גרגר הוא רופא, מתמחה בתזונה קלינית. הוא מרצה בהרצאות מקומיות, באוניברסיטאות לפני תלמידים, בבתי ספר לרפואה לפני סגל המורים ובכנסים, ביניהם הכנס לעניינים עולמיים, המכונים הלאומיים לבריאות, והפסגה הבינלאומית לשפעת העופות; לדבריו קיים למעלה מאלף הרצאות ברחבי העולם.
בכל שנה מפרסם גרגר דיסק שמע שבו הוא מרכז את הרצאותיו ואת סיכומי המאמרים אותם הוא קורא, הדיסק נקרא "Latest in Clinical Nutrition" ( בתרגום חופשי - ידיעות אחרונות בנושא תזונה קלינית); עד כה הוציא כ-40 תקליטורים.
הוא העיד בפני הקונגרס האמריקאי והתארח במספר תוכניות טלוויזיה כגון התוכנית של ד"ר אוז, הקולבר ריפור ועוד. כמו כן העיד במשפט התביעה, שלא צלח, כנגד אופרה וינפרי שנתבעה על ידי קבוצת משווקי בקר על כך שאמרה שהבקר גורם למחלת הפרה המשוגעת; גרגר העיד כעד מומחה מטעם ההגנה על הנושא שבין חקלאות-בקר לבין תחלואה והתפשטות המחלה.
גרגר הוא אחד מהמייסדים של האקדמיה האמריקאית לרפואת אורח חיים, והוא יושב בוועד של מגזין נייקד פוד, וכותב מאמרים למגזין בנושאי תזונה מבוססת צמחים.
ספרים.
גרגר כתב מספר ספרים בנושא תזונה ותחלואה, בהם:
אתר האינטרנט.
בשנת 2011 הקים גרגר אתר אינטרנט שלא למטרות רווח בשם "עובדות תזונתיות" (Nutrition Facts). האתר הוקם במטרה להנגיש את המחקרים העוסקים בנושא תזונה, ולהעלות את המודעות לאורח חיים בריא. באתר סוקר גרגר (בעזרת עשרה עוזרים) את כל המחקרים החדשים בנושא תזונה, והוא מעלה כמעט בכל יום סרטון קצר או מאמר על נושא מחקרי כלשהו. בסרטונים הוא מתאר בתמצית את נקודות העניין במחקרים, ומקשר אותם למחקרים קודמים בנושאים קרובים.
המשפט המוכר שלו שבו הוא פותח את הרצאותיו השנתיות הוא "בכל שנה אני סוקר את המאמרים והמחקרים שהתפרסמו באותה השנה בכתבי העת באנגלית העוסקים בתזונה, כדי שאתם לא תצטרכו לעשות זאת".
ביקורת.
גרגר ספג ביקורת מצד מצדדי תזונה מהחי, על כך שהוא מציג לדעתם באופן מוגזם את היתרונות הרפואיים המתקבלים מתזונה טבעונית, ומלקט באופן מוטה את המחקרים שתומכים בתזונה צמחית ולא בתזונה מהחי.
איניגו מונטיוה
אפריקאנר בונד
אפריקאנר בונד (בהולנדית: Afrikander Bond, האיחוד האפריקאנרי) הייתה מפלגה פוליטית בדרום אפריקה במהלך שלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. בעוד בתחילה עיקר פעילותה התבססה בתחומי מדינת אורנג' החופשית, מאוחר יותר היא זכתה לייצוג בולט במושבת הכף הבריטית. לפרקים הייתה למפלגה הגדולה ביותר בדרום אפריקה.
היסטוריה.
שנים ראשונות ופעילות במדינת אורנג' החופשית.
מוצאה של האפריקאנר בונד הוא בקבוצה קטנה של אפריקאנרים תושבי מושבת הכף הבריטית אשר הקימו ב-14 באוגוסט 1875 את "האגודה לתקניות האפריקאנרים" (Genootskap van Regte Afrikaners). ארגון זה אשר הוקם בעיירה פרל שם לו למטרה לטפח את התרבות האפריקאנרית ובכלל זה לשפר את תקניות ואיכות לשונם, שפת האפריקאנס. לצד פעילות תרבותית רבים מחברי האגודה קראו לפעילות פוליטית לעצמאות האפריקאנרים בדרום אפריקה, ובין השאר הם הוציאו עיתון בשם "האפריקאנר הפטריוט" (Die Afrikaanse Patriot) אשר הפיץ את רעיונותיהם הפוליטיים של חברי האגודה.
