יצור היבשה הקדום ביותר שנמצא הוא רב-רגליים נמודסמוס ("Pneumodesmus"), שהגיע לאורך של סנטימטר אחד בלבד וחי לפני 428 מיליון שנים (428 למ"ש) בתקופת הסילור. רבי-הרגליים הקדמוניים, בדומה לקיימים כיום, נשמו על ידי ספיגת חמצן ישירות מהאוויר אל הגוף דרך נקבים. חורים אלה הם העתיקים ביותר שנמצאו, ולפיכך מעריכים כי זהו היצור הראשון בעל מערכת נשימה שאפשרה נשימה מחוץ למים.
רבי הרגליים בתקופת הדבון והקרבון גדלו מאוד, עקב אחוז החמצן הגבוה באוויר, שהיה כמעט כפול מהיום. בשל כך ובשל מיעוט הטורפים היבשתיים מינים קדמונים הגיעו לגדלים עצומים בהשוואה למינים בימינו. הגדול שביניהם היה הארתרופלאורה, אשר נחשב לפרוק הרגליים היבשתי הגדול ביותר שהלך על פני האדמה, כשאורכו הגיע ל-2.6 מטר.
אזורי מחיה.
בעל חיים זה חי באזורים לחים וניזון מרקב של צמחים. סביבתו הטבעית היא לרוב מתחת לאבנים (סביבה לחה ומוגנת יחסית לשטחים פתוחים). לעיתים ניתן למצוא מרבי רגליים בתוך בתים, אך שם הם מתים מרעב ויובש.
אמצעי התגוננות.
להבדיל מהנדלים, רבי-הרגליים אינם בעלי ניבי ארס ולא נושכים. כאמצעי התגוננות מטורפים הם מתגלגלים למעין כדור או ספירלה דמוית קונכיית שבלול, וחלקם אף פולטים חומרים רעילים או מצחינים.
תנועה.
לכל זוג רגליים מערכת שרירים אוטונומית, ושתי הרגליים בזוג נעות ביחד. תנועת הרגליים בכל פרק מוזזת במעט מן הפרק הקודם, דבר המונע מהרגליים להתקל זו בזו, וכן גורם .
תגלית 2021.
ב-2021, באזור מכרות במערב אוסטרליה, בעומק של כ-60 מטר באדמה, התגלה מרבה רגליים עם 1306 רגליים, שהוא בעל מספר הרגליים הגדול ביותר שנמצא עד כה, וכינויו Eumillipes Persephone. זו נקבה, שאורכה כ-9.5 ס"מ בלבד, ורוחבה כמעט סנטימטר. לראש צורת חרוט ויש לו מעין אנטנה. בעל חיים זה הוא ללא עיניים, המשתמש בחושי מגע וריח להתמצאות בסביבה, ובפיו הדומה למקור, אוכל פטריות.
מוזיקה תוכניתית
מוזיקה תוכניתית היא אפיון של יצירה מוזיקלית המתארת תכנים חוץ מוזיקליים או מתבססת עליהם, כגון סיפורים, סרטים, תמונות וציורים.
בבסיס הרעיון נמצאת ההנחה שיצירה מוזיקלית יכולה לבטא ולתאר יצירה ספרותית, רעיון פילוסופי, סיפור אישי, יצירה מן האמנות הפלסטית וכו', זאת בעזרת טכניקות חיבור שונות (תזמור מיוחד, מרקם, צבעוניות, שימוש במוטיבים מייצגים ועוד). מאחר שמוזיקה תוכניתית מקושרת באופן בלתי נפרד לדימוי מוחשי אחר, היא הופכת למוזיקה מופשטת פחות מאשר יצירה מוזיקלית לא-תוכניתית, והיא ההפך ממוזיקה אבסולוטית. המוזיקה התוכניתית מדגימה אולי בצורה הבולטת ביותר את העושר המוזיקלי ואת האפשרויות להעביר רעיונות בעזרת צלילים בלבד, ולגרום גם לכך שהיצירה המוגמרת, הסופית, תשלוט לגמרי בתוכן ובמידה מסוימת תהיה אף עצמאית ומשוחררת ממנו.
