עיבוד נוסף לספר נעשה בשנת 2006, שהיה גרסה מחודשת (remake) לסרט הראשון, בו מככבים שון פן (כווילי סטארק), ג'וד לאו, אנטוני הופקינס וקייט וינסלט.
פקינג
איב (מחוז)
מחוז אִיבּ (בערבית: محافظة إب; תעתיק מדויק: מחאפט'ת אבּ) הוא מחוז בתימן. המחוז ממוקם בחלק הצפוני הפנימי של תימן וגובל בדרום מערב במחוז תעז, בצפון מזרח במחוז אל דאלע, ובמחוז דמאר בצפון. יש לו גבול קצר במזרח עם מחוז אל-ביידא ובמערב הוא גובל במחוז אל-חודיידה. שטח המחוז הוא 5,344 ק"מ² ואוכלוסייתו נאמדה בשנת 2004 ב-1,665,000 תושבים. המחוז הוא בעל צפיפות האוכלוסין הגבוהה ביותר בתימן מחוץ לצנעא.
לפני עליית רוב יהודי תימן לארץ (בין השנים 1882-1950) גרו במחוז זה כמה אלפי יהודים, בפרט בעיירות ג'יבלה וירים ובכפרי המחוז. בניגוד לרוב מחוזות תימן בהם נאסר על היהודים להחזיק בבעלות על קרקע - במחוז איב (שנקרא אז מחוז בעדאן - על שם הרמה הגבוהה במרכז המחוז) הורשו היהודים להחזיק בקרקעות ולפתח בהן חקלאות. רוב יהודי המחוז אכן התפרנסו מגידולים חקלאיים.
במבצע מרבד הקסמים עלו יהודי מחוז איב לארץ ורובם התיישבו בחדרה ובישובים סביבה (גאולי תימן, אליכין ואלישיב).
שער השלום השמיימי
אפנה
ספלייסוזום
ספלייסוזום (נקרא גם: "העורך הגנטי") או שִחבורוֹן (מלשון שחבור) הוא מערכת המורכבת מחלבון ו-RNA המצויה בגרעין התא, האחראי לתהליך השחבור (splicing באנגלית ומשם שמו).
בתהליך זה הספלייסוזום קושר מולקולות mRNA ראשוניות ששועתקו בגרעין ומזהה בהם מקטעים אשר אינם מקודדים לחלבון, אינטרונים. את האינטרונים הוא מוציא על ידי חיתוכם וסילוקם. זאת בעוד מקטעים המקודדים לחלבון, אקסונים, נותרים במולקולה ומהווים את מולקולת ה-mRNA הבוגרת, העוזבת את הגרעין ועוברת לציטופלזמה, שם היא מתורגמת לחלבון.
הספלייסוזום מורכב מ-5 תת-יחידות. תת-יחידות אלה מורכבות מקומפלקס, שמכונה snRNP, ומכיל חלבונים וגדילי RNA קצרים (המכונים snRNA). הספלייסוזום העיקרי (major spliceosome) מורכב מתת-יחידות U1, U2, U4, U5 ו-U6, ואילו הספלייסוזום המשני מורכב מתת-היחידות U11, U12, U4atac, U6atac ו-U5.
בג&quot;ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים
בג"ץ יוסי בן-ארי נ' מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים הוא כינויו של פסק דין שנתן בית המשפט העליון בישראל ביום 21 בנובמבר 2006 ובו קבע בית המשפט הגבוה לצדק, בהתבסס על הלכת פונק שלזינגר, כי חובה על מנהל האוכלוסין של משרד הפנים לרשום כנשואים זוג גברים הומוסקסואליים שנישאו כדין במדינה זרה. פסק הדין ניתן על ידי נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) אהרן ברק, ואליו הצטרפו נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש והשופטים אליעזר ריבלין, אילה פרוקצ'יה, מרים נאור ואסתר חיות. השופט אליקים רובינשטיין כתב דעת מיעוט.
רקע.
חמישה זוגות גברים ישראלים ערכו מחוץ לישראל, בטורונטו שבקנדה, טקס נישואים המוכר באותה מדינה. עם שובם לישראל פנו לפקיד הרישום, וביקשו לשנות את רישומם במרשם האוכלוסין מ"רווק" ל"נשוי". פקיד הרישום סירב לבקשה, בנימוק ש"נישואין שכאלו אינם מוכרים באופן חוקי במדינת ישראל, ולפיכך לא ניתן לרושמם בקובץ המרשם" (מכתבו של מנהל הלשכה למנהל אוכלוסין בתל אביב מיום 24.5.2005).
