מחקר נוסף, שעסק בקשר בין כפייה מינית בתוך מערכות יחסים אינטימיות לבין פסיכופתיה בחן את ההבדלים בין פוגעים מינית בתוך המשפחה ומחוצה לה. נמצא כי כשליש מן הנבדקים בקבוצה של גברים שאנסו את בת הזוג עברו את ציון הסף 25 לאבחון הפסיכופתיה וכי הציון שהתקבל ברשימת הפסיכופתיה של הייר נמצא כקשור באופן מובהק לדיווח עצמי על נטייה לתקיפת בת הזוג. מילוי ומילוי (2003) טענו כי עבריין מין עם פסיכופתיה אינו בעל סטייה מינית, אלא בעל עכבות לקויות אשר אינו מייחס כל רגש ליחסי מין ומתאפיין בתכנים של מיניות מופקרת וחיפוש גירויים מיניים שונים. כל זאת לצד תחושות של זכאות (תחושת "מגיע לי"), היעדר אמפתיה, ונטייה לשעמום. דחפים אלה מניעים עברייני מין עם פסיכופתיה לאבד עניין בסוג קורבן מסוים, ולבצע עבירות מין נגד סוגים רבים של קורבנות (למשל, מבוגרים וילדים). למשל, בדיקה של הרישומים הפליליים של 329 עברייני מין קנדיים עם פסיכופתיה הדגישה את הקשר החזק בין פסיכופתיה למגוון העבירות המיניות שהן ביצעו. עבריינים עם פסיכופתיה ביצעו פי 4 יותר עבירות אונס והתעללות מינית בילדים בהשוואה לעבריינים שאינם פסיכופתים (16.8% לעומת 3.8%). בנוסף, המחקר הראה כי שיעור גבוה (64%) מהעבריינים אשר ביצעו עבירות מין נגד ילדים ומבוגרים היו פסיכופתים.
ניתן ללמוד ממחקרים שונים כי הקשר שבין פסיכופתיה לרצידיביזם מיני הוא לא מובהק. עם זאת, ניתוח-על מצא כי רמות גבוהות של פסיכופתיה לצד רמה גבוהה של משיכה מינית סוטה מצביעים על רמת מסוכנות גבוהה במיוחד, ועל קשר משמעותי ומובהק לרצידיביזם מיני.
גורמים.
במחקרים רבים נמצא כי למאפייני האישיות ותכונות קהות-לב (למשל: היעדר אמפתיה, אדישות כלפי הסבל של האחר, היעדר אשמה או חרטה) נמצא בסיס גנטי משמעותי. תכונות אלה ניתנות למדידה כבר בגילאי 3-4. ילדים עם תכונות אלו מגלים הפנמה נמוכה של ערכים פרו-חברתיים וקשיים רגשיים-חברתיים שמשפיעים לרעה על התפתחות מוסרית. נוסף על כך, הבדלים משמעותיים באיכות הוויסות עצמי של ילדים מופיעים כבר בגיל ינקות המתבטאים באימפולסיביות, כעס לא מווסת, התפרצויות רגשיות, קושי בדחיית סיפוקים והכלת תסכולים, וחלק ומגלים יציבות בדרגה בינונית לאורך ההתפתחות. עם זאת, למרות ההשפעה הגנטית על תכונות אישיות וטמפרמנט של ויסות עצמי וקהות לב הקשורות להפרעת התנהגות ופסיכופתיה, גנטיקה אינה דטרמיניסטית. היציבות ההתפתחותית של שתי התכונות היא בינונית ושתיהן מושפעות באופן משמעותי על ידי תנאים סביבתיים מוקדמים, במיוחד על ידי מערכת היחסים במשפחה. באופן עקרוני, קיימת השפעה דו-כיוונית מורכבת בין סביבה לתורשה. מצד אחד, ילדים עם נטייה ביולוגית להפרעות מוחצנות משפיעים על סביבתם: הם משפיעים על ההתנהגות של האנשים המשמעותיים בסביבתם והם גם בוחרים את הסביבה שלהם, כמו חברים, ובית-ספר. מצד שני, הסביבה, במיוחד בתקופת הילדות המוקדמת, משפיעה על תכונות אופי, כולל השפעות על התפתחות המערכת העצבית ו"הפעלה" או "השתקה" של גנים.
