אריקסון: "יום אחד, זה כה מדהים, הייתה לפתע התפרצות אטומית של אור. ראיתי את ה-m ואז ראיתי את ה-3. ה-m עמדה על רגליה, וה-3 הייתה על צידה, עם הרגליים בולטות החוצה. האור המסנוור! הוא היה כל כך חזק! הוא הסיט כל דבר אחר אל תהום הנשייה. היה הבזק של אור מסנוור, ובמרכז ההתפרצות הנוראית של האור היו ה-3 וה-m."
בגיל 17, הוא חלה בפוליו והפך למשותק בצורה כה קשה, עד כי היה חשש לחייו. אריקסון: "כששכבתי במיטה באותו היום, שמעתי שלושה רופאים מדברים עם ההורים שלי ואומרים להם, שהבן שלהם יהיה מת בבוקר. חשתי זעם רב על כך שמישהו בכלל אומר לאמא, שהבן שלה יהיה מת בבוקר. אמא שלי נכנסה עם הפנים הכי שלוות שיכלה לעטות על עצמה. ביקשתי ממנה שתזיז את השידה ותדחף אותה, כך שתיצור זווית עם המיטה. היא לא הבינה מדוע וחשבה שאני הוזה. הדיבור שלי גם היה כבד. אך בזווית הזאת, בזכות המראה שעל השידה, יכולתי לראות מבעד לדלת, דרך החלון המערבי שבחדר השני. הייתי מוכרח לראות עוד שקיעה אחת, אם נגזר עלי למות. לו היה לי שמץ של כשרון ציור, הייתי יכול לצייר עכשיו את השקיעה הזאת."
הכעס של אריקסון והרצון שלו לראות עוד שקיעה היו הדרך שלו להישאר בחיים, למרות תחזיות הרופאים. הוא החלים, אך נשאר משותק בכל גופו: הוא היה מסוגל רק לשמוע ולהזיז את עיניו. בעודו מרותק למיטה וחסר יכולת דיבור, הוא שם לב באופן חזק לחשיבותה של תקשורת לא-מילולית - שפת הגוף, טון הדיבור - ולכך שלעיתים קרובות, התקשורת הלא-מילולית סותרת את זו המילולית.
הוא החל להיזכר ב"זכרונות גוף" של הפעילות השרירית בגופו שלו. באמצעות ההתרכזות בזכרונות אלו, הוא התחיל לאט-לאט להשיב שליטה על חלקים בגופו, עד כי יכול היה לדבר ולהשתמש בזרועותיו. בהיותו עדיין מחוסר יכולת ללכת, הוא החליט להמשיך לאמן את גופו, על ידי יציאה לשיט קאנו במסלול בן 1,600 ק"מ, לבדו, עם מעט דולרים בכיסו. לאחר הטיול המפרך, היה מסוגל ללכת בעזרת מקל.
אריקסון היה סטודנט לרפואה שאפתני וממוקד, ומסוקרן מפסיכיאטריה. הוא קיבל תואר בפסיכולוגיה, בעת שעדיין למד רפואה.
בשנות החמישים לחייו, חלה בפוליו פעם נוספת, אך היות שכבר חווה סיטואציה זו בעבר, הייתה לו אסטרטגיה "מוכנה" להחלמת שריריו, וכך עשה. לאחר ההתאוששות השנייה הוא היה מרותק לכיסא גלגלים, וסבל מכאבים כרוניים, עליהם שלט באמצעות היפנוזה עצמית. בכל בוקר נדרשה לו כשעה להוציא את כל הכאב החוצה.
נשא אישה והוליד שמונה ילדים.
בשנות השבעים החל שמו להתפרסם. הוא החל להעביר סמינרים, והמשיך בכך עד למותו במרץ 1980, בהיותו בן 78. אריקסון השאיר מורשת חשובה בתחומי הפסיכולוגיה, הפסיכיאטריה, הפסיכותרפיה, החינוך והתקשורת.
פסיכותרפיה על פי אריקסון.
