לשפמנון תניני גוף שטוח יחסית וסנפירים רחבים ושטוחים, העוזרים לו לשכב רוב הזמן על קרקעית הים. השפמות שלהם ארוכות ועוזרות להם לחוש בטרף במים העכורים בהם הם חיים. כמו כן הם בעלי זנב חזק ורחב העוזר להם להאיץ אחרי טרף, והם בעלי לסתות גדולות וחזקות בעלות שיניים מחודדות. הם טורפים יעילים של טרף מימי כמו דגים, סרטנים, חרקי מים ודו-חיים ואף שפמנונים אחרים.
המין הקטן ביותר, שפמנון תניני בגריוס ("B. bagarius") עולה לעיתים רחוקות על 20 סנטימטרים בעוד מינים אחרים כמו "B. rutilus" מגיעים לאורך של 1 מטר. המין הגדול ביותר הוא שפמנון תניני ענק שאורכו מעל 2 מטרים ומשקלו עולה על 90 קילוגרם. פרטים גדולים במיוחד יכולים להיות איום על אנשים השוחים בנהרות בהם הם חיים, כך קרה בנהר קורי בנפאל, אז תועדו גופות שנטרפו בידי שפמנון גדול זה. עם זאת מדובר בהתנהגות נדירה.
מינים.
בעבר נכללו עוד 2 מינים בסוג:
רוסיה (1991-1993)
טיאנוון-1
טיאנוֶון-1 (בסינית: 天问一号) היא משימה של מינהל החלל הסיני לשלוח אל כוכב הלכת מאדים חללית המורכבת ממקפת, נחתת ורובר. המשימה שוגרה בהצלחה ב-23 ביולי 2020 על גבי המשגר צ'אנג ג'נג 5. מטרות המשימה המוצהרות הן לחפש עדויות של חיים על מאדים בהווה ובעבר וללמוד על סביבת מאדים. החללית נכנסה למסלול סביב מאדים בפברואר 2021 וב-15 במאי הנחתת של טיאנוון-1 ועליה הרובר, נחתה על פני השטח של כוכב הלכת. סין היא המדינה החמישית שהכניסה מקפת למסלול סביב מאדים והשלישית שהנחיתה נחתת על פני השטח של מאדים.
השם "טיאנוון" בסינית, "天问", שפירושו 'שאלה שמיימית' מקורו בשיר ספרותי סיני באותו השם (מהמאה ה-4 לפני הספירה) מאת צ'ו יואן, מגדולי המשוררים בסין העתיקה.
סקירה.
תוכנית חקר המאדים של סין החלה בשותפות עם רוסיה בנובמבר 2011, אז שוגרה החללית פובוס-גרנט מקוסמודרום בייקונור במסע אל מאדים. החללית הרוסית נשאה איתה מקפת סינית בשם יינגהו-1 שתוכננה להיות החללית הסינית הראשונה אל המאדים. אולם, יחידת ההנעה המרכזית של פובוס-גרנט כשלה להאיץ הרחק מהמסלול הלווייני הנמוך ונתקעה סביב כדור הארץ. בינואר 2012 החללית חדרה לאטמוספירה והתרסקה באוקיינוס הפסיפי מערבית לחופי צ'ילה. כתוצאה מכך, סין החלה בתוכנית עצמאית לחקר מאדים ובתחילת 2016 הרשויות הסיניות אישרו את משימת טיאנוון-1.
טיאנוון-1 המורכבת ממקפת, נחתת ורובר (ג'וז'ונג), יוצרה על ידי התאגיד הסיני לאווירונאוטיקה, מדע וטכנולוגיה (China Aerospace Science and Technology Corporation) ומנוהלת על ידי המרכז הלאומי למדעי החלל (National Space Science Centre) בבייג'ינג. הנחתת של טיאנוון-1 תשתמש במצנחים, רקטות האטה, וכרית אוויר על מנת לנחות על פני השטח של מאדים. לאחר הנחיתה המוצלחת, הנחתת תשחרר את הרובר אשר יהיה מופעל על ידי פאנלים סולאריים ויחקור את פני השטח של מאדים עם רדאר, יבצע ניתוחים כימיים של האדמה ויחפש סימנים לביומולקולות. כמו כן על פי מטרת המשימה המוצהרת, הרובר צפוי לפעול 90 יום מאדימיים (92 ימים ארציים) לכל הפחות. המקפת של טיאנוון-1 צפויה לפעול במשך שנה מאדימית שלמה (687 ימים ארציים) ותשתמש ברדאר כדי למפות את המורפולוגיה והגאולוגיה של מאדים, וכן תמדוד את השדה המגנטי ואת היונוספרה של כוכב הלכת.
