רוג'ר פריי
רוג'ר אליוט פריי (באנגלית: Roger Fry; 16 בדצמבר 1866 – 9 בספטמבר 1934) היה צייר ומבקר אמנות, וחבר בקבוצת בלומסברי. הוא הפך לתומך בהתפתחויות בציור הצרפתי, והעניק להם את השם פוסט-אימפרסיוניזם. הוא היה הראשון שהעלה את המודעות הציבורית לאמנות מודרנית בבריטניה.
חיים.
יליד לונדון, בנו של השופט אדוארד פריי, הוא גדל במשפחת קווייקרים עשירה בהייגייט. בין אחיו נמנים ג'ואן מרי פריי ומרג'רי פריי, שהפכה למנהלת מכללת סומרוויל באוקספורד. פריי התחנך בקליפטון קולג' ובקינג'ס קולג', קיימברידג'. לאחר שנכנס למדעי הטבע בקיימברידג', נסע לפריז ולאיטליה ללמוד אמנות. בסופו של דבר התמחה בציור נוף.
בשנת 1896 התחתן עם האמנית הלן קומבה, ולאחר מכן נולדו להם שני ילדים, פמלה וג'וליאן. הלן חלתה במחלת נפש קשה, ובשנת 1910 אושפזה במוסד לחולי נפש, שם היא נשארה למשך שארית חייה. פריי השתלט על הטיפול בילדיהם בעזרת אחותו ג'ואן פריי. באותה שנה פגש פריי את האמנים ואנסה בל ובעלה קלייב בל, ובאמצעותם הוא הכיר את קבוצת בלומסברי. אחותה של ואנסה, הסופרת וירג'יניה וולף, כתבה מאוחר יותר בביוגרפיה שלה על פריי כי "היה לו ידע וניסיון יותר מכולנו ביחד".
בשנת 1911, פריי החל רומן עם ואנסה בל, שהחלימה מהפלה. פריי הציע לה את הרוך והטיפול שחשה שהיה חסר לה מבעלה. הם נותרו חברים קרובים לכל החיים, אף על פי שליבו של פריי נשבר בשנת 1913 כשואנסה התאהבה בדאנקן גרנט והחליטה לחיות איתו לצמיתות.
אחרי קשרים קצרים עם האמניות נינה המנט וג'וזט קואטמלק, פריי מצא את אושרו עם הלן מייטלנד אנרפ. היא הפכה לעוגן הרגשי שלו למשך שארית חייו, אף על פי שהם מעולם לא נישאו (גם לה היו נישואים ראשונים אומללים, לאמן בוריס אנרפ).
פריי נפטר במפתיע לאחר נפילה בביתו בלונדון ב־1934. מותו גרם לצער רב בקרב חברי קבוצת בלומסברי, שאהבו אותו על נדיבותו וחמימותו. ואנסה בל קישטה את הארון שלו לפני שאפרו הונח בקפלת קינגס קולג' בקיימברידג'. וירג'יניה וולף הופקדה על כתיבת הביוגרפיה שלו, שפורסמה בשנת 1940.
סגנון אמנותי.
פריי היה צייר ניסיוני (עבודתו כללה גם כמה ציורים מופשטים), אך התמונות הטובות ביותר שלו היו דיוקנאות נטורליסטיות פשוטות, אם כי הוא לא העמיד פנים שהוא צייר פורטרטים מקצועי. באומנותו הוא חקר את תחושותיו שלו ובהדרגה את חזונותיו ועמדותיו האישיות. פריי לא ראה את עצמו כאמן גדול, "רק אמן רציני עם רגישות וטעם מסוים". הוא החשיב את "פארק קאודריי" לציור הטוב ביותר שלו.
קריירה.
בשנות העשרים של המאה העשרים, פריי החל ללמד היסטוריה של אמנות בבית הספר סלייד לאמנות, ביוניברסיטי קולג' בלונדון.
בשנת 1903 היה פריי מעורב בהקמת מגזין "ברלינגטון", כתב העת המקצועי הראשון שהוקדש לתולדות האמנות בבריטניה. פריי היה העורך השותף שלו בין השנים 1909–1919, אך השפעתו על כתב העת נמשכה עד מותו: פריי היה בוועדה המייעצת של "ברלינגטון" מאז ראשיתו. הוא עזב את העריכה, בעקבות סכסוך בנוגע למדיניות ביחס לאמנות המודרנית. הוא הצליח להשתמש בהשפעתו כדי שיבחר היורש שנראה לו מתאים. פריי כתב ל"ברלינגטון" משנת 1903 ועד מותו: הוא פרסם למעלה ממאתיים מאמרים בנושאים אקלקטיים - מציורי ילדים ועד אמנות בושמנית. מדפי הברלינגטון ניתן גם לעקוב אחר התעניינותו הגוברת של פריי בפוסט-אימפרסיוניזם.
