באוקטובר 2014 נעצר הרב בארי פרוינדל, חבר RCA מאזור וושינגטון די סי, שהואשם בכך שהתקין מצלמות נסתרות במקווה. בעקבות זאת חשש הארגון לנזק שייגרם לו בשל הפרסום השלילי, וב־20 באוקטובר 2014 הודיע הארגון כי ידרוש כעת למנות נשים שתהיינה אחראיות לשמירה על צרכיהן וזכויותיהן של נשים שעוברות גיור, תהליך המחייב טבילה במקווה. הארגון הודיע כי יקים גם ועדה שתזהה דרכים בהן ניתן למנוע ניצול ופגיעה במתגיירים במהלך תהליך הגיור. הארגון הודיע כי תהיינה גם נשים חברות בוועדה. הפשעים שביצע פרנקל, על פי החשד, הכו גלים של תדהמה בקרב הקהילה היהודית האמריקאית, ואיימו ליצור משבר בין הרבנות האמריקאית לישראל. בתחילה, דובר הרבנות הראשית לישראל, זיו מאור, ציין כי הגיורים שפרוינדל פיקח עליהם ייבדקו, אך לאחר ישיבת חירום פרסמה הרבנות הצהרה כי הגיורים שביצע פרוינדל לפני מעצרו ייחשבו כתקפים. בדצמבר 2014 נוסף ה־RCA כנאשם בתביעה שהוגשה בעקבות המציצנות לכאורה של פרוינדל. שתי תביעות נוספות הוגשו בסוף 2014, ובהן הארגון הואשם בכך שהיה מודע להתנהגות לא תקינה מצידו של פרוינדל, אך לא הצליח להדיח אותו מתפקידי סמכות. הרב מארק אנג'ל, שביקר את מערך הגיור החדש של RCA, טען כי אם ההאשמות נכונות, הם מחזקים את החששות לגבי ריכוז סמכויות הגיור. "זו דוגמה נוראה לפחדים שהיו לנו לאורך כל הדרך", אמר אנג'ל לעיתון הפורוורד. "אם מרכזים כוח רב מדי אצל ידיים מעטות, גדלים הסיכויים להתעללות, וזה רק מאשר את הפחדים העמוקים ביותר שלנו." בתגובה לתביעה, פרסם הארגון את ההצהרה הבאה: "RCA התנהלה כנדרש ועושה צעדים חשובים לשיפור פרוטוקולי הגיור שלה. אנו נגן על עצמנו במרץ בעניין זה".
ב־22 באוקטובר 2018 הושג הסדר תובענות ייצוגיות בסך 14.25 מיליון דולר על תביעות הקשורות לפרוינדל. RCA, יחד עם קהילת "קשר ישראל", המקווה, ובית הדין של אמריקה, נקראו כנאשמים מיישבים.
עמדה בנושא הסמכת נשים.
בשנת 2015, ה-RCA קיבלה החלטה בה נאמר כי "חברי ה-RCA בעלי תפקידים במוסדות אורתודוקסים אינם רשאים להסמיך נשים לרבנות האורתודוקסית, ללא קשר לתואר שנעשה בו שימוש; או לשכור או לאשר שכירת אישה לתפקיד רבני במוסד אורתודוקסי; או לאפשר תואר המרמז על הסמכה לרבנות על ידי מורה לימודי קודש במוסד אורתודוקסי."
החלטה זו שימשה בין השאר כתגובה להקמתו של ארגון ה־IRF, ארגון רבני של האגף הליברלי יותר של האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית, שהוקם בשנת 2007 וחברות בו גם נשים שהוסמכו לרבנות אורתודוקסיות.
יחסי ניו זילנד–קוריאה הדרומית
יחסי ניו זילנד–קוריאה הדרומית הם היחסים הדו-צדדיים בין ניו זילנד וקוריאה הדרומית. ניו זילנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של קוריאה, המכונה גם דרום קוריאה בשנת 1962. לדרום קוריאה יש שגרירות בוולינגטון, ואילו לניו זילנד יש שגרירות בסיאול. בין המדינות מתקיימים ביקורים רבים ברמה גבוהה, כמו גם שיתופי פעולה נרחבים בתחום הקולנוע, המדע והטכנולוגיה והחינוך.
בזמן מלחמת קוריאה.
בין 1950 ל-1957 הייתה ניו זילנד מעורבת במלחמת קוריאה. כ־4,700 ניו זילנדים שירתו תחת פיקוד האו"ם, וכ־1,300 שירתו במהלך המלחמה ואחרי שביתת הנשק. 45 ניו זילנדים איבדו את חייהם.
