מפקדיו של ארווין המליצו מיד לעטר את ארווין במדליית הכבוד על פעולתו. הגנרלים קרטיס לה מיי, מפקד חיל האוויר העשרים, וראש מטהו לוריס נורסטד (Lauris Norstad) אישרו את ההמלצה בתוך שעות. מתוך רצון להעניק את העיטור לארווין בעודו בחיים נשלח מטוס מיוחד להביא מדליה מהוואי, והשליחים הממהרים ניפצו את זכוכית הארון שבו היא הוחזקה שם. היא הוטסה לאיוו ג'ימה והוגשה לחוגר הפצוע בבית החולים.
ארווין נשאר בחיים. הוא הוטס לארצות הברית ולאחר 30 חודשי אשפוז ו-41 ניתוחים הוחזר לו כושר הראייה בעין אחת ויכולת השימוש באחת מידיו. ב-1947 אושרה לו קצבת נכות צבאית. הוא שב למדינתו אלבמה והתחתן. הוא עבד במשך 37 שנים כיועץ קצבאות בבית חולים לוותיקי צבא בעיר בירמינגהאם שבאלבמה. הוא מת בביתו בבירמינגהאם ב-2002, בגיל 80. בנו, שנולד ב-1949, היה לחבר הסנאט של המדינה.
הוקרה.
ב-1951 נכלל סיפור הגבורה של ארווין בעלילת סרט המלחמה The Wild Blue Yonder. השחקן דייב שארפ (David Sharpe) גילם בו את דמותו של ארווין.
בשנת 1997 ייסד חיל האוויר האמריקאי פרס הצטיינות שנתי לחוגרים על שמו של ארווין (Henry E. Erwin Outstanding Enlisted Aircrew Member of the Year Award), הפרס השני בלבד שנוסד בחיל לכבודו של חוגר.
'74–'75
הוא סינגל מ-1993 מהאלבום "Ring" של הקונלס.
הצלחת השיר.
אף על פי שהשיר מעולם לא הצליח בארצות הברית או בקנדה, השיר הפך ללהיט גדול באירופה ב-1995, במיוחד בשוודיה ובנורווגיה, שם הוא הגיע למקום הראשון במצעדי פזמונים, כמו כן בבלגיה, צרפת ושווייץ, שם הגיע לביצועים הטובים ביותר ברחבי אירופה במצעדים השנתיים של 1995. בנוסף, זה היה הלהיט הראשון היחיד שלהם בבריטניה, שם הוא הגיע לשיא במקום ה-14, והוא זכה להצלחה אדירה בגרמניה, שם הגיע לשיא במקום ה-7 והצליח להישאר במצעד הפזמונים למשך 57 שבועות.
וידאו קליפ.
את הקליפ ביים מארק פילינגטון . הוא צולם בבית הספר התיכון נדהאם ב. ברוגטון שבעיר ראלי שבמדינת קרוליינה הצפונית ב-1993. הקליפ מציג תמונות של כיתה ממחזור 1974–1975, תוך שילוב סרטונים של אותם אנשים כפי שהם נראו ב-1993. ב-14 בנובמבר 2015, לציון 40 שנה לכיתת 1974–1975, יצא סרטון מחודש של השיר המציג את חברי הכיתה כשהם נראים 22 שנה לאחר יציאת הסרטון המקורי.
השפעה.
פראן הילי מלהקת הרוק האלטרנטיבי הסקוטית טראוויס אמר שהוא כתב את הסינגל "Writing to Reach You" כששמע את השיר מתנגן לו ברדיו.
'74-'75
'74 - '75
'74 – '75
74–75
לזר קוגן
לזר יוסיפוביץ' קוגן (Ла́зарь Ио́сифович Ко́ган; 1889 - 3 במרץ 1939) היה איש הצ'קה והנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות, רב-סרן בביטחון המדינה (1935), ראש מערכת הגולאג (1930–1932). סגן ראש הגולאג (1932–1936). נעצר בשנת 1938 ונורה בשנת 1939 במסגרת הטיהורים הגדולים.
ביוגרפיה.
אביו נולד בכפר ילובקה במחוז קרסנויארסק במשפחה יהודית, אביו סחר בפרוות, היה סוחר הגילדה הראשונה.
