ב-21 במרץ 2016 פתחו שוהדא אל-ירמוכ ואל-מות'אנא במתקפה על ארגוני המורדים האחרים בדרום-מערב סוריה. שוהדא אל-ירמוכ ואל-מֻתַ'נַּא כבשו 9 כפרים ועיירות במערב החורן, אולם אלה נכבשו חזרה והארגונים נחלשו.
ב-12 באפריל 2016 דווח כי אל-מות'אנא התמזג עם שוהדא אל-ירמוכ.
ב-21 במאי 2016 התאחדו באופן רשמי שוהדא אל-ירמוכ, צבא הג'יהאד ואל-מות'אנא והקימו את "צבא ח'אלד בן אל-וליד". האיחוד בוצע בפרסום מסמך עליו חתום מפקד הארגון החדש אבו האשם א-שאמי.
שם הארגון.
הארגון נקרא על שם ח'אלד בן אל-וליד - מצביא ערבי-מוסלמי, שהיה אחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד. הוא נחשב לאחד המצביאים הטובים בהיסטוריה ולא הובס בקרב מעולם. אחד הקרבות המשמעותיים ביותר שבהם פיקד היה קרב הירמוך (636 לספירה), שהניצחון בו על הצבא הביזנטי הוביל את צבא האימפריה המוסלמית לכיבוש הלבנט כולו. זירת הקרב הייתה בסמוך לנחל הירמוך, בו פועל כיום ארגון צבא ח'אלד בן אל-וליד.
אידאולוגיה.
צבא ח'אלד בן אל-וליד, בתור סניף של המדינה האסלאמית, הוא ארגון סוני סלפי קיצוני. הוא דוגל בשמרנות דתית אסלאמית וכופה על נתיניו את השריעה הנוקשה. בשטח בו שלט צבא ח'אלד בן אל-וליד, חייב הארגון נשים ללבוש ניקאב וגברים ללבוש מכנסיים ארוכים ולגדל שיער ארוך וזקן.
הענישה המחמירה בארגון כוללת מלקות, קטיעות איברים לגנבים, נעילה בכלובים למעשנים והוצאות להורג בירי, בעריפות ראשים ובפיצוצים לכופרים ולכל מי שמתנגד לארגון.
היסטוריה.
הלחימה בסוריה.
ב-14 באוגוסט 2016 פתח הארגון במתקפה גדולה נגד צבא הכיבוש באזור אגן הירמוך. חרף הלחימה העזה והאבדות הרבות משני הצדדים, לא חלה שום התקדמות לטובת הארגון.
ב-21 באוקטובר 2016 פרסם הארגון כי א-שאמי נהרג בפיצוץ מטען חבלה של ארגוני המורדים בעת שהוא נסע בכביש שבין עאבידין לג'מלה. אבו מוחמד אל-מקדיסי החליף אותו בהנהגת הארגון.
ב-20 בפברואר 2017 פתח צבא ח'אלד בן אל-וליד במתקפה על ארגוני המורדים האחרים בחורן. הארגון הצליח לכבוש חמישה כפרים ועיירות, שני בסיסים ושני תלים. ב-7 במרץ 2017 פתחו המורדים במתקפה נגד צבא ח'אלד בן אל-וליד והצליחו לכבוש מחדש שני כפרים.
ב-6 ביוני 2017 תקפו מטוסי קרב שהגיעו מכיוון ירדן את הכפרים ג'מלה וא-שג'רה שבשליטת צבא ח'אלד בן אל-וליד. לפי הדיווח, שפורסם בתקשורת בסוריה, 12 פעילים של הארגון, ביניהם מנהיגו, אבו מוחמד אל-מקדיסי, נהרגו בתקיפה. זהות התוקפים בלתי ידועה. ב-9 ביוני 2017 מינתה מועצת השורא של צבא ח'אלד בן אל-וליד את מחמד רפעאת א-רפאעי למנהיג הארגון.
בסוף חודש יוני 2017 ניסו פעילי הארגון להשתלט על העיירה חיט שבשליטת ארגוני המורדים. במהלך הלחימה, הצליחו פעילי הארגון לחסום את הדרך המובילה לעיירה והטילו עליה מצור. ההתקפה נכשלה וב-25 ביוני 2017 נמסר כי הצבא הסורי החופשי הצליח להדוף את ההתקפה על העיירה חיט. כמו כן, דווח כי בסמוך לעיירה חיט הרגו ארגוני המורדים 15 פעילים של צבא ח'אלד בן אל-וליד, ביניהם מפקד הארגון החדש, א-רפאעי.
