ככל שהחיילים שקעו בחיי תענוגות והפנו את מרצם למסחר, רווח כספי ופוליטיקה כך ירדה יעילותם ככוח לוחם. החל מהתבוסה מול וינה ב-1683 גבולות האימפריה החלו להצטמק. מרידות חוזרות ונשנות מצד היניצ'רים החריפו את המשבר שהמדינה הייתה נתונה בו. במאה ה-19 איבדו היניצ'רים כל רסן והפילו את סלים השלישי, שניסה להעביר רפורמות במבנה הצבא. בסופו של דבר מהמוט השני החליט לפזר את החיל. בשנת 1826 החל הסולטאן לגייס כוחות חדשים, והיניצ'רים התמרדו שוב. היסטוריונים אחדים טוענים שהסולטאן התגרה ביניצ'רים בכוונה על מנת לשבור את כוחם. היניצ'רים התקוממו באיסטנבול, אך האוכלוסייה הפנתה עורף ליניצ'רים, והסולטאן שלח בהם כוחות פרשים שטבחו בהם עד אשר היניצ'רים נסוגו לקסרקטינים. גם בשלב זה לא עצרו הכוחות הנאמנים לסולטאן והחלו לירות מתותחים אל תוך מגוריהם. המעטים ששרדו את הטבח גורשו, וכעבור שנתיים הסולטאן הלאים את נכסיהם.
יאנסארים
יניסארים
קרן הקולנוע הישראלי
קרן הקולנוע הישראלי (בעבר הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים), היא גוף התמיכה המרכזי בקולנוע הישראלי הפועל כעמותה רשומה בחסות משרד התרבות והספורט והמועצה הישראלית לקולנוע.
היסטוריה.
רקע היסטורי.
בשנת 1954 נחקק "חוק עידוד הסרט הישראלי" שמטרתו הייתה לעודד יצירה של סרטים בישראל, על ידי חיוב בתי קולנוע להקרין אחוז מסוים של סרטים ישראלים. כדי לאכוף את החוק הוקמה "מועצת הסרט הישראלי". החוק גם חל על יומני חדשות, כך נהנתה מהחוק בעיקר חברת "סרטי גבע" שהפיקה את יומני גבע שהוקרנו לפני הקרנת הסרט. עם זאת גם התשלום שקיבלה חברת סרטי גבע לא כיסה את הוצאות ההפקה.
בשנת 1962 הוחלט לעודד את הקולנוע הישראלי באמצעות סבסוד ישיר, על ידי קרן שנוהלה על ידי משרד המסחר והתעשייה. הסבסוד ניתן לסרט, רק לאחר הקרנתו בבתי הקולנוע, כפוף למספר הצופים בכל סרט. על שיטה זו נמתחה ביקורת לפיה היא מעודדת קולנוע מסחרי ועממי ששיאו גל "סרטי הבורקס", הפקיעה ערכים של איכות, חדשנות יצירתית, חותם אישי ואמירה, והפכה את המפיקים, המפיצים ובעלי בתי הקולנוע לגורמים המרכזיים הנהנים מתמיכה ציבורית.
במהלך שנות ה-70 פנו יוצרים שחתרו לקולנוע אישי, ובהם אורי זוהר, ג'אד נאמן, יצחק צפל ישורון, ואברהם הפנר לשר החינוך והתרבות דאז, יגאל אלון, לתמיכה בסרטי איכות באמצעות מענק השקעה של המשרד. מענק זה ניתן במשך שנתיים על ידי משרד החינוך והתרבות על-פי תחרות תסריטים שנתית, עד שהופסק.
הקמת הקרן.
בשנת 1975 העלה לראשונה חבר הכנסת עדי אמוראי מהמערך את בעיית איכות הסרטים המופקים בישראל, עקב שיטת הסבסוד.
ב-1977 התכנסו ג'אד נאמן, ועמו פעילי "קבוצת קי"ץ" (קולנוע ישראלי צעיר) המיליטנטית - הבמאים הצעירים יעוד לבנון ורנן שור. השלושה ניתחו את המצב והחליטו לפעול פוליטית לשינוי עולם הקולנוע הישראלי, מקולנוע המוגדר כתעשייה לקולנוע כתרבות, מקולנוע של מפיקים לקולנוע של במאים.
