כסוף-מקור הודי (שם מדעי: "Euodice malabarica"; לשעבר בסוג לונכורה) היא ציפור מסדרת ציפורי השיר שמוצאה בהודו. הציפור אינה חוששת מבני אדם, וחיה בלהקות של כ-10 - 20 פרטים. ניזונה בעיקר מזרעים.
בישראל זהו מין פולש, שהתבסס משנות ה-80 של המאה ה-20 לאורך השבר הסורי-אפריקאי.
צבעוני החרמון
צבעוני החרמון (שם מדעי: "Tulipa lownei") הוא גאופיט מסוג צבעוני הגדל בישראל באזור הר החרמון שפרחיו ורודים ולבנים.
מאפיינים.
צבעוני החרמון הוא בעל פרחים הדומים לפרחים של צבעוני ססגוני. הפרח בצבעים ורוד-לבן בצידו הפנימי ובצבעים צהוב-כתום בצידו החיצוני. לצבעוני החרמון פרח דמוי גביע בעל 6 עלי עטיף צבעוניים. הבצל של צבעוני החרמון קטן מהבצל של צבעוני ההרים והוא גם פחות מעמיק ממנו בקרקע. צבעוני החרמון מצמיח גבעול פריחה אחד באורך 5 עד 10 סנטימטר ועליו פרח אחד. הפרח פורח בחודשים מאי-יוני כשלושה שבועות לאחר הפשרת השלגים. הפרח נפתח החל משעה 16:00, למשך מספר שעות ובערב הוא נסגר. למחרת הוא נפתח מחדש אבל כבר אינו במיטבו.
דוד קרויאנקר
דוד קרויאנקר (Kroyanker; נולד ב-1939) הוא אדריכל וחוקר במכון ירושלים למחקרי מדיניות שפרסם ספרים רבים על האדריכלות בירושלים. קרויאנקר עוסק בתיעוד הארכיטקטוני-היסטורי של האדריכלות הירושלמית, התפתחותה של העיר, ושימור ושיקום של שכונות ומבנים בה. קרויאנקר זכה בכמה פרסים ועיטורים על מפעלו, בהם עיטור טדי קולק למפעל חיים (2006) ויקיר ירושלים (2010).
קורותיו.
קרויאנקר נולד בירושלים בשנת 1939 להורים יוצאי גרמניה. אביו, ד"ר גוסטב קרויאנקר (Gustav Krojanker), היה ממנהיגי הציונות הגרמנית, עיתונאי-פובליציסט וחוקר ספרות. אמו, ד"ר אדית קרויאנקר, הייתה משפטנית. קרויאנקר למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה ושירת בחטיבת הצנחנים. בשנים 1963–1968 למד אדריכלות בלונדון ב-Architectural Association School of Architecture.
לאחר שובו ארצה, בשנת 1968, התמחה קרויאנקר במשרדו של האדריכל דוד רזניק, ובשנים 1970–1973 פעל בצוות לתכנון מרכז ירושלים בראשות האדריכל דוד בסט. בין השנים 1973–1981 עבד במסגרות שונות של תכנון בעיריית ירושלים, בהן המחלקה לתכנון אורבני והיחידה לפרויקטים מיוחדים שבמחלקה לתכנון העיר. מאז ועד היום פועל קרויאנקר כאדריכל עצמאי וכחוקר במכון ירושלים לחקר ישראל.
קרויאנקר נשוי לליאורה פרקש, ולשניים שתי בנות ושישה נכדים. בשנת 2012 עזב את ירושלים לטובת מגורים בתל אביב.
פועלו המקצועי.
מרבית עבודותיו של קרויאנקר בתחום המחקר והתיעוד בוצעו במסגרת האקדמית-ניהולית של מכון ירושלים למחקרי מדיניות, בליווי ועדות היגוי מקצועיות. ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, יחד עם שני חתני פרס ישראל – פרופ' (לגאוגרפיה) דוד עמירן ופרופ' (להיסטוריה) יהושע פראוור, היו בין האישים שסייעו לדוד קרויאנקר במחקרו ובהוצאת פרסומיו. מרבית ספריו ראו אור בהוצאת כתר, וחלקם נכללו ברשימת רבי המכר ותורגמו לשפות זרות. תשומת לב מיוחדת מוקדשת בספריו ובפרסומיו למרכיב החזותי-גרפי, כולל מגוון עשיר של צילומים היסטוריים, צילומי מצב קיים, רישומים ומפות.
