בית הכנסת חסד-אל מנוהל כיום על ידי חבר נאמנים, ויש לו אתר, וחשבונות פייסבוק וגוגל+ בהם מתפרסמות דרשותיו של רבי ז'אן פייר פטמן.
מתקיים בו שיעור תורה שבועי, ותפילות בימים שישי, שבת ושני (בניגוד לבית הכנסת מגן אבות אשר פעיל בכל ימות השבוע). כמו כן פועלים בו מטבח ואולם הסעדה המציע ארוחת ערב ללא תשלום בכל יום שישי לאחר התפילות, ארוחת צהריים בכל יום שבת וארוחת בוקר בימי שני. הזמנת מקום לארוחות נעשית דרך אתר בית הכנסת.
בבית הכנסת ישנו גם אוהל לאירועים המתאים לארוחות גדולות, כגון אלו של סדר פסח, ומארח גם בר-מצוות, בריתות וחתונות.
התפילות הן בנוסח ספרד, אולם קהל המתפללים מגוון, כאשר בערך חצי מהם ממוצא אשכנזי.
ארכיטקטורה.
בית הכנסת חסד-אל תוכנן בסגנון הרנסאנס המאוחר על ידי סוואן ומאקלארן, משרד הארכיטקטים הגדול בסינגפור בזמנו.
Chesed-El Synagogue
ישיבות
גבעת האם
גבעת האם (נקראת בערבית תל אבו חנזיר) היא גבעה בזלתית הנמצאת במורדות הגולן, בשולי עמק החולה. בדומה לכפר סאלד הנמצא כקילומטר וחצי מדרום, גם הגבעה קרויה על שמה של הנרייטה סאלד, אשר כונתה "אם עליית הנוער".
גאוגרפיה.
הגבעה היא גבעה בזלתית המתנשאת לגובה של 196 מטרים מעל פני הים. הגבעה נמצאת ממזרח לכביש 918, כקילומטר וחצי מצפון לכפר סאלד וכשני קילומטרים מדרום לשאר ישוב. תל עזזיאת נמצא כקילומטר וחצי מצפון-מזרח לגבעה.
היסטוריה.
בתחילת מלחמת העצמאות נכבש הגבעה על ידי הסורים, אולם כוחות צה"ל הצליחו לכבוש את הגבעה מחדש במהלך קרבות עשרת הימים ביולי 1948. עם תום המלחמה הייתה הגבעה לאחת הנקודות הבודדות בצד הישראלי של גבול ישראל-סוריה שלא הייתה בנחיתות טופוגרפית מול המוצבים הסורים מן העבר השני של הגבול. בשנת 1956 הפך המקום למוצב של האו"ם אשר החזיק בו כנקודת תצפית קבועה על גבול ישראל-סוריה. מספר ימים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים פינו כוחות האו"ם את המוצב.
מלחמת ששת הימים.
במהלך תקופת ההמתנה הוצבה במקום פלוגה מהחטיבה המרחבית 3 (חטיבת אלכסנדרוני).
עוד לפני המלחמה תוכננה הגבעה כנקודת זינוק אפשרית לכיבוש רמת הגולן לפי תוכנית "מקבת" של פיקוד הצפון. התוכנית ניצלה את היתרון הטופוגרפי של הגבעה ואת המדרון המתון יחסית בצפון רמת הגולן כדי להכניס כוחות חטיבתיים בציר העולה מגבעת האם אל דרך הפטרולים הסורית, ומשם לכיבוש מוצבי הקו הראשון והשני של הסורים.
ב-9 ביוני, לאחר שניתן האישור לתקיפת הצבא הסורי, החלו כוחות צה"ל בתנועה משטחי הכינוס שלהם אל גבעת האם. חטיבה 8 עברה ראשונה בגבעת האם בסביבות השעה 11:00 בדרכה לכיבוש קלע וזעורה. הגבעה הופגזה על יד ארטילריה סורית וסמוך אליה נפגע זחל"ם של החטיבה מפגיעה ישירה של פגז ארטילריה. שבעה חיילים נהרגו, כולל סמג"ד מאחד מגדודי החטיבה. בסביבות השעה 13:35 יצאה חטיבת גולני לדרכה מגבעת האם אל רמת הגולן בדרכה לכיבוש תל פאחר, תל עזזיאת ומוצבים סורים נוספים. בהמשך היום שימשה הדרך העולה מהגבעה כציר תנועה עיקרי לרמת הגולן עבור כוחות נוספים כמו גם לשיירות מנהלתיות. פצועים מהקרבות במעלה הרמה פונו לאחור תוך שימוש בדרך העוברת למרגלות הגבעה.
