האקלים הוא יבשתי ממוצע. הטמפרטורה הממוצעת ביולי - 17 מעלות צלזיוס, ינואר - -10   מעלות צלזיוס המשקעים השנתיים הם 650–700 מ"מ.
בחלקה המערבי של הנפה ישנם נהרות השייכים לאגן הים הבלטי (וולוז'בה, טיחווינקה), ובחלק המזרחי - נהרות השייכים לאגן הים הכספי (צ'אגודה, ליד, קולפ).
בחלק המערבי ישנן קרקעות ביצה. הנפה משופעת יערות אשוח ויערות אורן.
עולם החי באזור כולל איילים, דובים, אונדטרות, שועלים, זאבים וציפורים כמו שכווי ענק, חוגליות, לוז ושכווים שחורים.
בנפה ממוקמים שני שמורות טבע מוגנות: "נהר ראגושה" ו"יער ופסקי" המהווה שמורת טבע אזורית.
היסטוריה.
נפת בוקסיטוגורסק הוקמה ב-25 ביולי 1952 כחלק ממחוז לנינגרד.
ב-1 בפברואר 1963 בוטלה נפת בוקסיטוגורסק ושטחו נכלל בנפת טיחווין (7 כפרים) ונפת יפימובסקי (4 כפרים).
ב-12 בינואר 1965 נפת בוקסיטוגורסק הוקמה מחדש כשהעיר באותו שם משמשת כבירתה. הנפה נכללה העיר פיקאליובו.
שלטון מקומי.
הרשות המחוקקת הנפה היא מועצת הצירים. המועצה כוללת 2 נציגים מכל יישוב: ראש היישוב ואחד הצירים שנבחרו על ידי מועצת היישוב. בראש מועצת הצירים של הנפה עומד ראש המחוז, שנבחר על ידי המועצה.
הרשות המבצעת היא מנהלת הנפה. ראש המנהלת ממונה על ידי מועצת הצירים מבין מועמדים שנבחרו על ידי ועדה מיוחדת, שחבריה ממונים על ידי מועצת הצירים של המחוז ומושל מחוז לנינגרד.
כלכלה.
בסיס כלכלת הנפה הוא התעשייה, חלקו בהיקף הסחורות שנשלח, העבודות והשירותים שבוצעו בשנת 2006 הסתכם ב-74.3%, כשהיקף הייצור התעשייתי הוא 3.2%.
מרכזי התעשייה העיקריים באזור הם הערים פיקאליובו ובוקסיטוגורסק, שם ממוקמים מפעלים של תעשיות האלומיניום והכימיה.
בחורף 2008, נסגרו מפעלים בעיר פיקאליובו, מה שהוביל פיטורים מסיביים של עובדים ועלייה במתח החברתי.
בשנת 2009, בכפר צ'ודצי, בתחומי הנפה, הושק השלב הראשון במפעל העץ של חברת מאייר-מלנהוף הולץ יפימובסקי (MM-Efimovsky). זהו אחד ממפעלי ניסור עץ הגדולים ברוסיה .
בניית צינור הגז נורד סטרים מתבצעת בתחומי הנפה.
אשר אנשיל ניימאן
הרב אשר אנשיל ניימאן (ה'תקנ"ט 1798 – כ' באייר ה'תרמ"ב, 9 במאי 1882) היה רבה הראשון של הקהילה היהודית בואץ (וייצן) שבהונגריה, ממייסדי הקהילה ההונגרית בירושלים ורבה הראשון.
תולדות חייו.
בהונגריה.
נולד בשנת ה'תקנ"ט בקיטזה לרב משה שמואל ניימאן, מחנך ומדקדק, תלמיד הרב שמואל קעלין והרב ברוך ייטלס ומחבר הספרים "חנוך לשון הקודש", "הישר והברית", "מעגל ישר" ועוד, ומתרגם מלות ההגיון לרמב"ם לגרמנית. אמו ייטל הייתה בתו של ר' לייב גינז מקיטזה. כנראה למד בצעירותו אצל רבה של קיצע, צבי הירש ברוידא ואצל ר' חיים בנימין הלוי פולאק. נשא את דבורה מפרשבורג, ועבר להתגורר שם, וכפי הנראה למד מפי החת"ם סופר. בשנת ה'תקצ"ג, כשהיה כבן 34, החל לכהן כרבה של קהילה חדשה שנוסדה - קהילת יהודי ואץ (וייצן) שנוסדה בכפר פנץ הסמוך לואץ ולאחר מכן בואץ עצמה. נוסף לכך, שימש כדרשן וכמוהל. בשנת ה'תרי"ח, אושר מינויו על ידי השלטונות. בתפקיד זה כיהן 30 שנה. לפני עזיבתו, ציידו אותו בני הקהילה במכתב המלצה, ובו כתבו בין השאר: .
