לאורך השנים בתוך ומחוץ למסגרת התעוררו מחלוקות על אופי גדנ"ע קליעה ונחיצותו: מצד אחד נטען שאם המסגרת נועדה לטיפוח ענפי הקליעה הספורטיביים, אין צורך בקיומה משום שהיא לא מסייעת בכך לצה"ל. טענה דומה גרסה שאם המסגרת נועדה לשיפור רמת הקליעה בצה"ל עדיף למקד את הפעילות בירי ברובים צבאיים. קלעים שהעדיפו ירי ספורטיבי השמיעו טענות מנוגדות בדבר הקלות היחסית של מעבר משיטה זו של ירי לירי צבאי, בעוד שההפך אינו כה קל.
ויתור על הפעילות באחד משני המסלולים היה עשוי לפגוע בהכשרת הקלעים-תאוריית הקליעה נלמדת באופן מיטבי על רובה ספורטיבי (מדויק ביותר וניתן להתאימו לכל אדם), בעוד שיישום עקרונות הקליעה לתנאי המציאות (ירי במצבים שונים ללא עזרים מסייעים), לצד הרגלי בטיחות והכרת הנשק האישי (על כל המשמעויות הנלוות לכך-תפעול מעצורים, איפוס, מבנה הנשק, פירוק והרכבה, תחזוקה) נלמדים היטב על רובה שירות המוסב לקליבר זעיר. סמל הגדנ"ע קליעה לא הותיר מקום לספק-לצד סמל החץ וקשת של פיקוד הגדנ"ע, שולבו בו צלליות של רובה צבאי ורובה ספורטיבי. שילוב זה הבהיר שבמסגרת יש מקום לירי ספורטיבי וצבאי גם יחד.
מבנה.
משרד הביטחון פיקח על פעולות הגדנ"ע באמצעות האגף הביטחוני חברתי (בעבר, אגף הנוער והנח"ל). מערך מג"ן בחיל החינוך והנוער היה אחראי על החיילים המשרתים בגדנ"ע קליעה, הכשרתם והציוד במועדוני הקליעה.
מטווחים ומועדונים.
הגדנ"ע פעל במטווחים אזרחיים ברחבי הארץ (כאשר הארץ חולקה למרחבים-צפון, דרום, מרכז ות"א). בכל מועדון גדנ"ע שירת לפחות חייל אחד-מדריך נוער. בחלקם הוצב מפקד מועדון שהוא מדריך ירי, אזרח עובד משרד הביטחון. בשנות השבעים, כאשר היה בשיאו, היו פעילים ברחבי הארץ עשרות מטווחים. בשנים האחרונות לפעילותו הגדנ"ע קליעה פעל בעיקר במטווחים: אבו כביר, אוסישקין, הרצליה, חיפה, עמק הירדן, רחובות, רמת גן ורעננה.
קצין קליעה של הגדנ"ע.
קצין הקליעה של הגדנ"ע הוא הממונה על הגדנ"ע קליעה מטעם הצבא. רוב קציני הקליעה של הגדנ"ע היו אזרחים כמו חי אלופי ורמי סידס, חלקם היו קצינים בקבע כמו רובי ורשבסקי וחלקם חיילים בשירות סדיר. קצין הקליעה הראשון של הגדנ"ע היה אלכס רובין.
היסטוריה.
בימי המנדט הבריטי, בעת שבה הגדנ"ע פעל כארגון נוער של ההגנה, בני נוער רבים ביישוב הוכשרו בנשק. לימוד יסודות הקליעה היה חלק מתוכנית ההכשרה הכללית של הגדנ"ע אך לא כמקצוע שנערים יכלו לבקש לסגל לעצמם התמחות מיוחדת בו. גם לאחר המעבר למסגרת צבאית בסיום מלחמת העצמאות המשיכו לאמן את הנוער בנשק, אך לא באותה כמות ודחיפות כפי שנדרש עד לפרוץ המלחמה.
במהלך כהונתו של עקיבא עצמון כמפקד הגדנ"ע, טיפוח יכולת הקליעה התבטא בשיעורי הרובה שהיו בחוגי הסיירים ובקביעת ל"ג בעומר כיום הקליעה של הגדנ"ע.
הקמת המסגרת.
רק בתקופתו של רם רון כמפקד הגדנ"ע הוקם הגדנ"ע קליעה כחוג נפרד מפעולות פיקוד הגדנ"ע-במילים אחרות, חניך המבקש להירשם לחוג לא מחויב להשתתף בפעילויות אחרות של פיקוד הגדנ"ע.
