נבנתה כאחד המבנים בטירה בימים בהם בית הוהנצולרן שלט בתפקיד הבורגרב של נירנברג שבאותם הימים היו בנירנברג אלימות והתנגדות תקיפה אליו עד להפיכתה לעיר עצמאית ומחיקת תפקיד הבורגרב. בכל מקרה נשרף הבניין כמעט עד היסוד בשנת 1420.
הבאר העמוקה.
בניין הבאר העמוקה הוא אחד הבניינים עם החשיבות האסטרטגית הגבוהה ביותר בטירה. הוא מכיל באר בעומק של כ-160 רגל (50 מטרים) שהיא עצמה שוכנת בבניין מעץ-למחצה קטן בממדיו.
בולדווין החמישי, רוזן פלנדריה
רובר הראשון, דוכס פלנדריה
בולדווין השישי, דוכס פלנדריה
היינריך התשיעי, דוכס בוואריה
היינריך התשיעי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich der Stolze; 1075 – 13 בדצמבר 1126), היה דוכס בוואריה בין השנים 1120–1126.
ביוגרפיה.
היינריך נולד בשנת 1075 לולף הראשון, דוכס בוואריה וליודית מפלנדריה בתם של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה ואלינור מנורמנדי. באמצעות נישואיו לוולפהילדה מסקסוניה, בתו של מגנוס, דוכס סקסוניה, רכש היינריך חלק מאדמות בית בילונג, שהיוו את הבסיס מאוחר יותר של דוכסות בראונשווייג-לינבורג. לאחר מותו של חותנו ללא בנים, קיווה היינריך לרשת את דוכסות סקסוניה, אולם היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מסר אותה ללותאר זופלינבורג. אף על פי כן שמר היינריך על יחסים טובים עם השושלת הסאלית השלטת, ואף התלווה להיינריך החמישי במסעו לאיטליה, על מנת לתפוס את נחלותיה של מטילדה, מרקיזת טוסקנה.
בשנת 1120 מת אחיו ולף השני, דוכס בוואריה ללא ילדים, והיינריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1122 נטל היינריך חלק חשוב בקונקורדט וורמס, שבו הסתיים מאבק האינווסטיטורה בין הקיסר לאפיפיור.
בשנת 1125 מת היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והיינריך מילא תפקיד חשוב בבחירת המלך הבא. בתחילה תמך היינריך בחתנו פרידריך השני, דוכס שוואביה, אולם לאחר מכן העביר את תמיכתו ללותאר השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאחר שהלה הבטיח לו שיתן את בתו גרטרוד מזיפלינגנבורג לבנו של הינריך - היינריך הגאה. כתוצאה מכך נוצר סכסוך בין בית ולף לבית הוהנשטאופן, שנמשך עד המאה ה-13 ואשר ידוע כגואלפים וגיבלינים.
לאחר ניצחונו של לותאר בבחירות, הוא הטיל חרם קיסרי על פרידריך השני, דוכס שוואביה, אך לא היו לו הכוחות על מנת לכבוש את שטחי בית הוהנשטאופן בדוכסות שוואביה. בשנת 1126 מסר היינריך את דוכסות בוואריה לבנו היינריך העשירי, דוכס בוואריה, וזמן קצר לאחר מכן מת בראבנסבורג שבשוואביה.
משפחתו.
בשנת 1095 התחתן היינריך עם וולפהילדה מסקסוניה בתם של מגנוס, דוכס סקסוניה וסופיה מהונגריה, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
ברכת לשמור חוקיו
ברכת לשמור חוקיו היא ברכת המצוות שהייתה נהוגה בנוסח ארץ ישראל כברכה על מעשה חליצת התפילין, בתום הנחתן. הברכה מופיעה בתלמוד הירושלמי ונזכרת גם בתלמוד הבבלי.
מקור ונוסח הברכה.
הברכה מופיעה בתלמוד הירושלמי יחד עם שאר ברכות התפילין: . הברכה נזכרת דרך אגב גם בתלמוד הבבלי כמנהגם של "בני מערבא" (כלומר, בני ארץ ישראל):
הירושלמי מציין כי לשון הברכה לקוח מן הפסוק , ומבוסס על הדעה כי החוקה האמורה בפסוק היא חוקת תפילין (בניגוד לשיטה שהוא עוסק בחוקת הפסח).
