בהתחשב בתצפיות והצילומים שלה, נראה שמזאמה זאת פעילה לאורך היממה הן ביום, הן בלילה והן בשעות הדמדומים. היא נראית לעיתים רחוקות וכמעט ולא מוכרת עקב הביישנות והזהירות המופלגת שלה. לעיתים קרובות, כאשר תחוש בסכנה היא תקפא על מקומה ללא תזוזה בתקווה שהטורף לא יבחין בה. התנהגות זאת נובעת מכך שלמזאמה המרכז-אמריקנית סיבולת נמוכה המקשה עליה לרוץ למרחק גדול, ואף כלב בית ממוצע יוכל להשיגה בנקל. מאידך, המזאמה היא שחיינית מצוינת המסוגלת לחצות נהרות גדולים בקלות. התזונה שלה כוללת פירות שנפלו מהעצים, זרעים, עשבים, גפנים ומזונות צמחיים אחרים שבהישג ידה. המזאמה התיכונה חיה לרוב בבדידות, להוציא מקרה של נקבה והצאצא שלה. מעבר לכך, הזכר והנקבה נפגשים לזמן קצר כדי להתרבות, וחוזרים לחיות בבדידות עד הפעם הבאה. לאחר תקופת הריון של 225 ימים, נולד עופר יחיד ולעיתים תאומים אשר חיים לצד אימם בשנה הראשונה לחייהם. נקבות יכולות להתרבות החל מגיל שנה. פרט אחד שחי בשבי מת בגיל 14 שנים, אך תוחלת החיים בטבע קצרה יותר.
מצב.
הרשימה האדומה של IUCN, לא הצליחה לקבוע את מצב השימור של המין, לאור אי ודאות לגבי הטקסונומיה וטווח התפוצה האמיתי של המין, כמו גם מחסור במידע לגבי האיומים על בית הגידול שלו. עם זאת, הארגון מציין שהמין בוודאות מאוים במידה זו או אחרת. עד שיהיה מידע מעודכן לגבי היחס הטקסונומי בין המזאמה המרכז-אמריקנית לבין המזאמה האדומה ובאיזה מקום מסתיימת התפוצה שלה, לא יהיה ניתן להכליל אותה באחת מהקטגוריות המאוימות של הרשימה האדומה. עקב כך, המין נחשב כיום כמין חסר נתונים (DD). ארגון IUCN, מביע דאגה רבה בנוגע להשפעות האיומים הרבים על המזאמה המרכז-אמריקנית: באזורים מסוימים היא קיימת רק בתוך אזורים מוגנים, מה שמצביע על ציד רציני שמתרחש ברחבי אמריקה המרכזית. לכן, רק כאשר טווח התפוצה יהיה ברור יותר, ניתן יהיה להעריך בוודאות את מידת ההשפעה של הציד על המזאמה. אף על פי שבשנים האחרונות התקבל מידע נוסף לגבי גודל האוכלוסיות והתפוצה של המזאמה, עדיין הערכה של מצב השימור בעייתית, שכן אף על פי שהמזאמה מאכלסת יערות גשם טרופיים, היא גם מצויה באזורים עם צמחייה משנית, ולא ברור מה מידת ההשפעה של ההפרעות האנושיות על המזאמה. בנוסף, לא ידוע האם צפיפות האוכלוסין של המזאמה נמוכה באופן טבעי או אם ישנם גורמים האחראים לכך. באזורים מסוימים במקסיקו, ציד המזאמה חוקי עקב היותה מזיקה לגידולים חקלאיים כדוגמת השעועית, ומלבד זאת התפוצה שלה צומצמה באזורים מסוימים בדרום-מזרח מקסיקו עקב שריפות יער.
פעילות חקלאית בבית הגידול של המזאמה לצד רעיית בעלי חיים, הם בין הגורמים העיקריים לירידה באיכות בית הגידול של המזאמה ומשפיעים עליה לטווח הארוך. חמור מכך, אסונות טבע עשויים לגרום לשינויים חסרי תקדים בבתי גידול ששימשו כמעוזים עבור המזאמות. הציד לבשר הוא איום חמור בעיקר סביב אזורים מוגנים, ויש גם איום מצד ציד תרבותי כחלק מאמונות עממיות או עתיקות וכן הריגה בתור מזיק לגידולים חקלאיים.
