ב-1998 הופיעה בקונצרט לציון 100 שנה להולדת ג'ורג' גרשווין.
ב-1999 פורסם אלבומה הראשון.
ב-2000 השתתפה בקדם האירוויזיון הלטבי וזכתה במקום השני, בשנה לאחר מכן השתתפה פעם נוספת בקדם והייתה בחירת הקהל, אך לא נבחרה בקרב שופטי התחרות.
ב-2002 נבחרה בפעם הראשונה לייצג את לטביה בתחרות עם השיר "I Wanna" ובאירוויזיון זכתה במקום הראשון ובכך לראשונה הביאה לארצה את הניצחון בתחרות. בשנת זכייתה ביקרה בישראל והופיעה בפסטיבל המחולות של כרמיאל.
באירוויזיון 2003 היא לקחה חלק בהנחיה לצד רנארס קאופרס.
ב-2004 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "צלילי המוסיקה".
בשנים 2007–2008 הופיעה ב"עלובי החיים".
היא בעלת תואר במשפטים מאוניברסיטת לטביה. ב-2005 נבחרה לשגרירה של רצון טוב מטעם ארגון UNICEF.
ג'ון ספנסר, רוזן ספנסר השמיני
ג'ון ספנסר, רוזן ספנסר השמיני (באנגלית: John Spencer, 8th Earl Spencer; 24 בינואר 1924 - 29 במרץ 1992) היה בן אצולה בריטי, ואביה של דיאנה, הנסיכה מוויילס.
ביוגרפיה.
ג'ון ספנסר נולד ב-24 בינואר 1924 בפדינגטון, לונדון, לאלברט ספנסר, רוזן ספנסר השביעי ולליידי סינתיה המילטון, בתם של ג'יימס המילטון, דוכס אברקורן השלישי וליידי רוזלינד בינגהאם, ועם לידתו קיבל את התואר "ויקונט אלת'ורפ". ג'ון התחנך באיטון קולג' ובאוניברסיטה החקלאית המלכותית, ובין השנים 1944–1945 לחם במלחמת העולם השנייה כקפטן ברגימנט הסקוטים אפורים המלכותי. בין השנים 1947–1950 שימש ג'ון כעוזרו של וילוובי נורי, ברון נורי הראשון, מושל אוסטרליה הדרומית.
בשנת 1952 מונה ג'ון לחבר מועצת נורת'המפטונשייר, בשנת 1959 מונה לשריף הבכיר של נורת'המפטונשייר, ובשנת 1970 מונה לשופט השלום בנורפוק. ג'ון שירת את ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת בין השנים 1950–1952, ולאחר מכן שירת את אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בין השנים 1952–1954, ואף קיבל בשנת 1954 את עיטור המסדר הוויקטוריאני המלכותי.
בשנת 1954 התחתן ג'ון במנזר וסטמינסטר עם פרנסס רות רוש, בתם של מוריס רוש, ברון פרמוי הרביעי, ורות רוש, ברונית פרמוי, ממנה נולדו לו 5 ילדים. נישואי הזוג לא היו מוצלחים, ובשנת 1969 התגרשו השניים. בשנת 1975 מת אביו אלברט ספנסר, רוזן ספנסר השביעי, וג'ון ירש את תארו "רוזן ספנסר". בשנת 1976 התחתן ג'ון עם ריין מק'קורקדייל, בתם של אלכסנדר מק'קורקדייל והסופרת ברברה קרטלנד.
ב-29 במרץ 1992 מת ג'ון כתוצאה מהתקף לב, ובנו צ'ארלס ספנסר, רוזן ספנסר התשיעי ירש את תאריו.
משפחתו.
ב-1 ביוני 1954 התחתן ג'ון עם פרנסס רות רוש, בתם של מוריס רוש, ברון פרמוי הרביעי, ורות רוש, ברונית פרמוי, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
פוקסטרוט (סרט)
פוֹקְסטְרוֹט הוא סרט קולנוע ישראלי-גרמני-צרפתי משנת 2017 שכתב וביים שמוליק מעוז ובכיכובם של ליאור אשכנזי, שרה אדלר ויונתן שיראי. את הסרט הפיק איתן מנצורי ("ספירו סרטים") בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי.
הסרט זכה בפרס הגדול של חבר השופטים בפסטיבל הסרטים של ונציה. כמו כן, הוא היה מועמד ב-13 קטגוריות בטקס פרסי אופיר לשנת 2017, ומהן זכה בשמונה פרסים, ביניהם ב"פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר". הוא הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
תקציר העלילה.
הסרט הוא טרגדיה בשלוש מערכות.
מערכה ראשונה.
המערכה הראשונה מתרחשת בבית ההורים, בפרק זמן של כחמש שעות. הסרט נפתח עם הגעת צוות מודיעי נפגעים לבית משפחת פלדמן, ותגובתה ההמומה למצב. עם פתיחת הדלת, אם המשפחה, דפנה (שרה אדלר), מתעלפת ומאבדת את הכרתה. אב המשפחה, מיכאל (ליאור אשכנזי), יושב קפוא ומביט בצוות, המטפל באשתו בזריקת אלחוש ומעביר אותה למיטה. החיילים מוסרים לו את ההודעה על מות בנו, יונתן, בעת מילוי תפקידו, מבקשים לסייע בהעברת ההודעה לבני משפחה נוספים ומתעקשים שישתה הרבה מים. לאחר עזיבתם מגיע אחיו, אביגדור (יהודה אלמגור), כדי לתמוך בסידורי הלוויה ומיכאל נוסע לאמו. האם, ניצולת השואה, סובלת מדמנציה, מכנה את מיכאל בשם אחיו ומדברת רק בגרמנית. כשמיכאל חוזר לביתו נמצאים שם אחותה של אשתו וקצין הרבנות הצבאית שמבקש לשוחח איתו. מיכאל מנסה לשמור על ארשת מתפקדת, מסתגר בשירותים וצורב את ידו במים רותחים. לאחר עזיבת הקצין, שנמנע מלהבטיח למיכאל כי יוכל לראות את גופת בנו, הוא נכנס לחדרו של יונתן, מביט בתעודת הזהות שלו ומקשיב לקולו בטלפון. לבסוף הלחץ המצטבר מכריע את מיכאל שצונח לצד אשתו. אלא שעד מהרה הצוות שהודיע על מותו של יונתן חוזר ומודיע שנפלה טעות בזיהוי, וכי בנו של מיכאל בריא ושלם. לאחר חילופי דברים קשים, בתוכם מתעוררת גם דפנה ומנסה להרגיע את מיכאל, מחליט אב המשפחה לסלק את החיילים, ומפעיל פרוטקציה על מנת להחזיר את הבן הביתה לאלתר.
מערכה שנייה.
המערכה השנייה מתרחשת במחסום צה"ל בסמוך למוצב צבאי שבו משרת הבן. על מחסום חסר שם בדרום הארץ שומר צוות "פוקסטרוט". הצוות מורכב מארבעה חיילים בשירות חובה המעבירים את זמנם במחסום השומם. הצוות ישן בתוך מכולה ישנה ומוזנחת. אחד החיילים מודד את שקיעתה היומית בעזרת גלגול פחיות לוף לאורכה. יונתן (יונתן שיראי) מצייר קריקטורה של אישה עירומה ומספר לחבריו על הסיפור האחרון שסיפר לו אביו לפני השינה. בסיפור, מיכאל בן ה-13 מחליף ספר תנ"ך עתיק שעבר במשפחתו מזה דורות, תמורת ירחון פורנוגרפיה, אותו העביר ליונתן בהגיעו לגיל 18. נוהל העבודה במחסום כולל עצירת כלי רכב ואימות תעודות זהות במחשב ישן, וירי אות התראה באוויר לאחר העברתם. לילה גשום אחד מגיע רכב עם ארבעה צעירים. הנוהל משתבש כאשר אחד החיילים מזהה בטעות פחית ריקה כרימון יד ופותח בירי, שהורג את הצעירים ברכב. הצוות מדווח למוצב ששולח מחפרון כדי לקבור את הרכב. יום למחרת, בעוד קצין בכיר מורה לחיילים לשמור על שתיקה בנוגע לאירוע אחרת יסתבכו, הוא מקבל הוראה טלפונית לשחרר את יונתן הביתה. יונתן שואל את הנהג הצבאי לפשר השחרור, אך זה לא יודע ויונתן שוקע לתוך מחברת האיורים שלו. סדרת איורים (שצוירו בידי אסף חנוכה) מגוללת את קורות חייו של מיכאל, החל מהרגע בו מכר את ספר התנ"ך של אמו (אשר בעקבות המעשה אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי) ועד הפיכתו לאיש משפחה ואדריכל מצליח, שמסתיר ומתעלם בצורה מרשימה מאות קין שחור וגדול, הדבוק לפניו.
מערכה שלישית.
המערכה השלישית מתרחשת גם היא בבית ההורים, חצי שנה אחרי מותו של הבן. בחזרה לבית המשפחה, מיכאל מביט בעצב במחברת האיורים של יונתן ומזהה שהדף האחרון תלוש. דפנה מקשטת עוגת יום הולדת ופוצעת את ידה. השניים מחליפים דברים המעידים כי עבר זמן מאז פרידתם לאחר מותו של יונתן, בהמשך לדרישתו של מיכאל כי ישחררו את בנו מהבסיס. אף על פי שדפנה מאשימה את מיכאל במה שקרה, הם מוצאים נחמה אחד בשני. כאשר בתם, עלמה (שירה האס), חוזרת הביתה, היא מופתעת לגלות את הוריה יושבים יחד בתוך עננת גראס. היא יוצאת מהבית ומשאירה את בני הזוג לבדם. בתוך הגעגוע הם מדברים על האיור האחרון שיונתן צייר: שופל ענק נושא רכב שחור.
אפילוג.
בסצנה קצרה בסוף הסרט, יונתן מצייר במחברתו במהלך נסיעתו ברכב שאמור להחזיר אותו לביתו, לאחר שיחת הטלפון של מיכאל. הרכב הצבאי סוטה מהכביש כדי לא להתנגש בגמל ומתדרדר לתהום.
תגובות וביקורות.
הסרט זכה בפרסים רבים ונבחר לייצג את ישראל כמועמד מטעמה לפרס האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע אשר הכריזה עליו כאחד מתשעת הסרטים הזרים הטובים לשנת 2017 ברשימה המקוצרת של המועמדים לפרס הסרט הזר, אך לבסוף לא נכלל בין חמשת המועמדים הסופיים בקטגוריה. הביקורות כלפי הסרט היו מעורבות: מרבית מבקרי הקולנוע אהדו את הסרט, ושבחים רבים נקשרו בסגנונו הסינמטוגרפי, אך תכניו עוררו התנגדות מצד גורמים פוליטיים. לאחר שהסרט לא נכנס לרשימת המועמדויות הסופית לאוסקר, טען במאי הסרט שמוליק מעוז כי נפל קורבן לחרם על ישראל. הוא הסביר שנפל קורבן לניסוי לא מוצלח בשיטת ההצבעה בתוך הוועדות הקובעות את המועמדים.
תגובות המבקרים.
אבנר שביט העניק לסרט 5 מתוך 5 כוכבים וכתב: "אילולא הסרט עצוב כל כך, אפשר היה לומר כי מדובר בחגיגה ויזואלית, שהיה לי תענוג לצפות בה פעמיים על מסך גדול. מפגני אסתטיקה שכאלה נוטים לפעמים להיות מלאכותיים וריקניים, אך כאן הצורה משרתת את התוכן ולמרות כל זיקוקי הדי-נור, בכל זאת יש פה לב ונשמה, והצופה יוצא עם מועקה גדולה".
שמוליק דובדבני העניק לסרט 4.5 מתוך 5 כוכבים וכתב: "פוקסטרוט" הוא סרט שיעורר בכם מחנק ומועקה - ולא מהסיבות שההיא-שאין-לנקוב-בשמה חושבת עליהן. עם מהלך עלילתי מבריק, צלילה מדויקת לנפש הישראלית-בורגנית, אסתטיקת צילום הופכת קרביים וליאור אשכנזי אחד בהופעה מטלטלת, מדובר ביצירה שממש לא כדאי לפספס".
לצד מספר הסתייגויות, באתר מאקו העניקו לסרט 3.5 כוכבים לצד השבחים הבאים: "...מעוז מוכיח בפעם השנייה - הראשונה הייתה ב"לבנון" המופתי - שהוא ניצב בראש בתעשיית הסרטים הישראלית בכל הנוגע לדקדוק ולתחביר של השפה הקולנועית. האפיזודה הראשונה של "פוקסטרוט" לבדה היא מיני-יצירת מופת של הגות והגיית קולנוע; יש במאים שיעבירו קריירה שלמה בלי לחקוק בזיכרון את כמות השוטים שמעוז צרב לי באונות בשליש סרט הזה".
גם הביקורות בזירת הקולנוע הבינלאומית הביעו הערכה רבה לסרט. אתר ה"הוליווד ריפורטר" כינה את הסרט "חוויה חזקה" ו"קולנוע מודרני נועז". באתר מגזין "וראייטי" נכתב על הסרט שהוא עשוי ברמה של סרטים עטורי פרסים, והשוו את ההתמודדותו עם תכניו של יצירתו הספרותית של דויד גרוסמן, "אישה בורחת מבשורה". באתר "הגרדיאן" העניקו לסרט 4 כוכבים מתוך 5 וכתבו כי הוא "מציע תמונה מתוחכמת ונחוצה של חוסר תוחלת".