רונית אלקבץ
רונית אלקבץ (27 בנובמבר 1964 – 19 באפריל 2016) הייתה שחקנית קולנוע, במאית ותסריטאית ישראלית.
אלקבץ נחשבת לאחת השחקניות הגדולות בתולדות הקולנוע הישראלי ואף ששיחקה רק ב-18 סרטי קולנוע בישראל, נחשבה לאחת השחקניות המוערכות בתעשייה. בנוסף לעבודתה המקומית, כיכבה גם בקולנוע הצרפתי. אלקבץ היא השחקנית היחידה שזכתה שלוש פעמים בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
ביוגרפיה.
אלקבץ נולדה בבאר שבע, להורים ילידי אסואירה, מרוקו, שעלו לישראל שנתיים קודם לכן. ב-1974, כשהייתה בת עשר, עברה המשפחה לקריית ים. לה שלושה אחים, הבמאי שלומי אלקבץ, המדען יחיאל אלקבץ ואסף אלקבץ. למדה בתיכון רודמן בקריית ים.
היא מעולם לא למדה משחק באופן מקצועי. בנוסף למשחקה בקולנוע ובטלוויזיה, השתתפה אלקבץ גם בהצגות תיאטרון רבות.
התלבושות הייחודיות שלה הפכו אותה למעין אייקון אופנה. ב-1987 דיגמנה את השמלות של אילנה אפרתי.
אלקבץ הייתה נשיאת ארגון "אחותי - למען נשים בישראל".
קריירה קולנועית.
ב-1989 שיחקה בסרטה הראשון - "המיועד", לצד שולי רנד (כשזו גם הופעת הבכורה שלו). הסרט זכה לביקורות טובות והשתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ב-1992 השתתפה בסרטו של גידי דר "אדי קינג", לצד אלברט אילוז.
ב-1994 שיחקה בהפקה הצרפתית-ישראלית של הסרט "צלקת", שבו גם הייתה אחראית לתסריט, ביחד עם הבמאי חיים בוזגלו; היא שיחקה שם לצידם של ששון גבאי ומוחמד בכרי וגרפה תשבחות מהמבקרים.
באותה שנה, שיחקה גם בסרטו של שמואל הספרי, "שחור", לצד חנה אזולאי הספרי, וזכתה בפרס אופיר בקטגוריית "השחקנית הראשית".
ב-1996 שיחקה בסרטו של הבמאי עמוס גיתאי - "מילים".
ב-1997 שיחקה בסרט "בן-גוריון" את אמו של אליעד נחום, ילד סקרן בעל כוחות טלפתיים.
באפריל 1997 עברה לפריז, שם שהתה למעלה מ-4 שנים, בהן גם למדה צרפתית.
ב-2001 השתתפה בסרט צרפתי בשם "Origine contrôlée", שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בניו יורק, וכן בסרטו של דובר קוסאשווילי - "חתונה מאוחרת", לצד ליאור אשכנזי ומוני מושונוב, שם גילמה גרושה מרוקאית. הופעתה הנועזת ב"חתונה מאוחרת", הפכה לאחת הסצנות הפרובוקטיביות והנועזות ביותר בקולנוע הישראלי. על משחקה בסרט זכתה אלקבץ, פעם נוספת, בפרס אופיר על משחקה הדרמטי, וכן זכתה גם בתואר שחקנית השנה - בפסטיבלי הקולנוע ביוון ובארגנטינה.
ב-2003 שיחקה לצידן של חנה לסלאו וקרן מור בסרטו של עמוס גיתאי "עלילה", שהשתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2004 שיחקה לצד דאנה איבגי, בסרטה של קרן ידעיה, "אור". משחקה זיכה אותה במועמדות נוספת לפרס אופיר, וכן בזכייה בפסטיבלי הקולנוע בירושלים, בסלובקיה ובמקסיקו, ובנוסף בהתמודדות במדינות שונות אחרות.
ב-2005 השתתפה, ביימה וכתבה יחד עם אחיה, שלומי אלקבץ, במסגרת הסרט הצרפתי-ישראלי "ולקחת לך אישה", סרט דרמטי-ומעין-אוטוביוגרפי על שני האחים. הסרט נבחר להשתתף בפסטיבל ונציה וזכה בפרס "הסרט הטוב" במסגרת הפסטיבל. אלקבץ הייתה מועמדת פעם רביעית לפרס אופיר וזכתה בפרסי המבקרים של גרמניה, בפסטיבל קולנוע בבלגיה וכן בפסטיבל בטורקיה.
