יוּאֶל נולד בעיר לנקסטר שבאנגליה. אביו, שהיה נגר, ציפה כי יוּאֶל יעסוק אף הוא במקצוע זה, אבל ההצלחה לה זכה יוּאֶל במתמטיקה בבית הספר היסודי בלנקסטר ובתיכון בהברשם (Heversham) זיכתה אותו במלגת לימודים בטריניטי קולג', קיימברידג' (1812), מוסד בו עתיד היה לבלות את שארית חייו. יוּאֶל סיים את לימודיו בקולג' ב-1816, והגיע למקום השני (המכונה באנגלית בטרמינולוגיה המיוחדת לאוניברסיטת קיימברידג' second Wrangler) ברמה העליונה של מבחני המתמטיקה היוקרתיים של אוניברסיטת קיימברידג' המכונים טריפוס (Tripos).
ב-1817 התמנה יוּאֶל כנשיא ה-Cambridge Union Society, מועדון הדיבייט הוותיק בעולם, ואחר־כך התקבל כחבר מן המניין וכמרצה בטריניטי קולג'. הוא היה "פרופסור למינרלוגיה" (משרה שנפתחה בקיימברידג' ב-1808 והופסקה ב-1931) מ-1828 ועד 1832, ומ-1838 ועד 1855 שימש במשרת "פרופסור לפילוסופיה של המוסר" (בקתדרה על שם נייטסברידג', אז היה התואר קרוי "תאולוגיה מוסרית וקזואיסטיקה שמימית"), אחת מהמשרות הוותיקות בקיימברידג' והקיימת עד היום. ב-1841 החליף יוּאֶל את ד"ר כריסטופר וורדסוורת כמנהל טריניטי קולג' (Master במינוח הייחודי לאוניברסיטת קיימברידג') והחזיק במשרה זו עד 1866. הוא התמנה גם לסגן־הקנצלר של האוניברסיטה ב-1842.
יוּאֶל מת בקיימברידג' ב-1866 כתוצאה מנפילה מסוסו.
הישגיו.
אחד הדברים המייחדים את יוּאֶל הוא התחומים השונים והמגוונים בהם עסק. בזמן בו מדענים הלכו והתמקצעו בתחום מסוים ולעיתים בענף מוגדר של התחום נראה יוּאֶל כשריד מתקופה קדומה שבה ניסו אנשי מדע את כוחם במעט מכל דבר. הוא כתב ספרים בתחומי המכניקה, הפיזיקה, הגאולוגיה, האסטרונומיה והכלכלה, ותוך כדי כך הוא גם מצא זמן לחבר שירה, לכתוב "מסת ברידג'ווטר", לתרגם לאנגלית את עבודותיו של יוהאן וולפגנג פון גתה, ולכתוב דרשות ומסכתות תאולוגיות.
היסטוריה ופילוסופיה של המדע.
למרות שלל הפעילות שהוזכרו בפסקה הקודמת, עבודותיו הידועות ביותר הן שני ספרים שיצאו לאור בכמה כרכים בהם ניסה למפות ולקבוע שיטה בהתפתחות המדעים, היסטוריה של המדעים האינדוקטיביים (History of the Inductive Sciences, 3 כרכים, 1837) והפילוסופיה של המדעים האינדוקטיביים, המבוססת על ההיסטוריה שלהם (The Philosophy of the Inductive Sciences, Founded Upon Their History 1840) שאחר כך הורחב לשלושה ספרים שונים היסטוריה של רעיונות מדעיים (History of Scientific Ideas, 2 כרכים, 1858). Novum Organum Renovatum ("המכשיר החדש המשופץ" פרפרזה על ספרו של פרנסיס בייקון Novum Organum 1858) ועל הפילוסופיה של התגלית (On the Philosophy of Discovery, 1860). בעוד שהספר "היסטוריה של המדעים האינדוקטיביים" התחקה כיצד כל ענף של המדעים התפתח מימי קדם, התייחס יוּאֶל לספר השני כאל מוסר ההשכל של עבודתו הקודמת כששאף לחלץ תאוריה אוניברסלית של ידע באמצעות ההיסטוריה שאחריה התחקה. בספר "פילוסופיה" מנסה יוּאֶל ללכת בעקבות של תוכניתו של פרנסיס בייקון לגילויה של אומנות גילוי יעילה. הוא בחן רעיונות ("הסבר תפיסות") ועל ידי "צירוף עובדות ניסה לחבר רעיונות אלו לעובדות וכך לבנות מדע". אבל מכך לא נחשפת שום אומנות גילוי, כזו שבייקון חזה, משום ש"כושר המצאה, חוכמה וגאונות" נדרשים בכל שלב.
