ב-884 לספירה, ייסד הרוזן דייגו רודריגס פורצלוס את בורגוס כיישוב מבוצר. תוך כ-200 שנה גדל היישוב והפך לעיר חשובה, וב-1075 קיבל מעמד של דיוקסיה (בישופות). פריחת היישוב בעקבות הימצאותו על דרך סנטיאגו, ומעמדו כמושב הבישוף, דרש קתדרלה גדולה ומפוארת יותר מהקתדרלה הרומנסקית שהייתה עד אז קיימת. מאחר שבאותה תקופה הסגנון הגותי הצרפתי נחשב למפואר וליפה ביותר, הוחלט לבנות את הקתדרלה בסגנון הגותי הצרפתי הבשל.
על בניית הקתדרלה הגותית הורו המלך פרננדו השלישי מקסטיליה והבישוף מוריציו (Mauricio). הבנייה החלה באתר בו שכנה קתדרלה רומנסקית והאבן הראשונה הונחה ב-20 ביולי 1221. העבודות החלו על ה-: אפסיס מזרחי שמוקף בקפלות הקורנות ממנו כמו עלי כותרת של פרח, ונמשכו תשע שנים. עד 1250 הושלם החלק המזרחי, שתי זרועות הטרנספט (בית הרוחב) והחלק המרכזי של הספינה הראשית.
המזבח הראשי נחנך ב-20 ביולי 1260 והעבודות נמשכו עד 1277 אז התרחשה הפסקה של כמעט 200 שנים, לפני שהעבודה הומשכה. ב-1539 קרס המגדל הראשי ונעשו עבודות לבנותו מחדש. הקתדרלה הושלמה ב-1568, עם השלמתו של המגדל המרכזי מעל מקום המצלב (crossing), שמתנשא מעל עבודה עדינה של קמרונות בצורת כוכב.
במאה ה-14 נוספו לקתדרלה מספר קפלות, ומאה ה-15 נוספו לצד עוד קפלות גם עיטורים לטריפוריום, שער לקלויסטר העליון וקפלת קונדסטייבל המתומנת, הנחשבת ליפה ולגדולה שבין קפלות הקתדרלה. במאה ה-16 נוספו עוד קפלות, מדרגות הזהב, בית מועצת הקתדרלה ומגדל המצלב המתומן. אחרי הוספת הצריחים המחודדים ותיקון מגדל המצלב המתומן שקרס, בניית הקתדרלה הושלמה למעשה, ובמאות שלאחר מכן נעשו בה רק מעט שינויים, בהם הוספת 2 קפלות ועיטור המבנה במזבחים ויצירות אמנות.
האדריכלים העיקריים שנטלו חלק בבנייה היו צרפתי במאה ה-13 (יש מחלוקת האם מדובר במאסטר רישאר Richard, או במאסטר John משמפיין), ספרדי בשם אנריקה בסוף המאה ה-13, וגרמני במאה ה-15. אדריכלים נוספים שעבדו על הקתדרלה הם חואן פרץ, פדרו סנצ'ז וחואן דה ואלחו. ב-1417, הבישוף של בורגוס נכח במועצת קוטאנס וחזר עם האדריכל (בנאי ראשי, ליתר דיוק) יוהאן מקלן (חואן מקולוניה "Juan de Colonia"), שבנה את הצריחים שמעל המגדלים והוסיף פיתוחי אבן ותחרת חלונות. את יוהאן מקלן ירשו בנו סימון מקלן, שבנה את קפלת קונדסטייבל המפורסמת, ונכדו פרנציסקוס מקלן.
בין הבישופים המפורסמים ביותר של בורגוס היה אלפונסוס א סנקטה מריה, מלומד והיסטוריון בן המאה ה-15. ב-1919 הובאו לקבורה בקתדרלה שרידיו של אל סיד (רודריגז דיאז דה ויוור) ואשתו דונה חימנה.
ב-31 באוקטובר 1984 הוכרזה הקתדרלה כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו.
