וג'ריאנה
וַגְ'רַיָאנָה (בסנסקריט: वज्रयान, תעתיק לטיני: Vajrayāna, טיבטית: דוֹרגֶ'ה טהֶגפָּה), הנקראת גם טנטראיאנה ומנטראיאנה, הם שמות שנתנו למאוחר משלושת הזרמים בבודהיזם, לצד הטהרוואדה ("תורת הנזירים הבכירים") והמהאיאנה ("הדרך הגדולה"). לעיתים מכונה זרם זה גם "בודהיזם אזוטרי" או "בודהיזם מיסטי" במערב.
משמעות השם וג'ריאנה היא "מרכבת היהלום" או דרך היהלום. לפי המסורת הטיבטית, "דרך היהלום" ניתנה על ידי בודהה בסובבו את גלגל הדהרמה בפעם השלישית, בהסתמכו על "השאיפה להארה" (סנסקריט: בּוֹדהיצ'יטָה). משמעות השם טנטראיאנה היא "מרכבת הטנטרה", ומשמעות השם מנטראיאנה הוא "מרכבת מנטרה".
הווג'ריאנה הוא הזרם הקטן ביותר משלושת הזרמים הבודהיסטים ולו 28 מיליון מאמינים שהם 5.7% מהבודהיסטים בעולם. בגלל עובדה זו ובגלל ההבדל המועט בין זרם זה ובין זרם המהאיאנה הגדול ביותר, ישנם חוקרים שאינם מקטלגים את הווג'ריאנה כזרם נפרד, אלא כעוד מסורת (מני רבות) בזרם המהאיאנה.
מאפייני הווג'ריאנה.
מטרות.
מטרת הווג'ריאנה בדומה לשאר הזרמים הבודהיסטים, היא הגעה להארה מלאה והפיכה לבודהה. אלו ההולכים בדרך זו נקראים בודהיסטווה. בדומה לתנועות אחרות שמקורן במהאיאנה, הבודהיסטווה נודר לפעול למען הארה של כל החי בעולם, ולא להארה אישית. ההבדל הרעיוני בין המהאיאנה לוג'ריאנה הוא הגישה של הווג'ריאנה לפיה צריך להיות דמיון בין האמצעי לתוצאה של תהליך ההארה, כלומר שכדי להגיע לנירוונה, על הבודהיסטווה לתרגל נירוונה. גישה זו, המכונה "דרך הפרי", מנוגדת לשיטה המקובלת במהאיאנה, המכונה "דרך הכוונה", לפיה הנרוונה היא רק היעד של התהליך, לא הדרך אליו.
בנוסף להבדל הרעיוני, הווג'ריאנה נבדלת מהמהאיאנה במנהגים האזוטריים שלה הנקראים טנטרה. ישנם תרגולים ותפיסות אזוטריות וסודיות שהמאמין נחשף אליהן ישירות ממורו רק לאחר תקופת חניכה, ביניהם תרגולים מיסטיים כמו שינון מנטרות מקודשות, "כוונון" צ'אקרות, תפילה לאלים ובזרמים מסוימים אף כישוף. לטענת חסידי הווג'ריאנה, מטרת הטנטרה היא זרוז תהליך ההתעוררות הבודהיסטי לכדי מחזור חיים אחד.
חניכה מיסטית.
היבט בולט נוסף של הווג'ריאנה הוא ההעברה שבעל-פה או החניכה (סנסקריט: אַבְּהִיסקָה, טיבטית: དབང་, תעתיק: וואנג, מילולית: "העצמה"). בטקס החניכה התלמיד נחשף לעקרונות ושיטות סודיות. מאמיני הווג'ריאנה טוענים שהטקס עצמו הוא מיסטי, ושבמסגרת הטקס עוברים "שדרים" מיסטיים מהגורו לחניך המכילים מידע שלא ניתן לספוג באף דרך אחרת. בנוסף הם טוענים שהשיטות אינן שמישות מחוץ לקונטקסט החניכה בין גורו לתלמיד.
בדומה לתורות נסתר אחרות, גם המורים הטנטרים מסבירים את הצורך בסודיות בכך ששיטותיהן יעילות במיוחד, ולכן קיימת סכנה שאם לא יתורגלו כראוי וללא חניכה נאותה ממורה מוסמך, עלול המתרגל להזיק לעצמו הן מבחינה פיזית והן מבחינה נפשית.
