בנוסף להגדרה כשמורת טבע ביוספירה, הוכרזו כ-2,500 קילומטרים רבועים בתוך הדלתה של הנהר קולורדו (Humedales del Delta del Río Colorado) כאתר ראמסאר שתחת "אמנת שטחי הביצה" של האו"ם. אתרי ראמסאר הם שטחי ביצות בעלי חשיבות בינלאומית במונחי האקולוגיה, בוטניקה, זואולוגיה, לימנולוגיה והידרולוגיה שלהם. האו"ם שוקל הכרזה על שטח כאתר ראמסאר בעקבות הצעה של מדינה שבשטחה שוכן האתר.
אנטיקה
עונת 1996/1997 בליגה הארצית
עונת 1996/1997 בליגה הארצית הייתה העונה ה-21 של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-7 בספטמבר 1996 והסתיימה ב-24 במאי 1997.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של הפועל אשקלון שעלתה לעונת 1997/1998 לליגה לאומית לצד עירוני אשדוד.
בסיום העונה הפועל קריית שמונה והפועל חדרה ירדו לליגה השלישית.
אביבי זוהר ממכבי יפו היה מלך השערים של העונה עם 21 כיבושים.
ורדה הורביץ
ורדה הורביץ (נולדה ב-27 במרץ 1957) היא עיתונאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
ורדה הורביץ נולדה בוורשה, פולין. אביה, יצחק הרמן, היה ניצול השואה מוורשה. אמה, סוניה, ילידת רוסיה, הייתה כוריאוגרפית ידועה בלהקה במוסקבה. בגיל חמישה חודשים עלתה ורדה לישראל עם הוריה ועם אחיה הבכור, חנוך, במסגרת עליית גומולקה. את שלוש השנים הראשונות עשתה בקיבוץ משמר השרון, שם נולד אחיה הצעיר, אברהם הרמן. בהיותה בת ארבע עברה המשפחה להתגורר בשיכון עולים בחולון, שם גדלה. למדה בתיכון קוגל בחולון. במשך שנים רבות למדה פסנתר בקונסרבטוריון יריב אזרחי בתל אביב, הופיעה בקונצרטים ואף זכתה במלגות מטעם קרן שרת לאמנים צעירים. בצה"ל שירתה ביחידת המחשבים ממר"ם.
הורביץ היא בוגרת סמינר הקיבוצים בחינוך מיוחד וקורס ביבליותרפיה אצל פרופסור אדיר כהן. הייתה מורה לחינוך מיוחד עד גיל 28. למדה במשך שנתיים משחק אצל גדי ענבר ואתי רזניק במרכז ביכורי העיתים ושיחקה במשך ארבע שנים בתפקידים ראשיים בצוותא ובאולם תיאטרון חולון, במסגרת תיאטרון חובבים בחולון, בבימוים של חנן יבין, ושולי כהן.
בשנת 1988 החלה לכתוב בידיעות תקשורת, בעלת טור בשם "נשי אישי" וכתבות שטח וצבע רבות. ב-1990 ראה אור ספרה "שלושים ועוד משהו" בהוצאת בית עימוד, שנגע בדילמות ובקונפליקטים האופייניים לנשים בגיל שלושים בנוגע לגידול הילדים, הבעל והקריירה.
בשנת 1993 החלה לכתוב ב"ידיעות אחרונות", כתבה במוספים "זמנים מודרניים", "24 שעות" ו"שבעה ימים". פרסמה תחקירים רבים בהם על גל החזרה בתשובה של בני נוער, על רב ופסיכולוג בעדה החרדית שהטרידו מינית נשים ועל מכירת תלמידים לפנימיות דתיות תמורת 300 שקל לראש, סיפורה של זונת רחוב שעבדה 14 שנה בכביש והשתקמה, ועוד.
משנת 1997 הייתה כתבת בכירה במגזין "לאשה", במהלך השנים פרסמה את סיפור חייהן של מאות נשות ציבור ופרסמה סיפורים אנושיים. אחד מסיפוריה הפך לסרט דוקומנטרי זוכה פרסים בשם "איך את מעיזה" ובוים על ידי בן ליזקה אסא ואורי שידורסקי (שין),
כמו כן, הייתה בעלת המדור "פנינה רומנטית", ושבעקבותיו הוציאה לאור ב-2002, ספר בשם "המלצה רומנטית", בהוצאת ידיעות ספרים שהפך ל"ספר פלטינה" ונמכר ב-50 אלף עותקים.
