כשמגפת הריקודים החמירה, אצילים מודאגים ביקשו את עצתו של הרופא המקומי, ששלל סיבות אסטרולוגיות או על-טבעיות, במקום זאת הודיע כי המגפה היא "מחלה טבעית" שנגרמת כתוצאה מן "הדם החם" של הרוקדים. אך, במקום לעשות להם הקזת דם כנהוג באותה תקופה, הרשויות דווקא עודדו את הריקודים, בין היתר על ידי הקצאת אולמות עבור הרוקדים ואפילו בנייה של במת עץ עבורם. הסיבה שגרמה לרשויות לנהוג כך, הייתה האמונה שרק אם החולים ימשיכו לרקוד ברציפות ובלי מנוחה, יום ולילה – הם ירפאו. כדי להגדיל את האפקטיביות של ה"ריפוי", הרשויות אף שילמו למוזיקאים שינגנו בחצוצרות ותופים ולרקדנים מקצועיים שילוו אותם. המוזיקה שימשה כדי לגרות אותם להמשיך לרקוד וכתרופה לחולאים שלהם. במהלך אותו חודש נעשו גם ניסיונות לגירוש שדים, אך בסופו של דבר, עד סוף הקיץ מתו רבים מן הרוקדים מהתקפי לב, שבץ, או תשישות.
תאוריות אפשריות.
מגפת הריקודים של שטרסבורג לא הייתה הראשונה מסוגה באירופה, אך היא הייתה המתועדת ביותר, האירוע מפורט במסמכים היסטוריים, הכוללים רישומי רופא, דרשות קתדרלה, דברי ימים מקומיים ואזוריים, ואפילו הערות שהונפקו על ידי "מועצת העיר שטרסבורג".
לא ידוע בבירור מהי הסיבה שגרמה לאנשים אלו לרקוד, ועבור חלקם אף למוות. אך החוקרים בדעה אחת שהם לא עשו זאת מרצונם החופשי, ובוודאי שלא למטרת הנאה. מהתיעודים נראה שהרוקדים התפתלו בכאב, צעקו לעזרה, והתחננו לרחמים. תאוריה אפשרית מציעה שהרוקדים הורעלו מארגוט (ergot), פטריה הגדלה על חיטה, שחדרה ללחם של תושבי הכפר, וגורמת להזיות, התכווצויות, ורעידות. אך בהתחשב בכמות הרוקדים, ובתקופה הארוכה שהתרחש האירוע, נראית אופציה זאת כבלתי סבירה. אחרים סבורים כי הרוקדים השתייכו לכת והשתמשו בריקוד כדי לבטא את מחאתם נגד הכנסייה. הסופר ג'ון ואלר, שחיבר ספר על הנושא, טוען כי תנאי הרעב והמחלות שפקדו את עניי שטרסבורג באותה שנה, בשילוב עם האמונה באיחוז, יצרו תנאים להתפרצות היסטריה המונית. ואלר סבור כי תושבי שטרסבורג רקדו כשהם שרויים במצב של טראנס, מה שיכול להסביר את הסיבולת החריגה של הרקדנים שאפשרה להם לרקוד ימים שלמים.
לקריאה נוספת.
John Waller, A Time to Dance, a Time to Die The Extraordinary Story of the Dancing Plague of 1518, 2008
רדזין פודלסקי
רדזין פודלסקי (בפולנית: Radzyń Podlaski) היא עיר מחוז בפרובינציית לובלין שבפולין, על גדות נהר ביאלקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
זכויות עיר הוענקו לרדזין בשנת 1468, אשר הייתה מיושבת עוד שנים רבות קודם לכן. במהלך המאה ה-17 הייתה העיר לאחד ממרכזי הפרוטסטנטים בפולין, ובאמצע אותה מאה ניזוקה קשות בידי השוודים.
במחצית השנייה של המאה ה-18 הייתה העיר בבעלות משפחת פוטוצקי, ונכללה בתחומי נסיכות פולין קטן. בתקופה זו נבנה בעיירה ארמון גדול, הקיים עד ימינו. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בשטחי השליטה של אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1867 העניקו הרוסים לעיר מעמד של עיר מחוז.
יהודי רדזין.
