צורת החשיבה של הדמות יכולה לבוא לידי ביטוי גם בסיפור המסופר בגוף שלישי דרך הטכניקה של המבע המשולב. למשל, ב"סיפור פשוט" מאת עגנון, צירל מתוארת בחלק הראשון של הספר בעזרת המבע המשולב, ואנו כמעט לא לומדים עליה משום מקור אחר. המבע המשולב מאפשר למספר לחדור למחשבותיה של הדמות, להשתמש בניסוחיה, ובו בזמן גם לבקר את הדמות ודעותיה.
אפיון בעזרת טכניקות ספרותיות.
קיימות טכניקות ספרותיות רבות המשמשות לאפיונה של דמות. הטכניקה הבולטת ביותר באפיון היא האנלוגיה. לעיתים תכופות משווה המספר דמות אחת לדמות אחרת בעזרת אנלוגיה. אנלוגיה בין דמויות, ככל אנלוגיה, יכולה להיות ניגודית, ישירה או מעורבת. למשל, ב"האדונית והרוכל" מאת עגנון, הקורא למד על יוסף שהוא תמים מאוד, ובנוסף יש כל מיני אמצעים היוצרים אנלוגיה ניגודית בין יוסף והלנה (למשל שמותיהם, דרך התנהגותם ודרך תיאורם החיצוני, ובעצם כל מאפיין של האחד מופיע בהיפוך אצל האחר). כך הקורא יכל להבין שהלנה אינה תמימה כלל ושהיא זוממת משהו.
טכניקה נוספת המתארת דמות היא ארמז. הקישור של דמות לטקסט המוכר לקורא מאפשרת לו להכיר את הדמות. ארמזים מהסוג הזה יבואו בדרך כלל בשמותיהם של הדמויות.
טכניקה נוספת היא המטונימיה. הקישור במטונימיה מתבצע דרך סמיכות. כך, כאשר מתוארת סביבתו של האדם, הקורא משליך את אפיוני הסביבה גם על אישיותו של האדם. דוגמה קלאסית לאפיון מטונימי נמצאת באקספוזיציה הארוכה להפליא של הרומן "אבא גוריו" מאת באלזאק. דמותה של הפונדקאית מאופיינת על ידי תיאור סביבתה - מתיאור פריז כולה, דרך תיאור השכונה ועד תיאור הבית והחצר.
עוד טכניקות נפוצות הן המטפורה והדימוי. טכניקות אלו משתמשת בסמליות, שבה תכונתו של פרט אחד מושלכת על הפרט האחר באמצעי לשוני. למשל, בסיפור הגלגול מאת קפקא מתוארות כל הדמויות דרך פרטים סמליים המופיעים בשמותיהם, בדבריהם או בפעולותיהם. הדוגמה הבולטת בסיפור היא גרגורי עצמו המתואר כחרק, על אף שזהו כמובן תיאור סמלי–מטאפורי, לאישיותו.
אפיון דרך דבריהן של שאר הדמויות.
אפיון זה הוא אולי המורכב ביותר והוא אפיון הנוצר מדבריהן של שאר הדמויות. התיאור הזה מורכב כיוון שהוא יוצר נקודת מבט אובייקטיבית מתוך רצף של נקודות מבט סובייקטיביות. לא כל מה שאומרות הדמויות האחרות מדויק, וחלקו אינו נכון כלל, אך דרך כל התיאורים שלה מפי אחרות, הקורא מקבל תמונה של דמות עמוקה ורבת פנים. דוגמה לאפיון מסוג זה הוא "פרנהיים" של עגנון, בו מתואר הגיבור כמעט אך ורק דרך דבריהם ומחשבותיהם של שאר הדמויות עליו. בדוגמה זו אף אחת מהדמויות לא מחבבת את פרנהיים ובכל זאת הקורא מקבל תמונה חיובית יחסית של הדמות.
אפולוגיה
1805 במדע
ספר הכרית
ספר הכרית (רומאג'י: Makura no Sōshi, קאנג'י: 枕草子) הוא ספר מחשבות והרהורים יפני, שנכתב על ידי סיי שונאגון בזמן היותה אשת-חצר של הקיסרית סדאקו, במהלך תקופת הייאן ביפן. הספר הושלם בשנת 1002.
בספר מתארת הסופרת רשימות למיניהן, מחשבות אישיות, אירועים מעניינים בחצר, שירה וגם דעות על אנשים בני זמנה. למרות היותה עבודה אישית, כישורי הכתיבה וכישוריה הפואטיים של המחברת הופכים עבודה זו לעבודה אומנותית מעניינת, והיא מוערכת כמסמך היסטורי חשוב. חלק מהספר נחשף בפני חצר הקיסרות במהלך ימי חייה של שונאגון. הספר תורגם לאנגלית על ידי איבן מוריס.
