סיפור שונה מסופר על ידי תושבי טטלסינגו מורלס, דוברי נהואטל. לפי סיפור זה איצטקיהואטל הייתה אשתו של פופו, אבל נבדו דה טולוקה (ההר הרביעי בגובהו במקסיקו) רצה אותה ולכן הוא ופופו זרקו אבנים האחד על משנהו. כך נוצר רכס הרי הרוקי של יבשת צפון אמריקה וטבעת האש החוצה את מקסיקו. לבסוף, פופו בהתקף זעם, זרק על נברו דה טולוקה גוש קרח ענק וערף את ראשו. זו הסיבה שפסגתו של נברו דה טולוקה שטוחה, עם כתפיים רחבות וללא ראש. נראה שאגדה זו משמרת זיכרון של התפרצויות עצומות של פופו.
מעבר גאליבייה
קול דו גאליבייה (בצרפתית: Col du Galibier) הוא מעבר הרים בהרי האלפים הצרפתים, סמוך לעיירה בורג ד'אויזנס, המתנשא לגובה של 2,645 מטר מעל פני הים.
ניתן לטפס אל ההר משני צדדים (דרום-מזרח, ודרום מערב). אורכו של מסלול הטיפוס מאחד הכיוונים הוא כ-17 קילומטר והשני שמונה קילומטר. השיפוע הממוצע הוא כ-7.3%.
מעבר ההרים על צלע ההר הוא אחת העליות הקשות והמפורסמות במרוץ האופניים, הטור דה פראנס. בדרך כלל, מעבר הרים זה נמצא באמצע הקטע שבו הוא נכלל ולא בסיומו. הפעם הראשונה בה נכלל הטיפוס למעבר במרוץ הייתה ב-1911. בקטע ה-15 במרוץ של שנת 1998, בתנאי קור, רוח וגשם, החלה על מעבר הגליבייה ההתקפה של הרוכב האיטלקי מרקו פנטאני, אשר התמודד מול יאן אולריך הגרמני. בסיומו של הקטע, ניצח פנטאני בהפרש גדול והכריע, למעשה, את המרוץ כולו שהסתיים בניצחונו.
בשנת 2011, לכבוד יובל ה-100 להכללת המעבר במסלול הטור דה פראנס, החליטו מארגני המרוץ לסיים את קטע 18 במרוץ בפסגת המעבר. הייתה זו נקודת סיום קטע הגבוהה ביותר בהיסטוריה של המרוץ. בקטע ניצח אנדי שלק ולמחרת, בקטע ה-19, נרכב שנית מעבר הגאליבייה, הפעם במהלך קטע שהסתיים באלפ ד'ואז.
טור דה-פראנס
עלה גביע
עלי גביע הם העלים החיצוניים של הפרח, מהווים חלק מהעטיף ובדרך כלל צבעם ירוק. בפרח טיפוסי, עלי הגביע (sepal) נמצאים מתחת לעלי הכותרת (petal) אך ישנם פרחים שבהם עלי כותרת ועלי גביע משותפים. תפקידם העיקרי של עלי הגביע הוא להגן על חלקי הפרח האחרים.
עלי גביע מתפקדים בדרך כלל כהגנה על הפרח בניצן, ולעיתים קרובות כתמיכה לעלי הכותרת כאשר הם פורחים.
מרוץ שלבים
Machine Head (אלבום)
Machine Head (ראש מכונה) הוא אלבומה השישי של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור במרץ 1972. זהו האלבום השלישי שהקליטו חברי ההרכב הקלאסי של הלהקה.
Machine Head נחשב לאחד מהאלבומים החשובים והמשפיעים ביותר בז'אנר הרוק הכבד והוא כולל קטעי הבי מטאל חדשניים שהמשיכו את פיתוח הז'אנר שדיפ פרפל היו שותפים להולדתו בשני אלבומיהם הקודמים. כמו כן, האלבום הוא המצליח ביותר של הלהקה מבחינה מסחרית.
הקלטות.
הקלטות האלבום תוכננו להתבצע בדצמבר 1971 באולם הקזינו שבעיר מונטרה שבשווייץ ב"אולפן הנייד" של להקת הרולינג סטונז. התוכנית נדחתה כשהסולן איאן גילן נדבק בדלקת כבד שמנעה ממנו להשתתף בהקלטות. לאחר שנח והחלים, נסעה הלהקה לשווייץ, צמודים לתוכנית המקורית, כשבכוונתם להשתמש בקזינו במונטרה.
