בשנת 1905 ביקר בארץ ישראל עם משלחת רבנים, והיה שותף לגיוס הכספים ולהקמת בית הכנסת במוצא, הפעיל עד היום. עמד בקשרים עם רבנים רבים מבני דורו, ביניהם: מאיר פערלס, המהר"ם שיק, דוד שיק (דודו), מרדכי הלוי הורוביץ, שמחה בונם סופר, צבי הלר, יהודה סופר, יהודה לייב מרמורשטיין, פנחס שטיין, משה שבתאי וייס (חתנו), ועוד.
פרסם ספרים תורניים רבים, ומאמרים בכתבי עת בעברית, בגרמנית וביידיש. הרבה לפרסם מאמרים בעיתונות, בפרט בשבועון הגרמני-חרדי "די יידישע פרעססע" הנדפס בברלין. כן פרסם את דרשותיו בהונגרית ובגרמנית.
הרב שיק נפטר ביום כ' בתמוז ה'תרע"ו (1916). נטמן באחוזת הקבר של משפחת שיק בעיר.
משפחתו.
לרב שיק ולאשתו רחל (לבית רוזנפלד) נולדו חמישה ילדים. שניים משלושת בניו, למדו תורה אצל אביהם ולאחר מכן רכשו השכלה גבוהה בפרנקפורט, עניין חריג בין רבני תקופתו. בנו הרב ברכיה שיק שימש משנת ה'תרנ"ה כרבה של קהילה אורתודוקסית קטנה בעיר בסקשפהרוואר (שטולווייסנבורג), ומשנת ה'תרס"א כאב"ד בטימישוארה (טמשוואר). מחבר "דת ודין" על קבורת גוי שנולד מנישואי תערובת בבית עלמין יהודי, ו"ולהצדיק צדיק" – הגנה על מתקפות שספג אביו – בעיקר מטעמו של הרב מרדכי יהודה ליב וינקלר
בשו"ת "לבושי מרדכי" – עם פרסום הספר "שו"ת רשב"ן" (נפ' בכ"ג בתשרי ה'תש"ב, 1941). בן נוסף, הרב משה אהרן שיק, שימש אחריו כרב העיר קרצג. נפל קורבן לעלילת דם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה באשמת ריגול, ונפטר במהלך המשפט. בנו השלישי היה אברהם יעקב (אדולף) שהתפרנס ממסחר (נפ' בשנת ה'תרפ"ה).
חתנו הוא הרב מאיר שטיין, ששימש ברבנות בטרנבה (טירנא), מחבר הספר "אבן המאיר", בנו של הרב פנחס שטיין מחבר "קנאת פנחס". חתן נוסף הוא הרב משה שבתי וייס, ששימש ברבנות ב. הוא בנו של הרב קלונימוס קלמן וייס, רבן של מספר ערים ומחבר הספר "פי שניים".
הגותו.
הרב שיק ראה בעין חיובית את פעילותה של התנועה הציונית ליישוב ארץ ישראל, עודד להצטרף אליה וראה בהקמת המושבות החקלאיות מסימני הגאולה. אמנם, הוא עצמו לא הצטרף אליה מעולם. יש טוענים שאג'נדות פוליטיות אנטי-דתיות ששררו בחלק מזרמי הציונות הניעו אותו להסתייג ממנה מעט.
שני מאורעות כלל יהודיים השפיעו על הרב שיק ועל פועלו – האמנציפאציה בשנת 1867, והקרע ביהדות הונגריה בשנת 1871, בו התפלגה בין הנאולוגים, קהילות הסטטוס קוו אנטה והאורתודוקסים. שינויים אלה עודדו יהודים להשתלב בפריחה התרבותית והכלכלית ולשלוח את ילדיהם לבתי ספר תיכוניים וגבוהים. הרב שיק היה מודע לשינוי הצפוי באורח החיים היהודי, אך בה בעת היה כמעט היחיד במדינתו בין הרבנים החרדיים שעודד קשר חיובי עם קהילות הסטטוס קוו השומרות על ההלכה וכן רכישת השכלה כללית.
עמד תחת ביקורות רבות, הן מצד המחנה החרדי והן מצד המחנה הניאולוגי. חלק מהביקורת עליו עסקה בנושאים אישיים – לימודי בניו בגימנסיה ובאוניברסיטאות, ואפילו כלפי לבושו שדמה ללבוש רבני מערב אירופה..
