כותבי קורותיו מדגישים את חריצותו ואת השעות הרבות שהשקיע מדי יום בכתיבת חיבוריו הרבים, כמו גם את הקפדתו על שעת הליכה יומית מחוץ לעיר בכל מזג אוויר. רבי מאיר יונה נשאר בתפקידו כרבה של סוויסלוץ' עד פטירתו ממחלת הסרטן בי"ז בסיוון ה'תרנ"א, 23 ביוני 1891.
ספריו.
רבי מאיר יונה השקיע את עיקר עבודתו התורנית בתחומים שזכו לטיפול מועט יחסית: התלמוד הירושלמי, ספר העיטור, ונושאים מסדר קדשים.
בשנים ה'תרל"ד-ה'תרמ"ח הדפיס את מהדורתו המוערת לספר העיטור, ספר שנזנח בשל חשש לטפל בו שנבע ממסורת עתיקה על אסונות שאירעו לאלו שניסו לההדירו. גם במשפחתו פגעו אסונות כבדים בזמן עבודתו על הספר, אך הוא התאמץ והמשיך בעבודתו עד השלמת מהדורתו בשני כרכים לחלקו הראשון של הספר. הוא נזהר מלהכניס את שינויי הנוסח לגוף החיבור ורשם את כולם כחיבור נפרד מתחת לטקסט החיבור, אף על פי שהמדפיס יצחק גולדמן הציע לו לממן את המהדורה אם יסכים להכניס את התיקונים לגוף הספר. רבי מאיר יונה נרתע מצעד זה וסירב להצעתו מחשש שטעה במקומות אחדים.
בשנים ה'תרמ"ג וה'תרמ"ד בהתאמה, הוציא את פירושו להגדה של פסח בשם "לפסח ליל שמורים" ואת ספרו על אגדות התלמוד למסכת ברכות, "מי השלֹח". בשנת תרמ"ז הדפיס חלק ראשון מתוך ספרו על משנה תורה לרמב"ם, העוסק בספרי עבודה וקרבנות.
חלק מחיבוריו אבדו: הוא השאיר אחריו חיבור גדול על התלמוד הירושלמי בארבעה כרכים, שבהם כלל גם את חיבורו לירושלמי של בנו הבכור, ר' אברהם אהרן רבינוביץ, שנפטר בחייו בהיותו בן 49. בנוסף השלים בשנת תרמ"ד את עבודתו על ספר הלכות גדולות בחיבור בן שני כרכים, כרך נוסף של מי השילוח על אגדות התלמוד בסדר מועד וספר נוסף על משנה תורה לרמב"ם. בקיאותו הרבה, שנבעה משיטת לימודו המעדיפה היקף נרחב של הסוגיות, הביאה לכך שעיטר את רוב הספרים בספרייתו בהערות שוליים עם מובאות וציונים שונים. כתבים אלו נשרפו כולם בתוך ספרייתו שנשרפה בשריפה הגדולה בסוויסלוץ' לאחר פטירתו, שנים ספורות לפני מלחמת העולם הראשונה.
בחברה היהודית.
לפי כותבי קורותיו, היה רבי מאיר יונה חרד וקפדן בהלכה, כמו גם קנאי. הוא עמד לימין העניים והפועלים ועורר על עצמו בכך את חמת העשירים והמיוחסים, מה שהביא לרדיפתו בידיהם בשנותיו האחרונות. הוא היה מתנגד מובהק לחסידות ולחסידים ואף רדף אותם בצעירותו, פעילות זו פחתה בשנות חייו האחרונות, וכשגבר הזלזול בדת בקרב ההמון, היה מדבר בשבח החסידים.
למרות שהיה מחמיר על עצמו בהלכה, השתדל להקל בפסיקותיו ככל שניתן בגבולות ההלכה. בעיקר הקפיד לבדוק שלא תמצא סתירה לסברותיו בספרות הראשונים.
בשל יושרו הגיעו לבוררות לפניו גם גויים בני הסביבה שנקלעו לסכסוך ממוני עם יהודים, והאגדה מספרת כי לאחר מותו גילו שמשי ה"חברה קדישא" המקומית כי מישהו מקרב האוכלוסייה הכללית באזור דאג למלא נפט במנורה שעל קברו בזמן סופת שלגים לאחר שהאחראי לדבר שכח לבצע זאת.
