היה זה האדריכל הרברט בייקר שביקש מוואל לקחת על עצמו את חלונות הקתדרלה בקייפטאון והיה זה מקורבו של בייקר פלמינג, שבשנים מאוחרות יותר אמור היה להזמין את פרסונס לקחת על עצמו משימות אחרות בדרום אפריקה. קשרים הדוקים עם אדריכלים היו חשובים לאנשים כמו פרסונס והוא קיים יחסים דומים עם רוברט לורימר בסקוטלנד, אשר היה אמור להביא לקבלת משימות חשובות בסקוטלנד. וואל נהנה מקשרים הדוקים עם האדריכלים ג'ון דנדו סדינג והנרי וילסון.
בתקופה 1909 - 1910 עבד תקופה קצרה עם לואי דייוויס, ושרטט חלונות מעיצוביו של דייוויס. בשנת 1910 הציג עיצובים בתערוכת אומנויות ומלאכות. אין ספק שפרסונס עבד בשיתוף פעולה הדוק עם דייוויס בשנת 1910 על החלונות לכנסיית סנט אנסלן (שבעה תפילות לקפלה של רוח הקודש) ועל השילוש הקדוש בסנט אנדרו פייף. דייוויס הוא שהציג את פרסונס בפני רוברט לורימר.
בשנת 1911 נולדה בתו השנייה, ג'סינט מרי, שהפכה למאיירת ספרים.
בשנת 1912 קיבל עבודה על חלון ההנצחה של Rolls and Grace באיסטצ'רץ' שבאי שפאי ובשנה שלאחר מכן הוצגה עבודתו בתערוכה הבינלאומית בגנט.
1914 - 1930.
מלחמת העולם הראשונה הביאה לכך שרבים מאנשי בית המלאכה לזכוכית גויסו לשירות צבאי ובשנת 1916 פרסונס עצמו גויס לצבא אך לא הוצב מעבר לים.
הוא שוחרר בשנת 1918, והתחיל לעבוד בבית המלאכה לזכוכית וחזר להוראה בבית הספר המרכזי. כמורה, פרסונס היה, כמו וואל לפניו, ועודד כמה מתלמידיו להפוך לאמני ויטראז', כולל ליליאן פוקוק, ג'וזף א' נוטגנס והרברט הנרי.
לאחר המלחמה נרשמה תנופה בביקוש לוויטראז'ים, במיוחד עם הזמנת חלונות זיכרון רבים ופרסונס מינה כמה עוזרים לעבודתו, תלמידים לשעבר.
בשנת 1927 הוזמן להכין את חלונות האפסיס לקתדרלת סנט מרי החדשה ביוהנסבורג.
בשנת 1929 ראה אור אוסף שירים שכתב שפורסם על ידי אגודת מדיצ'י תחת הכותרת Ann's Book. בתו ג'סינט סיפקה את האיורים לספר. לאורך השנים פרסם פרסונס כמה משיריו באנתולוגיות וכתבי עת. באותה שנה התפטר מתפקיד ההוראה שלו בבית הספר המרכזי.
שנים אחרונות.
בשנת 1930 עבר פרסונס מנורת'ווד, שם התגורר שנים רבות לשלבורן שבווילטשייר. שם הקים סטודיו בתוך אסם גדול מאמצע המאה ה -18 והוסיף חלון גדול דמוי מרפסת כדי להכניס אור טבעי בצד הצפוני. הוא שילב גם ביתן על מדרגות לבנים ועץ יוצאי דופן ובכך הפך אותו לבניין אחסון ומוסך גדולים יותר, והעניק גישה ישירה מכביש ריבר.
הבית בו התגורר צמוד לסטודיו. זו הייתה צריכה להיות תקופה אידילית עבור פרסונס אך מצבו הבריאותי הידרדר ולבסוף, בשנת 1933, הוא נאלץ לחזור ללונדון, שכר דירה בפוטני ועבד זמן מה עם חברו אדוארד וור.
הוא נפטר בלונדון בשנה שלאחר מכן בגיל צעיר בן 50. לאחר מותו ב־30 בספטמבר 1934, העבודות הלא גמורות הושלמו על ידי חברו אדוארד וור.