ב-29 ביוני 2017 מונה למנהיג הארגון ואא'ל פאעור אל-עיד, המכונה אבו תים אנח'ל. במקביל מונה כארם אל-מצרי, המכונה אבו אסאמה, למפקד הצבאי הכללי של צבא ח'אלד בן אל-וליד.
ב-17 באוגוסט 2017 דווח כי מטוסי הקואליציה תקפו מבנה של צבא ח'אלד בן אל-וליד בעיירה א-שג'רה. על פי הדיווח, בהתקפה נהרג אבו תים אנח'ל, שמונה למנהיג הארגון חודש וחצי קודם לכן. החליף אותו בהנהגת הארגון אבו עלי אל-אסיר, מאזור קוניטרה.
ב-18 ביוני 2018 פתחו צבא סוריה ובעלי בריתו במבצע לכיבוש דרום סוריה. ב-3 ביולי 2018 תקפו פעילי צבא ח'אלד בן אל-וליד כוחות הנאמנים למשטר הסורי בעיירה א-שייח' מסכין. ב-19 ביולי 2018, לאחר כניעת ארגוני המורדים האחרים במחוז דרעא, החלו הכוחות הנאמנים למשטר הסורי לתקוף את האזור שבשליטת צבא ח'אלד בן אל-וליד. ב-31 ביולי 2018 הצליחו צבא סוריה ותומכיו לכבוש את האזור כולו מידי הארגון.
מאז, הארגון מבצע פעולות נקודתיות - הכוללות פיגועי ירי, פיגועי תופת והתנקשויות - בעיקר נגד צבא סוריה והמשטר הסורי. ב-22 בדצמבר 2019 חיסלו אנשי הארגון 2 חיילים רוסים באזור נווה.
צבא ח'אלד בן אל-וליד וישראל.
בשל שליטתו של הארגון על הגבול עם ישראל ובשל נאמנותו לארגון הטרור המדינה האסלאמית, שאיים במספר הזדמנויות בהשמדת היהודים, היווה צבא ח'אלד בן אל-וליד איום פוטנציאלי על ישראל באזור רמת הגולן, אולם פרט למקרים בודדים של היתקלויות בין הצדדים, הארגון לא יזם פעילות כנגד ישראל.
ב-24 באוקטובר 2015 חצה נידאל חאמד צאלח צאלח, ערבי-ישראלי תושב ג'לג'וליה יליד 1992, את הגבול בדרום רמת הגולן באמצעות מצנח רחיפה והצטרף לשוהדא אל-ירמוכ. צאלח לחם בשורות הארגון, נפל בשבי המשטר הסורי והוברח לטורקיה. משם טס בחזרה לישראל, נעצר והועמד לדין. ב-27 בדצמבר 2018 נגזרו עליו 43 חודשי מאסר.
ב-27 בנובמבר 2016 פתחו חמושים, שהשתייכו לצבא ח'אלד בן אל-וליד, באש מקלעים ופצצות מרגמה אל עבר כוח מפלחה"ן גולני שביצע פעילות בגבול ישראל-סוריה בדרום רמת הגולן. הכוח מפלחה"ן גולני השיב באש וקיבל סיוע מטנק, מכוח של פלנ"ט גולני ומחיל האוויר הישראלי. 8 חמושים חוסלו.
ב-23 באוקטובר 2017 הודיע המצפה לזכויות אדם בסוריה שחיל האוויר הישראלי תקף באזור בו שולט צבא ח'אלד בן אל-וליד, סניף המדינה האסלאמית בחורן. בתקיפה נהרגו עשרה מפעילי הארגון ושתי נשים נוספות שהיו במקום.
ב-2 באוגוסט 2018 סיכל צה"ל פיגוע חדירה באמצעות כלי טיס שתקף חוליית מחבלים של המדינה האסלאמית בדרום החורן, כ-200 מטרים מהגבול עם ישראל. בתקיפה נהרגו 7 מחבלים שהיו חמושים בחגורות נפץ ורובי סער מסוג קלצ'ניקוב.
