האנאפורה משמשת כבר בתנ"ך ובמידה מסוימת גם במשנה. האנאפורה משמשת בקטעים שיריים, בנאומים, בסיסמאות ובקטעי פרוזה. לרוב, החזרה מתרחשת בשורות קצרות מאוד וההפרש בין שתי חזרות על המילה היא באורך של לא יותר מ 5–12 מילים. אולם, ישנם המזהים אנאפורה בקטעים ארוכים. כך, למשל פותחים פרקים ב', ד', ה' וו' במסכת שבת במילה "במה": "במה מדליקין" (ב') "במה טומנין" (ד') "במה בהמה יוצאה" (ה') "במה אישה יוצאה" (ו'), ויש הרואים בחזרה זאת אנאפורה.
דוגמאות לאנאפורה.
דוגמאות מהתנ"ך.
אנאפורה זו שבספר איוב שימשה גם בפזמון השיר הטראגי בן ימינו ברית דמים על שני בנים בעלי שם זהה שנפלו במלחמת לבנון ומשפחותיהם נקשרו זה בזה בשכול.
דוגמאות בשירה העברית.
בהמשך השיר ישנה אנאפורה נוספת שתפקידה להשלים ולתקן את האנאפורה הראשונה הדוברת מתגברת על הפער בין שתי הארצות באמצעות הזדהותה ותחושת השותפות שלה עם האורנים:
בשיר אחר, חמסין של ניסן, כתבה גולדברג:
דוגמאות בנאומים.
האנאפורה משמשת בנאומים מפורסמים רבים.
קישורים חיצוניים.
מטח : המרכז לטכנולוגיה חינוכית; ישראל. משרד החינוך. האגף לתכנון ופיתוח תוכניות לימודים
סיא"ם (הקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית CIAM - Congrès International d'Architecture Moderne) היה ארגון אדריכלים שקם בשנת 1928 ופעל עד 1959. הארגון נוסד ביוזמת 28 אדריכלים אירופאים שבראשם האדריכל השווייצרי לה קורבוזיה. הארגון פעל לקדם את האדריכלות המודרנית לטובת החברה, הסוציאליסטית בתפיסתה, וניסח את המניפסט של תנועת המודרניזם באדריכלות. הארגון פעל במקביל וכהמשך לאסכולת הבאוהאוס והייתה לו השפעה רבה על התפתחות האדריכלות של המאה ה-20.
עקרונותיו הראשונים של CIAM היו ברובם אימוץ מניפסט הסגנון הבינלאומי אשר נוסחו על ידי לודוויג מיס ואן-דר-רוהה בשנת 1927. בקונגרסים שהתקיימו ביוזמת הארגון נדונו רעיונות חדשים לגבי תפישת האדריכלות המודרנית והתכנון העירוני במאה ה-20. אחת הבעיות הקשות שעמדו על הפרק בתקופה זו הייתה בעיית השיכון של מיליוני בני האדם שהיגרו מן הכפר אל העיר בתחילת המאה. בעיה זו החריפה לאחר ההרס הרב שגרמה מלחמת העולם השנייה לאירופה. לאחר המלחמה, אדריכלים רבים במדינות שניסו לשקם עצמן אימצו את עקרונות הארגון בכל ההיבטים של התכנון העירוני המחודש וסוג בנייה המתאים לאכלוס מהיר של ההמונים.
קונגרסים.
אחד עשר קונגרסים נערכו על ידי CIAM:
נוזל מגנטי
נוזל מגנטי הוא נוזל שנהפך מקוטב מאוד בנוכחות שדה מגנטי.
נוזל מגנטי הוא תרחיף של חלקיקים פרומגנטיים זעירים בגודל ננומטרי של תחמוצות ברזל (ראו: מגנטיט או המטיט) אשר מורחפים במים או בממס אורגני המכיל חומרים פעילי שטח. חומרים אלו אשר מצפים את החלקיקים מונעים מהם להיצמד זה לזה כתוצאה מכוחות ואן דר ואלס או בשל משיכה חשמלית. מה שיוצר מעין "קוצים" בנוזל וגורם לו להיראות מיוחד ויוצא דופן.
למרות שמה של התמיסה 'נוזל מגנטי', תרחיף זה איננו מגנט והתמיסה היא בעלת תכונות פרהמגנטיות. דהיינו, החלקיקים אינם נושאי קוטביות קבועה (אינם 'מגנטיים') ובהיעדר שדה מגנטי משמעותי התמיסה תהיה הומוגנית.
אפיפורה
אפיפורה (מיוונית: επιφορά, לשאת מעל) היא אמצעי ספרותי, המאופיין בחזרה על מילה או כמה מילים בסוף מספר שורות או משפטים רצופים.
