לאחר שסיים עבודתו בגלי צה"ל, למד גאוגרפיה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. כשהוקם הרדיו האזורי בישראל בסוף 1995 החל לעבוד ברדיו ללא הפסקה. לאחר שנה עזב לקול ישראל, לתחנת 88FM, שם הגה את הרעיון של תוכנית רדיו שתתמקד במוזיקת שנות השבעים והשמונים, אך ב-88FM לא הייתה היענות לרעיון.
דוד בן בסט, בעלי תחנת רדיוס 100FM אהב את הרעיון והציע לאשבל חופש יצירתי מוחלט, שם נולדה ב-2 ביולי 2000 התוכנית "מנהרת הזמן" שכולה שירים של פעם.
"מנהרת הזמן".
אשבל מוכר בעיקר בזכות תוכנית יומית זו, אותה הוא מגיש מדי יום בשעות 12:00 - 15:00 ברדיוס 100FM. התוכנית מתאפיינת במוזיקה שמחה מהעשורים הקודמים שחלקה ערוך מראש ואת חלקה מבקשים המאזינים בפייסבוק או בטלפון לאולפן תוך כדי שידור. בשנת 2012 ייצג אשבל עם תוכניתו מנהרת הזמן את ישראל בפסטיבל הרדיו בשווייץ וזכה למחמאות רבות. בשנת 2013 העניקה לו אגודת העיתונאים בתל אביב את פרס הרדיו לתוכנית המוזיקה הטובה ביותר.
"השדרן המזמר".
הצלחת התוכנית תורגמה לליין של מסיבות צמוד (שהתחיל במועדון התכלת המיתולוגי בנמל תל אביב ונמשך עד היום בהאנגר 17, בן אביגדור 17 תל אביב). זוהי תוכנית הרדיו היחידה בעולם שהפכה לליין של מסיבות. במסיבות המציא אשבל את תופעת "השדרן המזמר" בשל הופעה חיה שהוא מעניק למאזיניו לפני שתופס את הפיקוד בעמדת הדיג'יי. הצלחת המסיבות הביאה גם להפקות סופישבוע באילת והפלגות לחו"ל עם אמנים בינלאומיים כמו: סנדרה, סמנתה פוקס, בוני אם, פול יאנג ועוד.
תוצר נוסף של התוכנית הוא 7 אלבומי אוסף עם להיטי "מנהרת הזמן", לצד דיסק מנהרת הזמן כחול לבן ודיסק מנהרת הזמן גולד שסיכם בזמנו עשור לתוכנית.
קסוטו
רפאל אדרי
רפאל (רפי) אדרי (נולד ב-10 בספטמבר 1937) הוא פוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלת ישראל.
ביוגרפיה.
אדרי נולד בקזבלנקה שבמרוקו. פעל במרוקו בתנועת הנוער הבונים. עלה לישראל בגיל 17 לעיירה חצור הגלילית ולמד בבית ספר למנהל בירושלים. החל לעבוד במועצת חצור בשנת 1957 והיה יד ימינו של הילל לנדסמן יו"ר המועצה המקומית הראשון בחצור. כיהן פעמיים כיו"ר המועצה: פעם ראשונה במהלך כשנה וחצי (מרץ 1968 עד דצמבר 1969) ובפעם השנייה במשך כשלושה חודשים (פברואר 1974 עד מאי 1974).
בהמשך היה מנכ"ל החברה לפיתוח קריית שמונה, יו"ר ומנכ"ל שיכון עובדים, ויו"ר שיכון ובינוי (הכוללת את סולל בונה ושיכון עובדים).
כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך ומפלגת העבודה מהכנסת העשירית ועד הכנסת הארבע עשרה בשנים 1981–1999.
היה סגן יושב ראש הכנסת בכנסות ה-13–14. שימש כשר בממשלת ישראל העשרים ושלוש – במשך שנתיים כיהן כשר בלי תיק, וב-7 במרץ 1990 מונה לשר להגנת הסביבה, תפקיד בו החזיק במשך שבוע אחד, ולאחריו התפטר עקב הפלת הממשלה.
אדרי היה מעורב במגעים עם ש"ס להפלת הממשלה במסגרת התרגיל המסריח. שימש כאיש קשר עם חסן השני, מלך מרוקו ומנהיגים נוספים, הן בזמן פעילותו הפוליטית והן לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים בשנת 1999.
אדרי שימש יועץ לענייני כלכלה ומכרות לשליט טוגו, הרודן ניאסנגבה איאדמה, ולבנו שירש את השלטון, פור ניאסנגבה. הוא שולט בתאגיד הממשלתי לפוספטים, לאחר שהופרט, ואף הואשם באי-סדרים כספיים בתאגיד. כמו כן בבעלותו חברה בגאנה.