הרב שיק תמך בגיור של נשים שנשואות בנישואים אזרחיים ליהודים. לדבריו, הגיור במצב זה מציל את היהודי מהתבוללות שהיא עבירה חמורה ביותר, והגם שיש לחשוש שהגיור לא יהיה לשם שמים, במקרים שבהם שנראה שהנוכרית לא אדוקה בעבודה זרה והיא לא תשוב אליה – יש לגייר, משום שהכופר בעבודה זרה כמודה בכל התורה כולה (על פי ).
מישלוביצה
איליה נסטורובסקי
איליה נסטורובסקי (במקדונית: Илија Несторовски; נולד ב-12 במרץ 1990) הוא כדורגלן מקדוני המשחק באודינזה ובנבחרת מקדוניה הצפונית.
קריירת מועדונים.
נסטורובסקי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פובדה אלייה הצטרף בגיל 10. בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כאשר הוא בן 16 בלבד.
בינואר חתם בפ.צ. סלובצקו מליגת העל הצ'כית לעונה וחצי. במדי סלובצקו רשם נסטורובסקי 28 הופעות בליגה וכבש שני שערים. בקיץ הושאל לוויקטוריה ז'יז'קוב, שבה שיחק עד אמצע העונה. בינואר חזר למקדוניה כאשר הושאל למטאלורג סקופיה בה שיחק שנה.
ב-9 באוגוסט 2013 חתם באינטר זאפרשיץ' מהליגה הקרואטית השנייה. בעונת נסטורובסקי רשם את עונת הפריצה שלו בה כבש 20 שערים ב-30 משחקי ליגה. את עונת סיים כמלך שערי הליגה השנייה עם 24 שערי ליגה וזאפרשיץ' עלתה לליגה הראשונה. עונה לאחר מכן כמלך שערי הליגה הפעם בליגה הראשונה עם 25 שערים.
בדצמבר נסגרה עסקת העברתו לפלרמו מהסרייה א' תמורת חצי מיליון אירו. נסטורובסקי הצטרף לפאלרמו ביולי .
קריירה בינלאומית.
ב-9 באוקטובר 2015 נסטורובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה הצפונית בהפסד 0–2 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-29 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד .
מיסלוביץ
קושלין
קארפאץ'
טיבי אושריו
טיבריו (טיבי) אושריו (ברומנית: Tiberiu (Tibi) Uşeriu), שנולד בכפר פרונדו-ברגאולוי, במחוז ביסטריצה-נסאוד, רומניה, ב-30 בדצמבר 1973 זכה פעמיים ברציפות במקום הראשון באולטרה מרתון 6633 Arctic Ultra בשנים 2016 ו-2017. אושריו, שבעברו היה גנב מכוניות ושודד וריצה 9 שנות מאסר, הוא גם מחבר הספר האוטוביוגרפי "27 צעדים" (de paşi 27).
ביוגרפיה.
לאושריו הייתה ילדות קשה, החל מגיל 9 נהג אביו למסור אותו בכל קיץ לעבודה אצל רועה צאן תמורת תשלום בגבינה. הוא למד בבית הספר היסודי בכפרו והמשיך בבית הספר הכללי מספר 2 שעיר ביסטריצה ולאחר מכן בבית הספר התיכון האלקטרוטכני.
בצבא טיפל בחזירים ובהמשך הגיע לגרמניה, שם עבד בפינוי אשפה וקיבל מקלט מדיני. הוא מצא עבודה במסעדה איטלקית, שם עבד במטבח בהכנת פיצות.
אושריו עבר לגנבת מכוניות לפרנסתו והתמחה בכך. בהמשך התחבר לעוד שני עבריינים ויחד תכננו וביצעו מעשי שוד מזוין בחנויות תכשיטים. אחד השותפים נעצר בבית הימורים עם סכומי כסף גדולים, שלא היו לו הסברים לגבי מקורם וכך נחשפה הכנופיה. אושריו ברח, אך נעצר, ברח מהמעצר ועוד פעם נעצר וברח, אך לבסוף נעצר ולא הצליח לברוח שוב. הוא נידון ל-13 שנות מאסר בגרמניה ולעוד 10 שנות מאסר באוסטריה, אולם מוסדות האיחוד האירופי הורו על מאסר חופף לפי העונש הארוך יותר. מהעונש בן 13 שנות מאסר הורד לו שליש על התנהגות טובה ושוחרר לאחר יותר מ-9 שנות מאסר.