מטרת השימוש באפיפורה היא להבליט ולהדגיש מסר מסוים. בשירת ימי הביניים העברית נכתבו שירים, שכל השורות שלהם הסתיימו באותה מילה, למשל הפיוט "צמאה נפשי" של רבי אברהם אבן עזרא, שכל שורותיו מסתיימות במילה "חי".
צורת הטכניקה ומקורותיה.
האפיפורה מופיעה כבר בתנ"ך, ובמידת מה גם במשנה, ועל כן היא נחשבת לאחת מהטכניקות הקדומות ביותר. לדוגמה: וְאַתָּה שָׁלוֹם וּבֵיתְךָ שָׁלוֹם וְכֹל אֲשֶׁר לְךָ שָׁלוֹם (שמ"א כה 6).
האפיפורה משמשת בשירה, בסיפורת ובסיסמאות. מבנה החזרה נותן עוצמה לשורות ומקשר אותן בקשר חזק יותר. לרוב האפיפורה מופיעה במרווחים קצרים יחסית, אך לעיתים יש גם חזרות מרוחקות יותר. כך למשל הפזמונאי בוב דילן סוגר כל בית בשירו Ballad for a thin man במשפט: "?Do you, Mr. Jones".
אפיפורה במוזיקה.
במוזיקה ישנו מונח מקביל המתאר קטע בו יש תמה מוזיקלית החוזרת בסוף כמה משפטים (אין לבלבל עם אקורד חוזר שאינו אפיפורה, אלא רק חריזה מוזיקלית). על התמה להיות מורכבת ממלודיה והרמוניה גם יחד. במקרים מסוימים הקטע עובר מודולציה בין המשפטים, אך המלודיה וההרמוניה, יחסית לסולם, נשמרות.
המונח המוזיקלי מקובל פחות מהמונח הספרותי וזאת כיוון שהוא נדיר יותר. אחת הדוגמאות הבולטות ביותר לאפיפורה מוזיקלית היא הבופ סטנדרט Epistrophy (בעברית: אפיפורה) שהולחן בידי הפסנתרן ת'לוניוס מונק והמתופף קני קלארק.
דוגמאות לאפיפורה.
דוגמה מהשירה.
הדובר משתמש במילה "בתי" כאפיפורה על מנת להדגיש את ההתמסרות הכפייתית והמוחלטת של הדובר לאהובתו.
נוזלים מגנטיים
אב&quot;י
אולם (בית המקדש)
האולם היה חלק בבית המקדש ששימש כאולם כניסה. הוא ניצב ממזרח להיכל ובכניסה אליו היו 12 מדרגות. לעיתים המילה היכל משמשת לתיאור האולם וההיכל גם יחד.
מידות האולם.
רוחבו (ממזרח למערב):
אורכו (מצפון לדרום):
במקדש שני - משני צידי האולם, לקחו 15 אמות מכל צד, וקבעו במקומות שלקחו את בית החליפות, כך שבלי בית החליפות, אורך האולם מצפון לדרום היה - 70 אמה.
פתח האולם.
יש שני הבדלים בין פתחו של אולם לבין הפתחים האחרים:
הקישוטים באולם.
קורות של ארז-
היו קורות של ארז קבועים מקיר ההיכל לקיר האולם, כדי שלא יטה הקיר מרוב גובהו וייפול.
השרשרות והעטרות-
שרשרות מזהב היו קבועות בתקרת האולם, שבהם פרחי כהונה עולים ורואים את העטרות.
לפי התוספות בשם הגאונים מסכת גיטין ז', א', ה"עטרות" היו כעין כיפות מוזהבות.
גפן של זהב-
גפן מזהב הייתה עומדת על פתחו של ההיכל אשר הייתה מורמת ומשוכה על גבי מוטות.
מי שהתנדב להביא זהב בצורת עלה, בצורת גרגיר או בצורת אשכול, היה מביא ותולה באותה גפן על ידי כהן.
נברשת-
הילני המלכה תרמה נברשת לבית המקדש. את הנברשת תלו בפתח ההיכל.
שני שולחנות-
באולם היו שני שולחנות: שולחן של זהב ושולחן של שיש.
כאשר הביאו את לחם הפנים להיכל, שמו אותו על השולחן של שיש, וכאשר הוציאו אותו, שמו אותו על שולחן של זהב.
השערים שהיו באולם.
