ב-1994 הסכים, מתוקף היותו המרא דאתרא הרשמי בבית המדרש, לאפשר ספירת נשים למניין הסטודנטים בלי הגבלה – בתי-כנסת בתנועה ספרו נשים למניין מאז 1973, אך הסמינר נותר מעוז של שמרנות והחל בכך רק ב-1983, וגם אז רק בכפוף לעמידתן בהתחייבות להתפלל שלוש פעמים ביום, כפי דעתו של הרב יואל רוט – ולאפשר תפילה מנוסח שהכיל אזכור לארבע האמהות בברכת אבות. הוא הכריז שהתנגד לשינוי הטקסט אך קיבל את עמדת הקהילה. בשנותיו האחרונות בתפקיד הנגיד היה מתנגד חריף לקבלת להט"ב מוצהרים ללימודי רבנות או הכרה במערכות יחסים כאלה, בנימוק שהדבר אינו קביל הלכתית, יהווה כניעה לנורמות התרבות הסובבת ועשוי להוביל לפרישה נוספת של המחנה השמרני בסוגיה. ב-2003 כתב שהפסק מ-1950 שהתיר נסיעה לבית-הכנסת בשבת היה "טעות" שדרדרה את יחסם של חברי הקהילות לשבת. בנאומו האחרון כנגיד במרץ 2006 תקף את האגף הליברלי בזרם כ"דה-קונסטרוקציוניסטים" והכריז ש"בעייתה של התנועה היא שאיבדה את האמון בעצמה... מבחינת הפנימיות אנחנו כבר רפורמים, ותוך זמן קצר גם ניראה מבחוץ כמו הרפורמים." לאחר עזיבת התפקיד חזר לכתיבה היסטורית.
שורש נשוי לסאלי ואב לשלושה ילדים.
איסמר שורש
זלמן פינחס קפלן
הרב שלמה זלמן פינחס הכהן קפלן (ו' בסיוון ה'תרי"ג, 12 ביוני 1853 - ~י"ב בניסן ה'תרפ"א, 20 באפריל 1921) היה רב ליטאי.
ביוגרפיה.
נולד בפוניבז' ליהודה ליב, בצעירותו למד אצל קרוב משפחתו הרב שאול אלחנן שאולזון, רבה של ניישטאדט הסמוכה לפוניבז' ולימים מו"צ בירושלים. בגיל 13 נסע ללמוד בישיבת וולוז'ין ולמד בה במשך שנתיים וחצי. הוא המשיך בלימודיו גם לאחר שעזב את הישיבה, ובשנתו ה-18 התחתן בשאט עם חיה מלכה בת רבי מאיר מיכל רבינוביץ.
סמוך על שולחן חמיו המשיך בלימודיו ובמשך חמש שנים סייע לחמיו בעבודת הרבנות ולמד עמו. מאוחר יותר עקר למינסק ושם למד אצל רבי גרשון תנחום ונסמך לרבנות על ידו. תעודות סמיכה נוספות קיבל מהרב בצלאל הכהן מווילנה ומהרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה. בתקופת שבתו בקובנה נשרף ביתו שבו היו כתביו של חמיו על המקרא והמגילות כמו גם כתבי מחשבה וביאורים באגדות חז"ל.
בשנת ה'תרמ"א נבחר לרבנות העיר יענזא וכיהן בה כארבע שנים. בשנת ה'תרמ"ה עבר לכהן בגילוואן הסמוכה לווילנה שם כיהן עד פטירתו.
בראש חודש סיוון ה'תרנ"ט נפטרה אשתו הראשונה, חיה מלכה. הוא נישא בשנית לבתו של הרב בנימין ידידיה גרין מזיימל.
בשנת תרס"ג היה בין 500 הרבנים שהתאגדו ב"אגודת הרבנים" העולמית שיזם הרב אהרן מנדל כהן.
ב-1915 נכלא בכלא הרוסי, לאחר היעדרות ממושכת איתרה אותו מחלקת המדינה האמריקאית לבקשת בנו, עיתונאי המארגען זשורנאל, אפרים קפלן.
הרב קפלן נפטר בגילוואן שלושה ימים לפני חג הפסח של שנת ה'תרפ"א, 1921. השאיר אחריו כתבי יד רבים מחידושיו.
משפחתו.
בנו אפרים קפלן, היה רופא ועיתונאי במארגען זשורנאל הניו-יורקי, ונישא לחיה בתו של הרב שמעון טוביה קפלן, אחיו של אביו. בן נוסף, הרב דוד קפלן עלה לירושלים וההדיר בה את ספרי סבו, רבי מאיר מיכל רבינוביץ, "המאיר לעולם" (ירושלים תרצ"א).
