ג'ולייט אשטון בת ה-32, עיתונאית כותבת טורים וסופרת, יוצאת בתחילת 1946 למסע קידום של ספרה החדש, אשר מאגד את כלל הטורים הסאטיריים על החיים בזמן המלחמה שפרסמה וזכו להצלחה ופופולריות רבה. אשטון מעוניינת לכתוב ספר רציני יותר, ומתלבטת עם העורך שלה סידני (שהוא גם חברה הטוב) על כיוונים אפשריים של כתיבת רומן או ספר ביוגרפי. היא מחוזרת על ידי מארק ריינולדס, מו"ל אמריקאי צעיר ושאפתן. תחילה היא חושבת שמדובר בניסיון להחתים אותה אצל הוצאה לאור מתחרה, אולם במהרה מתחוור שהעניין של ריינולדס באשטון הוא לחלוטין רומנטי, והם מתחילים להתראות בתדירות גבוהה.
במקביל, מקבלת אשטון מכתב מדאוסי אדמס, תושב האי גרנזי. אדמס השיג ספר של המשורר האהוב עליו, צ'ארלס לאמב, שהיה שייך פעם לג'ולייט ורשומים בו הפרטים שלה. לפיכך, הוא מנסה את מזלו ושולח לה מכתב ובו בקשה חריגה, לסייע לו להשיג ספרים נוספים של לאמב שכן המצב בגרנזי אינו שופע לאחר הכיבוש הגרמני. במכתבו, הוא מספר לאשטון על כך שהתוודעותו ללאמב נעשתה בזכות "מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים" שהיה פעיל לאורך שנות הכיבוש, וסייע לו לחשוב על דברים נוספים מלבד הכיבוש הגרמני של האי.
אשטון, מסוקרנת מהשם הייחודי, מתחילה להתכתב עם אדמס ועם חברים נוספים של מועדון הספרות של גרנזי, במטרה לקבל מהם מידע נוסף על נסיבות הקמת המועדון, פעילותו והשפעת הכיבוש הגרמני על אנשי האי וחייהם. ההתכתבויות הרבות חושפות סיפור מורכב, ומובילות את אשטון לביקור בלתי נמנע באי בעצמה, שם היא מקווה למצוא את הסיפור שיוביל את הספר הבא שברצונה לכתוב, ולהכיר את האנשים שהפכו לחבריה במרוצת ההתכתבויות הרבות שלהם. ג'ולייט רוצה לכתוב על האי תחת הכיבוש, אבל מתקשה למצוא חוט מקשר בין כל הסיפורים ששמעה. סידני מציע לה להתמקד באליזבת' מקקנה. אליזבת', שהקימה את מועדון הקריאה (כתכסיס להימנע ממעצר, בעקבות הפרת העוצר, היא דמות בולטת בכל הסיפורים שג'ולייט שומעת. אליזבת' נתקעה על האי, כשהחל הכיבוש. היא ניסתה לסייע לכל מי שיכלה. התאהבה בקצין גרמני טוב לב (שנהרג במהלך המלחמה) וילדה בת הנקראת קיט. במהלך המלחמה אליזבת' נעצרה על ידי הגרמנים ונשלחה למחנה ראוונסבריק. שם הכירה את רמי, אסירה צרפתית. רמי היא זאת שהודיעה לחברים על מותה של אליזבת'. בעוד החברים נוסעים לצרפת, כדי לפגוש את רמי, ג'ולייט שומרת על קיט, וככל שהזמן עובר מבינה כי היא רוצה לאמץ את הילדה. ג'ולייט מתאהבת לא רק בקיט, אלא גם בגרנזי, בחבריה החדשים, בדמותה של אליזבת'. היא דוחה את ריינולדס כשהיא רואה כי אין לו עניין בשום דבר שהיא עוסקת בו מאז הגעתה לאי. היא מבינה כי היא מאוהבת בדאוסי, וכשהיא מגלה כי גם הוא אוהב אותה, מציעה לו להתחתן.
עיבוד קולנועי.
גרסה קולנועית של הספר בוימה על ידי מייק ניואל על פי תסריט מאת דון רוס וטום ביזוצ'ה. העבודה על הסרט התחילה בינואר 2017, והצילומים עצמם החלו במרץ של אותה שנה. השחקנים הראשיים בסרט הם לילי ג'יימס כג'ולייט אשטון, מיכיל האוסמן כדאוסי אדמס, ג'סיקה בראון פינדלי כאליזבת מקנה, גלן פאוול כמרק ריינולדס, מת'יו גוד כסידני סטארק, קתרין פרקינסון כאיזולה ופנלופי וילטון כאמיליה מאוגריי.
