הכלכלה בדרך כלל מחולקת לימין ושמאל, הימין מאופיין בתמיכה בקפיטליזם, ובבעלות פרטית של אמצעי הייצור, בטענה שההון ירד מהעשירים למעמד העובדים. אנשים משפיעים מאוד בימין הכלכלי הם אדם סמית' ומילטון פרידמן. דמויות שנויות במחלקות בימין הכלכלי הקיצוני הם אישים כמו איין ראנד, ומארי רות'בארד, אף על פי שאפילו אדם סמית' חשב שרעיונות כמו שלהם לא הגיוניים. בחלק מהמדינות השמאל הפוליטי מאופין בהתנגדותו ליישום מוחלט של הקפיטליזם, ובדרך כלל משלב בכלכלה בעלות ציבורית של אמצעי הייצור, בין אם זה דרך הממשלה (לניניזם) דרך ארגוני העובדים (סינדקליזם) או דרך דמוקרטיה ישירה (אנרכו קומוניזם). חלק מהתומכים בגישה זו טוענים שבדומה לדמוקרטיה ברמת המדינה, יש לתמוך גם בדמוקרטיה ביחסי העבודה. אנשים משפיעים מאוד בשמאל הכלכלי הם קרל מרקס ופרדיריך אנגלס. חלק השמאל הכלכלי הקיצוני תומכים גם באישים כמו ולדימיר לנין וצ'ה גווארה, אשר היו דמויות שנויות במחלוקת. מפני שהמצב שברוב מדינות העולם אנחנו חיים תחת מערכת קפיטליסטית, אין בדיוק מרכז כלכלי, אבל אנשים שתומכים במצב הקיים בלי לשנותו כוללים אנשים כמו רייגן ותאצ'ר, אף על פי שיש טענות רבות שהם עשו זאת עבור רווח פוליטי ופגיעה באוכלוסיות שלא תמכו בהם
חברה.
דעות לגבי סוגיות חברתיות גם כן מתחלקים לימין ושמאל. הימין מאובחן ברצון לשמור על המצב הקיים, ולכן הוא מתנגד להפלות, מתנגד לנישואין חד מיניים, ובדרך כלל יותר שמרני, המרכז נחשב יותר ליברלי. הוא ברובו יותר תומך בזכות של אנשים לעשות כרצונם, אבל הוא לא מחבב לעשות מעבר. השמאל מאובחן כיותר פרוגרסיבי, ומאמין בפירוק המצבים שהוא חושב שאינם צודקים. למשל קיבוע בחוק את זכותם של הומואים להתחתן, לעומת ליברלים שפשוט רוצים שזה יפסיק להיות לא חוקי.
ממשלה.
דעות לגבי התערבות ממשלתית אינם מחולקים לימין ושמאל אלא למדיניים, וחירותנים. המדיניים מאמינים שזה תפקיד הממשלה לשמור על ביטחון האזרח ולוודא שהוא שומר על החוק, ובדרך כלל מאמינים במעקב אחרי אזרחים, בעוד החירותנים מאמינים שהאזרחים ישמרו על החוק, ושמעקב מוגזם אחרי אזרחים אינו מוסרי, יגרום לכולם להיכנס לכלא על טעויות פשוטות. רובם תומכים בלגליזציה.
ואלבייק
ואלבייק (בהולנדית: Waalwijk ; בניב של בראבנט: Wólluk) היא עיר הולנדית השייכת למחוז צפון בראבנט. נכון לשנת 2019, בעיר מתגוררים כ-48,240 תושבים.
היסטוריה.
לעיר ניתנו זכויות כעיר בשנת 1303. בשנת 1815 אוחדה ואלבייק עם רחוב לנגרסטה הסמוך, שרק אז נוסף למחוז צפון בראבנט. בשנת 1922 אוחדו גם הכפרים Besoyen ו-Baardwijk לוואלבייק. בשנת 1997 נוספו לעיר גם הכפר וספיק ועיריית ספראנג-קפל.
ספורט.
לעיר קבוצת כדורגל בשם RKC ואלבייק, המשחקת בליגה הבכירה בהולנד. הקבוצה משחקת באצטדיון אצטדיון מנדמייקרס בעיר, המכיל 7,500 מקומות.
ואלבייק ידועה גם בזכות אירוע "80 van de langstraat", המתקיים בעיר ובסביבתה בכל ספטמבר, ובו כמה אלפי אנשים עושים מסלול של 80 ק"מ לאורך כל העיירות שנמצאות באזור Langstraat.