הפילוסוף ג'ון סטיוארט מיל בספרו הידוע "מערכת לוגית" (A System of Logic) הרבה להתווכח עם יוּאֶל, אך הודה בהקדמה לספר כי הושפע מהידע והרעיונות שקרא בספר "היסטוריה של המדעים האינדוקטיביים" של יוּאֶל. יוּאֶל מצידו התנגד לאמפיריציזם האנגלי בן תקופתו. בעקבות עמנואל קנט הוא טען כנגד הטבע האפריורי של האמת ההכרחית של ג'ון סטיוארט מיל, ובעזרת החוקים שניסח לבניית התפיסות הוא חלק על השיטות האינדוקטיביות של מיל ואף ענה על הטענות שהעלה מיל בספרו על אינדוקציה, עם התייחסות מיוחדת לספר מערכת לוגית של ג'. סט. מיל (On Induction, With Special Reference to J. St. Mill's System of Logic, 1849).
הפילוסופיה של המוסר.
בין 1835 ל-1861 פרסם יוּאֶל עבודות שונות על הפילוסופיה של המוסר ופוליטיקה. העיקריות שביניהן:
עבודתו במנהל הקולג'.
יוּאֶל בלט לא רק במחקר המדעי ובפילוסופיה, אלא גם במנהל של האוניברסיטה והקולג'. ספרו הראשון מסה בסיסית על מכניקה (An Elementary Treatise on Mechanics 1819) ועבודותיהם של ג'ורג' פיקוק (George Peacock) וג'ון הרשל (בנו של האסטרונום הנודע ויליאם הרשל) עזרו לעצב מחדש את שיטת לימוד המתמטיקה בקיימברידג'. עבודתו וספריו עזרו גם להשפיע על הכללת מדעי הטבע והמוסר כחלק מתוכנית הלימודים של קיימברידג'. עם זאת, בייחוד בערוב ימיו, הוא התנגד לרפורמות. הוא הגן על שיטת הלימוד האישית של קיימברידג' ובמחלוקת עם הבישוף קונופ תירלוול (Connop Thirlwall) הוא התנגד לקבלה ללימודים באוניברסיטה של מתנגדים לדת האנגליקנית (Dissenters, קרי קתולים או פרוטסטנטים). הוא תמך בשיטה החברות מן המניין של הכמורה, במעמד המיוחס של "fellow-commoners", ובסמכותם של ראשי הקולג'ים בניהול ענייני האוניברסיטה. הוא התנגד למינוי "ועדת האוניברסיטה" (1850) וכתב שתי חוברות ("Remarks") כנגד הרפורמה באוניברסיטה (1855). הוא התנגד לתוכנית של הטלת האחריות על התקציב בידי חברים מסנאט האוניברסיטה ובמקום זאת תמך בשימוש בכספי הקולג' לשם מתן סעד כספי לעבודה מדעית או למרצים.
הערות שוליים.
מקורות.
הערך הוא עיבוד של תרגום הערך William Whewell מהוויקיפדיה האנגלית שהסתמכה על המקורות הבאים:
ובתוספת מידע מגרסת 2004 של האנציקלופדיה בריטניקה ומהערך " הְיוּאֶל, וִילְיַם" מהאנציקלופדיה העברית כרך יד עמ' 132.
רחוב לילנבלום
לורליי
לורליי (בגרמנית: Loreley; גם: Lorelei) הוא שמה של גבעת סלע תלולה בגובה 132 מטרים בגדה המזרחית של הריין, ליד העיירה זנקט גוארהאוזן שבמדינת המחוז הגרמנית ריינלנד-פפאלץ, חלק מאתר המורשת העולמית עמק הריין המרכזי העילי. הנוף הנשקף מן הלורליי, וכן חשיבותה בפולקלור הגרמני ובמיוחד בשיר מפורסם ביותר של המשורר היהודי-גרמני היינריך היינה, אשר זכה למאות לחנים ולעשרות תרגומים, הקנו לה פרסום רב.
