בראש ההר נמצא גלעד לחללי חיל האוויר הישראלי והמקום הוא אתר ההנצחה המרכזי של חיל האוויר. הגלעד הוקם מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות. הוא בנוי מאבן ירושלמית ובחלקו העליון מנוע מטוס הרוס עם מדחף מעוקם. שרידים אלו הם של מטוס תובלה קל חד מנועי מסוג "נורסמן" שהתפוצץ והתרסק על פסגת דיר עמר, היום הר איתנים הסמוך, ב-10 במאי 1948. המטוס נשלח למשימת הפצצה מן האוויר כסיוע אווירי בכיבוש הכפר בית מחסיר (היום בית מאיר) על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח. הלחימה הייתה במסגרת מבצע מכבי לכיבוש פרוזדור ירושלים. מטוס הנורסמן נשא פצצה ניסיונית חדשה – חבית נפץ במשקל 200 קילוגרמים. צוות המטוס כלל את שני הטייסים יריב שיינבוים ודניאל בוקשטיין, את האלחוטן/צלם אווירי שלמה כהן ושלושה מומחי חימוש, שלמה רוטשטיין, יצחק שקלנביץ וצבי שוסטרמן - כולם נהרגו. נסיבות נפילתו של המטוס עלומות עד עצם היום הזה; שברי המטוס נמצאו בנחל כסלון הסמוך רק לאחר כיבוש האזור ופריצת הדרך לירושלים בספטמבר 1948. עצמותיהם של הנופלים, שנטמנו על ידי הערבים בבאר בכפר הסמוך, לוקטו והובאו לקבורה בקבר אחים בקריית ענבים. מספר שנים לאחר מלחמת העצמאות הועברו מנוע המטוס ומדחפו לראש ההר ונקבעו כגלעד. אנדרטה נוספת לצוות מטוס זה ועליה חלק ממנוע המטוס נמצאת במושב גבעת יערים הסמוך.
החל משנות ה-50 הפך הגלעד למקום התכנסות לאנשי חיל האוויר ולמשפחות השכולות לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. בשנת 1999 הוקמו בחורשה סמוך לגלעד עמודי זיכרון בהם מונצחים שמות חללי חיל האוויר מהקמתו ועד היום.
מדי שנה במהלך יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מתכנסים בהר הטייסים נציגי פיקוד החיל, נספחי חילות האוויר הזרים והמשפחות השכולות, לטקס הזיכרון המרכזי של החיל. בטקס זה מתקיים מנהג ייחודי כאשר בו ברגע שנשמעת הצפירה בשעה 11:00 בבוקר, חולף מעל ההר מבנה של מטוסים או מסוקים, כאשר אחד מהרביעייה נפרד מחבריו והשלושה ממשיכים ב"מבנה חסר" לציון זכרם של הנופלים. בנוסף, בסופו של שלב ה״מכין״ בקורס הטיס, עולים פרחי הטיס החדשים במסע לפסגת ההר ושם מתקיים טקס לציון סוף השלב.
ח"כ צבי האוזר מסיעת דרך ארץ נשא ב-28 באפריל 2020 נאום במליאת הכנסת, לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, והקדיש אותו ליריב שינבוים ז"ל, אשר נפל במשימה להפצצת כפר בית מחסיר במלחמת העצמאות:
אירועים.
השרפה בהרי ירושלים באוגוסט 2021 פגעה גם בהר הטייסים והעצים באזור כולו נשרפו.
ג'ורג' רוברטסון
ג'ורג' סטיוארט רוברטסון (25 במאי 1872 - 29 בינואר 1967) היה אתלט וטניסאי בריטי, שהשתתף באולימפיאדת אתונה (1896).
בתחרות האתלטיקה של אולימפיאדת אתונה 1896, השתתף רוברטסון בזריקת דיסקוס, וסיים במקום הרביעי עם זריקה למרחק של 25.20 מטר.
בטורניר הטניס ליחידים, הפסיד רוברטסון כבר בסיבוב הראשון ליווני, קונסטנטינוס פאספטיס. בטורניר הזוגות, חבר רוברטסון לאוסטרלי, אדווין פלאק, ויחד הגיעו עד לחצי הגמר. בחצי הגמר, הם הפסידו לדיוניסיוס קסדאגליס ולדמטריוס פטרוקוקינוס, והסתפקו במדליית הארד.
