את דרכה בתקשורת החלה ברדיו חיפה בגיל 15 כמגישה בתוכניות נוער ובתפקידי הגשה, הפקה ועריכה שונים. ב-2005 מונתה לשדרית קווים ברשת ב' של קול ישראל במסגרת התוכנית "שירים ושערים" וכתבת במקומוני "מעריב", "זמן חיפה" ו"זמן קריות". בין השנים 2006–2016 עבדה כשדרית קווים ובעלת טור בערוצי צ'רלטון (ספורט1/2), ואף הגישה את חדשות היורו ותוכניות אולפן אינטרנטיות.
במהלך שנים אלו (2006–2016) עבדה גרינברג ככתבת וסיקרה את הספורט הישראלי באתר nrg מבית "מעריב", ב"וואלה ספורט" וב"ידיעות אחרונות".
בשנת 2010 הגישה את מהדורה החדשות הצפונית היומית מבית קודה תקשורת, מהאולפנים בקריית שמונה.
בשנת 2011 החלה גרינברג לשדר בערוץ הראשון את "המשחק המרכזי" בכדורגל ובכדורסל ואת משחקי נבחרת ישראל בכדורגל. גרינברג משדרת את משחקי מוקדמות המונדיאל בתאגיד השידור הציבורי, את משחקי היורוקאפ של הפועל ירושלים בכדורסל בערוץ 20 ועורכת את תוכנית הרדיו של רון קופמן, צביקה שרף, יוני הללי, אריה מליניאק ומשה פרימו, ברדיו 103FM. ב-2 בנובמבר שודרה תוכניתה האחרונה ברדיו ללא הפסקה.
גרינברג הרצתה במכללות לתקשורת ספורט.
באוקטובר 2017, לאחר משחקה של נבחרת ישראל מול נבחרת ספרד, ראיינה את המאמן אלישע לוי ושאלה אותו אודות כישלונה של הנבחרת וסיכום הקמפיין, אך למרות דבריו של לוי שהוא מעדיף לסכם במועד מאוחר יותר גרינברג התעקשה לתשובות מהמאמן במשחק שסיכם את הקמפיין, הראיון עורר שיח ציבורי כאשר מן הצד האיד ביקורות וטענות לחוסר נימוס, ומנגד חיזוק לחתירתה למענה ושכך על עיתונאית לעשות את עבודתה ללא.
בנובמבר 2017 הצטרפה לחטיבת החדשות בכאן 11 תאגיד השידור הישראלי.
בספטמבר 2018 מונתה גרינברג לכתבת פלילים ומבזקנית בחדשות כאן 11.
במאי 2018 חשפה את מחדל הכרטיסים
למשחק הידידות של נבחרת ישראל מול נבחרת ארגנטינה וליונל מסי בישראל כאשר חשפה נתונים כי חברת ההפקה של האירוע הסתירה את מספרי הכרטיסים האמיתיים שהוצעו למכירה לציבור הרחב.
במהלך מבצע שומר חומות, במאי 2021, סיקרה גרינברג מהשטח את הפרעות בערים המעורבות לוד ורמלה והעבירה דיווחים שוטפים, כתבות ותיעודים מהשטח הבוער.
בפרבואר 2022 במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, שימשה כשליחת חדשות כאן 11 לדווח משדה הקרב, היא אף הביאה תיעודים בלעדיים ושידורים חיים במשך ימי הלחימה. גרינברג הייתה בין העיתונאיות הראשונות בעולם שתיעדה את קבר האחים בבוצ׳ה שזכה להד תקשורתי עולמי. גרינברג סיקרה את המלחמה לאורך כ-50 ימים ממקומות שונים בחזית הלחימה.
אלכסנדרוס גאורגיוס פספאטיס
אלכסנדרוס גאורגיוס פספאטיס (ביוונית: Αλέξανδρος Γεώργιος Πασπάτης בצרפתית: Aléxandre G.Paspati, מאי 1814 כיוס, אז ב - 24 בדצמבר 1891 אתונה, יוון) היה בלשן יווני, רופא בהכשרתו, שחי ופעל בקונסטנטינופול, ונודע כאחד מחלוצי החקר של שפת רומאני ושל תולדותיהם ותרבותם של הצוענים. כתב גם מחקרים בתחום התרבות וההיסטוריה הביזנטית. פספאטיס היה גם אחד מחלוצי האפידמיולוגיה בקונסטנטינופול.
ביוגרפיה.
