קרב כירונאה נערך ב-338 לפנה"ס בכירונאה אשר בבויאוטיה במהלך מלחמת הקודש הרביעית. הקרב היה ניצחונו הגדול ביותר של פיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול. בקרב הביסו המקדונים ובני בריתם את הכוחות המשולבים של אתונה ותבאי, ובכך הבטיחו את ההגמוניה המקדונית ביוון.
קו הלחימה של הקונפדרציה הורכב מהאתונאים באגף השמאלי, וחיילי תבאי באגף הימני, כאשר החבורה המקודשת של תבאי ניצבים בקצה הימני ביותר. במרכז עמדו חיילים משתי הערים. בצד המקדוני פיליפוס פיקד על האגף הימני, ואלכסנדר פיקד על האגף השמאלי תחת עינם הפקוחה של מיטב המצביאים המקדונים. ההטיירוי מוקמו בעורף המערך המקדוני.
מהלך הקרב.
לפי המקורות, שני הצדדים לחמו בעוז במשך זמן רב, עד שפיליפוס הורה לאגפו הימני לסגת אחורנית, האגף האתונאי תקף בהתלהבות, ולמעשה חשף את עצמו לאגף שמאל של המקדונים. תחת פיקודו של אלכסנדר, הצליחו המקדונים לאגף את היוונים. פיליפוס ניצל את ההזדמנות והורה לאגף הנסוג שלו לשנות כיוון ולעבור למתקפה חזקה. האתונאים המבוהלים, לא החזיקו מעמד מול המקדונים המנוסים, וברחו משדה הקרב, בהותירם את בני תבאי לבדם מול צבא מוקדון.
כוח תבאי המשיך להילחם בעוז, אך בסופו של דבר כותר והובס בידי המקדונים. הגדוד הקדוש של תבאי, גדוד עילית בן 300 לוחמים, הושמד כמעט לחלוטין - 254 מלוחמיו נהרגו והשאר נפצעו ונלקחו בשבי.
תוצאות הקרב.
בעקבות הקרב הושמד רוב צבא תבאי, וגם צבא אתונה ספג אבדות כבדות. פיליפוס, נפעם מאומץ לבם והקרבתם העצמית של התבאים, איפשר את הקמתו של גלעד לזכרם. המצביא האתונאי ליסיקלס הועמד למשפט באתונה, נמצא אשם בתבוסה המבזה, והוצא להורג.
לאחר הקרב לא נותר, למעשה, כוח שיכול היה להתנגד למקדונים, ופיליפוס שלח את בנו, אלכסנדר בן ה-18, לנהל משא ומתן לכניעת אתונה. פיליפוס הבטיח לחוס על הפולייס שנלחמו מולו, בתנאי שיצטרפו אליו, ויספקו חיילים ומשאבים לצורך מלחמתו בפרסים. האתונאים ובני בריתם, הופתעו מרוחב ליבו, והסכימו מיד.
פיליפוס הקים את הליגה הקורינתית, לפי דוגמת הליגה הדלית בהנהגת אתונה והליגה הפלופונסית בהנהגת ספרטה. בניגוד לבריתות יווניות קודמות, זכתה הליגה הקורינתית להצלחה, האריכה ימים והצליחה לגבש זהות לאומית יוונית ארוכת שנים.
מסופר כי לאחר הקרב, אמר אלכסנדר הגדול: "אבוי לי, אבי כבש את כל העולם, ולי לא נשאר דבר...".
1926 בקולנוע
אכלני יתר אנונימיים
אכלני יתר אנונימיים (באנגלית: Overeaters Anonymous או בקיצור OA) היא תוכנית שנים עשר צעדים המציעה דרך להתמודד עם הפרעת אכילת יתר, בפרט והפרעות אכילה שונות בכלל כמו בולימיה ואנורקסיה וזאת על פי תוכנית 12 הצעדים של האלכוהוליסטים אנונימיים כפי שפורשו על ידי "אכלני יתר אנונימיים". המשתתפים אינם חייבים להיות בעלי עודף משקל - כאמור, חלק מחברי "אכלני יתר אנונימיים" הם בולימיים או אנורקטיים.
כמו בתוכנית האלכוהוליסטים אנונימיים, חברי התוכנית מאמינים כי הם לוקים במחלה גופנית - חוסר יכולת א-נורמלית של שליטה באכילת סוגי מזונות שונים או בהתנהגויות אכילה שונות אשר גורמים, בדומה למצב אצל אלכוהוליסטים, לכמיהות ואכילה כפייתית בלתי נשלטת. חלק מתהליך הכפייתיות הוא הניסיון למצוא סיבות להמשך לאכילה הכפייתית - סיבות הנעות מאכזבות רגשיות ועד "רציונליזציה" של תהליך האכילה (לדוגמה: "אכלתי בסדר במשך שעה\יום\שבוע ועל כן 'מגיע לי'").
