סולאנג' נולדה ביוסטון שבטקסס, למתיו נואלס ולטינה לוסון. אחותה הגדולה היא הזמרת ביונסה. אביה, יליד אלבמה, הוא אפרו-אמריקאי. בתור ילדה, סולאנג' למדה מחול ותיאטרון. בגיל חמש, היא החלה לשיר בלונה פארק ביוסטון. היא החלה לכתוב שירים בגיל תשע. בגיל 13, היא החליטה להתחיל להקליט שירים, אבל ההורים שלה ייעצו לה לחכות. בגיל 15 סולאנג' החליפה רקדנית והופיעה עם דסטניז צ'ילד בסיבוב ההופעות שלהן. כאשר הלהקה הייתה מופע הפתיחה של כריסטינה אגילרה, סולאנג' נאלצה להחליף באופן זמני את חברת הלהקה קלי רולנד אחרי שהיא שברה את האצבעות מאחורי הקלעים במהלך שינוי תלבושות. כאשר סולאנג' הייתה בת 16, הוחתמה על ידי אביה על בחוזה בחברת ההקלטות שלו הבידור, בנוסף גם בחברת ההקלטות קולומביה רקורדס.
הקריירה.
2001–2003: בתחילת הקריירה.
סולאנג' נחשפה פעם ראשונה לעסקי המוזיקה בשנת 2001 כאשר ביצעה ביחד עם דסטיניז צ'יילד את שיר הנושא עבור סדרת הטלוויזיה המצוירת ה"משפחה הגאה". היא גם הייתה בשיר "היי גולדממבר" שהיה חלק מהפסקול לסרט שיצא ב-2002 "אוסטין פאוורס - גולדממבר", כמו כן היא הייתה זמרת ליווי באלבום של דסטניז צ'ילד.
2015–הווה: A Seat at The Table.
ב-15 במאי 2015 ביצעה סולאנג' בפעם הראשונה באירוע בחסות HBO את השיר Rise, שיר שנוצר בהשראת האלימות המשטרתית בפרגוסון ובולטימור, ובעקבות המחאות.
ביולי 2015, נואלס הודיעה שאלבום האולפן השלישי היה כמעט גמור. ביום ההולדת השלושים שלה, 24 ביוני 2016, היא הצהירה כי היא סיימה את העבודתה על אלבום האולפן השלישי שלה "A Seat at The Table". האלבום הופץ ב-30 בספטמבר 2016, וזכה לשבחי הביקורת. זה הפך לאלבום הראשון שלה שנוחת במקום הראשון בארצות הברית. זה גרם לה ולאחותה ביונסה להיות האחיות היחידות שהצליחו להביא אלבום שנחת במקום הראשון באותה שנה. מאוחר יותר באותה שנה זכתה סולאנג' בפרס גראמי הראשון שלה עבור השיר "Cranes In The Sky"
מלנכולי
שין (ערבית)
מנחם ראקוץ'
מנחם (ראקוץ') רק-עוז (30 באוגוסט 1923 - 16 בנובמבר 2001) היה אתלט ישראלי, אלוף ושיאן ישראל בקפיצה לגובה. סגן-אלוף בצה"ל ומפקד בה"ד 8 ואיש המוסד.
ביוגרפיה.
רק עוז נולד בחיפה וגדל בשכונת קריית חיים ליצחק ויפה ראקוץ'. אביו היה צלם ובעל חנות צילום. הוא התאמן בקבוצת הפועל קריית חיים.
בשנת 1942 התנדב ראקוץ' לחיל ההנדסה של הצבא הבריטי. הוא השתחרר בדרגת סרג'נט בשנת 1946. שימש כסמל מחלקה בגדוד 21 של חטיבת כרמלי. בגלל היותו ספורטאי מצטיין היה אחראי על אימון הגופני בגדוד.
באליפות הפועל שנערכה בתל אביב ביוני 1944 זכה ראקוץ' במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.8 שניות.
באליפות ארץ ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב במאי 1948 זכה ראקוץ' במדליית זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.76 מטר.
ב-14 במאי 1948 קבע ראקוץ' בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של "1.80,8 מטר" (הטעות במקור).
בשנת 1950 נשלח רקוץ' לבית ספר צבאי לאימון גופני בצרפת.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתל אביב ביוני 1955 זכה רקוץ' במדליית כסף, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.71 מטר, אחרי אריה קלינשטוב-נווה ממכבי הצפון תל אביב (1.86 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1956 זכה ראקוץ' במדליית כסף, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.70 מטר, אחרי אריק איינשטיין מהפועל תל אביב (1.80 מטר).
בשנת 1958 נשלח עם רעייתו לשליחות במרוקו מטעם המוסד, על מנת לארגן את המחתרת היהודית במרוקו.
פיקד על בית הספר הצבאי לאימון גופני בה"ד 8 ועם סיום תפקידו זה בשנת 1965, התמנה לראש ענף אימון גופני. בשנת 1970 השתחרר מהצבא בדרגת סגן-אלוף.
משנת 1972 ניהל את המדור לפעילות ספורט עממי במינהל הספורט ויזם את מבצע צב"ר (צעיר, בריא, רענן).
יהודה אברהמוב
יהודה (יוודה) ססונוביץ אברהמוב (באזרית: Yevda Sasunoviç Abramov; 12 ביוני 1948 - 6 בדצמבר 2019) היה חבר האספה הלאומית של אזרבייג'ן וסגן יו"ר הוועדה הפרלמנטרית בנושא זכויות אדם. אברהמוב היה ממוצא יהודי מיהודי ההרים, שייצג חלק מהקהילה היהודית באזרבייג'ן.
קורות חיים.
נולד בכפר קרסניה סלובודה שבמחוז קובה באזרבייג'ן ב-1948. בוגר החוג להיסטוריה במכון הפדגוגי של מדינת אזרבייג'ן; ודובר רהוט של שפות (מלבד אזרית) של רוסית, טורקית וג'והורי. משנת 1971 שימש כמורה וסגן מנהל בבית ספר תיכון באזור מחוז קובה; משנת 1987 שימש יו"ר וועד הפועל ומורה בבית ספר תיכוני בקרסניה סלובודה; משנת 2000 שימש כראש העירייה של קרסניה סלובודה. לאחר מכן הפך חבר מפלגת אזרבייג'ן החדשה של נשיא אזרבייג'ן.
ב-6 בנובמבר 2005 נבחר כחבר פרלמנט מטעם קובה-קאסר, אזור בחירה 53; שימש בפרלמנט כסגן יו"ר הוועדה הפרלמנטרית לנושא זכויות אדם; כראש קבוצת העבודה ליחסים בין-פרלמנטריים בין אזרבייג'ן-ישראל; וכחבר בקבוצות העבודה ליחסים בין פרלמנטריים, אזרבייג'ן-ארגנטינה, אזרבייג'ן-קובה ואזרבייג'ן-רוסיה.
נפטר ב-6 בדצמבר 2019. הותיר אחריו ארבעה ילדים.
כדי אכילת פרס
כדי אכילת פרס, הוא אחד משיעורי תורה, המגדיר את הזמן המקסימלי, בהרבה מהמצוות והאיסורים התלויים באכילה, אשר יש לאכול תוך זמן זה את השיעור שנקבע (למשל כזית) על מנת לקיים את המצווה או להתחייב על העבירה. שיעור זמן זה נקבע על פי אכילת אדם בינוני.
מהות השם ומקור הדין.
מקור המילה פרס הוא במילה "פרוסה", ופירושו חצי, והכוונה חצי מהכיכר של זמן התלמוד. בדיני עירובי תחומין, קבעו חז"ל ששיעור העירוב הוא בשיעור שתי סעודות לאדם, שהוא כיכר אחת.
בשיעור הפרס עצמו נחלקו בתלמוד, ובעקבות זה בפסיקת ההלכה. לדעת הרמב"ם ופרשנים אחרים, כיכר שלם שיעורו 6 ביצים, וממילא פרס הוא 3 ביצים. לדעת רש"י ופרשנים אחרים שיעור כיכר הוא 8 ביצים, וממילא פרס הוא 4 ביצים. במשנה ברורה נטה הרב ישראל מאיר הכהן מראדין להכריע שבדיני תורה הולכים אחר המחמיר, ובדיני דרבנן הולכים אחר המקל.
שיעור הזמן כדי אכילת פרס.
בשיעור הזמן של כדי אכילת פרס באכילה של מצווה נחלקו האחרונים. דעת הרב אברהם ישעיהו קרליץ ("החזון איש") שהוא 2 דקות ועל כל פנים לא יותר מארבע דקות. ודעת הרב משה פיינשטיין שהשיעור הוא פחות משלוש דקות. וכעין זה כתב הערוך השולחן שהוא כשלוש או ארבע דקות. וכן דעת רבים מהאחרונים ששיעורו הוא כשלוש דקות.
לעניין שיעור זמן כדי אכילת פרס באכילה של איסור ,כגון לחולה ביום כיפור, כתב בחתם סופר שטוב להחמיר להמתין 9 דקות, אך לכל הפחות 2 דקות. ובאגרות משה כתב שלכל הפחות ימתין 4 וחצי דקות, ויש אומרים לא פחות מ-6 או 5 דקות. יש שכתבו שיש להמתין 7 דקות.
ממתי מחשבים הזמן.
יש שכתבו שמשערים את שיעור 'כדי אכילת פרס' רק מתחילת הבליעה. ויש שכתבו שמשעת הלעיסה יש להתחיל ולחשב הזמן.
שיעור הזמן בסוגי מאכלים שונים.
שיעור זה של כדי אכילת פרס כאילו אכל פת חיטין בהסיבה עם לפתן, ויש שכתבו שבכל מאכל משערים לפי מינו.
ויש שהוסיפו עוד שבדבר חם יש לשער אכילתו לפי דרכו, ויש חולקים.
אהרון בן יעקב
אהרון בן יעקב (1906 - 9 בינואר 1972), היה מייסד ומארגן ליגות כדורגל לילדים ולנוער בבאר שבע החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד מותו ב-1972. מפעלו החינוכי והספורטיבי כלל בשיאו פעילות של אלפי ילדים וזכה להכרה ושבחים ממוסדות המדינה ומגורמי הכדורגל הבכירים בישראל, דוגמת המאמן גיולה מאנדי.
ביוגרפיה.
בן יעקב נולד בברלין וכבר שם החל לעסוק בספורט באגודת ספורט מקומית והתמקד בענפי ההתעמלות, אתלטיקה קלה ובכדוריד. עלה לארץ ישראל ב-1933 והשתקע תחילה בתל אביב, שם הצטרף לקבוצת הכדוריד של מכבי תל אביב. היה אלוף ארץ ישראל בהדיפת כדור ברזל ב-1934, וייצג בענף זה את ארץ ישראל בתחרויות המכביה השנייה ב-1935, הוא עבר לחיפה והחל לארגן שם ליגות כדורסל לנוער בחיפה ובקריית מוצקין. היה מראשי אגודת מכבי חיפה בכדורסל וניהל במשך שנים רבות את הליגות העירוניות בכדורסל בעיר.
ב-1955 העתיק את מגוריו לבאר שבע, ובתחילה ארגן בה ליגות כדורסל עירוניות. לבקשת הצעירים במקום החל ב-1957 להתרכז בכדורגל והקים ליגת כדורגל ראשונה לנוער. שנה לאחר מכן הקים ליגה נוספת, וגם בשנים שלאחר מכן נוספה ליגה בכל שנה. בסוף עונת 1961, שיחקו בליגות 800 בני נוער (מתוך אוכלוסייה עירונית של 43 אלף נפש) ובאר שבע הייתה העיר היחידה בישראל בה התקיימו ליגות עירוניות בהיקף כה נרחב. ב-1964 כבר התקיימו שבע ליגות לנוער שכללו כ-1,200 ילדים ונערים שהיו מאורגנים ב-82 קבוצות. בעת מותו, בתחילת 1972, שיחקו בליגות העירוניות בבאר שבע כ-2,000 ילדים ובני נוער (מתוך אוכלוסייה עירונית של 85 אלף נפש) שהיו מאורגנים ב-150 קבוצות ששובצו בארבע ליגות.