מרדכי רוטנברג נולד בשנת 1932 לדוד ויטי ינטע (בת ר' צבי אלימלך ב"ר אליעזר גרוסר ממשפחת ר' צבי אלימלך מדינוב) בברסלאו שבשלזיה, גרמניה, בן למשפחה מצאצאי רבי יצחק מאיר אלתר (רוטנברג), מייסד חסידות גור. עם עליית הנאצים לשלטון נעצר אביו, ובשנת 1939, לאחר ששוחרר עלתה המשפחה לארץ ישראל.
השתתף במלחמת העצמאות בקרב נוטרדאם בירושלים. על פי עדותו האישית, בקבוק מולוטוב שידה לעבר המשוריין שהוביל טור משוריינים של הלגיון הירדני למרגלות מנזר נוטרדם, הביא לשריפת המשוריין, עצירת הטור ולנסיגתו. לאחר מכן השתתף בסלילת דרך בורמה ובפעולות נוספות. בשנת 1950 החל לשרת כלוחם בנח"ל ושירת ביחידת קדם - 101
בשנים 1954 – 1956 למד עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים. פעל כעובד סוציאלי במועצה האזורית עזתה וכקצין מבחן לנוער בירושלים. במקביל למד סוציולוגיה וחינוך באוניברסיטה העברית. קיבל תואר שני בקרימינולוגיה ובעבודה סוציאלית באוניברסיטת ניו יורק. עם חזרתו ארצה שימש כמפקח על מוסדות סגורים לנוער עבריין.
בשנים 1966 – 1969 למד רווחה חברתית ופסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת ברקלי. עבודת הדוקטורט שלו נערכה בבתי כלא בארצות הברית, ועסקה בנושא "האחר המשמעותי – חשיבותו של האחר לדרך שבה תופש האדם את עצמו".
בשנת 1970 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, כמרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית, וכן במכון לקרימינולוגיה ובחוג לפסיכולוגיה. בשנת 1980 מונה לפרופסור מן המניין.
מתחילת שנות השבעים מפתח רוטנברג את הרעיון של "פסיכולוגיה יהודית-דיאלוגית", שבמסגרתו הוא בונה תורה פסיכולוגית חדשה מתוך רעיונות יהודיים.
מרדכי רוטנברג נשוי לנעמי, אחות במקצועה. לזוג נולדו ארבעה ילדים. הצעיר שבהם, , נהרג מאש כוחותינו בשנת 1988, בהיותו בן 18, בעת פעילות מבצעית של יחידת הצנחנים שבה שירת. בן נוסף הוא הרב עמי רוטנברג, המלמד בישיבת מרכז הרב. בתו ד"ר מיכל פכלר היא פסיכולוגית קלינית, ומנהלת מכון רוטנברג לפסיכולוגיה יהודית.
בשנת 2005 יצא לאור לכבודו ספר יובל בשם החיים כמדרש - עיונים בפסיכולוגיה יהודית, ובו מאמרים מאת יורם בילו, יהודה ליבס, אדמיאל קוסמן, הרב עדין שטיינזלץ, שלמה גיורא שוהם, משה אידל, אלי ויזל ואחרים.
בשנת 2009 זכה בפרס ישראל בחקר העבודה הסוציאלית. מנימוקי הוועדה:
מכון רוטנברג לפסיכולוגיה יהודית.
בשנות השבעים, פיתח פרופ' מרדכי רוטנברג שיטה פסיכולוגית חסידית והחל ללמדה במוסדות אקדמאיים. שיטה זו שימשה כבסיס ל'מודל הפסיכולוגיה היהודית' אותו פיתח יחד עם בתו ד"ר מיכל פכלר ותלמידו ד"ר ברוך כהנא. בשנת 2006 הקימו השלושה את 'מכון רוטנברג לפסיכולוגיה יהודית', הקרוי על שם בעז בנו הצעיר של פרופ' רוטנברג.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
אהרן אברהם קבק
אהרן אברהם קַבָּק (א. א. קבק; גם קאבאק; כ"ט בכסלו ה'תרמ"ד, 28 בדצמבר 1881, סמורגון – ב' בכסלו התש"ה, 18 בנובמבר 1944) היה סופר עברי ארץ-ישראלי יליד רוסיה הלבנה.
ביוגרפיה.
