סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הרומים העוסקים בחובות הנוצרים ופסוקים מהבשורה על-פי לוקאס המתארים את סיפור ישו בין המורים. הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע והיא משתמשת בנושא פסוקי הבשורה בהם ישו אבד להוריו והם חיפשו אותו. הלברית מדמה זאת למאמין שאיבד את ישו ומחפש אותו להאיר את דרכו. שני הפרקים הראשונים מקוננים על האבידה. הכוראל (הפרק השלישי), הולחן על מלודיה למזמור מאת מרטין יאן (Martin Jahn), שבאך עשה בה שימוש קודם לכן בקנטטה רי"ב 147 (פרקים 6 ו-10) ומאוחר יותר במתאוס פסיון בפרק 40. כמו כן הפרק והפרק הרביעי, מתארים את הערגה אל ישו ומבקשים ממנו לשוב. הפרק החמישי ממחיז את ישו, העונה בציטוט מהבשורה: "האם לא ידעתם כי עלי להיות באשר לאבי?". שני הפרקים הבאים מתארים את השמחה על מציאתו של ישו. הפרק השביעי לקוח ממזמור של כריסטיאן קיימן (Christian Keymann).
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של שני אבובי ד'אמורה, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שמונה פרקים:
הקלטות.
היצירה הוקלטה במלואה 13 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1985), טון קופמן (ב-1998), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2001).
אהרן אבו אלדבי
רבי אהרן ב"ר גרשון אבו אלדבי (במקורות אחדים: אבו אלרבי; ~1376 - ~1430) היה פרשן וחוקר מקרא, מדקדק, אסטרולוג ואיש אשכולות יהודי סיציליאני בן המאות ה-14 וה-15.
ביוגרפיה.
נולד לרב גרשון אבו אלדבי, חי ופעל בעיר קטניה שבסיציליה, אך נהג לנסוע ברחבי העולם לצורך מחקריו, ביקר ברומא ובירושלים, בטורקיה ובדמשק ואלכסנדריה ומקומות נוספים במזרח התיכון. בצעירותו למד בישיבת טרויס (Treves) בצרפת.
נודע בשל פירושו על פירוש רש"י לתורה שכתב בשנת ה'ק"פ (1420) שבו הוא חולק לעיתים על דברי הראשונים, כאשר סבר שדבריהם נטו מדרך הפשט, ולעיתים מסקנותיו מנוגדות גם לדרשות חז"ל. עובדות אלו קנו לו ולפירושו אהדה בחוגי המשכילים.
מלבד חיבורו זה כתב עוד ספרים שידועים מתוך פירושו וכנראה נכתבו בחלקם ואבדו: ספר המיישיר, מטה אהרן (תשובות לטענות הנוצרים והקראים בכמה נושאים בפרשנות המקרא), נזר הקדש, ספר הנפש, פרח האלוהות.
משפחתו ושמה.
משפחתו ידועה מתוך כתביו, הוא מזכיר בהם את חמיו, הרב משה גבאי; את אביו ר' גרשון ואת אחיו: ר' שלום, ר' יוסף, ר' ברוך, ר' משה ור' יעקב.
במקורות רבים בעבר נכתב שמו "אבו אלרבי", אך לדעת חיים מיכל אין ספק כי שמו אבו אלדבי, וכי הוא משתייך למשפחת אלדבי הספרדית, ממנה יצא בין היתר רבי מאיר אלדבי מחבר "שבילי אמונה". הוא משער כי אבות המשפחה הגיעו לסיציליה בעקבות גזירות השמד שפקדו את קסטיליה בשנת ה'קנ"א (1391).
אהרן אבו אלרבי
אהרן אבולרבי
אדוארד מרון
אדוארד מרון (בערבית: ادوارد ميرون; נולד ב-1937) הוא מרים משקולות ערבי-ישראלי, ייצג את ישראל באולימפיאדת רומא (1960) והיה לערבי הראשון (ואחד משניים אי פעם) שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה.
מרון נולד בשנת 1937 בחיפה למשפחה נוצרית-מארונית שמוצאה מלבנון. בשנת 1956, בעת שעבד בנגריה בחיפה, הציל מרון תינוק בן שישה חודשים משריפה כשפרץ לדירה הבוערת והוציאו החוצה.
בשנת 1957 החל להתאמן בהרמת משקולות בצורה מקצוענית בעקבות פיתוח הענף בארץ על ידי יעקב שפרינגר. ביולי 1959 השתתף מרון לראשונה בתחרות בינלאומית במסגרת 'משחקי אסק"א' שנערכו בלינץ שבאוסטריה. בתחרות זו הרים 237.5 ק"ג וזכה במקום הראשון במשקל תרנגול.
בשנת 1960 השתתף מרון באולימפיאדת רומא והתחרה במשקל תרנגול. הוא קבע תוצאה של 80 ק"ג בלחיצה, 82.5 בהנפה ו-107.5 בדחיקה, סך הכול 270 ק"ג. התוצאות בלחיצה ובהנפה היוו שיאי ישראל חדשים אך הוא הגיע למקום ה-19 בלבד מתוך 22 מרימי משקולות שהתמודדו בקטגוריה זו. לאחר האולימפיאדה החל מרון לאמן מרימי משקולות במסגרת הפועל יקנעם.
באליפות העולם בהרמת משקולות שנערכה בווינה ב-1961 שיפר מרון את שיאיו הישראלים והרים 87.5 ק"ג בהנפה ו-115 ק"ג בדחיקה. גם התוצאה הכללית שלו 295 ק"ג הייתה שיא ישראלי חדש.
בפסטיבל ספורט הפועלים שנערך בזלצבורג ב-1963 זכה מרון במדליית זהב במשקל נוצה ובאליפות העולם שנערכה סטוקהולם באותה שנה דורג במקום ה-11 מבין 17 משקולנים במשקל נוצה.
בשנת 1964 התקרבו מרון ויוסף רומנו להשגת הקריטריון האולימפי אך לא הצליחו להגיע אליו ולא נכללו במשלחת ישראל לאולימפיאדת טוקיו (1964). החל משנה זו חלה דעיכה בקריירה של מרון והוא לא הצליח לחזור להישגים גבוהים, לאחר טבח הספורטאים במינכן, שבו נרצחו מאמנו וחבריו לנבחרת מרימי המשקולות, פרש מהענף.
בשנת 1996 נקטעה רגלו של מרון בשל מחלה ובשנת 2003 עבר אירוע מוחי קשה. מצבו הבריאותי והעובדה שהתגורר בדירה לא נגישה פורסמו בתקשורת בסוף שנות ה-2000 ובעקבות כך נשמעו הצהרות של פוליטיקאים שהבטיחו לטפל במצב.
אהרן אבו אלדעי
פרננדו השישי
אהרן אבואלדערי
אהרן אבו אלדערי
לאונרדו רודריגס
לאונרדו אדריאן רודריגס יאקוביטי (בספרדית: Leonardo Adrián Rodríguez Iacobitti; נולד ב-27 באוגוסט 1966) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת המשחק של רודריגס נפרשה על פני שש מדינות שונות, והוא שיחק בסך הכול בתשעה מועדונים שונים. המועדון בו זכה להצלחה הגדולה ביותר ושיחק במשך הזמן הרב ביותר הוא אוניברסידד דה צ'ילה, במדיו זכה בשלוש אליפויות צ'ילה ובשני גביעים. במדי סן לורנסו זכה רודריגס באליפות ארגנטינה ובגביע מרקוסור.
רודריגס ייצג את נבחרת ארגנטינה במשך ארבע שנים, בהן הספיק לזכות איתה פעמיים בטורניר קופה אמריקה, ואף להיבחר לשחקן המצטיין של קופה אמריקה 1991, וכן לזכות בגביע המלך פהד 1992 ולייצג את הנבחרת במונדיאל 1994. בסך הכול ערך 28 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש פעמיים.
קריירת משחק.