איוואקס
הקש בעץ (סרט)
הקש בעץ (באנגלית: Knock on Wood) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1954 עם דני קיי ומאי צטרלינג בתפקידים הראשיים.
השירים בסרט נכתבו והולחנו על ידי סילביה פיין, אשתו של קיי.
תקציר העלילה.
ג'רי מורגן (דני קיי) הוא אמן פיתום המופיע עם בובותיו קלרנס וטרנס במועדון "תרנגול הזהב" בפריז. הוא אינו שולט בעצמו ומפליט מדי פעם דברים בפי הבובות שמרגיזים את חברתו הרקדנית, אודרי (וירג'יניה יוסטון) שעוזבת אותו. ג'רי נסער וזורק את הבובות. אמרגנו מרטי (דייוויד ברנס), מצליח לשכנע אותו לטוס לציריך לבדיקה אצל הפסיכיאטר ד"ר קרוגר (סטיבן גרי). בינתיים הוא נותן את הבובות לתיקון למר פפיצ'ק (אבנר ביברמן).
במקביל מתפתחת עלילת ריגול. תוכנית סודית ליצור נשק קטלנית נגנבת. המרגל מצליח לברוח מהמשטרה להגיע לפפיצ'ק שהוא גם מרגל והוא מטמין את התכנית בראשם של הבובות קלרנס וטרנס. גם הנוכל הבינלאומי גודפרי לנגסטון (טורין תאצ'ר), טס בעקבות התכנית לציריך ופוגש במטוס את ג'רי. במטוס טסה גם הפסיכיאטרית ד"ר אילזה לנגסטרום ויש לה כמה היתקלויות מביכות עם ג'רי.
בציריך בודק אותו ד"רה קרוגר (סטיבן גרי) ומציג לפניו את עמיתתו למקצוע ד"ר לנגסטרום שמתמחה בפסיכואנליזה. היא מזריקה לו חומר היפנוטי והוא שוקע ומספר על ילדותו לשני הורים שחקני וודויל שהזניחו אותו. במסגרת הזכרונות רואים את הוריו מבצעים את השיר "הקש בעץ".
ד"ר לנגסטרום מציעה להמשיך את הטיפול בלונדון שם היא מתגוררת. לנגסטון שוכר למענם מטוס ובהמשך הטיפול מתאהבים הרופאה והפציינט. בינתיים מחפשים המרגלים ואנשי לנגסטון את התכנית בבובות וכל אחד הורג את השני. בחדרו של ג'רי נמצאים ארבע גופות והוא נרדף על ידי המשטרה והפושעים. בעיתונים הוא מוכתר בתואר "המרטש". הוא מוצא מקלט בבר אירי, בעסק למכירת מכוניות יוקרה ואחר כך במופע בלט שם הוא "משתתף" בריקוד. לבסוף הוא מסגיר עצמו לשוטרים ומשכנע שאינו הרוצח, הפושעים נעצרים וג'רי מתחתן עם הרופאה.
קיץ החירות
יוזמת "קיץ החירות" (באנגלית: Freedom Summer) במדינת מיסיסיפי שמה לה למטרה לרשום כמה שיותר אפרו-אמריקאים בפנקס הבוחרים של ארצות הברית. היוזמה הושקה על ידי מתנדבים ביוני 1964, לאחר שהוסרו החסמים שמנעו מהשחורים להצביע. רישום הבוחרים נמשך 10 שבועות, מאמצע יוני 1964 עד סוף אוגוסט.
במסגרת היוזמה הוקמו גם עשרות בתי ספר, קייטנות ומרכזים קהילתיים בעיירות קטנות ברחבי מיסיסיפי שנועדו לסייע לאוכלוסייה השחורה המקומית.
בפרויקט השתתפו התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית, האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים, וארגוני זכויות אדם נוספים. מימנה את רוב הפעילויות.
רקע.
בשנת 1964 ננקטו במדינת מיסיסיפי שיטות רבות להרתעת מצביעים. נוהלי הרישום לפנקס הבוחרים דרשו ממצביעים שחורים למלא טופס בן 21 שאלות וכן להופיע בפני ועדת רישום, שכל חבריה היו לבנים, ולענות על שאלות בנושא פרשנות על חוקת מיסיסיפי. הוועדה פסלה את מרבית השחורים ולא אפשרה להם להירשם בפנקס הבוחרים.
קהילות השחורים במיסיסיפי היו בקשר זו עם זו, בעיקר באמצעות הכנסיות בכל קהילה, ששיתפו פעולה ביניהן וארגנו הפגנות ופעילויות מחאה. אחת מפעילויות המחאה הייתה "הצבעת דמי" בשנת 1963 שנועדה להפגין את רצונם של תושבי מיסיסיפי השחורים להשתתף בבחירות בצורה חופשית. בהצבעה זו השתתפו עשרות אלפי אזרחים.
