האמנה הבין־לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות (באנגלית: International Covenant on Civil and Political Rights, בקיצור: ICCPR) היא אמנה רב-צדדית שאומצה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-16 בדצמבר 1966, ונכנסה לתוקף בתאריך 23 במרץ 1976. היא מחייבת את המדינות החברות באמנה לכבד את הזכויות האזרחיות והמדיניות של בני אדם, ביניהן הזכות לחיים ולביטחון אישי, זכות לחירות גופנית, חופש תנועה, חופש מצפון, חופש דת, חופש הביטוי, חופש ההתארגנות, הזכות להשתתף בבחירות והזכות להליך הוגן ומשפט הוגן. נכון לספטמבר 2017, חברות באמנה 169 מדינות. ישראל הצטרפה לאמנה ב-1991 והאמנה נכנסה לתוקף לגביה בתחילת 1992.
הפיקוח על יישום האמנה נעשה על ידי הוועדה לזכויות אדם (שיש להבחין בינה לבין מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם), אשר סוקרת דיווחים של מדינות החתומות על האמנה על אופן יישום הזכויות, וכן דנה בתלונות המוגשות על ידי אנשים פרטיים בנוגע לפגיעות בזכויותיהם על ידי מדינות חברות. המדינות החברות באמנה חייבות לדווח בתחילה שנה לאחר ההצטרפות לאמנה ולאחר מכן אחת לארבע שנים. הוועדה מתכנסת בז'נבה ובניו יורק ומקיימת לרוב 3 מפגשים בשנה.
תחילת הדרך.
שורשיה של האמנה החלו באותו תהליך שהוביל להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ההצעה ל"הצהרה על הזכויות הבסיסיות של האדם", עלתה בוועידת סן פרנסיסקו בשנת 1945 (אשר הובילה להקמת ארגון האומות המאוחדות), והמשימה על ניסוח ההצהרה בדבר הזכויות הוטלה על המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. בתחילת התהליך, המסמך פוצל להצהרה המפרטת עקרונות כלליים של זכויות אדם, ואמנה עם התחייבויות ליישום. המסמך התפתח להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם ואומץ ב-10 בדצמבר 1948.
המדינות שהן צד לאמנה זו, יקדמו את מימושה של הזכות להגדרה עצמית, ויכבדו זכות זו, בהתאם להוראותיה של מגילת האומות המאוחדות.
המשא ומתן על ניסוח אמנה נמשך, אך נותרו הבדלים משמעותיים בין חברות האו"ם על החשיבות היחסית של זכויות אזרחיות ומדיניות שליליות לעומת זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות חיוביות. בסופו של דבר הושגה פשרה לפיה נוסחו שתי אמנות נפרדות, אחת בנושא זכויות אזרחיות ומדיניות והאחרת בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות. שתי האמנות הכילו הוראות דומות ככל האפשר, ונפתחו לחתימה במקביל. כל אחת מהן מכילה גם סעיף בנוגע לזכות האנשים להגדרה עצמית. טיוטות האמנות הוצגו באספה הכללית של האו"ם ב-1954 ואומצו ב-1966.
עיקרי האמנה.
האמנה מיישמת את מבנה הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם והאמנה הבין־לאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות והתרבותיות, עם 53 סעיפים, המחולקים ל-6 חלקים.
חלק 1 (סעיף 1) מכיר בזכותם של כל בני האדם להגדרה עצמית, כולל הזכות "לקבוע באופן חופשי את מצבם הפוליטי", להשיג את היעדים הכלכליים, חברתיים ותרבותיים שלהם, ולנהל את המשאבים שלהם. הוא מכיר בזכות השלילית של אנשים שלא ישלל אמצעי מחייה, ומטיל חובה על הצדדים שמחזקים עדיין בשטחי שלטון (קולוניה), לעודד ולכבד את ההגדרה העצמית של בני האדם המתגוררים שם.
חלק 2 (סעיפים 2–5) מחייבים את הצדדים לחוקק חוקים במידת הצורך כדי להגן על הזכויות המוזכרות באמנה, ולספק סעד משפטי למי שנפגע מהפרת הזכויות. בנוסף על הזכויות להיות מוכרות "ללא אפליה מכל סוג, כגון גזע, צבע, מין, שפה, דת, השקפות פוליטיות, מוצא אתני או לאום, נכסים ועוד", ולהבטיח כי יש שוויון זכויות מלא לנשים. הזכויות יכולות להיות מוגבלות רק "בזמן מצב חירום אשר מאיים על חיי האומה", וגם אז אין לגרוע מהזכות לחיים, החופש מעינויים ועבדות, החופש מחקיקה למפרע, הזכות לאישיות, חירות המחשבה וחופש הדת.
חלק 3 (סעיפים 6–27) מונה את הזכויות עצמן. בחלק זה נכללות הזכויות ל:
מרבית זכויות אלה כוללות פעולות מפורטות אשר מחויבים לנקוט על מנת לשמר אותן.
חלק 4 (סעיפים 28–45) מסדיר את ההקמה וההפעלה של ועדת האו"ם לזכויות אדם ודרכי הבקרה והפיקוח על האמנה. הוא גם מאפשר לצדדים להכיר בסמכותה של הוועדה כדי לפתור את המחלוקות בין צדדים על יישום האמנה.
