פרטון, כמו גם וילי נלסון וג'וני קאש, היא אחת מכוכבי הקאנטרי הבודדים המושכים קהל מעריצים מכל שכבות האוכלוסייה. מעריציה של פרטון מזדהים עימה לעיתים קרובות והיא מזדהה עימם. היא אמרה בראיונות כי היא מזדהה עם אלה החיים בשולי החברה (כמו יצאניות, שציפורניהן הארוכות ופאותיהן הבלונדיניות הגדולות העניקו לה השראה בהופעותיה). פרטון היא דמות נערצת בקהילה ההומו-לסבית, ולעיתים קרובות משמשת מושא לחיקוי בהופעות דראג. פעם הצהירה כי אם הייתה נולדת גבר, הייתה הופכת לדראג קווין. באחד ממשפטיה הנודעים אמרה: "עולה הרבה להיראות זולה כל כך."
במהלך כל הקריירה שלה פרטון נודעה בשדיה הגדולים. לפיכך, הכבשה דולי, התוצר הראשון של שיבוט גנטי של יונק הנוצר מתא בוגר, אף נקראה על שמה, כיוון ששובטה מתא עטין.
בשנת 1989, כאשר הופיעה כמארחת בתוכנית סטרדיי נייט לייב, היא השתתפה במערכון על דמותה, היוצר פרודיה מסרטי מדע בדיוני בהם חוצנים מנצלים בני אדם. במערכון הופיעו חוצנים עם שדיים ענקיים אשר צחקו על שדיה הקטנים יחסית, "רק בגודל של מלונים". בשנת 1994 היא סיפרה למגזין האופנה ווג כי מידותיה הן 40-20-36 אינץ'
כאשר התארחה לראיון בתוכניתו של ביל אוריילי אמרה: "אני לא יודעת אם הם (השדיים) תומכים בי, או שמא אני תומכת בהם".
על פי פרסומים שונים, פרטון דחתה הצעות להצטלם בעירום מן הירחון פלייבוי ומירחונים דומים. היא סיפרה בבדיחות כי אמרה לפלייבוי שתצטלם בעירום לכבוד יום הולדתה ה-100. בשנת 2002 הודתה כי בשדיה שתלי חזה. היא סיפרה כי עשתה זאת לאחר שרזתה באמצע שנות השמונים וכך איבדה חלק גדול מהיקף החזה שלה.
חיים אישיים.
ב-30 במאי 1966, כשהייתה בת 20, היא נישאה לקארל דין, בעל עסק לזיפות באספלט במדינת ג'ורג'יה, והשניים נשואים עד היום. בעלה הקפיד תמיד להתרחק מאור הזרקורים, ולעיתים רחוקות ליווה אותה להופעות. הזוג ניסה להביא ילדים לעולם אך ללא הצלחה, עקב התמודדותה של פרטון עם מחלת האנדומטריוזיס (פרט אותו חשפה לראשונה בשנת 2008 בדיווח שפורסם באתר האינדפנדנט), שבעקבותיה נאלצה לעבור כריתת רחם, ולאחר מכן השניים החליטו לותר ממניעים אידאולוגיים על חיי הורות.
בניין ימק&quot;א
הצפנה סימטרית
מבצע אנ-פאר
מבצע אנ-פאר (אנטי פארוק) היה מבצע צבאי של חטיבת גבעתי וחטיבת הנגב בחזית הדרום במלחמת העצמאות. המבצע היה חלק מקרבות עשרת הימים, ונערך בין ה-8 ל-11 ביולי 1948. המצרים הגיבו בהתקפות נגד עזות. למרות ניסיונות משני הצדדים להרחיב את התחום שבשליטתם, לא השתנה רבות קו החזית במועד סיום המבצע, בהשוואה לקו בתחילתו.
רקע.
ההפוגה הראשונה עמדה להסתיים ב־9 ביולי 1948 בשעה 10:00. לקראת חידוש הקרבות תכננו שני הצבאות מבצעי תקיפה גדולים.
חיל המשלוח המצרי תכנן לכבוש בתחילה את משלטי חוליקאת וכאוכבה (כיום כוכב מיכאל), להדק את המצור על הנגב, ובאותו זמן, לפתוח במתקפה גדולה בשתי זרועות: הזרוע המערבית, דרך ג'וליס-בית דראס, והזרוע המזרחית, דרך בית עפה-עיבדיס. שתי הזרועות היו אמורות להיפגש בתנועת מלקחיים בכפר סואפיר (מרכז שפירא), לסגור על נגבה ולכבשה בהתקפה מכל הצדדים.
