בשנת 2004 קבע בג"ץ כי אף שהוועדות הרפואיות מופעלות על ידי הביטוח הלאומי מבחינה ארגונית ותקציבית, אין הן בשר מבשרו, אלא הן גופים סטטוטוריים המוחזקים כעצמאיים. בג"ץ קבע כי אף ש הסדר חקיקתי חדש ומתוקן דרוש ואף חיוני, אין אחיזה מספקת לקביעה שמתכונת הפעולה הקיימת של הוועדות הרפואיות מעמידה את כלל חבריהן בחזקת פסולים מחמת ניגוד עניינים.
ועדות ציבוריות שמינו הכנסת והממשלה נתנו גם הן את דעתן בסוגיית אי-תלותן של הוועדות הרפואיות, ולהלן כמה מהמלצותיהן:
בשנת 2001 המליצה הוועדה להוצאת הוועדות הרפואיות מהמוסד בראשות השופט בדימוס מנחם גולדברג להקים גוף מיוחד ועצמאי שירכז את נושא הבדיקות הרפואיות להקים גוף מיוחד ועצמאי שירכז את נושא הבדיקות הרפואיות של הנכים ויהיה כפוף מינהלית לרשות שיפוטית –הנהלת בתי-המשפט או מערכת בתי-הדין לעבודה.
בשנת 2002 המליצה הוועדה ליישום הוצאת הוועדות הרפואיות מהביטוח הלאומי בראשות פרופסור אשר אור-נוי כי בשלב הראשון תוצאנה מהביטוח הלאומי ועדות הערר של נכות כללית ושל נכות מעבודה, ותוקם לשם כך רשות מינהלית ארצית הכפופה למשרד הבריאות, למשרד המשפטים או למשרד ממשלתי אחר.
בשנת 2005 המליצה הוועדה הציבורית לבדיקת ענייני הנכים ולקידום שילובם בקהילה בראשות השופט בדימוס אפרים לרון להשאיר את הוועדות הרפואיות במוסד ולהקים
ועדה לקביעת כללים והסדרים לבחירת רופאים ושיבוצם בוועדות הרפואיות.
בשנת 2007 המליץ הצוות הבין-משרדי לבחינת הקמתה של רשות לוועדות רפואיות בראשות פרופסור אשר אור-נוי על מינוי גוף חיצוני מקצועי, כפוף למשרד הבריאות, שיטפל בכל נושא הוועדות הרפואיות במוסד, ושמתפקידו יהיה גם לייעץ להן, לבקר אותן ולפקח עליהן.
המלצות הוועדות הציבוריות בנוגע לצעדים להתמודדות עם הקושי הטמון במעורבותו של הביטוח הלאומי בקביעת הרכבן וסדרי עבודתן של הוועדות הרפואיות טרם יושמו, אף שמרביתן נדונו בכנסת ובממשלה, וחלקן אף אומצו.
בשנת 2009 בחן מבקר המדינה את אופן ניהולן ותפקודן של הוועדות הרפואיות. המבקר המליץ למשרדי הממשלה הנוגעים בדבר–משרד הרווחה ומשרד הבריאות לשקול ליזום הצעה שתביא לשינוי
ההסדר הקיים, בין אם על ידי הוצאת הוועדות מהביטוח הלאומי ובין בדרך אחרת שתחזק את אי-תלותן. עוד הוסיף המבקר כי אף אם החשש לפגיעה באי-תלותן של הוועדות הרפואיות הוא רק
למראית עין, עלולה להיות לוהשפעה על אמון הציבור בהליך המתקיים בוועדות ובביטוח הלאומי.
קוד אתי לרופא הוועדות הרפואיות ונוהל ניגוד עניינים.
המוסד לביטוח לאומי הפיק מסמך ובו כללים להתנהלות הנדרשת מהרופאים. המסמך נועד להבטיח שירות אתי, מקצועי ויעיל.
בין השאר קובע הקוד האתי כלהלן:
פרוטופמיניזם
ואלון בארישה
אילן צפורי
הרב אילן צפורי (נולד בתשכ"ג, 1963) הוא ראש תנועת "תורה אחרי צבא" .
ביוגרפיה.
