קווי הניקוז הגדולים נסתמו, בתי השימוש הגדולים היו מזוהמים והפסולת עלתה על גדותיה. חלק מהאשפה נזרק מחוץ לחומות ונהפך למדרון ענק של עצים וירק. בעבר היה נוהג של העברת פסולת במשקל כל יום למשטרה מול ברירת קנס. לאחר ביטול נוהג זה הייתה הפסולת מפונה על ידי כלבים. כשאלה התרבו היו הורגים אותם. שילוב תנאי התברואה הגרועים יחד עם המגורים הצפופים והתזונה הלקויה הביאו להתפרצות מחלות ומגפות תדיר, בעיקר מלריה, דיזנטריה וכולרה. בעת התפרצות המגיפות היו סוגרים חנויות, נזירים היו עוזבים את העיר והיה מוטל עליה סגר. הורגש מחסור בתרופות ובמוסדות רפואה. הרופאים היו בדרך כלל נוסעים עוברי אורח מזדמנים. עד למחצית המאה בית החולים מאיר רוטשילד היה היחידי בעיר ובית המרקחת היחיד היה במנזר הפרנציסקני.
ליד שער ציון הוקצתה שכונה למצורעים, שכללה כ-30 איש שהיו מתחתנים בינם לבין עצמם. החולי הרב היווה זרז ליציאה מן החומות כאשר המטרה הראשונית הייתה הקמת בית חולים שם.
זמן קצר לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא הבריטי הוציא רונלד סטורס מספר פקודות, צווים מנהליים ותקנות הנוגעות לבניה בירושלים ועל מנת לסייע בידו בגיבוש תוכנית מקיפה לבנין ירושלים יזם סטורס את הקמת האגודה למען ירושלים (Pro-Jerusalem Society).
בספרו זכרונות מציין רונלד סטורס: "... כדי שאותן פקודות תהפכנה לפקודות קונסטרוקטיביות, היה הכרח בשני גופי עזר: צריך היה לעניין את ראשי העדות ונציגיהן ולהיוועץ בדעתם, וצריך היה להשיג כספים כדי להוציא את רצוננו מן הכוח אל הפועל. לפיכך ייסדתי את האגודה למען ירושלים שהייתה למעשה מעין מועצה עירונית ליד המושל הצבאי."
הבריטים היו ערים למשמעות הפוליטית התרבותית והדתית של שלטונם בירושלים בפרט וארץ הקודש בכלל. הכבוד והאהבה שחשו הבריטים לירושלים ובעיקר לעיר העתיקה ולסביבתה, ניכרים היטב במבנים בריטיים ברחבי העיר, ונובעים מזיקה רומנטית, ומרגש דתי עמוק. מניעים אלו נטעו בלב השלטון הבריטי שאיפה לפעול לשימור ושיקום העיר ההיסטורית, כמו גם לבנות ולנהל את ירושלים כעיר מתפתחת ומודרנית.
מבנה האגודה.
באגודה למען ירושלים היו נציגים מכל זרמי האוכלוסייה בירושלים: המופתי המוסלמי, ראש הקהילה הפרנציסקנית, ראש הקהילה הדומיניקנית, הפטריארך היווני והארמני, ונציגי היישוב היהודי - יושב ראש הועד הציוני, אליעזר בן-יהודה, הדוקטור דוד אידר ועוד. היה ייצוג של המושבה האמריקנית וכן ישבו בה נציגים מן העירייה - ראש העיר ראג'ב נשאשיבי וסגנו, ראש מחלקת העתיקות ואחרים. נשיא האגודה היה רונלד סטורס, מושלה הראשון של ירושלים. מזכיר האגודה היה היועץ העירוני לענייני ירושלים והנציב העליון הבריטי שימש בה נשיא של כבוד.
רונלד סטורס הזמין לירושלים את האדריכל צ'ארלס רוברט אשבי
(Charles Robert Ashbee) כדי שישמש "יועץ אזרחי למושל ירושלים"
(Civic Advisor to the Governor of Jerusalem) ואף שימש כמזכיר האגודה למען ירושלים.
סמלה של האגודה כלל שילוב של מגן דוד, צלבים וסהר, כביטוי לשילוב בין הדתות השונות בירושלים. סביב הסמל ציטוט מתהילים מ"ח, הכתוב בשפה האנגלית: "סובו ציון והקיפוה, ספרו מגדליה, שיתו לבכם לחילה, פסגו ארמונותיה, למען תספרו לדור אחרון".
