בעקבות זאת, יצאו אבשלום פיינברג ויוסף לישנסקי בינואר 1917 למסע ארוך בדרך לסיני. באותה עת היה סיני בידיים בריטיות, וקו הגבול עבר בין עזה לבאר שבע. לצורך המסע לבשו בגדי בדואים, רכבו על גמלים ושכרו להם מורה דרך בדואי. כלקח מן המסע הקודם למצרים, שהסתיים במעצרו של אבשלום, הם נעו בעיקר בלילות והשתדלו לא לעבור דרך יישובים ולא להיתקל בכוחות צבא טורקיים. במשך כשבוע נעו כך, והגיעו לסביבות רפיח, אזור שהיה שטח הפקר בין שטחי הבריטים והעות'מאנים. שם איבדו את דרכם. כשעלה השחר (של ה-20 בינואר 1917) גילו לחרדתם שהם נמצאים במקום בו היו לפני השקיעה. ישנם שני מקורות מידע על פיהם אפשר לשער את מה שאירע: עדותו של יוסף לישנסקי ועדויותיהם של זקני הבדואים שנחקרו לאחר מלחמת ששת הימים. על פי עדותו של יוסף לישנסקי התנפלו עליהם בין שלושים לארבעים בדואים וירו בהם. אבשלום פיינברג נהרג ויוסף לישנסקי נפצע קשה. הוא הצליח להגיע לידיה של יחידה אוסטרלית שהשתייכה לצבא הבריטי, והם העבירוהו לבית מלון בפורט סעיד, משם הועבר בהמשך לבית חולים בקהיר. לגבי תפקידו של מורה הדרך הבדואי בסיפור אפשר להעלות כמה השערות. על פי גרסה אחת, הוא היה האיש שבו ביקשו הבדואים לבצע נקמת דם, ופיינברג ולישנסקי נפגעו רק כבדרך אגב. לעומת זאת, על פי עדויות זקני הבדואים אפשר לנחש שהוא היה זה שמסר אותם לתוקפים. ככל הנראה, לא היה לו קשר לכך והוא עזב את פיינברג ולישנסקי זמן מה בטרם ההתקלות.
לאחר המעשה, נחשד יוסף לישנסקי בכך שהרג את פיינברג במדבר וסיפר בדותא. במלחמת ששת הימים, נתפס השטח בו אירע הרצח בידי צה"ל, וחשדות אלו הופרכו: קצין צה"ל, רב-סרן שלמה בן אלקנה, החליט לחקור את הסיפור. הוא איתר את גופתו של אבשלום על פי עץ דקל פראי שצמח מגלעין שהיה בכליו של אבשלום בשעת נפילתו. הוא גם חקר בדואים מקומיים זקנים. אחד מהם סיפר כך: "בימי מלחמת העולם הראשונה ישבו ביום מן הימים שני חיילים טורקיים במאהל של שבט אל רמיילאת אצל אבו צפרא. במעמד זה הופיע מישהו והודיע כי שני זרים לבושים כבדואים עברו זה עתה בסביבה ושניהם לכיוון דרום. היות שהידיעה אמרה שאלו מרגלים יצאו הטורקים מיד לתפוס אותם. היו חילופי יריות. אחד הזרים נפצע ונפל ואילו השני הצליח להימלט. הפצוע, שנלחם על חייו, הצליח לירות באחד הטורקים ולפצעו בידו, אך בסוף גברו עליו הטורקים ו"גמרו אותו". הטורקים אמרו על ההרוג שהוא יהודי והורו לבדואים הנוכחים לקברו. כעבור שנה צמח במקום בו נקבר תומר פראי, ולכן החלו לקרוא למקום 'אלקבר אליהודי' (בערבית: הקבר היהודי)".
חמישה ימים לאחר הרצח הגיע לאהרון אהרנסון בקהיר דיווח על פצוע השוכב בבית חולים בפורט סעיד ומבקש לראותו. כשהגיע, פגש את יוסף לישנסקי שסיפר לו את שנעשה. על אף שניחש שפיינברג עלול לצאת מצרימה, הוא נדהם, כעס מאוד וחשש מפני הבאות. ביומנו רשם: .
הקשר נוצר לבסוף.
ב-27 בינואר 1917 יצאה הסירה ארבלט (L'Arbalete) ממצרים לכיוון עתלית. גם הפעם, במזג האוויר הסוער והחורפי, קשה היה לבצע ירידה מהספינה ועליה אליה. למרות זאת, הסכים אריה (לייבל) ברנשטיין לרדת מן הספינה אל הים הסוער. הוא הגיע אל החוף בשלום, אך לא הצליח לשוב ונשאר על אדמת ארץ ישראל. הוא הגיע אל התחנה לניסיונות חקלאיים בעתלית, ופגש שם את שרה אהרנסון ועובדים אחרים בתחנה שהיו חברים ברשת הריגול. בתחילה שהה ברנשטיין בתחנה בעתלית, ואחר כך עבר לגור בבית ההורים של משפחת אהרנסון בזכרון יעקב. באחת ההפלגות הבאות (בסוף מרץ) חזר למצרים, והמשיך בתפקידו כשחיין בקביעות.
ב-19 בפברואר 1917 הגיעה אונייה אחרת לעתלית - המנגם (Managem). הפלגתה הצליחה, ועל החוף התקיימה פגישה בין אהרן אהרנסון ויוסף לישנסקי (שהחלים מפצעיו) לבין אנשי ניל"י אחרים. לאחר מכן החלו הפלגות קבועות של המנגם, מדי חודש בערך (בלילות חסרי אור ירח).
שלוש השבועות
שלוש השְׁבוּעוֹת הוא כינוי מקובל לדברי חז"ל בתלמוד הבבלי ועוד, הנדרשים על פסוקים בשיר השירים העוסקים בשבועות שהשביעה הרעיה את בנות ירושלים בצביים ואיילות השדה, שעל פי הנמשל מיוחסות לשבועות שהשביע ה' את ישראל ואת אומות העולם. על פי פרשנות מקובלת, השבועות אוסרות על עם ישראל לעלות בצורה מאורגנת לארץ ישראל או למרוד בשלטון הגויים. המושג עומד בלב המחלוקת הדתית בין קבוצות דתיות אנטי ציוניות, כגון חסידות סאטמר, הנוהגות להציג את המדרש כראיה תאולוגית כנגד הציונות והקמת מדינת ישראל, לבין קבוצות דתיות-ציוניות הסבורות שאין כיום לשבועות תוקף מחייב.
המקור לשבועות.
התלמוד הבבלי בסוף מסכת כתובות דן במשנה הקובעת שאדם רשאי לכפות על אשתו, ואשה רשאית לכפות על בעלה, לעלות לארץ ישראל. הגמרא מביאה אמירות שונות בזכות העלייה לארץ ישראל והישיבה בה ובגנות היציאה ממנה, כגון . מנגד, הגמרא מציינת את דעתו של רב יהודה המתנגד לעלייה לארץ ישראל מבבל וקובע שהדבר אסור בזמנו. במסגרת זאת מובאת האמירה של רבי יוסי בר חנינא:
המדרש מתייחס לשלושה פסוקים דומים המופיעים במגילת שיר השירים:
בהתאם לראייה המסורתית הרואה בשיר השירים משל ליחסי אלוהים ועם ישראל, רבי יוסי בן חנינא מפרש פסוקים אלו כקריאה שלא לדחוק בכח את הגאולה.
בהמשך, אומרת הגמרא:
"אמר רבי אלעזר: אמר להם הקב"ה לישראל אם אתם מקיימין את השבועה מוטב ואם לאו אני מתיר את בשרכם כצבאות וכאילות השדה"
שלוש השבועות מוזכרות גם במדרש רבה על שיר השירים ובמדרשים נוספים.
היחס לשבועות.
דעת האדמו"ר מסאטמר.
ההוגה החרדי הידוע ביותר בנושא זה הוא רבי יואל טייטלבוים מסאטמאר, העוסק בסוגיה בהרחבה בספרו ויואל משה.
גם רבי שלום דובער שניאורסון, שקדם לרבי מסאטמאר, סבר שהציונות המדינית מנוגדת לשלוש השבועות. עם זאת, הוא לא מנע מחסידיו מלהתיישב בארץ כאנשים פרטיים.
השבועה – לא להרחיק את הקץ.
הגמרא שם מביאה את דעת לוי הסובר שיש שבועה נוספת: "שלא ירחיקו את הקץ", דהיינו להימנע ממעשים שיגרמו לגאולה להתרחק. רש"י פירש: שלא ירחקו את הקץ בעוונם. בעל אם הבנים שמחה הקשה שעוונות אסורים כבר מהתורה. לכן הסביר שכוונת רש"י לעוון שנוגע בקץ עצמו, כמו שכתב המהרש"א שבימי עזרא הייתה ראויה לבוא גאולה נצחית, אלא שלא עלו כולם, ועל זה באה שבועה זו, שאם תימצא שעת הכושר לעלות ברישיון המלכים, יעלו כולם.
