יהודי כיוס נהגו לחגוג בח' באייר את "פורים כיוס" או "פורים של הגברה הטובה" ( Purim de la senora) לזכר אירוע הצלה היסטורי. ישנם כמה גרסאות מה הוא האירוע. גרסה אחת מתייחסת להדיפת התקפה של הצי של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה על האי ב-1595. גרסה אחרת מתייחסת למאורע שקרה ב 1820 בזמן מלחמת העצמאות היוונית.על פי המסורת אישה יהודייה שאפתה לחם הניחה מרדה לוהט על תותח טעון באבקת שרפה, הדבר גרם לפיצוץ אשר סייע להדוף את האויב.
אשדות נהר קאלי
אשדות נהר קאלי (באנגלית: Kali River Rapids) הוא מתקן המצוי בפארק השעשועים ממלכת החיות של דיסני בדיסניוורלד שבפלורידה.
זהו המתקן המרכזי באזור "אסיה" של הפארק יחד עם משלחת אוורסט, ובא לדמות מסע ברפסודה ביערות הגשם של הודו. המבקרים במתקנים "נתקלים" בכורתי עצים לא-חוקיים הממלאים את הנהר בעצים כרותים והופכים את הנסיעה של המבקרים ברפסודה למהירה ומרטיבה במיוחד.
במקור היה המתקן אמור להיקרא בשם "אשדות נהר הנמר" (Tiger River Rapids).
נמל התעופה חיפה
נמל התעופה חיפה הוא נמל התעופה הבינלאומי הראשון במדינת ישראל. נמל התעופה חיפה שוכן בכניסה המזרחית לעיר חיפה, סמוך לנמל הקישון. הנמל משרת את התעופה האזרחית, ומשמש גם כבסיס צבאי של חיל האוויר הישראלי (בח"א 21). עד יולי 2012 שימש גם את התעופה הצבאית, אך זו הופסקה ממנו לחלוטין.
הנמל נקרא על שם אורי מיכאלי (פרסמן), ממייסדי תחום התעופה בארץ ישראל.
בעבר פעלו בו חברות ישראייר, ארקיע ועוד חברות אבל פעילותן הופסקה עקב אורך המסלול והביקוש הנמוך.
מסלול ההמראה.
בעבר היו בנמל שלושה מסלולי המראה, אך כיום קיימים רק שני מסלולים המאונכים זה לזה, ומתוכם רק מסלול אחד, הארוך מבין השניים, משמש להמראות ולנחיתות. אורך המסלול הפעיל הוא 1,326 מטר (3,280 רגל). זהו מסלול קצר המאפשר המראות ונחיתות של מטוסי נוסעים קטנים בלבד המכילים כ-70 נוסעים, לטיסות קצרות ליעדים קרובים במזרח הים התיכון ולאילת. כדי לאפשר למטוסי נוסעים כגון בואינג 737 ואיירבוס A320 לנחות בשדה התעופה, וכדי ששדה התעופה יוכל לשרת טיסות לאירופה, נדרשת הארכת המסלול בכ-600 מטר נוספים, כך שאורכו הכולל יגיע לכ-2,000 מטר. בעבר קודמה תוכנית להרחבת מסלול ההמראה לכיוון הים אך בשנת 2010 עיריית חיפה החליטה לוותר לחלוטין על הרחבת שדה התעופה. התוכנית להארכת מסלול ההמראה והנחיתה חודשה ב-2017 אך רק להארכת המסלול בכ-300 מטר, לאורך כולל של כ-1,600 מטר. ראש העיר המכהנת עינת קליש-רותם, ניסתה בתחילת 2019 לקדם שוב תוכנית שאפתנית יותר בדומה להצעות העבר לשדרוג שדה התעופה לרמה של נמל תעופה בינלאומי קטן על ידי הארכת המסלול לכ-2,400 מטר הממשיכים מקו החוף לתוך המפרץ על חשבון הנמל הימי, אך תוכנית זאת נדחתה על ידי הוועדה לתשתיות לאומיות בשל הפגיעה בנמל ושוב קודמו רק התוכניות להארכת המסלול ל-1,600 מטרים בלבד.
