מקרי המוות וההתעוורות התרחשו במקומות שונים בישראל, דבר המעיד על כך שהאלכוהול המזויף הופץ בתפוצה רחבה. המפיץ הראשי לא נתפס, ולא הוגשו כתבי אישום בפרשה.
אל-מנצורה
ג'יאנגונוזאורוס
גשר מג'יירי
נודעת
ששון הלוי (עיראק)
כנסיית סן פייר (קן)
הדיוויזיה ה-117 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-117 (בגרמנית: 117. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1915, ולמפקדה מונה ארנסט קונצה. בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית, והשתתפה בקרב ארטואה השני, קרב ארטואה השלישי והקרב על הסום. באוגוסט 1916 הועברה הדיוויזיה לרומניה, שם לחמה בקרבות השונים. באוקטובר 1917 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם היא נטלה חלק בקרב קפורטו. במרץ 1918 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-30 באפריל 1919 פורקה הדיוויזיה.
ליל אוזי ורט
מואצ'ו
קרחון גריפית'ס
רוברט לאות'
רוברט לאות' (באנגלית Robert Lowth; 27 בנובמבר 1710 - 3 בנובמבר 1787) היה הבישוף של הכנסייה האנגליקנית, עמית החברה המלכותית, פרופסור לשירה באוקספורד,חוקר השירה העברית הקדומה ומחבר אחד מספרי הלימוד המשפיעים ביותר על דקדוק אנגלי.
חייו.
לאות' נולד בהמפשייר, בריטניה, בנו של ד"ר ויליאם לאות', איש דת ופרשן תנ"כי. הוא התחנך במכללת וינצ'סטר ועבר לניו קולג' באוקספורד בשנת 1729. את התואר הראשון קיבל בשנת 1733 ואת התואר השני באומנויות בשנת 1737. בשנת 1735, בעודו באוקספורד, לאות' קיבל מינוי מהכנסייה האנגליקנית ככומר באוווינגטון, המפשייר, תפקיד אותו מילא עד 1741, אז מונה לפרופסור לשירה באוקספורד.
הבישוף לאות' תרגם את ספר ישעיהו לאנגלית בשנת 1778. התאולוג האדוונטיסטי ואגונר אמר בשנת 1899 שתרגומו של לאות' לישעיהו היה .
בשנת 1750 התמנה לארכידקון(סגן בישוף) של וינצ'סט. בשנת 1752 התפטר מתפקידו כפרופסור באוקספורד והתחתן עם מרי ג'קסון. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1753, מונה לואת' לרקטור של מזרח וודהיי. בשנת 1754 הוענק לו דוקטור לתאולוגיה על ידי אוניברסיטת אוקספורד, בעבור עבודתו על שירה עברית בשם "Praelectiones Academicae de Sacra Poesi Hebraeorum" (על שירת העברים הקדושה). מסה זו התפתחה מסדרת הרצאות ופורסמה במקור בלטינית. היא תורגמה לאנגלית בידי ג'ורג' גרגורי בשנת 1787 כ"Lectures on the Sacred Poetry of the Hebrews".
לאות' נבחר לחברות המלכותיות של לונדון וגטינגן בשנת 1765. הוא הוקדש לבישוף סנט דייוויד בוויילס בשנת 1766; אך עוד באותה השנה הוא הועבר לאוקספורד. הוא נשאר בישוף של אוקספורד עד 1777 אז מונה לבישוף של לונדון וכן לדיקן הקפלה המלכותית. בשנת 1783 הוצע לו תפקיד הארכיבישוף מקנטרברי, אך הוא סירב בגלל מצב בריאותו.
לאות' היה בידידות טובה עם דייוויד יום, כפי שציין מוכר הספרים הסקוטי הבולט אנדרו מילאר ".
לאות' כתב אפיטף בלטינית "Cara, Vale" ("להתראות, יקירה") על מות בתו מריה. האפיטף זכה לכבוד רב בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, והולחן על ידי המלחין האנגלי ג'ון וול קאלקוט.
לאות' נפטר בשנת 1787, ונקבר בחצר "כנסיית כל הקדושים", פולהאם.
מחקריו על המקרא.
נראה כי לאות' היה המלומד הראשון בתנ"ך בתקופה המודרנית שהבחין במבנה הפואטי של ספר תהילים ושל חלקים גדולים בספרות הנבואית במקרא. הוא הקדיש סדרה בת 34 הרצאות למבנה ולתכונות הספרותיות של כתבי הקודש. בהרצאה 19 הוא מביא את ההגדרה הקלאסית של התקבולת, שעודנה הקטגוריה הבסיסית ביותר להבנת השירה המקראית. הוא מזהה שלוש צורות של תקבולות: נרדפת (סינונימית), ניגודית (אנטיתטית) ומשלימה (סינתטית). רעיון זה השפיע רבות על לימודי הברית הישנה עד ימינו.
הושפעו ממנו וביקרו אותו: יוהאן גוטפריד הרדר ומאוחר יותר שלמה לויזון.
הדיוויזיה ה-123 (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה ה-123 (הסקסונית ה-7) (בגרמנית: 123. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-20 במרץ 1915, ולמפקדה מונה קרל לוציוס. בתחילה לחמה הדיוויזיה בחזית המערבית, והשתתפה בקרב ארטואה השלישי והקרב על הסום. באוגוסט 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות השונים. בנובמבר 1917 הועברה הדיוויזיה שוב לחזית המערבית, שם היא השתתפה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה במתקפת מאה הימים, ובכלל זה ב, הקרב השני על המארן וקרב סן-מייל. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-4 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
ניצחת איתי הכל (שיר)
ניצחת איתי הכל (ידוע גם כ"ניצחת איתי הכל (מוזיקה)") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עמיר בניון. השיר יצא לאור בשנת 2003, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל ראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, "ניצחת איתי הכל".
