אגון מיכאל צווייג נולד למשפחה יהודית מוכרת מפרוסטיוב (פרוסניץ) בצ'כיה (אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית) אליה השתייכו גם הסופרים שטפן צווייג ומקס צווייג והמלחין פריץ צווייג. סבו וסבתו של אגון, מרקוס ונטי צווייג היו בעלי מפעל לייצור לתת (מאלט) באולומואוץ. אביו של אגון, זיגמונד צווייג, הפך את המפעל המשפחתי לאחד המפעלים המובילים לייצור לתת במוראביה. בתום לימודי דוקטור למשפטים בווינה פעל אגון צווייג כעורך דין עצמאי וכפעיל ציוני. ב-1911 נשא לאישה את לואיזה אנגל ולזוג נולדו שלושה ילדים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוזמן צווייג לעבוד בהנהלת הקרן הקיימת בדן האג בהולנד. בתחילת שנות ה-20 עלה עם משפחתו לפלשתינה א"י והתגורר בשכונת תלפיות בירושלים ובהמשך עבר עם משפחתו לשכונת רחביה. צווייג המשיך לעבוד בשרות הקרן הקיימת עד לשנת 1936. הוא נפטר ב-1949 בירושלים.
קריירה ופעילות ציונית.
אגון מיכאל צווייג היה בעל מודעות לאומית מפותחת עוד מימיו כתלמיד וכסטודנט. ב-1896 נמנה עם מייסדי האחווה "גאולה" לסטודנטים יהודים באולומואוץ. טרם מלחמת העולם הראשונה היה בהנהגת מספר ארגונים ציוניים ונמנה עם הפעילים הציוניים הבולטים בווינה. בין השאר היה חבר ומזכיר בהסתדרות הציונית, בתנועה הציונית המרכזית באוסטריה, בוועדות קהילתיות ובהנהלת האיגוד הלאומי היהודי בווינה. מתוקף תפקידיו ביקר בקונגרס הציוני העולמי ב-1903, "קונגרס הבוכים" בו התקבלה תוכנית אוגנדה, ושימש ציר בקונגרסים בשנים 1909, 1911 ו-1913. פעילות זו גיבשה את תפיסתו הלאומית כמיישם הציונות הסינתטית. בנובמבר 1918 יסד יחד עם אמיל שטיין ואדולף בוהם את משרד פלשתינה בווינה, שהיה הראשון בין משרדי פלשתינה שמחוץ לארץ ישראל. מ-1920 עד 1922 עבר לפעול בדן האג במועצת המנהלים של הקרן הקיימת לישראל באיסוף כספים לצורך רכישה והכשרת קרקעות בארץ ישראל. באותן שנים התנהלה רוב פעילות הקרן הקיימת בגרמנית אולם בגלל מלחמת העולם נדדה לשכת ההנהלה של הקרן מקלן שבגרמניה לדן האג. צווייג היה בין יוזמי העברת משרדי ההנהלה של הקרן הקיימת לירושלים. כך זכה להגשים את חלום חייו ועלה עם משפחתו לארץ ישראל. במהלך פעילותו סייעה הקרן הקיימת בפיתוח מוסדות חינוך בארץ ישראל ביניהם הטכניון ובצלאל, ובנטיעות ביער הרצל. בשנות ה-20 וה-30 נסע צווייג מספר פעמים לאירופה מטעם קרן קיימת לישראל. הוא ניצל את הכשרתו כעורך-דין ואת היכרותו עם המוסדות הפיננסיים והדמויות המרכזיות בווינה לצורך גיוס משאבים ותמיכה. בשנת 1925, תיווך צווייג בין הקרן הקיימת לבין חברת הביטוח "הפניקס" בווינה לגיבוש הסכם לשיתוף פעולה. ההסכם שירת היטב את הצדדים עד לפרוץ שערוריית הפניקס ב-1936. בפרסומיו כתב בזכותן של קהילות התרבות היהודיות, אודות הפרידה מהרצל, על משרד פלשתינה הוינאי וכן אודות יונה קרמנצקי יושב הראש הראשון של קרן קיימת לישראל. צווייג זכה לראות בהקמת מדינת ישראל כשנה לפני מותו.
עיזבונו של צווייג.
שנים ספורות לאחר מותו העבירה משפחתו מסמכים והתכתבות של צווייג עם תאודור הרצל לארכיון הכללי לתולדות ישראל.
