בשנות ה-70, שיבנת סינג, אחד הרצים הגדולים ביותר של הודו למרחקים ארוכים, היה ידוע תמיד כרץ יחף, כאשר רק רצועת סרט קשורה לרגליו.
במהלך שנות ה-80, האצנית הדרום אפריקאית, זולה באד, נודעה בזכות סגנון הריצה היחף שלה, גם באימונים ותחרויות. היא הייתה שיאנית עולם בריצת 2000 מטר (1984), בריצת 5000 מטר (1985) ופעמיים ברציפות אלופת העולם בריצות שדה (1985 ו-1986). כמו כן התחרתה באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984.
האצנית הקנית טגלה לורופה החלה לרוץ יחפה עוד מגיל 7, כל יום לאורך 10 ק"מ מביתה אל בית הספר וחזרה. כמו כן היא שיחקה היטב בתחרויות ריצה בבית ספרה. ב-1988 זכתה במירוץ ריצת שדה יחף. היא הוסיפה להתחרות, יחפה ועם נעליים, בכמה תחרויות בינלאומיות, מרתונים וחצי מרתונים. היא ניצחה בתחרות משחקי הרצון הטוב בריצת מעל 10,000 מטרים, כאשר היא יחפה. היא הייתה לאישה האפריקאית הראשונה שזכתה במרתון ניו יורק בשנת 1994. היא זכתה שוב בתואר בשנת 1998.
בתחילת המאה ה-21, סגנון הריצה היחפה צבר תאוצה מועטה אך משמעותית בקרב קהילת האצנים. מארגני מרתון ניו יורק בשנת 2010 ראו עלייה במספר הרצים היחידים שהשתתפו באירוע כאשר הם יחפים. נוהג זה ראה גל של פופולריות לאחר פרסום ספרו של כריסטופר מקדוגל משנת 2009, "נולדנו לרוץ", שבו הוא קורא לקדם את הנוהג של הריצה היחפה.
בנובמבר 2009 הוקמה בארצות הברית "אגודת הרצים היחפים", כמועדון לאומי לרצים ללא נעליים. לאחר שנה, בנובמבר 2010, הארגון טען שהוא מונה כ-1,345 חברים, והוא כמעט והכפיל את עצמו מאז הקמתו, שאז מנה כ-680 חברים.
ב-1 באפריל 2012, האצנית הצעירה ריי היים יצאה לריצת 3,000 קילומטר מבוסטון, מסצ'וסטס כאשר היא יחפה, היים סיימה את המסלול ב-14 בנובמבר במנהטן ביץ', קליפורניה.
ב-23 ביוני 2012, רוברט נולס, מהעיר בריזבן באוסטרליה, קבע שני שיאי גינס עולמיים: עבור האצן היחף המהיר ביותר לריצת 100 קילומטר, ועבור האצן היחף שרץ את המרחק הארוך ביותר תוך 24 שעות. הוא רשם 166.444 קילומטר, או 416 הקפות על המסלול הבינלאומי בספורטפארק בלקטאון בסידני, כאשר הוא יחף.
רצים נוספים הידועים בסגנון ריצה יחפה הם: ריק רובר, קן בוב סקסטון, טוד ביירס, ניקו סורינגס ועוד.
ריצה יחפה מבחינה מדעית ורפואית.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, התפתח דיון נרחב בקרב הקהילה המדעית והרפואית על היתרונות והחסרונות של הריצה היחפה. זאת עקב העובדה שהחלה התעניינות מתחדשת במדינות מערביות בריצת ג'וגינג, ונעלי ריצה מודרניות פותחו ושווקו לצורך הטרנד החדש.
החל מהשנים הללו, נעלי ריצה הואשמו בכך שהם גורמים שכיחות מוגברת של פציעות בזמן הריצה, ורצים רבים העדיפו לרוץ כשהם יחפים.
עם זאת, הצהירה האגודה הרפואית הפודיאטרית האמריקאית כי אין מספיק ראיות לתמוך בטענות שהנעליים הם אלה שגורמים לפציעות, והמליצו שלפני שאדם מחליט לרוץ ריצה יחפה, מוטב להתייעץ עם רופא פודיאטור לפני כן. כמו כן, איגוד הסוכרת האמריקאי דחק בחולי סוכרת ובאנשים עם תחושה מופחתת ברגליהם לא לרוץ יחפים, בשל הסבירות הגוברת של פציעות ברגליים כתוצאה מכך. מחקר התומך בהמלצות הללו הראה סימנים לנזקים מוקדמים בעצמות בקרב רצים שהתחילו לרוץ יחפים.
