בנוסח קטלוניה, בשעה שהחזן אומר "ברכו את ה' המבורך" הקהל אומר בלחש "ברכי נפשי את ה' וכל קרבי את שם קדשו יתברך וישתבח ויתפאר ויתרומם ויתנשא ויתעלה ויתהלל שמו של מלך מלכי המלכים הקב"ה שהוא ראשון והוא אחרון ומבלעדיו אין אלהים ה' אלהי גדלת מאד הוד והדר לבשת ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד".
בנוסח מרוקו, בשעה שהחזן אומר "ברכו את ה' המבורך", הקהל אומר בלחש: "יִשְׁתַּבַּּח וְְיִתְפָּאֵר שְְׁמוֹ שֶׁל מֶֽלֶךְ מַלְכֵֽי הַמְְּּלָכִים הַקָּּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא. שֶׁהוּא רִאשׁוֹן וְְהוּא אַחֲרוֹן וּמִבִּּלְעָדָיו אֵין אֱלֹהִים׃ יְְהִ֤י שֵׁ֣ם יְהֹוָ֣ה מְְבֹרָ֑ךְ מֵֽ֝עַתָּּ֗ה וְְעַד־עוֹלָֽם׃ וּמְרוֹמַם עַל־כָָּל־בְְּרָכָֽה וּתְהִלָּּה׃" (כפי שהדבר משתקף בסידור תפלת החדש)
תפילת יעלה ויבוא
צפירת דומייה
צפירת זכרון
צפירת דומיה
הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית
הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית החל בפברואר 1519 והסתיים ב-13 באוגוסט 1521, במהלכו כבשו הספרדים את שטחה של האימפריה האצטקית, באזור מקסיקו של ימינו. הייתה זו תקופת המעבר שבין התקופה הפרה-קולומביאנית לבין החלת השלטון הקולוניאלי של הספרדים בצפון אמריקה. כינונה של האימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-15 הביאה למעשה לסיום תקופה זו. הכובשים הספרדים נקראו קונקיסטאדורים. מקור השם במילה הספרדית Conquistador, שפירושה כובש.
תחילת המסע.
הפלישה הספרדית הראשונה לשטחים של מקסיקו התרחשה ב-1519 על ידי הכובש הרנאן קורטס. חופיה של וראקרוס, משם הגיע קורטס ביחד עם לוחמיו, התגלו רק שנתיים מוקדם יותר על ידי מגלה הארצות הספרדי פרנסיסקו הרננדס דה קורדובה. ב-16 באוגוסט 1519 עזב קורטס את וראקרוס מלווה ב-400 חיילים ספרדים וכ-200 סבלים מקומיים בדרך לטנוצ'טיטלאן, בירת האצטקים. בדרך, עבר בעיר טלקסקלה. בני הטלקסקלה היו אויביהם המרים של האצטקים וקורטס הצליח לגייס מהם כ-100,000 טלקסקלים למלחמתו. משם המשיך קורטס וצבאו לעיר צ'ולולה (Cholula), שם ביצעו טבח המוני בתושבי העיר בו השתתפו גם בני בריתם הטלקסקלים.
כניסה ראשונה לטנוצ'טיטלאן.
שליט האצטקים מוקטסומה השני, שהיה איש דתי, יחס לכובשים הספרדים משמעות דתית לפיה האל קצלקואטל חוזר ובא לרשת אותו על כיסא מלכותו. לפיכך התיר לקורטס וצבאו להיכנס לבירתו. השניים נפגשו בכניסה לטנוצ'טיטלאן והחליפו מתנות. בהמשך שבה קורטס את מוקטסומה אולם התיר לו להמשיך ולנהל את האימפריה ממקום שביו בארמון אקשיאקטל. הספרדים שדדו בזמן זה את אוצרות העיר, שרפו את צלמי האצטקים והציבו במקומם את צלמית מריה במקדש המרכזי.
בינתיים חזר קורטס לווראקרוס כדי למגר חיל משלוח מטעם מושל קובה והשאיר את סגנו, פדרו דה אלוואראדו, יחד עם כ-80 לוחמים בטנוצ'טיטלאן. ב-16 במאי 1520, במהלך חג הטושקטל (Toxcatl) פרץ העימות בין הצדדים. אלוואראדו למד את פרטי הטקס ממוקטסומה עצמו והכין מארב שיסתער על החוגגים ברגע השיא. המארב הצליח, אולם בעיר פרצה מהומה. הספרדים נסוגו לארמון אקשיאקטל ואנשי העיר פתחו במצור ממושך על הארמון. ב-24 ביוני חזר קורטס לעיר ופילס את דרכו לארמון. נסיונותיו של מוקטסומה להביא להפסקת אש עלו בתוהו וב-03 ביוני הוא נרגם באבנים על ידי אנשיו שלו ומת. הספרדים החליטו להתפנות מן העיר דרך הגשר הצפוני. הפינוי הפך לאסון כאשר לפי דיווחיו של קורטס, כ-150 ספרדים וכ-2,000 אינדיאנים נפלו לאגם (מקורות אחרים נוקבים במספרים כפולים ואף יותר מכך) כשהם עמוסי שלל במה שכונה "הלילה העצוב". האצטקים לא רדפו אחרי הספרדים ובכך איפשרו לקורטס לארגן את צבאו.
