בית החולים נבנה בשנת 1880, ומאז פועל ברציפות כבית החולים העיקרי בצפון מערב רוסיה לטיפול בנגיפים ומחלות זיהומיות. הוא נפתח ב-17 באפריל 1882 בשם בית החולים הכללי על שם אלכסנדר. המתחם כלל 22 פחונים. בשנה ראשונה הוא היה מיועד לגברים בלבד. לאחר כשנה הוא התחיל לקבל נשים וילדים. את שמו הנוכחי קיבל מהרופא הראשי של בית החולים במאה ה-19, התרפיסט סרגיי בוטקין, שמת ב-1889, ומאז בית החולים נושא את שמו.
בשנת 1926 על ידי אדריכלים אלכסנדר גגלו ודוד קריצ'בסקי הוכנה תוכנית לבנייה מחדש של המתחם. בהתאם לתוכנית היה מתוכן לבנות 13 בניינים חדשים ולהרוס את הבנייה הישנה. רוב הבניינים החדשים הוקמו והופעלו עד לשנת 1933.
במהלך מלחמת העולם השנייה מתחם בית חולים סבל מהפצצות. בשנת 1945 רופאי בית חולים לראשונה קיבלו לרשותם פניצילין וזה תרם לקיטון משמעותי בתמותת חולים.
בשנת 1995 הוכרז על הקמת מרכז עירוני למאבק עם מחלות זיהומיות על בסיס בית חולים בוטקין וחוזק קשר עם מוסדות להשכלה רפואית בעיר.
בתחילת המאה ה-21 היו תוכניות להעברת בית חולים ל-2 מתחמים חדשים מחוץ לאזור מרכז העיר. לאחר מספר שנים ודחיות רבות בביצוע התוכנית בוטלה. במקום זה הוחלט לבצע שיפוץ ושדרוג חלק מבניינים קיימים, בחלק אחר פעילות תופסק.
מחלת החלל
Rs4680
Val108/158Met, Rs4680 או Val158Met הוא גרסה גנטית של פולימורפיזם נוקליאוטידי יחיד (SNP) בגן "COMT" שמקודד את האנזים catechol- "O-" methyltransferase.
החלפת הנוקליאוטידים היחידה בין G (guanine) -&gt; A (adenine) מביאה לשינוי בחומצה אמינית מוואלין (val) למתיונין (met) בקודון 158.
מספר מחקרים בגנטיקה של האישיות בדקו את הקשר של הפולימורפיזם לתכונות אישיות, כולל מוחצנות, סלידת סיכון וחיפוש אחר חידושים .
כמו כן, הפולימורפיזם Val158Met יכול להשפיע על זיכרון העבודה.
המוליך העצבי דופמין פועל בשתי דרכים שונות: פאזית וטונית. הפעלה פאזית (phasic) של דופמין היא תגובה חולפת וקצרה הנגרמת מדחף עצבי של תאי עצב דופמינרגיים, כתגובה לאירועים מסוימים בסביבה. לעומתה, הפעלה טונית (tonic) של דופמין היא בעלת אופי יציב ומתמשך הקובע את רמות הרקע של הדופמין והיא מווסתות על ידי קליפת המוח הקדם-מצחית.
הפולימורפיזם Val158Met מקושר להבדלים בין אישיים ביעילות של האנזים COMT, שהוא המנגנון החשוב ביותר לפירוק הדופמין בקליפת המוח הקדם-מצחית.
בהתאם לכך, הפולימורפיזם Val158Met מקושר גם לרמות הטוניות (tonic) של המוליך העצבי דופמין בקליפת המוח הקדם-מצחית.
האלל met מעלה את הפעילות הטונית של הדופמין.
אנשים עם האלל ההומוגני Val/Val מראים הנמכה משמעותית ברמת הדופמין של קליפת המוח.
האלל A או Met קשור לפעילות אנזימטית נמוכה יותר (עקב חוסר יציבות תרמית), והתנהגות חקרנית.
צפרדע רידיבונדוס
צפרדע רידיבונדוס (שם מדעי: Pelophylax ridibundus) היא מין של צפרדע מהסוג צפרדע והיא קרובתה של צפרדע הנחלים המצויה בישראל. צפרדע זו חיה בעיקר במקווי מים עומדים ברחבי אירופה ובמערב אסיה עד לאיראן, אפגניסטן ודרומה עד ערב הסעודית. צפרדע זו היא הגדולה בצפרדעי אירופה.
