במשך 30 שנות שלטונו החזיק במשרות רבות, כולל: אוצר המחוז, משרה שאפשרה לו לשלוט במשאבים הפיננסיים של המחוז, גזבר המחוז, מוציא לאור של עיתון שבועי, דירקטור של בנק, נשיא של חברת נדל"ן והלוואות ומנהל מבשלת שיכר בפילדלפיה. הוא דחה הצעות לרוץ כמועמד לסנאט של ניו ג'רזי משום שהאמין כי היה זה מתחת לכבודו של "בוס אמיתי" לעמוד בפני בחירות. בתור הרפובליקני בעל המעמד החזק ביותר בניו ג'רזי היה אחראי לבחירתם של מספר מושלים וסנטורים של ארצות הברית.
ב-1916 שימש נאקי כמנהל קמפיין הבחירות של המועמד הרפובליקני שהצליח להיבחר למושל. בנוסף לגיוס כספים עבור אדג', שהיה אז סנאטור של ניו ג'רזי ממחוז אטלנטיק, קידם נאקי את בחירתו של אדג' על ידי גיוס תמיכתו של הבוס הדמוקרטי של מחוז הדסון , שהסתייג מהמועמד הדמוקרטי . אדג' התחייב לשתף פעולה עם הייג ובתמורה הורה הייג לאנשים בארגונו הדמוקרטי לחצות את הקווים ולהצביע עבור אדג' בפריימריז הרפובליקנים. הייג לא תמך בוויטפן בבחירות הכלליות מה שהוביל לבחירתו של אדג'. אדג' גמל לנאקי על ידי מינויו כפקיד בית המשפט העליון של ניו ג'רזי.
אטלנטיק סיטי בזמן תקופת היובש.
כוחו של נאקי הגיע לשיאו בזמן תקופת היובש בארצות הברית שהוכרזה ב-1919 ונמשכה עד 1933. האיסור לא נאכף באפקטיביות באטלנטיק סיטי וכתוצאה מכך גדלה הפופולריות שלה בקרב הציבור האמריקני. בעקבות כך זכתה העיר לכינוי "גן השעשועים העולמי". נאקי תרם לפופולריות הזו כאשר בעזרת השפעתו וכוחו וידא שכל מי שמספק אלכוהול, מנהל בית בושת או עסקי הימורים לא יוטרד על ידי רשויות החוק כל עוד נאקי מקבל את חלקו מהרווחים. למעשה, רוב הכנסתו של נאקי הגיעה מהאחוזים שלקח על מכירת כל גאלון של אלכוהול בלתי חוקי, ועל עסקי הימורים וזנות באטלנטיק סיטי.
החוקרים טענו שהכנסתו של נאקי מ"עסקים בלתי מוסריים" עברה מעל ל-500,000 דולר בשנה (שווה ערך למעל ל-8 מיליון דולר ב-2019). הוא נסע בלימוזינה כחולה בשווי של 14,000 דולר עם נהג צמוד, ולבש בגדים יקרים כולל מעיל מפרוות רקון בשווי של 1,200 דולר. סמלו המסחרי היה פרח ציפורן אדום שנקטף באותו היום על דש בגדו. בשיא כוחו התגורר נאקי בסוויטה בעלת מספר חדרים בקומה התשיעית של הממוקם בטיילת. במלון זה שנפתח ב-1921 ערך נאקי רבות ממסיבותיו הנוצצות. הוא נודע גם בכינוי "הצאר של ריץ" וגם בכינוי "האסיר של ריץ". הוא חילק כספים לנזקקים ביד רחבה והיה פופולרי בקרב האזרחים המקומיים שהפכו את שמו לאגדה.
מאז היווסדה, הייתה אטלנטיק סיטי כמו אתרי נופש קיציים אחרים תלויה בתיירות עונתית, והמאמצים לקדם תיירות במהלך החודשים הקרים נחלו כישלון. עם זאת, הזמינות החופשית של אלכוהול במהלך תקופת היובש בעיר הפך אותה לאתר המבוקש במדינה לעריכת כנסים. במאמץ לקדם תיירות על בסיס שנתי ולא עונתי הורה נאקי על בנייתו של . העבודה על היכל הכנסים החלה ב-1926 והוא נפתח במאי 1929. ההיכל המפואר והמתקדם שנבנה הכיל מה שהיה באותה תקופה החדר הגדול ביותר בהיסטוריה עם תצפית לנוף בלתי מופרע.
תחת נאקי ג'ונסון הפכה אטלנטיק סיטי לאחד מהנמלים המובילים לייבוא אלכוהול מוברח וב-1927 הוא הסכים לשתף פעולה בארגון רופף של מבריחי משקאות וגובי דמי חסות לאורך החוף המזרחי כשהם יוצרים את . נאקי היה המארח של ועידת אטלנטיק סיטי ב-1929, מפגש של מנהיגי הפשע המאורגן בארצות הברית כולל אל קאפונה.לנאקי היה עוזר ומשרת אישי רוסי בשם לואיס קסל.
האשמות על העלמת מיסים.
שמו של נאקי ג'ונסון הוזכר לעיתים קרובות בסדרה של כתבות על פשעי מוסר באטלנטיק סיטי שפורסמו ב-1930 ב שבבעלותו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט. לפי דיווחים מסוימים שרר "דם רע" בין השניים משום שנאקי הפך קרוב מידי לנערת שעשועים שהייתה הדייט הקבוע של הרסט בביקוריו באטלנטיק סיטי. בעקבות כך הפך נאקי למוקד לחקירה אינטנסיבית של הממשלה, לכאורה בשל תמיכתו של הרסט בבכירי ממשל מקורבים לרוזוולט.
ב-1933 הוכן על ידי הממשלה הפדרלית מסמך משפטי כנגדו בנוגע למיסים שלא שולמו להכנסות שהרוויח ב-1927. ב-1933 בוטל חוק היובש דבר אשר פגע קשות בתיירות לאטלנטיק סיטי, בהכנסותיו של ג'ונסון, ובכוחו הפוליטי. ב-10 במאי 1939 הועמד נאקי לדין באשמת העלמות מיסים בסך 125,000 דולר מההכנסות שקיבל ממפעיליהם של משחקי לוטו בלתי חוקיים בשנים 1935,1936 ו-1937. במשפט שהתנהל במשך שבועיים ביולי 1941 הורשע ג'ונסון ונשפט ל-10 שנים בבית כלא פדרלי ולקנס של 20,000 דולר.
ב-1 באוגוסט 1941, ג'ונסון אז בן 58, נישא לאמריקאית ממוצא שוודי, פלורנס "פלוסי" אוסבק בת 33 נערת שעשועים לשעבר מפילדלפיה לה היה מאורס במשך כ-3 שנים. 10 ימים לאחר מכן ב-11 באוגוסט 1941 הושם נאקי ב.
בעקבות הרשעתו של נאקי ב-1941, החליף אותו כמנהיגו הראשי של ארגון קבלני הקולות של אטלנטיק סיטי.
חנינה ושחרור מהכלא.
נאקי קיבל חנינה ב-15 באוגוסט 1945, 4 שנים לאחר מאסרו וקיבל עצמו את PAUPER'S OATH על מנת להימנע מתשלום הקנס של 20,000 דולר (שווה ערך ל-284,000 דולר נכון ל-2019).
לאחר שחרורו מהכלא התגורר ג'ונסון עם אשתו ואחיו בבית בבעלותם של קרובי משפחתו מצד אשתו בשדרת סאות' אלברון אטלנטיק סיטי. היו שחשבו שינסה להציג מועמדות בבחירות אך הוא נמנע מלעשות זאת. במקום זאת מצא משרה כסוכן מכירות. לעיתים הוזמנו נאקי ואשתו לאירועים פוליטיים וארוחות חגיגיות בהם הושיבו אותם בשולחנות הראשיים. נאקי הוסיף להתלבש בקפידה כולל הציפורן האדום בדש בגדו. ג'ונסון תמך בקביעות במנהיגותו של פרליי, וב-1952 כאשר ניצב ארגונו של פרליי בפני אתגר רציני בבחירות, ערך נאקי קמפיין עבורו באטלנטיק סיטי שהתמקד באזור הצפוני של השחורים בעיר בו שמר על הפופולריות שלו.
אנוך ג'והנסון הלך לעולמו בבית האבות בנורת'פילד, אטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי ב-9 בדצמבר 1968.
בתרבות הפופולרית.
בסדרה אימפריית הפשע שעלתה לשידור ב-19 בספטמבר 2010 העוסקת בתקופת היובש מגלם סטיב בושמי את נאקי ת'ומפסון דמות המבוססת על אנוך ג'ונסון. יוצר הסדרה בחר בדמות בדיונית על מנת לתת חופש אומנותי לכותבי הסדרה. אחד ההבדלים המשמעותיים בין ג'והנסון לת'ומפסון הוא שנאקי האמיתי מעולם לא הרג אישית אדם כלשהו, ואין שום הוכחה שהורה למישהו אחר לבצע מעשי הרג זאת בניגוד לדמות בסדרה שמבצעת פעולות מסוג זה. הבדל נוסף שת'ומפסון בסדרה מתחרה בעסקיו הבלתי חוקיים עם ארגוני פשע שונים ומנהל איתם מלחמה בעוד שג'ונסון לקח את חלקו בהכנסות הבלתי חוקיות מאלכוהול מבלי להיכנס לעימותים ומלחמות עם ארגוני פשע. הבדל משמעותי נוסף הוא שג'ונסון נישא רק ב-1941 זמן רב לאחר מותה של אשתו הראשונה ב-1912 בעוד שת'ומפסון מתחתן פעם שנייה ב-1921.
בסרטו של לואי מאל "אטלנטיק סיטי" גנגסטר מזדקן בשם לו (ברט לנקסטר) מזכיר תקרית בה היה מעורב נאקי ג'ונסון.
ג'ורג' מיקש
ג'ורג' מיקש (במקור קוֹהְן - הגרסה ההונגרית-אוסטרית של כהן, בהונגרית: Mikes György, באנגלית: George Mikes; שיקלוש, 15 בפברואר 1912 – לונדון, 30 באוגוסט 1987) היה סופר, עיתונאי, הומוריסט, יהודי-הונגרי-בריטי.
ביוגרפיה.
אביו של ג'ורג' מיקש היה אלפרד מיקש (קוהן) (1882-1922), עורך דין מצליח שנפטר בגיל צעיר וג'ורג', על פי בקשת אביו המנוח, סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת בודפשט בשנת 1933, אך החל לעסוק בעיתונאות בעיתון בשם "בוקר" (Reggel). בשנת 1938 הפך לכתב הן של "בוקר" והן של ה"עיתון שמונה בבוקר" (Nyolc Órai Ujság) ונשלח על ידם ככתב בבריטניה. הוא עבד עבור ה"בוקר" עד 1940. בגלל יהדותו, העדיף להישאר בבריטניה, מחוץ לציפורני הנאציזם ובשנת 1946 הפך לאזרח בריטי. הוא כתב הן בהונגרית והן באנגלית ועבד בקביעות עבור העיתונים בהונגריה ובמערב: Observator, Times supplementary supplement, Encounter, בעיתון ספרותי, בנפסבה, בחדשות הונגריה של וינה, World. משנת 1939 עבד כחבר צוות חיצוני ואחר כך פנימי בתוך המחלקה ההונגרית של ה- BBC והכין דיווחים לטלוויזיה. משנת 1975 ועד מותו היה משתתף קבוע בשידורים ההונגריים של רדיו אירופה החופשית, והיה יו"ר מרכז PEN בלונדון, המרכז ל"סופרים חסרי מולדת" והיה חבר במועדון גאריק (Garrick Club). מועדון זה הוא "מועדון ג'נטלמנים" בלב לונדון שנוסד בשנת 1831. זהו אחד ממועדוני החברים הוותיקים בעולם.
בין חבריו היו ארתור קסטלר, ג'יי.בי פריסטלי ואנדרה דויטש, שכמוציאים לאור תרמו רבות לסיפור ההצלחה של מיקש. דמויותיו של מיקש הן האמיתיות והן מן החיים, על כן מיטב יצירותיו היו משעשעות, עוקצניות, נדירות, אנקדוטליות ולעולם לא משעממות. ב־35 מתוך יותר מארבעים ספריו הוא מוכר כהומוריסט, הטובות שבין יצירותיו נחשבות לקלאסיקות בריטיות שלאחר המלחמה. על פי ה"אנציקלופדיה של הומוריסטים בריטים", מאפייני ההומור ההונגרי והאנגלי מעורבבים ביצירותיו. מחד גיסא מסורת אצילית ויהודית, מאידך גיסא הוא משלב את ההומור של אלן אלכסנדר מילן. יצירותיו הטובות ביותר הן מתחילת ומסוף חיי היצירה שלו כסופר רב השנים; ההומור שלו פיקנטי, אך לא פוגעני.
ספריו יצאו לאור כמעט מדי שנה בשנה ותורגמו לשפות רבות. ספרו הראשון, "How to be an alien", ראה אור בשנת 1946 כשהוא תיאר את האנגלים בסגנון הסופר ההונגרי-יהודי פרידייש קארינתי, ובהצלחה רבה. האנגלים זוכרים היטב בספר שלו את הפרק בשם "חיי המין", שהורכב ממשפט אחד בלבד: "לאירופאים ביבשת יש חיי מין, אבל האנגלים לוקחים למיטה רק בקבוק מים חמים." ספרו "אנגליה בנעלי בית" פורסם בשנת 1947. ספר זה תורגם לעשרים ושניים שפות ויצא לאור בשלושים ותשע מדינות.