מלחמת העצמאות האלג'יראית הסתיימה לאחר משא ומתן ממושך אשר הוביל להסכם הפסקת אש שנחתם בין צרפת בראשות שארל דה גול לארגון ה-FLN ב-18 במרץ 1962, בעיר אביאן בצרפת. הסכמי אוויאן קבעו אף את המשך היחסים הכלכליים, הטכניים והתרבותיים בין צרפת לאלג'יריה, לצד הקמת ממשל זמני עד אשר יערך משאל עם להכרעה בשאלת העצמאות. הסכמי אביאן קבעו את זכויות הדת והקניין של המתיישבים הצרפתיים באלג'יריה, אולם לא היה בהם די כדי לשנות את הלך הרוח בקרב המתיישבים הצרפתים באלג'יריה וכמיליון תושבים עזבו את המדינה ושבו לצרפת בתקופה זו.
על פי הערכות בין 300 אלף למיליון אלג'יראים איבדו את חייהם במהלך מלחמת העצמאות ו-2–3 מיליון תושבים מוסלמים נוספים נעקרו מבתיהם ונותרו פליטים כתוצאה מן המלחמה, מתוך אוכלוסייה כוללת של 9–10 מיליון. אזורי כפר נרחבים ורוב החקלאות האלג'יראית סבלה נזקים כבדים במלחמה, כך גם כלכלת אלג'יריה אשר הכוח המניע שלה היו המתיישבים הצרפתיים. עם עזיבתם של מיליון בני צרפת את המדינה ולצידם רוב יהודי אלג'יריה וכן אלג'יראים אשר תמכו בשלטון הצרפתי, נגרם נזק כבד לכלכלת אלג'יריה.
פעולות האיבה לא פסקו עם תום המלחמה. בחלקים של המדינה היה תוהו ובוהו שלטוני, מלחמות שבטיות ומשפטי לינץ' של אזרחים שהואשמו בבגידה, בהם נהרגו עשרות אלפי אזרחים נוספים, אף לאחר עזיבת כוחות צבא צרפת. זאת, עד אשר ממשלתו של בן בלה הצליחה לייצב את השלטון במדינה.
ההיסטוריה המודרנית של אלג'יריה.
ב-1 ביולי 1962 נערך באלג'יריה משאל עם וב-3 ביולי הכריזה צרפת על עצמאותה של אלג'יריה. ב-8 בספטמבר 1963 אושרה חוקת המדינה במשאל עם ובאותו החודש נבחר באופן רשמי אחמד בן בלה לנשיא המדינה הראשון. מלחמת העצמאות האלג'יראית הותירו צלקות בחברה ובכלכלה, זאת בנוסף להרס הפיזי. עזיבתם ההמונית של תושבים ממוצא צרפתי הותירה את המדינה ללא מרבית הדרג הניהולי בה, פקידי שלטון, מהנדסים, מורים, רופאים ובעלי מקצועות מיומנים אחרים. מאות אלפי אזרחים נותרו ללא קורת גג, פליטים בארצם, רבים מהם סבלו ממחלות. שיעור האבטלה באלג'יריה היה כ-70 אחוז מכוח העבודה. בחודשים שלאחר עזיבת הצרפתים הייתה התנפלות המונית באלג'יריה על הרכוש ועל המשרות שהותירו מאחוריהם העוזבים. בצווים נשיאותיים שפורסמו בחודש מרץ 1963 הכריז בן בלה כי כל הרכוש החקלאי, התעשייתי והמסחרי שהיה בבעלות אירופאים הוא רכוש חופשי מבעלים ובכך הכשיר למעשה את הדרך להחרמת הרכוש על ידי המדינה. החוקה החדשה שנוסחה בפיקוח הדוק של ה-FLN אושרה בחודש ספטמבר 1963 ובן בלה נבחר על ידי המפלגה להנהיג את המדינה לתקופת כהונה של חמש שנים. תחת החוקה החדשה שילבו סמכויותיו של בן בלה כנשיא, את תפקידי ראש המדינה וראש הממשלה וכן מפקד הכוחות המזוינים. לנשיא הייתה הסמכות להכריז על ממשלה ללא צורך באישור של הרשות המחוקקת והוא היה האחראי להגדרת מדיניות הממשלה ופעילותה. לא הונהג כל מנגנון פיקוח שלטוני יעיל על סמכויות הנשיא. מנהיג האופוזיציה חוסיין עיט אחמד התפטר מן האספה הלאומית בשנת 1963 כדי למחות על הנטייה הדיקטטורית של המשטר והקים תנועת מחתרת, חזית הכוחות הסוציאליסטית (Front des Forces socialistes, או FFS) אשר פעלה בניסיון לחסל את משטרו של בן בלה. בסוף קיץ 1963 אירעו מספר תקריות מזוינות אשר יוחסו למחתרת חזית הכוחות הסוציאליסטית ובהמשך אותה שנה פרצו קרבות נוספים. כוחות הצבא פעלו במהירות לדיכוי המרד. שר ההגנה, הווארי בומדיין, לא היסס לדכא בכוח כל סימן למרד באזורים מרוחקים, בו ראה סכנה ליציבות השלטונית. אולם, כאשר בן בלה ניסה לצרף אליו תומכים מתושבי האזורים בהם פעלה המחתרת, גברו המתחים בין בומדיין ובן בלה.
