תופעת המחשבות הפולשניות קשורה לטורדנות כפייתית (OCD) , אך היא יכולה להופיע במצבים אחרים כגון: תסמונת-פוסט-טראומטית (PTSD), דיכאון קליני, דיכאון שלאחר לידה, וחרדה. אחד מהמצבים הנ"ל קיים כמעט בכל מקרה בו המחשבות הפולשניות מגיעות לרמה קלינית של חומרה. במחקר גדול שפורסם ב-2005 נמצא שאובססיות בעלות תוכן אלים, מיני, או דתי, קשורות באופן רחב להפרעות המשלבות חרדה ודיכאון. המחשבות הפולשניות המופיעות במצב של סכיזופרניה שונות מהמחשבות המופיעות ב-OCD או דיכאון, בכך שמדובר במחשבות שווא או בהזיות.
תסמונת-פוסט-טראומה (PTSD).
ההבדל העיקרי בין OCD לבין PTSD הוא, שהמחשבות הפולשניות ב-PTSD הן של אירועים טראומטיים שהתרחשו במציאות, בעוד שב-OCD מדובר במחשבות על אסונות מדומיינים. הסובלים מ-PTSD שיש להם מחשבות פולשניות, צריכים להבחין בין המחשבות האלימות/מיניות/דתיות לבין הזיכרונות של האירוע הטראומטי. כאשר מטופל עם מחשבות פולשניות לא מגיב לטיפול, על המטפל לחשוד בקיומה בעבר של התעללות פיזית, רגשית או מינית.
דיכאון.
אנשים עם דיכאון קליני עשויים לחוות מחשבות רעות באופן חריף יותר, ולראות בהן הוכחה שהם אנשים רעים וחסרי-ערך. יש להבחין בין המחשבות האובדניות ששכיחות במצב של דיכאון לבין מחשבות פולשניות, שכן מחשבות אובדניות (בשונה מהמחשבות המיניות, האלימות והדתיות – שהן בלתי מזיקות) עשויות להיות מסוכנות.
המחשבות הבלתי פוסקות בדיכאון נקראות רומינטיביות ("טחינה מחשבתית") והן לרוב אגו-סינטוניות, כשהאדם מזדהה במידה רבה עם תוכנם.
מחשבות האשם עלולות במקרים קיצוניים להגיע לרמה של מחשבות שוא (בדיכאון הפסיכוטי).
דיכאון שלאחר לידה.
מחשבות לא-רצויות בנוגע לפגיעה בתינוק הן שכיחות במצב של דיכאון שלאחר לידה. במחקר של 65 נשים עם דיכאון חמור שלאחר לידה, נמצא כי המחשבה האגרסיבית השכיחה ביותר בקרב נשים אלו הייתה הפגיעה בתינוקן. במחקר בקרב 85 הורים חדשים נמצא כי 89% מהם חווה דימויים פולשניים של, לדוגמה, התינוק נחנק, נפגע בתאונה, נפגע על ידי מישהו או נחטף.
נשים עשויות לפתח סימפטומים של OCD בזמן ההיריון או לאחר הלידה. OCD שלאחר הלידה מתרחש בדרך כלל אצל נשים שיש להן כבר OCD, אם כי ייתכן שבצורה קלה או לא-מאובחנת. דיכאון ו-OCD שלאחר הלידה עשויים להתרחש יחד. הרופאים נוטים להתמקד יותר בסימפטומים של הדיכאון, אך באחד המחקרים נמצא כי מחשבות אובססיביות ליוו את הדיכאון שלאחר הלידה ב-57% מהמקרים.
אובססיות שכיחות בדבר הפגיעה בתינוק אצל אימהות שסבלו מדיכאון שלאחר הלידה, עשויות לכלול: דימויים של התינוק מוטל מת בארון מתים או נאכל על ידי כרישים; הטבעת התינוק, דקירתו או זריקתו במורד המדרגות Baer מעריך כי עד כדי מאתיים אלף אימהות עם תסמונת דיכאון שלאחר הלידה מפתחות מחשבות אובססיביות אלו כלפי התינוק. מאחר שהן לא רוצות לחלוק מחשבות אלו עם רופא או עם בן-משפחה, הן סובלות בשקט תוך שהן מפחדות כי הן "משוגעות", והדיכאון שלהן עשוי להחמיר.
