מעבר ההרים טורוגרט, ברום 3,752 מטר מעל פני הים, נמצאת בגבול בין קירגיזסטן וסין. הן הרכס המיוער טרסקיי אלה-טו (אלה-טו המוצל), שנמצא בחלקו הדרום מערבי של רכס הטיין שאן (בעיקר בקירגיזסטן), והן קיונגיי אלה-טו (אלה-טו המואר) בצפון מערב (בעיקר בקזחסטן), מאוכלסים על ידי שבטי רועים הדוברים שפות טורקיות. חלקו המזרחי של הרכס מאוכלס בעיקר על ידי סינים מהמיעוטים אויגורים, חווי, מונגולים וקזאחים. הנהרות העיקריים הזורמים בטיין שאן הם סיר דאריה, נהר אילי ונהר טארים.
רכס הרי טיין שאן שוכן באזור חם וצחיח של מרכז אסיה, אבל בשל פסגותיו הגבוהות, שאחדות מהן מכוסות שלג-עד, מתפקד הרכס כמצבור מים, המזרים מים מתוקים ליישובים שבמורדות ההרים ואחראי לקיומן של מערכות אקולוגיות מגוונות, מיערות עבותים ועד נאות מדבר. נאות מדבר אלו שימשו בעבר תחנות בדרך המשי שדרכה עברו סחורות (וגם רעיונות ודתות) בין מזרח למערב. בנתיב זה הגיעו הבודהיזם, האסלאם והנצרות הקדומה לסין. אולם ממדידות השוואתיות שנערכו עולה שקצב המסת הקרחונים ברכס גבוה בהרבה מהממוצע העולמי, ומחקר שפורסם ב-2015 מעריך שעד שנת 2050 יימסו קרחוני העד של הרכס.
הסינים העריצו את יפי הנוף המשלב הרים מושלגים, יערות ירוקים, אגמים המשקפים את ההרים שסביבם, ומשוררים רבים דוגמת לי באי, צֶן שֶׁן (岑參, בפין-יין Cén Shēn; 770-715) ולוּ יוּאוּ (陸游 1210-1125) ביקרו ברכס וכתבו על יופיו.
אחד מהאירופאים הראשונים שתיאר בפרטי פרטים את רכס טיין שאן היה המגלה הרוסי פיוטר סמיונוב טיין-שאנסקי בשנת 1856.
ב-21 ביוני 2013 נכללו ארבעה אזורים במחוז שינג'יאנג בהרי טיין שאן כאתר מורשת עולמית בשם שינג'יאנג טיין שאן. ב-2016 בנוסף הוכרזו כמה אתרים בקזחסטן, קירגיזסטן ואוזבקיסטן בחלק המערבי של טיין שאן כאתר מורשת עולמית נפרד בשם מערב טיין שאן.
קלמנס השביעי
קלמנס השביעי (בלטינית: Clemens VII; 26 במאי 1478 – 25 בספטמבר 1534), נולד כג'וליו די ג'וליאנו דה-מדיצ'י, היה חשמן בין 1513 ו-1523 ואפיפיור מ-1523 ועד מותו ב-1534.
חייו.
דה מדיצ'י נולד בפירנצה חודש אחרי הירצחו של אביו, ג'וליאנו דה מדיצ'י על ידי בני משפחת פאצי. הוריו לא היו נשואים, אבל פרצה בחוקי המשפחה אפשרה לו להיחשב כבן חוקי ולפיכך כאחיינו של לורנצו דה מדיצ'י, אשר חינך אותו בצעירותו. לאחר שבן-דודו, ג'ובאני דה-מדיצ'י, הפך לאפיפיור לאו העשירי, הוא הפך לבעל השפעה ברומא ומונה ב-1513 לחשמן. בתקופה זו היה ג'וליו דה מדיצ'י פטרונו של ניקולו מקיאוולי ואף ציווה על הלה לכתוב את "ההיסטוריה של פירנצה".
אחרי מותו של לאו העשירי בשנת 1521 התעורר פילוג בין פלגים שונים בוותיקן, בני משפחת מדיצ'י והחשמנים האיטלקים תמכו במועמדותו של ג'וליו ד'מדיצ'י, או של חברו אלסאנדרו פרנזה לאפיפיור (שהם היו המועמדים המועדפים על הקיסר קרל החמישי), בעוד שהחשמנים הצרפתים והספרדיים התנגדו למינויו. המחלוקת הסתיימה רק עם הצעת הפשרה - למנות את אדריאנוס השישי. אחרי מותו של אדריאנוס, דה מדיצ'י הצליח להבטיח את מינויו לאפיפיור בקונקלווה.