כשהגיעו חברי הלהקה לקזינו, המקום היה מלא בקהל שהגיע להופעתו של פרנק זאפה, שם הופיע עם להקתו "The Mothers of Invention". בעת ההופעה, ירה אלמוני מהקהל באקדח נורים לעבר התקרה, וגרם לשרפת המקום עד היסוד. חברי הלהקה, שנמלטו מהמקום למלונם, צפו מחלון חדרם בעשן השרפה שריחף מעל פני אגם ז'נבה שעל גדותיו בנויה העיר. המחזה עורר בהם השראה, והביא לכתיבת השיר Smoke on the Water, שהתפרסם ביותר לאחר מכן.
הלהקה נותרה ללא אולפן הקלטות כשברשותם ציוד טכני יקר, ואולצה לתור אחר מקום אחר שיתאים להקלטה. מספר רעיונות הועלו, ביניהם תיאטרון מקומי, אך זעמם של השכנים על הרעש שיצרה הלהקה, אילץ אותם לעזוב את המקום. לאחר כשבוע של חיפושים, אחד מחברי הלהקה העלה רעיון להקליט את האלבום בחדר המדרגות של מלון "Grand Hotel" בעיר. הם שמו לב לצליל המיוחד שנוצר כתוצאה מההקלטה במקום, והחליטו להקליט שם את האלבום כולו.
הצלחה וביקורות.
מבחינה מסחרית, "Machine Head" נחשב לאלבומה המצליח ביותר של הלהקה אי פעם. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, שם בילה 24 שבועות, ובמצעד בילבורד 200 הגיע האלבום למקום השביעי. בארצות הברית בלבד נמכר האלבום בכשני מיליון עותקים וקיבל פלטיניום כפול.
במשך השנים, קנה האלבום את פרסומו כאחד מהאלבומים החשובים והמשפיעים ביותר ברוק הכבד, וככזה שתרומתו להתפתחות ההבי מטאל איננה מוטלת בספק, ורבים משיריו נחשבים עד היום לקלסיקות רוק כבד.
מבקר המוזיקה של מגזין רולינג סטון, לסטר בנגס, שיבח את האלבום וכתב: "בין שתי הקלסיקות Highway Star ו-Space Truckin' לא טמון דבר מלבד מוזיקה טובה ובועטת". מגזין Allmusic כינה את האלבום "אחד מהאלבומים החיוניים ביותר ברוק הכבד בכל הזמנים". מגזין "Kerrang!" דירג את האלבום במקום ה-35 ברשימת "100 אלבומי המטאל הטובים בכל הזמנים". בשנת 2006 דירג מגזין "Classic Rock" את האלבום במקום 26 ברשימת "100 אלבומי הרוק הבריטיים הטובים בכל הזמנים". אוזי אוסבורן בחר באלבום כאחד מעשרת האלבומים האהובים עליו ביותר.
השפעות באלבום.
מלבד בסיס האלבום המורכב מרוק כבד והבי מטאל, מכיל האלבום השפעות של בלוז ומוזיקה קלאסית. השיר "Highway Star" נכתב בהשראת המלחין הגרמני יוהאן סבסטיאן באך, וכולל סולו גיטרה מהיר וממושך בידי ריצ'י בלקמור. הסולו מפורסם ביותר, ומהווה ציון דרך בתולדות הרוק הכבד. השיר "Lazy" הוא יצירה מורכבת בת שבע דקות, שנפתחת בדקותיה הראשונות בסולו אורגן אלמותי, בד בבד עם נגינת הגיטרה האמוציונליות על רקע קלידיו הווירטואוזים של ג'ון לורד. בשיר Pictures of Home נשמעות השפעות ניכרות של בלוז. את הריף לשיר Maybe I'm a Leo כתב רוג'ר גלובר לאחר ששמע את שירו של ג'ון לנון "?How Do You Sleep".
Smoke on the Water הוא השיר המפורסם ביותר של הלהקה, שהפך עם השנים לקלסיקת רוק ולאחד משירי הרוק המפורסמים ביותר. הוא ידוע בזכות ריף הגיטרה הקליט שלו, והסיפור שמאחורי מילותיו.
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי איאן גילן, ריצ'י בלקמור, רוג'ר גלובר, ג'ון לורד ואיאן פייס.
מון ונטו
מון וַנטו (בצרפתית: Mont Ventoux) הוא הר בחבל פרובאנס בדרום מזרח צרפת, המתנשא לגובה של 1910 מ' מעל פני הים.
