דגמי "פורד מודל A (1931-1927)" יוצרו ב-8 מפעלים בארצות הברית, מפעל בקנדה, 5 מפעלים באירופה (בריטניה, אירלנד, איטליה, גרמניה, ודנמרק), בארגנטינה, צ'ילה, רוסיה, יפן, טורקיה ואוסטרליה.
רבי אבין נגרא
רבי אבין נגרא (הנגר) היה אמורא בבלי מהדור השני או השלישי, בן דורו של רב הונא, ואביהם של רב אידי בר אבין ורב חייא בר אבין. עסק לפרנסתו בנגרות ונקרא על שם עיסוקו.
בגמרא מסופר עליו שהיה מדקדק גדול בנרות שבת וכשראה רב הונא את הנהגתו המקפידה אמר שמביתו יצאו שני צדיקים ואכן שני בניו, רב אידי (רבו של רב פפא) ורב חייא היו מגדולי הדור הרביעי של אמוראי בבל:
ז'אנה באוק
ז'אנה באוק (בגרמנית: Jeanna Bauck; 19 באוגוסט 1840 - 27 במאי 1926) הייתה ציירת שוודית-גרמנית הידועה בציורי הנוף והדיוקנאות שלה, ובקריירה שלה כמחנכת.
ראשית החיים.
ז'אנה באק נולדה בשנת 1840. הייתה בתם של מלחין ומבקר מוזיקה יליד גרמניה קרל וילהלם באוק (1808–1877) ואם שוודית, דורותיאה פרדיק (1806–1834). הייתה לה אחות נוספת, חנה לוסיה באוק, ושני אחים גדולים יותר, עמנואל באוק, ויוהנס באק. ז'אנה גדלה בסטוקהולם. היא נשארה בשוודיה עד 1863, אז עברה לגרמניה ללמוד ציור, תחילה בדרזדן ואז במינכן שם פגשה את ציירת הדיוקנאות הדנית ברטה וגמן. השתיים הפכו לחברות לכל החיים, גרו יחדיו, חלקו סטודיו ונסעו לאיטליה ולפריז, שם התגוררו מספר שנים לפני שחזרו למינכן.
קריירה מוקדמת.
השכלתה באמנות החלה אצל אדולף אהרדהט בדרזדן, אחר כך אצל אלברט פלם בדיסלדורף, ומאוחר יותר אצל יוזף ברנדט במינכן. רוב הכשרתה בציורי נוף הייתה במינכן, בהדרכתו של הצייר יוהאן דידריך כריסטיאן לנגקו, אשר קיבל השראה בולטת לאורך כל הקריירה שלו מבית הספר לציור ברביזון. רוב הציורים שהופקו לאורך הקריירה של באוק, כמו אלה של המורה שלה, מסווגים בסגנון ברביזון.
באוק החלה את הקריירה שלה רק בציור נופים ומצאה בכך הצלחה מסוימת. מאוחר יותר היא התרחבה לתחום ציור דיוקנאות, ובסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 ייצרה כמויות שוות של ציורים בשניהם. במהלך הקריירה שלה היא זכתה בפרסים בתערוכות בתוך גרמניה ומחוצה לה, והציגה בזמנים שונים בגלריות בסטוקהולם ובטריאסטה.
חיים מאוחרים יותר.
בשנת 1880 עברה באוק לפריז וחלקה סטודיו עם חברתה ברטה וגמן. בתקופה זו ציירה באוק דיוקן של וגמן, בין כעשרים דיוקנאות אחרים. בתקופת שהותן בפריז, הן באוק והן וגמן הציגו עבודות בסלוני פריז של 1881 ו- 1882.
היא הציגה עבודות בתערוכה העולמית בשיקגו 1893 וציוריה "וודלנד לייק" ו"דיוקן של גבר" נכללו בספר "נשים ציירות בעולם" משנת 1905.
בשנת 1897 התגוררה באוק בברלין והעבירה שיעורי ערב בציור באיגוד לאמנויות ברלין. כאן פגשה והתיידדה מאוחר יותר עם סטודנטית בשם פאולה מודרזון-בקר בת עשרים ואחת, שלימים תיארה את באוק כמורה האהובה עליה.
בשנת 1926 נפטרה ז'אנה באוק במינכן, גרמניה, בגיל 85.
