בשנת 1666 התיישבו מתיישבים אחרים מברמודה בניו פרובידנס, שהפכה במהרה למרכז האוכלוסייה והמסחר בבהאמה, עם כמעט 500 איש שחיו באי עד לשנת 1670. בניגוד לאלוטרים, שהיו בעיקר חקלאים, המתיישבים הראשונים בניו פרובידנס התפרנסו מהים, מסחורות של ספינות טרופות (בעיקר ספרדיות), ייצרו מלח וליקטו דגים, צבים, קונכיות וענבר אפור. חקלאים מברמודה הצטרפו עד מהרה לאנשי הים בניו פרובידנס, שם מצאו אדמה טובה ושופעת. לא למושבה האלוטרית ולא להתנחלות בניו פרובידנס היו מעמד חוקי תחת החוק האנגלי. בשנת 1670 בעלי הון מקרוליינה רשמו פטנט של בעלות על איי בהאמה, אך המושלים שנשלחו על ידי הבעלים התקשו להטיל את סמכותם על תושבי ניו פרובידנס העצמיים.
המתיישבים המוקדמים המשיכו בדומה לאיך שהתנהלו בברמודה, לדוג, לצוד צבים, לווייתנים וכלבי ים, ללקט ענבר אפור, לייצר מלח באיים היבשים יותר, לחטוב העצים שהיו בשפע כדי לייצר עץ, צבע וקליפת עץ למטרות רפואיות, או איסוף סחורות מספינות טרופות. איי בהאמה היו קרובים למסלולי ההפלגה בין אירופה לקריביים, לכן ספינות טרופות באיים היו נפוצות, והריסות היו העיסוק הרווחי ביותר שהיה לתושבי בהאמה.
איסוף סחורות, פריבטירים ושודדי ים.
תודשבי איי בהאמה נקלעו במהרה לעימותים עם הספרדים בגלל עיסוקם באיסוף סחורות מהספינות הטבועות. פעילותם הרחיקה את הספרדים מהספינות ההרוסות שלהם, והמקומיים תקפו צוותי הצלה ספרדים, ותפסו סחורות שהספרדים כבר חילצו מההריסות. כאשר הספרדים פשטו על איי בהאמה, המקומיים בתורם הזמינו פריבטירים, שכירי חרב בשירות הממלכה המאוחדת, שיגנו עליהם מתקיפות הספרדים, למרות שבין אנגליה וספרד הרשמיות שרר שלום. בשנת 1684 שרפו הספרדים את היישובים בניו פרובידנס ואלוטריה, שלאחר מכן ננטשו ברובם. ניו פרובידנס יושבה בפעם השנייה בשנת 1686 על ידי מהגרים מג'מייקה.
בשנות ה-90 של המאה ה-16 הקימו פריבטירים אנגלים (אנגליה הייתה אז במלחמה עם צרפת) בסיס באיי בהאמה. בשנת 1696 הנרי אברי (או אייברי), שנודע גם בשמו הלא רשמי הנרי ברידג'מן, הביא את ספינתו פנסי, עמוסה בשלל של שודדי ים, לנמל נסאו. אברי שיחד את המושל, ניקולס טרוט (דודו של ניקולאס טרוט, שכיהן במשפט סטד בונה), בזהב וכסף, ועל ידי השארת הספינה למושל, כשהיא עדיין עמוסה ב-50 טונות של חטי פילים ומאה חביות אבק שרפה. בעקבות השלום עם צרפת בשנת 1697, רבים מהפריבטירים הפכו לשודדי ים (פיראטים). מאותו זמן הפיראטים הפכו את נסאו בהדרגה, בירת איי הבהאמה שהוקמה בשנת 1694, לבסיסם. המושלים הממונים הראו בדרך כלל מיצג של דיכוי שודדי הים, אך רובם הואשמו בכך ששיתפו איתם פעולה. בשנת 1701 הייתה אנגליה במלחמה עם צרפת וספרד. בשנת 1703 ובשנת 1706 תקפו צי צרפתי-ספרדי משולב את נסאו ובזזו אותה, ולאחר מכן עזבו חלק מהמתיישבים, והבעלים הרשמיים באותה תקופה ויתרו על הניסיון לשלוט באיים.
