שינויים אלה הצריכו חשיבה מאומצת על מאמצי ההסברה ועל אסטרטגיות המניעה בקרב בני נוער ואוכלוסיות בעלות פגיעות גבוהה. הגישות שאומצו מתבססות בעיקר על מניעה שניונית ועידוד הפנייה לשירותי טיפול, ולצידם מניעה אוניברסלית המבוססת על תפיסה של קידום בריאות.
משחק החיים (טלוויזיה)
האנרגיה החופשית של הלמהולץ
גן הוורדים של הבית הלבן
גן הוורדים של הבית הלבן (באנגלית: White House Rose Garden) נמצא באגף המערבי של הבית הלבן.
הגן משמש לצורך עריכת מסיבות עיתונאים וכן טקסים רבים כגון נישואיה של טרישה, בתו של ריצ'רד ניקסון, לאדוארד קוקס בשנת 1971.
הגן הוקם בשנת 1913 על ידי אלן לואיז וילסון, אשתו של וודרו וילסון במקום בו עמד קודם לכן גן בסגנון קולוניאלי. הגן עוצב מחדש על ידי ג'ון קנדי על מנת לאפשר בו קיום טקסים רשמיים.
"אסטרטגיית גן הוורדים".
אסטרטגיית גן הוורדים היא כינוי של אסטרטגיה בחירות או אסטרטגיה דיפלומטית שנוקט בה נשיא ארצות הברית המחליט לפעול בהיותו בתוך הבית הלבן והימנעות מנסיעה ברחבי המדינה. אסטרטגיה זו מנוצלת לעיתים על ידי נשיא מכהן פופולרי הרוצה להיבחר מחדש. נשיא מכהן שאינו פופולרי יעדיף לנסוע ברחבי המדינה או ברחבי העולם על מנת לשפר את סיכוייו לבחירה מחדש.
דוגמה לאסטרטגיה זו היה טיפולו של הנשיא ג'ימי קרטר בתחילת משבר בני הערובה באיראן (1979–1981) בה ניסה לפתור את הבעיה באמצעים דיפלומטיים מהבית הלבן, מבלי להיעזר במתווכים אירופיים או פנייה למנהיגי מדינות זרות.
מנצ'וקוו
מַנְצ'וּקְווֹ (ביפנית: 滿洲國, ברומאג'י: Manshū koku, מילולית: "מדינת מנצ'וריה"; בסינית מפושטת: 满洲国, בפין-יין: Mănzhōu Guó, מָאנג'וֹאוּ גְווֹ, במנצ'ורית: ) הייתה מדינת חסות יפנית שהתקיימה בין השנים 1932–1945, שנשלטה על ידי שליט בובה – הקיסר הסיני לשעבר פויי, הקיסר האחרון של שושלת צ'ינג. המדינה השתרעה על פני מנצ'וריה ועל מזרח מונגוליה הפנימית. ממשלת סין ובעלות בריתה התייחסו למנצ'וקוו כאל "ממשלת בובות" שהוקמה על ידי יפן הקיסרית ולא כאל מדינה ריבונית.
מרבית בני ההאן התייחסו למנצ'וקוו כאל ממשלת בובות יפנית. יפן לחצה על הרפובליקה הסינית להכיר במנצ'וקוו עם הקמתה ב-1932, למרות שמרבית הסינים התייחסו אליה כאל שטח כבוש. עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ביולי 1937 התייחסו כמעט כל הישויות הפוליטיות הסיניות - כולל הקוומינטנג והמפלגה הקומוניסטית הסינית - למנצ'וקוו כממשלת בובות.
מנצ'וקוו הייתה לבסיס צבאי ממנו המשיכו היפנים לפלוש לאזורים אחרים בסין. כיבוש מנצ'וריה נתן ליפן חיזוק מוראלי ואסטרטגי. במנצ'וקוו ביצעו היפנים פשעי מלחמה איומים, הכוללים רצח של מיליונים, הרעבה, אונס ועינויים.
רקע היסטורי.
החל מהעשור האחרון של המאה ה-19 עמדה מנצ'וריה התיכונה תחת השפעה רוסית חזקה, בשל בניית מסילת הברזל הסינית מזרח-אסיאתית דרך חרבין לולדיווסטוק. לאחר מלחמת רוסיה–יפן (1904–1905) גברה השפעתה של יפן באזור, בעיקר לאור הנחת מסילת הברזל הדרום מנצ'ורית ב-1906 לדאליאן (פורט ארתור) והגירת אזרחים יפנים.
