מקורה של גלידת תה הירוק היפנית אינו ידוע, אך ישנם הטוענים כי היא מיוצרת ביפן בעבודת יד באזורים כפריים כבר למעלה ממאתיים שנה. ישנם תיעודים ברורים כי הגלידה בצורת הר פוג'י שבסמוך לעיר טוקיו היה קיים בתפריטים של בתי אצולה יפניים עוד בתקופת מייג'י. הגלידה צברה פופולריות ביפן, אך לא הייתה לסוג הגלידה המועדף על היצרנים היפנים, שנהגו לייצר בעיקר גלידות שוקולד, וניל ותות. הגלידה הגיעה לראשונה לארצות המערב בשנות החמישים, כאשר שלט ביפן משטר צבאי אמריקאי, אך רק מאוחר יותר היא זכתה שם להכרה.
בשנות השמונים של המאה העשרים צברה הגלידה פופולריות במזרח אסיה כשענקית התאגידים היפנים החלה לייצר ולהפיץ את הגרסה ה"מערבית" יותר של הגלידה ברחבי האזור.
בשנות התשעים של המאה העשרים התחולל מהפך: במקום שיפן תספק את הגלידה לארצות הברית, שם החלו גלידריות ומסעדות רבות להגיש את הטעם הייחודי, משנת 1990 ועם תחילת הליברליזציה ביפן החלו יצרניות גלידה אמריקאיות לייבא גלידת תה ירוק יפנית ליפן בשם "סגנון יפני טהור עשוי מקליפורניה". משנת 1995 החלו יצרניות גלידה יפניות ואמריקאיות להתחרות על ייצור וייבוא הדדי של הגלידה, כאשר כל אחת מהן משתמשת במשאבים שייבאה מהמדינה השנייה: למשל, הגלידות היפניות שיוצרו, פוזרו ופורסמו בעיתונים, סופרמרקטים וחנויות נוחות יפניות יוצרו למעשה מחלב שנקנה מחברה אמריקאית מפלורידה.
השלוחה היפנית של רשת האגן דאז האמריקאית ביפן החלה לייצר גלידת תה ירוק בשנת 1996, והמוצר נמכר עד היום בסופרמרקטים וחנויות נוחות יפניות. הטעם הפך לאחד הטעמים הפופולריים ביותר של החברה בכל העולם. נתונים סטטיסטיים של איגוד הגלידות היפני מראים כי גלידת התה הירוק דורגה במקום השלישי במחקר "טעם הגלידה האהוב ביותר" בסקר דעת קהל שנערך בערים המרכזיות של יפן, ומתיימר לדגם את כלל האוכלוסייה היפנית.
כיום מכיוון שהגלידות מיוצרות באופן פיקטיבי במפעל, חלק מהיצרניות משתמשות בתחליפי תה ירוק כדי לשמר את הטעם. הקושי הוא שללא החומר קטכין (') שנמצא באופן טבעי בעלים של תה ירוק, הגלידות עלולות לאבד את צבען בחשיפה לאור השמש. לשם כך חברות אמריקאיות רבות משתמשות בצבעי מאכל מלאכותיים כדי לשמור על צבע אחיד.
בריל קוק
בֶּרִיל קוּק (באנגלית: Beryl Cook; 10 בספטמבר 1926 - 28 במאי 2008) הייתה ציירת נאיבית ואוטודידקטית.
חייה.
בריל קוק ילידת אגהאם, סארי, אנגליה החלה את הקריירה שלה לפני כ-40 שנה, לאחר עיסוק בספרות ובאופנה. בשנת 1995 היא קיבלה את אות "מסדר האימפריה הבריטית" מהמלכה.
יצירותיה של בריל קוק מציגות דמויות מצחיקות, ענקיות וצבעוניות של חיי היום יום. הן לא מטיפות מוסר או רעיונות פילוסופים, פוליטיים או חברתיים. הדמויות נועדות להביע שמחת חיים. במילים אחרות, ניתן לומר כי בריל קוק הייתה צופה חברתית גדולה עם חוש הומור. בריל קוק יצרה את עבודותיה על בסיס חיי היום יום, ועל מצבים מצחיקים ותרמו לזה נסיעותיה הרבות לבואנוס איירס, ניו יורק, הוואנה, פריז וברצלונה. הדמויות והמצבים המוצגים אנושיים ולעיתים גורמים לחיוך. למרות הסגנון "הנוקשה" הבריטי בציורים שלה, יש בהם גם הבזקים של ארוטיקה ושמחת חיים. באופן לא מפתיע, הם ידועים בכינוי "רובנס מצחיקים".
