סימן ההיכר המובהק של ציפורים אלה הוא עיניהם הבולטות המוקפות בעיגול לבן ומקורם הקצר השקוע בין הנוצות. צבע הנוצות הוא ירוק בהיר או זהוב, כשהראש יותר בולט מאשר שאר הגוף והבטן יכולה להיות לבנה. אורכם הממוצע 15 ס"מ.
מינים אלה חיים בחבורות גדולות וניזונים מחרקים אך גם מפירות ומצוף של פרחים שונים. הם מקננים על העצים ומצויים בעיקר באזורם חמימים ולחים כמו ביערות.
גנובתניים
גנובתניים (שם מדעי: Aegithalidae) הם משפחה של ציפורי שיר קטנות ועדינות בעלות זנב ארוך. הם מזכירים מעט ירגזיים אך קטנים מהם ובעלי זנבות ארוכים. הם מצויים ביערות (בעיקר יערות מחטניים) וערבות ברחבי אירואסיה ומין אחד חי באמריקה הצפונית. הם מצויים גם בדרום-מזרח אסיה באזורים טרופיים.
ג'בקה
שלמה בידרמן
היינריך, נסיך פרוסיה (1781–1846)
היינריך, נסיך פרוסיה (; 30 בדצמבר 1781 ברלין - 12 ביולי 1846 רומא), היה איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן.
ביוגרפיה.
היינריך נולד ב-30 בדצמבר 1781 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1795 התגייס היינריך לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. בשנת 1806 לחם היינריך שהיה בדרגת אוברסט במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית, ולאחר שנהרג סוסו תחתיו במהלך קרב אאורשטדט, לקח את סוסו של גרהרד פון שרנהורסט. בשנת 1807 מונה היינריך למפקד רגימנט הרגלים "פון שנינג", בשנת 1813 שירת במטהו של פטר ויטגנשטיין, וב-31 במאי 1815 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בנוסף, בין השנים 1800–1811 היה היינריך לורד העיר באליוויק, יחד עם דודו זקנו אוגוסט פרדיננד, נסיך פרוסיה. בשנת 1813 עוטר היינריך בעיטורי צלב הברזל, מסדר העיט השחור, עיטור אלכסנדר נבסקי, עיטור אנדריי הקדוש, מסדר גאורגי הקדוש, והצלב הגדול של מסדר ולדימיר הקדוש. בשנת 1811 הקים אחיו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה את מסדר יוהאן הקדוש, ומינה לראש המסדר את אוגוסט פרדיננד, נסיך פרוסיה. לאחר מותו של אוגוסט פרדיננד בשנת 1813, מינה פרידריך וילהלם השלישי את היינריך לראש המסדר.
ב-12 באוגוסט 1817 ביקר היינריך על האונייה USS וושינגטון, שהייתה אוניית הדגל האמריקנית בים התיכון. בשנת 1819 היה היינריך אחד מסנדקיו של ג'ורג', נסיך קמברלנד, נכדו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, בטקס ההטבלה שלו בברלין.
בשנת 1819 עבר היינריך להתגורר ברומא, עקב מצב בריאותו הירוד, כשהוא מלווה על ידי פרידריך וילהלם פון לפל שכיהן כשלישו. בשנת 1845 מונה הלמוט פון מולטקה הזקן לשלישו, וב-12 ביולי 1846 מת היינריך בביתו ברומא, ונקבר בקתדרלת ברלין.
הבלדה על ברוך ג'מילי
שש דרגות של הפרדה (פירושונים)
מיכאל שולץ
מיכאל שולץ (בגרמנית: Michael Schulz, נולד ב-3 בספטמבר 1961 בוויטן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם בעיקר בקייזרסלאוטרן, בבורוסיה דורטמונד ובוורדר ברמן. לשולץ שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה, ומדליית ארד אולימפית עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית מאולימפיאדת סיאול (1988).
קריירת מועדונים.