כיום הקתדרלה היא אתר תיירותי מפותח. הכניסה מהחזית המערבית נועדה למתפללים ומוגבלת עד הנרתקס. בכניסה זו יש מעבר ל-2 קפלות שנועדו לתפילה. שאר הקתדרלה פתוחה לתיירים בדרך כלל בשעות 9:00 עד 18:00, והכניסה בתשלום. הכניסה היא מהשער הדרומי. בקלויסטר של הקתדרלה ישנו מוזיאון המוקדש לתולדות הקתדרלה ולתיעוד שיפוצה.
אדריכלות.
הקתדרלה נבנתה בסגנון גותי בשל ואחר כך בסגנון גותי מאוחר לוהב האופייניים לצפון צרפת והושפעה אך מעט מהסגנון הספרדי. הקתדרלה יחסית קטנה ביחס לקתדרלות הגותיות הצרפתיות: אורך הקתדרלה הוא 106 מטר ורוחבה בטרנספט הוא 59 מטר. גובהה בשיא הוא 80 מטר (262 רגל) בלבד.
מגדל המצלב, המתנשא לגובה 54 מטר, מתחיל בבסיס מרובע ונהפך בחלקו העליון למתומן ממנו זקורים שמונה צריחים ובהם עבודות פיתוח באבן וקישוטי תחרת אבן. מגדל המצלב משלב בין סגנון גותי מאוחר לפלטרסק.
החזית המערבית, Santa María la Mayor, בעלת שלוש הקומות, היא בעלת שלושה שערי כניסה המוקפים בקשתות: מעל שני השערים הצידיים יש חלון ויטראז' עגול ומעליו טימפנון, ואילו מעל השער המרכזי יש גמלון קלאסי ומעליו תחריטים. מעל השערים מעקה וממנו מזדקרים צריחונים. מעל המעקה חלון רוזטה עדין ובו מגן דוד (ללא קשר ליהדות). בקומה השלישית והאחרונה צמד חלונות מחודדים המורכבים כל אחד מ-4 חלונות קטנים המאוחדים בשלושה קישוטי קוורטרפויל תלתניים. בכל חלון קטן נמצא פסל ומעליהם נמצא פסל של מריה הקדושה. בצדדים סביבם ישנן פסלים מתחת לחופות. בולט במיוחד חסרונו של פיסול בחזית המערבית ביחס לקתדרלות הצרפתיות, ובפרט בקומה המרכזית שם ישנן מגרעות ריקות ללא פסלים. כמו כן חסרים הארכיוולטים ופסלי העמוד סביב השערים עצמם. ניתן לראות בחזית גם גרגוילים. על הגלריה העליונה ביותר חקוקה באבן הכתובת PULCHRA ES ET DECORA ("יפה את, ומלאת חן"). גם על המגדלים עצמם יש מעקים. כל מגדל, המסתיים בצריח מחודד בסגנון תחרה גרמני מוקף ב-8 צריחונים הנמצאים ב-4 פינותיו. צמד הצריחים המערביים מתנשא לגובה 80 מטר (262 רגל).
תוכנית הקתדרלה, הכוללת ספינה ראשית, ספינות משניות ובית רוחב, איננה מזכירה כל כך צלב מאחר שאגפיה עם 15 הקפלות הצמודות אליהם הם ברוחב הטרנספט (בית הרוחב). בחלק הדרום-מזרחי של הקתדרלה נמצא קלויסטר (חצר מרובעת המוקפות בארקדות) דו-קומתי ומדרום ארמון הבישוף. הרבה מהמזבחים והקפלות בפנים הם בעלי חשיבות אמנותית והיסטורית. בקצה המזרחי מסתיימת הקתדרלה בקפלה המתומנת של קונדסטייבל (Chapel of the Condestable) הבנויה בסגנון גותי לוהב Flamboyant, ומלאה בקישוטי תחרת חלונות ופסלים של אבירים ומלאכים ושלטי גיבורים. קפלה זו מעוטרת בצריחונים מבחוץ, והיא דומה במראהּ למגדל המתומן שמעל מקום המצלב.
השער של בית הרוחב הצפוני, הידוע כ-"Portada de la Coronería" ("שער ההכתרה") מעוטר בפסלי שנים עשר השליחים. מאחוריו חלון קשתי ושני צריחים. כיום שער זה סגור.