יהודים נזכרים בעיר מהמאה ה-16, ובמאה ה-17 כבר התקיימה בעיר קהילה עצמאית, ששלחה נציגים לוועד ארבע הארצות. מאמצע המאה ה-19 נעשו היהודים לרוב בקרב תושבי העיר, תוך שנטלו חלק מרכזי בכלכלתה, ותוך שהעיר הפכה למרכז תורני חשוב ליישובי הסביבה, בו פעלו מספר אדמו"רים משושלת ראדזין.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,900 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל, של המפלגות הציוניות ושל הבונד. כמו כן, פעלו בעיר בתי ספר מרשת בית יעקב ומרשת תרבות. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
בשואה.
עם כניסת הגרמנים לעיר בספטמבר 1939, לאחר שהופצצה מהאוויר על ידם, החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך אילוץ יהודים חרדים לרקוד בגשם ולרמוס ספרי תורה קרועים. כמו כן, יהודים מגיל 15 נצטוו להתגייס לעבודות כפייה משפילות, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם, ותוך הטלת סכומי כופר על הקהילה. בדצמבר 1939 הגיעו לעיר יהודים שגורשו מלוברטוב, ובהמשך החודש גורשו רוב יהודי העיר באופן זמני לסלווטיצ'ה הסמוכה. עד שובם, הוחרם כל רכוש היהודים בעיר. ביולי 1940 נלקחו כ-300 יהודים מהעיר למחנות עבודה.
בסוף שנת 1940 רוכזו היהודים שנותרו בעיר בגטו שהוקם בה. ב-1 בינואר 1941 רצחו הגרמנים כמה יהודים מהגטו, בהאשמה שהיודנרט המקומי לא מסר לגרמנים די פרוות. בסתיו 1941 ננעלו שערי הגטו שבעיר, ובמאי 1942 עוד נמנו בו 2,071 יהודים. בתקופה זו פעלה בגטו שבעיר מחתרת יהודית, שהוקמה בידי תנועות נוער ציוניות, והתארגנה לבריחה ליערות. במטרה זו תמך האדמו"ר שמואל שלמה ליינר, מייסד ישיבת "סוד ישרים" בעיר, אשר קרא לחסידיו להצטרף למרי. במאי 1942 הוצא הרב להורג. ב-22 בספטמבר 1942 הוציאו אנשי גסטאפו להורג כ-200 יהודים מהגטו.
בין תחילת אוקטובר 1942 ל-16 בחודש חוסל גטו רדזין, כאשר אנשי ס"ס ושוטרים גרמנים ופולנים שילחו את בין 1,800 ל-2,000 יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך מעבר בגטו מיינדזיז'ץ פודלסקי. כ-1,000 מהמגורשים ניסו להסתתר בגטו לפני האקציה, אך נתפסו. בשל הדוחק הרב בקרונות המשא מתו רבים מהיהודים עוד לפני שהגיעו למחנה ההשמדה, ורבים מהקופצים מהחרכים הוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה. לאחר הגירוש הוכרזה רדזין רשמית כ"נקייה מיהודים".
כמה עשרות יהודים שהצליחו להימלט מהגטו שבעיר לפני האקציה, התארגנו ליחידת פרטיזנים שפעלה באזור העיר, בראשות יצחק קליינמן. רוב חברי הקבוצה נרצחו לבסוף בעינויים בידי הגרמנים, לאחר שהוסגרו להם בידי איכרי הסביבה.
רדזין
ראדזין
ראדזין פודלסקי
ראדזין פודלאסקי
רדזין פודלאסקי
פאצ'וקה (כדורגל)
אנומלוריים
אֲנוֹמָלוּרִיִּים (שם מדעי: "Anomaluridae") הם משפחה של מכרסמים שוכני עצים החיים ביערות אפריקה המערבית והמרכזית.
האנומלורים מזכירים במראם סנאים גדולים בעלי זנב ארוך ושעיר וקרומי עור סביב גפיהם, המאפשרים להם לדאות באוויר מבין העצים ברחבי היער. למרות הדמיון הם אינם קשורים לסנאים ואף לא לעכברים אלא לקבוצה נפרדת של מכרסמים.
