שמה המלא של המומחיות בתחום זה בישראל: "מומחה במחלות אף, אוזן וגרון וכירורגיה של ראש-צוואר". כדי לקבל תואר מומחה בתחום זה בישראל יש להתמחות חמש שנים וחצי לפחות, מהן ארבע שנים וחצי במחלקה למחלות אף אוזן וגרון, חצי שנה במחלקה לכירורגיה כללית וחצי שנה נוספת במגוון של מחלקות אחרות (כגון: הרדמה, טיפול נמרץ, נוירוכירורגיה, כירורגיה פלסטית ועוד). לאחר תום התמחותם, בוחרים חלק מן המומחים בתחום זה להתאמן בתת-התמחות המתמקדת באחד מתחומי ההתמחות כולה.
רופא אף אוזן גרון הוא מומחה המטפל בכל ההיבטים הרפואיים והאסתטיים של האף האוזן והגרון.
התמחות רפואית זו מאחדת את איברים אילו לידי התמחות לא בהכרח בגלל תפקודם והאנטומיה שלהם. אפשר לראות קשרים אנטומיים (חשופים, פתוחים ומנהרתיים) הבאים לידי ביטוי בחצוצרת השמע מקשרת בין הגרון לאוזן התיכונה. את החיבור בין האוזן לחלל האף והגרון ניתן להמחיש על ידי סגירת האף והפה וניסיון נשיפה. הלחץ הנוצר באוזן בפעולה זו הוא כתוצאה מהלחץ הנוצר בתעלה המובילה לאוזן התיכונה. האף, האוזן והגרון הם חללים פתוחים היוצרים את המגע החושי עם הסביבה, ולכן תפקודם התקין הוא חיוני ביותר. מעבר לכך חלוקה למומחיות היא לעיתים צורך שרירותי או היסטורי ולא נובע מהגיון רפואי בדומה למומחיות עור ומחלות מין.
פוליפים באף עלולים לגרום לקשיי נשימה, נחירות ופגיעה בחוש הטעם, מאפייני הצליל של הדיבור קשורים למבנה מנהרות האף.
עגלול
עֲגָלוּל (הלחם המילים "עגלה" ו"לול") הוא עגלת פעוטות מעץ או מתכת בצורת לול קטן על גלגלים. זהו מצע נייד נוח לשכיבה, עמידה ומשחק.
השימוש בעגלול היה נפוץ בקיבוצים במאה ה-20 בשל אופי החיים הקיבוצי, בתי הילדים, בתי הקרקע והמרחבים.
סנטי אסקרו
מוזיקה ים-תיכונית
טור (יחידת מידה ללחץ)
ט&quot;ז בתמוז
ט&quot;ו בתמוז
י&quot;ד בתמוז
קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה
קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה (באיטלקית: Carlo Emanuele II di Savoia; 20 ביוני 1634 – 12 ביוני 1675) היה דוכס סבויה מ-1638 עד 1675, ותחת עוצרות אמו כריסטין מארי מצרפת עד 1663. הוא היה גם מרקיז סלוצו (Saluzzo), רוזן אאוסטה, רוזן ז'נבה, מוריאנה (Moriana) וניס, וכן הטוען לכתר מלכי קפריסין וירושלים.
תולדות חייו.
קרלו אמנואלה נולד ב-20 ביוני 1634 בטורינו לויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה ולכריסטין מארי מצרפת. סבו וסבתו מצד אמו היו אנרי הרביעי מלך צרפת ואשתו השנייה מארי דה מדיצ'י.
אמו שלטה במקומו, ואפילו בהגיעו לבגרות הוסיף קרלו אמנואלה לחיות חיי תענוגות והתרחק מניהול ענייני המדינה. רק לאחר מות אמו ב-1663 הוא נטל למעשה את השלטון לידיו. הוא לא הצליח להשיג גישה לים על חשבונה של ג'נובה (מלחמת ג'נובה-סבויה השנייה, 1672-1673), והתקשה להתייצב מול השפעתה של צרפת, שכנתו החזקה.
קרלו אמנואלה פיתח את המסחר של דוכסות סבויה והגדיל את עושרה, שיפר את נמל ניס וסלל דרך בעד האלפים אל צרפת. הוא ערך גם רפורמה בצבא, אשר עד זמנו הורכב רובו ככולו משכירי חרב; במקומם הקים חמישה רגימנטים של חיילים מיושבי פיימונטה, כונן מחדש את חיל הפרשים ואף הנהיג מדי צבא חדשים. הוא שיפץ מבצרים ובנה בנייני פאר רבים בטורינו, כמו למשל הארמון המלכותי של בית סבויה - הפאלאצו ריאלה (Palazzo Reale).
