הזכרים בסוג הדרקון הדואה נמנעים מלרדת אל הקרקע, בעוד שהנקבות יורדות לעיתים רחוקות, במטרה להטיל את ביציהן. בכל הטלה, יורדת הנקבה אל הקרקע ופוערת בור באדמה על ידי התחפרות בעפר באמצעות ראשה. לאחר מכן היא מטילה 2-5 ביצים, מכסה אותן באדמה ודוגרת עליהן. בתום 24 שעות דגירה נוטשת האם את ביציה. פרט להטלה ולדגירה הקצרה, אין לנקבות הדרקונים הדואים קשר עם הצאצאים.
חשבון גבולות
שרלוטנבורג
שרלוטנבורג (בגרמנית: Charlottenburg) היא שכונה בברלין, כשליש מרובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף. השכונה, הנקראת על שמה של סופיה שרלוטה מהנובר, נוסדה כפרבר כפרי ב-1705 והייתה עירייה עצמאית עד סיפוחה לברלין-רבתי (Groß-Berlin) ב-1920. עם החלת רפורמת השכונות של ברלין ב-2001 מוזגה לרובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף.
גאוגרפיה.
השכונה נמצאת ממערב לפארק טירגארטן. המרכז ההיסטורי של שרלוטנבורג נמצא על גדתו הדרומית של נהר שפרה, אך חלקים ממנה משתרעים מצפון לנהר. את השכונה חוצה רחוב 17 ביוני, אחת השדרות המרכזיות בעיר הנמתחת משער ברנדנבורג במזרח לשער שרלוטנבורג במערב. קודם למלחמת העולם השנייה נקראה הדרך "שארלוטנבורגר שוסה" (Charlottenburger Chaussee) מאחר שקישרה את העיר לפרוור שארלוטנבורג. שדרה חשובה נוספת העוברת בשכונה היא קורפירסטנדאם, "דרך הנסיכים הבוחרים", אחת משדרות הקניות המרכזיות של ברלין והמשכה, הטאואנצינשטראסה.
היסטוריה.
במקום התקיים כפר בשם Alt-Lietzow מן המאה ה-13. ב-1695 העניק פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה את הכפר לרעייתו, סופיה שרלוטה מהנובר והקים במקום את ארמון שרלוטנבורג. האזור התפתח לפרבר עירוני וב-1705 קיבל רשמית את השם שרלוטנבורג ומעמד של עיר (Stadtrecht). ב-1720 מוזגו הכפר Alt-Lietzow והפרבר העירוני לישות אחת. פרידריך השני, מלך פרוסיה, אהב לשהות במקום ושכר את גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף על מנת שירחיב את הארמון. גם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ופרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה אהבו את המקום ותרמו לפיתוחו. בהמשך המאה ה-19 הפך האזור לפרבר הבילויים המועדף על הברלינאים לטיולים בחיק הטבע בשל הפארקים הנרחבים שבו. כן התפתח במקום אזור מגורים יוקרתי והוא חובר למרכז העיר ברשת תחבורה שהתפתחה מקווי כרכרה סדירים לקווי חשמליות עירוניים. בין היתר קבעו בשרלוטנבוג את אחוזותיהם עשירי העיר גרשון בלייכרדר וארנסט ורנר פון סימנס. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נסללו בשכונה שדרות רחבות ונקבעה רשת הרחובות והכיכרות שלה, שהותירו מקום נרחב לשטחים ירוקים. בשכונה הוקמו מבני תרבות כהאוניברסיטה לאמנויות בברלין ובית האופרה והבלט "דויטשה אופר ברלין", גן החיות של ברלין ובית הכל-בו הענק קאופהאוס דס וסטנס. השכונה זכתה תמיד להעדפה תחבורתית, ב-1887 נפתחה בה תחנת הרכבת ברלין גן החיות וב-1902 נמתח אליה קו הרכבת התחתית הראשון בעיר (כיום קו U2). ב-1898 נחנכה בה כנסיית ענק (בעלת 2,000 מושבים וחמישה מגדלים), כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם. עם זאת, נחשבה עד 1920 כפרבר נפרד מהעיר.
