ה-13 של מרקורי מתייחס לשלוש-עשרה נשים אמריקאיות, טייסות בעלות ניסיון אזרחי, שכחלק מתוכנית במימון פרטי, עברו בשנת 1959 אותם אימונים ובדיקות פיזיולוגיות כמו האסטרונאוטים שנבחרו על ידי נאס"א עבור תוכנית מרקורי. המטרה הייתה לבדוק את ביצועי הנשים תחת אותן בחינות ואימונים, כדי להראות שגם נשים יכולות להיות אסטרונאוטיות. המונח הוטבע בשנת 1995 על ידי המפיק ההוליוודי ג'יימס קרוס כהשוואה לשביעיית מרקורי, למרות זאת, ה-13 של מרקורי לא היו תחת תוכנית רשמית של נאס"א, לא נפגשו כקבוצה במהלך האימונים, ולא טסו לחלל.
היסטוריה.
הרופא וויליאם רנדולף לאבלס השני שהיה יו"ר הוועדה מיוחדת של נאס"א למדעי החיים, והיה מעורב בבחירת האסטרונאטים לתוכנית מרקורי, פיתח עבור נאס"א תוכנית בדיקות לבדיקת המועמדים בתנאי קיצון שונים. הוא היה סקרן לבדוק מה יהיו הביצועים של נשים והאמין כי משקלן הנמוך יותר וגודלן הקטן בהשוואה לגברים ייתנו להן תוצאות יותר טובות בהכנות לטיס ולתעופה בחלל. בשנת 1960, לאבלס הזמין את הטייסת ג'רי קוב לעבור את אותם אתגרים קפדניים שעברו הגברים.
קוב, שהייתה כבר טייסת מוכשרת, הייתה לאישה האמריקאית הראשונה (והיחידה מכל 13 הנשים) שעשתה ועברה את כל שלושת שלבי הבדיקות. לאבלס וקוב גייסו עוד 19 נשים לעבור את הבדיקות, כשהן ממומנות באופן פרטי על ידי הטייסת בעלת השם העולמי ג'קלין קוקרן ובעלה. מתוך הקבוצה, 13 נשים עברו את אותן בדיקות כמו "שבעיית מרקורי", שבעת האסטרונאוטים שנבחרו לתוכנית מרקורי. חלק מהנשים נפסלו עקב אנומליות שהתגלו בלב או במוח.
בחירת המועמדות.
כל המועמדות שנבחנו היו כבר טייסות בעלות ניסיון רב בתעופה. לאבלס וקוב סקרו קורות חיים של יותר מ-700 נשים כדי לבחון את המועמדות, ולא הזמינו מישהי שיש לה פחות מ-1000 שעות טיסה. חלק מהנשים שמעו על האפשרות דרך ארגון ה-99 (ארגון עולמי שמרכז נשים טייסות ).
הקבוצה הראשונה של נשים נקראו על ידי ג'רי קוב "" והן הנשים שהסכימו להיכנס לתוכנית המחקר הזו.
13 הנשים שנבחרו.
שלוש-עשר הנשים שעברו את השלב הראשון של הבדיקות היו:
מתוך הנשים, ג'יין הארט, הייתה הוותיקה ביותר, בגיל 41 ואמא ל-8 ילדים. וואלי פאנק הייתה הצעירה ביותר, בת 23.
הבדיקות הרפואיות.
כיוון שהרופאים לא ידעו באותה תקופה איך אנשים יעמדו בתנאי תעופה בחלל, הם החליטו על סדרה של בדיקות גופניות שהיו זהות לבדיקות שעברו המועמדים לתוכנית מרקורי. הבדיקות כללו תגובות של רפלקסים, תגובות לורטיגו, בדיקות התעייפות ועומס. הנשים אף בלעו צינור מגומי כדי לבחון את רמת החומציות בקיבה שלהן, ומי קרח הוזרקו לאזניים שלהן כדי לעורר ורטיגו.
הנשים הסכימו לבדיקות פולשניות מתוך מחשבה שתהיה אפשרות עתידית להיכנס לתוכנית האסטרונאוטים. ד"ר לבלאס העביר את הבדיקות במרפאה הפרטית שלו, ללא חסות רשמית של נאס"א לתוכנית הזו.
מתוך הנשים קוב עברה את כל הבדיקות והאימונים, והייתה באחוזון 2 העליון מתוך כלל הנבדקים, גברים ונשים יחדיו.
בדיקות נוספות.
לאחר השלב הראשון מספר נשים המשיכו לשלבים הבאים של הבדיקות. ג'רי קוב, ריאה הורל, ווולי פאנק המשיכו לבדיקות שלב ב' באוקלהומה סיטי, אוקלהומה, שכללו הערכות פסיכולוגיות ובדיקות במיכל בידוד. האחרות לא יכלו להצטרף עקב התחייבויות של משפחה ועבודה.
לאחר שקוב עברה גם את בדיקות שלב ג' המתקדמות, שכללו גם בדיקות אווירודינמיות מתקדמות תוך שימוש ציוד צבאי ובדיקות תעופה על מטוסים, התכוונו לרכז את כל הקבוצה בבסיס האווירי של הצי האמריקאי בפנסיקולה, פלורידה. שתיים מהנשים אף התפטרו מעבודתן כדי להשתתף בבדיקות. עם זאת, כמה ימים לפני הביצוע, נשלחו מברקים לכולן אשר מבטלים את הבדיקות. ללא תמיכה רשמית של נאס"א, הצי האמריקאי לא הסכים לאפשר שימוש במתקנים לטובת הפרויקט.
בעקבות ביטול הפרויקט, פאנק מצאה דרך להשלים את השלב השלישי של הניסויים באופן פרטי, ולא כחלק מהפרויקט.
מלבד הבדיקות הרפואיות, הנשים לא עברו אימונים או הכשרות לתעופה בחלל.
שימוע בקונגרס האמריקני.
ג'רי קוב טסה לוושינגטון די. סי. כדי לנסות לקבל תמיכה ולחדש את הפרויקט. היא וג'יין הארט כתבו מכתבים לנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי ונפגשו עם סגן הנשיא לינדון ג'ונסון. ב-17 ו-18 ביולי 1962 כונסה ועדה מיוחדת בבית הנבחרים של ארצות הברית, תת-ועדה של ועדת בית הנבחרים לענייני מדע ואווירונאוטיקה לדון בנוגע לאופי בחירת אסטרונאוטים והאם יש אפליה מגדרית בתהליך. דיונים אלו, הכללו שיח בנוגע לאפליה מגדרית, הקדימו בשנתיים את זכויות האזרח של 1964, והיו בין הדיונים הראשונים בנושא.
במהלך הדיונים, קוב והראט העידו על יתרונות הפרויקט של לאבלס. ג'קלין קוקרן העידה על דעתה שתוכנית מיוחדת לאימון נשים אסטרונאוטים יכולה לפגוע בתוכנית החלל. נציגי האסטרונאוטים, ג'ון גלן וסקוט קרפנטר, העידו כי תחת הקריטריונים של נאס"א לבחירת מועמדים, לא ניתן לבחור נשים. גלן הוסיף בעדותו כי לדעתו: "הדבר נוגד את הסדר החברתי שלנו לאפשר לנשים להיות בתחום הזה". מנהל נאס"א בפועל, ג'ורג' לאו, ציין כי לפי הדרישות, כל האסטרונאוטים צריכים להיות בוגרי קורס טיס צבאי ובעלי תואר הנדסי (למרות שג'ון גלן התקבל ללא תואר הנדסי). נכון ל-1962, נשים לא יכלו להשתתף בקורסי אימון של חיל האוויר והצי, ולכן לא היו נשים שיכלו להתקבל. למרות שחלק מהטייסות בקבוצת הפרויקט היו בעלות ניסיון מצטבר יותר מחלק מהאסטרונאוטים המועמדים, לא הסכימו לקבל את הניסיון שלהן על מטוסי סילון אזרחיים. חלק מחברי הוועדה היו בעד טענות הנשים, אולם הנושא לא התקדם ונאס"א לא קיבלה מועמדות לתוכנית האסטרונאוטים.
ליז קרפנטר, העוזרת של סגן הנשיא לינדון ג'ונסון, ניסחה מכתב מטעמו למנהל נאס"א ג'יימס ווב השואל אם ניתן לשנות את הקריטריונים, אולם לינדון ג'ונסון לא שלח את המכתב ובמקום זה כתב על הטיוטה "בוא נפסיק עם זה עכשיו".
תשומת לב תקשורתית.
התקשורת התעניינה בפרויקט של לאבלס עם השיגור של האישה הראשונה בחלל, הקוסמונאוטית ולנטינה טרשקובה ב-16 ביוני 1963. הסופרת והפוליטיקאית קלייר בות' לוס פרסמה מאמר ביקורת על מקבלי ההחלטות של נאס"א. המאמר היה הראשון שחשף את תמונות ושמות כל 13 הנשים בקבוצה. (חלק מהשמות של המשתתפות כבר פורסם במקומות אחרים).
הנשים הראשונות בחלל.