בשנת 1879, בניסיון לתרגם את פעילות האגודה לתקניות האפריקאנרים לכוח פוליטי, הקימו כמה מאנשיה את מפלגת האפריקאנר בונד. מנהיגם בראשית דרכם היה סטפנוס יאקובס דה טויט בעל המוצא ההוגנוטי. תחת הכינוי "האפריקאנר בונד השני", בשנת 1883 התמזגה האפריקאנר בונד עם "החברה להגנת הבורים בדרום אפריקה" (Zuidafrikaansche Boeren Beschermings Vereeniging) בראשות יאן הנדריק הופמאייר. השפעתה הרבה ביותר של המפלגה הייתה כנראה בפוליטיקה הפנימית של שנותיה האחרונות של מדינת אורנג' החופשית. שני נשיאיה האחרונים של מדינה זו, פרנסיס רייץ אשר עלה לשלטון בשנת 1889 ומרטינוס סטיין אשר החל לשמש בתפקידו בשנת 1896, השתייכו לאפריקאנר בונד. רייץ וסטיין, בעת עמידתם בראשות מדינת אורנג' החופשית, הנהיגו מדיניות חוץ עוינת יחסית כלפי בריטניה, באופן אשר היווה שינוי משמעותי ממדיניות החוץ שהוביל יוהנס ברנד, קודמם בתפקיד.
שנים מאוחרות ופעילות במושבת הכף הבריטית.
מעבר למדינת אורנג' החופשית, החזיקה המפלגה גם בסניף קטן ברפובליקה הדרום-אפריקאית. עם זאת, הסניף המשמעותי ביותר שלה היה במושבת הכף הבריטית, המקום בו המפלגה הוקמה. הישגה הבולט הראשון של המפלגה במושבת הכף, היה בשנת 1882, אז קבע הפרלמנט המקומי את השפה ההולנדית כשפה רשמית בעלת מעמד שווה לאנגלית במושבה. בעשורים הבאים אנשי האפריקאנר בונד הציעו במושבה יחס קיצוני ולאומני כלפי בריטניה והאוכלוסייה השחורה, והמפלגה ניהלה מאבק פוליטי קולני מול שלטונות המושבה, אשר בשנות ה-90 של המאה ה-19 נשלטה על ידי אימפריאליסטים פרו בריטים כדוגמת ססיל רודס, ראש הממשלה החמישי של מושבת הכף. לצד מאבקה כנגד השלטון הפרו בריטי, ניהלה האפריקאנר בונד גם מאבקים מרים עם מפלגת המפלגה הדרום אפריקאית על אהדת קהל הבוחרים האפריקאנרי במושבה. המפלגה הדרום אפריקאית הייתה באותן השנים האופוזיציה הראשית לשלטון, ובדומה לאפריקאנר בונד היא התבססה בעיקר על בוחרים אפריקאנרים. עם זאת, בניגוד לאידאולוגיה הקיצונית יחסית של האפריקאנר בונד, המפלגה הדרום אפריקאית הדגישה מצע ליברלי ומתון יותר.
בעשור הראשון של המאה ה-20, אל מול הצלחת הכוחות הפרו בריטים במושבה לשמר את שלטונם במסגרת המפלגה הפרוגרסיבית, החליטו אנשי האפריקאנר בונד והמפלגה הדרום אפריקאית לשתף פעולה כנגד הפרוגרסיבים, תחת מצע משותף של הנהגת מדיניות חוץ לעומתית כלפי בריטניה גם אם בצורה מתונה ומדיניות פנים אשר תדאג לזכויותיהם של האפריקאנרים תושבי המושבה. מהלך זה צלח, ובשנת 1908 ראש הממשלה הפרוגרסיבי הפרו בריטי ליאנדר ג'יימסון הובס, ובמקומה עלתה לשלטון קואליציה בראשות המפלגה הדרום אפריקאית והאפריקאנר בונד כשותפה משנית. ראש הממשלה היה ג'ון מרימאן, יושב ראש המפלגה הדרום אפריקאית. בממשלתו זכו כמה מבכירי האפריקאנר בונד, לרבות יאקובוס וילהלם זאואר וניקולאס פרדריק דה וואל, למקום בקבינט.
