על פי המסורת היהודית על האדם לכבוש את יצרו; ואף נאמר במשנה במסכת אבות: .
בתוך כל אדם שוכנים שני יצרים: היצר הטוב והיצר הרע. חז"ל דורשים את הפסוק: , כמתייחס לשני היצרים; היצר הרע מכונה בשם "מלך זקן וכסיל", מכיוון שהוא נכנס אל האדם כבר בלידתו, ולעומתו היצר הטוב מכונה בשם "ילד מסכן וחכם", שכן הוא נכנס אל האדם רק שלוש עשרה שנים לאחר הלידה - בזמן בר המצווה.
במסכת שבת נכתב: גישה דומה ניתן למצוא במסכת סוכה:
אחת מדרכי התמודדות עם היצר הרע היא: "רבי ישמעאל אומר: אם פגע בך מנוול זה - משכהו לבית המדרש".
העת החדשה.
בספר התניא מובא שיצר הטוב ויצר הרע מקורם בשתי נפשות. לבני ישראל, לפי מחבר התניא, יש שתי נפשות, אחת נפש בהמית והשנייה היא הנפש האלוקית. והיצר הרע מקורו בנפש הבהמית. היצר הטוב מבוסס בעיקרו על המחשבה והמוח, ואילו היצר הרע מבטא את האמוציות והרגשות הספונטניים שעמם האדם נולד, שמטבעו נמשך האדם לתאוות גשמיות וגופניות. כהמשך לגישה זו, בחסידות חב"ד ובתניא בפרט מודגשת השיטה של "מוח השליט על הלב", כלומר לשלוט על הלב ועל האישיות ולכוון אותם לפי מסקנת השכל.
הגימנסיה הריאלית בלפור
מיון Radix
לוקאס פוס
פרסומת בטלויזיה
תשדיר פרסומת
תשדיר פרסומת (בעגה המקצועית: ספוט) הוא תשדיר רדיו קצר, המעביר מסר פרסומי באומר ובצליל. פעמים רבות ניצב בלבו של תשדיר פרסומת הזמריר, שהוא מסר קצר וקליט, המלווה בלחן. לעיתים מורכב תשדיר הפרסומת מהזמריר לבדו, אך פעמים רבות הם כוללים מסר ארוך יותר, שהזמריר הוא רק חלק ממנו, מעין עוגן הקושר תשדיר זה למכלול התשדירים של אותו משווק. מקבילו בקולנוע ובטלוויזיה של תשדיר הפרסומת הוא סרטון פרסומת.
תשדיר הפרסומת מופק על ידי משרד פרסום, ולשם השמעתו נרכש זמן שידור מתחנות הרדיו. בדומה לפרסומת בעיתונים הנחלקת בין עיתונים בתפוצה ארצית למקומונים, כך גם הפרסומת ברדיו נחלקת בין תחנות ארציות ותחנות אזוריות. לרייטינג של התחנה ושל ערוציה השפעה על מחיר התשדיר. לתשדיר הפרסומת אורכים קבועים, בין 10 ל-60 שניות. אורך התשדיר משפיע על מחיר זמן השידור שלו, אך לא באופן ליניארי - תשדיר כפול באורכו יעלה פחות מאשר כפליים במחיר. ברדיו המסחרי, שידור תשדירי פרסומת הוא מקור ההכנסה העיקרי. גם ברדיו הציבורי מתבסס חלק ניכר מהתקציב על ההכנסה מתשדירי פרסומת.
קולו של הקריין בתשדיר הפרסומת הוא בדרך כלל אנונימי, אך לעיתים עוסקים בכך קריינים נודעים, שקולם מוכר לציבור, שהמוניטין שלהם משמש אף הוא לשכנוע קהל המאזינים.
תשדיר הפרסומת הראשון מיוחס לתחנת הרדיו WEAF בניו יורק. התשדיר, באורך 10 דקות, שודר ב-28 באוגוסט 1922, פרסם חברת נדל"ן, והושמע בקולו של נציג החברה.
תשדירי פרסומת ב"קול ישראל" כפופים לכללי רשות השידור (תשדירי פרסומת והודעות ברדיו), תשנ"ג–1993. מכוח כללים אלא נמנע לעיתים שידורם של תשדירי פרסומת שהוגשו ל"קול ישראל".