בארץ ישראל.
בשנת 1862 (ה'תרכ"ג) הגיעו להונגריה שני נציגים מטעם יהודי הונגריה בירושלים, ולבקשתם ערכו הרב אברהם שמואל בנימין סופר והרב מאיר אייזנשטטר כינוס גדול שבו השתתפו מאות רבנים ואנשי ציבור והוכרז על הקמתו של כולל נפרד ליוצאי הונגריה - "כולל אונגרין". הרקע להקמת הכולל היה טענתם של יוצאי הונגריה רבתי בירושלים שהם מופלים לרעה על ידי ראשי כוללות האשכנזים, בעיקר בנוגע לחלוקת כספי החלוקה. בכנס חוברו תקנות הייסוד של הכולל. לאחר הכנס, הצטרף הרב ניימאן לשני הנציגים ששבו לארץ ישראל, וקבע את מושבו בירושלים. מיד עם בואו לירושלים, נתמנה לרב ואב"ד של הכולל.
כשלוש שנים לאחר בואו לירושלים, נפטרו שתי בנותיו במגפת הכולרה שהתפשטה בירושלים. שנים מספר לאחר מכן הוא איבד את ראייתו.
הרב ניימאן היה לוחם קנאי כנגד הניסיונות שנעשו להכנסת לימודי חול לירושלים. הוא חתם על כתב האיסור להכניס לימודי חול לבתי הספר. כמו כן, חתם על כתב הפולמוס של חכמי כולל שומרי החומות כנגד הרב עקיבא יוסף שלזינגר וספריו.
לאחר הקמת שכונת מאה שערים עבר מביתו שבעיר העתיקה להתגורר בשכונה.
נפטר בכ' באייר ה'תרמ"ב. נקבר בחלקת הפרושים בבית הקברות היהודי בהר הזיתים, סמוך לקברי הרב אברהם שאג-צוובנר, הרב נחום לעווי והרב מאיר אוירבך.
משפחתו.
לרב ניימאן ורעייתו דבורה נולדו שלושה ילדים. בסביבות שנת ה'ת"ר נפטרה אשתו, והוא נשא את הדס האני בת ר' יצחק ראש. ממנה נולדו לו עשרה ילדים. שישה מתוך 13 ילדיו נפטרו בחייו.
יחסי טורקיה–קולומביה
יחסי טורקיה–קולומביה הם יחסי החוץ בין קולומביה לטורקיה.
סקירה כללית.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1959.
שתי המדינות קיימו אינטראקציה ראשונה ברמת הנשיאות בשנת 2011. נשיא קולומביה חואן מנואל סנטוס ביקר בטורקיה בשנת 2011 ואילו נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקר בקולומביה ב-10 בפברואר 2015.
יחסי סחר.
לקולומביה היה נפח מסחרי עם טורקיה בסך 997 מיליון דולר בשנת 2014. קולומביה מקבלת שישית מהיצוא של טורקיה באמריקה הלטינית, והיא המדינה השלישית מבחינת נפח הסחר הדו-צדדי. קולומביה וטורקיה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בסחר בשנת 2006. המשא ומתן לחתימה על הסכם סחר חופשי נמשך גם הוא. החברה הטורקית הבינלאומית לנפט במשרד האזורי לאמריקה הדרומית החלה את פעילותה בשנת 2008 בבוגוטה. חובת הוויזה בין שתי המדינות בוטלה בשנת 2012.
גטצ'ינה (נפה)
נפת גָּטְצִ'ינָה הוא מחוז משנה בחלק המרכזי של מחוז לנינגרד. המרכז האדמיניסטרטיבי הוא העיר גטצ'ינה, ומכאן שמה של הנפה.
היסטוריה.
הנפה הוקמה בספטמבר 1927, במקום חבל גטצ'ינה, שנוצר בנובמבר 1922 ושמו שונה בשנת 1923 למחוז טרוצקי (פטרוגרד לשעבר).
מלחמת העולם השנייה.
תושבי האזור למדו על תחילתה של המלחמה הפטריוטית הגדולה לאחר השעה 12 בצהריים ב-22 ביוני 1941. כבר באותו יום החלו המתנדבים הראשונים להגיע לשני משרדי הגיוס הצבאיים שהיו באזור. ב-28 ביוני הוחלט על גיוס האוכלוסייה לעבוד על הקמת אזור מבוצר כהגנה מפלישה.