בשנת 2008, בעקבות פינוי בית המשפחה בשכונת רחביה בירושלים טרם הריסה, נמצאו במשרדו הביתי התכתבויות, קטעי עיתונות וחומרים נוספים שנמסרו לארכיון הציוני המרכזי. חלק חשוב מעיזבונו של צווייג התגלה בדרך מקרה ברחוב בירושלים לאחר שכבר יועד לאשפה. שם נחשף תיעוד נדיר של חגיגות ה-20 של קרן קיימת לישראל ומצגת מקורית בת עשרות איורים פרי עטו של צווייג שהוכנה לרגל האירוע. עוד נמצאו סיפורים ואיורים שיצר צווייג וכן תצלומים ותכתובת ענפה - מקצועית ומשפחתית. מסמכים נוספים מעיזבון אגון צווייג מצויים בארכיונים בווינה ובעיר הולדתו אולומואוץ.
נזופונטס
נזופונטס (שם מדעי: Nesophontes) הוא סוג נכחד יחידי במשפחה נזופונטיים (Nesophontidae), של יונקים מהסדרה אוכלי חרקים, אשר חי באיים הקריביים, בעיקר באנטילים הגדולים, והם נכחדו במשך ההולוקן, ככל הנראה סביב המאה ה-15 או ה-16, אך זה נתון בוויכוח. הם חיו בקובה, היספניולה (הרפובליקה הדומיניקנית והאיטי), פוארטו ריקו, איי הבתולה של ארצות הברית ואיי קיימן.
הנזופונטס היה מהגדולים שבאוכלי החרקים ודמה לחדף גדול באורך 10 עד 15 סנטימטרים עם חוטם מחודד מעוטר בשפמים ארוכים, ראש גדול וזנב ארוך. היונקים הקרובים אליו ביותר הם בני משפחת הסולנודוניים שחיים כיום בקובה והיספניולה וחפפו בשטח המחיה עם כמה מהמינים. עם זאת מחקרים מראים שבני שתי הקבוצות התפלגו לפני מעל 40 מיליון שנה. הם כנראה היו היונקים הדומיננטיים באיים וניזונו בעיקר מחרקים, אך גם מחולייתנים קטנים שהם תפסו.
המאובנים של בני סוג זה צעירים מאוד, כך ששיטת תיארוך פחמן-14 לא מצליחה לשחזר את תיארוכם המדויק מעבר למאה ה-15. הם נכחדו עם הגעת הספרדים לאמריקה והרס בתי גידולם, הבאת מינים פולשים כמו חולדות ואולי גם ציד. מספר חוקרים מעריכים שחלקם הצליחו לשרוד עד המאה ה-20.
נזופונטיים
חזרתו של מוחטאר
"חזרתו של מוחטאר" היא סדרת טלוויזיה בלשית רוסית על שירותם של עובדי מחלקת המשטרה במוסקבה וכלב נאמן בשם מוחטאר. הסדרה היא טרילוגיה: "חזרתו של מוכטאר" (עונה 1), "חזרתו של מוכתר-2" (2-10) ו-"מוכטאר. מסלול חדש ” (11-12).
תקציר עלילת הסדרה.
גיבורי הסדרה הם שוטרים צעירים העוסקים בפתרון מקרים שונים - החל מהונאה קטנונית וכלה בהרג רב. בכל החקירות, חבר ועמית נאמן עוזר להם, כלב בשם מוחטאר.
פסקול.
הפסקול הראשי של הסדרה הוא השיר "אליי, מוחטאר!" כשהמילים והמוזיקה לשיר נכתבו על ידי המלחין יבגני מורביוב. בעונה הראשונה, הוא בוצע על ידי המלחין אלכסנדר קוסנקוב. מהעונה השנייה ועד מותו, ולדימיר זלטואוסטובסקי ביצע את השיר . הסדרה משתמשת גם בגרסאות כיסוי שונות למנגינות אינסטרומנטליות .
בתרבות.
בשנת 2012 הוציאה חברת Akella את משחק המחשב "מוחטאר וצוותו" על בסיס הסדרה.
ג'נט (זמרת)
ג'נט אן דימך (באנגלית: Janette Anne Dimech; נולדה ב-10 באוקטובר 1951) הידועה בשם ג'נט, היא זמרת פופ בריטית-ספרדייה, הידועה בזכות שירה "Soy Rebelde" שנחשב לאחד מהשירים הלטיניים המשפיעים ביותר בכל הזמנים.
מעבר להצלחתו חסרת התקדים של השיר, הוא הפך לאחד מהשירים הלטיניים המשפיעים והמדוברים ביותר בשנות ה-70, היות שמילותיו מדברת על מרד. במרוצת השנים, הקליטו מאות אמנים שונים את השיר, בשלל סגנונות שונים כמו רוק, פאנק, פולק, פופ ופופ לטיני.
בשנת 2010, "" תיארו את ג'נט כ-"אגדה של המוזיקה הספרדית והמוזה של הפופ העצמאי".
ביוגרפיה.
ג'נט אן דימך נולד ב-10 באוקטובר 1951, בלונדון שבממלכה המאוחדת, למשפחה שהיא במקור מברצלונה, קטלוניה, ספרד. בראשית הקריירה שלה, לקחה ג'נט חלק פעיל בבית ספר לנזירות בברצלונה. זאת, לאחר שהוריה התגרשו והיא נאלצה לעבור לשם מלוס אנג'לס.
ג'נט אמרה כי: "מעולם לא ראיתי אותם מתווכחים, אבל יום אחד אבי ואני אכלנו ארוחת בוקר והוא לפתע אמר 'אמא שלך ואני הולכים להתגרש'. זו הייתה מכה של ממש. מעולם לא חשבתי שההורים שלי יתגרשו. אני חייבת לציין שזה השאיר אותי עם טראומה וזאת, אף על פי שאני אדם שמבין את הדברים בחיים. עם זאת, הייתי צריכה להתגבר ולקבל את זה".
קריירה מוזיקלית.
ג'נט התחילה את דרכה כאשר הצטרפה ללהקה, שנקראה 'Brenner's Folk' על מנת לפתח את הקריירה המוזיקלית שלה. ג'נט, שעדיין לא דיברה ספרדית, הקליטה איתם ארבעה שירים בקטלאנית, תוך שההצלחה הגדולה ביותר הגיעה עם השיר 'Cállate niña', שהלחינה בעצמה. השיר שהה שבעה שבועות במצעדי המוזיקה ברחבי ספרד והיה ללהיט. בנוסף לכך, באותה התקופה הלהקה שינתה את שמה לפיק-ניק, והיא זכתה להצלחה והכרה רבה.
עם ההצלחה, הגיעו גם המחלוקות. הראשונה קרתה מכיוון שחברת התקליטים Hispavox הזמינה את פיק-ניק להקליט את השירים הבאים שלה במדריד, אך זו סירבה בתגובה. אחת הסיבות הייתה בעקבות כך שאמה של ג'נט הבחינה בחוסר ההשקעה שלה בלימודים, אל מול ההשקעה שלה בעולם המוזיקה וכתוצאה מכך, האיצה בה לזנוח את הקריירה המוזיקלית שלה. בעקבות התערבות אמה של ג'נט, הקריירה המוזיקלית שלה נמוגה כלא הייתה.
בשנים שלאחר מכן, התגוררה עם בעלה באוסטרליה, עבדה במשק בית וגידלה את הבת שלה. זאת, בנוסף לכך שנמנעה מלחשוב על עולם המוזיקה לאור כל מה שקרה. עם זאת, בשנת 1971 פנה לחברת התקליטים Hispavox בחור בשם מנואל אלחנדרו, שרצה לפתח את הקריירה שלו. הוא ביקש ממנה שתאתר את ג'נט (שנעלמה מעולם המוזיקה באותם הזמנים), על מנת לתת לה להקליט את השיר "Soy Rebelde". הוא האמין כי השניים יוכלו לעשות פלאים יחד וכי היא זו שצריכה לשיר את השיר שכתב והלחין. למנהליה של Hispavox לקח חודשים למצוא אותה וכשמצאו אותה, הם סיפרו לה על ההצעה ולימדו אותה את מילותיו של השיר. בתגובה, אמרה כי: "הם הכירו לי את השיר והוא כלל לא מצא חן בעיניי. אמרתי שאני לא מתכוונת להקליט אותו. התווכחנו במשך לא מעט שבועות עד שהתעייפתי והסכמתי לשיר אותו. לאחר שהקלטתי אותו, התחלתי לחבב אותו ולבסוף אפילו לאהוב אותו". במהלך הקריירה שלה, הודתה ג'נט כי השיר "לא היה קשור אליה בשום צורה". היא, שגדלה בשכונה טובה בלוס אנג'לס ולמדה בבית ספר לנזירות, הפכה לפתע לאלילה של היפים של שנות ה-70 המוקדמות. ההצלחה של 'Soy Rebelde' הייתה בינלאומית וכתוצאה מכך הוקלט מחדש בשפות שונות כמו צרפתית, אנגלית ויפנית.
בשנת 1974, הוציאה את הלהיט הבינלאומי "Porque te vas", אשר נבחר להיות "שיר השנה" של צרפת בשנת 1976. השיר שחזר את הצלחת "Soy Rebelde", תוך שהיה ללהיט בגרמניה, ולוניה, פלנדריה, ועוד.
תינובדיסטס