יום אחד בקיץ 1942, בעת שהאן ביקרה בגלריה לאמנות במינכן והתבוננה בציור, התיישב לידה גבר גרמני גבוה, בלונדיני, שענד צלב קרס על שרוולו. הוא הציג עצמו כוורנר פטר, חבר המפלגה הנאצית, שהיה בחופשה. הם החלו לשוחח ומאותו רגע נפגשו במשך כל יום. כעבור שבוע ימים בלבד הציע לה נישואין. האן ניסתה להניא אותו מההצעה, ואמרה כי אין זה זמן מתאים להתחתן בתקופת מלחמה. כשהדבר לא הועיל היא לחשה באוזניו את סודה הגדול והתוודתה בפניו שהיא יהודייה. בתגובה הוא חשף בפניה סוד אישי שהסתיר ממנה, הוא לא היה רווק, אלא נשוי בהליכי גירושין ואב לילד. הרומן ביניהם הסתיים בכך שבני הזוג עברו להתגורר בעיר המזרח גרמנית ברנדנבורג, שם עבד ורנר כצבעי במפעל לבניית מטוסים. בעקבות הריונה של האן החליטו השניים להנשא בשנת 1943 ובאפריל 1944 נולדה הבת אנגלה. במהלך הלידה סרבה האן לקחת זריקות הרגעה, מתוך חשש שהיא עלולה לגלות את סודה כשתהיה נתונה להשפעה סמי ההרגעה.
האן שמרה על פרופיל נמוך ככל האפשר, נמנעה מלבקר בחנויות שם הייתה צריכה להצדיע במועל יד נאצי וסירבה לתלות את תמונתו של היטלר על קירות ביתם. לבני הזוג היה מסוכן ליצור קשר עם ידידים והיו לה רק כמה מכרים בודדים.
שופטת במזרח גרמניה.
במרץ 1945 נעצר בעלה ונשלח על ידי הצבא הרוסי למחנה עבודה בסיביר. האן נטלה את תעודת הזהות היהודית שלה, אותה החביאה כל תקופת המלחמה בתוך עטיפה של ספר, והגישה בקשה לבית משפט מזרח גרמני לקבל בחזרה את שם נעוריה.
לאחר המלחמה זכתה לקבל הכרה בלימודי המשפטים שעשתה בווינה. היא הפכה לתובעת ולאחר מכן לשופטת. לנוכח בקשותיה החוזרות ונשנות, הוחזר בעלה מן השבי הרוסי בסיביר. הוא גילה כי אשתו הפכה לאשה רבת עוצמה, שופטת במזרח גרמניה. נישואיהם התפרקו והוא שב לחיות עם אשתו הראשונה.
לאחר שהשלטונות הסובייטים במזרח גרמניה הפעילו עליה לחץ לספק מידע לשירותי המודיעין נמלטה האן עם בתה ללונדון ופגשה באחיותיה, שהיגרו לשם מארץ ישראל.
בלונדון.
בשנת 1957 נישאה האן לסוחר יהלומים יהודי בשם פרד בר והם גידלו את אנגלה כיהודיה.
השניים חיו יחד בלונדון עד פטירתו של בר ב-1984.
ב-1989, 5 שנים לאחר שהתאלמנה, היא עלתה לישראל והתגוררה בנתניה.
תחילה שמרה על קשר עם בעלה לשעבר בגרמניה אך אחר כך הוא נותק.
בשנת 1997 מכרה בסות'ביס את אוסף המסמכים והתמונות שלה מתקופת המלחמה כדי לממן ניתוח בעיניה. שני הזוכים במכירה הפומבית תרמו את האוסף למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון.
בשנת 2003 הפיקה ליז גרבוס סרט תיעודי על חייה בשם "אשתו של הקצין הגרמני", The Nazi Officer's Wife.
אדית האן נפטרה בלונדון בשנת 2009, שם חיה בשנותיה האחרונות.
גשר קלטרווה
מגסי בוגס
מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
מתיאס, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (24 בפברואר 1557 - 20 במרץ 1619) מבית הבסבורג מלך אוסטריה והונגריה מ-1608, מלך בוהמיה מ-1611 וקיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-1612.
ביוגרפיה.
מתיאס נולד ב-24 בפברואר 1557 בווינה שבאוסטריה למקסימיליאן השני ומריה מספרד, והיה אחיו הצעיר של רודולף השני.
