ב-27 ביוני 1374 התחתן רופרכט עם אליזבת מנירנברג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן, ממנה היו לו 9 ילדים:
אריה זאב גורביץ
הרב אריה זאב גורביץ (מוכר בשם: רֶבּ לֵייבּ; ה'תרס"ו, 1906 - ד' בחשוון ה'תשמ"ג, 20 באוקטובר 1982) היה רב וראש ישיבה אנגלי-אורתודוקסי יליד ליטא. חתנו של רבי אליהו לופיאן.
כיהן במשך למעלה משלושים שנה כראש ישיבת גייטסהד.
ביוגרפיה.
נולד בשם אריה זאב קושלבסקי בעיר מאלאט, אז באימפריה הרוסית וכיום בליטא. אביו, הרב משה אהרן קושלבסקי היה רב העיר, ואמו רייכל הייתה ממשפחת הגאון מווילנה. אחיו היה הרב אליהו קושלבסקי שלימים כיהן כרב וראש ישיבה בארצות הברית וכאב בית הדין הרבני בבאר שבע.
בגיל 13 עזב את בית הוריו, גנב את הגבול ונסע ללמוד בישיבת וילקומיר. אחרי שנה וחצי בווילקומיר נסע לווילנה בתקווה לפגוש שם את משפחתו שהגיעה להתגורר בעיר במהלך מלחמת העולם הראשונה, אך בהגיעו לעיר נודע לו שאביו נקרא למאלאט זמן קצר קודם בואו, ועזב את העיר. בווילנה פגש את בני ישיבת מיר שעשתה אז בווילנה בשל תנאי המלחמה, והחליט להצטרף לשורות תלמידי הישיבה. לאחר שנים בישיבה גברה המתיחות בין ליטא ופולין ונשקף חשש שיגורש מליטא בשל אזרחותו הפולנית, נסע לברנוביץ' והתאים לעצמו בעזרת בחור שהתמחה בכך דרכון ליטאי מזויף ובשל כך בחר בשם הנעורים של אמו גורביץ כשם המשפחה שילווה אותו מכאן ועד סוף חייו. כתשלום לבחור שזייף עבורו את הדרכון, ניאות להישאר בישיבת ברנוביץ שבה למד אותו בחור, כדי ללמוד עמו את ספר "קצות החושן" במשך שנה.
לאחר שמונה שנים בישיבת מיר נסע ללמוד אצל רבי יצחק זאב סולובייצ'יק, "הרב מבריסק".
ב-1932 הגיע לפולין הרב אליהו לופיאן מראשי תנועת המוסר בדורו ששימש אז ראש ישיבת עץ חיים בלונדון, הוא נסע לביקור זה עם בתו הבכורה ליבה, בתקווה למצוא לה שידוך מתאים במרכזי התורה בפולין-ליטא. לפי המלצת ידידו, המשגיח בישיבת מיר, רבי ירוחם ליבוביץ, נסע לבריסק כדי להתרשם מ"לייב'ל מאלאטר", כפי שכונה גורביץ על שם עיר הולדתו. האב ובתו התרשמו עמוקות ובתנאי האירוסין נאמר כי ליבה תעזוב את לונדון ותבוא לפולין כדי לאפשר לבעלה הצעיר את המשך לימודיו. ואולם במהלך תקופת האירוסין, נפטרה אמה של ליבה, הרבנית שרה לאה לופיאן באנגליה. היא הייתה במותה בת 49 והותירה את בעלה עם 13 יתומים. ליבה, הבת הבכורה, כתבה לארוסה כי אינה יכולה לעזוב את אביה במצב כזה וכי תבין לרוחו אם יבחר לוותר על השידוך. נבוך, נסע החתן לראדין אל החפץ חיים שהיה אז מבוגר מאוד ובעל בריאות לקויה, החפץ חיים בחר שלא לענות ישירות וחזר על שורות מתפילת השחרית, בכללן "ברוך פודה ומציל". החתן הצעיר פירש זאת כהוראה להינשא לארוסתו ולעקור לשם כך לאנגליה למרות שייאלץ להפסיק את לימודיו בישיבות פולין לשם כך.
עם בואו ללונדון, החל להעביר שיעור קבוע בישיבת "עץ חיים" שחותנו עמד בראשה. אחד מתלמידיו בישיבה זו היה הרב עמנואל יעקובוביץ, ברון יעקובוביץ שקיבל ממנו סמיכה. לצד תפקידו בישיבה כיהן כרב בית הכנסת ברחוב גרדן באיסט אנד של לונדון.