העבודות של בריל קוק מוצגות במוזיאונים ברחבי העולם והן חלק חשוב במספר אוספים פרטיים.
קוק הלכה לעולמה בפלימות' ב-2008.
מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית
קאפ-האיטיין
צעירים במרכז
פרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו
מריה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו
פיטר ארסן
פיל (שבט)
הר הארקנס
דאדלי גרהאם ג'ונסון
דאדלי גרהאם ג'ונסון (באנגלית: Dudley Graham Johnson; 13 בפברואר 1884 – 21 בדצמבר 1975) היה גנרל בצבא הבריטי ומעוטר צלב ויקטוריה.
ביוגרפיה.
ג'ונסון נולד ב-13 בפברואר 1884 בבורטון שעל המים, גלוסטרשייר, ובשנת 1901 התגייס לצבא הבריטי. הוא שירת עם רגימנט ווילטשייר במלחמת הבורים השנייה. הוא עבר לרגימנט הגבול דרום ויילס עם סיום לימודיו במכללה הצבאית המלכותית, סנדהרסט בשנת 1903.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בחזית המערבית, ובסוף המלחמה הוא היה מפקד הגדוד ה-2, רגימנט סאסקס המלכותי. על פעולותיו בקרבות הוא עוטר בצלב ויקטוריה.
בין המלחמות הוא למד במכללה לפיקוד ומטה, קמברלי בשנים 1923 עד 1924 ומילא מספר משרות הדרכה וסגל לפני שמונה למפקד הגדוד השני, רגימנט צפון סטפורדשייר בשנת 1928. בשנת 1933 הוא מונה למפקד חטיבת החי"ר ההודית ה-12 (סקונדראבאד), ובשנת 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4, עליה פיקד במהלך המערכה על צרפת. הוא הוחלף כמפקד הדיוויזיה לאחר קרב דנקירק ביוני 1940, ובהמשך השנה מונה למפקד פיקוד אלדרשוט, לפני שמונה למפקח יחידות הרגלים בשנת 1941. הוא פרש בשנת 1944 ומונה לקולונל הכבוד של רגימנט הגבולות דרום ויילס בין השנים 1944–1949, וב-21 בדצמבר 1975 הוא מת בביתו בפליט, המפשייר.
צלב ויקטוריה שלו מוצג במוזיאון רגימנט הגבול דרום ויילס, ברקון, פויס, ויילס.
משפחתו.
הוא היה נשוי למרג'ורי גריסווד שנפטרה בשנת 1950, ונולדו להם בן אחד ושתי בנות.
עשייתו של גדול
דאדלי ג'ונסון
אמיס קילה
אמיליאנו רודולף ג'ימבלי (באיטלקית: Emiliano Rudolf Giambelli; נולד ב-14 בנובמבר 1989), ידוע בשם הבמה אמיס קילה (Emis Killa), הוא ראפר איטלקי.
ביוגרפיה.
אמיס קילה נולד בווימרקטה שבאיטליה לאם סיציליאנית מפלרמו ואב לומברדי שפעל בעברו כמוזיקאי. אביו של אמיס קילה נאבק בהפרעה דו-קוטבית ונפטר עקב דום לב בשנת 2010.
בשנת 2007, בגיל 17 בלבד, הוא זכה בתחרות חופשית באיטליה בשם "TecnichePerfette". בשנת 2009 שיתף פעולה עם החברה ללא מטרות הרווח "Blocco Recordz", והוציא דרכה את המיקסטייפ, Keta Music, ואחריו גם את האלבום "Champagne e Spine".
בינואר 2012 הוציא את אלבום הבכורה שלו, L'erba cattiva. האלבום הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד האלבומים האיטלקי, תוך שמכר למעלה מ-60,000 עותקים. באותה השנה, זכה אמיס קילה בפרס ה-EMA של MTV עבור "האמן האיטלקי הטוב ביותר".
באוקטובר 2013 הוציא את אלבומו השני, Mercurio. האלבום זכה להצלחה רבה, תוך שמוקם במקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי ובכך הפך האלבום לראשון של הראפר אשר עשה זאת. כמו כן, נמכר האלבום בכ-50,000 עותקים.
