בתקופה שקדמה להקמת איגוד הדואר העולמי, והסדרת תעריפי הדואר בין מדינות, משלוח מכתבים למדינות זרות היה כרוך בבירוקרטיה רבה ובעלות גבוהה.
דגשים למשלוח דואר לחו"ל.
על מכתבים שנשלחו למושבות בריטניה או לארצות זרות לא חלה מגבלת המשקל שהוטלה על מכתבים שנשלחו בתוך בריטניה.
למעט מקרים חריגים, לגביהם ניתן היה לברר בבתי הדואר, חובה היה לשלם מראש עבור המכתבים היוצאים אל מחוץ לבריטניה.
אם השולח היה מעוניין להוזיל את עלות המשלוח, ולשלוח את המכתב באמצעות ספינה פרטית, הוא נדרש לציין זאת במפורש על המכתב באמצעות המילים "מכתב אוניה" (Ship Letter).
דגשים נוספים.
בהודעה נכתב כי מעבר להסדרים שפורטו בה, היו קיימות מספר אפשרויות נוספות למשלוח דואר. אפשרויות אלו, שהיו בעלות חשיבות מועטה, הושמטו מנוסח ההודעה, והציבור הוזמן לברר אודותיהן בבתי הדואר.
הציבור הוזהר כי אין לשלוח באמצעות הדואר פריטים העלולים להינזק אם ידרכו עליהם או ימחצו אותם בתוך שקי הדואר.
הודגש כי יש לרשום באופן ברור כתובת מלאה על כל המכתבים. הציבור התבקש לשלוח את המכתבים בבתי הדואר מוקדם ככל האפשר.
תוצאות הרפורמה בדואר.
הנהגת התעריף המוזל התקבלה על ידי הציבור הרחב בהתלהבות עצומה. אלפי אנשים צבאו על דלתות בית הדואר המרכזי של לונדון, ומנהל בית הדואר נאלץ לשנות לחלוטין את מערך הפקידים בסניף. יום לפני הנהגת הרפורמה היה רק פקיד אחד בסניף שעסק בקבלת מכתבים למשלוח, ובבוקר הפעלת הרפורמה הוצבו בכל אחת משש עשרה העמדות בסניף שני פקידים, וכולם עסקו בקבלת מכתבים למשלוח. בכל רחבי לונדון נשלחו ביום הראשון להפעלת התעריף החדש 112 אלף מכתבים.
התלהבות זו לא שכחה גם בימים שלאחר מכן, והציבור המשיך לשלוח מכתבים בקצב הולך וגובר. מרישומי שלטונות הדואר עולה כי מספר המכתבים שנשלחו בבריטניה בשנת 1839 עמד על 76 מיליון מכתבים, ואילו בשנת 1840, עם הנהגת התעריף האחיד והמוזל, הוכפל מספר זה ועמד על 168 מיליון מכתבים. עשר שנים לאחר מכן, בשנת 1850, כבר עמד המספר על 350 מיליון מכתבים בשנה.
הוזלת תעריפי הדואר הובילה למהפכה של ממש בפעילות המסחרית ובקידום ההשכלה בבריטניה. אנשים רבים, שקודם לכן לא היה באפשרותם לשלוח ולקבל מכתבים, הצטרפו אל מעגל לקוחות הדואר. הייתה זו הגשמה מלאה של התקוות אותן תלו מקבלי ההחלטות ברפורמה המקיפה שביצעו, ולמרות הירידה החדה בהכנסות האוצר הבריטי עקב ההורדה של תעריפי הדואר, הוחלט להמשיך ולקדם את הרפורמה.
הפעלת השלב הנוסף ברפורמה.
השלב השלישי, והמפורסם ביותר, מבין שלבי הרפורמה, הופעל ביום 6 במאי 1840, עם הכנסתו לשימוש של בול הדואר כאמצעי להוכחת התשלום עבור המכתב.
לקריאה נוספת.
Kandaouroff Dimitry, Collecting Postal History, 1973, p' 49
Laurin Zilliacus, From Pillar to Post - The Troubled History of the Mail, London, 1956, pp 137-144.