באוגוסט 2019 נחתם בהמלצת המועצה הארצית הסכם בין עיריית חיפה, משרד התחבורה, רשות שדות התעופה וחברת נמלי ישראל. הסכם שיאפשר תכנון למסלול ארוך יותר של כ-1,900 מטר (לצד עוד 200 מטרים משני צידיו כשטחי ביטחון ריקים מבינוי, כך שאורכו הכולל למעשה כ-2,100 מטרים) כשבהתאם יבוצעו שינויים מתאימים בתוכניות הרחבת הנמל הימי הסמוך כדי לאפשר את הארכת מסלול התעופה לכיוון הנמל. גם להסכם זה מתנגדים ראשי רשויות בעמקים, שלוחצים על מימוש התוכנית שהוצעה על ידי עיריית חיפה בעבר להארכת המסלול ל-2,400 מטרים לפחות וביטול כל תוכנית לנמל תעופה בין-לאומי נוסף בגליל ברמת דוד.
בסיס חיל-האוויר.
בסיס חיל-האוויר (בח"א 21) מאכלס את שלוחת חיפה של המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר, בית ספר תיכון שנועד להכשיר בני-נוער מגיל 14 לשירות כטכנאים בחיל האוויר לכשייתגייסו, וכן את בית הספר למקצועות הטכניים (ביסל"ט), בסיס הדרכה שנועד להכשיר חיילים לשירות כטכנאים בחיל האוויר.
ב-24 ביולי 2012, "אוזרח" נמל התעופה (לא הבסיס עצמו) וניהולו הועבר מחיל האוויר לידי רשות שדות התעופה. מאז לא מתקיימת בו כל פעילות צבאית. שאר חלקי בסיס ההדרכה, עדיין פעילים.
היסטוריה.
הנמל הוקם על ידי הבריטים בשנת 1934 והיה לשדה התעופה הבינלאומי הראשון בארץ ישראל. השדה שימש גם את חיל האוויר המלכותי הבריטי ואת חברת הנפט המשותפת לעיראק ובריטניה (APS). טרם הקמת השדה הכשירו הבריטים משטח נחיתה מדרום למיקום הנוכחי ומעבר לנחל הקישון.
ב־1936 נפתחו קווי טיסה סדירים לביירות, לקהיר ולקפריסין, וב־1938 נפתחו קווי טיסה סדירים ליעדים באירופה ובהם איטליה. בנוסף, פעלו בנמל טיסות שכר אזרחיות ליעדים נוספים מחוץ לישראל. בשנה זו נחתו בחיפה שליש מהטיסות המגיעות לארץ ישראל.
ב־1940 הופסקו הטיסות האזרחיות עקב מלחמת העולם השנייה, שם השדה שונה ל-RAF Haifa ושימש את חיל האוויר המלכותי הבריטי. ביוני 1941 הגיעה לשדה טייסת 80 מצוידת במטוסי הוקר הוריקן. בדרום השדה נבנו מספר מבנים ששימשו למגורי עובדי הרכבה ואחר כך כבית חולים צבאי קטן.
במאי 1948, עם סיום המנדט הבריטי, נמסר השדה לידי עיריית חיפה, ולאחר מלחמת העצמאות נפתח מחדש על ידי מדינת ישראל כנמל תעופה אזרחי והטיסות בו חודשו. חברת סייפרוס איירווייז הפעילה קו תעופה שבועי לניקוסיה שבקפריסין.
בשנת 1950 החלה חברת ארקיע להפעיל קו תעופה לאילת, וב-1958 קו לשדה תימן, ליד באר שבע.
תוכניות פיתוח כשדה תעופה בין-לאומי.
כבר בשנת 1969 הכריזו ראש עיריית חיפה ושר התחבורה על תוכנית לפיתוח השדה, העברת הכביש הצמוד למסלול במנהרה והארכת מסלול הטיסה, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
בשנת 1995 הוחלט על פיתוח שדה התעופה של חיפה כנמל תעופה בין-לאומי. הפרויקט הוכנס לתמ"א 15 (תוכנית מתאר ארצית לנמל תעופה בינ"ל נוסף - תמ"א/15א) והוכר על ידי ממשלת ישראל כפרויקט בעל חשיבות לאומית שיקודם בנוהל מזורז. באפריל 1998 נחנך טרמינל חדש ובו מוענקים שירותים שונים ביניהם: ביקורת גבולות, מכס וחנויות פטורות ממכס.
בשנת 1997 החלה חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן להפעיל קו טיסה בין חיפה לעמאן. הקו פעל מספר שנים עד שנסגר מחוסר כדאיות כלכלית. בשנת 2000 הפעילה חברת התעופה המצרית סקורפיון קו טיסה מחיפה לשארם א-שייח'.
בשנת 2000, מונתה ועדה בראשותו של האלוף רן גורן (סגן מפקד חיל האוויר לשעבר) לבחון את עתיד השדה מבחינה כלכלית ותפעולית. הוועדה הגישה תוכנית שהציעה לפעול להארכת המסלול הקיים ל-2,400 מטר, כדי לאפשר טווח טיסה ליעדים העיקריים באירופה. המסלול תוכנן להיות באורך של 1,900 מטר ביבשה ו-500 מטר בתוך הים. עלות ביצוע התוכנית הוערכה בכ-425 מיליון דולר, והומלץ שיזם פרטי יבנה ויתפעל את הנמל, ולא רשות שדות התעופה, כך שתיווצר תחרות עם נמל התעופה בן-גוריון. משרד התחבורה גם תכנן, בנוסף, להאריך את מסילת הרכבת מאזור חוצות המפרץ מערבה לכיוון שדה התעופה, כך שבשדה תיפתח תחנת רכבת, שתשרת את המשתמשים בנמל.
ב-31 בדצמבר 2001 אמר שר התחבורה, אפרים סנה, כי "הפיכתו של שדה התעופה חיפה לבין-לאומי תעניק תנופה עסקית, כלכלית ותיירותית אדירה לחיפה". השר סנה הנחה את אנשי משרדו לבדוק שתי חלופות: האחת, הפעלת שדה בין-לאומי מהמסלול הנוכחי, והשנייה: הפעלתו ממסלול אשר יוארך ל-2,400 מטרים. על פי תוכניות משרד התחבורה באותה עת, היו אמורים ההליכים הסטטוטוריים להרחבת השדה להסתיים בשנת 2006 והשדה המורחב היה אמור לפעול החל משנת 2009. לאחר הרחבתו אמור היה השדה לשרת עד שלושה מיליון נוסעים בשנה. אך תוכנית זאת לא יצאה לפועל.
בשנת 2007 הציע משרד האוצר למקם שדה התעופה חדש לצפון המדינה במקום חלופי במנחת מגידו ולא בחיפה, ובחודש אוקטובר 2011 המליצה רשות התעופה האזרחית על הקמת שדה התעופה הבא של ישראל במגידו. בשנת 2010 שונו נתיבי טיסה להקטנת רעש באזורי מגורים
באפריל 2010 הציג שר התחבורה ישראל כץ החלטה להאריך את המסלול בכ-316 מטרים, אך שנתיים לאחר מכן התקבלה החלטה הפוכה כשיונה יהב, ראש העיר חיפה, תמך בהעברת הנמל הצבאי של חיל הים (בסיס חיפה) לחוף קריית חיים, לשטח שחופף בחלקו את השטח שעליו אמורה להיבנות הארכת המסלול של נמל התעופה. בשנת 2015 הציע משרד התחבורה להגדיל מעט את שטח נמל התעופה בחיפה כדי שישמש כחלופה לפעילות התעופה הפרטית וחניית מטוסים שמתקיימת בשדה התעופה הרצליה המיועד לסגירה (במקום התוכנית לשדרוג מנחת עין שמר), אך ראש עיריית חיפה יונה יהב התנגד לתוכנית. אך עם זאת באוקטובר 2017 פורסם כי אכן פעילות התעופה הפרטית בנמל התעופה בהרצליה לצד חלק מפעילות המטוסים בשדה דב תועתק לנמל התעופה בחיפה וזאת לאחר שניסיונות לקדם הקמת שדה חלופי למשל צפונית לרעננה או בקרבה לחדרה בוטלו בלחץ תושבי האזור. כחלק מהסכמי הנדל"ן הוחלט גם כי בית הספר הטכני הצבאי שפעל לצד שדה התעופה בחיפה יפונה לכרמיאל וכך תתאפשר הרחבת פעילותו של נמל התעופה בחיפה וכן הוספת שטחים לפעילות נמל חיפה שיכללו מרכזים לוגיסטיים ועוד "בעורף הנמל".