חלק 5 (סעיפים 46–47) מבהיר כי האמנה לא תתפרש כהתערבות בפעולה של האו"ם או "הזכות הבסיסית של כל העמים ליהנות ולנצל באופן מלא וחופשי את העושר הטבעי והמשאבים שלהם".
חלק 6 (סעיפים 48–53) מסדיר את האשרור, כניסתו לתוקף, ותיקון לאמנה.
מנגנון התלונות.
לאמנה נוסף פרוטוקול אשר קובע מנגנון תלונות פרטני, ומאפשר לאנשים להתלונן לוועדה לזכויות אדם על הפרות של האמנה. עד אוקטובר 2017, 116 מדינות הצטרפו לפרוטוקול. ישראל אינה צד לפרוטוקול.
ביטול עונש מוות.
לאמנה נוסף פרוטוקול אשר קובע איסור על עונש מוות למעט בגין הפשעים החמורים ביותר בעלי אופי צבאי, שבוצעו במהלך המלחמה. עד אוקטובר 2017, 85 מדינות הצטרפו לפרוטוקול זה. ישראל אינה צד לפרוטוקול.
ברניבקה
ברניבקה (באוקראינית: Баранíвка; בפולנית: Baranówka; ביידיש: באראניווקע) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון לברניבקה הוא משנת 1565. בסוף המאה ה-16 ובתחילת המאה ה-17 נהרס היישוב מפשיטות הטטרים. בשנת 2001 הוענק ליישוב מעמד של עיר.
יהודי ברניבקה.
בין מלחמות העולם נמנו בברניבקה כ-1,500 יהודים, כרבע מתושביה. תחת השלטון הסובייטי פעלה בעיר מועצה יהודית, והתקיים בה בית ספר יידי.
ב-10 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע עם מגן דוד, איסור יצירת קשר עם לא יהודים וחובת ביצוע עבודות כפייה. בגטו התפתחו תנאי רעב, ורכוש היהודים בו נשדד.
ב-19 ביולי 1941 נרצחו במרכז ברניבקה 74 גברים יהודים, ובתחילת אוגוסט שולחו כמה מאות יהודים מהגטו במשאיות אל מחוץ לעיר, ונרצחו. ב-19 באוגוסט 1941 נרצחו כ-180 יהודים נוספים מהעיר, וב-28 באוגוסט נרצחו גברים יהודים נוספים מהגטו.
באוקטובר 1941 בוצעה בגטו אקציה המונית, ובנובמבר שולחו חלק מיהודי הגטו למחנה עבודה בנובוהרד-וולינסקי. ב-6 בינואר 1942 נרצחו כ-600 היהודים האחרונים מהגטו ומכפרי הסביבה.
באראניווקע
ברנובקה
אליפות צרפת הפתוחה 1998
אליפות צרפת הפתוחה 1998 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-25 במאי והסתיימו ב-7 ביוני. זו הייתה האליפות ה-97 מאז ייסודה.
הפרסים.
סך הפרסים היה 4,105 אלף $.
התחרות.
תחרות הגברים.
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1997 גוסטבו קוורטן () הודח בסיבוב השני. במשחק הגמר קרלוס מויה () נפגש עם אלכס קורג'ה () וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1997 איבה מאיולי () הודחה ברבע הגמר. במשחק הגמר ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו () נפגשה עם מוניקה סלש () וניצחה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות המדורגים:
זוג מנצחי תחרות 1997 יבגני קפלניקוב () ודניאל ואצק () הודחו בסיבוב השני. יאקו אלטינג ופול הארהאוס () נפגשו במשחק הגמר עם מארק נוולס () ודניאל נסטור () שלא היו מדורגים וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות המדורגים:
מזוג מנצחות תחרות 1997 רק לינדזי דבנפורט () השתתפה בתחרות. במשחק הגמר מרטינה הינגיס () ויאנה נובוטנה () נפגשו עם לינדזי דבנפורט () ונטליה זברבה () וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה. בנוסף לכך, מרטינה הינגיס ניצחה באליפות אוסטרליה הפתוחה ובכך זכתה בגראנד סלאם בתחרות זוגות נשים לשנת 1998.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 1997 ריקה היראקי () ומאהש בהופאטי () השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר נפגשו זוגות לא מדורגים. ונוס ויליאמס וג'סטין גימלסטוב () שיחקו נגד סרינה ויליאמס () ולואיס לובו () וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
ישראל ברולאן גארוס.
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון היא נפגשה עם לריסה ניילנד מלטביה וניצחה ב-3 מערכות. גם בסיבוב השני והשלישי היא ניצחה את יריבותיה ב-3 מערכות. בסיבוב הרביעי היא נפגשה עם מרטינה הינגיס משווייץ שהייתה מדורגת מס' 1 והפסידה בשתי מערכות.
הגנה קטודית
סן-בריו
סן-בריו (בצרפתית: Saint-Brieuc, בברטונית: Sant-Brieg) היא קומונה בחבל ברטאן שבצפון-מערב צרפת. סן-בריו היא בירת מחוז קוט-ד'ארמור ונכון לשנת 2012 מתגוררים בקומונה 45,936 תושבים, זוהי הקומונה המאוכלסת ביותר במחוז.
היסטוריה.
סן-בריו נקראת על שם הנזיר הולשי בריו אשר נחשב לאיש שהביא את הנצרות לחבל ברטאן במאה השישית לספירה. הנזיר בריו הוא אחד משבעת המייסדים הקדושים של חבל ברטאן.