צה"ל תכנן את מבצע 'אנ-פאר' שמטרתו הייתה לפרוץ את הדרך אל הנגב המנותק. על חטיבת הנגב הוטל לכבוש את משטרת עיראק סואידן, ועל חטיבת גבעתי הוטל לכבוש את הכפרים עיראק סואידן, בית עפה, עיבדיס וכפרים באזור תל א-צאפי (תל צפית).
התקפת הפתע המצרית.
המצרים הקדימו ופתחו בהתקפה ב־8 ביולי 1948 בשעה 06:00, יותר מיממה לפני סיום ההפוגה. כדי למנוע הסתבכות עם האו"ם הפעילו המצרים תחילה כוחות סעודיים וסודניים כדי שהפרת ההפוגה לא תיחשב כהפרה שבוצעה בידי הצבא המצרי הסדיר.
המצרים אכן ניצלו את יתרון ההפתעה, ובשלב ראשון כבשו את משלטי כאוכבה, ובהמשך גם חוליקאת, מידי חיילי חטיבת הנגב שהופתעו ונסוגו תוך שהם סופגים אבדות. המצרים המשיכו וכבשו את משלט הצומת (כיום צומת גבעתי) 113 שהיה נטוש. בכך ניתקו עד יותר את הנגב. באותו זמן החלו המצרים בחלק הנוסף של תוכניתם - בהתקפת פתע על כוחות גבעתי בבית דראס בעזרת החיילים הסודנים. בשלב ראשון הם זכו ביתרון ההפתעה וכבשו מוצב קדמי, אך כוחות גבעתי התאוששו במהירות והדפו את הכוחות הסודנים, שנאלצו לסגת באבדות כבדות.
בעקבות התקפת הפתע הוקדם מבצע אנ-פאר, שהיה אמור להתחיל עם סיום ההפוגה, כמכת נגד למתקפה המצרית.
מהלך המבצע.
כוחות חטיבת הנגב יצאו בלילה שבין ה-8 ל-9 ביולי כדי לכבוש את משטרת עיראק סואידן. הכוחות הגיעו באיחור, וסיימו לחתוך את הגדרות רק כשהאיר השחר, ולכן נאלצו לסגת.
כוחות גבעתי כבשו את הכפרים בית עפה, עיראק סואידן ומשלט עיבדיס והמצרים התחילו מיד בהתקפות נגד. עקב כישלונה של חטיבת הנגב נאלצו כוחות גבעתי לסגת מהכפרים שכבשו. המצרים ניסו להמשיך בתוכניתם והתקיפו את ג'וליס, אך התקפתם נהדפה בידי כוחות צה"ל. כעת התרכזו כל ההתקפות על משלט עיבדיס, שהיה עדיין בשליטת גבעתי. במשך שלושה ימים רצופים נערכו התקפות בלתי פוסקות על ידי כוחות רגלים, ארטילריה, טנקים ומטוסים על עיבדיס, אבל כוחות גבעתי, אשר ערכו תחלופה בין יחידות משלושה גדודים (52, 53, 54), הצליחו להמשיך ולהחזיק במשלט. ב-11 ביולי רגעו מעט הקרבות, דבר שאפשר לגדוד 51 של גבעתי לכבוש שטחים בשפלה הדרומית הפנימית, בין כפר מנחם לגת ולגלאון: תל א-צאפי (תל צפית), קזאזה, מסמיה, תל תורמוס (בין באר טוביה לכפר מנחם), זיתא, סומיל ואחרים.
אחרית דבר.
כשהבינו המצרים שלא יוכלו לכבוש את עיבדיס, הפנו את מחץ התקפתם לכיבוש נגבה. ביום ה־12 ביולי 1948 עמדו חיילי גבעתי ואנשי נגבה כנגד כל התקפות המצרים בגרמם להם כ-300 הרוגים ופצועים. המצרים כבשו באותו לילה את משלט 105 וניתקו את נגבה מעורפה, אך חיילי גבעתי כבשו את המשלט בהתקפה לילית קשה והניסו את המצרים. מאמץ אחר של המצרים, ב-14 ביולי, היה ניסיונם להתקיף את קיבוץ גלאון, אך התוקפים נהדפו.
מבצע אנ-פאר לא השיג את מטרתו העיקרית, שכן הדרך לנגב לא נפרצה, אך הוא שיבש את תוכניות המצרים. צה"ל עבר ממגננה להתקפה.
אזכורים תרבותיים.
