מבקשים לאמוד את הפרמטר הלא ידוע formula_5 בהתפלגות אחידה formula_25, באמצעות דגימה בודדת, X. לכל מספר formula_26, הסיכוי למאורע formula_27 שווה ל-formula_28; ואם כך, זהו בדיוק הסיכוי (טרם הדגימה) לכך ש- formula_5 ייפול בקטע formula_30 (שקצותיו תלויים במשתנה המקרי X). כל אלו (עבור כל ערך של t) הם רווחי סמך לפרמטר, בעלי אותה רמת מובהקות.
בחירה בין רווחים שונים.
בדרך כלל אפשר לבנות רווחים בני-סמך רבים לאותו פרמטר, מאותו מדגם, כבדוגמה לעיל. יש כמה קריטריונים להעדפה (א-פריורי) של רווח מסוים על-פני רווח אחר:
שיקולים אלה עשויים להיות סותרים (וישנם גם שיקולים אחרים). בדוגמה שניתנה לאמידה של פרמטר בהתפלגות אחידה, השיקול הראשון יציע את הרווח formula_34, ואילו השני את הרווח formula_35.
שיטת הכמות הצירית.
בחישוב תאורטי של רווחים בני-סמך עושים שימוש בפונקציה הקרויה כמות צירית, שהיא מזיגה של המדגם ושל הפרמטר, שהתפלגותה ידועה ואינה תלויה בפרמטר.
לדוגמה, עבור מדגם formula_36 של משתנים מהתפלגות אחידה, היחס formula_37 הוא כמות צירית, משום שההתפלגות שלו (אחידה בין אפס לאחת) אינה תלויה בפרמטר. עבור מדגם formula_38 של משתנים מהתפלגות נורמלית (בעלת תוחלת לא ידועה ושונות 1), ההפרש formula_39 הוא כמות צירית, משום שההתפלגות שלו נורמלית סטנדרטית.
אם Q היא כמות צירית, והסיכוי לטעות, formula_6, נתון, אפשר למצוא קבועים formula_41 כך ש- formula_42. מכיוון ש- Q תלוי בפרמטר, אפשר (לעיתים קרובות) לחלץ משוויון זה רווח סמך לפרמטר.
רווח בר-סמך לתוחלת של התפלגות נורמלית.
להתפלגות הנורמלית חשיבות רבה בסטטיסטיקה, בזכות משפט הגבול המרכזי. בתרחיש הפשוט ביותר בהקשר זה, נתון מדגם formula_43, ומבקשים לבנות רווח בר-סמך עבור הפרמטר formula_44, השווה לתוחלת ההתפלגות. ישנם שני מקרים:
הקשר לבדיקת השערות.
בנייה של רווח בר-סמך שקולה לבעיות רבות בבדיקת השערות סטטיסטית, גם אם המטרות בשני המקרים שונות בתכלית. בבניית רווח, המטרה היא להציג תחום שבו סביר למצוא את הפרמטר. בבדיקת השערות, מעוניינים לפסול (או שלא לפסול) השערה מסוימת על ערכו המדויק של הפרמטר.
אם למשל משערים שערכו של פרמטר מסוים הוא אפס, וקיים רווח בר-סמך (בעל רמת מובהקות מסוימת) שאינו כולל את הערך הזה, אז אפשר לפסול את ההשערה ברמת מובהקות זהה (או גבוהה יותר).
רווח בר סמך
גורג'ים
פארה (מפרץ)
צורי מימון
צורי מימון (נולד ב-1 בנובמבר 1966) הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי ישראלי.
קריירה.
סרטו הראשון משנת 1992 היה "נערי החוף", אותו הפיק, ביים וכתב. נערי החוף מספר על קבוצת נערים שמבלים על חוף הים והציג במשך שבועיים בלבד עקב כישלון קופתי. היה זה הסרט הראשון בישראל שנעשה במצלמת וידאו, אותו הוא פיתח במעבדות בחו"ל (בטכניקה השתמשו בודדים אחריו כמו אורי ברבש בללקק ת'תות). מימון הפיק את הסרט כמעט ללא עזרה מן הקרן לעידוד סרטי איכות. בסרט שיחק ושר אביב גפן בתפקידו השני בכלל והראשון כבוגר, ואקי אבני בתפקידו הראשון בקולנוע.
