כל מה שקשור באמילי הוא מוזר. התמונות שהיא מציגה באתר הבית הן מוזרות וסתמיות. המשחקים המקוונים באתר הם ביזריים. אמילי היא אנטי-קוּל ואינה נשמעת לשום מוסכמה או קוד מוסרי פרט לאלו שקבעה לעצמה. בלשונה היא הופכת ביטויים שגורים על פניהם ומצליחה להפיק מהם פנינים שנונות. בניגוד לגיבורי תרבות כמו סופרמן, ברבי ובראץ המייצגים קוּליות, שלמות וכוחות אינסופיים ועל-אנושיים (ומתמודדים נגד כוחות רשע חיצוניים להם), אמילי נותנת לגיטימציה דווקא לתחושות רעות ומחשבות אפלות, שהן בלאו הכי חלק מחיינו. בניגוד לאנשים רבים המשקיעים אנרגיה רבה בלהתאים עצמם לנורמה, להיות פופולריים ומצליחים על-פי אמות המידה של החברה ולעסוק ב"מה חושבים עלי?" וב"מה יחשבו עלי אם.." לאמילי פשוט לא אכפת. בניגוד לאמירות חבוטות כמו "מה נשמע?", כאשר לרוב האדם האומר אותן אינו מצפה לתשובה ואם תגיע תשובה אז הוא מקווה כי היא תהיה קצרה וחיובית כי אין לו פנאי, יש לו מספיק צרות משלו והוא לא פסיכולוג של אף אחד, אז בניגוד לזה אמילי פשוט אומרת "עוף מכאן!" (!Get lost) לכל מי שנקרה בדרכה (ובמשמעות נוספת "תאבד את עצמך").
בניגוד לערכים המקובלים קוסמיק דברי מתרברבים ברצונם להתעשר, שהרי אם הייתה ניתנת הבחירה רוב האנשים היו מעדיפים פרסום, כבוד ועושר על-פני שלום עולמי.
אמילי במידה מסוימת מייצגת את איך שאולי היינו רוצים להתנהג ולא בטוח שאנו יכולים להתנהג כך בחברה. דמותה נותנת דרור ליצר הפראי שבתוכנו, האיד. הנצחת הדכדוך, הארוגנטיות, השעמום וחוסר הטעם הופכת באמצעות אמילי למקור להזדהות, שעשוע ואומנות של ממש. אמילי מעודדת את הצורכים והקוראים להשלים עם הייחוד שלהם ולתת ביטוי ל"מוזרות" שלהם.
יחסי ישראל-אירן
שתיקת הצופרים
שתיקת הצופרים היא דרמה טלוויזיונית ישראלית משנת 2003 שהופקה על ידי ריקי שלח במלאת שלושים שנה למלחמת יום הכיפורים. את הסרט ביים אורי ענבר ואת התסריט כתב מוטי לרנר על פי הספר "הצופה שנרדם" מאת פרופסור אורי בר-יוסף.
הסרט עוסק בהתרחשויות סביב הדרג המדיני והצבאי, בעיקר בחטיבת המחקר של אגף המודיעין, בשבועיים לפני פרוץ המלחמה. בשבועיים אלו דבק אמ"ן בקונספציה – התאוריה לפיה מצרים לא תפתח במלחמה עם ישראל והסיכויים לפרוץ המלחמה נמוכים. הסרט אף משחזר חלק מדיוניה של ועדת אגרנט, שהוקמה על מנת לחקור את נסיבות פריצת המלחמה.
הסרט פותח ומומן על ידי קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה, "טלעד" והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ושודר בשידורי טלעד של ערוץ 2. הסרט זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לסרט הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 2004. ב-12 באוקטובר 2004 הוקרן הסרט בספריית הקונגרס האמריקני בפני חברי הקונגרס ועובדיו ובפני הקהל הרחב.
יחסי ישראל אירן
מבצע בתק
מבצע בתק נערך במלחמת העצמאות כחלק ממבצע דני, ומטרתו הייתה כיבוש אזור מגדל צדק, המחצבות וראש העין.
קודם לכך, ב-30 במאי 1948 נכבשה ראש העין על ידי כוחות האצ"ל, אולם למחרת הם נסוגו תחת התקפת נגד קשה של לוחמי חסן סלאמה, שנעזרו בצבא העיראקי בה נהרגו 6 מאנשי האצ"ל בקרב זה נפצע חסן סלאמה ומת לאחר כמה ימים.