חיים אישיים.
נישא בראשונה לתושבת כפר הנשיא ונולדו להם שלושה ילדים. נישא בשנית לאן קלוד, יהודיה צרפתית ממשפחה אמידה. לאחר שנפטרה ירש ממנה בית מידות בהרצליה פיתוח. בשנת 2008 הרוויח מיליונים בעסקת נדל"ן עם קבוצת האחים עופר.
אמנת וושינגטון
אמנת וושינגטון (באנגלית: Washington Naval Treaty), הידועה גם בשם אמנת חמש המעצמות (Five-Power Treaty), הייתה הסכם שנחתם על ידי ארצות הברית, האימפריה הבריטית, האימפריה היפנית, צרפת ואיטליה, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, והגבילה את הכוח הצבאי הימי של המדינות החתומות.
היסטוריה.
ההסכם הושג בוועידה הימית של וושינגטון שנערכה בוושינגטון הבירה בין נובמבר 1921 לפברואר 1922, ונחתמה על ידי נציגים מהמדינות ב-6 בפברואר 1922.
תנאי האמנה שונו באמנת לונדון הראשונה בשנת 1930 ושונו שוב באמנת לונדון השנייה ב-1936. בזמן החתימה על אמנת לונדון השנייה האימפריה היפנית כבר הודיעה שהיא לא תקיים את תנאי ההסכם, ואילו איטליה התעלמה ממנו בחשאי. גרמניה לא הושפעה מאמנות וושינגטון או לונדון, שכן בניין הכוח הימי שלה היה בפיקוח התנאים שנקבעו בחוזה ורסאי, הסכם השלום שסיים את מלחמת העולם הראשונה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, הצי הבריטי היה הגדול ביותר בעולם, כשהצי האמריקאי והצי הקיסרי היפני נמצאים מעט אחריו. כל שלוש המדינות הובילו תוכניות רבות לבניין אוניות מערכה וסיירות מערכה חדשות. הפחד מפני מרוץ חימוש חדש, בדומה למרוץ הדרדנוט בין בריטניה לגרמניה שלפני מלחמת העולם הראשונה, הוביל לפיתוח רעיונות להגבלת כמות אוניות הקרב.
תנאי ההסכם.
תנאי ההסכם קבעו שאף אונייה לא תוכל לחרוג מהדחק של 35,000 טון, וכן הגבילה את קוטר קני התותחים ל-16 אינץ' (406 מ"מ). כמו כן, ההסכם קבע את ההדחק המקסימלי של כל האוניות ביחד בציים השונים.
נושאות מטוסים נידונו בסעיף מיוחד בהסכם. נוסף להגבלה על ההדחק הכללי, נקבעו חוקים בנוגע לגדלים המקסימליים של נושאות המטוסים. הותרו רק שתי נושאות מטוסים לכל מדינה, כאשר הדחק יוכל לעלות על 27,000 טון אך לא יעבור את מגבלת 33,000 טון. הוטל איסור על אוניות מערכה לשאת מטוסים קטנים ולהגדיר אותה כנושאת מטוסים. כמו כן, נקבעה הגבלה על כמות התותחים שכל נושאת מטוסים יכולה לשאת.
אשר לביצורי חופים ובסיסים ימיים, ארצות הברית, בריטניה ויפן הסכימו לשמור על הסטטוס קוו בשעת חתימת החוזה. על פי האמנה בסיסים חדשים וביצורים לא יכולים להיות מוקמים על שטחים מסוימים, וכן אין אפשרות לשפר את הביצורים הקיימים. ארצות הברית לדוגמה יכלה לפתח בסיסים שונים על אדמתה בארצות הברית גופא ובהוואי, אך לא יכלה לבנות באיים האלאוטיים.
חברות האמנה יכלו לבנות ספינות ולהחליף ספינות ישנות בחדשות, אך כל בנייה כזאת הצריכה דיווח ליתר המדינות החברות בהסכם.
אמין-סלים ג'רג'ורה
אמין-סלים ג'רג'ורה (בערבית: أمين سليم جرجورة‎; 12 באוקטובר 1886 - 20 באוגוסט 1975) היה חבר הכנסת בכנסת הראשונה וראש עיריית נצרת בין השנים 1954–1960.
ביוגרפיה.
אמין-סלים ג'רג'ורה נולד ב-1886 בנצרת. למד בבית ספר למשפטים בירושלים. שירת בצבא העות'מאני בין השנים 1914–1918.
