אנשי הגישה הרציונלית טענו שמעשה בראשית משמעותו הדברים שהתרחשו בראשית העולם; כלומר תיאור חוקי הטבע, שנקבעו בראשית העולם ומתפקדים עד היום. כך הרמב"ם טען שיש ללמוד את הפיזיקה, ואת מכלול החכמות ההכשריות. תפיסה זו גם זיהתה בעיון בחוקי הטבע, בסיס להוכחת קיום האל, ומידע כלשהו אודות מהותו (תוארי פעולותיו), מקור להתפעלות מגודלו ועצמתו של האל; ומניע לאהבת האל ויראתו. הרמב"ם פירש את דברי חז"ל על העיסוק ב'מעשה בראשית' כמכוונים ללימוד מדעי הטבע. את חשיבותם הדתית של מדעי הטבע הבין הרמב"ם כבסיס חיוני ומרכזי לתורת האלהות, אותה זיהה עם 'מעשה מרכבה'. ברוח זו נטה הרמב"ם להבין גם את תיאור מעשה הבריאה הפותח את תורת משה, כניסוח מוסווה ליסודות מדעי הטבע.
התנגדות.
אנשי המיסטיקה התנגדו לגישה רציונלית זו, שהפכה את "מעשה בראשית" לספרות אוניברסלית. לדעתם מעשה בראשית, כמו מעשה מרכבה, מהווה ספרות ייחודית, שהוענקה לעם ישראל; לכן ספרות זו היא ייחודית וסודית.
ההבדל בין מעשה בראשית למעשה מרכבה.
בדיקה של הפרשנות למעשה בראשית לעומת מעשה מרכבה, ביחס לדעות השונות, מראה שיש כאן מצב הפוך; בו אלו שפרשו במעשה בראשית פרשנות יותר "פשטנית", בתיאור מעשה מרכבה בחרו יותר את הפרשנות ה"אלגורית".
כך הרמב"ם, ואנשי הגישה הרציונלית בעניין מעשה בראשית, מתייחסים יותר לפשט הדברים, ורואים בתיאור תהליכי הבריאה, באמת כוונה לתאר את תהליכי הבריאה, אלא שהדברים מופיעים כרמזים; כאשר הדבר מתייחס לפיזיקה. לעומת זאת המקובלים שפרשו את מעשה מרכבה בצורה יחסית פשטנית יותר, שהמרכבה היא תיאור "המרכבה של האל"; פרשו את "מעשה בראשית" בצורה אלגורית, שאין כוונתו לראשית הבריאה, אלא להשתלשלות הבריאה מהאל, ולעשר הספירות.
סומש (נחל)
בני עי&quot;ש
בְּנֵי עַיִ"שׁ היא מועצה מקומית במחוז המרכז בישראל, סמוך לכביש 40 דרומית לגדרה. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1981. בצפון היא גובלת במועצה מקומית גדרה ובשאר הכיוונים במועצה אזורית באר טוביה, אשר שייכת למחוז הדרום.
מקור השם "בני עי"ש" הוא ראשי תיבות שמו של רבי עקיבא יוסף שלזינגר, רב ומקובל מראשוני הפועלים באופן מעשי לרכישת אדמות ולפיתוח החקלאות בארץ.
רב היישוב הוא הרב שלום צדוק.
תולדות היישוב.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, הקימו הבריטים בסיוע יחידה פולנית מחנה צבאי בשטח היישוב.
בשטח המחנה הוקמה בראשית שנות ה-50 "מעברת נחל שורק" שנקראה גם "מעברת משמיע שלום" ו"מעברת מסמיה". למעלה ממחצית העולים במעברה היו יוצאי תימן, כרבע יוצאי פרס והשאר יוצאי עיראק ומרוקו. העולים הועסקו במושבים הסמוכים בעבודות חקלאות שונות. התושבים ביקשו שיכון במקום, אולם מוסדות התכנון התנגדו לדרישה. לבסוף, בשנת 1956, הוחלט על הקמת שיכון עבור תושבי המעברה מצפון למעברה, בכניסה לקיבוץ חפץ חיים, והשיכון נקרא בני עי"ש. היישוב הוקם על ידי פועלי אגודת ישראל.
העולים התגוררו בצריפים בני שני חדרים בני כשלושים מטר רבוע והשירותים היו בחוץ. לכל צריף היה משק עזר.
