בזמן שמשפחת ייטס עברה להתגורר בבדפורד פארק שבלונדון, דבר שהתרחש בשנת 1879, אליס  פגש בבן, ויליאם בטלר ייטס. החל מ-1888, ייטס יצר קשר חברי הדוק עם אליס. גולת הכותרת של קשר זה, הייתה עבודתם המשותפת, שהחלה ב-1889 והסתיימה ב-1893, על החיבור הפרשני ליצירותיו של ויליאם בלייק, "" (The Works of William Blake: Poetic, Symbolic and Critical, 1893). במסגרת עבודה זו, ייטס ואליס גילו תגלית טקסטואלית מרעישה, את כתב היד של יצירתו של בלייק, "ואלה, או ארבע הזואות". יצירה זו מעולם לא פורסמה על ידי בלייק, והם החליטו להוציאה לאור באופן מיידי.
אליס לקח חלק בכנסים של קבוצת המשוררים, ריימרס קלאב, ותרם להם בכתיבתו חלק מאנתולוגיות השירה שלהם. ר.פ. פוסטר מתאר את יחסיו עם ויליאם בטלר ייטס כיחסים של שיתוף פעולה אמנותי. ייטס גמל לו על כך, כשהוא כלל אותו בחיבורו, "ספר אוקספורד לשירה מודרנית", 1892 - 1935, אוסף שירים מאת אמנים שהיו קרובים אישית לייטס. כמו כן, ייטס כלל ברשימת משוררים זו, אנשים אשר העניקו לו השראה אומנותית.
משפחה.
אליס היה נשוי לאישה גרמנייה, אשר נפטרה קרוב לשנת 1922.
מי (פירושונים)
חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה
חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה, התשע"א-2011 (להלן: "חוק חובת גילוי", מוכר בציבור בשם חוק שקיפות העמותות, או בפשטות חוק השקיפות) הוא חוק שמטרתו "להגביר את השקיפות בנוגע למימון פעולתן של עמותות וחברות לתועלת הציבור בישראל על ידי ישויות מדיניות זרות". בתיקון לחוק, שאושר בכנסת ביולי 2016, נקבע כי נתמכים שעיקר מימונם מתרומות של מדיניות זרות יחויבו לציין זאת בפרסומים ודוחות שהם מעמידים לעיון הציבור וכן במקרים מסוימים שבהם הם עומדים בקשר עם נבחרי ציבור ועובדי ציבור.
החוק המקורי.
בתיקון מס' 11 לחוק העמותות, שנחקק בשנת 2008 ביוזמת ח"כ אורי אריאל, נוסף לחוק העמותות החיוב של עמותה, שקיבלה במהלך שנה תרומות מצטברות של יותר מ-20,000 ש"ח מישויות מדיניות זרות, לדווח על כך בדו"ח הכספי שלה.
הרחבה של דרישה זו נכללה בשנת 2011 בהצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה, שהוגשה על ידי חברי הכנסת זאב אלקין, אברהם מיכאלי, דוד רותם, עתניאל שנלר, יריב לוין, מיכאל בן-ארי וציפי חוטובלי.
החוק אושר בכנסת ב-21 בפברואר 2011, ונכנס לתוקף עם פרסומו בספר החוקים, ב-2 במרץ 2011. החוק קובע כי עמותה או חברה לתועלת הציבור המקבלת תרומה מישות מדינית זרה חייבת לדווח לרשם העמותות, בתוך שבוע מתום הרבעון שבו התקבלה התרומה, על:
הוראות החוק אינן חלות על ההסתדרות הציונית העולמית, הסוכנות היהודית לארץ ישראל, קרן היסוד – המגבית המאוחדת לישראל וקרן קיימת לישראל, ותאגידים שבשליטתן.
התיקון לחוק משנת 2016.
הצעת חוק מטעם הממשלה, אותה יזמה שרת המשפטים איילת שקד, להרחבת הדרישות של חוק חובת גילוי, פורסמה ב"רשומות" ב-18 בינואר 2016. במסגרת הדיון בהצעה בוועדת החוקה, חוק ומשפט שולבו בה שתי הצעות חוק פרטיות של חברי הכנסת בצלאל סמוטריץ', דודי אמסלם, רוברט אילטוב, מנחם אליעזר מוזס וחמד עמאר. ב-12 ביולי 2016 אישרה הכנסת את התיקון לחוק חובת גילוי.
במסגרת התיקון יחויבו עמותות וחברות לתועלת הציבור, שמרבית תקציבן מבוסס על תרומות מ"ישויות מדיניות זרות" להצהיר על כך בפני רשם העמותות ולציין זאת בפרסומיהן הרשמיים. בהתאם לתיקון, תחול החובה בכל פרסום המיועד לציבור בשלטי חוצות וכן בכל אמצעי תקשורת בעל "ממד חזותי", דוגמת עיתונות, אינטרנט וטלוויזיה. כן תחול החובה בכל דו"ח שמוגש לציבור או בכל פנייה בכתב שמבצעת החברה או העמותה לנבחר ציבור (שר או חבר הכנסת) או לעובד ציבור.
לפי החוק, גופים אשר לא יעמדו בדרישות החוק, צפויים לקנס בסכום של עד 29,200 ש"ח.
בניגוד לנוסח הצעת התיקון המקורית, הוחלט כי התיקון לא יחול רטרואקטיבית, אלא רק על תרומות שיתקבלו החל מינואר 2017, והדיווח הראשון לרשם העמותות, כנדרש בחוק, ייעשה רק שנה וחצי מאוחר יותר. כן הוחלט כי החוק לא יחול על תרומות מאנשים פרטיים.
בעקבות משא ומתן שהתנהל עם משרד המשפטים הוחלט לבטל את הסעיף שחייב את נציגי העמותות לענוד תגים מזהים בישיבות בכנסת ובמשרדי הממשלה. עוד נקבע כי נציגי העמותות לא יחויבו להצהיר בפתח כל דיון על זהות המדינות התורמות להן, אך יהיה עליהן לעשות זאת בעת ההרשמה לדיון. כמו כן, יחויבו הנציגים להשיב לשאלות ח"כים בנושא, כאשר יהיו כאלה.
תגובות לתיקון.
ראש הממשלה בנימין נתניהו ציין כי "מטרת החוק היא למנוע מצב אבסורדי שבו מדינות זרות מתערבות בענייניה הפנימיים של ישראל באמצעות מימון עמותות ומבלי שהציבור בישראל בכלל מודע לכך. בניגוד לטענות משמאל, אישור החוק יביא להגברת השקיפות, יתרום ליצירת שיח שמשקף נכוחה את דעת הקהל בישראל ויחזק את הדמוקרטיה". מנגד, יצאו גורמים שונים באופוזיציה נגד התיקון. חברת הכנסת ציפי לבני מהמחנה הציוני ציינה כי "אם מדברים על עוינות לישראל, החוק הזה הוא שפוגע במדינת ישראל בעולם. הוא זה שמוציא את דיבתנו רעה יותר מכל עמותה שצריכה לומר שהיא מקבלת כסף מממשלות זרות".
האיחוד האירופי מתח ביקורת על החוק, לפיה דרישותיו וחובת הדיווח שמוטלת בו על ארגוני החברה האזרחית בכל הנוגע לתרומות ממדינות זרות, חורגות בהרבה מהצורך הלגיטימי בשקיפות.
יישום החוק.
ביוני 2016 פרסם רשם העמותות מסמך המפרט את 27 העמותות והחברות לתועלת הציבור שעליהן חל החוק, שרוב מימונן ממדינות זרות. עם הגופים הנמצאים ברשימה נמנים "בצלם", "הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל", "יש דין", "זוכרות", "עיר עמים", "שוברים שתיקה", "במקום", "המוקד לפליטים ולמהגרים" ועוד, ובהמשך נוספו ארגונים נוספים.
ביולי 2022 פרסמה תנועת אם תרצו כי מתוך 41 עמותות הנמצאות ברשימה, 74% לא עמדו בדרישת החוק להודיע בתוך שבוע לכל היותר מסיום כל רבעון על הכספים שקיבלו מישות מדינית זרה. כמו כן, לא יושמה הדרישה בחוק לציון נתוני המימון בראשית כל דיון בכנסת בו משתתף נציג מטעמם, ובמקרים רבים אף לא צוין מקור המימון על גבי פרסומים ושלטי חוצות, כנדרש.