באולם היו שלושה שערים:
האולם
הנץ ממלטה
הנץ ממלטה (באנגלית: The Maltese Falcon) הוא סרט אמריקאי משנת 1941 של האחים וורנר, המבוסס על הרומן "הנץ ממלטה" מאת דשיל האמט. סרט זה הוא רימייק של סרט באותו השם משנת 1931. התסריט לסרט נכתב על ידי במאי הסרט ג'ון יוסטון ומככבים בו המפרי בוגרט, מרי אסטור, גלדיס ג'ורג' ופיטר לורה. הסרט, שהיה סרט הבכורה של יוסטון כבמאי, היה גם מועמד לשלושה פרסי אוסקר.
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של בלש פרטי בסן פרנסיסקו, המתמודד עם שלושה הרפתקנים חסרי מצפון אשר מתחרים זה בזה על מנת להשיג לידיהם פסלון המוכר בשם "הנץ ממלטה".
שם הסרט בעברית "הנץ ממלטה" הוא תרגום שגוי של המילה "Falcon" שפירושה בז.
תקציר העלילה.
1941. סן פרנסיסקו.
החוקרים הפרטיים סם ספייד (המפרי בוגרט) ומיילס ארצ'ר (ג'רום כהן) נפגשים עם לקוחה פוטנציאלית בשם רות וונדרלי (מרי אסטור). לדבריה, היא מנסה לאתר את אחותה, שנעדרת מאז נעלמה עם אדם בשם פלויד טרסבי.
ספייד מקבל ממנה מקדמה, ועוד באותו הלילה ארצ'ר יוצא למעקב.
מאוחר יותר באותו הלילה, ספייד מתעורר על ידי שיחת טלפון בה נודע ​​כי ארצ'ר נרצח. ספייד יוצא לזירה, שם הוא פוגש את חברו, הבלש טום פולהווס (וורד בונד). הוא מתקשר למלון של וונדרלי, אבל היא איננה. כשהוא שב לביתו, ממתינים לו חוקרי המשטרה שמבשרים לו שטרסבי נרצח גם הוא זה עתה. סגנו של פולהווס מצביע על כך שלספייד הייתה הן ההזדמנות והן המניע להרוג את טרסבי, שכן סביר להניח שהוא זה שהרג את שותפו, ארצ'ר.
במקביל, אנו מבינים שאלמנתו של ארצ'ר איווה (גלדיס ג'ורג') מאוהבת בספייד, וכי היא סבורה כי דווקא ספייד הוא זה שירה בבעלה ושותפו, על מנת לזכות בה.
למחרת ספייד פוגש את וונדרלי. היא חושפת את שמה האמיתי, בריג'יד אושונסי. היא מסבירה כי טרסבי היה בן זוגה והיא מאמינה כי הוא זה שהרג את ארצ'ר, אבל טוענת שאין לה מושג מי רצח את טרסבי. ספייד מאמין שהיא משקרת, אבל מסכים לחקור את הרצח.
במשרדו, ספייד פוגש בג'ואל קאירו (פיטר לורה), שמציע לו שכר של 5,000 $ בתמורה לכך שימצא פסל שחור של נץ. ספייד מסכים. מאוחר יותר באותו הערב, ספייד מספר לאושונסי על קאירו ומתברר כי הם מכרים ותיקים. לאחר מכן קאירו, אושונסי וספייד נפגשים בביתו של ספייד. קאירו נסער כשאושונסי מגלה כי טיפוס כלשהו (אותו הם מכנים "האיש השמן") מצוי בסן פרנסיסקו.
ספייד הולך למלון של קאירו, שם הוא מבחין בווילמר (אלישע קוק ג'וניור), בחור צעיר שעקב אחריו קודם לכן. הוא מעביר דרכו הודעה לבוס שלו, קספר גוטמן (סידני גרינסטריט), שאינו אלא ה"איש השמן". ספייד פוגש את גוטמן.
גוטמן מתחיל לדבר על הנץ האבוד, אבל כשהוא הופך חמקמק, ספייד מביים התפרצות זעם ויוצא החוצה. מאוחר יותר, וילמר לוקח את ספייד באיומי אקדח לפגישה נוספת עם גוטמן. ספייד גובר עליו, אבל נפגש עם גוטמן בכל זאת.
גוטמן מתייחס להיסטוריה של הנץ ממלטה. הוא מציע לספייד 25,000 $ עבורו ובנוסף: רבע מהתמורה ממכירתו. בתום הפגישה ספייד מתמוטט. מתברר שסם הונח לו במשקה. ווילמר, גוטמן וקאירו (שהתחבא בחדר סמוך) יוצאים ליעד לא ידוע.
כאשר ספייד מתעורר, הוא עורך חיפוש מהיר בחדר. הוא מוצא קטע מסומן בעיתון עם זמן ההגעה של הספינה לה-פלומה. הוא הולך למזח, שם מתברר שהספינה עולה בלהבות.