ב-1948 כתב אליו גיסו, הרב אריה ליב לופיאן שלמד אז בכולל האברכים בגייטסהד בראשות הרב אליהו אליעזר דסלר, הוא הציע לו להצטרף לצוות הישיבה של גייטסהד שהתרחבה אז בעקבות כמה מחזורים גדולים מבני גל הפליטים שבא לאנגליה לאחר מלחמת העולם השנייה. מספר הבחורים עלה ל-120 וחלקם היו בוגרי ישיבות מזרח אירופה ונצרכו למרצים בעלי כושר למדני גבוה משנצרך עד כה עבור התלמידים ילידי אנגליה. הרב גורביץ נענה להזמנה, הצטרף לצוות והחל ללמד את בני השיעור (הכיתה) הגבוה. בתקופתו גדלה הישיבה ומספר תלמידיה הוכפל ושולש. ישיבת גייטסהד התעצבה כאחד מהמרכזים התורניים הגדולים באירופה כולה.
לאחר חג הסוכות ה'תשל"ח (1977) שאותו עשו בני הזוג גורביץ בישראל, עברה ליבה התקף לב חמור בנמל התעופה לונדון הית'רו ונפטרה במקום. היא הועלתה לקבורה בישראל ונקברה ליד קברו של אביה, הרב אליהו לופיאן, בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. שנתיים אחר כך נישא הרב גורביץ בשנית למלכה (מולי) איזבי (1917–2001), אלמנה מדטרויט, הם היו נשואים כארבע שנים עד פטירתו משבץ מוחי ביום רביעי ד' בחשוון ה'תשמ"ג, 20 באוקטובר 1982.
הלווייתו התקיימה ברחובות גייטסהד, משם נלקח ארונו לנמל התעופה ניוקאסל והוטס ללונדון להספדים נוספים בבית המדרש בסטמפורד היל. בתום ההספדים הוטס הארון מנמל התעופה לונדון סטנסטד לישראל. בתום בהלוויה המונית שהתקיימה ביום שישי בקריית מטרסדורף בירושלים, נקבר סמוך לכניסת השבת בבית הקברות בירושלים.
לרב גורביץ היו שלושה בנים ובת. בנו השני הרב אברהם גורביץ מכהן אחריו כראש ישיבת גייטסהד, ובנו השלישי הרב חיים עוזר מכהן בה כר"מ. בתו שרה לאה (נפטרה ב-2015) נישאה לבן אחיו הרב צבי קושלבסקי.
מנוצי-גב
מנוצי-גב (שם מדעי: Notopteridae) היא משפחת דגים מקריני סנפיר מסדרת הגרום לשונאים. הם מצויים בטבע ברחבי מים מתוקים ואף במים מליחים באפריקה, דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. הם קרויים גם "דגי סכין" לעיתים אך הם אינם קרובים לסדרה דגי-חשמל טרופיים, אף שדרך שחייתם וצורתם החיצונית מעט דומים.
אורכם של דגים אלה 21 ס"מ עד 1.5 מ'. הם בעלי גופים דקים עם רכס סנפירי גב מוגבהים וראשים קטנים בעלי עיניים זעירות. סנפירי הדג התחתונים התמזגו יחדיו לצורת סכין או נוצה ממנה הדג קיבל את שמו. הזנב נמצא בקצה ה"נוצות". לדגים אלו ישנם שלפוחיות אוויר היכולות לנשום אוויר.
הם חיים באזורים טרופיים ומצויים בקרבה לקרקעית.
מנוצי גב
בזיליקת אורסולה הקדושה
בזיליקת אורסולה הקדושה היא בזיליקה בעלת היסטוריה צליינית חשובה השוכנת בלב המרכז ההיסטורי של קלן. היא מוקדשת לאורסולה הקדושה שהייתה לקדושה שמצאה את מותה במקום עם עוד 11,000 בתולות על פי המסורת.
על פי המסורת.
המסורת מספרת על אורסולה הקדושה, נסיכה ממוצא בריטי-רומי היוצאת למסע צליינות בספינה שנקלעת לסערה בעת מפתיע. הסערה סחפה את הספינה ביום אחד אל חופי העיר רומא ושם האפיפיור בכבודו ובעצמו עם עוד כמה אנשי דת אחרים מצטרפים אליהם למסע. בכל מקרה בעת מסעם הם הגיעו לקלן, שם על ידי קבוצה ממוצא הוני נכרתים ראשי 11,000 הבתולות במכוון, אחד אחרי השני ובהם גם נופלת למשכב אורסולה הקדושה (מפני שהנשים ואורסולה ניסו להמיר את דתם לנצרות). מטרתה מראש של רואסולה הייתה להינשא ולכן גם במותה ובמות 11,000 הבתולות מת גם בעלה.
