יהודים נמצאו בשפנדאו לפחות מאז המאה ה-13. ב-1844 היו בשפנדאו רק שש משפחות יהודיות והן קיימו את טקסי הדת בחדרים שנשכרו בבתים פרטיים. ב-1895 נחנך בית הכנסת של הקהילה, מהזרם האורתודוקסי, במעמד ראש השכונה וילהלם גאורג קולצה ונכבדים אחרים. בית הכנסת, שהכיל כ-300 מקומות ישיבה, היה מעוטר במגדל מתומן. הוא ניצב ברחוב לינדנופר. הוא תוכנן על ידי האדריכלים וילהלם אלברט קרמר וריכרד וולפנשטיין. מ-1916 ועד 1938 שימש ארתור לוונשטם (1882-1965) כרב בית הכנסת. ב-1933 בעת עליית הנאצים לשלטון מנתה הקהילה 600 נפש.
בליל הבדולח, 9 בנובמבר 1938, הוצת בית הכנסת ונהרס. שרידיו פונו כנראה ב-1942. הקהילה קיימה בשכונה בית קברות יהודי, אשר נסגר ב-1940.
האנדרטה.
בשנת 1988 נחנכה האנדרטה בפארק על גדת נהר ההאפל, מול המגרש שבו עמד בית הכנסת. היא מסמלת מגדל ובניין אשר נהרסו הרס אלים. ב-2012 הורחבה האנדרטה ונוסף לה קיר הנושא את שמות 115 בני הקהילה שהושמדו. מתכנני האנדרטה היו רות גולן וקיי זארה. היא הוקמה בתמיכה כספית של הכנסייה האוונגלית של שפנדאו, הרשות המקומית ותורמים פרטיים. האנדרטה המורחבת נחנכה ב-9 בנובמבר 2012.
על גבי האנדרטה קבוע שלט שעליו המילים בעברית "מלחמת בני אור בבני חושך" וכתובת בגרמנית: "אנדרטה זו מנציחה את סבלותיהם של אזרחי שפנדאו בני האמונה היהודית בימי הטרור של הנציונל-סוציאליסטים. לא הרחק מכאן, בלינדנופר 12, ניצב בית התפילה היהודי, אשר נהרס ב-1938".
בשנה בה הוקמה האנדרטה הוצב ביזמת מועצת רובע שפנדאו שלט זיכרון לבית הכנסת באתר שבו הוא עמד. ב-2005 הוצב השלט על המדרכה מול הבית שהיה ביתו של הרב לוונשטם בשפנדאו, בקרבת אתר בית האבות היהודי שקיימה הקהילה.
גאורגי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
גאורגי אלכסנדרביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Георгий Александрович Романов; 9 במאי 1871 - 9 באוגוסט 1899) היה בנו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ואחיו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה.
גאורגי נולד ב-9 במאי 1871 בארמון אלכסנדר, סנקט פטרבורג, לאלכסנדר אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה ולדאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל. הוא נקרא על שם אחיה הגדול של אמו, גאורגיוס הראשון, מלך היוונים. בשנת 1881 נרצח סבו אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ואביו עלה לשלטון במקומו כאלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. ילדי הצאר גדלו בצורה פשוטה ביותר. הם ישנו במיטות מחנה קשות ללא כריות למעט כשהיו חולים, בבוקר התרחצו באמבטיה קרה והיו אמורים לסדר בעצמם את חדריהם. אלכסנדר היה קרוב במיוחד לאחיו ניקולאי והם חלקו חדר. גאורגי היה נאה, גבוה, חכם וחזק יותר מניקולאי, ומכיוון שהיה הבן האהוב על אמו, הוא ביצע תעלולים רבים כשהיה ילד אולם בדרך כלל התחמק ללא עונש. הוא נודע כבעל חוש הומור מפותח, ונהג לספר לניקולאי בדיחות רבות שאותן היה ניקולאי רושם על ניירות מזדמנים ושומר בקופסה מיוחדת. שנים לאחר מכן עוד נראה ניקולאי מבט לתוך הקופסה ופורץ בצחוק.
