מארק שאגאל (1887–1985), מגדולי הציירים היהודים ומחשובי הסוריאליסטים, בין יצירתו יצר לא מעט בתחום התנ"ך. יצירתו המפורסמת של שאגאל בישראל היא שנים עשר השבטים המצוירים בחלונות בית הכנסת בבית החולים "הדסה" בירושלים. בנוסף עיצב שטיחי קיר המוצבים במשכן הכנסת, שבהם מתוארים אירועים ודמויות מרכזיות מהתנ"ך ומגאולת עם ישראל בארצו, כמו יציאת מצרים, מעמד הר סיני, חזונות השלום של ישעיהו, וירושלים.
אבל פן.
אבל פן, צייר יהודי שפעל בעיקר בארץ ישראל ובישראל במאה העשרים. בשנת 1921 החל להקדיש את זמנו ומרצו לסדרה ארוכה של ציורים על נושאים תנ"כיים. ציורים אלו הוצגו בשנת 2003 במסגרת התערוכה היינו כחולמים במוזיאון ישראל. בציורי התנ"ך שלו השתמש פן בדמויות מזרחיות שהתבססו על תושבי ירושלים, כשהוא משלב את התפישה האירופית של המזרח כשילוב של ארוטיקה וברבריות, עם הצגת הדמויות התנ"כיות כתושבי המזרח בני זמנו, כשהוא נוסך לתוך השעטנז תכשיטים, עדיים ופריטי לבוש אותנטיים בשילוב עם סממני "אוריינטליות" שליקט ממופעי בלט פריזאיים וסרטי ראינוע.
יוסי רוזנשטיין.
יוסי רוזנשטיין צייר חרדי ישראלי שמתמקד בציוריו בנושאי המקרא, בסגנון סוריאליסטי. מאפיין בולט בציוריו ההימנעות מלצייר בני אדם ובעלי חיים באופן ריאליסטי, ובמקום זאת ציור דמויות האדם ובעלי החיים בצורה מטפורית בצורת עץ, אבן, או מתכת, בשל האיסור, שקיים על פי חלק מהפרשנים לצייר דמויות, וכן מ'הגשמת' פסוקי התורה. ציוריו של רוזנשטיין שזורים בסמלים ומטאפורות המהווים פרשנות לתנ"ך, ולעיתים הוא שוזר סמלים מודרניים בציורי תנ"ך ויוצר ערבוב בין עבר להווה. בציוריו ניכר המקום הרב שתופסת פרשנות חז"ל. רוזנשטיין הוציא לאור הגדה של פסח שמעוטרת בציוריו. ציוריו כוללים מגוון רחב של ציורים, כמו ברכת יצחק ליעקב, משה רועה את צאן יתרו, גלות מצרים (המדומה לשואה, בהשפעת פרשנות חז"ל), קריעת ים סוף, מלחמת עמלק הראשונה, בה משה שידיו מוחזקות בידי אהרון וחור מעוטר בדגל ישראל. מעמד הר סיני, בו החומש חצוב בהר, ועוד סצנות רבות מסיפורי התנ"ך.
הדגמה בפרשנות הציורית לחטא עץ הדעת.
חטא עץ הדעת מתואר בפסוקים הבאים בבראשית (ג' א-ו):
ניתן לראות את ההבדלים בגישות לאירוע המיתי של אדם וחוה ובפרט לחטא המדובר בין רמברנדט לבלייק, כאשר הם משקפים פרשנויות קודמות ונותנים להם ביטוי.
רמברנדט מתאר את אדם וחוה כאנשים רגילים בהחלט, בעלי גוף בינוני שאיננו יוצא דופן, ובעלי חזות של טיפוסי אדם קדומים. האירוע קורה במקום שנראה כאתר רגיל על פני כדור הארץ וגם העץ אינו יוצא דופן. אצל רמברנדט ישנה אינטימיות וקרבה בין אדם לחוה, ויש ביניהם סיג ושיח. הנחש מתואר כיצור מפלצתי מיתולוגי דמוי לטאה ובעל רגליים (שאחר כך לפי הסיפור קוצצו בקללה) שנאחז בעץ, בריחוק מהזוג והחטא הוא אכילת פרי עץ הדעת, כאשר אדם וחוה אוכלים אותו במשותף, ואחראים ביחד לנעשה.
