באוקטובר 1974, ביצע "גרעין מערב שומרון" של גוש אמונים, ניסיון התנחלות ראשון סמוך לכפר. שיירה של כ-30 רכבים עשתה את דרכה לכיוון הכפר, אך נעצרה במחסום של צה"ל, וחברי הגרעין שבו על דרכם. חברי הגרעין ביצעו עוד מספר ניסיונות התנחלות בבניין משטרת מסחה בשנים 1975 ו-1976. הם בחרו במקום מאחר שבניין המשטרה היה רכוש ממשלתי ירדני, ועבר לחזקת צה"ל לאחר מלחמת ששת הימים, אך נותר נטוש. גרעין של עולים מברית המועצות גם ביקש להקים התנחלות במקום. ב-27 בפברואר 1977, נכנסו שוב אנשי הגרעין לבניין משטרת מסחה, אך התפנו מהמקום תוך מספר שעות, לאחר שהשר ישראל גלילי הבטיח להם שהקמת התנחלות במקום תעלה לאישור בוועדת השרים להתיישבות בהקדם. אישור ועדת השרים התקבל כעבור יומיים, ב-1 במרץ 1977. לשם הקמת היישוב נתפסו כ-116 דונם של אדמות בבעלות פרטית של תושבי מסחה, בצו תפיסה לצרכים צבאיים. לכן תחילה עלו לשטח קבוצה של חיילי נח"ל, שעסקה בהכשרת השטח לקראת הקמת ההתנחלות. ב-10 במאי עלו 15 המשפחות הראשונות להתנחלות החדשה שקיבלה את השם אלקנה, הם נכנסו לבתים טרומיים שנבנו סביב תחנת המשטרה בקצה המערבי של הכפר מסחה. לאחר מכן הכריזה מדינת ישראל על מאות דונמים סביב אלקנה כ"אדמות מדינה" וההתנחלות החלה להתרחב לכיוונים שונים. שנים ספורות לאחר הקמתה של אלקנה, הוקמו בסמוך לה על אדמות מסחה וסניריא, עוד שלוש התנחלויות: עץ אפרים, שערי תקווה ואורנית.
בתחילת שנות ה -2000 היו כמה מחאות נגד התוכנית של בניית גדר ההפרדה בגדה המערבית, שהייתה אמורה לנתק את תושבי מסחה מאדמות רבות. המחאה נכשלה בסופו של דבר, והגדר נבנתה כמתוכנן.
זוימל
סיידא
גירית אמריקנית
תומאס נייגל
תומאס נייגל (באנגלית: Thomas Nagel; נולד ב-4 ביולי 1937) הוא פילוסוף יהודי-אמריקאי, פרופסור אמריטוס לפילוסופיה ולמשפטים באוניברסיטת ניו יורק, שם הוא לימד מ-1980 עד 2016. תחומי העניין העיקריים שלו הם: פילוסופיה של הנפש, פילוסופיה פוליטית ואתיקה.
בתחום הפילוסופיה של הנפש, נייגל ידוע בשל ביקורתו את הרדוקציוניזם-המטריאלי של חקר התודעה, במיוחד במאמרו מ-1974 "איך זה להיות עטלף?" ("?What Is it Like to Be a Bat"), ניסוי מחשבתי פרדיגמאטי בתחום בעיית הגוף והנפש וחקר הקווליה. הוא המשיך ב-2012 את ביקורתו על הרדוקציוניזם "רוח וקוסמוס" ("Mind and Cosmos"), שבו הוא טוען כנגד הגישה הנאו-דרוויניסטית.
נייגל ידוע גם בשל הגותו המוסרית ותורתו הפוליטית הדאונטולוגיות-ליברליות, העולות בספרו מ-1970 "אפשרות האלטרואיזם" ("The Possibility of Altruism") ובכתבים אחרים.
קירה (כפר)
קירה הוא כפר פלסטיני, הממוקם במחוז סלפית, שבצפון הגדה המערבית, כ-800 מטרים מצפון לעיר אריאל וכ-19 ק"מ מדרום-מערב לשכם. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה כ-1,387 תושבים בשנת 2016.
שם הכפר.