הפתרון המוצע על ידי "אכלני יתר אנונימיים" הוא פתרון רוחני - ביצוע של 12 הצעדים של האלכוהוליסטים האנונימיים בשינויים הנדרשים: החלפת המילים "אלכוהול" ו"אלכוהוליסט" ב"אוכל" וב"אכלן יתר כפייתי".
על פי אמונת התוכנית, לא כל אדם רגיש לאותם החומרים או המאפיינים הגורמים לכמיהות ומשם לאכילה הכפייתית. הניסיון הראה שחברי OA שונים מפתחים כמיהות בעקבות מאכלים או הרגלי אכילה שונים ועל כן על כל חבר בתוכנית "לפתח" תוכנית אכילה פרטית לבד או באמצעות שימוש באנשי מקצוע. תוכנית "אכלני יתר אנונימיים" משתמשת ברעיון של "הימנעות" מאכילה כפייתית ולא של "פכחון" מאכילה שכזו. תוכנית אכילה, באופן אידיאלי אם כן, תנטרל את כל המאכלים ו\או הרגלי אכילה הגורמת לכאלה כמיהות.
אכלני יתר אנונימיים אינם מתעסקים באספקטים הרפואיים של ההשמנה אלא רק בתכונה הכפייתית של אכילת היתר. גישת התוכנית משלימה את הטיפול הרפואי והתוכנית אינה מתיימרת למומחיות כלשהי בתזונה. כדי לקבל הדרכה ואישור תפריטי המזון, מופנים חברי התוכנית לרופאים ולדיאטנים מקצועיים. תוכנית ההחלמה של שנים עשר הצעדים נחשבת ל"רוחנית" מפני שהיא עוסקת בשינוי הפנימי. ל"אכלני יתר אנונימיים" אין כל השתייכות, דרישה או הכוונה דתית ועל כן חברים בתוכנית בעלי אמונות דתיות שונות וגם אחדים שהם אתאיסטים ואגנוסטיקנים.
כמו קבוצות 12 צעדים אחרות, קבוצות OA נוהגות להיפגש על בסיס שבועי ואף על פי שבקבוצות ישנם מספר גדול יותר של נשים מגברים, הקבוצות מקבלות את כל המעוניינים להפסיק לאכול באופן כפייתי. התוכנית מבוססת על התנדבות חבריה ואין בה תשלומי חובה אלא רק תרומות הנועדו לקיים את הקבוצות באופן עצמאי וללא תמיכה חיצונית.
תוכנית "אכלני יתר אנונימיים" הוקמה ב-19 בינואר 1960, בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. המטה הבינלאומי נמצא כיום באלבקרקי, ניו מקסיקו. החלטות מהותיות בנושאי התוכנית נערכות בצורה דמוקרטית על ידי נציגי הקבוצות מכל רחבי העולם. הצבעות אלה מכונות "מצפון הקבוצה".&lt;BR&gt;
ישנם כיום כ-6500 פגישות בלמעלה מ-60 מדינות ומוערך כי יש ל-OA בעולם למעלה מ-70,000 חברים. בישראל יש כ-130 פגישות שבועיות בכל רחבי הארץ.
לתוכנית ישנם מספר גדול של ספרים וחוברות עבודה - חלקם אף תורגם לעברית.
גספאר גוסטב קוריוליס
גספאר גוסטב קוריוליס (בצרפתית: Gaspard-Gustave Coriolis;
21 במאי 1792 - 19 בספטמבר 1843) היה מתמטיקאי, ופיזיקאי צרפתי. הוא נודע בזכות גילוי כוח קוריוליס שנקרא על שמו. כוח זה הוא השפעתה של תנועה על גוף מסתובב, והיא בעלת חשיבות רבה למטאורולוגיה, לבליסטיקה ולאוקיינוגרפיה. כוח קוריוליס בכדור הארץ קובע את כיווני הרוח הכלליים ואחראי לסיבוב סופות ההוריקן וסופות הטורנדו.
קוריוליס נולד בפריז. בשנת 1816 הוא החל להיות מרצה באקול פוליטקניק, שם עסק בניסויים בנושא חיכוך והידראוליקה.
הוא התחיל להשתמש במונח עבודה.
גספרד קוריוליס
1951 בקולנוע
תורת א&quot;י
1952 בקולנוע
סרטים שוברי קופות.
