בשלהי העשור הראשון של המאה ה-21 פרחה אסכולה בצילום האמנותי, המכונה צילום הריסות , ועל דרך הגנאי - "פורנוגרפיה של הריסות", "פורנו הריסות" (Ruins Porn). צלמי אסכולה זו מתמקדים בנושאים הקשורים בבליה עירונית בעולם הפוסט-תעשייתי. אף שהאסכולה איננה ייחודית למאה ה-21 בכלל ולארצות הברית בפרט, פריחתה מיוחסת בעיקרה לשני צלמים שתיעדו בליה עירונית בדטרויט: ג'יימס גריפיין (James Griffioen) שפרסם בשנת 2009 סדרת צילומים מבתי ספר ציבוריים נטושים בעיר, ואנדרו מור (Andrew Moore) שפרסם בשנת 2010 ספר בשם Detroit Disassembled (בתרגום חופשי לעברית: "מפרקים את דטרויט"), הכולל תצלומים של מבנים עזובים ורעועים שצמחיית פרא השתלטה עליהם. צילומי הריסות מאופיינים בתקריבים תוך שימת לב לפרטים, ולעיתים כרוכים בעבירות פליליות של הסגת גבול. על רקע ריבוי בניינים נטושים ומטים ליפול, במשך שנים רבות נחשבה דטרויט ל"בירת הפורנוגפיה של הריסות", בטרם בניינים רבים נהרסו או נמכרו כפרויקטים לפיתוח מחדש.
שני צלמי הארכיטקטורה הצרפתים, איב מרשון ורומן מפרה, ביקרו בדטרויט מספר פעמים בין השנים 2005–2009, והוציאו ספר בשם "הריסות דטרויט", המספר את סיפורה של אמריקה הפוסט-תעשייתית, ובו צילומים של בניינים ואתרים נטושים בדטרויט רבתי. בכלל זה, תחנת משטרה בעיר היילנד פארק , שננטשה בשנת 2001 על תכולתה, כולל ריהוט, מדים, תיקים פליליים ותצלומי פושעים וקורבנות.
באוגוסט 2010 פרסמו המחבר דן אוסטין והצלם שון דור, ספר צילומים מ-12 בניינים נטושים מפוארים בדטרויט. שם הספר, בתרגום חופשי: "דטרויט האבודה: סיפורים מאחורי ההריסות המפוארות של עיר המכונית".
שירה.
רוב משוררי חגורת החלודה הם צעירים בני הדור השני לקריסה הכלכלית. בולטת בהם רושל הרט (Rochelle Hurt) שספרה משנת 2014, The Rusted City ("העיר החלודה"), הוא רומן כתוב בשירה המתאר את קורותיה של משפחה המתגוררת בעיר בדיונית בחגורת החלודה, מנקודת ראותה של בת הזקונים. הרט עצמה היא ילידת דייטון, גדלה בינגסטאון, אוהיו, ומתגוררת בפיטסבורג, פנסילבניה.
בנוסף לאתרי אינטרנט המזמינים את משוררי חגורת החלודה לפרסם משיריהם, מתקיימים מדי פעם אירועי פואטרי סלאם בנושא.
בית ההוצאה Belt Publishing מדפיס אנתולוגיות סיפורת ושירה של יוצרים תושבי ערי חגורת החלודה.
אמיר מויאל
אמיר מויאל (נולד ב-11 בפברואר 1985) הוא סאטיריקן, פובליציסט, תסריטאי, ואושיית רשת ישראלית הכותב ברשתות החברתיות פייסבוק, טוויטר, אינסטגרם וטלגרם. פאנליסט וחבר במופע "זובור".
קורות חייו.
נולד בכפר סבא לשמעון וישראלה. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו לאלפי מנשה בשומרון.
למד בבית ספר יסודי ממ"ד דקל בכוכב יאיר, מכינה בכפר סבא, מדרשית נעם בפרדס חנה ובישיבת עתניאל. בוגר מגמת תסריטאות במעלה.
