"החלטתי שנמאס לי. אני אף פעם לא אצליח לעבור שינוי מגדרי מוצלח, אפילו אחרי שאני אעזוב את הבית. אני אף פעם לא אהיה מרוצה מאיך שאני נראית ונשמעת. אף פעם לא יהיו לי מספיק חברים. אף פעם לא תהיה לי מספיק אהבה. אני אף פעם לא אמצא גבר שיאהב אותי. אני אף פעם לא אהיה מאושרת. או שאני אחיה את שארית החיים שלי בתור גבר בודד שהיה רוצה להיות אישה, או שאני אחיה את החיים שלי בתור אישה עוד יותר בודדה ששונאת את עצמה. אין דרך לנצח. אין דרך לברוח. אני כבר עכשיו עצובה מספיק, אני לא צריכה שהחיים שלי יהיו עוד יותר גרועים. אנשים אומרים ״זה נהיה יותר טוב״ (it gets better), אבל זה לא נכון במקרה שלי. זה נהיה יותר רע. בכל יום המצב שלי נהיה יותר רע.
זה הסיכום של הדברים, בגלל זה אני רוצה להרוג את עצמי. אני מצטערת אם זאת לא סיבה מספיק טובה מבחינתכם, היא מספיק טובה מבחינתי."
היא הביעה את בקשתה שכל הרכוש והכסף שלה יתרמו לתנועות זכויות אזרח טרנסג׳נדריות ולקבוצות תמיכה טרנסג׳נדריות, וקראה לכך שנושאים הקשורים במגדר ילמדו בבתי ספר. המכתב הסתיים ב"למוות שלי צריכה להיות משמעות. המוות שלי צריך להיכלל במספר האנשים הטרנסג׳נדרים שהתאבדו השנה. אני רוצה שמישהו יסתכל על המספר הזה ויגיד ״זה ממש דפוק״ ויתקן את זה. תתקנו את החברה. בבקשה."
פוסט נוסף תחת הכותרת "סליחה" פורסם זמן קצר לאחר מכן. הוא הכיל התנצלות לחברייה הקרובים ואחיה, על הטראומה שההתאבדות שלה תגרום להם, אבל הכיל גם מסר להוריה "לכו להזדיין. אתם לא יכולים לשלוט באנשים ככה. זה דפוק." פתק התאבדות נוסף בכתב יד נמצא על מיטתה ובו נכתב "נמאס לי".
בבוקר המוקדם ב-28 בדצמבר המשטרה יידעה גורמי חדשות שהיא נפגעה בכביש 71 על ידי סמי-טריילר קצת לפני 2:30 בבוקר ליד היציאה לעיר לבנון. היא מתה במקום. מאמינים שאלקורן הלכה כשני קילומטרים מהבית של הורייה בקינג מיילז, אוהיו לפני שנפגעה. הכביש נסגר ליותר משעה אחרי התקרית. נהג המשאית לא נפגע בתקרית ולא הוגש נגדו כתב אישום.
בתוך 48 שעות מפרסום מכתב ההתאבדות היו לו 82,272 צפיות ועד לבוקר של 31 בדצמבר הוא שותף 200,000 פעמים. מכתב ההתאבדות נמחק מאוחר יותר כשהוריה של אלקורן ביקשו, והגישה לבלוג נחסמה לציבור. משפחתה של אלקורן החליטה לערוך את ההלוויה בפרטיות אחרי שקיבלה איומים. דווח שגופתה של אלקורן נשרפה. מחלקת השיטור של מדינת אוהיו השלימה את חקירתה בנוגע למותה של אלקורן ב-30 באפריל 2015, הם קבעו רשמית שזו הייתה התאבדות.
תגובות.
ב-28 בדצמבר, אמה של אלקורן, קרלה ווד אלקורן, פרסמה הודעה פתוחה באתר פייסבוק: "הבן המתוק בן ה-16 שלי, ג'ושוע ראיין אלקורן, הלך הביתה לגן עדן הבוקר. הוא יצא לצעידת בוקר ונפגע על ידי משאית. תודה על הודעות החמות והאכפתיות ששלחתם לכיוונו. בבקשה המשיכו לשמור אותנו בתפילותיכם."
מחוות טקסי זיכרון ואקטיביזם.
יום לאחר פרסומו של מכתב התאבדותה של אלקורן, כריס סילבאך, חבר המועצה הראשון שמחוץ לארון בסינסינטי, שיתף את המכתב כחלק מהודעה בפייסבוק. בהודעה הוא ציין שהמוות שלה משקף כמה קשה להיות אדם טרנסג'נדר בארצות הברית. הפוסט שלו שותף מעל ל-4,700 פעמים והגביר את מודעות הציבור למקרה. עד 30 בדצמבר, מותה של אלקורן כבר משך תשומת לב בינלאומית. סיפורה דווח בחדשות מסביב לעולם וההאשטאג #LeelahAlcorn היה למוביל בטוויטר.
נערכו טקסי זיכרון רבים עבורה, בתיכון שלה, בפארק גודאיל בקולומבוס, במרכז לאמנויות קליפטון כשהאחרון נאלץ לעבור לתיאטרון וודוורד כדי שיתאים לקנה מידה גדול יתר. באירוע זה השתתפו מעל ל-600 תומכים.
טקסי זיכרון נוספים נערכו בלונדון, ניו יורק ווירג'יניה. צעדות לזכרה נערכו בוושינגטון די. סי. ואוקלנד.
מגוון טרנסג'נדרים מפורסמים הגיבו לאירוע. בהן ג'נט מוק, אנדריאה פג'יק ולברן קוקס. המוזיקאי ריי טורו הקדיש את שירו "For the Lost and Brave" לאלקורן. ג'יל סולאווי, כותבת הסדרה "טרנספרנט" הקדישה לאלקורן את פרס הגולדן גלובס בו זכתה עבור הסדרה הטובה ביותר. במהלך הראיון בו יצאה קייטלין ג'נר מהארון הטרנסי אלקורן הוזכרה בשמה ובמסר "תקנו את החברה, בבקשה".
חוק לילה.
נוסדה קבוצת פייסבוק בשם "צדק עבור לילה אלקורן", בזמן שעצומה הקוראת ל"חוק לילה", איסור על טיפולי המרה בארצות הברית, נוצרה על ידי המכון הטרנסג'נדרי לזכויות אדם כדי להעלות מודעות על הנזקים הפסיכולוגים שנגרמים מפרקטיקה זו. עד 24 בינואר נאספו 330,009 חתימות, זו הייתה העצומה שגדלה הכי מהר באתר change.org נכון ל-2014.
ניסיון נוסף לדרוש שיחוקק "חוק לילה" הוצע ב-3 בינואר 2015. עד 30 בינואר נאספו בעצומה מעל 100,000 חתימות. בתגובה הנשיא ברק אובמה קרא לאיסור על טיפולי המרה לקטינים.
בדצמבר 2015 סינסינטי הייתה לעיר השנייה בארצות הברית, אחרי וושינגטון די. סי., לאסור לחלוטין טיפולי המרה. חבר המועצה כריס סילבאך ציין את התאבדותה של לילה כהשפעה על ההחלטה וציין ש"היא אתגרה אותנו לעשות שהמוות שלה ישנה, ואנחנו עושים בדיוק את זה".
Crown הוא המיני-אלבום השלישי של הראפרית האמריקאית רפסודי. האלבום יצא לאור ב-16 בנובמבר 2016, על ידי חברת התקליטים ג'מלה רקורדס.
לויס ליין (סמולוויל)
לויס ליין (באנגלית: Lois Lane) היא דמות בדיונית בשבע העונות האחרונות של "סמולוויל".
בסיס.
דמותה מבוססת על לויס ליין, דמות שנכתבה במקור לקומיקס סופרמן ועובדה מאז מספר פעמים לסרטי קולנוע ולסדרות טלוויזיה בגרסאות אנימציה ולייב אקשן.
היקף התפקיד.
לויס ליין מצטרפת לסדרה כדמות משנית בפרק הראשון של העונה הרביעית. היא הופכת לדמות ראשית בפרק הראשון של העונה התשיעית.
הדמות מופיעה ב-102 פרקים בסדרה וגם בחוברות קומיקס הממשיכות את עלילת הסדרה.
אישיות.
לויס היא עצמאית, סקרנית, חרוצה, ישירה ואמיצה. מגוננת על חבריה ועל משפחתה. לא מסתדרת במסגרות לימודיות, נכשלה בבית הספר התיכון וסולקה מהאוניברסיטה. אבל בכל זאת הצליחה להפוך להיות עיתונאית חשובה ומשפיעה
גילום.
את הדמות גילמה השחקנית אריקה דוראנס. היא הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס סאטורן ופעם אחת לפרסי בחירת הנוער על תפקידה בסדרה כלויס ליין.
מקצוע.
לויס ליין היא עיתונאית.
חברים שרים איתן טייב
מותה של לילה אלקורן
Return of the B-Girl
Return of the B-Girl הוא מיקסטייפ הבכורה של הראפרית האמריקאית רפסודי. האלבום יצא לאור ב-7 בדצמבר 2010, על ידי חברת התקליטים ג'מלה רקורדס.