ישנו סרט הנושא שם זה של הבמאי פיטר גרינוויי, המתרחש בהונג קונג המודרנית, אך מתייחס לספר.
1806 במדע
הליגה הבלקנית (ברית)
הליגה הבלקנית הייתה ברית של ארצות נוצריות אורתודוקסיות, שוכנות חבל הבלקן, שכוונה נגד האימפריה העות'מאנית. בברית לקחו חלק בולגריה, סרביה, מונטנגרו ויוון.
ברקע ליצירת הברית הייתה המלחמה האיטלקית-עות'מאנית ב-1911 והתחושה שזאת העת בה ניתן לכבוש טריטוריות עות'מאניות. הדיפלומטיה של האימפריה הרוסית השקיעה מאמצים לכינון הברית, שתאמה את האינטרסים שלה ויצרה מצב לא רגיל בו צרפת והאימפריה האוסטרו-הונגרית מצאו עצמן בחזית דיפלומטית משותפת כנגד הליגה והאימפריה הרוסית.
ראשית הברית הייתה בהסכם חשאי להגנה הדדית, בין בולגריה ובין סרביה, שנחתם ב-13 במרץ 1912. ההסכם הזה הורחב ב-12 במאי להסכם צבאי. ב-29 במאי, בסופיה, נחתם הסכם בין בולגריה ובין יוון ובהמשך התווסף גם הסכם בין מונטנגרו ובין בולגריה.
מלחמת הבלקן הראשונה התחילה ב-8 באוקטובר כשמונטנגרו הכריזה מלחמה נגד האימפריה העות'מאנית ובנות הברית הנוספות שלחו ב-13 באוקטובר אולטימטום לאימפריה העות'מאנית והכריזו עליה מלחמה ב-17 באוקטובר.
ניצחון הליגה הבלקנית וכיבוש שטחים עות'מאנים נרחבים הביאה לסוף הברית, כי השותפות התחילו לריב על חלוקת הטריטוריות, במיוחד על חלוקת מקדוניה ואלה היו הסיבות העיקריות למלחמת הבלקן השנייה.
כו&quot;ס
1807 במדע
1808 במדע
1809 במדע
לובוטומיה
לובוטומיה, הידוע גם כלאוקוטומיה, הוא הליך ניתוחי לצורך טיפול פסיכיאטרי. בניתוח חותכים ומנתקים את הקשר שבין האונות הקדמיות במוח, או הורסים את רקמת המוח הקדמית. ניתוחים אלה גרמו לשינויי אישיות משמעותיים במטופלים ולעיתים אף גרמו לפיגור שכלי. בעבר נעשה שימוש נרחב בניתוח לובוטומיה לצורך טיפול במגוון הפרעות נפשיות כולל סכיזופרניה, דיכאון והפרעות חרדה שונות. מאז שהתחילו להשתמש בתרופות אנטיפסיכוטיות, כגון תורזין, התרופה האנטיפסיכוטית הראשונה, שהוכנסה לשימוש בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, פחת באופן חד השימוש בלובוטומיה וכמעט הופסק לחלוטין כעבור שנים ספורות. ברפואה המודרנית של היום חקרו יותר ומצאו שמבין מגוון תפקידיה של האונה הקדמית אחד מהם הוא חיזוי העתיד כגון תכנון משימות לזמן העתידי פתרון בעיות מבעוד מועד וכדומה וכשחותכים ומנתקים את הקשר שבין האונות הקדמיות או לחלופין הורסים את רקמת המוח הקדמית - אמנם זה גורם לאדם שלווה ופותר בעיות נפשיות אבל מנגד מביא את האדם למצב שבו אינו יודע לתכנן את משימותיו ואף הפשוטות ביותר כיוון שזה מצריך חיזוי לזמן העתידי ולכן הופסק השימוש בדרך רפואית זו.
היסטוריה.
לובוטומיה בוצעה בשנת 1936 על ידי הרופא הפורטוגזי אנטוניו אגש מוניש. שיטתו הייתה קדיחת חורים בגולגולתיהם של מטופליו והריסת הרקמה המחברת את האונות הקדמיות על ידי הזרקת אלכוהול לתוכן. מוניש זכה בשנת 1949 בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקריו בתחום הלובוטומיה. הליך הלובוטומיה של מוניש שוכלל על ידי פסיכיאטרים בריטים, בהם אריק קנינגהאם דאקס. השיטה הובאה לארצות הברית על ידי הרופאים וולטר פרימן וג'יימס וו. וואטס, אשר המשיכו לשכלל את השיטה ושינו את שמה מלאוקוטומיה ללובוטומיה.