במבצע בתק, אשר אירע בליל 11 ביולי - 12 ביולי 1948, כבש גדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני את מגדל צדק ועמד בהצלחה כנגד התקפות נגד של הכוחות העיראקיים. לאחר כישלונם במגדל צדק, פינו העיראקים את ראש העין והניחו חומרי נפץ במכון שאיבת המים. כוחות אלכסנדרוני הצליחו לנטרל את המטענים ולמנוע הרס מפעל השאיבה החשוב. שתי פלוגות מגדוד 145 תגברו השתתפו במבצע לצד גדוד 32.
בגן הלאומי ירקון יש אנדרטה ל-36 לוחמי חטיבת אלכסנדרוני שנפלו בכל קרבות ראש העין ומגדל צדק במהלך מלחמת העצמאות.
סמולנסק
סְמוֹלֶנְסְק (ברוסית: Смоленск) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז סמולנסק.
סמולנסק נמצאת בזרם העליון של הנהר דנייפר. אוכלוסיית העיר מונה 330,961 בני אדם (נכון לשנת 2014). העיר ידועה מהמאה ה-9. היא בעלת תואר עיר גיבורה של ברית המועצות הודות להתנגדות תושבי העיר לחיילים הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
מיקום גאוגרפי.
העיר נמצאת דרומית מערבית למוסקבה במרחק 419 ק"מ. דרכה עוברות הדרכים ממוסקבה למינסק ומהמדינות הבלטיות לדרום רוסיה. אורכה ממזרח למערב 25 ק"מ, ורוחבה מהצפון לדרום 15 ק"מ.
היסטוריה.
העיר מוזכרת לראשונה ב-863. מ-880 היא חלק מרוס של קייב. לאחר היחלשותה של מדינה זו הייתה סמולנסק לבירתה של נסיכות עצמאית החל מ-1010. במאה ה-14 הייתה במרכז המאבק בין נסיכות מוסקבה לדוכסות הגדולה של ליטא, והאחרונה סיפחה אותה סופית ב-1404 - בתקופת שלטונו של הדוכס ויטאוטס. ב-1514 הוחזרה העיר לרוסיה על ידי וסילי ה-3. העיר נכבשה על ידי האיחוד הפולני-ליטאי ב-1611 לאחר 20 חודשי מצור, אך בעקבות מרד הקוזקים והסכם אנדרוסובו ב-1667 חזרה סמולנסק לרוסיה.
ליד העיר נערך באוגוסט 1812 קרב סמולנסק, אחד מהקרבות המרכזיים במלחמות הנפוליוניות. הצרפתים איבדו בקרב כ-30,000 איש.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה נכבשה העיר על ידי הגרמנים, שהכלילו אותה כחלק מהרפובליקה העממית של בלארוס. בינואר 1919 הכריזו הקומוניסטים בעיר על הקמת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס, וכששוחררה העיר מינסק מהגרמנים עברה הממשלה לשם.
באוגוסט 1941 ניסה הצבא האדום להדוף את הגרמנים שהתקדמו לעבר מוסקבה בקרב סמולנסק. שני הצדדים ספגו אבדות כבדות, אך לבסוף נפלה העיר ב-10 בספטמבר 1941.
ב-25 בספטמבר 1943 שוחררה העיר בקרב סמולנסק השני.
ב-1985 ניתן לעיר התואר עיר גיבורה, בזכות התנגדותה לגרמנים ב-1941.
ב-2010 אירעה בעיר תאונה אווירית קשה, שבה נהרגו נשיא פולין, לך קצ'ינסקי, אשתו, ועוד 94 נוסעים ואנשי צוות. הנשיא היה בדרכו להשתתפות בטקס לציון 70 שנה לטבח יער קאטין, שבו נרצחו אלפי קצינים פולנים בידי חיילים סובייטים בהוראת סטלין.
יהודי סמולנסק.