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי עמיר בניון והופק על ידי בניון בשיתוף נדב ביטון, שמוליק דניאל, ליאור שושן ואודי תורג'מן. בניון סיפר כי כתב את השיר אהבתו למוזיקה.
הצלחה.
השיר, יחד עם האלבום עצמו, הביא לפריצת דרכו של בניון. במצעד השבועי של רשת ג' הגיע השיר בשיאו למקום השני. במצעד השנתי של התחנה, זכה השיר להצלחה רבה תוך שדורג במקום השישי. במצעד השנתי של גלגלצ זכה השיר להצלחה אף רבה יותר, תוך שדורג במקום החמישי.
בשנת 2004, זכה השיר בפרס אקו"ם להישג השנה ע"ש משה וילנסקי. את הכסף אותו קיבל עבור זכייתו בפרס, תרם בניון לאנשים עניים.
בשנת 2009 ערכו ערוץ 24 ומאקו את מצעד "פסקול העשור", בו דורג השיר במקום השני. באותה השנה, נערך "המצעד של המדינה" המדרג את 500 השירים הטובים ביותר בזמר העברי, בו דורג השיר במקום ה-70.
גרסתם של ישי ריבו ואמיר דדון.
ב-18 ביולי 2019, במהלך הופעתו בבריכת הסולטן, ביצע הזמר-יוצר ישי ריבו את השיר ביחד עם הזמרים אמיר דדון ועמיר בניון. השיר יצא לאור ב-13 באוגוסט 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום. נכון לינואר 2022, לסינגל למעלה מ-19.4 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
פרס גראמי לתגלית השנה
פרס גראמי לתגלית השנה מוענק מאז שנת 1959. הפרס לא הוענק בשנת 1967. תיאור הפרס הרשמי הוא כדלקמן: "לאמן חדש שמוציא לאור במהלך שנת הזכאות את ההקלטה הראשונה המבססת את זהותו הציבורית של אותו אמן." זה לאו דווקא האלבום הראשון שהוציא אמן.
הקטגוריה בולטת גם בזכות היותה היחידה מסוגה בה בוטל פרס גראמי. זה קרה בשנת 1990 לאחר שנחשף שהזוכים מילי ונילי לא שרו בעצמם באלבום הבכורה שלהם. הפרס בוטל, אך לא הוענק לאמן אחר.
מתוך 54 הפרסים שהוענקו בקטגוריה מאז הקמתה, הוענק הפרס ל-26 זמרות, 18 צמדים או להקות, ו-11 זמרים. בין השנים 1997–2003, כל הזוכות היו נשים. כמו כן, משנת 1993 עד 2005, אף מנצח לא היה גבר. בשנת 2006 שבר ג'ון לג'נד את המגמה הזו, שהחלה אחרי זכייתו של מארק כהן בשנת 1992. רק חמישה אמנים זכו גם בתגלית השנה וגם באלבום השנה באותה השנה: בוב ניוהארט בשנת 1961, כריסטופר קרוס בשנת 1981, לורן היל בשנת 1999, נורה ג'ונס בשנת 2003, ובילי אייליש בשנת 2020. מתוכם, קרוס, ג'ונס ואייליש קיבלו שירים שזכו בהקלטת השנה ובשיר השנה באותה שנה. רק קרוס ואייליש זכו בכל ארבע הקטגוריות הכלליות בפרסי גראמי. רק שני אמנים הפסידו בפרס תגלית השנה וזכו באלבום השנה באותה השנה: וואן מיידר בשנת 1963 ואלאניס מוריסט בשנת 1996.
מבין כל הזוכים, רק אחת (אספרנסה ספולדינג) הייתה אמנית ג'אז ורק שלושה היו אמני קאנטרי. בשנת 1997 הפכה ליאן ריימס לאמנית הקאנטרי הראשונה שזכתה בפרס, וכן לאמנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס (בגיל 14). אחריה הייתה קארי אנדרווד בשנת 2007 ו-Zac Brown Band בשנת 2010. בנוסף, שנת 2017 הייתה הפעם הראשונה ששני אמני קאנטרי היו מועמדים בקטגוריה זו באותה השנה, בה היו מועמדות מרן מוריס וקלסי בלריני. בשנת 2020 הפכה רוסליה לאמנית הראשונה ששרה בשפה הספרדית שהייתה מועמדת בקטגוריה.
דייוויד קרוסבי וקרל פאלמר הם האמנים היחידים שהיו מועמדים פעמיים בפרס זה. פאלמר היה מועמד בשתי הפעמים כחבר בלהקות: אמרסון, לייק ופאלמר ואסיה, ואילו קרוסבי היה מועמד כחבר ב-הבירדס וזכה כחבר בלהקת קרוסבי, סטילס ונאש.
שנת 1984 הייתה הפעם הראשונה שכל המועמדים לא היו אמריקאים (הזוכים מועדון תרבות, יורית'מיקס ומיוזיקל יות' מאנגליה, ביג קאנטרי היו מסקוטלנד ו-Men Without Hats היו מקנדה).
תהליך בחירת הזוכה.
חברי האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה בוחרים את המועמדים לפרס תגלית השנה. רשימה של עשרים האמנים המובילים ניתנת לוועדת סקירת המועמדויות, קבוצה שנבחרה במיוחד של חברים אנונימיים, שבוחרת אז בחמשת האמנים המובילים שיועמדו לבחירה בטקס גראמי. שאר החברים מצביעים אז לזוכה מחמשת המועמדים. בשנת 2018 הוכרז כי מספר האמנים המועמדים יוגדל לשמונה.
שינויים בחוקים.