במוזיקה המערבית, המוזיקה התוכניתית (שאינה ליטורגית, אופראית או קולית) הפכה נפוצה בעיקר מהמאה ה-19 ואילך, אך היה לה קיום לפני כן. ישנן כמה דוגמאות ידועות מלפני המאה ה-19: הקונצ'רטי המפורסמים של ויואלדי (ארבע העונות) גם הם מוזיקה תוכניתית מובהקת, ולכל קונצ'רטו נתן המלחין תיאור-סיפורי קצר המשקף את המופיע בפרק בעזרת תצלילים ומוטיבים. דוגמה קלאסית נוספת היא הסימפוניה השישית של בטהובן, "הפסטורלית", שבה לכל פרק ניתן תיאור על הסצנה התוכניתית המתרחשת בו כגון "הסערה", "שמחת האיכרים", "זרימת המים בפלג" וכו'.
במאה ה-19 התבטא הרעיון ביצירות רבות, ומלחינים רבים כמו מנדלסון, שומאן, דביסי ואחרים, כתבו מוזיקה שאפשר להגדירה כתוכניתית ברמה מסוימת. אחת הדוגמאות הידועות לכך היא הסימפוניה הפנטסטית מאת ברליוז, שגם שם כל פרק מבטא לא רק סיפור קטן, אלא גם הלך רוח, ויחסו הסובייקטיבי של המלחין כלפי המתרחש.
החל מן המאה ה-19 גם נפוצה הסוגה שנקראת פואמה סימפונית, שמתמצתת את רעיון המוזיקה התוכניתית. מאחורי כל פואמה סימפונית עומדת (כמעט תמיד) יצירה ספרותית ידועה ומפורסמת, שעל המלחין להגיש באמצעות המוזיקה, ללא שירה או הקראה של הטקסט המדובר. מלחינים ידועים שכתבו פואמות סימפוניות הם ליסט, מפתח הז'אנר העיקרי, צ'ייקובסקי בפואמות סימפוניות כמו רומיאו ויוליה הידועה, ריכרד שטראוס בפואמות מפורסמות כמו טיל אוילנשפיגל, ומלחינים רבים אחרים.
שירותים
תמר קינן
תמר קינן (נולדה ב-13 בינואר 1976 בתל אביב) היא שחקנית ובמאית ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב למשפחה העוסקת בתרבות ובמוזיקה. אביה רפי קינן, הוא איש תרבות ומוזיקאי, ואחותה דפנה קינן היא סולנית להקת "דפנה והעוגיות". תמר גם עוסקת במוזיקה: היא התארחה מספר פעמים בהופעות של "דפנה והעוגיות", שרה ב"טלנובלה בע"מ" ובהצגות שונות ואף השתתפה באלבומו של יוסי בנאי.
למדה בבית הספר לאמנויות תל אביב. בין ספטמבר 1993 לבין יוני 1994 למדה משחק בסטודיו למשחק של ורוניק נורדה בפריז. בין השנים 1994–1995 הייתה חלק מקבוצת התיאטרון "תיאטרון אנגלי" ושיחקה בהצגה "mistress quicklys tavern" -
קברט שייקספירי שהועלה בתיאטרון דה נל בפריז. בין השנים 1995–1998 למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בתיאטרון.
בתיאטרון גשר: ב-1999 שיחקה בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים יבגני אריה, והופיעה כזמרת בהצגה "אוכלים" מאת יעקב שבתאי שביים יבגני אריה; גילמה את לוצ'טה (לצד מיכל ויינברג) בהצגה "ים" מאת קרלו גולדוני שביים יבגני אריה וגילמה את לואיזה מילר בהצגה "מזימה ואהבה" מאת פרידריך שילר שביים ליאנדר האוסמן. ב-2000 גילמה את נטשה במחזמר "השטן במוסקבה" שכתב וביים יבגני אריה, וגילמה את מריה בהצגה "מר ברינק" מאת פול אוסבורן שביים יבגני אריה.
בתיאטרון תמונע: ב-2000 גילמה את קרול בהצגה "סאלינג'ר" מאת ברנאר-מארי קולטס שביימה סיוון שיפר.
בפסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין: ב-2005 שיחקה בהצגה "בשידור חי" מאת דפנה אנגל-מחרז שביים אלון אופיר.
בתיאטרון הקאמרי.
משנת 2001 ועד 2019 שחקנית בתיאטרון הקאמרי.
