מזואה אנסומבו החל לשחק כדורגל במועדון קונגולזי קטן בשם טולה מפאקה, משם עבר לויטה קלאב, אחד המועדונים הגדולים בקונגו. לאחר עזיבתו ניסה להתקבל למועדוני כדורגל בכירים בבלגיה ביחד עם חברו מקבוצת ויטה קלאב, ג'ף טוטואנה, אך השניים לא עברו את מבחני הקבלה במועדונים ונאלצו להסתפק באופציה שהוצעה להם על ידי סוכן המקושר לליגת העל לעבור ביחד עם עוד שחקן קונגולזי בשם פטי נימבה לקבוצה מישראל.
בעונת 2002/2003 חתם בקבוצת הפועל חיפה יחד עם נימבה וטוטאנה, ושם שיחק שנתיים. בעונת 2005/2006 עבר ביחד עם טוטואנה לקבוצת בית"ר ירושלים בה הציג יכולת משחק טובה לאורך כל העונה, והיה השחקן הזר היחיד שלא שוחרר מבית"ר במהלך העונה. בעונת 2006/2007 חתם אנסומבו על חוזה שמוערך בכ-150,000 דולרים בקבוצת מכבי נתניה והיה חלק ממסע הרכש של דניאל יאמר, בעלי הקבוצה.
לקראת עונת 2007/2008 הוחתם אנסומבו בהפועל תל אביב על ידי המאמן גיא לוזון, אך הקבוצה נקלעה לתחתית הטבלה והבטיחה את הישארותה בליגת העל רק לאחר שלוזון הוחלף באלי גוטמן, שהמשיך לתת לאנסומבו מקום קבוע בהרכב ואף רצה להשאירו בקבוצה בעונה שלאחר מכן, אך עקב מחלוקות כספיות אנסומבו שוחרר מהמועדון לאחר עונה אחת. ביולי 2008 חתם בבני סכנין.
בחלון העברות של ינואר 2009 עבר אנסומבו לקוצ'אליספור הטורקית, אך לא מצא שם את מקומו ועבר לאיסטנבול BB, שם שיחק עד שנת 2011. בקיץ 2012 חתם בסמסונספור, אך לאחר חצי עונה עזב את המועדון.
בשנת 2013 חתם בקבוצת פ.ל.ד.ה. יונייטד ממלזיה. בשנת 2015 חזר אנסומבו לקונגו וחתם בקבוצת מוטמה פמבה.
נבחרת לאומית.
לזכותו של אנסומבו רשומות 31 הופעות במדי נבחרת קונגו. בשנת 2002 הופיע לראשונה במדי הנבחרת, ובמדיה כבש שער אחד במהלך הקריירה.
קנדיד (אופרטה)
קנדיד (באנגלית: Candide) הוא מחזה מוזיקלי (רשמית מכונה "אוֹפֶּרֶטָה קומית") מאת המלחין היהודי-אמריקאי ליאונרד ברנשטיין משנת 1956. המחזה נכתב בעקבות ספרו של וולטר "קנדיד" (1759). קטעים רבים ממנה הפכו לידועים ביותר.
הלבריתן האחראי היה ריצ'רד וילבור, בנוסף לכותבים אחרים, ג'ון לאטוץ', דורותי פארקר, ליליאן הלמן, סטיבן סונדהיים וליאונרד ברנשטיין עצמו.
הדמויות.
הדמויות הראשיות אשר מופיעות במחזה הן:
הופעות.
קנדיד הוצגה לקהל הרחב לראשונה כמחזמר ב-1 בדצמבר 1956. על הכוריאוגרפיה הייתה אחראית אנה סוקולוב, היא הציגה את רוברט רונזוויל כקנדיד, את ברברה קוק הצעירה כקונגונד, מקס אדיראן כד"ר פנגלוס ואיירה פטינה כאישה הזקנה. בתחילת דרכה האופרטה לא התקבלה יפה, ובאמירה כללית ניתן לומר שהיא נחלה כישלון גדול בשנותייה הראשונות. ישנם היסטוריונים הטוענים שניו יורק לא הייתה אז מעוניינת במיוחד באופרטה המתיימרת להיות מחזמר. אחרים האשימו את הלמן בספרה הפוליטי תחילה והלאומי אשר מקבילים בין האינקוויזיציה ומקארתיזם. למרות כל אלו, המוזיקה ביצירה שאותה חיבר לאונרד ברנשטיין הפכה ללהיט בעולם המוזיקה האמנותית.
ללא התערבותו של ברנשטיין, ההופעה התנסתה במספר הופעות בברודוויי תחת בימויו של הארולד פרינס. לילאן הלמן, מחברת הספר המקורי, סירבה שכל חלק שהוא מספרה ייכנס אל ההצגה, אז פרינס הפקיד בידי יו וילר את המשימה לחבר ספר חדש בעל מערכה אחת. המילים לשירים חוברו על ידי קבוצת האנשים המוזכרת לעיל.
בתגובה לבקשות מצד חברות האופרה לגרסה מעט יותר לגיטימית, ההופעה הורחבה על בסיס ספרו של וילר. גרסת הבית בת שתי המערכות מכילה ברובה את המוזיקה של ברנשטיין, וכללה מספר שירים אשר לא תוזמרו להפקה המקורית. היא הוצגה לראשונה בבית האופרה העירוני של ניו יורק ב-1982 תחת בימויו של פרינס, והוצגה 34 פעמים. מאז, חברות האופרה מסביב לעולם ביצעו את הגרסה הזו.
ב-1989, לאחר מותה של הלמן, ברנשטיין לקח על עצמו פרויקט הקלטה אשר ביטא את משאלותיו האחרונות כלפי קנדיד, ושילב בתוכה ליריקה. הקלטה זו משלבת מנת מוזיקה רבה ונחשבת לארוכה מדי בשביל הצגה בתיאטרון.
למרות התגובות הראשונות, קנדיד השיגה פופולריות עצומה. היא פופולרית ביותר בקרב בתי ספר גדולים למוזיקה כמופע תלמידים. הפתיחה המפורסמת שלה מנוגנת כבסיס קבוע במקומות רבים בעולם, ולעיתים תכופות מבוצעת לבדה בקונצרטים. היא מוכרת ברבים כמייצגת העבודה התיאטרלית האחרונה של ליאונרד ברנשטיין. קנדיד מדורגת תכופות כאחת מהיצירות המוזיקליות הגדולות ביותר של המאה ה-20.
ימת קונסטנץ
ימת קונסטנץ (בגרמנית: Bodensee) היא ימה גדולה על נהר הריין, לרגלי האלפים, בגבולות אוסטריה, גרמניה ושווייץ, המחולקת לשתי ימות, אחת גדולה ואחת קטנה.
גאוגרפיה.
ימת קונסטנץ היא הימה השלישית בגודלה במרכז אירופה, לאחר אגם בלטון ואגם ז'נבה. אורך הימה הוא 63 קילומטר, ורוחבה המרבי הוא 14 ק"מ. שטח הימה משתרע על כ 539 קמ"ר. עומקה המרבי הוא 252 מטר, במרכזה (הימה העליונה).
הריין נשפך לימה בכיוון דרום-מזרח דרך הימה העליונה, נכנס לימה התחתונה, ויוצא ליד הכפר שטיין אם ריין בשווייץ. הימה מספקת מים מתוקים לערים רבות בדרום גרמניה.
הימה נוצרה על ידי קרחון ריין במהלך עידן הקרח. הנהרות ריין, ברגנצר אכה ודורבינר אכה נושאים אדמת סחף מהרי האלפים לימה, וכך גורמים בהדרגה להפחתת עומק הימה בדרום-מזרח.
בימה שוכנים שלושה איים: מאינאו (אי הפרחים), רייכנאו ולינדאו.
בצד השווייצרי, בחלקו הדרומי של האגם, מצויה העיר סנט גאלן, בתוך עמק צר ובגובה של שבע מאות מטרים מעל פני הים.
ב-2001 נידוגו כ-1,000 טונות של דגה בימה בידי 150 דייגים מקצועיים. דג הטרוטה שבימה כמעט נכחד, אך הודות לפעולות שימור הוא שורד ומתרבה בצורה משמעותית.
בימה פועלות מעבורות המחברות בין העיירה רומאנסהורן ורורשאך בשווייץ לעיירה פרידריכסהאפן בגרמניה, ובין הערים קונסטנץ ומרסבורג בגרמניה.
היסטוריה.
הימה הוזכרה בפעם ראשונה בסביבות שנת 43 לפנה"ס על ידי הגאוגרף הרומי פומפוניוס מלה. פומפוניוס ציין כי הנהר ריין עובר דרך שתי ימות, ונתן להן את השמות הלטינים "לאכוס ונטוס" (הימה העליונה) ו"לאכוס אכרוניוס" (הימה התחתונה). פליניוס הזקן כינה את הימות "לאכוס בריגאניטוס" על שם העיר בריגאניטוס שהייתה במקום (כיום העיר ברגנץ שבאוסטריה). הימה נודעת גם בשם "הים השוובי" (das Schwäbische Meer).
אסטבן גוטפריד
אסטבן גוטפריד (נולד ב-31 במרץ 1965) הוא במאי תיאטרון, תסריטאי, מחזאי ושחקן ישראלי.
קורות חייו.
אסטבן גוטפריד נולד וגדל בבואנוס איירס בירת ארגנטינה בשנת 1965. בשנת 1983 עלה לישראל. לאחר עלייתו לארץ החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, וסיים לימודיו בהצלחה ב-1988. באותה שנה שיחק בהצגה "לא סמים עליכם" שכתב פיני עדן וביימה אורני זקס. לאחר לימודיו פנה לקריירת בימוי וכתיבת מחזות תיאטרון, ב-1990 כתב וביים את "הבשורה על פי קריסטין" שהעלתה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר, ב-1991 כתב וביים את ההצגה "ציונה לא תשאלי" וזכה בפרס הבימוי המצטיין בפסטיבל עכו. ב-1992 כתב וביים את "מלחמת מגן ביצים" בתיאטרון הקאמרי וב-1997 כתב וביים את "לאלו", בכיכובם של אודיה קורן, אביגיל אריאלי, ערן איוניר ודוד קיגלר. ההצגה עלתה בפסטיבל עכו והוצגה לאחר מכן ברפרטואר התיאטרון הלאומי הבימה באותה שנה.
בשנת 1993 כתב את התסריט של סרט הקולנוע המצליח "נקמתו של איציק פינקלשטיין" יחד עם במאי הסרט, אנריקה רוטנברג. בנוסף, גוטפריד גם שחק בסרט לצד משה איבגי, דבורה קידר ושמיל בן ארי. הסרט נחל הצלחה, ובטקס פרסי אופיר לאותה שנה גרף שבעה פרסים, ביניהם פרס הסרט הטוב ביותר. גוטפריד זכה בשני פרסים, בקטגוריית התסריטאות ובקטגוריית המשחק המשני. בשנת 1995 המשיך גוטפריד לכתוב תסריטים, בעיקר לסדרות הטלוויזיה "בת ים-ניו יורק" בשנת 1995, ול"המוסד", סדרת הטלוויזיה בכיכובו של גיל פרנק. לאחר מכן כתב תסריטים ל"שולחן ארוך", "פריים טיים", "קפיצה קטנה לסופר" ולתוכניות הבידור "מרגול" ו"חנה לסלאו".
בשנת 2002 ביים את הערב הרב תחומי "קהלת -הקאמבק", ובשנת 2004 כתב את סדרת הטלוויזיה ללימוד ספרדית "ויוה אל אספניול", לערוץ ויוה.
גוטפריד לא זנח את קריירת המשחק שלו ושיחק בהצגות "הבן של לוי", "המתלבט", "סקסודוס", "אולפן למתחילים", "סינדרלה" ו"רואים עולם" בקאמרי, בתיאטרון חיפה, בפסטיבל עכו ובתיאטרון הסימטה. כמו כן, שיחק בהצגה "מלחמת מגן ביצים" אותה גם כתב וביים.
ב-1996 שחק ב"סוכרייה מאיש זר", ובמהלך השנים שחק ב"שולחן ארוך", בסדרת המערכונים "זהו זה!", ב"המוסד", "מרגול" וב"אנטונלה בישראל". בשנת 2004 שחק בסדרת הטלוויזיה "צימרים".
בנוסף שיחק בסרטים "חלומו של הנרי" של איתן גרין, "בני בני ילד רע", ובשנת 2005 שיחק בסרט הטלוויזיה "כמו דג בלי מים".
ב-2004 היה בין מקימי בית תפילה ישראלי, הקהילה היהודית הליברלית הראשונה בתל אביב שאינה משתייכת לזרם כלשהו ומשלבת בין תרבות ישראלית ומסורת יהודית.
מעמדה הבין-לאומי של טאיוואן
המחלוקת בדבר מעמדה הבינלאומי של טאיוואן היא על הלגיטימיות של הישות המכונה הרפובליקה הסינית (Republic of China או ROC) כמדינה עצמאית, ונעה סביב השאלה האם טאיוואן תתאחד עם סין תחת ממשלת הרפובליקה העממית של סין (People's Republic of China או PRC) או שתכריז עצמאות ותהפוך לרפובליקה של טאיוואן.
רקע.