האזכורים המודרניים הראשונים למוסאוואראט אס-סופרא מופיעים בכתביהם מ-1822 של לינאן דה בלפונד ופרדריק קאיו. לפסיוס היה הראשון בעת המודרנית שתיאר את האתר באופן מעמיק, ורק בשלהי שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 נערכו במקום החפירות הארכאולוגיות הראשונות, מטעם אוניברסיטת הומבולדט. מאז חפירות אלה ממשיכה האוניברסיטה בפעילות המחקר והשימור במקום. למרות מאמצי השימור ספג האתר נזקים כתוצאה מסופות חול, פעילות בעלי חיים, ותיירות לא מבוקרת. נעשו ניסיונות להשמיש מחדש את החפיר הגדול ששימש כמאגר מים, אך הם גרמו לחשיפה ולפגיעה בשרידים הארכאולוגיים. חומות המתחם הגדול חוזקו באמצעות שימוש באדמה, חול, סיד, מבני תמיכה או קירות מגן מפני השפעות החול.
נאקה.
העיר נאקה שוכנת במרחק 35 קילומטרים מזרחית לנילוס, ובמרחק 15 קילומטרים דרומית למוסאוואראט אס-סופרא. שטח העיר הוא כ-600,000 מ"ר. בעיר יש נקודות ציון אחדות והן ארבעה מקדשים (מקדש אמון, מקדש האריה, מקדש המלך אמאנאהאחארם והמקדש הקטן), מחצבות במזרח, בית קברות עם רוגמים רבים בצפון, חפיר (מאגר מים גדול) במזרח, ובאר מים בעומק 60 מטרים שנחפרה ב-1904. מרבית אתר העיר טרם נחקר על ידי הארכאולוגים.
מקדש האריה שוכן בצדו המערבי של האתר, ומדובר במבנה בן חדר אחד מאבן חול מהמאה ה-1 שהשתמר באופן כמעט מלא. בצד אחד של המקדש התגלו תבליטים הקשורים לאל אפדמק, ובצדו הנגדי התגלו תבליטים הקשורים לאל אמון. פסלי האיילים המאגפים את הדרך למקדש שוקמו והוצבו מחדש על כנם, בדומה למזבח האבן הצבוע. במרחק קצר מזרחית למקדש האריה נמצא מבנה מלבני מאבן חול הידוע בכינוי "הקיוסק". מבנה זה השתמר אף הוא בצורה טובה. במחקרים שנערכו במקום התגלו השפעות מקומיות, הלניסטיות ומצריות, והארכאולוגים משערים כי בעבר שימש המקום כמקדש לאלה המצרית חתחור.
מזרחית לקיוסק שוכן מקדש אמון המכיל שלושה חדרים, שבנוסף לאבן חול בנוי גם מלבני בוץ ולבנים אדומות. הגישה למקדש אמון היא דרך משטח הגבהה שכל אחד משני צדדיו מאוגף על ידי שישה איילים שבמרכזם קיוסק. לפני שלושת האולמות של המקדש נמצאים שני אולמות מוקפים בעמודים. ההירוגליפים המרואיטיים שהתגלו במקדש מתארים את אמון בארבע צורות שונות. בשני צדדיו של חדר המקדש הראשי נמצאים תבליטים המתארים את אלי הנילוס עומדים מאחורי מלך ומלכת העיר, ובקיר האחורי של החדר נמצאים שני תבליטים המתארים את אמון בצורות שונות. מקדש המלכה שאנאקדאקהטה שוכן ליד ג'בל נאקה, ואף הוא הוקדש לאל אמון. במרכז הקיר האחורי של המקדש נמצאת גומחה שבה כתובות מרואיטיות, שהן הקדומות ביותר באתר.
העיר נאקה זכתה לאזכורים בכתביהם של נוסעים וחוקרים שביקרו באזור במאה ה-19, המיפוי הטופוגרפי הראשון של העיר נערך על ידי לפסיוס. בתחילת שנות ה-80 הועתקו התבליטים והכתובות שבמקדש האריה על ידי חוקרים מאוניברסיטת טיבינגן, והחל מ-1996 נערכות בעיר פעולות מחקר ושימוש בניהולו של המוזיאון המצרי שבברלין.
מיכה רייסר
ארקדי דוכין
ארקדי (אהרן) דוּכין (ברוסית: Аркадий Духин; נולד ב-1 ביוני 1963) הוא זמר-יוצר, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי. דוכין הוא גם סולנה של להקת הרוק "החברים של נטאשה". דוכין הלחין במשך השנים מעל ל-900 שירים, את חלקם כתב גם לזמרים אחרים.