ארוס ריצ'ו
ארוס ריצ'ו (באיטלקית: Eros Riccio; נולד בלוקה, ב-1 בדצמבר 1977) הוא שחקן שחמט בהתכתבות איטלקי בדרגת רב-אמן, נודע גם בתור אלוף שחמט מתקדם. הוא גם סגן אלוף אירופה, זכה במדליית ארד אולימפית עם הקבוצה האיטלקית וכן זכה באליפות העולם של FICGS. זכה שלוש פעמים באליפות איטליה בשחמט בהתכתבות. מאז שנת 2016 איננו פעיל יותר בשחמט בהתכתבות.
לצורך תחרויות השחמט מתקדם, בהן כל שחקן משחק ומסתייע במחשב הכולל תוכנת שחמט, פיתח ריצ'ו ספר פתיחות ממוחשב על בסיס מיליוני משחקי שחמט שאגר, ובמשך תקופה ארוכה בדק את הפתיחות והשתמש רק בפתיחות שקיבלו ציון מספק על ידי תוכנת השחמט.
מיס גרמניה
מיס גרמניה היא תחרות יופי הנערכת בגרמניה.
התואר הוענק לראשונה ב-1927 ונמשך עד 1933. דייזי דאורה שניצחה בשנת 1931 השתתפה בהמשך בתחרות היופי הבינלאומית. שרלוט הרטמן שנבחרה למיס גרמניה מספר חודשים לפני עליית הנאצים לשלטון נבחרה להשתתף בתחרות מיס אירופה.
בתקופת הרייך השלישי חדלה התחרות מלהתקיים, השלטון הנאצי אסר על קיום תחרויות יופי, וכינה אותם "דקדנס יהודי-בולשיביקי", אך במקומם פרסמו תארים הנקראו "מלכת הקציר", "מלכת הפריחה" ו"מלכת היין".
במזרח גרמניה נאסרו והוצאו מחוץ לחוק גם שם תחרויות יופי עקב כך שהם מהוות "השפלה וניצול של האישה על ידי הקפיטליזם".
ב-1949 נערכה התחרות מחדש בגרמניה המערבית. ב-1950 בתחרות זכתה סוזן אריקסן שזמן קצר לפני זה חזרה מעבודות כפייה בברית המועצות. ב-1953 חברת "אופל" רכשה את הבעלות על ארגון התחרות ושליחת נציגות גרמניה לתחרויות היופי הבינלאומיות דוגמת מיס עולם ומיס תבל. ב-1968 לאחר פשיטת הרגל של חברת אופאל התגייסו ארגונים פמיניסטיים נגד התחרות המהווה "שוק בשר" לטענתם, בשנים מסוימות במהלך שנות השבעים לא התקיימה התחרות, וזוכות בתחרויות יופי מקומיות נשלחו לייצג את גרמניה בתחרויות בינלאומיות.
ב-1979 שודרה התחרות לראשונה בטלוויזיה. משנת 2009 נציגת גרמניה לתחרות מיס תבל, היא הזוכה בתחרות "מיס תבל גרמניה" אותה מארגנת קים קוטר.
פרנסיס קרוזייה
פרנסיס רודון מוירה קרוזייה (באנגלית: Francis Rawdon Moira Crozier (חבר בחברה המלכותית ובאגודת האסטרונומים, 16 באוגוסט 1796 - נעלם ב-26 באפריל 1848) היה קצין אנגלי-אירי בצי המלכותי וחוקר קטבים. קרוזייה השתתף בשש משלחות חקר אל החוג הארקטי ואל אנטארקטיקה. הוא נולד באירלנד, בבאנברידג', קאונטי דון, באלסטר, ונקרא של שם ידיד של אביו, פרנסיס רודון-הייסטינגס, המרקיז הראשון מהייסטינגס (קודם לכן הרוזן השני ממוירה).
ילדות ונעורים.
פרנסיס קרוזייה נולד באלסטר שבצפון אירלנד. הוא היה האחד-עשר מתוך שלושה-עשר ילדים, ובנו החמישי של עורך הדין ג'ורג' קרוזייה. קרוזייה למד בבית ספר מקומי בבנברידג' עם אחיו ויליאם ותומאס, וחי עם משפחתו בבית אבונמור, שאביו בנה בשנת 1792, במרכז באנברידג'.
שירות בצי.
