באפריל 2010 הציגה "YAROVIT Motors" את הרעיון של מכונית עירונית רוסית היברידית יו מובייל במחיר סביר, שתומכת בפיתוח של נשיא אונקסים מיכאיל פרוחורוב. ההנחה היא כי המכונית תהיה סדרה היברידית מעגלית. בתוכנית זו, מייצרים חשמל על סיפון הרכב על ידי גנרטור המונע על ידי מנוע בעירה - מנוע בנזין, מנוע דיזל או מונע בגז.
בהמשך מיכאיל פרוחורוב נטש את התמיכה בפרויקט ומכר אותו לידי מכון NAMI.
לחזור הביתה
לחזור הביתה הוא סינגל של להקת התקווה 6, שיצא לאור ב-5 באוגוסט 2020, מתוך אלבום האולפן השביעי של הלהקה, "מפה לשם". השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה עמרי גליקמן והופק על ידי פילוני.
רקע.
השיר, שיצא במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל, נכתב לפני פרוץ המגפה ומתאר את הגעגוע של הדובר אל ביתו ומשפחתו כאשר נמצא בעת סיבוב הופעות. על השיר אמר גליקמן:
וידאו קליפ.
לשיר הופק וידאו קליפ אשר פורסם בערוץ היוטיוב של התקווה 6 בסמוך לצאתו של הסינגל. הקליפ צולם ברחוב בו גדלו חברי הלהקה שברמת השרון, ומשלב בתוכו גם קטעים מהופעותם.
ביקורת.
בכתבתו במעריב אונליין, העניק דודי פטימר ביקורת חיובית לשיר: "המלודיה הפשוטה וקליטה יוצרת שיר מצוין וכיפי שמקבל משמעות איתנה בייחוד בימים טרופים אלה בהם עולם ההופעות כמעט משבת כליל ועולם התרבות שהכרנו קודם לכן, רחוק מרחק שנות אור מההווה".
קורשומלי אן
קורשומלי אן (במקדונית: Куршумли ан; באלבנית: Kurshumli hani; בטורקית: Kurşunlu han) הוא חאן עות'מאני בבזאר הישן של סקופיה. החאן, שנמצא ליד מוזיאון מקדוניה הצפונית , שימש כפונדק וככלא.
קורשומלי אן נבנה במאה ה-15 או ה-16, והכיל בעבר אורוות לכ-100 סוסים.
הקירות של קורשומלי אן יוצרים ריבוע, אך הגג היה מורכב בעצם מכיפות בצורת פירמידה. כיפות אלו היו מכוסות במקור בעופרת ולכן החאן היה נקרא "הבזאר המוביל". קומת הקרקע שימשה בדרך כלל לאחסון והקומה עליונה שימשה בדרך כלל למגורי שינה. בתוך הבניין, היו גם חדרים מיוחדים לבעלי חיים.
קורשומלי חאן
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1993
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1993 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות.
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
תיאטרון האופרטה של בודפשט
תיאטרון האופרטה של בודפשט (בהונגרית: Budapesti Operettszínház) הוא תיאטרון מוזיקלי בבודפשט.
היסטוריה.
תחילת הדרך.
קארוי זינגר, שעבד בשנות ה-80 של המאה ה-19 באחד מתיאטראות הווריאטה (varieté) בבודפשט (הוא שינה לאחר מכן את שמו לשומושי), הסתכסך עם אחד הבמאים, עם הנריק קרלא. (האחים קרלא הנהיגו בבודפשט את הסוגה הפופולרית ביותר באותה תקופה: וריאטה - מגוון אמנויות במה כמו קוסמות, אקרובטיקה, שירים וכדומה - בשנות ה-70 של המאה ה-19). קרלא פיטר את זינגר על המקום ללא שום הודעה מוקדמת. זינגר (שומושי) קנה את הבניין ברחוב נאג'מזה 17 בבודפשט (Nagymező utca 17) מז'יגמונד ברודי והפך אותו למועדון לילה בתכנון האדריכלים ממוצא אוסטרי פלנר והלמר.
