ליישוב אירלנד היו השפעות עמוקות על ההיסטוריה והחברה באירלנד. ההשפעה המיידית המשמעותית ביותר הייתה הסרתו וגירושו של מעמד ההנהגה האירי הקתולי והחלפתו באצולה הפרוטסטנטית החדשה, רובה המוחלט מורכב בעלי אדמות חדשים שהגיעו מבריטניה הגדולה. מעמדה החוקי של אצולה זו עוגן בחוקי העונשין שנחקקו במהלך תקופת היישוב. יצירתו של מעמד זה הביאה לנישולם של האירים הקתולים, תושבי האי, מכוחם הפוליטי ומהבעלות על אדמותיהם לטובת שליטיהם החדשים. הדומיננטיות של מעמד האצולה הפרוטסטנטי באירלנד נמשכה עד שלהי המאה ה-18, אז אולץ לתמוך בחוק האיחוד של 1800, אשר הביא לאיחוד הפרלמנטים של שתי המדינות והעברת הסמכויות השיפוטיות שהיו לו לידי הממשלה הבריטית בלונדון.
החלוקה המודרנית בין הרפובליקה של אירלנד לבין צפון אירלנד יכולה להיחשב לתוצאה ישירה של דפוסי היישוב האנגליים באירלנד במאה ה-17. האוכלוסייה הפרוטסטנטית המאסיבית שהתיישבה בפרובינציית אלסטר במהלך תקופת היישוב הייתה לאוכלוסייה המשמעותית היחידה ששרדה באירלנד את מבחן הזמן. צאצאי אוכלוסייה זו הם שהחליטו בבוא הזמן על רצונם להיוותר חלק מהממלכה המאוחדת ולא להצטרף למדינה האירית שהוקמה ב-1922 ובה רוב קתולי מובהק. בניגוד לרוב מחוזות אירלנד, היו היוניוניסטים, תומכי האיחוד עם הממלכה המאוחדת, הרוב בארבע מתשעת המחוזות המסורתיים של פרובינציית אלסטר. על כן, במסגרת האמנה האנגלו-אירית, הוחלט כי ארבעת המחוזות הללו, בנוסף לשני מחוזות בהם היוו הפרוסטנטיים כ-50% בערך מן האוכלוסייה, יהפכו לצפון אירלנד וחלק מהממלכה המאוחדת. במדינה החדשה היה מיעוט קתולי משמעותי, אשר רבים מתוכו החשיבו עצמם לצאצאי בעלי האדמות המקוריים של הפרובינציה, אותם נישלו האנגלים מאדמותיהם במהלך תקופת היישוב. הסכסוך בצפון אירלנד או "הצרות" נחשבים בעיני רבים להמשך ישיר של הסכסוך בין בעלי האדמות האירים לבין שליטיהם האנגלים בתקופת היישוב והכיבוש האנגלי המתמשך של אירלנד.
ליישוב אירלנד היו גם השפעות תרבותיות בולטות. התרבות האירית הקלטית נדחקה לשוליים לטובת זו האנגלית, דבר שבא לידי ביטוי גם בדעיכתה של השפה האירית לטובת זו האנגלית כשפת היום-יום. על אף שב-1700 השפה האירית עוד היית שפת הרוב באי, השפה האנגלית כבר שלטה במוסדות השלטון, החוק והכלכלה. תחילה שלטה השפה במזרח האי, בעיקר באזור התחום ובאלסטר, אך לאורך שתי המאות הבאות, היא התפשטה דרומה ומערבה. בעקבות רעב תפוחי האדמה הגדול של שנות ה-40 של המאה ה-19 קהילות איריות רבות הושמדו, ורבות אחרות היגרו מהאי - הדבר האיץ את הכחדתה של השפה האירית ברוב שטחי המדינה.
היישוב שינה גם באופן מהותי את האקולוגיה והמראה הפיזי של אירלנד בעקבות ההתפתחות העירונית והחקלאית שהביא עימו. ב-1600 הייתה אירלנד מיוערת ומכוסה בביצות - רוב האוכלוסייה התגוררה בעיירות קטנות ובכפרים, חלקם רועי צאן נוודים. ב-1700, בעקבות היישוב, יערות אירלנד כמעט והושמדו כליל - רובם נכרתו בידי המתיישבים החדשים למטרות מסחריות כמו הסקה או בניית ספינות או למטרת בירוא. מיני בעלי חיים שונים ניצודו עד להכחדה, דוגמת הזאב המצוי. רוב המתיישבים החדשים היו עירוניים וחיו בעיירות ובערים, כלכלתם הייתה כלכלת שוק והם חיו בקביעות באותו המקום. האירים המקומיים שהיו נוודים, כפריים וכלכלתם עודנה הייתה סחר חליפין נטמעו במשך המאות לתוך דפוסי המחייה והכלכלה האנגליים.
