המקום שהיה בעבר מוסך, בשכונת מוסכים ובתי מלאכה, נקנה על ידי האמנית אורה ראובן ושימש לה כסטודיו, לצד אמנים אחרים שמצאו את השכונה נוחה וזולה לעיסוקיהם. לעיתים קרובות הזמינה ראובן אמנים חברים להציג תערוכות קצרות לצד עבודתה, מה שהוביל לגיבושה של קבוצת אמנים ששיתפו פעולה תוך ניצול משאביהם האישיים כמו אוצרות, הפקה וקידום. ראובן הקימה את הגלריה עם חבריה במקום הסטודיו ועברה לפעול בסטודיו בבית האדום. P8 היא מחלוצות הגלריות השיתופיות שקמו בארץ (החל ב-2005 והלאה). הגלריות השיתופיות הן פרי יוזמה של אמנים שמאסו במודל הקלאסי של גלריה מסחרית המייצגת אמנים ומוכרת את עבודותיהם, שכן במסגרת מודל זה נאלצו האמנים לפעול תחת שיקולים מסחריים ללא חופש אמנותי טהור. סיבה נוספת נעוצה במחסור המתמיד של חללי תצוגה עבור האמנים הצעירים שהלכו והתרבו עם סיומה של כל שנת לימודים נוספת בבתי הספר לאמנות. הצורך בעצמאות, הרצון לממש יזמות והצורך בעוד חללי תצוגה הם אם כך הסיבות לתופעת הגלריות השיתופיות. תופעה זו זכתה בייצוג מוזיאלי בתערוכה חיפה-ירושלים-תל אביב, במוזיאון חיפה לאמנות עכשווית, שהציבה במרכז הבמה את ההתארגנות הקבוצתית-שיתופית של קבוצות אמנים המפעילות חללי תצוגה בשלוש הערים הגדולות בישראל. התערוכה הופקה ביוזמתה ובאוצרותה של רותי דירקטור. רוב הגלריות השיתופיות הציגו בתערוכה המוזיאלית ובכנס שנערך במוזיאון חיפה ספרו נציגי כל גלריה על התפתחותן והאני מאמין שלהן.
מודל הגלריה השיתופית התבסס על קופה משותפת של קבוצת אמנים המחזיקים בחלל ומפעילים אותו כגלריה על כל היבטיה. בשנים הראשונות פעלו במסגרת הקבוצה P8 האמנים רועי יריב, רקפת וינר-עומר, אנה ברשטנסקי ואורה ראובן. בחלוף הזמן, חלק מהאמנים עזבו ובשנת 2013 בעקבות קול קורא המזמין אמנים להצטרף לגלריה, נוספו אמנים חדשים והקבוצה מנתה כשנים עשר איש. באותה שנה, ב-2013 עברה הגלריה למשכנה החדש ברחוב יהודה הלוי 79, תל אביב, לחלל גדול ומרווח שאפשר הצגת תערוכות בהיקף גדול, רבות משתתפים, עם עבודות גדולות.
הקבוצה התבססה על חיפוש מתמיד אחר שיטות פעולה ושיתופי פעולה, הציגה תערוכות של חברי הקבוצה וארחה אמנים ואוצרים שאינם חלק מהקבוצה, ביניהם אמנים ותיקים כמו יאיר גרבוז, פיליפ רנצר, יאיר ברק, מיכל היימן ועופר ללוש, לצד צעירים כמו מאיה בלוך, קרן יעלה גולן, אלעד רוזן, ואחרים, שהתפתחו והתבססו מאז.
תערוכות.
כבר בימיה הראשונים הציגה הגלריה תערוכות בולטות כמו מתנה, שבה קהל המבקרים הגריל יצירות אמנות שהעניקו עשרות אמנים כמתנות, או בארט-ארט שבה יצרה הגלריה שוק קח-תן שכלל את יצירות האמנים תמורת שירות או אובייקט שאנשים רצו לתת.
בתערוכה חוצנים ביפו, הגלריה הזמינה קבוצת אמנים בינלאומיים מהאקדמיה ריטוולד באמסטרדם, שעסקו במבטם מן החוץ על הנעשה בארץ.
בתערוכה In between קבוצה אחרת של אמנים בינלאומיים הציגה פרויקט פרפורמטיבי שדימה את הגלריה לשדה תעופה שוקק שהקהל נכנס אליו בתור מסודר עם כרטיסים ודיילות, אצרה קרני ברזילי.
