דוחות המדינה של מחלקת המדינה האמריקנית משנת 1994 מתארים סצנות של התעללות ופגיעה קשה בזכויות אדם, הנתמכות גם על ידי ארגון Human Rights Watch, בהתבסס על ממצאיהן.
לאחר תום המלחמה, התחילו ממשלת גאורגיה, האו"ם, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSSE) ופליטים רבים, לחקור ולאסוף עובדות אודות הטענות לרצח עם, טיהור אתני וגירוש אשר נערך על ידי הצד האבחזי במהלך הסכסוך. בשנת 1994 ושוב בשנת 1996, OSSE במהלך פסגת בודפשט, העניק הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה את הכרתו הרשמית בטיהור אתני של הגאורגים באבחזיה וגינה את מבצעי פשעי המלחמה שבוצעו במהלך הסכסוך.
בחודש מרץ 2006 הודיע בית הדין לפשעי המלחמה בהאג כי בדק את כל המסמכים שהגיש הצד הגאורגי. לאחר חקירה בהיקף מלא, בית הדין הגיע למסקנה כי הוא יפעל לטובת העמדה לדין ויתחיל בדיונים, בנוגע למסע הטיהור האתני, פשעי המלחמה והטרור שנגרמו לגאורגים האתניים באבחזיה.
ב-18 ביוני 2001 אישר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, בעת שהיה בפסגה הליובליאנה בסלובניה, את העובדות, כאשר העיר ""נראה כי השלטונות הגאורגיים שכחו כיצד טרוריסטים צ'צ'נים השתמשו בראשי הגאורגים ככדורגל במהלך משבר אבחזיה. כן, למרבה הצער, זו עובדה."
דו"ח ארגון Human Rights Watch שנוסד בשנת 1995 וכלל תיאור מפורט של פשעי המלחמה והזוועות שבוצעו במהלך הטיהור האתני (1992–1993), מסכם:
לאחר המלחמה.
מורשת הטיהור האתני באבחזיה השפיעה קשות על החברה הגאורגית האזרחית. מעבר למצב הלוחמה של המדינה, ולנפילת חיילים בקרבות, הביאו עמם המלחמה והטיהור האתני השיטתי גם מעל לרבע מיליון עקורים. אלה היו פליטים חסרי כל, שחלקם עבר טראומות קשות. מעבר לנישול מבתיהם כשהם חסרי כל, היו רבים מהם עדים לרצח, וכן קרבנות לאלימות ולאונס. הם שוכנו בכל רחבי גאורגיה, שלא הייתה ערוכה לטפל בכמות כה גדולה של פליטים בבת אחת. הפליטים נזקקו לדברים בסיסיים כמו שיכון, טיפול רפואי, טיפול נפשי, וכן ביגוד וכלכלה. חלק ניכר מהפליטים הגיע לסמגרלו. בטביליסי ובמקומות אחרים בגאורגיה שוכנו מאות פליטים בבתי מלון, ובבסיסים צבאיים. בהיעדר מקומות אחרים, הפקיעה גאורגיה בסיסים צבאיים רוסיים ומפעלים בבעלות רוסית, על מנת לאפשר לפליטים קורת גג וטיפול. הפקעה זו עוררה את חמתה של רוסיה.
הפליטים עצמם, אף כי היו אזרחים גאורגים ודיברו גאורגית, המשיכו להגדיר את עצמם כתושבי אבחזיה. רבים מאותם פליטים התנגדו להיטמעות בחברה הגאורגית, ושמרו על ארעיות מגוריהם ותנאיהם. ממשלת גאורגיה אף היא לא עודדה את היטמעות הפליטים באוכלוסייה, מחשש שהיא תאבד את אחת הטענות להחזרת השליטה על אבחזיה.
באבחזיה עדיין נמצאים תושבים המזהים עצמם כגאורגים, שנותרו בבתיהם. בנוסף, כ-60,000 פליטים גאורגים חזרו באופן ספונטני למחוז גאלי של אבחזיה בין 1994 ל-1998, אך עשרות אלפים נעקרו שוב כאשר התחדשו הקרבות במחוז גאלי בשנת 1998. אף על פי כן, בין 40,000 ל-60,000 פליטים חזרו למחוז גאלי מאז שנת 1998, כולל אנשים הנוסעים מדי יום מעבר לקו הפסקת האש ואלה שנודדים עונתית בהתאם למחזורי החקלאות. מצב זכויות האדם כלפי אותם תושבי אבחזיה ממוצא גאורגי נותר קשה, וקיימת עדיין פגיעה נרחבת בזכויותיהם.