אחד מהלוחמים בעיבדיס היה אורי אבנרי שתיאר מאוחר יותר את הקרבות שם בספרו "בשדות פלשת".
בעת המבצע ביקרו בעיבדיס ראש אג"ם יגאל ידין וסגן שר הביטחון ישראל גלילי. בהזדמנות זו אמר גלילי: .
יחסי ישראל-ארה&quot;ב
קלוז'-נפוקה
רוביק דנילוביץ
משחק הדם במים
משחק הדם במים (בהונגרית: Melbourne-i vérfürdő – מרחץ הדמים של מלבורן) היה משחק כדורמים שהתקיים ב-6 בדצמבר 1956 בין נבחרת הונגריה לנבחרת ברית המועצות באולימפיאדת מלבורן ונחשב למשחק המפורסם ביותר בהיסטוריה של משחק הכדורמים. המשחק התנהל על רקע המרד ההונגרי ונבחרת הונגריה הביסה את נבחרת ברית המועצות 0:4. הכינוי "משחק הדם במים" נטבע על ידי התקשורת לאחר שהשחקן ההונגרי ארווין זאדור יצא מבריכת השחייה לקראת סוף המשחק כשדם זורם מחתך שמתחת לעינו הימנית.
רקע.
הפגנה קטנה של סטודנטים שנערכה ב-23 באוקטובר 1956 הסלימה למרד כולל כנגד משטר הבובות הסובייטי בבודפשט. למשך מספר ימים נראה היה כאילו תוכל הונגריה להשתחרר מחיבוק הדוב הרוסי. אך ב-1 בנובמבר החלו ראשוני הטנקים הסובייטיים להתגלגל לתוך הונגריה ומה-4 בנובמבר ועד ה-10 בנובמבר עסקו הכוחות הסובייטיים בדיכוי המרד באמצעות אסטרטגיה של כוחות משולבים שכללו תקיפות אוויר, הפגזות ארטילריות ומבצעים מתואמים של חי"ר ושריון.
בזמן המרד שהתה נבחרת הכדורמים של הונגריה במחנה אימון בהרים בקרבת בודפשט. חבריה היו מסוגלים לשמוע את קולות הירי ולראות את העשן המיתמר. ההונגרים התאמנו כדי להגן על תוארם כאלופי האולימפיאדה הקודמת. כיוון שנותרו פחות משבועיים למשחקים האולימפיים במלבורן שבאוסטרליה הועברו השחקנים מיד למחנה מעבר לגבול בצ'כוסלובקיה על מנת למנוע מהם להסתבך במרד. השחקנים למדו לראשונה על ההיקף האמיתי של המרד רק כשהגיעו לאוסטרליה ודרשו לקבל מידע על קורות חבריהם ובני משפחתם.
המשחק.
כשהחלה האולימפיאדה דוכא כבר המרד ההונגרי בברוטאליות ורבים מהשחקנים בנבחרת הונגריה ראו את האולימפיאדה כדרך להציל מעט מכבוד מדינתם. "חשנו כי אנו משחקים לא רק עבורנו כי אם עבור מדינתנו כולה" אמר זאדור לאחר המשחק. הקהילה הבינלאומית הייתה כבר מודעת לעוצמת הברוטאלית של התגובה הסובייטית למרד ההונגרי והצופים עודדו בקולניות את הנבחרת האולימפית ההונגרית בכל המשחקים בהם השתתפה. משחק "הדם במים" התנהל מול קהל אוהד שכלל גולים הונגרים שרבים מהם היו כמה ימים לפני כן בזירת האגרוף שבה ראו את לאסלו פאפ ההונגרי זוכה במדליית הזהב השלישית שלו.
מלכתחילה היה המשחק אלים מאוד והוחלפו בו בעיטות ומהלומות. לקול תשואות הקהל הבקיע הכוכב ההונגרי ארווין זאדור שני שערים. זאדור נאלץ לעזוב את הבריכה בדקות האחרונות של המשחק כשנבחרתו כבר הובילה 0:4 לאחר שקיבל אגרוף בפניו מולנטין פרוקופייב. הפציעה של זאדור הייתה הקש ששבר את גב הגמל לגבי הקהל, שכבר היה בטירוף. על מנת למנוע התפרצות מהומות הופסק המשחק כשנותרה דקה לסיום, והמשטרה נכנסה לזירה על מנת לפנות את הקהל. תמונותיו של זאדור השותת דם התפרסמו בעיתונות העולמית והובילו לכינוי "משחק הדם במים", למרות שהדיווחים כאילו המים בבריכה האדימו מדם הם ככל הנראה הגזמה.