יחסים נוכחיים.
נשיא דרום קוריאה, לי מיונג-באק ביקר בניו זילנד בשנת 2009. בשנת 2018 ביקר שר האוצר גרנט רוברטסון בדרום קוריאה ונפגש עם סגן שר האוצר הדרום קוריאני קו היונג קווון. במהלך הפגישה הודיע משרד האוצר של דרום קוריאה כי חברות קוריאניות ישתתפו בפרויקט התשתיות של ניו זילנד. בשנת 2014, יו"ר האספה הלאומית קנג-צ'אנג היי הוביל משלחת של חברי האספה לפגישה עם ראש הממשלה ג'ון קי, הדובר דייוויד קרטר וחברי קבוצת הידידות ניו זילנד-קוריאה. הסכם סחר חופשי בין המדינות נחתם על ידי ראש הממשלה ג'ון קי ושר הסחר טים גרוזר בשנת 2015.
יחסי סחר.
דרום קוריאה היא שותפת הסחר השביעית בגודלה בניו זילנד, עם הסחר הבילטראלי בין שתי המדינות בשנת 18–2017 בשווי 4.75 מיליארד דולר ניו זילנדי. הייצוא העיקרי של ניו זילנד לדרום קוריאה הוא עץ, מוצרי חלב, בשר ואלומיניום. הייצוא העיקרי של דרום קוריאה לניו זילנד הוא נפט, כלי רכב, מכונות, ברזל ופלדה ופלסטיק.
הגירה.
בניו זילנד חיים כ-26,601 קוריאנים. מרבית הקוריאנים בניו זילנד הם נוצרים עם מיעוט קטן של בודהיסטים. בתי ספר לקהילה הקוריאנית בערים הגדולות מציעים שיעורים בשפה הקוריאנית.
יחסי הממלכה המאוחדת–קוריאה הדרומית
מערכת היחסים בין הרפובליקה של קוריאה לממלכה המאוחדת של בריטניה וצפון אירלנד נמשכת מהמאה ה-19 ועד ימינו. הרפובליקה של קוריאה אמנם מתייחסת ל-18 בינואר 1949 כמועד הקמת היחסים הרשמיים עם הממלכה המאוחדת, אך הקשרים הדיפלומטיים החלו בשנת 1883. ההשתתפות הצבאית הבריטית במלחמת קוריאה בשנות החמישים הייתה משמעותית, אך היחסים בין המדינות באותה העת תוארו כ"נוקבים", עם מעט מידע יחסיתזה על זה. קשרי מסחר וסחר צמחו במהירות במהלך שנות השבעים. במהלך המשבר הכלכלי באסיה בסוף שנות ה-90, ביקרה המלכה אליזבת השנייה בדרום קוריאה, והתקבלה היטב בזמן משבר במדינה. כיום קיימים קשרים כלכליים ודיפלומטיים חזקים בין המדינות.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC משנת 2014, 74% מדרום קוריאה רואים את השפעתה של בריטניה באופן חיובי, כאשר 14% רואים את בריטניה בשלילה. מצד שני, הדעה על השפעת דרום קוריאה חלוקה בבריטניה, כאשר 45% מהבריטים רואים את השפעתה של דרום קוריאה באופן חיובי, ו-45% צופים בהם באופן שלילי.
היסטוריה.
הממלכה המאוחדת כבשה את האי ג'ומון ושינתה את שמו לפורט המילטון בשנת 1885. מערכת היחסים בין שתי המדינות התנתקה במהלך הכיבוש היפני בקוריאה בין השנים 1910–1945. לאחר מלחמת העולם השנייה, כוננה דרום קוריאה קשרים דיפלומטיים עם הממלכה המאוחדת ב-18 בינואר 1949. בריטניה וכוחות חבר העמים הבריטי האחרים נלחמו לצד דרום קוריאה במהלך מלחמת קוריאה. כמעט 100,000 חיילים בריטים נלחמו במלחמת קוריאה. מעורבותם המפורסמת ביותר הייתה קרב נהר האמג'ין, עימות עם חיילים סינים. 600 חיילי הצבא הבריטי הדפו כוח של 30,000 חיילים סיניים שחצו את נהר האמג'ין בקוריאה. בסוף הקרב נפלו 10,000 חיילים סיניים. ההפסדים הבריטים עמדו על 59 בלבד והקרב הזה נחשב לנקודת מפנה במלחמה כאשר הוא עצר את התקדמות הסינים. אנדרטת הקרב בעמק גלוסטר היא אנדרטה לזכר חיילים בריטים שנהרגו בסולמה-רי, דרום קוריאה. 1,078 חיילים בריטים מתו בלחימה במלחמת קוריאה.