ההפצצות הראשונות של התעופה הגרמנית בשטח הנפה בוצעו ב-5 ביולי. ב-15 באוגוסט החל פינוי הרכוש החקלאי לאזור וולוגדה, למחרת הועלתה הכוננות האזורית והמתקפה הגרמנית באזור החלה מדרום וממערב. בסוף אוגוסט קרבות כבר התנהלו בסביבתה הקרובה של מרכז האזור - העיר גטצ'ינה. בתחילת ספטמבר נכבשו יישובים גדולים עם תחנות רכבת - סיברסקי וויריצה. ב-13 בספטמבר נכבשה גטצ'ינה, וב-15 בספטמבר נכבשה הנפה לחלוטין על ידי חיילים גרמנים המורכבים מארמייה ה-18 וארמיית הטנקים הרביעית. המטה של מפקד ארמייה 18, הגנרל גאורג לינדמן היה ממוקם בכפר סיברסקי.
במהלך הכיבוש שטחו של האזור היה תחת ממשל צבאי. תוכנן לכלול אותו יחד עם שטחים כבושים אחרים של רייכסקומיסריאט מוסקוביה. רשת מחנות ריכוז נוצרה בשטח הנפה, המרכזי שבהם היה מחנה "דולאג-154", שהיה ממוקם בגטצ'ינה (שנקראה אז קרסנוגווארדייסק). ב-21 בספטמבר 1943 הוציאו הרשויות הגרמניות צו לפנות את האוכלוסייה הכפרית אל גרמניה, אוסטריה והמדינות הבלטיות.
שחרור האזור החל ב-20 בינואר 1944. שלושה ימים לאחר מכן, ב-23 בינואר, על פי צו ממשלת ברית המועצות שונה שם העיר קרסנוגווארדייסק לגטצ'ינה, ונפץ קרסנוגווארדייסקי הפכה לנפת גטצ'ינה. גטצ'ינה שוחררה לאחר שלושה ימים של לחימה עזה ב-26 בינואר, והיישובים האחרונים באזור שוחררו ב-3 בפברואר.
לאחר המלחמה.
מיד לאחר השחרור החל האזור להתאושש - חוות קולקטיביות החלו לעבוד, בתי הספר נפתחו והפיתוח גדל.
לאחר המלחמה בוצע שיקום מאסיבי של האזור כולו, שנמשך עד התפרקות ברית המועצות.
מ-1996 עד 2001, ראש הנפה היה אנטולי לדובסקיך ובשנים 2001–2005 - אלכסנדר סודאילנן.
תחבורה.
מוקד התחבורה העיקרי של האזור הוא העיר גטצ'ינה.
שדה התעופה סיבוריצי ממוקם בכפר ניקולסקוי ומועדון התעופה ROSTO פועל בתחומו. יש שדה תעופה צבאי סגור בסיברסקי.
נמל התעופה הבינלאומי פולקובו ממוקם במרחק 18 ק"מ מהגבול הצפוני של הנפה.
הסעות הנוסעים באוטובוסים מתבצעות בעיקר על ידי החברות הבאות: Trans-Balt, Piteravto Gatchinamarshrutavto ועוד. המותגים העיקריים של האוטובוסים הם PAZ, GolAZ ו-LiAZ. מפעילת התחבורה הציבורית היא חברת "שירות לארגון הסעות אוטובוסים לנוסעים" (Служба организации пассажирских автобусных перевозок).
האורך הכולל של הכבישים המהירים הנפה הוא 107 ק"מ של כבישים פדרליים, 693 ק"מ כבישים אזוריים ו-1,135 ק"מ של דרכים עירוניות.
כלכלה.
התעשייה והחקלאות מפותחים מאוד בנפה, כאשר מרכזי התעשייה העיקריים הם הערים - גטצ'ינה וקומונאר (המהווה מרכז תעשיית הנייר).
בגטצ'ינה פועלים מפעלים תעשייתיים מגוונים. מפעלים גדולים להנדסת מכונות כמו "מפעל קריסו", "מפעל בורבסטניק", "אלקטרוניסטנדרט" ו"מפעל גטצ'ינה לייצור ציוד ניסיוני". בנוסף פועלים בה חברות לייצור רהיטים, ציוד קמפינג, קרניז ופירוטכניקה. תעשיית המזון מיוצגת על ידי חברות כגון Galaktika, Bodegas Valdepablo-Neva ועוד.
בשנת 2007 נשלחו סחורות בייצור עצמי בשווי של יותר מ-27 מיליארד רובל, כלומר 22.5% יותר מאשר בשנת 2006.
תיירות.
מרכז התיירות הראשי של האזור הוא העיר גטצ'ינה.
אטרקציות תיירותיות.
בכפר רוז'דסטוונו יש אחוזת מוזיאון של ולדימיר נבוקוב בשם "רוז'דסטוונו", ובכפר סיברסקי ממוקם מוזיאון היסטורי.