בנובמבר של אותה שנה מונה למפקד קורפוס האס אס ה-14. הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה ה-19 והגן על נהר הריין העליון מפני כוחות בעלות הברית שהתקדמו דרך צרפת לאחר מבצע דרגון. בדצמבר הועבר לפקד על קורפוס האס אס ה-18, אשר לחם באותה זירה. בפברואר 1945 מינה אותו אדולף היטלר למפקד העיר קיסטרין על האודר. ב-28 במרץ פרצו כוחות הצבא האדום אל העיר, ובקרב על מבצר קיסטרין נהרגו כ-5,000 גרמנים ו-6,000 סובייטים. ריינפרט סירב להילחם עד האיש האחרון, ובניגוד להוראה מפורשת של היטלר, ניסה לבצע פריצה מהמבצר. בפועל רק 1,300 מאנשיו הצליחו לפרוץ החוצה. הוא נידון למוות על פחדנות שלא בפניו, אולם בשל מצב העניינים לא ניתן היה להוציא את גזר הדין לפועל. הוא הצליח להימלט אל נהר האלבה, ולהיכנע שם לכוחות הצבא הבריטי.
אחריתו.
לאחר המלחמה דרשו שלטונות פולין את הסגרתו, אולם כוחות הכיבוש הבריטיים והאמריקאיים בגרמניה חננו אותו בתמורה לעדות כנגד מפקדיו לשעבר במשפטי נירנברג. לאחר המשפטים הוא נעצר בידי שלטונות גרמניה המערבית באשמת פשעי מלחמה, אולם שוחרר זמן קצר לאחר מכן בגלל מחסור בראיות. ריינפרט המשיך לחיות חיים נורמליים, ואף טיפח קריירה פוליטית. בדצמבר 1951 מונה לראש העיר וסטרלנד אשר באי זילט, והחזיק בתפקיד עד 1962 עת מונה לחבר בפרלמנט (לנדטאג) של שלזוויג-הולשטיין. ב-1967 פרש, ולאחר מכן עבד כעורך דין. הוא קיבל פנסיה מממשלת גרמניה המערבית כמו של גנרל, ורכש אחוזה. חרף דרישות רבות מצד פולין, הוא לא הוסגר בנימוק של חוסר ראיות. הוא מת ב-7 במאי 1979 באחוזתו בווסטרלנד בגיל 75.
ציסטה שחלתית
ציסטה שחלתית היא שק מלא נוזל בתוך השחלה. בדרך כלל ציסטות שחלתיות לא מראות תסמינים. לעיתים הן עשויות לייצר נפיחות, כאב בבטן התחתונה, או כאבים בגב תחתון. אם הציסטה נפתחת או גורמת לפיתול של השחלה היא עלולה לגרום לכאב חמור, אשר עלול לגרום להקאות או להרגשת חולשה. הרוב המכריע של הציסטות, לעומת זאת, לא מזיק.
רוב הציסטות השחלתיות קשורות לביוץ ועלולות להיות "ציסטות זקיקיות" או "ציסטות של הגופיף הצהוב". סוגים אחרים כוללים ציסטות בשם אנדומטריומות, ציסטות דרמואידיות, וציסטאדנומות. הרבה ציסטות קטנות נוצרות בשתי השחלות בתסמונת השחלות הפוליציסטיות. מחלה דלקתית של האגן עלולה גם היא לגרום לציסטות. לעיתים רחוקות ציסטות יכולות להוות סוג של סרטן השחלות. האבחנה נעשית על ידי בדיקה של האגן עם אולטרסאונד או בדיקות אחרות המשמשות כדי לאסוף פרטים נוספים.
לעיתים קרובות ציסטות נצפות לאורך זמן. אם הן גורמות לכאב, אפשר ליטול תרופות כגון פרצטמול (אקמול) או איבופרופן. אמצעי מניעה הורמונליים עשויים לשמש כדי למנוע ציסטות נוספות אצל נשים הסובלות באופן תדיר מציסטות בשחלות. עם זאת, הראיות אינן תומכות ביכולת אמצעי המניעה בטיפול בציסטות נוכחיות. אם הם לא נעלמות לאחר מספר חודשים, ולחלופין מתחילות לגדול יותר, להיראות יותר יוצאות דופן, או לגרום לכאב, הן ניתנות להסרה באמצעות ניתוח.
רוב הנשים בגיל הפוריות מפתחות ציסטות קטנות מדי חודש. ציסטות גדולות אשר גורמות לבעיות נוצרות אצל 8% מהנשים מתחת לגיל המעבר. ציסטות בשחלות קיימות אצל 16% מהנשים לאחר גיל המעבר, קיומן עלול, בסיכוי נמוך, להוות אינדיקציה למחלת הסרטן.