קציני הצבא היפני תכננו זמן רב לפלוש למנצ'וריה, אך בשל התנגדות מבית לא יכלו לעשות זאת. ב-18 בפברואר 1931 הם ביימו את תקרית מוקדן, אשר נתנה לצבא היפני את הלגיטימציה לפלוש למנצ'וריה.
הכיבוש הסתיים בהצלחה והיה מאוד פופולרי בקרב תושבי יפן, אך גרם לגינויים אשר הובילו את יפן לפרוש מחבר הלאומים. לאחר הכיבוש, בשנת 1932, יסדו היפנים במנצ'וריה את מנצ'וקוו.
פוליטיקה.
מנצ'וקוו התאפיינה במערכת פוליטית ריכוזית וטוטליטרית מאוד, ובעוד הכח הפוליטי היה דה יורה מרוכז בידי הקיסר פויי ומפלגת הימין הקיצוני שלו, איחוד קונקרדו, דה פקטו נשלטה המדינה בידי הצבא היפני. עם זאת, הותרו התארגנויות פוליטיות מסוימות, בעיקר למהגרים (כגון תנועות פשיסטיות או "רוסיות לבנות" של מהגרים מלוכנים שברחו לשם ממלחמת האזרחים הרוסית, ואף תנועות ציוניות של מהגרים יהודים).
באופן רשמי, המדינה הייתה איחוד של חמשת עמי האזור (מנוצ'וריאנים, בני האן, יפנים, קוריאנים ומונגולים), תחת הסיסמה "חמישה עמים, איחוד אחד", סיסמה שנלקחה במקור מן הרפובליקה הסינית. בפועל, הכח היה בעיקר בידי הכובשים הזרים היפנים.
הצי האדום
מיכאל שומכר
האגף המערבי של הבית הלבן
האגף המערבי (באנגלית: West Wing) של הבית הלבן הוא חלק הבניין בו מצויים המשרד הסגלגל, חדר הקבינט האמריקאי וחדר המצב של הבית הלבן, וכן משרדי נשיא ארצות הברית.
הקמת המבנה.
בראשית המאה ה-20 נוספו שני אגפים משני צידי הבית הלבן בשל מחסור במשרדים עבור צוות הנשיא אשר הלך וגדל. קודם לכן השתמש צוות הנשיא במשרדים בבניין הקפיטול ובקומה השנייה של הבית הלבן. בניינים אלה נמוכים מהמבנה הראשי של הבית הלבן, ובשל הצמחייה סביבם לא נראים מקדמת הבית.
לאחר בחירתו של תאודור רוזוולט לנשיא (בעקבות רציחתו של ויליאם מקינלי), ובשל העובדה שלרוזוולט היו ששה ילדים, עברה המשפחה הנשיאותית להתגורר באזור הקומה השנייה של הבית הלבן. עקב אילוץ זה הוקם בניין האגף המערבי, וזאת על פי תכנון משרד האדריכלים הניו יורקי מק'קים מיד ווייט. במקור תוכנן המבנה להיות מבנה זמני, והוקם במקום בו עמדו חממות הבית הלבן ואורוות הבית הלבן. על פי התכנון המקורי היה צריך חדר הנשיא להיות במרכז המבנה - המקום בו נמצא כיום חדר רוזוולט.
בשנת 1909 הורה הנשיא ויליאם טאפט על שיפוץ המבנה, והוקם המשרד הסגלגל הראשון - המזכיר את שלושת החדרים הסגלגלים שבמבנה הראשי (חדר קבלת הפנים הדיפלומטי, החדר הכחול, והחדר הסגלגל הצהוב).
ב-24 בדצמבר 1929 נשרף מבנה האגף המערבי כתוצאה משריפת חשמל, ובשנת 1933, לאחר בחירת פרנקלין דלאנו רוזוולט, הוחל בבניית בניין משרדים חדש, ובו משרד סגלגל (אובלי) חדש עבור הנשיא. בניין זה שינה את המיקום המרכזי המקורי של משרד הנשיא, כיוון שלחדר לא היו חלונות ולא חדר אליו אור יום.
המיקום החדש של המשרד סיפק לנשיא פרטיות רבה יותר, מאחר שהוא מאפשר לנשיא לעבור מהאגף המערבי למבנה הראשי מבלי לעבור דרך משרדים אחרים.
