אפגניסטן.
היחסים הדו-צדדיים בין הודו ואפגניסטן היו מאז ומתמיד חזקים וידידותיים. הודו הייתה המדינה היחידה בדרום אסיה שהכירה בריבונותה של רפובליקה דמוקרטית זו.
במהלך שנות השמונים, קיבלה אפגניסטן סיוע מצד רוסיה. למרות זאת, דעכה תמיכה זו במהלך שנות התשעים, עם פריצתן של מלחמות האזרחים בה, כמו גם בעקבות עלייתו והתבססותו של שלטון הטליבאן האסלאמי במדינה. הודו סייעה להפלת הטליבאן, העניקה לאפגניסטן סיוע הומניטארי וסייעה בשיקומה.
ממשלת אפגניסטן החדשה, שנבחרה באופן דמוקרטי, חיזקה את קשריה עם הודו, בעקבות מתחים מתמשכים ובעיות עם פקיסטן, הממשיכה לחסות ולתמוך בטליבאן.
פקיסטן טוענת, כי הודו תומכת במיליטנטים אסלאמיים בקשמיר, כמו גם באזורים אחרים בה.
הודו היא המשקיעה האזורית הגדולה ביותר באפגניסטן, לאחר שתרמה יותר מ-2.2 מיליארדי דולרים לשיקום מטרות.
בהוטן.
מבחינה היסטורית, לבהוטן היו קשרים הדוקים עם הודו. שתי המדינות חתמו על הסכם ידידות בשנת 1949, באמצעותו סייעה הודו לבהוטן ביחסי החוץ. ב-8 בפברואר 2007, תוקן הסכם הידידות ההינדי-בהוטני באופן משמעותי תחת שלטון ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן. באמנת 1949 סעיף 2 כתוב: "ממשלת הודו מתחייבת לא להתערב בממשל הפנימי של בהוטן. על ממשלת בהוטן לקבל את עצות ממשלת הודו, למען שיפור יחסיה החיצוניים".
באמנה המתוקנת נכתב, כי "בהתאם לקשרי הידידות ההדוקים ושיתוף הפעולה בין בהוטן והודו, ממשלת ממלכת בהוטן וממשלת הרפובליקה של הודו ישתפו פעולה זו עם זו בנושאים הקשורים לאינטרסים הלאומיים שלהן. אף ממשלה לא תאפשר את השימוש בשטחה לפעולות המזיקות לביטחון הלאומי ולעניין של האחר". האמנה המתוקנת כוללת גם בה את "המבוא מחדש של כבודן זו לזו לעצמאותן, לריבונותן ולשלמותן הטריטוריאלית", מרכיב שלא היה קיים בגרסה הקודמת. ברית הידידות ההינדית-בהוטנית של 2007 מחזקת את מעמדה של בהוטן כאומה עצמאית וריבונית.
הודו ממשיכה להיות שותפת הסחר הגדולה ביותר של בהוטן. מאמצי הפיתוח המתוכננים בבהוטן החלו בתחילת שנות השישים. תוכנית החומש הראשונה (FYP) של בהוטן הושקה בשנת 1961. מאז, הרחיבה הודו את סיועה הפיננסי של התוכנית לבהוטן. התוכנית העשירית הסתיימה ביוני 2013. הסיוע הכולל של הודו ל-FYP העשירית היה מעט מעל ל-Rs. 5000 קרורים, למעט מענקים לפרויקטים של אנרגיה.
ענף ההידרו-דלק הוא אחד מעמודי התווך העיקריים של שיתוף הפעולה הדו-צדדי, המדגים את הסינרגיה המועילה לשני הצדדים על ידי אספקת אנרגיה נקייה להודו ומייצאת הכנסות לבהוטן (כוח תורם 14% לתמ"ג הבהוטני, המהווה כ-35% מכלל הייצוא של בהוטן).
בורמה/מיאנמר.
הודו הקימה יחסים דיפלומטיים לאחר עצמאותה של בורמה מבריטניה בשנת 1948. במשך שנים רבות, יחסי הודו-בורמה היו חזקים בשל קשרי תרבות, מסחר משגשג, אינטרסים משותפים בעניינים אזוריים ונוכחות של קהילה הינדית משמעותית בבורמה. הודו אף סיפקה תמיכה רבה כאשר בורמה נאבקה עם התקוממויות אזוריות. עם זאת, הפלת הממשל הדמוקרטי על ידי הצבא של בורמה הוביל למתחים בקשר הדיפלומטי. יחד עם רוב העולם, הודו גינתה את דיכוי הדמוקרטיה ובורמה ציוותה על גירוש הקהילה ההינדית הבורמזית, ובכך הגבירה את הבידוד שלה מהעולם. רק סין שמרה על קשרים הדוקים עם בורמה, בעוד הודו תומכת בליגה הלאומית לדמוקרטיה.
