מורלו מרבה לשיר על לקחים מהחיים, וניכר שקיימים הרבה כאלה. עיקר שיריה עוסקים באהבה, בין אם נפגעה ממנה ובין אם לא יכולים בלעדיה. כמו כן שיריה מדברים בין היתר על היחסים בין גבר ואישה, על תשוקה, זוגיות, בגידה, אכזבות, תקוות, ציפיות ושמחת חיים. השימוש הנפוץ בהאנשות, מטפורות ומוטיבים חוזרים עוזרים לה לבטא את הדברים המסבים לה אושר ובכך היא מצליחה לחדור לליבם של מאזיניה.
פרויקטים בהשתתפותה.
גם השיר "Luna Bonita" (ירח נאה) זכה לגרסה עברית משלו הנקראת "לא עוצרת", בביצועה של הזמרת המזרחית ניבין.
הופעות ודואטים.
מלבד עיסוקיה במוזיקה שהיא כותבת ומלחינה והופעות בגראן רקס (אחד האולמות הגדולים והנחשבים בבואנוס איירס), מרסלה נוהגת להופיע ולקחת חלק באירועים לאומיים בארגנטינה ומחוצה לה. מאז תחילת הקריירה מרסלה חלקה במה והקליטה שירים יחד עם אומנים ארגנטינאיים רבים ביניהם אריאל רמירז, לוס נוצ'רוס, לוסיאנו פריירה, קוטי, רוברטו קרבחל, סולדד פסטורוטי (Pastorutti), דייגו טורס (Torres), מרסדס סוסה ואבל פינטוס.
כמו כן, הופיעה במספר טקסים יחד עם זמרים בינלאומיים כמו ז'ואן מנואל סראט, קטאמה (Ketama), ג'יג'י דאלסיו, חוסה הצרפתי (José el Francés) ועוד רבים וטובים אחרים.
פרסים ותארים.
במסגרת פועלה השתתפה מרסלה במגוון טקסי מוזיקה ואף זכתה בתארים רבים:
סמל מונטנגרו
סמל מונטנגרו אומץ על ידי הפרלמנט ב-12 ביולי 2004 והחליף את הסמל של ממלכת מונטנגרו. השינוי העיקרי הוא שינוי צבע העיט מכסף לזהב.
הסמל מתאר את העיט הדו-ראשי בזמן מעוף - סמל משפחת פטרוביץ'-נגוש (Petrović-Njegoš) שהיו שליטי מונטנגרו. למעשה זה סמל ביזנטי שמתבסס על סמל רומאי. העיט הדו ראשי מסמל איחוד של המדינה עם הכנסייה הנוצרית. עיט דו ראשי זה היה גם סמל של שליטי זטה (Zeta) משפחת צ'ורני (Crnojević). בקביעת פריסת הסמל עומד סמל של רוסיה הצארית, איתה שליטי מונטנגרו היו בקשרים פוליטיים קרובים.
האריה העובר במרכז הסמל הוא סמל של הסמכות הבישופית ומייצג נושא תחיית המתים הנוצרית. הוא הועתק מהסמל של ונציה שהיה לה השפעה גדולה באזור. כאשר מונטנגרו קבלה עצמאות מסרביה היא הייתה תחת שלטון של כוהני דת תוך התמודדות מתמדת עם פלישות האימפריה העות'מאנית. זו הסיבה לנוכחות החזקה של הנושאים הדתיים בסמל. עם התבססות השליטה החילונית בשנת 1851 האריה הועמד מתחת לעיט וראשי תיבות של השליט היו על המגן. בסמל הנוכחי, האריה הוצג מחדש מעל העיט בניגוד למסורת של המאה ה-19. על אף שהמדינה היא רפובליקה, גם כתר הממלכה מוצג בסמל. יש בכך ניגוד מסוים, אך הפתרון פופולרי מאוד בקרב התושבים.
תאונת הרכבת בבית יהושע
תאונת הרכבת במפגש בית יהושע היא תאונת רכבת שאירעה בישראל. ב-12 ביוני 2006 התנגשה רכבת נוסעים שיצאה מנמל התעופה בן-גוריון אל עכו בטנדר שנתקע על מפגש מסילת החוף עם כביש 553, סמוך לתחנת הרכבת בית יהושע. חמישה מנוסעי הרכבת נהרגו ויותר מ-80 נפצעו.
תיאור האירוע.
ביום שני 12 ביוני 2006, סמוך לשעה 12 בצהריים, נתקע טנדר על מפגש כביש 553 עם מסילת החוף של רכבת ישראל, סמוך לתחנת בית יהושע. תקלה זו קרתה מיד לאחר שהטנדר התנגש ברכב מסחרי וניזוק.
