בשנת 1842 חלתה דרלינג בביקור ביבשת והייתה בהבראה עם בני דודיה, מקפרלאנס, בביתם בנרוגגייט, אלנוויק. הדוכסית מנורת'מברלנד שמעה על מצבה, דאגה להעביר אותה למגורים טובים יותר בקרבת טירת אלנוויק, ובאה אליה באופן אישי, וכן סיפקה לה את שירותי רופא המשפחה הדוכסית. אולם מצבה של גרייס דרלינג התדרדר, ובשלבים האחרונים של מחלתה היא הועברה למקום לידתה, בבמבורגה. היא נפטרה משחפת, באוקטובר 1842, בת 26. היא קבורה בחצר הכנסייה של כנסיית סנט איידן, במבורגה.
מורשתה.
ההישג של דרלינג נחגג עוד בחייה. היא קיבלה פרס כספי גדול בנוסף לשבחי האומה. מספר ספרים בדיוניים הפיצו את אגדת גרייס דרלינג, כמו "משרתת האיים" מאת ג'רולד ורנון (1839), שהולידה את האגדה של "הנערה עם שיער סחוף". למעשה שלה הוקדש שיר מאת ויליאם וורדסוורת' בשירו גרייס דארלינג (1843). אחד מתוך סדרת ציורים ויקטוריאניים של ויליאם בל סקוט באולם וולינגטון שבנורת'מברלנד מתאר את מאמצי ההצלה שלה. גלריות מקמנוס בדנדי כוללות שלושה ציורים של תומאס מוסגרב ג'וי המציינים את מעשיה של גרייס דרלינג.
דגל אומת נאוואחו
דגל אומת נאוואחו הוא הדגל הרשמי של אומת נאוואחו, טריטוריה חצי-אוטונומית המנוהלת בידי אינדיאנים ונמצאת בשטח גבול מדינות "ארבע הפינות", בין אריזונה, ניו מקסיקו, יוטה וקולורדו.
הדגל אומץ ב־21 במאי 1968 ושימש את שמורת האינדיאנים ששוכנת בדרום-מערב ארצות הברית ושמה הוא אומת נאוואחו. הדגל עוצב על ידי ג'יי ר'דגרוט, סטודנט מניו מקסיקו לאחר שהדגל שהציע ניצח בתחרות בה נרשמו כ-140 הצעות לדגלים שונים. הדגל משתלב אלמנטים של חותם השבט שאומץ על ידי אנשי השבט מספר שנים קודם לכן.
בדגל נראה שדה שומם עם ארבעה הרים "קדושים" שצבועים בארבעה צבעים שונים (שחור, לבן, טורקיז וצהוב, אשר מקורם ממיתוס היצירה של נאוואחו). ההרים מקיפים את האלמנט המרכזי של הדגל, מפה של אומת נאוואחו עם עיגול לבן במרכז שכולל את חותם השבט, מלבד זאת יש בדגל גם קשת שמופיעה מעל שאר חלקי הדגל, אשר הקשת מסמלת את ריבונות נאוואחו.
בשנת 1995 הדגל הפך לדגל הראשון שמשמש שבטים האינדיאנים ונשא בחלל כאשר ברנרד האריס תלה אותו על גבי מעבורת החלל דיסקברי.
נלסון מיילס
נֶלְסוֹן אַפְּלָטוֹן מָיילְס (באנגלית: Nelson Appleton Miles; 8 באוגוסט 1839 – 15 במאי 1925) היה קצין בכיר בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, ששימש כאחרון נושאי התואר "הגנרל המפקד" בין השנים 1895–1903 לפני שהוחלף בראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית. בתקופתו שירת במלחמת האזרחים האמריקנית, מלחמות האינדיאנים ומלחמת ארצות הברית–ספרד.
ביוגרפיה.
תחילת הקריירה.
מיילס, שנולד בחוות משפחתו במסצ'וסטס, היה פקיד מוכר בחנות כלי אוכל עם הכרזת העצמאות של קונפדרציית המדינות של אמריקה ופרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא הצטרף לצבא כמתנדב ונלחם למען האיחוד בכמה מהקרבות החשובים ביותר במלחמה, כולל פרדריקסבורג, והמערכה באפומטוקס. נפצע ארבע פעמים, עלה בדרגה והפך לגנרל חיל המתנדבים וזכה במדליית הכבוד של הקונגרס על גבורתו האישית בשאנלרסוויל.
מלחמות האינדיאנים.
