סיימה את בית הספר התיכון "אשל הנשיא" בגיל 16.
סיימה תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת הנגב. את התואר השני סיימה בהצטיינות בחסות משותפת של אוניברסיטת בן-גוריון והאוניברסיטה העברית בירושלים.
שושן-ברמץ סיימה דוקטורט בביוכימיה במכון ויצמן למדע בנחיית הפרופסורים נון שביט ומרדכי אברון.
פוסט-דוקטורט עשתה בגרמניה, ארצות הברית וקנדה.
בשנת 1982 הצטרפה למחלקה לביולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון, שתהפוך למחלקה למדעי החיים.
בתחילת דרכה כמדענית מחקריה של שושן-ברמץ התמקדו במנגנון ההפעלה והבקרה של תא השריר על ידי גירוי עצבי ובהמשך התמקדה במיטוכונדריה.
בין השנים 2000–2004 כיהנה כראש המחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בן-גוריון.
שושן-ברמץ מופקדת הקתדרה לביואנרגטיקה ע"ש היימן קרייטמן, לקחה חלק פעיל בהקמת המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב, בו שמשה בין השנים 2004–2006 כמשנה למנהל המכון.
בין השנים 2006–2015 ניהלה את המכון הלאומי לביוטכנולוגיה.
נכון לשנת 2019 מנהלת את המעבדה לחקר השריר במחלקתה.
לשושן-ברמץ שתי בנות רופאות.
פרסים ומענקי מחקר.
בשנת 1981 זכתה במענק מחקר ע"ש פרופ' ארנסט דוד ברגמן מטעם הקרן הדו-לאומית למדע, למחקר משותף עם עמית מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית.
בשנת 1986 בשנת שבתון בטורונטו זכתה בשני מענקים למדענים אורחים מטעם קרן חקר הלב הקנדית ומטעם המועצה למחקר רפואי של ממשלת קנדה.
באותה שנה זכתה בפרס "הסטרין" של "האגודה הישראלית לביוכימיה ולביולוגיה מולקולרית" המוענק למדען מתחת לגיל 37 על תרומה חשובה למחקר הביוכימי.
שושן-ברמץ זכתה במענק מחקר ע"ש חיים סלומון ממייסדי מפעל התרופות "סלומון, לוין ואלשטיין" – לימים הבסיס לחברת הפרמצבטיקה "טבע".
בשנת 2006 קיבלה שושן-ברמץ את "פרס באר שבע למצוינות בתחום הממדע והמחקר" כהוקרה על תרומתה הייחודית להעלאת קרנה ולחיזוק מעמדה של באר שבע.
היא כלת פרס מייסדי טבע לשנת 2015–2016.
שושן-ברמץ מבין 50 הנשים המשפיעות על כתב העת פורבס בשנת 2017
שושן-ברמץ נמנית עם מקבלי אות בן-גוריון לשנת 2020 מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
ממחקריה.
שושן-ברמץ פרסמה 160 מאמרים מדעיים בכתבי-עת מקצועיים.
שושן-ברמץ שפכה אור על תפקידו של החלבון VDAC1 במיטוכונדריה ועל שליטתו על חיי התא, ובכך פרצה דרך לפיתוח טיפולים במחלות רבות, ביניהן סרטן, סוכרת, מחלות נוירודגנרטיביות ומחלות אוטואימוניות.
קבוצת המחקר של שושן-ברמץ, מהמחלקה למדעי החיים באוניברסיטת בן-גוריון, ומהמכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב (NIBN) מפתחים מולקולה חדשה לטיפול בסרטן, שמצליחה לא רק לעכב צמיחה של תאים סרטניים, אלא גם לתכנת אותם מחדש להחזירם למצב של תאים דמוי-תקינים. הטיפול החדש מבוסס על מניעת ההתבטאותו של VDAC1 , חלבון שמתבטא ברמות גבוהות בגידולים סרטניים מסוגים שונים.
שושן-ברמץ פענחה את האופן שבו דנ"א מיטוכונדריאלי יוצא מהמיטוכונדריה ומעורר מחלות אוטואימוניות וכיצד ניתן לחסום את יציאתו
שושן-ברמץ מובילה מחקרים נוספים במכון הלאומי לביוטכנולוגיה הקשורים לתפקוד המיטוכונדריה וכשלים בתפקודה במחלות כשל חיסוני ומחלות ניווניות של המוח.
