בעלילות בעל וענת היא מתוארת כמי שמכריזה כי אל מצדד בים. בעקבות מותו של בעל היא עוזרת לענת לקבור את בעל, מבכה אותו, ומפסיקה להאיר, ובעקבות חלומו של אל אודות תחייתו של בעל, אל פונה לענת, ומבקש ממנה שתשכנע את השמש לחזור ולהאיר, והשמש מסכימה, אך מודיעה שהיא תמשיך לחפש את בעל.
במלחמה בין מות לבעל, שבה מנסה מות לנשל את בעל ממלכותו, היא מתערבת ומאיימת עליו שאל יהפוך את כיסא מלכותו וישבור את שרביט ממשלתו, איום שמפסיק את הקרב.
במקרא פולחנה של השמש מוקע ודינו של אדם שעבד לה היה סקילה. בתנ"ך מתוארת עבודתה בהשתחוות לכיוון השמש למזרח. כמו כן מתוארת עבודה פולחנית הקשורה לסוסים ומרכבות שיוחדו לה. בפולחן משולב שלה ושל הבעל, מעל המזבחות לבעל היו צורות של שמשות הקרויות חמנים מלשון חמה. כפי שכתוב בספר דברי הימים ב', (פרק ל"ד ד') כמו כן, פולחנה היה קשור למרכבות שמש. בספר מלכים מסופר על המלך יאשיהו שביטל בין יתר הפולחנים את פולחן השמש: (מלכים ב' כ"ג י"א).
בשירה האוגריתית, שפש היא דמות נשית, אולם מהקבלתה לאלים הזכריים אוּתוּ-שַׁמַשׁ הבבלי (לפי קרבת השמות), ולהליוס היווני (בכתובות פיניקיות-יווניות), וכן מההתייחסות המקראית לשמש כזכר, ייתכן שחלק מהמסורות הכנעניות התייחסו לשמש כאל זכרי.
אגון פולק
אגון פולק (12 בנובמבר 1898 - 21 בנובמבר 1981) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוסטרי-ישראלי יהודי, מאמנה הראשון של נבחרת ישראל לאחר קום המדינה.
קורות חייו.
פולק נולד בשנת 1898 בעיר וינה שבאוסטריה, ושיחק החל מגיל צעיר בקבוצת הפאר האוסטרית-יהודית, הכח וינה, בתפקיד רץ. יחד עם הקבוצה זכה באליפות אוסטריה בשנת 1925 ובמדיה כיכב בניצחון החוץ 0-5 על וסטהאם יונייטד. יחד עם קבוצתו ביקר פעמיים בארץ ישראל של תקופת המנדט. בשנת 1928 עבר לשחק בקבוצת ניו יורק ג'איינטס האמריקאית, ובשנת 1932 פרש ממשחק פעיל.
בשנת 1934 מונה למאמן מכבי תל אביב במקום שמעון "לומק" רוטנר, אף הוא שחקן עבר של הכח וינה. המאמן שחרר מיד שחקנים מבוגרים של הקבוצה והעלה שחקני נוער במקומם. במקביל לתפקידו כמאמן מכבי תל אביב אימן פולק גם את נבחרת ארץ ישראל בשנת 1938, דבר שהיה חידוש באותם ימים. במשחקי הנבחרת מול יוון במוקדמות מונדיאל 1938 הנבחרת הפסידה ופולק התפטר מתפקידו.
בשנת 1939 היה שותף למסעה של מכבי תל אביב לאוסטרליה שנמשך כחצי שנה ונשאר ביבשת כשנה נוספת. לאחר שובו לישראל חזר לתפקיד מאמן מכבי תל אביב עד לשנת 1947.
לאחר קום המדינה מונה למאמנה הראשון של נבחרת ישראל למשחק ראווה מול נבחרת ארצות הברית, שבו הפסיד עם נבחרתו 3-1. בעקבות ההפסד הוחלף פולק בידי לאיוש הס.
פולק היה לפרשן, בין השאר ב"ידיעות היום", ולמאמן לעת מצוא. בשנת 1949 מונה למאמן הפועל חיפה, ולאחר שנה סיים את תפקידו. בשנת 1955 היה מאמנה של בית"ר ירושלים, אך לא הצליח להצעיר את הקבוצה כפי שרצה. בשנת 1957 שב למכבי תל אביב בתפקיד יועץ ומרכיב הנבחרת. במרץ 1958 קיבל על עצמו את אימון מכבי רמת גן. בשנת 1959 לקח על עצמו לאמן את בית"ר תל אביב לתקופה קצרה. פולק האמין בצירוף של כדורגל סקוטי ואוסטרי, כצורת המשחק המושלמת.
