השרידים הארכאולוגיים המצויים בעיר כיום הם בעיקר מתקופת רומא העתיקה, בייחוד רצפות פסיפס מבזיליקת העיר, עם איורי ציפורים, בעלי חיים שונים וצורות גאומטריות. יש גם אמפיתיאטרון בעיר, אך בעקבות שחזורים רבים איבד את צביונו המקורי.
מרכזי
פרובינציית מַרְכַּזי (בפרסית: استان مرکزی) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה היא העיר אראכ. שטח הפרובינציה 29,130 קמ"ר.
הפרובינציה נמצאת במערב איראן. אוכלוסייתה מונה כ-1.35 מיליון איש. גבולות הפרובינציה נקבעו ב-1980 כאשר היא התפצלה לפרובינציית מרכזי (הנוכחית) ופרובינציית טהראן. משמעות המילה "מַרְכַּזי'" בפרסית היא "מרכזי".
גבולות.
פרובינציית מרכזי גובל עם הפרובינציות: טהראן, קום, אלבורז, קזווין, המדאן, לורסטאן ואספהאן.
אקלים.
החורף במחוז זה קר ויבש כיוון שהמחוז מוקף בהרים.
הדסה שרמן-פריאל
הדסה שרמן-פריאל (21 באוגוסט 1910 – 27 באוגוסט 1992) הייתה מחלוצות החינוך המוזיקלי בישראל, יושבת ראש התאחדות הבוגרים והחניכים וחברת הוועד המפקח של גימנסיה הרצליה.
ביוגרפיה.
שרמן נולדה בקיץ 1910 באודסה, ועלתה לארץ ישראל כתינוקת בת שנה עם הוריה הד"ר משה שרמן, ראשון רופאי האף-אוזן-גרון בארץ וממייסדי ההסתדרות הרפואית, ורבקה ריימיסט.
בוגרת מחזור ט"ז של גימנסיה הרצליה. בתל אביב למדה אצל רבקה בורשטיין-ארבר ואצל אריה אבילאה, ואחר-כך הוסמכה במוזיקה באוניברסיטת לייפציג.
ב-1924 חיברה ביחד עם אחיה מאיר, לימים הציר הכלכלי של ישראל בארצות הברית ומנכ"ל חברת הנפט "פז", את האופרה "אמנון ותמר" שהועלתה בגימנסיה על ידי בני מחזורה. על "אמנון ותמר" סיפרה הדסה:
שרמן לימדה מוזיקה בגימנסיה מאמצע שנות השלושים ועד סוף שנות השישים. ניצחה על תזמורת ומקהלת הגימנסיה, יזמה והקימה מפעלים רבים. העלתה הפקות רבות, בהן "בריאת העולם" של היידן, "אורפיאו ואוארידיצ'ה" של גלוק ו"חליל הקסם" של מוצרט - כולם בביצוע תלמידי הגימנסיה. על הפקת פפגנו כתב נתן דונביץ':
על הפקה מאוחרת יותר, האורטוריה "יפתח" של ג'אקומו קריסימי, שבוצעה ב-1962 כתבה אחת התלמידות:
ב-1934 נישאה שרמן למנצח וולפגנג פרידלנדר (לימים זאב פריאל).
עם צאתה לגמלאות הקימה את התאחדות הבוגרים והחניכים של הגימנסיה ואף עמדה בראשה. אִרגנה כנסי בוגרים ועמדה בקשר אישי עם מאות ואלפי תלמידי הגימנסיה.
בין תלמידיה הרבים היו שהפכו למוזיקאים מקצועיים, בהם המלחין והמעבד גיל אלדמע, נגן הקרן יעקב מישורי והמלחין והמנצח נעם שריף.
בשנת תשמ"ז-1987 הוענק לה תואר יקירת העיר תל אביב-יפו.
מאיורדומוס
המאיורדומוס (מלטינית: maior domus; מאיור - מנהל; דומוס - הבית), כלומר השר אשר על הבית או מנהל הבית היה תואר ותפקיד בחצרות המלוכה בימי הביניים המוקדמים, שהיה בשימוש בעיקר באימפריה הפרנקית במאה ה-7 וה-8.
במהלך המאה ה-7 הפך תפקיד זה לתפקיד החשוב ביותר בממלכה המרובינגית באוסטרזיה, ולמלכים הייתה למעשה רק סמכות סמלית. המאיורדומוס הוא תפקיד המפתח שאיפשר את החלפת השושלת המרובינגית בשושלת הקרולינגית ובכך איפשר את עלייתו של פפין הגוץ ואחריו של בנו קרל הגדול.