היהודים הראשונים בסמולנסק הגיעו במאה ה -15, כאשר הנסיך ויטופט מליטא קיבל את סמולנסק ב -1404 והעניק לה את זכויות מגדבורג וזכויות נוספות. ב-1728 קיבלו אנשי העסקים היהודים את הזכות לבוא לסמולנסק לענייני מסחר. במאות ה -18 וה -19 גדל מספרם של היהודים בעיר בהדרגה ובשנת 1896 הגיע ל 4651 נפש (כ -10% מאוכלוסיית העיר).
יהודים סחרו בעץ, פשתן ודגנים, ועסקו בפעילות כלכלית. בתחילת המאה ה-20 בסמולנסק נבנו שני בתי כנסת וחמישה חדרים ובית ספר תיכון יהודי על בסיס התלמוד. חברת העזרה ליהודים העניים נוסדה בעיר בשנת 1898.
ב-1910 היו יהודי סמולנסק קורבנות לפוגרום .
במלחמת העולם הראשונה לסמולנסק הגיע מספר גדול של יהודים שנמלטו או הועברו מלטביה.
תחת השלטון הסובייטי (החל מנובמבר 1917), החל פירוק הדרגתי של המפעלים היהודיים. ב-1922 הוחרם על ידי השלטונות הסובייטים בית הכנסת הכוראלי.
האוכלוסייה היהודית בעיר המשיכה לגדול וב-1926 היא הגיעה ל-12,887 איש (16,2% מכלל האוכלוסייה).
בשנת 1929 בסמולנסק פעל בית הספר הפדגוגי היהודי. בשנת 1941 היו בסמולנסק 13,000 יהודים - 8% מכלל האוכלוסייה.
טרם כיבוש העיר בידי הגרמנים בשנת 1941 הספיקו רוב יהודיה להימלט ממנה מזרחה. בתחילת תקופת הכיבוש הגרמני, רצחו אלו כמה עשרות יהודים משכילים בעיר, ובהמשך, הטילו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וסרט זרוע וחובת תשלום סכומי כופר. בד בבד, רוכזו היהודים שנותרו בעיר ובסביבתה בגטו קטן מוקף גדר תיל שהוקם בה. יהודי הגטו גויסו לעבודות כפייה, ומי שנמצאו לא כשירים לעבודה הוצאו להורג. בחורף 1941–1942 מתו כ-200 מיהודי הגטו ממגיפות. מעת לעת פשטו על הגטו שבעיר שוטרים גרמנים ורוסים, וביצעו מעשי התעללות, שוד ואונס ביושביו.
בלילה שבין ה-14 ל-15 ביולי 1942 רצחו שוטרים רוסים וגרמנים את כ-2,000 יהודי גטו סמולנסק הנותרים בחורשה ליד הכפר מגלנשצ'ינה - בחלקם ירו, ואת חלקם הכניסו למשאיות גז.
לפי מפקדי האוכלוסין, ב־1959 חיו בעיר סמולנסק 3929 יהודים, ב־1970 - 3662, ב־1979 - 3223, ובשנת 1989 - 2645. בתי הכנסת בעיר לא היו קיימים בתקופה שלאחר המלחמה.
בין רבני העיר היו הרב אברהם ברוך סולובייצ'יק, הרב זליג ראובן בנגיס (ממלא מקום לאחר פטירת הרב סולובייצ'יק) והרב ישראל סולובייצ'יק, בנו של הרב אברהם ברוך.
אחר נפילת מסך הברזל הגיע לעיר הרב לוי מונדשיין (בנו של החוקר הרב יהושע מונדשיין) ומונה לרב העיר. קהילתו מונה כמה אלפי יהודים. הוקם בית חב"ד בעיר בסמוך לחומת הקרמלין באישור מיוחד של השלטונות.
פלויד לנדיס
לאופולד השני, מלך הבלגים
לאופולד השני, מלך הבלגים (Léopold II) (לואי פיליפ מארי ויקטור - Louis Philippe Marie Victor) (9 באפריל 1835 - 17 בדצמבר 1909) היה מלך הבלגים, נסיך בלגיה, דוכס סקסוניה, נסיך סקסה-קובורג-גותה, דוכס בראבנט, קיסר קונגו הבלגית בין 1884 ל-1908, החליף את אביו לאופולד הראשון על כס המלכות הבלגי ב-1865. אמו הייתה לואיז, נסיכת אורליאן. בהיותו חסר בנים, החליף אותו אחיינו אלברט הראשון לאחר מותו.