הם הסתייעו בכתב הכלכלי של עיתון "דבר" יוסף פריאל, שטווה את האסטרטגיה – שכנוע ראשי ועדת הכספים של הכנסת עדי אמוראי מהמערך ואברהם שריר מהליכוד בחשיבות העניין, שתדלנות אצל חברי הוועדה האחרים ופרסום המהלך בעיתונות וברדיו. נאמן, לבנון ושור רתמו אנשי קולנוע נוספים לשתדלנות, ניסחו בעזרת נחמן אינגבר את תקנון הקרן העתידי, ושכנעו את הבנקאי חיים דובשני לשמש כיו"ר הקרן. ב-1979 החלה הקרן לפעול תחת השם "הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים" מכספים ייחודיים של ועדת הכספים שיועדו לכך. שנה לאחר מכן פעלו חברי הכנסת להגדלת בסיס תיקצוב הקולנוע הישראלי, והעבירו סכומים משמעותיים למשרד החינוך והתרבות. בשנת 1983 החולט לממן את הקרן על ידי היטל על הקרנת סרטים.
הסרט הראשון שזכה לתמיכת הקרן היה "טרנזיט" (1980) בבימויו של דניאל וקסמן.
במהלך שנות ה-80 צומצמה תמיכת משרד המסחר והתעשייה בקולנוע הישראלי, ומשרד החינוך והתרבות, באמצעות הקרן, הפך לכתובת ליוצרי הקולנוע הישראלי. הקרן נוהלה על ידי הבמאי-מפיק ברוך דינר ורשמה מספר הצלחות, ובהן "מאחורי הסורגים", "מתחת לאף", "חמסין", "בלוז לחופש הגדול", "אוונטי פופולו", "הקיץ של אביה" ועוד. ב-1989 אוחדו משאבי שני המשרדים והקרן הגדילה פעילותה, תחת ניהולה של נילי המאירי.
בשנות ה-2000.
עם זאת, דרכי הפעולה של הקרן, בהיעדר הנהגה אמנותית ברורה, עוררו לאורך כל שנותיה ויכוחים נוקבים בין יוצרי הקולנוע לבין הקרן באשר לאישור פרויקטים להפקה. ביקורת נוספת טענה, כי הקרן לא ראתה צורך לפתח את הקולנוע התיעודי העצמאי ולא נתנה דעתה על פיתוח התשתיות של הקולנוע הישראלי.
בתקופת ניהולו של כתריאל שחורי (יו"ר: יעקב פרי) מ-1998 ואילך, שינתה הקרן את דרך קבלת החלטותיה, וכיום הן שקופות יותר, אך עדיין יש הטוענים כי הן מתקבלות ללא הנהגה אמנותית ברורה. עם זאת, בשנים האחרונות הצליחה קרן הקולנוע הישראלי לפעול בחזיתות רבות לקידום הקולנוע הישראלי, ותרמה לשינוי תדמיתו בישראל ובמיוחד מחוצה לה, לשיפור שיווק הסרטים בפסטיבלים בינלאומיים, לדיאלוג מול קרנות מקבילות בעולם, ולקידום ומימוש הסכמי הפקה משותפים בין ישראל למספר מדינות.
בשנת 2002 החליטה מועצת הקולנוע, המפעילה את חוק הקולנוע, ליצור אלטרנטיבה לקרן הקולנוע הישראלי, באמצעות הפניית משאבים ל"קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב", התומכת בעיקר בסרטים בעלי מימד ניסיוני ואמנותי יותר.
סרטי הקרן משנות ה-90.
הקרן תמכה עד כה בכ-400 סרטים. סרטים בולטים משנות ה-90 ועד היום:
קבוצת הידרוקסיל
יאניצ'רים
יונה אושפיז
שמי אוקטובר
שמי אוקטובר (באנגלית: October Sky) הוא סרט דרמה משנת 1999.
עלילה.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של הומר היקאם (.Homer H. Hickam Jr), שבשנת 1957, בעקבות שיגור הספוטניק הרוסי לחלל, מחליט לבנות רקטה. העיירה קולווד, שבה חי היקאם, היא עיירת כורים שהוקמה בעקבות מכרה הפחם שנמצא בה, ורק בודדים מצליחים לצאת ממנה. הדבר מרחיק בתחילה את הומר מהחלום שלו לעבוד במעבדות החלל של נאס"א ולפגוש את ד"ר ורנר פון בראון, אך היקאם אינו מתייאש ובונה יחד עם שלושת חבריו עשרות רקטות כושלות, עד שלבסוף הם בונים את הרקטה המושלמת, "אוק 25".
הסרט הופק בעקבות הספר "נערי הטילים" ("The Rocket Boys") שנכתב על ידי היקאם עצמו. שם הסרט הוא אנגרמה על שם הספר.
חיל הלוגיסטיקה
חיל הלוגיסטיקה (בראשי תיבות: חָלָ"ג; בשמו הקודם: חיל התחזוקה - חָתָ"ק ועד שנת 1975 - חיל ההספקה - חַהַ"ס) הוא חיל תומך לחימה תחת פיקוד אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצבא ההגנה לישראל. החיל מרכז את פעילות הלוגיסטיקה של צה"ל בחלוקה ל-3 מערכים עיקריים: מערך ההספקה (ציוד, תחמושת, מים, דלק ומזון), מערך התנועות וההיסעים (מרכז ההובלה) ומערך הבינוי.
החיל הוקם בנובמבר 1975 במסגרת הארגון מחדש של צה"ל בעקבות מלחמת יום הכיפורים. בראש החיל עומד תת-אלוף המכונה קצין הלוגיסטיקה הראשי (קַלָּ"ר). מפקד החיל הנוכחי הוא תא"ל רונן כהן. הוא מונה לתפקידו זה ב-9 בפברואר 2020.
מורשת החיל.
אג"א הפעיל שירותים לוגיסטיים שהופקדו על רכישה מרוכזת של שירותי הלוגיסטיקה עבור צה"ל, בהשראת מבנה הצבא הבריטי. ביולי 1948 נטלו שירותי ההספקה חלק עיקרי בפריצת דרך בורמה לירושלים הנצורה. בתום המלחמה חולקו השירותים הלוגיסטיים לשלושה חילות: חיל ההספקה וההובלה, חיל החימוש והציוד וחיל הטכנאים.
הכשרה.
ההכשרה בחיל מתבצעת בבית הספר ללוגיסטיקה - בה"ד 6, אשר ממוקם במחנה קריית ההדרכה. הבה"ד אחראי על הכשרת מקצועות הלוגיסטיקה (נהיגה, מגדנאות, טבחות ובינוי תחת משרד הביטחון וחלקו תחת הפיקודים (אגף ההנדסה והבינוי), ניהול מערכות הזנה ועוד), וכן על כל הקורסים הפיקודיים בחיל (הדרכה, השלמה חילית לצוערי החיל ועוד).
הכשרת קצינים לחיל.
בנוסף להכשרה במסלולים שדומים להם מתקיימים בכל חילות צה"ל (הסבת נגדים לקצונה, הוצאת חיילים סדירים מהחיל לקצונה שלא במסלול ייעודי, הפניית חיילים מיחידות שדה שהחלו במסלול לוחמים לחיל הלוגיסטיקה) נעשית ההכשרה גם בשלושה מסלולים ייעודיים:
מסלול "חץ".
בין מגוון התפקידים ומסלולי ההכשרה הקיימים בחיל נמנה מסלול חץ הידוע כמסלול הייעודי לקצונה המיועד לבעלי פרופיל צבאי 72–97. המסלול מכשיר את חניכיו לפקד כקציני לוגיסטיקה בצה"ל אשר באחריותם ניהול כלל המשאבים ביחידה - מים ומזון, ציוד לחימה, דלק ואנרגיה, הובלה ושינוע וניהול תחום הבינוי והתשתיות.
מסלול ההכשרה בן 8 שלבים: טירונות (רובאי 03), קורס יסודות הלוגיסטיקה, סיפוח ליחידות צה"ל, השתלמות פיקודית של הבה"ד, תקופת סיפוח נוספת ביחידות צה"ל, קפ"ל (קורס פיקוד לוגיסטי), קורס קצינים (בה"ד 1) והשלמה חילית בחיל הלוגיסטיקה.
מסלול "קשת".
מסלול קשת הוא מסלול ייעודי לקצונה בחיל הלוגיסטיקה המיועד לבעלי פרופיל עורפי. המסלול מכשיר את חניכיו לפקד כקציני לוגיסטיקה בצה"ל אשר באחריותם ניהול כלל המשאבים ביחידה - מים ומזון, ציוד לחימה, דלק ואנרגיה, הובלה ושינוע וניהול תחום הבינוי והתשתיות.
מסלול ההכשרה בן 6 שלבים: טירונות (רובאי 02), קורס יסודות הלוגיסטיקה, תקופת הצבה באחת מיחידות צה"ל, השתלמות פיקודית של הבה"ד, תקופת הצבה באחת מיחידות צה"ל, קורס פיקוד לוגיסטי, קורס קצינים (בה"ד 1) והשלמה חילית בחיל הלוגיסטיקה.
מסלול עתודת הלוגיסטיקה.
מסלול העתודה האקדמית כולל לימודי תואר ראשון בלוגיסטיקה וכלכלה באוניברסיטת בר-אילן. משך הלימודים במסלול הוא כשנתיים ומשך שירות הקבע הנדרש הוא שלוש שנים.
ואנג האו