ב-7 באוקטובר 1957 הוקם היישוב ובפברואר 1958 נחגגה חנוכת היישוב, שכלל 150 יחידות דיור עם משקי עזר. באותה שנה הוקם הוועד המקומי שפעל בכפוף למועצה אזורית נחל שורק.
ב-1962 הועבר שטח היישוב לתחום מועצה אזורית חבל יבנה.
לאחר מאבקים רבים בחודש יוני 1981 זכה היישוב למעמד של מועצה מקומית.
בשנות ה-90 הוקמו ביישוב שכונות חדשות שאוכלסו בעיקר על ידי עולים מחבר המדינות. בעקבות כך הפכו העולים לרוב ביישוב וב-1998 נבחר מארק בסין לראש המועצה המקומית הראשון בישראל מיוצאי ברית המועצות.
מגדלי המים.
צפונית ליישוב בני עי"ש נמצאים שני מגדלי מים, שנבנו בתקופת המנדט הבריטי.
המגדלים בנויים מלבני סיליקט, והם הוכרזו כמבנים לשימור.
מגדלי המים ממוקמים על גבעה בגובה 85 מטר מעל פני הים, ממנה אפשר לערוך תצפית.
באירוע המרכזי לחגיגות יובל החמישים לבני-עי"ש הוצגה תוכנית בה מתכוונים להפוך את מגדלי המים למוזיאון של העלייה לבני-עי"ש, גם בשנותיה הראשונות וגם בשנות התשעים.
חינוך.
בבני עי"ש קיימים שני בתי ספר יסודיים "אופק" ובית ספר ממלכתי דתי "אפרתי". תלמידי היישוב העל יסודיים לומדים בתיכונים של יישובים סמוכים.
ביישוב ספריה ציבורית בה תלמידים שמתקשים יכולים לקבל עזרה מתלמידי התיכון של היישוב, ולהעשיר את הידע שלהם בקריאת הספרים. בנוסף פועל במקום מתנ"ס עם מגוון חוגים.
סמל המועצה.
סמלה הרשמי של המועצה, אומץ בינואר 1986. הסמל עגול, חצי התחתון תחום בצורת גלגל שיניים כתומה עליה רשום שם המועצה. גלגל השיניים מסמל את ערך העבודה. מעליו בית כפרי ממנו יוצאים 11 פסים המהווים תלמים, שניהם במטרה לסמל את אופיו הכפרי של היישוב. מימין לבית סמל מבנה גדול בכחול, ומעל לבית ציור של לוחות הברית, שמסמלים את ערכי היהדות ומעליו שמש אדומה המסמלת חופש ממנה יוצאות 11 קרניים. בשמאל הסמל ענף זית המסמל את הכמיהה לשלום.
טיסה (נהר)
טיסָה (אוקראינית: Тиса; רומנית: Tisa; סלובקית: Tisa; הונגרית: Tisza; סרבית: Тиса / Tisa; גרמנית: Theiß) הוא נהר באורך 1,358 קילומטרים הזורם דרך אוקראינה, רומניה, הונגריה, סלובקיה וסרביה. הטיסה נשפך לתוך הדנובה בבלגרד. הטיסה הוא היובל הארוך ביותר של הדנובה.
בראשית שנת 2000 נפרץ סכר של מכרה ליד באיה מארה ובעקבות זאת זוהם הטיסה בשאריות כרייה שכללו ציאניד. תוך זמן קצר אירעו שני מקרי זיהום נוספים, בעקבותם נצבע הנהר בשחור.
וימבלדון ופוטני קומונז
אלפרד מונד
סר אלפרד מוריץ מונד, הברון הראשון מלצ'ט המוכר גם בשם לורד מלצ'ט (באנגלית: Alfred Moritz Mond, 1st Baron Melchett; 23 באוקטובר 1868 – 27 בדצמבר 1930) היה תעשיין, איל הון ופוליטיקאי יהודי-בריטי, ממנהיגי יהדות בריטניה ופעיל ציוני.
קורות חיים.
מונד נולד בפארנוורת' (Farnworth), לנקשייר. אביו, ד"ר לודוויג מונד, יליד העיר קאסל בגרמניה, היה מדען וממציא בתחום הכימיה, שעשה הון רב מהמצאתו והיה לתעשיין מצליח בבריטניה. שפת האם של אלפרד מונד הייתה גרמנית, והוא לא גדל והתחנך כיהודי. הוא נשא ב-1894 את ויולט גצה, אף היא ממוצא יהודי, וילדיהם אווה והנרי הוטבלו וחונכו כאנגליקנים.
