תפקיד הגברת הראשונה, שאינו תפקיד נבחר, אינו כולל חובות רשמיות, והגברת הראשונה אינה מקבלת שכר. עם זאת, מצופה מהגברת הראשונה לנכוח בכל האירועים הרשמיים כמארחת לצד הנשיא. כמו כן מצופה מהגברת הראשונה להשתתף בפעילויות צדקה. הילרי קלינטון הייתה הראשונה מבין הגברות הראשונות שהתערבה בענייני המדינה ונטלה סמכויות, והיא טיפלה ברפורמות במערכת הבריאות בארצות הברית.
הגברת השנייה של ארצות הברית.
אשת סגן נשיא ארצות הברית מכונה הגברת השנייה של ארצות הברית.
האדון הראשון.
בעקבות התפשטות השימוש בתואר, הפכו נשות המושלים ל"נשים הראשונות" בכל מדינה ומדינה, ובהתאם, בעלה של מושלת מישיגן - ג'ניפר גראנהולם כונה "האדון הראשון" (First Gentleman). בהתאם, כאשר תהיה לארצות הברית נשיאה, יכונה בעלה בתואר זה.
הגברות הראשונות של ארצות הברית.
הנשים הבאות הוכרו על ידי הספרייה הלאומית של הגברות הראשונות (The National First Ladies' Library) כגברות ראשונות של ארצות הברית, אף שחלקן לא היו אשת הנשיא:
גברת ראשונה שלא באופן רשמי.
הנשים הבאות שימשו כגברת הראשונה של ארצות הברית בהיעדר אשת נשיא או במקרים בהם אשת הנשיא לא שימשה בתפקיד זה:
חית
קונרד ון האוטן
קונרד יוהאנס ון האוטן (בהולנדית: Coenraad Johannes van Houten; 15 במרץ 1801 באמסטרדם - 1887 בווספ) ממציא הולנדי, אשר פיתח שיטה להפוך פולי קקאו לאבקה.
ון האוטן, כימאי בהכשרתו, תושב העיר וספ שבמחוז צפון הולנד, ידע כי במרכז פול הקקאו ישנו כ-54% בממוצע של חמאת קקאו, שומן טבעי, המקשה על עיבודו של הפול לכלל מוצר שניתן לייצור המוני. המכונה שהמציא בשנת 1828 הייתה מכבש הידראולי שהצליח להפחית את תכולת השומן בפול הקקאו כמעט בחצי. מכונות מודרניות ששיכללו את שיטתו של ואן הוטן מגיעות עד ל-11% חמאת קקאו.
התוצר הסופי היה מעין עיסה הניתנת לייבוש וטחינה לאבקה. ון האוטן הוסיף לאבקה מלחים כאשלגן או סודה לשתייה, על מנת לאפשר לאבקה להתערבב טוב יותר עם מים. לתוצר הסופי, "שוקולד הולנדי", טעם עדין וצבע כהה.
יצירת אבקה זו לא רק שהפכה את הכנת משקאות השוקולד לקלה יותר, אלא גם איפשרה את עירובו של המשקה בסוכר וחמאת קקאו על מנת ליצור מוצרים מוצקים. השוקולד הפך ממשקה נדיר לעשירים, למצרך יום יומי להמונים. עשר שנים לאחר שנרשם הפטנט של ון האוטן, פקע תקפו, והוא הפך לנחלת הכלל. בשנת 1848 כבר הציגה פירמה אנגלית בשם ג'.ס. פריי, ביריד בברמינגהאם את השוקולד המוצק בצורה הדומה לזו המוכרת לנו כיום, כתוצאה ישירה מהמצאתו של ון האוטן.
החברה הנושאת את שמו של ון האוטן עדיין פעילה ומייצרת קקאו משובח בהולנד. רבים מייחסים את המצאת המכבש לבנו של ואן האוטן, קספרוס, אך מחקרים שנערכו לאחרונה מאששים את העובדה כי אכן היה זה קונרד ולא קספרוס שהמציא את המכונה.
טית
סמך
נתרן גופרתי
נתרן גופרתי הוא מלח המתקבל כשנתרן הידרוקסידי מגיב עם חומצה גופרתית. נוסחתו: Na2SO4.
החומר.
נתרן גופרתי הוא מוצק גבישי לבן או אבקה לבנה המורכב מאניונים של חומצה גופרתית וקטיונים של נתרן המסודרים בסריג היוני.
פרננדו השני מאראגון
שפתון
שפתון (נקרא גם ליפסטיק או אודם) הוא מוצר קוסמטי ורפואי הנמרח על השפתיים. שפתונים קוסמטיים משמשים להבלטה והדגשה חזותית של השפתיים או להברקה שלהן, לרוב צבעם אדום בגוונים שונים. שפתונים רפואיים משמשים להגנה על השפתיים מקרינת השמש ומהתייבשות.
שפתונים מכילים מגוון של חומרים, בעיקר פיגמנטים, שמנים, שעווה, חמרים לריכוך העור, בושם ותבלינים.
היסטוריה.
בעת העתיקה.
השפתון היה בשימוש גם לפני 5,000 שנים בבבל, כאשר הנשים היו מקשטות את שפתיהן ועיניהן במשחה שכללה אבני חן צבעוניות מרוסקות. המצרים הקדמונים נהגו למצות פיגמנט אדום-סגול מצמחים מכילי כספית ולהשתמש בו להאדמת השפתיים, אך היו לכך השלכות בריאותיות מרחיקות לכת על המשתמש.
הנשים היווניות במאה החמישית לא התאפרו, מכיוון שהאיפור היה מיועד לשחקנים שצבעו את פניהם.
ביפן העתיקה הנשים חויבו להתאפר כאשר נראו במקומות ציבוריים. הנשים היפניות השתמשו בשפתון העשוי משעווה, דבש ופיגמנטים בגוון עדין.
המלכה קלאופטרה נהגה להשתמש בשפתון שנוצר מרסק חיפושיות ונמלים, שיצר פיגמנט ארגמני.
בעת החדשה.
המלכה ויקטוריה התנגדה נחרצות לאיפור וראתה בו דבר פרובוקטיבי השייך לעולמן של פרוצות, שאינו יאה לגבירות מהוגנות. באותה תקופה אף שררה נורמה האוסרת על עלמות להתאפר טרם נישואיהן, שמא יהווה האיפור משום הטעיית הארוס הפוטנציאלי לגבי יופייה של בחירת ליבו.
כיום השימוש בשפתון מקובל בקרב נשים בכל רחבי העולם.
עקבות עופרת.
עופרת ועקבות של מתכות אחרות עלולים להימצא בשפתונים. עם זאת כיוון שמדובר על זיהום, אין ציון של מתכות אלו. מחקר מ-2007 מצא ב-33 מותגי שפתונים עופרת. כאשר הכמויות הגבוהות ביותר נמצאו בקרב המותגים Revlon ,L'Oreal ו-Cover Girl.
סוגי שפתונים.
ליפ גלוס.
הליפ גלוס הוא מוצר הנמרח מעל השפתון או ישירות על השפתיים והוא נותן לשפתיים מראה "רטוב" ומבריק. קיימים סוגים שונים של ליפ גלוס:
שפתון לחות.
שפתון לחות הוא מוצר קוסמטי שמיועד להגן על השפתיים מפני יובש, נזקי השמש וכוויות קור, ומשתמשים בו גם גברים וגם נשים. רוב שפתוני הלחות מורכבים מדונג, קרמים, ויטמינים, שמנים אתריים, חמאת שיאה, חמאת קקאו וכדומה (ראו למשל לבלו).
בית החולים האיטלקי
כירולוגיה
היסטוריה של המתמטיקה
היסטוריה של המתמטיקה היא העיסוק בהתפתחותה של המתמטיקה בחברה האנושית, מראשיתה של המתמטיקה ועד ימינו אנו – וכוללת את המחקר השיטתי של כמות, מבנה, מרחב ושינוי - במושג הבסיסי של מספר ושל מנייה. מושגים אלו התפתחו כמעט בכל חברות האדם, וממצאים ארכאולוגיים מעידים כי כבר לפני כ־43,000 שנים השתמשו בני האדם במנייה. עם השנים התפתחו שיטות ספירה רבות ושונות, אך לא התבצע מחקר מתמטי מעמיק ברוב התרבויות. המקורות הבולטים של מחקר מתמטי, עד לפריחה אליה הגיעה המתמטיקה ביוון העתיקה, היו התרבויות המצרית, הבבלית, ההודית והסינית, שעסקו בבעיות חשבוניות, אלגבריות וגאומטריות בסיסיות וקונקרטיות.
