בנובמבר 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
שירות הרכבות בתחנה.
זוהי תחנה ביניים בקו אשקלון - הרצליה. קו זה משרת את התחנות:
אשקלון, אשדוד – עד הלום, יבנה – מערב, ראשון לציון – משה דיין, בת ים – קוממיות, בת ים – יוספטל, חולון – וולפסון, צומת חולון, תל אביב – ההגנה, תל אביב – השלום, תל אביב – סבידור מרכז, תל אביב – אוניברסיטה, בני ברק – רמת החייל, פתח תקווה – קריית אריה, פתח תקווה – סגולה, ראש העין – צפון, כפר סבא – נורדאו, הוד השרון – סוקולוב, רעננה – דרום, רעננה – מערב והרצליה.
בשעות השיא עוצרות בתחנה שלוש רכבות בשעה בכל כיוון, כאשר שתיים מגיעות עד לאשקלון ואחת לראשון לציון משה דיין. בשעות השפל עוצרות בתחנה שתי רכבות בשעה בכל כיוון.
תחנת הרכבת וולפסון
שדה מוקשים
גלינה פבלובה וישנבסקאיה
תחנת הרכבת ראש העין דרום
תחנת הרכבת ראש העין – דרום (כשהייתה התחנה היחידה בעיר נקראה תחנת ראש העין) הייתה בעבר תחנת נוסעים של רכבת ישראל בעיר ראש העין. התחנה ממוקמת בסמוך לכביש 6, תל אפק והעיר ראש העין.
לפי תוכנית שאישרה הוועדה לתשתיות לאומיות, הייתה עתידה התחנה לשוב ולפעול עם פתיחתה המחודשת של המסילה המזרחית בשנת 2026. אך עם זאת, לאחר הגשת תקציב המדינה לשנים 2021–2022 ביולי 2021, פורסם כי יתבצעו הכנות תשתיות להקמת התחנה אך היא לא תיבנה משיקולים תקציביים ועל מנת לחסוך עצירות של הרכבת העתידית.
היסטוריה.
תחנת הרכבת הוקמה בשנת 1915 בשם "ראס אל-עין" בשלהי השלטון הטורקי בארץ ישראל, עם הקמת המסילה המזרחית והמשיכה לשמש גם בתקופת המנדט הבריטי.
בשנת 1920 החלה הקמתה של שלוחה מתחנת ראש העין לכיוון פתח תקווה (מסילת הירקון) לצורך יצוא פרי הדר. סביב התחנה נבנו מחסנים. בדצמבר 1937 התנגשו שתי רכבת משא בתחנה, רכבת שהובילה משלוח תפוזים מפתח תקווה לנמל חיפה ורכבת שהגיעה מכיוון קלקיליה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה שימשה התחנה את המחנות הבריטים הרבים שנבנו באזור ראש העין ובשנת 1946 פוצץ האצ"ל את אולם הנוסעים בתחנה.
במלחמת העצמאות התחנה נכבשה על ידי צה"ל ב-13 ביולי 1948.
לאחר קום המדינה התחנה המשיכה לשמש עד סגירת קווי הנוסעים במסילה המזרחית עם פתיחת מסילת איילון ב-1993.
ב-3 ביוני 2000 תחנת הרכבת נפתחה מחדש באופן זמני כחלק מקו הרכבת תל אביב-ראש העין, ונסגרה שוב לאחר פתיחת הקו בין תל אביב לכפר סבא, והקמת התחנה החדשה ראש העין צפון בשנת 2003, זאת מאחר שקו הרכבת לכפר סבא פונה צפונה ממסילת הירקון למסילה המזרחית ולא דרומה לכיוון התחנה. פתיחת התחנה למשך זמן המועט היוותה פתרון זמני בהשקעה נמוכה יחסית כדי לחדש את שירות הנוסעים לתושבי האזור עד להקמתה של התחנה הצפונית החדשה.
המצב הנוכחי.
לתחנה שני רציפי צד, והיציאה ממנה אפשרית משני הצדדים באמצעות מעבר תת-קרקעי.
התחנה משמשת כתחנת משא בקו ראש העין-לוד, ויש בה פעילות נרחבת של רכבות משא ומטען.
רכבות העוברות בתחנה יכולות גם להמשיך צפונה לכיוון חיפה בעזרת משולש תל ברוך הנמצא צפונית לתחנת האוניברסיטה, או באמצעות מחלף שמריהו מזרח.
