פסטרנק התקשה להסתגל לממסד הספרותי ששלט בחיי התרבות ברוסיה לאחר התבססות השלטון הסובייטי. שיריו כמעט ולא נדפסו, ועל מנת להתפרנס עסק רבות בתרגום מן הספרות האירופאית הקלאסית כמו גם מן הספרות בת-תקופתו. בשנות השלושים יצא עליו קצפו של המשטר משום שסירב לתמוך ב"טיהורים" של סטלין. שמו של בוריס פסטרנק היה ברשימת המועמדים להישלח לסיביר, אך ברגע האחרון שמו נמחק מהרשימה. מצבו של בן דודו המשורר היהודי-פולני, לאון פסטרנק, היה פחות טוב. כעונש על פעילותו האקטיביסטית בפולין - כתיבת שירה סטירית בגנות השלטון - הוא נאסר בשנת 1934 ונשלח לכלא ברזה קרטוסקה.
כבר בשנות ה-30 עסק פסטרנק, יחד עם כתיבת שירה, גם בכתיבת פרוזה. בשנים 1945–1955 כתב את יצירתו הגדולה - הרומן "דוקטור ז'יוואגו" העוסק בגורל האינטליגנציה הרוסית במחצית הראשונה של המאה ה-20, ובמיוחד בשנות מלחמת האזרחים ברוסיה. גיבורו של הרומן הוא רופא שלאחר מותו מותיר ספר שירים. שירים אלו, שהם החלק האחרון ברומן, הם מפסגת יצירתו של פסטרנק. הספר מבוסס על דמותה של אולגה איבינסקיה , משוררת שהייתה אהובתו של פסטרנק ב-13 השנים האחרונות של חייו. היא תיעדה את סיפור האהבה הזה בספר שכתבה. רומן זה תועד בספר "לארה" שכתבה אנה פסטרנק.
"דוקטור ז'יוואגו" נאסר להוצאה לאור בברית המועצות ב-1956. באותה שנה התפרסם במערב, ותורגם לכמה שפות. בעולם, הרומן זכה לתגובות נלהבות ומחברו הוכרז כזוכה פרס נובל לספרות לשנת 1958. אולם במולדתו של פסטרנק, התגובה הייתה שונה לחלוטין - הרומן הוכרז "אנטי-סובייטי" ומחברו הוצא מאיגוד הסופרים של ברית המועצות. עקב כל זאת, נאלץ פסטרנק לוותר על הפרס. בשנת 1987 בוטלה החלטה על הוצאתו מאיגוד הסופרים, הרומן פורסם בברית המועצות ב-1988, כמעט 30 שנה לאחר מותו של המחבר. בשנת 1989 בנו קיבל את פרס נובל של אביו.
נפטר ב-1960 מסרטן הריאה. אף על פי שהתפרסמה על מותו רק הודעה קטנה בעיתון ספרותי, נהרו להלווייתו אלפים רבים.
זרם אוויר חם
זרם אוויר חם או תרמיקה הוא זרם אוויר עולה. הזרם עולה במעין "עמוד" אוויר.
זרם האוויר החם מסייע לתעופה ועלייה לגובה של ציפורים, כמו גם מטוסים וכלי תעופה שונים. טייסי דאונים, גלשני אוויר ומצנחי רחיפה לומדים לזהות את מיקום התרמיקה על פי סימנים שונים כגון: סוגי עננים מסוימים, להקות ציפורים או טופוגרפיה. לאחר זיהויה, ניתן לטוס במעגלים בתוך זרם האוויר העולה, וכך לצבור גובה המאפשר "דילוג" לתרמיקה הבאה.
מני לוי
מני לוי (נולד ב־6 באוגוסט 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
קריירה מקצועית.
לוי שיחק כבר מנעוריו בקבוצת מכבי תל אביב. לוי היה שחקן כנף וחלוץ. לוי הושבת מפעילות למשך מספר חודשים, בגלל חשד לבעיה לבבית, ואחר כך שב לכושר ולפעילות.
בשנת 2000 היה מעורב לוי במה שזכה לכינוי "פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת הקוד האתי בכך, שקיים יחסי מין עם צעירה בת 17 בערב משחק הנבחרת. לוי הושעה על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי.