בתחילה היה התפקיד סוג של ראש מטה הארמון ועם הזמן צבר עוד ועוד סמכויות עד שגבר כוחו מזה של המלך, אחת הסיבות העיקריות לכך היא שעל מנת להגיע למלך היה צריך לעבור דרך המאיורדומוס. התפקיד עבר בירושה בין משפחות אצולה מסוימות. באוסטרזיה, פפין הראשון מהמשפחה הקרולינגית השתלט על התפקיד והעבירו לבנו במטרה להמליכו במקום המלך, פפין גם שינה את שמו של הילד לשם מרובינגי "כילדברט" ואילץ את המלך להמליכו למלך, את יורש העצר האמיתי שלחו למנזר באירלנד. המהלך לא צלח ומשפחות האצולה האחרות הוציאו להורג את פפין ובנו.
כעבור כמה שנים פפין מהרסטל מהמשפחה הקרולינגית הצליח להשתלט על משרת המאיורדומוס, בנו של אותו מאיורדומוס הוא קרל מרטל, שהוא גם סבו של קרל הגדול. בנו של קרל מרטל, פפין השלישי (פפין הגוץ) היה למלך הקרולינגי הראשון ומייסד השושלת הקרולינגית.
חקר מקרה
חקר מקרה (או מקרה בוחן, Case Study) היא שיטה מחקרית, של תצפית מדעית המקובלת במדעי החברה ובמדעי הרפואה. זוהי שיטת מחקר לא כמותית.
במסגרת חקר מקרה נערכת תצפית על פעילות אנושית במקום ובזמן מסוים. בניגוד למחקרים הנשענים על דוגמאות רבות, חקר מקרה עוסק במקרה בודד אותו חוקרים לעומק ולאורך זמן. בין מדעי החברה ניתן למצוא שימוש במתודה מחקרית זו בתחומים רבים, כגון סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, פסיכותרפיה, ייעוץ ארגוני, מנהל עסקים, חינוך, היסטוריה, תורת המשפט ועבודה סוציאלית. חקר מקרה משמש פעמים רבות כתצפית גישוש - כלומר הוא משמש להכרות ראשונית עם תופעה ולחיפוש השערות על אודותיה שיוכלו להיבדק במחקרים מאוחרים יותר.
רוברט יין (Robert K. Yin), הנחשב לחוקר והתאורטיקן המוביל של שיטת חקר המקרה במדעי החברה, טוען כי חקר מקרה הוא מחקר ניסויי, אמפירי מטבעו, אשר חוקר תופעה שהיא חלק ממארג חיי היום יום. הגבולות בין התופעה הנחקרת ובין מה שמסביב לה, טוען יין, לא תמיד ברורים. אף על פי כן, חקר מקרה צריך לעמוד בקריטריונים של תוקף ומהימנות.
חוקרים רבים רואים בחקר מקרה גישה מחקרית או אסטרטגיה מחקרית, יותר מאשר מתודה מחקרית. ראיית חקר מקרה כגישה מחקרית, מובילה לראייה רחבה יותר של המושג ומאפשרת הכללת שיטות (מתודות) מחקריות רבות, כגון ראיונות, תצפיות, ניתוח מסמכים ואפילו איסוף נתונים בשיטה כמותנית.
סוגי חקר מקרה.
רוברט סטייק (Robert E. Stake) ערך טיפולוגיה לשלושה סוגים של חקר מקרה:
מיקה שרון
מיקה שרון (נולדה ב-1966) היא שפית, מסעדנית, כותבת ספרי בישול ומנחת טלוויזיה ישראלית-אמריקאית.
ביוגרפיה.
בשנת 1984 רכשה השכלה מקצועית במכון הקולינרי הצרפתי בניו יורק וחיה שם עד 1997, כשהיא מנהלת מסעדת שף - "מיקה". בישראל פתחה ב-1997 (יחד עם איש העסקים ערן וייזר, הבעלים היום של DOMO) את מסעדת "מיקה" ואת הדיינר "אודיאון". שרון עזבה את "מיקה" ב-2005 ובמאי 2007 נסגרה המסעדה.
עוד קודם לכן עזבה את השותפות באודיאון שנסגרה ב-2008.
בשנת 2005 פתחה את "קפה ליברה" ברחוב בן-יהודה בתל אביב, שהפך בשנת 2010 לביסטרו מיקה ולבסוף נסגר גם הוא.
בשנת 2008 הוציאה מיקה ספר בישול בהוצאת כנרת הנקרא "מיקה תל אביב". הספר כולל את המתכונים הנבחרים שלה בהוצאת כנרת.
בנוסף לעיסוקה כשפית מנחה שרון תוכניות בישול. בעבר הנחתה תוכנית בישול גם בערוץ המזון האמריקאי.