במהלך תקופת כהונתו של רוזוולט נבנתה במבנה בריכת שחייה עבורו, בשל נכותו. בשנת 1969 בשל מספר העיתונאים הרב שהוקצו לסקר את הבית הלבן הורה ריצ'רד ניקסון על כיסוי הבריכה בה לא נעשה שימוש ובניית מרכז עיתונות מעליה. במרכז עיתונות זה מעניק דובר הבית הלבן את דיווחיו היומיים. ניקסון שינה את שם החדר המרכזי (אשר קודם לשנת 1929 כונה "החדר הסגלגל הראשון") לשם "חדר רוזוולט", על שם שני הנשיאים בעלי שם זה, הראשון שהקים את המבנה, והשני שהקים את החדר הסגלגל הנוכחי. על פי המסורת, תמונתו של תאודור רוזוולט הרפובליקני תלויה בחדר כאשר שולט נשיא מטעם המפלגה הרפובליקנית, ותמונתו של פרנקלין רוזוולט הדמוקרט תלויה שם בזמן כהונתו של נשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית.
כיום, בשל גודלו של צוות הנשיא, חלק מהצוות עובד מבניין המשרדים אייזנהאואר שבעבר שימש את מחלקת המדינה של ארצות הברית.
סדרת הטלוויזיה הפופולרית "הבית הלבן", ששמה המקורי הוא "האגף המערבי" (באנגלית: The West Wing), התמקדה בעובדי אגף זה.
אתל וג'וליוס רוזנברג
עדת הצופים
עדת הצופים או הצופים הדתיים היא חטיבה דתית בת 16 שבטים בתוך תנועת "הצופים העבריים".
מטרת "העדה" לאפשר לכל נער ונערה שומר מצוות להשתייך לתנועה בלי קשר למוצאו ולדעותיו הפוליטיות והרוחניות תוך שימת דגש על גשר בין הדתיים לחילוניים. עדת הצופים מחנכת במקביל למטרות תנועת הצופים, אולם את אלה היא יונקת מתורת ישראל והדת היהודית.
היסטוריה והתפתחות "עדת הצופים".
תנועת הצופים בישראל נוסדה בשנת 1919 ובמסגרתה פעלו גדודי צופים דתיים שכונו "צופי ציון". בל"ג בעומר תר“ץ 1930 בתל אביב, ייסד אשר ריבלין, בוגר התנועה, את ארגון הצופים הדתיים הנושא את השם "זרובבל" שנהפך לשבט הצופים הדתי הראשון. עם הזמן קיבל הארגון את שמו המוכר לנו היום "עדת הצופים" או בקיצור "העדה" ו"שבט זרובבל" הפך לשבט "העדה" שהתחיל בצריף בבית הספר תחכמוני ושהתמקם לבסוף בשכונת שפירא בתל אביב, השבט נסגר לבסוף בתחילת שנות ה-2000 ובמקומו הוקם שבט איתן של העובדים הזרים. בשנת 1939 הצטרף הארגון ל"הסתדרות הצופים העבריים".
בתחילת הדרך, הגיעו רוב החניכים מבית הספר "תחכמוני" התל אביבי שריבלין היה ממוריו. לימים, היה רב בית הספר, הרב איסר פרנקל, רב "העדה" ודמות חינוכית פעילה משך שנים רבות. הצופים הדתיים התרחבו מעבר לגבולות המרכז והקימו שבטים בכל רחבי ארץ ישראל. בשנת 1945, הקים עמנואל מנחם מידב, בוגר השבט החיפאי 'משוטטי הכרמל', את שבט "משואות" בירושלים. במלחמת העצמאות נפל מידב בהגנה על הרובע היהודי בירושלים. בשנת 1963 הכיר משרד החינוך ב"עדת הצופים" כתנועת נוער. משמעות ההכרה היא שעל כל בית ספר ממלכתי-דתי לאפשר גיוס תלמידיו ל"עדת הצופים". אולם לא כל מנהלי בתי הספר מיישמים הוראה זו. בשנת 1969 מנתה "עדת הצופים" תשעה שבטים, מהם שלושה בתל אביב, אחד בירושלים, בחיפה, באשדוד, בסלמה ג' ובגבעת אולגה. מאז ועד היום נפתחו ונסגרו שבטים רבים. בשנת 2011 הוקם שבט שוב"ל ביישוב אפרת, והיה לשבט הראשון של הצופים הדתיים בתחומי איו"ש.