מיד לאחר מכן היגר מימון לארצות הברית, שם הפיק, ביים וכתב ב-1993 את סרט המתח "מאדאם", המספר על דניאל שמפוטרת מעבודתה ככתבת סקופים טלוויזיונית ומתחילה לעבוד כפרילאנסרית בזהות בדויה, בנסותה לעשות סדרת תחקירים על תעשיית שומרי הראש, תפקיד שמסכן את חייה.
ב-1995 הפיק את הסרט "Hard Justice" שבו סוכן האף. די. איי ניק אדמס (אותו משחק דייוויד בראדלי) נכנס בזהות בדויה לבית סוהר על מנת לחשוף מוות מסתורי של עמיתו לסוכנות שהתרחש שם. חברו הוא וורדן פייק (בכיכובו של צ'ארלס נאפייר) שמעורב בפשע ובשחיתות כמו הברחת נשק וסמים.
בשנת 1998 הפיק וביים את הסרט "Revenge Games".
כיום, לצורי מימון יש סוכנות טאלנטים בשם "תגלית".
מרכז אדווה
ארתור בירם
ארתור יצחק בִּירָם (13 באוגוסט 1878, בישופסוורדה, גרמניה – 5 ביוני 1967, חיפה) היה פילוסוף, מחנך, ומייסד בית הספר הריאלי העברי בחיפה ומנהלו הראשון. חתן פרס ישראל בחינוך לשנת ה'תשי"ד (1954).
ביוגרפיה.
בירם נולד ב-1878 בבישופסוורדה שבסקסוניה גרמניה, בן לחוה (אֶוָוה) לבית נויפלד ואהרן (אדולף) בירם, בעלי עסק משפחתי ותיק למסחר סיטונאי במנופקטורה וקונפקציה.
עבר עם הוריו בגיל 7 לעיר דרזדן. בשנת 1893 עבר לגימנסיה הומניסטית בעיר הירשברג, שם סיים את לימודיו התיכוניים ב-1897.
למד באוניברסיטת ברלין שפות שמיות ושפות קלאסיות, תרבות האסלאם ופילוסופיה, ובשנת 1902 קיבל תואר דוקטור, על עבודה בנושא הפילוסופיה של הדת באסלאם (הדיסרטציה, שכותרתה "Die atomistische Substanzenlehre aus dem Buch der Streitfragen zwischen Basrensern und Bagdadensern", התפרסמה בהוצאת בריל בליידן באותה שנה). במקביל למד בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין, וב-1904 הוסמך בו לרבנות ליברלית (רפורמית).
לאחר מכן למד פדגוגיה, ומשנת 1909 לימד שפות קלאסיות וספרותן בבתי ספר תיכוניים ממשלתיים בברלין, עד ששמריהו לוין פנה אליו במסגרת חיפוש אחר מנהל לבית הספר הריאלי שליד הטכניקום (הטכניון). אחת הסיבות שפנו אל בירם (שהצטרף לתנועה הציונית כבר בשנת 1897) הייתה שליטתו בעברית, שליטה שלא הייתה נחלת משכילים רבים באותה עת.
בשנת 1913 עלה בירם לארץ ישראל ושימש כמנהלו הראשון של בית-הספר הריאלי, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגייס לצבא הגרמני, שבו שימש כמנהל תנועה בתחנת הרכבת בעפולה. בשנת 1919 חזר בירם לתפקידו כמנהל בית-הספר הריאלי, והחל, בעזרת צוות מורים שעלה מאירופה, לעצב את דמות בית הספר כ"בית ספר עמלני", כאשר שליש משעות ההוראה הוקצה מאז למקצועות המלאכה. בירם החל להגשים את תוכניתו להפוך את בית הספר לתיכון. הוא הפריד את כיתות היסוד א' עד ד', שהפכו לחטיבה נפרדת מהחטיבה העליונה (כיתות ה' עד י'), ובשנת 1924 נפתחו בבית-הספר כיתות י"א ו-י"ב (הכיתה השביעית והשמינית במונחי אותה עת). בירם השפיע עמוקות על רבים מתלמידיו ואף שימש להם דמות אב.
בשנת 1925 מינה בירם את הד"ר משה בן דוד למזכיר הראשי של בית הספר הריאלי בחיפה. בירם הניח שבן דוד ינהל את בית הספר לאחר פרישתו, לכן שלח אותו מטעם האוניברסיטה העברית למכללה של מורים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בן דוד נרצח בשיירת הדסה.