אורפאום שומושי נפתח בשנת 1894. בנוסף לכוכבים הזרים שהופיעו בו היו גם הרבה מקומיים. האטרקציה העיקרית שלו הייתה הזמרת קרולה צציליה, אבל שומושי הביא לבודפשט גם את להקת הבנות האמריקאית המפורסמת האחיות בריסון ששרו שירים מפולפלים. בשנת 1899 האורפאום פשט את הרגל בגלל הוצאות תפעול גבוהות ותשלומי שכר טרחה גבוהים מדי לאמנים. שומושי העביר אותו לידי אימרה וולדמן שהמשיך להפעיל את מועדון הלילה עד שנת 1916 תחת השם Metropolitan Orpheum. במופעים השונים הציגו באופן עקבי אמנים זרים, אקרובטים ערבים, זמרים הודים, הרכבים אלפיניים ואיטלקיים, לפעמים התארחו גם אמני הבורגתיאטר של וינה ומאוחר יותר הופיעה שם להקתו הברלינאית של מקס ריינהרדט. התוכניות, שעדיין היו בשפה הגרמנית, כללו כבר גם שחקנים חדשים עם הופעות בהונגרית.
אורפאום שומושי נפתח בשנת 1894. בנוסף לכוכבים הזרים שהופיעו בו היו גם הרבה מקומיים. האטרקציה העיקרית שלו הייתה הזמרת קרולה צציליה, אבל שומושי הביא לבודפשט גם את להקת הבנות האמריקאית המפורסמת האחיות בריסון ששרו שירים מפולפלים. בשנת 1899 האורפאום פשט את הרגל בגלל הוצאות תפעול גבוהות ותשלומי שכר טרחה גבוהים מדי לאמנים. שומושי העביר אותו לידי אימרה וולדמן שהמשיך להפעיל את מועדון הלילה עד שנת 1916 תחת השם Metropolitan Orpheum. במופעים השונים הציגו באופן עקבי אמנים זרים, אקרובטים ערבים, זמרים הודים, הרכבים אלפיניים ואיטלקיים, לפעמים התארחו גם אמני הבורגתיאטר של וינה ומאוחר יותר הופיעה שם להקתו הברלינאית של מקס ריינהרדט. התוכניות, שעדיין היו בשפה הגרמנית, כללו כבר גם שחקנים חדשים עם הופעות בהונגרית.
עד תחילת מלחמת העולם הראשונה פעל האורפאום. כשפרצה המלחמה, "ארמון הבידור", כפי שכונה, נסגר. תור הזהב של האורפאום הגיע לסיומו, ואיתו העידן הנוסטלגי, שכונה מאוחר יותר "התקופה המאושרת של השלום".
בתום המלחמה הכשרון הגדול של ולדמן היה בכך שפינה את המקום לקברט בשם "הבמה המגוונת" של העיתונאי ומנהל התיאטרון ינה זולטאן, אך גם זה לא הציל אותו מפשיטת רגל. הבניין נקנה ונבנה מחדש על ידי יזם בשם בן בלומנטל, משקיע יהודי אמריקאי, נציגו האירופאי של חברת הסרטים האמריקאית סרטי פרמאונט.
תיאטרון האופרטה המטרופוליונית.
הבניין של "אורפאום שומושי" לשעבר נשכר ב-1922 כאמור על ידי היזם האמריקאי בן בלומנטל והוסב לתיאטרון על ידי הפקדת האדריכלים לאסלו ואגו (ויינברגר), בלה מאלנאי (מנהיימר) והפסל אישטוון סנטג'רג'י על עבודות התכנון הבנייה וההסבה. הוא נפתח ב־22 בדצמבר 1922 עם הצגת האופרטה "הנסיכה אוליביה" של המחזאי אימרה פלדש (פליישמן) ושל המלחין אקוש בוטקאי. מ־9 בפברואר 1923 המוסד פעל בשם תיאטרון האופרטה המטרופוליטני.
