הידרדרות קוגניטיבית היא תופעה אשר נחקרה על ידי חוקרים רבים לאורך השנים. אחת היכולות שנפגעות עם ההתבגרות היא יכולת הזיכרון. מחקרים בתחום הזיכרון הראו כי הפגיעה שנוצרת עם הגיל אינה נובעת מירידה בכמות הנוירונים או כמות הסינפסות בהיפוקמפוס, אלא מאיכות הסינפסות והיעילות שבה עובר המידע בין הנוירונים השונים. הפגיעה ביעילות התפקוד של הסינפסות נובע מפגיעה בגמישות הסינפטית, היכולת העומדת בבסיס חיזוק ארוך-טווח. מחקרים בתחום הראו כי ישנה ירידה ביכולת ההגברה הסינפטית ארוכת-הטווח בזקנה. מחקר אשר השווה אוכלוסיית עכברים צעירה לאוכלוסיית עכברים מבוגרת הראה כי ישנה ירידה ההתנהגותית ביכולת זו במבחני זיכרון הקשורים לזיכרון ארוך-טווח. ירידה זאת תואמת לממצאים הביולוגיים מההיפוקמפוס של עכברים כפי שנותחו לאחר המבחן ההתנהגותי. עם זאת, מחקרים אשר ניסו לבחון את מעורבותם של חלבונים מסוימים בירידה הקוגניטיבית בזקנה, הראו כי ישנן אפשרויות טיפוליות אשר יכולות לעזור ולשפר את תפקודי הזיכרון והחיזוק ארוך-הטווח אצל עכברים מבוגרים. דוגמה אחת לשיפור כזה התרחש במחקר בו טופלו עכברים בתרופה אשר עזרה לתפקוד חלבון ה-cAMP, אשר הביאה לביצועי זיכרון משופרים. מחקר זה הראה כי יכול להיות שחוסר תפקוד של חלבון זה קשור לחלק מההידרדרות המתרחשת בזקנה.
אלכוהול וסמים.
לאלכוהול ולבנזודיאזפינים השפעה ישירה על הזיכרון. אחת הדרכים בהן הם משפיעים היא על ידי פגיעה בתהליך ההגברה ארוכת-הטווח. מחקר בתחום זה הראה כי מנה של אתנול אשר ניתנה לחולדות, חסמה את תהליך ההגברה ארוכת-הטווח בהיפוקמפוס. עם זאת, כאשר האתנול ניתן כשעה לאחר תהליך הלמידה, תהליך ההגברה המשיך והסם לא השפיע. ממצא זה מתיישב עם הידע הקיים על השפעת אלכוהול על למידה. כמות מסוימת של אלכוהול במרווח זמן מספק לאחר תהליך הלמידה יכול לעזור לשימור הידע שנרכש על ידי חסימת הפרעות נוספות אשר משפיעות על תהליך ההגברה והקונסולידציה בהיפוקמפוס.
נבולין
נבולין (Nebulin) הוא חלבון קושר אקטין, אשר קשור לסיבים הדקים של הסרקומר בשרירי השלד. זהו חלבון גדול מאוד (600-900 kDa) וביכולתו לאגד כ-200 מולקולות אקטין.
מאחר שאורכו תואם יחסית לאורכו של סיב אקטין, משערים כי נבולין משמש כמעין "סרגל" האחראי לבקרה על אורך הסיב הדק (סיב האקטין), במהלך יצירת הסרקומר. תפקידים נוספים של החלבון, כמו תפקידו באיתות בין תאים, נותרו עלומים נכון להיום.
מחקרים הראו כי נבולין משתתף בבקרת האינטראקציה בין סיבי האקטין וסיבי המיוזין, באמצעות השפעה על פעולת פירוק מולקולות האנרגיה ATP.
רוסקומנדזור
רוֹסְקוֹמְנַדְזוֹר הוא השירות הפדרלי לפיקוח בתחום תקשורת, טכנולוגיות מידע ותקשורת המונים (ברוסית: Федеральная служба по надзору в сфере связи, информационных технологий и массовых коммуникаций, בקיצור Роскомнадзор) הוא גוף פדרלי של הרשות המבצעת ברוסיה, הכפוף למשרד התקשורת של רוסיה ונחשב לרגולטור האינטרנט הממשלתי האחראי לאכיפה, פיקוח וצנזורה על התקשורת ברוסיה.