מתקפת הנגד וכיבוש טנוצ'טיטלאן.
ב-31 במאי 1521 החלה מתקפת הנגד. צבאו של קורטס כלל 900 ספרדים וכ-150,000 אינדיאנים, בנוסף ל-86 סוסים ו-13 אוניות, בעזרתם הטיל מצור על העיר. במהלך ימי המצור פשטה בקרב האצטקים מגפת אבעבועות שחורות שהפילה בין שליש לחצי מכוח הלחימה האצטקי. לאחר 93 ימי מצור, ב-13 באוגוסט 1521, יצא קואוטמוק, שליט האצטקים, והסגיר עצמו לידי הספרדים. קואוטמוק עונה בעינויים שכללו את שריפת כפות רגליו בשמן רותח כדי לגלות את מקום הימצאם של אוצרות הממלכה. בהמשך נעזב לנפשו, אולם ב-1525 הוצא להורג על ידי קורטס.
הזירה הבין-תחומית
הזירה הבין-תחומית (מלכ"ר) היא מוסד תרבות, השוכן בירושלים ומשמש במה ליוצרים צעירים וותיקים כאחד.
פעילות.
הזירה נוסדה במסגרת העמותה לקידום תיאטרון בין-תחומי בהנהלת מריו חורחה קוטליאר בשנת 1988 תחת השם "הבמה", כתיאטרון אוונגארדי בין-תחומי. ככזו, היא נותנת במה לתכנים מקוריים ואישיים, תמיכה לאמנים בתחילת דרכם וחותרת לרמה מקצועית ואמנותית גבוהה על פי כל קנה מידה. ברפרטואר הזירה מופעי תיאטרון מקוריים בהפקת הזירה, מופעי תיאטרון המאומצים ונתמכים על ידי הזירה, הפקות מחול, מוזיקה, וידאו-ארט, שירה ומיצג.
במהלך הפעילות השנתית השוטפת, העלתה העמותה שני פסטיבלים:
הזירה הבין תחומית פועלת לקידום אמנות המופע הבין תחומי, יוזמת הפקות מקוריות חדשות, מעודדת ומטפחת אמנים מוכשרים בעלי שפה אמנותית יוצאת דופן, חותרת לאיכות אמנותית גבוהה ולמצוינות בכל אחד מתחומי הפעילות המתקיימים בה, ונמצאת בלב השיח התרבותי והאמנותי. העמותה סוברת שלמרות ובגלל המצב הפוליטי-כלכלי-חברתי המורכב, ישנה חשיבות עליונה לאמנות, המחוברת להיסטוריה של זמן ומקום, אך אינה כבולה בחוקים היסטוריים של יצירה.
הזירה רואה עצמה בית ליוצרים מקוריים, העומדים באתגר הזה, ושואפת להתפתח ולהיפתח לאפשרויות חדשות של מפגש עם קהל. כך מהווה התיאטרון זירה למפגש חי בין קטבים תרבותיים, בשאיפה ליצור קהילת אמנים פעילה ומחוברת להוויה הרוחשת בישראל.
מטרות אלו משתקפות ברפרטואר הזירה - לכל הצגה שפה בימתית ייחודית משלה, כל הצגה מתקשרת באופן אחר; אבל המכנה משותף של כולן הוא החידוש, העדין, הבוטה - אותו חיבור איכותי וחמקמק בין צורה לתוכן. כך עפה הזירה לכל מיני כיוונים, בחוצפה צעירה השומרת כבוד למסורת, ובתוך אותה סחרחורת אמנותית רבגונית, לא שוכחת להושיט יד לקהל שלה, כי בלעדיו המסע לא שווה אפילו את הצעד הראשון.
ההצגות הקבועות שרצות בזירה הן: הדרך לעין חרוד, צבי סהר. ההפך מחי, מיכל ואקנין ואילנית בן יעקב. כלבה טובה ירושלים, הילה גולן. קופים, עמית דרורי. מכח אותה תנועה מיקה קופפר. עולמות, מחזור שירים כנעני-עתידני, אנה ווילד. כושלירבאק, נורית דרימר, בית הספר למזג אויר נון טרופו, גיא גוטמן.