ב-2007 כיכבה בסרטו עטור השבחים של ערן קולירין "ביקור התזמורת", בתפקיד עליו זכתה בפרס אופיר השלישי שלה. באותה שנה השתתפה ב"ציון", סרטו האמנותי של האמן והקולנוען ז'וזף דדון, שצולם בעיר אופקים בישראל, ובמוזיאון הלובר בצרפת.
ב-2008 יצא לאקרנים הסרט "שבעה", אותו כתבה וביימה יחד עם אחיה שלומי אלקבץ. הסרט, המהווה המשך לסרטם המשותף הקודם, נבחר לפתוח את שבוע המבקרים בפסטיבל קאן. הסרט זכה בפרס וולג'ין ל"סרט העלילתי הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2009 השתתפה בסרט "כלת הים", לצידם של דאנה איבגי, מוני מושונוב ורועי אסף.
ב-2011 שיחקה ב-3 סרטים: היא כיכבה, לצד יבגניה דודינה, בסרטה של מיכל אביעד "לא רואים עליך", ב"מבול", לצידם של צחי גראד ומיכאל מושונוב, וב"ציון ואחיו" לצד גראד ועופר חיון.
ב-2012 שיחקה בסרט הדרמה התיעודי של שלומי אלקבץ "עדות", לצד מנשה נוי, ריימונד אמסלם, זהר ליבה ורועי אסף.
ב-2014 יצא לאקרנים הסרט השלישי בטרילוגיה, "גט", אותו כתבה וביימה יחד עם אחיה שלומי אלקבץ. הסרט הוצג בפסטיבל קאן וזכה לביקורות מצוינות, וכן בפסטיבל הקולנוע בירושלים. הסרט זכה בפרס אופיר כ"סרט הטוב ביותר" לשנת 2014 ונבחר לייצג את ישראל בתחרות פרס גלובוס הזהב.
קריירה טלוויזיונית.
ב-1991 שיחקה בסדרת האימה הטלוויזיונית "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", בפרק "פגישה עיוורת" בתור רותי, אישה דתייה ומסוגרת המקבלת הזמנה מסתורית לפגישה עיוורת עם בחור בשם דני (יהונתן סגל). ככל שהדברים מתפתחים מתגלה שלדני ישנה בעיה פיזית ייחודית ואילו לרותי, העוסקת בייצור מים מינרלים ישנה כמיהה עזה לטבע הבאה על סיפוקה באופן שאינו שגרתי.
ב-2001 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "פלורנטין" בערוץ 2 של זכיינית טלעד.
ב-2003 שיחקה עורכת דין ממולחת בסדרת הטלוויזיה המשפטית של ערוץ 2 של הזכיינית קשת "פרנקו וספקטור", לצד משה איבגי.
ב-2006 שיחקה במשך 3 עונות בסדרת הטלוויזיה של רני בלייר, "פרשת השבוע" בהוט 3, לצד מנשה נוי, יובל סגל ואחרים.
ב-2015 השתתפה במיני-סדרה הצרפתית "טרפליום" בערוץ Arte, המתארת מציאות עתידנית-דמיונית ועליה קיבלה אלקבץ מחמאות רבות בעיתונים, וכן שבחים ממבקרי טלוויזיה ברחבי העולם. הסדרה שודרה בישראל ב-2016.
פרסים והוקרה.
אלקבץ הייתה מועמדת ל-16 פרסי אופיר (הן כשחקנית והן כבמאית ותסריטאית) וזכתה בשלושה פרסי אופיר על משחק, כאשר היא חולקת את שיא הזכיות לשחקנית עם דאנה איבגי וענת וקסמן; ואולם, היא היחידה מביניהן שכל זכיותיה הן על משחק בתפקיד ראשי.
במרץ 2014 קיבלה את עיטור "אביר לגיון הכבוד הצרפתי".
ביוני 2015 העניקה האוניברסיטה העברית בירושלים לאלקבץ תואר דוקטור לשם כבוד.
רחוב בעיר שדרות קרוי על שמה, ובינואר 2022 החליטה עיריית תל אביב-יפו על הקמת בית-ספר לאמנויות בשכונת כפר שלם, אשר ייקרא על שמה של אלקבץ.
הנצחה.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בחזית ביתה, ברחוב דובנוב 16.