נכדיו הדפיסו בלונדון חלק מכתביו לרגל שמחות משפחתיות.
זלמן פנחס קפלן
גולית (שיר)
ראיין מרפי
This American Life
This American Life (מאנגלית: החיים האמריקאים האלו בקיצור:"TAL"), היא תוכנית רדיו שבועית בהפקת WBEZ ובהנחייתו של איירה גלאס. התוכנית משודרת במספר גדול של תחנות רדיו ברחבי ארצות הברית ואף מחוצה לה וזמינה גם כפודקאסט שבועי חינמי.
התוכנית נוצרה במקור על ידי איירה גלאס וטורי מלטיה.
התוכנית משדרת בעיקר תחקירים עיתוניים, אם כי ישנה נוכחות רבה של מקורות אחרים, לרבות סיפורת, ביוגרפיות, מאמרים, ראיונות, הקלטות ישנות וכדומה.
התוכנית מדורגת לרוב במקום הראשון או השני של הורדות פודקאסטים בiTunes.
הפרק הראשון שודר ב-17 בנובמבר 1995 תחת שמה המקורי של התוכנית: Your Radio Playhouse.
פורמט.
לתוכנית יש מבנה קבוע, בו נבחר מדי שבוע נושא אחר ומובאים קטעי רדיו שונים המתקשרים לנושא זה. מספר הקטעים (בתוכנית הם מתוארים כמערכות) משתנה, כאשר לעיתים יהיה קטע יחיד לאורך כל התוכנית. מספר הקטעים הרב ביותר שודר ב-2003 בתוכנית "20 קטעים ב-60 דקות" בו שודרו כ-20 קטעים שונים. הקטעים מופקים על ידי צוות ההפקה של התוכנית ו\או על ידי יוצרים עצמאיים.
נושאי התוכנית מגוונים מאוד הן מבחינת הנושא והן מבחינת הטון הכללי של הפרק או הקטע.
התוכנית עוסקת, בין היתר, באקטואליה, בפסיכולוגיה, בחינוך, בכלכלה, בהיסטוריה, בפוליטיקה, בדת וכו'. כאשר הטון הכללי יכול לנוע בין ההומוריסטי למדכא.
בסיום התוכנית ישנה תוספת הומוריסטית קבועה מאת איירה גלאס, בה הוא מייחס ציטוט הנשלף מהקשרו המקורי בפרק לטורי מלטיה.
היסטוריה.
התוכנית נוצרה על ידי איירה גלאס ב-17 בנובמבר 1995 ומאז משודרת ומופקת בפועל על ידיו. תקציב ההפקה השנתי הראשוני של התוכנית, 243,000 דולר (שהיה נמוך אף בסטנדרטים של שידורי רדיו ציבוריים), נאלץ להספיק לשכירת סטודיו, רכישת זמן לוויין, הוצאות פרסום, ארבעה עובדים במשרה מלאה וכותבים וכתבים מבחוץ.
ביוני 1996 החלה השותפות עם תאגיד השידור "PRI") "Public Radio International") שהביאה להפצת התוכנית בכ-509 תחנות רדיו והבאתה לאוזני 2.1 מיליון מאזינים.
במקור נקראה התוכנית Your Radio Playhouse (תיאטרון הרדיו שלך) והיא שודרה בתחנת הרדיו הלא מסחרית "WBEZ" משיקגו, אילינוי. ב-21 במרץ 1996 שונה שם התוכנית לשמה כיום. ההתייחסות לקטעי התוכנית כמערכות מקורה בשמה המקורי של התוכנית.
התוכנית עזרה ליצור ולקדם קריירות אומנותיות רבות; בין היתר של הסופרים שרה וואול, דייוויד רקוף ודייוויד סדאריס.
התוכנית שימשה השראה לתוכנית הרדיו "סיפור ישראלי" המשודרת בגלי צה"ל וכפודקאסט, ובנויה באופן דומה.
Serial.
ב-3 באוקטובר 2014 החל שידור הספין אוף "Serial" (מאנגלית: סדרתי). תוכנית זו הופקה והונחתה בידי שרה קוניג, ששימשה כמפיקה ב-"This American Life". העונה הראשונה של התוכנית כללה 12 פרקים שהוקדשו כולם לנושא אחד, והוא מקרה רצח שאירע ב-1999 בבולטימור, מרילנד.
העונה השנייה שודרה לראשונה ב-10 בדצמבר 2015. עונה זו כללה כ-11 פרקים שעסקו בחטיפתו של החייל האמריקאי בו ברגדאל.
