הפרוגנתודון היה טורף באורך עשרה מטרים, כאשר אצל המינים הגדולים ביותר הגיע אורך הגולגולת הגדולה ביותר ל-140 ס"מ, אך מינים רבים היו קטנים יותר ונמצאו רק שלדים מפורקים שלהם. במבנהו דמה הפרוגנתודון למוסזאורוס והיה קרובו. המאפיין הבולט ביותר של זוחל זה הוא מספר טבעות גדולות לאורך הרשתית שהגנו על עיניו. לפרוגנתודון היו זוג סנפירי חזה גדולים, זוג סנפירי שת קטנים וזנב גדול וגמיש בעל סנפיר גבוה בקצהו. הלסתות היו ישרות ומלאות שיניים חדות וישרות שנועדו לשבור עצמים קשים.
הפרוגנתודון היה צייד ימי, שככל הנראה ניזון מרכיכות כמו צדפות, חלזונות ואמוניטים בעלי שריון קשה. אחרים חושבים שהוא ניזון דווקא ממגוון דגים ומזוחלי ים, כגון צבי ים, פליוזאורים ואף ממוסזאורים אחרים. כמו כן הוא ניזון מטרף יבשתי שנפל למים.
טרכיאה (דינוזאור)
טרכיאה (שם מדעי: "Tarchia") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האנקילוזאוריים שחי בתקופת קרטיקון עליון לפני 75-70 מיליון שנה. מאובניו נמצאו בערבות מונגוליה.
יצור זה הגיע לאורך 8 מ' והיה האנקילוזאור האסייתי הגדול ביותר ואולם גולגולתו הגיע לאורך של 40 ס"מ בלבד. מראהו התבסס על דמיון לדיפולוזאורוס (Dyoplosaurus). ליצור זה היה גוף גדול, כתפיים ורגליים נמוכות ושריון גרמי לאורך הגוף שכוסה בבליטות קוצניות. בקצה הזנב הייתה אלה כבדה שהגנה עליו מטורפים. הראש היה בעל מקור קרני ושיניים קטנות ומאחורי הלחי היו 2 דוקרנים גדולים. הגולגולת כוסתה שריון והייתה משוריינת.
היצור חי בערבות של מונגוליה הקדומות וייתכן שאף במדבר, ורעה צמחייה לצד אוכלי עשב נוספים כמו הזאורולופוס. אויבו העיקרי היה הטרבוזאורוס.
אגתאומס
אגתאומס ("Agathaumas") הוא סוג מוטל בספק של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי באמריקה הצפונית לפני 66 מיליון שנה. הוא היה הצרטופסיד הראשון שקיבל שם מדעי, אך לא ידוע עליו הרבה. מאובניו התגלו לראשונה בוויומינג ב-1872 על ידי אדוארד דרינקר קופ. מאובנים נוספי התגלו בתצורת מוריסון.
יצור זה תואר כדומה לסטירקוזאורוס ובכמה ציורים היה דומה למונוקלוניוס מקורנן בכבדות. משערים שהוא הגיע לאורך ושקל 6 טונות. בגופו הוא דמה במראה לטריצרטופס ויש המעריכים שהיו אותו יצור.
כנראה שמאובניו דומים מאוד למאובני הטריצרטופס ולצרטופסידים דומים ואפילו למאובני דינוזאורים אחרים כמו הצטיוזאורוס, כך שיכול להיות שמאובנים רבים שהיו משויכים אליו, בוטלו. בשל כך ובשל חוסר היכולת להגדירו במדויק מהמאובנים שנמצאו האגתאומס מוגדר כ"טקסון מוטל בספק" (Nomen dubium).
Sinoceratops
אנטוסוכוס
אנטוסוכוס (שם מדעי: "Anatosuchus"; משמעות השם: "תנין ברווז") הוא סוג של זוחל נכחד הקרוב לתנינים מתקופת הקרטיקון. מאובניו נמצאו בניז'ר שבמדבר סהרה.
היצור התגלה בחפירות שנערכו ב־2003, על ידי החוקר האמריקני פאול סרנט, מטעם נשיונל ג'יאוגרפיק, שם הוא נמצא לצד עוד דמויי-תנינים כמו הקפרוסוכוס (תנין חזיר הבר) הקטלני והלגנוסוכוס ("תנין הפנקייק").
