מבין כל קווי המטרו המתוכננים, זהו הקו שאמור להסיע הכי הרבה נוסעים והוא הארוך והיקר במערכת. עלותו היא 82 מיליארד שקל מתוך עלות כוללת של 150 מיליארד ש"ח עבור כל הקווים. התחנות אמורות לעלות 20 מיליארד והמנהרות 13 מיליארד. בקו צפויים לפעול 464 קרונות בעלות של 2.5 מיליארד ש"ח.
הוא מחבר את ערי השרון מצפון וערי דרום המטרופולין עם מסדרון האיילון בו פועלת רכבת ישראל. הוא עובר במתחמי דיור ותעסוקה קיימים ועתידיים (רעננה מערב, מתחם תע"ש, מתחם גלילות, אזור מחנה צריפין). עקב אורכו, נדרשים שני מתחמי דיור ותחזוקה (דיפו) לתפעול הקו, אחד בקצה השלוחה הצפון מערבית, מצפון לכפר סבא והשני מדרום לראשון לציון.
קו המטרו M1 מתוכנן במסגרת תת"ל 101/א (מקטע דרומי של הקו) ותת"ל 101/ב (מקטע צפוני של הקו).
היסטוריה.
תכנון מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב החל בשנות התשעים של המאה הקודמת עם הקמת חברת נת"ע, התוכניות כללו 8 קווי רכבת קלה עיליים עם מקטעים תת-קרקעיים מסוימים, עם זאת במהלך העשור הראשון של המאה הנוכחית לאחר שחלק מקווי הרכבת הקלה כבר עברו את שלב התכנונים התברר כי המערכת לא תוכל לעמוד ביעדים שנדרשו לה והוחל התכנון מערכת שתשתלב במערכת הרכבת הקלה ותיתן מענה טוב יותר. בחודש ספטמבר 2016 פרסמה חברת נת"ע מכרז לתכנון שלושה קווי רכבת תחתיים.
בחודש פברואר 2017 אושרה עקרונית התוכנית הכוללת שלושה קווים עיקריים.
ביוני 2019 הממשלה החליטה כי לא יינתנו היתרים לתוכניות פינוי בינוי או תמ"א 38 באזורים בהם יעבור הקו.
באוקטובר 2021 הושלם תכנונו של המקטע הדרומי, והוא הועבר לאישור ממשלת ישראל.
במאי 2022, בשל הלחץ וההתנגדויות הרבות לתוכנית הצפונית של הקו, אושרה בות"ל התכנית לפיצול הקו למקטע דרומי (עד צומת גלילות) ולמקטע צפוני, כך ששתי התוכניות יקודמו בנפרד. ב-22 במאי אישרה ממשלת ישראל את המקטע הדרומי של קו המטרו M1.
ביולי 2022 פורסם כי התכנון הוא להשלים עד שנת 2032 את בניית קו M1 בין תחנת ראשונים שבדרום ראשון לציון לגלילות, כאשר השלוחה הדרום–מזרחית (לבאר יעקב, לוד ורמלה) והשלוחה הדרומית (לנס ציונה ולרחובות) יושלמו במועד מאוחר יותר.
תוואי הקו.
הקו עתיד לנוע בין הערים רעננה בצפון, לעבור בין רמת השרון והרצליה לאחר מכן לחלוף במנהרה מתחת לתל אביב בתוואי דומה לדרך נמיר ולדרך מנחם בגין ולהמשיך דרך הערים חולון ובאר יעקב לתחנת הקצה בלוד.
על פי תחזיות נת"ע אמורים לנסוע בשנת 2040 בחלק הצפוני והמרכזי של הקו כ-53,000 נוסעים בשעות העומס של הבוקר (שקול לכ-1,000 אוטובוסים) ו-515,000 נוסעים ביום שיא. השלוחה הצפון מזרחית של כפר סבא והוד השרון צפויה לתרום יותר נוסעים מהשלוחה הצפון מערבית ברעננה והרצליה. תחנות היעד העיקריות הן מרכז תחבורתי גלילות, אוניברסיטת תל אביב, נמיר והשלום.
תחנות עיקריות לאורך הקו.
לאורך הקו מתוכננות תחנות רבות וביניהן תחנה באזור צומת רעננה, תחנת במחלף גלילות, תחנה ליד אוניברסיטת תל אביב, תחנה במסוף סבידור, ליד תחנת הרכבת תל אביב ההגנה ותחנת צומת חולון.
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M2
קו המטרו M2 הוא קו רכבת תחתית עתידי במטרופולין תל אביב שמתוכנן כחלק ממטרו תל אביב.
קו המטרו M2.