אריקסון מפורסם בעיקר כהיפנו-תרפיסט (מטפל באמצעות היפנוזה), אך הניסיון והמחקר שלו בהיפנוזה הביאו אותו לפתח שיטות תרפיה יעילות. הרבה משיטות אלה אינן היפנוטיות בצורה מפורשת, אבל הן הרחבה של אסטרטגיות היפנוטיות ותבניות דיבור. אריקסון ראה שההתנגדות לטראנס (שהייה במצב של היפנוזה) דומה להתנגדות לשינוי, ופיתח שיטות המתבססות על ידיעה זו. אריקסון פיתח את השיטה האסטרטגית קצרת המועד בפסיכותרפיה- טיפול מנחה, מהיר, ממוקד בשינוי, תחבולני, ער מאוד לתכנים מילוליים וללשון הגוף.
לופה
הלופה (שם מדעי: "Luffa"; נקראת לעיתים ליפה) היא סוג של צמח מטפס הגדל באזורים טרופיים וסובטרופיים כולל אמריקה הטרופית, אפריקה הטרופית, דרום-מזרח אסיה, הודו, חצי האי ערב ואוסטרליה. הפירות של אחד מהמינים הקרוי לופה גלילית או במיה סינית,
שימושים.
בתור מאכל.
משמש בתור מאכל פופולרי באסיה ובאפריקה.
בתור ספוג רחצה.
הלופה היא המקור החשוב ביותר לייצור ספוג מן הצומח ומפורסם בישראל בתור "ספוג רחצה", וספוגי אמבטיה מכונים לעיתים "ליפה".
בתור רהיט.
הצמח משמש גם בתור חומר גלם לייצור רהיטים.
בתור מוצר רפואי.
מיץ הצמח משמש כתרופה טבעית נגד צהבת.
זיגמונד פרוייד
נסיכות ליפה
נסיכות ליפה (במשך תקופה מסוימת ליפה-דטמולד, מגרמנית: Fürstentum Lippe) הייתה מדינה היסטורית באזור מרכז גרמניה של היום, אשר שכנה בין נהר הוזר במזרח ויער טיוטנבורג במערב.
היסטוריה.
בשנת 1123 העניק לותאר השלישי, מלך גרמניה לברנהרד הראשון, הלורד של ליפה, שטח שהשתייך לדוכסות סקסוניה באזור ליפה כלורדות. יורשיו הרחיבו את שטח הלורדות, וצירפו אליה עוד שטחים. בשנת 1413 צורף ללורדות אזור דטמולד, ובשנת 1536 שודרגה הלורדות לדרגת רוזנות.
בשנת 1613 חולקה רוזנות ליפה בין בניו של זימון השישי, רוזן ליפה-דטמולד; בנו הבכור זימון השביעי ירש את רוזנות ליפה-דטמולד, בנו השני אוטו ירש את רוזנות ליפה-בארקה, שחזרה והתאחדה בשנת 1709 עם רוזנות ליפה-דטמולד, ובנו הצעיר פיליפ ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן, שהתאחדה בהמשך עם נסיכות שאומבורג-ליפה. בשנת 1625 העניק זימון השביעי, רוזן ליפה-דטמולד חלק מאדמותיו לבנו הצעיר הרמן יובסט, הלורד של ליפה-ביסטרפלד כלורדות, ששודרגה בשנת 1762 לרוזנות. בשנת 1789 שודרגה הרוזנות לדרגת נסיכות, ולאופולד הראשון, נסיך ליפה קיבל את התואר "נסיך האימפריה".
בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ולאחר מפלת נפוליאון הצטרפה בשנת 1815 לקונפדרציה הגרמנית.
בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות לאופולד השלישי, נסיך ליפה לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1895 מת וולדמאר, נסיך ליפה, ובמקומו עלה לשלטון אלכסנדר, נסיך ליפה שהיה ללא ילדים, ולא היה כל כך שפוי. בעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין בית שאומבורג-ליפה לבית ליפה-ביסטרפלד. בשנת 1905 הכריע בית המשפט הקיסרי בלייפציג, שהנסיכות תעבור ללאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד.
ב-12 בנובמבר 1918 התפטר לאופולד הרביעי, נסיך ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן.
כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1947, שאז מוזגה לתוך מדינת נורדריין-וסטפאליה.
The Beatles' Ballads
The Beatles' Ballads (בלדות הביטלס) הוא אלבום אוסף של להקת הביטלס, שיצא בשנת 1980 וכולל בלדות של הלהקה מהשנים 1962-1970. עטיפת האלבום נוצרה בשנת 1968 עבור האלבום הכפול The Beatles, אך לבסוף לא יצא הרעיון אל הפועל ועטיפת האלבום נותרה לבנה לחלוטין (ועל כן כונה האלבום "האלבום הלבן").