צמחודג
דונקי שוט
דונקי שוט (באנגלית: Donkey Xote) הוא סרט הנפשה ממוחשבת ספרדי קומי משנת 2007, המבוסס על הספר "דון קישוט".
עלילה.
הסרט מתחיל שהקריינית המספרת את תחילת הסיפור על "דון קישוט", ואז החמור רושיו מפריע לה ומתחיל לספר את הסיפור ה"אמיתי" של ההרפתקה: דון קישוט לא היה משוגע, למעשה הוא היה אדם חכם ומלא תשוקה. בסיפור של רושיו על ההרפתקה עם דון קישוט ונושא הכלים שלו סנצ'ו פנסה, אנו לומדים כי רושיו חולם להיות סוסו של קישוט, בעוד רושינאנטה, הסוס שלו, הוא פחדן ולא אוהב לעזוב את הארווה שלו.
באותו הזמן, דולסינאה מתקשה למצוא אפיר ועוזרו. היריבות בין קישוט ופנסה מובילה למסע בספרד אל העיר ברצלונה שם הם מתחרים על לבה של האישה היפה. כדי להגן על כבודו מפני המתחזים, קישוט האמיתי מוכרח להילחם מול אביר הירח על מנת ללמוד על זהותה האמיתית של דולסינאה.
מדבבים בעברית.
את הדיבוב העברי ביימה אפרת קרצמן והפיקה אסנת סדן.
יחסי הולנד–מצרים
יחסי הולנד–מצרים הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הולנד למצרים.
סקירה כללית.
חילופי הסחר בין המדינות הסתכמו בשנת 2018 ב-1.7 מיליארד אירו. ההשקעות ההולנדיות במצרים הסתכמו בסוף 2018 ב-3.2 מיליארד אירו. שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה בסחר, השקעות, חקלאות, תחבורה ימית, עיבוד מזון, ניהול מים וחינוך מקצועי. בפברואר 2020 נפגשו נציגים משתי המדינות ודנו על הגברת שיתוף הפעולה ביניהן.
תיירות.
מצרים מהווה באופן מסורתי יעד תיירות עבור ההולנדים, אשר מגיעים אליה בעיקר בעונת החורף.
ברווז לבן-לחיים
ברווז לבן-לחיים (שם מדעי: "Anas bahamensis") הוא מין של ברווז ממשפחת הברווזיים, החי באמריקה הדרומית, אמריקה המרכזית, דרום פלורידה והאיים הקריביים באזורים הטרופיים. הוא סווג לראשונה ב-1758 בידי קארולוס לינאוס.
כיום ידועים 3 תת-מינים שלו:
"Anas bahamensis bahamensis" - מצוי בקריביים ונודד גם לדרום פלורידה. זהו תת-המין הקטן ביותר.
"Anas bahamensis rubirostris" - מצוי באמריקה הדרומית. מתרבה בארגנטינה אך נודד צפונה בחורף.
"Anas bahamensis galapagensis" - מצוי באיי גלאפגוס.
ברווז זה ייחודי במראהו ואינו דומה לאף ברווז מסוגו ושני הזוויגים דומים במראם. הוא בעל נוצות חומות-כתומות בהירות מסורטטות בשחור והכנפיים וכיפת הראש כהים יותר. הלחיים לבנות והמקור רחב ואפור עם בליטה ורודה בקדמתו. ברווז זה ניזון משפת המים בשכשוך ומחפש צמחי מים או פלנקטון ויצורי מים קטנים אחרים. לעיתים נראים פרטים לבקנים באוכלוסייה.
הברווז חי בסביבות שונות מאגמים עד לגונות, שפכי נהרות וביצות מנגרובים ואף בחופי הים. הוא מקנן בקן עשוי צמחייה ליד שפת המים.
ברווז לבן לחיים
ליגת הוועידה האירופית
שאנדור דובו
שאנדור דובו (במקור עד 1918 שייבר, בהונגרית: Dobó Sándor; צ'אברנדק, 1 בספטמבר 1855 – גיור, 5 בדצמבר 1923) היה שחקן, יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון.
ביוגרפיה.
