סר סיימון דניס ראטל (אנגלית: Simon Denis Rattle; נולד ב-19 בינואר 1955) הוא מנצח אנגלי. את שמו העולמי עשה לראשונה בעת שכהן כמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם.
קורות חיים.
ראטל נולד בליברפול. הוא למד נגינה בפסנתר ובכינור, אבל את פעילותו בתזמורות התחיל כנגן כלי הקשה. הוא החל ללמוד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון בשנת 1971. שם ניתנה לו מדי פעם הזדמנות לנצח, וב-1974, שנת סיום לימודיו, זכה בתחרות הניצוח על שם ג'ון פלייר. כאשר היה עדיין תלמיד באקדמיה, ארגן וניצח על ביצוע מרשים במיוחד של הסימפוניה השנייה של מאהלר, ואז איתר אותו בעל סוכנות המוזיקאים מרטין קמבל-וייט בחיפושיו אחרי כישרונות צעירים.
בשנת 1974 התמנה ראטל לעוזר מנצח של התזמורת הסימפונית של בורנמות', ובשנת 1977 לעוזר מנצח של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול. אבל הייתה זו תקופת כהונתו בתזמורת ברמינגהם, משנת 1980 עד 1998, שמשכה אליו את תשומת לבם של המבקרים ושל קהל המאזינים. לא זו בלבד שהוא עצמו והתבלט והתפרסם הרבה יותר בתקופה זו, אלא שגם התזמורת הפכה בתקופתו לאחת המפורסמות ביותר בבריטניה. כאשר פרש ממשרתו שם, הוזכר שמו בין גדולי המנצחים ותזמורת ברמינגהם נמנתה עם הטובות בתזמורות העולם.
בשנת 1999 התמנה ראטל לממשיכו של קלאודיו אבאדו כמנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין, משרה הנחשבת לאחת היוקרתיות ביותר בעולם הניצוח. המינוי, שעליו הוחלט בהצבעה בין חברי התזמורת, לא התקבל פה אחד, משום שאחדים מחברי התזמורת, השמרנית מטבעה, העדיפו את דניאל בארנבוים למשרה זו. אף על פי כן, ראטל קנה גם את לב מתנגדיו בכך שסירב לחתום על החוזה עד שיובטח שכל חבר בתזמורת יקבל שכר הוגן על עבודתו.
עם עזיבתו לגרמניה יצא ראטל במתקפה שנויה במחלוקת על גישת בריטניה לתרבות ועל דלות המימון שניתן לה. כמו כן גינה את היחס לאמנים בתנועת "בריטארט". בתגובה, תקפו אותו בבריטניה על חוסר הבנתו בתרבות מושגית וחזותית.
בתקופת מינויו, שינה ראטל את ארגון הפילהרמונית של ברלין כך שפעילויות התזמורת נתונות יותר לשליטת חבריה ופחות לזו של פוליטיקאים. כמו כן וידא עלייה משמעותית במשכורותיהם של חברי התזמורת, לאחר הירידה בשנים שקדמו להצטרפותו לתזמורת. הקונצרט הראשון שלו כמנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין התקיים ב-7 בספטמבר 2002. בתוכנית הקונצרט היו "אסילה" של תומאס אדס והסימפוניה החמישית של מאהלר. הקונצרט זכה לביקורות נלהבות מצד העיתונות והוקלט על תקליטור ועל DVD על ידי חברת EMI. סיימון ראטל היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין עד שנת 2018.
בספטמבר 2017 נכנס לתפקיד המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון ושם ישאר בתפקיד עד שנת 2023. אז יתחיל את תפקידו כמנצח הראשי החדש של תזמורת רדיו בוואריה.
מוזיקה.
ראטל מנצח על קשת רחבה של יצירות, מהן בכלים אותנטיים לתקופה, אולם הוא נודע בעיקר בפרשנויותיו למלחינים מראשית המאה ה-20. הוא ידוע גם כתומך נלהב במוזיקה מודרנית. טיפולו הקפדני בכמה מן היצירות הרומנטיות הגדולות יצר סגנון נלהב ומתוח במידת מה. דוגמה לכך אפשר למצוא בביצוע החדש שלו למחזור הסימפוניות של בטהובן עם הפילהרמונית של וינה - אף כי הסגנון של נגינת התזמורת נותר וינאי במובהק, אפשר להבחין בצליל שלה גוון של "כלים תקופתיים", שבזכותו כל המחזור נשמע אחד הרעננים והמזהירים ביותר בשנים האחרונות. הקלטותיו האחרונות עד כה עם תזמורת ברלין מתקבלות, בדרך כלל, בחיוב, בייחוד הפואמות הסימפוניות של דבוז'אק ו"הים" של דביסי. מגזין גרמופון שיבח את הקלטת "הים" והשווה אותה לטובה עם פרשנויות של המנצחים שקדמו לראטל, קלאודיו אבאדו והרברט פון קאראיין. סיימון ראטל עבד גם עם מקהלת הילדים מטורונטו, בעלת השם העולמי.
סיימון ראטל הוא חתן פרס וולף לשנת 2012, יחד עם זמר הטנור פלאסידו דומינגו.
ב-2014 הוענק לו אות מסדר ההצטיינות מהמלכה אליזבת.
ג'ינסנג
ג'ינסנג (באנגלית Ginseng, שם מדעי: "Panax") הוא סוג של צמח רב שנתי ממשפחת הקיסוסיים, בעל שורשים עבותים. הג'ינסנג גדל בעיקר בחלקה הצפוני של סין, בקוריאה הצפונית, בצפון אמריקה ובסיביר ונפוץ בעיקר בסביבה אקלימית קרה.
מקור השם.
השם "ג'ינסנג" בו משתמשים בשפה העברית מקובל גם בשפות אירופאיות, לצד השם פאנאקס (Panax). מקור השם מהשפה הקנטונזית, בה קרוי הצמח ג'אן-סאנג, שמשמעותו "שורש האדם". מנגד, השם "פאנאקס" שאוב מהשפה היוונית בה משמעותו "מרפא-כל" והוא הוענק לצמח על ידי הבוטניקאי הנודע קרולוס ליניאוס שהיה מודע לשימוש הנרחב שנעשה בצמח ברפואה הסינית.
שימושים ברפואה.
החומרים הפעילים בג'ינסנג קרויים ג'ינסנוסידים שהם סוג של טריטרפנואידים. עד היום בודדו 31 גינסנואידים, המסודרים באינדקס לפי קוטביות יורדת מ-a עד h וסימונם Rx.
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ערך סיכום על האפקטיביות הרפואית של הג'ינסנג האסייתי. מסקנתו העיקרית הייתה שאף על פי שמיוחסות לצמח תכונות רבות, רוב המחקרים בתחום אינם באיכות גבוהה ולכן הבנתנו את יתרונותיו הרפואיים מוגבלת. מאמר סקירה משנת 2013 של 65 ניסויים מבוקרים עם הקצאה אקראית מצא שג'ינסנג אסייתי יכול לשפר מטבוליזם של גלוקוז ולהוריד את רמת הסוכר בדם.
תופעת הלוואי הבולטת ביותר בשימוש בג'ינסנג האסייתי היא אינסומניה. עם זאת, נצפו תופעות לוואי נוספות המופיעות בשכיחות נמוכה יותר כדוגמת בעיות בוסת, כאבים בשדיים, קצב לב מוגבר, שינויים בלחץ הדם, כאבי ראש, אובדן תיאבון ובעיות עיכול. דווח גם על הזעה מוגברת. ייתכן שהג'ינסנג האסייתי יוצר אינטראקציות עם תרופות אחרות. ייתכן גם שהוא אינו בטוח עבור נשים בהיריון. אחד הכימיקלים בג'ינסנג גורם למומים מולדים בחיות אחרות.
ברפואה האלטרנטיבית, מיוחסות לצמח תכונות רבות כגון חיזוק במצבי לחץ, אפרודיזיאק מעורר-מינית, חומר ממריץ, הקטנת התנגודת לאינסולין בחולי סוכרת מסוג 2. גם הרפואה הסינית מייחסת לג'ינסנג השפעות רבות כגון הגברת רמות האנרגיה והצ'י, שיפור האון המיני של הגברים, שיפור תפקודי הכבד, שיפור הזיכרון, חיזוק מערכת החיסון והרגעת מערכת העצבים.
ברכת הודאה
ארלוזורוב
חוזליטו
חוסה חימנס פרננדס (בספרדית: José Jiménez Fernández; נולד ב-11 בפברואר 1943), הידוע בשם הבמה חוזליטו (Joselito ובהגייה הנכונה: חוסליטו), הוא זמר ספרדי שהתפרסם והצליח בשנות ה-50 וה-60. אחד מילדי הפלא המפורסמים והמצליחים בכל הזמנים. התפרסם בקול סופרן מיוחד במינו. הפופולריות שלו הייתה לא רק במדינות דוברות ספרדית, אלא גם במדינות צפון אירופה ובאגן הים התיכון.
