לקונכיות האף (בעיקר לקונכיות התחתונות) תפקיד מכריע בחימום, לחלוח וסינון האוויר הנשאף דרך הנחיריים לאף, לסינוסים, לגרון ומשם לריאות. הן מהוות את מרבית רקמת האף הפנים-אפית הפעילה ביותר, ובלעדיהן נוצר יובש יחסי במערות האף, בלוע ובגרון ההולך ומחריף ככל שדרגת הכריתה גבוהה יותר. יובש זה מפריע מאוד לנשימה תקינה, בעיקר תוך כדי שינה, ובמקומות שבהם יש אוויר קר או זיהום אוויר גבוה יחסית. החולה חש לרוב בנשימת יתר של אוויר קר ויבש מאוד הזורם ישירות ללוע כאילו שהאף איננו שם כלל. האוויר גורם ליובש רב בעיקר בפה ובלוע, ויכול לגרום אף בטווח הארוך לסיבוכים נשימתיים בדרכי הנשימה ובכללן בריאות.
כיום ידוע שרקמת האף הפנימי, מהנחיריים ועד ללוע האפי, מכוסה ברצפטורים עצביים (מהעצב הטריגמינלי) שתפקידם לחוש באוויר הזורם דרך האף ולהעביר מידע זה אל מערכת העצבים המרכזית ואל המוח, כדי שהמוח ידע שעובר מספיק אוויר דרך האף כדי לשמר את החיים. האדם חייב לשאוף אוויר בעיקר דרך אפו ולא רק דרך פיו. שאיפת אוויר כרונית רק דרך הפה חושפת אותו למחלות ולזיהומים ומעבר לכך היא יעילה פחות בנשימה עמוקה הנדרשת להרגעת מערכת העצבים הסימפתטית, הורדת רמות האדרנלין והקורטיזול בדם, והורדת הדופק ולחץ הדם.
האזורים המעוצבבים ביותר בחיישני זרימת אוויר באף הם פנים הנחיריים ומעבר האוויר האמצעי באף (middle meatus), שהוא החלל הפתוח שבין הקונכייה התחתונה לאמצעית. לכן, אובדן, בעיקר של הקונכייה התחתונה, גורם להפחתה משמעותית ביכולת לחוש בזרימת האוויר, ומעבר לכך בהיעדר הקונכייה התחתונה, האוויר הנשאף נוטה להתכנס אל תוך חלל האף התחתון המורחב מדי, לייבש ולקרר אותו מדי (מה שמחריף את היעדר החישה), ולזרום ישירות ללוע מבלי שמספיק אוויר יגיע אל אזורי האף הגבוהים יותר ואל הסינוסים, שגם הם חייבים לחוש בזרימת האוויר כדי שהמוח ירגיש בנשימת אף תקינה ומלאה.
תסמינים.
עיקר התסמינים שהחולה מרגיש הם:
הטיפול.
שמירה קפדנית על לחות האף באמצעים מלאכותיים, כמו מריחה מתמדת של ג'לים של בסיס תמיסת מי-מלח בריכוז פיזיולוגי המתאים לתאי הגוף (Saline), ללא חומרים משמרים, שטיפות של האף בתמיסת מי-מלח איזוטונית, פעילות גופנית, שמירה על הרגלי חיים בריאים, ושינה עם מכשיר אדים קרים.
ישנה אפשרות מיקרו-כירורגית להצרת מעברי האוויר באף באופן שידמה את המבנה האנטומי הנורמלי (לפני כריתת הקונכיות) של חלל האף. הניתוח מבוצע כבר למעלה מעשור במדינות שונות. התוצאות המדווחות מבטיחות למדי והן מראות כי קיים שיפור מסוים בתחושה והסגה מסוימת של מצב היובש באף, אך קיים חשש מתמיד מפני ספיגת חומרי השתל. עם זאת, יעילות הניתוח משתנה בהתאם למצבו הבסיסי של כל חולה ולמיקום השתל.
נראה שאין תחליף אמיתי לקונכיות הכרותות. אפשרות עתידית לפתרון שלם ונכון יותר תימצא אולי בתחומי המחקר של רפואה רגנרטיבית והנדסת רקמות.
הברון האדום
שלמה גאנצפריד
רבי שלמה בן יוסף גאנצפריד (תקס"ד, 1804 – כ"ח בתמוז תרמ"ו, 31 ביולי 1886) היה פוסק הלכה וראש בית דין באונגוואר. מחבר הספר "קיצור שולחן ערוך".
קורות חייו.
