בשנת 1992 הוקמה נבחרת רוסיה וצ'רצ'סוב זומן לסגל שלה - שוב כשוער שני. הוא היה בסגל הנבחרת במונדיאל 1994 והשתתף במשחק אחד - מול נבחרת קמרון. התחרות הבאה בה השתתף צ'רצ'סוב עם נבחרת רוסיה הייתה יורו 1996. הפעם הוא נסע לטורניר כשוער ראשון של הנבחרת. במשחק הראשון בשלב הבתים נגד נבחרת איטליה ספג צ'רצ'סוב שני שערים. מאמן הנבחרת, אולג רומנצב, טען כי שניהם הובקעו בשל טעויותיו של צ'רצ'סוב. במשחק הבא, מול גרמניה, עלה בהרכב דמיטרי חרין במקומו של צ'רצ'סוב. במשחק הזה הבקיעו הגרמנים שלושה שערים לרשת של נבחרת רוסיה. במשחק השלישי, מול צ'כיה, שב צ'רצ'סוב לעמוד בשער של רוסיה, וספג 3 שערים.
לאחר יורו 1996 המשיך צ'רצ'סוב להיות חבר בסגל נבחרת רוסיה למשך 6 שנים נוספות, אך זכה להשתתף במשחקים מעטים (שותף בעיקר במשחקי ידידות). כשוער שלישי היה בסגל הנבחרת הרוסית במונדיאל 2002. לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בתחרות.
משפחתו.
צ'רצ'סוב נשוי ויש לו שני ילדים - בת ובן. בנו (אף הוא קרוי סטניסלב צ'רצ'סוב) משחק בעמדת שוער בקבוצת בלטיקה קלינינגרד.
בית הספר רנה קסין
בית הספר התיכון השש-שנתי על שם רנה קסין הוא תיכון ממלכתי בירושלים השוכן בשכונת מעלות דפנה, וגובל באתר ההנצחה גבעת התחמושת ובשכונת רמת אשכול. בית הספר נקרא על שמו של המשפטן רנה קאסן.
היסטוריה.
בית הספר נוסד בידי חברת אליאנס (כי"ח), והוא נחנך בספטמבר 1974 בנוכחות קאסן.
בראשית שנות השמונים סופח מבנה בית הספר הישן של שכונת שמואל הנביא שיצא משימוש, בית הספר מוריה, אל בית הספר רנה קסין ולבית הספר הצטרפה שכבת כיתות ז'.
בית הספר התפרסם בסוף שנות ה-90 כאשר אחדים מבוגריו נהרגו בפעולות צבאיות ובפיגועים בתקופה קצרה. בעשור הראשון של המאה ה-21 התאחד עם חטיבת הביניים במסגרת היערכות לשינויים הדמוגרפיים בירושלים. רבים מהמורים בו הועסקו כעובדי קבלן המפוטרים כל קיץ, כדי לחסוך בתשלומי שכר.
החל משנת 2013, בית הספר שייך לרשת "דרכא".
אופי בית הספר.
במקום לומדים תלמידים חילונים מהשכונות הצפוניות של ירושלים, בעיקר תלמידי ארבע שכונות הבריח, כמו גם את תלמידי שכונות שמואל הנביא, וצמרת הבירה הסמוכות אליהן. כמו כן, למדו בו תלמידים משכונות חדשות באזור בטרם נוסדו בהן תיכונים.
בבית הספר היו חטיבת ביניים וחטיבה עליונה. בחטיבה העליונה היו מספר מגמות, מגמה פיזיקלית, כימית, ביולוגית, ספרותית, סוציולוגית, תיירותית (הכשרת סוכני נסיעות) ומגמה להכשרת עובדי משרד.
חטיבת הביניים מנוהלת על ידי חגי הלל ובית הספר התיכון מנוהל על ידי שגיא כהן.
בבית הספר לומדים כ-480 תלמידים.