המרד האיסלאמי בסוריה
ברטה וגמן
ברטה וגמן (בגרמנית: Bertha Wegmann; 1847–1926) הייתה ציירת פורטרטים דנית ממוצא גרמני. היא הייתה האישה הראשונה שהחזיקה קתדרה באקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות.
חיים.
בגיל חמש עברה משפחתה לקופנהגן, שם הפך אביה לסוחר. הוא היה חובב אמנות ובילה הרבה מזמנו הפנוי בציור. היא גילתה עניין ברישום כבר בגיל צעיר, אך לא קיבלה השכלה רשמית עד גיל תשע עשרה, אז החלה ללמוד שיעורים אצל פרדריק פרדיננד הלסטד, היינריך בונצן ופרדריק כריסטיאן לונד.
שנתיים לאחר מכן, בתמיכת הוריה, היא עברה להתגורר במינכן והתגוררה בה עד 1881. בתחילה למדה אצל הצייר ההיסטורי וילהלם פון לינדנשמיט הצעיר, לימים אצל צייר הז'אנר אדוארד קורצבאואר, אך היא לא הייתה מרוצה מלמידה באווירת סטודיו והחליטה ללמוד ישירות מהטבע.
היא התיידדה עם הציירת, ז'אנה באוק, שהייתה חברתה לחיים. היא יצאה איתה לנסיעות לאיטליה וצרפת. בשנת 1881 הן עברו לפריז שם וגמן הציגה במספר סלונים וקיבלה "אזכור מכובד".
בשנה שלאחר מכן היא חזרה לקופנהגן, שם כבר הייתה ידועה בעבודות שהציגה בארמון שרלוטנבורג מאז 1873. על ציור "דיוקן אחותה" הוענקה לה מדליית ת'ורוולדסן בשנת 1883.
ארבע שנים לאחר מכן, היא הפכה לאישה הראשונה שהחזיקה קתדרה באקדמיה המלכותית הדנית. מאותה שנה ועד שנת 1907, הייתה חברה בוועד המנהל של בית ספר לציור ואמנות לנשים. בין התלמידות שלה הייתה אמברוסיה טונסן.
היא המשיכה להציג באופן נרחב וייצגה את דנמרק בכמה ירידים עולמיים, כולל התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו.
בשנת 1892 היא הפכה לאחת הנשים הראשונות שקיבלו את מדליית Ingenio et Arti המלכותית.
היא נפטרה לפתע בזמן שעבדה בסטודיו שלה.
דאיכונדי
דאיכונדי (בפרסית/דארי: دایکندی) הוא אחד מ-34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם במרכז המדינה והוא נוצר כפיצול של מחוז אורוזגאן בשנת 2004. אוכלוסיית המחוז 723,980 איש (נכון לשנת 2012) ושטחו 18,088 קילומטר רבוע. במסגרת המאבק בין הממשלה האפגנית וארגוני טרור בדלנים, בשנים האחרונות כבשו כוחות הטליבאן את דרום מחוז דאיכונדי. בירת המחוז היא העיר נילי.
אוכלוסייה.
בשנת 2004, עקב הפער התרבותי והקיומי בין אוכלוסיית הפשטונים בדרום אורוזגאן לאוכלוסיית בני ההזארה (עם נוודים ממוצא פרסי) בצפון, מחוז אורוזגאן חולק ונוצר מתוכו מחוז דאיכונדי לפי החלטת הממשלה האפגנית בקאבול. כ-13.9 אחוזים מאוכלוסיית דאיכונדי היגרו אל המחוז לאורך חצי שנה בשנת 2014, רובם ברחו למחוז ממחוזות סובבים.
נתונים שוטפים לגבי האוכלוסייה והמצב בדרום המחוז כמעט ולא קיימים עקב שליטת הטליבאן באזור. בקרב האוכלוסייה בגילאי 15 ומעלה, 35.2 אחוז בעלי עבודה סדירה. לאחד מכל שבעה משקי בית במחוז דאיכונדי (14.6 אחוזים) ישנה גישה לשתייה ממקורות מים נקיים. שיעור זה הוא הרבה יותר נמוך מהממוצע הארצי של 45.5 אחוזים. בשנים האחרונות, תשתיות ממשלתיות בתמיכה מחוץ חיברו את המחוז לכביש פיצול של כביש 1 המחבר את הערים הגדולות מסביב לאפגניסטן.
ביטחון.