ההכנות לפעילות.
בפברואר 1964 החלו ארגוני זכויות האדם במיסיסיפי לשתף פעולה במטרה לרשום כמה שיותר אפרו-אמריקאים בפנקס הבוחרים. הוקמה "" שמימנה את רוב הפעילויות ותיאמה את הפעילויות בין הארגונים השונים, בהם התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית, האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים, וארגוני זכויות אדם נוספים. הוועדה גייסה לשורותיה כאלף סטודנטים מרחבי ארצות הברית, רובם לבנים, שפעלו בהתנדבות בקמפוסים של מיסיסיפי.
הפרויקט התמקד במדינת מיסיסיפי מכיוון שהיה בה האחוז הנמוך ביותר של אפרו-אמריקאים שנרשמו להצביע. באותה עת הם היוו כ-40% מהאוכלוסייה, אך רק 6.7% נרשמו להצביע, מפני שמדינות דרום ארצות הברית נקטו במגוון שיטות להרתעת מצביעים. כאשר אלה תבעו את המדינה, נטה בית המשפט העליון של ארצות הברית לאשר את מרבית השיטות. היו מספר מקרים בהם בית המשפט פסל שיטת הרתעה כלשהי, אך בתוך זמן קצר נחקקו תקנות חדשות להדרת שחורים, בהן (רק מי שסבו היה בעל זכות בחירה יכול להשתתף בבחירות) או קיום . באותה תקופה גברו גם מקרי האלימות והלינץ' נגד שחורים.
בין הגופים שהשתתפו בפעילויות "קיץ החירות" היו גופים דתיים של נוצרים ויהודים ששיתפו פעולה והציעו תמיכה למתנדבים. רבנים רבים מקרב הקהילה היהודית השתתפו בפעילויות ההתנדבות, בהפגנות ובאירועי המחאה במיסיסיפי.
בדיווח בעיתון "דבר" על פעילות המתנדבים בעיר נכתב: "בין המטרות שהציבו להם פעילי הארגון לשוויון זכויות בין הגזעים - הרשמת בעלי זכות הבחירה מקרב הכושים המתגוררים במדינות הדרום. פעולה זו תעורר, בוודאי, את חמתם של בעלי האגרוף למיניהם."
מקרי אלימות.
רבים מהתושבים הלבנים במיסיסיפי הביעו מורת רוח מפעילותם של הסטודנטים בעיר, ונהגו להטרידם ולכנותם "זבל שעיר ומלוכלך". חלק מהפעילים נפגעו בפיגועי ירי. התושבים פעלו נגד הפעילים באמצעות ארגוני עליונות לבנה מקומיים, בהם "מועצת האזרחים הלבנים" והקו קלוקס קלאן, שזכו לשיתוף פעולה מהמשמר האזרחי וכוחות משטרה בעיר. הם עצרו מתנדבים, הציתו בתים, ריגלו אחר סטודנטים והכו אותם, ונקטו בשיטות נוספות של הפחדה והטרדה כדי לחבל בפרויקט.
במהלך עשרת השבועות של הפרויקט נעצרו 1,062 בני אדם (מתנדבים ומקומיים), 80 מתנדבים הוכו, 37 כנסיות הוצתו או הופצצו, 30 בתים ועסקים של שחורים הוצתו או הופצצו, 4 פעילי זכויות אזרח נהרגו (אחד מהם בפיגוע דריסה), 4 פעילים נפצעו באורח אנוש, ולפחות 3 שחורים ממיסיסיפי נרצחו בגלל תמיכתם בתנועה לזכויות האזרח.
ב-21 ביוני 1964 אירע רצח פעילי זכויות האזרח במיסיסיפי. שלושה פעילים נעצרו לחקירה, ולאחר ששוחררו נרצחו על ידי איש קו קלוקס קלאן. אירוע זה גרם לזעזוע וסוקר באופן נרחב בכלי התקשורת בארצות הברית ובעולם.
במהלך חיפוש הגופות של הפעילים טענו עיתוני מיסיסיפי כי זו עלילת שווא למטרות פרסום. חיפוש הגופות בנהרות ובביצות גילה את גופותיהם של שמונה שחורים נוספים שכנראה נרצחו, בהם נער בן 14 שנמצא לבוש בחולצה של התנועה לשוויון גזעי.
פעילויות נוספות.