רוקסן גיי
רוקסן גיי (באנגלית: Roxane Gay; נולדה ב-15 באוקטובר 1974) היא סופרת פמיניסטית אמריקאית, פרופסור לאנגלית באוניברסיטת פרדו באינדיאנה, עורכת ומבקרת תרבות. היא מחברת אסופת המאמרים Bad Feminist (פמיניסטית רעה, 2014) שהיה לרב מכר"." גיי היא מהמייסדות של המגזין PANK לשירה ופרוזה וההוצאה לאור Tiny Hardcore Press .
ראשית החיים וחינוך.
גיי נולדה באומהה, נברסקה, להורים שהיגרו מהאיטי, הבכורה משלושת ילדי המשפחה. אביה היה מהנדס אזרחי והמשפחה נדדה בעקבות עבודתו של האב. היא אהבה ספרות מגיל צעיר והחלה לכתוב כבר בגיל ארבע.
גיי החלה את הלימודים לתואר בוגר באוניברסיטת ייל, אך הפסיקה אותם בשנת הלימודים השלישית ועברה לסן פרנסיסקו בעקבות קשר עם גבר אותו הכירה בהתכתבות. מאוחר יותר היא השלימה את התואר הראשון בנברסקה והמשיכה ללימודי מוסמך באוניברסיטת נברסקה - לינקולן. ב-2010, היא קיבלה תואר דוקטור ברטוריקה ותקשורת טכנית מהאוניברסיטה הטכנולוגית של מישיגן.
קריירה.
לאחר שסיימה את הדוקטורט, גיי החלה ללמד ספרות אנגלית באוניברסיטת מזרח אילינוי בתקופה זו היא ייסדה את ההוצאה לאור Tiny Hardcore Press . החל מקיץ 2014 גיי מלמדת באוניברסיטת פרדו כתיבה יצירתית.
Bad Feminist.
בקובץ המאמרים פמיניסטית רעה (2014) בוחנת גיי את היותה פמיניסטית, בשעה שהיא אוהבת דברים שעלולים להתפס כמנוגדים לתפיסה הפמיניסטית. בכל אחד מהמאמרים היא בוחנת איך פמיניזם משפיע על חייה לטוב ולרע - איך זה לחיות כאישה בעולם. פמיניסטיות דורשת מעצמן להתנהל על פי הרעיונות הפמיניסטיים בכל תחומי החיים, אולם היא טוענת שלקרוא ווג או להאזין למוזיקת ראפ סקסיסטית לא עושה אותנו פחות פמיניסטיות. גיי מגדירה פמיניזם כבסיס לתפיסת זכויות האדם והאזרח שלה ועל כן כפמיניסטית היא מגנה על זכויותיהן של נשים אחרות (כולל אלו שבחרו לא לאמץ את התווית הפמיניסטית).
רעב.
הספר רעב (Hunger: A Memoir of (My) Body), יצא לאור בשנת 2017 ועוסק במזון הגוף ובמאבקים הרגשיים והפסיכולוגיים של גיי כאישה שמנה. היא מתארת את חייה כאישה שמנה בחברה שמנופובית ובוחנת את החרדות המשותפות הנוגעות בהנאה, בצריכה, במראה חיצוני ובבריאות. גיי מתארת את גופה כ"לא ממושמע". בספר היא בוחנת ומתארת את העבר שלה - כולל אונס קבוצתי שעברה בגיל 12 והיה לנקודת מפנה בחיים הצעירים שלה. היא לא סיפרה להוריה על האונס והפנימה את הבושה. על מנת להגן על עצמה. "אכלתי ואכלתי ואכלתי בתקווה שאם אהפוך את עצמי לגדולה, הגוף שלי יהיה בטוח". גיי מספרת איך בחרה לחיות עם גופה כמו שהוא ולא לשנות אותו ואת תגובות העולם אליה.
לנגור המישורים הדרומיים
לנגור המישורים הדרומיים (שם מדעי: "Semnopithecus dussumieri") הוא מין של קוף מהסוג לנגור אפור שבקבוצת הקולובים במשפחה קופים בעלי זנב. הלנגור אנדמי למישורים הדרומיים של דרום הודו והוא גם הנפוץ שבלנגורים בהודו.
מאפיינים.
לנגור זה קרוב מאוד למין לנגור מצוי ובעבר היה תת-מין שלו אך הופרד. הוא דומה לו בגודל ובמראה והוא בעל פרווה לבנה עם ראש כהה וציצה על ראשו וסביב לחיים. הזנב ארוך ועוזר לקוף להתאזן בריצה.
קוף זה הוא מטפס עצים מומחה אך הוא יכול לנוע מהר גם על הקרקע. הוא חי בקבוצות שיכולות לכלול 15–150 פרטים, תלוי בכמות המזון ובהם זכרים ונקבות עם צעירים. בראש הקבוצה עומד זכר אלפא.
הקוף חי ביערות, יערות הרריים, ערבות עציים ושיחיות ברחבי הודו אך נפוצים יותר ויותר בערים הגדולות של הודו. מכיוון שהקוף נחשב לקדוש התושבים לא פוגעים בו ומביאים ללהקות קופים מזונות שונים. כתוצאה מכך הם משגשגים בערים.
לנגור מצוי
לנגור מצוי או לנגור המישורים הצפוניים (שם מדעי: "Semnopithecus entellus") הוא מין של קוף מהסוג לנגור אפור ממשפחת קופים בעלי זנב. הוא אנדמי למישורי צפון הודו מהנהרות גודוארי (Godavari River) וקרישנה (Krishna River) עד לשפלי הגנגס וגם במערב בנגלדש. הקוף חי ביערות גשם ובבתות טרופיות.
הקוף מגיע לאורך של 70–100 ס"מ ובעל פרווה לבנה, ראש שחור המכוסה בציצת ראש וציצות לחיים והוא בעל זנב ארוך ומפותל העוזר לו לאיזון. הקופים חיים הן על הקרקע והן על העצים. הם נפוצים בכמה מקדשים בהם הם מקבלים מזון מהתושבים, עקב היותם חיה קדושה.
הקופים חיים בחבורות בינוניות עד גדולות בטבע. הם ניזונים בעיקר מעלים אך יגוונו במזונות נוספים. אויביהם בטבע כוללים את הטיגריס, הנמר, פיתון הודי ותנינים וכן מציידים אנושיים. הם בסיכון מועט עקב הפגיעה ביערות הגשם.
בעבר היה כלול במין זה המין לנגור המישורים הדרומיים (Semnopithecus dussumieri) שהופרד ממנו.
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Еле́на Влади́мировна) (17 בינואר 1872 - 13 במרץ 1957), הייתה נכדתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ואשתו של ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק.
ביוגרפיה.
ילנה נולדה ב-17 בינואר 1872 בצארסקויה סלו, לולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו השלישי של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ולמריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ. לילנה ולאחיה הייתה אומנת אנגלייה, והם דיברו אנגלית ברמה של שפת אם.
בצעירותה דובר שילנה תתחתן עם הנסיך מקס פון באדן, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל. בשנת 1899 דובר על כך שילנה תתחתן עם פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, אולם הוא התחתן לבסוף עם סופיה חוטק. ב-29 באוגוסט 1902 התחתנה ילנה עם ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנם של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנו נולדו לה 3 בנות.
בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917, והקמת הרפובליקה ההלנית השנייה בשנת 1922, עברה המשפחה להתגורר בצרפת, שם הייתה ילנה מעורבת בעבודת צדקה עבור הגולים הרוסים, ובמיוחד ילדים. ילנה ומשפחתה חיו בצורה אלגנטית, אך לא מופרזת, מכיוון שבוטלה הקצבה שהם קיבלו מיוון ומרוסיה, ומקורות ההכנסה שלהם היו אוסף התכשיטים הנהדר של ילנה, ויצירותיו של ניקולאס.
בתחילת 1938 מת בעלה ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק כתוצאה מהתקף לב, ובמהלך מלחמת העולם השנייה חיה ילנה ביוון. ב-13 במרץ 1957 מתה ילנה באתונה, ובצוואתה היא הורישה את הספרייה האישית שלה לבית הספר הניסיוני אנווירטיה.
משפחתה.
ב-29 באוגוסט 1902 התחתנה ילנה עם ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנם של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנו נולדו לה 3 בנות:
יהונתן רוזנהק
יהונתן רוזנהק (נולד ב-27 באוקטובר 1985) הוא שחקן, מנחה, במאי ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה.