הגימנסיה העירונית הראשונה נבנתה בברגשטראסה בשנת 1953. מחדש ליד קו הרכבת בגדה הימנית של הריין, אשר דרש הקמתם של שלושה גשרי הולכי רגל מעל הכביש הפדרלי וקו הרכבת סביב אזור הגדה הריין. עם תחנות החשמלית (היום Stadtbahn) שלא להיפרד משאר העיר. תחנת הרכבת רנדורף, שנבנתה מחדש מתחת לגשר הכביש, נאלצה לפנות מקום לבנייה החדשה של הכביש הפדרלי. גם בקשר לבניית כבישים, תחנת הרכבת הונף שונתה בהרחבה בשנת 1957, לפיה איבד הבניין את הסגנון הקלאסי שלו.
יהודים.
בנובמבר 1938 הועלה באש בית הכנסת של הונף ברחוב לינזר סמוך לאוחבך, לשעבר כנסייה אוונגלית, והושמד. תושבים יהודים רבים היגרו. היהודים שחיו בהונף לאחר 1939 נאלצו לעזוב את בתיהם וכולם היו מרוכזים בשני בתים (כיום יהודיים גרידא) בהונף. מכאן הם נאלצו לעבור למחנה בעיר מוך (Internierungs-Sammellager Much) שעד 1941 נודע בשם Arbeitsdienstlager, Dienstabteilung 5/213. ביולי 1941 הועברו מזרחה שם נרצחו.
זינוביי סמואילוביץ' גורליק
זינוביי (זלמן) סמואילוביץ' גורליק (ברוסית: Семён (Зальман) Самуилович Горелик; 1904 – 1968) היה יהודי סובייטי, שעוטר בעיטור גיבור ברית המועצות במלחמת העולם השנייה, מפקד פלוגת סיור של גדוד סיור מס' 568 באוגדת סיור מס' 149 בארמייה ה-65 של החזית המרכזית בדרגת סגן בכיר.
קורות חיים.
נולד במשפחתו של פועל. סיים את לימודיו בבית ספר ומוסד להשכלה גבוהה בסימפרופול. עבד בוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית בעיר סימפרופול. נהיה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ב-1927.
שירת בצבא האדום בשנים 1926–1928 ומאז יוני 1941. בשנת 1943 סיים קורסים של סגנים זוטרים, ולאחר מכן את הקורסים "ויסטרל".
בקרבות מגננה סמוך לעיר סטלינו נפצע קשה. שוחרר מבית החולים רק בקיץ 1942 ונשלח כמפקד מחלקת סיור לסטלינגרד. מחלקתו הגנה על אזור מפעל הטרקטורים ושמר על עמדתיה במאמץ רב. על פעולות צבאיות מוצלחות בקרב סטלינגרד הוענק לו עיטור המלחמה הפטריוטית בדרגה ראשונה.
ב-16 באוקטובר 1943, כבר בתפקיד מפקד מחלקת סיור ברגימנט הסיור מס' 568 בחזית מרכז, בדרגת סגן בכיר הוא וחייליו היו הראשונים לצלוח את דנייפר ליד הכפר ש'יטצי, נפת לויאו, מחוז גומל ברפובליקה הבלארוסית.
פלוגתו חטפה אש כוחות ורמאכט. כל מפקדי המחלקה נהרגו. והוא עצמו תפעל מקלע על חצובה ופגע בעמדת אויב ובה מקלע כבד אחד ושני מקלעים קלים.
בהמשך הוביל את פלוגתו להתקפה.תחת פיקודו תפסה הפלוגה שני תותחי אויב. החיילים הפנו את התותחים הללו מערבה, ובפיקוד המפקד ירו לעבר הנאצים את כל הפגזים שיכלו לשים עליהם ידיהם. באמצעות הירי הזה התפרצו חיילי פלוגה לכפר ש'יטצי שיושב על הגדה, תפסו את הביצורים הגרמניים במבואותיו והתבצרו בהם.
בקרב הזה נפצע, אך נשאר בקרב. למחרת, בקרב על הרחבת ראש הגשר שנתפס, נפצע שוב באופן קשה יותר ונשלח לבית החולים. שם קיבל על פעולותיו עיטור "גיבור ברית המועצות מידי גנרל החזית קונסטנטין רוקוסובסקי עצמו.
מאז 1945 - יצא לגמלאות. חי ועבד בסימפרופול.
