ראשיתה של העמותה בסניף התל אביבי של האגודה לעזרת ילדים נכים שהוקם בפברואר 1941 והפעילה מרפאה למשך 9 שעות שבועיות. בראשית 1944 הפעילה האגודה שלוש מרפאות, לאחר שנוספה מרפאה בצפון תל אביב ואחת ביפו. בנובמבר 1947, לאור המתיחות בין תל אביב ויפו פונתה המרפאה הראשית של האגודה. בשנת 1950 הוקצה לאגודה מגרש לצורך הקמת בית חולים. בראשית 1954 חנכה האגודה בדרום תל אביב, בפינת הרחובות יצחק אלחנן והכרמל, את מוסד אברהמס - בית חולים ומרפאה לילדים נכים. מוסד אברהמס כלל כ-30 מקומות אשפוז, חדר ניתוח ומרפאת חוץ ושימש כמרכז שיקום וטיפול בעיקר לילדים שחלו בפוליו. המוסד הופעל בשותפות של עיריית תל אביב ואלי"ן. עיריית תל אביב מימנה את הפעילות השוטפת ואלי"ן הייתה אחראית על תקציב הפיתוח. לצד המוסד התקיים בריכת שחייה בו למדו הילדים שחייה. כיום פועלים במבנה בית אברהמס, המרכז להתפתחות הילד של המרכז הרפואי ע"ש סוראסקי (בי"ח איכילוב) והמכון האודיאולוגי.
בשנת 1955 החליטה עיריית תל אביב להקים בית ספר לצד מוסד אברהמס, בו ילמדו ילדים עם נכות קשה. בשנת 1958 נחתם הסכם לשיתוף פעולה בין אלי"ן וארגון אדע העולמי לשותפות בניהול ומימון מוסד אברהמס. גם ארגון רוטרי תמך במוסד. בשנת 1959 נחנך מבנה בית הספר תקומה בצמוד למוסד אברהמס, בו למדו ילדים שחלו בפוליו. בשנות ה-60 למדו בבית הספר מעל 100 ילדים. כיום בית הספר אינו חלק מהעמותה, אך הוא ממשיך ומשמש כבית ספר לחינוך מיוחד.
בשנת 1986 הוקם בית נועם, מרכז יום המשרת אנשים בוגרים עם מוגבלויות שכליות ופיזיות. מרכז היום הוקם לאור יוזמה של הורים ובשיתוף עם משרד העבודה והרווחה ועם אילן. מרכז היום נקרא על שם גברת אלגה צגלה, שהייתה יו"ר האגודה.
בשנת 1994 אגודת אלין - מוסד אברהמס הקימה בירוחם את בית חוה על שם חוה זנגר. המקום יועד לסיוע ולטיפול בילדים עם מוגבלויות שונות ומופעל היום על ידי עמותת יחדיו.
אברהם- נתן (אבי) קלוגר
משה (שיקי) לוי
שלמה ברויאר (משגיח)
הרב שְׁלֹמֹה בְּרוֹיֶאר (נולד ב-ו' באב ה'תש"ו, 3 באוגוסט 1946) הוא משגיח ישיבת בית מתתיהו.
חייו.
נולד בירושלים לשמחה ולפרופ' מרדכי ברויאר. גדל בשכונת רחביה בעיר.
למד בבית הספר חורב ואחר כך בישיבת קול תורה ובישיבת פוניבז'. נישא לחסיה, בתו של משגיח ישיבת קול תורה הרב גדליה אייזמן. מאז הוא מתגורר בשכונת בית וגן. מספר שנים לאחר נישואיו התמנה לר"מ בישיבת קול תורה לצעירים, ושימש בתפקיד זה במשך שנות ה-70 וה-80.
בשנת 1989, התמנה הרב ברויאר למשגיח רוחני בישיבת בית מתתיהו לצד הרב נפתלי קפלן והרב שלמה כהן, ולאחר פטירתו של הרב כהן בניסן תשנ"ח ועזיבת הרב קפלן הפך למשגיח יחיד.
הרב ברויאר משמש כמשגיח גם בישיבת יסודות התורה בתל אביב, ישיבה חרדית-ספרדית בראשות הרב ברוך צבי לב.
בנוסף, מוסר שיחות קבועות גם בישיבת מאור יצחק במושב חמ"ד, ישיבת בת של בית מתתיהו, ובישיבת יסודות התורה בתל אביב.
שיטתו המוסרית מתבססת על דרכו של חותנו הרב גדליה אייזמן.