שרון עברה ב-2015 לניו יורק שם התכוונה להקים שוק איכרים כשר עם מיכל אנסקי ואמיר ברמלי, אך הקמת השוק התבטלה.
מוזלי
מוזלי (בגרמנית שווייצרית: Müesli, נהגה 'מיזלי' , וגם 'מיוזלי') הוא סוג של דגני בוקר המקובל במטבח הגרמני והשווייצרי (משם מקורו). נטען כי המוזלי פותח על ידי תזונאית שווייצרית כדי לסייע לחולים להשתקם בצורה מהירה ויעילה יותר.
בשווייץ נהוג לאכול אותו לעיתים גם כארוחת ערב, עם פרוסת לחם וכוס קפה. המוזלי עשוי שיבולת שועל דחוסה עם תוספי פירות ולעיתים גם עם שקדים מסוכרים, בוטנים או אגוזים. קיימים שני סוגים של מוזלי: טרי ומיובש.
בישראל רווחת הנחה שגויה ש"מוזלי" הוא מאכל גרנולה עם יוגורט ופירות, וכך יוגש "מוזלי" כארוחה במסעדות ובבתי קפה שונים. למעשה, למרות הדמיון בין שני המאכלים, ההבדל המהותי הוא שבמוזלי הדגנים אינם קלויים, בעוד שבגרנולה הדגנים עוברים קלייה עם שמן או ממתיק (דבש, סילאן, סוכר חום) עד להשגת מרקם פריך. בנוסף, יוגורט אינו מרכיב הכרחי במוזלי, שכן אוכלים אותו לרוב עם חלב או שמנת.
וירג'יל תומסון
וירג'יל תומסון (באנגלית: Virgil Thomson, 25 בנובמבר 1896 - 30 בספטמבר 1989) היה מלחין אמריקאי ממיזורי, שהרקע הכפרי שלו בא לידי ביטוי ביצירותיו.
ביוגרפיה.
תומסון למד בפריז אצל המלחינה נדיה בולאנז'ה ואחר התיישב בניו יורק לצד אהרן קופלנד. בין השנים 1940-1954 שימש כמבקר המוזיקה של ההראלד טריביון. כתיבתו בנושאי מוזיקה מצטיינת בשנינות ובשיפוט עצמאי.
בשנות ה-30 של המאה העשרים עבד תומסון כמלחין תיאטרון וקולנוע. ההזמנה הראשונה שלו לקולנוע הייתה לסרט "המחרשה שהבקיעה את המרחבים", בתמיכת מנהל ההתיישבות של ארצות הברית. תומסון הלחין את המוזיקה גם לסרט "הנהר", עוד הפקה במימון מנהל ההתיישבות. בשנת 1949 קיבל את פרס פוליצר למוזיקה על המוזיקה שהלחין לסרט "סיפור לואיזיאנה".
תומסון עבד עם גרטרוד שטיין על האופרות "ארבעה קדושים בשלוש מערכות" ו"האם של כולנו".
המטבח הבלגי
המטבח הבלגי משלב מסורות קולינריות של המדינות השוכנות בקרבת בלגיה, בייחוד צרפת, גרמניה, אוסטריה וספרד. המטבח הבלגי מאופיין במנות גדולות יחסית, אך ברמה גבוהה. למעשה, יש המאפיינים את המטבח הבלגי כתערובת בין ה"כמויות" של המטבח הגרמני וה"אנינות" של המטבח הצרפתי. הבישול הביתי בבלגיה נוטה להיות יותר "כבד" ודומה מבחינה זו למטבח הגרמני וההולנדי, אך במסעדות "בלגיות" הנטייה היא לבשל בסגנון דומה לסגנון הצרפתי. חומרי הגלם הנפוצים במטבח הבלגי הם: פירות ים מלווים ברטבים שונים, נתחי בשר וקדרות מלוות בירקות שורש שונים דוגמת האנדיב.
בירה ואייל.
בלגיה נחשבת למעצמת בירה עולמית, כאשר מעל ל-800 סוגי בירה מיוצרים בה, במאות מבשלות שונות. הבלגים נחשבים למומחים ביצור אייל שהוא סוג של שיכר, אך נחשבים חלשים יותר ביצור בירה רגילה- בירה לאגר. בירת הלאגר שנחשבת לטובה ביותר בבלגיה היא הסטלה ארטואה, אך לעומת שאר העולם, היא נחשבת חלשה. האייל היה משקה פופולרי בימי הביניים, משום שבאותה התקופה, מי השתייה היו מזוהמים יתר על המידה, ולכן המקומיים שתו אייל במקום. בכל אזור בבלגיה נהוג לייצר שיכר בטעם אחר: