דרך דרסטית למדי לטיפול באפתות מטרידות במיוחד היא הסרה כירורגית שלהן; בדרך כלל לא מדובר בניתוח של ממש אלא בצריבה של האפתה באמצעות כסף חנקתי (AgNO3) או לייזר.
עוד טיפולים כוללים:
אפטה
כיב בפה
פצע לבן בפה
פצצה אלקטרומגנטית
פצצה אלקטרומגנטית היא מתקן המחולל פעימה אלקטרומגנטית - גל אלקטרומגנטי רגעי בעל עצמה אדירה אשר הורס מערכות אלקטרוניות וחשמליות על ידי השראת עומס יתר.
כמו כל פצצה, ניתן להפעיל פצצה אלקטרומגנטית בהשהייה, להטיל אותה ממטוס או לשגר אותה כראש קרב של טיל או רקטה. ישנם סוגים שונים של פצצות אלקטרומגנטיות המבוססים על דרכים שונות לחולל פעימה אלקטרומגנטית: דחיסת שטף מגנטי על ידי חומרי נפץ, או שידור הפעימה ממתח האגור בקבל או סוללת קבלים (מחולל מרקס), מתקן זה יכול להיות רב פעמי. יתרה מזאת, כל פצצת גרעין יוצרת גם פעימה אלקטרומגנטית כתופעת לוואי, ופיצוץ גרעיני מעל האטמוספירה מלווה בפעימה גדולה במיוחד המסוגלת לכסות יבשת שלמה ללא גרימת הנזק מהביקוע עצמו (הנזק שהיה נגרם מפיצוץ מעל פני האדמה), ובכך מהווה פצצה אלקטרומגנטית. במקרה כזה יש חשיבות לשדה המגנטי של כדור הארץ: הנשק יעיל יותר באזורים של כדור הארץ בהם השדה המגנטי חזק יותר, והפעימה מתפשטת לכיוון צפון פחות מאשר ליתר הכיוונים.
מנגנון הנזק העיקרי כתוצאה מפעימה אלקטרומגנטית הפוגעת במעגל חשמלי מתואר בצורה הבאה: הפעימה האלקטרומגנטית החזקה שיוצרת הפצצה משרה שדה אלקטרומגנטי חזק ביותר. שדה זה יוצר בתורו מפלי מתח גבוהים מאוד, על פני מרחקים קטנים מאוד, במקטעי הולכה שבמעגל החשמלי המותקף. מפלי מתח אלה גורמים לזרמים חזקים מאוד במקטעי ההולכה שבמעגל והחום הרב שנוצר עקב הזרמים הללו גורם למקטעי ההולכה לנזק הרסני. מסיבה זו רכיבי אלקטרוניקה זעירים, פסי הולכה במעגלים מודפסים ומעגלים משולבים הופכים פגיעים במיוחד.
מבטחים כלל אינם יעילים כהגנה על מעגלים אלקטרוניים במקרה של פעימה אלקטרומגנטית משום שעומס היתר מושרה בבת אחת ובכמה מקומות שונים במעגל ולא רק בכניסת הזרם למעגל, שאותה יכול המבטח לנתק.
כלוב פאראדיי גם הוא אינו יעיל כהגנה מלאה מפני פעימה אלקטרומגנטית. הסיבה לכך היא שכלוב פאראדיי אידיאלי הוא תאורטי בלבד ולא ניתן לבנות במציאות כלוב שכזה, שיעצור חדירה של 100% מהקרינה האלקטרומגנטית. הבעיה ב"איטום" כנגד הקרינה נמצאת בעיקר בנקודות חיבור של יריעות המתכת המרכיבות את הכלוב. בנקודות חיבור אלה, גם אם מדובר בהלחמה ובוודאי אם מדובר בסימרור, נוצרת זליגה של קרינה המצליחה לחדור לפנים הכלוב. מאחר שפצצות אלקטרומגנטיות נועדו מראש לגרום נזק ועוצמת הקרינה האלקטרומגנטית שהן יוצרות חזקה וממוקדת, הרי שדי בזליגות אלה כדי לגרום לנזק במעגלים החשמליים ובאלקטרוניקה עדינה, שנמצאים בתוך כלוב הפאראדיי.