לאבד את אליס
לאבד את אליס היא סדרה טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה ומותחן פסיכולוגי בהשראת אגדת פאוסט, שעלתה לשידור ב-HOT3 ב-18 ביוני 2020. את הסדרה יצרה וביימה סיגל אבין.
הסדרה נמכרה לשירות הסטרימינג "אפל TV פלוס", והיא הסדרה הישראלית השנייה שנרכשה על ידי אפל.
עלילה.
הסדרה עוקבת אחר אליס גינור (איילת זורר) קולנוענית מוערכת בת 40 פלוס, שמרגישה תקועה מבחינה מקצועית, זקנה מבחינה חיצונית, שאינה רלוונטית עוד ועייפה אל מול האנרגיה הבלתי נגמרת של שלוש בנותיה, אותן מגדלת ביחד עם דויד, שחקן מצליח ונחשק (גל תורן). יום אחד, בפגישה מקרית ברכבת לבנימינה, בדרך חזרה לביתה בזכרון יעקב, פוגשת אליס את סופי (ליהי קורונובסקי) פאם פטאל צעירה ותסריטאית מבטיחה בשנות ה-20 לחייה, שמציגה את עצמה כמעריצה של אליס וחולמת שאליס תביים את התסריט שכתבה. הכישרון, הנעורים והמיניות המתפרצת של סופי מעוררים את אליס, שמפתחת כלפיה אובססיה ומכניסה אותה אל תוך חייה המקצועיים, המשפחתיים והמיניים. במה שנראה כבחירה מודעת, נשאבת אליס אל עולמה האפל וההרסני של סופי, וככל שהעלילה מתקדמת ומתפתלת כבר לא ברור מי חדרה אל חייה של מי, מי לוקחת ומי נותנת, ומי תוביל את מי אל הסוף הפטאלי.
הפקה.
נטע ריסקין הייתה מועמדת לגלם את דמותה של אליס.
ההפקה צולמה בשנת 2019.
הסדרה התחרתה בפסטיבל "קאן סירייס" בקטגוריות הסדרה הטובה ביותר, הבמאי, התסריטאי, המוזיקה שכתבו תום דרום ואסא רביב והתוכן, והייתה אמורה להיות מוקרנת בפסטיבל ב-30 במרץ 2020.
יחסי מרוקו–נורווגיה
יחסי מרוקו–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת מרוקו לבין ממלכת נורווגיה.
היסטוריה.
בין מרוקו לנורווגיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים שידעו עליות ומורדות. בין שתי המדינות התקיימו משברים על רקע חילוקי דעות.
המשבר הדיפלומטי של 2009.
נתינת המקלט של השגרירות הנורווגית לשני ילדים בעלי אזרחות כפולה מרוקאית-נורווגית בעת שברחו ממרוקו בשנת 2009 הובילה למשבר דיפלומטי בין שתי המדינות. הילדים נשארו בשגרירות למשך שלושה ימים. לאחר עזיבת הילדים, יום לאחר מכן, עזב השגריר הנורווגי את מרוקו. הרשויות המרוקניות לא הסכימו להגעת שגריר נורווגי חדש למרוקו למשך מספר שנים בעקבות המקרה.
רצח מארן אולנד (2018).
בשנת 2018 נרצחה במרוקו מארן אולנד, תיירת נורווגית, יחד עם לואיזה וסטרגר, תיירת דנית. התיירות נרצחו על ידי המדינה האיסלאמית כנקמה על קרב דיר א-זור.
פרברים רפיוג'יז
פרברים רפיוג'יז (באנגלית: Parvarim Refugeez) היא להקת היפ הופ ישראלית, שהוקמה בשנת 2000 והתפרקה בשנת 2007. הלהקה הייתה אחת מלהקות ההיפ הופ לייב היחידות בישראל, נחשבת לאחת מחלוצי להקות ההיפ הופ בישראל.
היסטוריה.
הלהקה הוקמה בשנת 2000 על ידי שמונת חבריה, תושבי מכבים-רעות. הטקסט של הלהקה עסק בגרסתם של חברי הלהקה לחיים ביישוב, באופן סאטירי, השואב השראתו מסרטי כנופיות וגנגסטא-ראפ. הלהקה שרה באנגלית ובעברית, וזכתה להצלחה ברחבי הארץ. במהלך פעילותה הוציאה פרברים רפיוג'יז מספר סינגלים, אי.פי ואלבום בצורה עצמאית.