המזאמה המרכז-אמריקנית רשומה בנספח III של אמנת CITES עבור אחד מתת-המינים של המזאמה החי בגואטמלה. פעולות שימור מומלצות על ידי IUCN, כוללות מחקרים אודות מצב בית הגידול, התפוצה והצפיפות של המין, וכן ביצוע מחקר אקולוגי. הארגון ממליץ גם לבצע קמפיינים לחינוך המקומיים בדבר חשיבות בעלי החיים, וכן תוכניות חקיקה ברמה לאומית או בינלאומית.
מזאמה ננסית
מזאמה ננסית (שם מדעי: "Mazama nana"), היא מין של מזאמה קטנטנה בתת-משפחת איילי העולם החדש, החיה בדרום-מזרח אמריקה הדרומית. היא תוארה מדעית לראשונה בשנת 1872 על ידי ריינהולד פרידריך הנזל, ובתחילה נחשבה כתת-מין של מזאמה ביצתית החיה בצפון היבשת. מכונה לעיתים "מזאמה ננסית ברזילאית", על מנת להבדילה מהצ'וני והמזאמה הביצתית המכונים "מזאמה ננסית פרואנית" ו"מזאמה ננסית אקוודורית" בהתאמה. המידע על מזאמה זאת מועט יחסית, ומסתכם בעיקר בנתונים גאוגרפים, טקסונומיה וגנטיקה.
תיאור.
כפי שמרמז שמה, המזאמה הננסית בעלת מידות גוף קטנות במיוחד ההופכות אותה לאחד המינים הקטנים במשפחת האייליים; עם זאת, היא אינה מחזיקה בתואר "האייל הקטן ביותר", שכן קרובה הצ'וני קטן ממנה במקצת, ועל אחת כמה וכמה מיני הפודו הקטנטנים. למעשה, המזאמה הביצתית החיה בצפון הרי האנדים, זהה לה במידות הגוף. כצפוי, למזאמה הננסית מבנה גוף מוצק וקומפקטי, והגב שלה מעוגל במיוחד. הצוואר שלה קצר ועבה באופן בולט, והראש העגלגל שלה בעל חרטום משולש אשר קצר באופן ניכר ממיני המזאמות הגדולות. העיניים והאף שלה עגלגלים ובינוניים, והאוזניים עגלגלות, רחבות וקצרות. הרגליים והזנב קצרים. לזכרים זוג קרני מחטים דקיקות וחדות באורך של 7 ס"מ. גובה הכתף שלה קצת פחות מ-45 ס"מ, ומשקל הגוף סביבות ה-15 ק"ג.
הפרווה של המזאמה הננסית צפופה וקצרה. צבע הפרווה שלה נע בין גוני חום בהיר, חום אדמדם או כתמתם וגורם למזאמה הננסית להראות כגרסה מוקטנת של המזאמה האדומה. עם זאת, המזאמה הננסית בעלת צבע פרווה הרבה יותר אחיד מקרובתה הגדולה. הגרון וצדדי הצוואר בצבע חום בז' חולי וחזית הרגליים כהה במקצת. הראש משתנה בין צבע בז' בלחיים, לבין צבע אדמדם בחזית הפנים. לעיתים קרובות, יש לאורך החרטום והמצח פס שחרחר דהוי או ברור אשר עשוי להגיע עד לעורף או הכתף. הסנטר והשפתיים בדרך כלל לבנים.
תפוצה וביולוגיה.
המזאמה הננסית מוגבלת לדרום-מרכז אמריקה הדרומית, וטווח התפוצה הנוכחי שלה מקוטע מאוד ומפוצל לעשרות תת-אוכלוסיות קטנות-בינוניות. היא מצויה במחוזות קנינדיו ואממבאי בדרום-מזרח פרגוואי, צפון מחוז מיסיונס בארגנטינה, ובדרום מדינות ברזיל: מינאס ז'ראיס, סאו פאולו, מאטו גרוסו דו סול, פרנה, סנטה קטרינה, וריו גראנדה דו סול המהווה את טווח התפוצה הדרומי ביותר שלה. עם זאת, על פי מקור הדגימות במוזיאונים הברזילאים, נראה שטווח התפוצה מצומצם יותר.
