גשמים שופעים וממושכים גורמים לעיתים לתזוזות קרקע והופעת בולענים בשטחי הטיילת. בשנים 2005 ו-2010 הדנובה עלתה והציפה את הטיילת התחתונה.
שואת יהדות ליטא
אליזבת הולוויי מרסטון
אליזבת "סיידי" הולוויי מרסטון (באנגלית: Elizabeth Holloway Marston; 20 בפברואר 1893 – 27 במרץ 1993) הייתה עורכת דין ופסיכולוגית אמריקאית. היא ידועה בתור מי שהייתה ההשראה החלקית לדמות הקומיקס וונדר וומן, ועבור חלקה ביצירת הדמות, יחד עם בן זוגה, ויליאם מולטון מרסטון (שכתב בשם העט צ'ארלס מולטון) ועם בת זוגם, אוליב בירן. היא גם השתתפה עם מרסטון בפיתוח בדיקת לחץ דם סיסטולי, המשמשת לגילוי שקרים.
ביוגרפיה.
מרסטון נולדה אליזבת הולוויי בהאי מאן וגדלה בבוסטון שבמסצ'וסטס. בתקופה בה נשים מיעטו ללמוד לתארים מתקדמים, היא למדה לשלושה. התואר הראשון שלה היה בפסיכולוגיה ממכללת מאונט הוליוק, בשנת 1915. היא רצתה להמשיך משם ללימודי משפטים בהרווארד, שם למד ארוסה דאז ויליאם מרסטון. אך בהרווארד לא קיבלו נשים, אז היא נרשמה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוסטון. כשביקשה מאביה לתמוך בה במשך לימודיה, הוא אמר לה: "בשום אופן לא. כל עוד יש לי מספיק כסף כדי להלביש אותך בסינרים, את יכולה להישאר בבית עם אמא שלך". הולוויי סירבה לוותר, והתפרנסה בעצמה ממכירת ספרי בישול במועדוני נשים. היא נישאה למרסטון בספטמבר של אותה שנה, אך עדיין התעקשה לשלם את הוצאותיה בעצמה. את התואר שלה במשפטים סיימה ב-1918. היא הייתה אחת משלוש נשים בלבד שסיימו תואר בפקולטה באותה שנה.
בדיקת לחץ הדם הסיסטולי.
ויליאם ואליזבת הצטרפו אז למחלקת הפסיכולוגיה בהרווארד. אך מפני שתוכנית הדוקטורט של הרווארד הייתה מוגבלת לגברים, אליזבת הייתה בתוכנית לתואר שני במכללת רדקליף. אליזבת עבדה יחד עם ויליאם על עבודת הדוקטורט שלו, אשר עסק בקשר בין רמות לחץ דם ושקריות. לאחר מכן ויליאם פיתח מממצאיו את בדיקת לחץ הדם הסיסטולי המשמשת כדי לזהות שקרים, הבדיקה שהייתה קודמתו של הפוליגרף.
בשל עבודה זו הוענקו לשניים התארים שלהם ב-1921.
קריירה ומשפחה.
מרסטון הייתה אשת קריירה, תפקיד שהיה שנוי במחלוקת בתקופתה. בין תפקידיה – עורכת של אנציקלופדיה בריטניקה, מרצה למשפטים, פסיכולוגיה ואתיקה באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה האמריקאית, שם גם מונתה ליו"ר החוג לפסיכולוגיה"." במסגרת עבודתה האקדמית, מרסטון המשיכה לעבוד יחד עם ויליאם על מגוון מחקרים, ביניהם מחקר שעל פיו נשים משמשות כמושבעות נייטרליות יותר בהליכים משפטיים. בשנת 1933, מרסטון לקחה תפקיד כעוזרת המנכ"ל בחברת הביטוח מטרופוליטן, ושם עבדה עד גיל 65.
ב-1920 מרסטון ילדה תינוקת שמתה בעת הלידה, פרדריקה. את הילד השני שלה, פיט, ילדה בגיל 35. ילדתה השלישית הייתה אוליב אן, שנקראה על שמה של אולין בירן, שחייתה עם הזוג מרסטון ביחסים פוליאמוריים. בירן הייתה סטודנטית של מרסטון, וכן אחייניתה של הפעילה למען זכויות רבייה מרגרט סאנגר. לאחר שהתאהב בה, הזוג מרסטון הזמינו אותה להצטרף למשפחתם. כשנולדו שני ילדיה, בירן ודון, הזוג אימץ אותם באופן רשמי. היחסים בין השלושה היו רגשיים וכן פרגמטיים: אוליב נשארה בבית כדי לגדל את הילדים, ואליזבת תמכה במשפחה מבחינה כלכלית כאשר ויליאם היה מחוסר עבודה, ולאחר מותו בשנת 1947. זה כלל מימון לימודים גבוהים לכל ארבעת הילדים. מרסטון ובירן המשיכו ביחסיהן עד מותה של בירן בשנת 1980.