ביוגרפיה.
חוזליטו נולד ב-1943 בעיירה באאס דה סגורה בחבל חאאן באנדלוסיה שבספרד, למשפחה דלת אמצעים ומרובת נפשות. במשך הקריירה שלו פורסם כי נולד בשנת 1947. נראה כי אמרגניו ניצלו את העובדה שסבל מעיכוב בגדילתו והציגוהו כצעיר מגילו האמיתי.
בילדותו עקרה משפחתו לאוטיאל שבחבל ולנסיה ושם החל חוזליטו להופיע. תחילה הופיע בפסטיבלים מקומיים, וכששודר אחד הפסטיבלים הללו ברדיו הארצי, התפרסם חוזליטו והחל להופיע בשידורי רדיו. בנוסף לקולו הגבוה והצלול, היה לו כישרון ללמוד במהירות את השירים, גם כאלו הקשים לביצוע. חוזליטו אף השכיל להכניס לשיריו מקצב משלו וביטוי אישי, ללא כל ליווי כלי.
תסריטאי ספרדי, אנטוניו גוזמן, כתב תסריט שיועד במיוחד לדמותו של חוזליטו. כמו בשירה, כך גם במשחק, גילה חוזליטו כישרון יוצא דופן והביא את הצופים הרבים בסרטיו לצחוק ולדמעות. בסרטו הראשון, שהקרנתו החלה ב-1956 (בשחור לבן) "El Pequeño ruiseñor", התפרסמה הסצנה שבה נראה יושב על עגלה רתומה לסוס ושר על ברצלונה. לאחר ההצלחה הגדולה של סרטו הראשון, אשר שבר את שיאי המכירות בספרד, חתם חוזליטו חוזה עם האיש החזק של תעשיית הקולנוע הספרדית באותה עת, סזראו גונזאלס, וזה הפיק סרט נוסף שהצלחתו לא הייתה פחותה. בסך הכול שיחק חוזליטו ב-15 סרטים, רובם הגדול בעלי אופי מוזיקלי והתבססו על דמותו. יחד עם הצלחתו הקולנועית חתם חוזליטו על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים תקליטי RCA והפך לאחד מהאמנים המובילים של החברה. בין השירים שהוא הקליט וזכו להצלחה היה שיר "Clavelitos".
ב-1958 ערך את מסעו הראשון ליבשת אמריקה. תחילה הופיע בתוכניות הרדיו והטלוויזיה החשובות בארצות הברית ואחר כך זכה לגילויי הערצה היסטריים במדינות דרום אמריקה. הצלחת המסע הביאה למסעות נוספים דומים, מוצלחים לא פחות. חוזליטו הופיע שלוש פעמים בתוכניתו של אד סאליבן הידועה בתור המופע של אד סאליבן.
שליטה של ספרד באותה עת, הגנרליסימו פרנקו, אשר שאף לשפר את תדמיתה של ארצו בעולם, הפך את חוזליטו לאחד מסמליה של ספרד. הוא אף שלח את רעייתו להעניק לו פרחים בסיום הופעותיו מחוץ לספרד. חוזליטו אף נפגש עם מנהיגים רבים, ובהם פידל קסטרו, ג'ון פ. קנדי, לינדון ג'ונסון והאפיפיור, אשר שמחו לנצל את הפופולריות שלו לצורך שיפור תדמיתם.
בערך בגיל 18 (שהוצג על ידי מנהליו גיל 14), התחלף קולו הצלול והשתנה. כתוצאה מכך ירדה הפופולריות שלו. למרות זאת, אמרגניו המשיכו לשווק אותו בהצלחה והוא המשיך ליצור סרטים (גם כמפיק) ולהופיע ברחבי העולם.
גם בישראל זכו חוזליטו וסרטיו לפופולריות גדולה. בביקורו הראשון בישראל ב-1960, בעת שהוצג כנער צעיר, הוא זכה להצלחה גדולה, בין השאר הופיע בתל אביב באולם אהל שם. ביקורו השני, ב-1966, בו היה כבר בן 23 (והוצג כנער בן 19), היה כישלון וחלק מהקהל, אשר התאכזב מקולו, נטש את ההופעה.