בתקופת רפובליקת ויימאר הייתה שרלוטנבורג למרכז חיי הלילה הסוערים של העיר הסוערת ביותר בעולם. בעשרות בתי הקפה והקברטים שלה יצרו ופעלו אמנים כברטולט ברכט, אוטו דיקס, אלפרד דבלין, אלזה לסקר-שילר, מקס ליברמן, שטפן צווייג ורבים אחרים. בעת מלחמת העולם השנייה סבלה השכונה, ככל העיר ברלין, הפצצות כבדות מצד בעלות הברית שהותירו את אחד מסמלי החורבן האיקוניים של העיר, שריד המגדל הבודד של כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם. לאחר המלחמה, הייתה שרלוטנבורג למרכז המסחרי והתרבותי של ברלין המערבית. לאחר איחוד גרמניה מחדש (1990) נמצאת העיר בתחרות עם רבעים אחרים כרובע מיטה, שבמרכז העיר.
אסטרופיזיקאית
הרייט קימבי
יגאל פרסלר
יגאל פרסלר (נולד ב-1948) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף אשר שימש כיועץ ראש הממשלה ללוחמה בטרור וכיום מרכז את הטיפול באנשי צד"ל במשרד ראש הממשלה.
ביוגרפיה.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר פרסלר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לגדוד הנח"ל המוצנח ושימש כמפקד מחלקה וכסגן מפקד פלוגה. באפריל 1973 השתתף במבצע אביב נעורים בכוח תחת פיקודו של אמנון ליפקין-שחק ונפצע קשה. לאחר תקופת החלמה ממושכת שב לשירות קבע באמ"ן ושימש כראש מדור בחטיבת המחקר. פרסלר שימש בשורת של תפקיד מטה ופיקוד בחיל ולבסוף פרש בדרגת תא"ל.בשנים 1996-1987 שימש כיועץ ראש הממשלה ללוחמה בטרור. בשנת 2000 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת תש"ת, חברת בת של אל על. כיום מרכז פרסלר את הטיפול באנשי צד"ל במשרד ראש הממשלה.
צו נשיאותי 13769
צו נשיאותי 13769 - "הגנה על האומה מפני כניסת טרוריסטים זרים לתוך ארצות הברית" (באנגלית: Protecting the Nation from Foreign Terrorist Entry into the United States) היה צו נשיאותי עליו חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-27 בינואר 2017, שהגביל אזרחים משבע מדינות בעלות רוב מוסלמי (מתוך 50 מדינות מוסלמיות בעולם) באפריקה ובמזרח התיכון ומנע מהם מלהיכנס לארצות הברית או להגר אליה, עקב אזהרות טרור.
ב-3 בפברואר 2017 הוציא בית משפט פדרלי צו מניעה נגד יישום מרבית הוראות הצו. ב-6 במרץ 2017 זנח טראמפ את הצו וחתם על אחד חדש ומרוכך יותר, בו הוציא מהכלל בעלי גרין קארד, וכן את עיראק מרשימת המדינות האסורות, אך גם הוא נחסם זמנית על ידי שופט פדרלי מהוואי ב-16 במרץ באותו חודש; ולאחר מכן נחסם גם על ידי בית המשפט הפדרלי לערעורים בסיבוב הרביעי, מה שגרר הודעה ממחלקת המשפטים האמריקאית על ערעור לבית המשפט העליון.
ב-4 בדצמבר 2017 אישר בית המשפט העליון, ברוב של שבעה מול שתיים, את תקפותו של הצו בגרסתו השלישית.
עם כניסתו של ג'ו ביידן לתפקידו כנשיא ארצות הברית, בינואר 2021, הוא ביטל את הצו, וכן צווים נוספים שנויים במחלוקת עליהם חתם דונלד טראמפ.
תוכן הצו.
הצו המקורי משעה את תוכנית קבלת הפליטים של ארצות הברית למשך 120 יום ומונע כניסת אנשים למדינה מעיראק, מאיראן, מלוב, מסומליה, מסודאן ומתימן למשך 90 יום, ומסוריה לזמן בלתי מוגבל, ללא התחשבות בבעלי ויזה או גרין קארד, למעט חריגים שבמקריהם ידונו כל מקרה לגופו. החל ב-28 בינואר נעצרו בין 100 ל-200 מבקרים בנמלי תעופה ברחבי ארצות הברית בשל הצו, נמנעה עליית מאות נוסעים לטיסות נכנסות למדינה, והושעה תוקפן של כ-60 אלף ויזות כניסה לארצות הברית שכבר הונפקו.