בקרבת הלורליי מגיע נהר הריין לעומק של 25 מטר ורוחבו רק 113 מטר. זו הנקודה הצרה והעמוקה ביותר של הנהר, ומשום כך מתנהלת תנועת סירות הנהר באזור בהסדרי רמזורים מיוחדים. הסלעים המשוננים ביותר בקרבת הלורליי פוצצו בשנות השלושים של המאה העשרים, כך שהשיט בקרבתה, שלפנים היה נחשב למסוכן, איננו מסוכן עוד כבעבר.
היסטוריה.
סימני יישוב קדומים על הלורליי הם בני כ-600,000 שנה, כאשר הייתה עוד בגובה הנהר ולא הזדקרה מעליו. כבר בימי הביניים הייתה הלורליי לנקודת ציון נודעת, ראשית בזכות סימן ההיכר של מתלול הסלע, ושנית בשל השייט המסוכן בקרבתה. הלורליי הייתה אז אחת הנקודות המסוכנות ביותר לשייט בריין. בשל המבנה הטופוגרפי של הנהר באזור נקלעו סירות רבות למערבולות קטלניות. הקדוש הקתולי גואר התיישב באזור במטרה להציל ולרפא את ניצולי הסירות הטרופות.
מקור השם.
מקור השם "לורליי" איננו ברור די צורכו. הסיומת ליי עשויה להיות המילה הקלטית Ley, המשמשת לתיאור של רכסים סלעיים רבים באזור. הראשית "לורה" מקורה כנראה במילה הגרמנית עתיקה lorlen שפירושה לקצוף, לרעוש, בזכות תופעת ההד המהדהד שבע פעמים באזור, שאותו לא ניתן לשמוע עוד בשל רעש התחבורה בנהר. עד למאה התשע עשרה היה מבנה הזרימה באזור אחר, וגרם לאשליה אקוסטית לפיה שאון המים מקורו בסלע עצמו. בדמיון העממי האחראים לרעשים אלה היו גמדים שהתגוררו כביכול במחילות בסלע.
בפולקלור.
האסון הצפוי לספנים בחלק זה של הנהר היווה השראה למיתוס אודות לורליי, שמצא את ביטויו במספר בלדות פופולריות. לפי האגדה הייתה זו לפנים נערה יפה, והיא השליכה עצמה לתוך הריין לאחר שאהובה זנח אותה. מאז הייתה למעין בתולת ים היושבת על הסלע, וסורקת בחוסר ישע את שיערה הזהוב והארוך במסרק של זהב. בהתקרב כלי שיט אליה שרה לורליי שירים שובי לב בקול יפה כל כך, עד שדעתם של המלחים והדייגים מוסחת מן הסכנה, וסירותיהם מתנפצות לרסיסים אל הסלעים.
וכך באו הדברים לידי ביטוי בשירו של היינה:
האגדה מופיעה גם בפואמה "לורליי" של גיום אפולינר, וכן בשיר בשם דומה של ז'ראר דה נרוואל.
בתקופת מלחמת העולם השנייה פרסם נתן אלתרמן שני שירים בכותרת "לורליי" (הראשון בשנת 1942, והשני - מעין שיר המשך - בשנת 1944).
יצירות מוזיקליות.
לשיר של היינה הולחנו מספר יצירות מוזיקליות. המוכרים מביניהם הם הלחנים של פרידריך זילכר, וכן של פרנץ ליסט.
לחנים נוספים:
ראלי פריז-דקר
אנרכיזם בספרד
מבחינה היסטורית, האנרכיזם השפיע בצורה המשמעותית ביותר וזכה לתמיכה הנרחבת ביותר בספרד, במיוחד ב-70 השנים שקדמו לניצחונו של פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד בשנים 1936–1939.
היו מספר סוגים של אנרכיזם בספרד: האנרכיזם של האיכרים באזור אנדלוסיה, אנרכו-סינדיקליזם עירוני בקטלוניה, ובמיוחד בבירה ברצלונה, ומה שנקרא לעיתים "אנרכיזם טהור" בערים אחרות כגון סרגוסה. אולם, זרמים אלו היו נתיבים משלימים, והיה בהם הרבה מן המשותף מהבחינה האידאולוגית.