בבית הספר למדו תלמידים מכל רחבי ישראל ומחו"ל (בעיקר מליטא, מלטביה, מפולין, מגרמניה, מצרפת ומטורקיה). אחוז התלמידים מבתים אמידים היה קטן. בני הבורגנות הגיעו לבית הספר הריאלי ודומיו. רוב תלמידי בית הספר היו בני פועלים ומעמד בינוני נמוך. בתקופת המנדט היו רוב התלמידים חברי תנועות נוער חלוציות. ולכן עם פרוץ מלחמת העצמאות הגיעו רוב בוגרי בית הספר לפלמ"ח. מתוך 105 מגויסי בית הספר, נהרגו 45.
בסוף המאה ה-20 נוספו לבית הספר תלמידים בני העליות ממדינות חבר העמים של שנות ה-70 וה-90.
בסמ"ת היה אבן שואבת בחינוך הטכנולוגי. מלבד חיפאים, תלמידים הגיעו מנהריה, עכו, יקנעם, הקריות, זכרון יעקב, נצרת, מגדל העמק, כפרי הדרוזים בכרמל וישובים נוספים בסביבה.
את בית הספר סיימו כ-19,800 בוגרים, שהשתלבו בענפים מגוונים במשק ו נמצא למצוא את חלקם.
המצאות והחוג לטילים ורקטות.
תלמידי בית הספר היו יצירתיים ביותר וחלק מהמצאותיהם קיימות עד היום. אחד מן הממציאים הוא שלמה קיסילב שזכה באוקטובר 1968 בתערוכה הבינלאומית לממציאים שנתקיימה בניו יורק, במדליית זהב בזכות המצאתו מזלגון הרמה נייד. כיום מזלגון ההרמה הוא חלק אינטגרלי מכל משאית.
בבסמ"ת התקיים חוג לאנרגיית השמש וסוכנות עתים דווחה על תכנון רכב שינוע על מימן דחוס.
בסוף אפריל 1968 שיגרו תלמידי בית הספר מן החוג לטילים טיל דו-שלבי שכונה "בסמ"ת - 1". הטיל התרומם לגובה של שישה ק"מ וזאת לאחר שלושה ניסיונות כושלים. שנה אחר כך שיגרו את הטיל "בסמ"ת - 2", ובאוגוסט 1969, שיגרו בהצלחה הטיל "בסמת 3" לגובה של שלושים ק"מ.
ספורט.
בנוסף להיותו מקום לימוד למקצועות הטכנולוגיה, הדגיש בית הספר את חשיבות נושא הספורט.
בסמ"ת הצטיין בנבחרת כדורסל חזקה שהגיע להישגים מכובדים בארץ ובאירופה.
הנבחרת טופחה על ידי המנהל טוביה תורן.
לאחר נפילתו של מנהל בית הספר סגן-אלוף טוביה תורן בקרבות הבלימה בגולן, החלה משנת 1974 מסורת גביע הכדורסל על שם טוביה תורן במחוז חיפה.
בשנת 1979 זכה בית הספר במקום הראשון באליפות מחוז חיפה בכדורסל בהדרכת המאמן שאול לופו (שחקן הפועל חיפה בכדורסל).
בשנת 1982 זכה בית הספר במקום הראשון בליגת הכדורסל לבתי הספר התיכונים לאחר שניצח את נבחרת אליאנס תל - אביב.
מלבד כדורסל בבית הספר היו נבחרות חזקות נוספות כגון נבחרת הכדור עף ובשנת 1977 עלתה הנבחרת לשלב משחקי הגמר הארציים בהדרכתו של יובל ראובני (אחיה של הזמרת דורית ראובני).
היסטוריית נבחרת הכדורעף של בסמ"ת שזורה במאמן אהרון עמישב (דולק אומשווייף) שדחף ענף ספורט זה בחיפה בכלל. דולק היה החלוץ בעניין זה והקים נבחרת כדורעף בבסמ"ת עוד בשנת 1956.
בבית הספר לימדו מורים לספורט אשר בעצמם היו ספורטאים ידועים והם אמיל פרקש באתלטיקה (אחיו הצעיר של דוד דז'ה פרקש מאמן הכדורגל של מכבי חיפה בשנים 1959–1961), בני אלון שחקן הפועל חיפה, שמעון שנהר (שלפנברג) מאמן מכבי חיפה 1975-1977.
שבר יחידה
הזירה הספרדית במלחמה הפונית השנייה
קואופורטיב
תיאודרוס השני
תיאודרוס השני של אתיופיה
פטרוניוס
פטרוניוס ארביטר (לטינית: Petronius Arbiter; בערך 27–66 לספירה) היה סאטיריקן רומאי.
קורות חיים.
פטרוניוס נולד בעיר פלרמו שבסיציליה בערך בשנת 27 וחי בתקופתם של הקיסרים קלאודיוס ונירון. הוא היה מושל ביתיניה שבאסיה הקטנה, ואחרי כן נתמנה לקונסול, דבר המעיד על השפעתו הגדולה של פטרוניוס בחצרו של נירון. טקיטוס מתאר את פטרוניוס כאיש תענוגות הישן במשך היום ומנהל את עסקיו בלילות.
הצלחתו עוררה את קנאתו של טיגלינוס, מפקד המשמר הפרטוריאני, שהאשימו בהשתתפות בקשר פיסו לרצח נירון בשנת 65. פטרוניוס היה אמנם חברו של סאבינוס - אחד הקושרים, אך ידו לא הייתה בדבר. בשנת 66, משהבין כי גורלו נגזר, פטרוניוס פתח את עורקיו בנוכחות חבריו וערך להם את המשתה האחרון. לפני מותו מצא זמן כדי לכתוב את עדותו על מעשי העוולה של נירון.
חיבורו היחיד ששרד הוא הרומן "סטיריקון" שממנו נשתמרו קטעים בלבד. רומן זה שנכתב בסגנון של חרוזים ושל פרוזה, משלב בתוכה הרפתקאות ופילוסופיה, התמכרות מינית וגסטרונומיה. גיבור הרומן אנקולפיוס - נואף, גנב ושקרן, פוגש באסילטוס שהופך לחברו. הם מחליטים לשים את ידיהם על כל מה שנקרה בדרכם כדי להתעשר, ונודדים בין ערי דרום איטליה עד הגיעם למשתה המפואר של הסוחר טרימאלכיו - עבד משוחרר שהתעשר, ורכש אחוזות כה רבות עד כי אינו יכול לאמוד את הכנסותיו.
הבמאי האיטלקי פדריקו פליני ביים בשנת 1969 סרט בשם "פליני סטיריקון" המבוסס בצורה חופשית על הרומן של פטרוניוס.
ברומן "קוו ואדיס", מאת הסופר הפולני הנריק סנקביץ', פטרוניוס מופיע כאיש החצר המועדף על נירון, המדבר בלשון חלקלקות, מחניף לקיסר ומהתל בו. רומן זה עובד לקולנוע פעמים רבות.
פטרוניוס על היהודים.
אזכורי היהודים ב"סטיריקון" נוגעים בעיקר לברית המילה, שבעיני פטרוניוס הייתה המאפיין הספציפי שלהם.
בסטיריקון 102, מציע אנקולפיוס לחבריו המתכננים להימלט, לצבוע עצמם בדיו כדי להיראות כמו עבדים אתיופים; על כך משיב לו גיטון: "יופי...ובנוסף לכך, בבקשה, מול אותנו כדי שניראה כמו יהודים, ונקוב את אוזנינו כחיקוי לערבים".
גיטון מציע לבצע מילה כדי להיראות כמו יהודים, אף על פי שבני אומות אחרות נהגו גם הם לבצע מילה. למרות זאת, בשביל סופרים יוונים ולטיניים היהודים היו הנימולים המובהקים.
במקום אחר בסטיריקון, משבח הבינאס את כישרונותיו של העבד שלו ומציין שיש לו רק שני פגמים המונעים ממנו להיות מושלם: "הוא נימול והוא נוחר".
כפי שניתן ללמוד מסטיריקון 102, פטרוניוס חשב כי המילה היא הסממן המאפיין ביותר את היהודים. משום כך ניתן להניח שגם כאן מילה משמעותה יהדות.
אבר-מין נימול נחשב לפגום מבחינה אסתטית. המגרעות שהבינאס מונה - מילה ונחירה - מרמזות שייעודו של העבד היה סיפוק תאוותיו המיניות.
באחד הקטעים שנשתמרו משיריו, פטרוניוס מתייחס למילה כשלב הכרחי בהתיהדותו של הגר:
קטע זה מהווה מעין סיכום סאטירי של המאפיינים המשמעותיים ביותר של היהודים בעיני פטרוניוס: אל־חזיר, תפילה למרום, המילה והשבת. ייתכן שפטרוניוס מבחין כאן בין מעמד "יראי שמיים", הסוגדים לאל־החזיר ולמרום, לבין יהודים מלאים, המתייחדים גם בכך שהם נימולים, ובכך מתייחס לשאלה האם אדם יכול להיחשב כגר מבלי שעבר מילה.