מונטניארדים
המוֹנְטַניַארְדִים (צרפתית: Montagnards, מלשון Montagne, "ההר") היו סיעה פוליטית בימי המהפכה הצרפתית, שהייתה פעילה מטרם כינוס הקונבנט ב-20 בספטמבר 1792 ועד להתקוממות ה-1 בפְּרֵרִיאָל ב-20 במאי 1795. הם היו הכח הדומיננטי בוועידה מאז תחילת פעילותם, ובמיוחד לאחר שטיהרו את הוועידה מיריביהם הז'ירונדינים בהפיכת ה-2 ביוני 1793, ועד לנפילת רובספייר ב-28 ביולי 1794. תקופה זו נודעה כ"קונבנט המונטניארדי". לאחר מכן הוחלשו, ולבסוף מוגרו במהלך ריאקציית תרמידור. המונטניארדים היו מזוהים עם השמאל הרדיקלי, ותבעו את ריכוז כל הכח הממשלתי בידי שלטון חזק וסמכותני, שינווט את המדינה ויפעל נחרצות נגד אויבי המהפכה מבית ומחוץ. הם הנהיגו את צרפת בשלב הסוער ביותר של המהפכה, החל בהפלת המלך, עבור בשלטון הטרור, וכלה בתרמידור.
עלייה.
שורשי המונטניארדים נעוצים עוד בוויכוח הגדול שהסעיר את המועדון היעקוביני בשלהי 1791, כשז'אן פייר בריסו קרא לצאת למלחמה נגד הגולים האריסטוקרטים, שתכננו לחסל את המהפכה, והאימפריה הרומית הקדושה שסיפקה להם מקלט. מקסימיליאן רובספייר ראה בעימות צבאי סכנה גדולה ודרבן את האופוזיציה לכך בתוך המועדון. בעוד אנשי בריסו היוו את הבסיס לז'ירונדינים, הגרעין המונטניארדי החל להתגבש נגדם כבר אז. ציר האספה המחוקקת מארי ז'וזף לקיניו טבע את המושג "ההר", ממנו נגזר שם הסיעה, בנאום ב-27 באוקטובר 1791, כשהוא מתייחס לנציגי השמאל שישבו בספסלים הגבוהים, אך זה טרם הפך לשכיח. האגף היעקוביני שתמך ברובספייר התאפיין בסמכותנות ופופוליזם, בחתירה לממשל ריכוזי עם רשות מבצעת חזקה (הז'ירונדינים העדיפו רשות מחוקקת שתרסן את הזרוע הביצועית), בקיצוניות אידאולוגית אך במתינות זהירה בענייני חוץ. ב-9 באוגוסט 1792 התאספה ועדה של נציגי הרבעים, בראשות ז'ורז' דנטון ממועדון הקורדליירים, הדיחה את הקומונה של פריז וארגנה למחרת הפיכה נגד המלך שהסתיימה בכך שביקש מקלט באספה ונעצר. אירועי ה-10 באוגוסט אורגנו מחוץ למבנה השלטוני הקיים, אך השמאל היעקוביני באספה מיהר להתייצב לצד הקומונה החדשה והמוני הסנקילוטים הפריזאים שהיוו את בסיס כוחה. באי-הוודאות ששררה במהלך הבחירות לוועידה הלאומית (קונבנט) החדשה, שהתאספה ב-20 בספטמבר, התגבשה ברית בין שני כוחות אלה. מתוכם התמצבו שלושה מנהיגים: דנטון, רובספייר והעיתונאי הקיצוני והפופולרי ז'אן-פול מארה, שתפקדו כמעין "טריומווירט". צירי הוועידה שהזדהו עמם ישבו בספסלים הגבוהים משמאל ליושב-הראש, ורק מאז התקבלו השמות "ההר" ו"מונטניארדים" ונעשו נפוצים.
כמו כל הכוחות הפוליטיים במהפכה הצרפתית, המונטניארדים לא היו מפלגה ממוסדת או סיעה מגובשת אלא גוש הצבעה רופף שצירים נעו אליו וממנו. הם מנו בין 135 איש בחולשתם ועד ל-270 בשיאם, ובדרך כלל היו להם סביב המאתיים. הם תמיד היוו מיעוט מבין כלל הצירים, 749 במספר, אך היו גוש חזק יותר מהז'ירונדינים עם 160 איש ומ"המישור", השם הכולל לצירים הלא-משויכים והעצמאיים. עקב כך, היוו את הכח הדומיננטי בקונבנט. רבים מהמונטניארדים שהשתייכו לרדיקלים הפריזאים היו חברים במועדונים כמו זה של הקורדליירים, וכמעט או כלל לא היו קשורים למועדון היעקוביני הגדול והמשפיע. בהמשך הצטרפו רובם של אלו, כמו דנטון וקאמי דמולן, לדיונים בו ונוצרה חפיפה ניכרת בין היעקובינים למונטניארדים. עם זאת היו חריגים בולטים, דוגמת לזאר קרנו ורובר לנדה, שהעדיפו את הוועידה על האווירה הפתוחה במועדון ולא היו חברים בו.
שלטון.