עם זאת, בשל חששות גאו-פוליטיים, חידשה הודו את יחסיה והכירה במשטר הצבאי של בורמה ב-1993, התגברה על נושא הסחר בסמים, על דיכוי הדמוקרטיה ועל שלטון החונטה הצבאית בבורמה. בורמה ממוקמת מדרום למדינות מיזוראם, מניפור, נאגאלנד וארונאצ'ל פרדש בצפון מזרח הודו, וקרבתה של הרפובליקה העממית של סין מייחסת חשיבות אסטרטגית ליחסים בין הודו לבורמה. הגבול בין הודו לבורמה משתרע על פני 1,600 ק"מ, ומספר מורדים בצפון מזרח הודו מחפשים מקלט בבורמה. כתוצאה מכך, הודו כבר להוטה על הגדלת שיתוף הפעולה הצבאי עם בורמה שלה נגד ההתקוממות פעילויות. ב-2001 השלים הצבא ההינדי את בנייתו של כביש מרכזי לאורך הגבול עם בורמה. הודו גם בנתה כבישים ראשיים, כבישים מהירים, נמלים וצינורות בתוך בורמה, בניסיון להגביר את השפעתה האסטרטגית באזור, וגם כדי להתגבר על הצעדים הגוברים של סין בחצי האי הודו-סין. קבוצת חברות הינדיות אף ביקשו גם השתתפות פעילה בחיפושי נפט וגז בבורמה. בפברואר 2007 הכריזה הודו על תוכנית לפיתוח נמל סיטווה, אשר יאפשר גישה לאוקיינוס ממדינות צפון מזרח הודו כמו מיזוראם, דרך נהר קלדאן.
הודו היא הלקוחה העיקרית לנפט בורמזי וגז. בשנת 2007 היצוא ההינדי לבורמה הסתכם ב-185 מיליוני דולרים, ואילו היבוא מבורמה הוערך בכ-810 מיליוני דולרים, המורכב בעיקר משמן וגז. הודו העניקה סכום בסך 100 מיליוני דולרים למימון פרויקטים של תשתית כבישים בבורמה, ואילו 57 מיליוני דולרים הוצעו לשדרוג רכבות בורמזיות. מענק אחר של 27 מיליוני דולרים כבר חויב עבור מימון פרויקטים ברכבות ובכבישים. הודו היא אחת מהמדינות היחידות שסיפקו סיוע צבאי לחונטה הבורמזית. עם זאת, מופעל לחץ הולך וגובר על הודו על מנת לצמצם קצת את תרומות הציוד הצבאי לבורמה. היחסים בין השניים נותרו קרובים, אשר באו לידי ביטוי בעקבות ציקלון נארגיס, כאשר הודו הייתה אחת המדינות המעטות שהצעות ההצלה, הסיוע והשיקום שלהן התקבלו על ידי החונטה השלטת של בורמה.
הן הודו והן הרפובליקה העממית של סין מחזיקות שגרירויות הממוקמות ביאנגון ובקונסוליה הכללית במנדליי.
בנגלדש.
הודו הייתה המדינה השנייה להכיר בבנגלדש כמדינה נפרדת ועצמאית, ב-6 בדצמבר 1971, לאחר שלחמה לצדה, על מנת לשחררה מעול שליטתה של מערב פקיסטן. לאחר 1976, תוארו יחסי שתי המדינות עכורים, בעקבות סכסוכים על רקע מתווה הגבולות היבשתיים ביניהן. עם זאת, נהנתה הודו מקשרים דיפלומטיים משביעי רצון עם בנגלדש במהלך ממשלות שהוקמו על ידי ליגת עוואמי, בשנים: 1972 ו-1996.
ככלל, יחסיהן של שתי המדינות מעולם לא היו חזקים דיים, עד אותו רגע מכונן, בו תמכה הודו באופן רשמי בעצמאות בנגלש, כמו גם ביצירת אופוזיציה צבאית ומדינית ובמלחמה אקטיבית נגד פקיסטן, ב-1971. במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש נמלטו פליטים בנגליים רבים להודו, אשר העניקה להם מקלט מדיני. יש הגורסים, כי הודו סייעה להעלות את קרנה של סוגיה זו באמצעות יצירת תהודה תקשורתית בינלאומית, בעקבות ביקור מדיני של אינדירה גנדי בוושינגטון הבירה, נוסף על סיוע הומניטרי וסיוע בשיקום בנגלדש החרבה. הודו הכירה רשמית בבנגלדש כמדינה עצמאית עוד לפני תום המלחמה ב-1971, והייתה למדינה השנייה שעושה זאת, לאחר בהוטן) ולאחר מכן שידלה אחרות ללכת בעקבותיה. הודו אף החזירה את צבאה מבנגלדש, כאשר שייח' מוג'יבור רחמן ביקשה מאינדירה גנדי לעשות זאת במהלך ביקורה האחרון בדאקה ב-1972.
