אורכו של הברווז 42–59 ס"מ, מוטת כנפיו מגיעה לאורך 76–91 ס"מ ומשקלו מגיע ל-512–1,330 גרם. הזכר בעל נוצות אפורות-כתומות עם כנפיים אפורות, ראש לבן מכוסה נקודות שחורות ומצח לבן והעורף ירוק. המקור קטן ותכול וקצותיו שחורים. קצה הגוף והזנב שחורים ומוקפים אזור לבן. הנקבות אפורות ומנומרות בשחור והבטן כתומה.
הוא מצוי באגמים, בביצות, בשדות ובנהרות של אמריקה הצפונית מאלסקה עד מקסיקו, ואף דרומה יותר לאמריקה המרכזית במגוון בתי גידול, ובחורף נודדים לאזורים חמימים. לעיתים נדירות הברווזים יחצו את האוקיינוס האטלנטי ויגיעו לאירופה.
הברווז ניזון בשכשוך על פני המים מצמחייה ומחרקים.
ברווז אמריקני
נתן מרפיש
נתן מרפיש (24 בדצמבר 1924 - 11 בינואר 1972) היה קריין קול המחתרת העברית (תחנת השידור החשאית של לח"י), מראשי ענף הפרסום בישראל ומנהל מחלקות הפרסום בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"הארץ".
ביוגרפיה.
נתן מרפיש נולד בוורשה שבפולין, בן זקונים לשבתאי ולאה מרפיש. בגיל 9 עלה לארץ ישראל עם הוריו, אחיו הבכור אשר ואחותו יפה.
בגיל 16 הצטרף לאצ"ל ועם הפילוג הצטרף ללח"י. בשנת 1945 הוקמה תחנת השידור המחתרתית של לח"י – קול המחתרת העברית. נתן ילין-מור, ממפקדי הלח"י, בחר בנתן מרפיש להיות הקריין של התחנה. התחנה הוקמה ותופעלה על ידי האיש הטכני ומומחה הרדיו יעקב (אלכס) יצחקי. יחד עם מרפיש שידרה בתחנה הקריינית גאולה כהן, לימים חברת הכנסת.
בפברואר 1946 תפסו הבריטים את התחנה במהלך שידור. נתן מרפיש ויעקב יצחקי נעצרו, ונשלחו תחילה למחנה המעצר בלטרון. לאחר מכן הוגלו לאפריקה, תחילה לאריתריאה, ואחר כך למחנה עצורים גילגיל בקניה. גאולה כהן נעצרה ונשלחה לבית הסוהר לנשים בבית לחם. במחנה העצורים בקניה ישב מרפיש עם למעלה ממאתיים וחמישים עצורים, בהם יצחק שמיר, מרדכי ציפורי, מאיר שמגר ועוד.
עם קום המדינה חזר עם כל גולי קניה למדינת ישראל, הצטרף ללח"י בירושלים והתמנה למפקד המחנה שם. בבחירות לכנסת הראשונה היה ממנהלי מערכת הבחירות של רשימת לח"י – "מפלגת הלוחמים".
בשנת 1950 התחתן עם לוחמת הלח"י חנה שטרן (נילי), ונולדו להם שני ילדיהם, יאיר ודורית.
באזכרות השנתיות על קברו של מפקד הלח"י אברהם שטרן (יאיר) היה מרפיש מקריא את שמות כל חללי לח"י, ושב להיות פעם בשנה הקריין של לח"י.
הוא ניהל את מחלקת המודעות של העיתון "ידיעות אחרונות", ובשמונה שנותיו האחרונות ניהל את מחלקת המודעות של העיתון "הארץ". היה מראשי ומובילי ענף הפרסום בישראל.
נפטר ב-11 בינואר 1972, בגיל 47.
קברי מרדכי ואסתר
Chmod (קיצור של Change Mode – "החלפת מצב") היא פקודה במערכת הפעלה דמוית יוניקס המחליפה הרשאות של קבצים ותיקיות במערכת ההפעלה.
הפקודה נוספה לראשונה ל-Unix גרסה 1 של AT&amp;T. עם התפתחותן של מערכות מתקדמות יותר נוספו רשימות בקרת גישה (ACL) למערכות הפעלה רבות. הגרסה של chmod שנמצאת ב-coreutils של GNU נכתבה על ידי דייוויד מקנזי וג'ים מיירינג.
אופן השימוש.