אלפרד מונד המשיך את עסקי הניקל של אביו ופיתח אותם בהצלחה רבה למפעל כימיקלים מוביל. ב-1926 התאחד מפעל הניקל שלו עם שלוש חברות נוספות ליצירת תאגיד תעשיות כימיות אימפריאליות (Imperial Chemical Industries, ICI), שבשנתו הראשונה גלגל מחזור של 27 מיליון ליש"ט ולאורך שנים היה ענק התעשייה הגדול בבריטניה. מונד היה היושב ראש הראשון של התאגיד. התגורר במבנה היסטורי ב"Lowndes Square" בבלגרביה, שבו התגוררו אישים מפורסמים בתולדות בריטניה.
פעילות פוליטית.
מונד החל בפעילות פוליטית במפלגה הליברלית, וב-1906 נבחר לראשונה מטעמה לבית הנבחרים הבריטי. אף שלא זיהה עצמו כיהודי, בעת מלחמת העולם הראשונה מצא עצמו קורבן למתקפות לאומניות ואנטישמיות, והוא הואשם בהיותו בוגד גרמני ויהודי. למרות הכפשות אלה, מינה אותו ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג' כשר העבודה והבינוי בממשלתו הליברלית ב-1916, בעיצומה של המלחמה. במסגרת תפקיד זה היה אחראי לתוכנית החימוש הבריטית וכן להקמת מתקנים צבאיים, מקלטים, בתי חולים ועבודות ציבוריות נוספות שהתנהלו בממדי ענק בעת המלחמה. באפריל 1921 מינה אותו לויד ג'ורג' לשר הבריאות, תפקיד בו החזיק במשך כשנה וחצי עד לנפילת הממשלה ב-1922.
לאחר מכן כיהן כחבר פרלמנט מן השורה במשך שש שנים נוספות. בשנת 1928 הצטרף למפלגה השמרנית וב-1928 הוענק לו תואר האצולה "הברון הראשון מלצ'ט" ומושב בבית הלורדים.
פעילות ציונית.
ב-1917, בגיל 50 ובשיאה של הקריירה הפוליטית שלו בממשלת בריטניה, החל מונד לגלות מחדש את יהדותו. באותה שנה נשא לראשונה נאום בו דיבר בשם העם היהודי. מונד החל לגלות עניין בציונות עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, בהשפעת ידידו חיים ויצמן.
ב-1921 אמר כי "יקדיש את שארית מרצו להקמת מבנה איתן במקום שפעם ניצב בו מקדש שלמה". דבריו אלה זכו לפרסום רב בציבור הערבי וצוטטו פעמים רבות במטרה להוכיח כי בכוונת היהודים להשתלט על הר הבית ולהקים בו מחדש את בית המקדש.
בינואר 1921 ביקר לראשונה בארץ ישראל יחד עם חיים ויצמן, והיה בין המשקיעים שגייס פנחס רוטנברג להקמת מפעל החשמל שלו. ויצמן תיאר אותו בזכרונותיו כאחוז התפעלות מפועלם של חלוצי המפעל הציוני. לאחר שובו מהביקור היה לנשיא הקרן הציונית הבריטית, ועסק בשמה במשא ומתן עם ממשלת בריטניה. הוא אף עסק בגיוס תרומות להגשמת החזון הציוני בקרב יהדות ארצות הברית, והשתתף במשלחת הסקר לענייני התיישבות בארץ ישראל. ב-1925 מונה כחבר בחבר הנאמנים הראשון של האוניברסיטה העברית בירושלים שזה אך הוקמה, בראשות ויצמן, וכן כנשיא הראשון של הטכניון עם פתיחתו. הוא תרם סכומי כסף רבים מהונו הפרטי למטרות ציוניות. ב-1928, בעת סיור בגליל, פקד את קברם של יוסף טרומפלדור וחבריו בתל חי, ולאחר שהתאכזב לגלות שאין מצבה לזכרו במקום ניאות לממן את פסל האריה השואג, על פי הצעתו של הפסל אברהם מלניקוב. באותה שנה גם יזם ומימן ניסיון להקמתה של נבחרת כדורגל ארצישראלית, מיזם שלא צלח עקב חיכוכים מתמשכים בין אגודות הספורט הפועל ומכבי.
לרגל ביקורו של מונד בעיראק, ב-8 בפברואר 1928 נערכה בבגדאד הפגנה המונית נגדו ונגד הציונות.