τ בעקרב הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B0.2 V, מסתו כ-15 מסות שמש ורדיוסו כ-6.5 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-31,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,300 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת הארתו הכוללת היא למעלה מפי 30,000 מעוצמת ההארה של השמש. ספקטרום הקרינה של הכוכב מראה על קיומו של חמצן מיונן 5 פעמים ושל חנקן מיונן 4 פעמים בשכבותיו החיצוניות של הכוכב. כמו כן הכוכב פולט קרינת X חזקה מאוד שמגיעה לכדי מיליונית מעוצמת ההארה הכוללת שלו. שתי התופעות החריגות נובעות כנראה מכך שלכוכב רוח סולרית חזקה מאוד שמהירותה מגיעה לכ-250 קילומטר בשנייה ושבתוכה יש גושים צפופים יותר של חומר וכתוצאה מהתנגשויות, החומר הנפלט מהכוכב מתחמם לטמפרטורות של עשרות מיליוני קלווין ויוצר את הקרינה ואת היינון החריגים. באופן חריג לכוכבים מסוגו, מהירות הסיבוב של τ בעקרב על צירו כפי שהיא נמדדת באמצעות הסחת דופלר היא נמוכה יחסית ועומדת על כ-20 קילומטר בשנייה. ייתכן שלמעשה מהירות הסיבוב האמיתית גדולה בהרבה והתוצאה הנמדדת נובעת מכך שציר הסיבוב של τ בעקרב קרוב לקו הראייה אליו. ראיה לכך היא השדה המגנטי של הכוכב שעוצמתו מגיעה לכ-500 גאוס (פי 200 מעוצמת השדה המגנטי של השמש), מה שלא סביר בכוכבים עם מהירות סיבוב נמוכה.
יעקב גוזמן
יעקב גוזמן (27 ביולי 1874 - אוגוסט 1928) חזן בית הכנסת במוסקבה ובית הכנסת הגדול בפתח תקווה.
קורות חיים.
גוזמן נולד בקייב לאביו משה מרדכי שהיה חזן בעיר. לאחר שהתחתן, בגיל 18, למד בבית הספר הגבוה למוזיקה בסנקט פטרבורג וסיים בהצטיינות בשנת 1905. הוא סירב להצעה לעבוד באופרה והיה לחזן בסנקט פטרבורג. בשנת 1906 התקבל לחזן הראשי של בית הכנסת הכוראלי במוסקבה, שנפתח אז מחדש. משרתו העניקה לו שלושה חודשי חופש במהלך הקיץ ובשנים 1910–1912 הוא ניצל אותם לביקורים בארץ ישראל בהם שימש כחזן בבתי כנסת ביפו ובירושלים וביצע הופעות שונות שהכנסותיהם הוקדשו לצדקה. גוזמן ביקר במושבות ובגדרה יעץ לתושבים לגבי סידורי האקוסטיקה בבית הכנסת שבנו.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה בביקור באנטוורפן לחנוכת בית כנסת ולא יכל לשוב לרוסיה. הוא עבר ללונדון וכבר בשנת 1915 הופיע בבתי כנסת שונים בעיר. באפריל 1915 הוא ערך את תפילות שבת חול המועד פסח בבית הכנסת בסטמפורד היל של ק"ק כנסת ישראל. בפברואר 1916 ערך את התפילות בבית הכנסת של מחזיקי הדת, לכבוד בואו של הרב קוק.
בשנים 1920–1923 היה חזן במנצ'סטר, שבה נחשב שמרן בעיני בני קהילתו מפני שהלך לטבול במקווה לפני התקיעות בראש השנה, וסירב ללחוץ יד לנשים. היה שנה וחצי באמריקה והוצעו לו שם משרות נכבדות בחזנות, אולם מכיוון שחוקי ההגירה מנעו ממנו להביא את משפחתו איתו שב לבריטניה. בשנת 1925, הופיע בין השאר בבורנמות' ובחנוכת בית כנסת בדבלין, בנוכחות הרב הרצוג. בסוף 1925, הגיע לארץ ישראל כתייר והופיע במקומות שונים, בהם בית הכנסת החורבה. גוזמן נשאר בארץ ישראל, היה חבר בבית הספר לחזנות של שלמה רוזובסקי ובאפריל 1928 נתקבל לחזן ראשי של בית הכנסת הגדול בפתח תקווה. אולם הוא לא האריך ימים בתפקיד ונפטר באוגוסט 1928 ממחלת הסרטן. גוזמן נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים לצד קבר בנו היחיד שנפטר 8 חודשים לפניו. לבקשתו, הוציא גיסו אליעזר ניסנבוים את חידושיו, בעיקר גימטריות, בשנת תשט"ו.