ההר, הידוע בכינויו "הענק של פרובאנס", מפורסם בשיפוע התלול של הדרך העולה אליו: ההעפלה אליו היא לאורך כ-16 קילומטר, עם שיפוע ממוצע של כ-8%. אל פסגת ההר מעפילים רוכבי אופניים בתחרות הטור דה פראנס ותחרויות אופני כביש אחרות כמו דופינה ליברה. עלייה זו מדורגת ב"טור דה פראנס" "Hors catégorie" ("מחוץ לקטגוריות"), מונח שנקבע לעליה קשה במיוחד.
ההר זכה לשם בתחום האופניים לאחר שרוכב בריטי, טום סימפסון, מת במהלך ההעפלה עליו, ככל הנראה משילוב של מכת חום, אלכוהול וסמים. פרסום נרחב קיבלה גם ההתמודדות שנערכה על ההר בין מרקו פנטאני ובין לאנס ארמסטרונג בטור דה פראנס בשנת 2000. מרקו פנטאני ניצח בקטע, אך בעקבות טענות כי ארמסטרונג הניח לפנטאני לנצח, החלו חילופי האשמות בין שני הרוכבים.
בטור דה פראנס בשנת 2016, מספר ק"מ לסיום הקטע, אופנוע צילום עצר בפתאומיות עקב קהל שחסם את הכביש, ושלושה רוכבים מועמדים בכירים בדרוג הכללי, ביניהם כריסטופר פרום, שלבש באותה עת את החולצה הצהובה של מוביל הטור, התנגשו בו ונפלו. אופניו של פרום נהרסו, והוא רץ מרחק של כ-300 מטר עד שניתנו לו אופניים חדשים. עיכוב זה גרם לו להפסיד את החולצה הצהובה. לאחר סיום הקטע, קיבלו מארגני הטור החלטה לתת לשלושת הרוכבים שנפלו בתקרית: פרום, ריצ'י פורט ובאוקה מולמה, את זמן הסיום של הראשון מביניהם שהגיע אל קו סיום הקטע, באוקה מולמה. החלטה זו גרמה לפרום לשמור על החולצה הצהובה, בה המשיך להחזיק עד סיום המרוץ בפריז.
מעבר טורמאלה
קול דה טורמאלה (בצרפתית: Col du Tourmalet), מעבר הרים בשרשרת הרי הפירנאים בצרפת, כ-20 קילומטר מצפון לגבול הספרדי. המעבר מתנשא לגובה של 2,114 מטר מעל פני הים.
מבין מעברי ההרים המפורסמים הנכללים בטור דה פראנס, מרוץ האופניים הגדול והחשוב בעולם, זהו המעבר הוותיק ביותר. הוא הוכנס למסלול המרוץ בשנת 1910 שהייתה גם השנה הראשונה בה נכללו הרי הפירנאים במסלול המרוץ. למרות שהמעבר אינו נכלל במסלול המרוץ בכל שנה, הוא המעבר שנכלל במסלול המרוץ יותר פעמים מכל מעבר הרים אחר, 82 פעמים נכון ל-2019.
הטיפוס המפרך אליו הפך לאחד המפורסמים. הטיפוס נמשך כ-18 קילומטרים, בשיפוע ממוצע של כ-8.5%, בדרך כלל בחום הכבד השורר באמצע חודש יולי בהרי הפירנאים. בין המנצחים המפורסמים בפסגת הר זה היה אדי מרקס (בלגיה). רבבות צופים מגיעים, בכל שנה בה עובר מסלול המרוץ בהר זה, כדי לצפות בטובי רוכבי האופניים בעולם מתחרים בטיפוס בעלייה לפסגת ההר. ברוב הפעמים בשנים האחרונות, הקטעים בהם נכלל הקול דו טורמאלה אינם מסתיימים בטיפוס אליו, אלא בטיפוס לפסגת לה מונז'י או לפסגת לוז ארדידן.
אתר הסקי לה מונז'י נמצא ממזרח למעבר ההרים.
טורמלה הוא אף שמה של גבינה המיוצרת מחלב כבשים הגדלות בהרי הפירנאים.
מון וונטו
מרוץ
מֵרוֹץ הוא תחרות ספורט המבוססת על מהירות, שמטרת הממשתתפים בה היא לבצע משימה מסוימת בזמן הקצר ביותר (כלומר במהירות הגבוהה ביותר). לעיתים קרובות יכלול המרוץ מעבר של כברת דרך מסוימת.