ג'יימס ונדרקם הוסיף וטען שהלוח הוחלף בלוח העברי רק בעקבות גזירות אנטיוכוס. כנגדו נטען:
חוקרים נוספים תיארכו את ייסוד הלוח לזמן גלות בבל ושיבת ציון. לדעת רון פלדמן, נחמיה מיסד את שמירת השבת השבועית - שהחליפה את יום הירח המלא ('שאפאטו' באכדית) - באמצעות לוח השנה השבתי של 364 יום. גם בדעות אלו יש קושי, כיוון שספרי התנ"ך מהתקופה הפרסית וכן מכתבי יב משווים את הלוח היהודי ללוח הירחי-שמשי של הממלכה האחמנית. לדעת פיליפ דייוויס, הלוח לא היה בשימוש בבית המקדש יותר מתקופה קצרה בזמן שיבת ציון. גם דעתו עומדת בניגוד לאופיה המהפכני של עדת קומראן.
לדעת רוג'ר בקווית תחילת השנה נקבעה ליום רביעי בכוונה שהתאריכים בתנ"ך לא יפלו בשבת. כגבול אחרון לייסוד הלוח ניתן להציב את ספר מהלך המאורות, המתאר בפרק פ' את פיגור עונות השנה ביחס ללוח, מכך ניתן להסיק שהלוח נוסד כ-30 עד 120 שנים לפני חיבורו. מכיוון שהעותקים שבידינו נכתבו בסביבות 200 שנה לפני הספירה, הרי שהלוח נוסד לכל המאוחר באמצע המאה ה-3 לפנה"ס. תקופה זו מתאימה ל"יובל השביעי לחורבן הארץ" שבו "שכחו חוק ומועד ושבת", והיא כשני דורות לפני בריחת כת קומראן לדמשק והגעת מורה הצדק בתקופת שמעון השני, מה שאומר שהלוח הוא מעשה ידי הניצנים הראשונים של הכת, שהופיעו כבר בתחילת התקופה ההלניסטית. לדעת יונתן בן-דב ייתכן שהלוח נוסד אחר כך כיוון שהעותקים שנמצאו שייכים לפרקים ע"ב-ע"ט ואילו פרק פ' בספר מהלך המאורות נוסף מאוחר יותר. בנוסף, הלוח נוצר בהשפעת תפיסת הזמן של מניין השטרות כרציף וטרנסצנדנטי, וכן בהשפעת התרבות ההלניסטית הרואה את לוח השנה כמרכיב בלאומיות, ולכן לא ייתכן שנוסד לפני המאה השלישית לפני הספירה.
כנראה הלוח נוסד לפני צו קנופוס שפרסם את אורך שנת חמה מדויקת, בשנה בה חל ראש חודש ניסן בסמוך ליום השוויון. ניתן לחשב באיזו שנה בדיוק נוסד הלוח באמצעות השוואה לתאריך החורבן במשמרת יהויריב, בהנחה שהכתבים מתעדים מציאות ולא מערכת סכמטית רעיונית בלבד.
שימוש מאוחר.
יש טוענים כי ישו, שהושפע מהשקפותיו של יוחנן המטביל שפרש מהאיסיים הקרובים בדעותיהם לאנשי קומראן, נהג על פי לוח השנה שלהם. לכן בשנת 30 לספירה, 40 שנה לפני נפילת ירושלים וחורבן בית המקדש השני, אכל עם שנים-עשר השליחים את הסעודה האחרונה, שהייתה סעודת ליל הסדר לפי שלושת הבשורות הסינופטיות, ביום שלישי 4 באפריל בערב. ביום רביעי 5 באפריל נשפט, ולמחרת התרחשה צליבת ישו בערב פסח שחל לפי הסנהדרין ביום חמישי 6 באפריל.
אם אכן מעולם לא עיברו את השנה, הרי שהלוח נוסד בסביבות 260 לפני הספירה. שנת 267 לפני הספירה הייתה שנה ראשונה לשמיטה ובה חל ראש חודש ניסן ג'תצ"ד בסמוך ליום השוויון באמצע השבוע. לפי זה ניתן לתארך את ניסיון ההטעיה של הבייתוסים-איסיים לשנת ג'תשפ"ג - 23, שבה חל מולד הלבנה ביום שישי 9 באפריל, ושכרו עדי שקר כדי שיקבעו את ראש חודש ניסן בשבת ולא ידחוהו ליום ראשון.