שער בית הרוחב הדרומי נקרא Sarmental. בשער זה יש תבליטים המתארים את האוונגליסטים ליד שולחנות הכתיבה שלהם. מעליו ניצב חלון רוזטה מרשים שהגוון השולט בו הוא כחול.
מבנה הקיר מחולק ל-3 אזורים: קומת קשתות, גלריה (יציע) וקומת תאורה. קומת הגלריה כנראה מושפעת במקצת מהסגנון המוסלמי שכן היא כוללת מערכת קשתות מקושטות על עמודים מקושטים, המתאחדות בטימפנון ובו חלון קוורטרפויל (4-עלים). קומת התאורה בנויה מחלונות פשוטים בספינה הראשית, וכוללת חלונות ויטראז' בבית המקהלה. ספסלי המקהלה מוקפים בגדר סורגים גבוהה ומשתרעים מהנרתקס ועד לאפסיס, כאשר במרכז עובר בית הרוחב, ושם נמצאות הכניסות לספסלים. במרכז הקתדרלה, מתחת למגדל המתומן נמצא הקבר של אל סיד.
הערכה וחשיבות.
הקתדרלה הגותית של בורגוס נחשבת לאחת הקתדרלות היפות ביותר בספרד, וכיום היא מהווה את האטרקציה התיירותית המרכזית של העיר בורגוס.
האפיפיור לאו השלושה עשר תיאר את הקתדרלה כ"בלתי ניתנת להשוואה". ואילו המשורר ח' סורילה תיאר אותה כ"יראת האומות". פדריקו אוסנאם סיכם ב-1852 את הרושם שלו מהקתדרלה:
הקתדרלה הופיע בציורים של אמנים רבים (החל מהמאה ה-16 וכלה בימינו אנו), בהם דייוויד רוברטס, גוסטבו דורה וח' מסטרס קבנס (מת ב-1990).
הקתדרלה הוכרזה כמונומנט לאומי ב-26 בספטמבר 1887, וכאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2 בנובמבר 1984.
הערות שוליים.
הציון NLM מתייחס לספרו של ניקולאס לופס מרטינס, "Burgos Cathedral", המופיע בפרק "לקריאה נוספת".
Audio normalization
גופיה
אודיו (נורמליזציה)
נורמליזצית אודיו
Overdubbing
קונטרה-רפורמציה
הקונטרה-רפורמציה, או הרפורמציה הקתולית, היא תקופה בתולדות הנצרות הקתולית מכהונתו של האפיפיור פאולוס הרביעי ב-1555 ועד לסוף מלחמת שלושים השנים בשנת 1648. הרפורמציה הקתולית הייתה תנועה רחבה של שינוי והתחדשות של הנצרות הקתולית, בין השאר בתגובה על הרפורמציה הפרוטסטנטית.
רפורמות אלה כללו הקמת סמינרים להכשרה הולמת של כמרים על פי המסורות התאולוגיות של הכנסייה, רפורמה של החיים הדתיים על ידי חידוש והקפדת-יתר במסדרי הנזירים, ותנועות רוחניות חדשות שהתמקדו בחיים הדתיים וביחס אישי וקרוב עם ישו, למשל המיסטיקנים הספרדים ואסכולת הרוחניות הצרפתית.
"הרפורמה שכנגד" או "הרפורמה הקתולית".
שני מושגים אלה מאירים היבטים שונים של התנועה. המושג רפורמציה שכנגד, שבו משתמשים בעיקר מי שאינם קתולים, מדגיש את הדעה שרפורמות אלה היו תגובה לעליית הפרוטסטנטים ולאיום שהם הציבו בפני המוסדות הקתוליים. על פי דעה זו, מטרתן של הרפורמות הייתה בעיקר למנוע איבוד כוחות ומאמינים לטובת הפרוטסטנטיות. לעומת זאת המושג "רפורמציה קתולית" מזהה את התנועה כפעולה של הכנסייה, ולא ריאקציה לרפורמטורים הפרוטסטנטים. המשתמשים במושג זה טוענים כי היו שינויים שהחלו עוד לפני פעולותיו של מרטין לותר, וכן שהפעולות של רפורמטורים קתוליים היו רחבות הרבה יותר מאשר תגובה לפרוטסטנטיות בלבד.
ועידת טרנטו.