ללא ממשלה מתפקדת בבהאמה, פריבטירים אנגלים פעלו מנסאו כבסיס שלהם, במה שכונה "רפובליקת הפריבטירים", שהתקיימה 11 שנים. הפשיטות כוונו לאוניות צרפתיות וספרדיות, בעוד כוחות צרפתיים וספרדים שרפו את נסאו מספר פעמים. מלחמת הירושה הספרדית הסתיימה בשנת 1714, אך חלק מהפריבטירים לא קיבלו את החדשות בזמן, או לא ששו לקבלן, וגלשו לפיראטיות. הערכה אחת מציבה לפחות 1,000 שודדי ים בבהאמה בשנת 1713, ומספרם עלה על מניין 200 משפחות המתיישבים הקבועים.
"רפובליקת הפריבטירים" בנסאו הפכה לפיכך ל"רפובליקת הפיראטים". לפחות 20 קברניטים שודדי ים השתמשו בנסאו או במקומות אחרים בבהאמה כנמל הבית בתקופה זו, כולל הנרי ג'נינגס, אדוארד מורה (שחור הזקן), בנג'מין הורניגולד וסטד בונה. משפחות מתיישבים רבות עברו מניו פרובידנס לאלוטריה או אבאקו כדי להימלט מהטרדות מהפיראטים. מצד שני, תושבי האי הארבור שמחו לשמש כמתווכים עבור שודדי הים, שכן סוחרים מניו אינגלנד ומוירג'יניה הגיעו לשם כדי לסחור במצרכים שהיו הכרחיים לפיראטים עדי להמשיך בפשיטות שלהם. כאמור, פעילותם של שודדי הים הציתה התקפות תגמול תכופות ואכזריות מצד הצרפתים והספרדים.
אוטרופיוס הקדוש (המאה ה-3)
אוטרופיוס הקדוש (בצרפתית: Saint Eutrope) היה הבישוף הראשון של הדיוקסיה העתיקה של הקדושים ושכן במחוז השראנט הימי בצרפת.
ביוגרפיה.
על פי המסורת הוא היה רומאי או פרסי, שנשלח להפיץ את תורתו בגאליה על ידי האפיפיור קלמנס הראשון או על ידי האפיפיור פביאנוס יחד עם דיוניסיוס הקדוש.
אוטרופיוס חי כנזיר בעיירה סיינט שבצרפת. הוא גרם לבת המושל להתנצר, ובשל כך רוצץ המושל את ראשו ואת ראש ביתו במכת גרזן, והוא מת כמרטיר.
אזכור בתרבות.
ההיסטוריון גרגוריוס מטור מציין את מות הקדושים של אוטרופיוס, אך מציין שלפני שהבישוף פלדיוס הקדוש כתב את סיפורו של אוטרופיוס, אף אחד לא הכיר את אגדת מותו.
גם הבישוף והמשורר הלטיני ונאנטיוס פורטונאטוס מציין את אוטרופיוס בין הקדושים.
אמאדו קרילו פואנטס
הפרלמנט של בריטניה הגדולה
על אישים מפורסמים ברומא
על אישים מפורסמים ברומא (לטינית: De viris illustribus urbis Romae; מילולית: על גברים מפורסמים של העיר רומא) הוא חיבור היסטוריוגרפי מהמחצית הראשונה של המאה ה-4.
החיבור כולל 86 ביוגרפיות קצרות, שמתחילות בתקופת הקמתה של רומא, מכסות את תקופת המלוכה ואת תקופת הרפובליקה ומסתיימות בתקופת הפרינקיפט של אוגוסטוס קיסר.
היצירה ספוגה בתפיסה שאנשים מעצבים את ההיסטוריה. על אף כותרתו, החיבור אינו מתייחס רק לגברים, אלא גם לנשים (קלואליה ), ולא רק לרומאים, אלא גם לאויבים זרים, כמו חניבעל.
מחבר היצירה הכרונולוגית הזו אינו ידוע. בעבר היה מקובל שמחברו הוא אורליוס ויקטור, אך ככל הנראה אין זה נכון. כעת ההנחה היא שמדובר במקור היסטורי עצמאי, שאינו תלוי בהיסטוריוגרפיה של טיטוס ליוויוס.
איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני
איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני (בגרמנית: Bundesverband Musikindustrie; באנגלית: Federal Music Industry Association ובקיצור: BVMI) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות בגרמניה. האיגוד הוקם בשנת 1975.
דיטר גורני הוא המנכ"ל והיו"ר של איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני מאז שנת 2009.
תעודות על מכירות.
איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני מעניק תעודות זהב, פלטינה ויהלום על מכירות של סינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו:
קאבייה
הקאבייה (Kabye, Kabre, Cabrai) היא קבוצה אתנית המתגוררת בחלק הצפוני ובהרים המרכזיים של טוגו, בנין וגאנה. אנשי הקאבייה ידועים כחקלאים והם דוברים את שפה הקאבייה. קבוצה זו היא השנייה בגודלה בטוגו ומהווה כ-23% מאוכלוסייה, אחרי מתנגדיה הפוליטיים אנשי ה-Ewe שחיים בדרום המדינה ומהווים כ-35% ממנה. אוכלוסיית הקאבייה מונה כ-1.8 מיליון מאזרחי טוגו, ו-480 אלף אזרחים מאוכלוסיית בנין.
היסטוריה ודת.
ההיסטוריה של קבוצה זו מתוארכת ל, כאשר אנשי הקאבייה חיפשו מקלט ברכסי הרי צפון טוגו לאחר שברחו מפשיטות של אימפריות באזור. באותה התקופה, הכפרים היו מושא לפשיטות ולאלימות של ממלכות דהומיי והאשנטי שחיפשו עבדים. מסיבה זו, אנשי הקאבייה נסוגו להרים, הסתתרו והגנו על עצמם.
הקאבייה היא חברה פטרנליסטית (שיטת ייחוס העוקבת אחרי קשרים על פי אילן היוחסין הגברי בלבד), השומרת ומתנהלת על גבי מסורות עתיקות וחוגגת טקסי דת וחניכה שנוצרו לפני מאות שנים. על פי המיתולוגיה, הנצר הראשון לעם ירד ישירות מהשמיים בכפר לאמה טסי הנמצאת במרכז טוגו, המיקום המדויק נמצא בחורשה קדושה שהפכה למוקד העלייה לרגל ונקרא "רגל האדם". הם מאמינים בכוח עליון שנקרא אסו , והוא האל שיצר את כדור הארץ ואבי כל הגברים. הוא יצר את Esotisa, האדם הראשון שפירושו "שליח אלוהים", בשפת הכברה, היה אנדרוגני – השמיים נתפסים כישות גברית, בעוד האדמה היא ישות נשית. Esotisa הוא בעל הידע האלוהי, ולכן נשלח אל העולם להסדיר את היחסים בין האזרחים לממשל בחברה. כיום, האחראים על קיום מצוות האלוהות הם כהני הקוקו והם מייצגים את רצון האל. הם מאמינים שהעולם הארצי והרוחני חייב להיות בשיווי משקל מתמיד על מנת לחיות ולשגשג. המסורת מספרת כי האדם הראשון נדד במשך שנים בין מישורים ועמקים, המייצגים את החלק החומרי בחיים, אך בחר לבנות את מקלטו על ההרים אך לא על החלק העליון, מכיוון שהמיקום בסמוך לשמיים מייצג את החלק הרוחני של החיים ונועד למתים המקשרים בין העולם הרוחני לבין החיים הארציים.
אנשי הקאבייה מאמינים כי האל נוכח בכל הגברים ובמקומות הקדושים, המיוצגים על ידי מקדשי אבות גדולים שהם מתנות שיצרו המקומיים לכבודו ומתווכים בין האדם לאל. הם מאמינים כי נשמת האדם היא אלמותית והנפש עוברת ממצב קיום אחד לאחר, דבר שבא לידי ביטוי בטקס הלוויה בו מוענק למשפחת המת פסל וכך למעשה המנוח תופס את מקומו בשושלת אבותיו ונשמתו עוברת אל הדורות הבאים.
כלכלה.
אנשי הקאבייה ידועים בעיקר ביכולות החקלאיות שלהם בטיפוח אדמות קשות לעיבוד באזור עמק קארה, העיר המרכזית של השבט. הידע והטכניקות שרכשו לאורך השנים הקנו להם את התיאור הבא של ליאו פרוביניוס, אתנולוג וארכאולוג גרמני: "אף אחד אחר באפריקה לא עובד בשדותיהם בצורה אינטנסיבית כמו קאברה, כאן היה עם שחור באפריקה... שהגיעו לגבהיי המדע". הם מגדלים בעיקר דוחן, יאם (בטטה), בוטנים וכותנה למכירה, ובעלי חיים קטנים ועופות לטובת סחר, מכירה וקרבן.
מסורתית, חלוקת העבודה בשבט היא בין גברים שמבצעים את כל הפעולות החקלאיות ואלו הקשורות לעיבוד ברזל, בעוד שנשים עוסקות בשימוש במוצרים חקלאיים הן לצריכה ביתית והן למכירה בשווקים.