תקופתו כאפיפיור הייתה מאופיינת בתכססנות פוליטית מתוחכמת מחד גיסא, אך גם בחוסר יכולת להתמודד עם הרפורמציה מאידך גיסא. התקופה מאופיינת בחוסר יציבות באיטליה, שהשפיעה על הלכי רוח משיחיים, גם בקרב הקהילה היהודית (אשר שניים ממנהיגיה, דוד הראובני ושלמה מולכו אף נועדו עם האפיפיור).
הוא היה מעורב במלחמות בין צרפת, ספרד ואנגליה, כשהוא עובר - חליפות - מברית עם קרל החמישי לברית עם פרנסואה הראשון מלך צרפת (וחוזר לברית עם קרל החמישי). התכססנות הפוליטית עוררה מרד בתוך הותיקן: ב-1526 כבשו חייליו של החשמן פומפלו קורונה את רומא וצרו עליה. קלמנס המושפל נאלץ לטעון שהוא חוזר לברית עם קרל החמישי (אבל אחרי שקורונה נסוג מרומא, הוא פיטר אותו וחזר בו מהתחייבויותיו - תוך שהוא כורת ברית עם הצד הצרפתי).
כאשר צבאות הדוכס מפררה ובני בריתו מן האימפריה הרומית הקדושה נכנסו לאיטליה ללא התנגדות, מצא עצמו קלמנס מבודד שנית. החיילים בזזו את מדינת האפיפיור. ב-6 במאי 1527 כבשו חיילי קרל החמישי את רומא ובמשך שמונה ימים בזזו החיילים (שלא קיבלו שכר) את העיר. מאורע זה מכונה ביזת רומא (Sacco di Roma). האפיפיור נמלט מבזיליקת פטרוס הקדוש והתבצר בטירת סנטאנג'לו שעל גדות הטיבר שם שהה עד 6 בדצמבר. בתאריך זה נמלט קלמנס, לאחר ששיחד מספר מפקדים מקומיים, לאורבייטו שמצפון לרומא. הוא שב לרומא ב-6 אוקטובר 1528, לאחר ששילם כופר נפש והגיע להסכם במסגרתו הפך לבן חסותו של קרל החמישי.
בפירנצה, בינתיים, ניצלו אויבי משפחת מדיצ'י את חוסר היציבות הפוליטית לסילוק משפחת האפיפיור מעמדות כוח בעיר. אולם ביוני 1529 חתם האפיפיור על הסכם שלום עם הקיסרות הרומית הקדושה בברצלונה וקיבל בחזרה את השליטה על אדמותיו. החוזה אושרר בכינוס בולוניה ב-24 באפריל 1530 בטקס שבו קיבל קרל החמישי כתר קיסרי מקלמנס השביעי. גייסותיו של קרל החמישי הטילו מצור על פירנצה שבסיומו נפלה העיר ומשפחת מדיצ'י חזרה לשלוט בה. קרל מינה את אלסנדרו דה מדיצ'י לדוכס, וזה הפך לבן חסותו.
אחת מהתוצאות העקיפות של תלותו המוחלטת, מכאן ואילך, של קלמנס בקיסר קרל החמישי, הייתה סירובו, בלחצו של האחרון, לאשר את גירושיו של הנרי השמיני מלך אנגליה מקתרין מאראגון. תוך כדי כך, הוא השתמש בטקטיקות של עיכוב ודחייה, וכן במרגלים אשר גנבו את מכתביו של הנרי לאן בולין להוכחת רומן מחוץ לנישואין בין השניים. התנהגותו הובילה בסופו של דבר להתנתקותו של הנרי מהכנסייה הקתולית והקמת הכנסייה האנגליקנית.
מעבר לסוגיות הפוליטיות, קלמנס ידוע בעיקר בשל היותו פטרון של האמנויות ובשל תרומתו הרבה, לפיכך, לאמנות הרנסאנס. בין השאר, שימש כפטרונם של רפאל, מיכלאנג'לו וסבסטיאנו דל פיומבו. הוא היה זה שהזמין, ימים אחדים לפני מותו, את מיכלאנג'לו, לצייר את פרסקו הענק יום הדין האחרון על קיר המזבח בקפלה הסיסטינית, נושא שללא ספק בחר בו תחת הרושם של הקטסטרופה הנוראה שהתרגשה על רומא בתקופת כהונתו.
