דל וצ'יו נכנס לתחום כשוליה ליצרן כלים במילאנו, אך החליט לבסוף להשתמש בכישורים אשר רכש בעבודת המתכת לבניית חלקי משקפיים. לכן, עבר דל וצ'יו ל-Agordo, אשר הייתה מרכז תעשיית המשקפיים האיטלקית באותה העת. החברה החדשה שהקים כונתה Luxottica s.a.s. ושימשה לשיתוף פעולה בין כמה מקימים, בהם דל וצ'יו בשנת 1967, החל למכור מסגרות משקפיים תחת המותג לוקסוטיקה, והצלחתו גרמה לו להפסיק לייצר אותן עבור חברות אחרות.
דל וצ'יו האמין במיזוג אנכי (מיזוג של שלבי הייצור השונים של המשקפיים לחברה אחת), ורכש בשנת 1974 את Scarrone, חברת הפצה. בשנת 1981, החברה הקימה את שלוחתה הבינלאומית הראשונה בגרמניה. התרחבות זו הייתה הראשונה מבין רבות בתהליך התרחבות עולמי מהיר.
החברה נרשמה לראשונה בניו יורק בשנת 1990, ובמילאנו בדצמבר 2000, והצטרפה למדד המניות האיטלקי הראשי ה-MIB-30 (מכונה היום FTSE MIB) בספטמבר 2003. הרישום הבורסאי אפשר לה לגייס כספים אשר באמצעותם רכשה מותגים מתחרים ובהם Vogue ו-Persol האיטלקיות, את LensCrafters האמריקאית ב-1995, את ריי באן ב-1999 ואת Sunglasses Hut ב-2001. לוקסוטיקה הרחיבה בהמשך את פעילותה בתחום הקמעונאות באמצעות רכישת OPSM האוסטרלית ב-2003, ואת Pearle Vision ו-Cole National בשנת 2004.
לוקסוטיקה קנתה את Oakley, Inc. בנובמבר 2007 בעבור 2.1 מיליארד דולר. Oakley בהתחלה ניסו להתמקח ולדרוש מחיר גבוה יותר בעבור החברה, אך לוקסוטיקה הסירה את משקפיהם מחנויותיה בתגובה, גרמה לקריסת מניות Oakley, ואיפשרה השתלטות עוינת על החברה מצד Luxottica.
בינואר 2017, הסכימה החברה על מיזוג בן 46 מיליארד יורו עם חברת Essilor.
העסקה צפויה גם לספק יורש לדל וקיו, מקים לוקסוטיקה.
ישראל.
באוגוסט 2011 ניסתה לקנות לוקסוטיקה את חברת אירוקה הישראלית בעבור 20 מיליון יורו. אך, בעקבות הגבלות מרובות שהוטלו על העסקה על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים, דוד גילה, העסקה לא יצאה לפועל לבסוף.
בשנת 2022 השלימה קבוצת אסילור-לוקסוטיקה את רכישת חברת שמיר אופטיקה, חברה ישראלית לפיתוח וייצור עדשות.
מותגים.
שני מוצרי החברה העיקריים הם משקפי שמש, ומסגרות למשקפי ראייה. החברה עוסקת הן בייצוג ומכירה סיטנאית, והן במכירה קמעונאית.
המותגים המשויכים ללוקסוטיקה כוללים
החברה מייצרת משקפיים ברישיון עבור המעצבים הללו:
מותגים אלה נמכרים הן בחנויות לוקסוטיקה והן בחנויות עצמאיות ואופטיקאים.
קמעונאות.
לזרוע הקמעונאות של לוקסוטיקה כ-8,000 חנויות בארצות הברית, אמריקה הלטינית, קנדה, סין, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, בריטניה ואיחוד האמירויות הערביות. מטה מחלקת הקמעונאות יושב בעיר מייסון שבאוהיו בארצות הברית.
בין רשתות הקמעונאות המוחזקות בידי לוקסוטיקה ניתן למנות את:.
ביקורת.
החברה סופגת ביקורת על מחירי המשקפיים הגבוהים אותם היא דורשת על משקפי מותגים כדוגמת Ray-Ban ו-Oakley.