בשנת 2002, יצא אלבום המכיל תיעוד מלא של ההופעה הראשונה של הלהקה במועדון בארבי בתל אביב.
בשנת 2002 פורסמה גרסה חדשה לשירם, "כיכר פארטי", שהייתה להצלחה כבירה. חברי הלהקה הקימו את חברת התקליטים היי פייבר הפקות, דרכה הוציאה הלהקה מיני אלבום בשם "מודיעין בבילון", ובו חמישה שירים.
בשנת 2004 יצא מיני-אלבום שני ללהקה, בשם "Kikar Partee". באותה שנה השתתפה הלהקה במופע של אמן הדאדא חוני המעגל וקבוצת סמרטוט בפסטיבל עכו בשם אוריינט אקספרס, שהיה פופולרי מאוד.
באותה שנה יצא הסינגל המצליח הראשון שלה "כיכר פארטי", אשר הושמע כמה וכמה פעמים בכמה תחנות רדיו שונות והיה ללהיט. השיר הפך למפורסם ויראלי עוד יותר, כאשר בזמן צילומי הקליפ שלו התרחש עימות בין חברי הלהקה למשטרה וכוחות מגב, והאירוע כולו תועד בקליפ וסוקר בהרחבהבתקשורת הארצית.
בשנת 2007 יצא אלבומה המלא הראשון והיחיד של הלהקה, תחת הלייבל היי פייבר הפקות, בשם "Rapperrarium". האלבום היה להצלחה, והכיל מספר שירים שהופיעו קודם לכן במיני האלבומים. בסוף אותה שנה התפרקה הלהקה.
אופל וקטרה C
אופל וקטרה C (בגרמנית: Opel Vectra C, קרוי גם: ווקסהול וקטרה, הולדן וקטרה), היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 2002 – 2008 בגרמניה.
סלומון סמוליאנוב
סלומון סמוליאנוב (ברוסית: Соломон Смолянов, בגרמנית: Salomon Smolianoff; מרץ 1899 – 1976) היה זייפן וניצול שואה שהיה מעורב במבצע ברנהרד. בסרט "הזייפנים" המבוסס על זיכרונותיו של אדולף בורגר, שונה שם הדמות לסלומון "סאלי" סורוביץ'. את הדמות מגלם קארל מרקוביץ, שחקן תיאטרון וטלוויזיה אוסטרי.
חייו.
סלומון סמוליאנוב נולד למשפחה יהודית בקרמנצ'וק, אוקראינה. הוא למד ציור באימפריה הרוסית, אך נאלץ לעזוב את הארץ בשנת 1922 מכיוון שהוריו היו בצד הלא נכון של המהפכה הסובייטית. הוא טייל ברחבי אירופה, התחתן באיטליה ולבסוף ניסה לפתוח חיים חדשים בגרמניה, שם פגש זייפן והחליט להפוך לאחד כזה בעצמו. הוא היה מבוקש על ידי כמה כוחות משטרה אירופיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 ברנהרד קריגר, מי שיהיה לשטורמבנפירר באס-אס וראש מבצע ברנהרד, כלא מאחורי סורג ובריח והוא נשלח למחנה הריכוז מאוטהאוזן ושימש את שומרי האס אס כצייר דיוקנאות ואמן. הוא נבחר להשתתף במבצע ברנהרד, הועבר למחנה הריכוז זקסנהאוזן בשנת 1944 ובסופו של דבר לאתר אבנזה ברשת המחנות של מאוטהאוזן, משם שוחרר על ידי צבא ארצות הברית ב-6 במאי 1945. עקבותיו אבדו לאחר שחרורו. עד מהרה הוא היה ברשימות "מבוקש" בינלאומיות כזייפן, אך לפי ההערכות הוא גם זייף ניירות הגירה ליהודים שניסו להגיע לארץ ישראל.
לאחר מכן היגר לאורוגוואי, שם זייף אייקונים רוסיים. המשטרה באורוגוואי ככל הנראה עלתה על עקבותיו וסמוליאנוב עבר לברזיל בשנות החמישים, שם נכנס לעסקי הצעצועים.
מותו.
סמוליאנוב נפטר בפורטו אלגרה בדרום ברזיל בשנת 1976. את שנותיו האחרונות העביר בציור דיוקנאות ויצירת צעצועים.
לשכת הקנצלר (סדרת טלוויזיה)