פספאטיס נולד באי כיוס, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית, בשנת 1814, כבנם של גאורגיוס פספאטיס ומרוקה לבית סקיליציס. הוא היה הבכור בין 8 ילדים. הילדותו התייתם מאביו. בנסיבות הטבח הגדול באי כיוס בשנת 1822 בגיל 8 נלקח בשבי בטורקיה יחד עם עוד אח ואחות ונמצא על ידי אמו בשוק העבדים של איזמיר (סמירנה). בעזרת וועד הנציבים האמריקאים לשליחויות בחו"ל שוחרר מהעבדות. הגיעה עם אמו לאי מלטה, שם למד זמן מה בבית ספר של האבירים. בהמשך נשלח באונייה יחד עם עוד 11 ילדים לבוסטון בארצות הברית, לשם הגיע אחרי מסע בן 120 יום. הילדים חולקו בין משפחות אומנות של אוהדי יוון ("פילו-הלנים"). פספאטיס הגיע אל משפחה של אדם בשם מרשל פ. ויילד. גם אחותו השתחררה תמורת דמי כופר אולם האח ניקולאוס נשאר בטורקיה.
אמן נותרה במלטה. אלכסנדרוס התחנך בפנימייה לבנים "מאונט פלזנט" במכללת אמהרסט וסיים בהמשך תואר ראשון באותה מכללה. לאחר מכן בשנים 1835–1839 למד רפואה באוניברסיטאות פריז ופיזה)
סיים בפיזה את התואר ברפואה ב-8 ביוני 1839. בעת לימודיו בפיזה עמד בראש אגודה פילולוגית של הסטודנטים היוונים בעיר. בשנת 1840 חזר לים האגאי לאי סירוס, שבה קיבל ב ב-11 ביולי בעיריית העיר ארמופולוס את האזרחות יוונית. בשנים 1878-1840 חי ועבד פספאטיס בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, הצטיין בעבודתו כרופא בבית החולים היווני "בלוקלי" שב"שבעת המגדלים" והיה למנהל המוסד הזה בשנים 1851–1856. באותה תקופה בשנים 1851 ו-1856 התמודדו תושבי המקום עם מגפות קשות של אבעבועות שחורות. התמנה מפקח על התברואה. כמו כן חקר את ההיסטוריה והתרבות הביזנטית. היה חבר תורם של אגודה לקידום לימודי יוון בצרפת.
בשנת 1852 התחתן באי סירוס עם ארגירו וורו (1913-1818), ילידת האי.
בשנת 1861 הקים יחד עם מלומדים יוונים אחרים את האגודה הפילולוגית היוונית בקונסטנטינופול.
בדליקה ב-5 ביוני 1870 שהרסה חלק גדול משכונת בייולו (פרה), נשרפו עד לאפר גם ביתו וספרייתו העשירה של פספאטיס.
ב-1878 התיישב פספאטיס באתונה שבה לימד באוניברסיטה. הוא כיהן כמנהל הראשון של בית החולים הפסיכיאטרי דרומוקטיו.
פספאטיס נפטר באתונה בשנת 1891.
פעילותו המדעית.
חקר שפת הצוענים - רומאני - ותרבותם.
תרומתו החשובה ביותר של פספאטיס הייתה בתחום חקר השפה והתרבות של הצוענים באימפריה העות'מאנית, כולל בבלקן ובנסיכויות הרומניות שהיו בנות חסות של העות'מאנים. את מסקנותיו הוא פרסם בספר שלו "עיונים על הצוענים או הבוהמיאנים באימפריה העות'מאנית" (1870).
את עבודתו בתחום החל פספאטיס בשנות ה-1850 על ידי לימוד השפה רומאני ואיסוף עדויות וסיפורים מפי צוענים נוודים שחיו בפרברי קונסטנטינופול ובחלק האירופי של האימפריה העות'מאנית.
ספרו כולל מבוא, דקדוק קצר של שפת הרומאני, ומילון של השפה הזאת. לספר נספח ובו ששה סיפורים מתוך תריסר שרשם פספאטיס מפי מוזיקאי צועני מיושב בשם לאון זפירי. הסיפורים מובאים במקור ברומאני ותרגום לצרפתית לצידם. פספאטיס שם לב לאחידותם היחסית של ניבי השפה רומאני ולקשרם לשפת הרומאני המדוברת על ידי צועני חצי האי פלופונסוס, מה שנקרא "הגרסה היוונית" של שפת הרומאני. בגלל המורכבות של חקר תולדות הצוענים המפוזרים בארצות רבות, הונחה פספאטיס על ידי העקרון "ההיסטוריה האמיתית של גזע הצוענים נמצאת בחקר שפתם".
פרט לחקר הצוענים, עסק פספאטיס בעיקר חקר העתיקות הביזנטיות.
חקר עתיקות ביזנטיון.
יחד עם אפטימיוס אנטוניאדיס חקר פספאטיס את העתיקות הביזנטיות של קונסטנטינופול - בעיקר את שרידי הארמון הגדול של קיסרי ביזנטיון ואת כנסיית איה סופיה.
ספרים.
תזכיר על שפת הצוענים הנמצאת כיום בשימוש באימפריה הטורקית (הוצגה בפני החברה האמריקאית למזרחנות)
היה ניתוח של התחלואה והתמותה בקרב האוכלוסייה היוונית של קונסטנטינופול, המבוסס על הרישומים של בית החולים בשנים 1833–1859, סקירה ראשונה ביוונית של סטטיסטיקה וטופוגרפיה רפואית.
מחקר זה זכה להערכת המזרחן הגרמני אנדריאס דוד מורדטמן בכתב העת גרמני למזרחנות (Zeitschrift der Deutschen Morgenlandischer Gesellschaft)
קישורים חיצוניים.
C.Trompoukis, I.Laskaratos
Αλέξανδρος Πασπάτης Ο Έλληνας πρωτοπόρος της επιδημιολογίιςστην Κωνσταντινούπολη Στοιχεία από ανέκδοτο χειρόγραφό του Αρχεια Ελληνικη Ιατρικης 2001, 18(6):603–608
אלכסנדרו גאורגיה פספאטיס
סיסטמה דוס אוחוס
דוס אוחוס (בספרדית: Dos Ojos, מילולית: "זוג עיניים"; רשמית סיסטמה דוס אוחוס, Sistema Dos Ojos) היא מערכת מערות מוצפות הממוקמות בצפון טולום, על החוף הקריבי של חצי האי יוקטן, במדינת קינטנה רו, מקסיקו. חקר המקום החל בשנת 1987 ועודנו ממשיך. החלק שנסקר במערכת המערות הוא בהיקף של 82 ק"מ וידוע על 28 כניסות בולענים, שנקראות בשפה המקומית סנוטות.
דוס אוחוס משתרעת במקביל ומצפון למערכת המערות סאק אקטון. דוס אוחוס נמנית עם עשרת, אם לא בין שלוש, מערכות המערות התת-ימיות הארוכות ביותר בעולם מאז שנות ה-80. דוס אוחוס מכילה את קטע המערה הידוע העמוק ביותר קינטנה רו שעומקו 119.1 מטר הנמצא ב"בור" שהתגלה בשנת 1996 על ידי חוקרי המערות שעשו את כל הדרך מהכניסה הראשית כ-1,500 מטר משם. הקטעים העמוקים כוללים את "חדר וקולה", "המעבר מעבר לבסיס הראשי", "חדר ג'יל" ו"מעבר הדור הבא". באוגוסט 2012 דוס אוחוס חוברה בדרך היבשה לסיסטמה סאק אקטון. במרץ 2014 האורך הכולל של המערכת המשולבת הוערך ב-319.05 מטרים.
השם דוס אוחוס מתייחס לשתי סנוטות שכנות המתחברות לתוך חלל מערה גדול מאוד, המשותף בין השתיים. שתי סנוטות אלה נראות כמו זוג עיניים גדולות לתוך קרקע. חקר מערכת המערות במקור החל דרך סנוטות אלה. מערכת המערות התת-קרקעיות של דוס אוחוס הוצגה ב-2002 בסרט IMAX, "מסע לתוך מערות מדהימות", וב-2006 ב-BBC/ערוץ דיסקברי בסדרת "עולם מופלא". חלקים מהסרט ההוליוודי מ-2005 "המערה" צולמו במערכת המערות דוס אוחוס.
טמפרטורת המים היא 25 מעלות צלזיוס לאורך כל השנה, והעומק המרבי ליד הסנוטות בדוס אוחוס הוא כ-10 מטרים. המים צלולים במיוחד כתוצאה של מי גשמים שעוברים סינון דרך אבן גיר, ושיש מעט מאוד עפר באזור זה היות שאבן הגיר מאוד טהורה.
עולם החי.
ישנם כמה סוגים של דגים חיים במערה, כשהאורך של רובם לא עולה על 10 סנטימטרים, ולפחות שני מינים של שרימפס החי במים מתוקים.
תיירות.