לנוכח העובדה שעל אף נתונים אלו העמותות לא נקנסו כחוק בשל סחבת בירוקרטית, הודיע רשם העמותות על כוונתו להעברת הסנקציות מההליך הפלילי אל ההליך המנהלי, בו ניתן לפעול באופן יעיל יותר.
קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה
קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה (באיטלקית: Carlo Emanuele III; 27 באפריל 1701 - 20 בפברואר 1773), היה מלך סרדיניה בשנים 1730–1773.
ביוגרפיה.
קרלו אמנואלה נולד ב-27 באפריל 1701 בטורינו לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה ולאן מארי ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה.
ב-3 בספטמבר 1730 הדיח קרלו אמנואלה את אביו ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ועלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת הירושה הפולנית, לחם קרלו אמנואלה לצד צרפת וספרד נגד אוסטריה, וכבש את מילאנו, פאוויה ושטחים בלומבארדיה, ובחוזה וינה קיבל את נוברה וטורטונה. במלחמת הירושה האוסטרית לחם קרלו אמנואלה לצד אוסטריה נגד צרפת וספרד, ובשלום אקס-לה-שפל קיבל את ויג'וואנו, אף שנאלץ לוותר על שטחים אחרים.
הישגיו של קרלו אמנואלה הקנו לממלכת סרדיניה מעמד מכובד באירופה. בנוסף, קרלו אמנואלה ביצע תיקונים חשובים במינהל, בשיפוט ובכלכלת הממלכה.
ב-20 בפברואר 1773 מת קרלו אמנואלה בטורינו, ובנו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
ב-15 במרץ 1722 התחתן קרלו אמנואלה עם אנה כריסטינה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, בתו של תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך ומריה אלאונורה, רוזנת הסן-רוטנבורג, ממנה היה לו בן אחד:
ב-20 באוגוסט 1724 התחתן קרלו אמנואלה עם פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתו של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, ממנה היו לו 6 ילדים:
ב-1737 התחתן קרלו אמנואלה עם אליזבת תרז, נסיכת לורן, בתו של לאופולד, דוכס לורן ואליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי, ממנה היו לו 3 ילדים:
משה אלחרר
הרב משה אלחרר (נולד בב' באב ה'תשכ"ד, יולי 1964) הוא רבה של המועצה המקומית שלומי, ראש בית המדרש שערי עוזיאל, מחבר ספרים, מעורכי כתבי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל וחוקר מנהגי יהדות מרוקו. מתלמידיו הבולטים של הרב שלום משאש. בעבר היה רבם של המושבים כלנית, טפחות, וכפר חנניה.
ביוגרפיה.
נולד במרוקו ועלה ארצה בגיל 5. למד בישיבה התיכונית כפר גנים, ולאחר מכן בישיבת קדומים במשך שש שנים. אחר כך למד שנתיים בישיבת מרכז הרב ומשם עבר לשנתיים נוספות לישיבת צוף דבש בעיר העתיקה שם למד אצל רבותיו, הרב שלום משאש והרב אליהו אברז'ל. במהלך שנים אלו סיים את מבחני הרבנות וקיבל סמיכה לרבנות מהרב שלום משאש, מהרב מרדכי אליהו, מהרב אברהם אלקנה כהנא שפירא ומהרב עובדיה יוסף.
בשנים ה'תש"ן-ה'תשנ"ה שימש כרב של היישובים והמושבים כלנית, טפחות וכפר חנניה.
לאחר מכן עבר לצפת ושימש כרב צבאי בגזרת לבנון בדרגת סרן.
בשנת ה'תשנ"ח התמנה לרבה של המועצה המקומית שלומי ומאז מכהן בתפקיד. קודמיו בתפקיד היו הרב מסעוד ריוח, הרב שלמה משה עמאר, הרב שלום חזן והרב שמואל אליהו שנתמנה לרבה של העיר צפת מספר שנים קודם לכן.
במשך כחמש עשרה שנים למד אצל רבו הרב שלום משאש והיה מקורב אליו מאוד עד לפטירתו בשנת ה'תשס"ג. נחשב לאחד מהרבנים הממשיכים את דרכו כיום. היה מקורב מאוד גם לרב דוד שלוש.