גאורגי למד לדבר אנגלית, גרמנית, דנית וצרפתית באופן שוטף. הוא וניקולאי למדו אצל מורה אנגלי, שהנחיל להם את אהבת הספורט. נראה היה שלגאורגי תהיה קריירה בצי הרוסי הקיסרי, אולם הוא חלה בשחפת ב-1890. הקיסר והקיסרית החליטו לשלוח אותם למסע בן תשעה חודשים ביפן, בתקווה שהשמש ומזג האוויר ישפיעו לטובה על גאורגי. האחים ביקרו באתונה, שם הצטרף אליהם בן דודם גאורגיוס. הם נסעו יחד עמו למצרים ואז למומבאי, אולם גאורגי לא יכול היה לרדת מהספינה כיוון שלא חש בטוב. ניקולאי כתב לאמם והבטיח לה שגאורגי בסדר, אולם כעבור זמן מה קבע רופא הספינה שיש לו חום גבוה. התברר שהוא לקה בברונכיטיס ולפיכך חזר לאתונה.
בנובמבר 1894 מת אביו אלכסנדר השלישי, ואחיו ניקולאי עלה לשלטון כניקולאי השני, קיסר רוסיה. מכיוון שלניקולאי עוד לא היו בנים באותה תקופה, קיבל גאורגי את התואר "צ'ארביץ'". בריאותו המעורערת לא אפשרה לו לשהות בסנקט פטרבורג, והוא התגורר בעיירה לייקני שבגאורגיה המודרנית. הרופאים אפילו לא אישרו לו להשתתף בהלווייתו של אביו, או לראות את בנותיו של ניקולאי, אולגה וטטיאנה. לאחר שלניקולאי נולדה הבת השלישית, מריה, כתב לו גאורגי: "אני עצוב מאוד שעדיין לא הצלחתי לראות את בנותיך ולהכיר אותן, אבל מה אוכל לעשות! זה אומר שלא זכיתי לכך, והכל הוא רצון האל". ב-1895 הוא נסע יחד עם אמו לדנמרק לבקר את קרובי משפחתם הדנים אותם לא ראו זה 4 שנים, אולם במהלך הביקור התמוטט גאורגי ולפיכך נאלץ להיות מרותק למטתו ונאסר עליו לעשן עד שיחזרו לרוסיה.
ב-9 באוגוסט 1899 יצא גאורגי לנסיעה לבדו על אופנוע באזור העיר אבסטומני, כשלפתע הוא התמוטט וירד מהאופנוע כשדם זב מפיו בעודו מתאמץ לנשום. איכרה שראתה אותו סייעה בו עד שנפח את נשמתו. הוא היה בן 28 במותו.
גיאורגי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
אולגה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
אולגה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ב; 13 ביוני 1882 – 24 בנובמבר 1960) הייתה בתו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ואחותו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכה.
נולדה ב-13 ביוני 1882 בארמון פטרהוף, סנקט פטרבורג, לאלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ולדאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל. לידתה הוכרזה במטח כבוד של 101 התותחים במבצר פטרופבלובסקיה, ומטחים דומים בכל רחבי האימפריה הרוסית. כבר מינקותה, היא הופקדה בידי מטפלת בריטית. מכיוון שהמשפחה הקיסרית הרוסית הייתה יעד מועדף עבור מתנקשים, אולגה ואחיה לא התחנכו בסנקט פטרבורג אלא בארמון גאטצ'ינה מחוץ לעיר. ילדי הצאר גדלו בצורה פשוטה ביותר. הם ישנו במיטות מחנה קשות ללא כריות למעט כשהיו חולים, בבוקר התרחצו באמבטיה קרה והיו אמורים לסדר בעצמם את חדריהם. כאשר הם לא היו עסוקים בדבר מה אחר, היה עליהם להכין מעשי רקמה שנמכרו באירועי צדקה שונים.
אולגה עזבה את הארמון בפעם הראשונה ב-1888 במהלך ביקור בקווקז עם משפחתה. הביקור הסתיים בצורה עגומה בשל תאונת רכבת שממנה ניצלו אולגה ואחיה רק תודות לאומץ לבו של אביהם. אולגה הצטיינה בהיסטוריה, גאוגרפיה, אנגלית, צרפתית וציור. היא הייתה קרובה במיוחד לאביה. ב-9 בנובמבר 1894 מת אלכסנדר השלישי במפתיע, ואחיה של אולגה ניקולאי עלה לשלטון כניקולאי השני, קיסר רוסיה. מאוחר יותר העידה אולגה שסברה כבר אז כי ניקולאי אינו מוכן למלוכה. חרף העובדה שהגיעה לבגרות כבר בשנת 1899, הופעתה הציבורית הראשונה הייתה רק בשנת 1900. היא שנאה את החוויה ומאוחר יותר תיארה בפני הביוגרף שלה ש"הרגשתי כמו חיה בכלוב, אשר נחשפה לפני הציבור לראשונה".. היא מונתה למפקדת הרשמית של רגימנט ההוסרים ה-12, אשר התפרסם בשל חלקו במלחמת רוסיה–צרפת (1812). באותה שנה היא פגשה לראשונה בן-דוד רחוק שלה פטר אלכסנדרוביץ', דוכס אולדנבורג. בנם של אלכסנדר פטרוביץ', דוכס אולדנבורג ואוגניה מקסימיליאנובה, נסיכת לוכטנברג. שנה לאחר מכן הציע לה פטר נישואים. אולגה סיפרה מאוחר יותר: "הייתי כל כך בהלם עד שכל מה שיכולתי לומר היה 'תודה'".
נישואים.
אולם הנישואים כשלו עוד בטרם החלו. הם נישאו ב-9 באוגוסט 1901, ולאחר מכן נסע הזוג הצעיר לארמון אולדנבורג. פטר הלך למועדון הימורים וחזר למחרת בבוקר, ואולגה בילתה את ליל כלולותיה לבדה, בוכה בחדרה. פטר גילה עניין מועט באשתו הטרייה, ולא טרח כלל לממש את נישואיו. אולגה חשדה שהוא נדחף להינשא לה בידי אמו השאפתנית. אוגניה מצדה ניסתה לפצות את אולגה ולקשור עמה קשרי ידידות. היא העניקה לה מתנות רבות, שכללו גם נזר שהעניק נפוליאון בונפרטה לז'וזפין דה בוארנה. כמה שבועות לאחר החתונה נסע הזוג לביאריץ שבצרפת ומשם הפליגו לסורנטו שבאיטליה בספינה אנגלית שהושאלה מאדוארד השביעי. עם חזרתם לרוסיה התיישבו בני הזוג באחוזה העתיקה של באריאטינסקי בת ה-200 חדרים. לאולגה היה בנוסף לכך ארמון פרטי משלה שנקרא ה"אולגינו". היא השתמשה בכספה כדי לסייע לנזקקים וסבסדה בתי ספר ובתי חולים. היא עצמה למדה רפואה ועברה הכשרה בעזרה ראשונה.
לאולגה היו יחסים חמים במיוחד עם אחיה מיכאיל. הוא הרגיש בבדידותה ובאומללותה, ובאפריל 1903 הציג בפניה את קצין הפרשים ניקולאי קוליקובסקי. אולגה וקוליקובסקי החלו להתכתב בקביעות, ובאותה שנה התעמתה אולגה עם בעלה ודרשה גט. פטר סרב, אולם מיכאיל ניצל את תפקידיו בצבא כדי להציב את קוליקובסקי בעמדות שבהן יוכל להיות בקשר עם אולגה. בהמשך החלה אולגה להתגורר בארמון צארסקויה סלו לצד אחיה הצאר ניקולאי ומשפחתו. היא הייתה קרובה מאוד לארבע בנותיו של הצאר, ונהגה לצאת עמן למסיבות ואירועים חברתיים. היא נקשרה במיוחד לצעירת הבנות אנסטסיה אשר אותה נהגה לכנות בחיבה "ילדה".