ביוון העתיקה חלה התפתחות כבירה במתמטיקה. עד אז העיסוק במתמטיקה היה תכליתי בלבד: בעיקר לצורכי חישובים. פריצת הדרך של היוונים, פרט לתרומותיהם הגדולות לידע המתמטי, הייתה בלימוד המתמטיקה כשלעצמה מתוקף ערכה הרוחני. חלק מהיוונים הקדמונים נתנו למתמטיקה יחס דתי. האסכולה הפיתגוראית, למשל, האמינה כי המתמטיקה היא הבסיס לכל המושגים והרעיונות. היוונים פיתחו גם את הפילוסופיה של המתמטיקה וגם אופן הוכחה של משפטים חדשים, ובכך הניחו את היסודות למתמטיקה כפי שהיא נתפסת בעולם המודרני. הם פיתחו את הגאומטריה, שנחשבה לבסיס המתמטיקה כולה, ולמעשה יצרו את המבנה המתמטי הראשון. היוונים היו הראשונים בהיסטוריה שעשו שימוש בהוכחות שיטתיות וריגורוזית של משפטים מתמטיים. שיאן של התפתחויות אלו בחיבורו של אוקלידס, "יסודות" שעסק בצורה אקסיומטית בגאומטריה, וכן באלגברה ובתורת המספרים, ובכך נחשב לראשון שקיבץ באופן שיטתי את החוקים המתמטיים הידועים של זמנו. מאוחר יותר היה ארכימדס, גם הוא מגדולי המתמטיקאים בכל הזמנים, שהגיע לעשרות הישגים מתמטיים חשובים והקדים את זמנו במספר תחומים (כמו בתפיסת מושג האינסוף, בשימוש בתהליכי חישוב המבוססים על מושג הגבול ובפיתוח הפיזיקה המתמטית). עם דעיכת יוון חלה האטה בהתפתחות המתמטיקה בשאר אירופה המערבית.
בימי הביניים עיקרו של המחקר התקיים בהודו ובסין, שפיתחו תרבות מתמטית נפרדת משלהן, וכן בארצות האסלאם, שקלטו והרחיבו הישגים של תרבויות שונות, בעיקר היוונית וההודית, ופיתחו את האלגברה והטריגונומטריה.
הרנסאנס בישר על תחייתה של המתמטיקה האירופית, ומשכילי הרנסאנס השתעשעו בחידות מתמטיות, הוכיחו משפטים חדשים ובאופן כללי חידשו את העיסוק המדעי במתמטיקה. הפיכת המתמטיקה לתורה מודרנית של ימינו מיוחסת לפילוסוף דקארט. הוא קבע כי אופייה הלוגי הטהור של המתמטיקה הופך אותה לשיטה הטובה ביותר לחקר המציאות. המדענים המודרניים הלכו בדרכו של דקארט, וקיימו את המתמטיקה כאבן היסוד לחקירותיהם המדעיות. במאה ה־17 שבה המתמטיקה להתפתח בקצב מהיר, כשההישג הבולט ביותר של אותה מאה היה פיתוחו של החשבון האינפיניטסימלי בידי אייזק ניוטון וגוטפריד וילהלם לייבניץ (בנפרד).
במאות שלאחר מכן המשיכה המתמטיקה בהתפתחותה המהירה, ענפיה השונים הלכו והתרבו וכך גם קשריה עם מדעי הטבע. המאה ה־19 הייתה בסימן של "חזרה אל היסודות", וחקר יסודותיה הלוגיים והפילוסופיים של המתמטיקה התרחב, תוך קיום יחסי גומלין הדוקים בין תוצאות מתמטיות נקודתיות (כמו: הגאומטריה הלא אוקלידית, משפטי האי שלמות של גדל, הפרדוקס של ראסל) לרעיונות כלליים. במאה ה־20 הוליד המחקר המתמטי, בין היתר, ענפים חדשים לחלוטין, כדוגמת מדעי המחשב ותורת המשחקים. גם בימינו נמשכת התפתחותה המהירה של המתמטיקה, ונמצאים פתרונות לבעיות מתמטיות שהיו פתוחות זה מאות שנים. עם הזמן חקר היסטוריה של מתמטיקה קיבל הכרה כתחום נפרד; החל משנת 1971 מתפרסם ירחון מדעי המוקדש לתחום. מ-1989 מעניקה הוועדה הבינלאומית להיסטוריה של המתמטיקה את פרס קנת' או. מאי לחוקר שקידם את התחום. ב-2012 החל האיגוד האירופאי למתמטיקה להעניק את פרס אוטו נגבאואר .
התקופה הפרהיסטורית.
ניתן להניח כי פעולת הכימות של עצמים מוחשיים קדמה בהרבה להתפתחות תפיסתה של המתמטיקה כרעיון מופשט, ויכולת בסיסית להבחין בין כמויות נמצאה אפילו אצל בעלי חיים.