הקבוצה צמחה בהשקה המוצלחת ב-1945 של היומון המרכזי, קלארין, מאת רוברטו נובל המנוח, ופועלת בענפי הפרסום, העיתון, הטלוויזיה, הרדיו והתקשורת. בעלת המניות הגדולה ביותר שלה היא ארנסטינה הררה דה נובל. בעלי מניות גדולים אחרים כוללים את הקטור מגנטו, חוסה אנטוניו ארנדה, לוסיו רפאל פאליארו ובנק ההשקעות גולדמן זאקס. מגנטו הוא הנשיא והמנכ"ל של קבוצת התקשורת, בעוד שארנסטינה הררה דה נובל מנהלת את עיתון הדגל "קלארין".
לאחר שהפכה למפיצת העיתונים הגדולה ביותר בעולם דובר הספרדית עד 1980 (כאשר הכנסותיה הגיעו ליותר מ-900 מיליון דולר), הקבוצה פיצלה את עצמה באופן משמעותי בשנת 1990, כאשר נכנסה למגזר הטלוויזיה עם רכישת ערוץ 13 ונכנסה לרדיו ברכישת תחנת הרדיו Mitre. בעקבות ההתרחבות לטלוויזיה בכבלים בשנת 1992, הוקם Todo Noticias, ערוץ החדשות בכבלים של הקבוצה, בשנת 1993 ונותר אחד המשפיעים במגזר. הקונצרן שולט גם בקבוצת Patagonik Film ועיתונים אזוריים רבים (בעיקר לוס אנדס של מנדוזה ו-La Voz del Interior של קורדובה).
קלארין הונפקה בבורסות בואנוס איירס ולונדון בשנת 2007, עליה הועמד לרשות בעלי המניות נתח של 20% בקבוצה (והשאיר 9% לגולדמן זאקס ו-71% לבעלי המניות הפרטיים שלה). הכנסות הקבוצה בשנת 2011 היו מיושמות בעיקר על ידי יחידות הטלוויזיה בכבלים שהיוו 46% מהמכירות ועל ידי הכנסות מפרסום (22%). ספקית שירותי האינטרנט Prima SA הניבה 14% מסך ההכנסות, וענייני הפרסום הרבים של הקבוצה רשמו 9% מכלל ההכנסות; וזכויות שידור, תכנות ותוכן דיגיטלי היוו את מרבית יתר ההכנסות.
גולדמן זאקס מכר את חלקה של 9% בקבוצה למנכ"ל קרן המניות פונטינליס פרטנרס, ראלף בות בשנת 2012. על רקע מחלוקות מתמשכות בין קלארין וממשלות בני הזוג קירשנר סביב חוק ההגבלים העסקיים 2009 שנועד להגביל את מספר רישיונות הרדיו והטלוויזיה שבידי קבוצת קלארין, הרשות הפדרלית לשירותי תקשורת אורקולית (AFSCA) הצטרפה לקבוצה ב-17 בדצמבר 2012, על מנת לפסול את עצמה מהתערבות.
מחדל חוב והשפעה פוליטית.
אחת האחזקות של הקבוצה היא חברת הכבלים Multicanal SA בתחילת שנות האלפיים, שהייתה בהליך פשיטת רגל. על פי רישומי בית המשפט לפשיטת רגל בארצות הברית, החברה ביצע מהלכים פוליטיים שבסופו של דבר הפריעו ליכולתם של בעלי השטרות לקבל תשלום בחזרה.
בשנת 2002 ארגנטינה נקלעה למשבר פיננסי וכלכלי. הפסו הארגנטינאי היה קשור לערך הדולר האמריקני, אך בשנת 2002 הממשלה נתנה לשווי הפסו לצוף. כתוצאה מכך, ערכו ירד ב-75% ביחס לערך הדולר בארבעה חודשים בלבד.
