עונת 1967 בגביע ליברטדורס הייתה העונה השמינית של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-11 בפברואר 1967 ותחרות הסתיימה ב-8 באוגוסט 1967. בתחרות השתתפו 20 קבוצות, מכל מדינות חברי הארגון.
התחרות הסתיימה בניצחון של ראסינג קלוב בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-3 בתים, שתי קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. בשלב השני, הקבוצות שיחקו ב-2 בתים. מנצחי הבתים נפגשו בסדרת משחקי הגמר.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
השלבים המתקדמים.
סדרת הגמר.
כמו בשנה הקודמת, להכרעה במשחק הגמר נדרשו 3 משחקים, כאשר רק במשחק האחרון היו שערים. בסופו של דבר ראסינג קלוב זכתה בתואר השלישי שלה.
בהתאם לתקנון היה צורך במשחק נוסף.
רי&quot;ב 81
עידית אברהמי (במאית)
עידית אברהמי (נולדה ב-7 בדצמבר 1977) היא במאית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
אברהמי נולדה בתל אביב. בתו של שחקן התיאטרון אורי אברהמי והמחזאית סמדר אמיתי.
אברהמי עבדה בין השנים 2000–2006 ככתבת ועורכת בעיתון "העיר" ובעיתון "הארץ".
בוגרת בית הספר לקולנוע וטלוויזיה סם שפיגל בירושלים. את לימודיה סיימה ב-2005. סרט הגמר שלה, "חילמי שושא מת מעצמו", השתתף בתחרות הסרטים התיעודיים בפסטיבל חיפה (2006) ונרכש לשידור על ידי ערוץ "יס דוקו" וכן השתתף בפסטיבלים ברחבי העולם. הסרט, הפקה משותפת של יעל שביט ובי"ס סם שפיגל, הביא את סיפור מותו של הילד הפלסטיני חילמי שושא על ידי רכז הביטחון של ההתנחלות ביתר עלית, נחום קורמן.
בשנת 2008 שודר סרטה הדוקומנטרי השני "השחקנים נגד הקהל" (יס דוקו). הסרט הביא את סיפורה של להקת תיאטרון "החאן" המיתולוגית בירושלים של שנות ה-70. אברהמי חזרה 30 שנה לאחר התפרקות הקבוצה אל השחקנים, ביניהם אביה השחקן אורי אברהמי; וכן שחקנים נוספים בקבוצה - אבי פניני, ששון גבאי, ספי ריבלין, רחל שור, עליזה רוזן ועוד - והציגה את סיפורה של קבוצת השחקנים המהפכנית.
בשנת 2009 שודרה בערוץ 24 הסדרה "רוק רימון" בבימויה, שעקבה אחרי הלימודים ברימון בית ספר למוסיקה.
בשנת 2011 שודרה הסדרה אותה יצרה וביימה, "העיתונאים" (יס דוקו). סדרה בת 6 פרקים שתיעדה בזמן אמת את קריסת העיתונות המודפסת בישראל. הסדרה עקבה אחרי מספר עיתונאים ישראלים בולטים - גידי וייץ, רן רזניק, אלון עידן, גידי מרון, עודד שלום ואחרים - והציגה את עבודתם במקביל להידרדרות במעמדם של עיתונאי הדפוס, וכן הביאה את סיפור סגירתו של המקומון "העיר" ואת סיפור הקמתו של "ישראל היום".
בשנת 2012 ביימה את העונה הראשונה של "חלומות מפלסטיק" (הוט), סדרה תיעודית בת 10 פרקים שתיעדה את תעשיית הניתוחים הפלסטיים ואת המחיר שנשים וגברים מוכנים לשלם עבור פולחן היופי.
בשנת 2014 ביימה את "סלפיז" (הוט), סדרה תיעודית בת 10 פרקים שתיעדה את השנה האחרונה של תלמידי תיכון והציגה תמונת מצב של הנוער בישראל. הסדרה תיעדה את ההכנות של התלמידים לנשף הסיום וכן את הפערים הכלכליים והסוציו אקונומיים בין התלמידים השונים.
בשנת 2016 יצרה וביימה את "סיפורי בדים" (יס דוקו) - סדרה תיעודית בת 6 פרקים, שמציגה את אחורי הקלעים של תעשיית האופנה הישראלית, ומציגה את הפער שבין היום יום ההישרדותי של מעצבי אופנה בישראל לבין ההכנות לשבוע אופנה נוצץ בתל אביב.
בשנת 2018 הייתה שותפה ליצירת סדרת הדוקו "מי ירה בילדי הבר נוער", על תקרית הרצח בברנוער.
בשנת 2019 יצרה את הסרט Institutional Abduction, העוסק בחטיפת ילדי תימן, עבור המיצג שיצרה האמנית איה בן רון בביתן הישראלי בהביאנלה של ונציה.
שמואל חץ
שמואל חץ (11 בפברואר 1938 - 18 ביולי 1970) היה סגן-אלוף בחיל האוויר הישראלי, מפקדה הראשון של טייסת האחת. נהרג במלחמת ההתשה.
ביוגרפיה.
חץ נולד בשנת 1938 בקריית חיים, בן לחיים ושבע, ואח לעמוס, לימים מייסד החוג לתנועה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בגיל 8 עבר עם אביו ואחיו עמוס לקיבוץ שפיים והתחנך בבית הספר היסודי שם. חץ המשיך את לימודיו בבית הספר התיכון המקצועי "מקס פיין" בתל אביב במגמת מכונאות מטוסים וסיים בהצטיינות. בתקופת הלימודים היה פעיל בגדנ"ע אוויר ובמסגרת זו השתתף בתוכנית חילופי גדנ"ע אוויר וביקר בארצות הברית.
התגייס לצה"ל במחצית אוגוסט 1957. לאחר שסיים בהצלחה את קורס הטיס במגמת קרב שירת כטייס קרב בטייסת 105 ("העקרב"), אז טייסת מטוסי קרב דאסו סופר מיסטר.
ב-29 ביוני 1960 היה מעורב בתאונה אווירית. עמיתו לטייסת, רפי הר לב שטס במטוס מספר 16 התנגש, בזמן יציאה ממטווח, במטוס מספר 17 אותו הטיס חץ. הטייסים ניצלו. חץ היה חבר בצוות ההקמה של טייסת 119 ("העטלף") כטייסת מטוסי מיראז' 3 ב-1964. במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 113 ("הצרעה"), טייסת אורגן, ולאחר המלחמה שירת כסמ"ט א' בטייסת 101 ("הקרב הראשונה"), אז טייסת מטוסי מיראז' 3.
חץ נשלח להשתלמויות רבות בצרפת, בבריטניה ובארצות הברית והיה מראשוני טייסי הפנטום. בינואר 1969 החלו לצאת לארצות הברית צוותי האוויר והקרקע שנבחרו לקורס הסבה למטוסי הפנטום ובהם שני מפקדי הטייסות המיועדות להיפתח, שמואל חץ לטייסת "האחת" ואביהו בן-נון לטייסת "הפטישים". קורס ההסבה החל במרץ בטייסת פנטום אמריקאית ונמשך כחמישה חודשים.
טייסת 201 ("האחת") הוקמה ב-17 באוגוסט 1969 בעיצומה של מלחמת ההתשה, כטייסת F-4 פנטום ("קורנס"), הראשונה של חיל האוויר בבסיס חצור תחת פיקודו של רס"ן חץ. ב-5 בספטמבר קלטה את רביעיית מטוסי הפנטום הראשונים שקיבל חיל האוויר. כשבועיים לאחר הגעת המטוסים החדשים, החלה הטייסת להשתלב בפעילות מבצעית, כאשר זוג מטוסים הוזנק לסיור יירוט באזור שארם א-שייח'.
ב-25 באפריל 1970 הותקף אזור אל עריש על ידי זוג מטוסי איליושין 28 מצריים. לעבר התוקפים הוזנקו זוג מטוסי פנטום וזוג מטוסי מיראז' 3. מטוס הפנטום של חץ הפיל אחד ממטוסי האיליושין 28 באמצעות טיל אוויר אוויר.
ב-16 במאי 1970 הוביל חץ רביעיית מטוסי פנטום, שיחד עם שני זוגות נוספים מטייסת 69 תקפו את הנמל המצרי בראס בנאס , שהוא נמל הים המצרי העיקרי בים סוף. בתקיפה, שכונתה "מבצע קשת אווירי", טובעה משחתת מצרית ונפגעו כלי שיט נוספים שעגנו בנמל. הייתה זו התקיפה ארוכת הטווח של חיל האוויר עד מבצע רגל עץ.
