"פרינס אוף ויילס" הייתה אונייה מתקדמת בהרבה מ"ריפאלס", ששירתה עוד במלחמת העולם הראשונה, וניתן היה לצפות שתתמודד בהצלחה רבה יותר עם ההתקפה האווירית. בפועל לא כך היו הדברים. מכ"ם האונייה לא פעל ומיד בתחילת הקרב היא נפגעה בשש פצצות טורפדו לפחות, שאחת מהן גרמה, כאמור, לנזק קריטי. הטורפדו פגע בציר המדחף, ועקר אותו ממקומו בעודו מסתובב במהירות גבוהה. הציר המנותק התעופף בתוך המנהרה בה נמצא וגרם לנזק חמור בתוכה ולחדירת מים שהציפו את אחד מחדרי המנוע, את אחד מחדרי הדוודים, שניים מחדרי המכונות, ועוד תאים באחורי הספינה. הספינה החלה לנטות שמאלה בזווית של 10 מעלות דבר שגרם לתותחים באותו צד להיות בזווית שבה לא היו יכולים לירות אל המטוסים התוקפים. ייצור הכוח החשמלי באונייה נפגע חמורות וכן נפסקה התקשורת הפנימית והפסקה פעילותם של מערכות האוורור, ההיגוי והמערכת ההידראולית שסיפקה כוח לתותחי הנ"מ ולחימוש המשני. בשל נטיית האונייה גם לא ניתן היה להפעיל את התותחים ידנית. הפגיעה בציר המדחף גרמה לאובדן הכוח מהמנועים השמאליים כך שהאונייה הונעה רק בחלק ממנועיה והייתה יכולה להגיע למהירות 15 קשר בלבד. ללא מערכת ההיגוי למעשה לא ניתן היה לשלוט על האונייה. עדיין נורתה אש נ"מ על מטוסים מגביהי עוף, ופצצות נוספות פגעו בה אך לא הבקיעו את שריון הסיפון שלה. מפקד האונייה פקד על נטישתה, והיא התהפכה שמאלה וטבעה בשעה 13:18.
בסך הכול תקפו את שתי האוניות 86 מטוסים יפניים, שבסיסם היה בסייגון שבווייטנאם. מתוך 49 טורפדו שנורו על האונייה, פגעו בה 11. שלושה מטוסים יפניים הופלו במהלך התקיפה ומטוס נוסף נפגע קשות והתרסק בנחיתה. סיוע אווירי שנשלח מסינגפור הגיע כאשר טבעה "פרינס אוף ויילס".
המשחתות שהיו עם הכוח אספו את הניצולים מאוניות השטח שטבעו. סך הכול נספו 513 מלחים מ"ריפאלס" ו-327 מלחים מ"פרינס אוף ויילס", בהם אדמירל פיליפס והקפטן של "פרינס אוף ויילס", ג'ון ליץ'; הקפטן של "ריפאלס" נמשה על ידי המשחתות.
משמעות הקרב ושרידי האונייה.
"ריפאלס" ו"פרינס אוף ויילס" היו שתי אוניות המערכה הראשונות שהוטבעו על ידי כוח אווירי בלבד. אמנם, אוניות המערכה של צי ארצות הברית הוטבעו ימים ספורים לפני כן בנמל פרל הארבור, אך הן הופתעו ולא היו מוכנות; כאן היה מדובר בשתי אוניות שהיו בסיור קרבי, בכוננות מלאה, ובכל זאת לא הצליחו להתמודד מול ההתקפה האווירית. מכאן ההלם שיצר קרב זה, שהיה מעין בשורה על שקיעתן של אוניות המערכה. ייתכן שהקרב יכול היה להסתיים אחרת, לו היה המכ"ם של "פרינס אוף ויילס" תקין, ולו לא הייתה סופגת פגיעה קריטית בתחילת הקרב. ייתכן והייתה יכולה להסב אבדות כבדות בהרבה לכוח האווירי ואף להדוף את המתקפה. כך או אחרת, התפיסה שאוניית המערכה אינה יכולה לשרוד ללא חיפוי אווירי התקבעה היטב עד לסוף המלחמה.
