כיפה היא גוף דו-ממדי המשוכן במרחב התלת-ממדי, המוגדר על ידי מישור בסיס כלשהו החותך כדור. בדומה לכדור, כיפה מוגדרת על ידי אוסף נקודות הנמצאות במרחק שווה, הרדיוס, מנקודה מסוימת במרחב אלא שבניגוד לכדור שלם, לא כל הנקודות אשר יכולות לקיים תנאי זה מהוות חלק מן הכיפה. הכיפה היא למעשה כדור שנחתך במישור מסוים אשר יצר עיגול שלם על מישור זה אשר היקפו נמצא על גבי מעטפת הכדור החתוך. מרכז המעגל חופף את מרכז הכיפה רק במידה והכיפה היא חצי כדור בדיוק. בכיפה שטוחה שהיא חיתוך המשאיר פחות מחצי כדור, מרכז הכיפה נמצא מחוץ לנפחה ואילו כיפה הגדולה מחצי כדור, מרכזה נמצא בתוך נפחה.
ניתן להרחיב במעט את הגדרת הכיפה מכיפה כדורית דווקא לכיפה אליפסואידית - הגוף המרחבי שנוצר על ידי חיתוך אליפסואיד במישור המאונך לציר הסיבוב שלו.
כל הכיפות ניחנות בסימטריה סיבובית סביב ציר הסיבוב שלהן וכן סימטריית שיקוף דרך מישור המאונכים למישור החיתוך ועוברים דרך ציר הסיבוב. בניגוד לספירה או לכדור, הסימטריה סיבובית של הכיפה מוגבלת לציר הסיבוב שלה בלבד.
סרט תיעודי
סרט תיעודי או סרט דוקומנטרי הוא סרט קולנוע שמטרתו לתעד את המציאות – בניגוד לסרט עלילתי שמטרתו להציג תסריט בדוי (אם כי לעיתים הוא מבוסס על סיפור אמיתי).
בימוי תיעודי.
בסרט תיעודי קיימות שתי דרכים לצלם:
הדרישה לאובייקטיביות ונייטרליות.
במקור, לסרט תיעודי היה ערך של הצגת המציאות כמו שהיא. כיום, המצב שונה וקיימות אף סצנות תיעודיות מבוימות.
ב-2005 ביים חיים יבין את הסדרה התיעודית "ארץ המתנחלים" ערוץ 2. הסדרה עסקה בסקירת המצב בשטחי יהודה ושומרון מנקודת מבטו. התוכנית הציגה את המתנחלים כאנשים שחוקי מדינת ישראל לא חלים עליהם ונפוצות אצלם תופעות של לאומנות אלימה. בימין ראו בסדרה תוכנית תעמולה המזוהה עם השמאל ומכפישה ציבור גדול של מתנחלים ערב ההתנתקות מרצועת עזה. כמו כן נטען, כי אין זה עולה על הדעת שמגיש החדשות של הערוץ הממלכתי ינקוט עמדה פוליטית מובהקת. לאחר תלונות רבות על חוסר איזון, נעתרה הזכיינית טלעד וקיימה בסופה של כל תוכנית דיון באולפן. במשדר הסיום, הוטחו בחיים יבין ביקורות קשות מצד אנשי הציבור מהימין. יבין טען להגנתו כי הוא מקפיד על איזון במשדרי החדשות, אך בסדרה תיעודית ניתן לנקוט עמדה אישית וכי הוא נתן פתחון פה גם לנציגי המתנחלים.
פטליזם
פטליזם (מלטינית: fatum, הקרוב ל"גורלי" בעברית), הוא שם תואר להשקפה לפיה האדם כבול לסדר טבעי וקבוע מראש של התרחשויות בעולם. כלומר אמונה בגורל מוחלט וידוע מראש המכתיב את חייו.
ניתן לדבר על שלשה מובנים שונים לפטליזם:
תחושת הגורל היא ככל הנראה בין התחושות האנושיות העתיקות ביותר, הגורל הוא כוח שאי אפשר לעמוד בפניו שנתפש כקובע את העתיד. לפי המיתולוגיה היוונית זהו כורח בלתי ניתן לביטול אליו נכנעים אפילו האלים (כפי שהודו הפיתיות של דלפי). במיתולוגיה הרומית הגורל מיוצג על ידי שלוש המוירות (ה"פרסאות"), ועל ידי שלוש הנורנות במיתולוגיה הנורדית.