מועדוני הגדנ"ע שפעלו בקרב המעברות ומושבי עולים ובהם התבצעה בעיקר פעילות חינוכית לנוער עולה, היו ביתם הראשון של חוגי הקליעה. בהמשך הוקמו מועדונים גם בערים הגדולות. במועדונים לא ניתן היה לקיים אימוני ירי ולכן עיקר הפעילות הייתה הדרכתית, על השלבים המקדימים לירי.
בהמשך הוקמו מטווחי גדנ"ע, כשהראשון הוקם ב-1955 באבו כביר, וכן הועמדו לרשות הגדנ"ע מטווחים צבאיים ומטווחים של מועדוני קליעה אזרחיים.
פעילות המסגרת לאורך השנים.
אליפויות הגדנ"ע.
מתוך 1600 החניכים שהיו רשומים ב-22 מועדונים שהיו קיימים אז, 100 חניכים השתתפו בתחרות. התחרות נפרשה על פני שלושה ימים (בין 3 ל-5 בדצמבר 1991) וכללה שלושה תרגילים: 20X3 (שלושה מצבים), 60 שכיבה ו-40 כדור ברובה אוויר. ביומיים הראשונים התחרויות התקיימו במטווח רמת גן, וביום השלישי נערכה התחרות במטווח האולימפי בהרצליה, בו גם נערך טקס הסיום. מזג האוויר ביום הראשון של התחרות גרם לעיכוב בהגעה של קבוצות מצפון ומדרום, אך בהמשך החניכים לנו בבסיס האימון הפיקודי בבית ליד.
המנצח בתחרויות, שזכה על הישגיו ברובה אוויר, היה עמרי פורת. פורת, שהיה אלוף צה"ל בקליעה בתשנ"א, התגייס לצה"ל 4 ימים לאחר התחרות. הזוכה במקום השני היה יואב זאבי, לימים אלוף העולם בתרגיל שלושה מצבים. מבין המנצחים הורכבה כמנהג אותם ימים נבחרת גדנ"ע, שהשתתפה בתחרויות קליעה בישראל ומחוצה לה.
לקראת סגירה.
לאחר כניסתו של אביגדור קהלני לתפקיד ראש האגף הביטחוני חברתי, הוקמה ועדה לבדיקת נחיצות הגדנ"ע קליעה (בהמלצת קצין חינוך ראשי לשעבר, אילן הררי) שאף אחד מחבריה לא היה מתחום הקליעה, הופסקה הכשרת אזרחים עובדי צה"ל ובוטלו קורסי קיץ.
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה הוחלט על סגירת הגדנ"ע קליעה תוך חצי שנה. ראשית הופסקה הרשמתם של חניכים חדשים למסגרת. בוטלה תחרות חנוכה המסורתית שהייתה אמורה להתקיים בפרק זמן זה. הסתיים החוזה עם עובדי משרד הביטחון, ובינואר 2007 נאסף מירב הציוד ונלקחו כלי נשק מהמועדונים.
לאור מחאות חניכים לשעבר, הוחלט באופן זמני להשהות את סגירת מועדון הגדנ"ע שברעננה עד לקיץ 2007.
אמצעים.
לבוש מסייע.
ציוד המשמש לירי אולימפי:
פעילות.
המסגרת פעלה באופן שנתי והייתה פתוחה לנערים מגיל 15 ועד הגיוס. עובדה שסייעה מאוד לכדאיות הגדנ"ע קליעה לבני הנוער הייתה הסובסידיה לתחמושת. הודות לסובסידיה, בני הנוער היו צריכים לשלם על ביטוח למשך שנה אחת ולא על תחמושת, וכך מחיר הרישום לתוכנית היה נמוך בהרבה ממה שהוא היה יכול להיות בפועל.
אימוני ירי.
אימוני הירי התקיימו בימי חול , כאשר באופן רשמי אושר לכל חניך להתאמן פעמיים בשבוע-שריד להוראה מימי המנדט שנועדה למניעת פגיעה בלימודי הנערים שהתנדבו לגדנ"ע.
בני הנוער במסגרת התאמנו על קליעה במצבים שונים עם ובלי עזרים מסייעים: במטווחים בהם קיים מטווח אוויר, החניכים מתחילים מירי בישיבה עם משען על מדף ברובה הבסיסי, עוברים לירי מרפקים ולבסוף ירי בעמידה בו משתמשים בציוד מסייע, בדרך כלל עם רובה מתקדם. במטווחים בהם קיים מטווח 50 מטר, החניכים מתחילים בירי עם מאוזר בשכיבה עם משען, לאחר מכן עוברים לשכיבה בלי משען עם אם 16, ולבסוף לשכיבה עם אנשוטס ועזרים מסייעים.
כשגרה, בני הנוער חונכו להתנהג באופן בטיחותי וזהיר עם נשק וטיפלו בניקוי הנשק וניקיון המטווח.
תחרויות ירי.
במהלך כל שנה נהגו לקיים תחרויות שהיוו תמריץ להגברת כושר הקליעה.
בעשורים הראשונים לפעילות המסגרת התקיימו בכל שנה התחרויות הבאות:
התקיימו גם תחרויות נוספות בהיקפים שונים, חלקן קבועות וחלקן חד פעמיות.
בשנותיו האחרונות של הגדנ"ע, בכפוף למצב הביטחוני ששרר במדינה (שנותיה הראשונות של האינתיפאדה השנייה) התקיימו התחרויות הבאות:
הכשרות.
בני הנוער היו נשלחים במהלך חופשת הקיץ לקורסים במחנה גדנ"ע, לקורס שלושה מצבים או לקורס עוזר מדריך. בעבר התקיים קורס צליפה במתקן אדם, כשהאחרון התקיים בקיץ 2001. לעיתים רחוקות, כחלק מקורסים בבסיסי צבא או פעילויות שונות בחופשות, ניתנה לחניכים הזדמנות להתנסות בירי ברובים צבאיים של ממש, כאשר המטרה של כל אלו למשוך את בוגרי המסגרת לתפקידים משמעותיים בתחום הקליעה והצליפה בצבא.
מטמורפוזיס
ג'מייקה, המדינה אותה אנו אוהבים
עבדאללה א-תל
עבדאללה א-תל (בערבית: عبد الله التل, תעתיק מדויק: עבד אללה אלתל; 17 ביולי 1918 - 14 באוגוסט 1973) היה קצין צבא ופוליטיקאי ירדני. א-תל היה מפקד הלגיון הערבי בירושלים בימי מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
עבדאללה א-תל נולד בשנת 1918 למשפחה מיוחסת הקשורה במשפחה ההאשמית, בעיר אירביד. א-תל סיים בהצטיינות את לימודיו בבית הספר התיכון בעיר א-סאלט, בירתה העתיקה של ירדן, בשנת 1937, בהיותו בן 18, נכלא על השתתפותו בהפגנה אנטי-בריטית.
בשנת 1941 התגייס א-תל ללגיון הערבי והשתתף בדיכוי מרד ראשיד עלי אל-כילאני בעיראק. בשנת 1942 הוסמך לקצונה. בשנת 1946 עבר קורס פיקודי במסגרת הצבא הבריטי.
במלחמת העצמאות.
על חלקו בשלב הראשון של מלחמת העצמאות - שלב מלחמת האזרחים לאחר הכט בנובמבר, עת היה מסופח לדיוויזיה הבריטית הראשונה, שמפקדתה בסרפנד מעיד א-תל בספר זיכרונותיו: "סייע אללה בידי למלא את חובתי במאבק בארץ ישראל". חברתי למספר קצינים ערביים נוספים ובתאום עם ראשי ההנהגה המקומית של ערביי ארץ ישראל וביניהם ראש עיריית לוד, אימנו צעירים מלוד, רמלה, ספרייה, עבאסייה, סרפנד ואל-בריה בהפעלת נשק ששאלנו ממחסני הלגיון, כולל מטווחים.
לאחר פלישת צבאות ערב לתחום ארץ ישראל ואל מעבר לגבולותיה של המדינה היהודית על פי החלטת החלוקה מילא א-תל תפקיד של מפקד הרגימנט השישי של הלגיון והיה מפקד כוחות הלגיון הערבי בירושלים. כיקירו של המלך עבדאללה, הועלה א-תל בדרגה שלוש פעמים במהלך המלחמה הוא החל את המלחמה כסרן, וסיים אותה בדרגת סגן-אלוף.
בעת שניטש הקרב על גוש עציון בחודש מאי 1948, נתקל מפקד כוחות הלגיון במקום בקשיים והזעיק את א-תל לעזרתו. א-תל נטל לידיו את ניהול הקרב, הפריד את חיל הרגלים הסדיר של הלגיון מן הכוחות הבלתי סדירים, וערך מחדש את משורייני הלגיון כדי לרכז את כוח האש שלהם. גוש עציון נפל ב-13 במאי, יום לפני הכרזת המדינה.