בשנת 1999 יצא לאור אלבומה השלישי של הלהקה, "כנסיית השכל". גם באלבום זה עזרו קובי אוז ואבי בללי. בניגוד לשני האלבומים הקודמים, זכה האלבום להצלחה גדולה. הלהקה הפכה למוכרת יותר, והופעותיה נעשו גדולות ופחות מופנמות. באלבום היו כמה להיטים מוצלחים, ביניהם "היינו עושים אהבה" ו"למיה יש אקדח". אלבום זה הופק על ידי הלייבל "לבנטיני", שהוקם על ידי קובי אוז. במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' זכתה הלהקה בתואר "להקת השנה".
לאחר הצלחת אלבומם השלישי, הופיעה הלהקה בכמה הופעות משותפות עם נקמת הטרקטור. בשנת 2000 הקליטה הלהקה את אלבומה הרביעי, "רוץ ילד", בעיבודו ובהפקתו המוזיקלית של שלומי ברכה. האלבום יצא בפברואר 2001 וכלל את הלהיטים "תגידי שטוב", "תרימי את הראש", "רוץ ילד" ו"רציתי לראות". אחר כך יצאו לסיבוב הופעות עם אהוד בנאי.
בשנת 2002 הוציאה הלהקה סינגל בשם "בואי מהפכה".
לקראת ההקלטות לאלבום החמישי, "ידיים למעלה" צורף להרכב המתופף יובל שפריר, במקומו של יוסף. האלבום יצא בשנת 2004, וכלל את הלהיטים "איך זה מרגיש" ו"האביב הנצחי". את האלבום הפיקו חברי הלהקה בעצמם.
במרץ 2007, יצא אלבום האוסף של הלהקה, "אוטוביוגרפיה", שבו הצטרף ללהקה דניאל זייבלט במקומו של יובל שפריר. האלבום כולל 26 משירי הלהקה משנים קודמות בעיבודים חדשים, ובביצוע חי עם רביעיית כלי מיתר ונגנים נוספים. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "אני מאמין", "ידיים למעלה", "תנו לי לשתות" ו"האביב הנצחי". את האלבום הפיק עמי רייס, שהצטרף ללהקה כקלידן במקום מייק גולן. בדצמבר 2007, חתמו על הסכם שיתוף-פעולה עם חברת סוני אריקסון, כאשר רוכשי המכשיר W910i, ווקמן סלולרי שהשיקה החברה בישראל, קבלו את האלבום "אוטוביוגרפיה" על כרטיס הזיכרון של המכשיר. בעקבות האלבום העלתה הלהקה מופע עם 8 זמרי ליווי ו-40 נגנים, שעלה בבכורה בפסטיבל ישראל, ואחר כך באמפיתיאטרון קיסריה ובמקומות נוספים. המופע עלה שוב ב-2015.
בשנת 2008 הקליטה הלהקה במסגרת הפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל את השיר "שום דבר לא יפגע בי", שהלחין יורם חזן למילים של שנהרג באסון המסוקים.
במרץ 2009 הוציאה הלהקה את הסינגל "תמי יודעת".
העשור השני של המאה ה-21.
באוקטובר 2010 יצא אלבומה של הלהקה "שורות של אנשים" שהוקלט בלונדון. קדמו לו הסינגלים "הדליקו את הפנסים", "על מה את חולמת?", "מים שקטים חלק א'" וגם הלהיט "אושר", שזכה להצלחה נאה במצעדי הפזמונים. באפריל 2011 יצאה מהדורה מחודשת של האלבום, שאליה צורף תקליטור נוסף ובו שירים של הלהקה שלא נכללו באלבומיה הקודמים, כדוגמת "שום דבר לא יפגע בי" ו"תמי יודעת". בעקבות האלבום יצאה הלהקה במופע בשם "קונצרט וידאו".
ב-2011 השתתפו חברי הלהקה רן אלמליח ועמי וייס בהקלטת אלבומה של ריטה, "השמחות שלי", שם פגשו לראשונה את תום כהן שניגן באלבום במנדולינה. תום כהן הוא גם המנצח של התזמורת האנדלוסית הישראלית והם החליטו לשתף פעולה ולהקליט אלבום. ביוני 2012 יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "מעל הים". בספטמבר 2012 ערכו מופע חגיגי עם התזמורת, לכבוד 20 שנה להקמת הלהקה. ביולי 2013 יצא לאור האלבום המשותף עם התזמורת האנדלוסית, "הבית כה רחוק". באלבום 12 רצועות, כולל שיר במרוקאית ביחד עם ריימונד אבקסיס ושיר בערבית. את רוב הטקסטים והלחנים באלבום כתב רן אלמליח, בסיסט הלהקה.