במשך עשרות שנים מעביר הרב ברויאר שיעור שבועי בתלמוד בבלי, בסגנון העיון הישיבתי. השיעור מתקיים בבית כנסת בשכונת מגוריו.
ערך והוציא לאור את שיחות חותנו הרב אייזמן בסדרת הספרים "גידולי מוסר". השתתף בעריכת ספרי הרש"ר הירש על התורה. לאחר פטירת אביו החליפו בתפקיד יו"ר מוסד יצחק ברויאר.
עד לפני מספר שנים שימש הרב ברויאר כשליח ציבור בימים נוראים בישיבת קול תורה.
משפחתו.
הרב ברויאר הוא נכדו של יצחק ברויאר וצאצא לרש"ר הירש. נקרא על שם אבי-סבו, הרב שלמה ברויאר מפרנקפורט.
בנו הרב אברהם הוא מו"צ בביתר עילית ומחבר ספרי הלכה.
רובין קנוכה
רובין קנוכה (בגרמנית: Robin Knoche, נולד ב-22 במאי 1992 בבראונשווייג שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק באוניון ברלין מהבונדסליגה בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים.
קנוכה החל לשחק בנוער של וולפסבורג בשנת 2005, כאשר היה בן 13. בשנת 2010 ערך קנוכה את הבכורה בקבוצת המילואים של המועדון, בה שיחק עד לשנת 2015. בעונת 2011/12 ערך קנוכה שלוש הופעות בקבוצה הבכירה של וולפסבורג בבונדסליגה, ובעונת 2012/13 ערך 11 הופעות. בעונת 2013/14 החל קנוכה לשחק באופן קבוע בקבוצה הבכירה, שסיימה עונה זו במקום החמישי, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם ריקרדו רודריגס, נאלדו, מרסל שפר וכריסטיאן טראש. בעונת 2014/15 היה קנוכה חלק חשוב בעונה מוצלחת של וולפסבורג, בה סיימה במקום השני בליגה, וזכתה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על בורוסיה דורטמונד. קנוכה ישב על הספסל בגמר זה ולא שיחק. קנוכה זכה עם וולפסבורג בסופר קאפ הגרמני בשנת 2015, לאחר ניצחון בפנדלים בגמר על באיירן מינכן. קנוכה לא שיחק גם במשחק זה. בעונת 2015/16 וולפסבורג וקנוכה סיימו עונה מאכזבת במקום השמיני בליגה, אך רשמו הישג נאה בליגת האלופות, בה הגיעו לרבע הגמר, והודחו על ידי ריאל מדריד.
ב-4 באוגוסט 2020 חתם קנוכה באוניון ברלין לעונה אחת.
קריירה בינלאומית.
קנוכה שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה, וערך עשר הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבכירה.
תארים.
עם וולפסבורג:
פיליפה ניוסי
פיליפה ג'אקינטו ניוסי (בפורטוגזית: Filipe Nyusi; נולד ב-9 בפברואר 1959) הוא פוליטיקאי מוזמביקי המכהן כנשיא מוזמביק.
ביוגרפיה.
ניוסי נולד ב-9 בפברואר 1959 בקולוניה של האימפריה הפורטוגזית במוזמביק בעיר מוודי . במהלך מלחמת העצמאות של מוזמביק נלקח ניוסי לעירייה טונדורו שבטנזניה, שם הוא התחנך. הוא למד באוניברסיטת ברנו לטכנולוגיה בצ'כוסלובקיה ואף השלים תואר שני בניהול באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר באנגליה. לפני שמונה לקבינט על ידי נשיא מוזמביק ארמנדו גבוזה, עבד ניוסי ברשות הנמלים של מוזמביק.
קריירה פוליטית.
בשנת 1973, כשהוא בן 14 הצטרף ניוסי אל החזית לשחרור מוזמביק. בשנת 2008 נבחר להיות שר ההגנה של מוזמביק. הוא כיהן בתפקיד עד 1 במרץ 2014. ב-2014 הוא היה המועמד המוביל של מפלגת השלטון לנשיאות מוזמביק ואף היה מזוהה עם הנשיא היוצא ארמנדו גבוזה. הוא ניצח בבחירות ונבחר לנשיא מוזמביק.