הרמב"ם בספרו "מורה נבוכים" (ג, יז, הדעת הג'), מייחס תפיסה זו גם ל"כת האשעריה מן הישמעאלים", כלומר לחוג פילוסופי מוסלמי שהיה קיים בתקופתו.
בדתות שונות, בעלי תפקידים שונים מנסים לקרוא את צפונות הגורל - הנביא, השאמאן, וכיוצא באלה. גם כיום יש המאמינים בכוחם של חוזים שונים (קוראים בכף יד, קוראים בקפה וכולי).
מקס ובר בחיבורו "האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם" המנתח סוציולוגית את הקפיטליזם טוען שנצרות הפרוטסטנטית (ובמיוחד בגרסתה הקלוויניסטית), בעקבות הרפורמציה ויתרה על הקשר המתווך בין האדם לאל, כפי שהתקיים בתפיסת הנצרות הקתולית. במקום תפישה זו העמידה הרפורמציה, לפי ובר, את התפיסה הטרנסצנדנטית של האל, שגררה גישה פטליסטית לקיום האנושי. ואולם, טוען ובר, דווקא משום כך האמינו פרוטסטנטיים כי הצלחה בחיים פירושה אישור אלוהי חיובי. משום כך הופיע באופן פרדוקסלי, תמריץ מעשי לאידיאל אקטיבי של יזמות ופעלתנות אנושית לשם השגת ההצלחה הזו.
פטליזם בתרבות.
הגורל הוא גם מקור לאירוניה בטרגדיות היווניות, כמו גם במחזהו של פרידריך שילר שהפך לאופרה של ג'וזפה ורדי "כוחו של גורל" או הידיעה המוקדמת של מקבת' על גורלו הצפוי, במחזהו של ויליאם שייקספיר. המוטיב החוזר הוא שלא משנה כמה ינסה הגיבור לשנות את מעשיו והתנהגותו, אין ביכולתו לשנות את גורלו שכבר נחתם ונקבע.
כמעט בכל סרטיו של פולנסקי, כבר בשליש הראשון של הסרט, הצופה מקבל רמזים ואף יודע בוודאות מהו גורלם של הדמויות, ומהו סוף הסרט. על אף ניסיונם של הדמויות לשנות את הכיוון בו הן הולכות, פעולותיהן רק מובילות אותן צעד קדימה אל עבר גורלם הקבוע.
שייח' יאסין
כרוז
כרוז (או "מבשר") הוא במקור שליח שמטרתו למסור הודעה, בדרך כלל מטעמו של מלך או אציל. לעיתים לבש הכרוז מעיל עליון בשם טאבארד (tabard) אשר עליו התנוסס שלט האצולה של אדונו.
ייתכן כי בשל התפקידים שמילאו בטורנירים בימי הביניים, החלו הכרוזים לעסוק באסדרתם של שלטי האצולה. מדע זה (אשר נקרא בימינו הרלדיקה) הלך והתפתח לאורך השנים וזכה לחשיבות רבה. עד היום עוסקים כרוזים בחלק ממדינות העולם בפיקוח על השלטים וההתמחות בהרלדיקה הפכה איפוא לתחום עיסוקם העיקרי. עם זאת גם כיום, למשל בממלכה המאוחדת, עדיין מתבקשים כרוזים מדי פעם למסור הכרזות פומביות כאשר הם לבושים (כבכול מאורע טקסי) בטאבארד הנושא את שלט האצולה.
קיימות שלוש דרגות של כרוזים:
כרוזים רשמיים פעילים כיום בממלכה המאוחדת, במדינות אחדות בחבר העמים הבריטי, באירלנד ובספרד. רוב הכרוזים באנגליה וסקוטלנד כפופים לרשויות הרשמיות להרלדיקה של המדינה ונקראים "כרוזי שילוט רגילים". דרגות "כרוז מיוחד" ו"כרוז זוטר מיוחד" עשויות להינתן באורח זמני, בדרך כלל כתואר אמריטוס לכרוזים שיצאו לגמלאות או לשם השתתפות בטקס רשמי של המדינה. בסקוטלנד עדיין קיימים אנשי אצולה הממנים לעצמם כרוז זוטר משלהם.
כיום, המונח כרוז (או כרזה) מתייחס להודעה מודפסת (בדרך כלל מטעם תנועה, ארגון, מנהיג או מוסד), שמופצת באופן המוני בקרב קהל היעד, בין השאר על ידי תליית כרוזים על לוחות מודעות, חלוקתם ברחוב לעוברים ושבים ועוד.
