מוזיאון הרכב ההיסטורי של חברת אגד נמצא בחניון חולון של החברה, ומציג אוטובוסים שונים שפעלו על כבישי הארץ. המוזיאון ידוע גם בשם מוזיאון אגד. במוזיאון מוצגים כ-70 אוטובוסים מתקופות שונות בישראל, משנות ה-40 של המאה ה-20 ועד למאה ה-21.
רעיון המוזיאון.
הרעיון למוזיאון הרכב ההיסטורי הועלה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר במזכירות אגודת אגד התקבלו לא מעט בקשות של מפיקים ישראלים לצלם סרטים, ובעת הצילום לשלב אוטובוסים ישנים מתקופות שונות כך שיתאימו לשנים ומאורעות שמצולמים בסרט. ראש המזכירות דאז, שלמה לוין, החליט לשתף פעולה עם בקשות אלה ויזם את הקמת מוזיאון הרכב ההיסטורי ב-1982.
איתור ושיקום אוטובוסים למוזיאון.
בעקבות הרעיון לפתוח את המוזיאון, היה צורך באיתור אוטובוסים ישנים רבים, שעד אז לא נשמרו לאחר שיצאו מהשירות. איתור האוטובוסים הנטושים בוצע על ידי יוס'קה שמיר, שכיהן אז כמנהל הארכיון ההיסטורי של אגד, יחד עם מוטי שובל מבית אגד בחיפה. שמיר ושובל הצליחו לאתר עשרות אוטובוסים במגרשים ובחניוני אגד בכל הארץ. מרבית האוטובוסים שנמצאו נשתמרו במצב נסיעה, בין השאר הודות לכך שחלקם הפכו למחסנים או לאוטובוסי סדנה ושירות.
האוטובוסים שנאספו הועברו למוסכי אגד המרכזיים בישראל, שם שופצו ונצבעו מחדש, הורכבו בהם החלקים שהוסרו מהם בעבר, הותקנו בהם מחדש הספסלים שנעקרו מהם, ונפתחו החלונות שנאטמו. בתחילה שופצו שמונה אוטובוסים, ביניהם גם אוטובוס משוריין שהורכב על פי תוכנית מתקופת מלחמת העצמאות, ובהמשך שוקמו עשרות אוטובוסים נוספים.
מפיקי סרטים אשר ביקשו את האוטובוסים לשם צילומי הסרטים שלהם, החלו להשתמש בשירותי המוזיאון ולשכור אותם לצילומים. חלק מהסרטים בהם נעשה שימוש באוטובוסים ששופצו, הם: "אסקימו לימון", "הקיץ של אביה", "זעם ותהילה", וכן בסרטים חדשים יחסית, כמו "סוף העולם שמאלה". האוטובוסים מובאים גם לתהלוכות, תערוכות ואירועים אחרים, כמו חגיגות ה-1 במאי או אירועי יום העצמאות.
פגיעה בשימור.
מרבית האוטובוסים וחלקי החילוף שלהם עמדו במוסך אגד במחסום ארז, שם פורקו אוטובוסים מושבתים על ידי פועלים מרצועת עזה. כאשר שהו שם האוטובוסים המיועדים לשימור, פורקו גם האוטובוסים שהועברו לשם שימור, ככל הנראה בשל אי הבנה וחוסר מודעות לשימורם. מאז נכתב על כל אוטובוס המיועד לשימור כי האוטובוס מיועד לארכיון, בשפות אנגלית, ערבית ועברית.
מכיוון שהשטח שבו אוחסנו האוטובוסים במחסום ארז, היה מועד לפיגועי טרור, הורה יוסק'ה שמיר להעביר אותם למוסך צפון של אגד (עיר גנים), ושם להקים את המוזיאון המיועד, בתחומי התחנה המרכזית הישנה של חיפה. מוטי שובל הכין את התוכנית להקמת המוזיאון בשטח התחנה המרכזית הישנה, אך התוכנית לא יצאה לפועל. בעקבות כך ביקש שמיר לעזוב את פרויקט השימור.
הקמת המוזיאון בחולון.
