באותה תקופה הגיע הספר לארץ ישראל, ושם נודע על מכתב נוסף האוסר על הקריאה בספר. הספר הובא בפני רבי יוסף קארו, והלה הביע את תרעומתו הקשה על תוכני הספר. רבי יוסף קארו לא הספיק לכתוב את מכתב המחאה שלו, אך תלמידו רבי אלישע גאליקו הודיע בשמו כי מן הראוי היה להכריז חרם גמור על הספר ורבי משה אלשיך העיד שגם הוא שמע זאת. ולערך בשנת של"ו חתמו עשרה מרבני צפת על כרוז בו הובאה עדות זו ולאחריה נכתב: לאחר זמן מה, כנראה עם קריאת התנצלויותיו של המחבר בספרו מצרף לכסף, שככה גם התנגדותם החריפה של חכמי צפת.
במהלך השנים לאחר מכן, חזרה ועלתה לעיתים סוגיית ההתנגדות לספר. המהר"ל מפראג בספרו "באר הגולה" ביקר בחריפות את השקפותיו של רבי עזריה על האגדה. הרב יעקב עמדין הוציא גם הוא חרם חמור על הספר וציווה לשורפו, אך לאחר מכן חזר בו והתבטא כי "לא תתעב אדומי". גם הרב חננאל ניפי, שחי בסוף המאה השמונה עשרה, מספר כי ראה כתב האוסר על קריאת הספר ללא אישור מרבני העיר, אך לאחר שקראו, לא מצא בו שום פסול. הוא מוסיף ואומר, כי ייתכן שהאיסור נועד כדי למנוע מתלמיד צעיר לטעות באחדים מן הדברים המובאים בספר.
החל מהמאה ה-18 התחדשה ההתעניינות בהגותו של רבי עזריה מן האדומים, וזאת משום שאנשי תנועת ההשכלה מצאו קרבה בין הגותם להגותו. יום-טוב ליפמן צונץ פרסם ב'כרם חמד' (שנות הארבעים של המאה ה-19) ביוגרפיה עברית של רבי עזריה מן האדומים והציג את 'מאור עיניים' כמבשר מוקדם של חכמת ישראל בנוסח המחקר האקדמי המודרני. מאור עיניים הוא מקור חשוב לכמה מעיוניו של נחמן קרוכמל, ובמיוחד לגישתו החלוצית למקומו של פילון בתולדות הדת היהודית.
ספרו של רבי עזריה נזכר אף בהרבה מספרי האחרונים השונים, ובהם בעל "שלשלת הקבלה" והחיד"א, וכן הרב דוד גאנס בספרו "צמח דוד", רבי ידידיה שלמה רפאל נורצי בספר מנחת שי; והרב יוסף שלמה דלמדיגו ב"מצרף לחכמה". וכן הרב אברהם אבלי הלוי גומבינר במגן אברהם. וכן ציין לו בפירוש 'תפארת ישראל' על המשניות. וכן הזכירוהו הרב יצחק למפרונטי בספרו "פחד יצחק" ורבי מלאכי הכהן בספר יד מלאכי. גם הרב הנזיר מזכירו פעמים רבות בספרו הגדול "קול הנבואה".
מהדורות הספר.
הספר מאור עיניים יצא לאור במספר מהדורות.
בנוסף, תורגם הספר לאנגלית, וקטעים שונים ממנו תורגמו לשפות אחרות על ידי חוקרי יהדות נוצרים.
לקריאה נוספת.
ספרי יעץ
מאמרים
עזריה בן משה מן האדומים
עזריה דה רוסי
עזריה די רוסי
מלחמת גוג ומגוג
מלחמת גוג ומגוג היא מושג ביהדות המתאר מלחמה או סדרת מלחמות אשר צפויות להתרחש באחרית הימים, לפי מסורות שונות שמקורן בתנ"ך. במלחמה זו, צפויה לקום קואליציה גדולה של רבות מאומות העולם, בראשות גוג מלך מגוג, שתילחם בעם ישראל. מלחמה זו תהיה עקובה מדם ובסופה יכניע האל באותות ובמופתים את גוג וצבאו, וכך יידעו אומות כל העולם, ויכירו - במציאות האל. מקורות יהודיים חלוקים בשאלה אם המלחמה תתקיים לפני או אחרי בוא המשיח, או אולי תתחיל לפני אך תסתיים לאחר בואו. על פי המדרש לאחר המלחמה לא יגלה עוד עם ישראל מארצו.
הרקע והתכלית למלחמה.
המלחמה היא שילוב ומיצוי של מספר תהליכים בארץ ישראל ומחוצה לה. היא המבשרת על תקופה חדשה, אחרית הימים, במהלכה יגיעו המשיח והתחזקות מוסרית. מטרת המלחמה היא שמירה על קדושת שם ה' בפני עמו ובפני אומות העולם, שנפגעה בשל הידרדרות מוסרית בקרב בני ישראל. בעת הגלות יחולל שם ה'. על כן מחליט ה' לפעול למען קדושת שמו, להביא לשיבת ציון ולהתחיל תהליך טיהור של בני העם, עד שאלו יזנחו את דרכיהם הרעות. במהלכו תפרוץ רעה נוספת מהצפון.
קשה להבין מהכתוב את סדר אירועי אחרית הימים. נראה שבתום המלחמה, יופצו שבע המצוות בהם הצטוו בני נח והעם יתחזק מוסרית, בין היתר כנראה בשל איחוד העם סביב אירועי המלחמה. ה' ימחק את שמות העצבים, נביאי השקר ויצר הרע.
קיימת יריבות ארוכת שנים של גוג נגד ה'. על פי נבואת יחזקאל חרף אפו של ה' באותה תקופה ולכן הוא יגרום לו לעלות על ארץ ישראל.
זהותם של גוג ומגוג.
המפרשים כתבו: עם זאת, היו מפרשים שעסקו בנושא.
גוג.
לפי פשט המקרא גוג מזוהה עם ארץ המגוג (ככל הנראה נשיאה של ארץ המגוג) ובנוסף הוא "נשיא ראש" על משך ותובל, שהן אומות נוספות מבניו של יפת. אך לפי המפרש צריכה להיות שם ו' החיבור, כך שגוג וארץ המגוג הם שני גופים נפרדים במלחמה. על פי המקרא גוג יקבץ הרבה עמים וממלכות לעלות עמו למלחמה על ישראל. יש שכתבו, כי גוג הוא ארמילוס הרשע, אשר על ידו יהרג משיח בן יוסף.
לפי אחת הדעות המובאות בתלמוד , וחוגים מסוימים ביהדות הסתמכו על משפט זה וטענו שבכל אדם נשמת גוג ומגוג ונשמת משיח, כלומר לכל אדם בכל דור יש את היכולת להיות המשיח או להיות גוג ומגוג ולכן בכל דור יכולה להיות גאולה.
מגוג.
אומה עתיקה, אחד מבניו של יפת, ויש מסורות שונות לגבי זהותה שחלקן מובאים להלן:
שאר העמים שיקבץ גוג ויעמוד בראש הקואליציה איתן יהיו: מגוג, פרס, משך, תובל, כוש, פוט, גומר ועוד.
עוד מוזכר בעובדיה, כי אדום תעמוד מנגד ולא תשתתף במלחמה, אך בכך היא תחרוץ את דינה כי לא יעזרו לישראל.
תיאור המלחמה.
הרעה מהצפון.
ראשית המלחמה תפתח לאחר שיבת ציון, כאשר בני ישראל ישבו על אדמת הארץ. בנוסף התהליכים המתוארים לעיל יגיעו לכדי מיצוי. בעקבות הידרדרות המוסר והפגיעה בכבודו של ה', תפתח רעה מהצפון, אשר באמצעותה ייחשף ה' בפניו העולם כולו. לפי רבי שמואל לאנייאדו, מלחמת גוג ומגוג תחל במצר הורמוז.
המלבי"ם בפירושו על יחזקאל ל"ח מתואר מי הם העמים הנמצאים בצפון:
בנוסף בפרשנות המלבי"ם על זכריה פרק ו', פסוק ח', נכתב כלומר המדינה שתגבש את הקואליציה נגד ישראל זו אותה המדינה שתכבוש את "ארץ הצפון" שהיא על פי המסורת היהודית - בבל.
אסופת העמים.
קבוצת עמים תתקבץ ותכרות ברית ביניהם על מנת לעלות למלחמה על ארץ ישראל ובפרט על ירושלים. בספר הזוהר (בראשית נ"ח) אף מוזכר כי הקב"ה עתיד להחיות את כל המלכים שעשו צרות לעם ישראל ואשר החריבו את המקדש, ולהמליכם כבתחילה, וכולם יצאו יחד למלחמה על ישראל.
הנביא והרוחניות במלחמה.
על פי הלכות מלכים ומלחמות לרמב"ם, בראשית מלחמת גוג ומגוג יעמוד נביא לישראל שיכין ויישר את לב העם. הוא לא יעסוק בהיבטים הדתיים אלא בהיבטים הרוחניים והמוסריים.
הסיבה לפתיחת המלחמה.
מטרתם תהיה לכלות את עם ישראל, ולכבוש את ארץ ישראל ובפרט את ירושלים בירתה. העושר הוא תוצאה של קיבוץ גלויות של יהודים, לא שארץ ישראל בעלת משאבים אלא שיהיה סחר בינלאומי עם אותן ארצות שיצאו משם כך ישראל תהפוך ל"טבור הארץ" דהיינו האזור המרכזי של סחר בעולם, ולכן יאמרו האומות שעיקר העושר העולמי מתרכז רק במקום אחד ולא שוויוני, ועל ידי זה ירצו לשלול ולבוז את העושר של ישראל.
מיקום המלחמה בישראל.
לפי יחזקאל המלחמה תהיה בהרי ישראל, ולפי זכריה בירושלים: המילה באנגלית "Armageddon" (סוף העולם) בברית החדשה הגיעה מפסוק זה.
הכוחות הלוחמים כנגד גוג ומגוג ותיאור המלחמה.
במלחמה ייקחו חלק בני ישראל אך אל להם לפחד מכוחות האויב כנאמר בילקוט שמעוני:
ה’ ייקח חלק במלחמה זו באמצעות אותות ומופתים גדולים. אלו יגרמו לכוחות האויב להרוג זה את זה בשל המהומה המרובה וכך הרים יתמלאו בהרוגיהם. במשך שבעה חדשים ישראל יקברו את האויב.
העיסוק במלחמת גוג ומגוג.
פרשנים שונים התייחסו למלחמת גוג ומגוג על פי המסופר בספרי הנביאים ועל פי מדרשי חז"ל. בספרו משנה תורה, כתב הרמב"ם בנוגע למלחמת גוג ומגוג ובנוגע לשאר העניינים הנוגעים לגאולה המשיחית ולעתיד לבוא שאין אדם צריך להתעסק בדברים הללו, משום שהם לא מביאים לא ליראה ולא לאהבה, וגם החכמים עצמם חלוקים ביניהם בתיאור המלחמה ובפרטיה:
ראיית השואה כמלחמת גוג ומגוג.
הרב אליהו לופיאן כותב:
הרב מרדכי אליהו היה אומר כי השואה הייתה מלחמת גוג ומגוג. לפי זה הרב אליהו סובר כי הוא גוג הוא היטלר, ומגוג היא גרמניה הנאצית שאספה את כל עמי אירופה למלחמה על עם ישראל, ותכננה לכבוש את ירושלים ולהחריב את היישוב בארץ ישראל וגרמניה הנאצית הפסידה בדרך לכיבוש ירושלים בקרב אל-עלמיין השני שהיה קרב מכריע, שהתנהל במסגרת המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה. וכי לפי זה מלחמת העולם השנייה היא מלחמת גוג ומגוג. בין היתר הוא מסתמך על תרגום יונתן בן עוזיאל.
האדמו”ר ממעליץ הסביר שהוא שמע מהרב אהרן מבעלז, שרצח ששת מיליוני הקדושים היהודים בשואה הנאצית היה שיאה של מתקפת גוג ומגוג נגד עם ישראל. כתוצאה מכך, שליש מהעם היהודי הושמד.
הרבי מליובאוויטש אמר דברים דומים, והסביר על פי מסורת מתלמידי הבעל שם טוב, שבשל ההתארכותה הרבה של הגלות - ייסוריה מלחמת גוג ומגוג בוטל, ואילו השואה היא במסגרת 'חבלי המשיח' של מלחמת גוג ומגוג ולאחר יוטב לעם ישראל.
גוג ומגוג באסלאם.
הסיפור של גוג ומגוג נזכר בקוראן, בפרק 18, שם נאמר:
על פי התפיסה האסלאמית, גוג ומגוג הם שני עמים. הפרשנים חלקו ביניהם על ייחוסם: יש אומרים כי הם מצאצאו של יפת בן נוח, ויש האומרים שגוג הם טורקים, ומגוג הם דילמים.
שני העמים הללו נודעו בכוח הגופני ובמוסר הלקוי שלהם, כי הם היו משמידים כל טוב בארץ עד שבא ד'ו אל-קרניין ובנה מחיצה של נחושת וברזל בין העולם שלנו לבין שני העמים האלה.
על פי הקוראן והסונה, באחרית הימים יצליחו גוג ומגוג להשמיד את המחיצה הזו ויפרצו מתוכו לעולם שלנו וישמידו כל חי.