ב-30 בינואר 1992 הודיע צ'ארלס הוהי בישיבת הסיעה כי הוא פורש מתפקיד מנהיג המפלגה. הוא המשיך לכהן כראש ממשלה עד ל-11 בפברואר, כאשר הוא הוחלף על ידי שר האוצר המודח, אלברט ריינולדס. בנאומו האחרון בפרלמנט הוא ציטט את אותלו באומרו בין השאר: "הענקתי את שירותי למדינה, הם יודעים זאת, זה הסוף". הוהי עבר לשבת בספסלים האחוריים עד לפרישתו ערב הבחירות של 1992. בנו, שון הוהי, נבחר לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של אביו בבחירות אלה. בדצמבר 2006 מונה שון הוהי להיות תת-שר במשרד החינוך והמדע.
פרישה, משפטים ושערוריות.
שערוריות כספיות.
עושרו האישי של הוהי ואורח חייו הראוותני (בבעלותו היו סוסי מרוץ, יאכטת מפרשים גדולה, אי פרטי ואחוזה מעוצבת), משכו זה מכבר תשומת לב. לכל אורך הקריירה שלו הוא סירב להשיב לשאלות כיצד הוא מימן את כל אלה באמצעות משכורת ממשלתית. למרות רצונו המוצהר להתרחק מעין הציבור, שאלות אלה רדפו אחריו גם לפרישה, ובסופו של דבר התפוצצו לסדרה של שערוריות פוליטיות, כספיות ואישיות שהכתימו את דמותו ואת המוניטין שלו.
ב-1997 חשף לראשונה בית דין ממשלתי ממונה, בראשותו של השופט בריאן מקקראקן, שהוהי קיבל מתנות כספיות בסכומים גבוהים מאיש עסקים ושהוא החזיק חשבונות בנק סודיים באיי קיימן. הוהי הואשם בהאשמות פליליות על שיבוש עבודתו של בית הדין של מקקראקן. המשפט על האשמות אלו נדחה ללא הגבלת זמן לאחר שהשופט הודיע שהוא לא יוכל לנהל משפט הוגן בעקבות הערות שהשמיעה סגנית ראש הממשלה, מרי הרני.
ב-1997 אחזה את הציבור תדהמה כאשר נחשפו האשמות שהוהי מעל בכספי המפלגה, שכספי משלמי המיסים שימשו לניהול פעולות המפלגה ושחלק ניכר מכספים אלה הוצאו על בגדי יוקרה ועל סעודות במסעדת יוקרה בעוד שבאותה תקופה הטיף הוהי להידוק החגורה ולקיצוצים בתקציב המדינה.
בדצמבר 2006 פרסמה ועדת חקירה ממשלתית מידע על עסקיו הכספיים של הוהי. בדוח הראשי שלה חשפה הוועדה את הממצאים הבאים:
הוועדה דחתה את טענותיו של הוהי כי הוא לא עסק כלל בענייניו הכספיים והוא הואשם על ידי הוועד ב"ביזוי הדמוקרטיה".
בסופו של דבר הסכים הוהי על הסדר על פיו הוא ישלם סך של 6.5 מיליון ליש"ט כהחזר מס וכקנס. באוגוסט 2003 נאלץ הוהי למכור את אחוזתו הגדולה תמורת 45 מיליון ליש"ט כדי לממן את הייעוץ המשפטי ששכר במהלך דיוני הוועדה.
פרשת טרי קיין.
במאי 1999 חשפה בראיון טלוויזיוני טרי קיין, עיתונאית רכילות ואשתו לשעבר של שופט עליון, את העובדה שהיא והוהי ניהלו במשך 27 שנים רומן מחוץ לנישואין. בצעד שעליו התחרטה לאחר מכן, אישרה קיין כי האדם שכונה בטור שלה במשך שנים בשם sweetie, היה אכן הוהי.
מותו.
הופעותיו של הוהי בפני ועדת החקירה שובשו פעמים רבות עקב מצבו הבריאותי הרעוע. צ'ארלס הוהי מת ב-13 ביוני 2006 בביתו מסרטן הערמונית, מחלה שממנה סבל במשך כעשור. הוא נקבר בהלוויה ממלכתית ב-16 ביוני ונטמן בדבלין. את ההספד על קברו נשא ראש הממשלה, ברטי אהרן. ההלוויה הועברה בשידור ישיר בטלוויזיה האירית וצפו בה כרבע מיליון איש. נכחו בה נשיאת אירלנד, מארי מקאליס, ראש הממשלה, ברטי אהרן, חברי הפרלמנט ופוליטיקאים, תעשיינים ואנשי עסקים מרחבי העולם.
