הרמיפה (ידוע גם בשם Jupiter XXX, S/2001 J 3) הוא אחד מירחי כוכב הלכת צדק. הרמיפה התגלה בשנת 2001 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי ובינם יאן קלנה בהדרכת סקוט שפרד ודייוויד ג'וויט וקוטלג בשם S/2001 J 3. נקרא על שם הרמיפה, שהייתה אהובתו של זאוס על פי המיתולוגיה היוונית.
רדיוס מסלולו של הרמיפה סביב צדק הוא 21,131,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 633.9 ימים. קוטרו של הרמיפה הוא 4 קילומטרים ומהירותו במסלולו סביב צדק היא 2.42 ק"מ לשנייה.
הרמיפה משתייך לקבוצת הירחים אננקה, לה שייכים ירחים המקיפים את צדק במרחק של 19.3 עד 22.7 מיליון ק"מ. (שמה של קבוצת הירחים ניתן לה על שם הירח אננקה שהוא הגדול מבין ירחי הקבוצה).
אליהו מקאליש
משה יהודה בן רבי יוסף פרנקו
רן מידן
רן מידן (נולד ב-1970) הוא מנהל ישראלי שבעברו כיהן כנשיא וכמנכ"ל חברת נטפים. כיום מנהל את הפעילות של קרן הפרייבט אקוויטי פרמירה (Permira) בישראל, שנמנית בין קרנות ההשקעה הגדולות בעולם.
זוכה פרס התעשייה לשנת 2018 מטעם התאחדות התעשיינים בישראל. בעבר כיהן כמנכ"ל אזור אסיה פסיפיק בחברת אדמה פתרונות לחקלאות.
ביוגרפיה.
מידן נולד בגבעתיים לאילנה מידן, מורה, ולבני מידן, תא"ל בצה"ל. בנערותו היה חניך, מדריך ורשג"ד בצופים. הוא שירת כקצין ביחידה 8200 של חיל המודיעין. למידן תואר ראשון בהצטיינות בחשבונאות וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים (MBA) עם התמחות במימון, אף הוא מאוניברסיטת בר-אילן. מידן מתגורר בשוהם עם רעייתו לילך ושלושת בניהם.
קריירה.
מידן החל את דרכו המקצועית בפירמת רואי החשבון סומך-חייקין (KPMG). בשנת 1998 הצטרף לקונצרן "כור תעשיות", וכיהן במספר תפקידי ניהול בכירים, לרבות סמנכ"ל כספים וסגן נשיא. בשנת 2006 הצטרף לחברת אדמה פתרונות לחקלאות (לשעבר מכתשים אגן תעשיות), ושימש כסמנכ"ל הכספים של החברה. בתפקידו האחרון בחברה מונה מידן למנכ"ל אזור אסיה פסיפיק, אפריקה והמזרח התיכון ולצורך כך עבר להתגורר בסינגפור. במאי 2014 החליף מידן את יגאל אייזנברג בתפקיד נשיא ומנכ"ל חברת נטפים.
במהלך כהונתו בנטפים המכירות צמחו ב-50%, הרווח התפעולי התזרימי (EBITDA) צמח ב-100% ושווי החברה יותר מהכפיל את עצמו.
בשנת 2017 הוביל את מיזוג הענק עם חברת אורביה לשעבר (מקסיכם) שרכשה 80% ממניות נטפים לפי שווי חברה של 1.9 מיליארד דולר.
בנובמבר 2018 זכה רן בפרס התעשייה לשנת 2018 מטעם התאחדות התעשיינים בישראל.
בספטמבר 2019 הודיע מידן על כוונתו לפרוש מתפקיד מנכ"ל נטפים באמצע 2020.
באוקטובר 2020 מונה למנהל הפעילות של קרן פרמירה (Permira) בישראל וכיועץ בכיר לפעילות הגלובלית של הקרן.
יהושע רבינוביץ (רב)
רבי יהושע בן רבי אליהו רגולר (כונה רבינוביץ, בן הרב; ה'תקע"ח, 1818 - כ"ב באדר ה'תרמ"ז, 18 במרץ 1887) היה רב ליטאי, רבן של קלצק ונעשוויז.
ביוגרפיה.
נולד לרבי אליהו רגולר זמן קצר לאחר נישואיו ובטרם התמנה לרבנות העיירה שאט. מילדותו היה שקדן ורכש ידיעה רחבה בתורה ובהלכה.
