בצק מקדים (או בצק סטרטר, באנגלית: Pre-ferment) הוא חומר התפחה המשמש להכנת לחמים. הבצק המקדים מורכב ממחמצת שאור לבדה או בשילוב עם שמרים. מכונה בעגת האופים גם "מחמצת אם". זוהי טכניקת אפייה עתיקה ונחשבת לאחת מהמוקדמות ביותר ששימשו להכנת לחם.
שימוש בבצק מקדים, להבדיל מעבודה עם שמרים תעשייתיים, יוצר התססה עם שמרי בר המופקים באופן טבעי מהרכב החומרים בעיסה. יתרונות רבים טמונים בתסיסה ראשונית וארוכה כזו בתהליך הכנת הלחם: ראשית, הרכב המיקרוביוטה בבצק מגוון ועשיר ומאפשר להגיע לטווח ארומות נרחב ועמוק יותר. השמרים הטבעיים מקבלים זמן רב יותר לעבוד וכתוצאה מכך, לפרק את קשרי הגלוטן ואת הסוכרים בלחם, מה שיוצר לחם בריא ומזין יותר. לצד השמרים, מתהוות בקטריות פרוביוטיות רבות המסייעות לפעילות מעי בריאה ולפירוק עמילנים בבצק כמו אצידופילוס ולקטובצילוס. בנוסף, לחמים המופקים בשיטה זו עשירים בחומצה לקטית ואצטית השומרות על הלחם לאורך זמן כחומר משמר טבעי.
על אף ששיטה עתיקה זו פחות נפוצה כיום עקב נוחות השימוש בשמרים התעשייתיים, בצקים מקדימים שונים עודם נפוצים בקרב שוחרי בריאות, אופים מקצועיים וחובבי לחמים בעבודת יד. סוגי לחמים שונים, כמו הג'בטה למשל, מוכנים באופן מסורתי עם בצק מקדים.
סוגי בצקים מקדימים.
את הבצקים המקדימים ניתן לחלק לשני סוגים עיקריים: בצק מקדים על בסיס שמרים תעשייתיים, המכונה גם "ספונג'" ובצקים מקדימים המבוססים על מחמצת שאור בלבד. בשתי הקטגוריות הללו, ישנם כמה בצקים מקדימים פופולריים הנמצאים בשימוש נפוץ ובעלי מסורות היסטוריות ארוכות שנים בקרב תרבויות המקור שלהן. ישנם בצקים מקדימים מסוג "מחמצת אם" שעשויים להיות בני עשרות שנים ובצקים אחרים בני מספר ימים בלבד. אלו כמה מהנפוצים שבהם:
אופני שימוש.
הכנת בצק מקדים כוללת לרוב עירוב קמחים, מים ולעיתים גם שמרים. יש המוסיפים מלח וסוכר לתערובת כדי לשלוט בקצב התסיסה. רמת ההידרציה, אחוז השמרים התעשייתיים וטמפרטורת ההתססה משתנה מסוג לסוג.
במדינות מסוימות (בעיקר מזרח אירופה, הבלטיות והארצות הנורדיות) נעשה שימוש גם בקמח שיפון להכנת בצקים מקדימים. לעיתים, נעשה שימוש גם ביוגורט, מיץ פירות או מי השרייה של פירות יבשים כדי להעשיר את העיסה ולזרז את תהליך ההתססה.
התסיסה מתבצעת לעיתים במקום חם, או בסביבה עם לחות מבוקרת, אך לעיתים, כמו בדזם למשל, דווקא בטמרטורות קרירות יותר. כדי להבטיח תסיסה עשירה ומלאה, מונח הבצק המקדים להתפחה בכלי הגדולה עד פי 5 מנפחו. ההתססה עצמה עשויה לארוך בין שעתיים ועד כמעט 24 שעות, בהתאם לטמפרטורה, ריכוז השמרים וסוג הבצק הנדרש להכנה.
פנגנגאלווה
פנגנגאלווה (באנגלית: Souling) היא מסורת טאגאלוגית שמקיימים מדי שנה ב-31 באוקטובר, במהלך ערב כל הקדושים.