סניורה
גילנות
גִּילָנוּת (באנגלית: אייג'יזם) היא דעה קדומה כנגד אדם, הנובעת מגילו של אותו אדם. את המושג האנגלי, Ageism, טבע בשנת 1969 הגרונטולוג רוברט באטלר, על משקל מילים אחרות המבטאות אפליה, כגון racism (גזענות).
לגילנות יש שני הבטים עיקריים:
השוני ממקבילותיה.
עקרונית, עשויה גילנות להיות מופנית כלפי כל קבוצת גיל, אך ברוב המקרים מדובר בדעות קדומות כלפי צעירים או כלפי קשישים. הגילנות שונה ממקבילותיה (גזענות, שוביניזם, הומופוביה וכיוצא בזה) בכך שמטבע הדברים, אדם יכול, למשל, להיות גילן כלפי קשישים, ואחר כך להיות קשיש בעצמו. לא כך הדבר לגבי רבות מהדעות הקדומות אחרות - בהן נדיר יותר למצוא אדם המגלה גזענות כלפי קבוצת מיעוט מסוימת, בעודו שייך אליה באופן חלקי או מלא.
גילנות במקומות עבודה.
גילנות מתקשרת פעמים רבות לאפליה במקומות עבודה. בשונה מאפליה על רקע גזע או מגדר, בדרך כלל האפליה הגילנית לא באה לידי ביטוי בשכר. עובדים מבוגרים מרוויחים בדרך כלל יותר מצעירים בשל הוותק שצברו. עם זאת, מעסיקים נוטים להעדיף עובדים חדשים צעירים, ולהציע תוכניות פרישה מוקדמת לעובדיהן המבוגרים. מחקר שנערך בארצות הברית בעניין גילה כי הסיכוי שחברה תראיין מועמד צעיר גבוה ב-40% מהסיכוי שתבחר לראיין מועמד מבוגר. מחקר שנערך באוניברסיטת קנט שבאנגליה מצא כי 29% מהנשאלים סבלו מאפליה על רקע גיל. מדובר בשיעור גבוה משיעור הסובלים מאפליה על רקע מגדר או גזע.
גילנות באה לידי ביטוי גם בתחומי הבידור. השחקן פירס ברוסנן טען כי החלפתו בתפקיד ג'יימס בונד נבעה מגילנות. עם זאת, נראה (וגם נעשו סרטים תיעודיים בעניין) שהגילנות בעולם הבידור מפלה נשים יותר מגברים וחלה עליהן כבר מגיל צעיר יחסית (נטען למשל שמגיל מסוים שחקנית יכולה לקבל עבודה רק בתפקיד "אמא של").
הדין בישראל.
בישראל, בשנות ה-50, התקשו מבוגרים רבים מעל גיל 45, ובמיוחד מעל גיל 55, למצוא עבודה. בלשכות העבודה כלל לא הסכימו לרשום מחפשי עבודה בני 55 ומעלה. במקומות עבודה רבים נקבעו גילאי סף שמעליהם לא יסכימו לקבל עובדים. למשל, באתא סירבו לקבל עובדים מעל גיל 24, בבנק לאומי מעל גיל 28, ובדואר ישראל, אגד ונשר מפעלי מלט ישראליים מעל גיל 30. חברי הכנסת ניסו להתמודד עם בעיית אבטלת הקשישים בדרך של הקצאת סוגים של עבודה לקשישים ונכים. באוגוסט 1953 העבירה הכנסת בקריאה ראשונה את "חוק החצרנים" שיזמה חנה למדן, המחייב בתים משותפים להעסיק חצרן נכה או מעל גיל 50, במטרה לספק עבודה לאנשים מבוגרים. הצעת חוק נוספת הייתה של אידוב כהן שהציע להגביל את העבודה בממכר סיגריות, טבק ובולים לנכים וקשישים בלבד. לאחר שחוקים אלו לא קודמו, הקימה שרת העבודה, גולדה מאיר, ועדה בראשות חנה למדן ולבחינת מצב התעסוקה של קשישים ודרכי פתרון של בעיית האבטלה שלהם. הוועדה המליצה להקצות ענפי תעסוקה לקשישים בלבד, לרשום מובטלים בלשכות התעסוקה עד גיל הפנסיה ולאסור בחוק הימנעות מתעסוקה בגלל גיל.