מראה הגבעה.
בסמוך לגבעה הוצב זחל"ם אשר נפגע במהלך הקרב על תל פאחר במלחמת ששת הימים.
בסמוך לבונקר הבטון של האו"ם בראש הגבעה נבנתה פינת תצפית ובה הוצבו שלטים המתארים את כיבוש רמת הגולן במלחמת ששת הימים על ידי כוחות שריון, רגלים והנדסה. השלטים חודשו בשנת 2017 במלאת 50 שנים למלחמה.
ניתן להגיע אל הגבעה בשביל עפר היוצא מכביש 918.
ליז פייר
אליזבת קלארק פייר (באנגלית: Elizabeth Clark Phair; נולדה ב-17 באפריל 1967) היא זמרת, פזמונאית, וגיטריסטית אמריקאית.
היא החלה את הקריירה שלה בתחילת שנות ה-1990 כשהוציאה קלטות אודיו בהוצאה עצמית, בשם Girly Sound, לפני שחתמה עם חברת התקליטים העצמאית מטדור רקורדס. אלבום-האולפן הבכורה שלה, "Exile in Guyville", יצא ב-1993 וגרף שבחים. האלבום נמנה על ידי רולינג סטון כאחד מ-500 האלבומים הגדולים של כל הזמנים. עשר שנים מאוחר יותר, אלבומה הרביעי, "Liz Phair", יצא באמצעות קפיטול רקורדס, והיווה תפנית במוזיקה שלה, מסגנון רוק לכיוון מוזיקת פופ רוק. פייר מכרה כמעט שלושה מיליון תקליטים ברחבי העולם. האלבום האחרון שלה, "Funstyle", יצא ב-3 ביולי 2010.
ראשית דרכה.
פייר נולדה בניו הייבן, קונטיקט ב-17 באפריל 1967, אך גדלה בסינסינטי, ומאוחר יותר בווינטקה, אילינוי, על ידי הורים מאמצים בני המעמד הבינוני-גבוה, ננסי, היסטוריונית שעבדה במכון האמנות של שיקגו, וג'ון פייר, שהיה חוקר איידס וראש מחלקת מחלות זיהומיות בבית החולים נורת'ווסטרן ממוריאל. היא סיימה את לימודי התיכון ב-1985. במהלך התיכון, פייר הייתה פעילה במנהל הסטודנטים, בעריכת ספר השנתון, ובנבחרת ריצת שדה. היא למדה באוברלין קולג' באוהיו, וסיימה תואר בהיסטוריה של האמנות.
קריירה.
1990–1992: הקלטות Girly Sound.
פייר ניסתה את מזלה בסצנת המוזיקה של סן פרנסיסקו, אך כשלא נחלה שם הצלחה, היא חזרה לשיקגו, והתחילה לכתוב שירים להקליט אותם בביתה בשם "Girly Sound". היא הייתה לחלק מסצנת המוזיקה האלטרנטיבית בעיר, והתיידדה עם חברי להקות שהתחילו להיות מוכרים בבמה הלאומית בתחילת שנות ה-90 וכן אנשי לייבלים עצמאיים.
1992–2003: "Exile in Guyville"; הכרה בקורתית.
ב-1992, פייר התקשרה ל ג'רארד קולסוי, נשיא חברת התקליטים האינדי, מטדור רקורדס, ושאלה אותו אם הוא מוכן להוציא את האלבום שלה. במקרה, קולסוי בדיוק קרא ביקורת על Girly Sound במגזין המוזיקלי Chemical Imbalance, והוא אמר לפייר לשלוח לו קלטת. פייר שלחה לו קלטת עם שישה שירים, וקולסוי התלהב: "השירים היו מדהימים. ההקלטה עצמה הייתה די פרימיטיבית, במיוחד בהשוואה לאלבום שיצא מהם. אך השירים היו ממש חכמים, ממש מצחיקים, וממש חדים, לפעמים הכל באותו הזמן. . . . אהבתי אותם מאוד והשמעתי אותם לכולם. בדרך כלל אנחנו לא מחתימים אנשים שלא פגשנו, או שלא שמענו תקליטים אחרים שלהם, או שלא ראינו אותם מופיעים. אבל הייתה לי תחושה, והתקשרתי אליה, ואמרתי לה אוקיי."