לדעת רבינו תם ברכה זו הייתה רק לאחר קיום מצוות תפילין, אך לדעת ראשונים אחרים בני ארץ ישראל היו מברכים ברכה זו לאחר כל סיום מצווה.
טעם והגדרת הברכה.
לדעת חלק מהראשונים הטעם שתיקנו בני ארץ ישראל לברך ברכה זו, היא לפי שדעתם הייתה כי יש איסור ללבוש תפילין בלילה (לילה לאו זמן תפילין), ואם כן הפושט את התפילין קודם הלילה מקיים בכך מצווה, ותיקנו ברכה אף על מצווה זו ככל המצוות.
עדויות שונות לברכה.
בספר על הכל הביא שהיו בזמנו מחזורים שהייתה מודפסת בהם ברכת 'לשמור חוקיו', וכתב ששיבוש הוא כי ברכה זו לא נתקנה אלא לפי בני ארץ ישראל.
בספר המאירי (ברכות מ"ד ע"ב) כתב: "ויש נוהגים כן [לברך ברכת לשמור חוקיו] בזמן הזה", עדות נוספת לברכה זו היא בספר הרוקח (סי' שסו) שם כתב: "ואין מנהג לברך אלא על תפילין [ולא בסיום מצוות אחרות]". אף ראבי"ה פסק לברך ברכה זו בחליצת תפילין, והעיד שכך המנהג הרווח בימיו.
פסיקת ההלכה.
כדי להוציא מאותן דעות שכתבו לברך, כתב בשולחן ערוך .
ובספר באר היטב כתב שלכן עדיף לחלוץ התפילין ביד שמאל, להראות שאינה טעונה ברכה, שהרי כל מצווה שמברכין עליה יש להחזיקה בידו הימנית, משום חשיבות.
יש שכתבו כי נכון להסיר את התפילין בעת אמירת "שנשמור חוקיך" שבסוף קדושה דסידרא, כדי לחוש לבני ארץ ישראל, אך דעה זו נדחתה, שמשום שאין הלכה כמותם – אין צורך לעשות רמז לכך. אמנם יש שנהגו להסיר את כריכת הרצועות שעל האצבעות בעת אמירת "שנשמור חוקיך", ויש ששללו אף את זה מאותה הסיבה.
יוסי גולינסקי
יוסי גולינסקי (נולד בשנת 1966) הוא ספורטאי ישראלי בעבר. אלוף ישראל בקפיצה לרוחק (1987) ובקפיצה משולשת ושיאן ישראל בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה.
גולינסקי גדל בבאר שבע ולמד בתיכון מקיף ג'. התאמן בקבוצת הפועל באר שבע בהדרכתו של ברוך שפירא.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1987 זכה גולינסקי במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.04 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1988 זכה גולינסקי במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.45 מטר, אחרי רוגל נחום (16.11 מטר) ולפני פרדי נעים (14.80 מטר).
בתחרות שנערכה ב-13 במאי 1989 זכה גולינסקי במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 7.07 מטר. חודשיים לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ב-10 ביולי הוא זכה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 15.85 מטר, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של אתלט ישראלי, אחרי רוגל נחום שקבע שיא ישראלי ומכביה חדש של 16.77 מטר.
אדוארד טולמן
אדוארד טולמן (אנגלית: Edward C. Tolman; ) היה פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת ברקלי בארצות הברית וממייסדי הפסיכולוגיה הקוגניטיבית המודרנית. מחקריו התמקדו בתהליכי למידה בקרב בעלי חיים ובני אדם וקידמו תפיסה חדשה של למידה אשר קראה תיגר על התפיסות הביהייביוריסטיות שרווחו בימיו. בשנת 2002 דורג כאחד מ-45 הפסיכולוגים המצוטטים ביותר במאה ה-20.
ביוגרפיה.