מנהלי הזירה: מריו חורחה קוטליאר עד שנת 1999, הדס עפרת עד שנת 2002, גילי שנית עד שנת 2007, דורון תבורי וגיא בירן עד שנת 2009, גיא בירן עד שנת 2017 ,כיום (2021) עמית דרורי.
הזירה נתמכת ע"י: מנהל התרבות של משרד התרבות והספורט, אגף התרבות של עיריית ירושלים, הקרן לירושלים ומועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
גוף תא עצב
גוף התא (באנגלית: Soma או Perikaryon) הוא חלק בתא עצב המכיל את גרעין התא.
תפקיד.
גוף תא העצב הוא החלק בו נמצא גרעין התא, המכיל את המטען התורשתי, את יצרני האנרגיה ואת המטבוליזם של התא, כבכל תא בגוף.
גוף התא מייצר את רוב המרכיבים החלבוניים הדרושים לתא העצב.
בתלולית האקסון המחברת בין גוף התא לאקסון מתבצעת אינטגרציה של האותות העצביים שהתקבלו מהדנדריטים. יצירת דחף עצבי בתגובה למידע המגיע אל תא העצב תלויה בתוצאות האינטגרציה.תא העצב יכול לקבל מידע מיותר מתא אחר אשר בגוף ולהעביר את המידע לגוף תא העצב שמעביר את המידע דרך האקסון למקום אחר רחוק יותר לפעמים אורך האקסון יכול להגיע ליותר מ4 מטר בבעלי חיים גדולים
מבנה.
כיוון שיש מספר רב של סוגי תאי עצב אין מבנה ייחודי לאזור גוף התא.
ישנם הבדלים גם בגודלו של גוף התא בין תאי עצב שונים. הוא יכול להיות קטן מ-5 מיקרון (אלפית המילימטר) או גדול מ-100 מיקרון.
באופן כללי גוף התא מחבר בין הדנדריטים לאקסון וצורתו כדורית.
המבנה הפנימי של גוף התא:
ALGOL (קיצור של ALGOrithmic Language) היא משפחה של שפות תכנות פרוצדורליות שפותחה החל מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
השפה כללה תכונות חשובות רבות לראשונה, ובהן:
ALGOL הפכה כמעט מיד עם פרסומה לסטנדרט בפועל של תיאור אלגוריתמים, כפסאודו קוד. והשפיעה בצורה מכרעת על התחביר של רובן המוחלט של השפות האימפרטיביות שנוצרו אחריה, כדוגמת פסקל. למעשה, רוב שפות התכנות הנמצאות בשימוש נרחב כיום הן צאצאיות ישירות או עקיפות שלה. דוגמאות לצורות תחביר שנכנסו ב-ALGOL ונכנסו לשפות רבות הן סימון =: עבור פעולת השמה, והפרדה בין פקודות על ידי נקודה ופסיק.
ALGOL סבלה משימוש מועט בתעשייה, נשארה בתפוצה מוגבלת יחסית (בעיקר באירופה), והוחלפה לבסוף על ידי צאצאיותיה.
היסטוריה.
ל-ALGOL היו מספר גרסאות שזוהו על פי השנה בה נוצרו. הגרסה הראשונה, ALGOL 58 הייתה תוצאה של ועדה בינלאומית של מדענים אמריקאים ואירופאים. השפה החדשה ניסתה להתמודד עם סוגיות שעלו בשימוש בשפת פורטרן הוותיקה יותר. ALGOL 60 משנת 1960 הוכרזה שנתיים אחר כך והפכה לניב הנפוץ ביותר של ALGOL. ALGOL 60 הייתה שפת התכנות הראשונה ששימשה את המחשב הראשון שהותקן בטכניון בחיפה.
ALGOL לא הצליחה בתעשייה. בין היתר כיוון שהשפה הייתה דלה בטיפוסים ובמבני נתונים, לא איפשרה הגדרה של מבני נתונים חדשים, ולא הגדירה פקודות לכתיבה או קריאה מאמצעי קלט/פלט חיצוניים, בשל החשש שזהו תחום תלוי-חומרה מדי. מאפיין זה הקשה על כתיבת תוכניות כך שיהודרו על מערכות שונות. כמו כן, יצרני המחשבים והתכנה הבולטים באותה תקופה, ובעיקר IBM, לא השקיעו בקידומה של ALGOL, עקב ההשקעה בשפות מתחרות כמו PL/I (שנכשלה לבסוף)