוריות עצמן הכינה גם העתקים ופסטישים. הם גם קיבלו הזמנות להכנת העתקים ופסטישים של דיוקנאות שנעשו על ידי אמנים אחרים. קַרִיאֶרָה ניהלה התכתבות ענפה עם לקוחות וסוכנים ברחבי אירופה. על סמך התכתבות זו ידועים גם התעריפים שלה: דיוקן רגיל עלה 22 דוקטים של זהב וציור מורכב כמו "ארבעת העונות" עלה 240.
מכובדים מכל אירופה שביקרו בוונציה הזמינו ממנה ציורי דיוקן. ביניהם, מקסמיליאן השני מבוואריה, פרדריק הרביעי מדנמרק ואוגוסט השלישי, מלך פולין. האחרון גם רכש יותר מ-150 מיצירותיה. הייתה פופולרית מאוד גם באנגליה והמלך ג'ורג' השלישי רכש רבות מיצירותיה.
ב-1721 הוזמנה, על ידי הבנקאי ואספן האומנות פייר קרוזה (Pierre Crozat), לעבוד בפריז. אחותה אנג'לה והגיס ג'ובאני אנטוניו פלגריני התלוו אליה. לפי היומן שלה ציירה 50 דיוקנאות במהלך 18 חודשי שהותה בפריז. היא ציירה רבים מבני האצולה, מהדופן לימים המלך לואי החמישה עשר ומטה. בפריז ביקרה בסדנאות של מספר ציירים ובמיוחד העריכה את אנטואן ואטו ואף הכינה שני ציורי דיוקן שלו.
ב-1730 הוזמנה לחצר הקיסר קרל הששי בווינה והכינה פורטרט של הקיסרית אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל.
יצירתה.
סגנון הציור של קַרִיאֶרָה היה "מעורפל" והתאפיין בצבעים עדינים ובהירים. היא נודעה בעיקר בזכות ציוריה בפסטל, טכניקה שהתאימה לסגנון הרוקוקו כיוון שיצרה "קצוות רכים ומשטחים מחמיאים".
קַרִיאֶרָה התמחתה והתפרסמה בציורי הדיוקנאות. אבל זה לא היה התחום היחיד בו עסקה. את הקריירה האמנותית שלה החלה בציורי מיניאטורות, בהמשך דרכה ציירה גם אלגוריות שהמפורסמת בהן היא "4 העונות".
דיוקן הפסטל המוקדם ביותר המוכר כיום הוא הדיוקן של אנטוניו זאנטי מ-1700, נמצא כיום במוזיאון הלאומי בסטוקהולם.
באתר The Athenaeum מוצגות 129 יצירות שלה. בספרה של ברנרדינה סאני (Bernardina Sani) מ-2007 מופיעות 440 יצירות שלה.
תערוכה לציון 300 שנים להולדתה התקיימה ב-1975 במוזיאון Staatliche Kunsthalle בקרלסרוהה.
תערוכת דיוקנאות בפסטל של קַרִיאֶרָה מתקיימת במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק בקיץ 2017.
כתבים.