במאי 2017 יצא אלבומם התשיעי של הלהקה "זה לא אני". ולראשונה, הפקת האלבום כולו מומנה דרך קמפיין הדסטארט (מימון המונים), בתמיכתם המלאה של מעריצי הלהקה, וללא חברת תקליטים. המפיק המוזיקלי של האלבום היה אמיר צורף. באותה שנה התארחה הלהקה בשיר "חדשות טובות" של "קפה שחור חזק".
בשנת 2019 יצא השיר "אף פעם לא תלכי לבד" שכתב והלחין רן אלמליח, השיר הוא הפתיח של הסדרה "ליגה ג'" שמשודרת בכאן 11.
לקראת 2020 שיתפו פעולה עם הזמר ליאור נרקיס בחידוש לשיר היינו עושים אהבה.
במאי 2020, הלהקה הוציאה סינגל חדש "רחוב המפסידים" שבו יורם חזן ורן אלמליח מבצעים את השיר ביחד.
דיסקוגרפיה.
סינגלים נוספים:
אברהם ברושי
אברהם איטנברג (15 באפריל 1923 - 6 בינואר 2018), שנודע בשם העט אברהם ברושי, היה פזמונאי ישראלי, שפעל מאמצע שנות ה-40 עד תחילת שנות ה-60.
ביוגרפיה.
אברהם איטנברג נולד במוסקבה בירת ברית המועצות, ובגיל שנה וחצי עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהשתקעה בתל אביב.
את שם המשפחה העברי "ברושי" קיבל בילדותו ממחנכו בבית ספר "אחד העם", הסופר יהודה בורלא, בגלל קומתו הגבוהה והרזה, שהזכירה לבורלא "עץ ברוש"; השם השתרש והפך לשם העט שלו.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה גאולה עבד ברושי למחייתו שנים רבות ב"בנק לתעשייה" בניהולו של אלוף ליטא בשחמט לשעבר, אלכסנדר מאכט ששכן ברחוב מונטיפיורי בתל אביב..
במקביל, החל באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 לכתוב שירים. את שני שיריו הראשונים, "קסמייך כנרת" (ינואר 1945), ו"הבה נטיילה שולה" (שכתב עבור אשתו לעתיד), הלחין עבורו בובי פנחסי. פנחסי הלחין גם את רוב שיריו המקוריים.
חברת "מקולית" נהגה להעביר לו תקליטים שהגיעו מחו"ל כדי שיחבר ללהיטים שבהם גרסאות עבריות. חלק מן הלהיטים שתרגם שמע ברדיו רמאללה.
ברושי כתב כ-200 שירים מקוריים ותרגומי להיטים ופזמונים מהז'אנר הקל כמו "קרה זה רק הפעם", "לדוד משה הייתה חווה", "אולי עוד לא נגמר", "אלישבע", "הקסם השחור", "לימון לימונרו" ו"הוואלס הראשון" (הופיע כתקליטון של הד-ארצי. הלחן של יוסיף איוונוביץ'. השיר מוכר בקרב דוברי אנגלית כ"שיר היובל" Anniversary Song).
שיריו הושרו והוקלטו על ידי אומנים רבים, בהם יפה ירקוני, שמשון בר-נוי, אריק איינשטיין, יהודית רביץ, ישראל יצחקי, פרדי דורה, לילית נגר וחנה אהרוני.
כתב שירים ופזמונים לבמות הקלות "לי לה לו" ו"דו רה מי", שבוצעו על ידי יוסף גולנד, טובה פירון, ג'טה לוקה ואחרים.
לאחר שזכה לקידום בתפקידו בבנק איגוד ב-1959, ובעקבות סגירת חברת התקליטים "מקולית" והחלפת הבעלות בחברת "הד ארצי", לא הוזמנו אצלו יותר שירים, והוא לא כתב יותר.
זכה בפרס "יקיר אקו"ם" בשנת 2009.
ברושי נפטר ב-6 בינואר 2018, בגיל 94. הותיר אישה ושתי בנות.