לאחר מלחמת האזרחים מילא מיילס תפקיד מוביל כמעט בכל שלב במסע הצבא נגד שבטי המישורים הגדולים במסגרת מלחמות האינדיאנים. בשנים 1874–1875 הוא היה מפקד שדה בכוח שהביס את קיובה, קומאנצ'י ודרום סו לאורך הנהר האדום.
בשנים 1876–1877 הוא הוביל את מסע חורף שסרק את המישורים הצפוניים לאחר תבוסה מרכזית בשנה הקודמת, ואילץ את לקוטה ובעלי בריתם להסתייג. ואז, בחורף 1877, הוא הסיע את חייליו בצעדה כפויה ברחבי מונטנה כדי לעצור את שבטי האינדיאנים של נז פרסה בראשות הצ'יף ג'וזף שחמק או הביס כל יחידה שנשלחה נגדו במהלך נסיגה של 1,500 קילומטרים מאורגון עד הגבול עם קנדה (דאז האימפריה הבריטית).
במהלך שארית הקריירה שלו מיילס היה מסתכסך עם הגנרל אוליבר הווארד, שחייליו רדפו בעקשנות אחר שבט נז פרסה לאורך 1,500 הקילומטרים האלה, באשר מי ראוי בצדק לזכות בלכידתו של ג'וזף.
מיילס זכה לבוז של קצין עמית אחר בשנת 1886, כשהחליף את הגנרל ג'ורג' קרוק כמפקד המערכה נגד שבטי האפאצ'י תחת פיקודו של ג'רונימו באריזונה. קרוק הסתמך רבות על צפייה וסריקה של האפאצ'י במאמציו לתפוס את מנהיג שבט צ'יריצ'ואה, אך מיילס החליף את הסיירים והסורקים בכוחות שנסעו בסופו של דבר למעלה משלושת אלפים קילומטרים בעקבות ג'רונימו וחבורתו דרך הרי סיירה.
לבסוף, לאחר לחץ ממושך מהממונים, מיילס שלח מספר צופי אפאצ'י (בני שבט האפאצ'י שהתגייסו לצבא ארצות הברית) שיסייעו במשא ומתן על כניעה, בתנאים שלפיהם ג'רונימו וחסידיו הוגלו לריכוז בשמורת אינדיאנים בפלורידה. מיילס הגלה את צופי אפאצ'י גם לפלורידה, אף על פי שהם גויסו באופן רשמי לחברי הצבא. על פעולה זאת אשר נחשבה לבגידה של מיילס קרוק מעולם לא סלח לו.
הגנרל המפקד.
מרד בשנת 1890 שהורם בידי שמורות לקוטה החזיר את מיילס שוב לשטח. במאמץ להחזיר את השלום בכל האזור, מיילס כיוון תנועות כוחות שהבהילו בלי הבחנה שבטי לקוטה רבים אשר על כן עזבו את ניסיון המרידה. מיילס הגיב להתפתחויות של מרידות אלה בכך שעבד באגרסיביות ליישם את אמונתו ארוכת השנים שיש לפרק מנשק בכוח ולהניח את תחת שליטה צבאית את השבטים הבדלנים.
בשנותיו המאוחרות יותר, מיילס פיקד על הכוחות שפעלו לעצור את מהומות שביתת פולמן בשנת 1894, והיה הגנרל המפקד של הצבא במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. מיילס התעניין במיוחד בכיבוש פוארטו ריקו, ואף המליץ ​​על פלישתו של האי לפני זו של קובה. הוא הוביל באופן אישי את הפלישה לפוארטו ריקו, שהתחילה בעיר גואניקה. הוא היה ראש הממשל הצבאי הראשון שהוקם באי, ופעל גם כראש צבא הכיבוש וגם כמנהל העניינים האזרחיים.
הוא פרש משירות בשנת 1903, לקראת סוף התפקיד הוא אישר באמונתו כי לבוגרי וסט-פוינט היה יתרון לא הוגן בקידומים צבאיים ובסך הכל היו הם פחות מסוגלים לפקד מאשר אלו שעלו בדרגות כמוהו, דרך פעולות בשטח.
נשיא ארצות הברית, תאודור רוזוולט נתן למיילס את הכינוי "הטווס האמיץ" על גבורתו.
הפוגה (רפואה)
ברפואה, הפוגה (או "נסיגה", בלעז: רמיסיה) היא מצב בו תסמינים של מחלה פוחתים בצורה משמעותית או נעלמים. המונח משמש לעיתים גם לציין תקופת הזמן בה מתקיימת ההפוגה בתסמינים.
הפוגה יכולה להיחשב חלקית או מלאה על פי המידה שלה. לדוגמה, אפשר להחשיב הפוגה חלקית של מחלת סרטן כאשר ישנה הפחתה של 50% או יותר במאפיינים של גידול סרטני על פי בדיקה רפואית, סקירת רדיולוגיה, או סמנים ביולוגים מבדיקות דם או בדיקות שתן. חשוב להדגיש שלכל מצב רפואי או מחלה ישנם מאפיינים שונים המגדירים הפוגה חלקית.
המונח "הפוגה מלאה" (לעיתים נקראת גם "רמיסיה שלמה"), מציין היעלמות מוחלטת של כל הסימנים לקיומה של מחלה בגוף. מי שעברו הפוגה מלאה של מצב רפואי או מחלה יכולים להיחשב שנרפאו, אך עדיין קיימת אפשרות של חזרה עתידית של המצב או המחלה. לפיכך, במחלת הסרטן צוותי רפואה נוטים להימנע מהמונח "החלמה", ובמצב של הפוגה מלאה הם נוטים להשתמש במינוח "היעדר עדויות למחלה" - מונח אשר לא שולל אפשרות של חזרה עתידית של המחלה.
רמיסיה
דן לביא
דן לביא (נולד בחיפה ב-4 בספטמבר 1944) הוא מדען ומהנדס ישראלי. עסק במחקר ופיתוח שהתמקד בעיבוד תמונות. לביא הוא צייר אמן, עבד בתעשיות היי-טק, היה המנהל המדעי והאוצר הראשי של המוזיאון הלאומי למדע וטכנולוגיה בחיפה.
ביוגרפיה.
לביא נולד להורים ציונים סוציאליסטים. האם גליה לביא לבית גורבולסקי (ילידת גרודנו 1912, נפטרה ב-1996) למדה בווילנה בבית ספר לאחיות, הייתה פעילה בתנועת השומר הצעיר ועלתה ארצה ב־1932 כחלוצה, יחד עם קבוצתה במטרה להקים קיבוץ (חבריה לקבוצה היו בין מקימי כפר מנחם). השלימה את לימודי האחות בבית החולים בילינסון והתחילה לעבוד בבית חולים בבני ברק שם הכירה את בן זוגה לעתיד. האב אריה לביא עיברת את שמו מליובה ליפשיץ (יליד וולקוביניץ, אוקראינה, 1907, נפטר ב-1964), עלה ארצה ב-1928 לאחר מאסר בגלל פעילות ציונית במסגרת תנועת החלוץ. התחיל את חייו בארץ כפועל חקלאי בפרדסים בפתח תקווה ומגדיאל. הזוג נישא ב-1933 והתגורר תחילה בשכונת הצריפים נורדיה.
ב-1935 נולדה בתם הבכורה אילנה. ב-1937 עברו לגור בחיפה, האב עבד כפועל בכמה קואופרטיבים, עד מהרה התקדם בסולם הדרגות ומונה למזכיר מרכז הקואופרציה לתעשייה ושירותים באזור חיפה והצפון. רוב בני משפחותיהם נספו בשואה.
דן גדל בחיפה ברחוב ציפורי, שם המשפחה גרה בתחילה יחד עם עוד משפחה באותה הדירה. בית המשפחה היה צנוע אך מלא בתרבות. כבר כילד בבית הספר היסודי ע"ש רמז, שממנו יש לו זיכרונות מצוינים והוא מציין וזוכר לטובה במיוחד את המחנכת רות לין, שהייתה לו לדבריו מורת דרך לחיים, התעניין דן בציור והוריו שלחוהו ללמוד ציור ורישום בגיל 9 אצל הצייר אבשלום עוקשי [1953–1954]. בשנים 1955–1957 למד אצל משה גת ציור ורישום.
בשנים 1958 ועד 1962 למד בבית הספר המקצועי התיכוני בסמ"ת ובמקביל למד בין השנים 1958 ל-1960 רישום אצל אברהם ישכיל. וציור אצל צבי מאירוביץ.
בשנת 1966 סיים את התואר B.Sc בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון העברי בחיפה. לאחר סיום לימודיו ושירותו הצבאי, חזר להשתלם ברישום וציור. הוא למד בשנים 1970–1972 רישום אצל הציירת פליס פזנר מלכין, ובשנים 1972–1974 ציור אצל הצייר צבי איליביצקי. בשנים 1975– 1976 למד רישום אצל האמן מנואל זלצר.