חששות פולשניים לגרימת נזק לילד עשויים להימשך מעבר לתקופה שלאחר הלידה. במחקר של 100 נשים עם דיכאון קליני נמצא ש-41% מהן סבלו עדיין מחששות אובססיביים שהן עלולות לפגוע בילדן, וחלקן חששו לטפל בילדיהן. בקרב נשים לא מדוכאות, נמצא במחקר כי ל-7% יש מחשבות של פגיעה בילד – כך שיש גם 280,000 אימהות לא-מדוכאות בארצות הברית שיש להן מחשבות פולשניות בנוגע לפגיעה בילדיהן.
תדירות.
לפי בר, מרבית האנשים שסובלים ממחשבות "רעות" או "לא-ראויות" לא זיהו את עצמם כסובלים מ-OCD, מאחר שאין להם את התסמינים הקלאסיים של OCD כמו שטיפת-ידיים כפייתית אשר נועדה להימנע מהידבקות למשל. אך, לדבריו, מחקרים אפידמיולוגים מראים כי מחשבות פולשניות הן הסוג הנפוץ ביותר של OCD ברחבי העולם. אם כל האנשים עם מחשבות פולשניות בארצות הברית היו מתאספים יחד, הם היו יוצרים את העיר הרביעית בגודלה בארצות הברית (אחרי ניו-יורק, לוס-אנג'לס ושיקגו). שיעור מקרי ה-OCD בכל תרבות שנחקרה הוא לפחות 2% מהאוכלוסייה, כאשר מרביתם סובלים מאובססיות, או מחשבות רעות, בלבד; עובדה זאת מובילה להערכה השמרנית של מעל 2 מיליון סובלים בארצות הברית בלבד (נכון לשנת 2000). יש מי שהעריך כי 1 מכל 50 מבוגרים סובלים מ-OCD כאשר 10-20% מהם סובלים מאובססיות מיניות. במחקר עדכני נמצא כי ל-25% מ-293 מטופלים עם אבחון ראשי של OCD הייתה היסטוריה של אובססיות מיניות.
טיפול.
הטיפול במחשבות פולשניות הוא חלק מהטיפול ב-OCD. הוא כולל טיפול פסיכולוגי ותרופתי.
אחד הטיפולים הפסיכולוגיים האפשריים הוא טיפול התנהגותי בחשיפה ומניעת תגובה (exposure and response prevention – ERP), שקרוי גם "הרגלה" (habituation) או "הורדת רגישות" (desensitization), הוא יעיל בטיפול במחשבות פולשניות.
ניתן לטפל במקרים קלים גם בעזרת טיפול קוגניטיבי, אשר עוזרת למטופל לזהות ולנהל מחשבות לא-רצויות.
כל טיפול מותאם אישית לכל מטופל.
טיפול בחשיפה.
טיפול בחשיפה הוא בעצם תרגול של הישארות במצב המעורר חרדה, עד שהחרדה וחוסר הנוחות פוחתים. המטרה היא להפחית את תגובת הפחד בכך שלומדים לא להגיב למחשבות הרעות. זוהי הדרך האפקטיבית ביותר להפחית את התדירות והחומרה של המחשבות הפולשניות. המטרה היא "לחשוף את עצמך לדבר שמעורר את הפחד או את חוסר הנוחות למשך שעה או שעתיים כל פעם, מבלי לעזוב את המצב ומבלי לעשות כל דבר אחר שמטרתו להסיח את דעתך או להרגיע את עצמך". טיפול בחשיפה לא יעלים לחלוטין את המחשבות הפולשניות – לכולם יש מחשבות רעות – אבל מרבית המטופלים מוצאים, שהטיפול מפחית את המחשבות באופן כזה שהן כבר אינן מפריעות לחייהם.
טיפול קוגניטיבי התנהגותי.
טיפול קוגניטיבי התנהגותי (cognitive behavioral therapy – CBT) הוא טיפול חדיש יותר, ומי שלא מסוגל, או לא רוצה, לעבור טיפול בחשיפה, יכול להיעזר בו. מחקרים הראו כי טיפול קוגניטיבי הוא יעיל בהפחתת המחשבות הפולשניות, אך לשם כך חשוב לפתח מערכת המְשָׂגה (קונספטואליזציה) של האובססיות והקומפולסיות של המטופל.
טיפול תרופתי.
