במוזיאון ישנו האוסף החשוב ביותר של יצירות אמנות מודרנית מערבית מחוץ לאירופה וארצות הברית, אוסף שהורכב במידה רבה על ידי האוצרים המייסדים דוד גאלאוויי ודונה שטיין תחת חסותה של פארה דיבה. יש הטוענים כי שווי יצירות האומנות שמוחזקים במוזיאון מוערך ב-2.5 מיליארד ליש"ט. במוזיאון מוצגת תוכנית מתחלפת של תערוכות ומדי פעם מארגן תערוכות של אמנים מקומיים.
האוסף כולל גם את מה שעשוי להיות הציור היקר ביותר של ג'קסון פולוק, "Mural on a Red Indian Ground", ואגף פופ ארט המתפאר בפורטרטים של מיק ג'אגר, מרילין מונרו ומאו דזה-דונג, מעשה ידי אנדי וורהול. למרות שמקובל לומר שמדובר באוסף האמנות המערבית החשוב והמקיף ביותר באסיה, האוצרות חבויים מאחורי דלת ביטחון הנפתחת רק לאחר הקלדת קוד סודי. לעיתים מוציאים את היצירות החוצה לבקשת אמנים מבקרים או תלמידי אמנות, אולם אין כל כוונה להציגם בציבור. הציורים שנרכשו בשנות ה-70 בהוראתה של אשתו האחרונה של השאה, המלכה פארה, נפלו קורבן לבדלנות התרבותית של הרפובליקה האסלאמית.
במוזיאון האמנות המודרנית, כל הציורים המוצגים בפני הציבור הם של אמנים איראנים. מנהל המוזיאון, חביב אללה סאדג'י, שמונה על ידי ממשלתו של אחמדינז'אד, אמר בעבר שהוא מתנגד לגלובליזציה בהובלת המערב, התנגדות שהוא מכנה "סוציאליזם תרבותי". אולם סאדג'י, צייר בעצמו, טען גם שאמונותיו אינן משפיעות על הטיפול באוסף, וטוען שהסיבה שהוא אינו מוצג היא מחסור במקום, ולא פוליטיקה. לדבריו, הציורים מאוחסנים בקפידה כדי לוודא שיישמרו לדורות הבאים. עלירזה סמי-אזאר, קודמו של סאדג'י בתפקיד, ביטל הסבר זה בטענה שהמוזיאון נכנע לאופנה הפוליטית של התקפות כלפי המערב, אופנה שהתחזקה עם התגברות מתיחות בין המערב לאיראן, במיוחד בנוגע לתוכניתה הגרעינית.
יצירות האמנות נאספו על ידי בן דודתה של המלכה פארח, קמראן דיבה, מתכנן המוזיאון ומנהלו הראשון, כדי שיוצגו בפתיחת המוזיאון ב-1977. הציורים נשארו בתצוגה עד המהפכה. אז העביר אותם צוות המוזיאון למרתף כדי להגן עליהם מבוזזים ומקנאים.
מבין האמנים המוצגים נמנים: פול גוגן, וסילי קנדינסקי, ג'קסון פולוק, קלוד מונה, קאמי פיסארו, וינסנט ואן גוך, פייר-אוגוסט רנואר, ג'יימס אנסור, אנדרה דרן, ז'ורז' רואו, פרנאן לז'ה, פבלו פיקאסו, אלברטו ג'קומטי, פרנסיס בייקון, מקס ארנסט, רנה מגריט, ג'ורג' גרוס, דייגו ריוורה, ג'ספר ג'ונס, אנדי וורהול, רוי ליכטנשטיין, פיטר פיליפ, ז'ואן מירו, ויקטור וסרלי, אדולף גוטליב, ריצ'רד המילטון, ז'ורז' בראק, אדוארד מונק, אדגר דגה, מארי קאסאט, ג'יימס מקניל ויסלר, אדוארד הופר, הנרי מור, מרסל דושאן, הנרי פיץ' רובינסון, אנסל אדמס ויעקב אגם.
מורג הוד
מורג הוד (באנגלית: Morag Hood; 12 בדצמבר 1942 - 5 באוקטובר 2002) הייתה שחקנית סקוטית. היא הופיעה בתוכניות טלוויזיה בריטיות רבות, בהפקות תיאטרון ובתוכניות רדיו מסוף שנות השישים ועד סוף שנות התשעים של המאה העשרים.
ביוגרפיה.
מורג הוד נולדה בגלאזגו שבסקוטלנד, ולמדה באוניברסיטת גלאזגו. בין הופעותיה הראשונות הייתה הנחיית תוכנית לצעירים בטלוויזיה הסקוטית. באפריל 1964 ראיינה מורג יחד עם פול יאנג את הביטלס. הראיון שהוקלט באולפני הטלוויזיה הסקוטית בגלאזגו נחשב במשך שנים רבות כאבוד, אבל בסופו של דבר סרט ההקלטה נמצא בדרום לונדון.
הוד מוכרת בעיקר מתפקידה כנטשה רוסטובה בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC משנת 1972 לרומן האפי "מלחמה ושלום", ובתפקיד פרנסס ארנשו בסרט הקולנוע "אנקת גבהים" משנת 1970. עוד גילמה את דמותה של מרי מוסגרוב הגאוותנית בעיבוד של ה-BBC משנת 1971 לרומן "הטיית לב". במשך השנים שיחקה הוד במספר רב של סדרות טלוויזיה בהן "Z-Cars", כ "The Borderers", "ברז'ראק", "ג'יין אייר", "משפחות" ו"האמיש מקבת". ב-1990 כיכבה בדרמה "A Sense of Guilt" של BBC 1.
ב-1986 השתתפה בפרק בסדרה "Auf Wiedersehen, Pet" בתפקיד ג'וי צ'טרלי.
ב-2001 זכתה לשבחים על הופעתה במחזה "A Listening Heaven" מאת טורבן בטס בתיאטרון "אדינבורו רויאל ליסאום". באותה שנה הייתה מועמד לפרס TMA לשחקנית הטובה ביותר.
חיים אישיים.
ב-5 באוקטובר 2002 נפטרה הוד בהוספיס בלונדון אחרי מאבק ממושך במחלת הסרטן בהיותה בת 59. היו לה אח ואחות מבוגרים ממנה, ליאם הוד ואיילה פרגוסון. היא גרה בפאונטיין רואד, סטוק ניוינגטון. זמן מה חייתה עם השחקן מרטין שו שאיתו ניהלה מערכת יחסים רומנטית. הוד לא הייתה נשואה ולא היו לה ילדים.
טבח טלטלולקו
טבח טלטלולקו (Tlatelolco) התרחש במקסיקו סיטי ב-2 באוקטובר 1968, ובו נטבחו מאות מפגינים וסטודנטים כחלק מהמלחמה המלוכלכת .
רקע.
מיולי 1968, חודשיים אחרי מרד הסטודנטים בצרפת, קיימו סטודנטים במקסיקו הפגנות נגד השלטונות. ב-1 באוקטובר 1968 הושגה הסכמה להרחקת כוחות הצבא מהאוניברסיטאות. אולם ב-2 באוקטובר התקיימה הפגנה גדולה בדרישה לשחרר עצורים מהפגנות קודמות. על פי דיווח של עיתונאים אנגלים, לאחר ששתי רקטות זרחן נורו בהפגנה, פתח הצבא באש על המפגינים.
לפני קיום האולימפיאדה במקסיקו בשנת 1968, כתוצאה מאי הסכמות פוליטיות חריפות במדינה, כעשרה ימים לפני אירוע הפתיחה, היו הפגנות ענק בכל רחבי מקסיקו כנגד שלטון הדיכוי. הוועד האולימפי איים להשבית את האולימפיאדה או להעבירה לאתר אחר אם לא יישמר השקט ויובטח שלומם של הספורטאים והתיירים. הממשלה המקסיקנית החליטה אפוא לדכא את ההפגנות ביד ברזל.
ההפגנה והטבח.
הסטודנטים, שססמתם הייתה "לא רוצים אולימפיאדה, רוצים מהפכה!" (), הרגיזו את השלטון במקסיקו סיטי, שבתגובה שלח את הצבא לתפוס את הקמפוס של האוניברסיטה הלאומית הגדול בעיר - UNAM. בצהרי 2 באוקטובר 1968 יצא מצעד של סטודנטים לכיוון "כיכר שלוש התרבויות" (Plaza de las Tres Culturas) ברובע טלטלולקו בעיר, במטרה לערוך הפגנה גדולה נגד הממשלה.
התוצאה של נוכחות צבאית אדירה בכיכר וסטודנטים אידיאליסטים שאינם מוכנים לוותר, הולידה מצור על הכיכר, ולאחר מכן החל הצבא בירי חי לעבר המפגינים. עד הלילה הסתיימה הנוכחות הצבאית שם והצבא והמפגינים שנותרו הסתלקו משם.
בנוסף להרוגים דווח על כ-1300 עצורים.
מספר ההרוגים.