בגיל 13 התנדב קרוזייר לצי המלכותי וביוני 1810 עלה על סיפון האונייה "האמאדריאד" (1804). בשנת 1812 שירת על האונייה "בריטון" (1812) וב-1814 ביקר באי פיטקרן, שם פגש את אחרוני המורדים מן האונייה "באונטי". בשנת 1817 קיבל את רישיון החובל שלו וב-1818 שירת על המפרשית "דוטרל" במסעה אל כף התקווה הטובה. בשנת 1821 התנדב קרוזייה להצטרף אל משלחתו השנייה של קפטן ויליאם אדוארד פארי (1823-1821) למציאת המעבר הצפון-מערבי, בספינות "פיורי" (1814) ואחותה "הקלה" (1815). הוא חזר לחוג הארקטי עם פארי בשנת 1824, במסע שהסתיים באובדן ה"פיורי" סמוך לחופי האי סומרסט (נונאווט). קרוזייה קודם לדרגת לוטננט בשנת 1826 וב-1827 הצטרף לניסיונו הכושל של פארי להגיע אל הקוטב הצפוני. במהלך מסעותיו קשר קרוזייה ידידות קרובה עם ג'יימס קלארק רוס והיה לאיש סודו. הוא נבחר לחבר אגודת האסטרונומים המלכותית בשנת 1827, אחרי שניהל מחקרים אסטרונומיים ומגנטיים רבי ערך בשלוש המשלחות שיצא אליהן עם פארי. בשנת 1831 הוצב לפריגטה "סטאג" ושירת בה סמוך לחופי פורטוגל במשך מלחמת האזרחים של מדינה זו. קרוזייה הצטרף לג'יימס קלארק רוס בקצין ראשון של ה"קוב" בשנת 1835 בחיפוש אחר 12 ספינות ציד לווייתנים בריטיות שאבדו באזור הארקטי. קרוזייה התמנה לדרגת מפקד בשנת 1837.
חקר אנטארקטיקה.
בשנת 1839 חזר קרוזייה ונלווה אל ג'יימס קלארק רוס, כקצין ראשון במסע של ארבע שנים לחקר יבשת אנטארקטיקה באוניות ארבוס וטרור. קרוזייה פיקד על "טרור" וב-1841 הוסמך לדרגת רב חובל. "ארבוס" ו"טרור" חזרו ב-1843,
לאחר שביצעו את הפריצה המשמעותית ביותר של הקרח האנטארקטי הדחוס וגילו חלקים גדולים מן היבשת - לרבות ים רוס והאי רוס, הר ארבוס ומדף הקרח רוס.
משלחת המעבר הצפון-מערבי.
בשנת 1845 הצטרף קרוזייה לסר ג'ון פרנקלין במשלחת לגילוי המעבר הצפון-מערבי, כר-חובל של אה"מ טרור. אחרי מות פרנקלין ביוני 1847, קיבל עליו את הפיקוד על המשלחת, וגורלו, יחד עם זה של שאר חברי המשלחת, נותר בגדר תעלומה עד 1859, כשפתק ממנו ומג'יימס פיצג'יימס, רב החובל של "ארבוס", ספינת המשלחת השנייה, התגלה על אי המלך ויליאם במהלך משלחת בהנהגת קפטן פרנסיס לאופולד מקלינטוק. תאריך הפתק היה אפריל 1848 ונאמר בו, שהספינות ננטשו אחרי שנלכדו בקרח. תשעה קצינים, בהם ג'ון פרנקלין, ו-15 אנשי צוות מתו, והשורדים עומדים לצאת לדרך ב-26 באפריל בכיוון נהר באק (נונאווט) בקנדה. דיווחים מאוחרים יותר ולא-מאומתים של אינואיטים אמרו, שבין 1852 ל-1858 נראו קרוזייה וחבר אחר במשלחת באזור אגם בייקר, כ-400 ק"מ דרומה, שם מצא פארלי מוואט ב-1948 "גלעד עתיק מאוד, לא במבנה אסקימואי רגיל" ובתוכו שרידים של תיבת עץ בעלת חיבורים מצטלבים. מקלינטוק וצוותי חיפוש שבאו אחריו מצאו חפצים, קברים ושרידי אדם מן הצוות של פרנקלין על האי ביצ'י, אי המלך ויליאם והחוף הצפוני של קנדה, אבל לא ניצולים.
מורשת.
מחוות הוקרה.
בינואר 2008 אירחה עיר הולדתו של קרוזייה, באנברידג' שבאולסטר, אירוע אזכרה, שכלל טקס זיכרון והודיה בכנסיית השילוש הקדוש, בהשתתפות יותר מ-100 צאצאים של קרוזייה ושל קצינים אחרים במשלחת האבודה של פרנקלין ואלה שיצאו לחיפושים אחריה, יחד עם יו"ר מועצת באנברידג' וכמה היסטוריונים ארקטיים, לרבות מייקל סמית' וראסל פוטר.