ראשו של הוולבי איילי ומשולש, אוזניו גדולות ועגולות וגפיו הקדמיות קצרות יחסית. העיניים שלו גדולות למדי, האף קירח והלוע קטן ועגול. אורך ראשו וגופו של הוולבי 45–53 סנטימטרים ואורך זנבו 41–60 סנטימטרים; הוא מתנשא בעמידה זקופה לגובה 50 סנטימטרים ומשקלו 3.1–5.3 קילוגרם. גודל ומסת הגוף משתנה בין תת-המינים, והזכרים גדולים באופן ניכר מן הנקבות.
הפרווה של הוולבי שחור-הצד קצרה, עבה וצמרירית. צבעה הכללי אפור-צפחה, אפור-כחלחל או כסוף שמתמזג היטב עם סביבת המחיה הסלעית. במהלך הקיץ, פלג הגוף האחורי נוטה לגוון חום-אפרפר או בז' לעומת שחרחר בחורף. החזה והבטן בצבע לבן קרם או שמנת, והזרועות צהבהבות או כתמתמות. סימן ההיכר הבולט של המין, הוא הכתם השחור הגדול בצדדי גופו אשר משתרע על השכמות, המותניים, בית השחי, המרפקים ופנים הרגליים. גודל הכתם משתנה בין תת-המינים. במקביל לכתם השחור, יש פס או כתם לבן בוהק סמוך למותניים והשכמות. כפות הידיים והרגליים שחורות אף הן.
ראשו של הוולבי בצבע אפרפר-כסוף, וסימוני הפנים שלו כוללים פס שחור דקיק על המצח, כתם שחור על החרטום, פסים שחורים מהאף לאוזן שחוצים את העיניים, פסים לבנים על הלחיים, ולעיתם גם גבות לבנות וכתמים שחורים מתחת לעיניים. צבעי הפנים משתנים גם הם בין האוכלוסיות השונות וחלקם נעדרים. האוזניים האפורות מוכתמות בשחור ובלבן לסירוגין. הזנב בצבע אפרפר או צהבהב, והוא הופך לשחור בצידו התחתון ובקצהו.
תפוצה ואקולוגיה.
וולבי שחור-צד אנדמי לאוסטרליה, בה הוא חי באוכלוסיות מפוזרות בטריטוריה הצפונית, אוסטרליה המערבית ואוסטרליה הדרומית. התפוצה היבשתית הייתה רציפה יותר בעבר, אולם כיום מוגבלת למחשופי סלעים מבודדים בפילבארה, קימברלי ומדבר החול הקטן, בכף ריינג', ברכס מקדונל במרכז-היבשת ובמחשופי סלעים ליד חגורת החיטה בחוף הדרום מערבי. הוולבי מצוי באופן טבעי במספר רב של איים לחופי דרום ומערב היבשת, בהם: האי בארו, האי דפוץ' (נכחד), האיים ווסטל, מונדריין, וילסון וסליסבורי בארכיפלג רשרשה ליד המפרץ הישראלי (מערב היבשת) והאי פירסון (דרום היבשת); הוא הובא על ידי רשויות השימור לאי גדילן ולאי וודג', והושב לטבע ביבשת למספר אזורים שמהם נכחד.
בית הגידול של הוולבי מוגבל למחשופי סלע, גבעות וצוקים מבודדים, הנמצאים בתוך מדבריות, סוואנות צחיחות למחצה או יערות אקליפטוס דלילים עם כיסי סבך קטנים. הטמפרטורות היומיות בטווח התפוצה שלו 20–36 מעלות, וכמות המשקעים השנתית נמוכה למדי.
אין מידע רב אודות אורח חייו של המין. הוולבי שחור-הצד פעיל בעיקר בשעות הלילה הקרירות, ואת שעות היום החמות יבלה במנוחה במערה או נקיק בסלע. עם זאת, הוא עשוי להתחמם לעיתים קרובות בשמש בשעות הבוקר והערב. הוולבי יוצא לתור אחר מזון בשקיעה, ויורד מאזורי הסלעים המוגנים לאזורים פתוחים ונמוכים יותר שבהם הפלורה מגוונת יותר; במידת הצורך, הוא עשוי להתרחק מאות מטרים ממקום המקלט בתורו אחר מזון. הטורפים הטבעיים של הוולבי הם הדינגו, עיט מחודד-זנב ופיתון השטיחים, אולם אף אחד מהם אינו משפיע עליו כמו הטורפים הפולשים (שועל אדום וחתול הבית); במקומות שבהם יש נוכחות של טורפים פולשים, הוולבי משתדל להישאר קרוב ככל האפשר לאזור הסלעי.
הוולבי שחור-הצד הוא יונק חברותי החי במושבות של 10–100 פרטים עם מדרג המבוסס על דומיננטיות, וגודל המושבה קשור באופן הדוק לגודל האזור הסלעי ולמספר המקלטים בו. הנקבות קשורות יותר אחת לשנייה, מטפחות זו את זו וחיות במערות משותפות, בעוד שהזכרים נוטים להימנע ממפגשים ביניהם, ומנסים לשמור על קבוצת נקבות מפני זכרים אחרים. כל וולבי חי בשטח ביתי קבוע שחופף במידה רבה לוולבים אחרים ובתוכו מספר סלעים ומקלטים אישיים. הוולבים נקשרים לאזור המחיה שלהם, ונשארים בו גם במהלך בצורת או שרפה.
הוולבי ניזון מעשבים, עשבי תיבול, עלים ופירות ומקבל את מרבית הלחות הנדרשת ממזונו הצמחי; מאחר שהוולבי חי באזורים ללא מקורות מים קבועים, תכונה זאת מאפשרת לו לשרוד תקופות ארוכות ללא שתייה במדבריות, והשהות שלו באזורים מוצלים וקרירים בשעות היום מונעת איבוד נוזלים.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה, אך תלויה בגשמים. לאחר היריון של 30 יום, הנקבה ממליטה גור יחיד לא מפותח שזוחל בכוחות עצמו לכיס ומשלים בתוכו את ההתפתחות. הוולבית יכולה להקפיא את התפתחות העובר באופן זמני, עד שהתנאים הסביבתיים ישתפרו. הגור שוהה בכיס 6.5-6 חודשים ונגמל מספר חודשים לאחר מכן.
בניגוד למיני וולבי אחרים, נקבת הוולבי שחור-הצד נוהגת להשאיר את הגור שלה באזור מוגן בסלעים בזמן שהיא יוצאת לתור אחר מזון. התנהגות זאת נובעת כנראה מההגנה המושלמת שמספקים הסלעים המבודדים והגבוהים. שני הזוויגים מגיעים לבגרות בגיל שנה עד שנתיים.
תוחלת החיים של הוולבי שחור-הצד 5–12 שנים.
מצב.
וולבי שחור-צד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), מאחר שגודל האוכלוסייה שלו פחות מ-10,000 פרטים, תפוצתו מקוטעת מאוד עם שטח תפוצה של 1,000 קילומטרים רבועים בלבד, וגם בגלל ירידה מתמשכת במושבות רבות. האיום העיקרי על הוולבי הוא השועל האדום שהובא ליבשת על ידי האדם, וההשערה היא שהשועל היה גורם מרכזי בצמצום הטווח ההיסטורי. איום מצד חתולים וכלבים משוטטים קיים בסמוך למקומות יישוב ועל האיים. איום משמעותי אחר הוא תחרות על מקורות מזון עם עיזים כבשים וארנבונים שגורמים גם לדילול הפלורה בבית הגידול, שינוי במשטרי אש והתפשטות צמחים פולשים. האוכלוסיות בדרום אוסטרליה הן המצומצות והמאוימות ביותר.
כל תת-המינים של הוולבי שחור-הצד רשומים כמאוימים על ידי החוק האוסטרלי וחל איסור מוחלט לצודם. המין נמצא במספר אזורים מוגנים. האוכלוסיות בחגורת החיטה, ברכס מקדונל, בכף ריינג' ובאזורים נוספים מנוהלות על ידי המחלקה לאיכות הסביבה של מערב אוסטרליה, שפועלות לדלל את השועלים באזורי המחיה של המין. האי בארו נמצא תחת פיקוח הדוק של רשויות השימור במטרה למנוע הכנסת מינים פולשים, ומשמש כמקלט בטוח לוולבי. רשויות השימור פועלות להשבת הוולבי לאזורים שמהם נכחד בעבר (כולל הבאה לאיים שנוקו מטורפים), מקימות גרעיני רבייה בשבי, ומציתות שריפות קטנות בבית הגידול במטרה לחדש את הצמחייה. בנוסף, ישנה פעילות ציבורית להעלאת המודעות למצב המין, ושילוב הקהילות המקומיות במאמצי השימור.
האוכלוסייה העולמית של וולבי שחור-צד נאמדת בכ-8,000 פרטים.
וולבי סלע שרמן
וולבי סלע שרמן (שם מדעי: Petrogale sharmani; קרוי גם וולבי סלע הר-קלארו) הוא מין של וולבי קטן בסוג וולבי הסלע שאנדמי לקווינסלנד שבאוסטרליה. הוא הוכר כמין עצמאי בשנת 1992 על בסיס מחקרים גנטיים, וקודם לכן נחשב כאוכלוסייה של וולבי סלע אלייד. וולבי שרמן שייך לקבוצת המינים "lateralis/penicillata" הכוללת 7 מינים שזהים לו מבחינה חיצונית, והוא המין הקטן והנדיר בקבוצה; למרות תפוצתו המצומצמת ואוכלוסייתו הקטנה שנאמדת בפחות מ-800 פרטים, מצבו נחשב ליציב.
תיאור.
וולבי שרמן הוא אחד המינים הקטנים בסוג וולבי סלע. מבנה גופו קומפקטי וגוצי, ראשו גדול וחרוטי, צווארו רחב ואוזניו גדולות ועגולות. הרגליים האחוריות ארוכות יחסית, והקדמיות קצרות באופן ניכר. הזנב ארוך ושעיר ומשמש לאיזון. בכף הרגל יש לוולבי סוליות מחוספסות לאחיזה בסלעים. אורך ראשו וגופו של וולבי שרמן: 53-45 סנטימטרים, אורך זנבו: 53-43 סנטימטרים ומשקלו 4.7-3.4 קילוגרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות. ממדי גופו דומים לאלו של וולבי סלע קצר-אוזן, והלה אף עשוי להיות גדול ממנו לעיתים קרובות.
הפרווה של וולבי שרמן קצרה, רכה וחדגונית. צבעה הכללי חום-אפרפר או צהבהב השזור בשערות אפורות, לבנות ושחורות, והיא מתמזגת עם הנוף הסלעי שבו המין חי. הצד התחתון של הגוף צהבהב או לבנבן והרגליים והזרועות אפרפרים. לוולבי שרמן יש פס שחור דהוי לאורך הגב, טלאי שחור קטן באזור השכמות ובמותניים וקצות ידיו ורגליו צבועות אף הן בשחור. הראש בצבע צהבהב בהיר עם פסים שחורים עבים מהאף עד לאוזן, רצועה לבנה לאורך הלוע ופס שחרחר על המצח. האוזניים אפורות עם כתם שחור בצידן החיצוני. הזנב בצבע אפור-צהבהב בבסיס והשאר שחור או חום כהה.
תפוצה וביולוגיה.
וולבי שרמן אנדמי לחוף המזרחי של קווינסלנד באוסטרליה מול שונית המחסום הגדולה, והוא מוגבל לאזור מצומצם בגודל 2,000 קילומטרים רבועים המשתרע על מרבית פלך הינצ'ינברוק (אזור הצפון) ופלך קארדוול (אזור הצפון הרחוק). בית הגידול שלו נמצא על מחשופים סלעיים וגבעות גרניט ברכס קואן (Coane Range) ורכס סיוויו (Seaview Range) שבפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד בתוך הרי החיץ הגדול. בעבר, היה ידוע כנפוץ בעיקר בהר קלארו; בהמשך, נתגלה גם במכתש הגעשי של הר פוקס דרומית מערבית לעיר אינגהם. קיימים סך הכול כ-20 אוכלוסיות ידועות של המין.
מעט מאוד ידוע על אורח חייו של וולבי שרמן. הוא יונק פעיל לילה בעיקר שמבלה את רוב היום במנוחה בנקיקי סלע (להוציא ימים קרירים). הוולבי יוצא בשעות הדמדומים לתור אחר מזון בכרי דשא או ביער פתוח עד עלות השחר. התזונה שלו כוללת עשבים, עשבי תיבול, פרחים, זרעים ופירות. הוא יונק חברתי שחי בקבוצות של עד 40 פרטים ומתרבה לאורך השנה. ההיריון נמשך 30 יום, לאחריהם נולד גור יחיד שמבלה עד 7 חודשים בתוך הכיס. הוא נגמל בגיל 11 חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנתיים.
מצב.