במהלך שנות השלושים הוקמה בשכונת פלורנטין "אגודת הלל וזמרה להלבשת יתומים" כהמשך לאגודת פייטנים "הלל וזמרה" שבסלוניקי, על מנת לעזור לעניי שכונת פלורנטין ושפירא. פעילותם הועצמה במיוחד בתום מלחמת העולם השנייה, והם סייעו לשורדי השואה, יוצאי יוון והבלקן שהגיעו לארץ ישראל. פעילותם התעצמה גם בשנות החמישים, עת העלייה הגדולה ומשטר הצנע שהונהג בישראל. במסגרת זאת המשיכו דוד אברהם נחמה וחבריו במסורות הפיוט כמו גם ציון חגיגות בר מצווה ליתומים וחלוקת בגדים לילדים אלה פעם בשנה בשבת הגדול. כמו כן חיתנו זוגות רבים. בשנות השישים היה שותף ליוזמה שנקראה "מטבח זול" (בית שאלתיאל - ברחוב לוינסקי 94). במסגרת זו, חולקו ארוחות מוזלות לתושבים דלי אמצעים בתל אביב. יוזמה זו הייתה המשך לפעילותה של "אגודת הלל וזמרה להלבשת יתומים". בכל אותה עת המשיך דוד אברהם נחמה לעסוק בתחום ניקור הבשר לפרנסתו.
וילהלם פרידריך, נסיך נסאו-דיאץ
וילהלם פרידריך, נסיך נסאו-דיאץ (בגרמנית: Wilhelm Friedrich von Nassau-Diez; 7 באוגוסט 1613 – 31 באוקטובר 1664), היה רוזן (ומשנת 1654 נסיך) נסאו-דיאץ, סטאדהאודר של פריסלנד, חרונינגן ודרנתה.
ביוגרפיה.
וילהלם פרידריך נולד ב-7 באוגוסט 1613 בארנהם, לארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ ולסופיה הדוויג מבראונשווייג-לינבורג, בתם של היינריך יוליוס, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואליזבת מדנמרק, דוכסית בראונשווייג. וילהלם פרידריך היה נכדו של יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג, אחיו הצעיר של וילם הראשון, נסיך אורנז'. כאשר יוהאן נפטר בשנת 1606, נחלותיו חולקו בין חמשת בניו, ואביו ירש את נסאו-דיאץ.
בשל היותו הבן השני, וילהלם פרידריך יועד לקריירה צבאית, ובשל כך הוא למד באוניברסיטת ליידן ובאוניברסיטת חרונינגן, ולאחר מכן קיבל תפקיד פיקודי בצבא הרפובליקה ההולנדית, שם שיתף פעולה עם ויליאם השני, הנסיך של אורנג'. עם זאת, אחיו הבכור נהרג בקרב ליד הולסט בשנת 1640 ללא ילדים, ווילהלם פרידריך ירש את נחלותיו.
על אף שמשרת הסטאדהאודר לא הייתה תורשתית, הצליח וילהלם פרידריך לרשת את משרת הסטאדהאודר בפריסלנד, אולם בחרונינגן ודרנתה תפס את המשרה פרדריק הנדריק, נסיך אורנז'. הלך פרדריק הנרי, לא בלי מאבק עם ויליאם פרדריק, עם זאת. לאחר מותו של פרדריק הנדריק בשנת 1647, ירש את התפקיד בנו וילם השני, נסיך אורנז', ורק לאחר מותו בשנת 1650, הצליח וילהלם פרידריך לתפוס את המשרה.
בשנת 1650 הסתכסך וילם השני, נסיך אורנז' עם ה"רחנטים" - עוצרים של מחוז הולנד, אנדריס ביקר ובן דודו קורנליוס דה גרייף; בעקבות שלום מינסטר רצו הרחנטים לצמצם את הצבא ולחסוך בהוצאות, ועל ידי כך להפחית מסמכותו של וילם. וילם כלא שמונה מחברי מועצת הולנד (כולל יאקוב דה ויט) בטירת לוונשטיין. בנוסף, הוא שלח את בן דודו וילהלם פרידריך עם צבא של 10,000 חיילים, על מנת לתפוס את אמסטרדם בכוח. אולם, מזג אוויר גרוע סיכל את המערכה, ואמסטרדם לא נכנעה.