דייוויד סימן
דייוויד סימן (באנגלית: David Seaman; נולד ב-19 בספטמבר 1963) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער, המשמש כיום כמאמן השוערים של מועדון החובבים האנגלי, אף. סי. וומבלי.
סימן שיחק כשוערה של קבוצת ארסנל ב-564 משחקים במשך 13 עונות, בהן זכה בתשעה תארים. הוא נחשב לשוער המוצלח ביותר בתולדות ארסנל, אך מזוהה עם כישלונותיה הגדולים ביותר של הנבחרת הלאומית של אנגליה בשנות התשעים. סימן לבש את מדי הנבחרת ב-75 משחקים.
האפיפיור אינוקנטיוס השישי
טוני אדמס
טוני אלכסנדר אדמס (באנגלית: Tony Alexander Adams; נולד ב-10 באוקטובר 1966) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל.
אדמס היה הקפטן של קבוצת ארסנל ושל נבחרת אנגליה למשך תקופה ארוכה.
בשנים 2019-2020 כיהן כנשיא ליגת הרוגבי של אנגליה.
קריירת משחק.
אדמס העביר את כל הקריירה שלו כשחקן בארסנל. מספר הופעותיו בקבוצה בכל המסגרות (672) שני בתולדות ה"תותחנים" רק לזה של דייוויד אולירי, בלם הקבוצה שהיה שותפו למרכז ההגנה שלה לזמן מה. כקפטן הקבוצה באחת התקופות הטובות ביותר בתולדות המועדון, זכה אדמס להניף יותר גביעים מכל קפטן אחר בתולדותיה, תשעה בסך הכל: 4 אליפויות, 3 גביעים אנגלים, גביע הליגה אחד וגביע אירופה למחזיקות גביע. התקופה כללה את חגיגות הדאבל הגדולות בעונת 1997/98 (הדאבל הראשון של הקבוצה מאז עונת 1970/71), עונה שקטעה את השליטה המוחלטת של מנצ'סטר יונייטד בכדורגל האנגלי.
ב-10 בדצמבר 2011, לרגל חגיגות 125 שנים להיווסדה של ארסנל, הוצב פסל ברונזה בדמותו של אדמס מחוץ לאצטדיון האמירויות.
קריירת אימון.
אדמס החל את קריירת האימון בנובמבר 2003, אז התמנה לתפקיד מאמן ויקומב וונדררס, אך לא הצליח למנוע את ירידתה לליגה הרביעית. לאחר פתיחת עונה מוצלחת שהובילה את ויקומב לראש הטבלה באוגוסט 2004, חלה ירידה בכושרה של הקבוצה שהובילה אותה לתחתית. אדמס התפטר מתפקידו בנובמבר 2004, לאחר שנה בתפקיד, מסיבות אישיות.
ביולי 2005 החל לשמש כמאמן מתלמד בקבוצת פיינורד ההולנדית, עם דגש על קבוצת המילואים/נוער של המועדון. במקביל, שימש כסקאוט במשרה חלקית עבור ארסנל, תפקיד שכלל צפייה במשחקים מאיטליה, צרפת והולנד. בין ינואר לפברואר 2006 עבר לשמש כמאמן מתלמד באוטרכט.
ביוני 2006 התמנה לתפקיד עוזר המאמן של הארי רדנאפ בפורטסמות'. בעונתו הראשונה כעוזר, סיימה הקבוצה במקום התשיעי בעונת 2006/2007 בפרמייר ליג, מיקום הליגה הגבוה ביותר שלה מאז שנות החמישים, ובעונתו השנייה זכתה הקבוצה בגביע ה-FA. באוקטובר 2008, לאחר מעל לשנתיים בתפקיד העוזר, התמנה אדמס יחד עם ג'ו ג'ורדן לתפקיד המאמן הזמני בעקבות מעברו של רדנאפ לטוטנהאם הוטספר. אדמס המשיך לתפקיד המאמן הקבוע, אך פוטר בפברואר 2009 לאחר שקבוצתו צברה עשר נקודות ב-16 משחקים תחת הדרכתו.
במאי 2010, לקראת עונת , התמנה אדמס לתפקיד מאמן גבאלה מליגת העל האזרית. הוא הוביל אותה למקום השביעי בלבד בתום העונה הסדירה, ולא הצליח להתברג עמה בפלייאוף האליפות. בנובמבר 2011, כשהקבוצה במקום השישי בטבלה, התפטר אדמס מתפקידו. הוא שב לקבוצה באוקטובר 2012 על תקן מנהל מקצועי.