זמן קצר לפני איחוד גרמניה נמלט וולף מן המדינה וביקש מקלט מדיני ברוסיה ובאוסטריה. משכשל בניסיונו זה, הוא שב לגרמניה, שם נאסר על ידי המשטרה הגרמנית. וולף טען שסירב להצעה של ה-CIA האמריקאי לערוק לארצות הברית. בשנת 1993 הוא הורשע בבית המשפט המחוזי הגבוה בעיר דיסלדורף בעוון בגידה ונידון לשש שנות מאסר. פסק הדין בוטל בערעור בבית המשפט הפלילי הפדרלי של גרמניה מן הנימוק שוולף פעל מתוך טריטוריה של מדינה עצמאית באותה העת, גרמניה המזרחית. בשנת 1997 הוא הורשע בעבירות של כליאת שווא, כפייה ופגיעה גופנית, ונידון לשנתיים מאסר על תנאי. בנוסף, הוא נשפט אף לשלושה ימי מאסר על סירובו להעיד נגד פאול גרהרד פלמיג (Paul Gerhard Flämig).
בריאיון שהעניק לעיתון "הארץ" סיפר וולף כי שקל לבקש מקלט מדיני בישראל, אולם בעצת ידידים נמנע לעשות זאת, משהבין כי ישראל לא תקבלו.
מרקוס וולף מת בשנתו, בגיל 83, בביתו שבברלין, ב-9 בנובמבר 2006.
הקשר בין וולף לדמויות בדיוניות בספרי ריגול.
בין קוראיו של הסופר ג'ון לה קארה יש המשערים כי דמותו של רב-המרגלים "קארלה" בספריו "החפרפרת" "התלמיד המכובד" ו"כל אנשי סמיילי", מבוססת על דמותו של וולף. הסופר עצמו רמז כי כך הוא הדבר מספר פעמים בעבר, אולם סירב להודות בכך בבירור, אף כאשר רואיין בעקבות מותו של וולף.
לקריאה נוספת.
בעברית ראה אור ספרו האוטוביוגרפי של מרקוס וולף "איש ללא פנים" בהוצאת מעריב.
יו גריפית'
יו גריפית (באנגלית: Hugh Griffith; 30 במאי 1912 - 14 במאי 1980) היה שחקן בריטי, זוכה פרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "בן חור".
חייו.
גריפית' למד בבית ספר מקומי וניסה להתקבל ללימודים באוניברסיטה, אולם נכשל בבחינה באנגלית. למרות זאת היה נחוש לעשות קריירה בבנקאות. הוא נהייה לפקיד בנק ועבר להתגורר בלונדון כדי להתקרב לאפשרויות בתחום המשחק, שהיו אז דלות ביותר: ב-1939 הופיע בסרט טלוויזיה זניח ובסרט קולנוע ללא קרדיט. בדיוק כשהחל להתקדם והתקבל ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, נקרא לשרת בצבא, בהודו ובמיאנמר בעת מלחמת העולם השנייה. הוא חידש את קריירת המשחק שלו בשנת 1947. מאותה שנה ואילך הופיע גריפית' בשורה ארוכה של תפקידי משנה בסרטים בריטים. ההזדמנות הגדולה שלו לפרוץ לחזית הבמה הגיעה ב-1953 כשכיכב לצד לורנס אוליבייה בסרט "אופרת הקבצן" (The Beggar's Opera).
יחד עם זאת, גם לאחר מכן המשיך להופיע בסרטים בריטיים בתפקידים משניים בלבד, וכך היה גם בסרט זוכה האוסקר "בן חור", בו גילם גריפית' את השיח' הערבי אידרים, שהשאיל ליהודה בן חור (צ'רלטון הסטון) ארבעה סוסים לקראת מרוץ המרכבות המפורסם. תפקיד זה זיכה את גריפית' בפרס האוסקר לשחקן המשנה, והזניק את הקריירה שלו בן לילה. הוא החל לככב בסרטים הוליוודיים ובהם "הבוגד שלא בגד" (1962), "אקסודוס" של אוטו פרמינגר, "המרד על הבאונטי" עם מרלון ברנדו, הסרט זוכה האוסקר "טום ג'ונס", בו קיבל מועמדות נוספת לאוסקר במול פלנדרס (1965) ובסרטו של ויליאם ויילר, "כיצד לגנוב מיליון". ב-1968 כיכב בתפקיד פייגין בסרט נוסף שזכה באוסקר (שלישי במספר), "אוליבר!", על פי הרומן הנודע של צ'ארלס דיקנס. לאחר מכן הופיע בדרמה "יום הדין" (The Fixer), על פי ספרו של ברנרד מלמוד, שעליו קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב ובסרט "אנקת גבהים" על פי הרומן של אמילי ברונטה.