יחסי הודו-בנגלדש היו מעט פחות ידידותיים מאז נפילת ממשלת מוג'יב באוגוסט 1975, במהלך השנים על נושאים כגון אי טלפאטי הדרומי, פרוזדור טין ביגה והגישה לנפאל, מחסום פראקה ושיתוף מים, סכסוכי גבולות באזור טריפורה והקמת גדר לאורך רוב הגבול שהודו מסבירה כמתן ביטחון נגד מהגרים, מורדים ומחבלים. רבים מהתושבים הבנגליים מאמינים, כי הודו נהנית להתנהג ולפעול כלפי המדינות הקטנות השכנות לה כ"אחות גדולה", ביניהן בנגלדש. היחסים הדו-צדדיים התחממו ב-1996, בשל המדיניות הרכה יותר של ההינדים והממשלה בראשות ליגה חדשה. הסכם שיתוף המים של נהר הגנגס, שהיה בפועל במשך 30 שנה, נחתם בדצמבר 1996, לאחר שנפסק ב-1988 ההסכם הדו צדדי הקודם בנושא שיתוף מים בנהר. שתי המדינות אף שיתפו פעולה בנושא אזהרות שיטפון והיערכות. ממשלת בנגלדש ומורדים שבטיים חתמו על הסכם שלום בדצמבר 1997, שאיפשר את חזרתם של פליטים שבטים שנמלטו להודו החל ב-1986, על מנת להימנע מאלימות שנגרמה על ידי התקוממות במולדתם, בגבעות צ'יטאגונג. צבא בנגלדש שומר על נוכחות חזקה מאוד באזור עד עצם היום הזה. הצבא מודאג יותר ויותר לגבי בעיה גוברת של טיפוח סמים בלתי חוקיים.
ישנם גם חלקים קטנים של קרקע לאורך הגבול אשר בנגלדש מנסה דיפלומטית להשיב לעצמה. פדואה, חלק מחטיבת סילט לפני 1971, נמצאת תחת שליטה הינדית מאז המלחמה בשנת 1971. רצועת אדמה קטנה זו נכבשה מחדש על ידי משמרות הגבול של בנגלדש בשנת 2001, אך מאוחר יותר הוחזרה להודו, לאחר שממשלת בנגלדש החליטה לפתור את הבעיה. איי טלפאטי הדרומיים כבר אינם קיימים, אך בנגלדש נוהגת לטעון שוב ושוב שמדובר בחלק ממחוז סטקירה בבעלות בנגלדש.
בשנים האחרונות הודו מתלוננת יותר ויותר ובטענתה כי בנגלדש אינה מאבטחת את גבולותיה כראוי. היא חוששת מזרימה הולכת וגדלה של תושבים בנגליים עניים, והיא מקטרגת את בנגלדש באיתור קבוצות בדלניות הינדיות, דוגמת ULFA וקבוצות טרור לכאורה. ממשלת בנגלדש סירבה לקבל את ההאשמות הללו. הודו מעריכה כי מעל 20 מיליון תושבים בנגליים חיים באופן בלתי חוקי בהודו. אחד הפקידים מבנגלדש השיב, כי אין כלל מהגרים בנגליים בהודו. מאז 2002, הודו עוסקת בבניית גדר, המבדילה בין שתי המדינות לאורך של 2500 קילומטר סיב הגבול. הכישלונות בפתרון סכסוכי הגירה נושאים בעלות אנושית על מהגרים בלתי חוקיים, כגון סיכוני מאסר ובריאות (דהיינו, איידס).
ראש ממשלת הודו, נארנדרה מודי, ועמיתתו הבנגלית, שייח חסינה, השלימו עסקה היסטורית, שציירה מחדש את הגבול המשותף שלהם, שם פתרו סכסוכים בין הודו לבנגלדש. בנגלדש אף נתנה נתיב מעבר הודו לנסוע דרך בנגלדש למדינותיה באזור צפון מזרח. בנוסף, הודו ובנגלדש חתמו על הסכם סחר חופשי ב-7 ביוני 2015.
שתי המדינות פתרו את מחלוקת הגבול ב-6 ביוני 2015.