בעוד מתחיל הפינוי של הבריגדה ה-77, הבריגדה ה-111 של מאסטרס קיבלה משימה לכבוש גבעה שקיבלה את שם הקוד "פוינט 2171". היא אכן הצליחה במשימה, אולם כעת הייתה מותשת כולה, ומרבית חייליה היו נגועים במלריה דיזנטריה ותת-תזונה. בתחילת יולי, התעקש מאונטבאטן שחיילי הבריגדה יבדקו בידי רופאים. התוצאות היו קשות, מתוך 2,200 אנשי הבריגדה, רק 119 נמצאו כשירים להמשיך ולהילחם. הבריגדה החלה להתפנות גם כן, אף על פי שמאסטרס התעקש לשמור אי אלו מחייליו בשטח עד ה-1 באוגוסט. במקביל, "כוח מוריס" ניסה לסייע לסטילוול, בכיתור מיצ'צ'ינה, על ידי כיבוש הדרך המובילה ממיצ'צ'ינה לבאהמו. הם נחלו במשימה זו כישלון חרוץ, עד שסלים נאלץ להזכיר לסטילוול שגם הכוחות האמריקאים-סינים שלו נכשלו בה בזמנו, אף על פי שכללו אז הרבה יותר אנשים ממה שכלל "כוח מוריס". ב-21 ביולי כבר כלל "כוח מוריס" רק 25 אנשים הכשירים לקרב, וסטילוול נאלץ לפנות גם אותו להודו.
הבריגדה ה-23 נשארה כאמור להודו כדי להדוף את הפלישה היפנית שהחלה במרץ. בין אפריל ליוני היא השתתפה בקרב קוהימה, במסגרתו ניסו בעלות הברית להדוף את המצור היפני על העיר קוהימה הסמוכה לאימפהל, שהייתה היעד העיקרי של המתקפה היפנית. על פי מיטב המסורת הצ'ינדיטית, חדרה הבריגדה אל מאחורי קווי היפנים וביצעה פשיטות הטרדה ואיסוף מידע. היא איבדה 158 איש במהלך הקרב. הבריגדות ה-14 וה-3 שנותרו על יד אגם אינדוואגי, הועברו לאזור מוגאונג והמשיכו להטריד את הפנים, כשהן נהנות מתמיכה של הדיוויזיה הבריטית ה-36 שהועברה ברכבת אל מוגאונג. הבריגדה ה-16 של פרגוסון הייתה במצב טוב בהרבה מזו של חברותיה, כיוון שלחמה יותר קרוב אל היחידות של סטילוול. עם זאת, בתחילת אוגוסט הוחלט שכל הצ'ינדיטים יפונו מבורמה. אחרון הצ'ינדיטים עזב את בורמה ב-27 באוגוסט 1944.
סך כל אבדות הצ'ינדיטים במבצע יום חמישי היו 1,396 הרוגים ו-2,434 פצועים. מרבית הפצועים אושפזו לתקופה ארוכה בבי חולים כשהם סובלים ממחלות קשות ותת תזונה. הבריאים שבהם נשלחו למחנות אימונים כהכנה לקראת הפעילות הבאה. עם זאת, כאשר הפיקוד הבריטי בחן את כמות האנשים והציוד שיהיה עליו להשקיע כדי להחזיר את הדיוויזיה לכושר מלא, הוחלט שעדיף לפרק את הדיוויזיה ולפזר את הצ'ינדיטים בין יחידות רגילות. בנוסף על כך, כשתתחיל שנת 1945, יאלצו להחזיר לבריטניה את כל החיילים הבריטים, בשל החוק שקובע כי חייל שמשרת בחוץ לארץ ארבע שנים זכאי לחופשה. בתחילת 1945 פורקה הדיוויזיה ההודית השלישית, ולנטיין הועבר לפקד על הדיוויזיה ההודית ה-39. מרבית הבריגדות שולבו בתוך הדיוויזיה ההודית המוטסת ה-44, בעוד המטות שלהן היוו את הגרעין הראשוני ליצירת הקורפוס ה-34. בפברואר 1945, כבר חדלו הצ'ינדיטים מלהתקיים.
ג'ואן סימס
איירין ג'ואן מריון סימס (באנגלית: Irene Joan Marion Sims; 9 במאי 1930 - 27 ביוני 2001) הייתה שחקנית אנגלייה, הזכורה בעיקר מהופעותיה בסדרת סרטי "Carry On", מגילום דמותה של מאדג' הרדקאסל בסדרה הקומית "בחלוף השנים" ובדמותה של גברת ומבלי, הטבחית חובבת השרי, בסיטקום "On the Up".