ב-2001 השתתפה ב"קברט לוין" - מבחר מערכוניו של חנוך לוין שביים ישראל גוריון. באותה שנה גילמה את ליזיסטרטה בהצגה "ליזיסטרטה 2000" שכתבה ענת גוב (ע"פ אריסטופאנס) וביימה עדנה מזי"א. ב-2002 גילמה את ג'ניפר בהצגה "טובים השניים" מאת ריי קוני שביים לסלי לוטון. ב-2003 גילמה את מרגרט בהצגה "עד ראייה" מאת יהושע סובול שביים פאולוס מנקר. ב-2004 גילמה את ברוק אשטון בהצגה "אחורי הקלעים" מאת מייקל פריין שביים לסלי לוטון, ושיחקה בהצגה "עיר הנפט" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
ב-2005 גילמה את יעלי בהצגה "עקר בית" מאת ענת גוב שביימה עדנה מזי"א. באותה שנה שיחקה בהצגה "פלונטר" שכתבה (בשיתוף השחקנים) וביימה יעל רונן. ב-2006 גילמה את ג'ני בהצגה "שמנה" מאת ניל לביוט שביים משה נאור. ב-2007 החלה לגלם (לצד מירב גרובר) את הזמרת לָלָלָה בהצגה "הרטיטי את לבי" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה. באותה שנה גילמה את גרטשן בהצגה "בואינג בואינג" מאת מארק קאמולטי שביים לסלי לוטון. ב-2009 גילמה את בטי בהצגה "כסף עובר ושווא" מאת ריי קוני שביים לסלי לוטון.
ב-2010 גילמה את קאיה בהצגה "אלוף הבונים" מאת הנריק איבסן שביים חנן שניר בשיתוף תיאטרון הבימה. ב-2011 גילמה את נינה שוסטר בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה. באותה שנה גילמה את יפית בהצגה "בעל למופת" שכתב יהושע סובול (ע"פ "בעל אידיאלי" מאת אוסקר ויילד) שביימה איה קפלן. ב-2012 גילמה את נעמי בהצגה "עדלאידע" מאת שלמה משיח שביים רוני ניניו. ב-2013 גילמה את דיאנה בהצגה "שיגעון באופרה" מאת קן לודוויג שביים משה נאור בשיתוף תיאטרון חיפה. ב-2014 שיחקה בהצגה "כולם רוצים לחיות" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה. ב-2015 שיחקה בהצגה "גם הוא באצילים" מאת מולייר שביים אודי בן-משה. ב-2016 החלה לשחק את יאירה ב"הזאבים" מאת הלל מיטלפונקט ובבימויו. מ-2018 ועד 2019 שיחקה בהצגה מהומה רבה על לא דבר מאת ויליאם שייקספיר.
טלוויזיה וקולנוע.
השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "תופסים ראש" ששודרה בערוץ 1. ב-1998 הנחתה לצד ליאון רוזנברג את התוכנית "LOVE דווקא" ששודרה בערוץ 1. ב-1999 שיחקה בסרט "פרנק סינטרה מת" שכתב וביים נדב לויתן. ב-2001 גילמה את דניאלה בסדרה "שמש". ב-2004 גילמה את מיטל בסרט "משהו מתוק" שכתב אופיר בביוף וביים דן תורג'מן ושיחקה בסרט "העיקר הבריאות" שביימה סיגל שעשוע. ב-2005 גילמה את אפרת שושן ואופק שושן ב"טלנובלה בע"מ" שביים שי קפון. ב-2006 גילמה את מיקה בסרט "הדברים שמאחורי השמש" שכתב וביים יובל שפרמן. בין השנים 2006 - 2009 גילמה את מיקה בסדרה "החברים של נאור" שכתב וביים נאור ציון. ב-2011 גילמה את רות מיטראני בסדרה "החולמים". ב-2012 גילמה את אפרת קלדרון בסדרה "נשואים פלוס" שביים עופר ויצמן. באותה שנה החלה לגלם את רות מיטראני בסדרה "גאליס" - ספין אוף של "החולמים" שביים עודד רז. ב-2014 השתתפה בסרט "אילוף הגוררת" שביים ריקי שלח והיא הופיעה בתוכנית ספיישל בערוץ 2 שעסקה באשכנזים ובזהות אשכנזית.
בשנת 2016 הקליטה את קולה של אמה של נעמי שריד (שגילמה אניה בוקשטיין) בסרט "לב שקט מאוד".
ב-2018 החלה לשחק בסדרה "כפולה" כאמא של נועה קירל. שנה אחר כך, שיחקה בסרט "נלסון".
פרסומות.
הופיעה גם בפרסומות: ב-1998 הופיעה בפרסומת ל"פמפרס". ב-2001 בפרסומת לבזק. ב-2002 בפרסומת ל"מת"ב דיגיטל". ב-2003 בפרסומת לשוקולד פרה. ב-2004 בפרסומות לבנק לאומי, "תערוכת הפרחים" "פז" וקופת חולים כללית. ב-2008 הופיעה בפרסומת לעידוד תיירות חורף בישראל של משרד התיירות.
דיבוב.