יעקב אריה ישעיה מיליקובסקי
יגאל גודקוב
יגאל גודקוב (נולד ב-30 בדצמבר 1970) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה.
גודקוב נולד בסנקט פטרבורג שברוסיה, בנם היחיד של גלינה, כלכלנית במקצועה, ושל אולג, שהיה סופר.
עלה לישראל בשנת 1977 עם אמו. הם התיישבו במעון עולים בבת ים ובשנת 1979 עברו לדירת עמידר בעיר. בשנות ה-90 של המאה ה-20 עברו להתגורר בתל אביב.
גודקוב למד בבית הספר היסודי "יד מרדכי" בבת ים וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון "אורט יד שפירא", הממוקם בין יפו לשכונת נווה עופר בתל אביב.
משנת 2017 מתגורר גודקוב עם בת זוגו ביישוב הקהילתי מכמנים בתחומי המועצה האזורית משגב בגליל התחתון.
על ספרו "ישראל הרפד" נכתב כי הוא זורבה היווני של הספרות העברית, תמצית הישראליות – איש אוהב חיים ואדם, שהמשפחה והמדינה במרכז עולמו, אבל גם אדם תחמן ואגנוצנטרי, זוהי נובלה שהינה שיר הלל לחיים לחוף היום התיכון, חגיגה חושית מלאת אהבה לים הנפקד כל כך מהספרות העברית". מבקר הספרות יובל גלעד (שהוא גם העורך של כל ספריו) כתב: "ספרו השני של יגאל גודקוב, הנובלה "ישראל הרפד", בנוי על פי אב הטיפוס של טוביה החולב מחד, וזורבה היווני מאידך. בספר זה יצר גודקוב גיבור ישראלי שורשי עממי, חכם וטוב לב אבל גם תחמן ואגואיסט, המוני משהו אבל גם חובב שקט, בקיצור – מר ישראלי. גדולתו נעוצה במקומיותו – המזח של חוף בת ים מככב ברגישות תיאורים פואטיים, ובאהבתו לדמות ישראלית, תוך עמידה על שורשי המורכבות הישראלית".
באתר "יקום תרבות" נכתב על ספרו "המיותרים": “המיותרים” הנו רומן מעמיק הבונה נפשות של ארבע דמויות מרכזיות ועוד דמויות משנה, כשמשפט יחיד מספיק למחבר להעמיד דמות עגולה ומוחשית. זהו רומן היונק מן המסורת הרוסית הריאליסטית הגדולה, בעידן בו דף נייר עמוק יותר ממרבית הספרים היוצאים לאור. גודקוב, יליד רוסיה, חש את הרצינות שבה ספרות יכולה לשקף מציאות. מקורות השפעה נוספים הנם ההומור הבוטה של ראבלה והדמיון של דון קיחוטה".
קטעים נרחבים מהרומן "המיותרים" פורסמו בבלוג הספרותי של רן יגיל באתר nrg, ופרקים מספריו פורסמו בכתב העת "עמדה".
קריס קרוס
קריס קרוס היה צמד היפ הופ אמריקאי שחבריו היו כריס "מאק דאדי" קלי וכריס "דאדי מאק" סמית'. הצמד פעל משנת 1991 עד 1996 ומשנת 2006 עד 2013. קריס קרוס זכו להכרה עולמית בעקבות להיטם "jump". הם גם זכו להכרה בעקבות סגנון לבושם הייחודי. כריס קלי מת משימוש יתר בסמים בשנת 2013.
קריירה.
ההכרות בין חברי ההרכב החלה כשלמדו יחד בכיתה א. קלי יליד אוגוסט 1978 וסמית' יליד ינואר 1979 התגלו בקניון באטלנטה מקום מגוריהם על ידי המפיק ג'רמיין דופרי שהיה אז בן 19. בעקבות הצלחתו עם הצמד הפך דופרי למפיק מבוקש.
בעזרת דופרי חתמו הנערים על הסכם עם חברת התקליטים "ראפהאוס רקורדס" והוציאו את אלבום הבכורה Totally Krossed Out בשנת 1992. האלבום הופק על ידי דופרי וממנו נמכרו ארבעה מיליון עותקים בארצות הברית. האלבום כלל את הלהיט "Jump" ששהה שמונה שבועות בצמרת מצעד הבילבורד הוט 100. בכך היה לשיר הראפ הראשון ששהה בצמרת תקופה כה ארוכה. הוידאו קליפ לשיר צבר אף הוא הצלחה רבה. הוא דורג במקום הראשון ב-MTV, ונמכרו ממנו 100,000 עותקים.
הצמד ביצע מופע חימום בסיבוב ההופעות של מייקל ג'קסון שליווה את יציאת אלבומו Dangerous. קריס קרוס הופיעו גם בהופעת קמע בווידאו קליפ של ג'קסון לשירו Jam. הם השתתפו גם בקליפ של ראן די אם סי לצד אמנים נוספים, בקליפ של TLC ושיחקו בפרק של הסדרה עולם אחר. בשנת 1992 ביצע הצמד את השיר Jump בסדרה The Living Colour. בשנת 1992 יצא גם משחק וידאו בכיכובם של השניים. קריס קרוס הופיעו בהופעת קמע בסרט Who's the Man? בשנת 1993.
האלבום השני של קריס קרוס Da Bomb יצא בשנת 1993 והשיג מכירות פלטינום. האלבום כלל את הלהיט Alright בשיתוף הדיג'יי Super Cat, את הלהיט I'm Real" ואת הלהיט Da Bomb בשיתוף הראפר Da Brat. האלבום השלישי Young, Rich &amp; Dangerous יצא בשנת 1996 והשיג מכירות זהב.
מותו של כריס קלי.
ב-29 באפריל 2013 נמצא כריס קלי חסר הכרה בביתו שבאטלנטה והובל לבית החולים. הוא מת בבית החולים.בן 34 היה במותו. על פי הממצאים הוא מת כתוצאה משימוש בסמים.
סין המרכזית
סין המרכזית (בסינית: 华中; פין-יין: Huázhōng) הוא שמו של אזור גאוגרפי, ואזור תרבותי (עם הגדרה מעורפלת במידה מסוימת), בחלק המרכז-דרום-מזרחי של הרפובליקה העממית של סין. אזור זה כולל את מחוזות של הנאן, הוביי והונאן, ובחלק מההתייחסויות גם את מחוז ג'יאנגשי.
לאחר חלוקה גאוגרפית מחודשת, סין המרכזית היא באופן רשמי חלק מ"דרום-מרכז סין" (中南), אך בחלוקה אדמיניסטרטיבית רשמית זו, אינו כולל את ג'יאנגשי. בהקשר של התכנית של "עליית סין המרכזית" על ידי מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין של 2004, המחוזות הקרובים הנוספים שאנשי ואנחויי, נכללים, ומוגדרים גם אזורים של מרכז סין לפיתוח אזורי.
משה דברשווילי
סלאמוויט באיולין-טפרי
סלאמוויט דאגנאצ'ו באיולין-טפרי (נולדה ב-24 במרץ 1994) היא אתלטית ישראלית ילידת-אתיופיה, פעמיים אלופת ישראל (2019, 2021) ושיאנית ישראל בריצת 1500 מטר, שיאנית ישראל בריצת 5000 מטר ובריצת 3000 מטר באולם. ייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020).
ביוגרפיה.
באיולין-טפרי נולדה וגדלה באתיופיה, למשפחה לא-יהודית. החלה להתאמן בריצה בגיל 13. ב-2012 הכירה את האתלט הישראלי יליד-אתיופיה מארו טפרי במחנה אימונים שנערך באתיופיה. ב-2017 השניים התחתנו באתיופיה, והיא היגרה לישראל בעקבותיו. לאחר הערמת קשיים עקב מוצאה הלא-יהודי, לבסוף באפריל 2019 משרד הפנים אישר לה להתאזרח כישראלית, מתוקף נישואיה. בני הזוג מתגוררים כיום בקרית אתא.
מתאמנת במועדון מכבי תל אביב תחת הדרכתו של דן סלפטר. בשנת 2021 עברה להתאמן אצל המאמן טסמה אבשירו.
בתחרות שנערכה בסוף אפריל בתל אביב, קבעה טפרי שיא אישי בריצת 1500 מטר, בתוצאה של 4:21.86 דקות. במאי אותה שנה קבעה בתחרות בתל אביב שיא ישראלי חדש בריצת 5000 מטר, בתוצאה של 16:01.28 דקות. באליפות ישראל שנערכה בתחילת יולי, זכתה טפרי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 800 מטר עם שיא אישי של 2:13.11 דקות. ומדליית כסף, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:26.27 דקות.