נולד בעיר אונגוואר שבהונגריה (כיום אוז'הורוד שבאוקראינה). שם אביו: יוסף. שם אמו: בילה. נקרא על שם סבו, רבי שלמה, שהיה דיין בעיר. רוב ימיו שימש כאב בית דין בעירו, וחיבר ספרי הלכה חשובים. ספרו הראשון הוא 'קסת הסופר', ספר יסוד בהלכות כתיבת סת"ם, שהחת"ם סופר המליץ עליו כספר חובה לסופרי סת"ם.
בעיקר התפרסם בזכות ספר "קיצור שולחן ערוך", הכולל את רוב ההלכות המעשיות, רובן מחלק "אורח חיים" ומיעוטן משאר חלקי השולחן ערוך, בהשמטת הלכות שלא נחוצות לכל אדם, ובתוספת דברי מוסר ודרך ארץ.
14 מהדורות נדפסו בחיי המחבר, ובחלקן הוסיף הערות ותיקונים. מאז, נדפס הספר עשרות פעמים. ספר קיצור שולחן ערוך נחשב לספר ההלכה הנפוץ ביותר בקהילות אשכנז (עד להתפשטות הספר משנה ברורה), בעיקר אצל פשוטי העם, אולם גם תלמידי חכמים התחשבו בדעתו, כתבו עליו פירושים או הוסיפו עליו את דבריהם. הוא תורגם לשפות רבות, ובארץ ישראל נוספו לו מהדורות שונות של הלכות המצוות התלויות בארץ. הרב מרדכי אליהו חיבר גם הוא הערות על הספר לספרדים ולאשכנזים כאחד.
הרב שלמה גאנצפריד נפטר בכ"ח בתמוז תרמ"ו ונקבר בעירו. קברו משמש מוקד עלייה לרגל עבור יהודים הבאים לבקר באזור.
הותיר אחריו ארבעה בנים וארבע בנות. חתנו הוא הרב שלמה זלמן בראדי, דיין באונגוואר, וראשון תומכי הציונות מקרב רבני הונגריה. בין נכדיו: הרב יחזקאל בנעט, רבה של וואראהל ובעל שו"ת "משיב טעם", והרב ד"ר חיים ברודי, רבה של העיר פראג ומחשובי חוקרי השירה בימי הביניים.
מספריו.
ספריו בהלכה הם:
ספרי חידושים:
ספרים שעדיין בכתבי יד:
סיקור מות סטלין ב&quot;על המשמר&quot;
מדינות הקונפדרציה הגרמנית
אבודים - דמויות
הדמויות מסדרת הטלוויזיה האמריקאית אבודים נוצרו על ידי דיימון לינדלוף, ג'יי ג'יי אברהמס וג'פרי ליבר. עלילת הסדרה מתחילה בהתרסקות מטוס נוסעים - טיסת אושיאניק מספר 815 מסידני ללוס אנג'לס - על אי בודד באוקיינוס השקט. בכל פרק מתמקדים בדמות מסוימת שעברה או עתידה נחשפים.
מתוך 324 הנוסעים בטיסה, ניצלו 71 אנשים וכלב אחד. בעונה הראשונה היו 14 שחקנים ראשיים מה שהפך את הסדרה לסדרה עם הקאסט הגדול ביותר אחרי "עקרות בית נואשות".
האחרים.
"האחרים" (ידועים גם בשמות "הם", "המקומיים" ו"העוינים") הם קבוצת אנשים שהייתה על האי ושימשו כיריבי הדמויות הראשיות, ניצולי הטיסה, בשלוש העונות הראשונות. על פי היוצרים, הקבוצה הכילה בין 30 ל-40 אנשים כשטיסת אושיאניק התרסקה על האי. המונח "אחרים" נטבע על ידי דניאל רוסו וניצולי טיסת אושיאניק אימצו אותו. נראה כי לאחרים אין שם לקבוצה של עצמם אולם מנהיגם, בן ליינוס, תיאר אותם כ"החבר'ה הטובים".
היסטוריה על האי.
בשנות ה-70 הוקמה "יוזמת דארמה" - גוף מסתורי בעל משאבים ניכרים. היוזמה עסקה בפעילויות מחקר שמטרתן קידום האנושות. היא גילתה את האי והחלה לחקור אותו ואת התופעות הייחודיות המתרחשות בו. האנשים שגויסו לצוות הובאו אל האי בצוללת. על האי הוקמו תחנות מחקר ובתי מגורים לעובדי היוזמה והתפחתה קהילת אנשים בעלת אורח חיים מודרני.
