הטכניקות העיקריות של קולצה היו ציור שמן (קצת טמפרה), צבעי מים ורישום. הציורים מציגים נופים עירוניים וכפריים, נושא שכיח בציוריו הרומנטיים של קולצה היו אתרים המקושרים להיסטוריה של הדוכסות הגדולה של ליטא, אשר שיקפו את התגברות האקטיביזם האתני הליטאי והפולני באזור. כמה מציוריו האחרים מתארים את פנים כנסיות, הוא צייר גם דיוקנאות, ותפאורות במה לתיאטרון הפרטי של הרוזן פוסלבסקי בארמונו בקוסאבה. ציוריו הפכו לרוב לליטוגרפיות למכירה או לפרסום. הם קישטו בתים אצילים ומעמד הביניים בימי חייו, חלקם מצאו מאז את דרכם למוזיאונים ברחבי האזור.
קולצה היה צייר נוף מוביל במקומו ובזמנו. החלק של אירופה בה התגורר מפוצל כעת בין שלוש מדינות עצמאיות. כעת הוא מתואר כאמן ליטאי, פולני או בלארוסי תלוי במקום פרסום הטקסט שמסביר את עבודתו. הציורים שלו קיבלו את הסיקור הרב ביותר והנושאים שלהם רלוונטיים מבחינה לאומית בליטא (שם שמו נקרא: מיקולאס קולשה).
בתקופה המודרנית, העניינים האזוריים והתיעודיים שלהם התייחסו בעיקר לפולין ובלארוס. בכל אותן מדינות, האמנות שלו היא כעת חלק מהמורשת המשותפת שלהן של הדוכסות הגדולה של ליטא.
קולצה היה מטייל בסביבת המקומות שבהם התגורר ורחוק יותר בחיפוש אחר נושאים חדשים לציוריו הרומנטיים, הנמצאים בין התמונות המעטות של האזור בתחילת המאה ה-19. הוא תרם לסדרת התמונות המהוללת של וילנה שהגה יאן קז'ימייז' וילצ'ינסקי שהחלה לצאת בשנת 1845 ופרסם תיקי ליתוגרפיה משלו בפריז בשנת 1850 וב-1852.
הסכם ישראל-בחריין
הסכם ישראל–דובאי
הסכם ישראל-דובאי
רכס קלאפ (אנטארקטיקה)
רכס קלאפ או מצוק קלאפ (באנגלית: Clapp Ridge) הוא רכס צר או מצוק צר בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 17 קילומטרים.
הרכס מהווה את הגדה הצפונית של קרחון הנד.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הרכס.
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
מקור השם.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שמו של ג'יימס ל. קלאפ (James L. Clapp), ששירת במחלקת חקר הקרחונים שנשלחה לחקור את האי רוזוולט מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1967–1968.
וילה ליברמן
וילה ליברמן (בגרמנית: Liebermann-Villa) היא מעון הקיץ לשעבר של הצייר היהודי-גרמני מקס ליברמן. היא ממוקמת על שפת אגם ואנזה בברלין. הוילה פתוחה לציבור מאז 30 באפריל 2006 ובה מוצג אוסף ציורים של ליברמן, ציורי הווילה שלו וגינת המבנה.
היסטוריה.
מקס ליברמן.
מקס ליברמן (1847–1935) היה מייסד, יושב ראש הזצסיון הברלינאי וראש האקדמיה הפרוסית לאמנויות ("Preußische Akademie der Künste"). הוא הודח על ידי הנאצים בשנת 1933 ונאסר. הוא צייר בווילה שלו כ-200 ציורי גן, חלקם מוצגים בסטודיו הקודם שלו בקומה העליונה.
הוילה.
בשנת 1909 ליברמן קנה פיסת אדמה צרה עם גישה ישירה לחופי אגם ואנזה כדי להימלט מרעשי העיר ברלין. הוא התגורר שם במהלך הקיץ, משנת 1910 ואילך. הווילה נבנתה על ידי האדריכל פול אוטו באומגרטן. ליברמן כינה אותה "הטירה הקטנה שלו ליד האגם". הבנייה הושלמה באפריל 1910.