"Exile in Guyville" הופק על ידי פייר ובראד ווד, ויצא ב-1993. האלבום זכה רק לביקורות מצוינות. שבחים משמעותיים ניתנו על המילים הכנות והבוטות, ועל המוזיקה עצמה, שהיא הכלאה בין אינדי רוק ופופ. האלבום חשף את נטייתה של פייר לחקור בשיריה מיניות מפורשת, כמו בשיר "Flower": "אני רוצה להיות מלכת המציצות שלך/...אני אזיין אותך וגם את כפיפיך." ועם זאת, עמד בניגוד בולט סימן ההיכר שלה – הקול הנמוך, המונוטוני ונטול ויברטו שלה – שנתן לרבים משיריה תחושה מעט מנותקת, כמעט חסרת הבעה.
אלבומה השני של פייר זכה לתשומת לב רבה בתקשורת. Whip-Smart נחת במקום #27 במצד האלבומים ב-1994, ו-"Supernova", הסינגל הראשון, הפך ללהיט במצעד הרוק המודרני, והקליפ שלו שודר תכופות ב-MTV. פייר גם הופיעה על השער של רולינג סטון, עם הכותרת "כוכבת רוק נולדת". האלבום זכה לביקורות מעורבות, אך עדיין הוסמך לססטוס זהב. המכירות היו פחות ממה שחברת התקליטים צפתה, אך התקווה הייתה שהאלבום יכיר את פייר לקהל רחב יותר במיינסטרים. האלבום הבא של פייר היה "Juvenilia", שכלל מספר שירים מוקדמים של Girly Sound.
בשנת 1995 פייר נישאה לעורך הקולנוע ג'ים סטסקאוסקס, שעבד איתה על הפקת הקליפ שלה. בנם, ג'יימס ניקולס סטסקאוסקס, נולד ב-21 בדצמבר 1996. פייר וסטסקאוסקס התגרשו ב-2001.
האלבום השלישי של פייר, Whitechocolatespaceegg, יצא ב-1998 לאחר מספר עיכובים, אשר כללו אי הסכמה לגבי תוכן; הלייבל דחה את האלבום כפי שהוגש, וביקש מפייר לכתוב כמה שירים נוספים המכוונים להשמעה ברדיו. האלבום שיצא כתוצאה מציג גרסה בוגרת יותר של פייר, ומשקפת חלק מאופנים שהשינויים בחייה – כמו נישואים ואימהות – השפיעו עליה. הסינגל "Polyester Bride" הושמע ברדיו, והאלבום זכה לביקורות חיוביות רבות, אך הוא לא הצליח יותר מבחינה מסחרית מאשר קודמו. כדי לקדם את האלבום, פייר הצטרפה לפסטיבל לילית. פייר הופיעה על הבמה המרכזית יחד עם אמניות כמו שרה מקלכלן, אמילו האריס, שריל קרואו ומיסי אליוט. היא גם פתחה עבור אלאניס מוריסט בסיבוב ההופעות שלה ב-1999 Junkie Tour.
ב-2002, היא שיחקה את תפקיד ברין אלן, מול רובין טאני, בסרט "Cherish".
2003–2007: "Liz Phair" ו-"Somebody's Miracle".
בשנת 2003 יצא האלבום הרביעי, הקרוי על שמה, מטעם קפיטול רקורדס. בשלב זה עברו כמה שנים מבלי שפייר תוציא אלבום, בהם היא עבדה על שירי האלבום הזה, הופיעה בהופעות אורח במגוון תוכניות (ג'יי לנו, דייוויד לטרמן, MTV ועוד), וגם שרה קולות רקע בלהיט של שריל קרואו "Soak Up the Sun").
בתחילה, פייר עבדה על מספר רצועות באלבום עם הפזמונאי מייקל פן כמפיק. התוצאות לא הלהיבו את קפיטול, והחברה לא הייתה מוכנה להוציא את האלבום כמות שהוא. מכיוון שפייר כבר מיצתה את תקציב ההפקה, הלייבל הציע לה תקציב חדש, אך רק בתנאי שתעבוד עם צוות ההפקה הידוע בתור "המטריקס" (הידוע בתור כותבי שירים של בריטני ספירס ואבריל לאבין) כדי לייצר מספר סינגלים לאלבום. שיתוף הפעולה בין פייר למטריקס הניב רק ארבעה שירים, אבל רוב תשומת הלב התקשורתית התמקדה בשירים אלו, אשר היו שונים מאוד מעבודתה הקודמת של פייר. האלבום קיבל הרבה ביקורות שליליות, בעיקר מאת מבקרי האינדי, שהאשימו את פייר ש"מכרה את עצמה" בזה שהוציא מוזיקת פופ להמונים.