האור-קוואן, כפי שאנו יודעים היום, מתחלקים לשני תתי-גזע:
שני הגזעים מתנהלים ביחידות תרבותיות, פוליטיות וצבאיות שונות, ולכן יתוארו במפורט בערכים נפרדים. ערך זה מתייחס לגזע אור-קוואן בכללותו, ובפרט להתפתחותם בטרם פוצלו לשתי אומות נפרדות.
פיזיולוגיה.
האור-קוואן סווגו על ידי מדענים ארצנים כבעלי מאפיינים הדומים לזנים מסוימים של זחלים טורפים המתקיימים באיי הוואי. עם זאת, הפיזיולוגיה הבסיסית של האור-קוואן שונה בתכלית מזאת של החרקים המתקיימים על כדור הארץ, ומאפשרת להם להגיע לגובה של כעשרה מטרים. הם תוארו כבעלי עור קשיח המכוסה ברקמה פרוותית.
היסטוריה.
האור-קוואן התפתחו על כוכב לכת המרוחק מכל שטח שאי פועם מופה על ידי הצ'נג'סו, אשר אוכלס על ידי גזעים רבים ורבי כח פיזי אשר נאלצו להתחרות ביניהם על משאבים. אם כי האור-קוואן נחשבים כחזקים על ידי הסטנדרטים של רוב הגזעים התבוניים - הם נפלו בכוחם מרבים מהזנים אשר אכלסו את כוכב הבית שלהם, ולכן למדו לפתח כישורי ציד אינטֶליגנטיים, יכולות קרב, ואת היכולת לייצר כלים. כך נהפך האור-קוואן לגזע הדומיננטי על כוכב מולדתו ובהמשך הכחיד את שאר הגזעים העדיפים עליו מבחינה פיזית. עקב זאת, האיום היחיד על בן גזע האור-קוואן היה למעשה בני אור-קוואן אחרים, דבר שהביא למיקוד הטריטוריאליות אחד כנגד השני אף בתוך קבוצות משפחה. מאבקים, קרבות ורציחות היו, לכן, שכיחים ביותר.
עם זאת, התפתחותה האינטלקטואלית של תרבות האור-קוואן החלה להשתלט לבסוף על היצר הטבעי, ואט-אט, עם השתפרות תפיסתם של האור-קוואן את העולם סביבם, בנתה התרבות האור-קוואנית את המנגנונים התרבותיים הנדרשים להשתלט על דחפים טריטוריאליים אלו, עד כדי פיתוח יוזמות שיתופיות בין בני הגזע ובניית מערכת ערכים "מודרנית" על פי סטנדרטים המקובלים על רוב הציוויליזיות התבוניות, האוסרת אלימות חסרת טעם ואכיפת גישה הנוקטת באחריות חברתית. במה שרבות תואר כמאבק ממושך ורצוף קשיים, הצליחו האור-קוואן להקים חברה טכנולוגית ומתועשת.
הגמוניית בעלי החישה.
בסופו של דבר, עלה בידם של האור-קוואן לרתום את כח אנרגיית האטום, ובאמצעות כך ליצור כלי טיס בעלי יכולת בין כוכבית. עם התקדמות חקר מערכת השמש שלהם, יצר קשר עם האור-קוואן גזע בשם הטאאלו, אשר ניטר את התקדמות האור-קוואן מזה זמן מה ואף שקל את שילובם בהגמוניית בעלי החישה כחברים פוטנציאליים. תגובתם הראשונה של האור-קוואן הייתה כזאת של בהלה ופחד, בהמשך אף תקפו את ספינות הטאאלו משום שראו בהם משום איום. הטאאלו, שהבינו את הקסנופוביה הטבעית של האור-קוואן, נותרו סבלנים. מכשנפתח לבסוף משא ומתן בין האור-קוואן לטאאלו, נדהמו האור-קוואן לגלות שמפגש פנים אל פנים עם הטאאלו לא עורר את יצר הטריטוריאליות הטבוע בכל אור-קוואן, עקב הפיזיולוגיה הייחודית של הטאאלו שגרם להם להדמות ללא יותר מסלעים בלתי מזיקים.
תרבות האור-קוואן נדהמה לגלות שביכולתה לקיים שיתוף פעולה פורה עם בני גזע תבוני אחר, ובמהרה קיבלה את הצעת הטאאלו להשתלב כחברים שווים בהגמוניית בעלי החישה. האינסטינקטים התוקפניים של האור-קוואן מנעו מהם לקיים יחסי גומלין שלווים עם שאר הגזעים החברים, אך תשוקתם של האור-קוואן לתרום לקידום קואפרטיב ההגמוניה הייתה גדולה. במהרה גילו האור-קוואן שטבעם הופך אותם לסיירים יעילים ביותר; בני אור-קוואן עמדו היטב במשימות סיור ליחידים, ואף חיבבו את טבען של משימות סיור אלו בשל נטייתם הטבעית להתבדלות. סיירים רבים מבני גזע האור-קוואן אספו כמות עצומה של מידע הנוגע לנושאים רבים ומגוונים וספינותיהם הקטנות היו למראה שכיח בשטח החלל שבשליטת ההגמוניה.
אימפריית העבדים הדנייארית.
בימים ההם, כמו גם היום, התעלומה שהעסיקה את רוב בני הגזעים התבוניים הייתה סיבת היעלמותם של הקדמונים. סיירים בני אור-קוואן היו לנכס נטול תחליף במסע לאיסוף אינפורמציה וממצאים מתקופה הקדמונים.
סייר אור-קוואן אחד גילה כוכב-לכת, אשר לאחר מכן נודע בשם "גלילאנדי", שעל פי בדיקה מקדמת, הראה את כל הסימנים של כוכב-לכת המכיל ממצאים קדמוניים. לרוע המזל, הסימנים היוו תוצר לוואי של יכולותיהם הטלפתיות האדירות של תושבי הכוכב, בני גזע שנודעו בשם "דנייארי". הפיזיולוגיה המוחית של בני האור-קוואן התגלתה, לחוסר מזלם, כמתאימה ביותר לשליטה מוחית על ידי הדנייארי; בן רגע, עם נחיתתו של הסייר על כוכב הלכת, השתלטו הדנייארי על מוחו. לאחר סריקה מקפדת של מוחו, למדו הדנייארי על כמות המשאבים העצומה שביכולתם לחמוס על ידי השתלטות על ההגמוניה. הסייר אולץ לשוב לבירת ההגמוניה כשספינתו נושאת המוני בני דנייארי. בתוך חודש, השתלטו הדנייארי על כלל גזעי וכוכבי ההגמוניה, כשהם משתמשים בתעשיית לשעשוע.
הטאאלו, שהיו מחוסנים טבעית לשליטת הדנייארי, עשו כמיטב יכולתם להתנגד, אך הבינו שההתנגדות חסרת טעם משום שכוחותם הצבאיים של כל שאר גזעי ההגמוניה סרים למרותם של הדנייארי. קורבנות הלוחמה יהיו שותפיהם לשעבר בהגמונייה. עקב כך, סירבו הטאאלו להתנגד, גם כאשר גזעי ההגמוניה, תחת שליטת הדנייארי, השמידו לחלוטין את כוכב הבית של הטאאלו, מעשה לו היו בני האור-קוואן מודעים לחלוטין ללא יכולת להתנגד, ואשר ירדוף אותם במשך הדורות הבאים.
הדנייארי, חסרי כל רצון או שאיפות משל עצמם, הובילו להתפוררות תשתית ההגמוניה. במהרה, הפכו האור-קוואן לחביביהם, עקב חוסנם הפיזי הרב והקלות היחסית בה ניתן היה לשלוט בהם, ולכן התירו לאור-קוואן להתרבות ולאכלס את מרבית עולמות ההגמוניה, בעוד הם מזניחים את התפתחותם של הגזעים האחרים.
אשך טמיר
נאנט
נַאנְט (בצרפתית: Nantes), הידועה בכינויה "עיר הדוכסים", היא העיר הגדולה במערב צרפת, והשישית בגודלה במדינה. היא יושבת על הנהר לואר לא הרחק משפכו לאוקיינוס האטלנטי. ב-2015 גרו בה 303,382 תושבים ובמטרופולין כ-950,000 תושבים. נאנט היא בירת חבל פיי דה לה לואר ("ארצות הלואר"), ובירתו של מחוז הלואר האטלנטי. שטח העיר 65.19 קמ"ר, ושטח המטרופולין 3302 קמ"ר.
בין המפורסמים בבני העיר: הסופר ז'ול ורן, נולד בשנת 1828.
גאוגרפיה.
