פרסי אמפייר הם פרסים בריטיים מטעם מגזין הסרטים "אמפייר", המוענקים מדי שנה על הישגים קולנועיים מקומיים או עולמיים בתחום תעשיית הסרטים. הפרס מוענק, בדומה לפרסים אחרים, בצורת פסלון המייצג את הזכייה בפרס. זוכי הפרס נבחרים על ידי קוראי המגזין.
מאז טקס חלוקת פרסי אמפייר ה-14 ב-2008, הפרסים נקראים באופן רשמי פרסי ג'יימסון אמפייר, על שם חברת הוויסקי האירית ג'יימסון, שנותנת חסות לטקס הפרס.
ויליאם שומן
תהודת שומן
קונרד שומן
ווטרלו הוקס
ווטרלו הוקס (באנגלית: Waterloo Hawks) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר ווטרלו, איווה, אשר שיחקה בליגת ה-NBA בעונת . ההוקס הם קבוצת הספורט היחידה ממדינת איווה שהשתתפה אי פעם באחת מארבע ליגות הספורט הבכירות של ארצות הברית (MLB ,NHL ,NFL ו-NBA).
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1948 והצטרפה לליגת ה-NBL, במסגרתה שיחקה בעונת 1948/1949. ההוקס ניצחו 30 מתוך 62 משחקיהם (48.4%) ולא העפילו לשלב הפלייאוף. לקראת עונת התמזגו ליגת ה-NBL וליגת ה-BAA וייסדו את ליגת ה-NBA, אליה עבר מועדון ההוקס. את עונתה היחידה בליגת ה-NBA סיימה ווטרלו במקום החמישי בבית המערבי, עם מאזן שלילי 19-43, ונותרה מחוץ לפלייאוף.
השחקנים הבולטים בקבוצה היו הפאוור פורוורד דיק מהן והסנטר הארי בויקוף, שהובילו את קלעי ההוקס בשתי עונותיה. ביוני 1950, לאחר פירוק הקבוצה, נערך ב-NBA "דראפט פיזור" במסגרתו נבחרו שחקני הקבוצה על ידי יתר קבוצות הליגה. השחקנים היחידים שנבחרו בדראפט הפיזור היו מהן ובויקוף, שניהם על ידי בולטימור בולטס.
בשנת 1950 הצטרפה הקבוצה לליגת ה-NPBL, וניצבה בסיום עונת 1950/1951 כמוליכת הבית המערבי, עם מאזן 32-24 (57.1%). עם סיום העונה הסדירה התפרקה הליגה מבלי לקיים שלבי פלייאוף וללא הכתרת אלופה.
שרה פריש
שרה פריש (נולדה בשנת 1948), שופטת בית משפט השלום פתח תקווה בדימוס. ממקימי המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט בהוד השרון, כיום היא עובדת במשרד עורכי הדין "פריש, שפרבר, ריינהרץ ושות' ". עו”ד פריש משמשת בתפקידים ציבוריים רבים ומגוונים.
ביוגרפיה.
פריש נולדה בישראל בשנת 1948. בשנת 1966 סיימה את הלימודים התיכוניים בבית ספר צייטלין. היא למדה משפטים באוניברסיטת תל אביב וב-1971 סיימה אותם. בשנים 1972–1980 עבדה בפרקליטות מחוז המרכז, כעורכת דין והתקדמה לדרגת סגנית בכירה ראשונה לפרקליט המחוז.
בסוף שנת 1980, כאשר הייתה בת 32, נבחרה לשופטת על ידי הוועדה לבחירת שופטים, ובכך הייתה לאשה הצעירה ביותר בישראל שמונתה לשופטת. דבר מינויה עורר דיון על רקע העובדה שלא שירתה בצה"ל ולא עשתה שירות לאומי, וכך הצליחה לצבור את עשר שנות הותק הנדרשות למינוי לשופטת בגיל כה צעיר. בינואר 1981 הושבעה לשופטת בבית המשפט השלום בפתח תקווה.
ב-31 בדצמבר 1994 פרשה מתפקידה כשופטת. עם פרישתה מכס השיפוט ועד שנת 2004 כיהנה כנשיאת מכללת שערי משפט, ובמקביל הקימה את משרד עורכי הדין יחד עם שותפה, עו”ד אהרון שפרבר.
במשך למעלה מ-20 שנה שימשה עו”ד פריש מרצה בתחום המשפט הפלילי, המשפט המבוים ורשלנות רפואית באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת שערי משפט.