ניתן להיעזר בתרופות נגד דיכאון מסוימות או לפעמים גם בתרופות אנטי-פסיכוטיות, במקרים בהם הטיפול בחשיפה או טיפול קוגניטיבי אינם מספיקים לבד. בין אם הגורם למחשבות הפולשניות הוא OCD, שילוב של OCD ודיכאון, או תסמונת פוסט-טראומה, התרופות שבדרך כלל ניתנות הן תרופות אנטי-דיכאוניות מהסוג שפועל לפי מנגנון מניעת ספיגה חזרה של סרטונין (selective serotonin reuptake inhibitor – SSRI).. מחשבות פולשניות עשויות להופיע אצל אנשים עם תסמונת טורט (Tourette syndrome – TS) שיש להם גם OCD. גם האובססיות ב-OCD שקשור ל-TS מגיבות היטב לתרופות מסוג SSRI.
התרופות האנטי-דיכאוניות שהוכחו כיעילות בטיפול ב-OCD כוללות:
fluvoxamine (trade name Luvox), fluoxetine (Prozac), sertraline (Zoloft), paroxetine (Paxil), citalopram (Celexa), and clomipramine (Anafranil).
על אף שידוע כי תרופות מסוג SSRI יעילות בטיפול ב-OCD באופן כללי, היו פחות מחקרים לגבי יעילותן לגבי מחשבות פולשניות. בסקירה רטרוספקטיבית של מטופלים עם סימפטומים מיניים שטופלו בעזרת SSRI נמצא כי השיפור הגדול ביותר חל בקרב אלו שסבלו ממחשבות פולשניות מיניות שמאפיינות OCD. במחקר של עשרה מטופלים עם אובססיות דתיות נמצא כי רובם הגיבו לטיפול בעזרת פרוזק או אנאפראניל. במקרים רבים, נשים עם דיכאון שלאחר הלידה סובלות גם מחרדה, וניתן להתחיל בטיפול בהם במינונים נמוכים יותר של SSRI; הן עשויות שלא להגיב באופן מלא לתרופות, ותוספת של טיפול קוגניטיבי-התנהגותי, או חשיפה ומניעת תגובה, עשויה לעזור להן.
ניתן לרשום תרופות אנטי-פסיכוטיות (קלאסיות או מהדור השני) למטופלים עם מחשבות רעות חריפות שאינן מגיבות ל-SSRI או לתרופות אנטי דיכאוניות אחרות, בכללן:
risperidone (trade name Risperdal), ziprasidone (Geodon), haloperidol (Haldol), and pimozide (Orap).
היו מחקרים שהראו כי מינון תרפויטי של אינוזיטול (inositol) יעיל יותר מפלצבו בטיפול ב-OCD.
קלבו PC
קלבו PC (מוכרת גם כ- "קלבו PC - מערכת תוכנה משולבת") היא חבילת יישומים משרדיים בעברית, מבין הראשונות מסוגה, שיצאה לאור בשנת 1990 על ידי חברת "סיבית (SIBIT) - שרותי מיקרו מחשבים בע"מ".
חבילה זו כוללת ארבעה יישומים עיקריים: מעבד תמלילים, מסד מידע (לטיפול בכרטסות), גיליון עבודה, מערכת תקשורת, ובנוסף ליישומים קיימות גם תכונות כמו מערכת מקרו, מערכת לניהול קבצים בשם "המכתבה", לוח משותף ליישומי המערכת בשם "הסלסלה", וכלי בשם "קול-בו" המאפשר הקלטת שמע.
בשנת יציאת החבילה 1990 לא היו קיימות עדיין בעולם ובישראל חבילות יישומים משרדיות רבות, בפרט לא החבילה הנפוצה כיום Microsoft Office, ולכן חבילה זו היוותה חידוש עבור השוק הקיים, על אף יכולותיה המוגבלות (שלמשל לא כללו מצגת שקפים) והשימוש המסורבל בה. בהתאם לשמו, המוצר פעל על מחשבי IBM PC ותואמיו בלבד בעלי מערכת ההפעלה DOS.
חברת סיבית איחרה בהסבת המוצר לחלונות וכאשר יצאה עם המוצר - הסתבר כי השוק כבר התרגל למוצרי מיקרוסופט ולא היה ביקוש לחבילה, כתוצאה - הופסק פיתוח המוצר והוא נעלם מהשוק.
כתיבה (תהליך קוגניטיבי)
התהליך הקוגניטיבי האחראי לכתיבה הוא תהליך רב-שלבי המאפשר לכתוב מילים מוכרות וחדשות, לאיית מילים בעל-פה או להקלידן. הפסיכולוגיה הקוגניטיבית משתמשת ב כדי לתאר תהליך זה באמצעות מערכת רכיבים קוגניטיביים כגון המערכת הסמנטית, הלקסיקון הפונולוגי, לקסיקון הפלט האורתוגרפי, הבאפר הפונולוגי והגרפמי או ההמרה הפונמית-גרפמית.