הארגון הוקם במאי 2008 במסגרת ממשלת פוטין השנייה. מאז מרץ 2020 בראש הארגון עומד אנדריי ליפוב.
פעילות.
רוסקומנדזור היה מעורב במספר פרשיות צנזורה על אתרי אינטרנט ופורטלים ברוסיה:
דואט החתולים
דואט החתולים (באיטלקית: Duetto buffo di due gatti – "דואט היתולי לשני חתולים") היא יצירה פופולרית לשתי זמרות סופרן, המבוצעת לעיתים קרובות כהדרן בקונצרט. ה"מילים" הן אך ורק חזרות על המילה "מיאו". לעיתים מבוצע הדואט על ידי סופרן וטנור, או סופרן ובס.
אף כי מקובל לייחס את היצירה לג'ואקינו רוסיני, הרי שלאמתו של דבר היא לא נכתבה על ידו, אלא זוהי עריכה שנעשתה בשנת 1825, ומקורה בעיקר באופרה שלו "אותלו" משנת 1816. לטענת יוברט האנט, מקובל לראות את רוברט לוקאס פרסול כמעבד, שאימץ לו לצורך זה את שם העט "ג' ברתולד".
הקלטות.
אלבומים הכוללים יצירה זו:
ציוץ (טוויטר)
המאסף (כתב עת תורני)
המאסף היה כתב עת תורני שיצא לאור בירושלים בין השנים 1896–1914 (ה'תרנ"ו - ה'תרע"ד) ושימש כבמה מרכזית לפרסום חידושים ופסקים של מאות רבנים מרחבי העולם. עורכו ומייסדו היה הרב בן ציון אברהם קואינקה.
אודות.
כתב העת, שנוסד על ידי הרב בן ציון קואינקה והופיע לראשונה בקיץ 1896 (א' בתמוז ה'תרנ"ו), התנהל כמעין בית מדרש שבו העלו רבנים מכל רחבי העולם את מצוקותיהם ההלכתיות והתלמודיות, ובין היתר פורסמו בו שו"תים, חידושי תורה, כתבות ומכתבים בנושאים תורניים. מגוון הכותבים היה רחב, וכלל רבני ערים וקהילות, דיינים וראשי ישיבות.
על פי ד"ר יצחק בצלאל, "היה זה כתב העת התורני הטוב בתחומו בעולם היהודי בתקופתו, שעסק בעיקר בספרות התלמודית ובבירורו הלכה, מעט בכתבי יד ובשירה דתית, ומעט מאוד באקטואליה". עוד הוסיף כי "בכל קצווי תבל היו תומכים רבים לשאיפת העורך לעשותו במה תורנית מרכזית בעולם היהודי. בין משתתפיו, וכנראה גם מנוייו, היו יותר אשכנזים מספרדים. הוא לא היה מחויב לנוסח הספרדי בהלכה ובמנהגים ולא ניתן בו ביטוי לסדר יום ספרדי כלשהו. המאסף הוא התרומה החשובה ביותר, לצד העיתון החרות, של הספרדים לעיתונות העברית בזמנם ואולי גם מעבר לזמנם." המוציא לאור של כתב העת היה ר' בן ציון קואינקה שהיה מגדולי הרבנים הספרדים בארץ בזמנו
פירוש שמו.
המילה "מאסף" שימשה בשנים אלה בשתי משמעותיות: תיאור של פרסום מודפס (עיתון, חוברת, ספר) הכולל אוסף של מאמרים, כמו למשל "המאסף הספרותי תלפיות", "המאסף לכל ענייני חכמת ישראל ישורון" או "ספר המאסף מאת חברת מרבי ההשכלה". השימוש האחר היה לתיאור אדם העוסק באיסוף מאמרים או תרומות, כמו למשל "רבי יעקב ב"ר חיים צמח המאסף לתורת האר"י". הרב קואינקה לא היה הראשון להשתמש ב"מאסף" כשם של כתב עת. קדם לו "המאסף" של חברת "דורשי לשון העבר", מבשר העיתונות היהודית החילונית, שיצא לאור בשנים 1783-1811.