לבריטניה יש שגרירות בסיאול ואילו לקוריאה הדרומית יש שגרירות בלונדון. בריטניה ודרום קוריאה משתפות פעולה באירועים עולמיים עם מדינות אחרות כמו ארצות הברית. שתי המדינות מקיימות יחסים צבאיים, ובריטניה תומכת לעיתים קרובות בתפיסת דרום קוריאה בתקופות סוערות של יחסי קוריאה הדרומית–קוריאה הצפונית. בבריטניה התגוררו כ-17,000 דרום קוריאנים בשנת 2011.
בנובמבר 2016 ערך חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה תרגיל תמרון קרב אווירי מקומי עם חיל האוויר המלכותי הבריטי וחיל האוויר של ארצות הברית. זה היה התרגיל הראשון כזה עם מדינה זרה שאינה ארצות הברית.
ארוכה היא הדרך
ארוכה היא הדרך (בגרמנית: Lang ist der Weg) הוא סרט דרמה גרמני משנת 1948 בבימויו של הרברט פרדרסדורף , עם ישראל בקר ובטינה מויסי בתפקידים הראשיים.
הסרט עוסק בשואה מבחינת גורלה של משפחה יהודית פולנית. צילומי הסרט נעשו בשנת 1947 במחנה העקורים לנדסברג שתושביו שימשו כשחקנים וניצבים בסרט. זה הסרט הגרמני הראשון שעסק בנושא השואה.
ישראל בקר היה ניצול שואה שניהל להקת שחקנים ניצולים וביים הצגות ברחבי מחנות העקורים בגרמניה. הוא שמע סיפורים מהניצולים, העלה אותם על הכתב ושלח את הסיפורים באופן אנונימי לחברת ההפקה הגרמנית IFO (International Film Organization) המפיקים התרשמו מהסיפורים, גילו את שמו והזמינו אותו לכתוב תסריט לסרט על פי סיפוריו בעזרתו של קרל קולב. כן הציעו לו את התפקיד הראשי והוא נענה בחשש כי לא היה לו כל ניסיון קולנועי.
כדי לשוות אמינות לסיפור הקשה, שולבו בסרט קטעים דוקומנטריים מהמלחמה, הפצצת ורשה, טנקים גרמניים, פגישת האמריקאים עם ניצולי השואה הכחושים במחנות, הקונגרס הציוני ב-1946 עם בן-גוריון לכמה שניות ועוד. הסרט מלווה בקריינות הסבר בגרמנית והשחקנים מדברים בגרמנית, פולנית ויידיש.
בעלילה יש מעט פרטים אוטוביוגרפיים של ישראל בקר, גם הוא כמו בסרט, קפץ מרכבת שהובלה על ידי גרמנים וגם הוא חיפש את אמו לאחר המלחמה אבל בניגוד לגיבור בסרט, לא מצא אותה.
תקציר העלילה.
ורשה 1939, עיר תוססת. לפתע מגיעים מפציצים גרמניים וזורעים הרס בעיר. הגרמנים כובשים את העיר וצועדים בתוכה. היהודים נאלצים לענות טלאי זיהוי ליהודי.
דוד ילין (ישראל בקר) הוא מכונאי צעיר התומך בהוריו חנה (ברטה ליטבינה) ויעקב (יעקב פישר). האב עורך קידוש ופורץ בבכי. הם נאלצים לעזור את דירתם ולעבור לגטו. דוד אורז את החפצים הנחוצים על עגלת יד, שולף את המזוזה ומוסר לאביו.
הם מוסעים ברכבת למחנה השמדה. דוד מצליח לקפוץ מהרכבת ולהימלט מהירי של השומרים הנאצים. הוא משוטט רעב, נתקל באיכר ומבקש אוכל. האיכר לוחש לאשתו כי עבור הסגרתו של היהודי הוא יקבל שני סוסים.
דוד נמלט משם ונתקל באיכר טוב שנותן לו לאכול ומוליך אותו ליער שם הוא נפגש בפרטיזנים יהודים. את הרובה שלו הוא לוקח מזקיף גרמני שהרג.