למרות שאגף המבצעים של הרכבת קיבל דיווח על פריצת המחסום והימצאותו של הטנדר על המסילה, ההודעה על כך לא הגיעה בזמן לנהג הרכבת שנסעה במהירות של כ-140 קמ"ש מדרום לצפון. נהג הרכבת הבחין ברכב התקוע ממרחק של כ-250 מטרים, אך לא הספיק לבלום והרכבת התנגשה ברכב במהירות של כ-130 קמ"ש. הרכבת הייתה רכבת מו-דו מתוצרת חברת אלסטום וכללה קטר Bo-Bo מדגם JT 42BW מספר 741 בראשה, ארבעה קרונות נוסעים וקרון ניהוג (רכבות מסוג זה כוללות בדרך כלל 7 קרונות נוסעים, אך בעקבות תאונת הרכבת באחוזם בתאריך 8 ביולי 2005 שבה נפגעו שלושה קרונות שנשלחו לתיקון בספרד, נאלצה רכבת ישראל להשתמש במערך קרונות מקוצר). ברכבת היו כ-200 נוסעים - מספר לא גבוה שנבע משעת הצהריים שאינה עמוסה במיוחד. נהג הטנדר, יונתן ועדיה, חולץ מרכבו לפני תאונת הרכבת ולא נפגע.
לאחר הפגיעה דחף הקטר את הרכב לאורך המסילה למרחק של מספר מאות מטרים ואז נשמט מהמסילה והתהפך. שלושת הקרונות הקדמיים נשמטו גם כן, כאשר השניים הראשונים גם התהפכו זה על זה תוך שהאחד מועך את השני וגורם ללכידת היושבים בו בתוכו. רוב הנפגעים היו מבין הנוסעים שישבו בשני הקרונות הראשונים, חמישה מהם נהרגו וכ-80 נפצעו בדרגות חומרה שונות. בשל מצב הקרונות חילוץ הנפגעים ארך זמן רב ונעשה בשיתוף כוחות של פיקוד העורף ומכבי האש, וכן מסוקים שהעבירו את הפצועים הקשים לבתי החולים.
הקטר ושני הקרונות הקדמיים נהרסו ויצאו לחלוטין מכלל שימוש. שלושת הקרונות האחרים יצאו משימוש באופן זמני ונשלחו לתיקונים. המסילה עצמה נפגעה ואיתה גם המסילה המקבילה לה, דבר שגרם להפסקת פעילות הרכבות על מסילת החוף ליותר מ-24 שעות, בהן תוקנו המסילות.
בית המשפט קבע שנהג הטנדר, וטרינר בשם יונתן ועדיה אשם בתאונה זו.
השלכות התאונה.
התאונה ארעה כשנה לאחר אסון רבדים ותאונת הרכבת באחוזם, שנגרמו גם כן מהתנגשות במפגש כביש-מסילה. בעקבות התאונה נפתחה חקירת משטרה נגד נהג הרכב ונגד בכירים ברכבת ישראל. ב-25 באוקטובר 2007 החליטה הפרקליטות להגיש כתבי אישום נגד נהג הטנדר באשמת הריגה, נהיגה בשכרות, גרימת חבלה של ממש, נהיגת רכב בקלות ראש או רשלנות ועוד, ונגד מנכ"ל רכבת ישראל עופר לינצ'בסקי, סמנכ"ל חטיבת הפעלה ותחזוקת תשתיות ברכבת, הראל אבן, והממונה הארצי בתחום דרכים והסדרי תנועה, יובל בלום באשמת גרימת מוות ברשלנות. כחודשיים קודם לכן הודיע עופר לינצ'בסקי על סיום תפקידו כמנכ"ל הרכבת.
על מנת להגביר את הבטיחות, הורחבו שעות עבודת התצפיתנים ומוקמו תצפיתנים נוספים במפגשים (בתאונה זו לא נכח תצפיתן). כמו כן יישום ההחלטה על הפרדת מפלסיות במפגשי כביש מסילה ברחבי הארץ שהתקבלה כבר לאחר אסון רבדים תפסה תאוצה וכיום כמעט ואין בארץ צמתים כביש-רכבת. המפגשים הקיימים נמצאים בעיקר בכבישים כפריים ובדרכי עפר. למשך תקופה מסוימת אף הוגבלה מהירות הרכבות בקרבת המפגשים. ב-31 באוגוסט 2007 נפתח לתנועה גשר כביש במקום המפגש של בית יהושע.
במרץ 2010 הגישה פרקליטות המדינה כתב אישום נגד שלושה ממנהלי רכבת ישראל על חלקם בתאונת הרכבת בבית יהושע, ובראשם המנכ"ל לשעבר עופר לינצ'בסקי, בעבירת גרימת מוות ברשלנות. נהג הטנדר שנתקע על המסילה הואשם בהריגה, לאחר שלטענת המדינה נהג בפזיזות כשהוא נמצא תחת השפעת חומרי הרדמה, בהם פתידין. הנהג, ועדיה, שהוא הנאשם המרכזי במשפט יצא מהארץ בשנת 2008 ועד סוף שנת 2009 לא שב אליה כדי להתייצב לפתיחת משפטו. ב-2010 הוא נעצר בארגנטינה (לטענת פרקליטיו נעצר לאחר שממילא היה בדרכו לישראל).
לאחר הליך גישור בפני השופט, הושג הסדר טיעון על פיו נמחקו מכתב האישום שניים מעובדי הרכבת ומנכ"ל הרכבת אשר עבדו בחברה במשך זמן קצר בלבד, וסמנכ"ל חטיבת ההפעלה ברכבת ישראל יודה במעשה פזיזות ורשלנות והתביעה תבקש להטיל עליו שירות לתועלת הציבור. כן הוסכם שחברת רכבת ישראל תורשע ויוטל עליה קנס. הרכבת הורשעה בגרימת מוות ברשלנות והוטל עלייה קנס בסך של 376 אלף ש"ח.
ב-25 בנובמבר 2015 הרשיע בית המשפט המחוזי מרכז את נהג הטנדר שנתקע על המסילה, יונתן ועדיה, בכל האישומים. ב-21 בספטמבר 2016 נגזרו על ועדיה 6 שנות מאסר, שלילת רישיון ל-25 שנה ופיצוי של 50 אלף ש"ח לכל אחת ממשפחות ההרוגים.
תומס ג'פרסון
הליגה הקתולית
הליגה הקתולית (בצרפתית: Ligue catholique) היא קואליציה צרפתית שנוסדה ב־1576 על ידי אנרי הראשון, הדוכס מגיז, כדי לחדש את מלחמות הדת בצרפת נגד ההוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתיים). ליגה זו נתמכה על ידי פליפה השני, מלך ספרד, האפיפיור סיקסטוס החמישי והישועים. הליגה נוסדה כתגובה על צו בוייה (6 במאי 1576) שהביא לסיומה של מלחמת הדת החמישית. על פי צו זה זכו ההוגנוטים בשליטה מדינית וצבאית בשמונה ערים בצרפת.
צו בוייה גרם לזעזוע בקרב הקתולים ולמרד נגד המלך אנרי השלישי, מלך צרפת. הקתולים התאחדו בשם השילוש הקדוש כדי להגן על הכנסייה הקתולית. התנועה התפשטה במהירות, תחילה בחבל פיקרדי ואחר כך בכל רחבי צרפת, ונתמכה על ידי ספרד שצבאה ניצב על גבולה הצפוני של צרפת בארצות השפלה.
בנובמבר 1576 אנרי הראשון הדוכס מגיז, ארגן את הליגה הקתולית בפריז. בדצמבר של אותה שנה המלך אנרי השלישי, שפחד מעליית כוחו של בית גיז, השלים עם קיומה של ליגה זו והעמיד את עצמו בראשה. בשנה שלאחריה נרגעו הרוחות ונחתם שלום ברז'ראק שהביא לסיומה של מלחמת הדת השישית (17 בספטמבר 1577).
ב-1582 הדוכס מגיז כרת ברית עם פליפה השני מלך ספרד שמימן את פעולות הליגה הקתולית. ב-1584, מותו של יורש העצר פרנסואה דוכס אנז'ו ( 19 ביוני) הותיר את אנרי מלך נווארה ההוגנוטי (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) כיורש העצר החדש. האפיפיור סיקסטוס החמישי נידה את אנרי מלך נווארה ושלל ממנו את הזכות לשמש כיורש עצר. הכמורה הקתולית, בהשפעת הישועים, קראה לכל המאמינים אל דגל הליגה הקתולית כדי להילחם בהוגנוטים. כדי להחליש את מעמדו של בית המלוכה הצרפתי, שהיה מתחרהו על השלטון באירופה, פליפה השני אישר את הסכם ז'ואנוויל (31 בדצמבר 1584) שלפיו מועמדם של הקתולים, שארל הראשון, קרדינל דה בורבון, הוכר כיורש העצר הצרפתי.