המילה קירה מקורה בשפה היוונית, ומשמעותה "הגברת היפה". בסורית, המשמעות היא "הגברת שיולדת". אגדה אחת מספרת ששמו של הכפר מקורו באישה בשם "קתני" שגרה בכפר. סיפור נוסף טוען ששמו של הכפר בא מהמילה המקורית "קרה" שמשמעותה אירוח טוב, מה שמעיד על נדיבותם וכבודם של הכפריים שהפגינו בפני האורחים..
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר מיושב ברציפות החל מתקופת הברזל בארץ ישראל.
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, והעריך שגרו בו כ-300 תושבים, וכתב: .
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בקירה אוכלוסייה של 87 מוסלמים. המספר גדל במפקד 1931 ל-102 נפש, אשר התגוררו ב-28 בתים.
בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 140 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל היה 2,249 דונם, שמתוכם הוקצו 475 למטעים ואדמות השקיה, 1,145 לגידולי דגנים, ואילו 14 דונם סווגו כשטח בנוי.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של קירה הייתה 259 נפש.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, קירה עברה לשליטה ישראלית. 97.6% מקרקעות הכפר מוגדרות כשטח B, ואילו 2.4% הנותרים הם שטח C. גדר ההפרדה שהוקמה סביב אריאל, חוצצת בין קירה לסלפית, ומצריכה עיקוף המאריך את הדרך בכ-20 ק"מ.
באוקטובר 2019, במסגרת "פעולת תג מחיר", רעולי פנים השחיתו מכוניות וריססו כתובות בכפר.
ברלנד
סרטן הפין
סרטן הפין (בלועזית: penile cancer) הוא גידול ממאיר שמקורו בגוף הפין או בעורלה. ישנם סוגים שונים של סרטן הפין, אולם ב-95% מהמקרים מדובר בקרצינומה של תאי קשקש. סרטן הפין נדיר במדינות מפותחות ונפוץ יותר במדינות מתפתחות. בדומה לסוגים רבים של סרטן עור, מרבית המקרים של סרטן הפין ניתנים לריפוי כאשר האבחון מוקדם.
אפידמיולוגיה.
סרטן הפין נדיר מאוד במדינות מפותחות ושיעור היארעותו עומד על 0.3–1 ל-100,000 אנשים לשנה בארצות הברית ומערב אירופה. במדינות מתפתחות ההיארעות היא 4.2–4.4 לשנה ל-100,000, ובמדינות מסוימות מהווה סרטן הפין אף 10% מהמחלות הממאירות בגברים. בישראל שכיחות סרטן הפין היא מהנמוכות בעולם ועומדת על 0.1 ל-100,000. בארצות הברית ובאירופה 0.4%-0.6% מהגידולים הממאירים הם בפין, ופחות מאלפית מהתמותה מסרטן היא ממחלה זו, אולם בארצות מתפתחות השיעור גבוה יותר ומגיע לעד 6% מכלל הגידולים הממאירים. בברזיל, למשל, זהו סוג הסרטן הרביעי בשכיחותו בגברים. בארצות הברית הסיכון של גבר ערל לחלות בסרטן הפין בימי חייו הוא 1 ל-600, ובדנמרק הוא 1 ל-900. היארעות סרטן הפין עולה עם הגיל, כשהעלייה המשמעותית ביותר נרשמת לאחר גיל 60, והשיא הוא בגברים בעשור התשיעי לחייהם.
אטיולוגיה.
סרטן הפין, בדומה למחלות סרטניות רבות אחרות, הוא מחלה רב-גורמית עם גורמי סיכון כפי שמפורט להלן. מעט ידוע על המוטציות הקשורות בהתפתחות הגידול, במיוחד בגידולים שאינם קשורים בנגיף הפפילומה האנושי.
גורמי סיכון.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 הלך והתבסס הקשר שבין זיהום בנגיף הפפילומה האנושי להתפתחות קרצינומת תאי קשקש באיברי המין, לרבות בפין. הנגיף גורם לקונדילומות אשר יכולות להתפתח לנגעים קדם-ממאירים ובהמשך לקרצינומת תאי קשקש, אם כי גם בהיעדר קונדילומות נראות לעין יכול הנגיף להיות מעורב בהתפתחות המחלה. המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן מעריכים כי הוא גורם לכ-40%–50% ממקרי סרטן הפין בארצות הברית. ארבעה זנים נמצאו בעלי פוטנציאל מסרטן גבוה יותר: 16, 18, 33 ו-35. זנים אלה מייצרים שני חלבונים, E6 ו-E7, הפוגעים במסלול פעילות החלבונים p53 ו-Rb1 (בהתאמה), שהם חלבונים מדכאי גידולים. נגיף נוסף שנמצא כי הדבקה בו היא גורם סיכון ללקות בסרטן הפין הוא HIV. הסיכון עומד על פי שמונה.