אסכולת הקאג'יו של הבודהיזם הטיבטי ואסכולת השינגון היפנית משתמשות בשיטת "החותם הכביר" (סנסקריט: מַהַמוּדְרָה, טיבטית: צַ'אג-צֵ'ן). אסכולה טיבטית נוספת, הנקראת נינגמה, משתמשת בשיטת "השלמות הכבירה" (סנסקריט: מַהָא-אַטי, טיבטית: דזוֹג-צֵ'ן).
שבועות.
חלק מרכזי מהתרגול הוג'ריאני הוא הסַמָאיה (טיבטית: དམ་ཚིག), שהן סט של שבועות שהמאמין לוקח על עצמו במעמד החניכה. הסמאיה הן המשך של שבועת בודהיסטווה שכל מתרגל נשבע בתחילת דרכו. תוכן השבועה משתנה בין הזרמים השונים ורמות התרגול והחניכה השונות.
סַקְיה פַנְדיטה, מנהיג דתי ומלומד טיבטי בן המאה ה-12, פרט את 14 האיסורים החשובים ביותר בסמאיה:
שיטות הטנטרה.
בחלקה מסתמכת הווג'ריאנה על מגוון שיטות טנטריות, שמקורן בכתבים מהודו הידועים כטנטרות. ההיבט החשוב ביותר של הנתיב הטנטרי הוא "להשתמש בתוצאה כדרך", כלומר: במקום למקם את ההארה כמטרה מרוחקת בעתיד, מנסה המתרגל להזדהות עם גוף, דיבור ותודעה מוארים של בודהה. דמות בודהה זו, שעמה עשוי אדם להזדהות באופן הטוב ביותר, נקראת היבט-בודהה (בסנסקריט: אישתָדוואטה, טיבטית: יידם).
שיטות הטנטרה כוללות:
בתרגול טנטרה בודהיסטית קיים היבט של איחוד מיני: מתרגל או מתרגלת מנסים להמיר את האנרגיה המינית שלהם למודעות קורנת, האמורה להחוות כאושר עילאי. לפי תורה זו, ניתן למקד את המודעות לשם השגת הארה באמצעות אינטראקציה מינית. לתרגול זה מעט מהמשותף עם יחסי מין במובן הרגיל. נכון יותר יהיה לומר שיש כאן ניסיון לתעל את האנרגיות המיניות לשם מימוש מטרה נעלה יותר: הארה מלאה. היבט המיניות נפוץ ביותר באיקונוגרפיה של הווג'ריאנה, שם הוא מסמל את איחודן של שמחה עילאית (ההיבט הזכרי) עם מרחב חסר-גבולות (ההיבט הנקבי).
וג'ריאנה בהשוואה למהאיאנה.
הפילוסופיה הוג'ריאנית מבוססת באופן מלא על המהאיאנה, ולמעשה מקבלת את כל הנחות המוצא והמסקנות שלה והטנטרה קיימת גם בטקסטים מהאיאנים קדומים, כך שההבדל המרכזי בין שתי התפיסות הוא העדפת התרגול הטנטרי על ידי המורים הווג'ריאנים.
הבדלים אופני תרגול.
במסורת הסוטרה של המהאיאנה מושם דגש על ניתוח תחושת העצמי כדי להגיע למסקנה שלא ניתן לאפיין אובייקט כזה, ומכך להסיק שאין לעצמי קיום מדיד וקבוע. אף נטען כי ניתן לבחון אם רכיביו של מושא הזדהות כלשהו קיימים או לא, ובעקבות ניתוח באופן זה להגיע להכרה באי-קיומם, כך אמורה להיעלם ההיקשרות ל"עצמי" כישות מהותית ועקבית, וקבלה של הטבע החולף שלה, בדומה לשאר האובייקטים.
בניגוד לזאת בבודהיזם הטנטרי ממיסים את ההיקשרות ל"אני" באמצעות הזדהות עם היבטי-בודהה. נאמר כי להיבט בודהה אין מאפייני אגו, אין הוא מוצק או חומרי, והוא נטול היקשרות; וכך, על ידי הזדהות ישירה עם היבט הנקי מהמאפיינים שהוזכרו, אמור המתרגל להפטר מן ההיקשרות ל"אני" הגשמי. לטענת המורים הוג'ריאנים, ההגעה ליעד באופן תרגול זה קצרה בהרבה.