גנטיקה.
מחקרים גנטיים מבוקרים מצאו השפעות גנטיות בינוניות (וגם לא גנטיות) למאפייני האישיות האופייניים לאנשים שמאובחנים עם פסיכופתיה. המתאמים המובהקים ביותר נמצאו בקשר להיבטים הרגשיים והבין-אישיים של פסיכופתיה (גורם 1 בשאלון PCL-R). נמצא כי התת-תחומים דומיננטיות חסרת-פחד (היעדר פחד: חיפוש נלהב אחר ריגושים, כמו גם חוסר הפחד שבדרך כלל מתלווה אל חיפוש זה) ומרדנות אימפולסיבית (התעלמות מנורמות חברתיות והתנהגויות מקובלות מבחינה חברתית) בשאלון PPI מושפעות מגורמים גנטיים שונים. ההשפעות הגנטיות האלה מוערכות סביב 47%; ההפרש הנותר 53% מיוחס להשפעות סביבתיות לא-משותפות, כאלה שעוברות על חלק מבני המשפחה ומבדילות אותם מהשאר בתחומים שונים בחיים (בית ספר, חינוך שונה) וכו'.
הממד התורשתי בא לידי ביטוי במאפיינים ביולוגיים שונים שמשפיעים על המבנה הנפשי של היחיד וכן על התנהגותו. מחקר שנערך על קבוצה גדולה של ילדים מצא קשר של 60% בין תורשתיות לבין תכונות אופי קהות לב המתואמות עם המאפיינים הבינאישיים והרגשיים ברשימת הפסיכופתיה המעודכנת, וכי בעיות התנהגות בקרב בנים ובנות בעלי תכונות אלה היו חמורות יותר (בין 70%-80%) מאשר בקרב ילדים ללא תכונות אלה (בין 30%-50%).
גוף מחקר משמעותי הראה שהקולטן לסרוטונין המכונה 5-HT משחק תפקיד חשוב בתוקפנות אימפולסיבית כלפי אחרים (לדוגמה, מקרי אלימות קשה וכן מקרי רצח), כלפי רכוש (לדוגמה, הצתה), וכלפי העצמי (לדוגמה, אובדנות). באופן ספציפי, ירידה בפעילות של 5-HT מקושרת עם עלייה בתוקפנות הן בקרב בעלי חיים והן בקרב בני אדם. קשר זה נמצא באוכלוסיות קליניות ולא-קליניות הכוללות אלכוהוליסטים, משחיתי רכוש, רוצחים, ונבדקים ללא שום פסיכופתולוגיה. קשר זה נמצא גם בקרב ילדים, אך במספר מצומצם יותר של מחקרים. המסלולים הסרוטוניגרגיים של הגן לוקחים חלק בהפעלה של ציר ה-HPA. כך למשל עוררות של קולטי 5-HT בהיפותלמוס מגרה את הפעלת ציר ה-HPA, בעוד שחסימה של הקולטנים פוגעת בציר ומביאה להפחתה בייצור הקורטיזול. ממצאים כגון אלה מהווים את הבסיס לתאוריית חיפוש החישה (sensation-seeking theory) שטוענת כי אנשים שבציר ה-HPA שלהם יש תת-פעילות לא יהיו מעוררים בצורה הולמת בעת חשיפה למצבי סיכון ואיום, וכתוצאה מכך האיום בסנקציות או עקב הפרת כללים אינו יוצר אצלם עוררות ומוביל אותם לחיפוש אחר ריגושים בדמות מצבים מעוררי לחץ כמו אלימות בכדי להגביר את רמות הקורטיזול הנמוכות שלהם. לצד ממצאים אלה, מערכות אחרות, מבוססות נוראפינפרין, קשורות כנראה לתוקפנות אינסטרומנטלית.