דגראסי - דמויות
דגראסי היא זיכיון טלוויזיוני קנדי, שעוקב אחר קורותיהם של בני נוער מרחוב דגראסי, שבטורונטו, קנדה.
זוהי רשימת הדמויות הראשיות שהופיעו בסדרות חטיבת הביניים דגראסי ותיכון דגראסי (1987-1991) ודגראסי: הדור הבא ודגראסי: הכיתה הבאה (2001-2017). הסדרות פונות לבני הנעורים וייחודן בכך שהן משקפות באופן כן את הצדדים הלא זוהרים, ואת האפרוריות שנושא עמו גיל ההתבגרות.
הסדרה התגאתה בכך שהיא מלהקת "נערים אמיתיים", כלומר שחקנים לא מנוסים שתואמים את הגילאים שמוצגים בסדרה. השחקנים אף נהגו לאפר, להלביש ולספר את עצמם כדי להגביר את תחושת האותנטיות.
__ללא_תוכן_עניינים__
"חטיבת הביניים דגראסי" ו"תיכון דגראסי".
סטפני קיי.
סטפני קיי (באנגלית: Stephanie Kaye; נולדה בשם סטפני קובלאווסקי) היא תלמידה לשעבר בדגראסי. היא אחותו הגדולה של ארתור קובלאווסקי. היא הייתה מלכת הכיתה, שהחלה להתנהג ולהתלבש בצורה פרובוקטיבית כדי לזכות בפופולריות. זה סיבך אותה בצרות לא מעט פעמים.
סטפני הייתה דמות ראשית בעונות 1–2 והופיעה ב-22 פרקים.
את סטפני גילמה השחקנית ניקול סטופמן.
ג'ואי ג'רמייה.
ג'ואי ג'רמייה (באנגלית: Joey Jeremiah) הוא בוגר דגראסי, מחזור 1992. הוא היה ידוע כילד מופרע, ליצן הכיתה וחביב הבנות. בבגרותו הוא ניהל סוכנות למכירת מכוניות משומשות.
הוא בזוגיות עם אישה בשם דיאן, נכון ל"דגראסי: הדור הבא", עונה 5. הוא יצא בעבר עם סטפני קיי (בכאילו), ליז או'רורק, היה מאורס לקייטלין ריאן, נשוי לג'וליה מאנינג-ג'רמיה וניהל רומן עם טסה קמפינלי.
ג'ואי היה דמות ראשית בעונות 1–5.
הוא שב להיות דמות ראשית ב"דגראסי: הדור הבא", עונות 2–5 והיה אורח בעונה 1. סך הכל הוא הופיע ב-94 פרקים.
את ג׳ואי גילם השחקן פאט מסטרויאני .
קייטלין ריאן.
קייטלין ריאן (באנגלית: Caitlin Ryan) היא בוגרת דגראסי, מחזור 1993. היא הייתה ידועה כנערה דעתנית שפועלת למען נושאים כמו איכות הסביבה, זכויות בעלי החיים ופמיניזם.
היא הייתה חברה טובה של ספייק, מאיה גולדברג, סוזי ריברה ולוסי פרננדז.
היא רווקה, נכון ל"דגראסי: הדור הבא", עונה 7. היא יצאה בעבר עם ריק מונרו, קלוד טאנר, ג'ואי ג'רמיה (לו היא אף הייתה מאורסת) והבמאי קווין סמית'.
קייטלין הייתה דמות ראשית בעונות 1–5.
היא שבה להיות דמות משנית ב"דגראסי: הדור הבא", עונה 2, ראשית בעונות 3–5 ואורחת בעונות 1 ו-7. סך הכל היא הופיעה ב-81 פרקים.
את קייטלין גילמה השחקנית סטייסי מיסטישין.
ארצ'י סימפסון (סנייק).
ארצ'י סימפסון (באנגלית: Archie Simpson; נקרא לרוב בכינוי סנייק) הוא בוגר דגראסי, מחזור 1992. הוא היה ידוע כבחור הכי גבוה בשכבה ומזה מגיע הכינוי שלו. הוא היה חסר אחריות ובעיקר רצה לעשות כיף. בבגרותו הוא עבד כמורה למחשבים בדגראסי ומאוחר יותר התמנה להיות מנהל בית הספר.
הוא נשוי לספייק (כריסטין נלסון) ומגדל איתה את בתה, אמה ובנם המשותף, ג'ק, נכון ל"דגראסי: הכיתה הבאה". הוא יצא בעבר עם מלאני ברודי, מישל אקסט וניהל רומן עם דפני הצילקוס.
סנייק היה דמות ראשית בעונות 1–5.
הוא שב להיות דמות ראשית ב"דגראסי: הדור הבא", עונות 1–14 וב"דגראסי: הכיתה הבאה", עונות 1–4.