אחרי עונת השאלה מוצלחת בקפריסין חזר יצחקי למכבי תל אביב. בהופעת הבכורה המחודשת שלו במדי הקבוצה כבש שער בדרך לניצחון 2–0 על גיור ההונגרית, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. במשחק החזרה שלו לליגת העל כבש יצחקי שער כבר לאחר 48 שניות במחזור הראשון, במשחק החוץ נגד הפועל עכו. במחזור ה-16 לעונת 2013/2014 הבקיע שער במספרת בניצחון 3–1 על מכבי חיפה, אשר נבחר לשער השבוע של אופ"א. ב-27 בפברואר 2014, במהלך חימום לקראת משחק החוץ במסגרת שלב 32 האחרונות של הליגה האירופית בין מכבי תל אביב לפ.צ. בזל, קרע יצחקי את הרצועה הצולבת בברכו השמאלית וסיים את העונה. יצחקי חזר לשחק רק בדצמבר אותה שנה כשעלה כמחליף במשחק חצי גמר גביע הטוטו מול הפועל חיפה. במהלך תקופתו במכבי תל אביב זכה עם הקבוצה פעמיים באליפות, פעם אחת בגביע המדינה ופעמיים בגביע הטוטו.
ב-14 במאי 2018 הודיע יצחקי על פרישה ממשחק פעיל בסיום עונת 2017/2018, ולמחרת ערך את הופעתו האחרונה בקריירה כאשר נכנס כמחליף במשחק מול קבוצתו לשעבר בית"ר ירושלים. בתום העונה קיבל תפקיד בצוות המקצועי של מכבי תל אביב.
החל מה-26 באוקטובר 2021 ועד ה-14 בדצמבר 2021 שימש כמאמן זמני של המועדון, עקב פיטוריו פטריק ואן לוון, ועד מינויו של מלאדן קרסטאיץ'. בתקופה זו אימן את הקבוצה 6 משחקים, בהם הקבוצה צברה 14 נקודות מתוך 18 אפשריות.
נבחרת ישראל.
לזכותו של יצחקי 19 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, בהן כבש שלושה שערים.
ב-2 ביוני 2007 ערך יצחקי את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ישראל, כאשר פתח בהרכב מול נבחרת מקדוניה במסגרת מוקדמות יורו 2008, והבקיע את שער הבכורה שלו בדקה ה-11 של המשחק. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-9 בספטמבר 2009 במשחק מול נבחרת לוקסמבורג במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, ובסך הכל 11 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שער אחד.
נבחרת קטר בכדורגל
נבחרת קטר בכדורגל (בערבית: منتخب قطر لكرة القدم) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קטר.
קטר מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל, אך זכתה באירוח הטורניר בשנת 2022 ולכן תשתתף בו לראשונה. קטר עשתה הפתעה גדולה, כאשר סיימה במקום השני באליפות העולם עד גיל 20, בשנת 1981. בגמר הנבחרת הפסידה למערב גרמניה.
ב-1 בפברואר 2019, זכתה בגביע אסיה בכדורגל 2019 לראשונה בתולדותיה.
צופית (מושב)
צוֹפִית הוא מושב עובדים ליד כפר סבא. המושב הוקם בשנת 1933 על ידי גרעין של 50 חקלאים על שטח שנקנה על ידי קרן קיימת לישראל ויושב במסגרת התיישבות האלף.
היסטוריה.
במהלך המרד הערבי הגדול סבל המושב מהתנכלות מצד כפר סבא וקלקיליה, וכמעט מדי לילה נורו אליו יריות. באותה תקופה לא היו במושב טלפון, עזרה רפואית או רכב פינוי. , חבר המושב, נרצח ביריות באוגוסט 1936. בפברואר 1939 נחנך במקום "בית עם" על שם מכס צוקרמן. בספטמבר 1939 היה שטח המושב 708 דונם והיו בו 50 משקים וסך הכל 203 נפשות. לאחר קום המדינה גדל המושב, הקרן הקיימת לישראל העבירה לצופית שטחי קרקע שהיו בבעלות קלמניה. כך נוספו למושב 40 משקים ושטחו גדל ל-2000 דונם. חצי מהשטח הוקצה לפרדסים והחצי השני לירקות ובוטנים. בהרחבה של המושב התגוררו 32 משפחות שהגיעו במסגרת תנועת מן העיר אל הכפר ונוצרו לזמן מה חיכוכים בין הוותיקים לחדשים.
המושב השתייך תחילה למועצה אזורית השרון התיכון, אך לימים אוחדה המועצה לתוך מועצה אזורית דרום השרון, אליה שייך היישוב כיום.