Multicanal קנתה תכנות מארצות הברית. פיחות הפסו, יחד עם המגבלות של המדינה על הגישה לדולרים אמריקאים, ייקרה עבור Multicanal את רכישת התכנות. החברה גם התקשתה לבצע תשלומי ריבית בגין חוב של כ-509 מיליון דולר. עד אפריל 2002 ברירת המחדל של Multicanal הייתה מחייבת את כל התשלומים למחזיקי השטרות שלה. כאשר Multicanal נכנסה להליכי פשיטת רגל בארצות הברית, קבוצת משקיעים ומחזיקים בשטרות ומניות (קבוצה המכונה "הוף") הגישה עתירה לבית המשפט לפשיטת רגל בארצות הברית. הוף הגישה תיקים בבתי משפט במדינת ניו יורק כדי לנסות ולגרום לחברה להחזיר את השטרות הללו, Multicanal הגישה מה שמכונה עתירה של 304 מכיוון שהחברה לא רצתה לשלם להוף עבור תשלומים באיחור של שטרות החוב.
חוק חדש בארגנטינה משנת 2003, שקבוצת קלארין שידלה בהצלחה להעבירו, הקשה על הוף ובעלי השטרות. החוק הגביל את כמות המניות בחברת תקשורת שיכולה להיות בבעלות אנשים מחוץ לארגנטינה. בהמשך התלוננו הוף כי החוק העניק לקלארין ול-Multicanal יתרון לא הוגן.
ונדה-ויז'ן
מרטין ברודר
Adventure of a Lifetime
Adventure of a Lifetime (בעברית: הרפתקה של פעם בחיים) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קולדפליי. השיר פורסם ב-6 בנובמבר 2015 כסינגל המוביל מאלבום האולפן השביעי שלהם, A Head Full of Dreams.
השיר הגיע לראש מצעד המדיה פורסט הבינלאומי בישראל, למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-13 בבילבורד הוט 100, וכן ל-20 המקומות הראשונים במספר מדינות, בהן אוסטרליה, אוסטריה, קנדה, צ'כיה, צרפת, גרמניה, אירלנד, איטליה, הולנד, ניו זילנד ושווייץ.
בשנת 2016 ביצעה הלהקה את השיר בסופרבול 50, במופע המחצית עם ברונו מארס וביונסה.
ביקורות.
בבלוג Idolator, ביאנקה גרייסי ורובי דאו דירגו את השיר ב-7/10 ו-8/10 בהתאמה, וקבעו כי השיר הוא "תוסס להפליא באופן כמעט ילדותי" ושהוא "הסינגל הכי טוב של קולדפליי בשבע השנים האחרונות". במגזין רולינג סטון דורג השיר במקום ה-41 ברשימת ברשימת 50 השירים הטובים ביותר לשנת 2015, שפורסמה בסוף אותה השנה.
וידאו קליפ.
הוידאו קליפ בוים על ידי משתף הפעולה ותיק של הלהקה, מאט וייטקרוס. הוא פורסם ב-27 בנובמבר 2015. הרעיון לקליפ נרקם לאחר שסולן קולדפליי, כריס מרטין ושחקן הקולנוע הבריטי אנדי סרקיס נפגשו בטיסה ודנו ברעיונות. הכנת הווידאו קליפ לקחה כחצי שנה.
נכון לספטמבר 2020, זכה הקליפ לכ-1.1 מיליארד צפיות.
אלעזר זעירא
הר דסינגר
הר דסינגר או הר דאסינגר (באנגלית: Mount Dasinger) הוא פסגה ברכס נפטון, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,360 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,297 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 11 קילומטרים מנונאטאק ניית' שבצפון רכס נפטון.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
רכס נפטון (ובו ההר) התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
הרי פנסקולה כולם (ובהם הר דסינגר) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו בשנת 1964 ועל ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956–1966.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא בשם זה, על שמו של לוטננט ג'יימס ר. דסינגר (James R. Dasinger) מצי ארצות הברית, אשר שהא בתחנת אלזוורת' בחורף 1958.