בבית הספר מתקיימת תוכנית "יום הפעילות" ובמסגרתו כל תלמידי בית הספר יוצאים בכל שבוע להשתתף בפעילות חברתית-קהילתית-תרבותית, מכיתה ז' ועד י"ב.
ירון שרוני
ירון שרוני (נולד בשנת 1979) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש סגן מפקד עוצבת האש. קודם לכן שימש מפקד חטיבה 226, קצין אג"ם של אוגדת הגליל ומפקד גדס"ר צנחנים.
שירות צבאי.
שרוני התגייס לצה"ל בשנת 1997, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 202 ומונה למפקד מחלקה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בהמשך מונה למפקד פלנ"ט צנחנים בין השנים 2005–2006, והוביל אותה בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדס"ר צנחנים.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה בשנת 2013 למפקד גדס"ר צנחנים, והוביל אותו בין היתר במבצע צוק איתן. את תפקידו סיים ב-1 באפריל 2015. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת הגליל בין השנים 2015–2017. ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם וב-6 באוגוסט מונה למפקד חטיבה 226, ושימש בתפקיד עד 13 באוגוסט 2019. באוגוסט 2019 מונה לסגן מפקד עוצבת האש.
Sturmgewehr 44
יצחק גויטע
הרב יצחק גוויטע (5 ביוני 1777, כ"ט באייר ה'תקל"ז–2 בפברואר 1857, ח' בשבט ה'תרי"ז) היה גביר ממוצא לובי שחי באיטליה ועלה לארץ ישראל בסוף ימיו, מייסד ישיבת "בית יעקב" בטבריה, ומחבר הספר "שדה יצחק".
קורות חיים.
נולד בטריפולי שבלוב לרב פריג'א גויטע, בן למשפחה שמוצאה בעיר גויטע (Guete) שבספרד, שהגיעה לאחר הגירוש לצפון אפריקה. בצעירותו למד בישיבות העיר אצל הרב משה לחמייש, הרב חיים ואתורי והרב שלום פלוס.
בהיותו כבן 20, בשנת 1797 (ה'תקנ"ז), עזב את טריפולי ועבר להתגורר בליבורנו שבאיטליה, שם עבד כמשרת בביתו של גביר מקומי. בתקופה זו התארח בבית הגביר שד"ר מישראל. הרב יצחק תרם לו את חסכונותיו, ובתמורה בירכו השד"ר כי יתעשר.
האגדה על התעשרותו מספרת כי נקלע באחד הימים למכירה פומבית של חביות ללא ידיעה מה תכולתן. לאחר שהניח את ידו על אחת מהחביות כשצפה במכירה מתוך סקרנות, הוכרח על ידי המוכרים לרכוש את החביות, כי סברו שבהנחת ידו על החבית הראה סימן לכך שרצונו לרכוש אותן. בשל היותו חסר אמצעים, בלית ברירה שילם הגביר שהעסיק אותו על החביות משכרו החודשי של הרב יצחק, וזה האחרון מצא בתוכן מטבעות זהב והפך בן רגע לעשיר.
בשנת 1799 (ה'תקנ"ט) עבר להתגורר בעיר טריאסטה שבאיטליה, שם נישא למזל טוב, ויחד נולדו להם ארבעה ילדים שנפטרו בצעירותם. בהמשך שימש כמנהל תלמוד תורה בעיר, תמך כספית בתלמידי חכמים, והקים בתי כנסת וישיבות בעיר ובצפון אפריקה.
בשנת 1856 (ה'תרט"ז) עלה לארץ ישראל והשתכן בצפת. ייסד בטבריה ובצפת בתי כנסת וישיבות, אחת מהן היא ישיבת "בית יעקב" בטבריה. שיפץ ושיקם מכספו בתי כנסת ומבנים בצפת ובטבריה, כדוגמת בית הכנסת רבי יוסף קארו בצפת, לאחר שנחרבו ברעידת האדמה שהתרחשה בשנת 1837.