הזוגות פנו לבג"ץ על מנת שיקבע כי חובה על פקיד המרשם לרשום את נישואיהם. שתי העתירות הראשונות הוגשו על ידי עוה"ד דן יקיר, היועץ המשפטי של האגודה לזכויות האזרח, ויונתן ברמן. שלוש העתירות הנוספות בפרשה יוצגו על ידי עוה"ד און אנטוני שטוק.
בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ שמע את העתירות, שהוגשו בשם הזוגות ובשם האגודה לזכויות האזרח, בפני הרכב של שלושה שופטים (הנשיא אהרן ברק והשופטים אליקים רובינשטיין ואסתר חיות) והוחלט על הרחבת ההרכב לשבעה שופטים בשל חשיבות הסוגיה.
שאלת שיקול הדעת של פקיד הרישום.
השאלה שעמדה בפני בית המשפט לא הייתה השאלה האם הנישואים בין בני אותו מין, שנערכו מחוץ לישראל, תקפים בישראל. אלא האם פקיד הרישום - אשר סמכותו קבועה בחוק מרשם האוכלוסין, כפי שפורשה בהלכת פונק שלזינגר - פעל במסגרת סמכותו כאשר סירב לרשום את נישואיהם.
על פי סעיף 17 לחוק המרשם:
הודעה זו צריכה להיות מלווה ב"תעודה ציבורית המעידה על השינוי", ואין די בהודעת האזרח בלבד..
היקף שיקול דעתו של פקיד הרישום נדון בשורה ארוכה של פסקי דין. כאשר המרכזי הוא הלכת פונק שלזינגר, שבה הוחלט כי
בהתאם נפסק בפסק דין שלזינגר כי:
נושא זה נדון שוב בבג"ץ שליט נגד שר הפנים שבו נפסק בשאלת רישום אדם כיהודי:
בבג"ץ ש"ס נפסק ברוב דעות כי על פקיד הרישום לרשום גיורו של אדם על יסוד מסמך המעיד על הגיור בקהילה יהודית מחוץ לישראל.
מאחר שגם מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים הסכים כי תעודות הנישואין שהוגשו לפקיד הרישום ערוכות כדין על פי הדין הקנדי, כי נערך בקנדה טקס נישואין וכי הפרטים המופיעים בתעודת הנישואין הם נכונים, הרי על בסיס החלטות בית המשפט העליון מהעבר על פקיד הרישום לרשום את בני הזוג כנשואים.
מנהל מינהל האוכלוסין טען כי הלכה זו חלה רק על מצב משפחתי הנופל לגדר תבנית משפטית המוכרת בדין הישראלי, היינו לנישואין בין גבר לאשה בלבד. אולם בית המשפט דחה טענה זו. המונח "נישואין" משתנה מארץ לארץ, ופקיד המרשם אינו צריך לבדוק את המונח, ומחובתו לרשום את הנישואים על פי התעודה הנחזית (ואף בפועל) אמיתית ונכונה.
משמעותו המוגבלת של פסק הדין.
בסיום פסק דינו הבהיר הנשיא (בדימוס) ברק את המשמעות המוגבלת שיש לייחס לפסק הדין:
דעת המיעוט של השופט רובינשטיין.
השופט רובינשטיין סבר כי המרשם אינו סטטיסטיקה גרידא, ולו השלכות פרקטיות וחברתיות בעיני הציבור, הרשויות והמחוקק. לדעתו בית המשפט צריך להביא בחשבון שיקוליו את מידת ההסכמה החברתית לערכים החברתיים ולנורמות המשפטיות הנגזרות מהם.
רובינשטיין קבע כי רישום זוגות הומוסקסואליים מהווה למעשה גושפנקה רשמית של המדינה ליצירת תא משפחתי, המוכר רק במיעוט קטן ממדינות תבל, ולכן התנגד להחלטת הרוב.
חוק מרשם האוכלוסין
חוק מרשם האוכלוסין, התשכ"ה-1965 הוא חוק ישראלי המסדיר את פעולתו של מרשם האוכלוסין, שבו נרשמים פרטי מידע הנוגעים לתושב.
פרטי הרישום.
פרטי מידע אלה קבועים :
הסדרים הקבועים בחוק.
יהדות.