בימי המלחמה הקרה נעשו מאמצים מצד ארצות הברית וברית המועצות לפתח פצצות אלקטרומגנטיות, וכן למגן את צבאותיהן ומתקני תשתית אסטרטגיים כנגד הפעימה האלקטרומגנטית המשתחררת במקרה של הפעלת פצצה כזאת. גם כיום ישנן מערכות הגנה מפני פעימה אלקטרומגנטית המיועדות לכלים צבאיים. פצצות אלקטרומגנטיות הופיעו במספר ספרים, סרטים ומשחקי וידאו, אך במציאות לא תועד שימוש בהן באף מלחמה (אם כי היו דיווחים בלתי מאומתים על שימוש שכזה במלחמת המפרץ הראשונה).
תזמורת הגוונדהאוס
תזמורת הגוונדהאוס (גרמנית: Gewandhausorchester) היא תזמורת גרמנית שמקום מושבה הקבוע בלייפציג, גרמניה. היא קרויה על שם אולם הקונצרטים שבו היא שוכנת, הגוונדהאוס ("בית האריג").
ראשיתם של הקונצרטים בלייפציג בשנת 1743. תחילה קיימו אותם בבתים פרטיים, ואחר כך בפונדק, לפני שהתזמורת עברה לגוונדהאוס בשנת 1781. בראשית המאה ה-19 היה פליקס מנדלסון-ברתולדי מנצחה הראשי. בשנת 1885 עברה התזמורת לאולם חדש. בשנת 1936 הרסו הנאצים את האנדרטה לזכר מנדלסון שהוקמה בחזית בית הגוונדהאוס. בשנת 1944 נהרס אולם הגוונדהאוס. הבניין הנוכחי הוא הבניין השלישי הנושא שם זה. הוא נפתח בשנת 1981. בשנת 2008 נחנכה מחדש אנדרטה משוחזרת של מנדלסון, ליד כנסיית סנט תומאס.
בשנים הראשונות לקיום התזמורת היה קשר הדוק בין התזמורת לבין מקהלת הנערים סנט תומאס. המקהלה פעלה בהנהלת עיריית לייפציג, והודות לקשריה עם המקהלה, זכתה התזמורת למעמדה כמוסד עירוני. במשך שנים רבות כיהנה מקהלת סנט תומאס כמקהלה הרשמית של תזמורת הגוונדהאוס, ועד סוף המאה ה-19 הופיעה עמה בקביעות. התזמורת והמקהלה הרבו להופיע בשתי הכנסיות העיקריות של לייפציג - סנט ניקולאי וסנט תומאס.
על ביצוע המוזיקה הליטורגית בכנסיות אלה היו אחראים חלילני העיר. עקב הביקוש הגובר והולך למוזיקה במהלך המאה ה-18, היה עליהם לגייס נגנים נוספים, כדי לעמוד בהתחייבויותיהם. נגנים אלה באו, במספרים גדלים והולכים, משורות התזמורת.
בשנת 1789 קיבל המנהל המוזיקלי של תזמורת הגוונדהאוס, יוהאן אדם הילר, את הסכמת מועצת העיר לקבל עוד שבעה נגנים בשכר מלא לתזמורת הכנסייה, שאותם הביא מתזמורת הגוונדהאוס. מכאן ואילך היה תפקידו הרשמי של הילר מנצח ומנהל מוזיקלי מטעם העירייה. בשנת 1835 התמנה פליקס מנדלסון למנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של תזמורת הכנסייה, ובשנת 1840 זכו 27 הנגנים, שהיוו את גרעין התזמורת והיו זכאים לתשלום גמלאות, למעמד של תזמורת העיר, שחייב אותם להשתתף בטקסי הפולחן בשתי הכנסיות הראשיות, בימי ראשון ובחגים. מנדלסון השתדל לשכנע את מועצת העיר לקבל לשורות התזמורת העירונית את כל נגני הגוונדהאוס, ולאחר שנים רבות, רק ב-1920, הושגה המטרה וכל נגני תזמורת הגוונדהאוס היו לעובדים בעיריית לייפציג.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, בוטלו הופעות התזמורת ומקהלת תומאס בכנסיות. בשנות מלחמת העולם השנייה הופיעו התזמורת והמקהלה רק בנגינה ושירה של מוטטים, שבוצעו מדי שבת. הופעות אלה של שבת אחר הצהריים המשיכו להוות נקודת שיא בלוח ההופעות של נערי המקהלה. המקהלה והתזמורת ממשיכות להופיע עד היום בטקסי התפילה בכנסייה בביצוע קנטטה של יוהאן סבסטיאן באך, שהיה מנצח המקהלה.
בין המנצחים המאוחרים יותר ארתור ניקיש, וילהלם פורטוונגלר, ברונו ולטר, ואצלב נוימן, ומשנת 1970 עד 1996 קורט מאזור. ב-1998 קיבל עליו הרברט בלומסטדט את המשרה, עד 2005. מחליפו הוא ריקרדו שאיי שסיים בשנת 2016 את תפקידו.