ביוגרפיה.
ג'ואן סימס נולדה בשנת 1930 בלאינדון שבאסקס. היא הייתה בתם היחידה של ג'ון הנרי סימס, מנהל תחנת הרכבת בלאינדון, ושל אשתו גלדיס מארי סימס. עקב מגוריהם בתחנת הרכבת, היא גילתה עניין במשחק והייתה מופיעה לפני הנוסעים המחכים בתחנה. בגיל הנעורים החליטה שהיא רוצה להמשיך בעסקי השעשועים, ועד מהרה היו פניה למוכרות בקרב הפקות החובבים המקומיות.
ב-1946 ניסתה סימס להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), אבל נכשלה. האודישן הראשון שלה כלל גילום דמותו של פו הדב. היא התקבלה למכינה של האקדמיה (PARADA), ולבסוף בניסיון הרביעי התקבלה ל-RADA וסיימה את הלימודים ב-1950 בגיל 19. הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה במופע פנטומיים "The Happy Ha'penny" לצדו של סטנלי בקסטר בתיאטרון סיטיזנס בגלאזגו.
סימס הופיעה במספר פארסות של בריאן ריקס ותיאטרון אלדוויץ' ובהם במחזה , אולם עיקר הצלחתה הייתה במופעי רביו בעיקר משל פיטר מיירס. ב-1958 לוהקה למחזה "Breath of Spring" מאת פיטר קוק שהוצג בתיאטרון קיימברידג' ובהמשך הועבר לתיאטרון הדוכס מיורק, והוצג שם מאוגוסט 1958 עד אפריל 1959.
קריירת משחק.
ב-1953 הופיעה סימס לראשונה בסרט קולנוע שהיה יחד עם ג'ורג' קול, ובעקבותיו בסרט "Trouble in Store" לצדו של נורמן ויסדום. ב-1954 שיחקה בתפקיד מיס דון בסרט "The Belles of St Trinian's", והופיעה בתפקיד קמע בסרט "רופא לעת צרה" בכיכובו של דירק בוגרד. סימס הפכה לשחקנית קבועה בסדרת סרטי "הדוקטור" שהופקו על ידי בטי בוקס, וכך משכה את תשומת לבו של בעלה של בוקס המפיק פיטר רוג'רס.
ב-1957 הופיעה סימס בתפקיד קטן בסרט "Carry on Admiral", שלא היה קשור לסדרת סרטי "Carry on" שהופקה מאוחר יותר.
ב-1958 קיבלה סימס תסריט מאת פיטר רוג'רס לסרט "Carry On Nurse". הסרט "Carry On Sergeant" זכה להצלחה קופתית גדולה בסתיו של אותה שנה, ורוג'רס והבמאי ג'רלד תומאס תכננו סרט המשך.
היא כיכבה בהתחלה ב-"Carry On Nurse", בהמשך ב-"Carry On Teacher", אחר כך ב-"Carry On Constable" ו-"Carry On Regardless". בעקבות בריאותה הלקויה השחקנית דיליס ליי החליפה את סימס בסרט "Carry On Cruising"; עם זאת סימס הצטרפה שוב לצוות השחקנים בסרט "Carry On Cleo".
הדמויות שגילמה סימס בסדרת הסרטים התפתחו מנשים שהן מושא לתשוקה, לרעיות מרושלות ומנדנדות, כמו אמילי באנג בסרט "Carry On Screaming". בעקבות להצלחת הסרט "Carry On Cleo" היא המשיכה לשחק בכל סרטי הסדרה המקורית עד האחרון שבהם "Carry On Emmannuelle". בסך הכל השתתפה סימס ב-24 סרטי "Carry On". היא לא חזרה לשחק בסרט "Carry On Columbus" מ-1992. בשנים 1969 ו-1970 הופיעה סימס בתוכנית הרדיו "Stop Messing About" יחד עם קנת' ויליאמס . לפני כן השתתפה בתוכנית הקומית "Play it Cool" ברדיו ה-BBC לצדם של יו פאדיק ואיאן קרמייקל.