המוניטין המאוחר של פריי כמבקר נשען על מאמרים שכתב על ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים, וההצהרה התאורטית החשובה שלו נחשבת לחיבור קלסי באסתטיקה. שם טען רוג׳ר פריי שהתגובה הרגשית מהתבוננות ביצירת אמנות מגיעה מצורת היצירה, כלומר, השימוש בקו, במסה, בצבע ובקומפוזיציה שמעוררים את התגובה הרגשית.
בשנת 1906 מונה פריי לאוצר הציורים במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. זו הייתה גם השנה בה הוא "גילה" את גדולתו של פול סזאן, השנה בה נפטר האמן. רוג'ר פריי החל בכך את המעבר מתחומי העניין שלו מהמאסטרים הקלסיים מאיטליה לעבר האמנות הצרפתית המודרנית.
בנובמבר 1910 ארגן פריי את התערוכה "מאנה והפוסט-אימפרסיוניסטים" (מונח אותו המציא) בגלריית גרפטון, לונדון. תערוכה זו הייתה הראשונה שהציגה באנגליה את גוגן, מאנה, מאטיס וואן גוך והביאה את אמנותם לציבור. אף שבסופו של דבר התערוכה הייתה חשובה, התחושות באותה תקופה היו הרבה פחות נלהבות. הדבר נבע מכך שהציבור לא היה רגיל אל יצירות כאלה באותה תקופה.
פריי לא היה חסין מפני התגובה הציבורית העוינת, ויש שכינו אותו "מטורף", בכך שהציג יצירות כאלה והדבר פגע במוניטין שלו כמבקר אמנות. עם זאת, הזרות של "פוסט-אימפרסיוניזם" תיעלם במהלך השנים, ובסופו של דבר התערוכה תיחשב כרגע קריטי בהיסטוריה של האמנות והתרבות בבריטניה.
בשנת 1913 הקים פריי את סדנת "האומגה", שהייתה סדנת עיצוב שבסיסה בכיכר פיצרוי בלונדון, שבין חבריה היו ואנסה בל ודאנקן גרנט. בשנת 1933 הוא מונה לפרופסור בקיימברידג', תפקיד אותו רצה מאוד.
בין השנים 1929–1934 פרסם ה-BBC סדרה של שנים עשר שידורים שבהם פריי מעביר את רעיונותיו בנושא אמנות, והדגיש שאמנות צריכה להתחיל ברגישות, זאת לעומת הנטייה לשבח את האמנות הגבוהה. פריי טען גם שפסל אפריקאי או אגרטל סיני ראויים למחקר בדיוק כמו פסל יווני.
ברקודה ים-תיכונית
סופה (סיני)
Baojun 310
Baojun 310 היא מכונית משפחתית הצ'בק קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית
Baojun אשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום.
היצרן "Baojun" הוא חברת בת של "SAIC-GM-Wuling" (בסינית: "上汽通用五菱汽车股份有限公司") בשליטה ובשיתוף (joint venture) קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, ויצרן הרכב הסיני סאיק מוטור.
סוזאן מובארק
סילינדרו דה מרבורה
סילינדרו דה מרבורה (3,328 מ') (המכונה גם פיקו סילינדרו ופיק דו סילינדר) הוא הר ברכס מונטה פרדידו בהרי הפירנאים. ההר ממוקם בקרבת קו האורך 0° (המרידיאן הראשי).
זהו אחד משלושת ההרים הכוללים את "לאס טרס סורורס" (שלוש האחיות), והאחרים הם מונטה פרדידו (3,355 מ') וסום דה ראמונד (3,263 מ').
סוזן מובארק
מסגד עבדאללה בן סאלם
מסגד עבדאללה בן סאלם (בערבית: مسجد عبدالله بن سلام) הוא מסגד באוראן, אלג'יריה. בעבר שימש כבית הכנסת הגדול של אורן, המבנה היה בית הכנסת הגדול ביותר באפריקה. בנייתו החלה בשנת 1879 ביוזמתו של סיימון קאנוי, ונמשכה 38 שנים. ידוע גם בשם "Temple Israélite", הוא היה ממוקם בשדרות ג'ופר, כיום שדרות מאטה מוחמד אל חביב.