הפקודה מקבלת את הפרמטרים הבאים:
codice_1
ברוב המימושים קיימות גם אפשרויות נוספות:
כאשר האובייקט שעליו מופעלת הפקודה הוא קישור סימבולי, הפקודה משנה את אובייקט היעד.
הרשאות הקובץ, שאותן ניתן לבדוק באמצעות פקודות או :
$ ls -l findPhoneNumbers.sh
-rwxr-xr-- 1 dgerman staff 823 Dec 16 15:03 findPhoneNumbers.sh
$ stat -c %a findPhoneNumbers.sh
מוגדרות על ידי r, w, ו-x שמציינות הרשאות קריאה (read), כתיבה (write) והרצה (execute).
אחיאא עלום א-דין
אִחְיַאא עֻלוּם א-דִּין (בערבית: احياء علوم الدين, בעברית: "החיאת מדעי הדת") הוא ספר שנכתב על ידי האימאם אל-ע'זאלי. הוא נכתב בשפה הערבית, והוא היה לאבן הפינה של האסכולה המחשבתית ושילב תאולוגיה, ספקנות, מיסטיקה, אסלאם ותפיסות אחרות, ובו הוא דן לעומק בפילוסופיה המוסלמית. מחשבתו היוותה את הבסיס לאימפריה העֹת'מאנית, ובסופה, כאשר מוסטפא כמאל הפריד את המחשבה הדתית ב-1922 מחוק המדינה, הוא אסר על תרגומי עבודותיו של אל-ע'זאלי לטורקית, ובתוך כך גם אסר על תרגומו של הספר לטורקית.
הספר הזה נחשב על ידי רבים כיצירת המופת האולטימטיבית של הרוחניות האסלאמית.
מבנה הספר.
הספר מחולק לארבעה חלקים, שכל אחד מהם מכיל 10 פרקים. הספר מסביר את הדוקטרינה ואת הפרקטיקה של האסלאם, ומטרתו ללמד כיצד ניתן להפוך אותם לבסיס הרחב של חיים רוחניים, אשר אמורים להוביל את האדם להתפתחותו המנטלית, המיסטית, והרוחנית.
השפעת הספר.
הספר הפך לטקסט האסלאמי הנקרא ביותר אחרי הקוראן וספרי החדית'. הוא הצליח, לשלב בין, לחבר בין ולאחד את התאולוגיה האסלאמית האורתודוקסית עם המיסטיקה הסופית, באופן יעיל, ובכך הוא מהווה מדריך מעמיק לכל תחומי החיים של המוסלמי.
פארק הצפרות מעגן מיכאל
פורד סדרת R
פורד סדרת R (באנגלית: Ford R-Series) הם סדרות של דגמי אוטובוסים מתוצרת Ford of Britain (שם רשמי: Ford Motor Company Limited) חברת בת של קונצרן הרכב פורד, בין השנים 1946–1986.
משנת 1957–1965 בניית הדגמים נעשתה בשותפות עם חברת המשאיות הבריטית Thames Trader.
"פורד סדרת R" מאופיינים על ידי דלת כניסה בודדת, ומדרגות בדלת הכניסה.
סמואל טפרה
סמואל טפרה (נולד ב-23 באוקטובר 1999) הוא אתלט אתיופי, פעמיים רצופות אלוף העולם באולם (ברמינגהאם 2018, בלגרד 2022) ושיאן עולם באולם (2019–2022) בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה.
באליפות אתיופיה שנערכה בשנת 2017 זכה טפרה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:38.3 דקות ונכלל במשלחת לאליפות העולם באתלטיקה 2017. באליפות העולם עצמה הוא סיים במקום 31 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:46.22 דקות.
בתחרות שנערכה באולם בואל דה רוי, צרפת ב-27 בינואר 2018 קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש מתחת לגיל 20 של 3:36.05 דקות.
אלוף העולם באולם.
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה בתחילת מרץ 2018 זכה טפרה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:58.19 דקות, לפני מרצין לבנדובסקי מפולין (3:58.39 דקות) ועבדלאטי איגווידר ממרוקו (3:58.43 דקות). במאי אותה שנה הוא שיפר את שיאו בריצת 1500 מטר כשקבע תוצאה של 3:31.63 דקות.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה באולם בפולין ב-6 בפברואר 2019 קבע בריצת 1500 מטר שיא עולם מתחת לגיל 20 בתוצאה של 3:35.57 דקות. שבעו וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבירמינגהאם באולם ב-16 בפברואר הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא עולם חדש של 3:31.04 דקות, לפני בן ארצו יומיף קג'לצ'ה, שסומן לפני הריצה כמי שישבור את השיא. התוצאה מהווה שיפור לשיא העולם הוותיק בן ה-22 שנים של הישאם אל גרוז' מממרוקו (3:31.18 דקות).