ב-1972 הופיע לראשונה בחייו בתפקיד הראשי בסרט קולנוע. היה זה בסרטו של הבמאי האיטלקי הנודע פייר פאולו פאזוליני, סיפורי קנטרברי. במאי גדול אחר ביים אותו באותה שנה, רומן פולנסקי בסרטו "מה?", בו הופיע גריפית' לצד מרצ'לו מסטרויאני. שנה אחר כך הופיע בסרטו האחרון של הזמר הבריטי קליף ריצ'רד שנקרא "Take Me High" משנת 1973.
גריפית', שמרבית חייו התמודד עם בעיות אלכוהוליזם, נפטר ערירי במאי 1980, בלונדון, כתוצאה מהתקף לב. הוא מעולם לא נישא.
קיפול חלבונים
קיפול חלבונים (באנגלית: Protein Folding) הוא תהליך שבו נוצר מבנה תלת-ממדי בחלבון, לאחר תהליך התרגום. כאשר חלבון מסונתז בתא על ידי הריבוזום, הוא נמצא במבנהו הראשוני, כלומר כשרשרת ארוכה של חומצות אמינו ללא מבנה מוגדר. במצב זה החלבון אינו פעיל וכדי למלא את ייעודו עליו להתקפל, כלומר ליצור מבנה תלת-ממדי. בסיום הקיפול, החלבון נמצא במבנה המכונה מבנה נטיבי (Native state), והוא בעל מבנה שלישוני או רביעוני, מקופל במבנה תלת ממדי.
הביופיזיקה של קיפול חלבונים.
העובדה שתהליך הקיפול הוא ספונטני ומועדף אנרגטית התגלתה על ידי כריסטיאן אנפינסן בניסוי בו הראה שחלבונים שעברו דנטורציה על ידי אוראה (Urea) ואיבדו את מבנם הטבעי ותפקודם, מסוגלים לחזור ספונטנית לתפקוד כאשר שוטפים את האוראה (לעבור רנטורציה). למעשה, הניסוי הוכיח שכל המידע הנחוץ לקיפולו של החלבון מצוי ברצף חומצות האמינו שלו. בשנת 1972 זכה אנפיסן בפרס נובל לכימיה על התגלית. כיום מוכרים גם חלבונים חסרי קיפול יציב יחיד ונמצאים בתנועה מתמדת בין מספר רב של מצבי קיפול שונים ואף חלבונים מתפקדים שאינם מקופלים כלל.
הכוח הכימי העיקרי הפועל במהלך תהליך הקיפול הוא אינטראקציות הידרופוביות והידרופיליות. בסביבה מימית (הידרופילית) - חומצות האמינו ההידרופוביות (שאינן מסיסות במים) נוטות להתכנס יחד ופנימה וחומצות האמינו ההידרופיליות (המסיסות במים) נמשכות לסביבה המימית ולכן נחשפות החוצה. מכאן נובע שהסביבה בה פועל החלבון משפיעה באופן ישיר על המצב האנרגטי המועדף של הקיפול ולכן התא מקדיש מאמצים לשמר את התנאים הכימיים השוררים בו. הפרה של תנאים אלו תגרום לקיפול לא נכון של חלבונים ולאבדן תפקודם. כתוצאה מכך, אפילו מוטציה שקטה, אשר אינה פוגעת ברצף חומצות האמינו בחלבון, עשויה לפגוע בתהליך קיפולו ובתפקודו של החלבון. זאת כתוצאה מזמינות שונה של ה-tRNA בתא, במהלך סינתזת החלבון בריבוזום, אשר גורמת לפגמים בקיפולו.
מלבד ויסות של התנאים הכימיים, ישנם בתא שני מנגנונים נוספים המבטיחים קיפול נכון של חלבון. הראשון הוא השפרונים (Chaperones) - חלבונים המסונתזים לרוב במצבי עקה כמו חום, ומאפשרים תנאים כימיים נוחים יותר לקיפול החלבון. מנגנון שני הוא מערכת הדגרדציה של התא - חלבונים שקיימת בעיה בקיפולם מסומנים באמצעות החלבון יוביקויטין ונשלחים לפירוק.