פציעתו ותוצאותיה.
ב־26 בינואר 2002, במהלך משחק ליגה נגד בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, עצר לוי כדור בחזהו ובעט לעבר שערה של בית"ר. לאחר שלא הצליח לכבוש, חזר לוי להגנה ונפל מבלי שנגעו בו. הוא קם שוב למספר שניות, הספיק לשאול את שחקן בית"ר דוד אמסלם "מה קורה לי?" התמוטט שוב, ואיבד את הכרתו תוך שבסיס לשונו חוסם את נתיב האוויר שלו למשך זמן, דבר שגרם לשיתוקו. שופט המשחק, אייל צור, החליט להפסיק את המשחק בעקבות האירוע.
לוי טופל בבית החולים בית לוינשטיין ברעננה, עד שהועבר לחזקת משפחתו במצב של צמח. מאז מטופל לוי בביתו, בהשגחה מלאה כשהתקשורת איתו מינימלית בהבעות פנים.
משפחתו הגישה תביעה משפטית נגד מכבי תל אביב בגין טיפול רפואי לקוי, וב־22 בספטמבר 2005, פסק בית משפט השלום בתל אביב, כי על הקבוצה לשלם ללוי 75 אלף דולר מהפניקס חברה לביטוח, שהועברו אליה לאחר התמוטטותו. בהסכם פשרה משנת 2012, קיבלה משפחתו של מני לוי פיצוי בגובה 5.3 מיליון ש"ח ממספר גורמים שנתבעו על ידה.
המשך הקשר עם הקבוצה.
ב-31 במאי 2015, זכה לוי לביקורו של שחקן מכבי תל אביב, מהראן ראדי, אשר הגיע לביתו עם גביע המדינה, בו זכתה הקבוצה כשבוע וחצי לפני כן.
אוהדי מכבי תל אביב נוהגים מזה שנים רבות לקרוא בשמו של מני לוי בכל משחק של הקבוצה במהלך הדקה ה-12 של המשחק (כמספר החולצה איתה נהג לשחק).
בנוסף,אף שחקן בקבוצה אינו לובש את החולצה מספר 12 כנהוג עם שחקני עבר בכירים.
בעקבות המקרה.
פרופ' ריבקינד מבית החולים הדסה עין כרם, שהיה נוכח במשחק, חש לטפל בלוי בהחייאה יחד עם הצוות הרפואי במגרש. עקב המקרה חקר ריבקינד את אופי הפציעה, ובעקבות פניותיו לפיפ"א ולאופ"א, מקפידים מאז יותר, בבדיקות הלב לשחקנים, למניעת הישנות מקרים דומים.
ממלכתיות (ציונות דתית)
ממלכתיות (נהגית במלעיל) היא תפישה מבית מדרשו של הרב קוק, שלפיה יש לנקוט ביחס של כבוד רב כלפי המדינה ולהימנע מפגיעה בה, כחלק מהראייה שהיא "ראשית צמיחת גאולתנו". המייצג הבולט של התפיסה בסוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21 הוא הרב צבי ישראל טאו.
האידאולוגיה.
עקרונות.
ביסוד תפיסת ה"ממלכתיים" עומד רעיון ה"אתחלתא דגאולה" כפי שפותח בבית מדרשו של הרב קוק ובנו הרב צבי יהודה קוק, ולפיו "מדינת ישראל היא יסוד כיסא ה' בעולם", לפי רעיון זה מוסדות השלטון של עם ישראל בארץ ישראל הם כלי הכרחי עבור ההופעה המלאה של האלוהות - הגאולה השלמה. לאור זאת, גורסים ה"ממלכתיים", שיש להתייחס בכבוד מיוחד ולהיזהר מלפגוע במדינה ובמוסדותיה, ובפרט בראש הממשלה.
ביטויים.
לאור תפיסה זו, "הממלכתיים" משתדלים שלא להיאבק במדינה ובמוסדותיה אלא לנסות להשפיע עליהם בדרך חיובית. הם נמנעים ככל האפשר מהפגנות נגד המדינה או הממשלה, ובמידת הצורך יעדיפו עצרות תמיכה ברעיונות או במהלכים חיוביים.