קו M2 הוא קו עתידי המשתלב בדנקל, הקו עתיד להיות רכבת עירונית בהפרדה מלאה (ממונהר או על גבי גשרים) דבר שיאפשר נסיעה במהירות גבוהה בהרבה מקו רכבת קלה.
היסטוריה.
תכנון מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב החל בשנות התשעים של המאה הקודמת עם הקמת חברת נת"ע, התוכניות כללו 8 קווי רכבת קלה עיליים עם מקטעים תת-קרקעיים מסוימים, עם זאת במהלך העשור הראשון של המאה הנוכחית לאחר שחלק מקווי הרכבת הקלה כבר עברו את שלב התכנונים התברר כי המערכת לא תוכל לעמוד ביעדים שנדרשו לה והוחל התכנון מערכת שתשתלב במערכת הרכבת הקלה ותיתן מענה טוב יותר.
בחודש ספטמבר 2016 פרסמה חברת נת"ע מכרז לתכנון שלשה קווי רכבת תחתיים.
בחודש פברואר 2017 אושרה עקרונית התוכנית הכוללת שלשה קווים עיקריים.
ב-20 במאי 2020 הוצג תוואי הקו בפני הוועדה לתשתיות לאומיות, עוד נקבע כי העבודות להקמתו תבוצענה באמצעות מכונה לכריית מנהרות.
תוואי הקו.
הקו יעבור בדרום העיר פתח תקווה ובמרכז גבעת שמואל, לאחר מכן יחצה את העיר בני ברק בדרומה, ממזרח למערב, ואת העיר גבעתיים עד הגעתו לתחנת היעד במרכז העיר תל אביב.
תחנות עיקריות לאורך הקו.
לאורך הקו מתוכננות תחנות רבות וביניהן תחנה באזור אוניברסיטת בר-אילן, תחנת צומת קרליבך, תחנה אחת בה יפגוש הקו את קו M3 ותחנה נוספת בה יפגוש הקו את קו M1. כמו כן צפויה תחנה בכיכר מגן דוד בה יפגוש את הקו הסגול ותחנה במתחם התחנה בה יפגוש את הקו האדום.
המלחמה המוקדונית השלישית
המלחמה המוקדונית השלישית הייתה מלחמה בין הרפובליקה הרומית לממלכת מוקדון שהתנהלה בין השנים 171–168 לפנה"ס. המלחמה הסתיימה בניצחון רומאי, אשר בעקבותיו הסתיים שלטונה של השושלת האנטיגונידית במוקדון, והארץ פורקה בידי הרומאים.
רקע.
בשנת 214 לפנה"ס, בעקבות חשיפתה של האמנה המוקדונית-קרתגית, הכריזה הרפובליקה הרומית מלחמה על פיליפוס החמישי מלך מוקדון. המלחמה זכתה לכינוי "המלחמה המוקדונית הראשונה". היא הסתיימה בשנת 205 לפנה"ס עם החתימה על שלום פויניקי אשר לא שינה מהותית את המצב הקיים. עם זאת, מרגע שהשיגו הרומאים דריסת רגל משמעותית ביוון, שוב לא ניתן היה להחזיר את הגלגל אחורנית, וברור היה שגם לאחר הסכם השלום הרומאים מחרחרים מלחמה. בשנת 200 לפנה"ס, פרצה "המלחמה המוקדונית השנייה". מלחמה זו הייתה הרסנית הרבה יותר מקודמתה, פיליפוס הובס בקרב קינוסקאפאלאי ונאלץ להסכים לתנאי שלום נוקשים. במסגרת תנאי השלום ויתר פיליפוס על יוון, והרומאים הכריזו על עצמאותה. לאחר המלחמה האמין פיליפוס שיוכל לחיות בשלום עם המנצחים, ולהסתפק בארץ האם המוקדונית בלבד. הוא אף סייע לרומא במלחמת נאביס ובמלחמת אנטיוכוס. בתמורה לכך הותר לו לקבל חזרה חלק מהשטחים שאיבד. חלק מהחוקרים אף מעריכים שהרומאים כבר החלו לתכנן מסע מלחמה מוחץ ואחרון נגד מוקדון.
בעיות ירושה במוקדון.
הרומאים אף החלו להתערב בענייניה הפנימיים של מוקדון, וסימנו לעצמם את בנו של פיליפוס, דמטריוס, כמועמד המועדף עליהם לרשת את פיליפוס. דמטריוס ביקר ברומא בשנת 184 לפנה"ס, וחזר למוקדון עמוס בהבטחות ורמיזות מצד הרומאים, שהותירו אותו מבולבל ומשתעשע בתקוות. המצביא הרומאי טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס אף נפגש עמו ביחידות, והצהיר במפורש שרומא מעוניינת בו כמלך. עם זאת, ידוע היה לכל שפיליפוס מעדיף את בנו הבכור פרסאוס, שבניגוד לדמטריוס נודע כתוקפן וקשה עורף.