בעקבות הספר הגישה פינות רדיו ברדיוס 100FM, רדיו חיפה ורשת ב'. הייתה בעלת המדור "סוגרים חשבון", שבו פרסמה מכתבי אהבה של קוראות אנונימיות. פרסמה טור אישי בשם "בנויים לקשר", בו פרשה את חיי נישואיה.
ב-2005 יצא ספרה "חוויה רומנטית" לשומרי כשרות, שאף הוא הפך לרב-מכר.
באותה שנה התפרסם סיפורה "ארמון הקרח נמס" באנתולוגיה "געגועים לשינויים: 16 סיפורי מסע ישראליים", בעריכתו של משה גלעד.
ב-2009 התפרסם ספרה "אירוח עם רוח", שהביא סיפורי מסע למקומות רוחניים בארץ.
ב-2011 החליטה להתפטר מעבודתה הקבועה ב"לאשה", ולהפוך לפרילנסרית, כדי להקדיש זמנה לכתיבת ספרי פרוזה.
במהלך השנים הנחתה והפיקה אירועי נשים רבים.
בשנת 2016 ראה אור בהוצאת ידיעות אחרונות הרומן הראשון פרי עטה "התנ"ך של אמא" והפך לרב מכר. הספר מגולל את סיפור חייה של נעמי, אישה בת 43, דור שני לשואה, שחיי נישואיה אינם מאושרים, על ילדותה בשנות ה-60 וה-70 בשכונה מעורבת בפריפריה, פעילותה בתנועת השומר הצעיר, על אהבת נעוריה לבחור ערבי מהגליל, על נישואי הבוסר, ועל חיפושיה אחר אח שחזר בתשובה והתנתק מהמשפחה. ברקע מרחף התנ"ך הפרטי של האם, אשה אתאיסטית בשם רוזה שפיגל, המקבץ בתוכו חוכמת חיים נשית, סודות הישרדות העוברים מדור לדור, אמת, שקרים, אהבה וחמלה שבין אם לבת. מנחה מפגשי נשים בנושא ספרה.
ורדה הורביץ מתגוררת מזה שנים רבות בתל אביב ולה שתי בנות: הבכורה עמית הורביץ-גרושקה, מהנדסת תעשייה וניהול והצעירה, הבמאית גל הורביץ-הופנונג מייסדת ומנהלת "האנסמבל - תיאטרון נוער ע"ש אתי הילסום".
קישורים חיצוניים.
על הספר "התנ"ך של אמא"
מיכאיל לאזארב
מיכאיל פטרוביץ' לאזארֶב (ברוסית: Михаил Петрович Лазарев 3 בנובמבר 1788 - 11 באפריל 1851) היה אדמירל בצי הרוסי, קומנדר ומגלה ארצות.
חייו.
לימודים וראשית הקריירה.
לאזארב נולד בולדימיר, בן לאצולה הרוסית העתיקה ממחוז ולדימיר. בשנת 1800 נרשם לאזארב לקולג' של הצי הרוסי. כעבור שלוש שנים נשלח לצי המלכותי הבריטי, שם עסק בניווט במשך חמש השנים הבאות ברציפות. מ-1808 עד 1813 שירת לאזארב בצי הבלטי. הוא השתתף במלחמת רוסיה-שוודיה בשנים 1809-1808 ובמלחמת 1812.
קריירת מגלה ארצות.
לאזארב יצא בפעם הראשונה להקפת כדור הארץ בשנים 1816-1813, על סיפון האונייה "סוּבוֹרוֹב"; המשלחת יצאה לדרכה מקרונשטאדט והגיעה לאלסקה. במהלך המסע, גילה לאזארב את אטול סובורוב.
כמפקד האונייה מירני וסגנו של פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בשייט העולמי שלו בשנים 1821-1819 (בלינגסהאוזן פיקד על האונייה "ווסטוק"), היה לאזארב שותף לגילוי אנטארקטיקה ומספר רב של איים. במהלך המסע היו אלה בלינגסהאוזן ושני הרוסים במשלחתו, לאזארב וזאוודובסקי, היחידים שהזדמן להם לעסוק בתצפיות אסטרונומיות. ב-28 בינואר 1820 גילתה המשלחת את יבשת אנטארקטיקה, כשקרבה אל חופיה בקואורדינטות וראתה את שדות הקרח שלה.
בשנים 1825-1822, הקיף לאזארב את העולם בפעם השלישית על הפריגאטה שלו, "קרייזר", וערך מחקר מקיף בתחומי המטאורולוגיה והאתנוגרפיה.