אלו יצורי לילה החיים בלהקות של עד 10 פרטים ונחים במשך היום בחללי עצים. הם יוצאים בלילה ומשוטטים לאורך אזור מחייתם בחיפוש אחר עלים, זרעים, אגוזים וחרקים קטנים למאכל. הם מתבגרים במהירות ומצמיחים את הפרווה בגיל צעיר מאוד.
עוגת המלכים
סנאי קרקע (סוג)
סנאי קרקע (שם מדעי: Xerus) הוא סוג של מכרסמים קטנים החיים בערבות העשב והסוואנות של אפריקה וכן באזורים יבשים יותר ושייכים לקבוצת סנאיי קרקע ששייכים למשפחת הסנאיים.
סנאים אלה חיים במושבות במחילות באדמה והם מתקבצים יחד הן זכרים והן נקבות. הזכרים גדולים מהם ואגרסיביים יחסית אחד לשני. הם ניזונים בעיקר מזרעים ומצמחי קרקע בתוספת חרקים שונים, פטריות, ביצי ואף חולייתנים קטנים. תוחלת חייהם קצרה מאוד בטבע.
תפקידם האקולוגי מקביל לנובחניות של ערבות אמריקה הצפונית, הלמינג של הטונדרה או הויסקאש הדרום אמריקני.
מינים.
בסוג זה קיימים 4 מינים:
הערפל (סרט)
הערפל (באנגלית: The Mist) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2007 המבוסס על נובלה בעלת אותו שם מאת סטיבן קינג. תסריטאי ובמאי הסרט הוא פרנק דרבונט, אשר הפיק סרטים אחרים המבוססים על עבודתו של קינג: חומות של תקווה וגרין מייל. דרבונט התעניין בעיבוד הערפל לסרט מאז שנות ה-80. צוות השחקנים בסרט כולל את תומאס ג'יין, מרשה גיי הארדן, טובי ג'ונס, ואת שחקני המתים המהלכים: לורי הולדן, ג'פרי דמון, חואן גבריאל פרג'ה ומליסה מקברייד.
הצילומים החלו בפברואר 2007 בשריבפורט, לואיזיאנה. הסרט הופץ בארצות הברית וקנדה ב-21 בנובמבר 2007 וקיבל ביקורות חיוביות בעיקר.
הבמאי שינה את הסיום של הסרט כך שיהיה קודר יותר מאשר הסיום בנובלה, שינוי אשר היה מקובל על קינג. דרבונט ביקש גם לעצב את היצורים באופן שונה וייחודי מהיצורים בסרטיו הקודמים.
הרעיון המרכזי בסרטי מפלצות הוא בחינת ההתנהגות של אנשים רגילים, תחת נסיבות בלתי רגילות. העלילה עוסקת בחברי קהילה קטנה בעיירה בריג'טון, מיין, אשר סובלים מהפסקת חשמל לאחר שסופת רעמים קשה פקדה את האזור בלילה והם נפגשים במרכול המקומי על מנת להצטייד במצרכים. בעוד הם נאבקים לשרוד ערפל לא טבעי שעוטף את עיר ומכיל בתוכו מפלצות, המתחים עולים בין השורדים.
עלילה.
דייוויד דרייטון (תומאס ג'יין), מעצב גרפי, ואשתו סטפני (קלי קולינס לינץ) בודקים את הנזק שנגרם לביתם לאחר סופת רעמים עוצמתית. הם מגלים כי עץ גדול נפל על הבית וכי העץ של השכן ברנט נורטון (אנדרה ברואר) הרס את בית הסירות שלהם. דייוויד וסטפני מבחינים בערפל מוזר המרחף מעל האגם ונע לכיוון ביתם.
דייוויד נוסע למרכול על מנת לקנות אספקה, ביחד עם בנו בן ה-8 בילי (נתן גמבל) ושכנו נורטון. בדרך הם רואים שיירה של כלי רכב צבאיים. לפתע אזעקת הטורנדו של העיר מופעלת ובסיומה, הם רואים אדם מבוהל עם אף מדמם, רץ לתוך המרכול ומזהיר את האנשים ממשהו מסוכן שמסתתר בערפל המתקרב. אדם אשר מתעלם מאזהרותיו רץ למכוניתו ומותקף בדרכו אליה. הערפל עוטף את החנות, ולא מאפשר לראות את המתרחש בחוץ, ומורגש רעד אלים כמו רעידת אדמה.