הקטעים האסטרונומיים בגרסה הקצרה של ספר חנוך ב' מבוססים על שנה של 364 יום, בגרסה הארוכה נוספו שנה ירחית ושנה יוליאנית.
חוקרים מסוימים טענו שהצום הנוצרי בימים רביעי ושישי וכן העברת השבת ליום ראשון נובעים מכך שהחגים בלוח זה חלים בימים אלו. לעומתם טען יששכר שטרן, ששימוש בלוח שנה אחר משאר היהודים היה מעורר פולמוס ולא מצאנו זכר לזה.
במהלך העת החדשה המאוחרת הועלו מספר הצעות הקוראות להנהגת לוח שנה רב שנתי המבוסס על אורך שנה של 364 יום. תקן התאריך השבועי של ארגון התקינה הבינלאומי, המשמש ממשלות ועסקים ברחבי העולם, מהווה למעשה צורה מסוימת של לוח כזה.
אסטרולוגיה.
מגילה 4Q318 מציגה את גלגל המזלות על פני כל חודש, כל מזל נמשך יומיים או שלושה והמזל המתחיל הוא גם המסיים. סידור דומה נמצא בפרקי דרבי אליעזר פרק ז' ובברייתא דמזלות, ומתאים בקירוב לזמני היראות הירח על רקע כוכבי גלגל המזלות. המגילה מכנה את החודשים בשמות הבבליים הנזכרים בספרי התנ"ך המאוחרים, ובכך היא ייחודית בין כתבי קומראן, מלבד אולי מגילות מעשי השליטים שייתכן שמזכירות את מרחשון ושבט. ייחודיות נוספת היא עצם היותה מגילה אסטרולוגית, דבר שלא נמצא בכתבי קומראן מלבד מגילת פיזיונומיה (4Q186 ). ייתכן שמגילה זו אינה כיתתית ולא חוברה בקומראן. המגילה מקבילה כל חודש למזל שאחרי המזל המקביל לו במסורת היהודית (אדר לטלה ושבט לדגים). פרט זה מתאים עם הטבלאות האסטרונומיות MUL.APIN , שמתחילות את גלגל המזלות בשור כיוון שבלוח הבבלי חודש ניסן מתחיל תמיד אחרי יום השוויון ובזמנם מזל שור היה קרוב יותר לנקודת השוויון עקב נקיפת ציר כדור הארץ.
אורך השנה במגילה זו הוא 360 יום, כשנה האידיאלית שהונהגה במסופוטמיה לחישובים אסטרונומיים ומנהליים, ומשמשת גם כיום בעסקים. מידה זו עמדה בבסיס לוח השנה הקומראני של 364 יום, על פיה יוחסה לדוד המלך כתיבת 3600 מזמורי תהילים - 10 לכל יום, ואותה תוקף מחבר ספר מהלך המאורות. גם בתנ"ך כנראה חושבו תקופות לפי ערך זה.
טבלאות המקבילות למגילה זו, אלא שבהן ניסן מתחיל במזל טלה, מופיעות בכתבי יד החל מתחילת המאה ה-12.
13 חודשים.
יש טוענים שבספר היובלים נעשה שימוש גם בלוח שנה שבו 13 חודשים שבכל אחד יש רק 28 ימים, שהם בדיוק 4 שבועות, כל החודשים מתחילים ביום ראשון, וספירת העומר מתחילה במוצאי שביעי של פסח, כמנהג ביתא ישראל. ההסבר לנוכחות לוחות שנה סותרים בספר אחד הוא כי ניכר שספר היובלים עבר עריכה ואינו כתיבה מקורית. אין הוכחה חותכת לקיומו של לוח זה, לעומת אזכורים מפורשים בספר היובלים שמתאימים ללוח המוכר מספר מהלך המאורות ומגילות קומראן, לכן הצעה זו נדחתה על ידי רוב החוקרים.
בספר חנוך ב' פרק י"ט נמנים 90 יום מא' בניסן עד ו' בתמוז, מה שמעיד על חודשים בני 28 יום בלבד.
אי המטמון (סרט, 2002)
אי המטמון (באנגלית: Treasure Island) הוא סרט הרפתקאות מונפש טלוויזיוני אמריקאי, אשר מבוסס על ספר הרפתקאות בעל אותו שם מאת רוברט לואיס סטיבנסון שיצא לאור לראשונה בשנת 1883. הסרט בוים על ידי וויל מאוגניוט, נכתב על ידי ג'יי אברמוביץ', והופק על ידי DIC Entertainment כחלק מסדרת הסרטים "DIC Movie Toons", כאשר הסרט הוא התשיעי בסדרה.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ ניקלודיאון ב-1 בדצמבר 2002, כאשר מספר ימים לפני שידורו הופץ בקולנוע הסרט המונפש "כוכב המטמון" של חברת וולט דיסני אשר גם מבוסס על הספר. בישראל הסרט הופץ לראשונה בשנת 2014 בדיבוב לעברית. אורך הסרט הוא כ-74 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
תקציר העלילה.
לאחר שפגש את בילי בונס שסיפר לו על קיומו של אי עם מטמון אגדי, ג'ים הוקינס שוכר ספינה עם צוות ומפליג אליו בעזרת מפה, כאשר בין המלחים שבצוות נמצא הצוות של קפטן פלינט שמעוניין להשיג את המטמון לעצמו.
דמויות ומדבבים.
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי טל רזניק, והופק על ידי יעל אללוף ודן שצברג.
בנוסף דיבבה בדיבוב העברי אורנה כץ.
מתקן התפלה פלמחים
מתקן התפלה פלמחים הוא מפעל התפלת מי ים בשיטת האוסמוזה ההפוכה (SWRO) המספק מים באיכות מי שתיה למערכת המים הארצית בישראל. המתקן הוקם בפארק תעשיות פלמחים, בהשקעה של כ-70 מיליון דולר, על ידי הקונסורציום "ויה מאריס".
היסטוריה.
בדצמבר 1999, קיבלה ועדת השרים לכלכלה בראשות שר האוצר, אברהם שוחט, ההחלטה על הקמת מספר מתקני התפלה, כדי להתמודד עם המחסור במים שפירים בישראל בטווח הארוך. מכרז ראשון פורסם להקמת מתקן התפלה אשקלון בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT), ובפברואר 2001 הודיע שוחט מייד על מכרז שני לשלושה מתקני התפלה, שיפיקו כ-50 מיליון מ"ק מים בשנה כל אחד. זאת לאחר שנציבות המים התריעה שיש להקים, תוך חמש השנים, לפחות עוד ארבעה מתקנים להתפלת מים, שיפיקו כ-200 מיליון מ"ק מים בשנה, כדי להתמודד עם המחסור הצפוי במים.
הוחלט שהמכרז השני יבוצע כשותפות ציבורית-פרטית בשיטת BOO - build–own–operate (הזכיין הפרטי מממן את המיזם ומפעיל אותו והוא גם הבעלים של המיזם). בנוסף על הזכיינים היה לאתר שטח מתאים למתקנים סמוך לחוף הים. בשלב הראשון, באוגוסט 2001, בחר משרד התשתיות ב-17 מבין 21 אתרים שהוצעו על ידי קבוצות יזמים שונות.
באוגוסט 2002, נבחרה ההצעה של קבוצת "ויה מאריס" להקמת מתקן התפלה בפארק תעשיות פלמחים שסמוך לחוף פלמחים, לאחר שהציעה מחיר של 54 סנט למ"ק מים. קבוצת "ויה מאריס" כללה את החברות: תה"ל (26.5%), גרנית הכרמל (26.5%), צינורות המזרח התיכון (21%), אוסיף השקעות ופיתוח (21%) והחברה הספרדית טדגואה שסיפקה את הידע להקמת המתקן (5%). בנובמבר 2004, הונחה אבן פינה להקמת המתקן. בנק הפועלים מימן 78% מההשקעה בהקמת המתקן בעלות של 80 מיליון דולר.
המתקן החל לפעול במאי 2007. בפברואר 2010, השלימה חברת "גרנית הכרמל" את רכישת חלקם של שאר השותפים בפרויקט. בדצמבר 2013, מכרה את המתקן לקרן תשתיות ישראל, תמורת 400 מיליון שקל, וברווח של 100 מיליון שקל.
המתקן החל לפעול בקיבולת שנתית של 30 מיליון מטר מעוקב מים מותפלים. בסוף 2010 הורחב המתקן לקיבולת של 45 מיליון מטר מעוקב בשנה, ובתחילת 2013 ל-90 מיליון מטר מעוקב בשנה.
סיגליופיורדור
סיגליופיורדור (באיסלנדית: Siglufjörður) היא עיירת דייגים קטנה בפיורד צר באותו שם בחוף הצפוני של איסלנד.
האוכלוסייה בשנת 2011 הייתה 1,206; העיר הולכת ומצטמצמת מאז שנות החמישים, אז העיירה הגיעה לשיא של 3,000 תושבים.