סידיא נולד בבאוטלימיט ומחזיקה בתואר בהנדסה מאקול סנטרל פריז וכן סיים לימודים לתואר שני. עבד כמנהל מחלקת המחקר של חברת ETASCO ולאחר מכן עבר בעיריית באוטלימיט, עיר הולדתו.
בין השנים 2009 ל-2014 עמד סידיא בראש משרד השיכון, תכנון הערים והפיתוח האזורי של מאוריטניה. בתפקידו זה פעל סידיא בעיקר לפתרון בעיית הדיור במאוריטניה. וכן תפקד כנשיא הנמל החופשי נודיבו.
ב-3 באוגוסט 2019, מונה סידיא לראש ממשלת מאוריטניה, על ידי הנשיא מוחמד אולד גזורני , תפקיד שאליו התמודד סידיא בשם מחוז גורול .
מוטו גוצי V50
מוטו גוצי V50 (באיטלקית: Moto Guzzi V50) הוא אופנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי Moto Guzzi אשר יוצר בין השנים 1977 – 1987 באיטליה.
הדגם הראשון של ה"מוטו גוצי V50" היה אופנוע שהשיג את המושגים הסגנוניים והמכניים האחרונים של "בית גוצי" (Moto Guzzi) על ידי מודרניזציה שלהם. ראשית כל, כפי שהשם מרמז, הסידור המסורתי של צילינדרים רוחביים V בפוזיציה של 90°.
מטרת העיצוב של הדגם הייתה ליצירת הרמוניה עם המסגרת וקווי הריבוע של מכל הדלק.
יאן בפטיסט ואן הייל
יאן בפטיסט ואן הייל (Jan Baptist van Heil; בריסל, 1609 – 1685), היה צייר בארוק פלמי של דיוקנאות וציורים דתיים.
חייו.
מעט ידוע על חייו והכשרתו של יאן בפטיסט ואן הייל. הוא נולד בבריסל. אביו ליאו היה צייר ושניים מאחיו היו גם אמנים: ליאו היה אדריכל וצייר ודניאל היה צייר נוף.
לא ידוע מי הכשיר את יאן בפטיסט, ככל הנראה אביו.
האמן נפטר בבריסל בין 1685 ל־1705.
יצירתו.
רק מעט מיצירותיו של יאן בפטיסט ואן הייל ידועות. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו כצייר דיוקנאות. הוא עיצב את דיוקנאותיהם של שלושת האחים ואן הייל שהופיעו בספר על אמני תור הזהב של הולנד, בהן נכתבו ביוגרפיות של אמנים. הספר חובר על ידי קורנליס דה בי שפורסם באנטוורפן בשנת 1662. הדיוקנאות נחקקו על ידי פרדריק בוטאטס הבן .
הוא צייר סצנות דתיות לכנסיות מקומיות. דוגמה לכך היא "הערצת המאגי" בכנסייה האוונגליסטית של סנט ג'ון טרוורן.
יאן בפטיסט ואן הייל שיתף פעולה עם אחיו דניאל בציור "אינפנטה איזבלה בגני ארמון קודנברג" (בערך 1630). על פי ההערכה, יאן בפטיסט היה אחראי על ציור הדמויות בזמן שאחיו דניאל צייר את הנוף ואת הארמון. הבד מראה נוף עם ארמון מושלי דרום הולנד ליד בריסל. בחזית התמונה הולכת הדוכסית איזבלה, אלמנתו של הארכידוכס אלברכט בגני הארמון, לאחר שהצטרפה למסדר דתי לאחר מות בעלה.
יאן בפטיסט ואן הייל הוזמן לספק עיצובים לתיאטרון הצרפתי הראשון שהוקם בבריסל בשנות ה-1670.
אנדרטת ההנצחה להומוסקסואלים שנרדפו על ידי הנאצים (ברלין)
אנדרטת ההנצחה להומוסקסואלים שנרדפו על ידי הנאצים (בגרמנית: Denkmal für die im Nationalsozialismus verfolgten Homosexuellen) היא אנדרטת זיכרון לזכר רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית אשר ממוקמת בברלין בירת גרמניה ונפתחה לציבור הרחב ב-27 במאי 2008.
תכנון האנדרטה.
האנדרטה עוצבה על ידי האמנים מייקל אלמגרין ואינגר דראגסט .
התיבה עשויה מבטון. בצד הקדמי של התיבה יש חלון, שדרכו יכולים המבקרים לראות סרט קצר של שני גברים מתנשקים. יצירה זו היא השלישית מסוגה בגרמניה אחרי פרנקפורטר אנג'ל (1994) בפרנקפורט וקולנר רוזה ווינקל (1995) בקלן.
ב-2003 נערך בבונדסטאג דיון בשאלה אם להקים את האנדרטה, שבסופו של דבר הוכרע לחיוב.
ליד האנדרטה נמצא שלט, שנכתב בגרמנית ובאנגלית, שבו יכולים המבקרים לקרוא על רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית ועל סעיף 175, סעיף בחוק העונשין הגרמני שאסר על יחסים אינטימיים בין גברים.
תולדות האנדרטה.
קורבנות רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית לא הוכרו רשמית לאחר הרייך השלישי. סעיף 175 נותר עדיין כחלק מחוק העונשין הגרמני בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-80, נדונו על "הקורבנות הנשכחים" הללו. ב-1985, למשל נזכר הנשיא ריכרד פון וייצזקר בהומוסקסואלים כ-"קבוצת קורבנות". הקבוצה "Der homosuellen NS-Opfer gedenken" והארגון "Lesben- und Schwulenverband" החלו לקדם אנדרטה בברלין לזכר רדיפות אלו ב-1993.
ב-12 בדצמבר 2003, אישר הבונדסטאג את הקמת האנדרטה בברלין בשפת הפארק טירגארטן (ליד האנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו). ואז החלה התחרות לאמנים.
פוליטיקאים שנכחו בחנוכת האנדרטה ב-27 במאי 2008 כללו את ראש עיריית ברלין, קלאוס ווברייט נשיא הבונדסטאג וולפגנג תירזה, שר התרבות הגרמני ברנד נוימן , פולקר בק ורנטה קנאסט . ראש העיר ווברייט נשא את נאום הפתיחה לאנדרטה. לאחר פתיחתה לציבור הרחב, האנדרטה הושחתה לעיתים קרובות באותה שנה.
ב-16 באוגוסט 2008, קרה המקרה הראשון של ונדליזם באנדרטה. החלון שאפשר לצופה לראות את הסרטון נופץ. ראש העיר של ברלין, קלאוס וואוריט, פנה לעיתונים באמירה ש"התקפה זו הייתה מכוונת כנגד הומוסקסואלים. ניתן לומר זאת מבלי לחכות לחקירות נוספות במשטרה. עלינו להראות את הגינוי שלנו למעשה זה של חוסר סובלנות והומופוביה". ב-16 בדצמבר 2008, החלון נשבר שנית. כמעט חצי שנה לאחר מכן, האנדרטה עברה את המקרה השלישי של ונדליזם. ב-5 באפריל 2009, החלון נשרט כך שלא היה ניתן לראות דרכה את הסרטון.
מחלוקות.
לאחר התחרות לאמנים, בה זכו מייקל אלמגרין ואינגר דראגסט , נערך דיון בנוגע לסרטון, במיוחד אם לכלול נשיקות לסביות. לא תועדו לסביות שנפגעו תחת הנאציזם, אולם ישנם מקרים של רשומות פאבים לסביות בערים כמו ברלין שאבדו. המגזין הפמיניסטי EMMA מחה כי האנדרטה צריכה להיות גם מונצח לנשים לסביות נרדפות. בעקבות הסערה, הקליפ ישתנה כל שנתיים ויוצגו גם לסביות מתנשקות.
ב-2008, הטיל ספק ניצול השואה וההיסטוריון ישראל גוטמן במיקומו בסמוך להאנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו בברלין. גוטמן אמר לעיתון הפולני Rzeczpospolita כי: הוא הסביר כי העם הגרמני עם זאת, הגודל העצום של אנדרטת השואה אכן שומר על תחושת פרופורציה.
אנדרטת ההנצחה להומואים שנרדפו על ידי הנאצים
הנרי ארווין
רב-סמל הנרי יוג'ין "רד" ארווין (באנגלית: Henry Eugene "Red" Erwin, Sr.; 8 במאי 1921 – 16 בינואר 2002) היה חוגר בחילות האוויר של צבא ארצות הברית, אשר עוטר במדליית הכבוד - העיטור האמריקאי הגבוה ביותר - על פעולתו במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך גיחת הפצצה על יפן באפריל 1945 התלקחה בתוך מטוסו עקב תקלה פצצת זרחן לבן ופצעה אותו. מבלי יכולת לראות הוא נשא את הפצצה הבוערת בידיו בתוך המטוס עד חלון תא הטייסים והשליך אותה אל מחוץ למטוס. במעשהו הציל את כל יושבי המפציץ ממוות, ואגב כך נכווה כוויות חמורות.
ביוגרפיה.
ארווין נולד באלבמה. הוא התייתם מאביו בגיל צעיר וכמו רבים מבני דורו גדל בעוני במהלך שנות השפל הגדול. ב-1943 גויס לשירות פעיל בצבא ארצות הברית. הוא השתתף בקורס טיס אך הודח ממנו בשל אי התאמה. בהמשך הוכשר כמפעיל וכטכנאי רדיו בחילות האוויר של הצבא. הוא הוצב בטייסת הפצצה של מטוסי בואינג B-29 סופרפורטרס, שהשתייכה לחיל האוויר העשרים של ארצות הברית ונשלח עם יחידתו לזירת האוקיינוס השקט בראשית 1945. הוא הוצב בשדה תעופה באי גואם. מ-25 בפברואר ועד 1 באפריל השתתף במספר גיחות הפצצה על יעדים ביפן ועליהן עוטר בשתי מדליות אוויר.
המשימה שבעקבותיה עוטר ארווין.
ב-12 באפריל 1945 יצא מטוסו של ארווין, שכונה City of Los Angeles, לגיחתו האחת עשרה ובו צוות של 12 קצינים וחוגרים בפיקודו של סרן ג'ורג' סימרל (George Simeral). הפעולה כוונה נגד מפעל כימי בעיר קוריאמה (Kōriyama), כ-190 קילומטר מצפון לטוקיו.
אחד מתפקידיו של ארווין היה להטיל מהמטוס פצצת עשן של זרחן לבן לשם כינוס מבנה המטוסים שלו לקראת הגישה להפצצה. הפצצה נועדה להטלה דרך צינור שנקבע ברצפת המטוס. כשקיבל את הפקודה לחץ ארווין על כפתור הטלת הפצצה. עקב תקלה הופעל מרעום הפצצה מוקדם מדי, והיא התלקחה וניתרה מהצינור אל פניו של ארווין ופגעה בעיניו, באפו ובאחת מאוזניו. הוא איבד את היכולת לראות.
הפצצה הבוערת (בטמפרטורה של 1,100 מעלות צלזיוס) נפלה על רצפת המטוס והחלה לאכל את דופן המתכת שלו. חלל המטוס התמלא בעשן זרחני עד כדי כך שהטייסים לא היו מסוגלים לראות את לוח המכשירים שלהם. ארווין חשש שהפצצה הבוערת תחדור אל תא פצצות התבערה של המטוס ותביא להפעלתן ולהשמדת המטוס. על כן הוא נטל את הפצצה בידיו החשופות והחל לגשש את דרכו דרך מתקני המטוס כדי להגיע אל חלון תא הטייסים שבחרטומו ולהטיל אותה אל מחוץ למטוס. שולחנו המתקפל של הנווט היה פתוח ונעול וחסם את דרכו. ארווין נטל את הפצצה הבוערת תחת בית שחיו כדי לקפל את השולחן. בתוך השניות המעטות שנדרשו לו כדי לקפל את השולחן נכווה גופו מתחת לבית השחי עקב בעירת הפצצה עד צלעותיו. כעת בערו גם מדיו ושערו. הוא הצליח להגיע אל חלון תא הטייסים ולהשליך את הפצצה אל מחוץ למטוס. מפקד המטוס תיאר את מה שהתרחש:
הטייסים הצליחו להשתלט על המטוס ולהוציאו מצלילה כאשר הגיע לגובה של 91 מטר. מפקד המטוס הטיל את פצצותיו לים והפנה אל מטוסו אל שדה התעופה האמריקאי באי איוו ג'ימה כדי להביא את ארווין לטיפול רפואי במהירות האפשרית. כיוון שזרחן בוער במגע עם חמצן, התלקח הזרחן שעל גופו של ארווין שוב ושוב כל אימת שלא כוסה בתחבושות. ארווין סבל מכאבים קשים במהלך שלוש שעות הטיסה לאיוו ג'ימה, אבל נשאר בהכרה ואף דרש בשלומם של אנשי הצוות. בהגיעו לאיוו ג'ימה ציפה הצוות הרפואי שם שעקב כוויותיו הקשות לא יצליח להישאר בחיים.