עמית נולד, גדל והתחנך בגבעתיים. בצה"ל שירת בחיל המודיעין כעתודאי. לאחר השירות למד במכללת אפקה וסיים לימודים כמהנדס אלקטרוניקה.
בשנת 1999, בעקבות שוד מזוין שחווה בטיול בברזיל, החל לעסוק בכתיבה. בשנת 2001 הוציא לאור את ספרו הראשון, "צבע בכחול וזרוק לים", 38 סיפורים קצרים אודות הטיול אחרי השירות הצבאי. בשנת 2003 סיים לימודי תסריטאות בבית הספר חשיפה.
בשנת 2004 זנח את עולם ההייטק והקים את מוזה הוצאה לאור, הוצאת ספרים עצמית לספרי מסע, פנטסיה ועידן חדש. ההוצאה מנסה לתת דגש ליצירות מקור וליוצרים בעלי קול חדש, רענן וייחודי. באותה שנה הוציא לאור את ספרו השני כושי בלאנטיס, סיפור פנטסיה ניו-אייג' שמנסה לשפוך אור על נושא עבדות ההייטק בישראל.
בשנת 2009 פתח בלוג בשם הטור של אייל עמית והופיע כמספר סיפורים באירועים פרטיים ובתיאטרון הידית.
בשנת 2012 הקים סטודיו לבניה ונגינה בדיג'רידו. במקביל יצא במופע סטנדאפ-סיפורים בסגנון ספוקן סטוריז, ז'אנר שהיה חדש בארץ. המופע החליף במהלך השנים כמה שמות - "מופע הסיפורים של אייל עמית", "עכשיו!!!!", "תופעת יחיד" ועוד. בהמשך הופיע עמית גם בצוותא, בבית ציוני אמריקה, ובתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2017, בעזרת גיוס הדסטארט, הוציא לאור את ספרו השלישי "וכתבתָּ", סיפורים אמיתיים מחייו של עמית, בסגנון הספוקן סטוריז.
עמית נשוי לענת, ולהם שני ילדים. בשנת 2007 עבר עם משפחתו לפרדס חנה-כרכור, שם הם גרים היום.
בסוף שנת 2017 יצא עמית עם משפחתו לטיול בעולם בלי תאריך חזרה מוגדר מראש.
רופרט ונסיטרט
רופרט ניקולס ונסיטרט (באנגלית: Rupert Nicholas Vansittart; נולד ב-10 בפברואר 1958) הוא שחקן אופי אנגלי. הוא הופיע במגוון תפקידים בקולנוע בטלוויזיה, על במת התיאטרון וברדיו, לעיתים קרובות הוא מגלם דמויות קומיות. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד לורד אשפורדלי בסדרת הדרמה של ITV "בקצב הלב" ובדמות לורד יון רויס בעונות הרביעית עד השביעית של הסדרה "משחקי הכס" של HBO.
ביוגרפיה.
ונסיטרט נולד בקרנלי שבמחוז סארי. הוא למד משחק ב-"Central School of Speech and Drama".
ב-1995 הופיע ונסיטרט בתפקיד מר הרסט, הגיס של קרוליין וצ'ארלס בינגלי, במיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה". בהזדמנויות אחדות עבד עם רואן אטקינסון, וכיכב בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרה "מיסטר בין" וב-"The Thin Blue Line", כמו כן השתתף בסרט "ג'וני אינגליש חוזר" סרט ההמשך של "ג'וני אינגליש".
ב-1993 שיחק ונסיטרט בסרט "שארית היום" בתפקיד סר ג'פרי רן, דמות המבוססת על סר אוסוואלד מוסלי מייסד המפלגה הפשיסטית הבריטית.
ב-1994 הופיע ונסיטרט בסרט "לב אמיץ" בתפקיד לורד בוטומס. ב-1995 השתתף בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת". ובסרט אי הפיראטים בתור קפטן פרקינס. ב-2003 שיחק בהפקה של המחזה "רעל ותחרה" בווסט אנד.
ב-2005 שיחק ונסיטרט בפרק "Market for Murder" בסדרה "רציחות במידסומר", ובאותה שנה גילם את גנרל אסקווית' בפרקים "Aliens of London" ו-"World War Three" בסדרה "דוקטור הו". ב-2006 גילם ונסיטרט את דמותו של תומאס ג'יי דוד בדרמה דוקומנטרית של ה-BBC בת שלושה חלקים בשם "Nuremberg: Nazis on Trial". ב-2008 שיחק בתפקיד הקונסול לנטולוס במיני-סדרה "ספרטקוס" של ה-BBC.