הרעיון להקמת מתחם המוזיאון ירד מהפרק למשך מספר שנים והועלה שוב בשנת 1988. נח סלוצקי, שהיה אז מנהל משק דרום, קיבל לידיו את משימת הקמת המוזיאון. הוא החל במלאכת האיתור והשימור של האוטובוסים הנטושים. בעיתונות פורסמו מודעות שקראו לציבור לאתר אוטובוסים נטושים ולהודיע על כך לאגד, ותוך זמן קצר הגיעו עשרות פניות. סלוצקי, יחד עם יוסי כהן שפיקח על גרירת האוטובוסים, תיעדו בצילום ובכתב את האוטובוסים הנטושים ואת העברתם לשימור. האוטובוסים נגררו לחניון אגד במחסום ארז, שם שופצו. קשיים שעלו בשיפוץ היו בין השאר חלודה רבה שהעלו האוטובוסים, מה שהצריך פירוק לגורמים ובנייה ושחזור מדויק, תוך היעזרות בתמונות מארכיון אגד, על מנת לשמור על צורתם המקורית.
בבוקר יום העצמאות של שנת 1991, נחנך מוזיאון הרכב ההיסטורי סמוך לחניון אגד בחולון. המוזיאון נחנך תוך כדי ציון 43 שנה למדינת ישראל ו-40 שנה לאיחוד הקואופרטיבים "אגד", "שחר" ו"דרום יהודה".
פעילות המוזיאון.
המוזיאון פתוח לציבור ללא תשלום בימי שישי וכן לביקורי קבוצות במהלך השבוע בתיאום מראש. בכניסה למוזיאון ניצב השלד המפויח של האוטובוס מפיגוע אוטובוס הדמים, שנחטף והותקף לצורך פיגוע מיקוח ב-11 במרץ 1978. במוזיאון מוצגים גם מכלית דלק, רכבים פרטיים ששימשו את האגודה, טנדר וגרר. המוזיאון נחשב אתר שימור של המועצה לשימור אתרים. גם לאחר הקמתו, נמשכים מאמצי איתורם ושיפוצם של אוטובוסים נוספים לשימור במוזיאון.
יוסי אליטוב
יוסי (יוסף יצחק) אליטוב (נולד בכ"ג באב תשל"ג, 21 באוגוסט 1973) הוא עיתונאי חרדי, פרשן פוליטי, חסיד חב"ד, עורך העיתון החרדי "משפחה" וחבר נשיאות מועצת העיתונות, ויזם נדל"ן.
ביוגרפיה.
נולד בארגנטינה, לרב שמעון אליטוב, שהיה אז רבה של קהילת "סוכת דוד". בהיותו בן ארבע שבה משפחתו לישראל. למד והתחנך בישיבות תומכי תמימים של חסידות חב"ד בירושלים ובקריית גת. הוסמך לתואר רב. בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר בהשכלה תורנית גבוהה ממשרד החינוך.
בשנת תשנ"ד, 1994, נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית בניו יורק, באותה שנה נפטר הרבי מנחם מנדל שניאורסון, וסיקר את השנה הדרמטית עבור ביטאון החסידות "כפר חב"ד". לאחר מכן הצטרף לשבועון החרדי "משפחה". הוא ערך עם אליעזר שולמן את מוסף החדשות וכותב טור פוליטי. בינואר 2011 מונה לעורך העיתון.
בשנת 2000 נבחר למנהל תא כתבי הדתות, לצדם של העיתונאים ניצן חן ושלמה צזנה. באותה שנה נבחר לדירקטור במרכז הקונגרסים בנייני האומה ולדירקטור בחברה העירונית "הגיחון". בינואר 2007 נבחר לחבר מועצת הרשות השנייה. לקראת המכרז על תחנות הרדיו האזוריות עמד בראש ועדת הפיקוח על המכרזים לתחנות הרדיו האזוריות. כמו כן היה אחראי מטעם הרשות על חברת החדשות וחדשות 10. בינואר 2010 נבחר לכהונה שנייה במועצת הרשות השנייה - החבר היחיד במועצה היוצאת המכהן גם במועצה החדשה. ביוני 2010 מונה כיו"ר ועדת הרדיו של הרשות האחראית על אישור לוחות השידורים בתחנות האזוריות עד לסיום הקדנציה ביולי 2014. באותה תקופה נבחר כחבר נשיאות מועצת העיתונות וחבר במועצה הציבורית לשירות לאומי.
בין השנים 2005-2003 שימש כמגיש אורח בתוכנית "עניין אחר" ברשת ב' ובתוכנית האקטואליה "שבע וחצי" בערוץ הראשון. מעת לעת הוא מפרסם מאמרים על יחסי דת ומדינה באתר ynet ובאתר וואלה!. מתארח כפרשן בתוכניות טלוויזיה ורדיו שונות, בערוץ הכנסת, בערוץ 2 ובערוץ 10, בנושאים פוליטיים ודתיים. תחום התמחותו הוא ש"ס ויחסי דת ומדינה.