נוכחות עורלה, ובפרט פימוזיס, מגבירה את הסיכון ללקות בסרטן הפין. המחלה כמעט שאינה קיימת אצל גברים שנימולו בינקותם. מעבר לכך שכריתת העורלה מונעת אפשרות לנגע בעורלה עצמה, הוצע שמניעת המחלה קשורה גם בהפחתת הסיכון להידבקות בנגיף הפפילומה, בכך שקל יותר לשמור על ניקיון הפין בהיעדר עורלה, ובכך שלאחר מילה אין כמעט סיכון להתפתחות פימוזיס.
כמו בסוגי סרטן אחרים, שבהם דלקת כרונית עלולה להשרות התמרה סרטנית, גם דלקת וגירוי של רקמת הפין הם גורמי סיכון להתפתחות סרטן הפין. הצטברות של סמגמה ותנאי היגיינה ירודים יכולים לגרום באופן עקיף לדלקת ולגירוי וכך להתפתחות סרטן הפין. מלבד זאת, חבלה או קרע בפין, פריחה כרונית על הפין והיצרות של השופכה הם גורמי סיכון בפני עצמם לסוג סרטן זה.
עישון הוא קרצינוגן ובכך מגדיל את הסיכון לסרטן הפין, בדומה לסוגי סרטן אחרים. קרינה אולטרה סגולה מגבירה את הסיכון לסרטן העור ובכך את הסיכון לסרטן עורי בפין בחולי פסוריאזיס שחוו טיפולים בחשיפה לקרינה מסוג זה באזור הפין. עוד נמצא כי גיל מבוגר, מצב סוציואקונומי נמוך והשמנה הם גורמי סיכון להתפתחות סרטן הפין.
מניעה.
שמירה על תנאי היגיינה נאותים, שימוש באמצעי מניעה מסוג קונדום, חיסון בגיל צעיר כנגד נגיף הפפילומה האנושי, והימנעות מעישון תורמים להפחתה משמעותית בהיארעות סרטן הפין.
מילה בגיל צעיר מונעת את סרטן הפין כמעט לחלוטין. בעבר היא הוצעה כאמצעי למניעת המחלה, אבל בשל הירידה בתפוצת סרטן הפין בארצות מפותחות גם אצל ערלים, כיום מודגשים אמצעים אחרים שזוהו כמפחיתי סיכון. בהינתן שיעורי המחלה הנוכחיים בסרטן הפין בארצות הברית, התפרסמה הערכה שיש צורך במילת 909 תינוקות כדי למנוע מקרה אחד של סרטן הפין.. לפי נייר עמדה של איגוד רופאי הילדים האמריקאי (AAP), היתרונות הבריאותיים של המילה, הכוללים את ירידת הסיכון לסרטן הפין, אף שהם עולים על סיכוניה, אינם גדולים מספיק בשביל להמליץ על מילה שגרתית של כל הוולדות הזכרים.
פתוגנזה.
סוגי סרטן הפין.
כמעט כל סוגי סרטן הפין הם מסוג קרצינומה, כש-95% מהמקרים הם קרצינומה של תאי קשקש ומיעוט המקרים הם קרצינומה של תאי בסיס או סוגים אחרים של קרצינומה (תאים קטנים, תאי מרקל, תאי חלב או תאים צלולים). במקרים נדירים ייתכן בפין סוגי סרטן שאינם אפיתליאליים, כגון מלנומה או סרקומה. מאחר שרוב סוגי סרטן הפין מערבים את האפיתל, מדובר על פי רוב בסרטן עורי שטחי ולא בסרטן המופיע בתוך גוף הפין. במקרים נדירים מאוד ייתכנו גרורות לפין מסרטן שמקורו במקום אחר בגוף. הגרורות מופיעות לרוב כגוש, אשר יכול להימצא בבסיס הפין, בגוף הפין או בעטרה, וחציון השרידות לאחר גילוי גרורות לפין הוא עשרה חודשים.
מראה מיקרוסקופי.