סימנים וסימפטומים.
חלק מהסימפטומים הבאים או כולם עלולים לבוא לידי ביטוי, אולם קיימת האפשרות לא לחוות סימפטומים כלל:
סימפטומים נוספים עלולים להיות תלויים בסיבת היווצרות הציסטות:
ההשפעה של ציסטות לא קשורות ל- PCOS על פוריות אינה ברורה.
קרע ציסטה.
ציסטה שחלתית אשר נקרעה בדרך כלל מחלימה מעצמה, ודורשת בעיקר פיקוח על המצב ונטילת תרופות לשיכוך כאבים. הסימפטום העיקרי הוא כאב בטן, אבל מצב זה יכול להיות גם אסימפטומטי. הכאב יכול להימשך בין מספר ימים למספר שבועות. קרע של ציסטת שחלה גדולה יכול לגרום לדימום בתוך חלל הבטן ובמקרים מסוימים להלם.
פיתול השחלה.
ציסטות שחלתיות מגבירות את הסיכון לפיתול השחלה, ציסטות גדול מ-4 ס"מ מקושרות לסיכון של כ-17%. פיתול יכול לגרום לחסימה של זרימת הדם, ולהוביל אוטם.
אבחון.
ציסטות שחלתיות בדרך כלל מאובחנות באמצעות אולטרסאונד, CT או MRI, ובקורלציה עם הממצאים הקליניים ובדיקות אינדוקנולוגיות בהתאם.
אולטרסאונד.
ציסטות פשוטות בגודל של עד 5 ס"מ אצל נשים בגיל הפריון אינן מצריכות מעקב הדמיה באולטרסאונד, מכיוון שאלו הן בדרך כלל זקיקי בשחלות נורמליים. ציסטות פשוטות הגדול מ-5 ס"מ וקטנות מ-7 ס"מ בגיל המעבר אמורות להיות במעקב שנתי. ציסטות פשוטות הגדולות מ-7 ס"מ, הדמיה נוספת בעזרת MRI או הערכה כירורגית היא חובה בשל גודלן, אלו ציסטות שלא ניתן להעריך באופן מהימן באמצעות אולטרסאונד בלבד. החשש העיקרי מציסטות גדולות הוא הפוטנציאל לאי-הדמיה של הרקמות הרכות ובדיקה האם מדובר ביצירת גוש או התעבות בקיר האחורי בשל מוגבלות חדירת קרן האולטרסאונד. לגבי הגופיף צהוב, זקיק מבייץ דומיננטי אשר בדרך כלל נראה כמו ציסטה עם קירות מעובים שוליים פנימיים סדוקים, מעקב אינו נחוץ אם הציסטה קטנה מ-3 ס"מ קוטר. לאחר גיל המעבר כל ציסטה פשוטה הגדולה מ-1 ס"מ וקטנה מ-7 ס"מ דורשת מעקב שנתי, בעוד אל הגדולות מ-7 ס"מ דורשות בדיקת MRI או הערכה כירורגית, בדומה לגיל הפוריות.
פונקציונליות.
ציסטות פונקציונליות נוצרות כחלק רגיל של המחזור החודשי. ישנם מספר סוגים של ציסטות:
לא פונקציונליות.
ציסטות לא פונקציונליות עשויות לכלול את הציסטות הבאות:
מצבים רפואיים קשורים.
ציסטות שחלתיות קיימות אצל כ-75% מהקטינות הסובלות מתת-פעולה של בלוטת התריס.
תסמונת השחלות הפוליציסטיות מערבת את התפתחותן של הרבה ציסטות קטנות בשתי השחלות עקב חריגה ביחס של הורמון מחלמן יחסית להורמון מגרה זקיק, בדרך כלל יותר מ-25 ציסטות בכל שחלה או נפח שחלות גדול מ-10 מ"ל.
ציסטות דו-צדדית גדולות יותר יכולות להיווצר כתוצאה של טיפולי פוריות עקב מתן רמות גבוהות של HCG, במקרים קיצוניים והתוצאה היא מצב המכונה תסמונת שחלתית.
סיכון לסרטן.
שיטה מוערכת להערכת הסיכון של סרטן שחלות ממאיר בהתבסס על בדיקה ראשונית מקיפה היא מדד הסיכון של ממאירות - risk of malignancy index (RMI).
לנשים עם ציון RMI של מעל 200 מומלץ לפנות למרכז עם ניסיון בניתוחי סרטן השחלות.
ה-RMI מחושב כדלקמן: RMI = ציון אולטרסאונד x ציון גיל המעבר x CA-125 ברמת U/ml.