בין עבודותיו הבולטות של קרויאנקר בתחום התכנון הוא שימור ושיקום בית טיכו במרכז ירושלים וספריית בני-ברית בשכונת החבשים. כמו כן הכין תוכניות רעיוניות לשימור מבנים היסטוריים נוספים בירושלים שהוסבו לשימושים חדשים – בהם טחנת הרוח ברחוב רמב"ן, מלון הר ציון (בית החולים לעיניים סנט ג'ון לשעבר) ומלון פאלאס שברחוב אגרון.
במסגרת עבודתו רבת-השנים הקים קרויאנקר ארכיון פרטי, הגדול מסוגו בישראל, ובו מאות תיקים הכוללים חומר עיוני וחזותי. בארכיון תצלומים, שרטוטים, מסמכים, רישומים, מפות וקטעי עיתונות. החומר מקוטלג לפי שלושה מפתחות, האחד של שכונות, רחובות ובניינים; השני – נושאים ארכיטקטוניים-תכנוניים שונים כמו שימור, סגנונות בנייה, פרטים ארכיטקטוניים ביוגרפיות של אדריכלים ותיעוד; השלישי – תהליכי תכנון, הריסה, בנייה חדשה ופיתוח אורבני. אתר האינטרנט של קרויאנקר מציג בצורה נרחבת את כל פרסומיו ועבודות התכנון שביצע. אתר נוסף, ייעודי לפרויקט מיוחד הכולל סדרת ספרים ותערוכה, מרכז פרטים עיצוביים בירושלים ומסדר אותם לפי זהויות והשפעות.
פרט לעבודתו המחקרית והתכנונית, אצר קרויאנקר כמה תערוכות (כגון: ר' גונן וד' קרויאנקר, לגור בירושלים, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1993) ותצוגות קבע, וכן העביר את פרי מחקריו ועושר ידיעותיו לציבור הרחב בהרצאות ובסיורים מודרכים. מאז 2002 אחראי קרויאנקר על תוכנית השימור של תוכנית המתאר 2000 הנמצאת, נכון לשנת 2010, בשלבי דיון מתקדמים בוועדת התכנון הסטאטוטורית.
ספריו ופרסומיו מהווים מסד תרבותי-מחקרי-מקורי ורב היקף, שבאמצעותו ניתן ללמוד ולהכיר את פני העיר – על היבטיה השונים - ארכיטקטוניים, היסטוריים, גאוגרפיים, פוליטיים, חברתיים ואנושיים.
בק האנסן
יהושע שטמפפר
יהושע שטַמפּפֶר (שטאמפּפֿער) (ח' באב תרי"ב, 9 ביולי 1852 – ה' בסיוון תרס"ח, 4 ביוני 1908) היה ממייסדי העיר פתח תקווה.
קורות חיים.
שטמפפר נולד בשנת 1852 ב"קאמאראן" (קומארנו) (לפי עדות אביו בנימין) אז בהונגריה, בימינו בסלובקיה, (לפי מקורות אחרים - בסומבטהיי בהונגריה). בצעירותו השתלב בתנועת האמנציפציה וההשכלה, למורת רוחו של אביו בנימין, שהיה דיין בשטיינאמנגר (סומבטהיי). לפיכך יהושע נשלח לבית דודו אליעזר ראב, אביו של יהודה ראב, שחי בכפר ועסק בחקלאות, וכך התוודע לעבודת האדמה. לדוד היו קשרי מכתבים עם הרב צבי הירש קלישר, ממבשרי הציונות. לאחר מכן למד בבית המדרש של הרב עזריאל הילדסהיימר באיזנשטט, ושם שמע דברים על ארץ ישראל. לאחר אכזבה מרה מהאנטישמיות שהמשיכה להתקיים בהונגריה החליט, כדבריו, "לפנות קדמה אל ארץ אבותינו ולהקריב חיי על מזבחה".
בשנת 1869 עלה שטמפפר לארץ ישראל במסע רגלי שארך חמישה חודשים. כשהגיע בסופו לירושלים פגש שם את הורי אמו, שלמה ואסתר (בת חזקיהו הכהן -ניימן) ראב, שעלו ארצה לפניו . עם עלייתו הוא נשא את דייכה בת יצחק רוזנטל, מאנשי כולל הו"ד.
בשנת 1871 נפטרה אימו ואביו נשא לאשה את אחותה יהודית -איטל לבית ראב שטיפלה ביתומים. בשנת 1872 עלתה המשפחה לארץ והתיישבה בירושלים.