היה זה יצור קטן שאורכו הגיע ל־70 ס"מ. הוא נע על ארבע רגליים שהיו ממוקמות מתחת לגופו. היו לו לסתות שטוחות, חסרות שיניים ורחבות שהזכירו מקור של ברווז. בתחילה נחשב לסוג של זוחל מסוג Comahuesuchus שקרוב לתנינים המודרניים, אך בהמשך הופרד לסוג אחר. הוא דמה לארריפסוכוס שהיה קרוב אליו ואולי חי בצורה דומה.
למרות מראהו, כך נראה ממבנה הלסתות, הוא כנראה ניזון מבעלי חיים מימיים, אותם לכד ממארב בדומה לאנפות.
באלאור (דינוזאור)
באלאור (שם מדעי: "Balaur") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים שבקבוצת התרופודה מתקופת קרטיקון עליון שחי לפני 70 מיליון שנה ומאובניו התגלו ברומניה. הוא קרוי על שם היצור האגדי באלאור ממיתולוגיה רומנית, דרקון גדול וקטלני שעצמותיו נחשבו לעצמות הדרקון. נמצאו רק שני מאובנים שלו והם גדולים מהרבה מקרוביו לקבוצת הפאראבס.
בתקופתו הוא חי על אי עתיק בשם "האצג", שם נמצאת היום העיר האטג ברומניה. אי זה שנמצא בים תטיס העתיק שם חיו הרבה דינוזאורים שעברו ענקיות איים או גמדות איים כמו דמוי-ההדרוזאור תלמטוזאורוס והזאורופודים מגיארוזאורוס ופאלודיטיטאן.
היצור הגיע לאורך 1.8-2 מ' והיה דומה במראהו לעוף בעל נוצות יבשתי. היו לו גפיים חזקות בעלות טפרים קשים, זנב ארוך ומנוצה. הטפרים של הידיים הקדמיות כללו 2 טפרים קצרים שכוסו בנוצות בדומה לארכאופטריקס והראש היה עבה ובעל לסתות קצרות. לא ברור אך ייתכן שהיה לו דם חם, דבר שעזר לו לצוד ביערות בלילה.
היצור היה איטי וייתכן שחי בין העצים. הוא לא יכל לעוף אך היה מאבותיהם של העופות המודרניים.
אלכסורניס
אלכסורניס (שם מדעי: Alexornis) הוא סוג של עוף נכחד מהקבוצה אננטיאורניתס שחי בקרטיקון העליון, לפני 73 מיליון שנה. מאובניו נתגלו בבאחה קליפורניה, מקסיקו. שמו ניתן לו על שם החוקר אלכסנדר וטמור (מילולית "Alex" - אלכסנדר וטמור , "Ornis" - עוף, העוף של אלכסנדר).
האלכסורניס הוא עוף קדום בעל שיניים שהיה בגודל של דרור, ממנו נמצאו עצמות כתף, כנפיים ורגליים, אך ללא גולגולת. רוב עופות הקרטיקון היו עופות ימיים למעט האלכסורניס והגוביפטריקס (Gobipteryx).
תחילה נחשב האלכסורניס לדמוי עוף מודרני, שהיה קשור לכחלאים או לנקראים, אך מבנה עצמות השכם דמה לעופות קרטיקוניים, והוא סווג מחדש.
האלכסורניס חי ביבשה, בסוף הקרטיקון, וככל הנראה היה אוכל חרקים או אוכל כל.
בתרבות.
האלכסורניס מופיע בסרט מבית ה-BBC, "ללכת בין דינוזאורים", בתור העוף אלכס, המקביל הקרטיקוני לעורב מההווה. אלכס הוא דמות המספר בסרט ושם רוכב על גבו של פכירינוזאורוס. עלילת הסרט מתוארת בקנדה של הקרטיקון, אף שהאלכסורניס נמצא בחפירות מקסיקו ולכן ניתן לו מבטא מקסיקני. יוצרי הסדרה יצרו את מראהו על פי מיני עופות דומים מתקופתו.
אלעזר בן דינאי
אלעזר בן דינאי (המאה הראשונה לספירה) היה מנהיג חבורת מורדים פוליטיים בתקופת הנציבות השנייה של השלטון הרומאי בארץ ישראל. הוא נזכר בספריו של בן-תקופתו יוסף בן מתתיהו (שם מופיע שמו ביוונית, אלעזר בן דִינָאיוֹס), שמכנה אותו "לִסְטִים", וכן במשנה, בתלמוד ובמדרשים, שם הוא נזכר כ"רצחן".
בכתבי יוסף בן מתתיהו.
יוסף בן מתתיהו מספר שאלעזר בן דינאי היה "שודד ששכן בהרים זה שנים רבות", ושעם תפיסתו, פעלה חבורתו בארץ כבר במשך עשרים שנה. מכאן שהחל לפעול עוד בימי הנציבים פונטיוס פילאטוס או מארקלוס ומארולוס (מהשנים 35–40 לספירה לערך).
יוסף בן מתתיהו מספר על התנגשויות שאירעו בין יהודי הגליל לבין השומרונים בתקופת הנציב קומאנוס (48–52 לספירה). לאחר שעולה רגל יהודי מהגליל שהיה בדרכו לירושלים, נרצח בכפר "גמה" (כיום העיר ג'נין) בשומרון בזמן חג סוכות בשנת 51 לספירה, התאספו המונים מיהודי הגליל כדי להתנפל על השומרונים כנקמה, וכך עשו גם המונים בירושלים, כשנודע להם על הרצח. בנוסף לאלה, יצאה גם "חבורת הליסטים ומחרחרי המרי" של אלעזר בן דינאי ואדם נוסף בשם "אלכסנדר", והתנפלה על שכניהם במחוז עקרבת, טופרכיה דרומית-מזרחית לשכם, בה ישבה אוכלוסייה מעורבת של יהודים ושומרונים. לדברי יוסף, הם "הרגו בהם בלי לחוס על זקן וטף, והעלו את כפריהם באש". היה זה בחורף שנת 51–52. קומאנוס יצא מקיסריה עם גדוד פרשים לעזרת השומרונים והרג רבים מאנשי החבורה של אלעזר ורבים אחרים לקח בשבי. לדברי יוסף, "מאותו זמן נתמלאה יהודה כולה ליסטים". בחג פסח שנת 52, הגיע הנציב הרומי בסוריה, אומידיוס קוואדראטוס, לקיסריה, וציווה לצלוב את כל האנשים שקומאנוס תפס.
בשנת 52 הגיע הנציב הרומי החדש ביהודה, אנטוניוס פליקס (52–60 לספירה), ובימיו גברה ה"ליסטות", היא הקנאות המרדנית בלשונו של יוסף בן מתתיהו. פליקס לכד חי במארב את "ראש הליסטים", אלעזר בן דינאי, לאחר שפיתה אותו לבוא אליו תוך הבטחה שלא יעשה לו כל רע. כשבא אליו, אסר אותו, ושלח לרומא אותו ורבים מחבורתו. הוא תלה על צלבים רבים מהם והעניש קשות רבים מאוד שסייעו להם.
בספרות חז"ל.
במשנה נאמר: .
כלומר, בזמנו בוטל טקס עגלה ערופה, וזאת בשל ריבוי הרוצחים בגלוי, כי עגלה ערופה אינה באה אלא על הספק, ועל פי קלוזנר, בשל ריבוי ההרוגים שנעלמו הורגיהם.
בפירוש תוספות יום טוב, שבו מבואר שאלעזר בן דינאי היה "רצחן מפורסם", מובאת גרסה שלפיה יש להחליף "תחינה" ב"תחילה", ויש לקרוא: "ותחילה בן פרישה היה נקרא".
לדעת ההיסטוריון יוסף קלוזנר, מתוך הדברים הללו ניתן להסיק ש"אלעזר בן דינאי" (בספרי הוא אף מכונה "רבי") ו"תחינה בן פרישה" הם שני שמות של אותו אדם, שככל הנראה הסתתר מפני השלטונות הרומיים בשם הבדוי "תחינה בן פרישה" ורק כאשר התחבר לחבורת הקנאים שלו, קראו לו "בן הרוצח". או "בן הרצחנים" הוא אף מעלה את האפשרות שלאחר זמן, קרא כך אלעזר בן דינאי לעצמו. קלוזנר גם מציע את האפשרות שהשם "תחינה בן פרישה", שמשמעותו "בעל החנינה" ו"בעל הפרישות", ניתן דווקא לאלעזר בן דינאי ה"אכזרי", באירוניה. אולם לדעתו סביר יותר שתחינה בן פרישה היה מנהיג קבוצת קנאים אחר, ואולי זה שמו העברי של אותו "אלכסנדר", הנזכר אצל יוספוס כחברו של אלעזר.
בשיר השירים רבה כתוב משמו של רבי אוניא: "ד' דורות, שדחקו על הקץ ונכשלו ואלו הן: אחד בימי עמרם, ואחד בימי דיניי, ואחד בימי בן כוזבא, ואחד בימי שותלח בן אפרים".