מספר ההרוגים שנוי מאוד במחלוקת עד היום. היו דיווחים שלפיהם נהרגו בהפגנה אלפי סטודנטים, אולם מרבית הדיווחים דיווחו על מספר דומה, כ-200–300 הרוגים. הדיווח הרשמי של הממשלה היה על ארבעה הרוגים ו-20 פצועים.
באופן רשמי מודה כיום מקסיקו שהיו כ-30 הרוגים. אולם ישנן עדויות שנהרגו מאות אנשים. חיילים העמיסו את הגופות על משאיות ובאתר בלתי-ידוע הן הועלו באש. ההערכה המקובלת שהיו כ-300 הרוגים.
שגיאה 451
שגיאה 451 (באנגלית: HTTP 451) היא שגיאה בפרוטוקול התקשורת HTTP המוצגת בדפדפן כאשר המשתמש מנסה לצפות בדף אינטרנט שאינו זמין מסיבות משפטיות, כמו דף אינטרנט שצונזר על ידי ממשלה. המספר 451 מתייחס לספר פרנהייט 451, שבו ספרים הוצאו מהחוק.
דוגמאות שבהן יכולה להופיע שגיאה 451 כוללות דפים מהווים סכנה לביטחון הלאומי, או דפים המפירים זכויות יוצרים, פרטיות, חוקים למניעת חילול השם, או כל חוק אחר באותה מדינה.
עם זאת, במידה ולא ניתן לחשוף כי הדף הוסר בעקבות סיבה משפטית, חלק מהאתרים יאלצו להציג את שגיאה 404 או שגיאה דומה. שיטה זו ננקטת על ידי ספק האינטרנט לעיתים כאשר ישנו צו מניעה או איסור פרסום.
קוד השגיאה אושר ב-18 בדצמבר 2015.
נגיף זיקה
נגיף זיקה (באנגלית: Zika virus, סימול: ZIKV, בפורטוגזית: zica) הוא נגיף ממשפחת פלאוויווירידה (Flaviviridae) המועבר על ידי יתושי אדס. אצל בני אדם הוא עלול לגרום לקדחת זיקה (Zika Fever), עם מאפיינים דומים לדלקת המוח היפנית, קדחת דנגי, קדחת צהובה וקדחת מערב הנילוס.
וירולוגיה.
משפחת הפלאוויווירידה ידועה בשמה בעקבות הקדחת הצהובה (בלטינית: "Flavi" פירושו צהוב) וזאת כיוון שעירוב הכבד וצהבת נפוצים בעקבות ההדבקה. הנגיף הוא בעל RNA חד-גדילי עם קוטביות חיובית. הנגיף עטוף על ידי מעטפת ועליה שני גליקופרוטאינים. בעזרת הגליקופרוטאינים הללו הנגיף מצליח להיכנס לתוך התא ולבצע Hemagglutination והפעלה של מערכת החיסון. שכפול הנגיף מתבצע בציטופלסמה של התא. שגשוג הנגיף תלוי רבות בכמות התאים שהוא הצליח להדביק, במהירות השכפול של הנגיף בציטופלסמה וכן בריכוז הנגיף בבלוטות הרוק של החרק שמעביר אותו. בניגוד למרבית הנגיפים בעלי מעטפת, משפחת הפלאוויווירידה רוכשת את המעטפת הנגיפית שלה בעזרת בועית (Vesicle) תוך תאית והן משתחררות בעזרת אקסוציטוזה או ליזיס תאי. ברגע שהנגיף מתחבר עם נוגדן בלתי מנטרל, כלומר נוגדן שנוצר בעקבות נגיף אחר שדומה לו, הוא יכול להתחבר לחלק ה־fc שנמצא על המקרופאגים והמונוציטים ובכך להגדיל את התפשטות ההדבקה לעוד תאים.
הנגיף חשוד בכך שהוא גורם למיקרוצפליה בעוברים. הנגיף תוקף בצורה יעילה תאי גזע של תאי עצב אנושיים (human neural progenitor cells). כאשר הוא תוקף את התאים הללו, הוא גורם לחוסר בקרה על מחזור התא ולמוות תאי מוגבר, ואלה יכולים להוביל לעצירת ההתפתחות התקינה של המוח.
היסטוריה.
לפני 2015.
המחלה דווחה לראשונה בשנות ה-50 באזור קו המשווה ביבשות אפריקה ואסיה. ההתפרצות הראשונה של המחלה מחוץ לאפריקה ואסיה הייתה באפריל 2007 באי יאפ שבמיקרונזיה, עם 49 מקרים מאובחנים וללא תמותה. בשנת 2014 התפוצה של הנגיף התפשטה מזרחה לכיוון פולינזיה הצרפתית, ובהמשך גם לאי הפסחא.