גורדון בראון
ג'יימס גורדון בראון (באנגלית: James Gordon Brown; נולד ב־20 בפברואר 1951) הוא מדינאי בריטי שכיהן כראש ממשלת בריטניה בשנים 2007 עד 2010, ולפני כן שימש כשר האוצר של בריטניה בממשלתו של טוני בלייר מ-1997.
ביוגרפיה.
בראון גדל בקירקלדי שבסקוטלנד. אביו היה כומר בכנסייה הסקוטית, וגם בראון עצמו הוא פרסביטריאני מאמין. בבית הספר התיכון הצטיין בלימודיו והחל ללמוד באוניברסיטת אדינבורו בגיל 16. בהיותו סטודנט נפצע בעת משחק רוגבי והתעוור בעינו השמאלית (היפרדות רשתית). מאוחר יותר התלונן בראון על בעיות ראייה גם בעינו הימנית, ובעקבות זאת עבר ניתוח ניסיוני שבו הצילו את עינו הימנית. הוא למד היסטוריה ועוד לפני שסיים את חוק לימודיו נבחר לרקטור האוניברסיטה וליושב ראש חבר הנאמנים שלה. לאחר מכן הרצה באוניברסיטה ובמכון הטכנולוגי של גלאזגו, ועבד כעיתונאי בטלוויזיה הסקוטית.
ניסיונו הראשון להיבחר לפרלמנט, ב-1979, לא הוכתר בהצלחה. ארבע שנים לאחר מכן נבחר כנציג מחוז
דאנפרמליין-מזרח מטעם מפלגת הלייבור הבריטית. בשנותיו באופוזיציה הרבה לעסוק בענייני כלכלה ומסחר. ב-1994 סירב להתמודד מול טוני בלייר על הנהגת המפלגה. על פי דיווחי העיתונות הבריטית בשנים שלאחר מכן, כרתו השנים ביניהם ברית לאחר מותו של מנהיג המפלגה ג'ון סמית', אשר במסגרתה הבטיח בלייר לבראון את תיק האוצר, ואף את ראשות הממשלה לאחר זמן קצוב. ב־27 ביוני 2007 החליף את בלייר בתפקיד ראש הממשלה. במאי 2010 כשלה המפלגה בבחירות, וכתוצאה מכך התפטר בראון מתפקידו כראש ממשלת בריטניה וכמנהיג המפלגה.
בראון שימש כשר האוצר בממשלת הצללים עד עליית הלייבור לשלטון ב-1997. מאז ועד 2007, שימש כשר אוצר ותקופת כהונתו הייתה הארוכה ביותר מאז נכנס לתוקפו החוק הבריטי משנת 1832 המסדיר את כהונת שר האוצר במתכונתו הנוכחית. כשר אוצר העניק בראון עצמאות לבנק המרכזי בקביעת מדיניות מוניטרית. בתקופתו כשר אוצר ירד שיעור האבטלה בממלכה והושגו שיעורי צמיחה גבוהים ביחס לארצות האיחוד האירופי האחרות.
ב-3 באוגוסט 2000 נשא לאישה את שרה מקאולי. לזוג נולדו שני בנים ובת, אולם בתם ג'ניפר ג'יין מתה כבת שבוע, לאחר שנולדה בטרם עת. ילדם השלישי ג'יימס פרייזר אובחן כלוקה בסיסטיק פיברוזיס.
קישורים חיצוניים.
מכתביו
נגישות
נְגִישׁוּת היא מידת התאמתה של מערכת לשימושם של אנשים בעלי יכולות גופניות, נפשיות ושכליות מגוונות ככל האפשר, לרבות אנשים שהיכולות שלהם באחד מתחומים אלה נמוכות עד כדי לקויות. לדוגמה: התאמת המערכת לקצרי רואי וכבדי ראייה, לבעלי לקות שמיעה, לנכים בכיסאות גלגלים וכדומה.
הנגישות היא תת-תחום של השמישות - התחום העוסק בהתאמת המערכת לשימושם של אנשים רבים ככל האפשר. העוסקים בהנדסת מערכות ממיינים את תכונת הנגישות של המערכות בין התכונות המכונות ilities, לצד מאפיינים לא-פונקציונליים אחרים של מערכות, כגון אמינות ובטיחות.
התפתחות ההכרה בנגישות וחקיקה.