הערכה.
שלמה רוזובסקי אמר על גוזמן שהוא היה הבריטון המצוין ביותר בין אלפי המתלמדים בקונסרבטוריון הפטרבורגי. בהמלצה להעסיקו באחד מבתי הכנסת בארץ ישראל הוצג גוזמן כמי ששילב בתוכו את היותו "בן החדר העתיק שלמד הרבה תורה וספוג יראת שמים" עם היותו "זמר אירופי מחונן בקול טנור חזק ונעים". בהופעותיו שילב שירים במספר רב של שפות, בהם עברית, רוסית, איטלקית וצרפתית. ישראל ברדקי כתב עליו: "רבים הם השירים שתרגם מרוסית לעברית ושר אותם על הבמה בקונצרטים שונים".
גוזמן היה בקיא בעברית וחובב ציון שהופיע באזכרות להרצל ואירועים ציוניים אחרים. הוא שילב בהופעותיו שירים של יהודי תימן שהוא למד מתימנים שפגש בארץ ישראל, שירים של חיים נחמן ביאליק ושירים ארצישראליים.
גוזמן חיבר שירים משלו שחלקם הוצאו לאור בסוף הספר שהוצא לזכרו.
אל ניאט
בית נשיא מדינת ישראל
ונדלה הבה
ונדלה הבה (בשוודית: Wendela Hebbe; 9 בספטמבר 1808, ינשפינג – 27 באוגוסט 1899, סטוקהולם) הייתה עיתונאית, סופרת, ואינטלקטואלית שוודית. היא מוכרת כאישה הראשונה שהחזיקה במשרה קבועה כעיתונאית בעיתון שוודי. היה לה מקום משמעותי במעגלים ספרותיים רדיקליים של אמצע המאה ה-19, וגם הייתה פעילה מעוררת מחלוקת בתנועת שחרור נשים.
ראשית דרכה.
ונדלה הייתה הבת הבכורה מתוך ארבע בנותיהם של כומר הקהילה אנדרס סמואל אסטרנד ומריה לונד. אחות אחת מתה בילדותה. אביה היה שוחר ספרות ותרבות וגידל את בנותיו באותו האופן. בתור ילדה, עודדו הוריה את ונדלה לקרוא ולחקור מוזיקה, אמנות וספרות. היא תוארה כמוכשרת מבחינה מוזיקלית וספרותית, למדה באנגלית, צרפתית וגרמנית בנוסף לשוודית, וזכתה לכינוי "Fröken Frågvis" ("גברת סקרנית"). המשורר אסיאס טגנר, שנחשב לאבי השירה המודרנית בשוודיה, היה אורח קבוע בבית משפחתה, וחיזר אחריה ללא הצלחה מגיל צעיר, גם לאחר נישואיה, והקדיש לה רבים משיריו. היא סירבה לו תמיד.
בשנת 1832, היא נישאה לעורך הדין קלמנס הבה (1804–1893), שהיה גם שופט מחוזי ובעל קרקעות. הזוג השתקע בחווה בנסביהולם, באגם הינדסן, קרוב לעיר ורנמו, ולהם נולדו שלוש בנות. בשנת 1839, קלמנס פשט את הרגל וברח מהמדינה: ראשית לאנגליה, ובסופו של דבר היגר לארצות הברית. התגלה לאחר בריחתו שקלמנס גם ביצע עברות מרמה, והשאיר אחריו חובות. הבה נותרה אחראית לפרנס את עצמה ואת בנותיה לבד. היא נאלצה למכור את החווה ואת כל תכולתה, למעט מספר ספרים שהצילה. היא חזרה עם בנותיה לעיר הולדתה יונקופינג, והתחילה לעבוד כמורה, העיסוק היחיד שנחשב למקובל עבור אישה משכילה באותה תקופה. היא העבירה שיעורים פרטיים במוזיקה, שירה וציור, ואך בקושי הצליחה לקיים את עצמה ומשפחתה.
מצב זה ארך כשנה וחצי. במהלך 1840, במהלך ביקור בסטוקהולם, פגשה הבה את גונאר אולף הילתן-קווליוס (1818-89), מנהל התיאטרון הלאומי, ולימים חוקר תרבות מוביל. דרכו היא הכירה את לארס יוהאן הירטה (1801-72), הבעלים של העיתון הגדול ביותר בשוודיה, אפטונבלודט.