תוצאות הקרב היו מקור עידוד עצום עבור יפן וגרמו להלם כבד אצל בעלות הברית. כשקיבל צ'רצ'יל את הידיעה על טביעת האוניות, הוא אמר שבמשך כל המלחמה כולה מעולם לא קיבל הלם ישיר קשה יותר ("...In all the war, I never received a more direct shock"). היפנים הצליחו להשמיד את הצי של בעלות הברית מפרל הארבור ועד סינגפור, ובעלות הברית היו עתידות לעבור כמה שנים קשות עד שתוכלנה לשקם את הצי שלהן במזרח הרחוק ואת ביטחונן העצמי.
שרידי האונייה נמצאים במים בעומק של כ-50 מטרים. במקום ישנו דגל בריטי על מצוף, המוחלף מעת לעת. בשנת 2002 נמשה מן המים פעמון האונייה בברכת משרד ההגנה של בריטניה ואגודת ניצולי כוח Z.
תקופת הסנגוקו
סמל הרפובליקה הדומיניקנית
סמל הרפובליקה הדומיניקנית מכיל מגן הנתמך על ידי ענף של ער אציל משמאל וכף עץ התמר מימין; מעל המגן יש עיטור כחול המציג את המוטו הלאומי של הרפובליקה הדומיניקנית: אלוהים, מולדת, חירות. מתחת למגן, המילים הרפובליקה הדומיניקנית מופיעות בעיטור אדום. במרכז המגן יש את ספר הברית החדשה הפתוח בבשורה על-פי יוחנן, 8:32, אשר כתוב בה והאמת תשחרר אותך, עם צלב קטן מעליו וכל צד מאוגף על ידי שלוש חניתות, אשר שתיים מהן אוחזות בדגלי הרפובליקה הדומיניקנית.
קיימת גרסה נוספת של הסמל, ובה קצוות העיטור האדום שעליו כתוב הרפובליקה הדומיניקנית פונים כלפי מעלה.
הסמל מופיע במרכזו של דגל הרפובליקה הדומיניקנית. כל אחת משתי הגרסאות של הסמל יכולה להופיע בדגל.
פלשה
ספיין
אוסטינוב
דמיטרי יוסטינוב
גרצ'קו
מלינובסקי
מַלִינוֹבְסְקִי (ברוסית: Малиновский) הוא שם משפחה סלאבי
מצלה
ביונט
אירוס החרמון
אִירוּס הַחֶרְמוֹן או אִירִיס הַחֶרְמוֹן (שם מדעי: "Iris hermona") הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוס ההיכל.
מאפיינים.
אירוס החרמון הוא גאופיט רב שנתי שעליו קמלים בקיץ. קנה שורשו מסתעף ופרקיו קצרים. העלים צומחים בשושנת סביב השורש, אורכם כ-50 ס"מ ורוחבם אינו עולה על 2 ס"מ. עמוד הפריחה גבוה - כ-90 ס"מ וחתכו גלילי. צבע עלי העטיף לבן-קרם - החיצוניים מנוקדים בנקודות ארגמניות צפופות ובמרכזם כתם חום-שחור, החיצוניים מעורקים בקווים עדינים בגווני תכלת עד סגול. הפרחים דומים מאוד לפרחי האירוס הנצרתי, אך גדולים מהם משמעותית - קוטר הפרח מגיע עד ל-20 ס"מ, ואורך עלה העטיף החיצוני מגיע ל-11 ס"מ ויותר. הפריחה בין פברואר לאפריל, ההבשלה ביוני. הפרי הוא הלקט המכיל זרעים מרובים גדולים.
תואר המין ניתן לו על ידי צ'ארלס דינסמור שגילה לראשונה את המין בשנת 1933. בעברית הוא מכונה גם אירוס הגולן - שם הוא נמצא לראשונה.
אירוס החרמון אנדמי לאזורים מצומצמים בארץ ישראל. גדל בגולן על גבעות בזלת ברום של 700–900 מטר, ובחרמון במפנים דרומיים באדמות הנמצאות על אבן גיר, ברום של 1200–1700 מטר. בחרמון המין מאחר בפריחתו כדי חמישה שבועות מבגולן, ועליו נותרים ירוקים במשך כל הקיץ.
ככל מיני האירוס בארץ ישראל, מוגן גם אירוס החרמון על פי חוק. בשל אזורי הצמיחה המצומצמים שלו, הוכרזו שניים מאזורים אלו כשמורות טבע: שמורת תנוריה ושמורת חושניה.