תוכניות עתידיות.
תחנת ראש העין דרום עתידה הייתה לשוב לשימוש עם הפעלת המסילה המזרחית. לפי התכנון, התחנה הייתה צפויה להתרחב, ועם סיום תוכנית החומש של רכבת ישראל אשר אושרה על ידי הוועדה לתשתיות לאומיות ב-31 בינואר 2012, הייתה אמורה לחזור ולשמש כתחנת נוסעים על מנת להסיר את העומס מציר מסילות האיילון, באמצעות קו ראש העין-לוד שמתחבר למסילת תל אביב אוניברסיטה-הוד השרון סוקולוב.
בשנת 2016, אושר כי התחנה תיפתח מחדש במסגרת המסילה המזרחית, התכנון כלל הקמת גשר למעבר הולכי רגל ורוכבי אופניים מעל כביש 6 לחניון חנה וסע שהעירייה מקדמת ברחוב המרץ בכניסה לעיר.
במסגרת הסכם גג שנחתם בין מדינת ישראל לעיריית ראש העין, על מנת להגדיל את היצע הדירות בעיר, נקבע שהפעלת תחנת הרכבת ראש העין דרום מחדש היא תנאי למימוש התוכנית.
עם זאת, לאחר הגשת תקציב המדינה לשנים 2021–2022 ביולי 2021, פורסם כי הוחלט לבטל את חידוש התחנה ולבטל תחנות נוספות בפרויקט משיקולים תקציביים וכדי להגביר את מהירות הרכבת ותפעולה.
ארתור זייס-אינקווארט
ארתור זייס-אינקווארט (בגרמנית: Arthur Seyss-Inquart; 22 ביולי 1892 – 16 באוקטובר 1946) היה משפטן אוסטרי, מושל אוסטריה והולנד, ופושע מלחמה נאצי. היה אחראי לפשעי מלחמה רבים בפולין ובהולנד.
קורותיו.
תחילת דרכו.
זייס-אינקווארט נולד בסטונארוב שבמוראביה, באותה עת חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא עבר עם הוריו לווינה בשנת 1907 ולמד משפטים באוניברסיטת וינה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרי, ושירת כקצין ברוסיה, ברומניה ובאיטליה. הוא קיבל מספר עיטורים על גבורה במלחמה שבה נפצע ב-1917, ולאחר המלחמה השלים את לימודי המשפטים.
בשנת 1921 ייסד משרד עצמאי לעריכת דין. כעורך דין מצליח הוזמן, בשנת 1933, לשרת בממשלתו של הקנצלר האוסטרי אנגלברט דולפוס. לאחר רצח דולפוס הפך ל"יועץ המדינה" משנת 1937 בממשלתו של הקנצלר קורט שושניג. בשנת 1931 הצטרף למפלגה הנאצית האוסטרית, ואף שהרחיק עצמו מהם, לאחר שהמפלגה הוצאה אל מחוץ לחוק באוסטריה בשנת 1933, חידש את חברותו בה בשנת 1936. כאוסטרים רבים תמך באיחוד עם גרמניה, ומסיבה זו תמך במפלגה הנאצית האוסטרית, כפי שהעיד במשפטו בנירנברג, אם כי טען כי הסתייג ממעשיהם הפרועים. בתקופה זו היה במעמד המוזר של איש אמונם של הקנצלר שושניג והנשיא וילהלם מיקלָס, תוך שהוא חותר, יחד עם בכירי הנאצים בגרמניה, תחת עצם קיומה של המדינה האוסטרית.
ה"אנשלוס".
בחודש פברואר 1938 בפגישה בין אדולף היטלר לבין הקנצלר האוסטרי קורט שושניג הסכים שושניג למינויו של זייס-אינקוורט לשר הפנים והממונה על המשטרה והביטחון, כדי למנוע את ה"אנשלוס" – איחודה של אוסטריה (ארץ הולדתו של הפיהרר) עם גרמניה. זייס-אינקווארט יצא לפגוש את היטלר בברלין במה שנתפס כהבלטת כפיפותה של אוסטריה לגרמניה. זייס-אינקווארט פעל כמי שגורס כי יש לפעול בהדרגה לאיחוד עם גרמניה ובהתאם הסכים להמשך האיסורים על הפגנות של הנאצים האוסטרים, והצהיר שינקוט את כל האמצעים נגדם אם יפרו את הסדר. כן טען שטרם הגיעה השעה לביטול שוויון הזכויות של יהודי אוסטריה.
