החל משנת 1909 החל סוסקין לצלם באזור שלימים הפך לתל אביב. הוא תיעד תחילה את ראשית הקמת "אחוזת-בית", דיונות חשופות, קבוצות אנשים בסיורים מקדימים, טרקטורים, מסילות ברזל, אוהלים על שפת הים וכדומה. באחד משיטוטיו תיעד את הגרלת המגרשים לאחוזת בית בצילומו ההיסטורי, שנחשב לצילום הראשון של הקמת העיר תל אביב. ספרו "מראות תל אביב 1926-1909",
שהודפס בברלין ונכרך בידי אלחנן חפץ בירושלים, איגד את מיטב דימויו של העיר מאותה תקופה. את התמונות צילם סוסקין תחת יוזמות פרטיות או במימון חיצוני, על ידי גופים ממסדיים או פרטיים.
צילומי הסטודיו.
סוסקין הרבה לצלם דיוקנאות בסטודיו הפרטי שלו ששכן בביתו שברחוב הרצל 24. הוא צילם אנשים בעלי חשיבות היסטורית לצד אמנים, אנשי רוח ואנשים פרטיים מן השורה. בתוך כך צילם גברים, נשים, משפחות, חיילים, טורסו גברי עירום, תיעוד מתחפשים בפורים, כיתות בתי ספר, קבוצות של חברי "השומר", עוברי אורח מזדמנים ועוד. צילומי הסטודיו שלו מאופיינים בדיוק רב ובהקפדה על קומפוזיציה מאוזנת. צילומים אלה משקפים את מודעותו של סוסקין לעולם הצילום המתפתח, וכן את רצונו להתנסות בטכניקות צילומיות חדשות, למשל בשימוש במראות והצללות, וכן בחידושים טכנולוגיים דוגמת עדשות מרככות וחשיפות כפולות. חלק מאמצעים אלה השתלבו במכלול הצילום שלו, וחלק נזנחו משיקולים פרקטיים.
האגריד
גבי גזית
גבי גזית (נולד ב-11 בנובמבר 1947) הוא עיתונאי, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
גזית נולד בשם גבריאל גרינשטיין בעיירה סרד שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה). בשנת 1949 עלה עם משפחתו לישראל. גדל והתחנך במשפחה דתית בכפר יהושע שבעמק יזרעאל. בצה"ל שירת בסיירת שריון ונפצע קשה במלחמת ששת הימים כאשר הג'יפ שבו נסע עלה על מוקש.
את דרכו המקצועית בתקשורת החל גזית ברדיו בקול ישראל. בשנות השבעים והשמונים נמנה עם מגישיה הקבועים של תוכנית החדשות המרכזית "בחצי היום". בשנת 1983 החל להגיש בהצלחה את תוכנית האקטואליה בשעות הצהריים "יש עניין".
לאחר שנים רבות ברדיו, בשנת 1988 עבר להגיש את תוכנית הטלוויזיה "סופסופ" בערוץ הראשון, בימי שישי פעם בשבועיים, לסירוגין עם תוכניתה של רבקה מיכאלי "סיבה למסיבה". באותה תוכנית החל יגאל שילון להגיש פינה שבה מוקרנים קטעי וידאו של "פספוסים". בסוף 1990 החל להגיש באותו ערוץ תוכנית לילית בשם "הלילה". התוכנית זכתה לאחוזי צפייה גבוהים, ומספר תוכניות של "הלילה" עוררו סערה ציבורית. בין היתר: תוכנית בה נטשה נתיבה בן-יהודה את האולפן באמצע דיון על דן בן אמוץ, תוכנית בה אמר הזמר מאיר אריאל שאין סכנה בשימוש בחשיש, תוכנית שכללה ריאיון עם העבריין טוביה אושרי, וכן תוכנית בה אמר חבר הכנסת מאגודת ישראל משה זאב פלדמן שהוא נגד זכות בחירה לנשים. ב"הלילה" הציג לראשונה יגאל שילון את חידת הכפל לשון שילונדע. עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ 2 בשנת 1993, חתם גזית על חוזה עם הזכיינית "שידורי קשת". התוכנית "הלילה" עברה אתו לערוץ 2 ושודרה בימי שישי החל מסוף 1993.
בשנים 1997–2001 הגיש את התוכנית "הבוקר" במסגרת שידורי קשת. בחלק מהזמן לצידה של רבקה מיכאלי.