אהרן אברהם קבק נולד בסמורגון שבפלך גרודנו (ליטא), בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) בשנת 1881, לרב נתן קלונימוס מן העיר וישיי שבפלך סובאלק, אשר לצד בקיאותו התורנית (כתב ספר פירוש לספרו של הרמ"א "תורת חטאת") התמצא בספרות רוסית ותרגם משירי לרמונטוב לעברית. אהרן אברהם קיבל חינוך מסורתי ב"חדר" ובישיבה. בצעירותו עבר לאודסה, ופנה להשכלה. סיפורו הראשון במגמה ציונית, "המעפיל", פורסם ב"השילוח" לזכר הרצל, שנפטר זמן מועט קודם לכן, ושנה לאחר מכן, בשנת ה'תרס"ה, יצא לאור בהוצאת "תושיה" הרומן שלו "לבדה".
אחרי מהפכת 1905 יצא לאיסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית, שם שהה זמן-מה ושלח מאמרים וסיפורים ל"הזמן", ליומון היידי "דער פריינד" ולשבועון הציוני "דאס אידישע פאלק".
בשנת 1911 עלה לארץ ישראל ועסק בהוראה זמן קצר בגימנסיה הרצליה בתל אביב. ב-1914 יצא ללמוד באוניברסיטת ברלין, ומשבאו אותות המלחמה עבר לשווייץ ולמד באוניברסיטת לוזאן במשך כל שנות המלחמה, והוסמך לדוקטור לפילוסופיה. לאחרי המלחמה חזר לארץ ישראל, השתקע בירושלים ונמנה עם מייסדי שכונת המורים והסופרים בית הכרם. היה מורה לספרות עברית שנים רבות בגימנסיה העברית רחביה.
בזמנו נחשב לאחד המספרים הפופולריים ביותר בספרות העברית. ספרו הידוע ביותר היה "במשעול הצר", שאותו רקם בצעידתו הלוך ושוב במשעול הצר שהוליך מרחוב ביאליק בבית הכרם לחורשת ביתו של חיים שלי
ספרו "בחלל הריק" זכה בפרס ביאליק בשנת תש"ג (1943). בכתיבתו ניסה קבק להתמודד עם בעיות ההווה, ובסיפוריו עיצב שפע של דמויות, אירועים ותמונות הווי. להצלחה רבה במיוחד זכה ברומנים ההיסטוריים שלו, שבהם הוא מוכיח כושר יצירתי רב.
קבק נפטר ב-18 בנובמבר 1944 בירושלים, ונקבר בהר הזיתים.
אשתו, שרה פייגה (נפטרה ב-1950), שאותה נשא בשנת 1911, הייתה אחותם של חיים טשרנוביץ ("רב צעיר") ושמואל טשרנוביץ (אביה של ימימה אבידר-טשרנוביץ).
בשנת 1959 נקרא על שמו רחוב בירושלים.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
מתרגומיו:
אבן שעות
עמנואל שקד
עמנואל (מנו) שקד (15 באוגוסט 1930 – 20 בספטמבר 2018) היה תת-אלוף בצה"ל. בתפקידו האחרון שימש כקצין חי"ר וצנחנים ראשי.
ביוגרפיה.
שקד נולד בירושלים, לטובה וצבי מנדלברוד. בעת שירותו הצבאי עברת את שמו ממנדלברוד (לחם שקדים) לשקד. הוא למד בגימנסיה העברית רחביה. התגייס לפלמ"ח ב-1947 ושירת בגדוד החמישי של חטיבת הראל. לאחר מלחמת העצמאות יצא לקורס קצינים, ושירת בקבע זמן מה. בשנת 1952 השתחרר מצה"ל ולמד באוניברסיטה העברית בירושלים.
במהרה חזר לצבא ופיקד על פלוגה בחטיבת גבעתי. לאחר שסיים את תפקיד המ"פ ביקש לעבור לצנחנים אך שוכנע בידי חיים בר-לב שהמשימה בגבעתי קשה יותר והתמנה לסמג"ד. בשנת 1955 זכה בעיטור המופת על חלקו ב"מבצע ירקון", מבצע בדיקת צירי התעבורה בסיני שקדם למלחמת סיני. על מבצע נועז זה נכתב הספר "ששה בעורף האויב".
