בתחילת אותה שנה התפרסמו כרכים של הירושלמי המזויף על המסכתות חולין ובכורות שבסדר קדשים, מלווים בפירוש שכתב פרידלנדר, ובעלילותיו המומצאות של כתב היד. הכרכים נרכשו על ידי אברכים ורבנים שהביעו שמחה על הוצאת הספר. אולם, זמן קצר לאחר מכן התפרסם מאמר מאת החוקר בנימין זאב באכר, שטען לדברים תמוהים בסדר הירושלמי. רבה של רוטרדם, הרב ד"ר דב אריה ריטר, כתב במפורש שהסדר מזויף.
הרוכשים שקודם שמחו על הוצאת הספר התלבטו כיצד להתייחס לספרים שרכשו. הרב מנחם זמבה, התלבט האם לשרוף או לגנוז את הספר ולבסוף החליט שבכל זאת מדובר על ליקוט טוב, אך בהמשך מכר את הספר. הרב ירוחם פישל פרלא כתב שאמנם רובו מזויף, אך בכל זאת נראה שמשולבים בתוכו כמה קטעים של ירושלמי קדשים אמיתי מכתב יד.
בהמשך התברר גם כי פרידלנדר, שהציג עצמו כ-"ספרדי טהור", הוא יליד רוסיה ובעל כישרון לשפות, ואחרים, ביניהם הרב מאיר דן פלאצקי (בספרו "שאלו שלום ירושלים") הצטרפו לטענות. בנוסף, פרידלנדר כבר הסתבך בשנים קודמות עם סיפורי רמייה וכחש.
פרידלנדר החל להפיץ, בשמות בדויים, ספרים המגנים על התגלית ותוקפים את הרבנים שטענו כי מדובר בזיוף. אחד מהם הוא קונטרס "חרב נוקמת", שנתפרסם תחת השם "יוסף בן י. הכהן", ובה אסף הסכמות רבות מגדולי ישראל (אחד מהם הוא החפץ חיים, שאף החל להניח תפילין דרבינו תם בעקבות הירושלמי, אך בהמשך חזר בו), שמעידים על כשרותו ואמינותו של הירושלמי סדר קדשים שלו. עם זאת, בסופו של דבר סדר הירושלמי הובא לפני גדולי רבני אירופה, ובראשם הרוגוצ'ובר, הרב מאיר שמחה מדווינסק והאדמו"ר מגור, בעל ה"אמרי אמת", ואלו פסקו פה אחד שהספר מזויף מעיקרו; הפרשה דעכה בשנת תרע"ג. יש אומרים שמאוחר יותר הודה פרידלנדר על דבר הזיוף, והתוודה ששמו אינו שלמה אלא זוסיא, והוא יליד ביישינקוביץ.
קישורים חיצוניים.
הירושלמי המזויף - טקסט
הפולמוס על הירושלמי המזויף
דיון על קיומו של ירושלמי לקדשים
מחסום Watch
מחסום Watch היא תנועת נשים ישראליות שהוקמה ב־2001, המתנגדת לשליטה הישראלית ביהודה ושומרון, ולפגיעה בחופש התנועה של הפלסטינים באזור זה, הנגרמת באמצעות מחסומי צה"ל. פעילות הארגון צופות בהתנהגות החיילים והשוטרים במחסומים ומתעדות אותה, וכן את הנעשה בבתי המשפט הצבאיים, והן מנסות לסייע לפלסטינים במעבר במחסומי צה"ל. הארגון מאוגד משפטית כחברה לתועלת הציבור בשם קרן נשים למען זכויות אדם בע"מ.
הקמת הארגון ומטרותיו.
הארגון הוקם בינואר 2001 על ידי שלוש נשים: רוני יגר, עדי קונצמן ויהודית קשת, בעקבות דיווחים בעיתונות על פגיעה בזכויות האדם של הפלסטינים העוברים במחסומי צה"ל בשטחי יהודה ושומרון והרצאתה של עמירה הס בעניין זה. הפעילות הראשונות של הארגון גויסו מקרב תנועת "נשים בשחור". על פי אתר האינטרנט של הארגון, מטרות הארגון הן: שמירה על זכויות האדם של הפלסטינים ביהודה ושומרון, ביטול המדיניות השוללת חופש תנועה לפלסטינים בתוך השטחים והשפעה על דעת הקהל בישראל ובעולם, כדי "להביא לסיום הכיבוש ההרסני, הפוגע הן בחברה הפלסטינית הן בחברה הישראלית".
המאחד את חברות הארגון הוא התנגדות "לכיבוש הישראלי בשטחים הכבושים ולשלילת זכותם של הפלסטינים לנוע באופן חופשי על אדמתם". חברות הארגון מממשות אידאולוגיה זו ביחסן למחסומי צה"ל. לדברי הארגון, המחסומים החוצצים בין האזורים השונים שבהם גרה האוכלוסייה הפלסטינית פוגעים בזכויות האדם ובאפשרות של הפלסטינים לקיים חיי יום יום סבירים. לדעת הארגון, צה"ל איננו פועל על פי החוק הבינלאומי משום שחייליו מתעמרים באוכלוסיית העוברים במחסומים באמצעות עיכובם במשך זמן רב, השפלתם ולעיתים אף הכאתם.
הארגון רואה את קובעי המדיניות שלפיה פועל צה"ל, כאחראים לפגיעה בזכויות האדם בשטחים.
מבנה הארגון.
הארגון הוא ארגון נשים. הפעילות בו היא על בסיס התנדבותי ומתבצעת בארבעה אזורים: ירושלים, אזורי המרכז, הצפון ודרום יהודה ושומרון. החלטות מתקבלות בהצבעה של כלל חברות הארגון. החברות בארגון פתוחה לכל אישה המזדהה עם סדר היום הפוליטי של מחסום Watch, דהיינו - התנגדות לכיבוש ולמדיניות בשטחים. החלטות הארגון מתקבלות באספה הכללית, כשכל אחת מהפעילות יכולה להשתתף בקבלת החלטות בנושאים עקרוניים הקשורים בפעילות הארגון. האספה הכללית מאשרת את המזכירות הנבחרת (נציגות האזורים ונציגות הציבור). המזכירות היא הוועדה המתאמת ברמה הארצית.
תורמיו העיקריים של הארגון הם: הקרן החדשה לישראל שהעבירה בין השנים 2006–2010 כרבע מיליון דולר, האיחוד האירופי שהעביר בין היתר 311,650 יורו עבור השנים 2005 ו-2008 ו-77,632 יורו עבור השנים 2010–2011, ממשלות נורווגיה ובריטניה, קרן המכון לחברה פתוחה של ג'ורג' סורוס וקרן סמואל סבה.
פעילות הארגון.
פעילות הליבה מתמקדת בתצפיות במחסומים הצבאיים ברחבי הגדה, תיעוד המתרחש בהם והפצת המידע הנאסף. מפגש בלתי אמצעי של הפעילות עם פלסטינים שעברו במחסומים ושינויים בשטח כמו מחסומים שהוסרו, מחסומים שהופרטו והועברו למבנים סגורים, הובילו להתרחבות פעילות הארגון לתחומים נוספים: תצפיות ותיעוד המתרחש בבתי המשפט הצבאיים, פעילות בכפרים פלסטינים, סיוע וליווי בירוקרטי מול גופים ישראליים וסיורים.
צפייה בהתנהגות החיילים במחסומים ותיעודה.
משמרות של פעילות הארגון מגיעות לחלק מהמחסומים ביהודה ובשומרון, צופות בהתנהגות החיילים ונציגי גופי הביטחון, מתעדות את המתרחש ומנסות להשפיע על החיילים כך שיאפשרו את מעבר הפלסטינים במהירות ויתייחסו אליהם בכבוד. הפעילות מגיעות גם לשערים חקלאיים, מעברי פועלים ומחסומי פתע זמניים. לטענת הארגון, החיילים מתייחסים טוב יותר לאוכלוסייה כשפעילות הארגון נוכחות במקום.
הפעילות מתעדות את המתרחש במחסומים בשעות הבוקר המוקדמות, כשהפועלים יוצאים לעבודתם, או בשעות אחר הצהריים, עם שובם הביתה. באתר האינטרנט של הארגון, המופיע בעברית ובאנגלית, מתפרסמים דו"חות יומיים, חודשיים ושנתיים על התנהגות החיילים במחסומים. בנוסף לדו"חות השוטפים, הארגון כתב בעבר דו"חות מיוחדים בנושאים כגון המנהל האזרחי, מידע נוסף על מה שהארגון רואה כעוולות של השלטון הישראלי כלפי הפלסטינים, עורך תערוכות צילומים ומציג סרטים וסרטונים.
צפייה ותיעוד המתרחש בבתי המעצר והמשפט הצבאיים.
הארגון רואה במעצרים ומאסרים של פלסטינים אמצעי של שליטה על האוכלוסייה והגבלת חירותה ותנועתה. החל מדצמבר 2005 משקיפות חברות הארגון בבתי מעצר ובתי משפט צבאיים שבהם נשפטים פלסטינים תושבי יהודה ושומרון. הן עושות זאת במגרש הרוסים בירושלים, בבית סוהר עופר, בבית המשפט הצבאי שליד הכפר סאלם ועוד, וכן במשפטים של פלסטינים תושבי מזרח ירושלים המתקיימים בבתי משפט אזרחיים. הארגון עוקב אחרי כל סוגי הדיונים.
פעילות בכפרים פלסטינים.
פעילות הארגון מבקרות בכפרים פלסטינים, מקיימות פעילויות משותפות עם נשות הכפרים, כגון לימוד עברית, ערבית ואנגלית, פועלות לשיפור איכות החיים בכפרים, למשל באמצעות מגעים עם המינהל האזרחי, ומדווחות על מעשי צה"ל, כגון פיזור הפגנה בכפר קדום ברימוני גז מדמיע.
בניסיון ללכוד את מבצעי הפיגוע באיתמר, שבו נרצחו שני הורים ושלושה מילדיהם, תושבי איתמר, הפעילו צה"ל והשב"כ לחץ מתמשך על תושבי הכפר עוורתא, שממנו יצאו הרוצחים. ארגון "מחסום Watch" ערך ביקור בכפר, ודיווח על פגיעות בתושבים במהלך פעילות צה"ל, שאותה תיאר כענישה קולקטיבית. כעבור חודש לכדה ישראל את הרוצחים.
סיוע לפלסטינים מול גופי ביטחון ישראליים.
צוותים של חברות הארגון מסייעים לפלסטינים ששירות הביטחון הכללי או משטרת ישראל אסרו את כניסתם לישראל או את יציאתם לחו"ל. הארגון מסייע גם בפעילות מול מנהלת תיאום וקישור של מתאם פעולות הממשלה בשטחים לצורך פיתוח תשתיות חשמל ומים בכפרים וכן לפלסטינים שחלק מאדמותיהם נכלא ב"מרחב התפר".
מפגשים עם הציבור.
חברות הארגון מרצות בפני קהלים, בהם מכינות קדם צבאיות, צעירים בני קיבוצים, חניכי תנועות נוער וסטודנטים. הן מדריכות סיורים ביישובים פלסטיניים באזור השומרון, באזורי מרחב התפר בעוטף ירושלים ובבקעת הירדן, בעברית ובאנגלית. הסיורים עוברים במסלולים הכוללים מחסומים וחסימות והמשתתפים נפגשים עם פלסטינים בכפריהם. הן מקיימות גם "סיור וירטואלי" אצל המזמינים בבית.
הפולמוס סביב פעילות הארגון.
בשנת 2004 קיבל הארגון את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג המוענק על ידי האגודה לזכויות האזרח בישראל.
יש עדויות של חיילים הטוענים שפעילות מחסום Watch מפריעות לעבודתם בשמירה על הנעשה במחסומים, מטרידות אותם ומונעות מהם לבצע את תפקידם. היה אף מקרה שתועד ובו מתנדבת קיללה חייל.
בפברואר 2006 הוחלט שגדוד נחשון, המאייש מחסומים באזור טולכרם, יקבל הרצאה מפעילת מחסום-Watch, למרות מחאות מצד אמהות החיילים. במהלך ההרצאה עמדה נציגת הארגון בפני תגובות קשות מצד החיילים. בעקבות ההרצאה חתמו לוחמי הגדוד על מכתב לרמטכ"ל דן חלוץ ובו מחאה על "הכנסת פוליטיקה למרחב הצה"לי" והרצאות מצד "ארגון שמאל קיצוני". בתגובה מסר דובר צה"ל כי הרמטכ"ל לא ידע על קיום ההרצאה לחיילים, והנחה שלא יינתנו עוד הרצאות לחיילים מפי נשות "מחסום Watch". כשבועיים לאחר מכן נפגש הרמטכ"ל ביוזמתו עם פעילות "מחסום Watch".
כתגובת-נגד לארגון הקימו פעילות ימין את ארגון "נשים בכחול לבן", שפעילותיו הגיעו תקופת מה למחסומים כדי לתמוך בחיילים, להתעמת עם פעילות "מחסום Watch", ואף להתלונן בפני המשטרה על פעילותן. חברות "נשים בירוק" יצאו אף הן נגד פעילות "מחסום Watch".
בנקוק
נס הלחם והדגים