תרומת אברים
קנבוס
קַנַּבּוֹס (באנגלית: הֶמְפְּ) הוא שם נפוץ למגוון זנים לא פסיכואקטיביים של קנאביס סאטיבה המגודלים שלא למטרות הפקת הסם. באיחוד האירופי ובקנדה ניתן לקבל אישור לגידול קנבוס לצורכי תעשייה. בארצות הברית דורש החוק היתר מטעם המנהל לאכיפת הסמים שקשה לקבלו. התוצר העיקרי של הקנבוס הוא סיבים המשמשים למגוון יישומים בתעשייה. כיום משמש הקנבוס גם כתוסף מזון בריאות פופולרי.
הקנבוס הוא זן של קנאביס סאטיבה תת-מין סאטיבה המכיל כמות נמוכה במיוחד של THC (הקנאבינואיד העיקרי בקנאביס), וככלל לא ניתן להשתמש בו למטרות משכרות. בקנאביס סאטיבה תת-מין אינדיקה לא משתמשים בגלל שאיכות סיבו נמוכה. בוטניקאים מסוימים חולקים על המיון הזה ואנליזה גנטית נוספת נדרשת על מנת להגיע לקונצנזוס.
הקנבוס נחשב לגידול חקלאי שדרישותיו מינימליות. הוא צורך מעט מים, אפשר לגדלו כמעט בכל אקלים ובדרך כלל אינו מצריך שימוש בחומרי הדברה. מומחים מעריכים כי ממרכיביו השונים (זרעים וסיבים מהגבעול) ניתן לייצר כ-25,000 מוצרים שונים, ביניהם מוצרי מזון כגון שמן קנאביס, חומרי בנייה, תרופות, דלק, חומרי איטום, חלקים לרכב (כגון מילוי לדלתות), פלסטיק, מוצרי קוסמטיקה, נייר, טקסטיל ועוד.
ההיסטוריה של הקנבוס מתחילה כנראה בסין, שם החלו להשתמש בו בתעשיית הטקסטיל כמה אלפי שנים לפני הספירה. ידוע כי גם בארץ ישראל נעשה בו שימוש לאורך אלפי שנים, והוא מוזכר כבר במשנה. חשיבותו של הקנבוס כגידול חקלאי הלכה והתעצמה ועד סוף המאה ה-19 כבר ידעו בעולם לייצר ממנו כמה אלפי מוצרים, כולל בדים, שמן לתאורה, נייר, מוצרי קוסמטיקה, מזון ועוד. לארצות הברית הגיע הקנבוס יחד עם המתיישבים הראשונים מאירופה והיה לאחד הגידולים הפופולריים ביותר. תומאס ג'פרסון וג'ורג' וושינגטון גידלו אותו והדגל האמריקאי הראשון נתפר מבד קנבוס (בשנת 1775). בתקופה מסוימת איפשרו השלטונות אפילו לשלם מיסים בקנבוס. הנייר עליו נכתב המסמך המקורי של הצהרת העצמאות האמריקאית היה עשוי קנבוס.
בשנת 1937 הוצא הקנבוס מחוץ לחוק בארצות הברית.
קווינטוס קיקיליוס מטלוס נומידיקוס
מלחמת הבורים השנייה
מלחמת הבורים הראשונה
מלחמת הבורים הראשונה (באנגלית: First Boer War, הולנדית: Eerste Boerenoorlog, אפריקאנס: Eerste Vryheidsoorlog; "מלחמת העצמאות הראשונה"), ידועה גם בשם המלחמה האנגלו-בורית, או מלחמת טרנסוואל, הייתה מלחמה אשר התנהלה בין האימפריה הבריטית לבין מתיישבים בורים בדרום אפריקה.
הרקע למלחמה היה הרצון של המתיישבים הבורים להקים מדינה ריבונית נפרדת מהקולוניה הבריטית, אל מול הרצון הבריטי להתפשטות לשטחים בהם התגלו מרבצי יהלומים. המלחמה נגמרה בניצחון הבורים והכרה בריטית ברפובליקה הדרום-אפריקאית, זאת בעיקר משום שהבריטים לא נכונו למאמץ ולמשאבים הנדרשים מבחינת היקף הכוחות הלוחמים ומימון המלחמה. מציאות זו השתנתה בחלוף 18 שנים ובמלחמת הבורים השנייה נשלחו כחצי מיליון חיילים בריטים כדי לבסס השליטה הבריטית במרחב.
רקע.