ב-2007 הודיעה הלהקה על איחוד לצורך מסע הופעות יחיד שיתקיים באמצע 2008. שם המסע היה "Suicide Final Tour" והוא כלל הופעות רבות בארצות הברית, קנדה ופסטיבלי מטאל שונים ברחבי אירופה והמזרח.
בדצמבר 2010 הודיעה הלהקה על איחוד נוסף לצורך הופעה יחידה בעיר מולדתם גטבורג שבשוודיה. לאחר מכן הפכה ההופעה היחידה הזו לחלק ממסע הופעות שני.
ב-2014 הוציאה הלהקה אלבום חדש לחלוטין, 19 שנים לאחר התרדמת שנפלה על פעילותה, והכריזו על האלבום "At War with Reality". הלהקה יצאה למסע הופעות לקידום האלבום באוגוסט 2016.
Jerusalem Post
רנו משטיון
רנו משטיון (בצרפתית: Renaud de Châtillon; 1125 - 4 ביולי 1187) היה אריסטוקרט צרפתי, בעל אדמות, ככל הנראה באזור שיטין ששימש כנסיך של נסיכות אנטיוכיה בין השנים 1153–1160. בתקופת נישואיו השנייה היה סניור הנחלות בעבר הירדן. דמות שנויה במחלוקת, יש הטוענים כי פעולותיו היו עילה לקרב קרני חיטין, שבעקבותיו התמוטטה ממלכת ירושלים הצלבנית.
ביוגרפיה.
רנו הגיע למזרח במסגרת מסע הצלב השני בשנת 1147. בשנת 1153 נישא לקונסטאנס נסיכת אנטיוכיה, למגינת לבם של דודה המלך בלדווין השלישי ושל הפטריארך הלטיני של אנטיוכיה, שהסתייגו מהאציל הזוטר וחסר הייחוס.
בתקופת נסיכותו השתתף רנו במספר פשיטות שוד. בין השאר בשנת 1156 למושבה הביזנטית בקפריסין. כאשר סירב הפטריארך של אנטיוכיה לממן את המסע קשר אותו רנו לגג הקתדרלה ומרח אותו בדבש כנקמה. כאשר שוחרר הפטריארך הסכים לממן את המסע. כוחותיו של רנו שדדו את האי קפריסין וטבחו בתושביו.
בשנת 1160 נפל רנו בשבי המוסלמים לאחר פשיטת שוד כושלת באזור מארש ונכלא בעיר חלב. קונסטאנס לא מיהרה לפדות אותו מהשבי (יש הטוענים כי הקיסר הביזנטי מנואל הראשון שילם למוסלמים כדי שלא ישחררו את רנו) והוא נשאר כלוא במשך שבע עשרה שנים עד שנפדה בסכום גדול של 120,000 דינרי זהב בשנת 1176.
לאחר שנפדה מהשבי נישא רנו לסטפני שליטת עבר הירדן בברכתו של המלך בלדווין הרביעי. עתה שלט רנו על שטחים עצומים הכוללים את המצודות כרך ומונטריאל בדרום ים המלח. המיקום האסטרטגי על נתיב עולי הרגל בין דמשק ומכה, בנוסף לגישה שאפשר לים האדום, היה מושלם עבור הרפתקאות השוד והביזה של רנו.
רנו תקף שיירות שעשו את דרכן למכה לקיום מצוות החאג', למרות הסכם השלום שנחתם בין צלאח א-דין לבין הממלכה הצלבנית. המלך בלדווין הצטדק בפני צלאח א-דין כי אינו יכול להטיל מרות על שליטו פורע החוק מעבר הירדן.
בשנת 1182 הוסיף רנו את זירת ים סוף לאזור הפעילות שלו. הוא העביר חלקי ספינות מפורקים על גבי גמלים לאורך הנגב עד אילת. שם הרכיב את הספינות ויצא למסעות שוד לאורך חופי הים האדום. בנוסף ביקש רנו לכבוש את הערים הקדושות מכה ואל-מדינה ולהכות את האסלאם בביתו שלו. תוכניתו לא צלחה וצבאו הובס קילומטרים בודדים ממדינה. חייליו של רנו נלקחו בשבי והוצאו להורג בקהיר, אך הוא הצליח לברוח עם קומץ מאנשיו ולחזור לעבר הירדן.