פעולות האגודה.
צ'ארלס רוברט אשבי התבקש להכין סקירה על המבנים העתיקים בירושלים ולהמליץ על שימורם. כמו כן המליץ אשבי גם בעניין שיקום העיר ותכנונה הכולל. תקציב האגודה גויס בעיקר מתרומות. מגייס הכספים העיקרי של האגודה היה רונלד סטורס עצמו, שאף יצא למסעות גיוס כספים, תוך שהוא משתמש בשמה של ירושלים לעידוד מתן התרומות.
משהפכה האגודה לעצמאית מבחינה פיננסית ומנהלתית היא הזמינה לעיר בשנת 1918 את האדריכל ויליאם מקלין, שהיה באותה עת מהנדס העיר של אלכסנדריה שבמצרים. בספר זיכרונותיו מציין רונלד סטורס כי ההזמנה נועדה .תוכנית מקלין משנת 1918 ותוכנית גדס משנת 1919, שתיהן תוכניות האב הראשונות של ירושלים, היו יוזמה של האגודה למען ירושלים.
בשנים הראשונות לפעולתה, ומאחר והאגודה למען ירושלים הוקמה כחלק מהממשל הצבאי, היא שימשה, למעשה, כוועדת התכנון של ירושלים, אף על פי שלא זכתה למעמד חוקי רשמי.
בשנת 1920 הועברה ירושלים לרשות ממשל אזרחי וצ'ארלס רוברט אשבי מונה למזכיר ועדת התכנון הירושלמית, בנוסף על תפקידו כמזכיר האגודה למען ירושלים. תפקיד ועדת התכנון היה לוודא שתוכניות בנין המוגשות לאישור תואמות את עקרונות תוכנית המתאר משנת 1922, הידועה כתוכנית גדס-אשבי.
במהלך פעילותה, האגודה למען ירושלים פעלה בעיקר לשימור ושיקום מקומות היסטוריים מחוץ לחומות. בין פעולות האגודה: ניקוי ושיקום מגדל דוד, הקמת טיילת החומות, שיפוץ ושיקום אריחי הקרמיקה של כיפת הסלע, הרחקת מגדל השעון שהיה על שער יפו, נטיעת עצים ברחבי העיר, שימור מבנים היסטוריים שונים, הקמת מבנים ציבוריים כגון מוזיאונים, ספריות וגלריות, טיפוח שטחים פתוחים, שיקום השווקים העתיקים ופיתוח שווקים חדשים, עידוד אמנות מקומית, קביעת שמות הרחובות באריחים מצוירים (על ידי אמני בצלאל, ותיקון תקנות שונות בהתאם למטרותיה.
פעולותיה של האגודה ותוכניותיה בין השנים 1918–1922 סוכמו בשני ספרים, שנערכו על ידי צ'ארלס רוברט אשבי,
בספרים אלה מצוינות גם תוכניות שהאגודה לא הצליחה להוציא אל הפועל, כגון הסרת השווקים הנמצאים בחזית שער יפו ושער שכם.
כפי שניתן להבין מהספרים, עיקר פעילות האגודה התרכזה בשנים 1918–1922, ועם התגברות המתח הדתי-לאומי בעיר פחתה פעילותה, ומשהועבר הטיפול הקשור ברישוי ותכנון העיר לידי העירייה האזרחית ומשרדי הממשלה השונים, והאחריות לשימור האתרים העתיקים בעיר הועברה למחלקת העתיקות הממשלתית - הרשות המנדטורית שפעלה לפני רשות העתיקות, ניטלו מן האגודה כל תחומי עיסוקיה והסיבות להקמתה רוקנו מתוכן.
בסוף שנת 1922 התפטר אשבי מתפקידיו, ועם התפטרותו הופסקו למעשיה פעולותיה של האגודה, שהמשיכה להתקיים בשמה בעיקר עד תום המנדט. כמזכיר הכבוד של האגודה לאחר אשבי מונה האדריכל ומתכנן הערים קליפורד הולידיי.
האגודה למען ירושלים הוקמה מחדש בירושלים המודרנית תחת שלטונה של מדינת ישראל ומאגדת גופים שונים במטרה דומה לזו של האגודה המקורית. בהם, המחלקה לגאוגרפיה של האוניברסיטה העברית, המחלקה לאדריכלות של בצלאל, המחלקה לאדריכלות ולתכנון ערים של הטכניון והמועצה לשימור אתרים.
בריאן יוזנה
בריאן יוזנה (אנגלית: Brian Yuzna; נולד ב-30 באוגוסט 1949) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי.
יוזנה גדל בניקרגואה, פוארטו ריקו ופנמה לפני שהתיישב בארצות הברית בשנות השמונים.
ביוגרפיה.
יוזנה נולד בפיליפינים. יצירתו הקולנועית מתרכזת בעיקר בסוגת האימה, עם גיחות קלות למדע בדיוני. הוא מעריץ גדול של ה.פ. לאבקרפט (כמו ידידו ועמיתו סטיוארט גורדון) ועיבד כמה מסיפוריו לקולנוע.
לאחרונה הקים יוזנה, יחד עם המפיק חוליו פרננדז, בית הפקות בשם "פנטסטיק פקטורי" תחת חברת ההפקה הספרדית פילמקס. מטרת המיזם היא ליצור סרטי סוגה (אימה, מדע בדיוני, פנטזיה) בתקציב צנוע, המיועדים לשוק הבינ"ל (משמע דוברי אנגלית) תוך כדי שימוש בכישרונות מרחבי העולם ופיתוח כישרונות מקומיים.
בן עזאי
שמעון בן עזאי, המכונה במקורות "בן עזאי" (לעיתים "בן עזיי"), היה מן התנאים בדור השלישי, בתחילת המאה ה-2 לספירה. היה מופלג בהנהגות של מידת חסידות, עד שהפך בעצמו לסמל למידה זו, ונאמר עליו בגמרא ש"הרואה בן עזאי בחלום, יצפה לחסידות".
חייו.
רבו היה כנראה רבי יהושע בן חנניה, נחשב כתלמיד חבר לרבי עקיבא. בן עזאי הצטיין בשקידתו בלימוד התורה ונאמר עליו ש"משמת בן עזאי בטלו השקדנים". לא ידוע היכן הוא גדל, וכנראה שבדומה לר' עקיבא, הוא התחיל ללמוד תורה בגיל מאוחר. מסופר כי בתו של ר' עקיבא הבטיחה לו שתינשא לו בתנאי שיעסוק בתורה (כפי שעשתה אמה לאביה), והוא הסכים. לא מבואר בתלמוד האם הוא אכן נשא אותה לאישה ומיד גירש אותה, או שמעולם לא התחתן איתה, או שאירס אותה אך לא נשא אותה, אך ידוע שחי ללא אשה עד סוף ימיו מכיוון ש"נפשו חשקה בתורה". הוא מכונה במשנה בכינוי "בן עזאי", ללא התואר "רבי", היות שנפטר צעיר קודם שזכה לסמיכה ומשום שלא היה נהוג לסמוך אדם שאינו נשוי. אמנם במקומות מסוימים נזכר בשם רבי ().
מותו.
אף מיתתו של בן עזאי הייתה מפורסמת ובה ניכרת מידת חסידותו.
במסכת חגיגה (דף י"ד עמוד ב) מסופר ש"ארבעה נכנסו בפרדס ואלו הן בן עזאי ובן זומא אחר ורבי עקיבא... בן עזאי הציץ ומת עליו הכתוב אומר (תהלים קטז, טו) יקר בעיני ה' המותה לחסידיו, בן זומא הציץ ונפגע ועליו הכתוב אומר (משלי כה, טז) דבש מצאת אכול דייך פן תשבענו והקאתו, אחר קיצץ בנטיעות רבי עקיבא יצא בשלום".
וכן במדרש איכה רבה (ב,ד): "בִּלַּע ה' וְלֹא חָמַל אֵת כָּל נְאוֹת יַעֲקֹב, אֶת כָּל נְאוֹתָיו שֶׁל יַעֲקֹב, כְּגוֹן רַבִּי יִשְׁמָעֵאל, וְרַבָּן גַּמְלִיאֵל, וְרַבִּי יְשֵׁבָב, וְרַבִּי יְהוּדָה בֶּן בָּבָא, וְרַבִּי חוּצְפִּית הַמְתוּרְגְּמָן, וְרַבִּי יְהוּדָה הַנַּחְתּוֹם, וְרַבִּי חֲנַנְיָה בֶּן תְּרַדְיוֹן, וְרַבִּי עֲקִיבָא, וּבֶן עֲזַאי, וְרַבִּי טַרְפוֹן".
מאמריו.