בראשית שנת 1970 החלה ברית המועצות בשילוח חיל משלוח גדול למצרים לשם הדיפת המתקפות של חיל האוויר הישראלי, בעיקר באמצעות הקמת מערך הגנה אווירית צפוף שהלך והתפשט מזרחה. חיל האוויר הישראלי בכלל וטייסות הפנטום בפרט ביצעו גיחות רבות לעצירת הפריסה. ב-18 ביולי 1970 הוביל חץ שמונה מטוסי פנטום ב"מבצע אתגר" לתקיפת סוללות טילי קרקע-אוויר בחזית תעלת סואץ. טילים רבים נורו לעבר מטוסי הפנטום במהלך התקיפה, מהם נפגעו מטוסיהם של חץ ונווטו מנחם עיני ושל אביהו בן-נון ונווטו . מטוסם של חץ ועיני התפוצץ. חץ הצליח לפלוט את הנווט עיני, אך לא הצליח לנטוש בעצמו ונהרג. אביהו בן-נון הצליח להגיע עד רפידים וביצע נחיתת אונס.
לאחר נפילתו הועלה לדרגת סגן-אלוף. בעיתונות הכתובה במדינת ישראל הופיעו מדי פעם פרסומים אשר הוכחשו, כי חץ הועבר כשבוי למוסקבה.
תקופה ארוכה סירבו המצרים לחפש את גופתו של שמואל חץ בחשאי ובחלקת הנעדרים על הר הרצל הוצבה מצבת אבן לזכרו. לאחר מלחמת יום הכיפורים נמצאו שרידי גופתו בשטח שממערב לתעלת סואץ שנכבש על ידי צה"ל. הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
שמואל חץ היה נשוי ואב לשני בנים. בנו אורי שירת כנווט מסוקים.
הנצחתו.
חורשה על שמו ניטעה על ידי הקרן הקיימת ביער בן שמן, (יער הטייסים) ובה הוצבה אנדרטה לזכרו.
מדי שנה מחולקת מלגה לזכרו בבית הספר המקצועי "מקס פיין". בספריית בית הספר פינה לזכרו.
איוואן רגן
איוואן (ג'נס) רֶגֶן (באנגלית: Ivan Regen; ידוע גם בשם: יוהאן רֶגֶן; 9 בדצמבר 1868 – 27 ביולי 1947) היה ביולוג שהיה ידוע בשל מחקריו בתחום הביואקוסטיקה.
ביוגרפיה.
רגן נולד בליישה, אוסטרו-הונגריה (היום חלק מסלובניה) והתעניין בקולות חרקים עוד בילדותו. משפחתו לא יכלה להרשות לעצמה לשלם על לימודיו, לכן הוא למד תחילה בסמינר לכמרים שעבורו הוא קיבל מלגה ובמרוצת הזמן הצליח לשלם שכר לימוד בווינה. בווינה רגן למד ידיעת הטבע באוניברסיטת וינה, תחת הדרכתם של קרל גרובן, זיגמונד אקסנר וקרל פרידריך וילהלם קלאוס. הוא קיבל את הדוקטורט שלו ב-1897 והחל לעבוד בתור פרופסור בגימנסיה, קודם בווינה ואחר כך במוראביה. לבסוף הוא חזר, בהמלצתו של אקסנר, לגימנסיה בווינה, ועבד בה עד פרישתו בשנת 1918.
הוא החל את מחקרו בפיזיולוגיה והפך להיות מהמדענים הסלובניים הראשונים העובדים מחוץ לארצם לאחר מלחמת העולם הראשונה. לאחר שערך מספר תצפיות על חרגוליים וצרצריים, הוא הוכיח כי חרקים מגיבים לגירויים אקוסטיים של בני אדם אחרים. עבור תרומותו הרבה לתחום, רגן נחשב לאבי הביואקוסטיקה המודרנית. רגן גם למד תופעות פיזיולוגיות אחרות בחרקים כגון נשימה, תרדמת חורף, התפתחות פיגמנט ביולוגי בתנאים שונים והתנשלות.
מיזמו הגדול ביותר של ריגן היה מה שנקרא "מעבדה גיאוביולוגית", מעין טרריום (מכל שקוף וסגור לגידול חיות יבשה קטנות או לגידול צמחים מיוחדים) גדול שבו למד את תחום הפנוטקסיס - תחום החוקר משיכת חרקים לעבר קול.