בתערוכה אטיודים לשעת תה, הציגו האמנים יוסי מר חיים, עידו גוברין ואמנון וולמן הקשרים של סאונד ועירום. התערוכה נבנתה מהסוף להתחלה, במובן שהאמנים יצרו את יצירותיהם תוך שהותם בגלריה, ורק בסוף התערוכה היצירות היו שלמות והוצגו באירוע סיום.
התערוכה את וגברים עירומים עסקה במבטה של אישה בגבר עירום: אורה ראובן ציירה גברים שפנו אליה ביוזמתם לשם כך. בערב הפתיחה צלמה אורה ראובן אחדים מגברים אלה צילומי פולארויד כהכנה לציורים חדשים של עירום גברי. הגברים בקהל הוזמנו להירשם להשתתפות במיצג: להתפשט ולהצטלם. ראובן ציירה את הגברים העירומים על פי הצילומים בסטודיו שלה, כהמשך למיצג. הוידאו גברים עירומים 2 שהוצג בתערוכה, נבחר להקרנה בפסטיבל ה-26 לווידאו וקולנוע דוקומנטרי בקאסל, גרמניה. שתי תערוכות אלה לא יכלו להתקיים במוזיאון או ברוב הגלריות הנזהרות מלהציג עירום, וכך מדגימות את השימוש בעצמאות ובחופש של גלריה שיתופית עצמאית הפנויה משיקול מסחרי.
יואב שמואלי אצר בגלריה סדרה של 3 תערוכות יפה מאד, שעסקו ביופי כערך נשגב. בתערוכות אלו הציגו בין השאר, אסתר שניידר והצלמת הידועה מירי דוידוביץ.
שגיא רפאל המחלק את זמנו ואוצרותו בין תל אביב ללוס אנג'לס, אצר את דואט גותי (2010) - פורטרטים דרמטיים שהציגו האמן הישראלי ראובן קופרמן והאמנית הגרמניה איווילה קלינקה (Iwajla Klinke) ואת רוך וקושי, הגיל השלישי המגדר הרביעי, זקנה באמנות עכשווית (2014) - תערוכה בת שני חלקים שקבצה יצירות של מגוון יוצרים בתחום האמנות העכשווית, מהארץ ומהעולם (ביניהם אנגרט סולטאו, מאנאבו יאמאנאקה (Manabu Yamanaka), מקס פרגוסון, רות שלוס, אורה ראובן ורונה יפמן), שבמרכזן העיסוק בגיל המתקדם, בגוף המשתנה וביחס החברתי לנושאים אלו. בעבר נחשבה הזקנה כסמל לחכמה שנושאת את דגל הידע והכבוד, ואילו היום מקובל לראות את הזקנה כעול על החברה וכאחד הנושאים הפחות אהודים לדיון. מצד שני, בעידן בו תוחלת החיים מתארכת ואיכות החיים משתפרת, הזקנה, לעיתים רבות, הופכת להיות פרק חדש בחיים עשירים ומלאי פעילות. תערוכה זו לוותה בקטלוג ונסקרה בהרחבה בעיתון גלובס ובביקורת בטיים אאוט.
ד"ר יוחאי רוזן מאוניברסיטת חיפה אצר בגלריה את התערוכה רבת המשתתפים מאגיה נטורליס (2013) שעסקה באמנים ישראלים החוקרים את הטבע, תערוכה שהעלתה על נס את הקשר בין אמנים לאקדמיה אי שם בהיסטוריה, כשהאמנים היו אלה שציירו בדקדקנות מיני צמחים שהאקדמיה מיינה וקטלגה. אחת ממטרות התערוכה הייתה לעורר שאלות לגבי התהום הפעורה בתקופתנו בין המדע לאמנות.
הצייר והמשורר טל סלוצקר אצר בגלריה את התערוכה הקבוצתית 'תופעת צבע שקנאי' שכללה את המשוררים שגיא אלנקוה ויחזקאל נפשי ואת האמנים יונתן הירשפלד וצוקי גרביאן.
P8 הציגה פעמים לא מעטות ביריד האמנות הישראלי צבע טרי, והשתתפה גם ביריד האמנות בבודפשט וב"אירוע מקביל" בבינאלה בבוקרשט.
גמר גביע אירופה לאלופות 1980
גמר גביע אירופה לאלופות 1980 התקיים באצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד, ספרד ב-28 במאי 1980, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא נוטינגהאם פורסט האנגלית, שניצחה במשחק המבורג מגרמניה המערבית בתוצאה 1-0. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-25 של גביע אירופה לאלופות.
נוטינגהאם פורסט, אלופת אירופה המכהנת, שמרה על התואר עונה אחת לאחר שהגיעה לגמר הראשון בתולדותיה וזכתה בו. עם שתי אליפויות אירופה ורק אליפות אנגליה אחת, הייתה נוטינגהאם לקבוצה הראשונה בהיסטוריה שלזכותה יותר אליפויות אירופה מאליפויות מקומיות. היא שמרה על רצף הזכיות האנגליות במפעל, והעלתה אותו לשלוש זכיות רצופות, ברצף שהתארך לבסוף לשש זכיות. כמו כן, היא הייתה למועדון הרביעי ברציפות שזוכה ביותר מאליפות אירופה אחת ברצף, אחרי אייאקס אמסטרדם (1971–1973), באיירן מינכן (1974–1976) וליברפול (1977–1978). המבורג העפילה לגמר הראשון בתולדותיה, והייתה למועדון הגרמני השלישי שמגיע למעמד זה, אחרי באיירן מינכן ובורוסיה מנשנגלדבך.
על אף שלא זכתה באליפות אנגליה בעונת , העפילה נוטינגהאם פורסט לטורניר עקב זכייתה באליפות אירופה באותה עונה. בליגה היא סיימה כסגניתה של ליברפול. לעומתה, המבורג זכתה בבונדסליגה על מנת להעפיל למפעל, וזאת לאחר שהקדימה בנקודה אחת את שטוטגרט בראש הטבלה.
המשחק עצמו הוכרע משער של ג'ון רוברטסון כבר בדקה ה-20, לאחר שבעט כדור שטוח מ-18 מטרים לפינת שערו של רודולף קארגוס.
הדרך אל הגמר.
נוטינגהאם פורסט.
אלופת אירופה המכהנת החלה את המסע להגנה על התואר מול אסטר השוודית. במשחק הראשון בבית גברה נוטינגהאם 2-0 על אסטר מצמד של איאן בוייר במחצית השנייה. שוויון 1-1 במשחק הגומלין בשוודיה הספיק לנוטינגהאם כדי להמשיך לשלב הבא.
בשלב שמינית הגמר פגשה נוטינגהאם את ארגש פיטשטי הרומנית. נוטינגהאם פתחה מצוין את המשחק הראשון והובילה 2-0 כבר לאחר רבע שעה, במה שהייתה לתוצאת הסיום של המשחק. היא השלימה ניצחון כפול בזכות 2-1 ברומניה שהעניק לה את הכרטיס לשלב הבא.
רבע הגמר זימן לנוטינגהאם מפגש עם נציגת גרמניה המזרחית, דינמו ברלין. המשחק הראשון נערך באנגליה, ובו הנחילה דינמו הפסד אירופי ראשון באותה עונה לנוטינגהאם, 1-0. אלופת אירופה הגיעה לגומלין בחוץ עם גבה אל הקיר, אך הפגינה יכולת משכנעת ובסיום המחצית הראשונה כבר הובילה 3-0 (צמד לטרבור פרנסיס). דינמו עוד חזרה למשחק עם שער בפתיחת המחצית השנייה, אך בסיום 3-1 לנוטינגהאם, שהעפילה לחצי הגמר עם 3-2 בסיכום שני המפגשים.
המשוכה האחרונה בדרכה של נוטינגהאם לגמר שני ברציפות הייתה אייאקס אמסטרדם ההולנדית. פעם נוספת אירחה נוטינגהאם את המשחק הראשון, והשיגה מקדמה נאה עם ניצחון 2-0 על ההולנדים. במשחק הגומלין התקרבה אייאקס עם שער בדקה ה-65, אך לא הצליחה למצוא שנית את הרשת וניצחה 1-0 בלבד. נוטינגהאם פורסט, עם 2-1 בסיכום שני המפגשים, העפילה לגמר השני בתולדותיה.
המבורג.
המבורג פתחה את משחקיה מול ואלור האיסלנדית. במשחק הראשון בחוץ גברה המבורג 3-0 על יריבתה (צמד להורסט רובש), והשלימה ניצחון כפול בגומלין הביתי עם 2-1 בדרך לשלב הבא.
בשמינית הגמר פגשה המבורג את דינמו טביליסי מברית המועצות, שהדהימה את ליברפול והדיחה אותה בסיבוב הראשון. במשחק הראשון בהמבורג המשיכה האורחת את המומנטום מהסיבוב הראשון ועלתה ראשונה ליתרון, אך המבורג השלימה מהפך וניצחה 3-1, כולל שער של קווין קיגן האנגלי שנקם את הדחתה של קבוצתו לשעבר. קיגן כבש גם בגומלין בדרך לניצחון נוסף, 3-2 שהעניק להמבורג את הכרטיס לרבע הגמר.