ב-2 במאי 1652 התחתן וילהלם פרידריך בקלווה עם אלברטינה אגנס, רוזנת נסאו, בתם של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' ואמליה מזולמס-בראונפלס, ממנה נולדו לו 3 ילדים. בשנת 1654 שודרג מעמדו של וילהלם פרידריך, והוא קיבל את התואר נסיך האימפריה הרומית הקדושה.
לזמן מה, בסוף שנות ה-50 של המאה ה-17, היה נראה שיש לווילהלם פרידריך הזדמנות של להיות מפקד הצבא, כחלק מפשרה פוליטית שהוצעה על ידי דה-וויט, אבל שום דבר לא יצא מזה. רק במהלך פלישתו של ברנהרד פון גאלן במהלך המלחמה האנגלו-הולנדית השנייה, אשר איימה על מחוזות חרונינגן ופריסלנד (דרנתה הייתה מוצפת באותה העת), הוא קיבל את הפיקוד בשטחאולם זמן קצר לאחר מכן הוא מת ב-31 באוקטובר 1664 בתאונה עם אקדח שירה באופן בלתי צפוי.
לאחר מותו ירש אותו בנו היינריך קזימיר השני, נסיך נסאו-דיאץ, תוך שאשתו שלטה כעוצרת עד לבגרותו.
משפחתו.
ב-2 במאי 1652 התחתן וילהלם פרידריך בקלווה עם אלברטינה אגנס, רוזנת נסאו, בתם של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' ואמליה מזולמס-בראונפלס, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
היינריך קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ
היינריך קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ (בגרמנית: Heinrich Casimir I. von Nassau-Diez; 21 בינואר 1612 – 13 ביולי 1640), היה רוזן נסאו-דיאץ וסטאדהאודר של פריסלנד, חרונינגן ודרנתה.
ביוגרפיה.
היינריך קזימיר נולד ב-21 בינואר 1612 בארנהם, לארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ וסופיה הדוויג מבראונשווייג-לינבורג, בתם של היינריך יוליוס, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואליזבת מדנמרק, דוכסית בראונשווייג. בשנת 1632 נהרג אביו במהלך המצור על רורמונד, והיינריך קזימיר ירש את נחלותיו ותאריו. ב-12 ביולי 1640 נפצע היינריך קזימיר בקרב הולסט ומת למחרת. מאחר שלא היו לו ילדים, אחיו וילהלם פרידריך ירש את נחלותיו ותאריו.
כדוריד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
אולימפיאדת 1984 נערכה בלוס אנג'לס, ארצות הברית. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-31 ביולי ל-11 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדוריד החמישית במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 259 ספורטאים (177 גברים ו-82 נשים) מנבחרות גברים ונשים. כל המשחקים נערכו בפולרטון, בקרבת לוס אנג'לס.
נבחרת יוגוסלביה () זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת יוגוסלביה () זכתה בתחרות הנשים.
מתכונת התחרות.
בגלל החרם מספר נבחרות חזקות לא השתתפו בתחרות. בתחרות הגברים 6 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אלופת העולם בכדורדי 1982. אומנם בגלל החרם, האלופה המכהנת נבחרת ברית המועצות ונבחרות נוספות מהגוש הסובייטי לא השתתפו. יתר שש נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי הנבחרות שסיימו במקום הראשון בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הזהב ושתי הנבחרות שדורגו במקום השני בכל בית נפגשו במשחק על מדליית הארד.
בתחרות הנשים 3 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1982. גם הנבחרת המארחת העפילה ישירות. בגלל החרם נבחרות ברית המועצות, גרמניה המזרחית והונגריה הוחלפו באחרות. זהות הנבחרת הנוספות הוברר בתחרות בין אלופי אסיה, אלופי אפריקה ואלופי אמריקה. נבחרת סין ניצחה בתחרות זו.
התחרות נערכה בשיטת ליגה.