בעצם ימי המאורעות יזם בירם והקים יחד עם יעקב דורי את המכון לחינוך גופני. המכון הוקם על שטח בן 70 דונם בשכונת אחוזה
החל משנת 1949 משמש קמפוס זה משכן לחטיבה העליונה בבית-הספר (כיתות י' עד י"ב), ל"אשכול גנים ירוק" ובו שלושה גני ילדים, למקום משכנם של הגדנ"ע והמכלול הפדגוגי וכן כמקום פעילותו של הקמפוס הצפוני של האוניברסיטה הפתוחה. המתחם כולו קרוי על שמו של בירם - "בית בירם".
בשנת 1948 פרש בירם מניהול בית-הספר, אך המשיך לשמש כמנהל בית המדרש למורים וכיושב הראש של מועצת המנהלים של בית הספר. במקביל, המשיך לכתוב ולפרסם מאמרים בפילוסופיה, היסטוריה ותאולוגיה. בשנת 1954 (תשי"ד) זכה בפרס ישראל בתחום החינוך.
בירם היה נשוי לחנה לבית טומשבסקי, והיה אב לאהרן ובנימין. נהרג בשנת 1951 בעת שירותו כקצין מילואים בחיל האוויר; נכדו של ארתור בירם נקרא על שמו של אהרון. בנימין בירם נהרג ב-1968, לאחר שרכבו עלה על מוקש בסמוך לים המלח, במהלך עבודתו כראש אגף במפעלי ים המלח. אחותו הצעירה של בירם הייתה ד"ר אסתר-שרה (אלזה) בירם-בודנהיימר.
ביוזמתו של בירם ובתמיכתו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, הוקמה בשנת 1953 הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה, שנקראה על שם בנו של בירם, .
בשנת 1958 קיבל בירם אזרחות כבוד של העיר חיפה והיה לרביעי במספר שזכה לכבוד זה.
אמרי טביליסי
אמֶרי טביליסי (בגאורגית: ამერი თბილისი) הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה. המועדון נוסד בשנת 2002. בעונה 2002/2003 שיחקה קבוצת הכדורגל בליגה השנייה של גאורגיה. בעונה 2003/2004 סיימה במקום 12 מתוך 16 קבוצות ועמדה לרדת ליגה, אבל הצליחה להישאר לאחר ששתי קבוצות אחרות ירדו ליגה. בעונה 2004/2005 סיימה בראשות הליגה השנייה, ועלו ליגה לאומגלסי ליגה. בעונה 2005/2006 סיימה במקום השביעי, אבל ניצחו גביע גאורגיה. זכייה זו הביאה אותם להשתתפות בגביע אופ"א 2006/2007. גם בועונת 2007 הםא זכו בגביע המדינה.
בשנת 2009 הקבוצה פורקה.
תארים.
הגביע הגאורגי: 2006, 2007
ליאת דרור
ניר בן גל
ראובן בר יותם
ראובן בר-יותם (בריותי) (25 בדצמבר 1935 – 8 בפברואר 2021) היה שחקן קולנוע ותסריטאי ישראלי, בעל קריירה בינלאומית.
ביוגרפיה.
בן לאב יוצא יוון ואם יוצאת טורקיה, גדל בחיפה. החל את הקריירה שלו בגיל 13 בתיאטרון הילדים של אליעזר אנסקי "במתנו", ולאחר מכן שיחק בתיאטרונים הרפרטוארים אהל ובתיאטרון חיפה שהוא היה מראשוניו. הגיח ללונדון ולרומא, שם שיחק בתפקיד קטן בסרט "שני אויבים" בו כיכבו דייוויד ניבן ואלברטו סורדי.
בר-יותם החל את דרכו בקולנוע הישראלי בסרטים "המטרה טיראן" ו"הוא הלך בשדות". בהמשך, הופיע בשמונה סרטים ישראלים, ביניהם "תעלת בלאומילך" מ-1969 ו"בלומפילד" מ-1971. השתתף בסרטים "סלומוניקו" ובסרט ההמשך, "יהיה טוב סלומוניקו", בתפקיד הראשי, כשאת ההשראה לדמות קיבל מהתבוננות באביו ומשפחתו יוצאי סלוניקי וחבלי קליטתם במדינת ישראל תוך הדגשת המתח בין האשכנזים למזרחים ופערים בין הורים לילדים. בר יותם הופיע ב"המשכנע בע"מ" משנת 1973, "בוא נפוצץ מיליון", ו"מבצע יונתן" משנת 1977.