ב-1183 צלאח א-דין הגיע למצודת כרך כדי להרוג באופן אישי את היריב השנוא. בעת המצור נערכה במצודה חתונתם של איזבל הראשונה ואונפרוא הרביעי. לפי המסורת הסכים צלח א-דין שלא לטווח את אולם החתונה כמחווה אבירית. לבסוף המצור הוסר בהתערבות כוחותיו של הרוזן ריימונד מטריפולי.
בשנת 1186 שוב הפר רנו את הברית עם צלאח א-דין ותקף שיירה שעשתה דרכה ממכה. צלאח א-דין מחה בפני המלך הצלבני גי דה ליזיניאן וזה דרש מרנו להחזיר את השלל ולשחרר את השבויים. רנו השיב בהתגרות כי כפי שהמלך אדון בנחלותיו אשר בירושלים כך הוא אדון בנחלותיו ואין עליו להיענות לדרישותיו.
בעקבות המאורע זה ובגלל סיבות נוספות פלש צלאח א-דין בשנת 1187 לממלכת ירושלים והביס את הצלבנים בקרב קרני חיטין. בין האצילים שנפלו בשבי המוסלמי היה גם רנו, צלאח א-דין ביקש שיציגו בפניו את גי דה ליזיניאן ואת רנו. כאות שצלאח א-דין לא יפגע בגי, הוא הביא לו כוס מים. גי אשר היה מאוד צמא שתה במהרה את הכוס ונתן אותה לרנו. צלאח א-דין התערב והדגיש שהוא נתן את כוס המים רק לגי, והאשים את רנו בעינוי של מוסלמים. צלאח א-דין נתן לרנו את האולטימטום של או להמיר את דתו לאסלאם או למות. רנו בחר בלמות, וצלאח א-דין התיז בעצמו את ראשו.
דמותו.
הנוצרים באותה תקופה ראו את רנו כמרטיר שנהרג על ידי המוסלמים בגלל אמונתו, אך עדויות אחרות מציגות מציאות פחות אידיאלית של בריון ושודד, שבמעשיו הבלתי אחראים גרם במידה מסוימת לסופה של ממלכת ירושלים הצלבנית.
עלילותיו שימשו השראה לגד שמרון בספרו "השטן בארץ הקודש" שפורסם בשנת 1998.
בסרט ממלכת גן עדן שיצא לאקרנים בשנת 2005 המבוסס על האירועים בימי חייו האחרונים ונפילת ירושלים דמותו מגולמת על ידי השחקן האירי ברנדן גליסון.
דניאל יצחק לוי
דניאל יצחק לוי (30 בספטמבר 1917 - 13 בפברואר 1995) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל.
ביוגרפיה.
לוי נולד בסאוטה שבמרוקו הספרדית. הוא למד בבית ספר תיכון וכשנתיים בבית ספר גבוה לפדגוגיה בספרד. הוא נמנה עם ראשי יהדות טטואן. לאחר מכן, היה חבר הוועד הארצי של הפדרציה הציונית במרוקו, חבר ועד ארגוני הנוער היהודי במרוקו ופעיל בעלייה ב'. בשנת 1957 עלה לישראל.
לאחר עלייתו לישראל, נבחר לראש סניף הפועל המזרחי באשקלון. לוי אף שימש כסגן מנהל בבנק המזרחי ברמלה והיה חבר הוועד הפועל הציוני וחבר הנהלת המפד"ל. בנוסף, היה פעיל בתחום החינוך הדתי.
ב-1965 נבחר מטעם המפד"ל כחבר הכנסת השישית. הוא כיהן אף בכנסת השביעית, עד פיזורה בדצמבר 1973. במהלך כהונתה של הכנסת השישית, כיהן כחבר ועדת הכספים וועדת הפנים. במהלך כהונתה של הכנסת השביעית, כיהן כחבר בוועדת הכספים. נפטר בי"ג באדר א' תשנ"ה.
בניו הם: השר והח"כ לשעבר הרב יצחק לוי; הרב שלמה לוי, ראש הכולל בישיבת הר עציון; ופרופ' יהודה לוי, שכיהן כראש המחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן.