מטרות המשימה הן לחפש עדויות של חיים על מאדים בהווה ובעבר, למפות את פני השטח של מאדים, לאפיין את הרכב האדמה של מאדים ואת מיקומי המים הקפואים, לבחון את האטמוספירה של מאדים ובייחוד את היונוספירה שלה. משימה זו מהווה גם הדגמת טכנולוגיה הנמצאת בידי סין ואשר תהיה הכרחית למשימת איסוף והחזרת דגימה המתוכננת על ידי הסינים לשנות ה-30 של המאה ה-21.
הכנה ובדיקות.
בסוף 2019, "המכון להנעה אווירונאוטית בשיאן", חברת בת של "התאגיד הסיני לאווירונאוטיקה, מדע וטכנולוגיה", ציינה כי הבקרה והביצועים של מערכת ההנעה של החללית עברו את כל הבדיקות הנחוצות, כולל בדיקות ריחוף, האטה ונחיתה. המרכיב העיקרי של מערכת ההנעה של הנחתת מורכב ממנוע יחיד המספק 7,500 ניוטון של דחף. גם מערכת המצנחים הסופר-סוניים של החללית נבדקה בהצלחה בעבר. תחילה, מינהל החלל הסיני התמקד לנחות באזורים קריז פלניטיה והאליזיום מונס שבמאדים. אולם, בספטמבר 2019, במהלך פגישה משותפת של נציגים סיניים עם הקונגרס האירופי למדעים פלנטריים, הודיעו הסינים כי בסופו של דבר אזורי הנחיתה שנבחרו הם שני אתרים באוטופיה פלניטיה שבמאדים.
מכשירים מדעיים.
המקפת והרובר ישאו סך כולל של 12 מכשירים:
מקפת (טיאנוון-1)
רובר (ג'וז'ונג)
המשימה.
טיאנוון-1 שוגרה על גבי משגר הצ'אנג ז'נג 5 ממרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג ב-23 ביולי 2020 ב-12:40 (שעון מקומי).
ב-10 בפברואר 2021, נכנסה החללית למסלול סביב מאדים וכחודשיים לאחר מכן הנחתת של טיאנוון-1 ועליה הרובר, תוכננו לנחות על פני השטח של כוכב הלכת באזור הנקרא אוטופיה פלניטיה ונמצא צפונית מקו המשווה. בו בזמן, המקפת של טיאנוון-1 תהיה במסלול הקפה סביב מאדים ותהווה תחנת ממסר לתקשורת עם כדור הארץ.
ב-15 במאי 2021 נחתה הנחתת עם הרובר ג'וז'ונג, על פני מאדים, באזור שתוכנן לכך.
דירן
דירן (בגרמנית: Düren) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. העיר ממוקמת בין אאכן וקלן על גדות נהר הרור.
היסטוריה.
הקלטים אכלסו את האזור המכונה כיום דירן לפני הפלישה הרומית. הקלטים כינו את היישוב הקטן שלהם "דורום" (פירושו - טירה). אחרי הקלטים, שבטים גרמאניים התיישבו באזור זה. המקום נכבש על ידי האימפריה הרומית תחת שלטונו של יוליוס קיסר.
דורום הפכה לאזור אספקה ​​לעיר קלן שהלכה וגדלה במהירות. יתרה על כך, כמה כבישים רומיים חשובים חצו את דורום. הרומאים נשארו באזור כ-400 שנה. השימוש בשם "וילה דוריה" ביחס לאזור נעשה בפעם הראשונה בספרי השנים הפרנקיים בשנת 747. לאחר נפילת האימפריה הרומית במאה החמישית, התיישבו הפרנקים בדירן.
דירן קיבלה זכויות עירוניות בראשית המאה ה-13. בסביבות 1200 החלה בניית חומת העיר הכוללת 12 מגדלים ו-5 שערים. גם כיום ישנן עדיין חורבות של השערים בעיר.
בשנת 1642 הסתבכה דירן במלחמת שלושים השנים, וחיילים מכוחות שונים הרסו את העיר. לאחר שהמלחמה הסתיימה, בשנת 1648, פרצה מגפת דבר הבלוטות בעיר, וגרמה לאובדן חייהם של רבים.
