למחרת הם מנסים לחזור אל הרכב שלהם, אבל הם לא מצליחים למצוא את דרכם, עד שלבסוף יורדת שוב חשכה, והם נאלצים להקים את המחנה ללילה נוסף. באותו לילה, הם שוב שומעים את אותם קולות חורקים, וגם הפעם מנסים לשווא לזהות מה מקורם. בבוקר המחרת הם מוצאים שלושה גלעדים נוספים שנבנו סביב האוהל שלהם במהלך הלילה. כשהם ממשיכים לנסות למצוא את דרכם אל מחוץ ליער, הת'ר מבינה שהמפה שלה חסרה. מייק מגלה לה ולג'וש שהוא בעט אותה לתוך הנחל מתוך תסכול יום קודם לכן. בין השלושה נוצר ריב. בשלב מסוים לאחר הרבה שעות של הליכה ללא מפה הם נאלצים להודות שהם אבודים לחלוטין. הם מחליטים להסתמך על מצפן וללכת דרומה. הם מגלים באותו יום מספר רב של מקלות ודמויות אנושיות התלויות על העצים כבובות וודו. באותו לילה, הם שומעים שוב רעשים מוזרים אך הפעם ברורים יותר, בהם גם של ילדים. לפתע כוח לא ידוע מנענע את האוהל של החבורה, הם בורחים בבהלה ומסתתרים ביער עד אור הבוקר. בשובם אל האוהל שלהם, הם רואים את הציוד של ג'וש מפוזר ומלא רפש. הת'ר מנסה להבין למה רק רכושו של ג'וש נפגע. במשך היום הם מגלים כי אף על פי שהמשיכו דרומה במשך 15 שעות הם איכשהו מגיעים לאותה נקודה ממנה התחילו בבוקר עם אותו בול עץ שבו השתמשו כדי לחצות נחל לצד השני. השעה כבר מאוחרת ביום והם שוב מקימים מחנה, מיואשים ועייפים לחלוטין. ג'וש שומר בחוץ.
למחרת בבוקר, ג'וש נעלם. לאחר שניסו לשווא למצוא אותו, מייק והת'ר מפרקים את המחנה ומחליטים הפעם לנסות את מזלם מזרחה. באותו לילה, הם שומעים את ג'וש צורח בחושך, אך אינם מסוגלים למצוא אותו. למחרת בבוקר, הת'ר מוצאת חבילה של מקלות עטופה בבד מחוץ לאוהל שלהם. לאחר בדיקה היא מגלה שהחבילה מכילה את חולצתו הספוגה בדם של ג'וש, שיניים ושיער. היא מחליטה לא לספר את זה למייק.
באותו לילה, הת'ר מצלמת את עצמה מתנצלת בפני המפיקים של הפרויקט שלה ולמשפחתה. באותו לילה הם שומעים שוב את הקריאות המיוסרות של ג'וש לעזרה, הפעם הם מחליטים לעקוב אחריו. בעקבות כך הם מגלים בית נטוש ביער. מייק עולה למעלה בעקבות הקולות של ג'וש, והת'ר בלית ברירה מנסה לעקוב אחריו כדי לא להישאר לבד על אף התנגדותה להיכנס לשם. מייק חושב שהוא אולי שומע את הזעקות של ג'וש מהמרתף. הוא עוקב אחר הקול, ואחרי מה שנראה כמאבק, משתתק ונופל על הרצפה. הת'ר שנשארה מאחור קוראת למייק, אך אין תשובה. היא נכנסת למרתף בחיפוש אחר שני חבריה כשלפתע המצלמה שלה תופסת את מייק עם הפנים לקיר. לפתע הת'ר צורחת והמצלמה נופלת לרצפה. ישנה דממה ארוכה לאחריה נגמר הסרט.
שיווק הסרט.
שיווקו של הסרט נעשה בדרכים כמעט מחתרתיות. יוצרי הסרט הצעירים הפיצו אותו בעיקר באינטרנט דרך פורומים, ודרך קמפיינים מקוונים. אתר הסרט נותר מרכז משיכה, והפרסום של הסרט נעשה ב"רוח צעירה". סטיבן ספילברג ניסה להשתמש בדרכים דומות להפצת סרטו - אינטליגנציה מלאכותית. אך לא הייתה תרומה מהותית בדרכי ההפצה הללו.
קריאה להפקת גרסה מורחבת.
