בעונת 1974/75 התמנה דון צ'רי, מאמן חד לשון עד כדי גסות רוח לדעת רבים, למאמן הברואינס במקום הארי סינדן שקודם לתפקיד המנכ"ל. צ'רי המשיך להוביל את הקבוצה להצלחות. אף על פי שאיבד לפני עונת 1975/76 את פיל אספוזיטו שעבר לניו יורק ריינג'רס, הגיעו הברואינס לגמר גביע סטנלי, אך נוצחו שוב על ידי הקנדיאנס. לגמר גביע סטנלי 1978 הגיעו הברואינס גם בלי בובי אור, שעבר לשיקגו בלאקהוקס כאשר הוא כבר מעבר לשיאו וסובל מפציעות ברכיים חוזרות ונשנות, ושוב נוצחו על ידי הקנדיאנס.
ב-1978/79 הגיעו הברואינס לחצי הגמר, שוב מול הקנדיאנס. לקראת סיומו של המשחק השביעי והמכריע, כאשר הברואינס ביתרון של שער, ביצע צ'רי טעות קשה - חילוף לא מתואם שלו גרם ליותר מדי שחקנים של הברואינס להיות על הקרח בו זמנית, דבר שגרם לעבירה נגדם. הקנדיאנס ניצלו את היתרון המספרי שלהם והישוו את התוצאה, ולאחר מכן ניצחו את הברואינס בהארכה. צ'רי פוטר לאחר המשחק.
שנות ה-80 וה-90.
שנות ה-80 היו עידן של הצלחה מעורבת בבוסטון. הברואינס הגיעו לפלייאוף בכל שנות העשור, אולם פרט למקרים יוצאי דופן נשרו בסיבובים המוקדמים, לעיתים מול קבוצות שדורגו מתחתיהם בעונה הרגילה. דון צ'יברס, שוער הקבוצה המצליחה של שנות ה-70, נכנס לתפקיד המאמן, והברואינס נסמכו שוב על שחקן הגנה שהתגלה ככוכב, אותו בחרו בדראפט 1979 - ריי בורק. בורק הפך לעוגן של הקבוצה עד מעברו לקולורדו אוולאנש ב-1999.
רק ב-1987/88 הצליח בורק, בסיועו של החלוץ קמרון "קאם" נילי, להוביל את הברואינס לסדרת גמר גביע סטנלי, אך שם נתקלו באחת הקבוצות הגדולות בתולדות ה-NHL - אדמונטון אוילרס על שלל כוכבי העל שלה, ביניהם וויין גרצקי, מרק מסיה ויארי קורי. האוילרס ניצחו בקלות 4:0 בסדרה. ב-1989/90, עם השוער אנדי מוג שהגיע מהאוילרס בעונה הקודמת, הגיעו שוב בורק וחבריו לגמר גביע סטנלי, שוב מול האוילרס. גם אנדי מוג לא הצליח לסייע לברואינס לנצח את קבוצתו הקודמת, והאוילרס זכו שוב בגביע. בשתי העונות לאחר מכן הגיעו הברואינס עד גמר חטיבת נסיך ויילס (היום החטיבה המזרחית), אך נוצחו פעמיים באותו מעמד על ידי פיטסבורג פינגווינס וכוכבה מריו למיה. הברואינס נאלצו להסתפק בעובדה שלפחות הדיחו ב-1988, ב-1990 וב-1992 את מונטריאול קנדיאנס, שמיררו את חייהם בשנות ה-70.
ב-1995 באה הפרידה מהאולם המיתולוגי, הבוסטון גארדן. המשחק הרשמי האחרון באולם היה הפסד 3:0 בפלייאוף מול ניו ג'רזי דווילס, שהדיח את הברואינס. הברואינס שיחקו עוד משחק ראווה אחד באולם ב-28 בספטמבר מול יריבתם המושבעת מונטריאול קנדיאנס, ואת עונת 1995/96 פתחו כבר באולמם הנוכחי, "פליט סנטר" (כיום טי די גארדן).
ב-1996/97 נכשלו הברואינס ולא עלו כלל לפלייאוף. זו הייתה הפעם הראשונה מזה 30 עונות, והפעם הראשונה מאז עידן "שש המקוריות", שהברואינס החמיצו את הפלייאוף. 30 שנות הרצף מהווים עד היום שיא של כל ארבע הליגות המקצועניות העיקריות של צפון אמריקה.
תחילת המאה ה-21.