הפיכה.
ב-19 ביוני 1965 הדיח בומדיין בהפיכה צבאית את בן בלה מן השלטון. ההפיכה הייתה מהירה וללא קורבנות. בן בלה נעלם באופן פתאומי מעין הציבור ולא נראה שוב עד אשר שוחרר ממעצר בית, בשנת 1980, על ידי מחליפו של בומדיין, הקולונל שאדלי בנג'דיד. מיד לאחר ההפיכה פיזר בומדיין את האספה הלאומית והשעה את החוקה שהתקבלה בשנת 1963. המועצה המהפכנית הוכרזה כרשות השלטונית העליונה והייתה מורכבת ברובה מקציני צבא אשר יצגו פלגים שונים בצבא ובמפלגה. מעמדו הראשוני של בומדיין כראש המדינה והממשלה היה מעורער, בעיקר כיוון שחסר לו בסיס תמיכה מחוץ לכוחות המזוינים. עיקר תמיכתו באה מחבריו בעיר עודה שבגבול מרוקו, שם שימש כמנהיג צבא השחרור הלאומי (ALN) בשנות המלחמה. במצב דברים זה היה שלטונו של בומדיין שלטון חברים.
אולם, לאחר מספר ניסיונות הפיכה כנגדו (הבולט שבהם אירע בחודש דצמבר 1967) וניסיון התנקשות שנכשל (ב-25 באפריל 1968), הצליח בומדיין לאחד את כוחותיו, הכפיף לשלטונו את כוחות הצבא והפלגים הפוליטיים והחל לשלוט שלטון יחיד. לגישתו של בומדיין אלג'יריה נזקקה ליציבות שלטונית וכלכלית בטרם ניתן לבנות מוסדות פוליטיים.
בחודש נובמבר 1976, 11 שנים לאחר שעלה לשלטון ולאחר לחץ ציבורי רב, אושרה חוקה חדשה למדינה ובומדיין נבחר לנשיא המדינה ברוב של 95% מכלל הבוחרים. לאחר מותו של בומדיין ב-27 בדצמבר 1978, פרץ מאבק בתוך מפלגת ה-FLN לבחור ביורש. כפשרה בין שני מועמדים אחרים, נבחר קולונל שאדי בנג'דיד, מנהיג מתון ששיתף פעולה עם בומדיין בהדחת בן בלה, והוא הושבע לנשיאות ב-9 בפברואר 1979. קולונל בנג'דידי נבחר לנשיאות שוב בשנת 1984 ובשנת 1988. לאחר מהומות אלימות בחודש אוקטובר 1988, אומצה בשנת 1989 חוקה חדשה אשר התירה יצירת מפלגות פוליטיות נוספות ל-FLN. החוקה גם ביטלה את השתתפות הכוחות המזוינים בממשלה, לראשונה מאז עליית בומדיין לשלטון. בין המפלגות הרבות שנוצרו מיד לאחר אישור החוקה, בלטה מפלגת הישועה המוסלמית (Front Islamique du Salut, או FIS) אשר זכה ביותר מ-50% מקולות הבוחרים בבחירות מקומיות שנערכו בחודש יוני 1990 וכן בשלב הראשון של הבחירות הלאומיות בחודש דצמבר 1991.
מלחמת האזרחים באלג'יריה.
ההצלחה הראשונית המפתיעה של מפלגת ה-FIS בבחירות דצמבר 1991 גרמה להתערבות הצבא, שפשט על מוסדות המפלגה, ולדחיית המשך הבחירות. תגובת הפנדמנטליסטים הובילה לפתיחת מלחמת אזרחים שהתנהלה בעצימות נמוכה כנגד מוסדות השלטון החילוניים של המדינה, אשר התירו עריכת בחירות בהשתתפות מפלגות התומכות בשלטון וכן מפלגות דתיות מתונות.