ביתר פרובנס
אדון לאון
אנני לנוקס
אן "אנני" לנוקס (באנגלית: Ann "Annie" Lennox; נולדה ב-25 בדצמבר 1954) היא מוזיקאית וזמרת סקוטית. הייתה הסולנית של הצמד יורית'מיקס.
ביוגרפיה.
לנוקס נולדה באברדין, סקוטלנד שבממלכה המאוחדת.
קריירה.
התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 1971, אז עברה ללונדון ללמוד ב"רויאל אקדמי אוף מיוזיק". לנוקס למדה שם שלוש שנים אך עזבה את הלימודים מעט לפני מבחני הסיום, משום שלא הייתה מרוצה והתחילה לחפש את כיוונה במוזיקה.
לנוקס התחילה ללמוד פיתוח קול והופיעה בפאבים שונים, היא פגשה זמרת בשם ג'וי דיי והופיעה איתה בקברט בדרום לונדון לזמן מה.
היא החלה לעבוד במלצרות ונתקלה במוזיקאי דייב סטיוארט. לנוקס וסטיוארט עברו לגור ביחד והקימו להקה בשם "The Catch" שהוציאה סינגל אחד שלא הצליח. הלהקה הפכה להיות The Tourists והוציאה להיט בשנת 1979 "I Only Wanna Be With You", במקור של דאסטי ספרינגפילד.
"The Tourists" התפרקו בשנת 1981 כאשר שלושה אלבומים מאחוריהם, אך לנוקס וסטיוארט לא נפרדו אלא הקימו הרכב מוזיקלי חדש, Eurythmics, על שם ריקוד יווני שלנוקס התוודעה אליו.
Eurythmics הייתה לאחת הלהקות המצליחות של אותו עשור. במיוחד הצליחו הלהיטים "Sweet Dreams" ו-"There Must Be an Angel (Playing With My Heart)".
בשנת 1989 התפרקו "Eurythmics" ולנוקס פנתה לקריירת סולו.
בשנת 1992 יצא אלבומה הראשון, "Diva", וזכה לקבלת פנים חמה. השירים "Why", ו-"Walking On Broken Glass" זכו להצלחה רבה.
בשנת 1993 שרה לנוקס את השיר "Love Song For A Vampire" בסרט "דרקולה" של פרנסיס פורד קופולה, באותה שנה הקליטה מופע אנפלאגד ל-MTV.
בשנת 1995 הוציאה לנוקס את אלבומה השני, "Medusa", האלבום כולו על טהרת החידושים לשירים של אחרים, ביניהם "A Whiter Shade Of Pale" של פרוקול הארום ו-"Waiting In Vain" של בוב מארלי. הסינגל מן האלבום, "No More I Love You's" (במקור של להקת The Lover Speaks) זיכה את לנוקס בפרס גראמי, אך מכירות האלבום לא היו מרשימות כמו אלה של Diva.
בשנת 1999 התאחדו "Eurythmics" והוציאו את האלבום "Peace", שכל הכנסותיו מסיבוב ההופעות נתרמו לארגונים אמנסטי וגרינפיס. מהאלבום יצאו הלהיטים "I Saved the World Today" ו-"Seventeen Again". סיבוב ההופעות נקטע באיבו לאחר שלנוקס נפצעה בגבה.
בשנת 2002 השתתפה לנוקס בקונצרט היובל למלכה אליזבת.
בשנת 2003 יצא אלבום הסולו השלישי שלה, "Bare".
בשנת 2003 הקליטה לנוקס את השיר "Into the West" לפסקול הסרט "", וזכתה עליו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב לשיר הטוב ביותר.
בשנת 2005 הופיעה לנוקס ב-Live 8 בהייד פארק שבלונדון ובאותה שנה יצא האוסף של "Eurythmics" שבו, לאחר תקופה ארוכה, שתפו שוב פעולה הצמד לנוקס וסטיוארט, בשני שירים חדשים.
חיים אישיים.
בשנת 1984 התאהבה לנוקס בנזיר הרא קרישנה גרמני בשם רדהא רמאן והשניים נישאו ועברו לגור יחדיו, אך התגרשו לאחר שנה ב-1985. בשנת 1988 התחתנה לנוקס בשנית עם במאי קולנוע ישראלי בשם אורי פרוכטמן, שצילם סרט תיעודי על המסע של "Eurythmics" ביפן, להם שתי בנות משותפות שגם הן עוסקות בעולם הבמה (לולה לנוקס וטלי לנוקס), אך הם התגרשו בשנת 2000. מאז 2012 היא נשואה בשלישית עם מיטץ' בסר בטקס פרטי בלונדון.