עובד גם כמנהל רכש בחברת היי-טק.
מויאל מרבה בכתיבה הומוריסטית ברשתות החברתיות פייסבוק, טוויטר וטלגרם. נכון לשנת 2021, למויאל יש כ-60 אלף עוקבים בפייסבוק, כ-40 אלף בטוויטר, וכ-2,500 בטלגרם. לפי סקר של מכון מסקר דורג כאושיית הפייסבוק בקטגוריית ההומור מספר ארבע בציבור הדתי לאומי. ההומור של מויאל כולל הרבה שעשועי לשון ומשחקי מילים, וכן תגובות הומוריסטיות לאירועים אקטואליים ("תגובות שעדיף לפספס").
בשנים 2013–2014 כתב מויאל את התסריט לתוכנית ילדים בשם "צור משלנו", ששודרה בערוץ הידברות.
בשנת 2015 היה מויאל הכותב הראשי של מופע לנשים בשם "דעתן קלה".
על הבמה הופיע בתור חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים הכולל את מויאל עצמו, יאיר אורבך, אורי מלמד, יותם זמרי ואור רייכרט המשמש כמנחה, וכן במופעים "אין ימנים מצחיקים" ו"קורעים רשתות".
כותב טורי דעות ומאמרים הומוריסטים בעיתון "מקור ראשון" ובעלוני השבת "עולם קטן" ו"גילוי דעת", וכן במגזין הנוער "מקום בעולם". ב-2017 יצא לאור ספר הילדים שכתב - "מעשה בתפוח ירוק". בשנה זו החלו משחקי הלשון שלו להתפרסם במוסף "המשבצת" של מעריב סופהשבוע.
מגיש פינות קבועות ברדיו תל אביב ורדיו גלי ישראל.
בשנים 2017–2018 השתתף בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ביחד עם קומיקאים וכוכבי רשת נוספים, עשה גם הופעת אורח בספיישל הבחירות המוניציפליות.
בשנת 2018 העלה מופע בשם "בואו נדבר רגע על הומור" בו משלב מויאל בסטנדאפ גם תוכן על שורשי ההומור והסיבות לשימוש בו וכן מספר על העקרונות הקומיים שנמצאים מאחורי מה שמצחיק את האדם.
במאי 2018 השיק מויאל ספר בשם "חושב בקול" בו איגד, בליווי קריקטורות, מעל 200 סטטוסים שכתב וזכו להצלחה ברשתות החברתיות.
באוגוסט 2020 יצא לאור ספרו החדש "במחשבה שנייה" גם הוא בליווי קריקטורות, של המאייר נדב נחמני, בהוצאת "ידיעות ספרים.
סגנון.
ההומור של מויאל כולל הרבה שעשועי לשון ומשחקי מילים. דוגמה לכך היא: המתייחס לשלושת האבות ופירושו גם שאברהם יצחק מהסטטוס ויעקוב אחרי כותבו. דוגמה נוספת היא . כאן ההומור מתבסס על כפל המשמעות של המילה "כף" - מצד אחד כף של ציוד מכני הנדסי ("טרקטור"), ומצד שני האות כ' (מבוטא: כָּף). במובן השני, פירוש דברים של הילד שהוא ראה טרקטור עם האות כ', כלומר: "טרכטור", וזו אכן שגיאת כתיב.
לצד הומור משחקי המילים מפרסם מויאל גם סטטוסים הומוריסטיים בנושאים כללים ותובנות קטנות מחיי היום-יום. בנוסף מפרסם מויאל תגובות הומוריסטיות לאירועים אקטואליים ("תגובות שעדיף לפספס"). מדי פעם הוא מפרסם גם הומורסקות ארוכות יותר ולעיתים בהמשכים.
חיים אישיים.
נשוי לאודיה ואב לחמישה. גר בקרני שומרון. משתייך לזרם הדתי-לאומי.
