בשנת 1914 לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשו גרמנים רבים מאוקראינה לסיביר, ובפברואר 1918 כבש צבא האימפריה הגרמנית את אוקראינה במבצע אגרוף. לאחר חוזה ברסט-ליטובסק סייעו הגרמנים לפבלו סקורופדסקי בהקמת המדינה האוקראינית, וסייעו לאוקראינים במלחמתם נגד רוסיה הסובייטית.
בשנת 1941 כבשו הגרמנים את אוקראינה במהלך מבצע ברברוסה, וצירפו אותה לנציבות הרייך אוקראינה. במהלך הכיבוש הגרמני רצחו הגרמנים מאות אלפי יהודים, כחלק משואת יהודי אוקראינה, ובחורף 1943–1944 שחרר הצבא האדום את אוקראינה, תוך שהוורמאכט השאיר מאחוריו אדמה חרוכה. לאחר המלחמה היו מוצבים בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה חיילים אוקראינים רבים, אך הם לא קיימו קשר עם האזרחים הגרמנים.
בשנת 1959 נרצח סטפן בנדרה - לאומן אוקראיני, על ידי סוכני קג"ב, בעת שהותו במינכן.
מאז 1990, רוב האוקראינים הגרמנים עברו לגרמניה, אך עדיין כ-40,000 גרמנים חיים באוקראינה, בעיקר בקייב, חרקוב ואודסה.
בשנת 1989 הרפובליקה הפדרלית של גרמניה פתחה את הקונסוליה הראשונה בקייב, בשנת 1992 שדרגה אותה לשגרירות. בשנת 1993 נפתח מכון גתה, בקייב, ובשנת 1998 נפתחה משרד לשכת החילופין האקדמית הגרמנית, ומאז יותר מ-4,000 סטודנטים אוקראינים למדו בגרמניה.
השינויים הפוליטיים באוקראינה מאז 2004 נתמכו על ידי הממשלה הגרמנית, שאף מחתה על הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים, ועל הסיוע הרוסי למורדים במלחמת האזרחים באוקראינה.
יחסים כלכליים.
יותר מ-1000 חברות גרמניות פועלות באוקראינה, ועבור אוקראינה, גרמניה היא שותפת הסחר השנייה החשובה ביותר בסחר החוץ.
יחסים דיפלומטיים.
אוקראינה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-5 קונסוליות בדיסלדורף, פרנקפורט, המבורג, מיינץ ומינכן. מאידך, גרמניה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב ו-4 קונסוליות בדנייפרופטרובסק, חרקוב, לבוב ואודסה.
קלאסיקות סיניות
קלאסיקות סיניות או טקסטים קאנוניים (בסינית מסורתית: 中國古典典籍, בסינית מפושטת: 中国古典典籍, בפין-יין: Zhōngguó gǔdiǎn diǎnjí) הם טקסטים סיניים שמקורם לפני האיחוד הקיסרי בידי שושלת צ'ין ב-221 לפנה"ס, ובמיוחד הכוונה ל"ארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות" של מסורת הנאו-קונפוציאניזם, אשר הם בעצמם מהווים רשימה מקוצרת של "שלוש עשרה הקלאסיקות". כל הטקסטים הללו נכתבו בסינית קלאסית. כל הקאנונים ידועים ביחד בתור "הקלאסיקות" (מסורתית: 經, מפושטת: 经).
המונח "טקסטים סיניים קלאסיים" בצורתו הרחבה יותר מתייחס לטקסטים שנכתבו בסינית מדוברת או בסינית הקלאסית שרווחה עד נפילתה של השושלת הקיסרית האחרונה, שושלת צ'ינג, ב-1912. הטקסטים הקלאסיים מחולקים בדרך כלל לארבעה ענפים: קלאסיקות, היסטוריות, חכמים ואוספים. "קלאסיקות" (经) מתייחס לאותן קלאסיקות שהוגדרו בקונפוציאניזם. "היסטוריות" (史) כולל כתבים העוסקים בתיעוד היסטורי. "חכמים" (子) הכולל יצירות הגות שאינן קונפוציאניות, כמו גם יצירות בתחום החקלאות, הרפואה, המתמטיקה, האסטרונומיה, הניבוי, ביקורת האמנות ותחומים אחרים. ו"אוספים" המכיל אסופות של יצירות המרכיבות ביחד יצירה מייצגת כגון אוסף שירים, אוסף כתבים דאואיסטים ואוסף כתבים בודהיסטיים.