וונדר-וומן.
מעורבותה של מרסטון ביצירת הדמות של וונדר וומן עבור DC קומיקס ב-1940, שם עבד ויליאם באותה תקופה, תוארה בכתבה של הניו יורק טיימס מ-1992, שנה לפני מותה:
לא רק שמרסטון הגתה את הכיוון של וונדר וומן עם ויליאם, אלא היא עצמה הייתה ההשראה לדמות שכתב. מרסטון המשיכה לסייע לוויליאם עם הדמות, ואף ניסחה את חלק מביטוייה המוכרים של וונדר וומן, כמו "Suffering Sappho" ו-"Great Hera"
מותה.
מרסטון חיה עד גיל 100. היא נפטרה ב-27 במרץ 1993, זמן קצר לאחר יום הולדתה.
פסק דין פילרטיגה נגד פנייה-איראלה
פסק דין פילרטיגה נגד פנייה איראלה (באנגלית: Filártiga v. Peña-Irala) הוא פסק דין שניתן בשנת 1980 בבית המשפט לערעורים בארצות הברית. פסק הדין עוסק בסמכות השיפוט הפדרלית של ארצות הברית בתביעה בגין האיסור על עינויים בנסיבות שבהן לא הייתה זיקה ישירה בין המעשה לבין ארצות הברית, שכן המעשה שבגינו התביעה בוצע מחוץ לשטח ארצות הברית, לא על ידי אזרחיה ולא נגד אזרחיה. בית המשפט קבע שיש לו סמכות שיפוט מכוח חוק נזקי זרים (ה-Alien Torts Statute) כיוון שהאיסור על עינויים מעוגן במשפט הבינלאומי המנהגי.
העובדות בבסיס פסק הדין בבית המשפט לערעורים.
המקרה בבסיס פסק הדין הוא גרם מוות בעינויים של אזרח פרגוואי, חואליטו פילרטיגה על ידי קצין משטרה של משטרת פרגוואי, פנייה איראלה.
ד"ר יואל פילרטיגה, אביו של הנרצח, היה רופא מוכר בפרגוואי בשנות ה-70. הוא היה ידוע בדעותיו נגד השלטון של הנשיא אלפרדו סטרסנר, ששלט בין השנים 1954–1989. כתוצאה מדעותיו הפוליטיות סבלה משפחתו מרדיפות וחקירות על ידי המשטרה. רדיפה זו הובילה לחטיפתו והירצחו של הבן, חואליטו פילרטיגה בן ה-17, תוך כדי עינויים קשים, ב-29 במרץ 1976.
דולי פלרטיגה, אחותו של הנרצח, הובאה לביתו של פנייה-איראלה, המפקח הכללי של משטרת אסונסיון, בירת פרגוואי, על מנת לזהות את גופת אחיה, כשעליה סימני עינויים קשים. כאשר דולי פילרטיגה נסה מזירת הרצח קרא לעברה פנייה: "הנה לך מה שחיפשתם במשך כל כך הרבה זמן ומה שהגיע לכם, עכשיו תשמרו על הפה שלכם". לפיכך טענה משפחת פילרטיגה שהעילה לרצח הן האמונות והדעות הפוליטיות של האב, יואל פילרטיגה.
זמן קצר לאחר מכן הגישה משפחת פילרטיגה תביעה פלילית בגין רצח בבית המשפט של פרגוואי נגד פנייה והמשטרה בפרגוואי. תביעה זו הוקפאה בעקבות מעצרו ושלילת רישיונו של עורך דינם של משפחת פלרטיגה, מבלי שניתן לשלילה הסבר מוצדק. במהלך מעצרו, סבל עורך הדין מאיומים ואלימות על ידי פנייה-איראלה עצמו.