בשנת 1998 מונתה לעמוד בראש ועדת המוניות של משרד התחבורה, ובהמשך הודחה מתפקיד זה על ידי שר התחבורה, מאיר שטרית.
כיהנה בדירקטוריונים של הקרן החדשה לירושלים, רשות שדות התעופה, רפאל ותש"ן והייתה חברה בוועדות איתור אחדות.
ב-12 באוגוסט 2019 הודיע מבקר המדינה מתניהו אנגלמן על מינויה של פריש לעמוד בראשות ועדת ההיתרים. שבוע לאחר מכן הודיעה פריש כי היא מוותרת על התפקיד נוכח הביקורת על מינויה והפיכת הוועדה ל"כדור משחק במגרש הפוליטי".
מגדל המים ע&quot;ש יעקב סוראסקי (הר הצופים)
אנדרוקלס
אנדרוקלס (ביוונית: Ἀνδροκλῆς) או אנדרוקלוס הוא גיבורה של מעשייה מפורסמת המכונה "אנדרוקלס והאריה". האגדה היא אבטיפוס של סוג מוטיב עלילתי 156 בסיווג ארנה-תומפסון. האגדה נזכרת לראשונה אצל אולוס גליוס (המצטט אותה בשם אפיון). בימי הביניים כונתה האגדה "הרועה והאריה" ומאוחר יותר יוחסה לאיזופוס. אצל איזופוס אכן מופיעה אגדה דומה - האריה והעכבר, המגמה הכללית של שתי האגדות היא הצגת יחסי גומלין בין בני אדם ובעלי חיים, והכרת תודה של בעלי חיים.
העלילה המקורית.
הסיפור נזכר לראשונה בחיבורו של אולוס גליוס "לילות אטיקה", שמצטט אותה מתוך הספר החמישי בחיבורו האבוד של אפיון "פלאות מצרים" ("Aegyptiacorum"). בגרסה זו הא מכונה "אנדרוקלוס".
אפיון מספר שנכח בעצמו בקירקוס מקסימוס ברומא, בעת הצגה גדולה של קרב חיות פרא ענקיות, שבה משך את תשומת הלב גודלו העצום של אחד האריות. אחד הנידונים לקרב עם החיות היה אנדרוקלס, עבד של קונסול לשעבר. כאשר ראה האריה את אנדרוקלס, ניגש אל האיש לאט ובשקט, כאילו הוא מזהה אותו ותוך שהוא מכשכש בזנבו כמו כלב, החל ללקק את רגליו וידיו של אנדרוקלס הרועד מפחד. העבד העז להביט אז באריה ושניהם החלו להחליף מחוות שמחה כאילו הם מזהים זה את זה. לנוכח המראה המדהים, פצח הקהל בצעקות רמות והקיסר (שמו אינו מצוין, אולם סביר להניח שמדובר בקליגולה או קלאודיוס) זימן אליו את אנדרוקלס ושאלו מדוע חס האריה על חייו שלו דווקא. העבד סיפר שבעליו היה מושל אפריקה בדרגת פרוקונסול ובזמן ששהה איתו שם, נאלץ להימלט מהלקאותיו היומיות ומצא מסתור במישורים מדבריים מבודדים. כדי למצוא מחסה מהשמש היוקדת בצהרי היום, נכנס למערה וזמן לא רב אחר כך, נכנס גם האריה הזה צולע על רגל אחת שותתת דם וגונח מכאבים. האריה מצא אותו המום מפחד במאורתו, ניגש אליו בעדינות והרים את רגלו כדי להראות לו אותה וכאילו לבקש עזרה. אנדרוקלס שלף שבב עץ ענקי מכף רגלו, סחט החוצה את המוגלה וניקה את הפצע. האריה הניח את רגלו על ידו של אנדרוקלס ונשכב לישון. הם חיו ביחד שלוש שנים במערה כשהם חולקים גם אותו מזון כאשר האריה היה מביא לאנדרוקלס את החלקים הנבחרים של הטרף שצד, אותם היה מייבש בשמש כי הייתה לו אפשרות להבעיר אש. כאשר נמאס לו מחיי הטבע, עזב אנדרוקלס את המערה בזמן שהאריה יצא לציד ולאחר שלושה ימים נתפס ונלקח לבעליו ברומא, שדן אותו למוות בקרב עם חיות פרא.
אפיון מספר שסיפורו של אנדרוקלס נכתב במלואו על לוח שנישא סביב הקירקוס ולבקשת כולם העבד זוכה ושוחרר, ומוסיף:
הסיפור מופיע שוב בחיבורו (המאוחר בכמאה שנים) של קלאודיוס איליאנוס "על טבעם של בעלי החיים".