כאשר אלג'יריה קיבלה את עצמאותה בשנת 1962, כמעט כל יהודי אלג'יריה, שנחשבו אזרחים צרפתים מאז צו כרמיה של 1870, עברו להתגורר בצרפת לצד קהילת פייה-נואר. בשנת 1975 הוסב בית הכנסת למסגד ונקרא על שמו של עבדאללה בן סלאם, יהודי בן המאה השביעית מאל-מדינה ובן לוויה של מוחמד שהתאסלם.
המבנה ממוקם על קו האורך 0° (המרידיאן הראשי).
ארכיטקטורה.
סגנונו של המבנה מראה השפעות נאו-מורית ותחייה מורית.
קואה דללנדי
קואה דללנדי (שם מדעי: Coua delalandei) הוא מין עוף נכחד שהשתייך לתת-משפחת המלקוניים ממשפחת הקוקייתיים, אשר חי רק במדגסקר ונכחד במשך המאה ה-19 במשך זמן קצר מאוד מגילויו.
תיאור.
הקואה היה עוף דומה לקוקיה, אך בניגוד אליה לא היה טפיל והוא חי רוב זמנו על הקרקע. הוא גם היה צבעוני ונוקשה יותר מהקוקיות המצויות. אורכו הגיע ל-56 סנטימטרים עם מוטת כנפיים של 217 עד 226 מילימטרים והוא היה בעל זנב ארוך ושחור שעזר לייצוב על הקרקע, בעל נוצות שחורות, בטן זהובה וראש שחור עם עיניים אדומות שסביבם טבעת סגולה עירומה מנוצות. הוא היה בעל מקור מעוקל ונוקשה בצבע שחור. ידועים רק מספר דגימות של הקואה, אשר קרובות למינים קיימים מהסוג קואה - כולם חיים באי מדגסקר ובכמה איים סביבו.
ישנה מחלוקת מאיפה הגיעו הדגימות של העוף. בעוד מספר חוקרים סוברים שהם הגיעו ממארואנטסטרה (Maroantsetra), בצפון-מזרח האי, אחרים סוברים שהם הגיעו מאזור העיר טומאסינה שבמרכז-מזרח מדגסקר וכן חי על האי סיינטה מארי (Île Sainte-Marie) שמצפון למדגסקר. הוא חי בגדות של יערות גשם וידוע שמזונו העיקרי של העוף התבסס על שבלולי יבשה שונים (בייחוד מהמשפחה Achatinidae), אותם הוא ניפץ במקורו הגדול.
הכחדה.
הכחדת העוף נבעה כנראה מהרס יערות הגשם בהם חי וכן מציד יתר. נטען גם שהבאת מינים פולשים כמו חולדה שחורה גרמו להרס מושבות ובזיזת קנים רבים, אך החולדות התיישבו במדגסקר עוד לפני ההכחדה המשוערת - הם הגיעו לאי כבר ב-1700. סברה הגיונית יותר היא הבאתם של חתולים לאי, מה שקרה עם המושבות האירופאיות במדגסקר במשך המאה ה-19.
לא ידוע בדיוק מתי נכחד עוף זה, אך כמה אורניתולוגים מאנטננריבו הציעו ב-1932 לחפש את העוף תמורת סכומי כסף גבוהים, אך הניסיונות עלו בתוהו והעוף הוכרז רשמית כנכחד. מספר מלגשים טענו שצדו את המין, אך בדיקה מדוקדקת העלתה שמדובר בפרטים של קואה כחולה ("Coua caerulea"), הקרובה הקיימת של מין זה.
פרקה (סוג)
פרקה (שם מדעי: Perca) הוא סוג של דג ממשפחת הפרקתיים שבסדרת הדקראים, על שמו נקרא שמה המדעי של הסדרה ("Perciformes" - דמויי פרקה).
דגי הפרקה הם דגים קטנים יחסית, באורך של עד 60 סנטימטרים והם בעלי סנפיר גבי פרוק בעל 5 או 6 קוצים. הם בעלי פיות גדולים והם טורפים הניזונים מחסרי חוליות מימיים ומדגים קטנים מהם. בתורם הם נטרפים בידי לוטרות, עופות מים כמו שלדגיים ודגים אחרים כמו זאבי נהרות.
דגים אלה חיים במים מתוקים או מים מליחים בעומקים רדודים, באירופה, סיביר, מזרח אסיה ובארצות הברית והם מסתגלים לאקלימים ממוזגים.
מאורה
בעל מנגן
המרד על הבאונטי (סרט, 1962)