מחקרים אחרים הסיקו תוצאות אחרות: מבנה הרגל האנושית בנויה כך שהרגל התחתונה יעילה מאוד בקליטת זעזועים, והנחיתה הופכת את האנרגיה של הנפילה לתנועה קדימה, דרך פעולת קפיצת הקשת הטבעית של כף הרגל. מדענים החוקרים תנועות רגליים של רצים הבחינו בהבדלים בולטים בין רצים עם נעליים לבין רצים יחפים. כף הרגל של רץ עם נעליים בדרך כלל נוחתת על עקב הנעל בזמן הריצה, בעוד שרגלו של רץ יחף נוחתת עם צעד קפיצי יותר באמצע כף הרגל, או על כרית כף הרגל. בנוסף, בקרב הרצים היחפים, משך זמן היות הרגל על הקרקע קצר יותר, ומספר הצעדים גבוה יותר. כאשר התבוננו החוקרים בפעילות מערכת השרירים, הם זיהו פעילות מוגברת יותר של שרירי השוקיים בזמן שהם רצים יחפים. נחיתה על החלק הקדמי של כף הרגל, משך זמן קצר יותר על הקרקע, מספר צעדים גבוה יותר במשך הריצה, והפעלת שרירים מוגברת יותר, הם טכניקות להפחתת הלחץ של זעזועים גדולים וחוזרים. טכניקות אלו מונעות כאבים, וכן מונעות פגיעות והשפעות קשות על כפות הרגליים.
"אנשים שאינם נועלים נעליים כאשר הם רצים - הנחיתה שלהם על הרגל שונה להפליא", אמר דניאל ליברמן, פרופסור לביולוגיה אבולוציונית אנושית באוניברסיטת הרווארד ואחד המחברים של מאמר המופיע בכתב העת המדעי Nature בנושא זה. "על ידי הנחיתה על אמצע או על החלק הקדמי של כף הרגל, לרצים יחפים אין כמעט השפעה על כף הרגל בזמן ההתנגשות עם הקרקע. כמובן שהרבה פחות מזו של רוב הרצים עם הנעליים".
עם זאת, מחקרים אחרים הצביעו על תגובות אחרות של רצים יחפים. כך, מחקר משנת 2012 השווה בין רצים עם נעליים לבין רצים יחפים, תוך התמקדות ב-38 רצים של שבט דאסנאך בקניה, שנהגו לרוץ יחפים. התיעוד מצא שרוב הרצים, כולל אלו היחפים העדיפו נחיתה על העקבים, ולא על החלק הקדמי יותר של כף הרגל.
נכון להיום, עורכי שני המחקרים משווים את הנתונים שלהם אחד עם השני, אך ליברמן מציין שמחקרו, שהתמקד באנשי קלנג'ין שבקניה, מצא גם הוא רצים יחפים שהעדיפו לנחות על העקבים. כמו כן הוסיף כי אנשי שבט דאסנאך היו בעיקרם "רועים עזים, שכמעט ואינם רצים כלל, שלא כמו אנשי הקלנג'ין, שלהם נעשו הרבה מחקרים ורישומים בעולם".
ריצה טבעית
קורט תומאס
קורט וינסנט תומאס (באנגלית: Kurt Vincent Thomas; נולד ב-4 באוקטובר 1972) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1995–2013, בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. לאורך הקריירה רשם ממוצעים של 8.1 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
נעורים ומכללות.
תומאס נולד בעיר דאלאס שבטקסס, ולמד ב"תיכון הילקרסט" המקומי. לאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטה הנוצרית של טקסס שבפורט וורת', ושיחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה בין השנים 1990–1995. בעונתו האחרונה הוביל את כל ליגת המכללות בממוצעי נקודות וריבאונדים כשרשם 28.9 נקודות ו-14.6 ריבאונדים למשחק, ובסיום העונה נבחר לשחקן המצטיין של המחוז הדרום-מערבי (SWC).
קריירת משחק.
השנים הראשונות במיאמי ודאלאס.
תומאס נבחר על ידי מיאמי היט בבחירה העשירית של דראפט ה-NBA לשנת 1995. בעונת הרוקי שלו פתח בחמישייה ב-42 משחקים לצד הסנטר אלונזו מורנינג, וקלע 9.0 נקודות בממוצע למשחק עבור ההיט אשר הפסידו בסיבוב הפלייאוף הראשון מול שיקגו בולס. לאחר 18 משחקים בעונתו השנייה סבל משבר מאמץ בקרסולו הימני, ונאלץ לפספס את המשך העונה.