פרסים והוקרה.
תחנת הרדיו WBEZ זכתה בפרס פיבודי פעמיים עבור "TAL"; ב-1996 ושוב ב-2006, עבור תוכנית אשר "לכדה את התרבות העכשווית באופן חדש ונועז שמשקף את המגוון והשוני של נושאיה".
שלושה פרקים של התוכנית זכו אף הם בפרס:
אוגוסט ספיס
אוגוסט וינסנט תאודור ספיס (בגרמנית: August Vincent Theodor Spies; 10 בדצמבר 1855 - 11 בנובמבר 1887) היה רפד, עיתונאי, עורך עיתון, ואנרכיסט אמריקאי יליד גרמניה.
ספיס היה אחד מארבעת הפעילים הרדיקלים שהורשעו, בצורה מעוררת מחלוקת, ונתלו, בעקבות חלקם ב"מהומות היימרקט". בשנת 1893 הוקמה לזכרם אנדרטה במקום קבורתם המכונה "אנדרטת קדושי היימרקט", שהוכרה בשנת 1997 כאתר היסטורי לאומי על ידי הממשלת ארצות הברית.
ביוגרפיה.
ראשית חיים.
אוגוסט ספיס נולד ב-10 בדצמבר 1855 בעיירה שנקלנגספלד במדינת הסן שבגרמניה, כבן הבכור ליערן ממשלתי.
בילדותו קיבל ספיס שיעורים פרטיים, ולאחר מכן למד בפוליטכניון בקאסל.
כשהיה בן 17 נפטר אביו, ומצבה הכלכלי של המשפחה התדרדר באופן דרמטי, מה שהוביל אותו להחליט להגר לארצות הברית, שם היו לו מספר קרובי משפחה שהצליחו כלכלית.
ב-1872 הגיע ספיס לניו יורק, והחל להתמחות בריהוט. שנה לאחר מכן, עבר לשיקגו. לאחר מכן הצטרפו אליו בארצות הברית גם אמו ואחיו הצעירים.
בשיקגו.
בשיקגו הפך ספיס לרפד, והשתתף בפעילויות איגודי עובדים. עקב חוסר הצדק שראה לנגד עיניו, הצטרף ב-1877 למפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה. הוא הפך מהר מאוד לאחד מהחברים הבולטים בפלג השמאלי הרדיקלי בעל הנטיות האנרכיסטיות של המפלגה, וב-1880 הצטרף לצוות העיתון הסוציאליסטי המוביל באמריקה בשפה הגרמנית, ה"ארבייטר צייטונג של שיקגו" (עיתון הפועלים של שיקגו), שהיה קשור לפלג זה במפלגה.
באוקטובר 1883, שימש כציר בוועידה בפיטסבורג בה היו שותפים אנשי הפלג הרדיקלי, שפרשו ממפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה, בהקמת מה שכונה בשם "האינטרנציונל השחור", הסתדרות פועלים בינלאומית אנרכיסטית, בה היה שותף עד סוף חייו.
ב-1884 הפך לעורך ה"ארבייטר צייטונג של שיקגו".
בחודשים הראשונים של 1886 החל המזל להאיר פנים לעובדים, קואליציה של איגודי העובדים בארצות הברית הכריזה על שביתה כללית, לאחר שתביעתם משנת 1884, לקצר את יום העבודה לשמונה שעות, לא נענתה. התביעה ביקשה להשוות את תנאי הפועלים השכירים בארצות הברית, אשר עבדו למעלה מעשר שעות ביום שישה ימים בשבוע בתנאים שסיכנו את בריאותם וחייהם, לאלו של הפועלים הקנדיים שזכו ביום עבודה מקוצר בן תשע שעות זמן קצר קודם לכן.
שביתות הענק שפרצו ברחבי הארץ שיתקו תעשיות רבות וכפו עליהן לבצע ויתורים למען העובדים.
ב-1 במאי 1886 התקיימה צעדה של כ-80,000 שובתים בשדרת מישיגן שבשיקגו, במה שנחשב בעיני רבים למצעד הראשון של האחד במאי אי פעם, בדרישה להגביל את יום העבודה לשמונה שעות. יום למחרת, התקיימה צעדה נוספת של כ-35,000 איש.
העתיד נראה ורוד, ורבים מהעובדים הרגישו שהם סוף סוף השיגו את מה שהם ניסו להשיג במשך זמן כה רב, מחאה המונית לקיצור יום העבודה.
מהומות היימרקט ומותו.