בין תוארי הכבוד להם זכה, מאירהוף נבחר לחבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ולחברה המלכותית בלונדון.
בשנת 1944 הוא סבל מהתקף לב, התקף לב נוסף בשנת 1951 הביא לפטירתו.
גיגה
אליעזר הגר (סרט ויז'ניץ)
רבי אליעזר הגר (יום כיפור ה'תרפ"ה, 8 באוקטובר 1924 – כ' בתמוז ה'תשע"ה, 7 ביולי 2015), מכונה ה"חכמת אליעזר", היה האדמו"ר השני מחסידות סרט ויז'ניץ.
ביוגרפיה.
נולד בגרוסוורדיין שברומניה לרבי ברוך הגר, האדמו"ר מסרט ויז'ניץ, ולרבנית צירל. בשנת תש"ז (1947) עלה לישראל באוניית מעפילים, נעצר בנמל חיפה ונכלא במחנה המעצר בעתלית.
לאחר שחרורו בהיותו אברך בחיפה התגייס לפלוגה הדתית של ההגנה בעיר. הוא השתתף בין השאר בקרבות מלחמת העצמאות ברמת יוחנן שבהם נפצע ברגלו מקליע, וגם היה שותף לכיבוש הגבעה בחיפה, בה התגורר עם קהילתו לימים. מפקדו אמר שהוא גילה התלהבות אומץ והקרבה. כמו כן היה חשמלאי בהשכלתו המקצועית.
בשנת תשי"א (1951) נישא לרבנית חיה צירל, בתו של הרב שלום עוזר ברוין (ה'תרצ"ג - כ' באלול ה'תשס"א). בתשכ"ה, כשנה לאחר פטירת אביו, מונה ליורשו. אחיו, הרב משה הגר, מונה במקביל לתפקיד ראש ישיבת "יחל ישראל – סרט ויז'ניץ".
רבי אליעזר הרבה לדבר בדרשותיו על חומרת איסור לשון הרע.
בחודש תמוז ה'תשע"ג (2013) אושפז בבית חולים לאחר בעיות בגבו ומאז נחלש, הוא מיעט להופיע בציבור והנהגת החסידות עברה בפועל לידי בנו היחיד הרב יעקב הגר. בין הבן לשתי אחיותיו וגיסיו פרצו מאבקי שליטה.
נפטר בביתו בכ' בתמוז ה'תשע"ה לאחר דום לב פתאומי.
הישיבה הקטנה של חסידי סערט ויז'ניץ בבני ברק נקראה לאחר פטירתו "חכמת אליעזר" על שמו.
חטיפת הדיפלומטים האיראנים
חטיפת הדיפלומטים האיראנים התרחשה ב-4 ביולי 1982, בזמן מלחמת האזרחים בלבנון. באירוע נחטפו שלושה דיפלומטים משגרירות איראן בלבנון ועיתונאי, ועקבותיהם נעלמו.
הדיפלומטים הם מוחסן אלמוסאווי, הממונה על השגרירות, אחמד מותוואסליאן, הנספח הצבאי האיראני בלבנון, ותקי רסתגאר, נהג השגרירות. אליהם נלווה כאזם אח'וואן, צלם ועיתונאי שטח של סוכנות העיתונאים האיראנית אירנ"א.
על פי הגרסה המקובלת, הארבעה היו בדרכם משגרירות איראן בדמשק ללבנון על כביש ביירות-דמשק, נעצרו במחסום של הכוחות הלבנוניים מצפון לביירות ב-4 ביולי 1982 והועברו למטה הפלנגות בביירות, שם נרצחו. האיראנים טוענים כי בשנת 1990 הארבעה הועברו חיים לישראל. מאז הם משמשים כטיעון קבוע שמועלה על ידי איראן וארגון חזבאללה בכל דיון על עסקה לחילופי שבויים, ובכלל זה בנושא רון ארד. ישראל הכחישה טענה זו.
יו"ר הכוחות הלבנוניים סמיר ג'עג'ע, שהיה מפקד בכוחות בזמן מלחמת האזרחים, סתר את הטענה האיראנית כשטען בריאיון לעיתון הלבנוני "א-ספיר" בשנת 2006, לאחר ששוחרר מן הכלא, כי הכוחות הלבנוניים עומדים מאחורי רציחתם של הדיפלומטים.
בשנת 2007 יצא באיראן משחק מחשב שעיקרו שחרור בדיוני של ארבעת הדיפלומטים מהשבי בישראל.