בשנת 1997 חיבר ביחד עם בנימין ליפקין את הספר "שלימות הארץ", על משנתו המדינית של הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד ופעילותו הענפה של איל ההון האוסטרלי יוסף גוטניק בשליחותו נגד החזרת שטחים.
בשנים 2014–2016 שידר תוכנית אקטואליה בתחנת הרדיו קול ברמה בשם "אליטוב בשישי". הגיש ברדיו קול חי תוכנית שבועית עם אריה ארליך בשם "חמישי בשניים". החל מפברואר 2018 מגיש עם אריה ארליך את התוכנית "אליטוב וארליך" המשודרת מדי יום חמישי בכאן ב'.
אליטוב מחזיק בנתח בעלות בשלוש חברות - אחלמה התחדשות עירונית, ספיר התחדשות עירונית ומתחם החרצית התחדשות עירונית - אשר בונות, במשותף, כ-3,000 יחידות דיור באשדוד.
נשוי לצרויה יפה גנץ ואב לשישה בנים ובת, מתגורר בביתר עילית.
שלמה ישראל בן מאיר
לילה
לילה הוא שעות היממה החשוכות, שבהן אין אור שמש, מלאחר שקיעת השמש ועד זריחתה, להבדיל מיום. המונח מופיע בתחילת התנ"ך "...וְלַחֹשֶׁךְ קָרָא לָיְלָה". בגלל הקושי לפעול בתנאי חשיכה, מנוצל הלילה אצל רוב בני האדם ורוב בעלי החיים לשינה. עם המצאת נורת הלהט החשמלית וסוגים מודרניים נוספים של תאורה מלאכותית, הפך הלילה, ובמיוחד תחילתו, לזמן של פעילות חברתית ובילוי.
הבסיס האסטרונומי ללילה.
הסיבוב של כדור הארץ על צירו יוצר מעבר מאור לחושך כאשר המקום שמתחיל בו לילה מוסתר מהשמש. לציר כדור הארץ יש נטייה הגורמת לעונות השנה והקובעת את אורך הלילה. כאשר הנטייה גורמת לשמש להאיר יותר על חצי כדור הארץ הצפוני נוצר שם קיץ ולילות קצרים. באותו הזמן נוצר בחצי כדור הארץ הדרומי מצב הפוך של חורף ולילות ארוכים. כאשר החצי הדרומי מואר יותר נוצר מצב הפוך. עונות הסתיו והאביב ולילות שהן כחצי היממה נוצרות כאשר השמש הוא בערך מעל קו המשווה. אורך הלילה גם משתנה בהתאם לקו הגובה של המקום המדובר. ככל שמתקרבים לאחד מקטבי כדור הארץ השינוי באורך הלילה לפי העונה נעשה קיצוני יותר. צפונה מחוג הקוטב הצפוני (או דרומה מהדרומי) ישנם בחורף לילות הנמשכים ימים מאחר שסיבוב כדור הארץ אינו מביא את האזור לתאורת שמש.
ימי השוויון וההיפוך.
אורך הלילה משתנה במהלך השנה: בחצי הכדור הצפוני, הלילה הארוך ביותר הוא 21 בדצמבר, והלילה הקצר ביותר הוא 21 ביוני. בחצי הכדור הדרומי, הלילה הארוך ביותר הוא 21 ביוני, והלילה הקצר ביותר הוא 21 בדצמבר. בשני ימים בשנה, אורך הלילה שווה לאורך היום - ימים אלה מתרחשים בנקודת השוויון.
השפעת הלילה על מזג האוויר.
בעת לילה האוויר והקרקע מתקררים כי אין חימום מהשמש והאדמה מאבדת אנרגיה על ידי פליטת קרינה לשמים. ההפרשים בין ממוצעי הטמפרטורות הקיצוניות (שיא ממוצע פחות שפל ממוצע) בחודש נעים בין 5°C ל-16°C כאשר בריחוק מן הים ובמיוחד במדבר, ההפרש גדל. בדרך כלל הפרשי הטמפרטורות בין היום והלילה קטנות בחורף. הפרשי הטמפרטורות יוצרים באופן ישיר את הבריזה בערב ובבוקר ומשפיעים על יתר הרוחות.
שמי הלילה.
שמי הלילה הם מראה השמיים מכדור הארץ בלילה, כשהם אפלים וזרועים בגרמי שמיים: כוכבים, כוכבי לכת, אסטרואידים, הירח ועוד.
מקורות אור טבעיים בשמי הלילה הם הירח, הכוכבים וזוהר השמיים, שאורם משתנה בהתאם לזמן ולמיקום. באזור הקטבים נראה גם זוהר הקוטב.