פרימן פיתח מאוחר יותר שיטה לביצוע לובוטומיה בנקב בגולגולת באזור בלוטת הדמעות. בשיטת פרימן נעשה שימוש בפטיש ובדוקרן, הדומה לדוקרן קרח, כדי לנקב את הגולגולת בפינת גלגל העין, שם היא דקה יותר. הדוקרן מוחדר אחר כך לתוך חלל הגולגולת כדי להרוס את האונות הקדמיות. הליך זה היה כה פשוט עד שניתן היה לבצעו בחדר הטיפולים של הרופא, ללא צורך בחדר ניתוח והוא ארך דקות ספורות בלבד. פרימן דגל בביצוע ההליך אף במטופלים בעלי סימפטומים קלים יחסית, הוא עצמו ביצע את הניתוח באלפי מטופלים וקידם את השיטה כהליך פעוט יחסית וצפה שבעתיד יהיה נפוץ כמו טיפול שיניים.
הליך הלובוטומיה עורר ביקורת בחוגים רפואיים, ורבים נרתעו מן הרעיון של השחתה מכוונת של רקמת מוח בריאה. במספר מקרים גרם הליך הלובוטומיה לנזק משמעותי ליכולות השכליות של המטופלים, דבר שקיבע את הרתיעה מן ההליך. עם פיתוח התורזין בתחילת שנות ה-50 של המאה העשרים, תרופה שהוכיחה את יעילותה בהרגעת חולים במצבים פסיכוטיים, הלך ודעך השימוש בהליך הלובוטומיה. בשנת 1950 נאסר השימוש בלובוטומיה בברית המועצות.
בשנת 1977 מינה הקונגרס האמריקאי ועדה לאומית להגנת נבדקים במחקרים ביו-רפואיים והתנהגותיים, זאת כדי לחקור טענות כי נעשה שימוש בהליכים פסיכו-כירורגיים, כולל שיטות שונות של לובוטומיה, כדי לשלוט על התנהגות בני מיעוטים ולצורך פגיעה בזכויות האדם וכי השימוש בהליכים אלה היה בניגוד לכללי האתיקה. הוועדה הגיעה למסקנה כי באופן כללי פסיכו-כירורגיה עשויה להועיל. אולם, החששות באשר לשימוש בלובוטומיה הלכו והתגברו ככל שארצות מפותחות ברחבי העולם, ביניהן גרמניה ויפן וכן מספר מדינות בארצות הברית, אסרו על ביצוע ההליך. עוד בשנות ה-70 של המאה ה-20 בוצעו הליכי לובוטומיה במרכזים רפואיים שונים בפינלנד, שוודיה, בריטניה, ספרד, הודו, בלגיה והולנד. ביצוע ההליך בעולם כמעט ונעלם במחצית הראשונה של שנות ה-70, אולם במדינות בודדות המשיכו לבצע הליך זה במספר מועט של מקרים עד סוף שנות ה-80. בין השנים 1980-1986 בוצעו בצרפת 32 לובוטומיות. על פי הערכות מבוצעים אף בתחילת המאה ה-21 כ-25 הליכי לובוטומיה מדי שנה בארצות הברית ובבריטניה.
בתרבות.
לובוטומיה והשפעתה השלילית מוצגים בסרטי הקולנוע קן הקוקייה ושאטר איילנד.
כמו כן, מדגימים את ההשפעות של הלובוטומיה גם בסרט הקולנוע סאקר פאנץ' וכן בפרק השני בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה בוג'ק הורסמן. בנוסף בפרק השני בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה ראצ'ד. וכן בסדרה מרצ'לה עונה שנייה.
ורסנז'טוריקס
יאניק קאמנן
יאניק קאמנן (נולד ב-5 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת חלוץ.
קריירה.
קאמנן התחיל את קריירת המשחק שלו במחלקת הנוער של לה מאן, ושיחק בה מ-1998 עד 1999, וכשהיה בן 18 עבר לטוטנהאם הוטספר האנגלית. לאחר 3 שנים באנגליה חזר קאמנן לצרפת ושיחק בשטרסבורג (2002-2003), דיז'ון (2003-2004) ואז'קסיו (2004-2005).