בית הגידול של המזאמה הננסית מורכב מיערות מחטיים מהסוג אראוקריה, וכן את אזורי המעבר בין המערכות האקולוגיות של יערות המחטיים לבין יערות פן פרנה פאראביה שהם יערות עונתיים נשירים למחצה (משירים את העלים למשך זמן קצר). כן היא מצויה בסוואנות הסראדו הטרופיות, ביערות חוף וביערות במבוק. מרבית חוקרי הטבע מזכירים שהמזאמה הננסית מעדיפה במיוחד בתי גידול הרריים, אך באותה מידה נראית גם בתוואי שטח רגילים. היא נוכחת גם באגני ניקוז של נהרות כדוגמת פאראיבה דו סול, איגואסו, פרנה, אורוגוואי, ועוד. הטמפרטורות בתחומי מחייתה 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 3,000-2,000 מילימטר לשנה.
המזאמה הננסית חופפת עם מספר מיני מזאמות אחרות כמו מזאמה אפורה, מזאמה אדומה ובורורו,אך באזורים רבים, ישנה הפרדה אקולוגית בינה לבין המזאמה האדומה באמצעות שכבות בתי גידול של יערות רגילים, צמחייה נמוכה ויערות במבוק. אין מידע ספציפי אודות הביולוגיה שלה, אך סביר להניח שהיא דומה בהתנהגות, ברבייה ובהרגלי האכילה למזאמות אחרות: פעילת לילה ויום, חיה בבדידות, וטריטוריאלית הפעילה בשטח קבוע קטן. תזונתה מבוססת מן הסתם על פירות, עלים, וצמחי יער אחרים. תוחלת החיים הממוצעת שלה בטבע היא כ-5 שנים.
מצב.
המזאמה הננסית מסווגת על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), שכן על פי הנתונים האוכלוסייה צפויה להצטמצם בשיעור של 30% על פני 15 השנים הבאות עקב צמצום בית הגידול המתאים, ציד לא חוקי, טריפה על ידי כלבי בית ומחלות המועברות מבעלי החיים המקומיים, ולא נראה בעתיד הקרוב שהאיומים עליה יתמתנו.
למרות חוסר הוודאות לגבי ההיבטים האקולוגיים והביולוגיים של המזאמה הננסית, היא מין האייל המאוים ביותר בברזיל ובין האיילים המאוימים ביותר באזור הנאוטרופי. בידוד של בית הגידול שלה בעבר ופיצולו לאוכלוסיות קטנות, משפיע עד היום על המצב הכללי של המין ומקשה על השימור שלה בעת הנוכחית. פיצול האוכלוסיות נוטה להגדיל את לחץ הציד, טריפה על ידי כלבים וחשיפה למחלות של כבשים ובקר מקומיים, וכן מקל על בירוא כיסי היערות הקטנים שמתכווצים בהדרגה. איום הציד חמור בעיקר בפארקים לאומיים ויערות פרטיים, ובפרגוואי וארגנטינה, המזאמה סובלת בעיקר מאובדן בתי הגידול המצומצמים שלה, עד שייתכן בתוך כמה עשורים שהיא תהפוך בעל כרחה לאנדמית לברזיל לבדה. איומים נוספים מגיעים מצד סלילת כבישים אשר גורמים לדריסת מזאמות, ומחלות גנטיות.
המזאמה הננסית מצויה במספר פארקי לאומיים בברזיל, וכן בפרקי מדינה, ועתודות מורשת פרטיות. בארגניטה, מספר תת-אוכלוסיות חשובות נמצאות בתוך אזורים מוגנים. בפרגוואי, מרבית בתי הגידול של היער האטלנטי הושמדו, והמזאמה עדיין שורדת במספר מצומצם של אזורים מוגנים. המין רשום ברשימה האדומה של ברזיל כדי לשפר את פעולות השימור המקומיות. הסוכנות הלאומית לשימור המגוון הביולוגי במדינה, מפתחת תוכנית שימור גדולה עבור כל מיני האיילים במדינה. בארגנטינה, יש תת-אוכלוסיות שמצבם יציב יחסית.
בורורו
הבורורו (שם מדעי: "Mazama bororo"), הוא מין של אייל, שגילויו חדש יחסית, בגודל קטן-בינוני בסוג מזאמה, אשר חי במזרח אמריקה הדרומית לחופי האוקיינוס האטלנטי. הוא תואר מדעית רק בשנת 1996 על ידי הגנטיקאי הספרדי פרופסור חוסה דואטרה לאחר שהתגלה מספר שנים לפני כן, והוא דומה מאוד למזאמה אדומה ולמזאמה ננסית. טווח התפוצה שלו מצומצם למדי, ומצבו נחשב למאוים.
גילוי.