בסצנת הפתיחה של עלילה הסרט, הסוכנים K ו-D נמצאים במעקב אחרי חוצן שמוסווה כבן אדם שמהגר באופן לא חוקי ממקסיקו לארצות הברית ביחד עם עוד כמה מהגרים אחרים. החוצן הסתער על שוטר גבול על מנת להורגו והסוכן D ניסה להרוג אותו ונכשל. כמעט לפני שהחוצן מגיע אל השוטר הוא נהרג על ידי הסוכן K. הסוכן D מרגיש שהוא כשל ומבקש מסוכן K לפרוש. הסוכן K מוחק את זיכרונו בעזרת ה"מחיקון". כך נשאר הסוכן K ללא שותף.
מאוחר יותר בניו יורק שוטר בשם ג'יימס אדוורדס מנהל מרדף אחרי פושע ומגלה שהוא חייזר. החייזר אומר שהוא אמר שהוא נכשל בחייו וסוף העולם מגיע. הסוכן K צופה בו ושולח אותו למבחני קבלה ל- MIB. ג'יימס הוא היחיד שעובר את המבחנים ומתקבל לארגון בתור הסוכן J. זהותו הקודמת נמחקת, איש אינו יודע על קיומו ואפילו טביעות אצבעותיו שונו על מנת שלא יזהו אותו בציבור.
שני הסוכנים מטפלים בחייזרים המגיעים לכדור הארץ, המסווים את עצמם ונטמעים בהמון האנשים. הם רודפים אחר חייזר שנחת בשטח חווה חקלאית מבודדת, בחללית דמוית מטאור שנהרסה במהלך הנחיתה. חייזר זה הוא דמוי מקק גדול והוא מסווה את עצמו בעזרת עורו של אדם שרצח. הוא צריך להשיג בקבוק זכוכית המכיל גלקסיה שנמצא אצל מלך גזע חייזרי שמתחבא בכדור הארץ בתוך חליפת רובוט הבנויה כבן אדם. החייזר הורג את המלך ועוזרו במסעדה אך הבקבוק שמשמש כקולר של חתול נלקח למעבדת נתיחות לגופות. הסוכנים והחייזר נלחמים במעבדה והחייזר משיג את הבקבוק ובורח. החייזר משיג חללית אך הסוכנים משמידים אותה ונלחמים בחייזר. החייזר בולע את הסוכן K ואת הנשק ומושמד על ידי K מבפנים. לאחר מכן הסוכן K רוצה לפרוש ומבקש מ-J למחוק לו את הזיכרון. ל-K יש חיים חדשים ו-J ממשיך לעבוד בארגון MIB.
בונדסטג
רוג'ר נורינגטון
סר רוג'ר ארתור קארבר נורינגטון (באנגלית: Sir Roger Arthur Carver Norrington; נולד ב-16 במרץ 1934) הוא מנצח בריטי אשר נודע בביצועיו למוזיקה מתקופת הבארוק, מן התקופה הקלאסית ומן התקופה הרומנטית אשר עושים שימוש בכלי התקופה ובפרקטיקות ביצוע מן התקופה בה נכתבה המוזיקה (ביצוע אותנטי).
ביוגרפיה.
נוריגטון נולד באוקספורד, אנגליה, כבנם הבכור מבין שני בניהם של ארתור נורינגטון, מוציא לאור שכיהן כיושב ראש הטריניטי קולג' באוקספורד, ושל אדית' ג'ויס לבית קרבר. ההורים נפגשו לראשונה בעת הפקת חובבים של אופרטה מאת גילברט וסאליבן.האם ניגנה היטב בפסנתר. רוג'ר נורינגטון עצמו החל לנגן בכינור בגיל 10, וכמו כן שר במקהלת הקלייר קולג' שבקיימברידג', בו למד ספרות אנגלית. קודם לכן למד בפנימיית דרגון סקון, ועשה לימודי היסטוריה בווסטמינסטר סקול. לאחר כמה שנים בענף הפרסום, החליט שעתידו במוזיקה, והחל להשתלם בתחום הזימרה והניצוח.
נורינגטון הוא תלמידו של אדריאן בולט. בין היתר, למד בקולג' המלכותי למוזיקה שבלונדון. בהיותו בעל רקע כזמר טנור, הקים בשנת 1962 את מקהלת שיץ. בין השנים 1969 ל-1984 שימש כמנהל המוזיקלי של בית האופרה של קנט.
בשנת 1987 הקים את תזמורת הנגנים הקלאסיים של לונדון (London Classical Players) – תזמורת של כלים תקופתיים בהנהגת הכנר בכינור בארוק ג'ון הולוויי. נורינגטון שימש כמנהלה המוזיקלי עד התפרקותה של התזמורת עקב בעיות תקציב בשנת 1997. עם הנגנים הקלאסיים של לונדון הקליט נורינגטון יצירות מופת רבות כגון הסימפוניות האחרונות של מוצרט, מכלול הסימפוניות והקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן, מכלול הסימפוניות של ברהמס, ומבחר סימפוניות מאת שוברט, שומאן, מנדלסון ועוד. הקלטות אלה יצאו לראשונה בחברת EMI ולאחר מכאן יצאו מחדש בחברת Virgin.
בשנים 2011-1998 שימש נורינגטון כמנצחה הראשי של תזמורת רדיו שטוטגרט (Radio-Sinfonieorchester Stuttgart des SWR) והקליט איתה, בין השאר, סימפוניות מאת מוצרט, בטהובן, ברהמס ומאהלר, לחברת התקליטים הנסלר (Haenssler). בשנים 2006-2009 הוא כיהן כמנהל המוזיקלי של אגודת הנדל והיידן של בוסטון. כמן כן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הקאמרית של פריז ושל דויטשה קאמרפילהרמוני של ברמן. בשנים 2016-2011 כיהן נורינגטון כמנצח ראשי של התזמורת הקאמרית של ציריך.
נורינגטון ניצח על מעל 50 ביצועי בכורה עולמית.
סגנונו המוזיקלי.
נורינגטון נודע בבחירת טמפי מהירים במיוחד ושימוש מושכל ומצומצם בטכניקת הוויברטו, אלמנטים המזוהים עם פרקטיקות ביצוע מן המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. גישתו זו הביאה לו מבקרים ואוהדים רבים כאחד.
בביצועיו לתשע הסימפוניות של בטהובן מנסה נורינגטון להישאר נאמן לסימוני הטמפי המקוריים של בטהובן, אשר חלקם הוגדרו על ידי מנצחים רבים כמהירים מדי לביצוע. ביצועיו לסימפוניות אלו מעניקים מבט רענן על המוזיקה ומאפשרים לבחון ביתר קפידה את המרקם הקונטרפונקטי של היצירות.
בחייו הפרטיים.
נורינגטון התחתן פעמיים. מנישואיו השניים לכוריאוגרפית קיי לורנס, נולד לו בן, תום. הם חיים בברקשייר.
אחיו, תומאס המפרי נורינגטון, הוא בנקאי.
קאקאפו
קָאקָאפּוֹ (שם מדעי: "Strigops habroptilus", מילולית: "דמוי ינשוף"; ממאורית: kākāpō, מילולית: "תוכי הלילה"; בעברית: תֻּכִּילֵיל) הוא תוכי לילי האנדמי לניו זילנד. לקאקאפו מספר תכונות ייחודיות: יש לו שיטת חיזור מיוחדת; הוא התוכי היחיד החסר יכולת תעופה; הוא התוכי הכבד ביותר; וכן הוא אחד העופות בעלי תוחלת החיים הארוכה ביותר.
המין מצוי בסכנת הכחדה חמורה: נכון ליולי 2016 ידוע על 157 פרטים בעולם כולו, כולם מסומנים על ידי האדם ונתונים במעקב תמידי. האב הקדמון של הקאקאפו נפרד ממיני התוכיים האחרים כשניו זילנד הפכה לאי, לפני כ-70 מיליון שנה. שם, בהיעדר טורפים, איבד את יכולת התעופה. עם התיישבות הפולינזים בניו זילנד, ולאחריהם האירופאים, הגיעו עמם טורפים שהיו עבורו מינים פולשים, כגון חתולים, חולדות וסמוריים, ואוכלוסיית הקאקאפו הוכחדה כמעט כליל.
מאמצי שימור המין החלו בשנות התשעים של המאה ה-19, אך לא נחלו הצלחה משמעותית עד להפעלת תוכנית השבת הקאקאפו לטבע בשנות השמונים של המאה ה-20. כל הפרטים ששרדו שמורים בארבעה איים זעירים ונטולי טורפים בקרבת ניו זילנד: צ'אלקי, שבדרום-מערב פיורדלנד; קודפיש, הסמוך לאי סטיוארט שבקרבת האי הדרומי; מאוּד, שבצפון האי הדרומי; ואנצ'ור, שבדרום-מערב האי הדרומי, שם הם נמצאים תחת השגחה קפדנית. שני איים גדולים באזור פיורדלנד, רזולושן וסקרטרי, נמצאים בתהליך של שיקום אקולוגי מקיף על מנת להקים מערכת המספקת את צורכי עצמה, כאשר ממשלת ניו זילנד מאפשרת את השימוש באיים אלה ליצירת בית גידול מתאים לטובת המשך מאמצי השימור של הקאקאפו.
אנטומיה ומראה.
הקאקאפו הוא תוכי כבד וגדול: פרטים זכרים בוגרים מגיעים לאורך של יותר מ-60 סנטימטרים ולמשקל של בין 3 ל-4 קילוגרם (תוכי ארה, לשם השוואה, משקלו בין 1 ל-1.5 קילוגרם). הקאקאפו חסר יכולת תעופה; יש לו זוג כנפיים קצרות יחסית לאורך גופו, אך עצם החזה, המעגנת את שרירי התעופה אצל שאר העופות, אינה מסיבית אצלו. הוא משתמש בכנפיו כדי לאזן את גופו, לתמיכה; כדי לבלום את נפילתו, כאשר הוא מנתר מעצים ומסלעים; וכדי להתנייד בעזרתן ביתר קלות על הקרקע. בשונה מעופות אחרים חסרי יכולת תעופה, לקאקאפו יכולת לאגור כמות גדולה של שומן ולהשתמש בו כמצבור אנרגיה.
לקאקאפו נוצות בגוני ירוק-טחב, שבאזור הגב מנוקדות בכתמים שחורים; נוצות אלו מסוות אותו היטב בצמחייה המקומית. בהיותו חסר יכולת תעופה, אין לקאקאפו צורך בנוצות קשיחות וחזקות המסייעות לתעופה, ולכן נוצותיו רכות במיוחד. נוצותיו בבטנו, בצווארו ובפניו צבועות בגוונים צהבהבים, שמשתנים מאוד בין הפרטים השונים, ולעיתים נדירות נצפה פרט צהוב כולו. לקאקאפו מעין "שפם" של פלומת נוצות רכה דמוית פרווה (בדומה לנוצות הקיווי), המשווה לו מראה הדומה במקצת לפני הינשוף. על כן כינוהו המתיישבים האירופיים המוקדמים "תוכי הינשוף". גם פירוש שמו המדעי, "Strigops habroptilus", הוא "דמוי ינשוף". המקור מוקף בפלומת נוצות רכה ועדינה, שבה משתמש הקאקאפו כדי לחוש את הקרקע כאשר הוא הולך וראשו מורכן כלפי מטה. חלקן האחורי של נוצות הזנב נשחק לעיתים קרובות בשל הגרירה הממושכת על גבי הקרקע. מתחת לנוצות הצבעוניות פלומת נוצות דהויה ורכה יותר.
מקורו של הקאקאפו, שצבעו שנהב-תכלת, מותאם במיוחד לטחינת המזון ושחיקתו לחתיכות קטנות מאוד. מסיבה זו יש לו זפק קטן מאוד, יחסית לזה של שאר העופות בגודלו. רגליו של הקאקאפו גדולות, מכוסות במעין קשקשים, וכמו אצל כל בני משפחת התוכיים, אצבעותיו זיגודקטיליות (שתיים מאצבעות הרגליים פונות קדימה ושתיים אחורה). הטפרים גדולים וחדים יחסית, והם משמשים אותו בעיקר לטיפוס וכאמצעי אחיזה. העיניים קטנות יחסית וממוקמות בצדי הראש, כמו אצל רוב העופות, וצבעה של קשתית העין חום כהה עד שחור. מסביב לעיניים "טבעות" בגוון אפור.
לקאקאפו גם חוש ריח מפותח למדי, המסייע לו באורח החיים הלילי שלו. אחד המאפיינים הייחודיים של המין הוא ניחוחם החזק והנעים של הפרטים, שמתואר בידי אנשים רבים כריח פרחים ודבש או מטהר אוויר; נראה כי ריח עז זה נובע מפרומונים הקשורים לקשרים החברתיים בין הפרטים השונים. עם זאת, הניחוח העז מסב גם בעיות לקאקאפו. לדוגמה, הוא עוזר לטורפים לאתר את מיקומם בצורה קלה יחסית.