זרימת גנים
זרימת גנים מוגדרת כמעבר של אללים מהמאגר הגנטי של אוכלוסייה אחת לאחרת. זרימת גנים יכולה להתרחש במספר מנגנונים, כמו נדידת בעלי חיים בוגרים בחיפוש אחר משאבים לא מנוצלים, הפצת צאצאים או רביית צמחים שמתרחשת על ידי הסעת תאי המין למרחקים ארוכים (ראו גם האבקה).
לזרימת גנים שתי השפעות אבולוציוניות עיקריות:
אתנופואטיקה היסטורית-גיאוגרפית
אתנופואטיקה היסטורית גיאוגרפית
אתנופואטיקה היסטורית גאוגראפית
ג'ון הריסון
ג'ון הֶריסון (באנגלית: John Harrison; 24 במרץ 1693 - 24 במרץ 1776) היה בונה שעונים אנגלי. הוא תכנן ובנה את הכרונומטר הימי המדויק הראשון בעולם, ובאמצעותו פתר את בעיית מציאת קו האורך בים, ועל ידי כך איפשר ניווט מדויק במגוון תנאי שיט. בהישג טכנולוגי זה תרם חלקו במיצובה של בריטניה ככוח השולט בנתיבי המסחר הימיים, ומיסודה כאימפריה גלובלית ראשונה במעלה החל במאה ה-18 ועד עלייתה של ארצות הברית במהלך המאה ה-20.
שנותיו הראשונות.
הריסון נולד בפוּלְבִּי, ליד וֵייקְפִילְד שבמערב יורקשייר, הבכור בין חמישה ילדים במשפחתו. אביו עבד כנגר באחוזת נוֹסְטֶל פְּרָיוֹרִי הסמוכה. אחד מבתי האחוזה, הנחשב לביתו של הריסון, נושא על קירו שלט המציין זאת.
בסביבות 1700 עברה המשפחה אל הכפר בָּארוֹ שעל הַהַמְבֶּר שבצפון לינקולנשייר. הריסון, כמו אביו, עסק לפרנסתו בנגרות, ובנה ותיקן שעונים בשעותיו הפנויות. אגדה מספרת כי בהיות בן שש, כששכב חולה באבעבועות רוח, ניתן לו שעון לשעשוע והוא האזין לו שעות וחקר את חלקיו הנעים.
הריסון היה גם חובב מוזיקה נלהב, ונעשה לימים מנצח על מקהלת הכנסייה במקום מגוריו.
שעוניו הראשונים.
הריסון בנה את שעון התיבה ("שעון סבא") הראשון שלו ב־1713, בהיותו בן עשרים. המנגנון היה עשוי כולו מעץ, בחירה טבעית למי שעיסוקו נגרות. שלושה מבין שעוני העץ הראשונים של הריסון שרדו לימינו; הראשון (1713) נמצא באוסף "האגודה הנכבדה של בוני שעונים" בגילדהול; השני (1715) במוזיאון המדע והשלישי (1717) בנוסטל פריורי ביורקשייר ונושא את הכיתובית "ג'ון הריסון בארו". לשעון נוסטל, הניצב בחדר הביליארד של מבנה מפואר זה, תיבה חיצונית בסגנון ויקטוריאני, משובצת מכל צד בחלונות זכוכית קטנים דרכם ניתן לראות את מנגנון העץ בפעולתו. בתחילת שנות העשרים הוזמן הריסון לבנות שעון צריח חדש בברוקלסבי, צפון לינקולנשייר. השעון עדיין פועל, וכמו שעוניו המוקדמים של הריסון גם לו מנגנון עשוי אלון וליגנום ויטה . אולם בשונה משעוניו הראשונים הוא כולל כמה פרטי מבנה מקוריים לשיפור הדיוק, כמו למשל מחגר חרגול (grasshopper escapement), הֶתְקֵן לשחרור מבוקר של מנגנון ההנעה של השעון שהיה שכלול של מחגר העוגן. מחגר החרגול היה חסר חיכוך כמעט לגמרי ולא נזקק לסיכה, מאחר שחלקיו יוצרו מעץ ליגנום ויטה. הדבר היה ליתרון חשוב בתקופה בה הידיעות על חומרי סיכה ותכונותיהם היו מועטות ביותר.