לאחר שאישטוואן בוצ'קאי (Bocskay) ובני בריתו העות'מאניים התקוממו התקוממות אלימה נגד השלטון ההבסבורגי בהונגריה (1604 - 1606), בזמן שאחיו רודולף השני היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מתיאס צבר סמכות שלטונית בפועל אשר עלתה על זו של אחיו. המרד ניצת בעקבות ניסיונו של רודולף לכפות את האמונה הקתולית על תושבי הונגריה. בשנת 1608 נאלץ רודולף להיענות לתביעותיו של מתיאס והעניק לו את השליטה באדמות הונגריה, אוסטריה ומוראביה; מתיאס שלט באדמות אלו משנת 1608 ועד מותו.
רודולף פרסם היתר מלכותי מיוחד בשנת 1609 המתיר חופש דתי לאצילים ולערים הבוהמיות כדי לפצות על כך ולחזק את התמיכה בו בבוהמיה. ואולם מאמץ זה לא נשא פירות, ורודולף נאלץ לוותר על אחיזתו בבוהמיה לטובתו של מתיאס בשנת 1611. בשנת 1612 נהפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה עם מות אחיו.
כיון שלא היו למתיאס ילדים, החליט מתיאס למנות את פרדיננד משטיריה ליורשו, והלה הוכתר בשנת 1617 למלך בוהמיה, ובשנת 1618 למלך הונגריה. הכתרתו של פרדיננד שהיה קתולי אדוק, גרמה לפריצת המרד הבוהמי ומלחמת שלושים השנים.
מתכנן ערים
דינר
דינר הוא יחידת מטבע של מדינות מוסלמיות רבות במזרח התיכון ובצפון אפריקה וכמו כן במדינות סלאביות במערב הבלקן, כולל סרביה וצפון מקדוניה של היום. המילה "דינר" (دينار בערבית ובפרסית, משם גם Динар או Dinar בסרבית-קרואטית ובמקדונית) נובעת מהמילה denarius, שמו של מטבע רומי.
דינר היה גם שמו של מטבע ארץ ישראלי קדום המוזכר במשנה ובגמרא (גם בשם זוז). דוגמה ממסכת קידושין: "אמר רבי אלעזר: התקדשי לי במנה ונתן לה דינר, הרי זו מקודשת".
מצוות עונה
עונה היא חיוב הלכתי המוטל על הגבר כחלק ממצוות שאר כסות ועונה, שלא למנוע מאשתו את קיום יחסי האישות עימו. מצוות עונה חופפת עם מצווה שדומה לה מהבחינה הפרקטית, מצוות פרייה ורבייה, בה מוטל על הגבר לקיים יחסים עם אשתו כל עוד אין לבני הזוג בן ובת. על האישה מוטל לעזור לבעלה לקיים מצווה זו.
מקור המצווה ומהותה.
מצווה זו מופיעה בספר שמות () ביחס לאמה עברייה שאדוניה השיא אותה לבנו, והתורה מזהירה את הבן שאם יבחר לשאת אשה נוספת, לא ינהג בראשונה בזלזול בשל היותה אשה פחותת מעמד:
חכמים למדו שאיסור התורה לאדם לגרוע מרעייתו את עונתה נכון לכל אדם ולא רק לאדם הנושא את שפחת אביו או שפחתו.
המצווה היא מצוות לא תעשה, שהרי נאמר "לא יגרע", וברשימת המצוות של הרמב"ם היא מופיעה בהתאם כמצווה רס"ב ברשימת מצוות לא תעשה. יחד עם זאת, קיומה אינו מתאפשר בדרך של הימנעות מעשייה, אלא מצריך עשייה מצד הבעל.
פרטי המצווה.
המשנה במסכת כתובות עוסקת בשאלה מהו שיעור מצוות עונה, כלומר מהי התדירות המינימלית של קיום יחסי האישות שמחויב הבעל כלפי אשתו על מנת שלא יעבור על איסור גריעת העונה. וזו לשון המשנה:
חלקה הראשון של המשנה דן בשאלה מתי זכאית אישה להתגרש ולקבל את כתובתה, כאשר בעלה נמנע מלקיים אתה יחסי אישות ("תשמיש המיטה" בלשון חז"ל). בתחילת המשנה מוצגת מחלוקת בין בית הלל לבית שמאי: לפי בית שמאי, זכות זו קמה לאישה כאשר בעלה נמנע מיחסים במשך שני שבועות, ואלו לפי בית הלל, זכות זו קמה כבר לאחר שבוע אחד. הגמרא דנה בשורשה של מחלוקת זו, ומציינת שבית הלל קבעו זאת לפי שבעת ימי נידה, שהם מצב שבו בני הזוג מנועים מלקיים יחסי אישות על פי התורה, ובית שמאי קבעו זאת לפי שני השבועות שבהם אישה טמאה לאחר שילדה בת, ואף זה מצב שבו בני הזוג מנועים מלקיים יחסי אישות. כבמקרים רבים אחרים, הלכה כבית הלל.
חציה הראשון של המשנה עוסק במקרה שבו הבעל נמנע מלקיים יחסי אישות עם אשתו בניגוד לרצונה, וחציה השני מגדיר את תדירות היחסים בהם נדרש הבעל לעמוד על מנת לקיים את המצווה שלא לגרוע מעונתה של אשתו. קביעת תדירות היחסים מתחשבת במסוגלותו הגופנית של הבעל, ועל כן נקבעת בהתאם לאילוצים שבהם נתון הבעל לפי מקצועו ועיסוקיו: .
הטיילים הם אלה הבטלים ממלאכה, או שמלאכתם קלה מאוד. בגמרא מופיעה מחלוקת בין אביי לרבא בשאלה האם בני הישיבה הם בגדר "טיילים" בנוגע למצווה זו. לדעת רבא, התשובה לכך חיובית, ואילו לדעת אביי, לימוד התורה אף הוא עבודה הדורשת את כוחותיו של העוסק בו.
החמרים הם אלה המובילים משאות באמצעות חמור, ולפיכך נעדרים מביתם במהלך שבוע עבודתם, ולכן עונתם פעם בשבוע.
הגמלים מובילים משאות במדבר, ולכן היעדרותם ממושכת יותר, ועונתם אחת לשלושים יום. הגמרא עוסקת גם בשאלה מה הדין כאשר הגבר רוצה בקידום מקצועי, המביא להרחקת העונה: "אמר ליה רבה בר רב חנן לאביי: חמר ונעשה גמל מאי? אמר ליה: רוצה אשה בקב ותיפלות מעשרה קבין ופרישות" (כתובות סב ע"ב).
הרמב"ם עוסק בכך בספרו משנה תורה, וכותב:
קיצור שולחן ערוך קובע מגבלות אחדות על קיום מצווה זו, ובהן:
הרחיב בעניין זה הרב יעקב קנייבסקי, שכתב:
חשיבות המצווה.
לדעת הרמב"ן מצוות עונה מוגדרת כעיקר הנישואים. דבר זה בא לידי ביטוי בשלושה תחומים:
יחסי אישות ללא מצוות עונה.
ישנם מקרים בהם ביחסי אישות לא מתקיימת מצוות עונה. למשל, אישה שמוותרת על קיום היחסים, אין מצוות עונה כיון שהאיש מצווה לספק את "עונתה" של האישה והיא יכולה למחול עליה. רבי אברהם דוד מבוטשאטש הסתפק האם יש מצוות עונה בחודשי ההריון בהם קיום יחסי אישות קשה לאישה או לעובר. כמו כן, כלפי פילגש וכלפי כל מי שאינה אשתו של האדם, אין חיוב במצווה מלכתחילה.
רעיונות והלכות ביחסי אישות.
היהדות רואה את התשוקה ואת ההנאה ביחסי אישות בין בני זוג כמרכיבים חיוביים, ובלבד שהשימוש בהם ייעשה גם לשם מצווה. השקפה זו נובעת מתוך גישה של קידוש החומר כשהוא נעשה בכוונה נכונה ובאופן של קדושה וצניעות. עם זאת, אין דעת חכמים נוחה מריבוי קיום יחסי אישות, והרמב"ן מכנה את ה"שטוף בזימת אשתו" ומפריז בקיום יחסי אישות "נבל ברשות התורה".
ההלכה מונה מקרים ומצבים שונים בהם יש לאדם לקיים יחסי אישות עם אשתו, וכן ישנם מקרים שאסור לקיים יחסי אישות אף שהיא אינה אסורה עליו מצד עצמה. בראש ובראשונה התורה אוסרת קיום יחסי אישות עם אשתו בזמן שהיא נדה. חכמים למדו מדרשת הפסוקים שאסור לקיים יחסי אישות ביום הכיפורים, והם הוסיפו אף את תשעה באב. כמו כן, מובא בהלכה שלא ראוי לקיים יחסי אישות בזמן שהאיש והאישה אינם שלמים בדעתם ובאהבתם. מצבים אלו מכונים בני תשע מידות.
ניקולאיה קאז'אל