אף אחת מהנשים שהשתתפו בפרויקט לא הגיעה לחלל (למעט וואלי פאנק שעשתה זאת בגיל 82 במסגרת פרויקט אזרחי של ). חודשים מספר לאחר הדיונים בקונגרס, האישה הראשונה בחלל ולנטינה טרשקובה טסה במסגרת תוכנית החלל הסובייטית. לעומת זאת, בארצות הברית לא היו נשים מועמדות לתוכנית האסטרונאוטים עד לקבוצה 8 של האסטרונאוטים ב-1978. סאלי רייד הפכה לאישה האמריקאית הראשונה בחלל בשנת 1983, במסגרת טיסת STS-7. איילין קולינס הייתה הטייסת הראשונה של מעבורת החלל, במהלך טיסת STS-63 בשנת 1995. קולינס הזמינה את נשות קבוצת ה-13 של מרקורי להיות אורחות מיוחדות בשיגור. מתוך הקבוצה, שבע מהנשים היו נוכחות בשיגור, וקולינס הביאה בטיסה מזכרות מיוחדות בשביל כולן. בשנת 1999, קולינס הייתה האישה הראשונה שפיקדה על משימת מעבורת החלל במהלך טיסת מעבורת החלל STS-93.
היה לי חבר היה לי אח
היֵיה לי חבר היֵיה לי אח הוא פזמון עברי שנכתב על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי יאיר רוזנבלום, ובוצע בשנת 1973 על ידי צוות בידור חיל האוויר והסולנית שלו הייתה הזמרת נתנאלה.
רקע.
השיר נכתב על ידי יורם טהרלב לפני מלחמת יום הכיפורים, ויצא לאור עם פרוץ המלחמה. הוא בוצע על ידי צוות בידור חיל האוויר, לאחר שסיים את תוכניתו "מסביב לעולם ב-80 דקות" והסולנית של השיר הייתה נתנאלה.
השיר עוסק בחברות ורעות, והפך למזוהה עם מלחמת יום הכיפורים.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ד-1974 הגיע השיר למקום השמיני.
השיר בוצע גם על ידי אמנים אחרים כשהביצועים המוכרים יותר הם של יגאל בשן, אבי פרץ שהקליט את השיר באלבום שהקדיש לשירי יאיר רוזנבלום ב-1997, ושל דודו טסה, שהקליט את השיר במסגרת אלבומו השלישי בשנת 2003.
גרג סטנטון
גרג סטנטון (באנגלית: Greg Stanton; נולד ב-8 במרץ 1970) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית המכהן כנציג המחוז התשיעי של אריזונה בבית הנבחרים של ארצות הברית. קודם לכן כיהן כראש עיריית פיניקס.
ביוגרפיה.
סטנטון נולד בפיניקס, בנם של פרד ומרי אן.
סטנטון זכה במלגה על שם הארי טרומן לסטודנטים המעוניינים להשתלב במגזר הציבורי וסיים תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת מרקט. לאחר מכן סיים לימודי משפטים מאוניברסיטת מישיגן. בשובו לפיניקס עבד כעורך דין בפירמות פרטיות.
בשנים 2000–2009 כיהן כחבר מועצת העיר פיניקס, לאחר מכן שימש כסגן פרקליט המדינה של אריזונה עד דצמבר 2010. ב-2011 נבחר לראשות עיריית פיניקס ונכנס לתפקידו בינואר 2012. ב-2015 נבחר לתקופת כהונה נוספת. באוקטובר 2017 הכריז כי בכוונתו להתמודד ב-2018 לבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא גבר בבחירות על סטיב פררה מהמפלגה הרפובליקנית.
סטנטון נשוי לניקול והם הורים לבן ובת.
ג'וזי אייזנברג
ג'וזי (יוסף) אייזנברג (Josy Eisenberg; כ"ד בכסלו תרצ"ד, 12 בדצמבר 1933, שטרסבורג - כ' בכסלו תשע"ח, 8 בדצמבר 2017, נורמנדי) היה רב, סופר, מפיק ובמאי טלוויזיה צרפתי, ממוצא פולני חסידי.
ביוגרפיה.
ג'וזי אייזנברג נולד בשטרסבורג במשפחה דתית לאוסקר (עובדיה) וגיטל. אביו היגר עם משפחתו מקרקוב בשנת 1895 בהיותו בן 4. בזמן השואה התגורר בלימוז' תקופה מסוימת כמו מרבית יהודי שטרסבורג. בשנת 1943 הצליח להימלט לשווייץ ללא הוריו, שם חי עד סוף המלחמה.