בעקבות הפציעה נשלח תומאס בטרייד לדאלאס מאבריקס, יחד עם סשה דנילוביץ' ומרטין מורספ, בתמורה לג'מאל משבורן. בעונתו היחידה בדאלאס השתתף בחמישה משחקים בלבד בטרם סבל משבר מאמץ חוזר באותו קרסול שפצע בעונה הקודמת. על אף גילו הצעיר, מונה תומאס לתפקיד עוזר מאמן הקבוצה עד סיום אותה עונה, כמחווה של מאמן וג'נרל מנג'ר הקבוצה דאז, דון נלסון.
שנות השיא בניו יורק ניקס.
לקראת עונת המקוצרת חתם תומאס על חוזה בניו יורק ניקס, בה שיחק ב-7 העונות הבאות. תחת מאמן הקבוצה ג'ף ואן גנדי הפך תומאס לשחקן חמישייה קבוע, לצד פטריק יואינג, לארי ג'ונסון, אלן יוסטון וצ'ארלי וורד, ועזר לניקס להשתחל לפלייאוף ה-NBA מהמקום השמיני במזרח. בפלייאוף עצמו הפתיעו הניקס כשגברו על המדורגת ראשונה מיאמי היט, ולאחר מכן על אטלנטה הוקס ואינדיאנה פייסרס, אך הפסידו לסן אנטוניו ספרס בגמר ה-NBA, בתוצאה 1–4. בעונה העוקבת העפילה ניו יורק לשלב גמר המזרח, בו הודחה על ידי הפייסרס בתוצאה 2–4.
לאורך תקופתו עם הניקס הגיע תומאס לפלייאוף ה-NBA 4 פעמים בסך הכול, ורשם ממוצעים כוללים של 11.2 נקודות ו-7.9 ריבאונדים ב-530 משחקים. בעת פרישתו דורג במקום הרביעי בתולדות המועדון בחסימות עם 479, ותשיעי בריבאונדים עם 4,272.
הנדידה בשלהי הקריירה.
ביוני 2005 נשלח תומאס בטרייד לפיניקס סאנס, יחד עם דיז'ון תומפסון, בתמורה לקוונטין ריצ'רדסון ונייט רובינסון. בעונות ו- עזר לסאנס להעפיל לגמר המערב וחצי גמר המערב, בהתאמה, לצידם של סטיב נאש, אמארה סטודמאייר ושון מריון.
לקראת עונת הועבר תומאס לסיאטל סופרסוניקס בניסיון של פיניקס לחסוך בתשלום "מס מותרות". במהלך אותה עונה נשלח על ידי סיאטל לסן אנטוניו ספרס בתמורה לברנט בארי ופרנסיסקו אלסון, ועלה עם הספרס לשלב גמר המערב, בו הפסידו ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4.
ב-4 עונותיו האחרונות בליגה שיחק עבור מילווקי באקס, שיקגו בולס (עמה העפיל לגמר המזרח), פורטלנד טרייל בלייזרס וניו יורק ניקס, בהתאמה. ב-12 באפריל 2013 נופה תומאס בן ה-39 מסגל הקבוצה של הניקס, בעת שהיה השחקן המבוגר ביותר בליגה.
דייב מקיי
דייוויד קרייג מקיי (; 14 בנובמבר 1934 - 2 במרץ 2015) היה כדורגלן ומאמן
סקוטי. מקיי שיחק בתחילה כקשר שמאלי, אך בשלהי בקריירה הוסט לעמדת הבלם.
מקיי החל את הקריירה בסקוטלנד, בקבוצת הארטס, עמה זכה באליפות ובגביע. לאחר מכן המשיך לקריירה ארוכה ומוצלחת באנגליה, ועיקרה בטוטנהאם הוטספר. במדיה של טוטנהאם זכה מקיי להצלחה מרובה, וזכה עמה בין היתר בגביע אירופה למחזיקות גביע, בדאבל המקומי ובשני גביעי אנגליה נוספים.
לזכותו של מקיי 22 הופעות במדי , בהן כבש ארבעה שערים, ובמהלכן ייצג את נבחרתו בטורניר מונדיאל 1958. קריירת המשחק המוצלחת זיכתה את מקיי בכניסה להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי ולמקבילו הסקוטי.