בספטמבר 2016 קרא אדוארדו סאנצ'ז למעריצי "המכשפה מבלייר" לחתום על עצומה רשמית שתוגש לחברת Lionsgate בקריאה להפיק גרסה מורחבת לסרט. לדבריו, נעשו מעל 19 שעות צילומים שמהם נערכה הגרסה שהופצה בשנת 1999. סאנצ'ז הוסיף שאם החברה תיענה לאתגר, הוא ישמח להפיק את הגרסה המורחבת. עצומה כזו נערכה והוחתמה על ידי אתר האינטרנט Found Footage Critic.
עיבוד לטלוויזיה.
באוקטובר 2017 מסר סאנצ'ז על כוונה לעבד את הסרט לסדרת טלוויזיה. בתגובה, אמר הבמאי השני, דניאל מייריק, שלא ידוע לו דבר על כך. ואולם, בפברואר 2018 נודע שחברת Lionsgate שוקדת על פיתוח סדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט, ובאפריל אותה שנה הודיעה חברת Studio L שהעבודה על הסדרה כבר החלה. חברת Studio L היא חברה בת של Lionsgate, המתמקדת בהפצת סרטים באורך מלא וסדרות לטלוויזיה ולהזרמת מדיה.
ההיסטוריה של העיר ניו יורק
מנהרת ברוקלין בטרי
מנהרת ברוקלין בטרי (באנגלית: Brooklyn-Battery Tunnel) היא מנהרה החוצה את האיסט ריבר ומחברת בין רובע ברוקלין לרובע מנהטן בעיר ניו יורק.
המנהרה עוברת מתחת לגברנרז איילנד אך לא מאפשרת יציאה אל האי.
המנהרה מורכבת משתי מנהרות צמודות, שאורך כל אחת מהן הוא 2,779 מטרים, ובכל אחת שני נתיבים לכלי רכב. המנהרה היא הארוכה במנהרות כלי הרכב שבצפון אמריקה.
הקמת המנהרה.
לאחר שרוברט מוזס, ראש רשות גשר טריבורו איחד את הרשות עם רשות המנהרות והפך אותן לרשות אחת, הציע להקים קישור באמצעות גשר בין ברוקלין ומנהטן והתנגד להקמת מנהרה. לחץ ציבור רב הופעל נגד הקמת הגשר מחשש לפגיעה בקו הרקיע של מנהטן, אולם לבסוף הכריע את הכף הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט שאסר על הקמת גשר מחשש שהדבר יפריע למבדוקי צי ארצות הברית הסמוכים.
המנהרה הוקמה בשנת 1950, לאחר עיכוב ממושך לאורך כל תקופת מלחמת העולם השנייה.
המנהרה בבעלות העיר ניו יורק ומנוהלת על ידי רשות המנהרות וגשר טריבורו.
שם המנהרה.
שם המנהרה מתייחס לרובע אליו היא מתחברת, ולפארק בטרי המצוי בקצה הדרומי של האי מנהטן.
המנהרה בתרבות פופולרית.
המנהרה מאוזכרת בסרט "גברים בשחור" משנת 1997 - בו משמש המאוורר של המנהרה ככניסה למפקדת הגברים בשחור.
במשחק התעלה קורסת בשל ההתקפה הרוסית על ניו יורק.
גשר טריבורו
מנהרת קווינס מידטאון
מנהרת קווינס מידטאון (באנגלית: Queens Midtown Tunnel) היא מנהרת אגרה המקשרת בין רובע קווינס לרובע מנהטן בעיר ניו יורק, בעוברה תחת איסט ריבר.
הקמת המנהרה ומבנה.
המנהרה נבנתה בשנת 1940 והיא מורכבת משתי מנהרות מקבילות, שבכל אחת שני נתיבי כלי רכב.
המנהרה בבעלות העיר ניו יורק ומנוהלת על ידי רשות המנהרות וגשר טרייבורו.
המנהרה באמנות.
בשנת 1997 הופיעה המנהרה בסרט "גברים בשחור" בסצנה בה נוסעים טומי לי ג'ונס וויל סמית' על תקרת המנהרה.
רפא&quot;ל
יעקב פרלשטיין
יעקב פרלשטיין (י"ז בכסלו תרל"ט, 14 בדצמבר 1878, מאה שערים – כ"ט בחשוון תש"ב, נובמבר 1941, תל אביב) היה מבוני תל אביב ובת ים.
ביוגרפיה.
פרלשטיין נולד בשכונה הירושלמית מאה שערים, בן שלישי ליצחק קלמן פרלשטיין ולרבקה מבית קורונל (מצאצאי יהדות ספרד). עוד בילדותו התעקש לצאת לעבוד ולא קיבל את הדעה הרווחת ביישוב הישן שלימוד תורה עדיף על מלאכה. בגיל 19, נשא לאישה את פסיה לבית הורוביץ ועבר ליפו, שם עבד בבית מסחר לעצים ולקמח "טורקניץ", לאחר שלוש שנות עבודה קיבל את העסק מידי בעליו. הזוג התגורר בנווה צדק שם נולדו שפרה, לאה, יצחק, רבקה (נישאה למרדכי מאיר, מיזמי מגדל שלום מאיר) ואהודה.
בשנת 1909 חבר לאגודת אחוזת בית להקמת תל אביב והגריל מגרש ברחוב ליליינבלום 32 עליו בנה את ביתו, שהיה הבית השני שהוקם בתל אביב (אחרי ביתו של ראובן סגל ברחוב יהודה הלוי 25). עם זאת, משפחתו סירבה לעזוב את נווה צדק ובמשך שנה היה הבית מושכר, לבסוף, בשכנועו של אבי המשפחה עברה המשפחה להתגורר בבית החדש.
ביומנו כתב ב-15 בדצמבר 1935 את זיכרונותיו מימיה הראשונים של אחוזת בית:
יעקב פרלשטיין היה אחד החברים האמידים ביותר באחוזת-בית ובין השנים 1922–1925 היה חבר מועצת העיר הראשונה של תל אביב.
בשנת 1925 החל לרכוש אדמות בעזרת כספים שלווה מבנק אַגְרוֹבַּנְק. חלומו היה להקים יישוב מדרום ליפו שישמש כמרכז קיט עולמי. ב-1934 התיישב בבית וגן (בת ים של היום) ונבחר לוועד הראשון כסגן. בתקופת מלחמת העצמאות, הייתה בביתו המפקדה הראשית של "ההגנה".
את הבית בבית-וגן בנה בתחילה כבית קיץ למשפחה. בני משפחתו מספרים כי "בגן הגדול היו עצי תות, עצי הדר, סוכות ענבים מזנים שונים, עצי תפוחים ושזיפים. במרכז הגן הייתה בריכת שחיה שנועדה בעיקר לילדים. מזרקות מים מסביב וספות למנוחה."
יעקב פרלשטיין נפטר ב-1941 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
על שמו נקראו בית הכנסת הגדול "היכל יעקב" בבת ים, רחוב מרכזי בבת ים ומעון ילדים.
עין חוד
עֵין חַוּד (בערבית: عين حوض) הוא כפר ערבי בהרי הכרמל בקרבת חיפה המשתייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
תושבי עין חוד הם בני חמולת אבו אל-היג'א. בכפר פועלות מסעדות המתמחות במטבח הערבי.
היסטוריה.
הכפר המקורי שכן במקום בו שוכן היום כפר האמנים עין הוד. בעקבות פרסום הספר הלבן (1939) נכלל עין חוד באזור א' בו נאסרה מכירת קרקעות ליהודים. על פי סקר הכפרים משנת 1945 נאמד מספר התושבים ב-650 איש, והשטח בבעלות הכפר היה 12,605 דונם טורקי, מתוכם 5,949 שטחים ציבוריים. באמצע מאי 1948 כבשו אנשי ההגנה את הכפר, לאחר שהגיע מידע על אנשי כנופיות שנכנסו אליו. תושבי הכפר ברחו במהלך מלחמת העצמאות, חלקם אל הרי הכרמל, וקרקעות הכפר, שהוכרזו כנכסי נפקדים נמסרו לקיבוצים עין כרמל, בית אורן וניר עציון. בשנת 1953 שימשו בתי הכפר הנטושים להקמת כפר אמנים.
חלק מתושבי הכפר המקוריים (משפחת אבו חלמי) שבו לכפר בשוך הקרבות, אך לא הורשו להישאר בו ועל כן הקימו בקרבת מקום לכפר המקורי, כפר חדש שלא הוכר על ידי השלטונות והיה לכפר בלתי חוקי.
בשנת 2005, לאחר מאבק ארוך, הוכר הכפר רשמית כיישוב. ביולי 2007, חובר לראשונה הכפר למערכת החשמל בישראל. שנה וחצי לאחר מכן נסללו הכבישים הראשונים ביישוב שחיברו אותו לצירי התחבורה באזור.
ב-2 בדצמבר 2010 פונה הכפר זמנית בגלל השרפה בכרמל וב-6 בדצמבר חזרו תושביו למקום.
היסטוריה של ברית המועצות
ברית המועצות הייתה היורשת של האימפריה הרוסית, שהשליט האחרון שלה, הצאר ניקולאי השני, שלט עד שנת 1917. ברית המועצות נוסדה בדצמבר 1922 כ-СССР, ברית של הרפובליקות הסוציאליסטיות של רוסיה, אוקראינה, בלארוס והפדרציה הטרנסקווקזית, שנשלטו בידי מפלגות קומוניסטיות.