הגישה בולטת במיוחד במקרים של פינוי יישובים או מאחזים. "הממלכתיים" מקפידים שלא להתעמת עם כוחות הביטחון, וודאי שלא להיקלע לעימות פיזי איתם, אלא יתפנו בעצמם. קל וחומר - שאסור לחיילים להכריז שהם מסרבים פקודה במקרים כאלה, הגם שמצופה מהם שלא להיות מסוגלים לבצעה למעשה. כך היה בעת יישום תוכנית ההתנתקות ובמקרים רבים אחרים. לדבריהם, המצווה לשלוט בארץ ישראל מוטלת על הציבור, וכאשר המדינה נוטשת את שליטתה במקום מסוים, האזרח הבודד היושב שם אינו יכול למנוע זאת.
התפיסה משליכה גם על מעשי ההתיישבות עצמם. לעומת הגישה המתייחסת להתיישבות ביהודה ושומרון כקיום מצות יישוב ארץ ישראל לפי פסיקת הרמב"ן גם ללא שליטה מדינית על שטחיה, הרב טאו רואה את עיקר החשיבות של מעשה ההתיישבות בניסיון להוביל מהלך רוחני שישפיע על עם ישראל, ורק מתוך תמיכתו של העם בהתיישבות נובע ערכה המרכזי.
העם והמדינה.
משמעותה של המדינה נובעת מהיותה המוסד שבו הציבוריות של עם ישראל באה לידי ביטוי. באופן דומה, הממשלה היא כלי הביטוי של המדינה. לכן, בשעה שהממשלה מחליטה החלטות הנובעות מרצון העם, אין להילחם נגדה, אלא יש לפעול כדי לשנות את עמדת העם, בלי "לשבור את הכלים". כאשר מקבלת הממשלה החלטות המנוגדות לרצון העם (כאשר מדובר בממשלת מיעוט או כשרוב הציבור מבטא מורת רוח ממדיניות הממשלה), ניתן להתנגד להחלטות הממשלה, בשם רצון העם.
כדוגמה לכך, טוען הרב טאו שעל אף שהרב צבי יהודה קוק הכריז בתחילה "ייהרג ואל יעבור" על תוכנית הממשלה לוותר על סיני במסגרת הסכם השלום בין מדינת ישראל למצרים, לאחר שהוא ראה שהעם שמח ותומך בתוכנית לא אמר זאת עוד, אלא רק הבהיר שגם אם הממשלה ויתרה, עדיין לעם ישראל הזכות על השטח.
התפתחות התפישה.
יסוד הגישה.
הגישה ה"ממלכתית" נשענת על תפיסת הרב קוק, שחלק מרכזי ממנה הוא הבנת ייחודיותה של הלאומיות הישראלית, המתגלה במדינה:
בדברים אלו מוסבר כי הלאומיות הישראלית שונה מכל לאומיות אחרת. התנועות הלאומיות הנפוצות שואפות לדאוג לבני לאום מסוים מבחינה חומרית ותרבותית, שזהו דבר טוב כשלעצמו, בכך שיעיל יותר לחיות כך מלחיות ללא סדר. לעומת זאת, ייעודו של עם ישראל הוא להביא לגילוי ה', שהוא גילוי האמת המוחלטת, וכך להשפיע על העולם כולו ולהביאו לתיקונו השלם. שאיפה זו גדולה הרבה יותר משל כל עם והיא גוררת יחס מיוחד למדינה שמאפשרת את קיומה.
כך גם בכיוון ההפוך, הרב קוק אומר שהמדינה היא "האושר היותר גדול" משום שהיא "יסוד כיסא ה' בעולם", כלומר, רק על ידיה יכול ה' להתגלות. מטרת התורה היא לתקן את כלל העולם בכל הרמות, וללמד כיצד ניתן לחיות את חיי העולם על כל גווניהם, אך בשביל כך צריך להראות כיצד פועלת חברה מתוקנת:
הרב קוק לא התייחס באופן ספציפי למדינת ישראל של ימינו, שקמה לאחר פטירתו, אך ה"ממלכתיים" לומדים ממנו עקרונות לגבי היחס העקרוני למדינה יהודית. כנגדם טוענים אחרים שהרב קוק דיבר על המדינה היהודית האידיאלית ולא על המצב הנוכחי.
הגישה בקרב תלמידי הרב קוק.