משוואת דרסי וויסבך
פיטר או'טול
פיטר שיימוס או'טול (באנגלית: Peter Seamus O'Toole; 2 באוגוסט 1932 – 14 בדצמבר 2013) היה שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי ממוצא אירי. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והתחיל את דרכו כשחקן תיאטרון. או'טול זכה להכרה כשחקן שייקספירי בזמן שעבד בחברת התיאטרון בריסטול אולד ויק ובתיאטרון רויאל קורט הנמצא ברובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי הידוע בשל תרומתו לתיאטרון המודרני.
ב-1959 הופיע לראשונה בווסט אנד בהצגה "הארוך, הקצר והגבוה", ושיחק את הנסיך המלט בהפקה הראשונה של המחזה "המלט" בתיאטרון המלכותי הלאומי ב-1963. הופעת הבכורה של או'טול בסרט קולנוע הייתה ב-1959, אך הופעתו ב"לורנס איש ערב” ב-1962 זיכתה אותו בהכרה בינלאומית על תפקידו של תומאס אדוארד לורנס, עליו, קיבל או'טול את המועמדות הראשונה שלו לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. אוט'ול היה מועמד לפרס זה שבע פעמים נוספות ומחזיק בשיא המועמודיות לפרס האוסקר ללא זכייה.
ב-2002 הוענק לאו'טול פרס אוסקר לשם כבוד של האקדמיה על הישגיו בקריירה. בנוסף הוא זכה בארבעה פרסי גלובוס הזהב, בפרס BAFTA לשחקן הבריטי הטוב ביותר ולפרס אמי לבידור בפריים טיים.
ביוגרפיה.
פיטר שיימוס אוט'ול נולד ב-2 באוגוסט 1932 לקונסטנס ג'יין אליוט, אחות סקוטית, ופטריק ג'וזף או'טול, שחקן כדורגל אירי לשעבר ומנהל הימורים.
רישומים ממשרד הרישום הכללי בלידס, מאשרים כי פיטר או'טול נולד בבית החולים האוניברסיטאי סנט ג'יימס ב-2 באוגוסט 1932. הייתה לו אחות גדולה בשם פטרישיה. פיטר ואחותו גדלו באמונתו הקתולית של אביהם.
עם צאתו מבית הספר, או'טול התקבל לעבודה כעיתונאי מתחיל וצלם בעיתון הערב יורקשייר, עד שנקרא לשרת בצי המלכותי. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בין השנים 1952–1954, לשם התקבל במלגה לאחר שנדחה על ידי בית הספר לדרמה של תיאטרון אבי בדבלין על ידי הבמאי ארנסת בליית', משום לא ידע לדבר את השפה האירית. או'טול היה באותה הכיתה ביחד עם אלברט פיני, אלן בייטס ובריאן בדפורד.
חיים אישיים.
ב-1959, או'טול התחתן עם השחקנית הוולשית שאן פיליפס, איתה נולדו לו שתי בנות: קייט ופטרישיה. הזוג התגרש בשנת 1979. ב-1983 לאו'טול ולחברתו הדוגמנית קארן בראון, נולד בן כשאו'טול היה בן חמישים.
למרות שאיבד את האמון בדת המאורגנת כנער, או'טול הביע רגשות חיוביים ביחס לחיי ישו. בראיון ל"ניו יורק טיימס הוא אמר: "אף אחד לא יכול לקחת את ישו ממני … אין ספק שהייתה דמות היסטורית בעלת חשיבות עצומה, עם רעיונות עצומים. כמו שלום". הוא כינה את עצמו "נוצרי בדימוס" שמעדיף "חינוך וקריאה ועובדות" על פני האמונה.
במהלך לימודיו בראשית שנות החמישים, או'טול פעל במחאה נגד מעורבות בריטניה במלחמת קוריאה. מאוחר יותר, בשנות השישים, הוא היה יריב פעיל למלחמת וייטנאם. הוא מילא תפקיד ביצירת הצורה הנוכחית של שירת העם הידועה "קריקפרגוס" אותה סיפר לדומיניק בהאן, שהעלה אותה בדפוס והקליטה באמצע שנות השישים.
או'טול שיחק רוגבי בילדותו בלידס ונשאר חובב סופרט מושבע במשך חייו. בנוסף הוא שיחק ואימן נבחרת קריקט.
בראיון לרדיו בשנת 2006 סיפר אוטול כי הוא מכיר את כל 154 הסונטות של שייקספיר. או'טול, שתיאר את עצמו כרומנטיקן, ראה את הסונטות של שייקספיר כאוסף מיטב השירים האנגלים, וקרא אותם מדי יום.
מוות.
