אליס מספרת סיפורים על מאטיס, אפולינר, ועוד אמנים קוביסטים. היא מספרת על חופשות באיטליה וספרד עם גרטרוד. הן עוברות לאנגליה ערב מלחמת העולם הראשונה להיפגש עם העורך של גרטרוד, ומשאירות את חברתן מילדרד אולדריץ' לבדה בפריז.
המלחמה.
גרטרוד ואליס מעבירות את השנים הראשונות של המלחמה באנגליה, ואז חוזרות בקצרה לצרפת כדי להציל את כתביה של גרטרוד. לאחר מכן הן חיות בספרד במשך זמן מה, ובסופו של דבר חוזרות לצרפת. שם הן מתנדבות בקרן האמריקאית למען הפצועים הצרפתים, ונוסעות ברחבי צרפת כדי לעזור לפצועים וחסרי בית. עד סוף המלחמה, פריז נראית להן כעיר שהשתנתה.
אחרי המלחמה, 1919-1932.
אליס מספרת על מריבתה של גרטרוד עם ת"ס אליוט, לאחר שהוא מכנה אחת מעבודותיה כבלתי הולמת. היא מספרת על החברות שלה עם שרווד אנדרסון וארנסט המינגוויי, שעזר עם ההוצאה לאור של " The Making of Americans". בנות הזוג מתיידדות עם קליקה של אמנים רוסים, אבל הם לא מהווים תנועה אמנותית. מאוחר יותר, גרטרוד מעבירה הרצאה באוניברסיטת אוקספורד. אליס אז מספרת על עוד מסיבות עם אמנים. מאוחר יותר, הן מקצרות את הספר "The Making of Americans" לכדי 400 עמודים, ודי להוציא אותו במהדורה מסחרית, ומתחילות ללבן את הרעיון של כתיבת אוטוביוגרפיה.
משמעות וביקורת.
גרטרוד שטיין הודתה שכתבה את העבודה הזו תוך שישה שבועות, כשמטרתה להרוויח כסף. אך היא לא אהבה לכתוב מסיבה זו, ואליס לא חשבה שהספר יצליח בשל כך. היה זה הראשון מבין כתביה להתפרסם ב"The Atlantic", למרבה סיפוקה. המגזין פרסם את העבודה כסדרה של ארבעה חלקים.
באשר לחבריה, קארל ואן וכטן אהב את זה; הנרי מקברייד חשב שזה מסחרי מדי; ארנסט המינגוויי אמר שהספר מעורר רחמים; מאטיס נעלב מהתיאורים של אשתו; ז'ורז' בראק סבר ששטיין לא מבינה כהלכה את תנועת הקוביזם. אחיה ליאו שטיין קרא לספר אוסף של שקרים. אך ההצלחה המסחרית של הספר איפשר לשטיין לחיות חיים נוחים יותר.
העבודה הזו נחשבת כאחת הנגישות ביותר של שטיין, ומספר מבקרי ספרות, כולל ג 'נט וינטרסון, מציינים כי שטיין יצרה בה פורמט חדש, הבונה על היסוד שהניחה וירג'יניה וולף בביוגרפיה הבדיונית, "אורלנדו", באינטרפרטציה החדשה שלה לז'אנר האוטוביוגרפיה.
מתיאו סלביני
מתאו סאלביני
מתיאו סאלביני
סמור הבר האירופי
אלכסנדר קלמה
אלכסנדר קלמה (Alexandre Calame; 28 במאי 1810 - 19 במרץ 1864) היה צייר שווייצרי, התמחה בעיקר בציורי נופים אלפיניים.
ביוגרפיה.
אלכסנדר נולד באָרָבִּי (Arabie), היום חלק מהעיר ווה. אביו עסק בתעשיית השיש. בשנת 1813 עברה המשפחה לנשאטל, אז תחת שלטון פרוסיה, שם בילה קלמה את ילדותו. בשנת 1820 נפגע בתאונה, שעיוורה את אחת מעיניו. ב-1824 בעקבות פשיטת רגל של אביו איבדה המשפחה את כל הונה ועברה לז'נבה, שם מצא אלכסנדר הצעיר עבודה כפקיד בבנק. ב-1826 נפל אביו אל מותו מבניין ואלכסנדר, בן שש-עשרה בלבד, הפך למפרנס העיקרי של המשפחה ותמך באימו. לצורך השלמת הכנסה ותשלום החובות שהשאיר אביו עסק בצביעת תחריטים של נופים אלפיניים. בשנת 1829 אחד ממעסיקיו זיהה את הכישרון של הנער והפך לפטרונו, בעזרתו הוא החל ללמוד תחת פרנסואה דִידֶה מומחה לציורי נוף אלפיני. כמה חודשים אחר כך החליט להקדיש את כל זמנו ללימודי האמנות.