צפרדע זו מגיעה לאורך מקסימלי של 17 סנטימטרים, אך לרוב הזכרים מגיעים רק לאורך 12 סנטימטרים. היא בעלת עיניים גדולות בעלות אישון שחור וטבעות צהובות וגופה ירוק כהה מעוטר בפסים ירוקים כהים עד שחורים. לצפרדע רגליים חזקות שאיתם היא מנתרת ביעילות. היא בעלת עור תוף בולט בצבע צהוב ובעלת לשון ורודה דביקה.
הצפרדע היא טורפת של חסרי חוליות כמו חרקים גדולים (שפיריות, חיפושיות ועוד), עכבישים, תולעים וחלזונות, אותם היא לוכדת בלשונה. הפרטים הגדולים ביותר יכולים לצוד גם צעירי מכרסמים, דו-חיים אחרים ודגים.
צפרדע זו לצד צפרדע המפל ("Pelophylax lessonae") מייצרת את בן הכלאיים צפרדע האגם.
תסמונת הסתגלות לחלל
Val158Met
Val108/158Met
הליובולוס לוגובריס
הליובולוס לוגובריס (שם מדעי: Heliobolus lugubris), היא מין של לטאה ממשפחת הלטאיים החיה בטבע באזורי מישורים וערבות באפריקה הדרומית במדינות: מוזמביק, אנגולה, בוטסואנה, נמיביה, זימבבואה ודרום אפריקה. מין זה תואר ב-1838.
מאפיינים.
לטאה זו קטנה מאוד באורך של 23 מילימטרים בלבד ומשקל של 5.9 גרם. היא בעלת חוטם משולש ובעלת כפות רחבות בעלות טפרים המותאמים לחפירה. הלטאה ידועה בצעיריה שהם מתחקים לחיפושיות רצניות מהסוג "Anthia", הידועות בהתזת חומצה פורמית חזקה להגנה, מה שגורם לטורפים לעזוב אותה. הלטאות הצעירות בעלות דפוס דומה לחיפושית עם צבעים כהים ועליהם כתמים צהובים בולטים בקדמת הגוף והם גם מהלכים באופן המזכיר מעט את החיפושיות ומרימים את זנבם להטעיה. זוהי דוגמה נדירה בטבע לחקיינות של חולייתנים אחרי חסרי חוליות.
הפרטים הבוגרים מחליפים את צבעם לכתום-חיוור עם פסים חומים על החלק הקדמי ובמקום חקיינות מסתמכים על זריזותם ועל השלת זנבם כדרך להימנע מטריפה.
האם להיות בך מאוהב
הַאִם לִהְיוֹת בָּךְ מְאֹהָב הוא פזמון שנכתב, הולחן ובוצע על ידי אביב גפן, שלווה בביצוע המקורי של השיר בלהקתו "התעויוט". השיר יצא לאור בשנת 1994 ונכלל באלבומו השלישי "אביב גפן III" ובהמשך באלבום האוסף "ירח מלא - האוסף". השיר צבר פופולריות רבה, והוכתר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ד של רשת ג'.
רקע.
השיר נכתב על חברתו דאז, אילנה ברקוביץ', בטרם הם נישאו.
גרסאות כיסוי.
ב-1996 ביצע גפן את השיר בדואט עם גידי גוב בתוכניתו לילה גוב. הביצוע נכלל בדיסק האוסף משירי התוכנית. בשנת 2018 ביצע אייל גולן גרסת כיסוי לשיר, כחלק מתוכנית המציאות אביב או אייל בעיבודו של יעקב למאי, השיר דורג במקום ה־21 במצעד השנתי תשע"ח (2018) של כאן גימל. בהמשך נכלל באלבום של גולן "הפוך מהיקום".
בשנת 2020 יצאה לשיר גרסה באנגלית בשם It's So Hard, שהקליט גפן במסגרת ההרכב בלקפילד, אשר נכללה באלבומו החמישי של ההרכב, For the Music.
וצלאב הרביעי (ונצל מלוקסמבורג)
וצלאב הרביעי, מלך בוהמיה
ונצל מלוקסמבורג
גרג טולנד
גרג טולנד (באנגלית: Gregg Toland; 29 במאי 1904 – 28 בספטמבר 1948) היה צלם קולנוע אמריקאי.
