ב-14 בינואר הגיעו לגוודלקנל נציגים של הצי הקיסרי היפני בגיחת טוקיו אקספרס כדי להודיע להיאקוטאקה אודות החלטת הפיקוד העליון לסגת מהאי, וב-18 בינואר נמסרה תוכנית הנסיגה לכל הכוחות היפנים באי, לפיה על הדיוויזיה ה-38 לנתק מגע עם האויב ולסגת לכיוון כף אספרנס בקצה צפון מערבי של גוודלקנל החל ב-20 בינואר. על נסיגה זו תחפנה הדיוויזיה השנייה ויחידות נוספות, שיצעדו בעקבות הדיוויזיה ה-38 לאחר שזו תעבור אותם לכיוון מערב. לאחר שייאספו כל הכוחות בכף אספרנס, תכנן הצי הקיסרי לפנות אותם במהלך הימים האחרונים של ינואר ובשבוע הראשון של פברואר.
האמריקנים המשיכו בהתקפה על עמדות היפנית מערבית למטניקאו. ב-21 בינואר נעו הרגימנטים ה-27 וה-161 מערבה מרכס הסוס הדוהר, והופתעו משלא נתקלו בכל התנגדות יפנית. בשל כך התקדמו האמריקנים במהירות וביום המחרת כבר היו בעמדה נוחה לכבוש את הכפר קוקומבונה ששכן בחוף הצפוני של גוודלקנל, והיה מקום מושבה של מפקדת הארמייה ה-17. בתגובה פינו היפנים את קוקומבונה במהירות, והאמריקנים כבשו את הכפר ב-23 בינואר. אף על פי שמספר יחידות יפניות נלכדו בין הכוחות האמריקנים, מרבית הדיוויזיה השנייה הספיקה לסגת מערבה.
במהלך השבוע שלאחר מכן הצליח חיל המאסף היפני לעכב את התקדמות הכוחות האמריקנים בצורה מספקת כדי לאפשר למרבית הכוחות היפנים להיאסף בכף אספרנס. ב-1, ב-4 וב-7 בפברואר פינו אוניות הצי הקיסרי היפני מעל 10,000 חיילים מגוודלקנל, ויומיים לאחר מכן הכריזו האמריקנים על טיהור האי.
מספר היסטוריונים העבירו ביקורת על פיקוד בעלות הברית, ובעיקר על הלסי ועל פאץ', על כך שלא ניצלו את העליונות המוחצת של האמריקנים כדי למנוע את פינוי החיילים היפנים. על אף זאת, היה כיבוש האי גוודלקנל להישג בעל חשיבות אסטרטגית רבה עבור בעלות הברית, וממנו הן המשיכו במערכה נגד האימפריה היפנית בדרום-מזרח אסיה ובאוקיינוס השקט, עד סוף מלחמת העולם השנייה וכניעת יפן באוגוסט 1945.
אליף שאפאק
אֶליף שאפאק (בטורקית: Elif Şafak; נולדה ב-25 באוקטובר 1971) היא סופרת ופובליציסטית טורקית.
שאפאק היא מחברתם של 14 ספרים, מהם 9 רומנים. היא כותבת בטורקית ובאנגלית.
ביוגרפיה.
שאפאק נולדה בשם אליף בילגין בשטרסבורג שבצרפת לאב פילוסוף ואם דיפלומטית. בילדותה הוריה נפרדו ושאפאק גודלה על ידי אמה בלבד, דבר שלטענתה השפיע על יצירתה. כשהחלה לכתוב החליטה לשלב את שם אמה, שאפאק, שמשמעו "שחר" עם שמה שלה ליצירת שם עט.
שאפאק בילתה את שנות נעוריה במדריד ועמאן ולאחר מכן שבה לטורקיה. בהמשך חיה במקומות רבים נוספים ברחבי העולם.
שאפאק נשואה ואם לשניים וכיום היא מחלקת את זמנה בין לונדון לבין איסטנבול. היא רואה עצמה כפמיניסטית ומחתה רבות כנגד אפליית נשים בטורקיה, וכן נגד אפליית להט"ב.
ספריה זכו במספר פרסים בטורקיה והיו מועמדים לפרסים בינלאומיים כגון פרס האינדיפנדנט, פרס בייליז לסיפורת מאת נשים, פרס IMPAC האירי, ואחרים. בעקבות ספרה "הממזרה מאיסטנבול", העוסק בשואה הארמנית, שאפאק הועמדה לדין בטורקיה בגין "פגיעה ברגשות העם הטורקי".
קרחון ניניס
קרחון ניניס (באנגלית: Ninnis Glacier) הוא קרחון גדול, מלא גבנונים ובתרונים, היורד בתלילות ממרומי פנים היבשת אל הים בעמק רחב-ידיים, על חוף ג'ורג' החמישי באנטארקטיקה. הקרחון התגלה על ידי קבוצת המזרח הרחוק, פלג ממשלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה, (1914-1911) בהנהגת דאגלס מוסון, שקרא לו על שם אדוארד ניניס, חבר הקבוצה שנספה במסע המזחלות ב-14 בדצמבר 1912, כאשר תכסית השלג של בתרון עמוק בקרחון נבקעה תחתיו.
שלוחת הקרחון הפונה הימה היא הלשון הרחבה של קרחון ניניס . הלשון נמדדה בשנת 1962 ונמצא, שהיא מזדקרת כ-48 ק"מ אל תוך הים.
25 (אלבום)
25 הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הבריטית אדל. האלבום יצא לאור ב-20 בנובמבר 2015, על ידי חברות התקליטים XL וקולומביה.
בספטמבר, 2016, הוענק לאלבום תואר 'יהלום' על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, לאחר שנמכרו מעל ל-10 מיליון עותקים שלו בארצות הברית (בפחות משנה).
בטקס גראמי ה-59 זכה האלבום באלבום השנה, ובכך שברה אדל את שיאה של הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט בכך שזכתה עם שני אלבומים בפרס אלבום השנה (21 ועכשיו 25). בנוסף האלבום זכה בפרס גראמי על אלבום הווקאל הטוב ביותר והסינגל העיקרי ממנו "Hello" זכה ב-3 פרסי גראמי אף הוא. ובסך הכל זכתה אדל ב-5 פרסי גראמי בערב אחד ובכך הפכה לזמרת הרביעית האישה עם הכי הרבה פרסי גראמי כשמעליה נמצאות אריתה פרנקלין, ביונסה ואליסון קראוס.
האלבום הוא האלבום הנמכר ביותר בעולם בשנת 2015 ו-2016, ואף הפך לאלבום הנמכר ביותר בבריטניה באותן השנים גם כן.
קלאו סרי לנקה אפור
קלאו סרי לנקה אפור (שם מדעי: "Ocyceros gingalensis") הוא מין של קלאו מהסוג קלאו אפור ("Ocyceros"), שאנדמי לסרי לנקה, ומצוי ביערות.
מאפיינים.
קלאו סרי לנקה אפור הוא מין בינוני יחסית לשאר המינים במשפחתו; אורכו כ-45 ס"מ. כנפיו אפורות, אך חלק מנוצות התעופה שחור. גבו וכיפתו אפורים. הזנב שחרחר, וצידו האחורי לבן. בשונה מרוב מיני הקלאויים, לפרטים ממין זה אין קסדה מעל המקור. הזכר והנקבה דומים: ההבדל היחידי ביניהם הוא צבע המקור. מקורו של הזכר צהבהב, ומקורה של הקבה שחור עם פס צהבהב. אצל פרטים צעירים המקור צהבהב, הגב והעורף בצבע אפור כהה, וקצהו של הזנב לבן.
הוא ניזון בעיקר מפירות (בין השאר תאנים), אך לעיתים גם ממכרסמים, לטאות וחרקים.
הנקבה מקננת בחלל בעץ. היא חוסמת את הכניסה לקן על ידי בוץ, לשלשת ועיסה העשויה מפירות, ומשאירה רק חרך קטן, דרכו הזכר מעביר לה ולגוזליה מזון. גודל התטולה אינו עולה על 4 ביצים. הקלאויים חיים בלהקות קטנות, שכוללות בדרך כלל 5 פרטים (2 פרטים בוגרים ו-2 עד 3 פרטים צעירים).
קטנה (עיר מדינה)
קַטנַה הייתה עיר-מדינה עתיקה, המזוהה באתר הארכאולוגי תל אל-מושריפה (בערבית: المشرفة, כשם העיר הקרובה לתל) בסוריה. האתר שוכן בוואדי זוראת, שהוא יובל של נהר האורונטס, כ-18 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר חומס. שטח האתר הוא 1,000 דונם, והוא אחד האתרים הגדולים מתקופת הברונזה במערב סוריה. התל נמצא בקצה רמה הבנויה אבן גיר של מדבר סוריה, שלאחריו נמצא המישור הפורה של חומס. העיר קטנה, שהייתה ממלכה אמורית, הייתה במאה ה-18 לפנה"ס מרכז מדיני חשוב בסוריה.
היסטוריה.
תקופת הברונזה הקדומה.
תחילת היישוב באתר בתקופת הברונזה הקדומה בשנים 2600-2700 לפנה"ס. הממצאים מתקופה זאת בתל אינם רבים והם מאופיינים במבני מגורים, שנמצאו בהם כלי אחסון וכירות אש.
שלב האכלוס הבא של האתר היה בתקופת הברונזה הקדומה IV 2000-2400 לפנה"ס. באותה עת עבר האזור שבו שכנה קטנה תהליך עיור אינטנסיבי, שבא לידי ביטוי ברובע מגורים גדול שנמצא בחלקו הצפוני של האקרופוליס (החלק הגבוה בתל), ובקבר פיר שנמצא בצדו המערבי. ממצאי הקבר כללו 40 שלדים, מעל 200 כלי נשק עשויים נחושת וברונזה, תכשיטים שונים עשויים מפיאנס מצרי, חרוזים מקרנליאן ו-292 כלי חרס. ממצאים אלה מצביעים כי בקבר נטמנו אנשים ממעמד חברתי גבוה. אזור האחסון הגדול של דגנים, שנמצא על פסגת האקרופוליס, מצביע על ניהול מרכזי. באזור סביב התל נמצאו 17 אתרים קטנים מתקופה זו, שאולי קשורים בעלייתו של מרכז עירוני גדול בתל. היישוב באותה עת היה בעל מבנה מעגלי, גודלו היה כ-250 דונם והוא דומה במבנהו לאתרים אחרים של ערים שהיו קיימים באותה עת בסוריה, כמו אבלה ואתרים נוספים.
תקופת הברונזה התיכונה.
בתקופת הברונזה התיכונה חל שינוי במבנה העיר: התוכנית המעגלית נזנחה, העיר גדלה והשתרעה על שטח של 1,100 דונם, סביבה הוקמו חומות ושערי עיר שתחמו את שטחה ובמרכז העיר נבנתה כיכר גדולה. בפסגת האקרופוליס נבנו מבני ציבור גדולים שהחליפו את שטחי האחסון שהיו בה ומפעל גדול לייצור כלי חרס. היה זה המפעל הגדול ביותר והשלם ביותר לייצור המוני של כלי חרס, הכולל את כל שלבי תהליך הייצור, הידוע מהאלף השני לפנה"ס בסוריה. תמורות אלה שיקפו את השינוי שחל בתפקיד העיר, שהפכה לבירת הממלכה, ואת התמורות הפוליטיות, שחלו באזור מערב סוריה במחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס. היה זה חלק מתהליך שהתרחש באותה עת, של התעצמות שושלות מלכים ממוצא שמי מערבי, שהקימו ממלכות ברחבי מסופוטמיה.