מ-1829 החל קאלמה לייצר את צבעי המים של יצירותיו בעצמו, ומשנת 1830 צייר את ציוריו הראשונים בצבע שמן. בעבודה קשה וחריצות הוא החל לצבור מוניטין וב-1834 התחתן עם אָמילִי מונץ-ברגר, מוזיקאית, תלמידתו של פרנץ ליסט. בשנים 1835 ו-1837 הציג את יצירותיו בסלון פריזאי שם התוודע לעבודתם של ציירי נוף מודרניים כגון ז'וּל דוּפְּרי ותאודור רוסו.
בקיץ 1838 נסע קלמה לאמסטרדם והאג שבהולנד, כדי להתרשם מעבודתם של ציירי נוף הולנדיים מפורסמים. עבודותיו של יקוב ואן רויסדאל השפיעו עליו במיוחד. שנה לאחר מכן יצירתו "Storm at Handeggfall" שהתפרסמה בסלון פריזאי זכתה מדליית זהב מדרגה שנייה. מכאן ואילך זכה קלמה במהירות להכרה רחבה. ב-1841 זכתה יצירתו "View of the Valley of d'Asarca" במדליית זהב ממדרגה ראשונה ונרכשה על ידי לואי פיליפ וב-1842 זכתה יצירתו "Storm-Beaten Oaks" בפרס הלגיון של כבוד. סטודנטים מכל רחבי אירופה החלו לבקש ללמוד תחת חסותו והצטרפו לסטודיו שלו. ב-1843 יצא לאיטליה עם פמליה של תלמידיו, שם פגש את המאייר רוּדוֹלְף טוֹפְּפִי שהנציח אותו בספרו "Voyage en zigzag", אחד מספרי האיור הקלאסיים של התקופה.
ב-1845 נחשב קלמה כתלמיד שהתעלה על מורו דידה, במה שהייתה המומחיות המשותפת שלהם, נופים אלפיניים תחת שמים סוערים. יצירותיו שהפיצו את שמו של קאלמה בכל רחבי אירופה מאופיינות בחזית של סלעים, נחלים שוצפים ועצי אורן סחופי רוח, שמעבר להם נשקף הנוף אל הרים רחוקים וגבוהים. הנוף לרוב קיבל חיים בעזרת פרטים מדויקים שקלמה למד בהתבוננות מעמיקה בטבע. הוא המשיך לצאת למסעות רבים שלקחו אותו לאנגליה (1850), גרמניה והולנד (1852), והים התיכון (1853). בשנת 1855 הציג בתערוכה בפאריס ותפס את תשומת לבו של נפוליאון השלישי אשר רכש ממנו את "Lac des quatre cantons".
בשנים האחרונות לחייו הוטלו מיסים על העמלות שקיבל מלקוחותיו האריסטוקרטים והמסחריים והמתח פגע בריאותו החלשה. קלמה, דתי אדוק, שתקן מלנכולי, ומכור לעבודה סבל ממחלות תכופות עד שבשנת 1864 התפרצה בו דלקת קרום הריאה שהכריע אותו. הוא נקבר במנטון, צרפת.
בסיס הצי הרוסי בנמל טרטוס
סלעית חלודת-זנב
Halibrand
Halibrand היא חברה אמריקאית המייצרת גלגלים (חישוקים) למכוניות המוגדרות כ"מכוניות מרוץ" אשר נוטלות חלק במרוצי מכוניות.
החישוקים אותם מייצרת Halibrand מוגדרים "Custom Wheel" (מותאמים אישית).
היסטוריה.
חברת Halibrand נוסדה בשנת 1916 בעיר פטרסון שבניו ג'רזי. החברה נטלה חלק במאמץ המלחמתי במלחמת העולם הראשונה. בשנות השלושים של המאה העשרים עברה החברה לקליפורניה.
מטה ומפעל החברה ממוקמים בקולבר סיטי (Culver City) במחוז לוס אנג'לס.