נולד במושב ניר צבי למשה ושרה צפורי. בילדותו התגורר עם משפחתו בבלגיה, שם שהה עד להיותו בן 18. בשנת תשמ"א (1981) חזר לארץ והתגייס לחטיבת גולני כחייל בודד. בתקופה זו היה מאומץ על ידי אמי ולאה'לה גיטריידה בקבוצת גבע. השתתף במלחמת שלום הגליל, בגדוד 51 בכוח הפורץ בגזרה המרכזית. לאחר השחרור עבד זמן קצר בקיבוץ גבע. ולאחר מכן עזב את הקיבוץ והחל להתקרב לתורה ומצות. בשנת תשמ"ו (1986) החל ללמוד באוניברסיטה העברית לקראת תואר בוגר בכימיה. אך לאחר שנה עזב את האוניברסיטה והחל ללמוד במכון מאיר. בשנת תש"ן (1990) החל ללמוד כאברך בישיבת "עטרת כהנים" בשיעור של הרב עמיאל שטרנברג. בשנת תשס"ב (2002) התמנה לר"מ בשיעור בוגרי הצבא בישיבה. ובשנת תשס"ד (2004) נשלח על ידי הרב שלמה אבינר להקים ישיבה ביישוב סנסנה. הרב צפורי הקים במקום את הישיבה הראשונה לבוגרי צבא, "סנה סיני". הגרעין הראשון הורכב מתלמידים שבאו מישיבת "עטרת כהנים". כעבור שנה העביר הרב צפורי את התוכנית לבוגרי צבא לאזור המרכז, על מנת לאפשר לבוגרי צבא העובדים או לומדים לשלב לימוד תורה עם עיסוקיהם. בית המדרש הזה כונה "מרכז תורה לבוגרי צבא". לאור הצלחת הפרויקט, הקים הרב צפורי בשנת תשס"ה (2005) את תנועת "תורה אחרי צבא" שתיזום הקמת מרכזים כאלה בכל הארץ. הרב צפורי יזם הוצאה לאור של עלון דו-שבועי "דרך אמונה" אשר שימש כשופר לתנועה, והיה העורך הראשי שלו. העלון הופץ בעשרות אלפי עותקים בבתי הכנסת בארץ. הרעיון של "שילוב תורה בחיי המעשה" (סיסמת התנועה) בקרב בוגרי הצבא פשט בכל הארץ ובתקופת קצרה נפתחו 40 מרכזי לימוד של "תורה אחרי צבא". במהלך העשור הראשון של פעילות התנועה, הוטמע בתודעה הציבורית של הציונות הדתית הצורך לשלב לימוד תורה בחיים לאחר הצבא, וארגונים רבים, ישיבות, מכינות, גרעינים תורניים חברו לתנועה כדי לקבל ייעוץ, פרסום ועזרה על מנת להקים אצלם תוכניות לבוגרי צבא. כיום הרב צפורי עומד בראש התנועה, מלמד בוגרי צבא במרכזי "תורה אחרי צבא" במקומות רבים, יוזם ומוציא לפועל פרויקטים נוספים של העמותה.
במקביל לפעילותו בעמותת "תורה אחרי צבא" הוציא הרב צפורי שבעה ספרי לימוד אמונה.
חיים אישיים.
מתגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
ספריו.
הרב אילן צפורי מתמחה בהנגשת לימוד האמונה לבוגרי הצבא. ספריו כתובים בצורה מונגשת ומובנת.
כתבים נוספים.
חוברות 1–8: מאמרים להדרכה רוחנית מעשית לעניין אחד המעסיק את בוגרי הצבא, כגון: הכניסה לאזרחות, תקופת השידוכים וכו'.
חוברות 9–12: בנויות על פי שביל ישראל, בכל חוברת עשרה מקטעים לפי סדר השביל. כל מקטע בנוי מרקע היסטורי, מקור מהעבר ומאמר תורני על דילמה מוסרית אקטואלית. החוברות אומצו גם על ידי החברה להגנת הטבע.
ריינס פריבוס
סרגוסה (כדורגל)
יגון (סיפור קצר)
יגון (בתרגומים שונים נקרא גם "מועקה"; ברוסית: Тоска) הוא סיפור קצר פרי עטו של הסופר הרוסי אנטון צ'כוב, שהתפרסם לראשונה בשנת 1886 בכתב העת הספרותי "פטרבורגסקאיה גָזֶטָה" .
"יגון" מתאר את יונה העגלון שהגיע אל העיר הגדולה מהכפר לאחר שבנו מת, בתקווה למצוא אדם כדי לספר לו על מות בנו ולהקל מעט על יגונו. עלילת "יגון" מורכבת מסדרה של מפגשים בין יונה לאנשים שונים, בפניהם הוא מנסה לשפוך את לבו, אבל למרבית הצער הסובבים אותו מרוכזים בעצמם ואינם קשובים לצרתו.
נתן יונתן כתב שיר המאזכר סיפור זה. השיר מתחיל במילים "יונה של אנטון מדבר אל סוסו, אין למישהו אחר".
האקספוזיציה של הסיפור.
במצג הסיפור מתוארים:
אפיזודה ראשונה- המפגש עם איש הצבא.