"שיר אשיר בגשם" - סרט מוזיקלי, בכיכוב ג'ין קלי, דונלד או'קונור ודבי ריינולדס.
"הנס כריסטיאן אנדרסן" - בכיכובו של דני קיי.
"בצהרי היום" - מערבון בכיכובם של גרי קופר וגרייס קלי.
"הרוע והיופי" - קומדיה בכיכובם של קירק דאגלס ודיק פאוול.
"חמש אצבעות" - מותחן בכיכובו של ג'יימס מייסון.
"מולין רוז'" - עיבוד לרומן "לה מיור", בכיכובם של חוזה פרר, ז'ה ז'ה גאבור וקולט מרשאן.
1950 בקולנוע
פרסים.
פרסי אוסקר:
פרסי גלובוס הזהב:
1956 בקולנוע
חלאקה
חלאקה (מערבית: حلاقة, תגלחת; או ביידיש: אָפּשערן, נהגה: Opshern, לסַפר. בחב"ד: אָפּשֶׁערנִיש, תספורת.) הוא טקס תספורת יהודי, הנערך לילדים כשהם מגיעים לגיל שלוש.
יש נוהגים לערוך את החלאקה בל"ג בעומר בהר מירון ליד קבר רבי שמעון בר יוחאי, ומספרים שם את כל הילדים שיום הולדתם השלישי חל בין יום הראשון של חג הפסח לל"ג בעומר. כי, לפי המנהג, אין לספר את הילד לפני יום ההולדת השלישי שלו. אולם, כיוון שלא מספרים מתחילת ספירת העומר עד ל"ג בעומר, לכן ממתינים לל"ג בעומר (של אותה שנה). הטקס נעשה בליווי נגינה של כליזמרים. יש שנהגו לערוך את החלאקה בקבר שמואל הנביא או בקבר שמעון הצדיק בירושלים, כאשר בשנים האחרונות רווח המנהג לערוך את החלאקה בכותל המערבי.
המנהג.
המנהג חדש יחסית, והוא מובא לראשונה רק בתחילת תקופת האחרונים. לראשונה הוא מוזכר בשו"ת הרדב"ז, כמנהג שרווח אז להסתפר בקבר שמואל הנביא ולתרום לצורכי המקום כמשקל השיער הגזוז.
רבי חיים ויטאל מספר שרבי ישראל שרוג העיד לו שהאר"י ביום ל"ג בעומר "הוליך את בנו הקטן שם (=למירון) עם כל אנשי ביתו, ושם גילחו את ראשו כמנהג הידוע, ועשה שם יום משתה ושמחה". אולם הוא מסיים בהערה: "אבל איני יודע אם אז היה בקי ויודע בחכמה הזו הנפלאה שהשיג אחר כך... וכתבתי כל זה להורות כי יש שורש במנהג הנזכר", כלומר הוא מפקפק במשמעות הקבלית של המנהג.
המנהג התפשט בהדרגה ברחבי יהדות ארצות ערב, עד לתימן ומרוקו. בקרב האשכנזים המנהג לא היה מקובל, אך לאחר בואם לארץ ישראל קיבלו את המנהג מהספרדים, ובהמשך הוא התפשט אף ליהדות אשכנז שבחוץ לארץ. גם בתוך האשכנזים המנהג התקבל תחלה אצל החסידים, ואחר כך בצורה פחותה אצל שאר הקהילות.
מקור המנהג.
באופן כללי בתרבויות שונות יש עניין מיוחד בתספורת הראשונה, כטקס מעבר מגיל הפעוטות כך בתרבות הגרמנית הלטינית והסלאבית.
פרופ' דניאל שפרבר בספרו מנהגי ישראל, קושר בין טקסי תספורת והקרבת שערות בספרות היוונית האלילית, לבין העקיקה מנהג המוסלמים לעלות לקברי קדושיהם ולגזוז שם את שערות הילדים, ולבסוף הגיע ליהודים רק במאה ה-16, דרך הנוהגים במנהגי קבלת האר"י.
החוקר אברהם יערי משער כי ייתכן שהמנהג במירון הוא המשכו של המנהג לעלות לקבר שמואל הנביא בנבי סמואל בכ"ח אייר (יום פטירתו של שמואל הנביא), ושם לגלח את ראשם של הקטנים ולתת כסף כמשקל השערות לצורך תחזוקת המקום או לעניים (כפי שהוזכר ברדב"ז), עקב הגבלת השלטונות העות'מאניים (בשנת ש"ל, 1570), העבירו את המנהג צפונה, להר מירון, ושם המשיכו את הטקס על קברו של הרשב"י ובנו בל"ג בעומר.
טעמי המנהג.
למנהג זה ניתנו מספר טעמים: