הספר מספר את סיפור חייו של אדריאנוס שהיה קיסר רומא בין השנים 117-138 ונחשב לשלישי מבין חמשת הקיסרים הטובים. הספר כתוב כסדרת מכתבים אוטוביוגרפיים שאדריאנוס כותב לנכדו המאומץ ומי שלימים יהיה קיסר רומא מרקוס אורליוס.
מכתביו של אדריאנוס מתמקדים באירועים הפוליטיים והצבאיים המרכזיים בזמן שלטונו, הרהוריו הפילוסופיים, אהבתו לאומנות ושירה ותשוקתו העזה לאהובו אנטינואוס.
יורסנאר התחילה את כתיבת הספר בשנות העשרים ושנות השלושים של המאה העשרים אולם מכיוון שלא הייתה מרוצה מהתוצאה גנזה אותה וחזרה למלאכת הכתיבה רק בשנת 1948. בחיבור הספר יורסנאר עשתה שימוש נרחב בכתבי היסטוריונים של העת העתיקה על תקופתו של אדריאנוס כמו גם במחקרים מודרניים עליו.
הספר הושלם והתפרסם בשנת 1951 ומיד זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית, תוך שהוא מתורגם לעשרות שפות, התרגום הראשון לעברית נעשה על ידי דניאל שר בשנת 1956, בשנת 1987 התפרסם התרגום של אירית עקרבי.
הרי סנטה קטלינה
הרי סנטה קטלינה (באנגלית: Santa Catalina Mountains) הם רכס הרים צפונית לעיר טוסון שבמדינת אריזונה, ארצות הברית.
ההר הגבוה מביניהם הוא הר למון בגובה של 2,791 מטר מעל פני הים שנודע גם בזכות אטרקציית הסקי. השם לרכס ניתן בשנת 1697 על ידי כומר איטלקי בשם אאוסביו קינו על שם קטלינה הקדושה בדת הנוצרית. רכס ההרים מהווה אטרקציה תיירותית גדולה בזכות פעילויות פנאי רבות המתקיימות בהם ואתרים מיוחדים כמו קניון סבינו בו יש בריכות ונהרות רבים הזורמים מפסגותיו של הר למון אשר בו יורד שלג.
הרכס הוא חלק מאיי השמיים המדרייניים, איי שמיים בצפון-מערב מקסיקו ודרום-מערב ארצות הברית.
מבצע כיתור
מבצע כיתור הוא מבצע שנערך במלחמת העצמאות, על ידי גדוד 52 של חטיבת גבעתי, ב-4 במאי 1948. במהלך המבצע נכבש השטח שליד המושבות מזכרת בתיה וגדרה, ובין היתר נכבשו שני כפרים שחלשו על דרכים חיוניות ליישוב היהודי: עאקיר שבה עברה הדרך החדשה לירושלים, וקאטרה, ששלטה על הדרך לנגב. המבצע היה חלק ממבצע רחב יותר, מבצע ברק. בסיום הקרב התברר שמרבית תושבי הכפר עאקיר ברחו.
במהלך המבצע לא נהרגו לוחמים ישראליים, אך נפצעו שניים.
אלפרד דה ויניי
אלפרד ויקטור דה ויניי (צרפתית: Alfred Victor de Vigny; 27 במרץ 1797 - 17 בספטמבר 1863), משורר, סופר ומחזאי צרפתי.
חייו.
אלפרד דה ויניי נולד למשפחת אצולה בעיר לוש שבעמק הנהר לואר בצרפת. אמו שהייתה אישה בעלת אופי חזק, קיבלה את השראתה מז'אן-ז'אק רוסו, ולקחה על עצמה לדאוג לחינוכו של בנה. אביו היה חייל ותיק מתקופת מלחמת שבע השנים.
אלפרד דה ויניי התגייס בשנת 1815 לחיל המשמר של לואי השמונה עשר ושירת בו עד להתפטרותו בשנת 1828. הוא נמשך ללמודי הספרות, התנ"ך וההיסטוריה, ובאותה שנה החל לכתוב שירה. ב־1820 פרסם את הפואמה הראשונה שלו, וב־1822 את קובץ שיריו הראשון. בשנת 1823 נתמנה לקצין ונשלח למלחמה בספרד (קרב טרוקדרו). הוא הרבה לקחת חופשות מן הצבא וב־1824 פרסם את הפואמה "אלוה". ב־1825 נישא ללידיה בונבורי, אישה ממוצא אנגלי. נישואיו לא היו מוצלחים, ואשתו מעולם לא למדה לדבר צרפתית שוטפת. ב־1826 פרסם את לקט השירים "פואמות עתיקות ומודרניות", ובאותה שנה פרסם את הנובלה ההיסטורית "סנק מארס" שבה תיאר את המאורעות שקדמו למותו הקרדינל רישלייה.
ב־1827, כאשר להקת תיאטרון אנגלית ביקרה בפריז, עסק דה ויניי בתרגום של המחזה "רומיאו ויוליה" לצרפתית. הוא היה מרוצה מהתפטרותו של המלך שארל העשירי כתוצאה מהפכת יולי 1830. ב־1831 הועלה על הבמה מחזהו הראשון "המרשאל ד'אנקר", דרמה היסטורית המתארת את המאורעות שקדמו לעלייתו של לואי השלושה עשר על כס המלוכה. הוא הרבה ללכת לתיאטרון ושם פגש בשחקנית מארי דורבאל שהפכה למאהבתו. ב־1832 פרסם את הנובלה הפילוסופית "סטלו" שבה בחן את הקשר שבין השירה לבין החברה, והגיע למסקנה שעל המשורר להתרחק מן החברה. ב־1835 הועלה הבמה מחזהו "שאטרטון", שבו מאהבתו שיחקה בתפקיד ראשי. באותה שנה הופיע ספרו "עבדות וגדולה בצבא" שבו תיאר את מצבו של החייל.
אחרי מות אמו בשנת 1838, פרש דה ויניי לאחוזה המשפחתית ליד העיר אנגולם, שם כתב אחדות מן הפואמות הגדולות שלו, ובהן "מותו של זאב" ו "ביתו של רועה". ב־1845 נבחר לאקדמיה הצרפתית. ספר שיריו "גורל האדם" שהופיע אחרי מותו (1867) מסכם את גישתו הפילוסופית לחיים. הוא לקה בסרטן הקיבה, אך נשא בכבוד את סבלותיו ואמר: "כאשר אתה מהרהר בערכו של אדם עלי אדמות ובמשמעותם של חייו, השלווה בלבד היא גדולה; כל השאר הוא חולשה."
אלפרד דה ויניי נפטר בפריז ב-1863, ונקבר לצד אשתו בבית הקברות של מונמארטר.
מבצע השמד
מבצע השמד הוא שמו של מבצע צבאי במלחמת העצמאות של גדוד 53 מחטיבת גבעתי ב-30 במרץ 1948. מטרת המבצע הייתה פגיעה בתחבורה הערבית בכביש החוף הדרומי בין יבנה לאיסדוד ולתקיפת יחידת 'צבא ההצלה' הערבי ביבנא.
הכוחות יצאו מקיבוץ יבנה בליל ה-30 במרץ 1948, וחלקם מוקמו על גבעות ממערב לבשית למנוע התערבות של תגבורות מכפר זה (בתחילת מלחמת העצמאות שהו בבשית לוחמים עיראקים שאימנו את צעירי הכפר וארגנו את השמירה בו). המבצע לא עלה יפה - המארב נתגלה על ידי הערבים שהפסיקו מיד את התחבורה בכביש. לשמע היריות הוחשה תגבורת של 150 לוחמים מבשית להתקיף את כוחות גבעתי. כוח אחד כמעט כותר אך הצליח לסגת לקיבוץ יבנה לאחר שנפלו שלושה לוחמים חברי קיבוץ גבעת ברנר. שני הרוגים נשארו בשטח והוחזרו למחרת על ידי המשטרה הבריטית. גופה אחת הייתה ערופת ראש וניכרו עליה סימני התעללות של ערביי בשית.
במבצע נהרגו כ-30 ערבים מקומיים, אך לא מתנדבים מ'צבא ההצלה' אשר בהם התכוונה הפעולה לפגוע.
בזיליקת קלוטילדה הקדושה
בזיליקת קלוטילדה הקדושה (בצרפתית: Basilique Ste-Clotilde; על שם קלוטילדה, אשתו של המלך הפרנקי כלוביס הראשון) היא כנסייה בפריז, הממוקמת בסן ז'רמן דה פרה שבגדה השמאלית. הכנסייה בנויה בסגנון נאו-גותי, וידועה בזכות צמד צריחיה המחודדים והמרשימים. חשיבותה היא בהיותה מראשונות הכנסיות החדשות שנבנו בצרפת בסגנון נאו-גותי.
היסטוריה.