עם הזמן גילו אנשי דארמה כי באי מתגוררים אנשים שחיו עליו עוד לפני הגעתם. הם כינו אותם "המקומיים" ו"העוינים" ובין שני הצדדים התפתחו יחסי מלחמה. נראה היה כי אנשי דארמה אינם יודעים דבר על המקומיים ומקורם. יום אחד הגיע העימות בין הצדדים לשיא: המקומיים הרגו את רוב אנשי היוזמה בהתקפת פתע שכונתה "הטיהור". מיעוט מאנשי היוזמה חבר למקומיים לפני הטיהור ובכך ניצל. בן ליינוס, אחד מאותם אנשים, היה למנהיג הקבוצה, שדניאל רוסו כינתה "האחרים".
לאחר הטיהור השתלטו "האחרים" על מתקני המגורים שאיישו אנשי דארמה ועל אמצעים טכנולוגיים של היוזמה כגון תחנות המחקר, הצוללת, וקשרי חוץ בין האי לעולם החיצון. לפני הגעת דארמה לא ידוע על "האחרים" כמעט דבר ומוצאם המקורי הוא תעלומה.
יוצרי הסדרה אמרו כי יוזמת דארמה אינה קבוצת האנשים הראשונה שהגיעה לאי ו"טוהרה" על ידי "האחרים" וכי "האחרים" מורכבים כיום משאריות של קבוצות רבות שהגיעו לאי וטוהרו בעבר. יוצר הסדרה, דיימון לינדלוף, השווה את "האחרים" לארצות הברית, שבמהלך השנים קלטה קבוצות שונות של מהגרים שהפכו להיות חלק מהרכב האוכלוסייה הטבעי שלה.
הופעות ומניעים.
בהיתקלויות המוקדמות שלהם עם הניצולים בסדרה עטו "האחרים" מסווה של דמויות פרימיטיביות ופראיות. במציאות, מאז ניצחונם על יוזמת דארמה, הייתה הקבוצה למתקדמת מאוד מבחינה טכנולוגית ובעלת משאבים וכוח רב. "האחרים" קשים לאיתור ונמנעים מלהשאיר אחריהם עקבות.
מניעי "האחרים" אינם ברורים. הניצולים תופסים את פעולותיהם והתנהגותם כמניפולטיביות וזדוניות: הם חטפו ילדים שהגיעו לאי או נולדו בו, כמו בתה של דניאל רוסו, אלכס, שאותה אימץ בן כבתו, או אהרון, תינוקה של קלייר. נראה כי האחרים חוטפים ילדים בשל קושי להוליד ילדים על האי. מסיבה לא ידועה, כל אישה הרה על האי מתה לפני הלידה, בשליש האחרון של ההיריון.
הקבוצה הראתה עניין באנשים שהגיעו לאי ונחשבים ל"מיוחדים" כמו ג'ון לוק, שהחל ללכת עם הגעתו לאי אף על פי שקודם לכן היה משותק בכל פלג גופו התחתון.
הרכב הקבוצה בהווה שונה מאוד מכפי שהיה בזמן "הטיהור". רוב חבריה גויסו מחוץ לאי (כמו למשל ג'ולייט בורק) או צורפו לאחר שהיו כבר על האי (בהסכמה או באמצעות חטיפה).
במהלך ההיתקלויות שלהם עם ניצולי טיסת אושיאניק, הרגו "האחרים" (או תכננו להרוג) מספר ניצולים. רבים מקבוצת ניצולי החלק האחורי של המטוס נחטפו על ידי האחרים כמה ימים לאחר ההתרסקות. היריבות בין שתי הקבוצות הגיעה לשיא בקרב שהתרחש ביניהן במחנה החוף של הניצולים, ובו הייתה ידם של הניצולים על העליונה ומספר גדול מ"האחרים" נהרגו.
האחרים גרים במעין כפר פרברים מודרני. מתחם המגורים מוקף בגדר סונארית המגינה עליו מכל פלישה של גורם זר על האי (כמו למשל העשן השחור המסתורי המשוטט באי). המתחם נבנה במקור על ידי יוזמת דארמה והאחרים השתלטו עליו לאחר הטיהור.
השירות החשאי
מפל אנחל
מפל אנחל (בספרדית: El Salto Ángel; שמות מקומיים: Kerepakupai Merú או Parekupa Vena) הוא מפל המים הגבוה בעולם. גובהו 979 מטרים, כאשר 807 מתוכם הם נפילה חופשית. המפל נמצא בחלק המערבי של הפארק הלאומי קנאימה שבוונצואלה, שם נמצא אחד ההרים השטוחים הגבוהים בעולם. מפל אנחל הוא אחד ממוקדי התיירות המפורסמים בוונצואלה.
היסטוריה.