היסטוריה.
המבנה הראשון באתר מקורו הוא במאה ה-4 לספירה כאשר נבנתה באתר אנדרטה לזכר הנופלים בשל דתם. בעת ימי הביניים נמצא במקרה במקום קבר המוני (בית קברות רומאי למעשה ייתכן וכי בדיעבד) והוא קושר לאורסולה הקדושה עקב כך (שנת 1155). הקבר נמצא על יד כנסייה במקום שהייתה גם היא מוקדשת לאורסולה הקדושה. גורם זה היה המניע העיקרי לבנייתו של החדר מצופה הזהב שהפך לסמלה של הבזיליקה כיום בתקופת הבארוק המאוחרת יותר. בכל מקרה על פי המשוער כיום מקור הסיפור עשוי להיות בהחלט אמיתי ביסודו-אורסולה אכן נהרגה במקום על ידי הוצאה להורג אך סביר להניח כי עם עוד 11 בתולות (מספר הרבה יותר מתון מאשר אלפי בתולות על פי המסורה) או שהיא עברה במקום עם בתולה אחת בשם אנדקסימיליה (Undecimilla)-שם שיכול אולי היה להוביל לבלבול למספר 11,000 עקב היותו זהה בהגייתו למספר זה. אפשרות אחרת שנתונה בספק היא כי הכנסייה הקתולית בקלן אותם הימים נפחה במכוון את המספר כדי להעצים את כמות הצליינים שיבואו לבקר באתר.
החדר המוזהב נתרם על ידי יוהאן פון קראנה (Johann von Crane) שהיה לקונסול אימפריאלי באימפריה הרומית הקדושה (נתרם בשנת 1643).
אשל בן יעקב
אריה לייב גורביץ
לייב גורביץ
ליב גורביץ
לייב גורוויץ
ליב גורוויץ
לטימריה אינדונזית
לטימריה אינדונזית (שם מדעי: "Latimeria menadoensis") הוא מין דג מהסוג לטימריה השייך למחלקת בעלי סנפירים בשרניים. דג זה נחשב לנכחד אך התגלה בשנת 1997 וכיום מסווג מצבו כ"פגיע". כפי שמעיד שמו, מצוי דג זה בארכיפלג אינדונזיה. הפרט הראשון נמצא בשוק על האי סולאווסי. בעבר הלטימריה האינדונזית נחשבה לחלק מהמין לטימריה אפריקנית ("Latimeria chalumnae") אך הופרדה על ידי מדענים ב-2005 למין עצמאי.
אורכו של הלטימריה הגדולה ביותר שנמצאה הגיע ל-1.4 מטרים ומשקלה ל-29 ק"ג. ללטימריה סנפירים מגושמים וגדולים המזכירים רגליים, ראש גדול עם זימים בולטים ולסתות ענקיות. צבעה העיקרי הוא חום מנומר בכתום או שחור. היא נפוצה סביב שוניות באינדונזיה ויוצאת לחפש טרף בלילות. כמעט ולא נראו פרטים חיים שלה.
פיל מרפי
פיליפ דנטון "פיל" מרפי (באנגלית: Philip Dunton "Phil" Murphy; נולד ב-16 באוגוסט 1957) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית המכהן כמושל ניו ג'רזי מאז ינואר 2018. כיהן כשגריר ארצות הברית בגרמניה בשנים 2009–2013. לפני כן היה בכיר בחברת גולדמן זקס ושירת בה מ-1983 ועד 2006. היה מועמד המפלגה הדמוקרטית למושל מדינת ניו ג'רזי לקראת הבחירות בנובמבר 2017, והביס את המועמדת הרפובליקנית עם כ-56% מהקולות וירש את המושל הרפובליקני כריס כריסטי.
מרפי נולד במסצ'וסטס. הוא נשוי לתמי סניידר ואב לארבעה. הונו מוערך בעשרות מיליוני דולרים.
לטימריה אפריקנית
לטימריה אפריקנית (שם מדעי: "Latimeria chalumnae") הוא מין דג עתיק השייך למחלקת בעלי סנפירים בשרניים, אחד משני המינים של הסוג לטימריה, יחד עם המין לטימריה אינדונזית. הלטימריה האפריקנית גדולה מקרובתה.
מאפיינים.