לשיר יש קונוטציה שלילית. מושא הסטירה היא הדרישה להימול, כדי שהמתגייר יוכל "ליהנות" מצומות השבת. נראה כי תפקיד האל־החזיר כאן הוא לא להסביר את דחיית בשר החזיר על ידי היהודים, אלא כדי להלעיג אותה, ובה בעת להלעיג גם את תופעת הגרים המוקסמים מן האל היהודי.
ההשקפה שהיהודים סגדו לחזיר הופיעה משום שהם נמנעו מלאכול חזיר. גם חיבוריו של פלוטרכוס, בן תקופתו הצעיר יותר של פטרוניוס, משקפים דעה זו.
אזכור של האל היהודי בדמות חזיר הופיע שוב מאוחר יותר, אצל אפיפניוס מסלמיס.
ההשקפה שהיהודים סגדו לשמיים הופיעה כבר בחיבוריהם של הקטאיוס איש אבדרה, סטראבון ויובנאליס.
הסברה בדבר יום השבת כיום צום היא מן הטעויות הרווחות ביותר בעולם היווני-רומי על השבת היהודית.
אסמאעיליה (עיר)
אִסמאעיליה (בערבית: الإسماعيلية, תעתיק: אלאִסְמאעיליה) היא בירת מחוז אסמאעיליה במצרים. באסמאעיליה (כולל פרבריה הכפריים) כ-750,000 תושבים. אסמעיליה שוכנת על גדתה המערבית של תעלת סואץ, בערך במחצית הדרך בין פורט סעיד בצפון לבין העיר סואץ בדרום. סמוך לאסמאעיליה עובר נתיב השיט של תעלת סואץ באגם תמסח, אחד מן האגמים המרים. העיר משמשת כמרכז מינהלי לרשות תעלת סואץ ונמצא בה ריכוז של בניינים בסגנון קולוניאלי אשר נבנו עוד בימי הקמת תעלת סואץ על ידי הצרפתים ובימי השלטון הבריטי. רוב הבניינים המפוארים בעיר עדיין משמשים בעלי תפקידים במנהלת תעלת סואץ. בזכות שדרותיה המטופחות וגניה הציבוריים זכתה העיר לכינוי "הגן של מצרים".
העיר, אשר הוקמה במהלך תקופת שלטונו של אסמאעיל פאשא, קרויה על שמו.
באסמאעיליה שוכן מטה הארמייה השנייה של הצבא המצרי.
היסטוריה.
מחקרים היסטוריים העלו כי באזור העיר אסמאעיליה הייתה התיישבות כבר מימי השליט עמר אבן אל-עאץ, אולם עיקר פריחתה של העיר החלה בימי הקמת תעלת סואץ, בשנת 1862. העיר נבנתה ליישובם של בוני תעלת סואץ ופקידיה. פרדיננד דה לספס, הוגה רעיון התעלה ומנהלה בשנות הקמתה, התגורר באסמאעיליה עד להשלמת תעלת סואץ, וביתו המפואר עדיין נשמר בעיר.
במלחמת יום הכיפורים הגיעו כוחות צה"ל עד למבואות אסמאעיליה (ראו: אירועי מלחמת יום הכיפורים).
ב-25 בדצמבר 1977 נערכה בעיר אסמאעיליה ועידת פסגה בהשתתפות ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר סאדאת. היה זה ביקורו הראשון של ראש ממשלת ישראל במצרים, אשר בא כביקור גומלין לביקורו של נשיא מצרים בישראל, כחודש קודם לכן. ב"ועידת אסמאעיליה" הציג בגין לראשונה את קווי המתאר של ממשלת ישראל להסכם שלום עם מצרים וכן את תוכנית האוטונומיה לפלסטינים תושבי יהודה, שומרון וחבל עזה.
חינוך.
באסמאעיליה שוכן הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת תעלת סואץ אשר פתחה שעריה בשנת 1977 לתועלת תושבי אזור התעלה וחצי האי סיני. אוניברסיטת תעלת סואץ היא אחד המוסדות האקדמאיים בעלי שיעור הצמיחה המהיר ביותר במצרים ורבים מתלמידיה ממשיכים לימודיהם מחוץ למצרים. נכון לשנת 2007 רשומים באוניברסיטה כחמישים אלף סטודנטים הלומדים בעשרים פקולטות שונות. נוסף לקמפוס האוניברסיטה באסמאעיליה, לאוניברסיטה קמפוסים פעילים בערים: סואץ, פורט סעיד ואל-עריש.
תיירות.