בעקבות פסק דין בנימין שליט משנת 1969, בו פסק בג"ץ שלפקיד הרישום אין אמצעים לבדוק את מידת יהדותו של המצהיר ולכן עליו לקבל את הצהרתו כפי שהיא, נקבעה בחוק הסמכה מפורשת לעניין רישום הלאום היהודי:
הודעה לפקיד הרישום.
כניסה לישראל.
על מנת לוודא שהמרשם יהא מעודכן, קובע החוק הסדר לפיו אדם הנכנס לישראל מחויב להודיע על כל הפרטים האמורים לעיל לפקיד הרישום מיד עם היכנסו לישראל.
לידה בישראל.
כאשר מדובר באדם שנולד בישראל, מטיל החוק את החובה על המוסד הרפואי בו הוא נולד, או על הרופא במקרה ומדובר בלידה שאירעה מחוץ למוסד רפואי, וזאת על מנת להבטיח שכל אדם שנולד בישראל יירשם במרשם.
החוק דורש שכל תינוק שימצא מבלי שידועים הוריו ("אסופי" כהגדרת החוק) ידווח לפקיד הרישום על ידי מוצאו תוך 10 ימים ( לחוק), וכן כל אדם שנולד לו בן או בת בחו"ל או אימץ ילד או ילדה בחו"ל ידווח על כך לפקיד הרישום תוך 30 ימים ( לחוק).
פטירה בישראל.
מאחר שמרבית הפטירות מתרחשות מחוץ למוסד רפואי מסודר, קובע החוק הסדר לעניין מגלה הפטירה:
מוסד מוגדר בחוק כ"בית-חולים, בית-סוהר, מוסד ציבורי או דתי, מוסד צדקה, מעון, בית מלון, וכן כל רכב, כלי שיט או של כלי טיס ציבוריים ( לחוק).
סמכויות פקיד הרישום.
לחוק עוסק בסמכויות פקיד הרישום. נקבע כי פקיד הרישום רשאי לדרוש ממי שמסר הודעה על פרטי רישום למסור לפקיד כל ידיעה או מסמך שברשותו הנוגעים לפרטי הרישום (סעיף 19(1)). כן רשאי הוא לרשום הצהרה (בכתב או בעל-פה) על אמיתות ידיעה או מסמך שנמסרו לו (סעיף 19(2)). חוק המרשם מבחין בין רישום ראשון לבין רישום שינויים. הרישום הראשון ייעשה על פי "תעודה ציבורית", ובאין תעודה כזאת, על פי הודעת המבקש. רישום שינויים נעשה רק על בסיס תעודה ציבורית המעידה על השינוי.
"תעודה ציבורית", היא תעודה המוגדרת בפקודת הראיות.
תעודת זהות.
בחוק מסדיר את נושא הוצאת תעודות הזהות בישראל.
לחוק קובע:
בהתאם לקבוע ב לחוק, תעודת זהות תכיל את פרטי הרישום שיקבע שר הפנים באישור ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת לרבות: שמות הילדים (אשר יירשמו הן בתעודת הזהות של אביהם והן בתעודת הזהות של אמם); תצלום של בעל התעודה (חוץ מתעודה של אשה שהצהירה שאינה מצטלמת מטעמי דת).
החוק קובע שתעודת הזהות תיחתם בחתימת ידו של בעל התעודה או בטביעת אצבעו - דבר שאינו מבוצע בפועל.
הוראות עונשיות.
של החוק קובע הוראות עונשיות הבאות להגן על שלמות המידע הרשום בתעודת הזהות. לחוק מטיל מאסר של שנה על מי שמסר את תעודת הזהות שלו או חלק ממנה לאדם אחר למטרה בלתי חוקית; מי ששינה, תיקן, הוסיף או מחק שלא כדין רישום בתעודת זהות; ומי שהשמיד במזיד תעודת זהות או חלק ממנה, ומאסר של חצי שנה על מי שמחזיק תעודה ששונתה על ידי אחר ( לחוק).
לחוק קובע כי מי שעשה שימוש בתעודה ששונתה (למטרה שאינה בלתי חוקית) דינו מאסר שלושה חודשים.
משמעות החוק.
החוק נועד לצרכים סטטיסטיים בלבד. ואולם לפרטי המרשם יש משמעות ראייתית משפטית:
הוצאו מכלל ה"ראיה לכאורה" פסקאות (5) עד (8). עניינן של פסקאות אלה הוא הלאום (פסקה 5), הדת (פסקה 6), המצב האישי (רווק, נשוי, גרוש או אלמן) (פסקה 7) ושם בן הזוג (פסקה 8).
מסטרה בימבה