לוק שרקי
לוק שרקי או לוסיין שרקי (בערבית: لوك شرقي, בצרפתית: Luc Cherki, נולד ב-1933 בג'יג'ל, ממזרח לאלג'יר, אז באלג'יריה הצרפתית) הוא זמר, זמר-יוצר וגיטריסט יהודי אלג'יראי-צרפתי שנודע בביצוע מוזיקת השעבי האלג'יראית, מוזיקה יהודית וערבית-האנדלוסית ו"מוזיקה פרנקו-ערבית" קלה עם מנגינות ומלים פשוטות.
קורות חיים.
ילדות וצעירות.
לוק שרקי נולד בשנת 1933 בעיר ג'יג'ל, ממזרח לאלג'יר, וגדל באלג'יר במשפחה יהודית. בגיל 7 בשנת 1940 היגר לראשונה עם משפחתו לצרפת. בעקבות מות אביו ונסיבות הכיבוש הנאצי, חזר כעבור זמן קצר עם אמו ואחיו לאלג'יר. באותה תקופה פעלו באלג'יריה תזמורות ערביות-אנדלוסיות שבהן שיתפו פעולה אמנים ערבים, ברברים ויהודים. שרקי הוקסם על ידי מוזיקת שעבי המקומית שהדהדה, בין השאר, במופעים בככר ברסון באלג'יר בלילות הרמדאן. בהמהלך השנים שילבו האמנים ביסודות המקומיים והאנדלוסיים השפעות של ג'אז, פלמנקו ושנסון צרפתי. בגיל 12 התחיל לימודי מוזיקה בקונסרבטוריון באלג'יר, כולל נגינת כינור וגיטרה. הוא היה לתלמידו של הכנר עבדלר'אני בלקאיד (2012-1919), שהקים זה עתה את אחת התזמורות של רדיו אלג'יר. בגיל 18, קיבל שרקי חוזה לפיו שר פעם בחודש למשך 55 דקות בתחנת הרדיו של אלג'יר.
פעילותו האמנותית באלג'יריה.
שרקי התמחה במוזיקת שעבי האלג'יראית מיסודו של חאג' מוחמד אל-אנקה (1978-1907) ואחרים, ושבסיסה במוזיקה הערבית ויהודית-אנדלוסית. מוזיקה זאת פרחה בקרב תושבי הקסבה של אלג'יר. אחד האחים למחצה של הזמר עומר מ'ריזק (1955-1912) הפך לאמרגן של שרקי. מתלמיד שהתמחה בדיקלום הקוראן, למד שרקי את סודות ה"מלהון", השירה הלירית המשמשת את מוזיקת שעבי. מקרב יוצרי המוזיקה היהודים השפיעו עליו, בין היתר, לילי לעבאסי (1958-1897) ולילי בוניש.
שרקי התפרסם בהתחלה בשם הבמה לילי שרקי והופיע במופעי גאלה באלג'יריה ואף במרוקו.
פעילותו וחייו בצרפת.
בשנת 1955 היגר לצרפת והופיע יום יום בקברט מזרחי בפריז. בהתחלה לווה בתזמורת קטנה עם כלים מזרחיים (דרבוקה, טמבורינה, כינור ערבי) ולאחר מכן בתזמורת עם כלים מודרניים: גיטרה בס, גיטרת קצב, פסנתר ותופים. האלבום הראשון שהקליט בחברת התקליטים של אדי ברקלה, נקרא Le Mariage juif ("חתונה יהודית") והוא נמכר ב-50,000 עותקים. התחיל להופיע ברחבי צרפת (מרסיי, ליון, ליל וכו') וגם בחוץ לארץ - בשווייץ, בלגיה וארצות הברית.
אחרי רציחתו של שייח רמונד לריס ב-1961 על ידי קנאים לאומנים, לא ביקר שרקי באלג'יריה שוב. בשנות ה-1960. הופיע בין השאר במסעדת Le Poussin Bleu ברחוב פובור מונמארטר בפריז, ממול לפולי ברז'ר שהפכה למוקד חשובה מוזיקאים יוצאי צפון אפריקה מבצעי מוזיקה אנדלוסית. הוא שר וניגן בגיטרה, לצידם של לילי לעבאסי, מוריס אל-מדיוני, רנט ל'אוראנז, בלון-בלון, סמי אלמגריבי ואחרים. .