שטמפפר היה מהוגי רעיון הקמת שכונות מחוץ לחומות העיר ירושלים והקמת יישוב חקלאי בארץ ישראל. הוא היה מעורב בניסיונות לרכוש אדמות באזור יריחו, ליד רמלה ובין חברון לבית ג'וברין, לצורך כך.
בין השנים 1876–1879 התפרסמו 15 מכתבים ודיווחים של שטמפפר לעיתון "ג'ואיש כרוניקל" ("Jewish Chronicle") שיצא לאור בלונדון, בענייני היישוב בכלל והניסיונות להקמת התיישבות יהודית חקלאית בפרט.
בשנת 1878, והוא בן 26 בלבד, היה שטמפפר אחד ממייסדי המושבה פתח תקווה והיה ממחדשי ישובה בשנת 1883. שטמפפר הוא שנתן את השם למושבה, על פי האמור בספר הושע פרק ב', י"ז: הניסיון הראשון לרכישת האדמות בארץ ישראל היה באזור יריחו- עמק עכור, אך הוא לא צלח. מכאן הקשר בין עמק עכור לפתח תקווה. שטמפפר היה עסקן פעיל במושבה והיה מזכיר המושבה עד יום מותו. הוא היה הרוח החיה בחיבור תקנון המושבה אשר הניח תשתית לארגון חברתי, קהילתי ומוניציפלי, תקנון שהיווה בסיס לתקנוני כל שאר המושבות. כך הוסדרו הבעלות על קרקעות המושבה, סידור המים וההשקיה, תיקון הריצוף ברחובות, המאור, הפיקוח הסניטרי ועוד. בין התקנות קבע שטמפפר שמנהגי ירושלים בענייני מועדי כניסת השבת, מנהגי קבורה ועוד, יחייבו גם את אנשי פתח תקווה.
שטמפפר היה גם הרוח החיה בחפירת הבאר הראשונה במושבה. הוא ארגן את השמירה על המושבה והפגין מנהיגות כאשר הותקפה המושבה ביום השבת ושטמפפר עזב את בית הכנסת, נטל רובה, עלה על סוסו וארגן את התושבים לצאת להגנתה.
שטמפפר ייצג את פתח-תקוה בוועד הפועל של "חובבי ציון" ביפו, היה בין היוזמים והמארגנים של הכנסייה הארצישראלית בתרס"ג, יזם ופעל להקמת אגודת פרדס ששיווקה פרי הדר מכל מושבות יהודה, וכן הקים עם דב ימיני את אגודת כורמי התקוה שיצרה ושיווקה יין בישראל ומחוצה לה.
שטמפפר נשלח בשליחות המושבה לאירופה ולארצות הברית לצורך גיוס כספים.
שטמפפר היה שומר מצוות ונמנה עם היסודות השמרניים במאבקים הפנימיים על דמות המושבה. אך עם זאת פעל להשכנת שלום ולשיכוך הוויכוחים הפנימיים במושבה. דגל בעבודה עברית ופעל לשילוב פועלים בני העלייה השנייה במשקי המושבה.
שטמפפר נפטר ב-1908 והוא בן 56 שנים. נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
רחובות מרכזיים בפתח תקווה ובנתניה, נושאים את שמו.
שטמפפר מוזכר בשיר "הבלדה על יואל משה סלומון", המספר את ייסוד פתח תקווה, שכתב יורם טהר-לב, וביצע במקור אריק איינשטיין.
משפחתו.
בנו, שלמה יצחק שטמפפר, היה ראש ועד המושבה וראש העיר הראשון של פתח תקווה. חתנו, מרדכי בן-ציון, היה מייסד בנק אמריקה-ארץ ישראל ומבוני חיפה.
שרת אינטרנט
שרת HTTP
שרת HTTP (נקרא גם שרת דפי אינטרנט, שרת web או שרת אינטרנט) הוא תוכנת שרת המתקשרת בפרוטוקול HTTP. השם משמש לעיתים גם ככינוי למחשב עליו פועלת תוכנת השרת, אם כי לאותו מחשב יכולים להיות גם תפקידים נוספים. שרתי HTTP הם שרתי התוכן המרכזיים ברשת האינטרנט וברשתות מחשבים אחרות, ומשמשים להפצת דפי HTML, תמונות, וקבצים אחרים.
היסטוריה.