ייסד בטבריה בית מדרש בשם "פחד יצחק".
ייסד והחזיק קופות צדקה לטובת עניים.
נודע כסוחר עשיר, ועם זאת גם כתלמיד חכם שהתפרסם כנדבן גדול. יש הסוברים כי מבנה קברו הנוכחי של רבי שמעון בר יוחאי נבנה על ידיו.
הלך לעולמו בצפת ב-2 בפברואר 1857 ונקבר בבית העלמין העתיק בעיר, בסמוך לרב משה אלשיך.
רפורמת המדדים
לאסינה דאו
לאסינה ז'אן אפולונייר ג'וניור דאו (בצרפתית: Lassina Jean Apollinaire Junior Dao; נולד ב-20 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן מחוף השנהב המשחק בפיוניק ירוואן בעמדת החלוץ.
קריירה.
דאו התחיל את הקריירה שלו בסקסאן מליגת העל המולדובית. ב-10 באפריל 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לזאריה בלץ. ב-20 במאי 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד אקדמיה קישינב. ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 2-0 לאפולון לימסול במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-15 ביולי 2015 חתם בזאריה בלץ. כעבור 10 ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לזימברו קישינב. בסיום העונה זכה עם זאריה בגביע.
ביוני חתם באקטובה מליגת העל הקזחית. ב-19 ביוני 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 4-2 לקאיראט אלמטי.
ב-14 בספטמבר 2016 חתם בהפועל אשקלון מליגת העל, אך עבר בבקרה רק לאחר כחודש וחצי. ב-29 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 5-0 למכבי חיפה. ב-29 בינואר 2017 חתם בבני סכנין.
בקיץ חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית. בפברואר 2019 חתם בפיוניק ירוואן הארמנית.
פרנסיס לה
פרנסיס אלבר לה (בצרפתית: Francis Albert Lai; 26 באפריל 1932 – 7 בנובמבר 2018) היה מלחין ונגן אקורדיון צרפתי, שנודע במיוחד בתחום המוזיקה לסרטים. חיבר שנסונים מצליחים רבים (של אדית פיאף ואחרים), היה למלחין הפסקולים של הסרטים של קלוד ללוש ("הנינו רוטה של ללוש"), וזכה לפרסום עולמי עם שיר הנושא של הסרט הצרפתי "גבר ואישה" משנת 1966 ואחר כך הלהיט של הסרט האמריקאי "סיפור אהבה" (1970) שזיכה אותו בפרס אוסקר. פרנסיס לה היה בעל שורשים איטלקים. שיריו התאפיינו בנושא ברור, קליט מן השמיעה הראשונה, אך בעלי חותם הרמוני מקורי, המשלב בוסה נובה וג'אז.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
פרנסיס לה נולד בעיר ניס כבנם של גאווינו לה (לאי) ואנז'ל די קארלו, מגדלי ירקות ופרות ממוצא איטלקי. למד מילדותו לבד ומבן דודו לנגן באקורדיון ואחר כך לנגן בפסנתר. עם הזמן התלהב ממוזיקת ג'אז ומאלתורים.
המשך הקריירה המוזיקלית.
בשנות ה-20 לחייו, בשנת 1955 כנגן ליווי של ידידו, הזמר קלוד גואטי, עזב פרנסיס לה את ביתו ונסע לפריז, בה השתלב במהרה בזירת המוזיקה התוססת של רובע מונמארטר. שם, בבר "Taverne d Attilio" פגש את המשורר ברנאר דימה (Dimey) (1981-1931) איתו שיתף פעולה במעל מאה שירים, כתובים, בין השאר, בשביל ז'קלין דאנו, ז'ולייט גרקו, איב מונטאן ומולוג'י.
אחרי שניגן זמן קצר עם התזמורת של מישל מאן (Magne) מצא משרה קבועה כמלווה של הזמרת אדית פיאף (1963-1960). ב-1965 ליווה את מיריי מתייה.