בתקופת שושלות מִינְג וצִ'ינְג מלומדים קונפוציאניים אשר רצו להשתתף בבחינות הקיסריות, במטרה להשתלב במשרה ממשלתית, נדרשו ללמוד את ארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות. כל דיון פוליטי היה רווי בהתייחסויות לרקע הזה, ומבלי לשנן אותם לא ניתן היה להשתלב כמלומד, ובתקופות מסוימות אף כאיש צבא. גם במסגרת חינוך ילדים, בדרך כלל שיננו ילדים קודם את הסימנים הסיניים של "קלאסיקת שלושת הסימנים" ואת "מאה שמות משפחה", ומשם המשיכו לשינון הקלאסיקות האחרות. כך חלקה העילית המלומדת בסין רקע תרבותי וסט ערכים משותפים.
הלימוד בתחום זה מתחלק להתמקדות בשתי תקופות, זו שלפני שריפת הספרים הגדולה בתקופת שושלת צִ'ין במסגרתה אבדו יצירות רבות, וזו שלאחריה.
טרום 221 לפנה"ס.
פעמים רבות קשה או אפילו בלתי אפשרי לתארך בבירור יצירות מתקופת טרום צִ'ין, והדבר היחיד שניתן להגיד בבירור הוא שהן משתייכות לתקופת 1,000 השנים שקדמו לתקופת צִ'ין. בסין העתיקה הידע הועבר לרוב בעל-פה לפני שנכתב, כך שאין בהכרח קשר בין סדר כתיבת היצירות לסדר התקופות בהן חיו יוצריהן.
הרשימה להלן היא רשימת קלאסיקות מתקופת טרום שושלת צ'ין שמוכרות יחסית במערב ומרכזיות בתפיסה הסינית. הרשימה מאורגנת לפי החלוקה המקובלת ב"כלל הספרים של ארבעת האוצרות" (四庫全書), שהיווה את הספרייה הקיסרית של שושלת צִ'ינְג. "כלל הספרים של ארבעת האוצרות" מסווג את כל היצירות לארבעת הענפים שתוארו מעלה: "קלאסיקות" (קונפוציאניות), "היסטוריות", "חכמים" ו"אוספים".
לאחר 206 לפנה"ס.
רשימת הטקסטים בתקופה הקיסרית היא עצומה בגודלה. ברשימה להלן מובאים שמות טקסטים המייצגים קטגוריות ידועות, או מוכרים יחסית במערב. הקטגוריות ברשימה זו אינן הקטגוריות הסיניות הקלאסיות, אלא חלוקה של היצירות לפי נושאי עיסוק.
מונה פאנדי
מאזנה אסמאעיל (במלזית: Mona Fandey; 1 בינואר 1956 – 2 בנובמבר 2001), הידועה בשם מונה פאנדי, הייתה זמרת פופ, רופאת אליל, ורוצחת מלזית. היא הוּצאה להורג ב-2 בנובמבר 2001, בגיל 45, לאחר שהורשעה בגין רצח של פוליטיקאי, מזלאן אידריס, ב-1993.
קריירה מוזיקלית.
את השם מונה פאנדי אימצה אסמאעיל כשם במה, ונודעה בו גם לאחר שעזבה את עסקי המוזיקה. הקריירה שלה במוזיקה הייתה קצרה: היא יצאה רק באלבום אחד בהוצאה עצמית, בשם "דיאנה", והופיעה מספר פעמים בטלוויזיה. בנערותה הייתה פאנדי גם רקדנית בלט מים.
הרצח.
לאחר שעזבה את עסקי המוזיקה, היא החלה להיות מעורבת בתחום הכישוף הרוחני, ונודעה כ"בומו" ("bomoh"), שאמאנית מקומית. היא הציעה מגוון שירותים ללקוחות, בעיקר מן המעמד הגבוה. לטענתה, סיפקה למספר פוליטיקאים מהמפלגה השלטת מגוון רחב של קמעות וקסמים.
מזלאן אידריס, חבר בית המחוקקים המייצג את מחוז באטו טאלאם במדינת פהנג, רצה לקדם את הקריירה הפוליטית שלו וביקש את שירותיה של מונה לשם כך. מזלאן רכש את השכלתו בארצות הברית, והיה פוליטיקאי שאפתן מהמפלגה השולטת, ארגון מלזי לאומי מאוחד (UMNO). באותו זמן, מונה עבדה יחד עם בעלה אפנדי מוחד נור אפנדי עבדול רחמן (44), ועם העוזר שלהם, ג'ורמי חסן (31). מונה ובעלה הבטיחו לסייע למזלאן בעזרת קמע עשוי מקנה סוכר ומכיסוי ראש מסורתי ("sbatmi)" אשר כביכול היה של נשיא אינדונזיה לשעבר, סוקרנו. מונה שכנעה את מזלאן שהוא יהיה "בלתי מנוצח" אם הוא יחזיק את הקמע. בתמורה, מונה דרשה 2.5 מיליון רינגיט מלזיים (RM). מזלאן שילם לזוג RM 500,000 כפיקדון, ונתן להם שטרות בעלות על עשרה חלקי אדמה כערבות עבור שני המיליון הנוספים.
הם קבעו פגישה בביתה של מונה כדי לערוך טקסי טיהור. על פי ממצאי בית המשפט, השלושה הורו למזלאן לשכב על הרצפה, על גבו, ומונה הניחה עליו פרחים. מונה אמרה למזלאן לעצום עיניים ולחכות שהכסף "ייפול מהשמיים". ג'ורמי אז נטל גרזן, וערף את ראשו. גופתו של מזלאן בותרה, ועורו נפשט חלקית. הגופה נמצאה ב-18 חלקים, קבורה במחסן ליד ביתם של מונה ומוחד בקמפונג פרואס, אולו דונג, ראוב פהנג.
משפט והוצאה להורג.
ייתכן שמזלאן נעדר כבר מאז 2 ביולי 1993, לאחר שמשך סכום בשווי של $12,000 ממספר בנקים בקואלה לומפור. על פי התביעה, הרצח אירע בין תאריך זה ל-18 ביולי. לאחר הרצח, עדים ראו את מונה מבצעת קניות גדולות, כולל רכישת מרצדס וניתוח מתיחת פנים. הגופה נמצאה על ידי המשטרה ב-22 ביולי 1993; מונה, בעלה, וג'ורמי נעצרו וזמן קצר לאחר מכן החל המשפט המתוקשר. הם עמדו לדין בבית המשפט הגבוה בטמרלו, מול 7 מושבעים. בית המשפט הרשיע את שלושתם, וגזר עליהם עונש מוות בתלייה. מונה והאחרים הגישו ערעורים לבית המשפט הפדרלי וב-1999 בית המשפט דחה את הערעורים ואישר את גזר דין המוות. לבסוף, שלושת האסירים ביקשו לקבל חנינה או מיגור עונשם מוועדת החנינות של פהנג, אך עתירתם נדחתה. מונה, מוחד וג'ורמי נתלו ב-2 בנובמבר 2001 בכלא קג'אנג.
לאחר מותה.
המשפט היה מן המתוקשרים בתולדות אסיה, והתקשורת דיווחה על מונה כעל סוג של כוכבת, כולל ניתוח של בגדיה והתנהלותה. לפי הדיווחים, היא התהדרה במחלצות אופנתיות וחייכה עבור הצלמים והכתבים. צבעונות בגדיה הייתה לידיעה חדשותית. לנוכח תשומת לב הרבה, מונה ציינה פעם ש"נראה כאילו יש לי הרבה מעריצים".
המשפט סוקר גם ברחבי עולם, ותנועות נגד עונש המוות, לרבות אמנסטי אינטרנשיונל, התגייסו להתנגד להוצאת השלושה להורג.
ב-2002, במאי הקולנוע המלזי אמיר מוחמד עשה סרט קצר בשם "מונה" כחלק מסדרתו "6horts". ב-2007, יצא סרט האימה של דיין אסקנדר סעיד, "Dukun", אשר מבוסס חלקית על סיפורה של מונה. הסיפור גם הופיע כעלילת פרק של סדרת הטלוויזיה המלזית Frontpage ב-2008.
סיפורים רבים סופרו לאחר מותה על שהותה בכלא, כולל סיפורים על כישופים שכישפה, ועל יכולתה לעוף או לעבור ממקום למקום בטלפורטציה. מונה עצמה התכחשה ליכולות אלו, אך אסירות וסוהרות כאחת האמינו שיש לה כוחות, והמשיכו לספר על כך גם בעשורים מאז מותה.
כ-15 שנים לאחר הוצאתה להורג, החלו לצאת בעיתונות המלזית דיווחים על חפותה של מונה, כפי שהיא עצמה טענה במשפטה. המקור העיקרי לדיווחים אלה היו הסוהרות ששמרו על מונה במשך השנים שלה בכלא, ואשר שוכנעו שהיא חפה מפשע. גם לפי העדות של ג'ורמי במשפט מונה לא ידעה על התוכנית לרצוח את מזלאן, ומוחד שלח אותה לקטוף פרחים בזמן ששני הגברים הכינו את התוכנית.