ב-2002 גודסמאק הייתה מועמדת לפרס גראמי על השיר "Vampires" מהאלבום Awake. ב-2004 גודסמאק שימשו כלהקת החימום של להקת מטאליקה בהופעותיה. הלהקה ערכה הופעות אקוסטיות לשם הקלטת האלבום החדש שיצא באביב 2004, The Other Side. ב-2006 הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי אשר נקרא (4 בספרות רומיות).
בדצמבר 2007 הוציאה הלהקה את אלבומה השישי "Good times bad times 10 years of godsmack" כשהלהקה חוגגת עשור של פעילות.
וולפגאנג אמאדאוס מוצרט
הצבע ארגמן (סרט)
הצבע ארגמן (באנגלית: The Color Purple) הוא סרט קולנוע אמריקאי המבוסס על ספר באותו שם מאת אליס ווקר. הסרט צולם ב-1985 בארצות הברית, ובוים על ידי סטיבן ספילברג.
בסרט הופיעו לראשונה השחקניות וופי גולדברג ואופרה וינפרי.
עלילה.
הסרט מתאר כ-40 שנים מחייה של סילי, אישה אפרו-אמריקאית, בין השנים 1909–1947.
סילי ונטי הן זוג אחיות החיות תחת ידו הקשה של אביהן. סילי, הנתפסת בתור הבת הנחותה לצד אחותה היפה והמשכילה, נאנסת על ידי אביה ויולדת פעמיים לפני גיל ארבע עשרה. אביה מוסר את שני ילדיה לאחרים, לא לפני שהספיקה להעניק להם את השמות אדם ואוליביה.
אל בית המשפחה מגיע אלברט ג'ונסון, הידוע בכינויו "מיסטר", אלמן ואב לשלושה. הוא מבקש מאביהן של סילי ונטי להינשא לנטי על מנת שתגדל את ילדיו ותתחזק את משק הבית בזמן שיעבוד בחווה שלו. האב מסרב אך מציע כפרס ניחומים את סילי ה"פגומה" ואלברט אוסף אותה באי רצון אל ביתו. עם הגעתה נבלעת סילי בתסבוכת של עבודות פרך, טיפול בילדים לא שלה ועריצות קשה מצד מיסטר, אשר מכה אותה. במהלך יום קניות במרכז העיר פוגשת סילי אישה הנושאת תינוקת. כאשר שואלת לשמה מספרת האישה ששם התינוקת הוא אוליביה ושהיא מאומצת. סילי יוצרת קשר חטוף עם התינוקת עד אשר האישה עוזבת את החנות.
זמן מה לאחר מכן מגיעה אל ביתם נטי, שבגרה מספיק כדי להפוך לקורבן נוסף של אביה, וניצודה בעיני מיסטר. השתיים מבינות את המצב ונטי מחליטה ללמד את סילי קרוא וכתוב לפני שתסולק, על מנת שיוכלו לשמור על קשר בכתב לאחר שיופרדו. זמן קצר עובר עד שמיסטר מנסה לבצע את זממו בנטי, אך זו מתנגדת לו ומפעילה מולו אלימות. כתוצאה מכך קורע מיסטר את השתיים זו מזו ונטי מסולקת מביתם, בורחת אל יעד בלתי ידוע.
נסיונותיה של סילי ליצור קשר עם נטי בכתב נכשלים כאשר מיסטר מטיל הסגר על תיבת הדואר ומונע ממנה גישה אל המכתבים. בינתיים היא מחליטה להרגיל את עצמה לקרוא באופן שוטף לקראת היום בו יגיע מענה מאחותה.
השנים עוברות וסילי מתבגרת להיות אישה כנועה וצייתנית. ילדיו של מיסטר גדלים ובנו הבכור, הרפו, מעבר צעירה מן האזור בשם סופיה, צעירה דעתנית וכבדת משקל שאינה נכנעת לכוחם של הגברים. השניים נישאים לאחר התנגדותו של מיסטר, אך שתלטנותה מקשה על התנהלותו של הרפו, וכאשר הוא מתייעץ עם סילי בנידון, היא אומרת לו להכות אותה, כיאה ליחס לו היא זוכה ממיסטר. לאחר שהרפו מנסה את הצעתה של סילי מתעמתת איתה סופיה (שהחזירה להרפו באותו מטבע), באומרה שאין בכוונתה להיכנס למלחמות בביתה שלה. בסופו של דבר היא עוזבת יחד עם ילדיה את הבית.