חיים אישיים.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה בת זוגו של השחקן שולי רנד. ב-1994 ניהלה מערכת יחסים עם במאי הקולנוע חיים בוזגלו. ב-2006 ניהלה מערכת יחסים עם עורך הדין ציון אמיר.
ב-2010 נישאה אלקבץ לאדריכל אבנר ישר, בנם של האדריכל יצחק ישר ושל רמה סמסונוב. במרץ 2012 נולדו לזוג תאומים, בן ובת.
פטירתה.
אלקבץ נפטרה בביתה ב-19 באפריל 2016 (שלושה ימים לפני ליל הסדר), בגיל 51, לאחר מאבק ממושך במחלת סרטן הריאות.
אלקבץ שמרה את דבר מחלתה הרחק מעיני הציבור. אף שהסתירה את מחלתה, הופיעה בציבור כשהייתה חולה מאוד. היא נקברה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותה:
סרמאלה
סרמאלה (ברומנית: sarma או sarmală ביחיד, sarmale ברבים) הוא שם קיבוצי לממולאים, אך הכוונה היא בדרך כלל לעלי כרוב או לעלי גפן ממולאים. המאכל אופייני למטבחים ברומניה, ארמניה, בולגריה, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, יוון (דולמדס), הונגריה, מקדוניה, סרביה, מונטנגרו, סלובניה, טורקיה (סארמה), קווקז (דולמא), כורדיסטן, ואוקראינה (הולובצי). יהודי כורדיסטן מכנים את המאכל "יפרח" או "מחשי".
מקור השם מהמילה הטורקית sarma, שפירושה "לגלגל". ברומנית: סרמלוצה (Sărmăluţe) – כינוי לממולאים קטנים יותר.
דרך ההכנה הבסיסית של הסרמאלה כוללת ריכוך של העלים במים חמים, ולאחר מכן גלגול העלים מסביב לתערובת בשר, בצל מרוסק, עגבנייה, אורז, תבלינים ולפעמים גם ביצה. את הממולאים מבשלים עם בצל, כרוב כבוש ותבלינים ולעיתים מגישים עם יוגורט.
היהודים בארצות השונות היו מכינים את הממולאים ללא בשר או עם בשר בקר, עכב התאמה לכשרות.
יאחנייה
יאחנייה (ברומנית: iahnie de fasole) הוא מאכל רומני דמוי חומוס העשוי משעועית. נקרא ברומנית גם "פסולה בטוטה" (Fasole bătută), שם שמשמעו "שעועית חבוטה" ומרמז על דרך ההכנה.
המילה הגיעה לרומנית מטורקית וייתכן כי מקורה הוא פרסי.
קיימים גם סוגים נוספים של יאחנייה העשויים מירקות אחרים כמו חצילים ועם בצל, כמו כן יאחנייה מבשר או דג, למשל קרפיון.
במטבח הטורקי והמטבח היווני, היאחנייה מוכרת כנזיד בשם "יאחני" (בטורקית: yahni, ביוונית: γιαχνί). יאחנייה העשויה משעועית נקראת ביוונית "פסולאקיה יאחני" (fasolakia yiahni).
דרך ההכנה.
משרים למשך הלילה את הכמות המבוקשת של שעועית יבשה. מבשלים את השעועית עד התרככות, מסננים את המים ומועכים את השעועית. המעיכה הקלאסית נעשית עם מערוך, כיום עושים זאת גם במעבד מזון. מערבבים בתוך השעועית המעוכה שמן, מלח ופלפל לפי הטעם. קוצצים דק בצל יבש, מערבבים עם השעועית ומגישים קר.
את השעועית המוכנה, לפני הוספת הבצל, אפשר לשמור במקרר זמן רב.
שי הולצמן
שי הולצמן (נולד ב-1 בינואר 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ ומדורג במקום החמישי בטבלת מלך השערים של ליגת העל בכל הזמנים, עם 169 שערים.
קריירה.
הולצמן גדל במחלקת הנוער של מכבי נתניה ומשם המשיך לקבוצה הבוגרת של המועדון מעונת 1990/1991 עד עונת 1992/1993. בעונת 1993/1994 שיחק במכבי חיפה איתה זכה באותה שנה באליפות ובגביע הטוטו. במהלך עונת 1994/1995 הוא עבר ממכבי חיפה לצפרירים חולון עד עונת 1996/1997 שבה עבר להפועל באר שבע וזכה איתה בגביע המדינה.