שאנדור שייבר נולד במשפחה יהודית. אביו היה אדולף שייבר. הוא סיים את הגימנסיה בסומבטהיי בשנת 1873, ואז הפך לסטודנט למשפטים. הוא הפסיק את לימודיו, התגייס לצבא ובשנת 1878 לקח חלק בכיבוש בוסניה על ידי הצבא של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1880 הצטרף ללהקת שחקנים נודדות. החל את הקריירה שלו כשחקן בקצ'קמט עם וילמוש לאסי. בשנת 1881 שיחק בלהקות של וילמוש לאסי ויאנוש נייקי, בין 1882 לבין 1884 בלהקתו של ז'יגמונד שאגי, ב 1885 של לאיוש פשטי איהאס, בשנת 1886 קארוי בארודי, ב-1887 וינצה נאג'י; בשנת 1888 המשיך בקריירת המשחק שלו בלהקתו של אלק שומודי. בטרם הפך למנהל תיאטרון הוא חתם חוזה בלהקתו של יאנוש קומיאטי בדברצן. הוא הופיע בתפקידים קומיים ובאופרטות. משנת 1889 הפך לבמאי ולמנהל תיאטרון בקצ'קמט (שכר את תיאטרון קצ'קמט יחד עם לאיוש פשטי איהאס) ולאחר מכן סייר ברחבי ממלכת הונגריה עם להקה עצמאית שלו (1892:זנטה, 1893:בנסקה ביסטריצה, 1895:סקשפהרוואר). בין השנים 1897–1901 היה במאי תיאטרון בעיר גיור במערב הונגריה. בסיום לימודיו באקדמיה לדרמה החל השחקו המפורסם לימים קלמן רוז'אהדי את קריירת המשחק שלו בשנת 1892 בלהקתו של שאנדור דובו. דובו פרש בשנת 1905 והפך לפקיד של מפעל קרונות הרכבת של גיור. בשנת 1913 נבחר לחבר הוועדה המחוקקת של העיר גיור (חבר מועצת העיר).
עימות תיגראי
מרדכי לבנון (שופט)
מרדכי לבנון (י"ח בשבט תרמ"ח, 2 במרץ 1888 – כ"ד בתשרי תשמ"ו, 10 באוקטובר 1985) היה השופט היהודי הראשון בזמן שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, משפטן, איש ציבור, יקיר ירושלים.
קורות חייו.
לבנון נולד בעיר בוברויסק, שבפלך מינסק, בלארוס, בן ללאה (לבית הלוי-הורוביץ, ממשפחת השל"ה) ודוד בלינקי. עד גיל 13 חי בעיר, אז גמלה באימו ההחלטה להגשים את חלומה הציוני ולעלות לארץ ישראל, יחד עם ארבעת ילדיה. האב, חוכר יערות וסוחר עצים, נותר מאחור ברוסיה הלבנה במטרה להמשיך ולפרנס את המשפחה מרחוק. האם וארבעת ילדיה עלו לארץ ישראל בשנת 1901. האב, דוד, היה פעיל חב"ד עוד ברוסיה הלבנה ועם עלייתו ארצה בשנת 1923 המשיך בפעילותו בכולל חב"ד בירושלים. את קורותיו בתקופת ילדותו מתאר מרדכי לבנון ברשימה שכתב בשם "ילדות במרחקים" שפורסמה בספר קהילת בוברויסק.
לאחר עליית המשפחה ב-1901, התחנך לבנון בבית הספר למל בירושלים, ובהמשך עבר הכשרה להוראה בבית המדרש למורים של חברת "עזרה" (מחזור א'). בתקופה זו החליט לעברת את שמו מבלינקי (לבנבן או לבנוני ברוסית) לשם העברי - לבנון. לאחר מספר שנות עבודה כמורה ביפו ובירושלים, החליט כי ברצונו ללמוד משפטים. לשם כך, נסע לקושטא (איסטנבול) שם למד באוניברסיטה, החל מ-1910. בקושטא השתייך לקבוצת סטודנטים יהודים למשפטים שכונו בהמשך "קבוצת קושטא," ושחבריה נודעו לימים כבעלי השפעה ביישוב היהודי בארץ והיו דמויות בולטות במערכת המשפט, הפוליטיקה והחברה בארץ ישראל. עם חברי הקבוצה נמנו דמויות ידועות ביניהן דוד בן-גוריון (גרין), יצחק בן צבי (שימשלביץ), משה שרת (שרתוק), גד פרומקין, ישראל שוחט ודוד רמז (דרבקין). במקביל ללימודיו עסק לבנון בהוראה בבית הספר היהודי בעיר והיה כתב של העיתון היהודי הניו יורקי The Jewish Daily News.