אחרי גמר הסדרה "Carry On" ב-1978 המשיכה סימס להופיע בטלוויזיה. היא שיחקה לצדם של קתרין הפבורן ולורנס אוליבייה בסרט הטלוויזיה זוכה הפרסים "Love Among the Ruins", והשתתפה בתפקיד הסבתא בסדרה הקומית "Till Death Us Do Part". בין השנים 1979 עד 1981 גילמה את גברת בלומסברי-בארטון בסדרה לילדים "Worzel Gummidge". מ-1986 עד 1987 שיחקה בתפקיד אנני בגליי לצדה של אנג'לה ת'ורן בסיטקום "Farrington of the F.O.". עוד ב-1986 הופיעה בתפקיד קטריקה בסדרת המדע בדיוני הוותיקה "דוקטור הו" בתת-סדרה בשם "The Trial of a Time Lord" וב-"The Mysterious Planet". עוד שיחקה בדמות מיס מורגטרויד בעיבוד של הספר "Murder is Announced" בסדרה "מיס מארפל", בדמות בטסי פריג בעיבוד לרומן "מרטין צ'זלוויט" מאת צ'ארלס דיקנס, ובתפקיד ליידי פוקס-קאסטרד בעיבוד לספר "Simon and the Witch". ב-1987 הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה הקומית "And There's More" ויחד עם ניקולס סמית' הם גילמו זוג זקנים.
ב-1989 הופיעה סימס בדמות מדיום בווידאו קליפ של השיר "Ouija Board, Ouija Board" של הזמר מוריסי.
בשנים 1990 עד 1992 שיחקה סימס בתפקיד גברת ומבלי בסדרה הקומית "On the Up" בכיכובו של דניס ווטרמן. החל מ-1994 גילמה את מאדג' הרדקאסל, אמו החורגת של ליונל (בגילומו של ג'פרי פאלמר), בסדרה הקומית "בחלוף השנים". סימס גם הופיעה בפרקים בסדרות טלוויזיה מצליחות כמו "על שוטים ואנשים" בפרק "The Frog's Legacy" ב-1987, בפרק "One Foot in the Algarve" בסדרה "רגל אחת בקבר", ובתפקידי אורח בתוכנית המערכונים של ויקטוריה ווד.
בשנים מאוחרות יותר נאבקה סימס בדיכאון. מצבה החמיר כאשר בתקופה של שנתיים מתו הסוכן שלה פיטר פייד, חברתה הטובה הטי ג'אקס ואמה. בתקופה זו התחילה להדרדר לאלכוהוליזם. ב-1999 סבלה סימס משיתוק על שם בל, ובשנת 2000 שברה את הירך אבל החלימה היטב. עוד בשנת 2000 הופיעה בסרט הטלוויזיה "The Last of the Blonde Bombshells" לצדן של דיים ג'ודי דנץ' ואולימפיה דוקאקיס.
קריירה מוזיקלית.
בשנת 1963 הקליטה סימס מספר שירים. "Hurry Up Gran" ו-"Oh Not Again Ken" יצאו כתקליט סינגל, ואחריהם השירים "Spring Song" ו-"Men". את שני התקליטים הפיק ג'ורג' מרטין בלייבל פרלופון, אבל אף אחד מהם לא הגיע למצעד הסינגלים הבריטי. זה לא הרתיע אותה מלהקליט סינגל נוסף ב-1967 שכלל את השירים "Sweet Lovely Whatsisname" ו-"The Lass With the Delicate Hair". גם תקליט זה נכשל במצעדים, והסינגלים האלה הם נדירים למדי. החל ל-2009 השירים "Spring Song" ו-"Men" זמינים להורדה מ-ITunes ומאתרי מוזיקה אחרים. סים גם השתתפה בהקלטה המקורית מ-1961 של "The Lord Chamberlain Regrets" ושל "The Water Gypsies".
חיים אישיים.
סימס לא התחתנה מעולם, כמו עמיתה לסדרת סרטי "Carry On" קנת' ויליאמס. ויליאמס שהיה הומוסקסואל הציע לה נישואים לשם נוחות אבל היא דחתה אותו. החל מ-1958 היא גרה במשך שלוש שנים עם השחקן טוני באיירד, אבל כל פעם שהוריה הגיעו לביקור היא ביקשה ממנו להוציא את החפצים שלו מדירתם.
אחרי שסיפרה לאמה שהיא חיה עם באייר, כתב לה אביה בקשיחות, וגינה את מערכת היחסים. היא השיבה שהם צריכים להשלים עם מצבה מכיוון שטוני הוא חלק חשוב מחייה. בששת החודשים הבאים לא הייתה בקשר עם הוריה. לסימס שהייתה בת מסורה, הייתה הפרידה מהוריה קשה מאוד. היא המשיכה לחיות עם באיירד.
מערכת היחסים ביניהם החלה לקרטע ככל שהיא הצליחה בעבודתה כשחקנית לעומת כישלונותיו כשחקן. היא למעשה פרנסה אותו עד שלבסוף נפרדו.