טולמן נולד בניו אינגלנד למשפחה משכילה מן המעמד הגבוה. הוא למד כימיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אך לקראת סוף לימודיו נתקל ב"עקרונות הפסיכולוגיה" של ויליאם ג'יימס, שעורר בו השראה כה גדולה שהחליט לנטוש את הכימיה ולעבור ללימודים מתקדמים בפסיכולוגיה ופילוסופיה. ב-1912 נסע לגרמניה לצורך לימודי הדוקטורט, שם נחשף לראשונה לפסיכולוגיית הגשטלט, אשר לדבריו הותירה בו השפעה עמוקה. ב-1915 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת הרווארד, וב-1918 החל ללמד פסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם בילה את רוב הקריירה האקדמית שלו.
טולמן נודע בעיקר בזכות סדרת המחקרים שערך בחולדות. בדומה לאדוארד לי תורנדייק וג'ון ב. ווטסון לפניו, טולמן חקר את תהליכי הלמידה בקרב חולדות באמצעות מבוכים. ואולם, בניגוד לווטסון, שהחזיק בגישה מכניסטית טהורה ותיאר את תהליך הלמידה של חולדות כיצירה אוטומטית של קשרים בין גירויים לתגובות, טולמן היה משוכנע שהתהליך כרוך ביותר מזה. הוא האמין שלחולדות היו מטרות וכוונות וכי הן הונחו על ידי מוטיבציה פנימית ללמוד את המבנה הכללי של המבוך באמצעות יצירת מה שכינה "מפה קוגניטיבית" - ייצוג מנטלי פנימי של ההיערכות המרחבית של העולם החיצון.
בסדרת מחקרים אחת הראה טולמן שמושג המפה הקוגניטיבית מאפשר להבין כיצד חולדות מיישמות מידע שנרכש בעבר בסיטואציות חדשות. הוא עשה זאת בכך שהראה שחולדות מסוגלות למצוא מזון במבוכים על ידי שימוש במסלולים אלטרנטיביים אם המסלול המועדף עליהן חסום, וכי יש בכוחן למצוא את דרכן למטרה גם אם הן מתחילות מנקודה חדשה במבוך, ולא מנקודת הפתיחה הרגילה. עובדות אלה אינן ניתנות להסבר על ידי מודל למידה פשוט של קשרי גירוי-תגובה.
באחד ממחקריו אף הראה טולמן שחולדות יכולות ללמוד מפות קוגניטיביות בהיעדר כל תגמול מפורש (כמו מזון). תחילה הוא אפשר לכמה חולדות לחקור מבוך באופן חופשי, בלי מזון בתוכו, במשך מספר ימים. לאחר מכן, משהניח את החולדות במבוך עם תגמול מזון בנקודה מסוימת שלו, מצאו החולדות את המזון במהירות גדולה בהרבה מזו של חולדות שלא נחשפו למבוך קודם לכן. לטענת טולמן, הייתה זו עדות לכך שבימים הראשונים החולדות יצרו לעצמן מפה קוגניטיבית שתשמש אותן בהמשך. את תהליך הלמידה שעברו החולדות בימים הראשונים הוא כינה "למידה לטנטית", כיוון שזוהי למידה המתרחשת בלא אימון ספציפי שמטרתו להשיג או להימנע מהשלכה מסוימת כמו השגת מזון או הימנעות הלם חשמלי.
טולמן טען שלמידה לטנטית כזו מתרחשת באופן טבעי בחיי היומיום שלנו. רעיון זה אתגר את הנחת הביהביוריזם המתודולוגי של ג'ון ווטסון שכל למידה משקפת אסוציאציית גירוי-תגובה והציע כי בפועל קיימות צורות רבות ושונות של למידה. על ידי הדגשת חשיבותם של ייצוגים פנימיים של הסביבה ושימוש במונחים כמו "מטרה" ו"כוונה", שאינן נצפות באופן ישיר אלא ניתנות להסקה בלבד, השתחרר טולמן מן המגבלות הנוקשות של עמדת הביהיביוריזם המתודולוגי, מבלי להפר את אמות המידה הביהייביוריסטיות של מתודולוגיה אמפירית מחמירה. מסיבה זו, נהוג להתייחס לטולמן כאל "נאו-ביהייביוריסט". המחקר התאורטי והניסויי המשמעותי שלו אף הניח את היסודות למחקרים הקוגניטיביים של למידה בקרב בעלי חיים ובני אדם.