על גבעה ליד כניסה למושב, הוקם ב-1939 בית העם על שם מקס צוקרמן שהיה מרכז החיים התרבותיים של המושב וקיים עד היום. לידו הוקמה אנדרטה ליהודי יאנובה (על יד ביאליסטוק) שנרצחו בשואה.
במושב ישנו בית קברות לחיות מחמד.
S.U.N. Project
S.U.N. Project הוא הרכב המתכנה רוק-טראנס פסיכדלי. חבריו הם היי-מן מקוי, מתיאס רומולר ומרקו מניצ'לי - במקור נגני הבי מטאל מהמבורג שנתקלו לראשונה במוזיקה פסיכדלית בתחילת שנות ה-90 בהיותם בחופשה בגואה. לאחר החופשה החלו לכתוב טראנס המשלב גיטרות חשמליות בעזרת מחשבי אטארי וסינתיסייזרים וב-1997 יצא אלבום הבכורה דרוזופילה.
מקור השם.
השם S.U.N נבחר בשנת 1996 במשמעות שמש עם הוספת הנקודות לשם קישוט בלבד. יש המפרשים כ - Stupid Unrespectable Noise ("רעש טיפשי ולא מכובד").
מומיק
מומיק, נובלה מאת דויד גרוסמן, יצאה לאור ב-2005 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. עובּדה מתוך הפרק הראשון בספרו של גרוסמן - "" (1986).
הספר "עיין ערך: אהבה" שבר את המוסכמות בספרות ובתרבות העברית, בכך שהיה אחד הספרים הראשונים שהעזו לדבר על השפעות השואה על ילדי הדור השני ועל אורח החיים בארץ. הוא פתח דרך לספרים רבים אשר השתמשו בכתיבה כתרפיה אישית ולאומית ועסקו בנושא. ציבור הקוראים התחבר מאוד אל הפרק הראשון בספר, "מומיק", וראה את שאר הספר כפחות קריא וברור.
לאחר לחץ ובקשות מצד קוראים, החליט גרוסמן להוציא את סיפורו של מומיק מתוך "עיין ערך: אהבה" ובצירוף שינויים אחדים ערך אותו לרומן עצמאי.
הספר עובד להצגה שהועלתה בתיאטרון גשר בשנת 2005. הספר מופיע גם בגרסת שמע, בהקראת דוד גרוסמן.
עלילה.
מומיק הוא ילד בן 9, תלמיד בית ספר יסודי בשכונת בית מזמיל בירושלים בשנות החמישים. הוא בן לזוג ניצולי שואה הסובלים מסיוטים וטראומות, אך מקפידים שלא לספר לו דבר על השואה ועל הזוועות שעברו עליהם, מתוך רצון לגונן עליו ולדאוג לו לילדות "נורמלית" ככל האפשר. מעבר לאביו ואמו, גדל מומיק כשהוא מוקף בניצולי שואה: השכנה בלה שמשגיחה עליו, דודו ודודתו וכל הדמויות המקיפות אותו בשכונה, כולם הגיעו מ"ארץ שם", שמומיק לא מבין מהי ומה קרה שם.
בתחילת הספר מגיע לבית המשפחה אנשל, אחי סבתו המנוחה של מומיק; אנשל (שמומיק קורא לו מיד "סבא") היה מאושפז בבית חולים לחולי נפש, כפי הנראה בשל מה שעבר עליו בשואה, ועל מומיק מוטל לטפל בו. אנשל מדבר בשברי מילים ומשפטים בלבד, ומומיק מנסה להתחיל ולהשלים משברים אלה את הסיפור שאותו, כך הוא מרגיש, מתאמץ לספר סבו, שהיה לפני המלחמה סופר ילדים מצליח בעיתון עברי בוורשה.
כיוון שבאותה תקופה לא מקובל לדבר על השואה ומוראותיה – בעיקר לא באוזני ילדים – בונה לו מומיק, ילד רגיש ומבודד מסביבתו, סיפר (נראטיב) פנטסטי משלו על השואה ועל ההיסטוריה הפרטית של משפחתו. באופן אירוני, דווקא העובדה שמנסים להסתיר ממנו בכל מחיר את המידע הזה דוחקת את מומיק לחקור ולחפש בכלים העומדים לרשותו, להשתמש בעולם הדמיון העשיר שלו כדי לדמיין מה היה שם, ולסגת יותר ויותר אל עולמו הדמיוני. מומיק מוצא את עצמו נקשר יותר ויותר אל חבורה של תמהונים ניצולי שואה, שמהם הוא לומד עוד ועוד פרטים על העולם שחרב ועל הדמונים הרודפים את הוריו. בעולם הלא פשוט שהוא גדל בו, הוא מגלה אט אט רסיסי זיכרונות מ"ארץ שם" (פולין בשואה), והוא מחליט לחקור מהי ה"חיה הנאצית" במטרה להציל את הוריו מהסיוטים ואת כל האנשים מ"ארץ שם".
מומיק מסופר על ידי מספר חיצוני המספר את הדברים מנקודת מבטו הילדותית של מומיק; הוא כתוב בשפה המשקפת את עולמו הנאיבי, ומעביר את אווירת החיים בישראל בשנים הראשונות למדינה.
בתיאטרון.
הנובלה "מומיק" עובדה למחזה בידי בן בר-שביט ולנה לסקינה והועלתה ב-2005 בתיאטרון גשר, בבימויו של יבגני אריה. בהצגה השתתפו אמנון וולף, גיא קרסנר, יהונתן פרנקו, ליליאן רות חיילובסקי, לאוניד קנייבסקי, נטשה מנור, אלכסנדר סנדרוביץ', יבגני טרלצקי, קלים קמנקו, בוריס אחנוב/ ולדימיר חלמסקי וויקטור סוקולוב. בשנת 2006 יצאה ההצגה לסיבוב הופעות באירופה, ובתחילת 2008 יצאה לסיבוב הופעות בצפון אמריקה.
ווילד צ'רי
הרעלה
הרעלה היא מצב שבו אורגניזם נפגע באופן כימי מרעל או ארס, או מצב שבו גורם חיצוני גורם לאורגניזם להיפגע באופן כימי מרעל או ארס. הביטוי 'הרעלה' מתאר גם את המצב הסופי של האורגניזם וגם את הפעולה שהובילה אליו, במידה שהיא בוצעה במתכוון על ידי גורם חיצוני.
רצח באמצעות הרעלה.
שימוש ברעל יכול להיעשות למטרת רצח. בחירת הרעלה כשיטת הרצח עשויה לנבוע מכמה סיבות:
היסטוריה של שימוש ברעל למטרת רצח.
בהיסטוריה האנושית, נעשה שימוש מאסיבי ברעלים מסוגים שונים לביצוע מעשי רצח פוליטי. אישים פוליטיים נהגו להגן על עצמם מפני הרעלה באמצעים שונים, ביניהם טועם - אדם שתפקידו היה לטעום מכל דבר מאכל ומשקה המוגש לאישיות הפוליטית, מתוך מטרה לזהות רעל. כמו כן ידועים מקרים של אנשים שפיתחו בכוונה תחילה עמידות לרעלים מסוימים כדי שיוכלו להשתמש ברעלים אלה לצורך הרעלה של יריביהם בלא להחשיד את עצמם. כזה היה המקרה של מיתרידטס השישי, מלך פונטוס.
היוונים נהגו להשתמש בחיצים מורעלים בשם "טוקסיקון". הפילוסוף סוקרטס שנידון למוות שתה כוס רעל. מלכת מצרים, קלאופטרה, נהגה לנסות את הרעלים שלה על עבדיה, וכך גילתה שרעל הצפע הוא היעיל ביותר, ועל כן כשביקשה להתאבד, ביקשה שיובא לה זר פרחים ובו נחש צפע. הקיסר הרומאי נירון הורה לשלם קצבה קבועה לאישה שנודעה כמרעילה. הסברה היא שהרומים למעשה הרעילו את עצמם אט אט בכך שהשתמשו בצינורות עופרת להובלת מים ופגעו בכושר הפוריות שלהם.
הרוקח השווייצרי כריסטופר גלסר פתח בית מרקחת בפריז, בו מכר, בין השאר, רעלים. הוא היה מעורב בפרשת המרקיזה דה בוורליה. מאהבה, הקצין סן-קרואה, ככל הנראה רכש מגלסר רעל והרעיל את בעלה של המרקיזה. בכלא הבסטיליה פגש סן-קרואה את האיטלקי גיזילי, שהרעיל בעצמו 150 אנשים, ויעץ לסן-קרואה להרעיל את שאר משפחתה של המרקיזה. סן-קרואה והמרקיזה פצחו במסע הרעלה שבו הלכו לבתי חולים והגישו מאכלים ומשקאות מורעלים למאושפזים, כדי לגלות אילו חומרים יעילים במיוחד למטרות הרעלה.
נענע דיסק