רודריגס החל את דרכו בקבוצת הנוער של לנוס מעיר הולדתו. ב-1983 עלה לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה הארגנטינאית. בעונת עבר לשחק לראשונה בליגה הבכירה, כשחתם במדי ולס סארספילד. בתום עונה אחת במועדון, שהסתיימה במקום ה-11, עבר רודריגס לארחנטינוס ג'וניורס. לאחר עונה אחת עבר לקבוצתו הרביעית בארגנטינה והשלישית בליגה הבכירה, סן לורנסו. העונה בליגה הארגנטינאית התפצלה אז לטורנירי אפרטורה וקלאוסורה, ובטורניר השני מביניהם הגיע רודריגס עם קבוצתו למקום השני בטבלה תוך שהוא מפגין יכולת גבוהה, שאף זיכתה אותו בזימון בכורה לנבחרת ארגנטינה.
לקראת עונת החל רודריגס את הקריירה האירופית שלו, כשחתם במדי ספורטינג טולון מליגת העל הצרפתית. רודריגס השתלב היטב במדי הקבוצה, וקבע שיא קריירה אישי של 12 שערי ליגה באותה העונה. הוא היה למלך שערי הליגה של קבוצתו באותה העונה, ושישי בטבלת מלך שערי הליגה כולה. טולון סיימה את העונה במקום ה-14, בפער שלוש נקודות מהקו האדום.
בתום עונה אחת בצרפת, ולקראת עונת , עבר רודריגס לשחק באטאלנטה מהסרייה א', תחת המאמן מרצ'לו ליפי. רודריגס לא הצליח לשחזר את יכולת כיבוש השערים מהעונה החולפת, וכבש רק פעם אחת באותה העונה ב-19 הופעות ליגה. אטלנטה של ליפי סיימה את העונה במקום השמיני, מרחק נקודה בלבד מהמקום השישי המקנה השתתפות בגביע אופ"א. עונה אחר כך, עם עזיבתו של ליפי והגעתו של פרנצ'סקו גווידולין , איבד רודריגס את המקום בהרכב וכמעט ולא זכה להופעות. גם החלפתו של גווידולין בצ'זרה פראנדלי כבר בחודש נובמבר לא שיפרה את מצבו של רודריגס, שבחצי עונה רשם הופעת ליגה אחת בלבד במדי אטלנטה. רודריגס סיים את דרכו בקבוצה בחלון ההעברות, לאחר עונה וחצי במועדון. בסיום העונה ירדה אטלנטה לסרייה ב'.
במהלך חלון ההעברות של חורף 1994 עבר רודריגס לבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה, תחת המאמן אוטמאר היצפלד. את הופעת הבכורה שלו ערך רודריגס ב-12 בפברואר בניצחון הביתי 1-0 על באייר לברקוזן, ובסך הכול הספיק לערוך שש הופעות ליגה עד לתום העונה, אותה סיימה הקבוצה במקום הרביעי. בתום העונה חזר לאטלנטה בליגת המשנה, אך שוב לא הצליח לקחת חלק משמעותי במהלך העונה, רשם עשר הופעות ליגה וכבש שער אחד בלבד. אטלנטה סיימה את העונה במקום הרביעי, והעפילה בחזרה לליגה הבכירה.
לאחר שעזב את אטלנטה, סיים רודריגס למעשה את הקריירה האירופית שלו. הוא הצטרף במהלך עונת של ליגת העל הצ'יליאנית לאוניברסידד דה צ'ילה, ועד לתום העונה הספיק לערוך 14 הופעות ליגה, בהן כבש ארבעה שערים והפגין יכולת טובה שסייעה לקבוצתו לזכות באליפות צ'ילה, בפער שתי נקודות מאוניברסידד קאתוליקה. היה זה התואר הראשון בו זוכה רודריגס במהלך הקריירה. רודריגס נותר בקבוצה עונה נוספת, במהלכה כבש שישה שערים ב-21 הופעות. הקבוצה סיימה את העונה במקום החמישי בלבד.
בתום עונה וחצי בצ'ילה עבר רודריגס למועדון הפאר המקסיקני, קלוב אמריקה, לקראת טורניר וראנו . הוא הצליח להעפיל עמה מהמקום הראשון לפלייאוף האליפות, אך שם הופתעה הקבוצה כבר ברבע הגמר על ידי המדורגת שמינית, מונרקס מורליה. בעונת רשם רודריגס 31 הופעות, בהן כבש חמישה שערים, כשקבוצתו הצליחה להעפיל לחצי הגמר בשני הטורנירים של אותה העונה.