מיירה ברקינרידג' (ספר)
מיירה ברקינרידג' (באנגלית: Myra Breckinridge) הוא רומן סאטירי מאת גור וידאל משנת 1968, הכתוב כיומן. המבקר דניס אלטמן תיאר אותו כ"חלק מרכזי ממתקפה תרבותית על נורמות של מגדר ומיניות, אשר סחפה את העולם המערבי בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70 המוקדמות". התמות המרכזיות בספר הן פמיניזם, טרנסקסואליות, ביטויים של גבריות ושל הפטריארכיה בחברה האמריקאית, וסטיות מיניות, המוצגים במתכונת של קאמפ. הספר הוא הרומן הראשון בו הדמות הראשית עוברת ניתוח לשינוי מין. העלילה מתרחשת בהוליווד של שנות ה-60, ונותנת הצצה למזימות ולהתרחשויות של תעשיית הקולנוע.
הספר היה שנוי במחלוקת בשל תכניו הבוטים; המבקרים השמרנים יותר של התקופה ביטלו אותו כפורנוגרפי, בעוד קהל הקוראים מיד הפך אותו לרב-מכר עולמי. מאז, "מיירה ברקינרידג'" נחשב לקלאסיקה בחוגים מסוימים, ונכלל בספר "הקאנון המערבי" של מבקר הספרות הרולד בלום. וידאל כינה את "מיירה""" האהוב מבין ספריו, ואף כתב לו ספר המשך, "מיירון""", ב-1974.
ב-1970, הספר עובד לסרט קולנוע באותו השם, אשר זכה לבוז אוניברסלי מצופים ומבקרים. וידאל עצמו התנער מכל קשר לסרט, וכינה אותו "בדיחה נוראית".
בויד מקדונל טען שהוא הקים את המגזין הפורנוגרפי בעקבות הספר..
תקציר העלילה.
מיירה ברקינרידג' היא אישה צעירה ומושכת בת 27, היורשת את חלקו של בעלה המנוח מיירון ב"אקדמיה לשחקנים ושחקניות צעירות ושאפתניות", בשותפות עם דודו של מיירון, באק לונר. לונר הוא שחקן מערבונים בעל אופי צבעוני. הנרטיב של מיירה מתחיל בכך שהיא מתארת את עצמה כ"אישה שלא תהיה בבעלותו של אף גבר" וכבעלת מראה דומה לכוכבות הזוהר של תור הזהב ההוליוודי. באופן כללי, מיירה די אובססיבית לקולנוע ההוליוודי של שנות ה-40, ומצהירה שהספרות מתה, ושהסרטים האלו הם פאר היצירה, ואולי רק אמנות הפרסומות המתפתחת בזמנה תעלה עליהם. היא מביעה שאט נפש מבאק, המנסה להתחיל איתה ללא הרף, למרות הפרשי הגילאים והקשר המשפחתי ביניהם, ומספרת שהוא כבר לא כמו שהיה בצעירותו בסרטים, אלא הפך ל"זקן ומעורר בחילה". המחלוקות בין השניים גוברות כאשר באק מתאר את מיירון כהומו, ורומז שהוא התאבד, ושוכר שירותי בלש פרטי כדי למצוא פגם בירושה לנשל את מיירה מחלקה באקדמיה למשחק.
במהלך הסיפור מתגלות שלוש משימותיה של מיירה: הראשונה הוא פילוסופית—היא מבקשת להבנות מחדש את המושג "מגדר", ולמגר "כל זכר לגבריות מסורתית בגזע האנושי" ולהפוך את האנושות לפולימורפית. השנייה היא סנטימנטלית—היא רוצה להשלים את הספר שהתחיל מיירון על עבודתו של מבקר הקולנוע פארקר טיילר, עבודה שמשמשת כעדשה לעולם עבור מיירה, ואותה היא מצטטת ללא הרף. השלישית היא פרטקטית—היא מנסה לשמר את ירושתה.
מיירה מלמדת באקדמיה שיעורים קבועים (יציבה ואמפתיה), אך מטרתה האמיתית היא ללמד צעירים עם שאיפות קולנועיות מה זה להיות גבר בעידן דומיננטיות נשית. מיירה בוחרת בתור הקורבן הראשון שלה את אחד "החתיכים" של האקדמיה, בחור סטרייט בשם ראסטי גודובסקי, ומבקשת להרחיקו מחברתו היפה מרי-אן פרינגל. היא מביאה את ראסטי למרפאת האקדמיה, שם היא מתעללת בו מילולית, וקושרת אותו למיטת הבדיקות. היא אונסת אותו אנאלית עם דילדו. היא מצהירה כי "להיות גבר בחברה שמנוהלת על ידי מכונות זה להיות מיותר, נספח רך לכל מה שיעיל וקשיח". היא מאמינה שלא נותר לגברים מסורתיים כל תפקיד, מכיוון שאין צורך במאבק פיזי כדי להתקיים או להתרבות.