בשנת 1977, הלהקה עזבה את חברת Motown כשהם טוענים כי חוסר תשומת הלב של החברה היא שגרמה לירידות במכירות תקליטיהם. הלהקה חתמה חוזה הקלטות בחברת Atlantic Records. זמן קצר אחר כך עזב הזמר דניס אדוארדס את הלהקה מתוך כוונה להיות זמר עצמאי בחברת Motown, תוכנית שלא הגשמה עד עצם היום. הזמר לואיס פרייס החליף את אדוארדס. התקליטים שהקליטה הלהקה בחברת אטלנטיק לא הצליחו יותר מאשר אשר שהקליטה ב-Motown. בשנת 1980 שבה הלהקה וחתמה על חוזה הקלטות בחברת Motown.
חזרה ל-Motown והאלבום Reunion.
עם חזרת הלהקה לחברת Motown עזב פרייס את הלהקה ואדוארדס שב והצטרף להרכב. ברי גורדי כתב והפיק את תקליט הסינגל הראשון של הלהקה לאחר חזרתם לחברה. הסינגל Power לא הגיע ל-40 הראשונים במצעד הפופ, אולם הגיע למקום ה-11 במצעד ה-R&amp;B. בשנתיים הבאות לא הצליחה הלהקה להפיק אף לא להיט אחד. בשנת 1982 החלה הלהקה לתכנן סיבוב הופעות שיציין איחוד מחודש של חברי הלהקה מן העבר.
אדי קנדריקס ודייוויד רופין, אשר כשלו בניסיונותיהם לפתח קריירות כזמרים עצמאיים, הסכימו להצטרף אל הלהקה למסע הופעות ולהקלטת האלבום Reunion (איחוד). אחיינו של מלווין פרנקלין, כוכב הפאנק ריק ג'יימס, אשר בעבר השתמש בלהקה כלהקת ליווי בלהיטו משנת 1981 Super Freak, הופיע כאורח במופע ובאלבום ואף כתב, הפיק ושר בלהיט היחיד באלבום Standing on the Top.
השיר Standing on the Top שבו שרו אף רופין, קנדריקס ודניס אדוארדס, בתפקידי סולו, הגיע למקום השישי במצעד ה-R&amp;B. מסע הופעות האיחוד, בהשתתפות שבעה מחברי הלהקה, היה מוצלח מבחינה כלכלית, אבל גרם למתחים רבים. קולו של קנדריקס נחלש לאחר עשרות שנים של עישון בשרשרת, רופין היה עדיין מכור לקוקאין והחמיץ מספר הופעות. עם סיום מסע ההופעות פוטרו רופין וקנדריקס והם החלו להופיע כצמד. גלן לאונרד אף הוא עזב את הלהקה והוחלף על ידי רון טייסון.
שנות השמונים והתשעים.
בתקופה זו הפסיקו שיריה של הלהקה להצליח במצעד הפופ, אף שלפעמים הצליחו שיריהם להגיע ל-20 הראשונים במצעד ה-R&amp;B. השיר Love on My Mind Tonight הגיע למקום ה-17 והשיר Sail Away, אשר הופק שוב על ידי נורמן ויטפילד, הגיע למקום ה-13. בשנת 1984 עזב אדוארדס את הלהקה, כדי לנסות פעם נוספת לפתוח בקריירה כזמר עצמאי והוחלף על ידי עלי-אולי וודסון. השיר הראשון ששר וודסון בלהקה היה Treat Her Like A Lady, בשנת 1984. הסינגל הגיע למקום השני במצעד ה-R&amp;B, אבל לא הצליח כלל במצעד הפופ. וודסון נותר בלהקה עד לשנת 1987, אז הוחלף על ידי דניס אדוארדס שחזר ללהקה בפעם השנייה.
בשנת 1988 פרסם אוטיס ויליאמס את ספרו האוטוביוגרפי Temptations המתאר את תולדות הלהקה, החל מימי ראשיתה ומתמקד בדמותם של ויליאמס וחברו הטוב מלווין פרנקלין. בשנת 2002 פורסמה מהדורה חדשה ומעודכנת לספר.
דניס אדוארדס עזב את הלהקה בפעם השלישית והאחרונה בשנת 1989 ועלי-אולי וודסון שב והצטרף ללהקה בפעם השנייה. הלהקה התקבלה להיכל התהילה של הרוקנרול. לאחר שנפגשו בטקס הקבלה להיכל התהילה, התאחדו אדוארדס, רופין וקנדריקס למסע הופעות שכותרתו Ruffin/Kendrick/Edwards, Former Leads of The Temptations, למורת רוחם של אוטיס ויליאמס וחברת Motown. השלושה תכננו אף להוציא תקליט משותף, אולם תוכנית זו נקטעה כאשר רופין, בגיל 50, מת ב-1 ביוני 1991, לאחר שנטל מנת-יתר של קוקאין. קנדריק, אשר אובחן כחולה בסרטן ריאות, המשיך להופיע עד סמוך למותו ב-5 באוקטובר 1992 בעיר הולדתו בירמינגהם, אלבמה, בגיל 52.
בשנת 1992 עזב ריצ'רד סטריט את הלהקה, לאחר עבודה משותפת משך 20 שנים והוחלף על ידי תיאו פיפלס. שנתיים אחר כך נאלץ מלווין פרנקלין לפרוש מן הלהקה עקב בריאותו הרופפת, הוא נפטר ב-23 בפברואר 1995, בגיל 52. ריי דייוויס הצטרף ללהקה כזמר בס בשנת 1995 להקלטת האלבום For Lovers Only. הוא עזב עוד באותה שנה לאחר שאובחן כחולה בסרטן קנה הנשימה והוחלף על ידי הארי מקגילברי.
בשנת 1998 יצא אלבומה של הלהקה Phoenix Rising, אשר נמכר מעל מיליון עותקים, הישג שהלהקה לא זכתה לו יותר מעשרים שנה. הלהיט Stay שהוביל את האלבום הגיע למקום הראשון במצעד Adult Coneporary בארצות הברית. בשלב זה עזבו עלי-אולי וודסון ותיאו פיפלס את הלהקה והוחלפו על ידי ברינגטון "בו" הנדרסון וטרי ויקס.
המיני-סדרה The Temptations.
בשנת 1998 שודרה המיני-סדרה The Temptations, באורך ארבע שעות, אשר הייתה מבוססת על ספרו האוטוביוגרפי של אוטיס ויליאמס. שני הפרקים שודרו ברשת NBC ב-1 בנובמבר וב-2 בנובמבר 1998. הפרקים זכו לאחוזי צפייה גבוהים ולסדרה הוענק פרס אמי על הבימוי. הפרקים שודרו בשידור חוזר ברשת VH-1 ואף נמכרו בתקליטורי DVD ובקלטות VHS.
בעקבות הסדרה הגישו אשתו לשעבר של אוטיס ויליאמס, אמו של מלווין פרנקלין ומשפחתו של דייוויד רופין, תביעות נגד חברת NBC ואחרים בטענה שהסדרה הכפישה את דמותם או דמות קרוביהם. התביעות נדחו כולן. ויליאמס טען מאוחר יותר כי לא הייתה לו שליטה על התסריט של הסדרה.
משנת 1990 ועד לימינו.
בשנת 1999 התקבלה הלהקה להיכל התהילה של הלהקות הקוליות. בשנת 2001 זכתה הלהקה בפרס גראמי השלישי בתולדותיה וזאת על אלבומה Ear-Resistible שיצא בשנת 2000, זאת בקטגוריה "הביצוע הקולי המסורתי הטוב ביותר ב-R&amp;B” שלושה מלהיטי הלהקה נכללים ברשימת 500 השירים אשר עיצבו את פני הרוקנרול, על פי היכל התהילה של הרוק אנד רול.
הרכב הלהקה הנוכחי, בו חברים אוטיס ויליאמס, רון טייסון, טרי ויקס, הזמר המוביל החדש ג'י סי קמרון וזמר הבס החדש ג'ו הרנדון, ממשיך להופיע ולהקליט. האלבום Legacy הופיע בהוצאת חברת Motown בשנת 2004. בסוף שנת 2004 ביקשה הלהקה להשתחרר מחוזה ההקלטות שלה בחברת Motown ועברו להקליט בחברת New Door Records. האלבום האחרון שלהם Reflections, יצא לחנויות ב-31 בינואר 2006 ומכיל ביצועים מחודשים לכמה מן הלהיטים הגדולים של זמרי Motown.
מספר חברי הלהקה מן העבר מקיימים הופעות בנפרד מן הלהקה. דניס אדוארדס מקיים לעיתים קרובות הופעות במופע משלו. בשנות התשעים אדוארדס החל מקיים הופעות שלהן קרא: "דניס אדוארדס והטמפטיישנס" (Dennis Edwards &amp; the Temptations), דבר שגרר מאבק משפטי בינו לבין אוטיס ויליאמס. בסופו של דבר הוחלט כי הלהקה של אדוארדס תקרא: "מופע ה-Temptations בכיכובו של דניס אדוארדס" (The Temptations Review featuring Dennis Edwards). עלי-אולי וודסון הופיע תקופת מה במופע שנקרא Ali-Ollie Woodson &amp; the Emperors of Soul, בשעה שהביטוי Emperors of Soul היה שמו של אוסף תקליטים של ה-Temptations. בשנת 2006 הצטרף וודסון למופע של אדוארדס. דיימון האריס, אף הוא חבר לשעבר בלהקה, מופיע עם להקתו במופע הנקרא "מחווה ל-Temptations". גלן לאונרד אף הוא מופיע עם להקה במופע הנקרא The Temptations Experience, להקה אותה עזב ג'ו הרנדון כדי להצטרף לטמפטיישנס.
סגנון מוזיקלי.
שירי הלהקה נבנו על יסוד האינטראקציה שבין הזמרים חברי הלהקה וגיבושם כלהקה. שלא כמו להקות R&amp;B רבות אחרות, כל חבר בלהקה היה בעל יכולות להיות זמר מוביל. על אף שהלהקה תמיד מינתה אחד מחבריה לתפקיד הזמר המוביל, אשר אכן ביצע את תפקידי הסולו ברוב השירים (כך למשל פול ויליאמס, דייוויד רופין, דניס אדוארדס), אותו זמר מעולם לא קיבל קידום תדמיתי עודף על פני שאר חברי הלהקה. ברפרטואר השירים של הלהקה, רבים השירים שבהם ביצעו שני זמרים את תפקיד הסולו, במיוחד בתקופה הפסיכדלית בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים.
צליל מוטאון.
במהלך שנות קיומה ולאחר שזכתה ללהיטה הראשון, שינתה הלהקה את סגנונה המוזיקלי מספר פעמים, כשהיא מאמצת בכל פעם את הסגנון הפופולרי לאותה עת יחד עם שימור הייחודיות בצליל הלהקה ובהופעתה. ההקלטות המוקדמות של הלהקה משקפות את ההשפעה של מפיקיה המוזיקליים לאותה תקופה, בארי גורדי וסמוקי רובינזון, ומייצגות מיזוג של מקצבים האופייניים מחד למוזיקת הרית'ם אנד בלוז (R&amp;B) השחורה ומאידך למוזיקת הפופ הלבנה. מיזוג ייחודי זה כונה לימים "צליל המוטאון". שירי הלהקה לפני שנת 1966 מלווים על ידי תזמורת האולפן של מוטאון, The Funk Brothers ומאופיינים במילות שיר פשוטות וישירות עם ליווי תזמורת R&amp;B המחוזקת בכלי מיתר ונשיפה קונצרטיים להגברת מאפיין הפופ. בתקופה זו היה רק סולן בודד בכל שיר שהלהקה שרה, בדרך כלל היה זה דייוויד רופין או אדי קנדריקס, על אף שגם פול ויליאמס, מלווין פרנקלין ואוטיס ויליאמס שרו תפקידי סולו מדי פעם.
כמו רוב הלהקות מבית היוצר של חברת מוטאון, הלהקה נמנעה משימוש בטכניקות ווקאליות מסובכות האופייניות לשירת הגוספל, לטובת שירה פשוטה וישירה יותר שאיתה יכול הקהל הלבן להזדהות טוב יותר. הניהול האומנותי של הלהקה באותה תקופה היה במידה רבה בידי סמוקי רובינזון, הגם שחברי הלהקה ובמיוחד אדי קנדריקס, כתבו מדי פעם שירים ללהקה. קנדריקס היה גם אחראי על חלוקת התפקידים הקוליים בשירי הלהקה.