בשנת 1976 הוציא אוטוביוגרפיה, "חוויותיו והרפתקאותיו של שחקן כדורגל בחמש יבשות תבל - באספקלריה אישית של אגון פולק", ושימש כתב עבור העיתון "חדשות הספורט".
בשנות ה-70 היגר לגרמניה, שם נפטר בשנת 1981.
אגון פולאק
מ.ט.ק הונגריה
ים (אל)
יָם הוא אל הים, הנהרות ומקוואות המים במיתולוגיה הכנענית. בנו של אל ואחיו של בעל. מקבילם של פוסידון היווני ונפטון הרומי. ביקש לשלוט על העולם והציף את האדמה במלחמתו עם בעל.
דמותו.
בשירה האוגריתית נחשב לאל אימתני שאלי הפנתיאון הכנעני פוחדים ממנו ומעוזריו. כאשר ים שולח את עוזריו לאספת האלים, הם לא משתחווים בפני האלים, והאלים מורידים את בגדיהם עד לברכיהם בשל יראתם. ולמעשה אל ראש הפנתיאון, מצדד במלכותו של ים, וקורא לכל האלים לעבוד את ים ולהעלות לו מס.
בעלילות בעל וענת מסופר עליו שהצליח להדיח את עשתר מכס מלכות העולם, אך לא מצליח לבנות לו היכל בפסגת צפון. והוא נכנס למלחמה עם בעל על השליטה בארץ, כאשר שפש אלת השמש, ענת אלת המלחמה וכושר וחסיס אל האומנות עוזרים לבעל. ענת הורגת את מפלצות הים הנוראות, לווייתן פתן בריח, ופתן עקלתון בעל שבעה ראשים. שפש - אלת השמש, עזרה לו לייבש את הקרקע, שים הציף במי מלח והרס את היבולים. וכושר וחסיס, אל האומנויות, הביא לבעל כלי נשק מאגיים שיעזרו לו במלחמתו נגד ים - יגרוש ("מגרש") ואימור ("מניע"). בעזרת כלי הנשק הללו "האלות שמזנקות כמו נשר מידיו של בעל", ניצח בעל את ים, הפילו ארצה והרגו.
עוזריו הם מפלצות ים איומות ומפחידות:
בתנ"ך.
בתנ"ך יש מספר התייחסויות לים ועוזריו, בהם מתואר אלוהים כמי שברא אותם וכמי שיכול בכוחו לנצח אותם. אחד הידועים שבהם הוא בספר ישעיהו: "בַּיּוֹם הַהוּא יִפְקֹד ה' בְּחַרְבּוֹ הַקָּשָׁה וְהַגְּדוֹלָה וְהַחֲזָקָה, עַל לִוְיָתָן נָחָשׁ בָּרִחַ, וְעַל לִוְיָתָן, נָחָשׁ עֲקַלָּתוֹן; וְהָרַג אֶת-הַתַּנִּין, אֲשֶׁר בַּיָּם". ישות נוספת שמוזכרת בהקשר של ים מכונה "רהב", כפי שמופיע בפסוק: "עוּרִי עוּרִי לִבְשִׁי עֹז זְרוֹעַ ה', עוּרִי כִּימֵי קֶדֶם דֹּרוֹת עוֹלָמִים, הֲלוֹא אַתְּ הִיא הַמַּחְצֶבֶת רַהַב מְחוֹלֶלֶת תַּנִּין". עוד שני פסוקים מופיעים בספר איוב "בְּכֹחוֹ, רָגַע הַיָּם; ובתובנתו (וּבִתְבוּנָתוֹ), מָחַץ רָהַב" (איוב כ"ו יב'), וכן אֱלוֹהַּ, לֹא-יָשִׁיב אַפּוֹ; תַּחְתָּו שָׁחֲחוּ, עֹזְרֵי רָהַב (איוב ט' יג'). כן יש בתהילים "אַתָּה דִכִּאתָ כֶחָלָל רָהַב; בִּזְרוֹעַ עֻזְּךָ, פִּזַּרְתָּ אוֹיְבֶיךָ." (תהילים פ"ט יא').
הפרשנים חלוקים האם רהב הוא דמות העומדת בפני עצמה או שם מקביל לים. בספרות חז"ל קיים הד לתפיסה הקדומה על רהב כשם מקביל לים בסיפור הבא:
אורציון ישי
אורציון ישי (1936, ירושלים, ארץ ישראל המנדטורית - 5 באוקטובר 2013, ישראל) היה סופר ישראלי.
ביוגרפיה.
ישי הוא בן להורים יוצאי ביטולה (מונסטיר), שבחבל מקדוניה, אשר אבות אבותיהם התיישבו בה אחרי גירוש ספרד.
