נברטילובה ואוורט נאבקו על בכורת הדירוג ועל השליטה בענף במשך שנים - החל מ-1978 ועד 1981 השליטה החליפה ידיים כל מספר חודשים, ורק מספר טניסאיות מובחרות הצליחו להתחרות בנברטילובה ואוורט - טרייסי אוסטין, האנה מנדליקובה ואיבון גולגונג הצליחו לגנוב מספר תארים לשתי הגדולות. עונת 1983 הייתה העונה המוצלחת ביותר של טניסאית בעידן הפתוח כשהיא מנצחת בשמונים ושניים משחקים ומפסידה רק אחד - לקאת'י הורוואט האמריקנית ברולאן גארוס, אם נברטילובה הייתה מנצחת במשחק היא הייתה עשויה לזכות בכל ארבעת הטורנירים הגדולים בטניס באותה העונה (ה"גראנד סלאם"). שיא העונה מבחינת נברטילובה היה עשוי להיות באליפות ארצות הברית הפתוחה ובווימבלדון, שם היא הפסידה רק עשרים ועשרים וחמישה משחקונים (בהתאמה) במהלך כל הטורנירים. בשני משחקי הגמר.
1984 הייתה עונה מצוינת לנברטילובה, בה נראה היה כי סוף סוף אישה נוספת תזכה בגראנד סלאם, בפעם הראשונה מאז מרגרט קורט ב-1970. נברטילובה ניצחה את שלושת טורנירי הגראנד סלאם הראשונים של העונה - צרפת, ווימבלדון וארצות הברית. נברטילובה הגיעה לחצי הגמר של הטורניר האחרון בשנה, אליפות אוסטרליה, עם רקורד מדהים של שבעים וארבעה ניצחונות ורק הפסד אחד. הלנה סוקובה, ששימשה כבול-גירל (Ball Girl) בטורניר בו מרטינה שיחקה מספר שנים לפני המפגש, ניצחה את נברטילובה 1–6 6-3 7-5. אגב, הפסד זה קטע בין השאר רצף נדיר של שש זכיות רצופות בטורנירי גראנד סלאם יחידים - ב-1983 היא זכתה באליפות וימבלדון, ארצות הברית ואוסטרליה, וב-1984 בצרפת, וימבלדון וארצות הברית.
ב-1985 איבדה נברטילובה את המקום הראשון בעולם לאוורט, לאחר 156 שבועות ברציפות. עד סוף העונה השיגה נברטילובה את המקום הראשון בחזרה וסיימה עונה נוספת במקום הראשון בעולם. ב-1986 לא התקיים טורניר באוסטרליה, אבל נברטילובה זכתה בשניים מתוך שלושת הגראנד סלאמים שכן שוחקו. 1987 הייתה השנה שסימנה את סוף הקריירה - אף על פי שנברטילובה זכתה גם בווימבלדון וגם באליפות ארצות הברית, שטפי גראף עלתה למקום הראשון בעולם. נברטילובה, כפרס תנחומים, זכתה בכל שלוש התחרויות באליפות ארצות הברית - ביחידות, בזוגות עם פאם שרייבר ובזוגות מעורבים עם אמיליו סאנצ'ז.
ב-1988 ו-1989 התבססה שליטתה של שטפי גראף בעולם הטניס, ורק ב-1990 נברטילובה זכתה בתואר הגראנד סלאם הראשון שלה (ביחידות) מאז 1987, בווימבלדון. התואר בווימבלדון היה אבן הדרך אולי החשובה ביותר בקריירה של נברטילובה - היא זכתה עתה בתשעה תארים בווימבלדון (ביחידות) - אחד יותר מהלן וילס, מחזיקת השיא הקודם. זה היה הכתר האחרון שלה בגראנד סלאם, אבל היא התנחמה בעוד חמישה תארים בזוגות לאחר מכן - מאוחר יותר באותה העונה בארצות הברית (עם פרננדז), בעוד שניים בזוגות הנשים ווימבלדון (93, 95), ובעוד שניים ב"קריירה השנייה" שלה (פירוט בהמשך).
נברטילובה נפרדה מהסבב (באופן רשמי, באותו הזמן) ב-1994, כשהיא מפסידה בסיבוב הראשון של אליפות סבב ה-WTA לגבריאלה סבטיני 4-6 2-6. באותה העונה נברטילובה הגיעה לגמר ה-12 במספר שלה בווימבלדון, אך הפסידה לקונצ'יטה מרטינס.
נברטילובה פתחה ב"קריירה השנייה" שלה בתחילת המאה ה-21, וכששאלו אותה "מדוע?", היא ענתה "מדוע לא?". היא זכתה בטורניר הזוגות המעורבים באוסטרליה ב-2003 עם לאנדר פאס - מה שהשלים אוסף כמעט יחיד במינו (קורט ודוריס הארט עשו את זה לפניה) של זכיות - נברטילובה זכתה בכל 12 טורנירי הגראנד סלאם השונים בהם יכלה לזכות - טורנירי היחידות, זוגות הנשים והזוגות המעורבים בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם. היא זכתה כמו כן בווימבלדון מספר 20 שלה, גם עם פאס בזוגות המעורבים, כשהיא משווה את ההישג של בילי ג'ין קינג. אגב, קינג זכתה בווימבלדון מספר 20 שלה יחד עם נברטילובה בזוגות הנשים ב-1980. נברטילובה גם לקחה כרטיסים חופשיים למספר טורנירים במהלך 2003 ו-2004 - מנצחת את טטיאנה פאנובה (שדורגה 25 בעולם באותו הזמן) באיסטבורן 2003, את סאנטנגלו באיסטבורן 2004 ואת קטלינה קאסטאנו בווימבלדון 2004 - הניצחון ה-312 בקריירה שלה על משטח הדשא.
ב-6 ביולי 2006, לאחר שהפסידה לאנדי רם וורה זבונרבה במהלך הסיבוב השלישי בטורניר הזוגות המעורבים בווימבלדון, פרשה נברטילובה ממשחק פעיל.
ההגירה.
נברטילובה נולדה בצ'כוסלובקיה וחיה תחת המשטר הקומוניסטי עד גיל 19. ב-1975, היא עזבה את צ'כוסלובקיה והיגרה לארצות הברית, בטענה שהיא לא יכולה להתאמן כראוי תחת המשטר הקומוניסטי, שהיא חיה בפחד ושהיא לא מקבלת את מלוא הכסף שמגיע לה על הזכיות שלה. כלי התקשורת בצ'כוסלובקיה לא פרסמו מילה על הטניסאית עד לזכיתה באליפות וימבלדון בפעם הראשונה ב-1978. היא קיבלה אזרחות אמריקנית ב-1983. היא חזרה לצ'כוסלובקיה בפעם הראשונה ב-1985, כשזכתה בגביע פד שנערך בעיר הולדתה, פראג, כנגד המדינה ממנה היגרה. היא אומנם חזרה כגיבורה, אבל הביקור שלה עורר גל מבוכה בצמרת השלטון.
הישגים בולטים.
זכייה באליפות אוסטרליה הפתוחה: יחידות 1981, 1983, 1985 ; זוגות 1980, 1982-1984 ; זוגות מעורבים 2003.
זכייה באליפות צרפת הפתוחה: יחידות 1982, 1984 ; זוגות 1975, 1982, 1984-1988 ; זוגות מעורבים 1974, 1985.
זכייה באליפות וימבלדון: יחידות 1978–1979, 1982-1987, 1990 ; זוגות 1976, 1979, 1981-1984, 1986 ; זוגות מעורבים 1985, 1993, 1995.
זכייה באליפות ארצות הברית הפתוחה: יחידות 1983–1984, 1986-1987 ; זוגות 1977–1978, 1980, 1983-1984, 1986-1987, 1989-1990 ; זוגות מעורבים 1985, 1987, 2006.
זכייה בגביע הפדרציה: זכתה עם צ'כוסלובקיה ב-1975, עם ארצות הברית ב-1982, 1986, 1989.
נברטילובה נחשבת על ידי רבים לשחקנית הגדולה ביותר שאי פעם שיחקה את המשחק, ולא לחינם. השיא המדהים שלה של זכייה ב-167 טורנירי סבב הוא אחד הכבירים בהיסטוריה. נברטילובה זכתה ב-18 תוארי "גראנד סלאם" ביחידות, אך לא הצליחה לזכות בכל ארבעת ה"גראנד סלאם" ביחידות בשנה אחת, אבל זכתה בו בזוגות יחד עם פם שרייבר ב-1984. כמו כן היא מדורגת במקום השני בהיסטוריה במספר כולל של תוארי גראנד סלאם - היא מחזיקה 58 מהם, ושנייה רק ל-62 של מרגרט קורט. נברטילובה זכתה ב-1448 משחקים בקריירה שלה והפסידה 221 בלבד, רקורד של 87% של ניצחונות בקריירה שנמשכה במהלך שלושים ושתיים שנים.
נברטילובה השפיעה רבות על המשחק גם בהישגים שלה על המגרש וגם מחוצה להם ועשתה רבות כדי לחזק את הספורט הנשי בכלל ואת הטניס הנשי בפרט.
אחר.
בשנת 2019 ביצעה תפקיד משחק ראשון בסדרת הטלוויזיה הקומית "הפוליטיקאי" של נטפליקס, בתור ברידג'יט, מאמנת סוסים והמאהבת של ג'ורג'ינה (גווינת' פאלטרו).
חייה האישיים.
נברטילובה יצאה מהארון כלסבית בשנת 1981, לאחר שקיבלה אזרחות אמריקאית. בתחילת שנות ה-80 היא ניהלה מערכת יחסים עם הסופרת האמריקאית והפעילה למען זכויות להט"ב, ריטה מיי בראון. בשנים 1984 - 1991 היא הייתה בקשר זוגי עם הסופרת ג'ודי נלסון. לאחר פרידתן הגישה נלסון תביעת מזונות נגד נברטילובה אף על פי שלא היו נשואות.
נברטילובה ידועה כפעילה למען זכויות הלהט"ב. בשנת 1998 בטקס הפתיחה של המשחקים הגאים שנערכו באמסטרדם, היא נשאה נאום מוקלט שהוקרן על מסכי הענק באצטדיון. בשנת 2006 בטקס הפתיחה של האאוטגיימס העולמי הראשון, שנערך במונטריאול, מארק טוקסברי והיא קראו את הצהרת מונטריאול, העוסקת בזכויות הלהט"ב.
ב-7 באפריל 2010 הודיעה נברטילובה כי אובחנה כחולה בסרטן השד.
ב-6 בספטמבר 2014 במהלך חצי גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס, הציעה נברטילובה נישואין לבת זוגה יוליה למיגובה.
אלפרד קורטו
אלפרד דני קורטו (בצרפתית: Alfred Denis Cortot; 26 בספטמבר 1877 ‒ 15 ביוני 1962), פסנתרן ומנצח צרפתי. נמנה עם המוזיקאים הפופולריים ביותר במאה ה־20, נודע לתהילה בתובנה הפיוטית שהפגין בנגינת יצירות לפסנתר בנות התקופה הרומנטית.
חייו.
קורטו נולד בניון, באזור דובר הצרפתית של שווייץ. הוא למד בקונסרבטואר של פריז אצל אמיל דקומב, (תלמיד של שופן, שגם מוריס ראוול למד אצלו), ואצל לואי דיאמר, וזכה בפרס ראשון בשנת 1896.
הופעת הבכורה שלו הייתה בשנת 1897 בתזמורת קולון, ובה הוא היה הסולן בקונצ׳רטו השלישי של בטהובן. בין 1898 ל־1901 היה מאמן מקהלה, ובהמשך עוזר מנצח, בפסטיבל ביירוית בגרמניה, ובשנת 1902 ניצח על הצגת הבכורה הפריזאית של דמדומי האלים מאת וגנר. הוא ייסד חברת קונצרטים מתוך רצון להעלות את האופרה פרסיפל של וגנר, את המיסה סולמניס של בטהובן, הרקוויאם הגרמני של ברהמס ויצירות חדשות מאת מלחינים צרפתים.
מלבד הופעותיו בקונצרטים סימפוניים בתפקיד הסולן, ניגן קורטו גם מוזיקה קאמרית ובשנת 1905 הקים את שלישיית קורטו עם ז׳אק טיבו ופבלו קזלס. השלישייה ביססה את מעמדה והייתה לשלישיית הפסנתר המובילה בתקופתה. משנת 1907 עד 1923 לימד קורטו בקונסרבטואר של פריז ועם תלמידיו שם נמנו קלרה הסקיל, דינו ליפאטי וולאדו פרלמוטר. בשנת 1919 הקים את האקול נורמל דה מוזיק בפריז. הקורסים בפרשנות מוזיקלית שניתנו שם היו לאגדה. קורטו סייר וניגן בקונצרטים בכל רחבי העולם, ואף היה מנצח אורח בתזמורות רבות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה תמך במשטר וישי בצרפת (לדוגמה, הוא ניגן בקונצרטים שהנאצים פרשו עליהם את חסותם), ומתוך כך נחשב לפרסונה נון גראטה לאחר סיום המלחמה. יש ספק בנוגע למניעיו במעשיו אלה, אך מכל מקום נאסר עליו להופיע לפני קהל במשך שנה, ותדמיתו הציבורית בצרפת נפגעה במידה רבה.