באביב של השנה הבאה, יצא פיליפוס למסע צבאי גדול צפונה. בניסיון להימנע מחיכוך בין בניו, לקח עמו פיליפוס למסע רק את פרסאוס, ואת דמטריוס השאיר בבית. על פי חלק מהמקורות, דמטריוס ניסה להנהיג קשר, אולם הדבר אינו ודאי. כך או כך, ידוע שדמטריוס אינו חש עוד בטוח במוקדון. הוא ניסה לברוח לרומא, אולם תוכניתו נתגלתה, ופיליפוס העניש אותו בכך שהשליך לכלא את אחד מידידיו. פיליפוס חש שבנו הגדיש את הסאה, והוכיח אותו קשות באופן אישי, תוך שהוא מבהיר לו בצורה חד משמעית שהוא מועיד את המלוכה לפרסאוס. בשנת 180 לפנה"ס, התנקשו תומכי פרסאוס בדמטריוס. לא ברור אם פיליפוס לקח חלק פעיל במעשה, אולם ככל הנראה הוא ידע מכך ונתן הסכמה בשתיקה.
מותו של דמטריוס לא פתר את בעיית הירושה. אדרבה, מותו של בנו גרם לפיליפוס להפוך לאדם בודד ומדוכא, והוא הסתגר בדמטריאס. מרבית הנהלת הממלכה עברה בשלב זה לידי פרסאוס, מה שגרם למרבית תומכי דמטריוס לחשוש לחייהם. אחד מהם, אנטיגונוס, שהיה קרוב משפחה של המלך, התיידד עם המלך הבודד והצליח למעשה לשלוט בו לחלוטין. ביוזמתו של אנטיגונוס, נסחטה בעינויים הודאה מפי אחד מהבכירים שבתומכי פרסאוס, שלמעשה לא היה בדמטריוס כל אשם והוא נרצח על לא עוול בכפו. בהמשך אף הודיע פיליפוס שהוא ממנה את אנטיגונוס ליורשו העתידי. עם זאת, חוקרים כגון פרנק ויליאם וולבנק מפקפקים באמיתת טענה זו, וסבורים שמדובר בשקר מאוחר יותר שהמציאו תעמולנים רומאים כדי לפקפק בחוקיות הירושה של פרסאוס. פיליפוס נפטר ב-179 לפנה"ס. רופאו הסתיר את מותו מעיני הסובבים אותו עד שפרסאוס הגיע בעצמו אל אמפיפוליס וקיבל את הכתר. פרסאוס חיסל את אנטיגונוס מיד, אולם הסתפק בכך ולא חיסל עוד תומכים לשעבר של דמטריוס.
הדרך אל המלחמה.
פרסאוס נהג בחכמה, ומיד עם עלותו לשלטון ביקש מהסנאט הרומי הכרה במלכותו. הרומאים מצאו את המהלך משביע רצון מבחינתם, ולא הטרידו אותו בעניין דמטריוס. עם זאת, פיליפוס החל להגדיל בהדרגה את כוחו, תוך זהירות יתירה שלא להתנגש עם רומא בכל מחיר. עם זאת, הרומאים ראו בחשדנות את צעדיו של פרסאוס, וסברו שהתעצמות כוחו גורמת לכך שהוא מצטייר בעיני היוונים כבורר עדיף על פני הרומאים. היסטוריונים בני העת העתיקה אף מאשימים את פרסאוס שהתכונן בסתר מלחמה חדשה נגד רומא, ושאת תכנון המלחמה החל כבר אביו פיליפוס. במחקר המודרני נדחית טענה זו מכל וכל. בתחילת שנת 173 לפנה"ס הופיעו נציגים רומאים בדלפי, כדי לסייע בפתרון סכסוך אלים בתוך הליגה האיטולית. הרומאים כפו על הפלגים היריבים להניח את הנשק, ולשלוח בני ערובה אשר ישמרו בידי הרומאים בקורינתוס. לאחר מכן פנה הנציג הרומאי אל איגיון, בירת הליגה האכאית, ויצא בהכרזה פומבית שרומא רואה בפרסאוס אויב. פרסאוס הבין היטב שזוהי למעשה הכרזת מלחמה, והחל בו זמנית במאמצים דיפלומטיים לפייס את הרומאים, ובאגירת נשק ואספקה.