באוקטובר 2016 הוציא את אלבומו השלישי, Terza stagione. האלבום כלל, בין היתר, את הסינגל "Cult" שהגיע למקום ה-68 במצעד הסינגלים האיטלקי וזכה לעשרות מיליוני צפיות ביוטיוב.
באוקטובר 2018 הוציא את אלבומו הרביעי, Supereroe. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי.
מייקל וילבון
מייקל ריי וילבון (באנגלית: Michael Ray Wilbon; תעתיק פונטי ; נולד ב-19 בנובמבר 1958) הוא פרשן ספורט ב-ESPN, בעבר היה בעל טור ב"וושינגטון פוסט". הוא מארח את "Pardon the Interruption" ב-ESPN עם טוני קורנהייזר מאז 2001.
ביוגרפיה.
וילבון גדל בסאות' סייד של שיקגו שבאילינוי, בנם של מוכר ומורה בבית ספר ציבורי. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1976 וקיבל תואר בעיתונות בשנת 1980 מבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. בהיותו בקולג', כתב וילבון בעיתון האוניברסיטאי "The Daily Northwestern".
עיתונות כתובה.
וילבון החל לעבוד ב"וושינגטון פוסט" בשנת 1980 לאחר התמחות בקיץ בעיתון בשנים 1979 וב-1980. הוא סיקר ספורט מכללות, את ה-MLB, את ה-NFL ואת ליגת ה-NBA, לפני שהפך לבעל טור במשרה מלאה בפברואר 1980. טורו ב"פוסט", שעסק בתרבות הספורט ובמשחק עצמו, הופיע עד ארבע פעמים בשבוע עד שעזב את "וושינגטון פוסט" והחל לעבוד במשרה מלאה ב-ESPN, ב-7 בדצמבר 2010.
וילבון סקר עשר אולימפיאדות קיץ וחורף עבור "וושינגטון פוסט", כל סופרבול מאז 1987, כמעט כל פיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל מאז 1982 וכל גמר NBA בכל שנה מאז 1987. הוא היה גם הכתב היחיד שאינו מהוואי שסיקר את המשחק שבו הדיחה קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת צ'מינייד מהונולולו, ששיחקה אז ב-NAIA לקולג'ים קטנים, את המדורגת ראשונה ב-NCAA, אוניברסיטת וירג'יניה, בשנת 1982 (הוא היה בהונולולו כדי לסקר משחק פוטבול).
במהלך זמנו ב"פוסט", זכה וילבון למוניטין של אחד מ"הכותבים הטובים ביותר בעיתונים האמריקניים עד לדדליין", כלומר הכותבים שאינם מחברים כתבות מקיפות על נושאים שונים, אלא מסקרים באופן קבוע, מדי יום, את נושא הסיקור שלהם. בשנת 2001 נבחר וילבון לבעל הטור הטוב ביותר בנושא ספורט על ידי חברת העיתונאים המקצועיים .
וילבון התפרסם יותר כאיש ESPN מאשר ככתב ב"פוסט" מאז החל להופיע בתוכניות הערוץ, להקליט ולכתוב עבורו. ב-7 בדצמבר 2010 הוא כתב את הטור האחרון שלו ב"וושינגטון פוסט", והמשיך לעבוד במשרה מלאה ב-ESPN וב-ABC.
טלוויזיה.
וילבון הופיע בתוכנית "The Sports Reporters" ובתוכניות אחרות בערוץ הכבלים של ESPN, וב-22 באוקטובר 2001 החל להנחות את תוכנית הפרשנים היומית "Pardon the Interruption" עם טוני קורנהייזר. וילבון השתתף גם בתוכנית "NBA Countdown" של ABC, שמשודרת לפני משחקי ליגת ה-NBA (הוא הנחה את התוכנית לצד ג'יילן רוז, ביל סימונס ומג'יק ג'ונסון).
וילבון הופיע מדי שבוע בערוץ WRC-TV בוושינגטון די. סי. יחד עם מנהל הספורט של WRC ג'ורג' מייקל , ושחקני הפוטבול לשעבר ג'ון ריגנס וסוני ג'ורגנסן בתוכנית "Redskins Report" במהלך עונת הפוטבול. הוא גם הופיע עם מייקל, כתב הכדורסל של USA Today דייוויד דופרי (Dupree) וטוני קורנהייזר בתוכנית "Full Court Press" במהלך עונת הכדורסל. שתי התוכניות בוטלו בדצמבר 2008 בגלל קיצוץ בתקציב.