עם פירוק חטיבה 5 הסדירה, עבר להיות קצין אג"ם בחטיבת הצנחנים, תפקיד בו שירת במלחמת סיני. בשנים 1960 עד 1961 שימש כמפקד גדוד 890 ואחר כך כמפקד גדוד הנח"ל המוצנח וקצין אג"ם בפיקוד הצפון. באפריל 1967 נתמנה למפקד חטיבה מרחבית 3, שמנתה 4 גדודי חי"ר והחזיקה בקו הגבול הסורי מצפון הכנרת ועד מטולה ובגבול עם לבנון. במלחמת ששת הימים החטיבה בפיקודו הבקיעה את המערך הסורי במרכז רמת הגולן, ולצורך המשימה צורפו אליה גדוד 17 מחטיבת גולני, גדוד צנחנים מחטיבה 80 ושתי פלוגות טנקי סופר שרמן. לאחר המלחמה פיקד על חטיבת כרמלי וב-1969 נפצע באורח קשה במהלך היתקלות עם מחבלים. באוגוסט 1972 מונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי ופיקד, מעמדת פיקוד בספינה ששהתה בים, על המבצעים ברדס 54-55 ואביב נעורים. במלחמת יום הכיפורים יזם ותכנן פעולות מיוחדות בעורף סוריה ובעומק מצרים, ובהן מבצע כותונת ומבצע דוידקה בפיקוד שאול מופז.
שקד אמור היה להתמנות במהלך שנת 1974–1975 לאלוף פיקוד הצפון (כך תכנן הרמטכ"ל דוד אלעזר), אך לאחר מלחמת יום הכיפורים ועם כניסתו של מרדכי גור לתפקיד הרמטכ"ל הוצע לו למלא תפקיד נוסף בדרגת תת-אלוף, פיקוד על המכללה לפו"ם. שקד סירב לתפקיד, ובספטמבר 1974 סיים את שירותו כקצין חי"ר וצנחנים ראשי והחל לפקד על כוחות שריון רבים כתפקיד זמני. עם כניסתו לתפקיד לקה בשטף דם מוחי, אושפז בבית החולים לתקופה ממושכת והחליט בשנת 1974 לפרוש מן השירות בצה"ל.
שקד היה בעל תואר שני בהיסטוריה, ולאחר שחרורו מצה"ל הקים עם שמואל גונן חברה למכירת ציוד ביטחוני ישראלי.. בהמשך שימש כסמנכ"ל שיווק בחברת "מגל מערכות בטחון". בשנת 2004 פרש לגמלאות, ומאז הרצה בארצות הברית בתחומי ביטחון שונים.
משנת 2006 לקח חלק בלימוד פרטני של ילדים בעלי קשיי למידה, כחלק מהכנתם לבחינות בגרות באזרחות.
במקביל היה חבר גם במועצה לשלום וביטחון ושותף להנהלה המורחבת של המועצה.
שקד היה אב לחמישה, והתגורר בהרצליה.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
אוטה למפר
אוטה למפר (גרמנית: Ute Lemper; נולדה ב-4 ביולי 1963) היא זמרת שאנסונים ושחקנית גרמנייה, ילידת מינסטר. היא בוגרת האקדמיה למחול בקלן ובית הספר להוראת דרמה על שם מקס ריינהרט בווינה.
בין הישגיה השונים והמגוונים מחזות מוזיקליים, כגון תפקידה פורץ הדרך בצוות הווינאי המקורי של "חתולים", התפקיד הראשי ב"פיטר פן", יצירה מחודשת של לולה ב"המלאך הכחול", מבית היוצר של מרלן דיטריך, גרסה אירופית מקורית לגיבורת "קאבארט" סאלי בואלס בהפקה פאריזאית וגרסה לונדונית מקורית של וילמה קלי ב"שיקגו".
למפר, שנבחרה לאמנית הרבגונית של השנה (Billboard's Crossover Artist) לשנת 1993–1994, היא אמנית הקלטות פורייה, המופיעה במספר רב של הקלטות משותפות, בין השאר בקונצרט החומה של רוג'ר ווטרס ב-1990. כאמנית סולו, היא נודעת בפרשנויות מסוף שנות ה-80 ליצירות של קורט וייל, בנוסף לשירי קאבארט גרמניים, עתירי מודעות פוליטית, שהושרו באתרים מחתרתיים בשנות ה-30 של המאה ה-20, בברלין ובמקומות אחרים. אחד התקליטורים של למפר, "אשליות" משנת 1992, מוקדש לשיריהן של מרלן דיטריך ואדית פיאף, מאמץ פרשני, שהיה עולה לרוב האמנים בביקורת חריפה, אך את למפר זיכה בסקירות נלהבות. יש לה אלבומי פופ רבים, באנגלית, צרפתית וגרמנית, בהם שירים של סקוט ווקר, אלוויס קוסטלו, פיליפ גלאס וניל האנון, שגם הופיע איתה בשירה על שתי רצועות בתקליטור. בשנים 2003 ו-2006 גילתה אוטה למפר את כישרונות היצירה שלה בתקליטורים מן השנים האלה, שהציבוה בדרגת זמרת ומלחינה גם יחד.
היא דובבה בשירה את אריאל ב"בת הים הקטנה".