רצ'ה
רצ'ה (בגאורגית: რაჭა) הוא חבל היסטורי קטן השוכן בקצה הצפון-מזרחי של מערב גאורגיה. גבולותיו: סוואנתי מצפון-מערב, הרי הקווקז הגדול מצפון, דרום אוסטיה וכארתלי ממזרח, אימרתי מדרום ולצ'חומי ממערב. רצ'ה מוקף מכל עבריו בהרים. מבחינה גאוגרפית רצ'ה הוא העמק הצר של הנהר ריוני בקטע זרימתו הצפוני.
הרצ'אים הם אחת הקבוצות האתניות שמרכיבות את העם הגאורגי ודוברים בניב מקומי של גאורגית. אוכלוסיית המחוז מונה כ-55,000 איש (2001), ושיטחו מגיע ל-4,900 קמ"ר.
בחלוקה האדמיניסטרטיבית של גאורגיה אחרי עצמאותה ב-1991, צורף רצ'ה אל החבל השכן לצ'חומי ואל חלקו הדרומי של שכנו סוואנתי (סוואנתי תחתית) ליצירת המחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית. בתת-חלוקה של מחוז זה משתרע רצ'ה על-פני שני ראיונים (נפות): אוני ואמברולאורי. בעבר, הייתה גם פינתו הצפון-מערבית של האזור הבדלני השכן דרום אוסטיה חלק מרצ'ה.
היסטוריה.
בעת העתיקה ובראשית ימי הביניים היווה רצ'ה יחד עם לצ'חומי את נסיכות תאקוורי (שהיה גם שמו של לצ'חומי באותה תקופה); נסיכות זו, מצידה, הייתה חלק מממלכת אגריסי שבמערב גאורגיה. בעקבות היחלשותה של אגריסי במאה ה-8 בשל מאבקיה עם האימפריה הביזנטית, פרשו ממנה אצילי רצ'ה ולצ'חומי ויסדו את הדוכסות העצמאית של רצ'ה-לצ'חומי. לקראת סוף המאה ה-10 הביא האציל החזק ברצ'ה, ראטי באר'וושי הראשון, לפרישתה מן הדוכסות המאוחדת ויסד את דוכסות רצ'ה. במאה ה-11 הצטרפה הדוכסות הפורשת לממלכה הגאורגית המאוחדת. בנו של מייסד השושלת נקרא קאחאבר; בעקבות שמו, אימצה שושלת הדוכסים של רצ'ה את שם המשפחה קאחאבריסדזה לאחר תקופת שלטונו. שושלת זו שלטה ברצ'ה, במסגרת הממלכה הגאורגית, עד שלהי המאה ה-13 ובמשך תקופה מסוימת אף העבירה לעצמה את השליטה על החבל השכן לצ'חומי מידיה של דוכסות סוואנתי. בשנות השמונים של המאה ה-13 ביטל המלך הגאורגי דוד השישי נארין, שמרד בכובשים המונגולים, את הדוכסות ברצ'ה, וקבע כי אדמת רצ'ה תהיה מאותן נחלות, שהבעלים הפיאודליים הישירים שלהן הוא בית-המלוכה.
באמצע המאה ה-14, תחת הנהגתה של שושלת צ'ארלידזה, פרשה רצ'ה מן הממלכה הגאורגית החלשה, והשתלטה על החבל עד להתפרקותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15. רצ'ה אחזה גם בחבל לצ'חומי השכן, שאותו כבשה מידי דוכסות סוואנתי. הדוכסות הוסיפה להתקיים במאה ה-15, תחת שושלת חדשה ממשפחת צ'חארטידזה, ששלטה בין השנים 1769–1465, אך רוב הזמן הייתה תחת חסותה של ממלכת אימרתי (שהוקמה במאה החמש עשרה עם התפרקותה של הממלכה הגאורגית). באחד מניסיונותיה של הדוכסות להשתחרר מאחיזתה של אימרתי, תמך הדוכס שושיטה השני בנסיך האימרי ארצ'יל (שאר נזר חאן), שב-1678 מרד במלך אימרתי בגרט הרביעי; מלך זה אהד את האימפריה העות'מאנית ונתמך על ידה. אחרי תבוסתו של ארצ'יל ב-1679, החריבו העות'מאנים שסייעו לבגרט הרביעי את רצ'ה. שושלת הדוכסות שרדה, המשיכה לשלוט בחבל המשתקם וב-1749, תחת הנהגתו של הדוכס רוסטום, אף זכתה בעצמאות גמורה מאימרתי. ב-1769 הצליח מלך אימרתי, סולומון הראשון, לאסור את רוסטום, לספח את רצ'ה ולבטל את הדוכסות. ב-1784 יסד מלך אימרתי, דווית (דוד), מחדש, בחסותו, את דוכסות רצ'ה ומינה את אחיינו אנטון כשליטה. ב-1786 מרדו הרצ'אים וקיוו לסיוע מטורקים, אך הובסו על ידי כוחותיו של דוד. ב-1789, ביטל מלך אימרתי סולומון השני סופית את הדוכסות והפך לשליטו הישיר של רצ'ה. עם כיבושה של ממלכת אימרתי על ידי הרוסים ב-1810, הפך גם רצ'ה לחלק מהאימפריה הרוסית. לאחר מכן היה רצ'ה חלק מאימפריה זו ומברית המועצות יחד עם כל גאורגיה, מלבד תקופת ביניים קצרה בין השנים 1921-1918, שבהן השתייך לגאורגיה העצמאית עד כיבושה על ידי הסובייטים. בתקופה זו היו חלק מהרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז ומהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה. עם חידוש העצמאות הגאורגית ב-1991, הפך החבל לחלק מן הרפובליקה של גאורגיה.
יהודי רצ'ה.
ברצ'ה הייתה קהילה יהודית גדולה. בעקבות עליית היהודים לישראל, שהתגברה עם רעידת האדמה שהתחוללה באזור, נותרו במחוז יהודים בודדים בלבד. בית הכנסת הגדול בעיר אוני, שניזוקה אף הוא ברעידת האדמה, משמש את היהודים שנותרו.
שבועותא
יום העלייה
יום העלייה הוא יום ציון שנתי המצוין בישראל בז' בחשוון החל משנת 2016. יום זה מעלה על נס את העלייה לארץ ישראל ומכיר בחשיבותה על פי המתואר בתורה בפרשת לך לך ובספר יהושע. אף שהחוק מציין שמועד מעבר הירדן אל ארץ ישראל אירע ביום י' בניסן, יום העלייה מצוין מדי שנה ביום ז' בחשוון.
קביעת החוק.
יום ציון זה נועד . חג זה נקבע ב, שאושר בכנסת ב-21 ביוני 2016.
מטרת החוק מוצגת , וביתר פירוט בדברי ההסבר להצעת החוק:
הסיבה לציון יום העלייה בתאריך השונה מהיום שנקבע בחוק, מופיעה בדברי ההסבר להצעת החוק:
טרה (תחילית)
פטה (תחילית)
רונלד סיים
רונאלד סיים (באנגלית: Ronald Syme; 11 במרץ 1903 - 4 בספטמבר 1989) היה היסטוריון ניו זילנדי וחוקר חשוב של התקופה הקלאסית.
חייו.
סיים נולד לדייוויד ופלורנס סיים, באלת'ם (Eltham), ניו זילנד. בילדותו לקה בחצבת קשה שפגמה קשות בראייתו. בנעוריו למד סיים בתיכון פּלִימות' החדש לנערים, ובגיל חמש עשרה התמנה לראש כיתתו, תפקיד בו החזיק במרוצת השנתיים בהן למד בבית הספר.
סיים המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת אוקלנד ואוניברסיטת ויקטוריה בעיר ולינגטון לתואר על התקופה הקלאסית. במהלך לימודיו למד גם את השפה והספרות הצרפתית. בין השנים 1925 ו-1927 למד בבית הספר Literae Humaniores (לימודים קלאסיים) בקולג' אוריאל שבאוניברסיטת אוקספורד. סיים גמר בהצטיינות את תוארו בהיסטוריה עתיקה ובפילוסופיה. בשנת 1929 התקבל סיים כחבר סגל במכללת טריניטי, אף היא באוקספורד, שם יצא שמו למרחוק הודות למחקריו אודות הצבא הרומי ואזורי הספר של האימפריה הרומית.
במלחמת העולם השנייה שירת כנספח עיתונות בשגרירות הבריטית בבלגרד (שם הוא רכש ידע בשפה הסרבו-קרואטית) ובאנקרה, ומאוחר יותר כיהן כראש החוג לבלשנות קלאסית באוניברסיטת איסטנבול. סירובו לדון בטבע עבודתו במשך התקופה הוביל כמה אנשים לסבור כי הוא עבד עבור שירותי המודיעין הבריטיים בטורקיה, אולם לא נמצאה הוכחה לכך.
ב-1944 נבחר כעמית האקדמיה הבריטית וב-1949 הוא מונה כפרופסור קאמדן להיסטוריה עתיקה במכללת Brasenose שבאוקספורד, משרה בה החזיק עד לפרישתו. סיים גם מונה לחבר במכללת וולפסון באוקספורד משנות ה-70 ועד לשנות ה-80 המאוחרות, אז ניתנה הרצאה לזכרו.