ב-2009 גילם בסרט "מרגרט" את פיטר מוריסון, ושנתיים לאחר מכן הופיע בתפקיד השר ג'ון ביפן בסרט עטור השבחים "אשת הברזל" בכיכובה של מריל סטריפ. גם על הבמה גילם דמויות פוליטיות, ב-2014 היה אחד השחקנים במחזה "Great Britain" בתיאטרון הלאומי. עוד הופיע במחזה "This House" בתפקיד קצין בצבא שהפך לפוליטיקאי.
ב-2009 הופיע ונסיטרט פעם נוספת בסדרה "רציחות במידסומר" בפרק בשם "The Dogleg Murders". ב-2010 שיחק בסדרה "רופאים" בדמות אנתוני צ'יפינגטון חבר של צ'ארלי. בסדרה "How Not to Live Your Life" גילם את האריסון אשטון לארד. הוא דיבב בתוכנית "World's Craziest Fools". עוד הופיע בשתי העונות האחרונות של הסדרה "המלחמה של פויל" בתפקיד סר אלק מיירסון, הבוס של פויל ב-MI5. ונסיטרט שיחק בתפקיד מר המפייג' בקומדיה "Bad Education" של BBC Three. ב-2014 החל לגלם את לורד יון רויס בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של רשת HBO, והופיע מדי פעם בפרקים בעונות 4, 5, 6 ו-7.
ב-2016 שיחק בסדרה של ה-BBC "האב בראון" בפרק "The Missing Man" בתפקיד ארתור לה ברוק. בינואר 2016 גילם את הדמות של פיטר ג'נינג בפרק בסדרה "חדר מיון".
חיים אישיים.
ונסיטרט נשוי לאמה קייט ווטסון מאז 1987. לבני הזוג יש שני ילדים. בשנת 2000 שינתה את שמה לאמה ונסיטרט כשם משפחתו של בעלה, אחרי ששחקנית צעירה אחרת באותו שם החלה לככב בסרטי הארי פוטר.
חרמי כהנים
המערכה על סרביה במלחמת העולם הראשונה
חצאית עיפרון
חצאית עיפרון היא חצאית ישרה, צרה המגיעה בדרך כלל לברכיים. היא נקראת על שם צורתה: ארוכה וצרה כמו עיפרון.
סגנון.
חצאית עיפרון ניתנת ללבישה בפני עצמה או כחלק מחליפה. בדרך-כלל יש לה פתח בחלק האחורי, או בצדדים. היא  יכולה להגביל את התנועה של הלובשת. לפעמים מאחורה יש קפל צר. חצאיות עיפרון העשויות מבד גמיש כגון סריג לא צריכות פתח מאו קפל מאחור.
נהוג לנעול נעלי עקב עם חצאית עיפרון, בצירוף גרביונים, מראה המזכיר את עידן חצאית העיפרון הקלאסית של 1950. ניתן גם ללבוש חצאיות עיפרון עם נעליים שטוחות, מה שמקנה ללובשת מראה צעיר ומזכיר את שנות ה-60.
היסטוריה.
קודמתה של חצאית העיפרון במערב הייתה חצאית האבל בהשראת הבלט הרוסי, שרווחה בסוף המאה ה-19 אך לא הייתה נוחה להליכה.
המעצב הצרפתי כריסטיאן דיור הציג את חצאית העיפרון הקלאסית באוסף האופנה שלו ב-1954 . חצאית העיפרון  הפכה במהירות לפופולרית מאוד, במיוחד עבור לבוש משרדי. הצלחה זו נבעה  מרצונן של נשים ללבוש אופנות חדשות בעקבות מלחמת העולם השנייה, ולאחר הצנע הכלכלי בזמן המלחמה הקרה כאשר בדים היו יקרים.
בעיות בלבישת חצאית עיפרון.
חצאית עיפרון מקשה על תנועות הלובשת. ההליכה היא אטית, וכניסה ויציאה ממכונית לוקחת בפועל יותר זמן. החצאית מקשה מאוד על פעילויות כגון טיפוס על סולמות ורכיבה על אופניים. כאשר יושבים, הרגליים צריכות להיות קרובות.
משחק אסטרטגיה בתורים
מזאר-י שריף
מזאר-י שריף (בפרסית/פשטו: مزارِ شریف) היא העיר הרביעית בגודלה באפגניסטן (אחרי קאבול, קנדהאר והראת). מזאר-י שריף היא עיר הבירה של מחוז בלח', ומקושרת בכבישים מהירים עם קונדוז במזרח, קאבול בדרום-מזרח, הראת במערב ואוזבקיסטן בצפון. העיר מהווה גם את אחת האטרקציות הפופולריות בזכות מבני הדת המפורסמים שבה, כמו גם בזכות אתרים ארכאולוגיים אסלאמיים והלניסטיים.
היסטוריה.
אזור מזאר-י שריף השתייך מבחינה היסטורית לח'וראסאן והיה תחת שליטת השושלות הטאהרית, הצפארית, הסאמאנית, הע'זנווית, הע'ורית, האלח'אנית, התימורית, וח'אנות בוכרה. באמצע המאה ה-18, הפך האזור לחלק מהאימפריה הדוראנית לאחר שחוזה ידידות נחתם חוזה בין האמיר מוראד ביי ואחמד שאה דוראני.
השם "מזאר-י שריף" פירושו "מקום מקודש נכבד", והוא מתייחס למסגד הגדול וכחול-הרעפים במרכז העיר, הידוע גם בכינוי "המסגד הכחול" (בפרסית: مسجد کبود; בערבית: المسجد الأزرق). חלק מן המוסלמים מאמינים כי קברו של עלי בן אבי טאלב, בן דודו וחתנו של הנביא מוחמד, נמצא במסגד הזה, לאחר ששרידי גופתו של עלי הועברו אל מזאר-י שריף לפי בקשתו של האמאם ג'עפר א-צאדק.
בתחילת המאה ה-12 (לאחר 6–1135), מולא מקומי סיפר כי עלי אבן אבי טאלב נגלה אליו בחלום וגילה לו כי הוא קבור באזור בלח'. הסולטאן הסלג'וקי אחמד סנג'ר ציווה להקים שם עיר ובה מקדש. במאה ה-13 נחרב המקדש בידי ג'ינגיס חאן וצבאותיו, אך בהמשך נבנה מחדש. בשנת 1481 ציווה הסולטאן הטימורי חוסין מירזא באיקרא לבנות מחדש את המסגד, ומאז הוא עבר שיפוצים ושימורים רבים, תוך שמירה על מאפייניו המיוחדים.
היסטוריה מודרנית.
בשנת 1866 קבע המושל האפגני נאיב עלים ח'אן את משכנו במזאר-י שריף, ומאז היא משמשת כבירת המחוז.
בשנות השבעים של המאה העשרים החלה באפגניסטן תקופה של אי שקט, שהגיעה לשיאה עם פלישת ברית המועצות למדינה. במהלך מלחמת אפגניסטן בשנות השמונים, מזאר-י שריף שימשה כבסיס אסטרטגי לצבא הסובייטי ובייחוד שדה התעופה שלה שימש כבסיס התקפות חיל האוויר נגד המוג'אהדין. אחרי נסיגת הסובייטים מאפגניסטן ב-1989, התחרו על השליטה במזאר-י שריף המיליציה ההזארית "חזב-י וחדת" (בהנהגת חאג'י מוחמד מוחקק), המיליציה הטאג'יקית "ג'מעית-י אסלאמי" (בהנהגת אחמד שאה מסעוד ובורהאן א-דין רבאני), והמיליציה האוזבקית "ג'ונבש-י מלי" (בהנהגת עבד א-רשיד דוסתם). העיר שימשה כבסיס חיל מצב של הצבא האפגני בתמיכה סובייטית, תחת פיקודו של דוסתם, אשר התמרד נגד ממשלת מוחמד נג'יב אללה בשנת 1992.
תחת שלטונו בן חמש השנים של דוסתם, מתחילת 1990 ועד תחילת 1997, העיר הייתה שקטה יחסית. בעוד כוחות הטליבאן משתלטים על חלקים אחרים של אפגניסטן, דוסתם חיזק קשרים פוליטיים עם אוזבקיסטן, כמו גם עם טורקיה. הוא הטביע מטבעות משלו והקים קו תעופה פרטי. מצב זה השתנה במאי 1997, כאשר אחד הגנרלים שלו, עבד אל-מאלכ פהלוואן, אילץ אותו לברוח ממזאר-י שריף בזמן שהטליבאן התכוננו לכבוש את העיר.
מהומות 1997–1998.
בין מאי ליולי 1997 עבד אל-מלכ פהלוואן הוציא להורג אלפי אנשי טליבאן, כנקמה על מותו של עבד אל-עלי מזארי בשנת 1995. כמה אנשי טליבאן הצליחו להימלט ודיווחו על מה שקרה.