מחקר משנת 2004 ניסה לחקור כיצד גנים ואימהות, משפיעים על התנהגות אנטי-חברתית אצל ילדים. במהלך המחקר התברר שילדים שאימהותיהם חסרות רגישות היו תוקפנים יותר מילדים אחרים ובעלי סיכוי גבוה יותר לסבול מהפרעה נפשית – אבל רק אם היה להם וריאנט ספציפי של גן בשם DRD4. הגן הזה, הקרוי בין היתר גן הפרעת הקשב, גן הבריון (bully gene) וגן המופקרת (slut gene) מסייע בעיבוד דופמין במוח, ואחת המוטציות שלו מקושרת לאלימות, היפראקטיביות וחיפוש אחר ריגושים. ילדים בעלי המוטציה הזאת שגודלו על ידי אימהות קשוחות או אדישות, היו הילדים האנטי-סוציאליים ביותר במחקר. עוד נמצא כי מתבגרים עם אלל 7r של הגן שקיבלו פחות טיפול וחיבה מצד האם הפגינו יותר דוגמאות של הפרעת התנהגות והתנהגות פסיכופתית.
אחת התפיסות המוטעות היא שהשפעות גנטיות חזקות פירושן כי השפעות סביבתיות אינן חשובות אך גם כאשר מדובר בתכונה או הפרעה בעלת השפעה גנטית חזקה, לגורמים סביבתיים יש השפעה מכרעת על דרגתה ועל צורת ההתבטאות שלה. תפיסה מוטעית נוספת היא שהגנים מובילים את הפוטנציאל להתפתחות תכונות האישיות אך לא כך הדבר. הפוטנציאל הגנטי עשוי להשתנות אם סביבתו של הפרט משתנה.
גורמים ביולוגיים.
קצב לב ורמת מוליכות עור (ידוע גם בתור תגובה אלקטרו-דרמלית) נחשבים לסממנים הביולוגיים הנתמכים-מחקרים ביותר להתנהגות אנטי-חברתית בילדות ובנעורים.
רמת מוליכות העור משתנה על פי התפקוד של בלוטות זיעה המופעלות על ידי המערכת הסימפתטית במערכת העצבים האוטונומית. מערכת זו משפיעה מחד, ומשקפת מאידך, את תגוב היחיד ללחץ. רמת הפעילות של המערכת משפיעה על כמות המשאבים הפיזיים הנגישים ליצירת תגובה התנהגותית, ובמקביל את מידת הרגישות שלו לגירוי. לאור זאת, רמת המוליכות היא סממן מהימן לתגובה האינדיבידואלית למצבים מעוררי לחץ. נוסף על כך, רמת המוליכות היא סממן של מערכת האינהיביציה ההתנהגותית (BIS, Behavioral inhibition system), שפועלת בצורה פועלת בצורה היפו-ריאקטיבית (מראה רגישות נמוכה באופן חריג) בקרב עבריינים עם פסיכופתיה וציונים גבוהים במאפיינים הבינאישיים והרגשיים של פסיכופתיה, הנקשרים לגורמים גנטיים ותורשתיים. אנשים עם מערכת אינהיבטורית חלשה עשויים לחוות רמות פחד נמוכות ולהפגין התנהגויות לא מווסתות כאשר הם מתמודדים עם אירועי לחץ ועומדים מול אפשרויות של הפסד, ענישה או אלימות. רמת המוליכות לגירויים לא נעימים (אברסיביים) היא לכן אינדיקטור לחוסר פחד, לקושי בלמידת הימנעות, ובאי-רגישות לענישה. במחקרים בתחום בוחנים אם רמת המוליכות אצל ילדים משתנה ביחס למטלה מלחיצה או מאתגרת והאם משתנה זה קשור להפרעת התנהגות וקהות לב בילדות המוקדמת.
המחקר מדד את רמת המוליכות בעת אירוע מלחיץ בו הילדים מקשיבים לויכוח מוקלט בן 3 דקות בין גבר לאישה. נמצא כי הקשר בין מדדי הורות קשוחה ובין תסמינים של קהות לב אצל הילד היה גבוה יותר בקרב ילדים עם רמת מוליכות עור נמוכה בעת המטלה המלחיצה מאשר אצל ילדים עם רמת מוליכות גבוהה. ייתכן שילדים עם רמת מוליכות עור נמוכה אינם חווים עוררות גבוהה אל מול ענישה מצד הוריהם, וכך מתקשים לקשר בין ההתנהגות שלהם ובין תוצאותיה הלא-נעימות הן ביחס לעצמם (תחושת אשמה) והן ביחס להוריהם (בושה, או פחד מעונש). באופן זה האפקטיביות של אמצעי משמוע קשוחים מולם יורדת באופן דרסטי.
גורמים סביבתיים.