נאנט יושבת על שתי גדותיו של נהר הלואר, בנקודה בה מתמזגים בו נהרות האֵרדר והסֵבר נאנטז, והיא מרוחקת כ-55 ק"מ מהאוקיינוס האטלנטי.
נאנט מחולקת ל-11 שכונות, 9 מהן על הגדה הימנית (הצפונית) של הלואר, אחת בגדה השמאלית, ואחת על האי נאנט (Ile de Nantes).
מרכז העיר ההיסטורי שוכן במקום שבו הנהר ארדר נפגש עם הלואר, שבחלקו יובש במאה ה-20. במזרחו של אזור זה נמצאים תחנת הרכבת של נאנט, הגן הבוטאני וטירת דוכסי ברטאן (Château des ducs de Bretagne) שנבנתה ב-1207, ובמערבו כיכר גראלן (Place Graslin) ובה משכן האופרה של נאנט (1788). מרכז-העצבים של העיר הוא כיכר המסחר (Place du Commerce) שהיא גם הצומת המרכזי של כל סוגי התחבורה הציבורית העירונית: האוטובוסים והרכבת הקלה.
היסטוריה.
במקור נוסדה העיר על ידי שבט קלטי בשם נמנטי (Namneti) בסביבות שנת 70 לפני הספירה. בהמשך נכבשה על ידי יוליוס קיסר בשנת 56 לפני הספירה, וניתן לה השם "פורטוס נמנטוס". העיר נכבשה עוד על ידי הסקסונים בסביבות 285 לספירה, הפרנקים בסביבות 500 לספירה, הברטונים במאה ה-6 וה-7, והנורמנים ב-846. בשנת 937 אלן בארב-טורט, נכדו של המלך האחרון של בריטָני - אשר גורש על ידי הנורמנים, סילק אותם מהשטח וייסד את דוכסות ברטאן, אשר ב-1532 סופחה על ידי ממלכת צרפת.
ב-14 באפריל 1434 החלה בניית הקתדרלה של העיר - קתדרלת סן פייר וסן פול - בסגנון גותי, שנמשכה לתוך המאה ה-17. ב-28 בינואר 1972 ניזוקה הקתדרלה קשות משרפה, דבר שהוביל לשחזור יסודי של המבנה.
בשנת 1598, בטירת דוכסי ברטאן, חתם המלך אנרי הרביעי על צו המעניק חופש פולחן דתי לפרוטסטנטים. הצו נודע בשם "האדיקט של נאנט".
במאה ה-20 וה-21 נמשכה המחלוקת הפוליטית באשר לשיוכה של העיר, ושל המחוז כולו, לברטאן. מאז המאה ה-20 אין העיר שייכת עוד מנהלית לחבל ברטאן, כי אם היא בירתו של חבל פיי דה לה לואר. עם זאת סמליה כולם מאזכרים את סמל ברטאן, ורבים מתושביה הם בעלי זהות ברטונית.
הקהילה היהודית.
קהילה יהודית התקיימה בעיר במאה ה-13, עד שגורשה עם שאר יהודי ברטאן ב-1236. במאה ה-16 התחילו להתיישב בעיר משפחות מפורטוגל, מצאצאי אנוסים. בית הכנסת בעיר הוקם ב-1870. על פי מפקד שערך ממשל וישי ב-1942 בימי מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר 531 יהודים, וכעבור שנה מספרם ירד לעשרות בודדות. לאחר המלחמה הגיעו לעיר משפחות יהודיות מצפון אפריקה, וב-1969 התגוררו בעיר כ-500 יהודים.
כלכלה.
נאנט היא נמל-נהר חשוב, המקבץ על הלואר את הסחר האטלנטי אל- ומפנים הארץ ויחד עם ממשיכו בעיירה סן-נזר, ממערב לנאנט, הוא מהווה את הנמל הרביעי בגודלו בצרפת, ועוברים בו מעל 34 מיליון טונות סחורות מדי שנה. נאנט היא המרכז המסחרי והתעשייתי של חבל ארצות הלואר. היא בולטת בהיותה עיר-הולדתם של מוצרי מזון מפורסמים כדוגמת הביסקוויטים פתי בר (1886), וה"עוגה הננטזית" המתקתקה. כמו כן, העיר היא מרכז חשוב של פירות ים.
ערים תאומות.
הערים התאומות של נאנט הן:
ננט
אלכס אנסקי
אלכס אנסקי (נולד ב-26 במאי 1939, ח' בסיוון ה'תרצ"ט) הוא שחקן, קריין ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה.