מפלגת המרכז נחשבה אדישה למדי לשאלה היהודית. בכמה חוגים בתוכה, בייחוד בארגוני האיכרים הקתוליים, רווחו נטיות אנטישמיות-עממיות, אך היא עצמה כמפלגה מעולם לא השתמשה במדיניות או בתעמולה אנטישמית. אחד ממנהיגי המפלגה, היינריך קרונה (Heinrich Krone), נמנה עם מייסדי הליגה למלחמה באנטישמיות.
מפלגת המרכז סלדה ברובה מהיטלר ומן הנאצים אך עם עליית כוחם האלקטורלי טעתה לחשוב שתוכל לעשות אתם עסקה קואליציונית כלשהי ולרסנם. כאשר מונה היטלר כקנצלר בינואר 1933 הוא ניהל עמה משא ומתן קואליציוני למראית עין והטעה את מנהיגיה לחשוב שכוונותיו רציניות. המפלגה הצביעה בעד חוק ההסמכה ברייכסטאג, שהעניק לממשלת היטלר סמכויות בלתי מוגבלות למעשה, מתוך אמונה שבכך תציל את קיומה; אך היטלר הכריח אותה להתפזר, ומנהיג המפלגה, הכומר יוזף קאאס (Josef Kaas), ברח מגרמניה כדי להינצל ממאסר ובילה את כל שנות הרייך השלישי כגולה בוותיקן. הקנצלר-לשעבר וירת, שנחשב נציג המגמה השמאלית במפלגה, ברח לשווייץ. מנהיג המפלגה במועצת המדינה של פרוסיה, קונראד אדנאואר - לעתיד הקנצלר הראשון של גרמניה המערבית אחרי מלחמת העולם השנייה - אולץ על ידי הנאצים באלימות להתפטר מתפקידו כראש עיריית קלן. מנהיגים ופעילים רבים נוספים נאסרו, הודחו ממשרותיהם, נדחפו לגלות או פרשו לחיים פרטיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה נוסדה המפלגה מחדש. ראש הממשלה הראשון של נורדריין-וסטפאליה, המדינה המאוכלסת ביותר בגרמניה, היה ממפלגת המרכז. מאז זכתה המפלגה להצלחות מקומיות בלבד ולכשלונות בבחירות הכלליות, כנראה כיוון שהתחרתה עם ה-CDU על אותו קהל הבוחרים. סניפה הראשי של המפלגה נמצא כיום בעיר דורמאגן (Dormagen) הגובלת בקלן.
שמאל (רוח)
שַׁמַאל (בערבית: شمال, 'צפון') היא רוח קיצית צפון מערבית הנושבת בעיראק ובמפרץ הפרסי. הרוחות חזקות לאורך היום ודועכות לאורך הלילה. רוח זו נושבת לפחות מספר פעמים בשנה. הרוח מאופיינת בגרימת סופות חול גדולות המשפיעות על עיראק, במפתיע, סופות החול הנגרמות כתוצאה מהרוח בדרך כלל נוצרות בסוריה ובירדן.
ב-8 באוגוסט 2005 נשבה רוח שמאל מעל בגדאד וכיסתה אותה בחול רב.
מנוע שריפה פנימית
להק מסוקים
פיאואי
אדריכלות הרנסנס
דורון סבג
דורון סבג (נולד ב-1955) הוא יו"ר והבעלים של חברת או.אר.אס בע"מ - ORS, אחת מחברות כוח אדם ומשאבי האנוש הגדולות בישראל. בנוסף הוא אחד מאספני האמנות הבולטים בישראל.
ביוגרפיה.
סבג נולד בקיבוץ גינוסר, וכשהיה בן שלוש עברה המשפחה לדימונה. אביו, גבריאל סבג, עבד במפעלי ים המלח, והפך ליו"ר ועד העובדים שם. במהלך השנים גברה פעילותו הפוליטית של אביו, והוא נבחר לראשות עיריית דימונה, תפקיד אותו מילא בשנים 1969-1966. אחר כך התמנה למנהל משאבי אנוש בחברת כור תעשיות, והקים עבורה את חברת כוח האדם "מנכור". במקביל סיים בנו, דורון סבג, את לימודיו בהנדסת מכונות. ב-1980 הפכה "מנכור", החברה שהקים אביו, לחברה העצמאית או.אר.אס בע"מ - ORS, ודורון סבג הצטרף אליה כסמנכ"ל. ב-1982 הפך למנכ"ל החברה.
כיום עוסקת ORS בגיוס והשמת כוח אדם למשרות כגון סיעוד, אבטחה ותחומים אחרים. לחברה סניפים הפרוסים בכל הארץ. החל משנת 2005 מתרכזת החברה בטיפול, הקמה והפעלה של מרכזים גריאטריים וברשותה שלשה בתי אבות סעודיים - בקריית גת, בחיפה ובקריית שמואל.
ב-2007 פרש סבג מתפקיד מנכ"ל חברת ORS שבבעלותו, ומינה מנכ"ל חיצוני. סבג מתגורר כיום ברמת גן, נשוי בשנית ואב לחמש בנות.
אמנות.
דורון סבג הוא מאספני האמנות הגדולים בישראל, וברשותו אוסף של כ-1,400 יצירות אמנות במגוון רחב של טכניקות וסגנונות. אהבתו של סבג לאמנות התחילה עוד בילדותו. כאשר היה לו הון משלו, נענה לבקשת אדם ברוך לתמוך בגלריה בתל אביב שעמדה להיסגר, וכך התחיל לרכוש עבודות. ב-1991 נרשם ללימודי תולדות אמנות באוניברסיטת תל אביב, כדי להרחיב את ידיעותיו בתחום והשלים לימודי תואר שני. העבודה הראשונה שרכש היא "השחיין" של האמנית דגנית ברסט, בשנת 1989, ומאז רכש יצירות ישראליות ובינלאומיות. האוסף שברשותו כולל אמנים ישראלים בהם תומך דורון לאורך שנים; עדי נס, מיכל רובנר, יגאל עוזרי, ציבי גבע, מיכל היימן,דגנית ברסט, נורית דוד, מיכל נאמן, סיגלית לנדאו, משה גרשוני, אורי גרשט ועוד.
ביולי 2002 החליף דורון סבג את רם עברון כיו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות ושימש בתפקיד זה עד לשנת 2003, עם החלפת הממשלה. זאת ועוד, כיהן כיו"ר וועדת תערוכות ורכישות של מוזיאון תל אביב לאמנות עד לשנת 2019 וכיום משמש כדירקטור במוזיאון. בנוסף, שימש כיו"ר ועדת השיפוט לפרס שר המדע, התרבות והספורט ליוצרים בתחומי האמנות הפלסטית עד לשנת 2015.
אוסף האמנות תחת הכותרת "אוסף דורון סבג, חברת או.אר.אס בע"מ" הנו אוסף פעיל לאורך השנים - הן דרך תמיכות שונות - כדוגמת פרסום קטלוגים וספרי אמן, עזרה במימון תערוכות ובמימון כיתת אמן באוניברסיטת תל אביב ועוד, והן דרך פרויקטים מגוונים. יצירות מתוכו מושאלות דרך קבע לתערוכות בארץ ובעולם ומוצגות בתערוכות שונות ומגוונות.
בסוף שנת 2000 התקיימה במוזיאון תל אביב התערוכה "חשיפה", שהציגה את אוסף האמנות של סבג (אוצרת ד"ר איה לוריא) בתחילת המילניום.
בשנת 2008 הוצגה, גם במוזיאון תל אביב, התערוכה "התרוקנות", שהתגבשה מתוך אוסף האמנות לאחר כ-15 שנות אספנות, ונועדה לבחון את המשמעות רבת-הפנים של מושג ההתרוקנות באמנות ובתרבות. התערוכה הציגה עבודות מגוונות מבחינת המדיום ומבחינה תמטית, אך כולן הוגדרו על ידי רִיק או העדר. התערוכה כללה כ-60 עבודות של אמנים ישראלים ובינלאומיים, מהבולטים באמנות העכשווית, ביניהם: דמיאן הירסט, ג'ייק ודינוס צ'פמן, גילברט וג'ורג', מיכל רובנר, סיגלית לנדאו, מונה חאטום, סינדי שרמן, וולפגנג טילמנס, פול מקרתי ועוד (אוצרות שותפות ד"ר איה לוריא ונילי גורן ז"ל).
בשנת 2012 הוצגה התערוכה "מאיצים לעבר אחרית הימים" ב"גבעון פורום לאמנות" בנווה צדק, תל אביב באוצרות טל יחס, שעסקה בתחושת אפוקליפסה וכיליון בעשור הראשון של המילניום. התערוכה נדדה לחלל התצוגה של "דיימלר" בברלין. בשנת 2019 הוצגה התערוכה "חומר למחשבה" בחלל התצוגה של בית המכירות סותבי'ס בתל אביב, שכללה עבודות שעוסקות בחומר על רבדיו השונים. בשנת 2022 הוצגה תערוכה קטנה של יצירות של האמן אביגדור אריכא מתוך האוסף, בגלריה דואק, משכנות שאננים, ירושלים. את האוסף מנהלת דנה גולן מילר.
בבעלותו של דורון סבג מלון בוטיק לאמנות - "מלון ארטיסט" בניהול רשת מלונות הבוטיק "אטלס". מלון הבוטיק כולל בתוכו החל משנת 2008 יצירות אמנות מותאמות אתר ומתוך אוסף האמנות. בשנת 2019 שופץ המלון, כולל החלפת יצירות האמנות מתוכו. מבין האמנים שעבודתם מוצבת בחללים הציבוריים במלון דרך קבע הילה טוני נבוק, שי זילברמן, מעין אליקים, אולף קונמן, דנה יואלי, נעמה רוט ועוד. בנוסף מוצגות במלון יצירות מתוך אוסף האמנות של סבג.
אופנסיבה D
אופנסיבה D (בגרמנית: Offensive D - Partei Rechtsstaatlicher Offensive, "מפלגת האופנסיבה למען מדינת חוק") היא מפלגת שוליים גרמנית שפעלה בין השנים 2000–2007.
אופנסיבה D נוסדה בהמבורג בשנת 2000 ואף ישבה בממשלת מדינת המבורג בין השנים 2001 ו-2003. אף על פי שהמפלגה טוענת שלא ניתן לשייכה לשמאל או לימין, היא נתפסת כמפלגת מחאה הנוטה ימינה. היא תומכת בכלכלה ליברלית, הגברת ביטחון הפנים, צמצום ההגירה לגרמניה וביטול זכותם של פליטים למקלט מדיני בגרמניה; היא מתנגדת לכניסתה של טורקיה לאיחוד האירופי. בעבר ראתה עצמה המפלגה כ-"CDU של הצפון" (היות שבדרום גרמניה נמצא המעוז הראשי של ה-CDU). מאז 2004 רואה עצמה המפלגה כמממשת דרכו של הפוליטיקאי האוסטרי השנוי במחלוקת יורג היידר, ראש ממשלת קרינתיה.
בבחירות לפרלמנט של המבורג ב-2001 זכתה המפלגה להצלחה גדולה: כ-20% מהקולות. את המפלגה ייסד רונלד שיל (Ronald Schill), שופט בבית המשפט המחוזי בעיר. שיל נודע בעונשים הכבדים והמוגזמים לעיתים שנתן לעבריינים, והוא נהג לבקר את היד הרכה מדי לטעמו בה נהגו שופטים אחרים וממשלת המבורג.
לאחר הבחירות הוקמה קואליציה של אופנסיבה D, ה-FDP (המפלגה הליברלית הגרמנית) וה-CDU; שיל (ססמת הבחירות שלו הייתה "Ich will Schill", "אני רוצה את שיל", והוא התחייב להפחית את שיעור הפשע בהמבורג במחצית תוך 100 ימים) מונה לסגן ראש העיר ולשר הפנים. בתקופתו חלה ירידה מסוימת בפשע, אך הדעות חלוקות בנוגע לתרומתו של שיל לירידה. אחד מצעדיו הידועים היו החלפת המדים והניידות של משטרת המבורג מהצבע הירוק המקובל בכל גרמניה לכחול. שיל טען שהצבע הירוק נתפס בציבור כמגוחך ופוגע בתדמית המשטרה. הפרויקט מומן באמצעות תרומות של אנשים פרטיים וחברות, ולא מכספי משלם המסים. שיל תמך במשך כהונתו בלגליזציה של סמים קלים או לפחות באי-אכיפה.
ב-2002 חולל שיל סערה בגרמניה לאחר שנאם בבונדסטאג. בזמן זה סבלו מדינות מזרח גרמניה משיטפונות גדולים אשר השאירו אלפי אנשים ללא קורת גג. שיל הטיל ביקורת חריפה על התמודדות הממשלה עם מצב החירום, והביע מורת רוחו מכך שיותר כספים מועברים לקליטת מהגרים מאשר לדאגה לקורבנות השיטפון. "רק אב מתעלל מסוגל לתת לבנו לגווע בחדרו בעת שהוא מגיש כיבוד לאורחים", קרא שיל מעל לדוכן הנואמים. סגנית נשיא הבונדסטאג נאלצה לנתק את המיקרופון שלו לאחר שחרג מ-15 הדקות שהוקצבו לו ללא סיום נראה לעין.