סביבות
ישראל אנגל
ישראל אנגל (נולד ב-1950) הוא רואה חשבון ישראלי. משמש כסגן המנהל הכללי וראש החטיבה הקמעונאית של בנק מזרחי טפחות. לפני כן היה מנכ"ל בנק טפחות. יושב ראש מועצת המנהלים של בנק יהב.
ביוגרפיה.
אנגל עבד 18 שנה בסופרגז, בתחילה כחשב החברה וחבר הנהלה ובהמשך הגיע לתפקיד סמנכ"ל.
שימש במשך מספר שנים בתפקידי ניהול בבנק טפחות ובהמשך התמנה למנכ"ל הבנק.
לאחר האיחוד עם בנק מזרחי משנת 2004, משמש סגן המנהל הכללי של הבנק וראש החטיבה הקמעונאית בבנק מזרחי-טפחות.
שימש כדירקטור בבנק יהב ובשנת 2019 מונה כיושב ראש דירקטוריון הבנק.
נשוי לאלקה לבית ליברמן ומשנות השמונים מתגורר בקרני שומרון.
מיגל ויטור
מיגל אנז'לו לאונרדו ויטור (בפורטוגזית: Miguel Ângelo Leonardo Vítor; נולד ב-30 ביוני 1989) הוא כדורגלן ישראלי-פורטוגלי שהתאזרח, המשחק בעמדת הבלם וכקפטן בהפועל באר שבע מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים.
ויטור נולד וגדל בטורס ודראס, מחוז ליסבון שבפורטוגל, למשפחה נוצרית. החל לשחק במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון בגיל 11, ובעונת 2007/2008 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. בעקבות פציעתו של דוד לואיז בלם בנפיקה ליסבון, ערך באוגוסט 2007 את הופעתו הראשונה במסגרת ליגת העל הפורטוגלית, נגד ויטוריה דה גימארייש, באותו החודש ערך בנוסף הופעה במסגרת ליגת האלופות נגד קופנהגן. בינואר 2008 הושאל ויטור לדפורטיבו אבש מהליגה הפורטוגלית השנייה, במדיה ערך שבע הופעות עד לסוף העונה. לקראת עונת 2008/2009 ויטור חזר לבנפיקה ליסבון כשחקן רוטציה ושותף ב-16 משחקי ליגה, ארבעה משחקים בגביע הליגה ומשחק אחד במסגרת ליגת האלופות.
בעונת 2010/2011 הצטרף לקבוצת לסטר סיטי מליגת המשנה באנגליה, שם שיחק תחת הדרכתו של המאמן הפורטוגלי פאולו סוזה. ב-21 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על פורטסמות' בגביע הליגה. ב-6 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0–2 נגד בארנסלי. ב-19 בדצמבר נפצע במהלך משחק נגד איפסוויץ' כאשר מתח את הגיד בברכו, ובעקבות כך נעדר מהמגרשים במשך שלושה חודשים. ב-12 במרץ 2011 הבקיע שני שערים מול סקנת'ורפ יונייטד ועזר לקבוצתו לשמור על שער נקי ובסיום המשחק נבחר לשחקן המצטיין.
בעונת 2011/2012 חזר ויטור לבנפיקה ליסבון אך לא קיבל קרדיט ושותף רק בשלושה משחקי ליגה ובשני משחקי גביע, וכן בארבעה משחקים במסגרת ליגת האלופות. בעונת 2012/2013 נודה על ידי מאמן בנפיקה, ז'ורז'ה חסוס, מכיוון שסירב להאריך את חוזהו בקבוצה. בעקבות כך שיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון עד תום העונה, ובסופה עזב את המועדון.
ב-24 ביוני 2013 חתם ויטור על חוזה לשלוש שנים בפאוק סלוניקי. ב-17 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בליגת העל היוונית, בניצחון ביתי על קסאנטי. בעונת 2014/2015 שותף ויטור ב-33 משחקים וכבש שני שערים. ב-10 ביוני 2016 חוזהו הסתיים לאחר שלוש שנים והצדדים סיכמו על סיום התקשורת בניהם.