קיום המסורת.
הפנגנגאלווה היא מסורת עממית במהלכה אנשים עוברים מבתים לבתים, תוך שהם שרים שירי יום כל הקדושים ויום כל הנשמות. ילדים קטנים ונערים אף מחלקים מתנות אחד לשני. על פי הוועדה הלאומית לתרבות ואמנויות (NCCA), המסורת מתקיימת בדרך כלל ב-31 באוקטובר, יום לפני "יום המתים" ("Araw ng mga Patay"), המכונה גם יום כל הקדושים. לפי המסורת, מקיימי הפנגנגאלווה שרים שירים שקשורים לימים אלו ומבקרים בבתים אחד של השני.
בנוסף לכך, על פי המסורת, מאמינים כי הדלת שמחברת בין עולם החיים לעולם המתים נפתחת במהלך יום כל הקדושים, מה שגורם לנשמות שמתו ב-1 בנובמבר לחזור לעולם החיים. נהוג להכין מאכלים שעשויים מבטטה או יאם סגול עבור הנשמות המתות שלכאורה, חוזרות לתחייה באותה העת.
ה-NCCA הזכיר את הפנגנגאלווה כהוכחה לכך שהפיליפינים מאמינים בחיים שלאחר המוות.
תחפושת של ליל כל הקדושים
תחפושות של ליל כל הקדושים הן תחפושות שנהוג ללבוש בליל כל הקדושים או בפסטיבלים השונים הקשורים לחג, שחל ב-31 באוקטובר. את התחפושות הראשונות של ליל כל הקדושים ניתן היה לראות כבר בשנת 1585 בסקוטלנד. במהלך המאה ה-18 וה-19 המנהג זכה להתייחסות במדינות כמו סקוטלנד, אירלנד, האי מאן וגם ויילס.
יש שטענו כי המנהג נובע מהאירועים הקלטיים: סאווין ואולהלוטייד. תחפושות של ליל כל הקדושים מבוססות באופן מסורתי על יצורים על-טבעיים או יצורים הלקוחים מפולקלורים שונים. עם זאת, בשנות השלושים של המאה העשרים התחילו לייצר תחפושות בדמויות של ידוענים, מוזיקאים וכולי. במרוצת השנים, נהגו צעירים ללבוש תחפושות של ליל כל הקדושים, אך בתחילת המאה ה-20 גם מבוגרים החלו ללבוש אותן גם כן.
היסטוריה.
לבישת תחפושות בליל כל הקדושים עשויה לנבוע מהאמונה כי יצורים על-טבעיים, או נשמותיהם של המתים, משוטטות בכדור הארץ בזמן זה.
ב-ynet התייחסו למנהג וכתבו כי "ה-31 באוקטובר, צוין במסורות הרומיות-קלטיות העתיקות כיום מאוד מפחיד, שבו רוחות המתים שבות אל עולם החיים. לכן מי שיצא מביתו נהג ללבוש מסכות ותחפושות ובכך "להטעות" את רוחות המתים". בנוסף לכך, נהוג לחשוב שלבישת התחפושות תרתיע ותבלבל את הרוחות והנשמות שמשוטטות ברחבי כדור הארץ בליל כל הקדושים.
סוגי תחפושות.
במרוצת השנים ייצרו חברות שלל סוגים שונים של תחפושות. על פי הפדרציה הקמעונאית הלאומית, נושאי התחפושות הפופולריים ביותר של ליל כל הקדושים למבוגרים הם לפי הסדר: מכשפה, פיראט, ערפד, חתול וליצן. כמו כן, מוזיקאים שונים כמו היוו השראה לתחפושות שיוצרו בדמותם. הזמרת-יוצרת הוגדרה כ"אחד מהאנשים שהשפיעו על התחפושות של ליל כל הקדושים בשנות ה-80".
ישנן סוגי תחפושות שהוגדרו כרעילות וכמסוכנות לשימוש ואחת מהפרשות הידועות ביותר בנושא נגרמה כתוצאה מליקויים של חברת אילופ, בשנת 2012.
פרשת התחפושות הרעילות של אילופ.
אילופ היא חברה אמריקאית שמשרדיה הראשיים נמצאים בקולורדו ספרינגס, ארצות הברית. החברה מעצבת, מייצרת ומפיצה תחפושות ואביזרים, בייחוד של ליל כל הקדושים. השם הוא ראשי תיבות של "כולם צוחקים על כדור הארץ", ביטוי שנקבע בעקבות סיבות מסחריות בנובמבר 2013.
בשנת 2012 פנה אל החברה הדוקטור אנתוני א. הלד והודיע כי החברה הפרה את החוק בטענות שנמכרו דרכה תחפושות ואביזרים של ליל כל הקדושים שהכילו DEHP, DBP, BBP, ארסן, קדמיום ועופרת בקליפורניה מבלי שצוינו הדברים. בעקבות כך, הסכימה החברה שלא למכור מוצרים בקליפורניה עד שיתוקנו הליקויים.
כלכלה.
חוקרים מטעם הפדרציה הלאומית לקמעונאות בארצות הברית ערכו סקר בנושא הרווחים מתחפושות ליל כל הקדושים ומצאו כי 53.3 אחוז מאוכלוסיית המדינה תכננו לקנות תחפושות של ליל כל הקדושים בשנת 2005, תוך שהוציאה בממוצע 38.11 דולר על כל תחפושת (עלייה של 10 דולר לעומת השנה הקודמת). בשנת 2006, פורסם כי ההוצאות על התחפושות במדינה היו בגובה של 4.96 מיליארד דולר.
בשנת 2013, הוציאו בארצות הברית 6.9 מיליארד דולר עבור דברים הקשורים לליל כל הקדושים, תוך ש-2.6 מיליארד דולר מתוך הסכום, יצא על תחפושות של ליל כל הקדושים. (נמצא כי ההוצאות על תחפושות של מבוגרים כפולות מההוצאות על התחפושות של הילדים) בנוסף לכך, פורסם כי 330 מיליון דולר יצא על תחפושות לבעלי חיים. בשנת 2017 העריכו כי האמריקאים יוצאו 9.1 מיליארד דולר עבור דברים הקשורים לליל כל הקדושים, כאשר 3.4 מיליארד דולר מתוך הסכום ייצא על תחפושות של ליל כל הקדושים. בשנת 2020, העריכו כי למרות מגפת הקורונה, ההוצאות על ליל כל הקדושים והתחפושות יהיו בגודל של שמונה מיליארד דולר.
היפר כשר
בצקת לימפטית
בצקת לימפטית (באנגלית: Lymphedema) הוא מצב רפואי המתאפיין בנפיחות מקומית הנגרמת על ידי מערכת לימפה פגועה. מערכת הלימפה מתפקדת כחלק קריטי ממערכת החיסון של הגוף ומחזירה נוזל חוץ-תאי לזרם הדם. לימפאדמה היא לרוב סיבוך של טיפול בסרטן או זיהומים טפיליים, אך ניתן לראות זאת גם במספר הפרעות גנטיות. לבצקת לימפטית אמנם אין תרופה, אך טיפול עשוי לשפר את התוצאות. הטיפול הרפואי כולל בדרך כלל טיפול דחיסה, טיפול עור מטיב, פעילות גופנית וניקוז לימפטי ידני. תרופות משתנות אינן בשימוש, ובדרך כלל מבצעים ניתוחים רק במידה וטיפולים אחרים כשלו. הביטוי השכיח ביותר של בצקת לימפטית הוא נפיחות ברקמות רכות ובצקת. עם התקדמות הבצקת הלימפטית ניתן לראות את החמרת הבצקת ושינויים בעור הכוללים שינוי צבע, היפרפלזיה, היפרקרטוזיס, פפילומטוזיס, עיבוי עור וכיבים. בנוסף, קיים סיכון מוגבר לזיהום בעור, המכונה צלוליטיס.