מקבילות מהעת העתיקה.
המוטיב של אהבת אדם ובעלי חיים, היה נפוץ מאוד בעת העתיקה. אולוס גליוס מצטט סיפור נוסף מפי אפיון, העוסק באהבת דולפין וילד. וסיפור דומה מופיע אצל פליניוס הזקן. איליאנוס מספר על אהבת נחש ונערה. אתנאיוס מביא שלל סיפורים בסגנון.
המוטיב של אדם העוזר לבעל חיים בלי לדעת שלאחר מכן הוא עצמו יזדקק לאותה עזרה, מופיע באגדת "שלמה המלך והדבורה" וכן באגדה המפורסמת של איזופוס "האריה והעכבר".
גרסאות מאוחרות יותר.
בימי הביניים החל להופיע הסיפור תחת השם "הרועה והאריה", והוא יוחס לאיזופוס. במהלך המאה ה-12 כתב כרטיאן מטרואה את הסיפור "איוון, האביר של האריה" (Yvain ou le Chevalier au Lion). אביר בשם איוון רואה אריה המותקף בידי נחש, הוא נתקף רחמים ועוזר לאריה. האריה הופך להיות חברו ומסייע לו במהלך הרפתקאותיו. מאה שנים לאחר מכן, בתוך "מקראת הזהב" של יעקובוס דה וורג'ינה, מופיע סיפור בו הירונימוס הקדוש שולף קוץ מכפו של אריה.
הסיפור מופיע גם באוסף הסיפורים "מעשי הרומאים" (Gesta Romanorum), שהופיע באנגליה בשנת 1330. העלילה מאופיינת שם בתיאורים מימי הביניים, וגם שם הגיבור הוא אביר. בתרגום לאנגלית של משלי איזופוס מאת ויליאם קקסטון, נכלל גם הסיפור, וגם שם הגיבור הוא רועה. המשורר האנגלי וינסנט בורן כתב בשנת 1716–1717 שיר בלטינית בשם "Mutua Benevoletia primaria lex naturae est" המבוסס על תיאוריו של אולוס גליוס.
במחזהו של ג'ורג' ברנרד שו משנת 1912 "אנדרוקלס והאריה" (Androcles and the Lion), אנדרוקלס מופיע כחייט. שו גם שילב במחזה אמונות נוצריות.
ייצוגים באומנות.
בהדפסים מתקופת הרנסאנס, מופיע הסיפור הקלאסי פעמים רבות. בשנת 1516–1517 צייר אוגוסטינו ונציאנו את הקיסר משחרר את אנדרוקלס. הציור נמצא כיום באוסף LACMA. בלדסרה פרוצי צייר באזור שנת 1530 את אנדרוקלס הולך עם האריה הקשור ברצועה, בעוד אנשים מביטים בו בהשתאות (התמונה נמצאת בראש הערך). הציור מוצג כיום במוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג שברוסיה. אמנים מאוחרים יותר העדיפו לצייר את אנדרוקלס שולף את הקוץ מכפו של האריה, למשל ברנהרד רודה.
ז'אן-לאון ז'רום צייר את אנדרוקלס כעבד צעיר במערה אפלה שולף קוץ מכפו של האריה הזועק מכאב (למעלה). בריטון ריבייר צייר ציוד דומה, רק שבגרסה שלו הדמויות קרובות יותר, ואנדרוקלס נראה מבוגר יותר. הציור מוצג כיום בגלריית אוקלנד לאומנות. הצייר הסיני שו ביילונג צייר את אנדרוקלס המבועת כשהוא ראה את האריה נכנס למערה.
סוניה, מלכת נורבגיה
דוד רוקני
דוד רוֹקְנִי (נולד ב-6 בינואר 1932, כ"ז בטבת ה'תרצ"ב) הוא אלוף-משנה לשעבר בצה"ל, ששימש כמפקד טקס הדלקת המשואות בהר הרצל ביום העצמאות בין השנים 1983–2016.
ביוגרפיה.
רוקני נולד לשעהבן וגזלה בכרמאנשאה שבאיראן, בן שלישי מתוך ארבעה ילדים. אביו היה יבואן עשיר. עלה לישראל בשנת 1950 והצטרף לקיבוץ אשדות יעקב. בשנת 1952 נסע לאיראן למטרת נישואין. בנסיעה זו הכיר את אשתו רונית ונישא לה, ולאחר חופשה קצרה חזר לשירות כנגד יחידה בגדודו. בשנת 2013 יצא סרט תיעודי בשם "הטקס" על האירוע בהשתתפותו.