מנובמבר 1929, תחת ניהולם של דיולה קאבוש (קאן) וארתור בארדוש, (בורשטיין) הועלו מופעי פרוזה תחת השם "תיאטרון האמנים של בודפשט". ממארס 1930 הובילו שאנדור גות (גוטפרוינד) ואלה קרטס (קוהן-כהן) את התיאטרון וחזרו להציג אופרטות. לאחר ניסוי קצר הימים זה, ביוני 1930, קיבל דז'ה שבשטין (שטרן) את חוזה השכירות לתיאטרון למשך שש שנים והחזיר את המוסד לשמו הקודם (תיאטרון האופרטה המטרופוליטני), אך בשל המשבר הכלכלי העולמי שהגיע גם להונגריה ומספר המבקרים הנמוך בשנות משבר אלה הוא נאלץ לסגור מספר פעמים. לאחר סגירת תיאטרון קיראי, כלומר "תיאטרון המלך" (Király Szinház) בבודפשט, תיאטרון האופרטה המטרופוליטני הפך לבית היחיד של האופרטה בבירת הונגריה.
משנת 1963 פינה הסגנון הישן של האופרטות את מקומו גם לז'אנרים חדשים יותר (מחזות זמר, משחקים מוזיקליים, מחול וכו'). הוא נבנה מחדש בין השנים 1966–1971 ומשנת 1998 מוכר בשם תיאטרון האופרטה של בודפשט. בימת הסטודיו של התיאטרון שפועל בתוך הבניין, נקראת "תיאטרון המחסן". מאמצע שנות השישים של המאה ה-20 ואילך חברת התיאטרון קבעה באופן קבוע ובהצלחה רבה גם הופעות מוזיקליות, עם תרומתו המרהיבה של הרכב הבלט של החברה. הנה כמה ממופעים אלה שהועלו על במת התיאטרון: גבירתי הנאווה, הלו, דולי!, סיפור הפרברים, כנר על הגג, צלילי המוזיקה, ועוד. לאחר הפסקת פעילות "תיאטרון הרוק" בבודפשט בשנת 1996 הוא התמזג עם תיאטרון האופרטה והעניק לו תנופה מחודשת לכיוון הסוגה המוזיקלית הזאת.
במאה ה-21.
התיאטרון הוא אחד הצמתים בחיי התרבות והחברה של בודפשט עם כמעט 500 הצגות בשנה, אליהן מגיעים כמעט חמש מאות אלף צופים ותפוסה של כמעט מאה אחוזים. בשנים האחרונות תיאטרון האופרטה של בודפשט הפך לתיאטרון מוכר ומבוקש בחו"ל. עם הופעותיו באופרטה ובמוזיקה, הוא מתארח בקביעות בתיאטראות ופסטיבלים שונים באירופה, ונוסע ליפן מדי שנה בקביעות, אך הופיע לאחרונה גם במדינות שונות באמריקה ובאסיה. הוא הפיק הופעות בווינה, סנקט פטרבורג, פראג, יקטרינבורג.
הבניין.
הבניין נבנה מחדש בשנת 1966, כאשר אדריכלות הפנימית וחלליו שונו באופן משמעותי. בין השנים 1999–2001 עבר הבניין שחזור מלא. הותקנה טכנולוגיית הבמה האירופית המודרנית ביותר, הוחזרו הקישוט המקורי ותאי הצפייה בקומה העליונה. בתיאטרון יש כיום 901 מושבים והאולם ממוזג. החפצים המקוריים שנותרו בבניין - פסלים, מנורות, עמודים שמחזיקים את שורת התאים - מתיישבים עם חלונות הויטראז' החדשים, המראות וחפצי הריהוט הארכאיים של מזנון האודיטוריום, בחיפוי השיש והפרקט.
האודיטוריום מואר על ידי נברשת בת מאה שנים, הקירות מכוסים בריפוד קטיפה, דמויות פיסול אלגוריות מעטרות את הכניסה. את פנים התיאטרון עיצבו מאריה שיקלוש וגאבור שינאגל. הנהלת תיאטרון האופרטה בבודפשט מתחייבת לנצל את כל המאפיינים של הבניין המשוחזר באמנות ההונגרית ובחיי החברה.
מנהלי התיאטרון (משנת 1923).
מנהלי התיאטרון עד 1957, למעט תקופת מלחמת העולם השנייה, היו יהודים:
הכי ישראלי (שיר)
הכי ישראלי הוא סינגל של להקת התקווה 6, אשר יצא לאור ב-24 באוגוסט 2014, כסינגל השני וכשיר הנושא מתוך אלבומם החמישי, "הכי ישראלי". השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה עמרי גליקמן והופק על ידי פילוני, בדומה לשאר שירי האלבום.
רקע.