היסטוריה.
הגיליון הראשון, שהתפרסם ב-12 ביוני 1896 - א תמוז ה'תרנ"ו, הקיף 17 עמודים וכלל דברי ברכה של הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר, ראשי העדה הספרדית והאשכנזית בירושלים, הרב יוסף לוינשטיין מסרוצק שבפולין והרב אליהו סלימן מני מחברון. כתב העת זכה להצלחה מיידית והופץ לקהילות יהודיות ברחבי העולם. "בימיו הראשונים רכש לו המאסף מנויים רבים בחו"ל, ארם צובא, בגדד, שלוניקי, אילו מהערים המרכזיות בטורקיה, וכן ברוסיה ואנגליה. אחר כך נפוץ גם באוסטריה, אונגריה, גרמניה, צרפת, ארצות הברית, ושאר מדינות התבל. מאות רבנים, חכמים, ותורנים מופלגים בכל קצוי ארץ, אשר לא הכירו איש את רעהו התאחדו בירחון זה והתפלפלו יחד, וישתעשעו בעומק ההלכה."
בשנתיים הראשונות הופיע המאסף מדי שבוע בימי שישי. בשנה הראשונה (שנה נספרה מחודש תשרי ועד אלול) הופיעו 13 גליונות (החל מחודש תמוז) ובשנה שלאחריה 49 גיליונות. לאחר מכן עבר המאסף למתכונת חודשית - 12 גיליונות בשנה מחולקים לשני כרכים. המאסף הופיע במשך 19 שנים והקיף 38 כרכים, ובסך הכל יצאו לאור 246 גיליונות.
המאסף הודפס בדפוס הצבי והופיע כמוסף שבועי המצורף לעיתון, לפי מ"ד גאון משום שלא היה רישיון להופיע כעיתון עצמאי. החל משנתו השישית (5.10.1900) נדפס המאסף בבית הדפוס של ישראל דב פרומקין והופיע כמוסף של חבצלת. החל משנתו ה-11 החל המאסף להופיע כעיתון עצמאי. ב-1905 עדיין הודפס בדפוס פרומקין. ב-1906 יצא לאור באלכסנדריה ונדפס בדפוס פרג' חיים מזרחי, והחל מ-1907 יצא לאור בירושלים בבתי דפוס שונים.
מימונו.
הוצאתו לאור של המאסף מומנה ברובה מכספי המנויים. בשנים הראשונות הרב קואינקה נדרש לעניין זה מדי שלושה חודשים, כשהיה מפרסם בקשה לשלוח את דמי המנוי, תוך שהוא מטעים כי ההוצאות מכבידות עליו מאוד. בהקדמה לאחד מגיליונות המאסף רשם: "כמה עמל וטורח יש לנו בכל חודש וחודש להשלמת כל חוברת וחוברת עד שיתקבץ בידינו הסכום הדרוש להוצאות המחברת, הדפוס, הנייר, המשלוח ועוד. קשה לתאר ולהעלות על הגיליון את הדבר כמו שהוא". במקום אחר כתב: "...הוצאות המאסף טרם שקולות בפלס ...סך הכסף לא מעט אשר הוצאנו עליו טרם הושב לידינו". באחד ממאמריו הוא מציין לטובה את עזרת ועד העדה הספרדית בירושלים שהקצה לעיתון תמיכה שנתית מקופת הכולל. בשנים מאוחרות יותר פסקו להופיע בקשות המימון כשהמאסף התייצב כלכלית. "הודות לחריצותו ולעבודתו המסורה (של קואינקה) קנה ירחונו פרסום רב בכל ארצות תבל, ומספר מנוייו גדל. שנות ה'תרע"ג-ה'תרע"ד נחשבות לתור הזהב של "המאסף". פרנסתו נמצאה לו ממנו בשפע ואז חשב להגדילו ולשכללו, ולשם כך החליט להתפטר מבית המדרש לרבנים של חברת ״העזרה״.