רשימת הרצועות.
כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת.
צד ראשון
צד שני
סומש
סומש (ברומנית: Someş; בהונגרית: Szamos) הוא נהר באורך 388 קילומטרים במערב רומניה. הסומש נוצר מהתחברות הסומש הקטן עם הסומש הגדול באזור דז'. הסומש נשפך לתוך נהר הטיסה בהונגריה.
בשנת 1970 עלה הנהר על גדותיו והציף את סביבותיו, כולל את סאטו מארה. בראשית שנת 2000 נפרץ סכר של מכרה ליד באיה מארה ובעקבות זאת זוהם הסומש בשאריות כרייה שכללו ציאניד.
מעשה בראשית
מעשה בראשית הוא כינוי לספרות אזוטרית, הקשורה לתורת הסוד היהודית; כשהיא מתייחסת לדברים שהאל ברא בתחילת העולם, או למהות השמימית או לגורמי הטבע. ספרות זו מופיעה לרוב בסמיכות למעשה מרכבה. אזכורה הראשון הופיע בתקופת התנאים, ולפי הדעה המקובלת, היא מהווה כיום חלק מספרות הפרדס ותורת הסוד.
ניתנו לה לרוב שני פרושים מרכזיים: אלו הקושרים אותה עם ספרות מיסטית יהודית ייחודית, כדוגמת ספר היצירה; או לספרות הקשורה בענייני הטבע והפיזיקה.
המקרא.
לעומת מעשה מרכבה, מעשה בראשית לא זכה תמיד לאפיונים מקראיים; אולם האפיון הברור מתייחס לפרקי הבריאה בתחילת ספר בראשית. לרוב מסווגים הפרקים א-ד ככלולים בענייני "מעשה בראשית", אולם יש המכלילים אף את פרק ה. הפרקים עוסקים בבריאת העולם והאדם, ובשלביו הראשונים. ההתייחסות הראשונית למעשה בראשית, מופיע במסכת חגיגה פרק שני הלכה א.
צורת לימוד מעשה בראשית.
המשנה קובעת שמותר ללמד מעשה בראשית רק בתלמיד יחיד "ולא במעשה בראשית בשניים". כשמעשה בראשית מסווג מעל רמת הסודיות הנדרשת בעיסוק בעריות, אך פחות מרמת הסודיות במעשה מרכבה. ההקשר התלמודי (חגיגה יד ע"ב), מקשר את מעשה בראשית לחכמת הסוד, ואמנם שהפרדס מיוחס רק למעשה מרכבה, אלא שנראה ששניהם נחשבים כחלק מתורת הסוד.
הגדרת מעשה בראשית.
המקור הראשוני המתייחס למושג "מעשה בראשית" הוא במשנה (חגיגה ב,א). ההקשר האסוציאטיבי הראשוני, מקשר עניין זה למעשים שנעשו בראשית העולם, בבריאתו. אולם קיים דיון ודעות שונות בפרשנות של פרקים אלו ובמשמעותם הפנימית.
הגישה המיסטית.
הגישה המיסטית זיהתה את מעשה בראשית בספרות מיסטית וקבלית. כך היא ראתה בספרות זו עיסוק במעשה הבריאה בדרכי הנסתר, המובנות לחוג מצומצם; כאשר המטרה היא חשיפת הרבדים הנסתרים של התיאור המקראי. מטרת ספרות זו היא הבנת השתלשלות הבריאה, כשדוגמה מובהקת לכך היא שיטת "הספירות", המזהה השתלשלות של עשר ספירות (כתר, חכמה, בינה, דעת, חסד, גבורה, תפארת, נצח, הוד, יסוד, מלכות [למעשה מדובר בעשר ועוד אחד שמעל כולם]).
התנגדות.
ההתנגדות למעשה בראשית, הייתה בעצם ההתנגדות לקבלה, ולספרות מיסטית בכלל. כך היו שראו בתיאורים השונים כפירה, והשלכה של גופים שונים המהווים חלק מיצירת העולם; לדעת המתנגדים כגון שהנצרות כוללת "שילוש קדוש", שיש בו כפירה מערכת הספירות והפרשנות למעשה בראשית, כוללת "עשריות" (כלומר עשר ספירות).
הגישה הרציונלית.