VNV Nation
VNV Nation הוא הרכב אלקטרוני המשלב בתוכו אלמנטים של סינתפופ, אינדסטריאל ו-EBM למה שההרכב מגדיר כ-פיוצ'רפופ.
פירוש השם VNV הוא "Victory Not Vengeance" (פירושו בעברית הוא "ניצחון לא נקמה"), מקור ההרכב הוא בלונדון אך כרגע הוא מתבסס בהמבורג שבגרמניה.
ביוגרפיה.
ב-1990, עבר רונן האריס מארץ מולדתו דבלין שבאירלנד ללונדון, שם הוא הוציא 2 תקליטי ויניל ראשונים - Body Pulse ו-Strength of Youth. ב-1994, חזר האריס לאירופה, כדי להשלים חומרים עליהם עבד בעבר.
שנה מאוחר יותר, חתמו VNV Nation על חוזה עם חברת תקליטים גרמנית בשם "Discordia", והוציאו = את האלבום המלא הראשון שלהם "Advance and Follow" שהוא שילוב של מלודיות סינטיסייזר ומקצבים אלקטרונים חזקים. באותה תקופה, הצטרף המתופף מארק ג'קסון ללהקה.
בשנת 1998, חתמו VNV על חוזה עם חברת תקליטים בשם "Off-Beat", וביולי של אותה שנה, הוציאו את האלבום "Praise the Fallen". חודשיים מאוחר יותר, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום "Solitary", ויצאו לסיבוב הופעות ראשון בגרמניה.
בשנת 1999, עזבה הלהקה את "Off-Beat", וחתמה על חוזה עם חברת התקליטים "Dependent Records". לקראת סוף השנה, הם הוציאו את האלבום "Empires" הנחשב למצליח ביותר שלהם, וזכה להישאר במקום הראשון ב-DAC (המצעד האלטרנטיבי הגרמני) במשך 7 שבועות. עם האלבום, זכתה הלהקה גם ב"אלבום השנה" באותו המצעד. ב-2001, הוציאה הלהקה הוצאה מחודשת של האלבום "Advance and Follow V2".
ב-2002, יצא אלבומם "Futureperfect", שסוגתו המוזיקלית דומה יותר לסינת'פופ ונעשה בו שימוש נרחב באלמנטים של מוזיקת הטראנס.
בשנת 2003, הקימה הלהקה חברת תקליטים בשם "Anachron Sounds" והוציאה דרכה סינגל מחודש שנקרא Honour 2003.
ב-2005, יצא האלבום החמישי של הלהקה שנקרא "Matter &amp; Form" מתוכו יצא הסינגל Chrome. האלבום התאפיין בהרחבת הסגנונות המוזיקליים של הלהקה, תוספת של מוזיקה כבדה יותר עם הרגשה של רוק ושימוש בצלילים מכנים ושימוש פחות באפקטים על השירה.
בשנת 2007, יצא האלבום Judgement. באותה תקופה, הכחיש סולן הלהקה את השמועות שזהו אלבום האחרון של הלהקה.
ב-26 באוגוסט אותה שנה, בפסטיבל אלטרנטיבי בברדפורד, רונאן הקדיש את השיר "Illusion" לסופי לנקסטר שנרצחה ושלח תנחומים למשפחה.
ב-2009 יצא ה-DVD Reformation 1 והאלבום Of Faith, Power and Glory.
ב-2 בנובמבר 2012 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי בתל אביב. הלהקה חזרה להופעה בישראל ב-2016.
ב- 16 בנובמבר 2017, מארק ג'קסון, שהיה מתופף בלייב בקונצרטים מאז אמצע שנות התשעים, עזב את ההרכב.
המאה השלישית לפני הספירה
קוינוביון
קוׂינוׂבּיוׂן (ביוונית: κοινόβιον. מילולית: "חיים משותפים" או קומונה) או קֶנוׂבּיוּם (לטינית: cenobium, בלטינית של ימיה"ב סֶנוביום או צֶנוביום) הוא מנזר שיתופי, בו חיים, לומדים, מתפללים, ואוכלים נזירים, תוך חיי שיתוף. המילה קוינוביון נטבעה במקור כדי לתאר את קהילת תלמידי פיתגורס שחיו חיי שיתוף ולמידה בקרוטונה. בהודו נזירים בודהיסטים פיתחו צורת חיים דומה לאחר מותו של גאוטמה בודהה, וכיום הרוב המוחלט של הנזירים הבודהיסטים בעולם חיים בצורת קוינוביון. כמה מאות שנים לאחר מכן גם נזירים נוצרים אימצו צורת חיים זו.
הקוינוביון בנצרות.
הקוינוביון הנוצרי התפתח מן הלאורה, שבה קבוצת נזירים היו מתבודדים ואף מסתגרים מן העולם, ונפגשים במקום משותף רק בימי התפילה (שבת וראשון). נזירים מפורסמים כסבאס, תיאודוסיוס, תיאוקטיסטוס ואחרים, חיו בין שתי צורות נזירות אלו. חלק מחייהם בילו בהתבודדות במערה מבודדת כחלק מלאורה, וחלק מחייהם חיו ואף הקימו מנזרי קוינוביון.
בקוינוביון היו מכינים את פרחי הנזירים לחיי התבודדות בלאורה, עד לרגע שבו הנזירים הצעירים הוכיחו כי ביכולתם להתבודד, ואז הורשו להצטרף ללאורה. ברוב הקוינוביה היו נושאי תפקידים שהתמנו בחלקם על ידי אנשי המנזר ובחלקם על ידי המרכז הדתי הקרוב.
מאפיין ייחודי של קוינוביון הוא נושא הצייתנות המוחלטת. כל עוד היו הנזירים מתבודדים או חיים בהתבודדות חלקית, היה אמנם בעל סמכות רוחנית שאפשר היה להתייעץ איתו. אבל לא הייתה כפייה ולא הייתה חובת התייעצות או חובת מימוש העצה שקיבלו. במנזרים הצייתנות הפכה לעיקר, כל נזיר חייב בצייתנות מוחלטת לאב המנזר.
למנזר הייתה לרוב חומה. לא לשם הגנה אלא כצורך רעיוני להדגיש את ההסתגרות וההתבודדות.
הקוינוביון בבודהיזם.
לאחר מותו של גאוטמה בודהה, פיתחה הנזירות הבודהיסטית מנהגי קוינוביון. הפרקטיקה של חיים שיתופיים בקהילה במהלך עונת הגשמים, כפי שהורה הבודהה, הלכה והתרחבה בהדרגה והפכה ממנהג עונתי לצורת חיים מקיפה. רוב כללי המשמעת המודרניים לפיהם חיים נזירים ונזירות בודהיסטיים נובעים מצורת חיים זו, ומסדירים לפרטים את צורות השיתוף והשיטות לחיות בחברת נזירים, המכונה גם סַנְגְהַה. מספר הכללים הנהוגים משתנה לפי מסדר, ולרוב מספר הכללים המחייבים נזירוֹת גבוה מהכללים המחייבים נזירים.
בניגוד למנזרים נוצריים, ברוב האסכולות הבודהיסטיות הנזירים לא נדרשים לציית לסמכות היררכית. עם זאת, נהוג לכבד חברים ותיקים יותר בסנגהה. הבודהה לא מינה יורש, וגם לא קבע חוקים המחייבים ציות למוסד מרכזי. קבוצות של נזירים נוהגים לקבל החלטות משותפות כקהילה באספות, שבהן גם דנים בהפרות של כללי המנזר ואופני השימוש ברכוש המשותף.
נהוג שנזיר ותיק אך פעיל מתפקד כאב המנזר ומנהל את ענייני היום יום במנזר. לעיתים אב המנזר ממונה על ידי הנזירים בהחלטה משותפת ולעיתים על ידי קהילה הבודהיסטית הפשוטה (קהילת "בעלי הבתים") אותה המנזר משרת.
לאורה
לאורה (יוונית עתיקה: Λάυρα, הגייה יוונית מודרנית: לָבְרָה, בעברית "מִבְדָּד") היא צורת נזירות.
קבוצת נזירים היו מתבודדים בימות השבוע ואף מסתגרים מן העולם, ונפגשים במקום משותף רק בימי התפילה, שבת וראשון. המפגש היה לצורך תפילה, סעודה והחלפת פרי עמל כפיהם של הנזירים בחומרי גלם לעבודה במהלך השבוע הקרוב. המונח "לאורה" מגיע מיוונית ופירושו "מסדרון", "סימטה" או "שביל", והוא בא, ככל הנראה, לייצג את הדרך המחברת בין תאי ההתבודדות האישיים של חבריה.
לאורות התפתחו במהלך המאה הרביעית בארץ ישראל כשילוב בין שני סגנונות חיים שהיו נהוגים אצל הנזירים – ההתבודדות והחיים המשותפים. הלאורות התפשטו מארץ ישראל למצרים ולסוריה, והתפתחו מאוחר יותר במקומות נוספים אליהם הגיע רעיון הנזירות. זה היה פתרון עבור אותם נזירים שלא רצו לחיות במסגרת שיתופית מגבילה (מנזר) אבל רצו להיות חלק מקהילה.
לאורות בארץ ישראל.
לאורות התפתחו בראשית התקופה הביזנטית במדבר יהודה והתפשטו משם לסוריה רבתי.
את ייסוד הלאורות במדבר יהודה מייחסים לנזיר חריטון, שהקים שלוש לאורות שהפכו בתקופה הביזנטית למנזרים גדולים ובעלי חשיבות בישראל ובעולם הנוצרי דאז, והן מנזר פרן בוואדי קלט, דוקה ליד יריחו (שמזוהה כדוק), וסוקה בנחל תקוע.
מתבודדים מפורסמים שחיו כך: אותימיוס, גרסימוס, סבאס, תיאודוסיוס, קירילוס מסקיתופוליס.
את מקום הלאורות הקטנות הלכו ותפסו קוינוביון. את הנזירים שביקשו להצטרף ללאורה חינכו והכינו במנזרי הקוינוביון, ורק לאחר הכשרה מתאימה הם הורשו להצטרף.
גם בימינו לא חדלו הלאורות מלהתקיים. ניתן למצוא לאורה פעילה בסמוך ליישוב הררית, הצופה על בקעת בית נטופה שבגליל התחתון. לאורה זו, המכונה לאורת נטופה, שייכת לזרם היווני-קתולי, המכונה מלכיתי. הלאורה שבנטופה נוסדה ביולי 1967 ויושביה רואים עצמם כחלוצים, ומקווים לגשר בין הערבים ליהודים בישראל. בשנותיה הראשונות של הלאורה גרו נזיריה באוהלים, אך כיום הם מתגוררים בבקתות, ואת ההתכנסויות עורכים במערה שהוסבה לכנסייה.
הקלחת הרותחת
אצטדיון העירוני הרצליה
פבלו רוזנברג
פבלו רוזנברג (נולד ב-6 באפריל 1965) הוא זמר ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה.
רוזנברג נולד ברוסריו שבארגנטינה, בן בכור לאב יהודי-אשכנזי רופא ולאם שנולדה למשפחה נוצרית קתולית והתגיירה. ב-1971 בגיל שש עלה עם משפחתו לישראל וגדל בבית שאן. כעבור שלוש שנים שבה המשפחה לארגנטינה, ולאחר כשנה שבה המשפחה לישראל.
ב-1975, בגיל 10, קיבל רוזנברג את הגיטרה הראשונה שלו. הוא התחיל ללמוד רפואה במסלול העתודה האקדמית, אך נשר אחרי השנה הראשונה. בשנת 1983 התגייס רוזנברג לצה"ל ושירת בתפקיד מש"ק שלישות. לאחר שחרור החל בלימודי ספרות אנגלית באוניברסיטת חיפה, אך לא סיים אותם.
רוזנברג היה זמר חתונות מצליח בסוף שנות ה-80, בלהקות כמו "מנדרין", "הוט ליידי" עם רפי זוהר ו"שלישיית דויד אל". כשהשתחרר הצטרף אל להקת הרוק "סטלה מאריס", לאחר שפנו אליו ותיקי הלהקה ניק מילר, דובי סוני ופימה שוסטר. הלהקה הוחתמה ב-1992 בחברת הליקון, ובאותה שנה הוציאה את אלבומה הראשון, "סטלה מאריס". רוזנברג היה סולן הלהקה, והשתתף בכתיבת חלק מהשירים. שירי האלבום שרוזנברג השתתף בכתיבתם וזכו להצלחה היו "תני לי ללכת", "שגיאה", "לילה טוב","אישתר" ו"בואי כבר הביתה".
ב-1994 יצא אלבומה השני של להקת סטלה מאריס, "השער נפתח". חלקו של רוזנברג ביצירה גדל באלבום זה, והוא כתב את המילים לכל שירי האלבום. בין שיריו הבולטים היו "נר על החלון", "משחקים אסורים", "זה לא מאוחר", "אם זה נכון", ו"אבוד לי". לאחר הוצאת האלבום עזב רוזנברג את הלהקה, ופתח בקריירת סולו.