בשנת 2012 עסק פרק של הסדרה 60 דקות בהשפעת נכסיה הנרחבים של החברה על שמירה על מחירי המשקפיים הגבוהים. לוקסוטיקה מחזיקה הן במותגי משקפיים רבים, הן בקמעונאי משקפיים רבים, והן בחברות ביטוח אופטי. (בהן רשת הביטוח השנייה בגודלה לאמצעי ראייה בארצות הברית) כמו כן, היא הואשמה בקיום מונופול, ובהפקעת מחירים. (ואכן, מחירי המותגים השונים שנקנו על ידה עלו דרמטית לאחר מכן).
אסקייפ (תוכנית טלוויזיה)
אסקייפ הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי המשודר החל מ-22 במאי 2017 בערוץ Kidz למנויי yes בהנחייתו של עומר דרור. בתוכנית, 16 קבוצות של ילדים ובני-נוער מתחרות זו בזו בפיצוח חדרי בריחה שונים. העונה השנייה עלתה ב-11 בפברואר 2018.
עונתה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס תוכנית הבידור הטובה ביותר לילדים ונוער בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017, וגם עונתה השנייה.
לכבוד האירוויזיון של 2019, הפיק ערוץ "כאן 11" מיני סדרה בשם "אסקייפ-ספיישל אירוויזיון".
עונה 1 (2017).
סקירת הקבוצות.
העונה עלתה ב-22 במאי 2017. בעונה זו ניצחו קבוצת "המחוננים" מתל אביב.
עונה 2 (2018).
אחותי קפצה כיתה נגד כפולה.
ב-18 במרץ 2018 שודר פרק שבו מתחרים שחקני כפולה נגד שחקני אחותי קפצה כיתה. צוות "כפולה" ניצח ב-39 דקות ו-38 שניות, בעוד צוות "אחותי קפצה כיתה" יצאו ב-43 דקות.
אסקייפ
תום
Escape
צבא השחרור השחור
צבא השחרור השחור (באנגלית: Black Liberation Army) היה ארגון מיליטנטי אמריקאי מחתרתי מזרם הלאומנות השחורה שפעל בשנים 1970 – 1981, אשר מטרתו המוצהרת הייתה לנקוט באלימות על מנת לקדם את הגדרתם העצמית ואת שחרורם של האפרו-אמריקאים.
היסטוריה.
צבא השחרור השחור הגיח במהלך שלב הדעיכה בפעילותו של הגוש שכלל את התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, תנועות הכוח השחור, והתנועה שקראה לסיום מלחמת וייטנאם. הארגון ביצע פעולות טרור שונות, בהן רציחות, פיגועים, מעשי שוד ופריצות לבתי סוהר לצורך שחרור אסירים. פעולות האלימות השונות בהן נקט צבא השחרור השחור, הביאו לרציחתם של לפחות 20 בני אדם. בין הפעולות הבולטות המיוחסות לארגון: הריגתו של שוטר משטרת ניו ג'רזי, ובריחתה מהכלא של מנהיגת הארגון, ג'ואן צ'סימארד, לימים אסאטה שאקור, שנמלטה לקובה ומבוקשת על ידי רשויות החוק עד היום. באוקטובר 1981, חברי צבא השחרור השחור הנותרים ביצעו שוד מזוין של משאית ברינקס משוריינת בצפון מדינת ניו יורק, שוד שהסתיים במותם של שני שוטרים ושומר אחד. הערכות שונות קבעו כי צבא השחרור השחור מנה לא יותר מ-30 פעילים. מעבר לעילה המיידית לפעילות צבא השחרור השחור, יש המסבירים את פעילותם כחלק מגל של אלימות פוליטית פנימית שגאה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. בדומה לפעילי טרור רבים, גם פעילי צבא השחרור השחור סימנו את המדינה ואת רשויות אכיפת החוק כטרוריסטים.