לקראת סוף שנת 1755 החלה סדרת רעידות אדמה באזור סביב דירן ואאכן. היא הגיעה לשיאה ב-18 בפברואר 1756 עם רעידת אדמה בעוצמה 8 בסולם מרקאלי. סדרת רעידות האדמה השפיעה על אירופה כולה, ורעידת האדמה הידועה ביותר ברצף הרעידות היא רעידת האדמה בליסבון משנת 1755.
בתחילת המאה ה-17 בנה רוטגר פון שווין את טחנת הנייר הראשונה בדירן. בשנת 1812 היו כבר 17 מפעלי נייר בעיר ו-11 מפעלים לבדים ושמיכות.
בשנת 1794 כבשו חיילים צרפתים את דירן כחלק מהמהפכה הצרפתית. לאחר החלטת קונגרס וינה בשנת 1815, עברה דירן לבעלות ממלכת פרוסיה ושויכה על ידם למחוז ריין.
בשנת 1900 הייתה דירן אחת הערים העשירות ביותר בגרמניה (עם 42 מיליונרים ו-93 מפעלים) ואוכלוסייתה הייתה 27,168 איש. לשם השוואה, פחות מ-5,000 איש התגוררו בדירן מאה לפני כן.
העיר דירן הייתה ממוקמת בחזית הלחימה במהלך פלישת בעלות הברית לגרמניה במלחמת העולם השנייה. במהלך 1944 ו-1945 התרחשו עשרות קרבות, חלקם עקובים מדם, סביב דירן, וב-16 בנובמבר 1944 נהרסה העיר לחלוטין בהפצצות מהאוויר של בעלות הברית. באותה תקופה התגוררו בדירן כ-22,000 איש, וכ-3,000 מהם מתו במהלך ההפצצה. אלה ששרדו פונו למרכז גרמניה. ב-25 בפברואר 1945 חצו כוחות אמריקאים את דירן. לאחר שהמלחמה הסתיימה בקיץ של אותה השנה חזרו לעיר ההרוסה אנשים רבים שהתפנו והחלו לבנות מחדש את בתיהם בעזרת הכוחות האמריקאים. ביוני 1945 עלתה האוכלוסייה ל-3,806.
פיטסבורג קונדורס
פיטסבורג קונדורס (באנגלית: Pittsburgh Condors) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר פיטסבורג, פנסילבניה, אשר שיחקה בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1972. הוקמה בשם "פיטסבורג פייפרס", ובעונת 1969/1970 שיחקה במינסוטה בתור "מינסוטה פייפרס". בעונת 1967/1968 זכתה באליפות עונת הבכורה של ליגת ה-ABA.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1967, בשם "פיטסבורג פייפרס", כאחת מ-11 הקבוצות המקוריות של ליגת ה-ABA. הפייפרס סיימו את עונת הבכורה של הליגה עם מאזן הניצחונות הטוב ביותר (54–24), וזכו בתואר האליפות לאחר שגברו בפלייאוף ה-ABA על אינדיאנה פייסרס (3–0), מינסוטה מאסקיז (4–1) וניו אורלינס באקנירס (4–3). כוכב הקבוצה באותה עונה היה קוני הוקינס, אשר הוביל את קלעי הליגה עם ממוצע של 26.8 נקודות למשחק, ולצדו בלטו ארט היימן וצ'ארלס ויליאמס. הוקינס זכה בפרס ה-MVP של הפלייאוף, לאחר שרשם במהלכו 29.9 נקודות, 12.3 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים בממוצע למשחק.
על אף הזכייה באליפות, עבר המועדון בשנת 1968 למיניאפוליס שבמינסוטה, ושמו שוּנה ל"מינסוטה פייפרס". את עונתם היחידה במינסוטה סיימו הפייפרס במקום השמיני בליגה, והודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון.
בקיץ 1969 חזרה הקבוצה לפיטסבורג, ושנה לאחר מכן שינתה את שמה ל"פיטסבורג קונדורס". בין השנים 1969–1972 בלטו בפיטסבורג שחקני האולסטאר ג'ון בריסקר וג'ורג' תומפסון, אולם הקבוצה ניצחה בכ-36% בלבד ממשחקיה לאורך 3 העונות, ולא העפילה לשלב הפלייאוף. במהלך עונת 1971/1972 צנח ממוצע האוהדים באולם הקבוצה אל מתחת ל-1,000, ולאחר שהבעלים והליגה לא הצליחו להעביר את המועדון לעיר אחרת, התפרקה הקבוצה ביוני 1972.
פיטסבורג פייפרס
מינסוטה פייפרס
הצד של פטרוגרד