בשנת 1996 אושרו במשאל עם שינויים בחוקה המחזקים את כוחו של הנשיא ואוסרים על קיום מפלגות מוסלמיות. בחודש אפריל 1999 התקיימו בחירות לנשיאות. אף שעל המשרה התמודדו שבעה מועמדים, כל המועמדים, פרט לעבד אל-עזיז בותפליקה, שזכה לתמיכת הצבא ומפלגת ה-FLN, הסירו את מועמדותם ברגע האחרון. זאת, על רקע האשמות של תרמית בהליך הבחירה. בבחירות זכה עבד אל-עזיז בותפליקה ב-70 אחוז מקולות הבוחרים. לאחר שנבחר לכהונה של חמש שנים, ריכז בותפליקה את מאמציו בהשבת היציבות והביטחון למדינה למודת הקרבות. כחלק ממאמציו להשיב את הביטחון הוא הכריז על חנינה לאלפי חברים של מפלגת ה-FIS, שהוצאה מחוץ לחוק. בחודש ספטמבר 2000 אושר במשאל עם "הסכם האיחוד האזרחי". המחילה שניתנה לחברי ה-FIS לא סיימה את שפיכות הדמים במדינה, אולם הפחיתה את רמת האלימות לממדים נסבלים. על פי הערכות, כ-80 אחוז מן הנלחמים בשלטון הסכימו להסדר החנינה. הנשיא אף מינה ועדות ממלכתיות כדי לבחון רפורמות בשיטת החינוך, המשפט והבירוקרטיה השלטונית. בחודש אפריל 2004 נבחר בותפליקה לתקופת כהונה שנייה של חמש שנים, כשגבר על שישה מועמדים אחרים וללא כל התערבות של הצבא. בחודש ספטמבר 2005 התקבלה במשאל עם וברוב גדול אמנת שלום ופיוס לאומי. באמנה כלול הסכם חנינה נוסף, הכולל כמעט את כל המשתתפים במרד האסלאמי, להוציא את הלוחמים האלימים ביותר, וכן משתמעת ממנו אף חנינה לכוחות הצבא אשר הואשמו בשימוש מופרז בכוח נגד המורדים.
מחאות.
בסוף 2010, במסגרת גל המחאות בארצות ערב פרצו הפגנות ענק בערים אלג'יר ובג'יאה ואירעו מקרים של הצתות עצמיות של אזרחים. בתחילת חודש פברואר 2011 הודיע נשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה כי חוקי החירום, שחלו על המדינה משנת 1988 והטילו מגבלות חמורות על חופש הביטוי, בוטלו עקב ההפגנות, ובכך הושגה המטרה המרכזית של המפגינים.
עבד אל-עזיז בותפליקה הודיע ב-2019 על כוונתו לרוץ לכהונה חמישית, דבר שגרר הפגנות שבועיות בכל המדינה. הוא נאלץ להתפטר באפריל 2019. חצי שנה אחרי שהמפגינים אילצו את בוטפליקה להתפטר מקץ 20 שנות שלטון, נבחר עבד אל-מג'יד תבון לנשיא החדש. מחאות המשיכו גם אחרי כניסתו של תבון לתפקיד.
יניב פולישוק
יניב (פולי) פולישוק (נולד ב-27 ביוני 1969) הוא שחקן, תסריטאי וקומיקאי ישראלי, ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של גרי מנדלבאום ב"הפיג'מות" וכאחד מיוצריה ושחקניה של "סברי מרנן".
ביוגרפיה.
פולישוק נולד בפתח תקווה ולמד בתיכון ברנר פתח תקווה. הוא אחיין של חברת הכנסת לשעבר מלי פולישוק-בלוך. לאחר שירותו הצבאי עבד כצלם חתונות ולמד משחק בבית צבי.
בשנת 1995 התארח בסדרה "פרפר נחמד".
בשנת 1996 השתתף פולישוק במופע הילדים "הממלכה הקסומה של הוגו".
בשנת 1998 שיחק פולישוק בהצגת הילדים "אלאדין".
בשנת 2001 השתתף בתפקיד שחקן אורח בסדרה "שמש" בתפקיד מאלף אריות, ומאוחר יותר, ב-2003, בתפקיד סטוצמן, בעל המבורגריה "גולדן בורגר" שמתחרה באימפריה של שמש. ב-2002 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שחר" בתפקיד המורה לספורט שרון שניידר. בשנת 2004 שיחק תפקיד אורח (לכמה פרקים) בסדרה "השיר שלנו" בתור יותם, החוקר הפרטי שגבעון שכר.