השיר זכה להצלחה במצעדים, הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד האמריקאי (גרנדה הפכה לזמר או זמרת הראשונה והיחידה בהיסטוריה ששלושת הסינגלים הראשונים משלושת אלבומיה הראשונים הגיעו לעשרת הגדולים של מצעד הבילבורד בשבוע הראשון ליציאתם) והפך לוויראלי בזכות הקליפ שיצא לו. השיר זכה לביקורות שליליות בעיקר, וחלק מהמבקרים השוו אותו לסינגלים מהאלבום הקודם של גרנדה, My Everything, וחלק טענו שהוא חיקוי של השיר "Problem". הקליפ של שיר בוים על ידי חנה לוקס דייוויס.
מיקומי שיא.
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים, ונכנס ל"Top 10" ביותר מ-15 מצעדים ברחבי העולם, ביניהם גם המצעד האמריקאי והמצעד הבריטי והיה לאחד השירים הבולטים באותה שנה, השיר גם זכה להצלחה גדולה בישראל לאחר שנכנס לפלייליסט הבינלאומי של גלגלצ, הגיע למקום רביעי במצעד ההשמעות השבועי של מדיה פורסט ומקום ראשון במצעד הקליפים.
פנחסי
ידיד (פירושונים)
תל מוזן
צ'רנווצ'יצה
צ'רנווצ'יצה (בבלארוסית: Чарнаўчыцы, צ'רנאוצ'יצי; בפולנית: Czarnawczyce) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, כ-14 ק"מ צפונית לברסט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
צ'רנווצ'יצה נזכרת לראשונה במאה ה-15 ככפר בבעלות פרטית, ובמשך השנים הייתה למרכז מסחר אזורי. בשנת 1718 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובהמשך אותה מאה היה היישוב בבעלות משפחת רדזיוויל. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
קהילה יהודית התקיימה בעיירה מראשית המאה ה-17, וזו הייתה כפופה תחילה לקהילת בריסק. מראשית המאה ה-19 היו היהודים לרוב גדול בקרב תושבי העיירה, ובין מלחמות העולם נמנו ביישוב 428 יהודים. במהלך הכיבוש הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה גורשו יהודי העיירה לגטו בריסק, ושם חלקו את גורל יתר יהודי המקום, אשר נרצחו ברובם בברונה גורה.
צרנווצ'יצה
צ'רנווצ'יצי
רי&quot;ב 155
העפני
אוסטין מילר
אוסטין (סקוט) מילר (באנגלית: Austin "Scott" Miller) הוא גנרל בצבא ארצות הברית, פיקד על כוחות ארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן.
קריירה צבאית.
מילר החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית ווסט פוינט. לאחר שסיים את חוק לימודיו ב-1983, והוסמך כקצין בדרגת לוטננט התגייס לצבא ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים והסמכה כצנחן. מילר שירת כמפקד מחלקה בדיוויזיה המוטסת ה-82 ולאחר מכן במספר תפקידי מטה ופיקוד ברגימנט הריינג'רס ה-75, בדיוויזיית החי"ר ה-2 ובפיקוד המבצעים המיוחדים. כמפקד פלוגה בכוח דלתא לחם בקרב מוגדישו, ועוטר על אומץ ליבו בכוכב הארד. בהמשך פיקד על כוח דלתא במלחמת עיראק ושימש כאחראי על המבצעים המיוחדים באפגניסטן. ביולי 2014 למפקד המרכז למצוינות בתמרוּן בפורט בנינג. במרץ 2016 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. בספטמבר 2018 מונה למפקד על כוחות ארצות הברית ונאט"ו באפגניסטן. שימש בתפקיד עד נסיגת ארצות הברית ביולי 2021.
פפיטו ראמוס
חוסה אנטוניו "פפיטו" ראמוס וטה (בספרדית: José Antonio "Pepito" Ramos Huete, נולד ב-3 במאי 1951 בתטואן שבמרוקו) הוא כדורגלן ומאמן עבר ספרדי-קטלאני. ראמוס שיחק כמגן ימני בקבוצות הליגה הספרדית אספניול וברצלונה במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. בנוסף, ערך 4 הופעות במדי נבחרת ספרד. לאחר פרישתו ממשחק עבד כמאמן במספר קבוצות בקטלוניה.
קריירה כשחקן.