דמות נשית נוספת המשתלבת במארג המשפחתי היא שוגר אייברי, זמרת מועדונים נערצת ומושא הערצתו של מיסטר. שוגר היא בתו של הכומר המקומי אשר נידה אותה מביתו לאחר שהרתה מחוץ לנישואים, אך היא מלאת אמונה שיום אחד יחזור בו ויקבל אותה. מיסטר אוסף אותה לביתה לאחר שחלתה וקשרי חברות נוצרים בינה לבין סילי המטפלת בה. לכבוד הגעתה הופך מיסטר את הצריף הישן שבחלקתו למועדון לילה בו מופיעה שוגר מדי ערב. כאשר מגיע זמנה לעזוב סילי פותחת מולה את סגור לבה, וטוענת שרק כששוגר בסביבה היא לא מוכה על ידי מיסטר. שוגר מתחילה לשאול אותה על טיב יחסיהם ומהר מאוד מסתבר לה שסילי לא יודעת דבר על תינוי אהבים לאור יחסו המנוכר של מיסטר, ושלכאורה היא בתולה. היא מחליטה לתת לסילי את מה שהגברים בחייה לא נתנו לה והשתיים מעבירות ליל אהבים יחד. למחרת היום מחליטה סילי לארוז את מטלטליה ולברוח יחד עם שוגר, אך ברגע האחרון מתקפלת ונותרת בחווה עם מיסטר.
בינתיים, סופיה חייה חיים חדשים עם ילדיה ועם בן זוג חדש. במהלך יום סידורים בעיר היא מקבלת הצעה מאשתו של ראש העיר, מיס מילי, לבוא לביתה כדי להפוך לעוזרת. גאוותה לא נותנת לה לשתוק והיא מתחצפת למיס מילי. בתגובה מכה אותה בעלה בכנותה כושית, אך סופיה אינה עוצרת כאן ומחזירה לו באותו מטבע. במהרה נאספים כל לבני העיר סביבה והיא נעצרת לאחר ששוטר מקוף מכה אותה וגורם לה לפגיעה מוחית חמורה. שמונה שנים מאוחר יותר היא משוחררת מהכלא, פגועה וכנועה, ונאספת להיות העוזרת של מיס מילי למרות הכול.
בפעם הבאה ששוגר מגיעה אל העיירה מגלים מיסטר וסילי המאוכזבים כי היא התמסדה ונשאה, והזוג הטרי מגיע להתארח בביתם. באחד הימים יוצאת שוגר לאסוף את הדואר ומגלה להפתעתה מכתב המיועד לסילי מאחותה נטי. במהרה מסתבר לשתיים כי מיסטר הסתיר לאורך השנים את כל המכתבים שיועדו לסילי מאחותה, ובמהלך היעדרותו הן מוצאות תיבה עם צרור שמן של כל המכתבים שנשלחו במהלך השנים. סילי מתחילה לקרוא אותם לפי הסדר ומגלה את סיפורה של נטי: לאחר עזיבתה את בית מיסטר נאספה על ידי זוג מסיונרים חשוך ילדים אשר אימץ את שני ילדיה של סילי, אדם ואוליביה. כחלק משליחותם נוסעים החמישה לגור באפריקה על מנת לחנך וללמד את בני המקום, אך במהרה פולש האדם הלבן ליבשת ובמהלך סלילת כביש חוצה ארצי רומס את הכנסייה ומפעל החיים של הזוג. כתוצאה מכך האם המאמצת נפטרת מיגון והארבעה מתכננים לחזור לארצות הברית לאחר שמחלקת ההגירה תעביר את האישורים לכך.
במהלך קריאת המכתב האחרון נחבטת סילי בידי מיסטר לאחר שנעדרה ממטלות הבית ונקראת לעשות לו תגלחת. בשלב זה, לאחר שהאמת על המכתבים יצאה לאור, מחליטה סילי לשים קץ למסכת ההתעללות ולשסף את גרונו של מיסטר עם התער, אך שוגר, בעזרת חושיה החדים, חשה בסכנה מבעוד מועד ועוצרת את סילי ברגע האחרון לפני ההריגה.