אצטדיון הרזדאן
אצטדיון הרזדאן (בארמנית: Հրազդան մարզադաշտ) הוא אצטדיון רב-שימושי בירוואן, ארמניה, אשר נפתח בשנת 1970. הוא מתקן הספורט הגדול ביותר בארמניה, ומשמש בעיקר למשחקי כדורגל. זהו אצטדיון הבית של נבחרת ארמניה. לאצטדיון קיבולת של 54,208 צופים מאז השיפוץ האחרון שלו בשנת 2008, אשר הפך אותו למתקן של מקומות ישיבה בלבד. לפני השיפוץ, החזיק האצטדיון עד ל-70,000 צופים כשחלקם בעמידה. הוא היה בין ארבעת האצטדיונים הגדולים של ברית המועצות מבחינת קיבולת. האצטדיון מארח את משחקי גמר הגביע הארמני בכדורגל, ואירח גם את טקס הפתיחה של המשחקים הפאן-ארמנים ב-2003. נבחרת ברית המועצות בכדורגל שיחקה שני משחקים נגד פינלנד ויוון בהרזדאן ב-1978.
היסטוריה.
מקור ובנייה.
הרעיון המקורי של בניית אצטדיון כדורגל בעמק נהר הרזדאן הוצע על ידי סגן היו"ר הראשון של מועצת השרים של ברית המועצות אנסטאס מיקויאן במהלך ביקור בירוואן ב-1950. במהלך שהותו בבית הנשיא על גבעה המשקיפה לנהר, הוא ציין שזה "אמפיתיאטרון טבעי" והציע לבנות אצטדיון כדורגל עם 30,000 מושבים. עם זאת, הרעיון לא התפתח לכדי מעשים בתקופה זו.
ב-1967, הרשויות של ארמניה הסובייטית פתחו בתוכניות רציניות לכבוד חגיגות יום השנה ה-50 של הסובייטציה של ארמניה שחלו ב-1970. קבוצה של אדריכלים, בראשות מרים המשקולות לשעבר קוריון הקופיאן והסייף לשעבר גורגן מושגיאן, הציעה תוכנית בנייה של אצטדיון כדורגל בעמק הרזדאן, שיחזיק בסביבות 75,000 צופים.
סכום כולל של 5 מיליון רובל הוקצה לפרויקט. עבודות הבנייה החלו במחצית השנייה של 1969, עם תמיכה כספית של קרן קלוסט גולבנקיאן, והושלמו תוך 18 חודשים בלבד.
תהליך הבנייה פוקח באופן צמוד על ידי המנהיג הקומוניסטי קרן דמירצ'יאן. המתקן היה מוכן לשימוש בנובמבר 1970. הפתיחה הרשמית של האצטדיון התקיימה ב-20 בנובמבר 1970 בנוכחותו של ליאוניד ברז'נייב, במסגרת חגיגות ה-50 של ארמניה הסובייטית. אך הטקס החגיגי שתוכנן ליום הפתיחה נדחה בשל שלג כבד.
אצטדיון הרזדאן אירח את משחק הכדורגל הרשמי הראשון שלו ב-19 במאי 1971, כאשר אררט ירוואן הביסה את קאיראט אלמטי 3-0 מול 78,000 צופים.
האצטדיון אירח כמה מן הרגעים הבולטים של הכדורגל הארמני במהלך העידן הסובייטי. הארמנים חגגו את הניצחון הכפול של אררט ירוואן על נבחרת ברית המועצות ב-1973, אשר אפשר להם לשחק בגביע אירופה, בו אררט ירוואן הגיעה לרבע הגמר, עם ניצחונות בבית בפני קהל אוהד.
ב-1985, הרזדאן היה אחד המקומות אשר אירחו משחקי אליפות הנוער של פיפ"א אשר התרחשו בברית המועצות.
לאחר קבלת עצמאותה של ארמניה מברית המועצות, הזירה אירחה את המשחקים של הנבחרת הלאומית עד 1999, כאשר אצטדיון הרפובליקה, הקטן יותר, נבנה במרכז ירוואן והפך לאצטדיון הבית של הנבחרת. המספר הגדול ביותר של צופים במשחק של הנבחרת הלאומית נרשם ב-9 באוקטובר 1996, במשחק 1998 גביע העולם הסמכה נגד גרמניה. בהשתתפות 42,000 האוהדים, המשחק הסתיים לטובת הגרמנים עם תוצאה של 1–5.
צוות האדריכלים.
ההיסטוריה של האצטדיון קשורה קשר הדוק עם ההיסטוריה של הכדורגל הארמני. האצטדיון, אשר הוקם בזמן שיא, תוך 18 חודשים, הוא הראשון בעולם שנבנה בסביבה הררית.