קלמנס מת ברומא ב-1534 מאכילת פטרייה רעילה.
ג'יזל סילבר
ג'יזל סילבר (נולדה ב־22 במאי 1976) היא שחקנית ישראלית.
השכלה.
נולדה בשם אסנת חכים בכרמיאל, וב-1990 בגיל 14 עברה לתל אביב. למדה במגמת המחול בבית הספר לאמנויות תלמה ילין. למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
קריירת משחק.
ב-1996 שיחקה בתפקיד מרכזי בתור ליאת לנקרי בסדרה "הפוך". ב-1997 גילמה את מיצי בסרט הטלוויזיה של גל אוחובסקי ואיתן פוקס "בעל בעל לב" לצד צק ברקמן וסמי הורי, ובסרט הטלוויזיה של איתן גרין "אישה מרציפן" לצד דורית לב ארי. ב-2001 גילמה את שירלי בסרטו של עודד דוידוף "מרס תורכי" לצד אלון אבוטבול, דלית קהן, גל זייד וצחי גראד; והשתתפה בסרטו של איתן ענר "פרצוף של פוקר" לצד סנדרה שדה וששון גבאי כחלק מסדרת סרטי הדרמה עטורת פרסים "שיעור מולדת" שהופקה עבור זכיינית ערוץ 2 רשת.
ב-2002 שיחקה בתפקיד מרכזי בתור נילי (היא) בסדרה הקומית "הוא והיא" לצד אמנון וולף. ב-2002 גילמה את חווה בסרטו של אורי ענבר "בית"ר פרובנס" לצד זאב רווח ואיתי תורג'מן. ב-2004 גילמה את אורית תמיר בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה", וגילמה את נגה בסרטו של שי כנות "אהבה קולומביאנית" לצד מילי אביטל ושמיל בן ארי. ב-2005 גילמה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "עולם מושלם"; השתתפה בסדרת הטלוויזיה "כתב פלילי"; ובסרטי הקולנוע "החשוד האחרון" (לצד שמיל בן ארי); וגילמה את תמי גל, בחורה המקבלת תפקיד ראשי בסרט אך חייה דומים יותר מדי לסרט, בסרטם של נמרוד עציון-קורן וסער לחמי "דמיונות".
בשנת 2007 החלה לקריין בתוכנית "סייד קיק" של שלישיית הפיג'מות ברדיו 99. באותה שנה נבחרה להוביל את הקמפיין של חברת האיפור "קרליין".
בשנת 2017 שיחקה בפרק סיום העונה הרביעית של הסדרה "החברים של נאור".
שיחקה בעונה 8 של הסדרה "החיים זה לא הכול".
חייה האישיים.
בשנת 2007 החליטה להפוך לטבעונית. בשנת 2008 שינתה רשמית את שמה לג'יזל סילבר. בשנת 2017 נטען במאמר ב"ידיעות אחרונות" כי חכים הייתה חברה בכת מייסודה של חוה גואז, והיא שייעצה לה לשנות את שמה.
פרוסיה המזרחית
פְּרוּסְיָה הָמִזְרחִית (גרמנית: Ostpreußen, , ליטאית: Rytų Prūsija, פולנית: Prusy Wschodnie, רוסית: Восточная Пруссия) הייתה בתחילה פייף של ממלכת פולין, ונקראה דוכסות פרוסיה, ולאחר מכן הייתה מחוז בממלכת פרוסיה ובמדינה החופשית של פרוסיה.
פרוסיה המזרחית שכנה לאורך החוף הדרום-מזרחי של הים הבלטי. בירתה הייתה קניגסברג, ששמה שונה ב-1946 לקלינינגרד על ידי ברית המועצות.
בגרמניה, עקב הקרבות הנואשים שהתחוללו בה לקראת סיום המלחמה, הפצצות אוויריות על ידי בעלות הברית בשטח מאוכלס, האיחור בפינוי האוכלוסייה האזרחית, התנאים הקשים שבה בוצע הפינוי, הכיבוש על ידי הצבא האדום וגירוש האוכלוסייה האזרחית הגרמנית, הפכה פרוסיה המזרחית לסמל לזוועות מלחמה ופשעי המלחמה באוכלוסייה האזרחית הגרמנית, אם כי, ממחקרים מהשנים האחרונות עולה כי היקף מעשי הטבח היה קטן משתואר קודם לכן
היסטוריה.
פרוסיה הקדומה לפני הכיבוש הטבטוני.