אמן הווג'ריאנה היפני קוּקָאי, טען שההבדל בין השיטות התרגול נעוץ בכך שהמהאיאנה שמה דגש על התפתחות דרך מושגים ולמדנות, ופחות על חוויה הישירה של טבע התודעה. לכן הגדיר את המהיאנה כאקסוטרית (exoteric- פונה החוצה), כלומר כשעקרונותיה בנויים להיות מובנים, ולכן ארעית, בניגוד לוג'ריאנה האזוטרית (esoteric- פונה פנימה), שעקרונותיה דורשים תהליך של חניכה על מנת להבינם. מנקודת השקפה כזו מהווה הווג'ריאנה את הלימודים הבודהיסטיים היחידים אשר אינם מתפשרים עם הטבע המושגי המוגבל של הקהל שאליו הם מופנים, שהרי נאמר על הלימודים שהם "טבע האמת" (סנסקריט: דהרמקאיה – עקרון ההארה). מנקודת השקפה זו שני הזרמים הגדולים של הבודהיזם (הטהרוורדה ומהאיאנה) הן היבטים פשרניים של בודהיזם. מצד שני, הוגים מהאיאניסטים טוענים שהעקרונות האזוטרים של הווג'ריאנה עוברים על הוראת בודהה בקַלאמה סוּטה (נאום מפורסם של גאוטמה הבודהה) בה הוא מורה לא לקבל את הוראתם של מורים וקדושים אלא אם הנך מסוגל לבדוק את אמיתותם, הוראה שמתנגשת עם הטבע הסודי והמיסטי של הווג'ריאנה.
תולדות הווג'ריאנה.
הודו.
ישנן מספר סברות בנוגע למקום יסודה של הווג'ריאנה. יש הטוענים שראשיתה באוּדִיאָנָה (כיום עמק הסוַואט שבפקיסטן), בעוד אחרים טוענים שבהודו . על-פי הבודהיזם הטיבטי, לימד הבודהה ההיסטורי שאקיימוני את "דרך היהלום" לתלמידיו הקרובים ביותר, אך מאחר שלימודים אלה לא נחשפו אל מחוץ למסגרת יחסי מורה-תלמיד, הם הועלו על הכתב בצורה כללית זמן רב לאחר כתיבת השיעורים הנקראים סוּטרה.
הכתבים המוקדמים ביותר הופיעו בראשיתה של המאה ה-4 לספירה. אוניברסיטת נַלַנְדָה שבצפון הודו הפכה למוקד מרכזי בו התפתחה תיאורית הווג'ריאנה - אף-על-פי שקיימת סברה, שלמעשה הושפעה האוניברסיטה מן התנועה הטנטרית המוקדמת יותר מאשר הובילה אותה. הודו המשיכה להוות את המרכז ההתפתחותי של הווג'ריאנה עד למאה ה-12.
טיבט ובהוטן.
בטיבט שולבה המסורת ההודית עם הבּוֹן הטיבטי, שהיא דת כישוף ופולחן אבות, ומשילוב זה נוצר הבודהיזם טיבטי. זרם זה נפוץ בטיבט, בהוטן, מונגוליה, צפון הודו, נפאל ובכמה רפובליקות בפדרציה הרוסית הסמוכות לארצות שצוינו, המפורסמת בהם היא רפובליקת קלמיקיה שהיא האזור היחיד באירופה בעל צביון בודהיסטי מובהק. הבודהיזם הטיבטי עושה שימוש בטנטרת "השלמות הכבירה" (סנסקריט: מַהַא-אטי, טיבטית: דזוֹג-צֵ'ן) ו"החותם הכביר" (בסנסקריט: מהמודרה, בטיבטית: צ'אג-צ'ן), והיא מיושמת במלואה רק בבודהיזם הטיבטי . ישנם אסכולות של זן בסין וביפן שאימצו חלקים מסוימים מהטנטרה הנהוגה בטיבט . הבודהיזם הטיבטי נקרא גם הבודהיזם הלמאי, כאשר לאמה היא המילה הטיבטית לגורו, בגלל המרכזיות של תפקיד הגורו בבודהיזם הווג'ריאני.