ב-1217 מת אינגה השני. אנשי הבירקביינר, שהיו במתח עקב כך שנותרו ללא מנהיג במקרה שהם יותקפו על ידי הבגלר, בחרו את הוקון הוקונסון בן ה-13 כמלכם החדש, והאציל סקול בורדסון מונה להיות מפקד הצבא. הוקון הוקונסון היה בנו של הוקון השלישי, שנולד לו לאחר מותו, ואנשי הבירקביינר לא היו מודעים לקיומו כאשר הם בחרו באינגה השני כמלכם ב-1404, מאחר שהוא הגיע לחצר המלכות של אינגה רק ב-1206. סקול היה אחיו של אינגה השני והיו לו שאיפות משל עצמו לרשת את כס המלכות. אף על פי כן, הוא היה שבע רצון בינתיים מתפקידו כמפקד הצבא, תפקיד שהפך אותו למעשה לאיש החזק בממלכה. כאשר מת פיליפוס מאוחר יותר באותה שנה, פעל סקול במהירות. הוא הצליח לשכנע את אנשי הבגלר לא לבחור מלך מטעמם. תחת זאת, הם פירקו את סיעתם ונשבעו אמונים להוקון הוקונסון, וכך איחדו את הממלכה. למרות זאת נותרו אלמנטים שלא היו שבעי רצון ופרץ מרד במזרח נורווגיה בהנהגת בנו של ארלינג סטונוול, זיגורד ריבונג, שנמשך עד 1227, לאחר שזיגורד מת בנסיבות טבעיות וחברי סיעתו הפסיקו את מרידתם. שנת 1227 נחשבת לעיתים כמועד סיומה של מלחמת האזרחים הנורווגית, אך במובן הרחב יותר התמשכה תקופה זו גם למרד של סקול ברדסון ב-1239 – 1240.
בחירתו של הוקון הרביעי ב-1217 כמלך, נראתה כפתרון זמני עד להשגת הסדר קבוע וללא ספק קיווה סקול שהוא יצליח לקחת לעצמו את כס המלכות. בהתכנסות שנערכה ב-1223 בברגן בהשתתפות רוב האנשים החזקים בממלכה, הציג סקול את מועמדותו לתפקיד מלך נורווגיה כמשקל נגד להוקון, יחד עם זיגורד ריבונג ושני טוענים אחרים לכתר. עם זאת, הפגישה הסתיימה באישור מעמדו של הוקון כמלך. לכשבגר הוקון הרביעי ונטל לעצמו את מושכות השלטון, שקע בהדרגה מעמדו של סקול. בניסיון לשמור על השלום בין השניים, נשא הוקון ב-1225 את בתו של סקול, מרגרטה, לאישה. ב-1237 הוענק לסקול התואר דוכס (hertogi), הראשון בנורווגיה שזכה בתואר זה. אך במהלך זה לא היה די כדי לרצות אותו וב-1239 הוא הכריז על עצמו כמלך נורווגיה ופתח במלחמה נגד הוקון. מרידתו נכשלה וב-1240 הוא נהרג על ידי אנשיו של הוקון, לאחר שביקש מקלט במנזר בנידארוס. עם מותו של סקול באה לקיצה מלחמת האזרחים הנורווגית.
פרנצ'סקו בוטיצ'יני
פרנצ'סקו בוטיצ'יני (באיטלקית: Francesco Botticini; 1446, פירנצה – 22 ביולי 1497, פירנצה) היה צייר איטלקי.
קורות חייו.
המידע על חיי בוטיצ'יני הוא קלוש. אביו, ג'ובאני דומניקו, היה צייר של קלפי משחק. פרנצ'סקו עצמו למד אצל קוזימו רוסלי ואנדריאה דל ורוקיו. לאחר מכן עבד תקופה קצרה כעוזר של נרי דה ביצ'י (Neri di Bicci). לאחר מכן הקים סדנה משלו. עבודתו המתועדת היחידה היא ה-tabernacle באמפולי שהוזמנה ב-1484. בנו רפאלו היה צייר אף הוא. בתחילה עבד כעוזר בסדנה של אביו, אותה גם ירש לאחר מות האב. בוטיצ'יני נפטר בפירנצה ב-22 ביולי 1497.
יצירתו.
סגנונו האמנותי של בוטיצ'יני הושפע ממספר אמנים בני תקופתו, ביניהם: ורוקיו, בוטיצ'לי, פיליפינו ליפי ופייטרו פרוג'ינו, כתוצאה מכך יש חוקרים המגדירים את סגנונו כאקלקטי.
מיצירותיו.
תמונת מזבח, שצוירה בסביבות ב-1460, פורקה וחלקיה מפוזרים באוספים שונים (מיקומה המקורי אינו ידוע):
יצירות אחרות
גילויו מחדש.
דמותו של בוטיצ'יני כמעט ונשכחה במשך הדורות, אולי בגלל סגנונו האקלקטי. יצירותיו יוחסו לאמנים אנונימיים או לאמנים מפורסמים יותר מבני תקופתו. לדוגמה, "טוביה ושלושת המלאכים" שבגלריה אופיצי שויכה בעבר לורוקיו, "סבסטיאן הקדוש" שבמטרופוליטן שויכה בעבר ל- Andrea del Castagno. בוטיצ'יני התגלה מחדש רק החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19.
תערוכה מוקדשת לבוטיצ'יני, ובמיוחד ל"עלית מרים לשמים" נערכה בגלריה הלאומית בלונדון בין ה-4 בנובמבר 2015 ל-26 במרץ 2016.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ילידי 1446]]
[[קטגוריה:נפטרים ב-1498]]
[[קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-15]]
פשמיסלאב טיטון
פשמיסלאב טיטון (בפולנית: Przemysław Tytoń, נולד ב-4 בינואר 1987 בזמושץ' שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בטוונטה בעמדת השוער.
קריירת מועדונים.
טיטון החל לשחק בגורניק לנצ'נה מליגת העל הפולנית בשנת 2005. בקיץ 2007 ביקש טיטון להתיר את חוזהו, מאחר שהמועדון הורד ליגה בגין עבירות שחיתות שונות, וטיטון שוחרר לרודה מליגת העל ההולנדית, שם חתם על חוזה לחמש שנים. בינואר 2010 טיטון החל ללבוש את אפודת השוער הראשון ברודה. בתום עונת 2010/11 נבחר טיטון כשוער השני הטוב ביותר בהולנד, לאחר מארטן סטקלנבורג. בתום עונה זו חתם טיטון בפ.ס.וו. איינדהובן, תחילה על חוזה לשנה, ולאחר מכן הוארך החוזה לחמש שנים. באיינדהובן זכה טיטון בשנת 2012 בגביע ההולנדי ובמגן יוהאן קרויף, כאשר בדרך לזכייה בגביע עצר פנדל של באס דוסט בחצי הגמר מול הירנביין. עצירת פנדל זו ועוד רבות הקנו לטיטון מוניטין של "הורג הפנדלים", כפי שכונה על ידי אוהדי איינדהובן. את עונת 2012/13 החל טיטון כשוער הראשון באיינדהובן, אך הורד לספסל על ידי המאמן החדש דיק אדבוקאט כבר בתחילת העונה, כאשר הועדף על פניו שוער הרכש החדש בוי וטרמן. ביוני 2014 הושאל טיטון לאלצ'ה מהלה ליגה הספרדית. טיטון ואלצ'ה נשארו בליגה, אך הקבוצה הורדה לליגה הספרדית השנייה עקב עבירות תקציב.
בתחילת עונת 2015/16 חתם טיטון בשטוטגרט, שהייתה זקוקה לשוער עקב עזיבתו של סוון אולרייך לבאיירן מינכן. טיטון הפך עד מהרה לשוער הבכיר בקבוצה, אך נשר עמה בתום העונה אל הבונדסליגה השנייה.
ב-30 ביוני 2016 חתם לשלוש שנים בדפורטיבו לה קורוניה הספרדית. טיטון שימש בעיקר שוער משנה. בתום עונת 2017/18 נשרו טיטון ולה קורוניה לליגת המשנה הספרדית.
ב-13 בדצמבר 2018, טיטון חתם בסינסינטי מה-MLS.
קריירה בינלאומית.
במאי 2010 ערך טיטון את הבכורה שלו בנבחרת פולין, בתיקו 0-0 מול נבחרת פינלנד. טיטון זומן לסגל של נבחרת פולין ליורו 2012 על ידי המאמן פרנסישק סמודה, במטרה להיות השוער השני בהייררכיה לאחר וויצ'ך שצ'נסני. השוער השני היה אמור להיות לוקאש פביאנסקי, אך זה נפצע לפני הטורניר. במשחק הפתיחה של יורו 2012, הורחק ש'צנסני בכרטיס אדום וגרם לפנדל בתיקו 1-1 נגד נבחרת יוון בכדורגל. טיטון נכנס כמחליף והדף את הפנדל של גיורגוס קראגוניס, ונשאר בשער הפולני גם בשני המשחקים שנותרו על אף ששצ'נסני סיים את השעייתו והיה יכול לחזור למשחק השלישי, אך פולין הודחה בשלב הבתים בטורניר היורו שאירחה, עם שתי נקודות בלבד. בהדיפת פנדל זו, טיטון הפך לשוער הראשון בתולדות אליפויות אירופה בכדורגל שעוצר פנדל לאחר שנכנס כמחליף.
גביע המדינה בכדורגל 1970/1971
גביע המדינה בכדורגל 1970/1971 הייתה התחרות ה-33 מאז היווסדה וה-18, לאחר קום המדינה. המשחקים החלו בספטמבר 1970 והסתיימו ב-16 ביוני 1971.
הכח מכבי רמת גן ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע השני שלה.
התוצאות.
השלבים המוקדמים.
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שלבי הגמר.
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הערה:
פז'מיסלאב טיטון
פשמיסלב טיטון
פז'מיסלב טיטון
אולאפור יוהאנסון
אולאפור יוהאנסון (באיסלנדית: Ólafur Jóhannesson; 1 במרץ 1913 - 20 במאי 1984) היה ראש ממשלת איסלנד בשתי קדנציות בלתי-עוקבות בשנות ה-70. בשנים 1979-1968 הוא כיהן גם כיו"ר המפלגה הפרוגרסיבית (מפלגת מרכז-ימין).
קורות חייו.
בשנת 1935 יוהאנסון סיים את לימודיו בגימנסיית אקוריירי והחל ללמוד משפטים באוניברסיטת איסלנד. בשנת 1939 הוא קיבל תואר בוגר במשפטים. בהמשך השלים את לימודיו בדנמרק ובשוודיה. במקביל, בשנים 1943-1939 הוא שימש כיועץ המשפטי של התנועה הקואופרטיבית האיסלנדית.
יוהאנסון התחיל את דרכו הפוליטית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ובשנת 1941 נבחר ליו"ר ארגון צעירי המפלגה בבירה רייקיאוויק. בהמשך עבר למפלגה הפרוגרסיבית (מפלגת מרכז-ימין) ובשנת 1946 נבחר לחבר בוועד המרכזי שלה. באותה תקופה הוא גם עבד כעורך דין ומנהל חשבונות פרטי. בשנים 1978-1947 יוהאנסון היה פרופסור למשפטים באוניברסיטת איסלנד. משנת 1957 הוא כיהן גם כחבר מועצת המנהלים של הבנק המרכזי של איסלנד.
בשנת 1959 יוהאנסון נבחר לאלת'ינגי (פרלמנט) מטעם המפלגה הפרוגרסיבית. בשנים 1979-1968 הוא היה כיו"ר המפלגה ובשנים 1971-1969 גם יו"ר סיעת המפלגה באלת'ינגי. בשנים 1974-1971 יוהאנסון כיהן כראש הממשלה, שהקים בשיתוף עם מפלגות המרכז והשמאל (אף על פי שמפלגת העצמאות הימנית הייתה המפלגה הגדולה באלת'ינגי). במקביל, הוא היה גם שר המשפטים והכנסייה.
במהלך כהונתו של יוהאנסון כראש הממשלה, התחדש המשבר (ששורשיו בשנות ה-50) בין איסלנד לבריטניה בנוגע לזכויות דיג. ממשלתו קבעה זכויות דיג בלעדיות לספינות איסלנדיות עד למרחק של 50 מייל מחופי האי. הבריטים החליטו ללוות את ספינות הדיג האיסלנדיות, שהתרחקו עד למרחק זה, בספינות מלחמה שלהם. בתגובה, יוהאנסון אסר במאי 1974 על מטוסי קרב בריטיים להשתמש בבסיס נאט"ו שסמוך לקפלאוויק (דרום-מערב איסלנד).