לאחר התפטרותו של שושניג תחת לחץ צבאי גרמני כבד, ולמרות ניסיונות של הנשיא מיקלס לדחות את הקץ, מונה זייס-אינקווארט לקנצלר, בראש קבינט שהיה מורכב כולו מנאצים. תוכניתו של היטלר הייתה כי לאחר מינויו של זייס-אינקווארט, יזמין הקנצלר החדש את הכוחות הגרמניים לעשות סדר במדינה, על מנת "למנוע שפיכות דמים", וכך תינתן הלגיטימציה הבינלאומית הדרושה לביצוע ה"אנשלוס". למחרת, ב-12 במרץ 1938, נפגש זייס-אינקווארט עם היטלר בלינץ, עיר נעוריו של היטלר, והכריז על ביטול עצמאותה של אוסטריה. ב-13 במרץ חתם זייס-אינקווארט על חוק המאחד את גרמניה עם אוסטריה (הנשיא מיקלס סירב לחתום על חוק זה, ולפיכך חתם עליו זייס-אינקווארט אף שלא היה מוסמך לכך), ומעשה האנשלוס תם ונשלם מבחינה רשמית. "אוסטריה", הכריז החוק החדש, "היא מחוז של הרייך הגרמני". צורף לרייכסטאג הגרמני יחד עם צירים נוספים מאוסטריה.
המחוז החדש, שכונה "אוסטמרק", נותר תחת שלטונו של זייס-אינקווארט, כשארנסט קלטנברונר, איש האס אס הברוטלי, כראש המיניסטריום שלו. תשומת לב מיוחדת הוקדשה לפתרון "השאלה היהודית". זייס-אינקווארט קיבל דרגת כבוד באס-אס, ובמאי 1939 מונה לשר בלי תיק בממשלת הרייך הגרמני.
מושל פולין והולנד.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה מונה זייס-אינקווארט למושל דרום פולין, אך בטרם הספיק להיכנס לתפקידו, הוקם הגנרלגוברנמן, יחידת המינהל המדינית שהקימו הגרמנים בשטחי פולין שלא סופחו לרייך עצמו. זייס-אינקווארט מונה לסגן מושל הגנרלגוברנמן, הנס פרנק. תחת שלטונם היו שנים עשר מיליון איש, ובהם מיליון ושמונה מאות אלף יהודים. בתפקידו היה זייס-אינקווארט אחראי להתחלת "הפתרון הסופי" - החרמת רכוש יהודי, גירוש היהודים לגטאות, והפעלת צעדים קשים נגד כלל האוכלוסייה. בפברואר 1940 הצהיר כי בוצעו הוצאות להורג המוניות של מי שפעל נגד השלטון הגרמני.
במאי 1940, לאחר כיבוש ארצות השפלה, מונה זייס-אינקווארט למושל הולנד. הוא תמך במפלגה הנאצית ההולנדית והתיר לאנשיה להקים מיליציה מזוינת משלהם. מפלגות פוליטיות אחרות נאסרו, ורבים מעובדי המדינה נאסרו. הממשל במדינה היה נתון לשרירות לבו של זייס-אינקווארט עצמו. בין היתר גבה "מס כיבוש" בסך 50 מיליון מרק לחודש.
כ-530,000 הולנדים עבדו עבור הגרמנים, מהם 250,000 נשלחו לעבודות כפייה בגרמניה עצמה.
הוא פיתח שיטות להילחם ב"טרור", ובמאי 1943, כאשר פרצה שביתה כללית באמסטרדם, בארנהם ובהילברסום, שפט את מנהיגי השובתים בבית דין צבאי והטיל על האוכלוסייה קנס קולקטיבי של 18 מיליון גילדן הולנדי. עד סיום הכיבוש היה זייס-אינקווארט אחראי להוצאה להורג באופן "חוקי" של כ-800 איש, אם כי בפועל היו עד 3,500 קורבנות. מיולי 1944 נמסרו רוב סמכויותיו למפקד הצבאי של הולנד ולגסטפו.
אחריותו לשואה.