מחלה קשה כמעט קיפדה את חייו של אוטול בסוף שנות השבעים. סרטן הקיבה שלו לא אובחן כראוי עקב צריכת אלכוהול מרובה. או'טול עבר ניתוח בשנת 1976 כדי להסיר את הלבלב וחלק גדול מהמעיים, מה שהביא להתפרצות סוכרת תלוית אינסולין. בשנת 1978 הוא כמעט מת מהפרעת דם. בסופו של דבר הוא התאושש וחזר לעבוד.
הוא נפטר ב-14 בדצמבר 2013 בבית החולים וולינגטון בסנט ג'ון ווד, לונדון, בגיל 81. הלווייתו נערכה בקרמטוריום גולדרס גרין בלונדון ב-21 בדצמבר 2013, שם נשרפה גופתו בארון קבורה. משפחתו הצהירה על כוונתם להגשים את משאלותיו ולקחת את אפרו למערב אירלנד.
ב-18 במאי 2014 הושק פרס חדש לזכרו של פיטר אוטול בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק; זה כולל פרס שנתי המוענק לשני שחקנים צעירים מבית הספר, כולל חוזה מקצועי בתיאטרון בריסטול אולד ויק. יש לו לוח זיכרון בסנט פול, כנסיית השחקנים בקובנט גרדן, לונדון.
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותו:
פיטר אוטול
ג'אקומו קזנובה
אדווארד אוחאב
אדווארד אוחאב (בפולנית: Edward Mieczysław Ochab; 16 באוגוסט 1906 - 1 במאי 1989), מדינאי פולני בתקופת השלטון הקומוניסטי בפולין.
ביוגרפיה.
אדווארד אוחאב נולד בקרקוב בשנת 1906, למד באוניברסיטת קרקוב וסיים את לימודיו בשנת 1927. בשנת 1929 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הפולנית. בעקבות פעילותו זו, נאסר ונכלא בכלא בטרנוב ובברזה קרטוסקה. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנים 1939–1944, התגייס לצבא האדום הסובייטי. לאחר נסיגת הנאצים מפולין היה פעיל בביסוס השלטון הקומוניסטי בה. בשנים 1949–1950 היה ראש המחלקה הפוליטית בצבא פולין. לאחר מותו של מזכיר המפלגה הקומוניסטית הפולנית בולסלב ביירוט, נתמנה אוחאב במרץ 1956 למזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הפולנית. בתוקף תפקידו זה נכלל אוחאב בין מזכירי המפלגות הקומוניסטיות בגוש המזרחי אשר קיבלו עותק מודפס של הנאום הסודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב ב-24 בפברואר 1956 בפני הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית בו הוקיע את פשעי סטלין. הסובייטים שמרו על סודיות תוכנו של הנאום, אך בעולם הרחב נפוצו ידיעות מקוטעות על תוכנו. שלטונות ברית המועצות שלחו עותקים מן הנאום, המסומנים "סודי ביותר - סוד מדינה", אל מזכירי המפלגות הקומוניסטיות של הגוש המזרחי. שירותי הביון של מדינות המערב הציבו לעצמם כמטרה עליונה להשיג עותק מן הנאום. מכל מזכירי המפלגות הקומוניסטיות שקיבלו עותק מן הנאום היה זה אוחאב שעותק הנאום הוצא מלשכתו, הגיע לידי שירותי הביון של מדינת ישראל, ומהם, במסגרת יחסי הגומלין המודיעיניים בין המוסד לבין ה-CIA, נמסר לאמריקאים. עיתונאי יהודי, ויקטור גרייבסקי שעבד בסוכנות הידיעות הפולנית, הוא שהצליח להוציאו בהשאלה מידי מזכירה תמימה שעבדה בלשכתו של אוחאב ולהעבירו לשגרירות ישראל בוורשה.
בחודש יוני 1956 דיכא אוחאב בכוח הפגנת פועלים שובתים בפוזנן, אשר דרשו העלאת שכר, שיפור תנאים והוצאת הצבא הסובייטי מפולין. אוחאב הפעיל נגדם את הצבא, וזה פתח באש והרג למעלה מחמישים מפגינים. מהומות פוזנן הגבירו את הדרישה לרפורמות בפולין ובעקבות זאת שוחרר מן הכלא הפולני ולדיסלב גומולקה, המנהיג הקומוניסטי הפולני שהיה כלוא בגין סטייה ימנית. שמו טוהר והוא נבחר באוקטובר ליושב ראש המפלגה הקומוניסטית הפולנית במקומו של אוחאב.