שרקי פרש מהבמה במופע חגיגי באולם "אולימפיה" בפריז ב-7 בדצמבר 1981
במשך כ-15 שנה ניהל עם אשתו, מפעל לתלבושת ready to wear.
בשנות ה-90 חזר לזמן קצר להופיע כמחווה לקהל שלו ולפי בקשת מכון העולם הערבי בפריז.
בעת הפקת הסרט התיעודי "אל גוסטו" של ספירס בוסבייה, הצטרף שרקי עם הגיטרה שלו ללהקת "אל גוסטו" שאורגנה על ידי במאית הסרט, והשתתף לצדו של מוריס אל מדיוני, רובר קסטל ואחרים, בקונצרטים במרסיי בשנת 2007, ואחר כך בהיכל הספורט בברסי ובאולם גראן רקס בפריז
יצירות.
עם שיריו הידועים נמנים:
קישורים חיצוניים.
Veronique Mortaigne - El Gusto célèbre le Chaabi, musique de paix et de mélange née dans les ruelles d'Alger
8.8.2013 "Anastasia Tsioulkas Reunited After 50 Years, An Algerian Buena Vista Social Club Makes Its U.S. Debut"
חמישית שישית שביעית שמינית
איסטיודקטיליים
איסטיודקטיליים (שם מדעי: "Istiodactylidae") היא משפחה של פטרוזאורים מקבוצת הפטרודקטיליים, שחיה במשך הקרטיקון התחתון שלפני 130 עד 120 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלהם התגלו בעיקר בבריטניה ובסין. ממצא נוסף שכונה "Gwawinapterus" התגלה בקנדה, אך התברר שהוא למעשה מאובן של דג קדום.
משפחה זו בעלת חמישה סוגים עם מוטת כנפיים של 4 מטרים בקירוב, קצת יותר ארוך מאלבטרוס נודד. הם עטו פלומה פרוותית והיו בעלי ראשים קטנים וחרטומים ארוכים שהזכירו מקור של ברווזים או של שקנאים. עם זאת הלסתות היו חלולות ובתוכם בלטו שורות של שיניים חרוטיות.
מעריכים שפטרוזאורים אלה ניזונו בעיקר מנבלות שהיו פזורות באזור. הם חיו בעיקר באזורי מחיה יבשתיים, הרחק יחסית ממקווי מים, ולא ברור אם יכלו לשחות ולהרטיב את כנפיהם.
משה קונסטנטין
משה קונסטנטין (נולד ב-9 בספטמבר 1970) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי. ששיחק בעמדת הקשר והמגן.
קריירת משחק.
קונסטנטין גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בגיל 19 עלה לקבוצה הבוגרת, ושימש בעיקר כשחקן ספסל. בעונת 1990–1991 הושאל לקבוצת מכבי רמת עמידר מהליגה הארצית. בתחילת העונה קונסטנטין שבר את ידו במהלך שירותו בצה"ל, ועקב כך נעדר חודשיים מהמגרשים. בהופעת הבכורה שלו השיגה הקבוצה את ניצחונה הראשון. בסיום העונה ירדה עמידר לליגה א' בעקבות נחיתות בהפרש השערים.
בעונת 1992–1993 חזר למכבי תל אביב, ושיחק עונה אחת, בה שימש בעיקר כשחקן מחליף. קונסטנטין שותף בחמישה משחקים בלבד ובסוף העונה זכה עם קבוצתו בגביע הטוטו. את עונת 1993–1994 התחיל במכבי תל אביב, והשתתף בשני משחקים במסגרת האינטרטוטו. בהמשך עבר לקבוצת צפרירים חולון בליגה הבכירה, בה שיחק בהרכב בעמדת המגן, וסיים את העונה במקום העשירי בטבלה. את עונת 1994–1995 התחיל בצפרירים חולון ובאצמע העונה הצטרף לקבוצת מכבי עירוני אשדוד כמחליף למגן אלון כהן שנפצע. בעירוני היה שחקן הרכב בתפקיד המגן הימני וירד איתה לליגה הארצית במחזור האחרון.
בהמשך שיחק קונסטנטין בליגות הנמוכות. בעונת 2006–2007 עוד הספיק להעפיל עם קבוצת הפועל אורתודוקסים יפו מליגה ג' לליגה ב'.
קריירת אימון.