בניית הבזיליקה החלה באספת מועצת העירייה של פריז ב-1827. היא תוכננו בידי האדריכל פרנץ כריסטיאן גאו (Gau) מקלן, בסגנון נאו-גותי. העבודות החלו ב-1846, אך גאו מת ב-1853, והעבודות המשיכו תחת תאודור באלו (Théodore Ballu, שגם מזוהה עם תכנונו-מחדש של בית עיריית פריז), ונשלמו ב-1857. הכנסייה נפתחה ב-30 בנובמבר 1857 בידי הקרדינל מורלו. ב-1896 הכריז עליה האפיפיור לאו השלישי כ"בזיליקה מינורית".
העוגב.
הכנסייה ידועה בזכות העוגב שהיה מפואר בזמנו. העוגב המקורי נבנה בידי אריסטיד קאבייה-קול אך מאוחר יותר נבנה מחדש כך שלא ניתן לזהות עוד את התכנון המקורי. בין המלחינים המפורסמים שנמנו על משרת נגני העוגב ("Organiste Titulaire") היו סזר פרנק בשנים 1857-1890, שארל טורנמיר (Charles Tournemire) בשנים 1898-1939 וז'אן לנגלואה בשנים 1945-1987. ז'אק טאדיי הוא נגן העוגב מאז 1987.
עובד
עובד הוא מי שעושה דבר מה עבור אדם, ארגון או אנשים אחרים ומקבל בעבור כך תשלום.
ניתן לחלק את העובדים לשני סוגים עיקריים:
את העבודה למען אחר ניתן לעשות במגוון דרכים: כעובד שכיר, כעובד עצמאי, בהתנדבות, כחבר באגודה שיתופית ועוד, אך בימינו עבודה כעובד שכיר היא הדרך הנפוצה לעשות זאת, אם כי קיימים גם עובדים עצמאיים רבים. היותו של אדם בסטטוס של עובד שכיר מקנה לו את ההגנה של דיני העבודה (שחלים בדרך כלל רק על שכירים, ולא על עצמאים, מתנדבים, וכו'). התייחסות לעובד קיימת גם בחוקים אחרים:
אף שלמושג "עובד" חשיבות מהותית בהקשרים אלה, הוא אינו מוגדר בחקיקה, וגבולותיו נקבעו בפסקי דין רבים של בית הדין לעבודה. בין השאר נקבע בפסקי דין אלה כי חייל בשירות קבע אינו בגדר עובד, וגם אסיר המועסק בבית סוהר אינו עובד.
עבודתו של העובד נעשית למען מעבידו, במקום עבודתו או במקום שאליו נשלח על ידי מעבידו. במצב השגרתי, לעובד מעביד יחיד, אך יש גם הקשורים ביחסי עובד-מעביד עם מעבידים אחדים, באותו מקצוע או במקצועות שונים.
העובד משתלב במקום עבודתו ופועל להגשמת מטרותיו של מקום העבודה, בהתאם להנחיות מנהליו. תרומתו של העובד מתבטאת בהקדשת זמנו למעביד. תשומות אחרות שנדרשות, כגון כלי עבודה וחומרי גלם, מסופקות על ידי המעביד.
הטעם העיקרי להבחנה בין עובד שכיר שחלים עליו דיני העבודה המגינים, לבין עצמאי אשר אינו זוכה להגנתם, הוא טעם חברתי-כלכלי: הרצון להגן על עובדים מוחלשים מפני ניצול. אחד המבחנים המבדילים בין עובד שכיר לבין עובד עצמאי הוא קיום פיקוח של מספק העבודה על עבודת העובד ועל אופן ביצועה. היו מקרים בהם היה חוזה בין העובד לבין נותן העבודה, בהם הוגדר העובד כ"קבלן עצמאי", אולם בית המשפט קבע כי דין אותו "קבלן עצמאי" כדין עובד שכיר ונותן העבודה חייב בכל החובות של מעביד כלפי עובד זה.
עובד שכיר
יחס נראות
יחס נראות הוא מדד המשמש להערכת כוחן או יעילותן של בדיקות אבחון בזיהוי קיומם של מצבים או בזיהוי העדרם. יחס נראות הוא היחס בין הסתברות תוצאות בדיקה מסוימת באנשים חולים להסתברות תוצאות הבדיקה באנשים בריאים.
מבחן אבחון עשוי להצביע על קיומה של מחלה או לזהות את העדרה, אולם כאשר מבחן האבחון איננו מדד הזהב (הידיעה המדויקת ביותר לגבי קיומה של מחלה) לאבחון המחלה, חלק מתוצאות המבחן יהיו שגויות (חיובי שגוי או שלילי שגוי). יחס נראות מתאר פי כמה סביר שנבדקים עם המחלה ימצאו חולים מאשר נבדקים ללא המחלה.