אצל בלייק, לעומת זאת, ניכרת השלמות. העץ מרהיב עין בצורתו ובפירותיו, גופו של אדם מתואר כשל אל יווני, והמקום נראה כספירה אחרת. נראה שבלייק ניסה לשקף את הדעה שאדם וחוה נבראו מושלמים ומאז חלה רק ירידה. חוה מנצלת את ריחוקו של אדם והתפעלותו מעץ הדעת או שמא ממשהו אחר בשמיים כדי לחטוא עם הנחש. אצל בלייק הנחש מתואר כנחש שאנו מכירים ללא רגליים, כאשר הוא מלופף סביב חוה ומגיש לה בפיו את הפרי לפיה, ונראה כי הוא מנסה לתאר בנוסף לאכילת פרי עץ הדעת חטא מיני בין חוה לנחש. חוה ניצבת בחזית התמונה ונראית כגורם הפעיל, בעוד אדם עצמו ששקוע בהרהוריו, יוצא נקי מהסיפור ואיננו מעורב בחטא.
לעומתם לוקאס קראנאך האב בציורו הססגוני בחר בפרשנות שונה לדמות השטן והוא מצייר אותו בהשפעת הנצרות ובדומה למיכלאנג'לו, כדמות בעלת חצי גוף עליון נשי וחצי גוף תחתון נחשי, שמנסה להפר את האידיליה שבין אדם לחוה, שכבציורו של רמברנדט, קיים דו-שיח בין אדם לחוה. שלא כאצל מיכלאנג'לו, שבו יש שילוב של גוף אישה ונחש בממדים שווים, אצל קראנץ גוף האישה של השטן בולט יותר מאז חלקו התחתון.
ואילו זמפירי בציור רב פרטים, בוחר להתמקד ברגע שאחרי החטא, בזמן של האישום ביד האל, ההכחשה ואשמת חוה בידי אדם. חוה מוצגת כאשמה העיקרית שצריכה להתבייש על מעשיה, כאשר הנחש המסית והמפתה זוחל לצידה, ובעלי חיים משקיפים על הנעשה. בתמונתו הוא מנסה לתאר את אלוהים, בניו ("בני האלוהים" המתוארים בהמשך), מלאכים שמשקיפים ממעל, ונשמות שמתוארות כפנים עם כנפיים (אולי שלושת בניהם של אדם וחוה שטרם נולדו).
הדגמה לפרשנות אמנותית לאברהם והמלאכים.
ביקור המלאכים אצל אברהם מתואר בפסוקים הבאים:
ביקור המלאכים בציורי גוסטב דורה וג'רארד הוט.
ניתן לראות הבדלים בין ציוריהם של דורה וג'רארד הוט באופן ציור המלאכים וכן בתפישת האירוע כחלום או כמציאות מוחשית.
דורה מייצג את המלאכים כדמויות אנושיות בתוספת כנפיים. ציור מלאכים מכונפים הוא דימוי מקובל ביותר באיקונוגרפיה הנוצרית, אך הוא מצוי גם באיורי כתבי יד יהודיים מימי הביניים. הכנפיים מוסיפות לדמות האנושית מֵמד שמימי. כנפיים מסמלות את החיבור לשמים, כמו הציפורים. ההבדל בין האדם למלאכים ניכר בציור באמצעים נוספים: המלאכים עומדים, נמצאים למעלה על רקע השמים, בעוד אברהם כורע ברך למרגלותיהם. דורה בחר להציג את המפגש בין אברהם למלאכים על רקע מדברי ללא דמויות נוספות. רקע זה משרה אווירת חלום, ומעלה את האפשרות הפרשנית שהמפגש עם המלאך התקיים בחלום נבואי.
ג'רארד הוט, לעומת זאת, מצייר את המלאכים ללא כנפיים, וזאת כדי להישאר נאמן ללשונו של הטקסט: "שלֹשה אנשים". בציור זה הצייר מצליח לצקת תחושה רוחנית בשלוש דמויות המלאכים. פניהם של המלאכים נשיות, תמימות. העץ והעשן המיתמר מתחברים לשמים. התכונה הרבה סביב האירוח וריבוי החפצים מחזקים את התחושה שיש כאן התרחשות מציאותית, למרות הרוחניות שבמעמד. הסיטואציה המציאותית של האירוח המתוארת בציור זה מייצגת פרשנות של התגלות מוחשית, לא בחלום.
גם הפרשנים היהודים חלוקים ביחס לבעיית הגשמת האל מול תפישה מופשטת של האלוהות, ולאופן תפישת הטבע והנס בעולם.
גישת הרמב"ם (מורה נבוכים, חלק שני, פרק מ"ב) היא לתת לאירועים נִסיים בתנ"ך פרשנות שאינה חורגת מהטבע. הכתוב "וירא אליו ה'" מבטא התגלות נבואית לאברהם, הנראית כחזון נבואי.
הרמב"ן בפירושו לתנ"ך (בראשית פרק יח, פסוק יא) טוען כנגדו בחריפות שפרשנות זו מוציאה את הכתוב מפשוטו. לדעתו, למלאכים מציאות חושית (רק אנשים בדרגה רוחנית גבוהה מסוגלים להבחין בהם).
ביקור המלאכים בציוריהם של ג'יימס טיסו ואבל פן.
ג'יימס טיסו ואבל פן השתייכו שניהם לקבוצה גדולה של אמנים אירופים שהחלו כבר במאה ה19 לצייר סצנות מן התנ"ך ונן הברית החדשה בגישה תיעודית, כאילו התרחשו במציאות הקיימת במזרח הקרוב בתקופתם. בתקופה בה המזרח נעשה נגיש ופופולרי בעקבות כיבושי המעצמות ובזכות המצאת הצילום.
ציורי התנ"ך של ג'יימס טיסו שצוירו בחמש שנים בהן שהה בארץ ישראל, שימשו מקור השראה ליצירתו של אבל פן. פן מצטט את טיסו בציוריו אך גם משנה שינויים משמעותיים המעידים על גישה שונה ותפיסה שונה של כתבי הקודש. ציוריו של פן אקספרסיווים – הבעתיים, יותר וריאליסטיים פחות. (על-פי דברי יגאל צלמונה.)
בציורים אלו ניתן לראות בבירור את ההתכתבות שמנהל אבל פן עם ג'יימס טיסו.
בציורו של טיסו המלאכים נמצאים בחלק העליון והמרכזי של התמונה, ופניהם מופנות אלינו. לעומתם, גופו של אברהם מצויר מגבו, בחלק התחתון של התמונה. אנו הצופים נמצאים יחד עם אברהם בתוך האוהל, ורואים יחד עמו את המלאכים. טיסו, כצייר נוצרי הרואה בברית הישנה פרה-פיגורציה של הברית החדשה, עושה קישור חזותי בין המלאכים המבשרים את הולדת יצחק לבין שלושת המלאכים הנוכחים בלידת ישו הנוצרי.
לעומתו אבל פן בציורו "אברהם והמלאכים" מצייר רק את הצל של המלאכים. במוקד התמונה נמצא אברהם שוכב בתנוחת גוף הדומה לזו שצייר טיסו. ההתבטלות של אברהם מול שלושת הצללים בונה את תחושת הצופה שאכן מדובר בשלושה מלאכים. הצופה בציור אינו מצליח לראות את המראה האמִתי שלו זוכה אברהם, אלא רק את צִלו. אבל פן, כצייר יהודי, מגלה בציוריו גישה אמונית-רוחנית המתאימה יותר לרוח ההגות היהודית בנושא. הגות המתנגדת לתופעת הגשמת האל.
ציורי המקרא
IACS (נהגה - אייאקס; ראשי תיבות של International Annealed Copper Standard) הוא תקן השוואתי למדידת מוליכות חשמלית כאשר נקודת ההתייחסות היא המוליכות החשמלית של תיל נחושת אנלידית מסורתי להולכת חשמל.
המוליכות מבוטאת כאחוזים מרמת הסטנדרט.
100% IACS מייצגים מוליכות של 58 מגה-סימנס למטר (MS/m), המקביל להתנגדות של 1/58 אוהם, בתיל בעל חתך רוחב של מילימטר מרובע אחד.
בעוד נחושת אנלידית מבוטאת כ-100%, ונחושת רגילה מעט מעל זה, כסף יבוטא כ-120%, ומייצג את המוליכות הגבוהה ביותר.
לרוב, על מנת לבדוק מוליכות בצורה זאת, משתמשים במכשיר זרמי ערבולת, המאפשר מדידת שינויי מוליכות בחומרים לא מגנטיים.
ציורי תנ&quot;ך
לפעמים אני מאושר
המהפכה הרומנית (1989)
המהפכה הרומנית (ברומנית: Revoluţia Română din 1989) התרחשה בסוף שנת 1989 ובאה לידי ביטוי בסדרה של מחאות והפגנות, שהביאו להחלפת המשטר הקומוניסטי ברומניה והדחתו והוצאתו להורג של השליט הקודם, ניקולאה צ'אושסקו ושל אשתו, אלנה צ'אושסקו.
המהפכה הרומנית הייתה חלק משינויי המשטר שהתרחשו באירופה, בארצות הגוש הקומוניסטי, שינויים שהתחייבו מדעיכת הקומוניזם. ביתר ארצות מזרח אירופה המשטר הקומוניסטי קרס מעצמו ורק ברומניה השינוי היה כרוך במהפכה, שבמהלכה נורו אנשים ולאחריה הוצאו השליטים להורג.