המנצח הלטבי אנדריס נלסונס התחיל את כהונתו כמנהל המוזיקלי של התזמורת בשנת 2018.
סוקולוב
מינהל קהילתי
פרשת השב&quot;כ
יום הפאי
ולנטיינ'ס דיי
מנהרת הזמן
מנהרת הזמן (באנגלית: The Time Tunnel) הייתה סדרת טלוויזיה בת 30 פרקים מסוגת המדע הבדיוני והוראת היסטוריה, אשר שודרה בארצות הברית בין השנים 1966–1967 והפכה ללהיט בינלאומי.
את הסדרה הפיק אירווין אלן , שהפיק בין השאר את הסדרה אבודים בחלל . אהבתו של אלן למדע בדיוני גרמה לכך שבשלושה מהפרקים סטתה הסדרה מהמתווה של אירועים היסטוריים והתמקדה במלחמה בחייזרים בעלי כוונות עוינות.
את המוזיקה לסדרה הלחין ג'ון ויליאמס, לימים אחד ממלחיני פסקולי הקולנוע הגדולים בהיסטוריה, שהיה אז בתחילת דרכו.
בישראל שודרה הסדרה בטלוויזיה הישראלית לראשונה באוגוסט 1973, ושודרה שוב ושוב בשנים שלאחר מכן. בהמשך השתלבה מנהרת הזמן ברצועת השידורים של "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בחופשים הגדולים, בשנים 1987–1992.
עלילת הסדרה.
עלילת הסדרה עוסקת במיזם צבאי סודי ביותר, עתיר תקציב ונסיוני שמטרתו שיגור בני אדם בזמן. במהלך המחקר ובניית המיזם נודע לצוות המיזם במהלך ביקורו של סנטור כי יש בכוונתו לקצץ בתקציב המיזם ובכך מעמיד אותו בסכנת סגירה. המדען ד"ר טוני ניומן שנחרד לשמע תוכנית הקיצוץ החליט לשגר עצמו בזמן כדי להוכיח את יכולותיה של מכונת הזמן וזאת על אף שהמחקר טרם הסתיים. חברו המדען ד"ר דאגלס פיליפס (דאג) נשלח בעקבותיו כדי לסייע לו. עלילת הסרט מורכבת מחוויותיהם במסעם בזמן. כמעט בכל פרק שלובים אירועים היסטוריים חשובים ודמויות ידועות מהעבר. שהותם של טוני ודאגלס בזמן מלווה בקשיים טכניים הנובעים מהיותה של מכונת הזמן נסיונית ומהקושי להחזירם להווה.
פרק הבכורה ששודר בארצות הברית בספטמבר 1966 נקרא "פגישה עם האתמול" ("Rendezvous with Yesterday"), שבו טוני נוחת ממנהרת הזמן אל סיפון הטיטאניק ומנסה להציל אותה מהטביעה הצפויה.
זו הייתה סדרת הטלוויזיה בין הראשונות בסוגה, שעסקה בתחום המסע בזמן, ובכך הייתה לפורצת דרך ויצירתית. למרות זאת, כששודרה לראשונה בסוף שנות ה-60 לא זכתה להצלחה והורדה מהמסכים לאחר 30 פרקים. רק בשנים מאוחרות יותר הפך "המסע בזמן" לנושא מדובר בתחום המדע הבדיוני, שהצליח גם במימד הקולנועי והטלוויזיוני.
צוות השחקנים.
השחקנים הקבועים בסדרה:
מספר שחקנים ששיחקו כשחקנים אורחים אלמונים בסדרה התפרסמו לאחר מכן בתפקידים אחרים. ביניהם:
סדרת המשך.
בשנת 2002 נעשה ניסיון ליצור גרסה חדשה לסדרה, אך זו לא צלחה את שלב הפקת הפיילוט. למעשה גם הפיילוט עצמו לא שודר מעולם בטלוויזיה, והוא קיים רק ברשת האינטרנט וכפרק בונוס ב-DVD של הסדרה המקורית, שיצא ב-2006.
מפרץ הדסון
מפרץ הדסון (באנגלית: Hudson Bay, בצרפתית: Baie d'Hudson) הוא מפרץ רחב ורדוד, ששטחו 1.23 מיליון קמ"ר, בצפון מזרח קנדה. המפרץ גובל בפרובינציות אונטריו, קוויבק, מניטובה ונונאווט. בדרום המפרץ נמצאת זרוע שלו - מפרץ ג'יימס.