איש הצבא היה הנוסע הראשון של יונה והניסיון הראשון של יונה למצוא אוזן קשבת. נוסע זה מתנהג ליונה בצורה מזלזלת ולא אכפתית הוא צועק עליו ומאיץ בו שהוא שכמעט דורס מישהו. וכשיונה מנסה לספר לו על מצוקתו הוא בהתחלה מראה עניין, ובנוסף הוא שואל ממה בנו מת ואחר כך יונה ממשיך את הסיפור הוא נרדם בספסל האחורי בכרכרה ומנתק קשר. איש הצבא מייצג את הממסד והשלטון המורם מעם, שלא אכפת לו מהאדם הקטן ומהקושי שלו. איש הצבא מתנהג כאילו יונה הוא יצור שנברא במיוחד כדי לשרתו המפגש עם איש הצבא נותן לנו מבט על החברה שלנו שלכל אחד בחברה אכפת רק מעצמו לא קיימת אהבת חינם, עזרה לזולת. כל אחד רוצה שיעזרו רק לו אבל הוא אינו תורם מעצמו לחברה כלל וכך ניתן לראות את המעמד בחברה.
אפיזודה שנייה- המפגש עם שלושת הבחורים השיכורים.
שלושה בחורים שיכורים מנסים לנצל את יונה להסעה בסכום מגוחך. יונה מסכים ומאמין שכך ישיג קרבה אנושית ומעט הקשבה.
בדרך השלושה לועגים לו, מקללים אותו, מאיצים בו לנסוע ואף מכים בעורפו. יונה מוכן לסבול את יחסם המעליב ואף מנסה להשתתף בצחוק שלהם. הוא מנסה לספר להם על מות בנו, אך הם לועגים לו ואינם מקשיבים ואף עונים לו בזלזול "כולנו נמות".
שלושת הבחורים שעולים הם שניים גבוהים והשלישי נמוך וגיבן, יחסו של הגיבן ליונה בולט במיוחד, כאדם שמצוי בתחתית הסולם החברתי ונאלץ לעמוד במהלך הנסיעה לאחר שחבריו הגבוהים והחזקים ממנו דחו אותו – הוא מתגלה כדמות אטומה ובלתי רגישה.
זוהי סיטואציה אבסורדית מכיוון שדווקא הוא, שאמור להיות רגיש וקשוב יותר ליונה, לא רגיש לבעיה האנושית שלו ונוהג בו בזלזול מופגן במיוחד ואף באלימות.
המפגש עם שלושת השיכורים מלמד עד כמה יונה בודד ונואש לחברה.
אפיזודה שלישית- המפגש עם החצרן.
יונה העגלון נתקל בצד הדרך בחצרן. יונה הבודד ניגש אל החצרן האלמוני ומנסה לפתח עימו שיחה, על ידי השאלה "מה השעה?". הניסיון נכשל כיוון שהחצרן לא נותן ליונה לגשת אליו. החצרן מאבד את עשתונותיו, נוזף ומצווה עליו לסור מן מקום המפגש.
אפיזודה רביעית- המפגש עם העגלון הצעיר בפונדק.
לאחר שיונה לא מצליח למצוא אף אחד שיקשיב לו, הוא הולך בשעות הלילה ומוצא עגלון צעיר בפונדק, ומנסה להעיר אותו כדי לספר לו את הסיפור על בנו ולפרוק את יגונו. העגלון מכסה את ראשו בשמיכה, לא מוכן להקשיב ליונה וחוזר לישון. יונה בדומה לפעמים קודמות לא מצליח לשחרר את יגונו.
אפיזודה חמישית- יונה והסוסה.
לאחר שיונה ניסה לספר את סיפורו מספר פעמים לכל אחד ואחת מהדמויות בסיפור, הדמויות אשר לא הקשיבו לו. יונה ממשיך לסחוב עמו את יגונו עד שהוא כבר לא היה מסוגל, לכן מחליט לדבר אל סוסתו. בשיחתו עם הסוסה הוא פורק את יגונו וכך משתפר מצבו הנפשי. יונה מרגיש שסוסתו באמת מקשיבה לו ומהווה שותפה הולמת לשיח עימו. יונה ביקש מהסוסה שתדמיין את כאביו אשר הוא חווה ואיך היא הייתה מרגישה אילו הייתה מאבדת את הסייח שלה. בעת שיחתו עם הסוסה, היא מראה לו סימני תגובה שונים.
כגון: ניצוץ בעיניה, הסוסה נראית קשובה כאשר היא נושפת על ידיו ובפיה לועסת קש.
יונה חש שסוסתו מזדהה עימו ומרגיש שנוצר חיבור גדול בניהם בכך שהיא מבינה את כאבו.
מוטיבים.
יגון.