בשנותיה האחרונות של המפלגה, ברקע הסברה שהמושבות הבריטיות בדרום אפריקה לקראת איחוד מדיני, החלו אנשי המפלגה לחפש אחר שותפים להקמתה של מפלגה אשר תשמר את כוחם הפוליטי במדינה הדרום אפריקאית המאוחדת. מפלגה זאת הייתה המפלגה הדרום אפריקאית החדשה, והיא הוקמה בשנת 1910, מיד עם פירוק המושבות והקמת איחוד דרום אפריקה. מלבד האפריקאנר בונד, המפלגה התבססה גם בעיקר על המפלגה הדרום אפריקאית, אשר באותן שנים מאוחרות אלו היא והאפריקאנר בונד היו שותפות פוליטיות כנגד הפרוגריסיבים. מעבר לשתי מפלגות אלו ממושבת הכף עצמה, את המפלגה הדרום אפריקאית החדשה הרכיבו גם מפלגת העם ממושבת טרנסוואל, ומפלגת האורנג' ממושבת נהר האורנג'.
אצטדיון קירוב
האצטדיון על שם סרגיי קירוב (ברוסית: Стадион имени С. М. Кирова) היה אצטדיון כדורגל מרכזי בעיר סנקט פטרבורג. האצטדיון היה אצטדיונה הביתי של זניט סנקט פטרבורג משנת 1950 עד 1989 וב-1992, עד לסגירתו ב-2006. העבודות להריסתו ובניית אצטדיון חדש תחתיו החלו בנובמבר 2006.
האצטדיון היה אחד מאצטדיוני הכדורגל הגדולים בברית המועצות ושימש כמגרשן הבייתי של קבוצות הכדורגל זניט (1950–1989), דינמו סנקט פטרבורג, לוקומוטיב סנקט פטרבורג ופטרוטרסט. בנוסף שיחקה בו גם הנבחרת הסובייטית.
המשחק הרשמי האחרון באצטדיון נערך ב-17 באוגוסט 2006 ובסוף אותה השנה הוא נהרס. בשנת 2007 החלה בנייתו של אצטדיון חדש על אותה הקרקע עבור זניט וכן לקראת אירוח מונדיאל 2018.
היסטוריה.
האצטדיון הוקם בשנת 1950 כשבנייתו החלה עוד בשנת 1932. בעבר הכיל כ-72,000 מקומות ישיבה, אולם לעיתים הצטופפו ביציעים גם כ-110,000 צופים כשהוסיפו טבעת מושבי עץ בחלק העליון של האצטדיון.
בניית האצטדיון החלה בשנת 1932 על פי פרויקט של האדריכל אלכסנדר ניקולסקי בשיתוף פעולה עם האדריכל קאשין. לאורך שנות ה-30 וה-40 נערכו עבודות ליצירת גבעה מלאכותית על החלק המערבי של האי קרסטובסקי לחופי המפרץ הפיני. עד מהרה, פרוץ מלחמת העולם השנייה והמצור על לנינגרד עצרו את הבנייה וזו חודשה רק לאחר המלחמה.
ב-30 ביולי 1950 נערך משחק הבכורה באצטדיון בין זניט לנינגרד וקבוצת דינמו לנינגרד, שהסתיים בשוויון 1:1. האצטדיון תוכנן להכיל 100,000 צופים, אך הכיל למעשה כ-70,000 מושבים.
ב-2 במאי וב-9 במאי 1959 נערכו משחקי כדורגל בין ספרטק מוסקבה לצסק"א מוסקבה ובמהלכן הצטופפו 110,000 צופים, שנחשב לשיא תכולה עבור אצטדיון כדורגל בתולדות הכדורגל בברית המועצות.
לקראת אולימפיאדת מוסקבה (1980) נערך שיפוץ מקיף באצטדיון שבמהלכו הורדה כמות המושבים ל-72,000 והאצטדיון אירח במסגרת טורניר הכדורגל של האולימפיאדה 6 משחקים משלב הבתים ומשחק משלב רבע הגמר.
בשנת 1994 נערך באצטדיון טורניר "הרצון הטוב" (Goodwill Games), תחרויות ספורט בינלאומיות של אתלטיקה.
בשנת 2005 הוחלט על הריסת האצטדיון ובניית חדש במקומו.
האצטדיון היה מגרשה הבייתי של קבוצת הכדורגל זניט בשנים 1950–1992. עקב שיפוצים שנערכו באצטדיון פטרובסקי אירחה זניט את דינמו מוסקבה באצטדיון במסגרת בליגה הרוסית בשנת 2006, וזאת במקביל להריסת האצטדיון, אשר מנעה שימוש בתכולה המלאה של האצטדיון.
ב-17 באוגוסט 2006 נערך באופן רשמי משחק הכדורגל האחרון כאשר פטרוטרסט סנקט פטרבורג אירחה את ספרטק שצ'לקובסקי שניצחה בתוצאה 3:0.