פיקוד בעת מלחמה.
בשנת 1826 התמנה לאזארב למפקד הספינה הרוסית "אזוב", שהפליגה אל הים התיכון כאוניית הדגל של השייטת הים-תיכונית הראשונה בפיקודו של אדמירל לוגין פטרוביץ גיידן, והשתתפה בקרב נאווארינו בשנת 1827. לאזארב הועלה לדרגת סגן-אדמירל על הצטיינותו בקרב.
בשנים 1829-1828 היה לאזארב ממונה על הסגר הימי בדרדנלים. ב-1830, חזר לקרונשטאדט והתמנה למפקד יחידות הצי בים הבלטי. כעבור שנתיים, היה לראש המטה של צי הים השחור. מפברואר עד יוני 1833 הוביל לאזארב שייטת רוסית אל הבוספורוס וחתם על ברית הונקאר-איסקלסי עם האימפריה העות'מאנית. ב-1833 התמנה לאזארב למפקד צי הים השחור ונמלי הים השחור, וכן למושל צבאי של סבסטופול ומיקולאייב.
לאזארב נקבר עם תלמידיו, נאחימוב, רוקנילוב ואיסטומין בכוך הקבורה האדמירלי בסבסטופול.
השפעה ומורשת.
השפעתו של אדמירל לאזארב ניכרת הן בעניינים טכניים והן כמדריך לקצינים צעירים. הוא תמך היצירת צי אוניות קיטור, אבל הנחשלות הטכנית והכלכלית של רוסיה הכשילה את הקידמה הזו. הוא הנחה גם מספר ניכר של מפקדי הצי הרוסי, בהם פאוולך מאחימוב, ולדימיר אלכסנדרוביץ' קורנילוב, ולדימיר איסטומין וגריגורי בוטאקוב.
ורדה הורוביץ
עץ פרי
עץ פרי הוא עץ שנותן פירות הנצרכים על ידי בני אדם ובעלי חיים מסוימים. כל העצים בעלי הפרחים מייצרים פרי, שהם שחלות של פרחים המכילים זרע אחד או יותר. בשימוש הורטיקולטורלי, המונח "עץ פרי" מוגבל לאלה המכילים פירות למאכל בני אדם.
המחקר המדעי של הפירות נקרא פומולוגיה, שמחלק את הפירות לקבוצות על פי מורפולוגיה ואנטומיה. לדוגמה, פירות בשרניים, הכוללים תפוחים ואגסים, ופירות בית גלעין, הכוללים אפרסקים, נקטרינות, שקדים, משמשים, שזיפים ודובדבנים.
רהביליטציה
שנבוביים
שֶּׁנַבּוּבִיִּים (שם מדעי: Orycteropodidae) היא משפחת יונקים ממוצא אפרוטרופי השייכים לקבוצת האפרותריה והיא המשפחה היחידה בסדרת השנבובאים (Tubulidentata). במשפחה ובסדרה זו שרד כיום רק מין אחד - השנבוב החי במחילות לאורך אפריקה.
השנבוביים דומים במראם לדובי נמלים או לפנגולינאים אך למעשה הם קרוביהם הרחוקים של הפילים והשפנים וקרובים בעיקר למינים הקטנים מסדרת הטנרקאים והארכפיים וכן לסדרה הנכחדת Ptolemaiida. הם התפתחו לראשונה במהלך תקופת המיוקן, והתפתחו לציד מושבות נמלים וטרמיטים גדולות. כדי לצוד אותם בהצלחה הם פיתחו לשון ארוכה מאוד, איבדו את כמעט כל שיניהם ואלה שנותרו הן חסרות אמייל וחלשות מאוד. הם פיתחו עצם ירך עבה בעלת גבשושיות ואיבדו את פרוותם.
השנבוב החי כיום מגיע לאורך 105 עד 130 ס"מ ולמשקל 60 עד 80 ק"ג בבגרות. התזונה שלו מורכבת כמעט במלואה מנמלים ודומיהם, אותם הוא צד בלילה באמצעות לשונו הארוכה והדביקה. זוג שנבובים מגדל גור אחד פעם בשנה המתבגר בגיל חצי שנה ומגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים.
מיון.
הסוג פלסיורקטרופוס המכונה "שנבוב מלגשי" ("Plesiorycteropus"), נחשב לחלק מסדרת הטנרקאים.
ארכף זהוב גב
הרודן
הכחדת הדינואורים
בית בורג'ה