את השכלתו היסודית רכש בתלמוד תורה "בית אהרון" בירושלים. את לימודיו התיכוניים השלים במסגרת אקסטרנית. בוגר האוניברסיטה העברית במקצועות ספרות ומקרא ומוסמך לתואר שני לחינוך. עסק בהוראה בבתי-ספר תיכוניים בירושלים, ובהם: הגימנסיה העברית רחביה ובית הספר רנה קסין. כמו-כן שימש במשך שנים אחדות כמדריך למורים מטעם בית-ספר לחינוך של האוניברסיטה העברית.
בשנים 1974-1972 היה שליח מטעם הסוכנות היהודית, המחלקה לשיגור מורים, בסנטיאגו דה צ'ילה שם ניהל את בית-הספר היהודי על שם חיים ויצמן.
סיפוריו התפרסמו בפורומים ספרותיים שונים. סיפורו הראשון "פרחים על קברו של המורה לתנ"ך" התפרסם במוסף הספרותי של העיתון דבר בשנת 1967. אורציון ישי זכה בפרסים ספרותיים שונים: ב-1978 זכה בפרס על-שם פרננדו חנו לספרות ארץ-ישראלית חדשה מטעם יהדות מקסיקו, סיפורו "צבעונים" זכה בפרס מיוחד מטעם משרד החינוך והתרבות. בנוסף על סיפוריו פרסם אורציון ישי ספרי עזר ללימוד התנ"ך לבחינות הבגרות אותו חיבר בעזרת ניסיונו כמורה לתנ"ך בבית הספר רנה קסין בירושלים, שם היה מוכר בשם ישי אורציון (במקום אורציון ישי).
מקורות יצירתו.
בריאיון להרצל חקק באתר האינטרנט e mago לגבי מקורות זיקתו לעבר אמר אורציון:
אבנר ברנהיימר
אבנר ברנהיימר (נולד ב-19 באוגוסט 1966) הוא תסריטאי, סופר ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בקיבוץ גברעם וגדל בפתח תקווה, למד בתיכון ברנר פתח תקווה. בצעירותו עסק בשחייה תחרותית. לאחר שירותו הצבאי בחיל האוויר, למד ספרות באוניברסיטת תל אביב. במקביל, החל לכתוב עבור מעריב, תחילה בעיתון היומי ומאוחר יותר במוסף סופשבוע. ב-1995 עבר לכתוב במוסף סוף השבוע של ידיעות אחרונות, שבעה ימים.
בסוף שנת 2006 החל לכתוב במוסף הארץ. ב-1996 נסע בשליחות ידיעות אחרונות ללוס אנג'לס ובמקביל למד כתיבה יוצרת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). לאחר שובו לישראל, עבד כארבע שנים כעורך תוכנית הטלוויזיה של קובי מידן, "פגישה לילית". בין 1996 ו-2003 כתב טור הומוריסטי, "מיטה זוגית", בעיתון "הזמן הוורוד" בנושא חיי הזוגיות שלו ושל ערן נוימן, בן זוגו לחיים. הטור עובד מאוחר יותר לספר הביכורים שלו, "אתה אוהב אותי".
קישורים חיצוניים.
ריאיונות
בלה גוטמן
בלה גוטמן (בהונגרית: Guttmann Béla; 27 בינואר 1899 – 28 באוגוסט 1981) היה כדורגלן ומאמן כדורגל הונגרי-יהודי, אחד השחקנים והמאמנים היהודים הטובים בכל הזמנים.
גוטמן שיחק בתפקיד רץ ובלם במדי מ.ט.ק הונגריה, הכח וינה, מספר מועדונים בארצות הברית ונבחרת הונגריה. לאחר פרישתו אימן, בין השאר, את קבוצות הצמרת, מילאן, סאו פאולו, פורטו, בנפיקה ליסבון ופנאתינאיקוס.
קריירה ככדורגלן.
גוטמן היה משחקניה הבולטים של קבוצת מ.ט.ק הונגריה בתחילת שנות ה-20. במדי הקבוצה שיחק יחד עם יהודי אחר, גיולה מאנדי, שעתיד לשמש כמאמן נבחרת ישראל, וביחד זכו בשתי אליפויות הונגריה בשנים 1920 ו-1921. בשנת 1922 ברח מהאנטישמיות שרווחה בהונגריה לאוסטריה, והצטרף לקבוצה היהודית הכח וינה. בשנת 1925 זכה עמה באליפות אוסטריה. כמו כן היה אחד ממצטייני הקבוצה בניצחונה 5-0 על וסטהאם יונייטד באנגליה.