ביוגרפיה.
דוכין נולד ב-1963 בעיר בוברויסק שבבלארוס הסובייטית, בברית המועצות דאז, להוריו משה ורוזה דוכין. בילדותו למד לבדו לנגן בגיטרה בס ובפסנתר. בשנת 1978, בהיותו כבן 15, עלה לישראל עם משפחתו לקריית ים.
דוכין לא התקבל ללהקה צבאית, ולכן שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון. בעת שירותו הצבאי חווה תקופה נפשית קשה במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
קריירה.
תחילת הדרך.
במהלך שירותו הצבאי התגורר במגדל העמק ויחד עם חברו מיכה שטרית הקים להקה בשם "ספטימה 5", שבה תפקד כנגן קלידים. במסגרת הלהקה החל דוכין להלחין שירים ללהקה, בעיקר בהשפעת מתי כספי, שהבולט מהם הוא השיר "עיר אטומה".
בשנת 1985 עברו דוכין ושטרית להתגורר בתל אביב. דוכין המשיך לפתח כישרון כתיבת והלחנת שירים, ועקב מחסור בסולן, החל לשיר בעצמו, אף על פי שלא היה בטוח בעצמו עקב קשיי שפה. בשנת 1986 החלו דוכין ושטרית, תחת השם "לא כולל מע"מ", להקליט שירים כמו "הצילו" שדוכין שר והלחין, כשאת המילים כתב אחי כהן רז, "רגל של בובה" בעיבודו של דוכין ו"לך תדע", שדוכין כתב, הלחין, שר וניגן.
בשנת 1987 הקים דוכין, יחד עם שטרית, מיקי הררי ושלמה ('קוזו') אלמקיס את "החברים של נטאשה", שבמסגרתה דוכין הלחין, כתב, שר וניגן על הקלידים.
ב-1988 התפרסם השיר "לפעמים", שכתב שטרית והלחין דוכין, בביצועו של רון שובל, והפך ללהיט הגדול הראשון שנכתב על ידי השניים.
"החברים של נטאשה" וקריירה במקביל.
בשנת 1989 יצא אלבום הבכורה של "החברים של נטאשה", הקרוי על שמם, בהפקתו של יזהר אשדות. האלבום זכה להצלחה רבה והפך במהרה לאלבום פלטינה. דוכין הלחין את רוב שירי האלבום, שמתוכו התפרסמו שירים כ"מלנכולי", "נאמר כבר הכל", "את לא" ו"שיר אחר".
ב-1989 הוציא דוכין את אלבום הסולו הראשון שלו, "רוצה ויהיה", שהוקדש כולו לשירי המשורר ולדימיר ויסוצקי. כל השירים תורגמו לעברית על ידי מיכה שטרית, פרט ל"טמבל" שתורגם בידי יהונתן גפן. האלבום, שהופק על ידי דוכין יחד עם ברי סחרוף ודני מקוב, זכה בתחילתו להצלחה בינונית, אך כעבור מספר שנים הגיע למעמד אלבום זהב, וששיריו "טמבל", "פארוס", "אגדה מוזרה מאד" ו"צמרמורת" הפכו למצליחים. באותה שנה הלחין עיבד וביצע את "שקי האיגרוף" (מילים: מאיר גולדברג) ששימש להעלאת המודעות לאגודת אל"י להגנה על ילדים מפני אלימות בתוך המשפחה.
במקביל לפעילותו ב"החברים של נטאשה" ולקריירת הסולו, המשיך דוכין בהלחנת שירים לזמרים אחרים. ב-1989 התפרסם השיר "אחרינו המבול", שהלחין לנורית גלרון, שביטאה בו את עמדותיה הפוליטיות, אשר נתפסו כ"שמאלניות". בשנת 1990 הפיק את אלבום הבכורה של לאה שבת, "חום שאתה מחפש".
ב-1991 יצא האלבום השני של "החברים של נטאשה", "שינויים בהרגלי הצריחה", בהפקתו של יוסי אלפנט. גם אלבום זה כלל להיטים רבים, ובהם "עוד נגיעה", "שני סיפורי אהבה קטנים", "איש בלי נצח" ו"סדר עולמי חדש".
לאלבומו של אריק סיני "שמועות על גשם" מ-1992 כתב והלחין מספר שירים.