לאור הזעם הנאגר בסילי, בארוחת חג המולד מודיעה שוגר לאדון כי היא ובעלה עוזבים ביחד אתה לטנסי. סופיה הנוכחת בחיק המשפחה מעודדת את מעשיה של סילי וכתוצאה מכך מחליטה לאסוף אומץ ולשקם את גאוותה מחדש. מיסטר מתעמת עם הנשים ומתחיל להטיח עלבונות בסילי, אך זו אינה נשברת הפעם, מאיימת על חייו ובורחת עם שוגר ובעלה מן החווה אחת ולתמיד.
לאחר עזיבתה לחיים עצמאיים מתבשרת סילי על מות אביה. בהלוויה מסתבר לה כי אותו אדם אינו היה אביהם האמיתי שלה ושל נטי, ואילו אביהן הביולוגי הוצא להורג בלינץ' כאשר היו צעירות. לאור המצב, הרכוש אשר היה שייך לאב הביולוגי עובר אליה בירושה, וכן גם החנות המשפחתית. סילי חוזרת אל בית אביה שם ופותחת חנות מיוחדת למכנסי גברים ונשים כאחד.
לאחר עזיבתה מקבל מיסטר מכתב בתיבת הדואר לסילי מנטי על מנת לקבל אישור על היותה אזרחית המדינה. בצעד לא שגרתי וממקום של תיקון הוא נוסע בעצמו למשרדי הממשלה לסדר את ענייני ההגירה, וזמן קצר לאחר מכן חוזרים נטי ושני ילדיה של סילי אל ביתה של סילי, כשמיסטר משקיף עליהם מרחוק.
מועמדויות ופרסים.
אוסקר 1986.
הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אקדמיה באוסקר 1986, אך לא הצליח לזכות באף אחד מהם. זהו הסרט היחיד שבו 3 שחקניות אפרו אמריקאיות היו מועמדות לזכייה בפרס. המועמדויות לאוסקר:
גלובוס הזהב 1986.
הסרט היה מועמד ל-5 פרסים, וזכה באחד. המועמדויות:
קישורים חיצוניים.
ביקורות
איפא&quot;ק
איפא"ק (AIPAC; ראשי תיבות באנגלית: American Israel Public Affairs Committee – הוועד האמריקאי-ישראלי לענייני ציבור) היא שדולה פרו-ישראלית בבתי הקונגרס האמריקניים.
השדולה נוסדה ב-1951, מורכבת בעיקר מיהודים-אמריקאים, ועוסקת בעיקר בשתדלנות לגבי האינטרסים של מדינת ישראל. היא נחשבת כאחת השדולות החזקות והמשפיעות ביותר בקונגרס והגדולה ביותר הן ב והן בלובי היהודי.
מטרתה הראשונית הייתה להתמקד באנשי הקונגרס, אך בפועל היא מפנה את רוב תשומת הלב לאנשי הזרוע המבצעת. ישנם אנשים רבים בממשל האמריקאי אשר מאמינים, כמו איפא"ק, כי תמיכה בישראל צריכה להיות המרכיב המרכזי ב.
היסטוריה.
השדולה נוסדה על ידי ישעיהו (סי) קינן כהמשך לארגונים ציוניים קודמים, בהם מועצת החירום הציונית שפעלה בסוף מלחמת העולם השנייה. תחילה נרשמה השדולה בשם "המועצה הציונית האמריקאית", אולם ב-1954 הוחלף המעמד לארגון מקומי בשם "וועד האמריקני ציוני לענייני ציבור" ויועד לשדולה בקונגרס. את השם הנוכחי קיבל הארגון בשנת 1959.
בשנת 1974 החליף מוריס אמיתי את קינן בראשות הארגון וב-1980 החליף אותו תום דיאן. במהלך תקופה זו היה איפא"ק ארגון קטן מאוד שלא היה מוכר. דיאן הביא לגידול עצום בהיקף הפעילות של הארגון (התקציב גדל מ־1.5 מיליון דולר ל־14 מיליון ומספר החברים גדל משמונת אלפים לחמישים אלף תוך שבע שנים).
ב-1981 היה הניסיון המשמעותי הראשון של איפא"ק להתמודד עם הממשל סביב מכירת מטוסי ה-AWACS לערב הסעודית, הניסיון כשל אמנם אולם איפא"ק הקשה מאוד על הנשיא. ב־1982 תמך הארגון, בניגוד לעמדת ישראל בתוכנית רייגן והצליח למנוע קיצוץ בסיוע האמריקאי שנועד ללחוץ על ישראל. במקביל החל איפא"ק ב"התוכנית לפיתוח מנהיגות פוליטית" שגידלה דור של פוליטיקאים יהודיים.