המוצר הראשון שייצרה החברה, בשנת 1946 היה חישוקי מגנזיום עבור סוג מכוניות מרוץ "IndyCar" .
בשנות החמישים בנתה Halibrand חישוקים עבור מכוניות מרוץ המוגדרות "Sprint car racing" .
כיום הגלגלים מיוצרים תוך שימוש בטכניקות הליהוק של מגנזיום, במוצרי היציקה המובילים של מגנזיום Motorsport כדי להבטיח את קוטר הצמיג ואטימה מדויקת. שיפורים אלה על הגלגל המקורי מסוג "טיובלס" בא כדי לאפשר את השימוש של צמיגים ללא צינורות. כל גלגלי המגנזיום נתפסים בתהליך של הספגה כפולה ובדיקת לחץ סופית, המבטיחה איטום נכון וללא איבוד אוויר.
כיום החברה מהווה חלק מחברת Holley.
NGC 185
NGC 185 או קולדוול 18 היא גלקסיה אליפטית ננסית (לפעמים מסווגת כאליפסואידית ננסית) שנמצאת בקבוצת הכוכבים קסיופאה במרחק של כ-2 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצה המקומית. הגלקסיה נמצאת כ-7 מעלות מצפון למרכזה של גלקסיית אנדרומדה, כמעלה ממערב לכוכב ο (אומיקרון) בקסיופאה. כמעלה ממערב-צפון-מערב לה נמצאת הגלקסיה NGC 147.
היסטוריה.
לגלקסיה בהירות נראית מדרגה 9.2 והיא התגלתה ב-30 בנובמבר 1787 על ידי האסטרונום הגרמני ויליאם הרשל והוכנסה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1789 תחת הציון H II.707, כשהיא מתוארת כערפילית בהירה למדי, גדולה מאוד, עגולה באופן לא-סדיר ומתבהרת בהדרגה לכיוון מרכזה. בנו, ג'ון הרשל, הכניס אותה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 90, ובשנת 1888 ג'ון דרייר כלל אותה בקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 185, כשהיא מתוארת כפי שתוארה על ידי הרשל. בשנת 1944 זיהה האסטרונום ולטר באדה שמדובר בגלקסיה והעריך את המרחק אליה בכ-665,000 שנות אור, ולכן קבע שהיא שייכת לקבוצה המקומית.
מאפיינים.
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-8.2 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-4,800 שנות אור, מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כשתי אלפיות ממסת שביל החלב, אך רק כ- מסות שמש ממנה היא מסת הכוכבים הנראים שבה, כך שלמעלה מ-90% ממסתה היא חומר אפל שטיבו אינו ידוע. המרחק הזוויתי בין NGC 185 ובין NGC 147 הוא פחות ממעלה ולו המרחק שלה ושל NGC 147 משביל החלב היה דומה, אז המרחק בינה ובין NGC 147 היה פחות מ-40,000 שנות אור, ומכיוון שלשתיים מהירות רדיאלית דומה, הן היו קשורות כבידתית זו לזו, אולם מדידות עדכניות יותר מראות שהמרחק ביניהן גדול בהרבה והוא לפחות 200,000 שנות אור כך שככל הנראה אין קשר ביניהן. המתכתיות של NGC 185 היא נמוכה ועומדת על 5% מהמתכתיות של השמש, ורוב אוכלוסיית הכוכבים שלה זקנה, אך בניגוד ל-NGC 147 שבה אין יצירה של כוכבים חדשים, ב-NGC 185 יש גם אוכלוסייה של כוכבים צעירים חמים. נראה ש-NGC 185 היא גלקסיית לוויין של גלקסיית אנדרומדה והיא מקיפה את מרכזה במרחק שנע בין 460,000 שנות אור ובין 720,000 שנות אור בזמן הקפה של כ-6 מיליארד שנים.
רמו פרוילר
רמו פרוילר (בצרפתית: Remo Freuler; נולד ב-15 באפריל 1992) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הקשר בנוטינגהאם פורסט ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים.
פרוילר התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הינויל, בגיל 13 הצטרף לוינטרטור. בסוף עונת הצטרף לקבוצה הבוגרת וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-1 במאי בניצחון 0–3 נגד שפהאוזן.
בקיץ חתם בגראסהופרס ציריך בה שיחק רוב העונה בקבוצת הנוער, ולקראת סיום העונה הצטרף לקבוצה הבוגרת.