לבסוף בתקווה מחודשת להצלחה, ויליאם משתמש בשיטה של העלאת נושא סחר העבדים על ידי חקיקה שלכאורה אינה מזיקה. בעזרתו של תורנטון קלרקסון, ובעזרתו של בעל ברית חדש, ג'יימס סטיבן, ובעידודו של פיט השוכב על ערש דווי, מעלה ויליאם שוב את הצעת החוק לביטול הסחר בעבדים. עם הזמן, אחרי קמפיין שנמשך 20 שנה, וניסיונות חקיקה מרובים, ב-1807 הוא מצליח להעביר בפרלמנט את החוק לביטול הסחר בעבדים באימפריה הבריטית.
הפקה.
הסרט צולם בעיקר בהאל שביורקשייר. בייקר'ס קוויי שעל תעלת גלוסטר ושרפנס , שימשו כרקע לשחזור האווירה של "רציפי הודו המזרחית" בלונדון בסביבות 1780. הצילומים נערכו באוקטובר 2005 וכללו את הספינות הגבוהות "קסקלוט", "ארל אוף פמברוק", "ג'והנה לוקרשיה" ו"פניקס". בינואר 2006 צולמו הסצנות בפרלמנט בכנסייה שבמספנה ההיסטורית בצ'טם. סצנת החתונה צולמה בכנסיית גרסינגטון.
כמה מסצנות החוץ צולמו בבית החולים גרינוויץ' שהוא חלק מאוניברסיטת גרינוויץ', ובסביבות סולסברי שבווילטשייר.
המפיקה בפועל של הסרט היא ג'יני קים, ומארק קופר הוא מפיק שותף. מפיקי הסרט הם טרנס מאליק ואד פרסמן מחברת Sunflower Productions, פטרישה היטון ודייוויד האנט מחברת FourBoys Films, וקן ולס.
קבלה.
הכנסות.
בשבוע הראשון להקרנת הסרט "רוחות של חופש", 23 עד 25 בפברואר 2007, היו ההכנסות מעט מעל ל-4 מיליון דולר. סך ההכנסות בארצות הברית נכון ל-14 ביוני 2007 היו 21,250,683$. סך ההכנסות ברחבי העולם נכון ל-26 באוגוסט 2007 היו 32,050,774$.
ביקורת.
"רוחות של חופש" זכה לביקורות חיוביות. על פי אתר Rotten Tomatoes הוא קיבל ציון של 70%, כש-85 ביקורות מתוך 122 הן חיוביות. לפי אתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 65 מתוך 100, המבוסס על 29 ביקורות.
מחוז בנג'ול
אד' (אות גדולה: Ð, אות קטנה: ð, השם נכתב eð) היא אות שנעשה בה שימוש בנורדית עתיקה, אנגלית עתיקה ובאנגלית תיכונה, וכיום עדיין באיסלנדית, אלוודאלית ופארואזית. האות יצגה את הצליל /ð/ (th כמו במילה
האנגלית the), הייתה קיימת יחד עם האות Þ אשר יצגה את הצליל /θ/ (th כמו במילה thin). באיסלנדית, אלוודאלית ופארואזית זוג האותיות הללו נשארו, אבל באנגלית, זוג האותיות לא קיימות באלפבית והוחלפו על ידי th, אשר מייצג את שניהם. האות לפעמים משומשת בוולשית לציון הצליל /ð/, אך כיום בעיקר מסומנת על ידי הצירוף "dd". לפעמים משתמשים באות בספרי מתמטיקה והנדסה לסימון נגזרת חלקית של סיבוב משקל וגובה, ואף ניתן לראות כי הסימון המתמטי ∂ מאוד דומה לאות.
שמואל מוזס נאגבקר
שמואל מוזס נאגבקר (1816 – 9 בספטמבר 1904) קצין בכיר, איש דת, יזם, ממנהיגי קהילת "בני ישראל" בהודו והרפתקן.
הסובידאר מייג'ור שמואל מוזס נאגבקר, בין הקצינים הבכירים המוערכים ביותר מקרב קהילת "בני ישראל".
פעל לחיזוק המורשת הדתית בקרב יהודי הודו ובניית בתי-כנסת.
תחילת חייו.