שולץ החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1984 באולדנבורג ששיחקה בליגות הנמוכות בגרמניה. בשנת 1987, כאשר היה בן 26, חתם שולץ בקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה, ונודע כשחקן קשוח במיוחד וכעוגן הגנתי בקבוצה, שחוליית ההגנה שלה כללה גם את פרנקו פודה, וולפגנג וולף ויורגן גרו. את עונת הבכורה של שולץ בקייזרסלאוטרן, 1987/88, סיימה הקבוצה במקום ה-14 בבונדסליגה, כאשר שולץ מבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במחזור השמיני, בניצחון 4-2 על בוכום. זה היה שערו היחיד של שולץ בעונה זו. בעונת 1988/89 סיימה קייזרסלאוטרן במקום התשיעי, כששולץ מבקיע שני שערי ליגה. בתום העונה עזב שולץ את קייזרסלאוטרן וחתם בבורוסיה דורטמונד.
שולץ הפך במהרה לשחקן חשוב במערך של בורוסיה דורטמונד, ובעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1989/90, סיים שולץ עם דורטמונד במקום הרביעי בבונדסליגה. שער הבכורה של שולץ בדורטמונד היה שער ניצחון מול נירנברג במשחק שהסתיים בתוצאה 2-1 באוגוסט 1989. בעונת 1990/91 סיימו שולץ ודורטמונד במקום העשירי המאכזב, ובעונת 1991/92 סיימו במקום השני, כשרק הפרש שערים נחות משל האלופה שטוטגרט מנע מהקבוצה לזכות באליפות הבונדסליגה. שולץ שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם תומאס הלמר, גינטר קוטובסקי ושטפן קארל. בעונת 1992/93 שולץ ודורטמונד סיימו במקום הרביעי בליגה, והגיעו לגמר גביע אופ"א, בו הפסידו ליובנטוס במפגש כפול, בו שולץ לא שיחק כלל. בתקופה זו חל פיחות במעמדו של שולץ בקבוצה, שנגרם על ידי הגעתם של שחקני הגנה חדשים כמו שטפן רויטר ונד זליץ', ובהמשך גם מתיאס זאמר, שהגיע בעונת 1993/94, והיה מסוכסך עם שולץ. עונת 1993/94 הייתה האחרונה של שולץ בבורוסיה דורטמונד. בעונה זו הוא ערך 27 הופעות וסייע לדורטמונד לסיים רביעית, אך לא אהב את העובדה שמתיאס זאמר תפס מנהיגות בקבוצה, וביקש לעזוב. בקיץ 1994 עבר שולץ לורדר ברמן, שבאותן שנים הייתה אחת הקבוצות הטובות בבונדסליגה.
בעונת הבכורה של שולץ בורדר ברמן, הוא ערך 27 הופעות, ושיתף פעולה בהגנה עם אולי בורובקה, הני ראמזי וגונאר זאוור. בתום עונה זו, שולץ וברמן סיימו במקום השני, מרחק נקודה אחת מקבוצתו הקודמת של שולץ בורוסיה דורטמונד שזכתה באליפות, כאשר ורדר ברמן הפסידה במחזור האחרון בתוצאה 3-1 לבאיירן מינכן ואיבדה את האליפות על אף שהייתה תלויה בעצמה. בעונת 1995/96 שולץ סבל מפציעות וערך 13 הופעות בלבד, וברמן סיימה רק במקום התשיעי. עונת 1996/97 הייתה האחרונה של שולץ בקריירה. בעונה זו ערך שולץ 19 הופעות במדי ורדר ברמן, והבקיע את שער הליגה היחיד שלו במדי הקבוצה בניצחון 1-0 על בורוסיה מנשנגלדבך במחזור הרביעי. את העונה הזו סיימה ורדר ברמן במקום השמיני בבונדסליגה. בסיום העונה פרש שולץ ממשחק פעיל בגיל 36.
"קללת מיכאל שולץ".
מיכאל שולץ שיחק עשר עונות בבונדסליגה, בשלוש קבוצות שונות, קייזרסלאוטרן, בורוסיה דורטמונד וורדר ברמן. בתקופה זו, שלוש הקבוצות זכו יחדיו ב-12 תארים מקומיים ובינלאומיים, ושולץ לא היה שותף לאף אחד מהם. מיתוס הקללה דבק בשולץ כאשר עזב את קייזרסלאוטרן בקיץ 1989, ובשתי העונות הבאות זכתה קייזרסלאוטרן בגביע הגרמני בעונת 1989/90, ובאליפות הבונדסליגה בעונת 1990/91. בזמן זה שיחק שולץ בבורוסיה דורטמונד במשך חמש עונות ולא זכה בהן בתארים, כשבמקביל, ורדר ברמן, קבוצתו הבאה, זכתה באליפות (1992/93), שני גביעים (1990/91, 1993/94), גביע אירופה למחזיקות גביע (1991/92) והסופר קאפ הגרמני (1993). כאשר עבר שולץ לורדר ברמן מבורוסיה דורטמונד בקיץ 1994, חדלה ורדר ברמן לזכות בתארים, ואילו בורוסיה דורטמונד, קבוצתו הקודמת, זכתה בשתי אליפויות רצופות בעונות 1994/95 ו-1995/96, ואף זכתה בליגת האלופות בעונת 1996/97. לאחר פרישתו של שולץ ממשחק פעיל בשנת 1997, זכתה ורדר ברמן בגביע הגרמני בעונת 1998/99. כל אלו יצרו לשולץ תדמית של לוזר וחסר מזל, ועניין ה"קללה" הפך להיות מושא ללעג בגרמניה. כאשר נשאל שולץ לאחר פרישתו אם לדעתו ורדר ברמן תשוב לזכות בתארים כפי שהיה לפני הגעתו לקבוצה, ענה שולץ כי הוא בטוח בכך.
קריירה בינלאומית.
שולץ השתתף עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית באולימפיאדת סיאול בשנת 1988, וזכה עם הנבחרת במדליית ארד, לאחר הפסד בפנדלים בחצי הגמר לנבחרת ברזיל האולימפית, וניצחון 3-0 על נבחרת איטליה האולימפית בתוצאה 3-0 בקרב על מדליית הארד.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה המאוחדת, ערך שולץ במרץ 1992 בהפסד 1-0 לנבחרת איטליה במשחק ידידות, בו נכנס כמחליף בדקה ה-46. שולץ נכלל בסגל הגרמני ליורו 1992, ואת הופעתו היחידה בטורניר ערך בניצחון 2-0 על נבחרת סקוטלנד בשלב הבתים. שולץ נכנס במשחק זה כמחליף בדקה ה-75, במקומו של שטפן רויטר שנכנס כמחליף רק שמונה דקות קודם לכן ונפצע. את הטורניר גרמניה סיימה כסגנית, לאחר הפסד 2-0 בגמר לנבחרת דנמרק. בהמשך, ערך שולץ עוד חמש הופעות נוספות עם נבחרת גרמניה, כולן במשחקי ידידות שנערכו בשנת 1993. לאחר מכן שולץ לא זומן עוד לנבחרת.
ז'אן דלה
ז'אן לואי פול דלה (בצרפתית: Jean Louis Paul Delay; 14 בנובמבר 1907, באיון – 29 במאי 1987, פריז) היה פסיכיאטר, נוירולוג וסופר צרפתי, חבר האקדמיה הצרפתית (משנת 1959). כיהן בשנים 1970-1943 כפרופסור בקתדרה למחלות הנפש והמוח של אוניברסיטת פריז בבית החולים הפסיכיאטרי סנט אן בפריז. יחד עם פייר דניקר, גילה דלה את ההשפעה האנטי-פסיכוטית של הכלורפרומזין, התרופה האנטי-פסיכוטית הראשונה, והיה לאחד המייסדים של הפסיכיאטריה הביולוגית והפסיכופרמקולוגיה.
ביוגרפיה.
ז'אן דלה נולד בשנת 1907 בעיר באיון, במחוז הפירנאים האטלנטיים שבארץ הבסקים הצרפתית, כבנו היחיד של מוריס דלה, כירורג וראש עיריית באיון.
אביו לא התלהב ממשיכת הבן לספרות ושאף שבנו ישמור על המסורת המשפחתית ושיהיה כירורג כמוהו. אמו, אישה רגישה ותומכת, עודדה את בנה למצות את כישוריו.
נער מחונן מבחינה אינטלקטואלית ובעל זיכרון יוצא דופן, ז'אן דלה סיים את לימודי התיכון בגיל 14 עם עבודת בגרות בתחום הפילוסופיה "על היחס בין פיזי ולמוסרי". בגיל 15 באישור מיוחד של שר החינוך, נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת פריז. בו זמנית למד גם אסתטיקה בפקולטה לפילוסופיה בסורבון. את לימודי הרפואה סיים בהצטיינות בגיל 18 ועבר בהצלחה את מבחני הקבלה להתמחות בבתי החולים של פריז. למורת רוחו של אביו לא בחר להתמחות בכירורגיה.