דומניקו די מיקלינו
פרלר
טור דה פראנס 2021
טור דה פראנס 2021 הוא המהדורה ה-108 של הטור דה פראנס. המרוץ תוכנן במקור להתקיים בין התאריכים 2–25 ביולי 2021 אך לבסוף נערך בין התאריכים 26 ביוני–18 ביולי 2021, כדי לאפשר לרוכבים להשתתף במרוצי אולימפיאדת טוקיו (2020). במרוץ ניצח הרוכב הסלובני טאדיי פוגאצ'אר מקבוצת יו. איי. אי. אמירטס. היה זה ניצחונו השני הרצוף בטור דה פראנס, לאחר שגם ב-2020 ניצח במרוץ. במקום השני סיים הרוכב הדני, יונאס וינגגארד מקבוצת יומבו–ויסמה ובמקום השלישי סיים הרוכב האקוודורי, ריצ'רד קאראפאס מקבוצת אינאוס גרנדיירס.
בקטגוריית החולצה הירוקה ניצח הרוכב הבריטי הוותיק, מארק קוונדיש, מקבוצת דקונינק קוויק-סטפ. קאוונדיש ניצח בארבעה קטעים במרוץ ובכך סימן את חזרתו אל החבורה המובילה של הספרינטרים בדבוקה.
בקטגוריית החולצה המנוקדת ("מלך ההרים") ניצח טאדיי פוגאצ'אר מקבוצת יו. איי. אי. אמירטס, שאף ניצח בקטגוריית החולצה הלבנה (הרוכב הצעיר).
בקטגוריה הקבוצתית ניצחה קבוצת בחריין ויקטוריוס.
בקטגוריית הרוכב ההתקפי במרוץ זכה הרוכב הצרפתי פרנק בונאמור מקבוצת B&amp;B Hotels.
המסלול.
המסלול לטור דה פראנס 2021 הוכרז ב -1 בנובמבר 2020. המסלול נקבע באורך של 3,383 ק"מ (2,102 מייל), ובמירוץ נקבע הקטע הארוך ביותר מאז טור דה פראנס בשנת 2000, עם מסלול של 248 ק"מ (154 מייל) בקטע השביעי. במקור תוכננה בירת דנמרק, קופנהגן, לארח את תחילת המרוץ (המכונה גם Grand Départ) אך בסוף הועברה ההתחלה לברסט הנמצאת במערב צרפת, עקב השפעת מגפת הקורונה. קופנהגן תארח את ההתחלה ב-2022.
מייבל אספלין
מייבל אספלין (באנגלית: Mabel Esplin; 1874–1921) הייתה אמנית ויטראז'ים.
חיים.
אספלין נולדה בצ'ורלטון, מנצ'סטר, למשפחה של יצרני רהיטים עשירה בשנת 1874. הם סיפקו לה את הגיבוי הכספי ללכת לבית הספר לאמנות סלייד ולבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכה של מחוז לונדון (LCC), בו למדה מ 1906 עד 1910 ובו לימדו אותה קרל פרסונס, אמן הזכוכית הצבעונית כריסטופר וול ואמן הזכוכית הצבעונית אלפרד ג'יי דרורי מלונדס ודרורי.
אף שיצרה בעיקר יצירות ויטראז', אספלין ציירה גם ציורי קיר. המשימה הגדולה ביותר שלה הייתה עבור קתדרלת חרטום, סודאן. אספלין הייתה פעילה גם בתנועת זכות הבחירה לנשים.
קריירה.
מייבל ביצעה 3 ציורי קיר בכריסטצ'רץ' בספיטלפילדס באיסט אנד לונדון.
כל הויטראז'ים שלה יוצרו בשיתוף פעולה עם לוונדס ודרורי בבית המלאכה לזכוכית בפולהאם.
בשנת 1911 הייתה אמורה לתכנן שבעה חלונות ראשים ובשנת 1912 לקירות הצפוניים של הטרנספט הצפוני (הקפלה לזכר גורדון), אשר תיארה את סנט אדמונד, סנט תיאודור וסנט סבסטיאן. היא גם השלימה באותה שנה חלון לקפלת הזיכרון לגורדון עם הנושא "תקווה, אמונה וצדקה". בשנת 1912 אספלין סיימה את שבעת חלונות הויטראז' בקתדרלת כל הקדושים האנגליקנית בחרטום.
בשנת 1914 היא השלימה חלון מערבי עגול לטרנספט הדרומי וחלון מזרחי עגול המתאר את "מוות ותחייה" וחלון נוסף בקפלת הזיכרון לגורדון עם הנושא "מבצר, צדק וחוכמה". בחלון אחד ובניסיון להכניס צבע מקומי, דמותו של בלתאר הוצגה בתחפושת של שייח' סודני.
בשל מצבה הבריאותי, מייבל לא הצליחה להשלים את המשימה בחרטום ואת החלונות שנותרו ביצעה חברתה ג'ואן פולילוב שעבדה קודם לכן כעוזרת של מייבל.
קתדרלת חרטום הוחרמה על ידי ממשלת סודאן בשנת 1971 ומגדל הכנסייה הושמד באוקטובר 1996. הקתדרלה הפכה למוזיאון אשר נקרא מוזיאון הארמון הרפובליקני ונפתח בשנת 2000. המוזיאון הותיר את חלונות הויטראז'ים על כנם.
כנסיות אנגליות.
מייבל ניהלה עבודה בשתי כנסיות אנגליות, סנט ג'ון האלוקי, ריצ'מונד, סארי וסנט אן, לויס, סאסקס. בסנט ג'ון האלוקי היא ביצעה שני חלונות תאורה בודדים בשנת 1912, האחד שכותרתו "Spes" והשני "מטר דולורוזה". היא עבדה בסנט אן, לויס, בשנת 1913, שם השלימה חלון אור יחיד בצד הצפוני המתאר את סנט אן המלמדת את מריה הקדושה לקרוא.
חיים אישיים.
היא הייתה חברה פעילה בתנועת זכות הבחירה לנשים וסייעה בפעילות קונגרס הברית הבינלאומית לנשים (IWSA) בשנת 1909 באלברט הול בלונדון.
בשנת 1916 היא סבלה מהתמוטטות נפשית קשה ולא הייתה מסוגלת להמשיך בעבודתה בוויטראז'ים.
היא נפטרה בבית אבות בהיידוק בלנקשייר ב־30 באפריל 1921.
קלסטר 5
אלנה מיילס
אלנה מיילס (באנגלית: Alannah Myles; נולדה ב-25 בדצמבר 1958) היא זמרת, זמרת-יוצרת ושחקנית קנדית, הידועה בעיקר בזכות להיטה "Black Velvet", שהפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר במאה ה-20. השיר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, ודורג כאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים על פי בילבורד.
אלבום הבכורה שלה "Alannah Myles", יצא לאור בשנת 1989 ונמכר במיליוני עותקים ברחבי העולם.
ביוגרפיה.
מיילס נולדה כאלאנה ביילס בחג המולד של שנת 1958 בטורונטו, אונטריו. היא בתו של ויליאם דאגלס ביילס, שהיה חלוץ בענף השידור הקנדי ונכנס להיכל התהילה של קנדה בשנת 1997. ביילס שחיה עם הוריה באונטריו, בילתה את ילדותה בהלחנה ולמידת מוזיקה.
מיילס החלה לכתוב שירים בסביבות גיל 9 והופיעה בקבוצת כתיבת השירים בפסטיבל המוזיקה קיווניס בטורונטו בגיל 12.
קריירה.
בגיל 18 החלה להופיע בתור אמנית סולו בדרום אונטריו ובסופו של דבר פגשה את כריסטופר וורד, אמן הקלטות וכותב שירים מטעם וורנר מיוזיק גרופ. בעזרתו של וורד, הקימה להקה משלה וביצעה גרסאות כיסוי לשירי רוק ובלוז, תוך שיצרה חומרים מוזיקליים משלה. באמצע שנות ה-20 לחייה, וורד והיא שיתפו פעולה עם דייוויד טייסון במהלך הפקת אלבום הבכורה שלה, "Alannah Myles". היא הופיעה בפרק בתוכנית הטלוויזיה "הילדים מרחוב דגראסי" משנת 1984, בו גילמה את תפקיד הזמרת והאם החד הורית והופיעה בכמה משדרי טלוויזיה וקולנוע כמנחה ושחקנית לפני שהפכה למוזיקאית.
מיילס שינתה את שם משפחתה מביילס בגיל 19. בתחילת שנת 1989, יצא לבסוף אלבום הבכורה שלה, "Alannah Myles". הסינגל הראשון מתוכו "Love Is" הפך ללהיט בינלאומי והתברג במצעד סוף השנה של ה-ARIA. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-35,000 עותקים. הסינגל השני "Black Velvet", יצא לאור ביולי 1989 בקנדה והפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר במאה ה-20. השיר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 ועשרות פסגות מצעדים נוספים כדוגמת מצעדי הפזמונים שבשווייץ, נורווגיה, ושוודיה. השיר דורג בעשרות מצעדי סוף שנה בניו זילנד, אוסטריה, ארצות הברית, ואוסטרליה. בשנת 1991, זכתה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע סולו הרוק הווקאלי הטוב ביותר ‑ אישה", על להיטה "Black Velvet".