עֲצַבֵּי הגולגולת (בלועזית: עֲצַבִּים קרניאליים, TA: Nervi craniales) הם 12 עצבים היוצאים ישירות מהמוח ולא מחוט השדרה. עצבי הגולגולת נחשבים כחלק ממערכת העצבים ההיקפית, למרות שברמה המבנית נהוג להתייחס לעצב הראשון (ריח) העצב השני (ראייה) ולחמישי (העצב המשולש) כחלק ממערכת העצבים המרכזית. החל מעצב הגולגולת ה-3 והלאה יוצאים העצבים מגזע המוח. עצבי הגולגולת מעבירים עצבוב תחושתי ותנועתי מהראש ועד חלל הבטן, כאשר ישנם שלושה עשר עצבים המתאימים להגדרה זו, אף על פי שרק שנים עשר מהם מוכרים לרוב. חלקם עצבים תחושתיים, חלקם תנועתיים וחלקם מעורבים.
העצבים קיבלו שמות בספרות רומיות לפי הגובה בו הם יוצאים מהמוח, כך שעצב 2 (הראייה) יוצא במקום גבוה יותר מעצב 3 (מניע העיניים), וכן הלאה. כל עצב גולגולת הוא זוגי, כלומר ישנם 12 זוגות- אחד בכל צד.
אנטומיה.
נהוג לחלק את העצבים הגולגולתיים ל-12 זוגות, שממוספרים I-XII.
מקור השם.
העצבים הגולגולתיים נקראים על שם תפקודם. למשל, עצב הריח (Olfactory nerve -I) אחראי על חוש הריח, ועצב הפנים (Facial nerve VII) אחראי על עצבוב מוטורי של שרירי הפנים. בתחומי מחקר רבים בעבר, שימשה הלטינית כלינגואה פרנקה. כלומר, שפה מגשרת בין דוברי שפות שונות (כמו אנגלית, צרפתית או ספרדית בימינו). כך גם בחקר האנטומיה, בזמן התיעוד הראשון של העצבים הגולגולתיים הייתה זו הלטינית או לפעמים היוונית. לכן, עד היום מתבצע שימוש יומיומי בשמות ובמונחים הלטינים כמו למשל העצב IV Trochlear, שנקרא בעברית הסליל, נקרא לפי המבנה שלו מפני שהוא מספק עצבוב לשריר שמחובר לגלגלת העין (ביוונית: trochlea).
העצבים הגולגולתיים ממוספרים כך שהעצב המקורי ביותר (קדמי-עליון או Rostral) יהיה הראשון, והעצב הזנבי ביותר (אחורי תחתון או Caudal) יהיה האחרון. אם נבצע נתיחה של אדם, שבה נפתח את הגולגולת ונביט על חלל הגולגולת במנח עליון (Superior), נוכל להבחין בעצבים על פי סדרם כך שעצב I הוא הקדמי והעליון ביותר ומאידך עצב XII עמוק מאוד ונמצא אותו בתוך נקב העורף הגדול (Foramen magnum).
לעצבים הגולגולתיים מסלולים בתוך ומחוץ לגולגולת. המסלולים הפנימיים נקראים "תוך-גולגולתיים" (intracranial) ואילו החיצוניים "חוץ-גולגולתיים" (extracarnial). בנוסף, ישנם חורים או תעלות שמהם יוצאים העצבים אל החלל החוץ-גולגולתי שנקראים "נקבים" (Foramina). כאמור, כל העצבים הגולגולתיים זוגיים לכן מסלולים וחורים אלה נמצא בשני צידי הגולגולת, ימין ושמאל, מבפנים ומבחוץ.
המסלול התוך-גולגולתי.
גופי התאים מקבלים מידע מקליפת המוח. תאי עצב שנמצאים בקליפת המוח מעצבבים את גופי התא של העצבים הגולגולתיים כך שהם משפיעים על גרעינים שנמצאים בשני צידי גזע המוח. מצב זה גורם לכך שגופי התא של העצב הגולגולתי בצד ימין לדוגמה, מושפעים משני צידי קליפת המוח. אם נוצרת פגיעה בצד אחד של קליפת המוח עדיין נוכל לשלוט או לקבל מידע מהשריר או החיישן הפגוע. אולם, בשרירי ההבעה בכל זאת יתרחש שיתוק מפני שחלק מהעצבים משפיעים בעיקר על הצד הנגדי.
הגרעינים.
גופי התאים של כל עצב גולגולתי מרוכזים בגרעין אחד או יותר בגזע המוח. לגרעינים אלה יש חשיבות רבה ביחס להפרעות בעצבי הגולגולת. נזק לגרעינים אלה כתוצאה משבץ או טראומה יכול לפגוע בענף אחד או יותר של העצבים. הגרעינים נמצאים בשלושה מקומות: המוח האמצעי, המוח המוארך והפונס. במוח האמצעי נמצאים הגרעינים של העצב מניע העיניים (III) ועצב הסליל (IV). בפונס נמצאים הגרעינים של העצב המשולש (V), העצב המצדיד (VI), עצב הפנים (VII) ועצב השמיעה ושיווי המשקל (VIII). במוח המוארך נמצאים הגרעינים של עצב הלשון והלוע (IX), העצב התועה (X), עצב הלוואי (XI), ועצב תת-הלשון (XII). מתוך הגרעינים האלה יוצאים האקסונים מגזע המוח.
הגנגליונים.
לעצבים גולגולתיים מסוימים יש גנגליונים תחושתיים או פאראסימפטתיים, כלומר ריכוזים של גופי תאים שנמצאים מחוץ למוח. הגנגליונים התחושתיים דומים מאוד לגנגליונים של עצבי השדרה, שנמצאים בשורש הגבי (Dorsal root) של חוט השדרה. הגנגליונים התחושתיים יוצאים מעצבים בעלי תפקוד תחושתי - V, VII, VIII, IX, X. ישנם גם גנגליונים פאראסימפטתיים, שהם חלק ממערכת העצבים האוטונומית, עבור העצבים III, IX וX .
יציאה מהגולגולת.
לאחר היציאה מגזע המוח, העצבים הגולגולתיים עוברים בתוך הגולגולת וחלקם צריכים לצאת ממנה על מנת להגיע ליעדם. בדרך כלל העצבים עוברים דרך חורים בגולגולת, שנקראים "נקבים" (foramina). עצבים אחרים עוברים דרך תעלות בגולגולת. התעלות והנקבים הללו עשויים להכיל יותר מעצב גולגולתי אחד ולעיתים עוברים שם גם כלי דם. כך למשל, עורק הראייה (ophtalmic artery) עובר בנקב הראייה (optic foramen) יחד עם עצב הראייה.
מסלול העצב החוץ-גולגולתי.
בתמונות הבאות ניתן לראות בתרשים את יציאת העצבים הגולגולתיים מהמערכת העצבים המרכזית אל החלק החיצוני של הגולגולת.
תפקיד העצבים.
העצבים הגולגולתיים מספקים עצבוב תחושתי ותנועתי בעיקר לראש ולצואר. העצבוב התחושתי כולל גם עצבוב תחושתי כללי (general sensation) כמו חום/קור ומגע, וגם עצבוב תחושתי מיוחד כמו טעם, ריח, שיווי משקל ושמיעה.
ריח.
עצב הריח מעביר את חוש הריח.
חוש הריח הוא החוש העתיק ביותר בגוף. אף על פי שאנו משתמשים בו פחות מבעלי חיים אחרים, הוא מאוד דומיננטי ובעל השפעה על חוש הטעם והמידע שאנו מקבלים מהסביבה.
נזק לעצב זה יכול לגרום לחוסר יכולת להריח (anosmia), הפרעה לחוש הריח (parosmia), או להפרעה ואפילו חסר בתחושת הטעם. אם יש חשד לשינוי בחוש הריח, כל נחיר נבדק עם חומרים בעלי ריחות מוכרים לנבדק כמו קפה, פירות או בושם. כך יוכל האדם לדעת האם חוש הריח שלו נפגע. בנוסף, הרחה אינטנסיבית של כימיקלים, כמו למשל אמוניה, יכולים להפעיל חיישני כאב (קולטני אזעקה) שמעבירים מידע למוח דרך שלוחות של העצב המשולש שנמצאות בחלל האף.
ראייה.
עצב הראייה מעביר את תחושת הראייה.
נזק לעצב זה יפגע בראייה. פגיעה בראייה תלויה בנקודת הפציעה. ישנה פגיעה שבה הראייה בצד ימין או שמאל בשתי העיניים תפגע (המיאנופסיה הומונימית - homonymous hemianopsia), או, בשונה מהמיאנופסיה הומונימית שבה נפגע אותו צד בשתי העיניים, יכולים להיפגע החלקים החיצוניים של שדה הראייה (ביטמפוראל המיאנופסיה-bitemporal hemianopsia) אם נפגעת תצלובת הראייה במוח. בדיקת ראייה יכולה להתבצע על ידי מספר בדיקות שונות, על ידי בדיקת שדה הראייה, או על ידי בדיקת הרשתית על ידי אופטלמוסקופ, בתהליך שנקרא אופטלמוסקופיה. בדיקת שדה הראייה נעשית כדי לבדוק פגיעות מבניות בעצב הראייה או בהמשך מסלול הראייה.
הזזת העין.
העצב מניע העיניים, עצב הסליל, והעצב המצדיד מעצבבים את השרירים שמזיזים את העיניים.
נזק לעצבים אלה יכול להשפיע על גלגל העין. נזק יכול להיגרם לשתי העיניים או רק לעין אחת כאשר כנראה יקרה כפל ראייה (diplopia) מפני שתנועות העיניים אינן מתואמות אחת עם השנייה. בדיקה של עצבים אלה יכולה להיות על ידי בדיקה כיצד העיניים עוקבות אחר עצם בכיוונים שונים. עצם זה יכול להיות אצבע או עיפרון, בדיקה זו מבוצעת על ידי הנעת העצם לכיוונים שונים כדי לבדוק את מהירות העקיבה של העיניים. אם העיניים אינן מתפקדות ביחד, נראה שנגרם נזק לעצב או לגרעין של אחד העצבים שמעצבבים את השרירים שאחראיים לתנועת העיניים.
נזק לעצב הסליל יכול לגרום לכפל ראייה כאשר העין מבצעת תנועת קירוב והרמה. התוצאה תהיה שהעין אינה יכולה לזוז מטה או פנימה בצורה נכונה. בעיה זו מתרחשת כתוצאה מלקות בשריר האלכסוני העליון, שמעוצבב על ידי עצב הסליל. נזק לעצב המצדיד גם יכול לגרום לכפל ראייה. כפל ראייה יכול להיגרם כתוצאה מלקות בשריר הישר הצידי, שמעוצבב על ידי עצב זה.
תחושה בפנים.
עצב המשולש מספק עצבוב תחושתי לעור הפנים וגם עצבוב תנועתי לשרירי הלעיסה.
בעיות בעצב זה יכולות לגרום לכאבים עזים בפנים למשל, כאב עצבי של עצב המשולש- trigiminal neuralgia, וכאב ראש מקבצי. כאבים בפנים כתוצאה מעצב זה נפוצים מ ובעיקר לאחר גיל 60, הוא מתבטא בעיקר בכאבי פנים חזקים מאוד שמתפשטים באזור שמעוצבב על ידי השלוחות של הלסת עליונה והתחתונה של עצב זה. כלומר, באזור הלסתות ואמצע הפנים.
הזזת שרירי הפנים.
עצב הפנים מספק עצבוב תנועתי לשרירי ההבעה, עצבוב תחושתי מיוחד ללשון לצורך העברת תחושת הטעם ועצבוב פאראסיפטתי לבלוטת תת-הלשון ובלוטת תת-הלסת.
פגיעה בעצב זה יכול להתבטא בשיתוק של שרירי ההבעה (שיתוק פנים- facial palsy), שיכולה להתבטא בחוסר יכולת להזיז צד אחד של הפנים או את שני הצדדים. אם נפגע אחד הענפים הסופיים של העצב יכול להיגרם נזק קטן יותר לשרירי ההבעה שיתבטא בשיתוק או פגיעה במספר שרירים קטן יותר (שיתוק על שם בל-Bell's palsy). אם עצב הפנים נפגע רק בצד אחד של הפנים, תוכל עדיין להתבצע הרמה של הגבות וקימוט המצח בצד זה. הסיבה לכך היא ששריר המצח מעוצבב על ידי עצב הפנים משני הצדדים כך שאם נוצרת פגיעה באחד מהם השני יפצה על חוסרו של האחר. שיתוק בשרירי ההבעה מתרחש בדרך כלל בצד אחד של הפנים, והוא מעיד על פגיעה בצד הנגדי לו במוח.
שמיעה ושיווי משקל.
עצב השמיעה ושיווי המשקל מספק עצבוב תחושתי לחוש השמיעה ולשיווי המשקל.