לזר היה משתתף פעיל בתנועה המהפכנית, האנרכו-קומוניסטית. בשנת 1908, בית המשפט המחוזי הצבאי בקייב דן אותו למוות בשל חלקו בשוד מזוין, בהמשך הומר עונשו למאסר עולם, ביליזבטגרד ובחרסון. חבר המפלגה הבולשביקית מאז יולי 1918 ושירת בצבא האדום כקומיסר גדוד, מפקד בית הספר של המפלגה.
בשנת 1920 - מונה לראש האוגדה המיוחדת של הארמייה התשיעית, ראש האגף המיוחד של הצ'קה באזור טרסק ואז נשלח לצפון הקווקז - לכהן כראש הצ'קה בנובורוסייסק, מאז שנת 1923 - שימש כסגן ראש הצ'קה בדגסטאן.
מאז 1926 - היה עוזר לראש המינהל הראשי של משמר הגבול של אוגפא"ו. בשנת 1930 - עוזר לראש המשטרה החשאית.
בשנים 1930–1932 הוא היה ראש הגולאג, משנת 1932 היה סגן ראש ה-גולאג, ראש פרויקט בניית תעלת הים הלבן, ועד אוגוסט 1936 היה ראש הבנייה של תעלת מוסקבה-וולגה.
בשנים 1936–1937 - שימש כסגן הקומיסר העממי על ענף היערות של ברית המועצות.
ב-4 באוגוסט 1933 הוענק לו מסדר לנין על השתתפותו הפעילה בהנהגת בניית התעלה בים הלבן, קיבל את עיטור הדגל האדום. היה חבר הוועד המנהל המרכזי של ברית המועצות בשנים 1935–1937.
הוא נעצר ב-31 בינואר 1938 במסגרת הטיהורים הגדולים. ב-3 במרץ 1939 נורה בעקבות פסק הדין של הקולגיום הצבאי של בית המשפט העליון של ברית המועצות. שמו טוהר בשנת 1956, במסגרת תהליך הדה-סטליניזציה.
סולז'ניצין תיאר אותו כאחד מ"עוזרי סטלין ויגודה, ראש המשגיחים בבלומור" האחראי למותם של עשרות אלפי בני אדם.
קונטסה 1300 ספרינט
קונטסה 1300 ספרינט (ביפנית: 日野コンテッサ1300スプリント, באנגלית: Contessa 1300 Sprint, קרויה גם: Hino Contessa 1300 Sprint) היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הינו מוטורס היפנית אשר יוצרה בשנת 1966 ביפן.
פארק נסיונאל דה לה קברנס דל ריו קמוי
ישראל פלינר
ישראל ישראלייביץ' פלינר (ברוסית: Изра́иль Изра́илевич Пли́нер; 1896 – 23 בפברואר 1939) היה אישיות בגופי הביטחון הממלכתיים של ברית המועצות, ראש הגולאג (1937–1938).
ביוגרפיה.
הוא נולד בכפר פסטוי, מחוז וילנה במשפחה של פקיד יהודי. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר. הוא עבד במבשלה, כפקח רכבת, ולאחר מכן בשדה. בשנת 1919 התגייס לצבא האדום, בשנת 1922 - הצטרף למפלגה הקומוניסטית. מאז שנת 1922, שקד בפעילות מפלגתית וכלכלית. בשנת 1924 סיים את לימודיו באקדמיה הכלכלית הצבאית של הצבא האדום.
בשנת 1926 מונה לראש מחלקת האספקה של המשטרה החשאית, ואז הפך לעוזרו של ראש המשרד המוסקבאי של אוגפא"ו. מאז 1933 - עוזר בכיר, מאז 1935 - סגן ראש הגולאג. באוקטובר 1936, מונה לראש מחלקת היישוב מחדש של הנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות.
מאז אפריל 1937 - שימש כיו"ר ועדת ההסמכה של גולאג. מאז 21 באוגוסט 1937 שימש כראש הגולאג. עם כניסתו לתפקיד הציב את מטרתו העיקרית לזהות את היסוד המהפכני במערכת המחנות.
הוא היה אחד המקורבים העיקריים של ניקולאי יז'וב ומארגני הטרור ההמוני. הוא הוביל את גירוש הקוריאנים במזרח הרחוק בשנת 1937.
לראש מועצת מחנות הריכוז הקומוניסטיים של הגולאג מונה ב-16 באוגוסט 1937, חמישה ימים לאחר תחילת המבצע הפולני של הנ.ק.ו.ד. (1937-1938) .
על פי מסמכי שירותי הביטחון, בשנת 1937 הורשעו 139,835 פולנים, אזרחי ברית המועצות. מתוך המספר הזה נהרגו 111,091 פולנים, ו-28,744 פולנים נשלחו למחנות הריכוז של הגולאג.
לאחר שמונה למשנה לראש הנקוו"ד לברנטי בריה, החלו הטיהורים.
ב-14 בנובמבר 1938, פוטר, בשל היותו תומך של יז'וב ונעצר.
הוא נשפט על ידי בית המשפט העליון של ברית המועצות ב-02.22.39 בסעיף 1–58 "ב" לחוק הפלילי ( "בגידה מצד אנשי צבא" ) וב-22 בפברואר 1939 נורה למוות בגיא ההריגה בקומונרקה.
ג'קובה
הפצת גנו/לינוקס
יחידת אטומוואפן
חטיבת אטומוואפן (בגרמנית: Atomwaffen Division; בתרגום חופשי: מחלקת נשק גרעיני) הוא ארגון טרור נאו-נאצי אמריקני, שהוקם בשנת 2015 ומבוסס בדרום ארצות הברית. הארגון התרחב גם למדינות כמו בריטניה, קנדה, גרמניה, ועוד. הקבוצה מזהה את עצמה כחלק מתנועת האלט-רייט, אך התנועה דוחה את הזיהוי והם נחשבים קיצוניים בקרבה.
הארגון מזוהה עם מספר מתקפות טרור, מקרי רצח, ופעילות פלילית אחרת.
היסטוריה ואידאולוגיה.
בשנת 2015 הודיעה הקבוצה על הקמתה באתר הנאו-נאצי IronMarch.org שקושר למספר מעשי טרור נאו-נאצים וקבוצות מיליטנטיות אלימות כמו תנועת ההתנגדות הנורדית , פעולה לאומית ורגימנט אזוב. בפוסטים הראשונים שלה, הקבוצה תיארה את עצמה כ"קבוצת חברים פנאטית ביותר, אידאולוגית, שעושה גם אקטיביזם וגם אימונים מיליטנטיים. יד ביד, אימוני נשק וסוגים שונים של אימונים. באשר לאקטיביזם, אנו מפיצים מודעות בעולם אמיתי באמצעים לא שגרתיים".
האטומוואפן תומך בהתקפות על הממשל הפדרלי של ארצות הברית, על מיעוטים, הומואים ויהודים ונראה שורף את חוקת ארצות הברית ודגלה בסרטוני התעמולה שלה. חטיבת אטומוואפן עסקה במספר מזימות לרצח המוני, ותכנונים לפגוע במערכות מים ציבוריות ולהשמיד חלקים מרשת הולכת הכוח של קונטיננטל בארצות הברית. האטומוואפן אף הואשם כי תכנן לפוצץ מפעלים גרעיניים על מנת לגרום להתמוטטות גרעינית. מטרת הארגון היא להפיל באלימות את הממשלה הפדרלית של ארצות הברית באמצעות טרור וטקטיקות לוחמת גרילה. מאז 2017, הארגון נקשר לשמונה הרוגים ומספר פשעי שנאה אלימים, כולל תקיפות, אונס ומספר מקרים של חטיפה ועינויים.
הארגון תומך במפורש בנאו-נאציזם, תוך שהוא שואב השפעה משמעותית מג'יימס מייסון ופרסומו, "Siege", עלון של אמצע שנות השמונים של החזית לשחרור הלאומי הסוציאליסטי, שהוקיר כבוד לאדולף היטלר, ג'וזף טומסי, צ'ארלס מנסון וסאביטרי דווי. הוא פורסם בספר הנדרש לקריאה לכל חברי חטיבת אטומפן. מייסון, מכחיש שואה נאו-נאצי הדוגל ברצח ואלימות במטרה ליצור הפקרות, אנרכיה ויציבות המערכת, הוא היועץ העיקרי לקבוצה.