מייק קינן היה מאמן הברואינס עם תחילת שנות ה-2000, והכוכב הגדול שלהם במחצית הראשונה של העשור היה החלוץ ג'ו ת'ורנטון. בעונת 2000/01 החמיצו הברואינס את הפלייאוף, אולם ב-2001/02 זכו באליפות הבית הצפון-מזרחי, אליפות הבית הראשונה שלהם מאז 1993, ודורגו ראשונים במזרח לקראת הפלייאוף. בפלייאוף שוב נחלו אכזבה כשכשלו מול המדורגת 8 - שוב, יריבתם העיקשת מונטריאול קנדיאנס. גם בשנתיים הבאות כשלו הברואינס בסיבוב הראשון בפלייאוף.
עונת 2005/06, אחרי עונה שבוטלה בליגה בשל סכסוך עבודה עם השחקנים, הייתה קשה לברואינס בעיקר בשל שתי עסקאות כושלות. האחת הייתה ויתור על שחקנים צעירים והבאתם של כוכבים בגיל מתקדם שנטו להיפצע, והשנייה הייתה ויתור על החלוץ המצטיין ג'ו ת'ורנטון בעסקה עם סן חוזה שארקס. הברואינס החמיצו את הפלייאוף לראשונה מזה 5 עונות.
לקראת עונת 2006/07 השיגו הברואינס את אחד המגינים המבוקשים בליגה, הסלובקי זדנו כארה, ואת החלוץ מרק סבארד שהצטיין באטלנטה ת'ראשרס עונה קודם לכן. העונה הראשונה עם השניים הייתה קשה, והברואינס סיימו אחרונים בבית הצפון-מזרחי. הברואינס הגיבו בהבאתו של מאמן חדש, קלוד ז'וליאן, המאמן הרביעי שלהם ב-6 שנים. ז'וליאן ייצב את הקבוצה שהצליחה ב-2007/08 לחזור לפלייאוף, שם כשלו שוב מול הקנדיאנס.
ב-2008/09 פגשו הברואינס שוב את הקנדיאנס בסיבוב הראשון בפלייאוף, והפעם הצליחו לעבור אותם אחרי סדרת כישלונות, אך נוצחו בסיבוב השני בסדרה של 7 משחקים על ידי קרוליינה הוריקנס. ב-2009/10 שוב עברו הברואינס סיבוב בפלייאוף על חשבונה של באפלו סייברס, אך בסיבוב השני מול פילדלפיה פליירס נוצחו 4:3 אף על פי שהובילו 3:0 בסדרה, ובכך הפכו לקבוצה השלישית בתולדות ה-NHL שמשמיטה יתרון של 3:0 בסדרת פלייאוף ומפסידה בה.
ריצת הפלייאוף של 2011.
עונה רגילה טובה ויציבה שהסתיימה עם 46 ניצחונות ו-103 נקודות בטבלה הביאה לברואינס את אליפות הבית הצפון-מזרחי, ועלייה לפלייאוף מהמקום השלישי בחטיבה המזרחית. השוער טים תומאס, שהשתלט על עמדת השוער הראשון, בלט ביכולת משובחת וסיים את העונה עם אחוז הצלות של 93.8 - שיא NHL חדש ששבר את שיאו הוותיק של דומיניק האשק. בסיום העונה נבחר תומאס לשוער העונה בליגה וזכה בגביע וזינה.
בסיבוב הראשון בפלייאוף נקלעו הברואינס לפיגור משמעותי כאשר הפסידו בביתם בשני המשחקים הראשונים מול יריבתם המסורתית מונטריאול קנדיאנס. הברואינס התאוששו, חזרו לסדרה בשני ניצחונות במונטריאול, וניצחו אותה בשבעה משחקים. בסיבוב השני הביסו הברואינס את פילדלפיה פליירס בארבעה משחקים ועלו לגמר החטיבה המזרחית לראשונה מאז 1992.
בגמר החטיבתי פגשו הברואינס את טמפה ביי לייטנינג לסדרה נוספת שהגיעה למשחק שביעי מכריע. שער בודד של ניית'ן הורטון בשילוב יכולת מעולה של טים תומאס בשער הביאו את הברואינס לניצחון ולעלייה לסדרת גמר גביע סטנלי, מול אלופת המערב והזוכה בגביע הנשיאים, ונקובר קנאקס.
בששת המשחקים הראשונים ניצחה כל אחת מהקבוצות את משחקיה הביתיים, אם כי ניצחונותיה של בוסטון היו גבוהים במיוחד ואילו ניצחונותיה של ונקובר היו כולם על חודו של שער. הסדרה הייתה קשוחה מאוד, ושיאה היה פגיעה קשה של שחקן הקנאקס, ארון רום, בניית'ן הורטון במהלך המשחק השלישי בסדרה. הורטון נפצע לשארית הסדרה, ואילו רום הושעה על ידי ה-NHL וסיים אף הוא מוקדם את הסדרה.
במשחק השביעי והמכריע, בעזרת משחק מצוין נוסף של טים תומאס, הביסו הברואינס את הקנאקס 4:0 וזכו בגביע סטנלי לאחר בצורת של 39 שנים. תומאס נבחר ל-MVP של הפלייאוף והוסיף לגביע וזינה בו זכה גם זכייה בגביע קון סמיית'. החלוץ הוותיק מרק רקי פרש מפעילות בסיום העונה כאלוף.
2012 - 2019.
בעונת 2011/12 הפגינה הקבוצה יכולת טובה, וסיימה את העונה הרגילה כאלופת הבית הצפון-מזרחי וכמדורגת שנייה בחטיבה המזרחית. למרות יתרון הביתיות, כשלו הברואינס בסיבוב הראשון של הפלייאוף מול וושינגטון קפיטלס ואיבדו את תוארם.
לקראת עונת 2012/13 איבדה הקבוצה את שוערה הוותיק טים תומאס, גיבור עונת האליפות שנתיים קודם לכן. סכסוך חוזי שהתגלע בין תומאס לקבוצה גרם להעברתו לניו יורק איילנדרס, ותומס שסירב להעברה לא שיחק כלל באותה עונה. השוער הפיני טוקה ראסק נכנס בהצלחה לנעליו של תומאס, וביחד עם הגנת הקבוצה שהצטיינה לצידו הגיעו הברואינס עד סדרת הגמר תוך ניצחונות משכנעים בדרכם לשם. בסדרת הגמר לא עמד להם כוחם, והם נכנעו לשיקגו בלאקהוקס בשישה משחקים.
עונה אחת לאחר מכן הוכתרו הברואינס שוב כאלופי בית, הבית האטלנטי אליו עברו במסגרת ארגון מחדש של הליגה. בפלייאוף נחלו הברואינס אכזבה כשהודחו בסיבוב השני במשחק שביעי ומכריע על ידי יריבתם המושבעת, מונטריאול קנדיאנס. בעונת 2014/15 החמיצה הקבוצה את הפלייאוף לראשונה מאז 2006/07, וכך היה גם עונה לאחר מכן. הברואינס שבו לפלייאוף בשלוש העונות שלאחר מכן, אך לא הצליחו לעבור מעבר לסיבוב השני.
בעונת 2018/19 הגיעו הברואינס לגמר גביע סטנלי אולם הפסידו במשחק השביעי והמכריע לאלופת עונה זו - סנט לואיס בלוז.
2019 - ההווה.
עונת 2019/20 נקטעה לקראת סיומה בשל מגפת הקורונה כאשר הברואינס מחזיקים במאזן הטוב בליגה - 44 ניצחונות ב-70 משחקים, 100 נקודות בטבלה ואחוז הצלחה של 71.4, בזכותו זכו בגביע הנשיאים. בשל המגפה והתכנסות המשחקים לאולם אחד מרוכז, וכן בשל פורמט הפלייאוף המיוחד שנכפה בעקבות המגפה, לא יכלו הברואינס להנות מיתרון הביתיות שמאזנם היה אמור להקנות להם לאורך כל הפלייאוף.
הברואינס חזרו מפגרת הקורונה אל הפלייאוף בכושר ירוד, הפסידו את כל משחקיהם בסיבוב המוקדם מול המדורגות האחרות בצמרת החטיבה המזרחית, ונכנסו לפלייאוף מהמקום הרביעי בלבד בחטיבה. הברואינס סבלו גם מעזיבתו של השוער הראשון, טוקה ראסק, שבחר לעזוב את אזור המשחקים ולא להשתתף יותר בפלייאוף אחרי שני משחקים בסדרת הסיבוב הראשון, בו גברו הברואינס על קרוליינה הוריקנס לפני שהובסו בסיבוב השני על ידי טמפה ביי לייטנינג.
יריבויות מסורתיות.
היריבות הגדולה ביותר של בוסטון ברואינס, ללא ספק, היא עם מונטריאול קנדיאנס, אותה פגשו ב-31 סדרות פלייאוף לאורך השנים. היריבות נבנתה בעיקר בשנות ה-70, בהם מנעה מונטריאול מהקבוצה הגדולה ביותר בתולדות הברואינס זכייה במספר גביעי סטנלי.
יריבות מסורתית קיימת גם עם ניו יורק ריינג'רס.
יריבות מן העבר היא היריבות עם ניו אינגלנד ויילרס ועם גלגולה המאוחר יותר, הרטפורד ויילרס, כקבוצה נוספת באזור ניו אינגלנד. היריבות דעכה כאשר הוויילרס עברו מניו אינגלנד לצפון קרוליינה והפכו לקרוליינה הוריקנס.