טיפול.
ציסטות הקשורות לתת-פעילות בלוטת התריס או בעיות אנדוקריניות אחרות מנוהלות על ידי טיפול בבעיה הבסיסית.
כ-95% מהציסטות בשחלות הן שפירות, ולא סרטניים.
ציסטות פונקציונליות וציסטות מדממות בדרך כלל נרפאות באופן ספונטני. עם זאת ציסטות גדולות יותר הן בעלות סבירות פחותהלהיעלם מעצמן. טיפול עשוי להיות נחוץ אם הציסטות נשארות למשך מספר חודשים, גדלות או גורמות לכאב מתגבר.
ציסטות הנותרות למעבר לשניים או שלושה מחזורי וסת חודשיים, או מתרחשות אצל נשים אחרי גיל המעבר, עשויות להצביע על מחלה רצינית יותר, אשר צריכה להיבדק באמצעות בדיקת אולטרה סאונד ולפרוסקופיה, במיוחד במקרים בהם סרטן השחלות הופיע במשפחה. ציסטות כאלו עשויות לדרוש ביופסיה כירורגית. .
כאב.
כאבים הקשורים לציסטות שחלתיות ניתנים לטיפול במספר דרכים:
ניתוח.
אף על פי שרוב המקרים של ציסטות שחלתיות כוללים ניטור, חלק מהמקרים דורשים ניתוח. דבר זה עשוי להיות כרוך בהסרת ציסטה, או באחת או בשתי השחלות. הטכניקה בדרך כלל לפרוסקופיה, אלא אם הציסטה הוא גדול במיוחד, או אם הדמיה טרום ניתוחית מצביעה על ממאירות או אנטומיה מורכבת. במצבים מסוימים מתבצעת הסרה של הציסטה בשלמותה, ואילו בציסטות עם סיכון חזרה נמוך, חולים צעירים יותר, או אשר נמצאות מבחינה אנטומית מעל תחומי האגן, הן יכולות להיות מנוקזות. תכונות אלו עשוי להצביע על הצורך בניתוח כוללים:
תדירות.
רוב הנשים בגיל הפריון מפתחות ציסטות קטנות בכל חודש. ציסטות גדולות הגורמות לבעיות מתרחשות אצל כ-8% מהנשים לפני גיל המעבר. ציסטות שחלתיות נמצאות אצל כ-16% מהנשים לאחר גיל המעבר, ואם הן נוכחות נוטים יותר להיות סרטן.
ציסטות שפירות בשחלות נפוצות אצל בנות בגילאי טרום ההתבגרות, והן נמצאות בשחלות של כ-68% מהבנות בגילאי 2–12, ובשחלות של 84% מהבנות בגילאים 0–2 שנים. רובן קטנות מ-9 מ"מ בעוד שכ 10-20% מהן הן מאקרוציסטות גדולות יותר. בעוד שציסטות קטנות נעלמות תוך כ-6 חודשים, הגדולות יותר נראות כעקשניות יותר.
ישראל אייזנשטיין
הרב ישראל אייזנשטיין (ה'תקצ"ז, 1837 - ה'תרס"ה, 1905) היה רב רוסי חסידי, רבן של בוהופול ומיקולאייב באימפריה הרוסית.
ביוגרפיה.
נולד בברדיצ'ב, כבר בגיל שמונה התחיל בלימוד גפ"ת והתפרסם כמתמיד. בגיל שש עשרה שלט היטב בתלמוד ובספרי הפוסקים והתכתב בדברי תורה עם הרב שלמה קלוגר מברודי.
בשנת ה'תרי"ד (1854) נישא. הוא המשיך בלימודיו ונסמך לרבנות בידי רבנים רבים. הוא היה חסיד ומקורב לאדמו"רי אוקראינה כמו ר' דוד מטולנה, ר' יוחנן טברסקי מרחמסטריווקא ור' אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, שהעניקו את הסכמותיהם לספרו. האחרון, שנמנע מלכתוב הסכמות לספרי הלכה, הורה לחסידו הרב דוד אורטנברג להעניק את ההסכמה בשמו.
בשנת ה'תרכ"ט, 1869, התמנה כרבה של בוהופול שבפלך פודוליה, הוא כיהן בה במשך 21 שנים.
בשנת ה'תרנ"א, 1891, התמנה כרבה של העיר מיקולאייב והחזיק במשרתו זו 14 שנים עד פטירתו בחורף ה'תרס"ה, 1905.
כתביו.
ספרו היחיד שנדפס במלואו הוא .
לא נדפסו: עמודי אש חלק שני; ביאור על ספר יהושע; וכתבים נוספים, בהם הערות על ספרים שונים.