תגובות לצו.
הוצאת הצו עוררה ביקורת בינלאומית כלפיו, והפגנות התקיימו בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי ובנמלי תעופה אחרים בארצות הברית. היו כאלה שציינו שאוכלוסיית שבע המדינות הן ברובן מוסלמיות, והצו מלווה בגזענות כלפיה. ממשל טראמפ דחה את הטענות בנימוק שהצו כוון כנגד מדינות "מועדות לטרור", ולאו דווקא כלפי מוסלמים.
בתוך זמן קצר לאחר הוצאת הצו הוגשו לבתי משפט פדרליים בארצות הברית כ-50 בקשות ותביעות נגד הצו, בטענה שהוא מפר את חוקת ארצות הברית, את חוקיה ואמנות בינלאומיות שארצות הברית היא צד להן.
התובעת הכללית בפועל סאלי ייטס הורתה ב-30 בינואר לעובדי מחלקת המשפטים של ארצות הברית שלא להגן על הצו בבתי המשפט. בעקבות זאת העביר אותה הנשיא טראמפ מתפקידה.
בית משפט פדרלי בניו יורק עצר באופן זמני חלקים מהצו ב-28 בינואר, אך לא נתן לאנשים המושפעים להיכנס לארצות הברית וגם לא פסק לגבי חוקתיותו של הצו עצמו. ב-29 בינואר, בית משפט פדרלי אחר בבוסטון אסר באופן זמני את מאסרם של אותם אנשים שבהיעדר הצו היו יכולים להיכנס חוקית לארצות הברית. צו בית משפט זה משחזר את היכולת של המהגרים החוקיים משבע המדינות להיכנס אל המדינה.
ב-3 בפברואר הוציא בית משפט פדרלי בסיאטל צו מניעה שהקפיא את תוקף מרבית הוראות הצו לכל שטח ארצות הברית. בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים דחה את ערעור הממשלה הפדרלית על הקפאת הצו הנשיאותי.
ב-4 בדצמבר 2017 אישר בית המשפט העליון, ברוב של שבעה מול שתיים, לבצע זמנית את הוראות הצו בגרסתו השלישית. ב-26 ביוני 2018, ברוב של חמישה מול ארבעה, פסק בית המשפט סופית שהצו חוקי ותקף.
ביטול הצו.
עם כניסתו של ג'ו ביידן לתפקידו כנשיא ארצות הברית, בינואר 2021, הוא ביטל את הצו, וכן צווים נוספים הקשורים אליו. בצו הביטול כתב ביידן: "הפעולות הללו הן כתם על המצפון הלאומי שלנו ולא תואמות את ההיסטוריה הארוכה שלנו של קבלת אנשים מכל האמונות ואנשים ללא אמונות כלל."
עבד אל-עזיז בלח'אדם
עבד אל-עזיז בלח'אדם (בערבית: عبد العزيز بلخادم; נולד ב-8 בנובמבר 1945) הוא פוליטיקאי אלג'יראי שכיהן כראש ממשלת אלג'יריה בין השנים 2008-2006, וכיום הוא מזכיר החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה.
ביוגרפיה.
עבד אל-עזיז בלח'אדם נולד באפלו, במחוז תיראת, אלג'יריה. כבוגר בספרות וכלכלה, החל בלח'אדם את חייו המקצועיים בשנת 1964 כפקח פיננסי, ובהמשך היה פרופסור לספרות ערבית. בשנת 1972 מונה על ידי נשיא אלג'יריה הווארי בומדיין לסגן המנהל הכללי של המחלקה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הנשיאות של אלג'יריה. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1977.
קריירה פוליטית.
בלח'אדם נבחר למועצה הלאומית העממית של אלג'יריה כנציג מחוז תיראת, מטעם החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה בשנת 1977. הוא נבחר מחדש למועצה הלאומית העממית של אלג'יריה בשנים 1982 ו-1987. הוא היה שר החוץ מיולי 2000 עד מאי 2005, ולאחר מכן שימש כנציגו האישי של הנשיא עבד אל-עזיז בותפליקה, עד 2006.
ראש ממשלת אלג'יריה.