הוא כיהן במשך עשרות שנים כרב וכדיין בקהילות היהודיות החשובות בקלצק ובנעשוויז, והיה מקובל כבורר גם בקרב התושבים שאינם יהודים.
נפטר בכ"ב באדר ה'תרמ"ז, 18 במרץ 1887.
על מצבתו נחקקו מילותיו של יל"ג (האקרוסטיכון: יהושע בהרב אליהו מריגלה):
אליהו מלונדריש
פאונה של סין
אייל תורולד
לוגוז'
לוּגוֹז' (ברומנית: Lugoj, בניב רומני באנאטי - גם Logoj - לוֹגוֹז', בהונגרית: "Lugos", בגרמנית: "Lugosch") היא עיר ומוניקיפיום בדרום-מערב רומניה, העיר השנייה בגודלה ובחשיבותה במחוז טימיש שבחבל באנאט. לוגוז' הייתה במאה ה-19 אחד המרכזים החשובים של התנועה לשחרור לאומי ותרבותי של הרומנים בבאנאט וטרנסילבניה. בשנת 1848 בימי אביב העמים בעיר התכנסה האספה הלאומית השנייה של הרומנים בבאנאט שדרשו אמנציפציה מההגמוניה ההונגרית. החל משנת 1850 נמצא בה מרכז האפארכיה של הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית בדרום מערב רומניה. אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2011 40,361 תושבים. העיר נמצאת במרחק 60 ק"מ מטימישוארה, על גדות הנהר טימיש. במאות 19–20 בגדה הימנית של הטימיש גרו יותר הרומנים, ובגדה השמאלית- התגוררו הגרמנים. בעיר חיו בנוסף בני אתניות נוספות כמו הונגרים, יהודים, סרבים וצוענים. הגרמנים והיהודים היגרו רוב רובם בימי השלטון הקומוניסטי ברומניה (1989-1947) ואחריו.
בשטח השיפוט של העיר נמצאים שני כפרים:מגור (Măguri) (בהונגרית - סנדלאק) וטאפיה (Tapia).
השם.
לפי אחת ההשערות לשם לוגוז' מקור סלאבי - ככל הנראה המילה "לוּג" שמשמעותה לפעמים "חורש" (ראו luh בסלובקית) או יותר נפוץ "בצה", "שדה" (ראו "לוּגובוי" - "שד השדות") או "אחו" (ראו луг "לוּג" או луговина "לוּגובינה" ברוסית, באוקראינית:луг "לוּג" או лука "לוּקה").
היישוב מתועד לראשונה בלטינית בשנת 1334 כ"Lucas" (לוקָס). מאוחר יותר בשנת 1368 שמו מופיע בצורת "Lugas" (לוגַס) או ב־1376 Castrum Lugas.
ב-1514–1516 Castellum Lugas, ב-1542 Civitas Nostrae Reginae Lugos, בשנת 1554 כ "Lwgos" וב-1564 כ-Logos ואחר כך שוב Lugos.
תחילה לוֹגוֹז' היה שמו של השוק אחר כך של העיר כולה.
מיקום גאוגרפי.
העיר לוגוז' נמצאת בדרום מערב רומניה, במחוז טימיש של חבל באנאט, במרחק 60 ק"ם מזרחית מבירת המחוז, טימישוארה. היא נחצית על ידי הנהר טימיש ושוכנת בגובה ממוצע של 123 מ' מעל פני הים. שטחה הוא 98,550 דונם.
לוגוז' יושבת על שני כבישים מהירים אירופאיים - 70 E (בין טימישוארה לבוקרשט) ו- 673 E (בין לוגוז' לאיליה, במחוז הונדוארה. היא גם צומת דרכים חשוב בקו הרכבת בין טימישוארה לבוקרשט.
קו רכבת דרך בוזיאש מוביל לדרום באנאט וקו אחר, דרך איליה, מוביל לדווה והלאה לשאר טרנסילבניה.
היסטוריה.
בלוגוז' נמצאים שרידיו של יישוב נאוליטי מן האלף ה-4 לפני הספירה.
אזור לוגוז' היווה זירה לקרבות חשובים בימי מלחמות דאקיה (106-101). היישוב טאפיה, השייך בימינו ללוגוז', מזוהה על ידי מחברים אחדים עם האתר Tapae שבו התקיימו קרבות בין הדאקים לרומאים. עם זאת יש לציין כי הכפר טאפיה מוזכר בתעודות רק מאוחר יותר, החל מן המאה ה-18 (1761).