ב-1993 הוציא דוכין עם שטרית את אלבום הילדים "אחלהזאורים", שבו הלחין, ניגן, שר והפיק, והיה אחראי על שירי הילדים "התעוררות" ו"בית קפה של דינוזאורים". בשנת 1994 יצא אלבומה השלישי של "החברים של נטאשה", "רדיו בלה בלה". בין שיריו המוכרים היו "עכשיו אני" ו"אני לא רוקד כשעצוב". האלבום וההופעות שליוו אותו זכו להצלחה רבה, אך בשנת 1996 הלהקה התפרקה.
כסולן ויוצר לאחר פירוק הלהקה.
עד סוף שנות ה-90.
לאחר פירוק הלהקה המשיך דוכין לכתוב להלחין ולעבד שירים ואלבומים לזמרים אחרים, ובהם נורית גלרון, פבלו רוזנברג, שם טוב לוי, תמר גלעדי, יוסי בנאי ואחרים.
ב-1994 הלחין את המוזיקה לסרטו של אסי דיין "שמיכה חשמלית ושמה משה".
ב-1995 הוציא דוכין אלבום סולו שני, "ארקדי דוכין", בהפקה ועיבודים מוזיקליים שלו ושל חברו ל"החברים של נטאשה" ז'אן פול זימבריס. בין השירים באלבום בלטו "חדר משלי", "צובר", "מרוב אהבתי" ו"הבלדה על האיש שהחליף את הירח". האלבום מכר מעל 80 אלף עותקים והגיע למעמד פלטינה כפולה.
לאלבומו של אריק איינשטיין "יש בי אהבה", שיצא באותה שנה, כתב והלחין את השיר "יש בי אהבה", וכן הלחין למילים של מיכה שטרית את השיר "בגללך". שני השירים היו מלהיטיו של האלבום. באותה שנה הפיק את אלבומו של ערן צור "עיוור בלב ים", וכן כתב והלחין עבורו את השיר "המנון לאדישות". בשנת 1997 הקליט יחד עם מיקה קרני את השיר "כל קיץ", שנכלל באלבום הבכורה של קרני.
ב-1998 הוציא דוכין את האלבום הכפול "כוכב האהבה", שהיה אלבום קונספט בהפקה עשירה עם תזמורת, מקהלה ובהשתתפות אורחים רבים, ובהם גידי גוב, שמואל וילוז'ני ודויד ברוזה. האלבום שילב סיפור רומנטי של חיפוש עצמי עם עלילה עתידנית. למרות ההפקה המושקעת, האלבום לא הצליח מסחרית וכך גם ההופעות שנלוו אליו, ובעקבות כך נקלעה חברת ההפקה "קוטלר-אשר" למשבר כספי. מתוך האלבום הצליח רק השיר "כוכב הגשם". עוד באותה שנה חידש את "לא אני" (שביצע במקור צביקה פיק) לפרויקט ולאלבום "עבודה עברית". בתקופה זו שודרה בטלוויזיה החינוכית הסדרה "20 פלוס", אשר עבורה הלחין וביצע דוכין את שיר הפתיחה למילים של אהוד מנור. לאחר מכן חזר דוכין להופעות קטנות והופיע במופע משותף עם מאיר בנאי. ב-1999 הוציאו דוכין ובנאי מיני-אלבום משותף בשם "דומינו", שכלל גרסאות מחודשות לשיריהם של השניים, בין השירים המופיעים באלבום "אהבה קצרה" ושיר אחד חדש שכתבו שניהם במשותף, "דומינו". באותה שנה הקליט בדואט עם שם טוב לוי את השיר "באה המוזיקה", שלוי הלחין למילים של דוכין. השיר נכלל באלבומו של לוי "99". בשנת 2000 הפיק את אלבום הבכורה של תמר גלעדי.
ראשית שנות האלפיים.
אלבום הסולו הבא של דוכין, "להרגיש", יצא ב-2001 וכלל את השירים "אוהבת לא אוהבת", "דגים", "היא לא דומה" (שבוצע במקור על ידי אריק סיני ב-1992), "זוזי" אותו ביצע בדואט עם אשתו, ו"בודד בודד". האלבום זכה להצלחה ומכר מעל 50,000 עותקים, ובעקבותיו זכה דוכין בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. לאלבומו של דוד ד'אור "בנשמה" שיצא באותה שנה כתב והלחין דוכין את השיר "כל הכוכבים", שהיה ללהיט הגדול ביותר מהאלבום.