משפחתו.
בשנת 1659 פגש קרלו אמנואלה את מריה ג'ובאנה בפטיסטה מסבויה-נאמור והתאהב בה, אך אמו לא הייתה מרוצה מהשידוך, ומשום כך התחתן קרלו אמנואלה ב-3 באפריל 1663 עם פרנסואז מדלן ד'אורליאן, בת דודו מצד אמו - גאסטון, דוכס אורליאן.
לאחר מותה בתחילת 1664, התחתן קרלו אמנואלה ב-20 במאי 1665 עם אהובתו מריה ג'ובאנה בפטיסטה מסבויה-נאמור שילדה לו בן אחד, ויטוריו אמדאו השני.
בנוסף, היו לו גם כמה ילדים בלתי חוקיים משלוש פילגשיו.
י&quot;ג בתמוז
י&quot;ב בתמוז
י&quot;א בתמוז
י' בתמוז
אריה אורגד
אריה אוֹרגַּד (וֶסטפריד) (נולד ב-17 בדצמבר 1939) הוא שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה ובמאי טלוויזיה ישראלי, ממקימי הטלוויזיה הישראלית.
ביוגרפיה.
אריה אורגד נולד בישראל בשם "אריה וסטפריד", לבטי והוגו וסטפריד. אביו היה פקיד באוצר ואמו מורה לתפירה. הזוג וסטפריד עלה לארץ ישראל בשנת 1936, לאחר שבברלין היו השניים פעילים בתנועה הציונית "החלוץ". לאחר העלייה, השתלב אביו של אריה כמנהל מס רכוש וקרן פיצויים במשרד האוצר בירושלים, והאם מצאה את מקומה בתחום ההוראה למקצועות האופנה בבתי ספר מקצועיים לנערות. במסגרת זו בין היתר לימדה אותן תפירה.
את הקריירה הרדיופונית החל אריה בהיותו בן ארבע-עשרה, עת נבחן והתקבל לאולפן הילדים החלוצי של קול ישראל, בהדרכת הבמאי אלף-ארי וולף. את שירותו הצבאי עשה בחיל הקשר ובגלי צה"ל. בסיום השרות הצבאי, בחודש מאי 1960, התקבל אורגד לעבודה ב"קול ישראל" כקריין, כתב וכמגיש תוכניות.
בין השנים 1962–1964 עבר אורגד השתלמויות שונות מטעם רשות השידור, לקראת הקמתה של הטלוויזיה הישראלית. בשנת 1965 זכה אריה מטעם ממשלות ישראל וצרפת במלגת השתלמות ללימודי מקצוע הטלוויזיה, שאפשרה לו לצאת להשתלמות בת שמונה חודשים בטלוויזיה הצרפתית, במטרה לצבור ניסיון מעשי ולהמשיך ולהתפתח בתחום. בשובו ארצה, הקים יחד עם פרופסור אליהוא כ"ץ, עם חיים יבין, עם טוביה סער ועם אחרים את הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית. עם הקמתו של ערוץ פורץ דרך זה, תפקד אורגד במקביל לעבודתו כבמאי גם כמנהל מחלקת ההגשה וההכשרה של מגישים חדשים:.
הופעתו הראשונה של אריה אורגד מול מצלמה נערכה ב-12 בינואר 1969 במסגרת עבודתו כמגיש מהדורת "מבט לחדשות". באותו הערב, יום ראשון, מגיש המהדורה חיים יבין איחר להגיע לאולפנים עקב תאונת דרכים ולא נותר מגיש פנוי להגיש את המהדורה. מנהל מחלקת החדשות שכיהן באותה תקופה, יורם רונן, הזעיק את אורגד ממיטת חוליו בביתו והאחרון ביצע כל מאמץ אפשרי על מנת להגיע בזמן מועד הגשת המהדורה, שנותרה יתומה ממגיש בהיעדרו של יבין.
ב-1 בדצמבר 1970 הממונה על הטלוויזיה נקדימון רוגל הוציא מכתב שבו נאמר שאין לשבץ את אורגד ברשימת מגישי מהדורת "מבט לחדשות", בנימוק שלא זכה בתפקיד במכרז.
במהלך שביתת עובדי רשות השידור באוקטובר–נובמבר 1987 נרשמו שיחות יוצאות רק מהטלפון בחדרו של אורגד, הוא הואשם על ידי המנכ"ל אורי פורת בגנבת שיחות טלפון ונאלץ לשלם כסף לרשות השידור. תגובת אורגד: "התקשרתי למערכות עיתונים והצעתי מאמרים התומכים בהנהלה".
עד לשנת 1992, תפקד כמגיש בכיר במחלקת החדשות. במהלך השנים, עסק אורגד גם בבימוי תוכניות אולפן, ולצד זאת בסרטי תעודה שצולמו מחוץ לאולפנים. אורגד אף הפיק וביים סדרת סרטי דרמות שחזור פשעים לתוכנית "בשידור חוקר". מעת לעת מילא את מקומם של עורכי ומגישי תוכנית "כלבוטק". כמו כן, הפיק אורגד, ואף ביים ויצר סדרת תוכניות מצלמה נסתרת בערוץ הראשון בשנות ה-70, ה-80 ואף שימש כקריין חדשות בקול ישראל. בשנת 1979 השתתף בתפקיד אורח בסרט "שלאגר" של אסי דיין, ובכיוכבם של הגשש החיוור .
לאחר לימודי פסיכולוגיה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, לצד כל פעילותו, מצא אורגד את מקומו כבמאי בכיר בערוץ הראשון, ולצד זאת הוא מתפקד כקריין בטקסים ממלכתיים. בזמנו החופשי מתנדב אורגד במשמר האזרחי וזאת לאחר שסיים בהצטיינות קורס קציני משטרה מתנדבים. בנוסף לכך, הוא בעל רישיון הפעלה לתחנת חובבי רדיו בדרגה ב', עד היום. לבסוף, בשנת 1993 חדל אורגד מהגשת מהדורות חדשות ועבודתו התמקדה בבימוי. כבר בשנות ה-70 וגם במהלך שנות ה-80 וה-90 יזם, הפיק וביים סרטי מתיחות במצלמה נסתרת.
אריה אורגד נשוי למטי, עורכת סרטים, ואב לשלושה.
ט' בתמוז
ח' בתמוז
ז' בתמוז
טאלנט
ו' בתמוז
אביעד קליינברג
אביעד קליינברג (נולד ב-25 בנובמבר 1957) הוא היסטוריון ישראלי ופרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב. בין 2015 ל-2019 היה ראש בית הספר להיסטוריה ע"ש צבי יעבץ. קליינברג היה מנהל ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב ע"ש חיים רובין. הוא עוסק בתולדות ימי הביניים באירופה ובתולדות הנצרות והתאולוגיה הנוצרית. ב-20 ביולי 2021 נבחר להיות הנשיא של המרכז האקדמי רופין.
חייו ופועלו האקדמי.
נולד וגדל בבאר שבע. קיבל דוקטורט בשנת 1989 מאוניברסיטת טורונטו, שעניינו לימודי ימי הביניים. נושא עבודת הדוקטור: "קדושים חיים ומוניטין של קדושה בימי הביניים". גם בהמשך הרבה לחקור את תחום סיפורי הקדושים, ולאורך השנים פרסם מאמרים רבים בנושא.
בשנת 1994 התמנה למרצה בכיר בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, התמנה לפרופסור חבר בשנת 2004 והתמנה לפרופסור מן המניין בשנת 2008. בשנים 2000 - 2004 כיהן כראש החוג ללימודים כלליים ובינתחומיים והחל משנת 2001 עומד בראש ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב. מדצמבר 2015 עד נובמבר 2019 היה ראש בית הספר להיסטוריה על שם צבי יעבץ.
תחום מחקרו של קליינברג הוא הנצרות מראשיתה ועד לעת החדשה. הוא תרגם את הספר "וידויים" של אוגוסטינוס הקדוש, שנחשב לאוטוביוגרפיה הראשונה בתולדות המערב והוא בעל השפעה רבה על הספרות, הפילוסופיה והתאולוגיה הנוצרית.
הוא מפרסם בלוג בשם "שוֹק המציאוּת".
קליינברג היה בן זוגה של פרופ' יערה בר-און. הוא אב לשלושה ילדים.
ספריו.
Prophets in Their Own Country.