Gold Skies
Gold Skies הוא מיני-אלבום הבכורה של הדי ג'יי והמפיק ההולנדי מרטין גריקס. האלבום יצא לאור ב-8 ביולי 2014 להורדה דיגיטלית דרך חנות האייטונס באמריקה הצפונית.
הטלוויזיה הציבורית (ארגנטינה)
הטלוויזיה הציבורית הארגנטינאית (בספרדית: Televisión Pública) היא רשת טלוויזיה ארגנטינאית בבעלות ציבורית, המהווה את גוף השידור הציבורי הלאומי.
החל לשדר בשנת 1951, כאשר ערוץ הטלוויזיה LR3 Radio Belgrano 7 בבואנוס איירס ותחנת המפתח שלה היא תחנת הטלוויזיה הראשונה במדינה ששודרה.
היסטוריה.
חיימה ינקלביץ', איש עסקים ומפעיל תחנת הרדיו LR3 "רדיו בלגרנו", קיבל את אישור משפחת פרון לייבא ציוד טלוויזיה מארצות הברית. האישור הסופי הגיע מאווה פרון, שכאשר הודיעו לה על ייבוא הציוד החדש, אמרה "כן, כן, הכל טוב מאוד, אבל מה שאני רוצה שהם ישדרו את אירועי יום הנאמנות". בתמיכת שר התקשורת אוסקר לורנצו ניקוליני ובכירי רדיו בלגרנו נערכו הכנות להקמת תחנת הטלוויזיה הראשונה בארגנטינה. ינקלביץ' ייבא ציוד של בל, מצלמות DuMont ואנטנה מקוטבת אופקית שהותקנו בתחילה על בניין MOP. ב-24 בספטמבר 1951 הועמד קריין רדיו בלגרנו, פיטו סלינאס, מאחורי מצלמה, מגובה בלהקה מוזיקלית, ושידורי המבחן הראשונים החלו. בימים הראשונים הוקמו אנטנות שידור בבתי כלבו ברדיוס של 500 מטר ברחבי האתר, והמשדר הוציא 500 וואט חשמל, אך האות הועלה ל-40 הספק קילוואט. ברמת ההספק ההיא, הקליטה הייתה ברורה במשך מסביב.
לבסוף, 17 באוקטובר 1951 הגיע, ופעם נוספת, ערוץ 7 נכנס לראשונה בשם שיישא זה עשור: LR3 Radio Belgrano TV. השידור הראשון נערך ביום הנאמנות, כפי שרצתה אווה פרון, מכיכר מאי; המצלמות המרוחקות חוברו לאולפנים באמצעות קישור כבלים. 2,500 משדרי טלוויזיה היו במקום. לראשונה מזה 24 יום קמה אווה פרון ממיטתה כדי להשתתף, לבושה בשחור. מינונים של הרגעה, שניתנו על ידי שר החינוך, היו נחוצים כדי לאפשר לאווה לשאת נאום קצר, הצוואה הפוליטית האחרונה שלה, בה הזכירה את מותה שלה תשע פעמים.
ב-4 בנובמבר 1951 החלה LR3-TV בשידורי טלוויזיה מסחריים רגילים, המשודרים בין השעות 17:30 עד 22:30 בכל יום. בשנת 1957 עברו האולפנים לבניין אלאס, שם תפסו שתי קומות, הקומה הראשונה והמרתף. בשנת 1961 נפרדו תחנות הטלוויזיה והרדיו, כאשר תחנת הטלוויזיה אימצה את אות הקריאה הנוכחי שלה, LS 82 TV.
הייתה אפילו תקופה קצרה שבה הוענקה התחנה לגוף פרטי: מערכת העורך הוענקה להיינס בשנת 1954 על ידי ממשלת פרון, אך בשנה שלאחר מכן ביטלה ממשלת רבולוצ'יון ליברטורה את ההעברה, ובכך היא נותרה ערוץ לאומי בבעלות הממשלה.