אירוס הגולן
קונפוציוסאורניס
קונפוציוסאורניס (שם מדעי: "Confuciusornis") הוא סוג של עוף פרהיסטורי שחי בסין בתחילת עידן הקרטיקון לפני כ-120 מיליוני שנים. מידותיו היו כשל עורב, ובדומה לעופות המודרניים, לקונפוציוסאורניס היה מקור חסר שיניים, וזאת אף על פי שעופות הקרובים לו, כדוגמת ההספראורניס והאיכתיאורניס, שחיו זמן רב יחסית אחר זמנו, היו בעלי שיניים; הדבר מעיד שאובדן השיניים נעשה בצורת אבולוציה מתכנסת אצל הקונפוציוסאורניס ועופות אחרים. הוא נקרא על שם הפילוסוף הסיני קונפוציוס (מילולית: "העוף של קונפוציוס").
מיון.
בסוג קונפוציוסאורניס ארבעה מינים מוכרים: "C. sanctus" ,"C. dui" , "C. chuonzhous" ו-"C. suniae" (ייתכן שהשניים האחרונים יסווגו יחד עם ה-"C. sanctus" כמין יחיד). מין עוף נוסף שהיה קרוב של הקונפוציוסאורניס, ה-" Changchengornis hengdaoziensis" חי באזור בו חי הקונפוציוסאורניס בערך באותו הזמן. בדיקות פילוגנטיות הראו כי הקונפוציוסאורניס היה קרוב יותר למיקרורפטור ולדרומזאורידים אחרים מאשר ל-ארכאופטריקס שמבחינה חיצונית דמה במידה רבה לעוף מודרני; מכל מקום, ברור כי הקונפוציוסאורניס לא התפתח מהארכאופטריקס.
מאפיינים.
נוצותיו של הקונפוציוסאורניס היו פלומתיות, ונוצות הזנב היו ארוכות במיוחד.
מאובנים של קונפוציוסאורניס מראים כי עצם הזרוע שלו הייתה גדולה במיוחד, וייתכן שחור אופייני סמוך לסוף הכתף הפחית ממשקל העצם. עצם הבריח הייתה מעין מוט פשוט, כמו זו של הארכאופטריקס. עצם החזה הייתה מעין לוח קטן ופשוט שייתכן והיה לו עיבוי כמקובל אצל עופות מודרניים אך גודלו לא אפשר עיגון של שרירים גדולים. עם זאת, עצם השכם הייתה מאוחדת עם עצם החרטום וייתכן שהיוו יחדיו בסיס איתן לשרירים ששימשו לתעופה. לשום עוף מודרני אין מבנה תואם. כיוון הגומה בעצם הכתף פונה הצידה במקום כלפי מעלה כמקובל בעופות מודרניים. משמעות עובדה זו היא שהקונפוציוסאורניס לא היה מסוגל להרים את כנפיו מעל לגבו. ולכן, כמו הארכאופטריקס, הוא לא היה מסוגל ליצור תנועת כנף כלפי מעלה כפי שטכניקת התעופה של עופות מודרניים דורשת, אך ייתכן שעצמות הכתף הייחודיות איפשרו להשתמש בטכניקה אחרת.
הקונפוציוסאורניס היה מפותח יותר מן הארכאופטריקס בכך שהיה לו זנב קצר שהיה בנוי מאיחוי החוליות האחרונות של עמוד השדרה, אך פחות מפותח מעופות מודרניים. על נוצות התעופה העיקריות היו עדיין טפרים, והן היו ארוכות פי שניים מן הגפיים ובאופן יחסי ארוכות יותר משל העופות המודרניים, בעוד שהנוצות המשניות היו יחסית קצרות יותר. מכיוון שכך, צורת הכנפיים הייתה שונה במידה רבה מצורת הכנפיים של העופות המודרניים. לפרטים רבים היו נוצות זנב ארוכות ודמויות סרט, דבר שייתכן ומרמז על דו-צורתיות זוויגית ועל שימוש בהן בחיזור, בעוד ששאר נוצות הזנב היו קצרות וככל הנראה לא היו לעזר בעת התעופה. הפרופורציה של הבוהן יחסית לשאר האצבעות מרמזת שהקונפוציוסאורניס הלך וטיפס כאחד, והציפורניים הארוכות של הבהונות והאצבעות השלישיות שימשו כנראה לעזר בשעת הטיפוס. בחלקו העליון של הראש הייתה כנראה ציצית שיער או כרבולת, בדומה לזו שיש לטוראקיים ולקוליוסאים בימינו.