בשנת 1978 נכנסה דולי פילרטיגה לארצות הברית וקבלה מקלט מדיני. במהלך שהותה בארצות הברית גילתה האחות על הימצאותו של פנייה-איראלה ובת זוגו בארצות הברית. פילרטיגה פנתה לשירותי ההגירה ודווחה שפנייה-איראלה שוהה בארצות הברית באופן בלתי חוקי. הוא וזוגתו נעצרו ועמדו בפני גירוש. פילרטיגה הגישה תלונה נגדו בגין גרימת מוות ברשלנות ועינויים, ודרשה פיצויים בסך 10,000,000 דולר. הדיווח של פילרטיגה לרשויות ההגירה נועד להחזיק את הנתבע נוכח וזמין למשפט בארצות הברית.
תביעתה של משפחת פילרטיגה בבית המשפט המחוזי במדינת ניו-יורק נדחתה על ידי השופט ניקרסון נוכח קביעתו שלבית המשפט אין סמכות שיפוט, נוכח העובדה שלאירוע שבגינו הוגשה התביעה לא היה כל קשר לארצות הברית. פילרטיגה הגישה ערעור לבית המשפט לערעורים.
פסק הדין בבית המשפט לערעורים.
טענות התובעים.
תביעתה של פילרטיגה נשענה על הסמכות של בתי המשפט המחוזיים מתוקף חוק נזקי זרים (Alien Tort Statute (ATS. חוק זה קובע שלבתי המשפט המחוזיים תהא סמכות שיפוט מיוחדת על כל עוולה נזיקית כלפי אדם שאינו אזרח או תושב של ארצות הברית, אם זו הפרה של המשפט הבינלאומי המנהגי. פילרטיגה הציגה תצהירים של מומחים למשפט בינלאומי אשר מאשרים את קיומו של מנהג בינלאומי בדבר האיסור על עינויים. משמעות הדבר שהאיסור על העינויים, לרבות החובה להעמיד לדין בגין עינויים, מחייב את כל מדינות העולם, גם אם אינן צד לאמנה הקובעת זאת.
משפחת פלרטיגה טענה שמערכת המשפט בפרגוואי לא יכולה לספק את הצדק והסעד שהם מבקשים ולכן דחייתה בארצות הברית והחזרתה של התביעה לפרגוואי תהיה חסרת תועלת.
טענות הנתבע.
הנתבע פנייה-איראלה, ביקש לבטל על התביעה משני טעמים:
החלטת בית המשפט.
הפך את החלטת בית המשפט המחוזי ופסק לטובת משפחת פילרטיגה פיצויים בסך 10,000,000 דולרים.
ראשית, בית המשפט טען כי חוק נזקי זרים אכן מקנה סמכות השיפוט לבתי המשפט הפדרליים בגין תביעה בין שני אנשים שאינם אזרחי ארצות הברית, משום שהמשפט המנהגי נכלל בתחום השיפוט הפדרלי. שנית, בית המשפט קבע כי המשפט המנהגי המודרני אוסר על עינויים בחסות המדינה. בית המשפט הסתמך על מסמכים בינלאומיים, כגון האמנה נגד עינויים וההצהרה האוניברסלית בדבר זכויות האדם, ועל איסורים במשפט הפנימי של מדינות, כדי לקבוע שישנו איסור מנהגי על עינויים.
אחד משופטי המותב ביקש לסייג את הקביעה בכך שאין לפרש את פסק הדין כמאשר סמכות שיפוט לגבי כל הנורמות הבינלאומיות בדבר זכויות אדם.
לאחר פסק הדין.
פנייה-איראלה לא שילם את הפיצויים שנפסקו למשפחת פילרטיגה. אולם פסק הדין פרץ דרך להגשת תביעות נזיקין בארצות הברית עבור אזרחי מדינות זרות שלא יכלו לקבל צדק וסעד במדינותיהן, זהו פסק-דין מהפכני וחשוב שמאז שימש בעשרות מקרים, כגון סוסה נגד אלוורז-מצ'איין (2004).
התיק זכה להד תקשורתי נרחב וסיפורה של משפחת פילרטיגה עובד לסרט קולנוע בשנת 1991 בשם "מלחמה של איש אחד" בכיכובו של אנתוני הופקינס.
אהל קדושים
אהל קדושים או אהל הקדושים (מכונה בקיצור: האוהל; בשמו הרשמי: אוהל קדושים לזיכרון יהדות ליטא) הוא מבנה מונומנטלי בקריית ישיבת פוניבז' בבני ברק. במקורו נועד לשמש כבית כנסת גדול שיכיל מפעל הנצחה מוזיאלי לשואת יהדות ליטא. מראשית המאה ה־21 משמש משכן לכולל פוניבז'.
המבנה, הבנוי בסגנון הברוטליזם ובהשראת אוהל יזכור הוא אחד המבנים הבולטים בבני ברק.