מבנים שניוניים.
על אף שברמה הכללית נוטה החלבון להתקפל על פי כוחות הידרופוביים והידרופיליים, קיימים שני מבנים שניוניים שמהווים בסיס למבנם של מרבית החלבונים: סליל אלפא ומשטח בטא. המבנים השניוניים מתקפלים בעיקר על פי קשרי המימן הנוצרים בין חומצות האמינו המרכיבות את החלבון. אינטראקציות נוצרות בין מבנים שניוניים שכנים וכך נוצר המבנה השלישוני של החלבון.
מחלות של קיפול חלבונים.
ניתן לחלק את המחלות הקשורות לקיפול שגוי של חלבונים לשלוש:
דנטורציה.
דנטורציה היא תהליך בו חלבון בעל מבנה טבעי חוזר למבנה ראשוני. תהליך הדנטורציה יכול להגרם מסיבות כימיות ופיזיקליות רבות, ובהן חום, רמת pH, ונוכחות דטרגנטים. תהליך הדנטורציה יכול להיות הפיך, אך לעיתים החלבון יוצר אגרגטים בעלי יציבות אנרגטית גבוהה מאוד שאינם מאפשרים קיפול מחדש למבנה הטבעי. דוגמה מחיי היום יום לדנטורציה לא הפיכה היא הכנת ביצה קשה - כתוצאה מהחום, חלבוני הביצה נמצאים במצב לא יציב הכולל חשיפה של אזורים הידרופוביים לסביבה המימית. האינטראקציות בין שני אזורים הידרופובים של שני חלבונים יוצרת תצמיד יציב ביניהם, וכשעוד ועוד חלבונים מצטרפים ויוצרים תצמידים כאלו מתרחשת אגרגציה מלאה, שלא מאפשרת חזרה למבנה הטבעי.
שיטות לקביעת המבנה המרחבי של חלבון.
חיזוי המבנה השלישוני של החלבון על פי רצף חומצות האמינו הוא בלתי אפשרי ברוב המקרים, כתוצאה מריבוי הכוחות הפועלים והאפשריות. קיימות מספר שיטות לקביעת המבנה המרחבי לרוב לאחר הקיפול:
שלי אלקיים
שלי אלקיים (נולדה ב-18 בנובמבר 1955) היא משוררת ישראלית וחוקרת קבלה ודתות, אשר שמשה כיועצת חינוכית ונציגת אגודת היועצים החינוכיים בישראל בוועדת החינוך של הכנסת. יו"ר האגודה הישראלית לטיפול קבוצתי אנליטי, חברה ב-European Group Analytic Training Institution Network) E.G.A.T.I.N), חברת הוועד המרכזי של אגודת הסופרים העברים בין השנים 1992–1993 ושל הנהלת אגודת היועצים החינוכיים בישראל. ממייסדות המועצה האזרחית (2015).
פעילותה הספרותית והמחקרית.
נולדה ב-18 בנובמבר 1955 בחיפה. למדה היסטוריה של עם ישראל וייעוץ חינוכי באוניברסיטת חיפה. בעלת תואר שני מאוניברסיטת ליברפול בבריטניה ובעלת תואר דוקטור מהמחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן על יצירתו של רבי ישראל נג'ארה.
ד"ר שלי אלקיים היא חוקרת בינתחומית, החוקרת קבלה במרכז שלמה מוסיוף לחקר הקבלה באוניברסיטת בר-אילן, דתות חדשות במכון למחקרים מיוחדים באוניברסיטת גטינגן בגרמניה, ופרקסיס ותאוריה פסיכואנליטית של הקבוצה הגדולה ("Large group") במכון הישראלי לטיפול קבוצתי אנליטי, מזרח ופיוט במכון בן צבי, ובמכון ון ליר בירושלים. היא ניהלה בשנים 2010–2012 את מכון IMPACT לחקר השלום והסובלנות בחינוך והקימה בו קבוצות מחקר שבדקו לפי קריטריונים בינלאומיים את החינוך לשלום ואת היחס לאחר הדתי, הסוציולוגי, הלאומי, העדתי והמגדרי בבתי הספר במספר מדינות: ישראל, ברשות הפלסטינית, במצרים, בטורקיה, באיראן, וכן במזרח ירושלים.
אלקיים סיימה תואר דוקטור בשנת 2012 באוניברסיטת בר-אילן בנושא "אהבה, קבלה ומשיחיות בפואטיקה של רבי ישראל נג'ארה".