שמואל נולד בעיר טהנה בשנת 1816, בזמן הראג' הבריטי. שם אביו היה משה נאגבקר, וידוע שהיו לו מספר אחים. מקור משפחתו הוא מהכפר היהודי "נאב" בעמק הנסתר (קוקאן פאטי) דרומית למומביי.
בזמן הולדתו הייתה קהילה יהודית מקרב עדתו מבוססת מאוד במאות שנים בעיר טהנה שאיננה רחוקה מבומביי (מומביי).
שמואל גדל בבית יהודי דתי מאוד אשר הדגש בו היה על מסורות בני-ישראל מהודו.
שם משפחתו היה בין ראשוני שמות המשפחה בקרב בני-ישראל מהודו והוא שם עתיק מאוד.
קריירה צבאית.
שמואל התגייס לחברה המזרחית בריטית ההודית (מיליציות בריטיות בהודו) לרגימנט ה-10 ב-1 באוקטובר 1832 בגיל 16 בלבד.
את שמונה השנים הראשונות לשירותו הוא העביר בתת-היבשת ההודית. בשנת 1840 נשלח גדודו לעיר עדן בתימן, שם שירת עד שנת 1844, עת גדודו נשלח שוב להודו להשתתף במלחמת דרום מרהטה (1845-1844). במלחמה זו, ב-1 בדצמבר 1844, לקח חלק בקרב כנגד המורדים במבצר "פאהאלה", שם כוח בריטי יחד עם גדודו של שמואל שהובל על ידי הגנרל ד'לאמוטה פרץ את החומות וכבש את המבצר. במסגרת מבצע זה שמואל נפצע קל.
במרד ההודי הגדול (1858-1857) שמואל השתתף בקרבות: קוטהא, פאדון, צ'אנדרי, הסארי, גוואליור, ראווארי, ביג'אפור, קהודאיי, הקרב הגדול בג'האנסי וקהאירה.
על שירותו במלחמה זכה במדליית המרד ההודי הגדול מידי שלטונות הראג'.
תוצאות המרד היו שהשלטון הבריטי שהיה עד אותה עת עקיף דרך החברה המזרחית הבריטית ההודית הפך לישיר, הכתר הבריטי לקח את המושכות לידיו ובכך צבא המיליציות עבר ישירות להיות תחת הכתר הבריטי.
באותה העת כ-50 אחוז מקציני צבא המיליציות היו מקרב קהילת בני ישראל (הודו).
בשנת 1867 נשלח שמואל עם גדודו לממלכת אתיופיה (אביסיניה כפי שנקראה בפי הבריטים) והיווה בין הכוחות החלוצים של הבריטים בהנהגת הברון של מגדלה רוברט נאפייר ונלחמו במלחמת אביסיניה (1868-1867) כנגד תוודרוס השני, קיסר אתיופיה.
שם זכה שמואל במדליה נוספת, מדליית מערכת אתיופיה.
בתאריך 28 בדצמבר 1871 השתחרר משירות בצבא הבריטי בדרגת סובידאר מייג'ור, דרגת הקצונה הבכירה ביותר לקצין שאיננו בריטי, מקבילה למג"ד בכיר.
בתור מנהיג דתי.
לאחר שחרורו משירות צבאי פנה שמואל למתן שירותי דת בקהילתו.
בחזרתו לעיר הולדתו טהנה הפך לחזן העיר ופתח בית כנסת בביתו הגדול ולאחר מכן שכר חלקת אדמה שם הקים בית תפילה לקהילה אשר לאחר מכן הפך לבית הכנסת "שערי שמיים" (נקרא לפעמים גם שערי גן-עדן).
שמואל שימש כמפקח בנייה בעת הקמת בית הכנסת שהחל בתאריך 26 במרץ 1878 ואשר בנייתו נסתיימה בתאריך 29 בדצמבר 1879.
יחד עם שמואל אשר תרם את הכסף להקמת בית הכנסת היו חבריו קצינים יוצאי הצבא הבריטי, סובידאר מייג'ור חסקאלג'י ישראל פנקר וסמסון דויד מהדקר.
שמואל נפטר בחודש ספטמבר בשנת 1904 ונקבר בעיר בנגלור, קברו הוא הקבר הראשון בבית העלמין היהודי הגדול, את חלקת בית העלמין תרם מלך מייסור וידידו האישי המהרג'ה (מלך) קרישנה ראג'ה וואדיאר ה-6.
משפחתו.
שמואל נישא בראשונה בגיל צעיר וכאשר עבר לשרת בעדן, תימן משפחתו עברה עמו כנהוג בזמני עבר ושם נולד בנו הבכור אברהם שמואל נאגבקר (1843 – 27 בינואר 1919) המהנדס הראשון מקרב "בני ישראל". יש האומרים שפגש שם באישה יהודייה מקומית והתחתן.
לאחר פטירת אשתו הראשונה התחתן בשנית עם סוזה (שושנה), ממנה נולדו לו 2 ילדים נוספים: ראובן שמואל נאגבקר (09 ביולי 1861 – 1931) מפקח המשטרה המהולל והמפורסם. רחל (1865-31.07.1941) אשר התחתנה עם יוסף יצחק דיווקר קמודן מוכאדם צאצאו של שמואל יחזקאל דיווקר.
צאצאיו הרבים של שמואל היו חלוצים בתחומים רבים, הן בתעשיית הקולנוע ההודי והן במקצועות בכירים ברחבי האימפריה הבריטית. צאצאיו הגיעו לדרגות בכירות בארגון הבונים החופשיים.
הסופר הישראלי אליעז ראובן-דנדקר הוא צאצאו הישיר דרך בתו של שמואל, רחל.
טום וולף
שן (פירושונים)
מבצע סופת חורף
הקורפוס ה-38 (ורמאכט)
הקורפוס ה-38 (בגרמנית: XXXVIII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקמת הקורפוס.
הקורפוס הוקם ב-1 בפברואר 1940 בשם "הקורפוס ה-38", והועמד תחת פיקוד אריך פון מאנשטיין, ופעילותו המבצעית הראשונה הייתה במסגרת קבוצת ארמיות A במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
המערכה על צרפת.
בתחילת המערכה על צרפת היה הקורפוס בעתודה, אולם במהלך מבצע אדום פעל כחלק מן הארמייה הרביעית של גינתר פון קלוגה, וסייע להשיג את המבקע באזור אמיין ולחצות את הנהר סן, מבקע שהיה חיוני להצלחת המתקפה. מאנשטיין הפעיל את כוחות החי"ר בפיקודו ככוח נייד ומהיר, וב-10 ביוני כוחותיו, אשר גמאו באותו יום למעלה מארבעים מייל, היו לראשונים שהגיעו לסינה וחצו אותה. מאנשטיין ניצל את התנועה המהירה של כוחותיו והמשיך להתקדם עד ללואר.
מבצע ברברוסה.
ב-15 במרץ 1941 מונה פרידריך-וילהלם פון שאפי למפקד הקורפוס, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-23 באפריל 1942 מונה זיגפריד הניקה למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-29 ביוני 1942 החליפו קורט הרצוג.
1942 - 1945.
הקורפוס לחם בקרבות השונים סביב לנינגרד כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 לסירוגין, וב-31 בדצמבר 1944 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, ולחם בכיס קורלנד. ב-19 בינואר 1945 מונה הורסט פון מלנתין למפקד הקורפוס, וב-15 במרץ 1945 חזר הרצוג לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו עד סוף המלחמה, ואז הלך בראש כוחותיו לשבי הרוסי.
סדר הכוחות לאורך המלחמה.
המערכה על צרפת.
במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה.
במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
8 במאי 1945.
ב-8 במאי 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-38 (ורמאכט)
קורפוס הפאנצר ה-38
אורלנדו לטלייה
מרקוס אורלנדו לטלייה (בשמו המלא בספרדית: Marcos Orlando Letelier del Solar; 13 באפריל 1932 - 21 בספטמבר 1976) היה כלכלן, פוליטיקאי ודיפלומט צ'יליאני סוציאליסט בתקופת נשיאותו של סלבדור איינדה.
הוא נבחר לכהן כשר ההגנה של ארצו ב-10 בספטמבר 1973, יום לפני פרוץ ההפיכה הצבאית שהביאה לסיום שלטונו של האיחוד העממי במדינה, למותו של איינדה, ולתחילתן של 16 שנים של דיקטטורה צבאית.