קריירה עיתונאית.
הירטה נתן להבה לכתוב מספר בקורות ספרים עבור העיתון, שהתקבלו יפה. בקיץ 1841 הבה הועסקה בעיתון באופן רשמי, בשכר של אלף ריקסדלר (המטבע השוודית דאז) בשנה - גם ההעסקה וגם השכר נחשבו לשוברי מוסכמות.
הבה עברה לסטוקהולם עם בנותיה ואחת מאחיותיה שתסייע בניהול משק הבית וגידול הילדות. היא כתבה כתבות תרבות עבור העיתון, וכן כמתרגמת, ואז גם פעלה כעורכת מדור התרבות.
בתפקידה זה, הייתה מסייעת לסופרים מתחילים בכך שהייתה מפרסמת את עבודותיהם כספרים בהמשכים.
אך התרומה המקצועית עבורה הבה זכורה ומוכרת ביותר היא כתיבתה בנושאים חברתיים. היא נחשבת העיתונאית הראשונה בשוודיה לסקור נושאים חברתיים בעיתון. הבה הייתה שותפה לגישה הליברלית וההומניטרית של אפטונבלודט, ובשל מגדרה נחשב למתאים שתכתוב בתחום זה, כי נושאים כגון עוני נחשבו ל"נושאים רכים" המתאימים לאישה, לעומת ענייני ממשל, יחסים בינלאומיים, וכלכלה. כבר מהכתבה הראשונה שלה היא עוררה הדים בציבור. הכתבה, בכותרת "ביקור ההגמון" (Biskopens besök) משנת 1843 עסק בהבדלים מעמדיים בשוודיה, ותרם לשיח הציבורי שהתחיל להתקיים בנושא דיכוי חברתי באותה תקופה. במספר מקרים, הסיקורים שלה הסבו תשומת לב ציבורית לעוולות שדורשות רפורמה, והובילו לסיוע לנזקקים. עצם העיסוק בנושאים כמו רעב ותת-תזונה, מחלות, ובטיחות ותאונות הפך את הבה לרדיקלית עבור התקופה, אך הבה עצמה לא ביקשה טיפול ממסדי בבעיות שסיקרה, וכיוונה יותר להעלאת מודעות וקריאה למתן צדקה.
קריירה ספרותית.
את ספרה הראשון, "ארבלה", פרסמה הבה ב-1841, באותה שנה שהתחילה לעבוד באפטונבלודט, שהיה גם המו"ל. ספר זה היה רומן אהבה קלאסי, אך ספריה המאוחרים יותר נכתבו בסגנון הריאליזם, והתמקדו באינטריגות של העלילה, ופחות בדמויות. המסרים החברתיים שלה נכללו גם בספריה, שאת ההשראה לכתיבתם שאבה בין היתר מצ'ארלס דיקנס וספרות בריטית של המאה ה -18. הרומן "Brudarne" הוא הבולט מבין ספריה, והיה הרומן הראשון שנכתב לקהל נערות מתבגרות בשוודיה. כסופרת הבה נחשבת למוכשרת אבל לא מקורית, והיא נחלה הצלחה בינונית בלבד בתחום זה.
הצלחתה הייתה גדולה יותר כמחברת סיפורי אגדות ושירים לילדים ונוער. שיריה הושפעו מן הילדות האידילית שלה בסמלנד הפסטורלית, ובהם היא מתארת משחקי ילדים וכוללת חרוזים מן הפולקלור הסקנדינבי. מספר משיריה וסיפוריה נהיו פופולריים מאוד.
תרומה היסטורית-ספרותית של הבה הייתה ההעלאה על הכתב של סיפורים עממיים מסורתיים ושירים מן הפולקלור שהיו כנראה אובדים אלמלא עשייתה זו.
חיים אישיים.
הבה ניהלה מערכת יחסים רבת שנים עם בעל העיתון, לארס יוהאן הירטה. העיתון שיסד הירטה היה המשפיע והמצליח כלכלית בשוודיה, אך בשל עמדותיו הליברליות עורר התנגדות מצד הרשויות, והעיתון והירטה עצמו היו מטרות לרדיפה פוליטית רבה. בשל כך, הירטה נאלץ מדי פעם לשנות את שמם העיתון,