בינואר 2002 החל שוב לשדר את התוכנית "הלילה עם גבי גזית", הפעם במסגרת חברת החדשות של ערוץ 2. את התוכנית ערך יחד עם גזית העיתונאי ישראל סגל. אולם לאחר חצי שנה הוחלט על הפסקת התוכנית.
בשנת 2005 חזר ל"קול ישראל", והגיש את תוכנית האקטואליה "הכל דיבורים" ברשת ב'. במרץ 2007 התפטר, בעקבות התנצלות שנכפתה עליו בפני איש יחסי הציבור, רני רהב. רשות השידור אילצה אותו לחזור בו בשידור על דברים שאמר על רהב בעקבות עריכת חגיגת בר המצווה לבנו בהשתתפות 5,000 אורחים. גזית אמר בין השאר: "הלקוחות של רהב סובלים מיחסי ציבור מזעזעים. הוא לא הביא תועלת לאף אחד". לאחר שבועיים חזר בו מהתפטרותו. במאי 2007 התפטר שוב מתפקידו ב"קול ישראל" לאחר שננזף על התבטאותו נגד ראש הממשלה אהוד אולמרט ושר הביטחון עמיר פרץ על ידי יושב ראש רשות השידור, משה גביש. גזית התבטא בתוכנית בחריפות נגד פרץ ואולמרט, בעקבות מסקנות ועדת וינוגרד.
בשנים 2006–2007 הנחה את שעשועון הטלוויזיה "הכספת" במסגרת "שידורי קשת", במקומו של ארז טל.
באוקטובר 2007, החל להנחות את השעשועון "תאמין לי", גרסה מחודשת של השעשועון "זה הסוד שלי". התוכנית קיבלה ביקורות שליליות וירדה משידור לאחר זמן קצר.
בשנת 2010 השתתף בגרסה הישראלית של התוכנית הדוקומנטרית "מי אתה חושב שאתה".
לאחר שעזב את "קול ישראל" עבד בעיקר כשדרן רדיו ומנחה התוכנית "גבי גזית" ברדיו ללא הפסקה. ב-7 בנובמבר 2017, לאחר שגזית מתח ביקורת על תופעת Me Too, סיפרה המגישה דנה וייס שגזית נישק אותה בשפתיה ללא הסכמתה, 15 שנה קודם לכן. גזית הכחיש זאת. למחרת סיפרה הדס שטייף שהגיעה אליה עדות על תקרית נוספת ולאחר מספר ימים אישה נוספת פרסמה שבעת שעבדה במחיצתו ברדיו האזורי הוא נישק אותה על פיה בניגוד לרצונה. בעקבות התלונות השעה את עצמו משידור.
בשימוע שערכה לו התחנה, הוחלט שגזית יפסיק להגיש את תוכניתו. בעקבות זאת, עבר להתגורר בבנגקוק, תאילנד.
בסוף חודש אוקטובר 2019 חזר גזית לישראל ובריאיון לתוכנית ״חי בלילה״, אמר כי פרש מהתקשורת לחלוטין והגדיר עצמו כאיש פרטי אשר אינו עוסק בענייני תקשורת עוד.
חיים אישיים.
גבי גזית גרוש ואב לבן. אחיו היה העיתונאי יוסי גרינשטיין.
ביקורת על התבטאויותיו.
גזית נחשב למראיין ציני, שמרבה לטפל בעוולות השלטון, ולהביך את הפקידים ואת הפוליטיקאים שעולים לשידור בתוכניתו. הוא מוּכר כמי שנותן פתחון פה למי שנפגע מהיחס לו זכה במסדרונות הבירוקרטיה הישראלית, ומשתדל לטפל בתוכנית בבעיות ממשיות. בספטמבר 2008, האשים את מנכ"ל רשות השידור מרדכי שקלאר בניסיון למתן שוחד. לאחר שלטענתו הציע לו תשלום על 4 ימי שידור בשבוע, בניסיון לאלצו לשדר רק פעמיים בשבוע. המחלוקת עם שקלאר הייתה על רקע ביקורת שהעביר על סגנון ההגשה של גזית בתוכנית "הכל דיבורים".
ב-21 באפריל 2010 בתוכנית הרדיו שלו ברדיו ללא הפסקה, על רקע שריפת דגלי ישראל על ידי נטורי קרתא והעימותים בין תושבי יצהר לחיילי צה"ל ביום העצמאות, גזית התבטא בצורה חריפה כנגד המתנחלים והציבור החרדי. גזית קרא לכלוא את החרדים בשכונותיהם, ולנתק להם את המים. כמו כן, כינה את החרדים "עלוקות, תולעים ופרזיטים". בתגובה נאמר באגודה לזכויות האזרח כי "האגודה דוחה בשאט נפש את דברי הבלע של השדרן גבי גזית, המיועדים להשחיר ציבור שלם". כשבוע לאחר ההתבטאות, הרשות השנייה פתחה ב"הליך הפרה" כנגד רדיו ללא הפסקה - והחליטה לקנוס את תחנת הרדיו ב-30,000 ש"ח. כשבוע לאחר התבטאותו אמר גזית כי לא התכוון בדבריו להכליל על כל ציבור החרדים, אלא התייחס לאלה הפוגעים במדינה ובסמליה. כמו כן, חזר בו גזית מהשימוש במילה "תולעים".
באוגוסט 2010 דרש שר הפנים אלי ישי מ"רדיו ללא הפסקה", להוריד את תוכניתו משידור בטענה כי הוא "משתלח בצורה חסרת רסן ומתמדת בציבור החרדי ובמנהיגיו". לאחר שגזית התבטא כנגד השר ישי בסוגיית גירוש ילדי העובדים הזרים וטען כי הוא "השר הגזען ביותר בממשלה".
ב-20 בנובמבר 2016 עורר סערה ציבורית על דברים שאמר ביחס לפרשיית אלון קסטיאל. במסגרת הפינה "הטוב, הרע והמכוער" בה הוא מחלק את ענייני היום לשלוש הקטגוריות. את קטגוריית "הרע" הקדיש גזית לקסטיאל, אך לצד הטענה שהפנה גזית כלפיו הוא ציין כי "הרע הן גם חלק מהנשים שעברו אתו את החוויה הזאת. נשים שהלכו למועדון ושתו יותר מדי מרצונן החופשי, והלכו אתו הביתה מרצונן החופשי, אמנם שיכורות, ושיתפו אתו פעולה".
פעמים נוספות התנצל על דבריו:
פרסים והוקרה.
בשנת 2006 גזית זכה לאות הערכה מנשיא המדינה על פעילותו למען נגישות נכים וכן קיבל אות הוקרה מטעם עמותת אומ"ץ.
בשנת 2008 זכתה תוכניתו בפרס בכנס הרדיו הישראלי, על היותה תוכנית מלל מצטיינת.
גרגוריוס הגדול
טיסה 007 של קוריאן אייר
טיסה 007 של קוריאן אייר (נקראת גם: KAL 007 או KE007), הייתה טיסה מסחרית של חברת קוריאן אייר שבמהלכה הופל המטוס על ידי מטוסי יירוט סובייטיים. האירוע התרחש ב-1 בספטמבר 1983, מערבית לאי סחלין. על המטוס היו באותה עת 269 נוסעים ואנשי צוות, ביניהם חבר בקונגרס האמריקני, כולם נהרגו.
ברית המועצות הצהירה שלא ידעה שהמטוס הוא מטוס אזרחי, ורמזה שהמטוס נכנס למרחב האווירי הסובייטי כהתגרות מכוונת לבחינת יכולת התגובה שלה. הפלת המטוס עוררה סערת מחאה ברחבי העולם, במיוחד בארצות הברית.
סקירה כללית.
טיסת KAL 007 של קוריאן אייר בוצעה על ידי בואינג 747-200 שהמריא מהעיר ניו יורק שבארצות הברית לסיאול שבקוריאה הדרומית. הטיסה יצאה מנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי ב-31 באוגוסט כשעל סיפונה 240 נוסעים ו-29 אנשי צוות. לאחר תדלוק בנמל התעופה הבינלאומי אנקורג' באנקורג' שבאלסקה המטוס המריא לסיאול ב-13:00 GMT ב-1 בספטמבר. בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי סיאול-קימפו סטה המטוס מנתיבו וחדר למרחב האווירי הסובייטי. טיסות קוריאן אייר חדרו כבר למרחב האווירי הסובייטי ללא אישור במקרים קודמים: באפריל 1978 ירה מטוס קרב סובייטי על טיסת קוריאן אייר 902 לאחר שזו חלפה מעל חצי האי קולה. כתוצאה מכך נהרגו שני נוסעים והמטוס נאלץ לנחות נחיתת אונס על אגם קפוא. חקירת אירוע זה הייתה מורכבת בעקבות הסירוב הסובייטי לשחרר את רישום נתוני הטיסה של המטוס. בשל טכנולוגיות הניווט שהיו בשימוש באותה תקופה בתעופה האזרחית, טעויות ניווט מסדר גודל דומה לא היו נדירות מאוד.