לאחר שחרורו מבית הסוהר, אחיו, אלין, דאג לחזרתו לרומניה ולשילובו בארגון המתנדבים שהנהיג, ארגון הדואג לסביבה ותומך בצורה אקטיבית בייעור. עיסוקו בריצות התחיל בגיל מאוחר יחסית, רק ב-2012. הוא השתתף במרתונים שונים ויזם את ארגון המרתון Via Maria Theresia. לקראת ההשתתפות הראשונה שלו ב-6633 Arctic Ultra, ב-2016 התאמן בחורף הרומניה כמה חודשים באזור מעבר טיחוצה, בהרי קלימאן, תוך ריצה עם חצי גוף עירום, שינה תחת כיפת השמיים ורחצה במי קרח.
לאחר שאושריו זכה במקום הראשון באולטרה מרתון של מרץ 2016 קיבל ברכות מנשיא רומניה, קלאוס יוהאניס, ומועצת מחוז ביסטריצה החליטה להעניק לו פרס הצטיינות בשווי 29,000 לאי (ברוטו, נטו כ-25,000).
ארתור פרדריק ג'יילס
ארתור פרדריק ג'יילס (באנגלית: Arthur Frederick Giles; 27 בדצמבר 1899 – 28 באפריל 1960) היה קצין במשטרת המנדט, מפקד הבולשת הבריטית בתקופת המאבק של ארגוני המחתרת העבריים בשלטון המנדט הבריטי.
ראשית דרכו.
ארתור פרדריק ג'יילס נולד בשנת 1899 בקפריסין, שהייתה אז תחת שלטון בריטי, כצאצא למשפחה בריטית של אנשי צבא וכמורה. הוא התחנך בבית ספר בריטי בקפריסין. בנוסף לשפת אמו האנגלית, רכש שליטה בלשונות אזור הים התיכון. יוונית, לטינית, טורקית וערבית. בצעירותו התגייס לצבא הבריטי ובעת מלחמת העולם הראשונה שירת כמתורגמן בזירת הים התיכון. לאחר המלחמה הגיע למצרים, שהייתה אז תחת פרוטקטורט בריטי, והצטרף כקצין למשטרת מצרים. במרוצת השנים שירת באזורי קהיר ופורט סעיד, בה שימש כסגנו של מפקד משטרת העיר. המצרים נהגו לכנותו בתואר "ג'יילס ביי".
בארץ ישראל.
בשנת 1938 הצטרף ג'יילס למשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל, בה הוענקה לו דרגת רב פקד - Superintendent, והוא הוצב לבולשת הבריטית כמפקד מחלקת החקירות הפליליות, כסגנו של אלברט ג'ון קינגסלי הית', המשנה למפכ"ל המשטרה.
הגעתו לארץ הייתה בתקופת השיא של מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. ג'יילס, שנחשב לקצין מודיעין מצטיין, יזם שיטות חדשות במאבק המתעצם של שלטון המנדט נגד ארגון האצ"ל ולאחר זמן גם נגד הלח"י, ונחשב על ידי מחתרות אלה כאויב מר שלהן.
ב-29 במרץ 1938 עצרו ערבים מונית שהסיעה יהודים ליד צפת והרגו ביריות חמישה מנוסעיה. ב-16 באפריל הותקפה מכונית ביריות מכונית ובה חמישה חברי ארגון "ההגנה", ושלושה מנוסעיה נהרגו. בין ההרוגים היה אחד מחברי פלוגת בית"ר בראש פינה. שלושה מחבריו לפלוגה, ובראשם שלמה בן-יוסף, החליטו לבצע פעולת תגמול פרטית. ב־21 באפריל 1938 הטילו השלושה רימון יד על אוטובוס ערבי בכביש ראש פינה - צפת. הרימון שהוטל על האוטובוס לא התפוצץ ואיש מהנוסעים לא נפגע. השלושה הסתתרו במערה סמוכה, אך נתפסו על ידי המשטרה הבריטית. הם הועמדו לדין ושלמה בן-יוסף נדון למוות והוצא להורג בכלא עכו. מעצרם ומשפטם של השלושה גרם להתעצמות פעולתה של הבולשת הבריטית נגד האצ"ל. החוקרים וג'יילס בראשם החלו להתארגן לפעולות נמרצות נגד האצ"ל, אך עם זאת לא זנח את איסוף המודיעין על היישוב ועל מנהיגיו. ביחס למרד הערבי סבר ג'יילס כי הבריטים ניצבים מול סכסוך מהותי, בשונה מבכירי שלטון המנדט בעבר שראו במרד הערבי בראשיתו עניין פלילי גרידא שיש לטפל בו באמצעים משטרתיים בלבד.