צבא השחרור השחור יזם קמפיין שמטרתו להקשות על חייהם של סוחרי הסמים לנוע בתוך הקהילות השחורות. פעילי הארגון זיהו את האתרים הבולטים בהם שהו הסוחרים, וביצעו עליהם פשיטות. במקרים מסוימים הופנתה כלפי סוחרי הסמים אלימות פיזית, ומספר פעמים אף נרשמו בקרבם מקרי מוות. חברי צבא השחרור השחור, שניצבו מול מה שנתפס בעיניהם כאלימות קשה שהפגינה המשטרה כלפי אפרו-אמריקאים, ראו עצמם כבאים להגנתם של אנשים שדוכאו תחת משטר קולוניאלי, ואשר היו קורבנות של מלחמת שמד. גופי המשטרה האמריקאיים נתפסו כצבא הכובש את ציבור האזרחים השחורים הנתונים תחת מגף הקולוניאליזם וכסוכנים הראשיים של רצח העם השחור. בשנתיים שלאחר התפלגות הפנתרים השחורים, ייחסה כוחות ארגוני המשטרה הפדרליים את מותם של 20 שוטרים לפעילותו של צבא השחרור השחור. Omowale Umoja מציין כי אחת הסיבות לפיצול בשורות הפנתרים השחורים הייתה אידאולוגיית האינטר-קומיונליזם שקידם יואי פ. ניוטון, אשר הרחיקה את התנועה מהלאומיות השחורה. אנשי צבא השחרור השחור אשר פרשו מהפנתרים השחורים על רקע זה, שימרו את השקפת הלאומיות השחורה הרדיקלית, ומסקנה מתבקשת מכך, מבחינתם, הייתה הקמת רפובליקת ניו אפריקה העצמאית.
צבא השחרור השחור קם לאחר שהתפצל מתוך תנועת הפנתרים השחורים, על רקע חילוקי דעות אידאולוגיים וחיכוכים ברמה הבין-אישית. בהצהרה מדינית שפִרסם הארגון הוא הגדיר עצמו כ"חזית צבאית ומדינית". בהצהרה, עשה הארגון שימוש ברטוריקה מרקסיסטית והגדיר את האפרו-אמריקאים כ"עבדים האמיתיים של המאה ה-20". הארגון טען עוד, כי על מנת להביס את האויב, יש לאמץ פרספקטיבה מהפכנית, הנשענת על מושגים של מלחמת מעמדות מהפכנית. עוד נטען כי בחתירתו להביא לשחרור האפרו-אמריקאים, מחויב הארגון להביא לביטול מערכת שמשעבדת אנשים בכל רחבי העולם, ולפעול לטובתם של כל המדוכאים בעולם. הארגון הגדיר עצמו כאנטי-קפיטליסטי, אנטי-אימפריאליסטי, אנטי-גזעני ואנטי-סקסיסטי.
לטענת הארגון, רבים מהמדוכאים מאמינים בקיומה של מערכת החוק, והמדוכאים אינם רואים את הקשר האמיתי בין התפתחות החוק המערבי והתפתחות הקפיטליזם המערבי, לכן אותם אנשים אינם יכולים להתמודד עם המציאות של חוסר צדק, כחלק אינטגראלי של המערכת השלטת. לא מעט אנשים, קבע הפמפלט, אינם מבינים את הפונקציה המעמדית של בתי המשפט, של המשטרה ושל מוסדות קשורים אחרים, בשימור אשליית הדמוקרטיה הצפון-אמריקאית. בהתייחס לקיומם של ארגונים אחרים הטוענים לייצוג האפרו-אמריקאים, קובע הארגון כי "ללא פרספקטיבה מעמדית מהפכנית, אנחנו, החותרים להשיג אמנסיפציה מלאה מהכוחות המשעבדים את אנשינו, לא נהיה מסוגלים להבחין בין חברים אמיתיים ובין אויבים, בין אנשים מבולבלים ובין אלו שמשמשים ככלי מודע בידיהם של המדכאים, ולא נהיה מסוגלים לזכות בבני ברית פוטנציאליים". בהתייחסות לתפקיד התרבות מצוין כי "הארגון רואה את התרבות כאמצעי באמצעותו המעמד הדומיננטי מתכנת את החברה כולה לפי רעיונותיו, ערכיו והסטנדרטים שלו, ובכך מנציח את עליונותו. התפקוד המעמדי האובייקטיבי של "תרבות", לא צריך להוביל אותנו למסקנה המוטעית שאם אנו מאמצים אוריינטציה "תרבותית" במאבקנו לשחרור, הדבר צפוי להספיק. תפיסה מהותית זו של הלאומנים התרבותיים, שכל עניינם סובב סביב התרבות, היא שגויה, בשל העובדה שאינה מתמודדת עם הבסיס הפסיכולוגי, המעמדי והכלכלי של המאבק בין שתי הישויות התרבותיות היריבות." על כן, "את התרבות הדומיננטית הריאקציונרית יש להשמיד, בטרם תרבות מהפכנית כלשהי תוכל לבוא לידי ביטוי".