ראמוס נולד בתטואן שבמרוקו, אז בשליטת ספרד, ובגיל צעיר עבר לקטלוניה שבספרד. בנעוריו שיחק במחלקת הנוער של הקבוצה הקטנה מטרו, שם עשה את צעדיו הראשונים בכדורגל מקצועי, בליגה השלישית. בעונת 1970/1971 ירד עם הקבוצה לליגה הרביעית. למרות הכישלון הקבוצתי, יכולתו האישית הטובה של ראמוס משכה את תשומת לבה של אספניול, קבוצה מברצלונה ששיחקה בליגה הראשונה, והוא הצטרף אליה בקיץ 1971. הוא ערך את הופעת הבכורה במדיה ב-10 באוקטובר, כשנכנס כמחליף בתיקו 1-1 עם בורגוס. מנקודה זו החל לשחק בעקביות, והוא שותף ב-25 משחקי ליגה בקבוצה, שהגיעה למקום ה-12 בסוף עונת 1971/1972.
בעונה הבאה איבד את מקומו בהרכב וערך רק 8 הופעות, 3 מתוכן בהרכב הפותח. אספניול הגיעה למקום השלישי ובזכות כך העפילה לגביע אופ"א. אף על פי כן, מנקודה זו והלאה הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה. בעונת 1973/1974 הופיע ב-26 משחקי ליגה, אך לא לקח חלק בהדחתה של אספניול מגביע אופ"א כבר בסיבוב הראשון. הוא שותף בכל משחקי הליגה לעונת 1974/1975, בה הגיעה אספניול למקום ה-11. בעונת 1975/1976 נעדר משני משחקים בלבד בשל פציעה קלה, ואספניול סיימה את העונה במקום הרביעי בליגה. במשך כל תקופתו באספניול שיחק תחת המאמן חוסה סנטמריה.
בקיץ 1976 עזב ראמוס את אספניול ועבר ליריבתה העירונית, ברצלונה, אותה אימן רינוס מיכלס ההולנדי, תמורת סכום העברה של 30 מיליון פסטות. כבר בעונתו הראשונה בקבוצתו החדשה השתלב במהרה. הוא ערך 30 הופעות בליגה, בה הייתה ברצלונה סגנית האלופה, ובגביע אופ"א ערך 8 הופעות וסייע לקבוצה להגיע עד לרבע הגמר, שם הודחה על ידי אתלטיק בילבאו. גם בעונה הבאה הייתה ברצלונה סגנית האלופה, וראמוס השתתף ב-24 משחקי ליגה וב-6 נוספים בגביע אופ"א, שם הגיעה עד לחצי גמר הטורניר. ברצלונה זכתה בגביע הספרדי באותה עונה, אך ראמוס לא שותף במשחק הגמר בו ניצחה ברצלונה את לאס פאלמס. בעונת 1978/1979 הוחלף מיכלס בלוסיאן מולר, שבעצמו הוחלף לקראת סוף העונה בז'ואקים ריפה. מעמדו של ראמוס דעך והוא שיחק ב-8 משחקי ליגה ובמשחק אחד בגביע מחזיקות הגביע, בסיבוב הראשון נגד שחטאר דונצק, כשבסוף העונה זכתה ברצלונה בתואר לראשונה בתולדותיה.
גם בעונת 1979/1980 נותר מעמדו של ראמוס זהה, עד שרפה פוטר ומונה במקומו הלניו הררה, שנתן לראמוס לשחק לקראת סוף העונה. ב-12 באפריל 1980 הורחק בכרטיס אדום לראשונה בקריירה שלו, במשחק הליגה נגד לאס פאלמס שהסתיים בניצחון 1-0. במהלך העונה שיחק במשחק אחד בגביע המחזיקות, בגומלין רבע הגמר נגד ולנסיה, אך לא הצליח לעזור לקבוצתו לנצח ולעלות לחצי הגמר. בעונה הבאה שב להיות פעיל בהרכב הקבוצה. הוא פתח ב-32 משחקי ליגה ובשני משחקי ברצלונה בסיבוב השני של גביע אופ"א, שם הודחה על ידי פ.צ. קלן. בליגה סיימה ברצלונה במקום ה-4 בלבד, אך היא זכתה בגביע הספרדי הודות לניצחון 3-1 על ספורטינג חיחון, בו פתח ראמוס בהרכב.
בקיץ 1981 הצטרף המגן הימני חרארדו מירנדה לברצלונה והוא החל לתפוס את מקומו של ראמוס. למרות זאת, פתח בהרכב בליגה 10 פעמים ונכנס כמחליף 6 פעמים נוספות. בגביע המחזיקות השתתף ב-7 משחקים, כולל בחצאי הגמר שם עזר לברצלונה לגבור על טוטנהאם, אך הוא לא שיחק בגמר בו ניצחה ברצלונה את סטנדרד לייז' וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה. לאחר שלא שיחק כלל במחצית הראשונה של עונת 1982/1983, הוא שוחרר מברצלונה בינואר 1983 והצטרף לקרטחנה שמהליגה השנייה. הוא פתח בכל משחקיה עד סוף העונה, עזר לה לסיים במקום ה-16, 2 נקודות מעל המקום ה-17 שמוביל לירידה לליגה השלישית. בתום העונה, בהיותו בן 32, פרש מכדורגל.
ב-12 באוקטובר 1975 ערך ראמוס את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד, כשפתח בהרכב במשחק מוקדמות יורו 1976 נגד בו ניצחה ספרד 2-0. הופעתו הבאה הייתה כשנכנס כמחליף בגומלין רבע גמר המוקדמות נגד , אך לא הצליח למנוע את הדחת נבחרתו שהפסידה 2-0. בהמשך, במהלך מוקדמות מונדיאל 1978, שותף בשני משחקי ידידות. המשחק הרביעי והאחרון שלו במדי הנבחרת היה ב-21 בספטמבר 1977 נגד . בנוסף לחלקו בנבחרת הספרדית, השתתף בשני משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, הנבחרת הלא רשמית של חבל ארץ זה.
קריירה כמאמן.
לאחר פרישתו ממשחק החל לעבוד כמאמן, באופן בלעדי בקבוצות קטנות ברחבי קטלוניה. הוא אימן את הקבוצות ויק וסנטוביה לפרקים קצרים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. בסוף עונת 1998/1999 התמנה למאמן ז'ימנסטיק טרגונה שמהליגה השלישית, הקבוצה הבכירה ביותר אותה אימן. הוא עזר לה להישאר בליגה לאחר שניצחה בפלייאוף על המקום בליגה השלישית את קאודל, ולאחר מכן הוא סיים את תפקידו. בהמשך אימן לזמן קצר קבוצות נוספות כמנליו ופראט. ב-2006 אימן את רובי, והיה זה תפקידו האחרון כמאמן.
אדריאן דה ז'רלאש
ברון אדריאן ויקטור ז'וזף דה ז'רלאש דה גומרי (בצרפתית: Adrien Victor Joseph de Gerlache de Gomery; 2 באוגוסט 1866 - 4 בדצמבר 1934) היה קצין בצי המלכותי של בלגיה, שעמד בראש המשלחת האנטארקטית הבלגית, 1899-1897.
חייו.
לימודים וראשית קריירה.
ז'רלאש נולד בהַסֶלֶט, בלגיה ולמד בבריסל. מגיל צעיר גילה עניין רב בים ויצא לשלושה מסעות לארצות הברית בשנים 1883 ו-1884, כנער סיפון על אוניית אוקיינוסים. הוא למד הנדסה באוניברסיטה הפתוחה של בריסל. אחרי שסיים את שנתו השלישית שם ב-1885, עזב את האוניברסיטה והצטרף לצי הבלגי ב-19 בינואר 1886.
אחרי סיום לימודיו בקולג' הימי באוסטנד, עבד דה ז'רלאש זמן מה בספינות להגנת הדייג כקצין שני ושלישי. באוקטובר 1887 חתם כימאי על ה"קרייגי ברן", אונייה אנגלית, למסע לסן פרנסיסקו, אבל האונייה לא הצליחה להקיף את כף הורן ונמכרה כגרוטאה במונטווידאו. אחרי שעשה זמן מה באורוגוואי ובארגנטינה, חזר לאירופה. אחרי מסע לקונסטנטינופול ולים השחור עבד בקו ההולנדי-אמריקאי כקצין רביעי, ואז השיג מינוי כלויטננט בצי הבלגי. עד יולי 1894 היה קצין במעבורות בין אוסטנד לדובר, וכל אותה עת המשיך להתקדם בלימודיו, עד שזכה לדרגת רב חובל ב-22 באוגוסט 1894.