הוא נבחר לאחד מעשרת צלמי הקולנוע המשפיעים בכל הזמנים, ובמהלך 12 שנים הוא היה מועמד לשישה פרסי אוסקר לצילום הטוב ביותר, וזכה פעם אחת עבור הסרט "אנקת גבהים" מ-1939.
טולנד נודע בזכות השימוש החדשני שלו בטכניקות צילום כמו מיקוד עמוק (Deep Focus). דוגמאות לחדשנותו ניתן למצוא בעבודתו ב"האזרח קיין (1941)" של אורסון וולס, "שנות חיינו היפות ביותר" של ויליאם ויילר ו"ענבי זעם של ג'ון פורד.
ביוגרפיה.
טולנד נולד בצ'ארלסטון, אילינוי ב־29 במאי 1904 לג'ני, עוזרת בית, ופרנק טולנד. אמו עברה לקליפורניה מספר שנים לאחר שהוריו התגרשו בשנת 1910.
במהלך שנות השלושים טולנד היה לצלם הצעיר ביותר שעבד בהוליווד ועד מהרה הפך גם לאחד המבוקשים ביותר. בפרק זמן של שבע שנים (1936–1942) היה מועמד חמש פעמים לפרס האוסקר, וזכה על עבודתו ב"אנקת גבהים", עיבוד ליצירתה של אמילי ברונטה. הוא עבד עם רבים מהבמאים הגדולים של תור הזהב ההוליוודי, ביניהם ג'ון פורד, הווארד הוקס, אריך פון שטרוהיים, קינג וידור, אורסון וולס וויליאם ויילר .
זמן קצר לפני מותו, עסק טולנד בפיתוח עדשת "המיקוד האולטימטיבי", שהופכת חפצים קרובים וגם רחוקים לחדים באותה מידה. הוא נשא בארנקו פיסת סרט שצולמה בעדשה זו. זה היה צילום של פנים שניצבו במרחק סנטימטרים ספורים מהעדשה ומאחוריהן, במרחק של כמאה מטרים עמד קיר שניתן היה להבחין בו בפרטים העדינים ביותר, הכל במיקוד מושלם.
טולנד נפטר בשנתו בגיל 44, מהתקף לב. הוא נקבר בהוליווד, קליפורניה.
האזרח קיין.
כמה היסטוריונים של הקולנוע סבורים שגאונותו החזותית של "האזרח קיין" נבעה בעיקר מתרומתו של טולאנד, יותר משל זו של אורסון וולס. עם זאת, חוקרי וולס רבים גורסים שהסגנון החזותי של "קיין" דומה לרבים מסרטיו האחרים של וולס, ועל כן משייכים את הסגנון לטביעת ידו הייחודית של וולס. ואף על פי כן, סרטיו של וולס הדומים ביותר מבחינה חזותית ל"אזרח קיין" ( "האמברסונים המופלאים", "הזר" "ומגע של רשע" ) צולמו על ידי צלמים ששיתפו פעולה עם טולנד (סטנלי קורטז וראסל מטי, בהתאמה).
אין עוררין על כך שטולנד תרם רבות ממומחיותו הטכנית לוולס, כדי שיוכל להגשים את חזונו. שנים לאחר מכן, הודה וולס כי טולנד יעץ לו בסתר באשר למיקומי המצלמה ואפקטים של תאורה כדי שלא להביך את הבמאי הצעיר מול הצוות עתיר הניסיון.
טכניקות הצילום של טולנד היו מהפכניות. צלמי הקולנוע לפניו השתמשו בעומק שדה רדוד כדי ליצור שכבות שונות של עומק על המסך, באמצעותן יצרו רושם של מרחב, כמו גם הדגשת העיקר בתמונה, באמצעות הותרת הפרטים הלא חשובים מחוץ לפוקוס.
במערכי התאורה של טולנד, הצללים הפכו לכלי מרתק ביותר, הן מבחינה דרמטית והן מבחינה חזותית. טולנד השתמש בהם כדי להפריד בין החזית לרקע וכך יצר מרחב בתוך תמונה דו-ממדית, תוך שמירה על מיקוד חד לכל עומק התמונה.