לוגוז' צמחה כנראה במקום שבו היה קיים בימי קדם מחנה צבאי רומי. הוא נבנה במאה ה-1 בקרבת מבצר דאקי.
שם העיר מוזכר לראשונה בשנת 1334 בתעודה של האפיפיור שנמצאה בארכידיאקונות סבש.
בימי הביניים התפתחה בגדה הימנית של נהר טימיש "לוגוז' העתיקה" או "לוגוז' הרומנית". ב-1369 תועדה יחידה מנהלית בשם "פוססיו לוגאס" (possesio Lugas) שכללה גם כפרים סמוכים
בדיפלומה מ-22 באוגוסט 1376 החתומה על ידי מלך הונגריה זיגיסמונד מלוקסמבורג מצוין כי הוענקה העיר למגנטים ההונגרים לאסלו ואישטוואן לושונצי. ב-1386 מוזכר במקום מבצר בשם "קסטרום לוגאס" (castrum Lugas) ובראשו הקסטלן ההונגרי בשם מיקלוש השני גאראי.
בשלהי המאה ה-14, במיוחד אחרי קרב ניקופול (1396) טורקים חצו מספר פעמים את הדנובה ופלשו לחבל באנאט עד לאזור לוגוז'. הגיעו לאזור גם בולגרים שברחו מפני הטורקים. בימי מסעותיו הצבאיים נגד הטורקים, בשנת 1440 חיזק יאנוש הוניאדי כרוזן של טימיש, את ביצורי לוגוז' בעזרת חומות, חפירים וכלונסאות
על מפה מצוינת העיר לראשונה בשנת 1528 במפה מודפסת על ידי איש בשם לזריוס בקרטריוס (לזר המזכיר) באינגולשטאדט.
בשנת 1551 מלכת איזבלה העניקה לעיר מעמד של עיר חופשית, בעלת פריווילגיות וסמל שבו מופיע זאב לבן יושב מעל כתר.
בינואר 1601 עבר דרך לוגוז' בדרכו לווינה מיכאל האמיץ, שליט ולאכיה עם פמלייתו והתארח ב"חאן הדואר"
לוגוז' עמדה בפני מתקפות עות'מאניות עד שנת 1658 כשנסיך טרנסילבניה, אקוש ברצ'אי דרש מתושבי הערים לוגוז' וקאראנסבש להכיר בהחלטת הדיאטה של טרנסילבניה שהתכנסה בסיגישוארה ולהיכנע לטורקים. העות'מאנים כבשו את העיר כעבור זמן קצר והקימו בה חיל מצב בפיקוד אע'א (אגא)
בשנת 1660 ביקר בעיר הנוסע הטורקי המלומד אווליה צ'לבי וכתב בספר המסעות שלו "סיאהטנאמה" שלוגוז' היא "יישוב חזק עם מעל 300 בתים על הגדה הימנית של נהר טימיש"
אחרי תבוסת הטורקים במצור השני על וינה בשנת 1683, הכוחות האוסטריים עברו למתקפה וכבשו בסערה את ליפובה ואת לוגוז'. ב–25 בספטמבר 1688 הם התעמתו על יד לוגוז' עם צבא טורקי ונחלו תבוסה קשה. מפקד הכוח הקיסרי, גנרל וטראני, נפל בקרב.
אחרי חתימת הסכם השלום בקרלוביץ (1699) חבל באנאט נשאר תחת כיבוש עות'מאני. אולם כמה מסעיפי ההסכם דרשו מהטורקים להרוס כמה ביצורים, ביניהם את חומות העיר לוגוז' (1701).
אחרי גירוש הטורקים בעקבות הסכם השלום בפסרוביץ (21 ביולי 1718 התחילה התיישבות גרמנית באזור.
הקיסרות ההבסבורגית ביקשה לאכלס מחדש את חבל באנאט שאוכלוסייתה התדללה בגלל מגפת דבר ואחר כך בגלל הכיבוש העות'מאני. לשם כך היא גייסה גרמנים, בעיקר איכרים, מאזורי בוואריה, שוואביה ואלזס-לורן כדי להחיות את החקלאות, במישור ההצפה של באנאט. מתיישבים גרמנים אלה ידועים לימים כשוואבים של באנאט. חלקם הגיעו לכאן על סירות ששטו מזרחה על נהר הדנובה. בהגיעם השתמשו בחומרי הסירות בבניית בתיהם הראשונים.