מאיר יונה
מאיר יונה שץ
מאיר יונה ש&quot;ץ
מאיר יונה שוץ
מאיר יונה גלנובסקי
דנדי (פירושונים)
חוק קונוויי
חוק קונוויי הוא אמרה אשר מיוחסת וקרויה על שם המתכנת מלווין קונוויי. החוק זכה לשם ״חוק קונוויי״ לראשונה על ידי משתתפים ב"סימפוזיון הלאומי לתכנות מודולרי" ב-1968. החוק טוען כי: על אף שלעיתים מתייחסים לאמירה בתור אנקדוטה הומוריסטית, מטרתו המקורית של חוק קונוויי הייתה אבחנה סוציולוגית לגיטימית. האמירה מתבססת על ההגיון שטוען שכדי ששני מודולים של תוכנה יוכלו להתממשק באופן תקין, חובה על המתכננות של שני המודולים לתקשר אחת עם השנייה. על כן מבנה הממשק של מערכת תוכנה ישקף את המבנה החברתי של הארגון אשר ייצר את התוכנה הזאת.
וריאציות.
אריק ס. ריימונד, פעיל קוד פתוח אשר הקים את "היוזמה לקוד פתוח", ניסח מחדש את חוק קונוויי ב"מילון החדש להאקר". הניסוח של ריימונד היה: "הארגון של תוכנה והארגון של צוות הפיתוח של התוכנה יסכימו". ריימונד סיכם את המאמר המקורי של קונוויי ובסיכום זה הוא הדגים את הניסוח המחודש שלו על צוות פיתוח של מהדר. בדוגמה זאת הוא הסביר שאם ארבעה צוותים יעבדו על מהדר אז ייווצר מהדר שעובר על הקוד ארבע פעמים כדי להדר את הקוד.
ג'יימס קופליין וניל הריסון טענו כי ״אם חלקים מארגון (כגון צוותים, מחלקות או חטיבות) לא משקפים את החלקים ההכרחיים של המוצר, או אם היחסים בין הארגונים לא משקפים את החלקים השונים במוצר, אז המוצר בצרות...על כן צריך לוודא שהארגון מותאם לארכיטקטורה של המוצר״.
ניתן לראות את ההשפעה של חוק קונוויי בעיצוב של אתרי אינטרנט של חברות. נייג'ל ביבן, מומחה שמישות, טוען כי ״ארגונים באופן תדיר יוצרים אתרי אינטרנט עם תוכן ומבנה שמשקף את הדאגות הפנימיות של הארגון במקום את הצרכים של המשתמשים של האתר״. ניתן לראות אפקט דומה כאשר אתרי אינטרנט מתוכננים על ידי ועדה של מתכננים שאין להם חזון או מטרה משותפים.
הוול סטריט ג'ורנל כתב בשנת 2014 שחוק קונווי עדיין תקף וכן שבעולם מושלם של מנהל מערכות מידע, אוסף מערכות המידע של ארגון הן שיקוף מדויק ורציונלי של המטרות ומערכות השליטה של העסקים של ארגון מסוים.
עדויות תומכות.
עדות מדעית אשר תומכת בחוק קונוויי היא מחקר שפורסם שנערך על ידי צוות חוקרים משותף של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד, אשר מצאו "עדויות חזקות אשר תומכות [מה שהם תופסים להיות המקבילה]...של היפותזה שקולה". הצוות גם טען כי "הבדלים ניכרים במודולריות [של המוצר]" היו "עקביים עם נקודת המבט שצוותים מבוזרים נטו לייצר מוצרים עם יותר מודולריות".
נוסף על כך חקר של מקרים נוספים של חוק קונוויי התבצע באוניברסיטת מרילנד על ידי נאצ'י נאגאפאן, ברנדן מרפי וויקטור בסילי בשיתוף עם חברת מיקרוסופט מצאו תוצאות דומות.
פיגועי המטוסים הרוסיים (2004)
פיגועי המטוסים הרוסיים הם פיגועי טרור, שהתרחשו ב-24 באוגוסט 2004 סביב השעה 23:00. שני המטוסים המריאו מנמל התעופה דומודדובו במוסקבה, והתרסקו לאחר שבכל אחד מהם התפוצצה מחבלת מתאבדת.
הטיסות.
טיסת Volga-AviaExpress 1353.
הפיגוע הראשון אירע בטיסת Volga-AviaExpress 1353. מטוס מדגם טופולב Tu-134 המריא בשעה 22:30 ממוסקבה לעבר וולגוגרד. התקשורת עם המטוס אבדה בשעה 22:56 בזמן שהוא טס מעל למחוז טולה, 180 קילומטר דרומית-מזרחית למוסקבה. לאחר כמה שעות אותרו שרידי המטוס באזור. על פי עדי ראייה אירע פיצוץ חזק במטוס לפני שהוא התרסק. בפיגוע נהרגו כל נוסעי המטוס - 34 נוסעים ו-9 אנשי צוות.
טיסת S7 איירליינס (סיביריה איירליינס) 1047.
מספר דקות לאחר ההתרסקות הראשונה, אירע הפיגוע בטיסת S7 איירליינס (סיביריה איירליינס) 1047. מטוס מדגם טופולב Tu-154 המריא בשעה 21:35 ממוסקבה לעבר סוצ'י. על פי דיווח של סוכנות הידיעות הרוסית "אינטרפקס", המטוס שידר אותות מצוקה עקב חטיפה בשעה 22:59. לאחר מכן נעלם המטוס ממסכי המכ"ם והתרסק מעל למחוז רוסטוב. בפיגוע נהרגו כל נוסעי המטוס - 38 נוסעים ו-8 אנשי צוות.
חקירת הפיגועים.
מיד לאחר ההתרסקויות התעורר חשד שמדובר בפיגוע טרור, מכיוון ששתי ההתרסקויות אירעו כמעט בו זמנית. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הורה לשירות הביטחון הפדרלי הרוסי לחקור את האירועים. לאחר מספר ימים אותרו עקבות חומר נפץ RDX בשרידים של שני המטוסים, ושירות הביטחון הודיע ששני המטוסים התפוצצו כתוצאה מפיגוע.
ארגון טרור צ'צ'ני לא מוכר בשם "גדודי אסלאמבולי" נטל אחריות על הפיגועים.
ב-17 בספטמבר פורסם מכתב של שאמיל באסייב, ממנהיגי המורדים הצ'צ'ניים, שבו נטל אחריות על הפיגועים והכחיש את דברי "גדודי אסלאמבולי". חקירת שירות הביטחון גילתה שהפיגועים בוצעו על ידי שתי מחבלות מתאבדות צ'צ'ניות תושבות גרוזני, אחת בכל טיסה, כחלק מהמאבק הצ'צ'ני נגד הצבא הרוסי.
פיגועי המטוסים הרוסיים התרחשו לאחר הפיצוץ ברכבת התחתית של מוסקבה (פברואר 2004) שבו נהרגו 41 בני אדם בפברואר 2004, ולאחריהם אירעו מתקפות טרור נוספות ברוסיה: ב-31 באוגוסט 2004 בוצע פיגוע נוסף ברכבת התחתית של מוסקבה , שבו נהרגו 10 בני אדם, ולמחרת החל משבר בני הערובה בבסלאן, שבו נספו 335 קורבנות, רובם ילדים. באירוע הטרור בבסלן השתתפה אחותה של המחבלת מטיסה 1353, ונהרגה במהלכו.
לאחר הפיגועים.
חקירת שירות הביטחון העלתה שמספר אנשים היו מעורבים ברשלנות שאפשרה את הפיגועים.
קצין הבטיחות של נמל התעופה דומודדובו עצר את החשודות, שהגיעו למוסקבה בטיסה ממחצ'קלה בלוויית שני גברים, אך נתן להן לעבור בלי לבצע עליהן חיפוש. הוא הואשם ברשלנות פושעת ונדון לשש שנות מאסר.
סוכן נסיעות קיבל שוחד של כ-140 אירו על מנת לנפק למחבלות כרטיסי טיסה ללא תעודה מזהה. פקיד נוסף בנמל התעופה קיבל שוחד של כ-25 אירו כדי שיוכלו לעלות למטוס ללא תעודה מזהה. הם נדונו לשנה וחצי מאסר עם עבודת כפייה.
עשרים ואחד קרובים של הנוסעים שנספו הגישו תביעה אזרחית נגד נמל התעופה וחברות התעופה על רשלנות פושעת. התביעה התקשתה להוכיח אחריות ישירה לפיגועים, ובסופו של דבר בית המשפט פסק על חברת התעופה S7 איירליינס לשלם לכל תובע כ-7,000 אירו, במקום 86,000 אירו שתבעו בתחילה. התובעים ערערו על פסק הדין, אך הערעור נדחה.
היער הלאומי וילאמט