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988, אוסר על אפליית עובדים ומועמדים לעבודה לפי שלל גורמים, ובהם גיל העובד, למעט אם ההבחנה נדרשת ממהותו או אופיו של התפקיד.
עם זאת, בחוק גיל פרישה נקבע גיל פרישת חובה, שבהגיע העובד אליו רשאי המעסיק לחייבו לפרוש מהעבודה, ובחוקים אחרים נקבע גיל מרבי לתפקידים שונים, כולל תפקידי שופטים וגיוס למשטרה.
בפרשת רקנטי דן בית המשפט העליון בעתירתם של דיילים שלפי הסכם העבודה הקיבוצי שלהם, נדרשו לפרוש מתפקידם בגיל 60. בית המשפט דחה את טענותיה של חברת "אל על" לפיהן הפרישה נחוצה מאחר שהתפקיד דורש הופעה נאה וכוח פיזי, וקבע כי הדבר מנוגד לחוק שוויון הזדמנויות בעבודה. באוגוסט 2012 קבע בג"ץ שהדרישה מעובדי שירות בתי הסוהר לפרוש לפנסיה בגיל 57 אינה חוקית.
גילנות במתן שירותים.
חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים מונה, בדומה לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, שלל גורמים שאין להפלות לפיהם באספקה של מוצרים ושירותים ובכניסה למקומות בידור ומקומות ציבוריים, ובשנת 2014 נוספה לרשימת גורמים אלה הפליה מחמת גיל. בנובמבר 2018 פסק בית המשפט לתביעות קטנות בהרצליה שעל בנק אוצר החייל לשלם פיצוי בסך 15,000 ש"ח לאדם שאותו סירב לקבל כערב מחמת גילו.
הסמקה
הסמקה היא מצב טבעי ונפוץ למדי שבו כלי הדם שבאזור הלחיים מתרחבים באופן לא רצוני, והלחיים "מקבלות" צבע ורוד-אדמדם.
ההסמקה נפוצה כשמרגישים מבוכה, כעס, התרגשות או בושה, אם כי לפעמים מזוהה עם התאהבות או עם רגשות רומנטיים כלשהם. לעיתים קרובות ההסמקה מתרחשת כשחום הגוף גבוה, כחלק ממנגנון הקירור של הגוף; הרחבת כלי הדם ההיקפיים.
כשהסמקה מופיעה ללא סיבה "מספיק טובה" זה עלול להיות סימפטום של חרדה חברתית.
הסמקה נגרמת גם מפעילות גופנית, כשחום הגוף נהיה גבוה, מערכת ההובלה מזרימה דם ללחיים, כדי לצנן את הגוף (לקרר את הגוף).
אריתרופוביה הוא פחד מהסמקה, מהמילים היווניות ερυθρός, אדום, ו- φοβία, פחד, מילולית "פחד מאדמומיות.".
ההוליס
ההוליס (באנגלית: The Hollies) הייתה להקת רוק בריטית מהעיר מנצ'סטר שפעלה בתחילת שנות ה-60. סימן ההיכר של הלהקה היה ההרמוניה הקולית של חבריה.
היסטוריה.
ההוליס הוקמה כרביעייה בשנת 1962 על ידי גרהאם נאש ואלן קלארק. בינואר 1963 צפה בהם נציג של חברת פרלופון בהופעה בקאוורן בליברפול והחתים אותם על חוזה, כשטוני היקס מצטרף אף הוא כחבר חמישי. לאחר שתי גרסאות כיסוי ללהיטים של הקוסטרס שלא זכו להצלחה רבה, הגיעה גרסת הכיסוי שביצעו לשיר "Just one look" של דוריס טרוי, אל המקום השני במצעד הבריטי. בשנתיים הבאות הקליטו ההוליס להיטים מצליחים בשרשרת שהבולט בהם היה "I’m alive" שכבש את פסגת המצעדים.