הצורך בשימור מזון במושבה החדשה היה דחוף. בניית עדרים של בעלי חיים לקחה זמן רב, ובעקבות השינויים בשפע בדרום אפריקה, נאלצו להשתמש בשיטות מסורתיות על מנת לשמר את בשרם של בעלי חיים אפריקאים גדולים באקלים החם, כיוון שמקררים עדיין לא הומצאו. הבילטונג כפי שהוא היום התפתח מהבשר המיובש שנשאו טרקבורים (Trekboeren) על עגלות, כאשר היו זקוקים למלאי מזון עמיד בזמן שהיגרו מן המושבה קייפ צפונה וצפון מזרחה (הרחק מהשלטון הבריטי) לתוך דרום אפריקה במהלך הטרק הגדול. הבשר השתמר ונתלה לייבוש במשך שבועיים במשך החורף הקר, כאשר הטמפרטורות הקרות סייעו לעכב עוד יותר את הגידול החיידקי ופטרייתי. לאחר שהתייבש כראוי, היה הבילטונג מוכן ונארז בשקיות בד, שאפשרו את זרימת האוויר כדי למנוע עובש.
רכיבים.
המרכיבים הנפוצים ביותר של בילטונג הם בשר, פלפל שחור, כוסברה, מלח וחומץ.
היום מוסיפים לעיתים חומץ בלסמי או חומץ מאלט, סוכר, פלפלת צ'ילי יבש, אגוז מוסקט, פפריקה, מיץ לימון, שום, אבקת בצל ומלח.
לפני תחילת השימוש בקירור, תהליך ייבוש הבשר שימש כדי לשמר סוגים שונים של בשר בדרום אפריקה. אולם למעשה היום בילטונג נפוץ יותר מבשר, בעיקר בשל זמינותו ומחירו בשוק. לקבלת החתיכות הטובות ביותר משתמשים בפילה, סינטה, או סטייקים חתוכים מן הירך. ניתן להשתמש גם בנתחים אחרים, אבל הם לא יהיו באותה האיכות.
בילטונג יכול גם להיות מיוצר מכמה מיני חיות: עוף מכונה עוף בילטונג, מיני דגים, סוגי בשר אקזוטים כגון איילים או דלגן, קודו וגנו ומבשר יען.
אופן הכנה.
בילטונג באופן מסורתי נעשה רק במהלך חודשי החורף הקרים, כאשר יש פחות סיכון של צמיחת חיידקים ועובש. חלק מהמתכונים דורשים להשרות את הבשר בחומץ (חומץ ענבים בעיקר, אבל רוטב בלסמי וסיידר גם אפשריים) במשך כמה שעות, ולאחר מכן מפזרים תערובת תבלינים בנדיבות על הבשר ומחדירים אותה פנימה. ניתן להוסיף גם פלפל כחומר משמר נוסף. לבסוף יש להשאיר את הבשר כך לכמה שעות נוספות או לקירור בלילה.
מתכונים נוספים שהועברו מדור לדור מחייבים להשאיר את הבשר בלילה בתוך תמיסת חומץ, מלח ותבלינים (בין 12 ל-24 שעות).
תערובת התבלינים מורכבת באופן מסורתי מכמויות שוות של מלח, כוסברה קלויה מעט, פלפל שחור גס וסוכר חום.
תהליך ההכנה חייב להיות מוקפד, עם הרכיבים הטריים ביותר, תוך הקפדה יתרה על העדר מעופפים וחרקים בחדר בזמן ההכנה. מעופפים הנוחתים על הבשר בזמן ההכנה יובילו להטלת ביצים ולרימות שיצאו בזמן הייבוש.
ייבוש הבשר.
באופן מסורתי בילטונג נעשה במהלך החורפים הקרים של דרום אפריקה לקבלת התוצאות הטובות ביותר. אוויר קר ייבש בדרך כלל את הבילטונג בצורה הרבה יותר יעילה, והוא הסביבה הטובה ביותר האפשרית לשמירה על בטיחות המזון. הסיכויים להתפתחות עובש הם פחותים, וניתן לתלות חתיכות עבות של בילטונג להתייבש לאט עבור מרקם עשיר, טעים ויצירת צבע אדום כהה. תהליך חימום הבשר התחיל רק בשנים האחרונות, והמכינים המסורתיים של הבילטונג סבורים שהחום גורם לתוצאה נחותה ופחות טעימה. בשל הסיכון המוגבר לצמיחה של חיידקים ופטריות, לא ניתן להשתמש בשיטה המחוממת ללא תוספת אשלגן חנקתי.
ייצור בילטונג יכול גם להתבצע באקלים קר יותר באמצעות נורה חשמלית לייבש את הבשר, אבל חשוב לדאוג לאוורר אותו, כדי שלא ייווצר עובש על הבשר.
בילטונג ובשר מיובש נבדלים בשלושה אופנים שונים:
מכירת הבילטונג.
הבילטונג הוא מוצר נפוץ בחנויות המכולת בדרום אפריקה, וניתן לקנות אותו בצורה של רצועות רחבות (המכונות stokkies, כלומר "מקלות קטנים").
ישנם גם קמעונאים שמוכרים בילטונג. חנויות אלה עשויות למכור אותו בכמה מצבים כמו "רטוב" (לח), "בינוני" או "יבש". בנוסף, ישנם לקוחות המעדיפים את זה עם הרבה שומן, בעוד אחרים מעדיפים אותו רזה ככל האפשר.
אכילה.
בילטונג נאכל בדרך כלל כחטיף, אך יכול לשמש גם בתבשילים, להתווסף למאפינס או לסירי לחם. בנוסף יוצרו גם חטיפי צ'יפס וממרחי גבינה בטעם בילטונג. בילטונג יכול לעזור לתינוקות עם כאבי שיניים. בילטונג הוא מזון עם אחוז חלבון גבוה. לרוב נדרשת כמות של 200 גרם בשר בקר על מנת לעשות 100 גרם של בילטונג, ותהליך יצירתו משמר את רוב התוכן של חלבון. על כן בילטונג יכול להיות מורכב מ-67% חלבון.
בילטונג בישראל.
הבילטונג בישראל חווה פופולריות שעולה ככל שהזמן חולף.
המודעות לחטיף המופלא הזה הייתה רדומה שנים רבות, ולמעשה רק קומץ קטן באוכלוסייה היה מודע לקיומו.
על אוכלוסייה הזו נמנים קהילת הדרום אפריקאים שחיים בישראל, וכאלה שאימצו את דיאטת הפלאו והקטו, ובשר מהווה את עיקר התפריט היומי שלהם.
עם זאת המודעות לחטיף גברה משמעותית בעקבות קבוצת פייסבוק שנפתחה על ידי רז אדרת ( Craz-E-Biltong ), בה נחשפים החברים לבילטונג, למדריכים מפורטים המסבירים כיצד להכינו בבית, לאמצעי זהירות, כמו גם למדריכים לבניית ארונות ייבוש ועוד.
בקבוצה קיימים מתכונים רבים ומגוונים, ומספר החברים בה מתקרב כיום לאלפים חברים פעילים.
בילטונג בעולם.
הפופולריות של הבילטונג התפשטה למדינות רבות אחרות מלבד דרום אפריקה, בעיקר בקנדה, בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, אירלנד וארצות הברית שבהן יש אוכלוסיות גדולות של תושבים דרום אפריקאים, וגם להודו. בילטונג מופק גם בתוך קהילות דרום אפריקאיות בעולם, למשל בגרמניה, אירלנד ואפילו דרום קוריאה.
בילטונג המיוצר בדרום אפריקה לא ניתן לייבא לתוך בריטניה, על פי הכללים המסדירים את ייבוא של מוצרים מבוססי בשר ממדינות שאינן האיחוד האירופי שנקבעו על ידי HM Customs and Excise ויורשו HM Revenue and Customs, ולכן הוא נעשה בבריטניה.
בארצות הברית בילטונג הוא נדיר יחסית לעומת בשר מיובש שהוא החטיף המסורתי והפופולרי יותר.
הר אלכסנדר
הר אלכסנדר הוא פסגתו של רכס אמיר המצוי בצפון-מערב השומרון בין מישור החוף לעמק יזרעאל. גובהו של ההר 518 מטר מעל פני הים.
להר צורת כיפה המורכבת רובה מאבן גיר מתקופת הקנומן-טורון ובמרכזה מסלעים קשים של הקנומן התיכון ומורם מעל לקימור הכיפה. שולי ההתרוממות מסומנים על ידי נביעות של לבה וטוף וולקני.
באזור ההר מספר גדול של כפרים ערביים וחלק גדול ממדרונותיו מכוסים מטעי זית נרחבים בשל הקרקע הרכה והפורייה שלו.
על פסגת ההר ניצבים בית תפילה מוסלמי וקברו של שייח' איסכנדר. לכן ההר נקרא גם ג'בל שייח' איסכנדר והר אלכסנדר בעברית על שמו. בנוסף לאלה מוצב על הפסגה מיכל מים עבור השכונות הגבוהות של העיר הסמוכה אום אל-פחם.
עד למלחמת ששת הימים עבר קו שביתת נשק לאורך כיפת הרכס.
פסגת ההר מאפשרת תצפית לכל רוחות השמיים:
צפונה על אזור הכרמל, רמת מנשה וגבעת אלונים.
מזרחה על הרי נצרת, הר תבור, עמק יזרעאל, רמות הגליל התחתון, הגלבוע והגלעד.
דרומה על צפון השומרון ואזור ג'נין.
מערבה על מישור החוף.
הצמחייה באזור ההר מורכבת בעיקר מאלון מצוי (40%), בר-זית בינוני (27%) ואלה ארצישראלית (8%). מצויים גם עצים נוספים במינון נמוך יחסית.
בשכבת השיחים מצויה אלת המסטיק (75%) עם מעט אשחר ארצישראלי וקידה שעירה. במורדות ההר לכיוון נחל עירון יש כיסוי ניכר של אלון התבור.
אנה אמליה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל
אנה אמליה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (בגרמנית: Anna Amalia von Braunschweig-Wolfenbüttel; 24 באוקטובר 1739 – 10 באפריל 1807), הייתה בתו של קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ואשתו של ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
ביוגרפיה.
אנה אמליה נולדה ב-24 באוקטובר 1739 בעיר וולפנביטל שבדוכסות בראונשווייג (ברונסוויק בסקסונית ובשפות אחרות; כיום גרמניה), לקרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולפיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה ואחותו של פרידריך הגדול.
ב-16 במרץ 1756 התחתנה אנה אמליה עם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו נולדו לה שני ילדים. ב-28 במאי 1758 מת ארנסט אוגוסט, והותיר אחריו את בנם בן השנה קרל אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך שעלה לשלטון במקומו. בשל היות בנה קטין, שלטה אנה אמליה כעוצרת הדוכסות עד לבגרותו בשנת 1775. היא ניהלה את ענייני הדוכסות בהגינות וביושרה, וחיזקה את משאביה, על אף תלאות מלחמת שבע השנים שהשתוללה בגרמניה באותה העת.
כפטרונית של אמנות וספרות היא תמכה ברבים מהגברים הבולטים ביותר בגרמניה באותה העת, ביניהם יוהאן גוטפריד הרדר, יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך שילר וחברת התיאטרון של אבל זיילר, אשר תחת חסותה של אנה אמליה "הפכה למוצלחת ביותר, ולחברת התיאטרון הטובה ביותר בגרמניה באותה עת". כמו כן היא הקימה את ספריית הדוכסית אנה אמליה, המכילה כיום כ-1,000,000 כרכים. בנוסף, היא גם הייתה מלחינה בולטת, ובין יצירותיה החשובות יש סימפוניה לשני אבובים, שני חלילים, שני כינורות ובס-באס (1765), אורטוריה תלת-ממדית (1768), אופרה בשם ארווין ואלמיר (1776), המבוססת על טקסט של גתה, ודיברטימנטו לפסנתר, קלרנית, ויולה, וינצ'לו (בסביבות 1780).
בשנת 1807 מתה אנה אמליה, ונקברה בקריפטה המלכותית בוויימאר.
משפחתה.
ב-16 במרץ 1756 התחתנה אנה אמליה עם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו נולדו לה שני ילדים:
דייוויד וילקרסון