היה חבר הכנסת בכנסת הראשונה מטעם הרשימה הדמוקרטית של נצרת עד 1951. לקראת הבחירות לכנסת השנייה עזב את הרשימה הדמוקרטית של נצרת בראשות סיף א-דין א-זועבי, והתמודד בנפרד בראשות רשימת החקלאות והפיתוח שלא עברה את אחוז החסימה.
בכהונתו בכנסת הביע ג'רג'ורה לא פעם דעות חתרניות ולא חשש אף לסתור את אנשי מפא"י כאשר דיבר בכנסת הראשונה על זכותם של כלל הפליטים הפלסטינים לחזור לארצם: "זוהי שאלה של אנשים שהוגלו ממשכנותיהם, מאדמותיהם וממולדתם במסיבות של פחד, טרור ושימוש בכוח ישיר ולא ישיר. [...] אם העם היהודי נאחז בזכותו לחזור לפלשתינה ולחיות בה לאחר אלפיים שנה, כיצד זה לא יהיה מזכותם של הפליטים הערביים לחזור אל אדמותיהם ואל עריהם וכפריהם, והרי הם לא אולצו לעוזבים אלא לפני חודשים אחדים ובנסיבות אונס ידועות.״
בשנת 1954 הוא התמודד למועצת עיריית נצרת בראש רשימה יוונית אורתודוקסית. רשימתו זכתה רק בשני מושבים מתוך 15 מקומות במועצה, אולם נבחרי הרשימות הנוצריות והמוסלמיות, למעט אחד, התאחדו לבחור בו כראש עיר, כנגד מועמד מק"י שנשארה באופוזיציה וב-15 ביולי 1954 הוא נבחר לראש עיריית נצרת. ביולי 1957 כמעט הודח מראשות העירייה על רקע סירוב משרד הפנים לאשר את פיטורי מהנדס העיר היהודי ולמנות במקומו מוסלמי. לאחר שמשרד הפנים אישר את הפיטורין סולק המשבר הקואליציוני. ב-24 באוקטובר 1959 סיים את כהונתו כראש עיריית נצרת.
ג'רג'ורה נפטר ב-20 באוגוסט 1975.
קנים ומדוכים
מדוכים
מגדל Q1
מגדל ה-Q1 (נקרא גם: קווינסלנד מספר אחד, באנגלית: Queensland Number One) הוא גורד שחקים הממוקם בסרפרז פרדייז, בקווינסלנד שבאוסטרליה. מבין הבניינים המשמשים למגורים בלבד, ה-Q1 נמצא במקום השישי בעולם בגובהו (נכון ל-2019 הבניין הגבוה ביותר הוא 432 Park Avenue בניו יורק) והגבוה באוסטרליה (בניין אוסטרליה 108 נמצא במקום השני).
ה-Q1 תוכנן על ידי Atelier SDG תכנון ועיצוב, בהשראת הלפיד האולימפי של אולימפיאדת סידני ובית האופרה של סידני. המגדל נבנה על ידי קבוצת סאנלנד, בעלות של כ-300 מיליון דולר. הבניין בנוי מבטון מזוין וכולל 80 קומות. למגדל סיפון תצפית בקומות 77 ו-78, אשר ביכולתו להכיל עד 400 בני אדם.
ה-Q1 כולל 527 דירות, ביניהן פנטהאוז יוקרתי. הפנטהאוז הוא אחת מדירות המגורים הגבוהות בעולם. בנייתו של ה-Q1 החלה בשנת 2002 והושלמה בשנת 2005. הבניין מתנשא לגובה של 275 מטר. במדידה אשר כוללת גם את הצריח המחודד דמוי התורן שבראשו, מתנשא הבניין לגובה של 323 מטר.
על פי שיטת המדידה לבניינים של המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית, בניין ה-Q1 נמצא כבניין הגבוה בעולם בשתי קטגוריות מתוך ארבע: גובה הצריח שלו והגובה הארכיטקטוני שלו. מגדל יוריקה (Eureka Tower), ששוכן במלבורן, (מדינת ויקטוריה) אוסטרליה, משיג אותו בשתי קטגוריות אחרות: גובה הגג ומספר הקומות בבניין. בבניין ה-Q1, הקומה הגבוהה ביותר נמצאת בגובה 235 מטר, שהם 62 מטר פחות מהקומה הגבוהה ביותר במגדל יוריקה.
ה-Q1 זכה במקום השני בתחרות עיצוב ופונקציונליות של גורדי שחקים ב-2005 (Emporis Skyscraper Award).
יהודה פרח