דאיכונדי נחשב לאחד המחוזות היציבים ביותר במחינה שלטונית באפגניסטן, בשל הלכידות החברתית בין תושביה שבצורה כמעט הומוגנית כולם בני הזארה. עם זאת, התקפות של הטליבאן דווחו לאורך שנת 2018. כמעט כל נפות המחוז מסווגות תחת שליטה ממשלתית בעוד נפה דרומית נמצאת תחת שלטון הטליבאן ונפה אחת מסוכסכת. דווח על 21 תקריות הקשורות למורדים בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 0.4 תקריות בשבוע). במהלך שנת 2018 הטליבאן פתח במתקפות רבות יותר מבשנים קודמות נגד מחסומי ביטחון בכמה נפות בתוך מחוז דאיכונדי.
דוגמאות נוספות לתקריות כוללות פיצוצים של מטעני חבלה עם נפגעים אזרחיים ופעולות פינוי של כוחות הביטחון האפגניים. תועדו 41 נפגעים אזרחיים (19 הרוגים ו-22 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 8 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. זוהי ירידה של 5% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו פעולות ותקריות צבאיות בשטחים ציבוריים, ואחריהם חטיפות של אזרחים ושל תיירים. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019, 558 אנשים נעקרו ממחוז דאיכונדי. באותה תקופה 756 אנשים נעקרו למחוז דאיכונדי, בעיקר מע'זני.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז דאיכונדי ואוכלוסייתן.
מאהר
משאל העם באוגנדה 2005
אוגוסט בקר
אוגוסט בקר (בגרמנית: August Becker; 27 בינואר 1821 – 19 בדצמבר 1887) היה צייר נוף גרמני מבית הספר דיסלדורף.
חיים.
אוגוסט בקר החל את לימודי הציור שלו בשנת 1837 בדרמשטאדט אצל צייר התפאורות יוהאן היינריך שילבך. במסע הלימוד הראשון היה בליכטנברג, רודסהיים. הוא גם צייר נופים רבים באזור דרמשטאדט.
בשנת 1840 הוא נרשם כסטודנט בכיתת ציור הנוף של יוהאן וילהלם שירמר באקדמיה לאמנות בדיסלדורף.
הוא גם בילה בדיסלדורף את חורף 1841/1842, שבהשוואה לדרמשטאדט הציעה שוק גדול יותר לאמנות, ובזכות בית הספר לציור בדיסלדורף קיבל מעמד של מרכז אמנות בינלאומי. באותו הזמן הצליח בקר לבנות לעצמו קיום יציב על ידי מכירת ציוריו.
ב־1844 וב־1847 בקר נסע לנורווגיה. לאחר מכן הוא צייר תמונות רבות של נופי פיורדים נורווגיים ומפלים מרשימים, אך לעיתים נדירות תיאר סצינות נורדיות כמו מישורים, קרחונים ואזורים ארקטיים. בקר נחשב לבקיא במיוחד בקרב הציירים בכל הנוגע לארגון נסיעה לימודית בצפון הרחוק.
בקר ומשפחת המלוכה הבריטית.
בשנת 1854, אוגוסט בקר שהה בלונדון מספר שבועות כדי ללמוד ולבקר במוזיאונים שם. אחיו של אוגוסט בקר, ארנסט, נכנס לשירות המלוכה הבריטי בשנת 1851 כספרן ומורה דרך. ולפיכך ארגן פגישה עם הנסיך אלברט, שקנה מאוחר יותר את ציורו של בקר "היונגפראו" תמורת 80 פאונד ונתן אותו למלכה ויקטוריה לחג המולד.
מאז נהנה בקר מהערכה מתמשכת בחצר המלכות באנגליה. בשנים הבאות רכשה המלכה ויקטוריה ציורים נוספים. בשנת 1864 בקר סייר בסקוטלנד בהזמנת המלכה, ובשנת 1869 ביקר את המלכה באחוזתה הכפרית בבית אוסבורן על האי ווייט.
נסיעות נוספות.
לאחר שהמוניטין שלו התחזק, הוא נסע לסקוטלנד (1867), שווייץ (1876), הונגריה (1876) ורומניה (1882). שהותו בסיגמרינגן כמו גם בטירות רבות וברומניה הייתה בקשר לבקשות ממשפחת הוהנצולרן-זיגמרינגן. בפרט העביר שיעורי ציור לנסיכה אנטוניה פון הוהנצולרן-זיגמרינגן.
ציור ויצירה.