חוקים לסיוע לאנשים עם לקויות חוקקו במקומות רבים ותקופות שונות. חלק מחקיקה זו ניתן כיום להגדיר כחקיקת סעד, חלק כחקיקת נזיקין וחלק כחקיקת נגישות. מהמשפט העברי, למשל, מוכר החוק הקובע כי אדון חייב לשחרר עבד שנפגע גופנית באופן בלתי הפיך (יצא בשן ועין) - חקיקת נזיקין, מצוות ביקור חולים - חקיקת סעד, והכלל "לפני עיוור לא תיתן מכשול" כמו גם הפטור מאחריות פלילית ל-"חרש, שוטה וקטן" - חקיקת נגישות. אולם, החקיקה בתחומים אלה, לרבות תחום הנגישות, לא הייתה שיטתית עד לאמצע המאה העשרים.
בעקבות המהפכה התעשייתית המעצבים התייחסו אל המשתמשים במוצרים באופן שבלוני ונטו להתעלם מהייחודיות בהעדפות ובצרכים של כל פרט ופרט. בספר "טכנולוגיה מסייעת: התאמת פריט ללקוח למען שיקום מוצלח" (2002, בעריכת מרסייה שרר) טוענים מנדלסון ופוקס כי זאת להבדיל מטכנולוגיה המתוכננת בהתאם לרעיון הלקוח במרכז. הם מנמקים את טענתם כך:
הנסיבות לחקיקה שיטתית של חוקי נגישות.
במהלך המאה העשרים אירעו מספר התפתחויות ששינו את יחס החברה לאנשים עם לקויות ועמה את חקיקת הנגישות, שהפכה לשיטתית, מסודרת ומושתת על העיקרון הבסיסי של שוויון הזדמנויות. התפתחויות אלו היו:
חקיקה בארצות הברית.
הגישה ההנגשתית נולדה בהשראת מאבק שוויון זכויות השחורים בארצות הברית במהלך שנות השישים. בעקבות מאבק זה החלו גם אנשים עם לקויות לראות עצמם כשייכים לקבוצת מיעוט מקופחת ושאפו להתאמת החברה אליהם. החוקים ראשונים העוסקים בנגישות חוקקו בארצות הברית בשנות השישים. דוגמה לחוק כזה היא the Architectural Barriers Act of 1968 - חוק שדרש שמבנים ממשלתיים יהיו נגישים למשתמשי כיסאות גלגלים ולמעשה טבע את המושג "נגישות". מאז חוקקו בארצות הברית חוקים רבים העוסקים בתחום.
ב-1973 חוקק בארצות הברית חוק רב השפעה בשם Rehabilitation Act. חוק זה עסק בזכותו של כל אזרח עם לקות לקבל מהמדינה תוכנית שיקום שתאפשר לו השתלבות בשוק העבודה. הסעיף המהפכני ביותר של חוק זה היה סעיף 504 שקבע שאסור למעסיק לאפלות בין מועמדים עם לקות למועמדים בלא לקות. סעיף זה היה למעשה פריט החקיקה הראשון בארצות הברית למען שוויון הזכויות אנשים עם לקויות וההכרה הרשמית הראשונה באנשים עם לקויות כבמיעוט שיש להגן על זכויותיו. חוק זה אומנם חל רק על מוסדות חינוך, מוסדות ממשלה וארגונים שלפחות חלק מתקציבם הוא ממשלתי, אך הוא גרם לשינוי התפישה גם לגבי מעסיקים שהוא לא חל עליהם.
ב-1975 עוגנה זכותם של אנשים על לקויות לשוויון בחינוך ולחינוך בכלל - the Education of All Handicapped Children Act of 1975 (the Individuals With Disabilities Education
חוק הנגישות הבולט ביותר שחוקק בארצות הברית היהAmericans with Disabilities Act of 1990. ג'ורג' בוש האב שהיה נשיא ארצות הברית באותה תקופה, הודיע כי הוא עומד להטיל וטו על החוק וכתוצאה מכך מפגינים נכים צרו והשתלטו על בנייני ממשל רבים ברחבי ארצות הברית. תחנות הטלוויזיה בארצות הברית וברחבי העולם שידרו את תמונותיהם של מפגינים הנוטשים את כיסאות הגלגלים שלהם וזוחלים במעלה מדרגות הבית הלבן בניסיונות חוזרים ונשנים להשתלט גם עליו.
השפעה חוצה גבולות של החקיקה האמריקנית.