הגן הארוך מחולק לשניים על ידי הווילה עצמה. ממרכז הווילה נשקף נוף של הדשא אל אגם ואנזה. יש טרסת גן מול הבית, המשקיפה לעבר ואנזה. מצד אחד של הדשא, יש שביל של עצי ליבנה. בצד השני, ישנם שלושה גנים מגודרים. בחלק האחורי של הווילה נמצא בית הגן וחלקת ירקות.
מוזיאון.
תערוכה קבועה.
בסטודיו לשעבר, בקומה העליונה, ישנם כ 40 ציורים הקשורים לגן ולווילה. בקומת הקרקע מתועדים ההיסטוריה של משפחת ליברמן והבית, כולל האופן בו הנאצים אילצו את אשת ליברמן, מרתה למכור את הווילה, במחיר מוזל, שלא תאם את ערכו באותה תקופה וזאת שעות לפני שהייתה אמורה להיות מגורשת למחנה הריכוז טרזיינשטט, היא התאבדה במקום להסתכן במוות בידי הנאצים.
תפיסת המוזיאון.
ציורי הגן והווילה מוצגים בתערוכת קבע במוזיאון. מיצג מולטימדיה מאת הייקו דקסל ואינגבורג פולפ פותח מבט רחב יותר עם מסמכים היסטוריים, תצלומים, הקלטות קול וסרטים אל תוך 100 שנות ההיסטוריה הסוערת של הבית והגן. כך המבקרים יכולים לחוות את השלווה והרוח התרבותית של הווילה כפי שעשה ליברמן כשגר וצייר שם.
פורבו (אתר)
פורבו (באנגלית: Forvo) הוא אתר המהווה מאגר של קטעי אודיו של הגיית מילים שונות ושמות שונים, במגוון שפות, במטרה להוות בסיס ללימוד שפות. את הרעיון לאתר הגה ב-2007 אחד המייסדים איסראל רונדון (Israel Rondón) הספרדי, ונוסד בשנת 2008. האתר Forvo.com נמצא בבעלות פורבו מדיה (Forvo Media SL) שבסיסה בסן סבסטיאן, ספרד. לפי עמוד ה"אודות" של פורבו, האתר מהווה את מדריך ההגייה הגדול ביותר באינטרנט. בשנת 2013 מגזין טיים כלל את פורבו ברשימת "50 האתרים הטובים ביותר של השנה".
קטעי האודיו באתר נוצרים על ידי המשתמשים, שיכולים גם להצביע הצבעה חיובית או שלילית על כל קטע אודיו, כדי לאפשר הופעת קטעי אודיו מאיכות גבוהה יותר – גבוה יותר ברשימת התוצאות. קטעי ההגייה עוברים גם ביקורת ועריכה על ידי צוות עורכים בהתנדבות.
האתר חושף גם API כדי שאתרים אחרים יוכלו לשלב בהם קטעים הגייה מהמאגר.
נרולי
שמן נרולי הוא שמן אתרי, המופק מפריחת עץ החושחש. הריח שלו מתוק, דבש ומתכתי משהו עם פנים ירוקות וחריפות. פריחת התפוז מופקת גם היא מאותה פריחה ושתי התמציות משמשות באופן נרחב לבישום. ניתן לתאר את פריחת התפוז כריח מתוק, חם ופרחוני יותר מנרולי. ההבדל בין אופן הריח של נרולי לפריחת התפוז ומדוע מכנים אותם בשמות שונים, הוא תוצאה של תהליך המיצוי המשמש להשגת השמן מהפריחה. נרולי מופק על ידי זיקוק קיטור ופריחת תפוז מופקת באמצעות תהליך enfleurage (טכניקת ייצור שכללה טבילת חומרי גלם בחומר שומני לספיגת הריחות. היו שני סוגים שונים של enfleurage: enfleurage חם וקר. טכניקה זו הייתה בשימוש נרחב בעבר אך כיום היא נזנחה במידה רבה)
הפקה.
הפריחה נאספת, בדרך כלל ביד, בסוף אפריל עד תחילת מאי וצריך 1,000 ק"ג פרחים כדי להפיק קילו אחד של השמן, לכן מחירו גבוה מאוד. השמן מופק באמצעות זיקוק אדים. תוניסיה היא היצרנית הגדולה ביותר של שמן נרולי ואחריה מרוקו.
היסטוריה.
זן העץ ככל הנראה התגלה במאה ה-10. בסוף המאה ה-17 אן מארי אורסיני, הדוכסית מברצ'יאנו ונסיכת נרולה שבאיטליה, הציגה את תמצית עץ החושחש כניחוח אופנתי על ידי שימוש בו לבישום כפפותיה ואמבטיה. מאז נעשה שימוש במונח "נרולי" לתיאור מהות זו. לנרולי ניחוח חריף מרענן ומובחן עם תווים מתוקים ופרחוניים.
שימוש.
זהו אחד השמנים הפרחוניים הנפוצים ביותר בבישום. כמו כל השמנים האתרים, נרולי גורם לרגישות והוא אלרגן ידוע בגלל התכולה הגבוהה של טרפנים ארומטיים כמו לינלול, לימונן, פרנסול, גרניול וציטראל. הוא משתלב היטב עם כל שמן הדרים, מוחלטים פרחוניים שונים ורוב הרכיבים הסינתטיים הקיימים בשוק. שמן נרולי הוא אלמנט קלאסי בעיצוב ניחוחות ואחד הנפוצים בתעשייה.
יש לו גם שימוש מוגבל בטעמים. על פי הדיווחים, שמן נרולי הוא אחד המרכיבים במתכון הסודי השמור היטב למשקה קוקה-קולה. זהו מרכיב טעם של מתכוני קולה עם קוד פתוח, אם כי יש גרסאות הרואות אותו כאופציונלי, בשל העלות הגבוהה.
Forvo.com
אלכסנדר קוציס
אלכסנדר קוציס (בפולנית: Aleksander Kotsis; 30 במאי 1836 – 7 באוגוסט 1877) היה צייר פולני. הוא יצר נופים, דיוקנאות וסצינות ז'אנריות בשילוב סגנון רומנטי וריאליסטי. רוב ציוריו קטנים.
ביוגרפיה.
הוא גדל סמוך לקרקוב, שם הייתה למשפחתו חווה קטנה. הם עברו לקרקוב בשנת 1846 כדי להפוך לסוחרים והוא החל את לימודיו בשנת 1850 באקדמיה לאמנויות יפות אצל וויצ'ך שטאטלר וולדיסלב לושקביץ'. אביו לא תמך בלימודיו ולכן נאלץ להמשיך לעבוד בחנותם ולקחת את שיעוריו לסירוגין. בשנת 1857 החל להציג עם אגודת ידידי האמנויות. לבסוף מכר כמה ציורים ובסיוע סטטלר השיג מלגה מטעם משרד הדת והחינוך שאיפשר לו להירשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד בין היתר אצל פרדיננד גיאורג וולדמולר.
הוא חזר לקרקוב בשנת 1862 והיה מעורב בקבוצה פטריוטית שנפגשה בסטודיו של הפסל, פריס פיליפי, שהיה ממוקם בכנסיית סנט פרנסיס מאסיזי. אף שקבוצה זו התערבה במרד ינואר, קוציס בילה את רוב השנים 1862 עד 1864 בציור ציורי קיר של הכנסייה.
לאחר שקיבל מלגה נוספת בשנת 1866, עבר לוורשה, ואז לפריז בשנת 1867, ואחריה לבריסל. כשחזר הביתה, הקים סטודיו ועבד ללא הרף ובילה את הקיץ בציור באוויר הפתוח בהרי הטטרה. הוא החל גם להציג באופן נרחב ברחבי פולין וצפון אירופה. לאחר 1870 הוא נסע לעיתים קרובות, ובשנת 1871 עד 1875 התגורר בעיקר במינכן, שם הציג לעיתים קרובות.
הוא חלק סטודיו עם חבריו אנטוני קוז'קביץ' ופרנץ שטריט ויצא איתם לטיולי ציור לאלפים הבוואריים.
בשנת 1875 הוא קיבל הצעה לקתדרה פרופסור, אך באותה שנה אובחן כחולה הפרעה מוחית חשוכת מרפא. הוא נאלץ לסרב לתפקיד ולא היה מסוגל להמשיך לעבוד.
הוא נפטר שנתיים לאחר מכן.
ויליאם באורי
איגוד הסרטים של אמריקה