המספרים המרוכבים
אינוולוציה
מוז'גה
מוז'גה (ברוסית ובאודמורטית: Можга) היא עיר ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
היסטוריה.
ייסודו של היישוב קשורה להקמת מפעל זכוכית ב-1835 על נהר סיוגה. המפעל הוקם על ידי סוחר מקומי ויצר כלי זכוכית שונים. שמו הראשון של היישוב היה סיוגינסקי זאבוד (המפעל על סיוגה). ב-1859 היו ביישוב 34 בתי אב אשר כללו 290 תושבים, בנוסף למפעל זכוכית הייתה במקום גם טחנת מים. ב-1916 נבנתה כאן תחנת רכבת.
ב-3 באפריל 1924 שונה השם של סיוגינסקי זאבוד לקרסני (אדום), ב-26 באוקטובר 1926 הוא קיבל מעמד של עיר וב-11 במרץ 1927 הוא קיבל את שמו הנוכחי.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית מוז'גה לפי שנים:
כורסת טלוויזיה
כורסת טלוויזיה היא רהיט שמשמש לישיבה, בדומה לספה או כיסא, אך יש בו פונקציות נוספות של נוחות, המותאמות לצפייה בטלוויזיה. משענת כורסת הטלוויזיה גמישה, כך שאפשר להטות אותה כלפי מעלה ומטה בהתאם לרצונו של היושב. לרוב כוללת הכורסה גם משענת רגל שניתן להגביה באמצעות ידית מובנית בכורסה.
היסטוריה.
בסביבות שנת 1850 הציגו הצרפתים מיטת שכיבה, שיכולה לשמש הן ככיסא והן כספת שכיבה. הכורסה הייתה בנויה ממוטות ניידות מרופדות עם מסגרת פלדה. בסוף המאה ה-18 כבר נוצרו עיצובים רבים עבור כיסאות שנעשו מעץ עם מושב מרופד, שהמשענת שלו יכולה לנוע קדימה ואחורה. כיסא מסוג זה השכיח ביותר היה בבעלות נפוליאון השלישי.
בשנת 1928 שני בני דודים, אדוארד קנבוש ואדווין שומק, בנו את הכורסא הראשונה בעיר מונרו במישיגן. הם רשמו את פטנט מסחרי על הכורסא, והקימו חברה בשם "פלורל סיטי פורניטור קומפני". בשנת 1931 הם קיבלו תעודה שמאשר להם לייצר את הכורסה. אחר כך הם שינו את שם החברה ל"זד-בוי".
בשנת 1959, דניאל קלדמייר רשם פטנט על כורסא כבעלים על ריהוט לאומי. ממוקם באוונסוויל, אינדיאנה. שמו היה מבוסס על העובדה שהוא פיתח את הכיסא שלו אשר התמקד והשתמש במדע של קינטיקה בעת שירותו בחיל האוויר האמריקני. העיצוב שלו שימש את נאס"א עבור המושבים בפרויקטים מרקורי, ג'מיני ואפולו. הכיסאות שלו שימשו בחדר מוכן למשימות אלה כפי שניתן לראות בסרט אפולו 13.
השירות החשאי קנה 50 מהם לנשיא לינדון ביינס ג'ונסון כמתנה לחג המולד. לאחר ניתוח בכיס המרה של הנשיא ג'ונסון, הועלה תצלום במגזין "LIFE" עם הנשיא, מרים את חולצתו ומראה את צלקת הניתוח בזמן ישיבתו על אחד הכיסאות.
סוגי כורסאות.
כיום קיימים מגוון גדול של סוגי כורסאות. כורסאות לשימוש מוסדי או לשירות צרכים רפואיים, כורסאות לשימוש ביתי המותאמות לאנשים עם בעיות תפקוד, כורסאות נוחות וכורסאות עיסוי למנוחה מפנקת מול הטלוויזיה. בנוסף, יש אפשרות לעצב כורסה בהתאמה למבנה הגוף, סוג החדר בו רוצים להציב אותן, עם סוגי ריפוד מגוונים וגדלים שונים.
חוויית הכורסא.