לואיס ג'. איגנרו (אנגליה: Louis Ignarro; נולד ב-31 במאי 1941) הוא פרמקולוג אמריקאי שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1998 יחד עם רוברט פרשגוט ופריד מורד על גילוי התכונות של חנקן חמצני באיתות תאי. כיום הוא פרופסור לפרמקולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
איגנרו היה גם מדען ראשי של המחלקה למחקר של נוברטיס. כמו כן, הוא נמנה עם מקימיה של "Nitric Oxide Society", וכן של "Nitric Oxide Biology and Chemistry"
קורות חיים.
לואיס ג'. איגנרו נולד בברוקלין וגדל בעיר ניו יורק, שם התיישבו שני הוריו ב-1920 לאחר שהיגרו מאיטליה. הוא החל להתעניין בכימיה בגיל 8, כאשר הוריו קנו לו מערכת כימית. ב-1962 קיבל תואר ראשון בפרמקולוגיה מאוניברסיטת קולומביה וב-1966 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת מינסוטה. בתאריו המתקדמים, חקר את המסלול של עצבוב הלב באמצעות נוירונים, ושחרור הנוראפינפרין. נושא המחקר המרכזי שלו היה פרמקולוגיה, והנושא המשני היה פיזיולוגיה של מחזור הדם-לב. בתקופה זו לימד אותו בין היתר פול בויר, זוכה פרס נובל לשנת 1997.
לאחר סיום הדוקטורט, עשה בתר-דוקטורט במכונים הלאומיים לבריאות, ובתקופה זו הכיר בין היתר את ג'וליוס אקסלרוד, חתן פרס נובל לשנת 1970. בשנת 1968 התחיל לעבוד בנוברטיס, כראש התוכנית לביוכימיה ונגד דלקות. תחת תוכנית זו, פותחו תרופות, ובהן דיקלופנק, תרופה נוגדת דלקות שאינם סטרואידים. בנוסף לעבודתו במחקר לפיתוח תרופות, החברה איפשרה לו גם לעסוק במחקר בסיסי. בצורה זו הגיע לחקור את ה-cyclic GMP (cGMP).
אחרי האיחוד של החברה עם חברת התרופות סיבה, ב-1973, חזר איגנרו למחקר והוראה באקדמיה. הוא קיבל משרה כעוזר מחקר באוניברסיטת טוליין שבניו אורלינס, שם מאוחר יותר הפך לפרופסור. באוניברסיטת טוליין המשיך לחקור את ה-cyclic GMP, ובעקבות התעניינותו בכלי דם, החל לחקור את הקשר בין חנקן חמצני (NO) ותרכובות חנקניות נוספות ל-cGMP, שהוכח על ידי פריד מורד. בעקבות המחקרים שקרא, עלה לאיגנרו הרעיון ששרירים חלקים, שמקיפים את כלי הדם, יכולים להשתחרר כתגובה לחנקן חמצני והוא פרסם על כך מאמר בשנת 1979.
ב-1984 הבין שהתכונות של חנקן חמצני דומה בתכונותיו לתכונות של חומר שגילה רוברט פרשגוט 3 שנים קודם לכן, שגורם לשחרור שרירים חלקים ומקורו באנדותל (endothelium derived relaxing factor). התכונות של אותו חומר לא היו ידועות באותה תקופה. באותה תקופה, פורשגוט הגיע לאותה מסקנה על הדמיון בין השניים ושניהם הציגו בכנסים ב-1986 את הוכחותיהם על הקשר בין חנקן חמצני לפקטור השחרור של השרירים. במהלך העשור שלאחר מכן, נעשו מחקרים רבים על האפקט של חנקן חמצני כדרך של האנדותל לשחרר שרירים. זה הוביל בהמשך לפיתוח של תרופות לאנשים שיש להם בעיות בזקפה, כגון ויאגרה, וכן תוספי תזונה שנועדו לאנשים עם בעיות במערכת הדם. הוא הצטרף לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס למחלקה לפרמקולוגיה מולקולרית ורפואית ב-1985.
החל משנת 2003 הצטרף איגנרו להרבלייף כיועץ, ומאוחר יותר הפך לחבר במועצה המדעית של החברה. הוא עוסק בעיקר בייצור של תוספי תזונה לאנשים עם בעיות במערכת הלב-דם וכן לספורטאים. בין יתר תוספי התזונה עליהם עבד היו אומגה 3 וקו-אנזים Q10. עד 2012, שילמה הרבלייף לחברת הייעוץ של איגנרו מעל 15 מיליון דולר. ב-2003 פרסם ב-PNAS מאמר על רכיבים שנמצאו ב-Niteworks, תרופה אותה פיתח ומכר להרבלייף, וכחבר באקדמיה הלאומית למדעים המאמר לא היה צריך לעבור שיקוף (review) ולא היה עליו להציג את הקשרים עם המוצר. אחרי שנחשפו קשריו עם החברה, העיתון פרסם תיקון למאמר שפרסם שחשף את ניגוד העניינים שלו. UCLA ערכו חקירה משלהם והגיעו למסקנה שלא הייתה בעיה בדרך בה פעל איגנרו. איגנרו עצמו הצהיר בצורה פומבית על ניגוד העניינים בנושא, אולם המשיך לפרסם בנושא של חנקן חמצני.
הוא חי עם משפחתו בבוורלי הילס. בנוסף לעבודתו כמדען, איגנרו פרסם ספרים ברפואה עבור הדיוטות. הוא אף מרצה לקהל הרחב בנושאים אלה.
אדולף פגו
אדולף פגו (13 ביוני 1889 - 31 באוגוסט 1915) היה מדריך טיס וטייס צרפתי, אלוף ההפלות הראשון בהיסטוריה הודות להישגיו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
אדולף סלסט פגו נולד ב-13 ביוני 1889 במונטפרט צרפת. שירת בצבא צרפת משנת 1907 עד 1913. תאריך השחרור שלו היה 13 בפברואר 1913, מיד לאחריו השתלם בשיעורי טיס והוציא רישיון טיס ב-1 במרץ 1913. פגו הוא הטייס הראשון שביצע צניחה ממטוס. במהלך הצניחה, הוא צפה במסלול הטיסה של המטוס שנטש, ראה שהמטוס ביצע לולאה, וכך עלה לראשו הרעיון לבצע תמרון לולאה בטיסתו הבאה. לאחר צניחתו אמר לעיתונאים: "ראיתי אותו, לבדו, טס בלולאה. כך שאתם רואים שזה אפשרי. בנוסף, אנסה זאת בעצמי!".
בתור טייס ניסוי בחברת המטוסים של לואי בלריו, הקדיש את כל מאמציו כדי להשיג את מטרתו והתאמן עד קצה גבול היכולת במטוס מדגם בלריו XI. מטוסו האישי עבר מקצה שינויים, והוא התאמן על הקרקע בשהייה במהופך - כל אלה על מנת לטוס במהופך ב-1 בספטמבר 1913.
ב-21 בספטמבר ביצע תמרון לולאה באוויר, בהאמינו כי הוא הטייס הראשון שעושה זאת. פגו ואנשים רבים האמינו שהוא הטייס הראשון בהיסטוריה שביצע את התמרון הקשה, אך למעשה היה זה הטייס הרוסי פיוטר נסטרוב שביצע תמרון לולאה מעל בסיס חיל אוויר בקייב ב-9 בספטמבר 1913. פגו היה הטייס הראשון שהתמחה בביצוע תמרוני לולאה. זמן קצר לאחר טיסתו ב-21 בספטמבר, הוא הוזמן על ידי הצאר הרוסי להפגין את יכולתיו בפני טייסי חיל האוויר הרוסי.
פגו נהפך למדריך טיס אהוד בקרב טייסים צרפתיים ואירופאים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, פגו התנדב לשרת בחיל האוויר הצרפתי, ובמהרה שובץ בתור טייס סיור. ב-5 בפברואר 1915, הוא והרובאי שלו הפילו שני מטוסים גרמנים ואילצו מטוס גרמני שלישי לנחות. פגו החל להטיס מטוסים חד-מושביים במהרה ובאפריל השיג שתי הפלות נוספות. הפלתו השישית הושגה ביולי.
לא ידוע בוודאות כמה מטוסי אויב פגו הצליח ל"השמיד" לחלוטין, מאחר שקרבות האוויר הראשונים היו נדירים והחוזר מהם קיבל קרדיט על אילוץ היריב לנחות. עם זאת, זוהי עובדה ודאית שפגו, ולא רולאן גארוס (שהפיל "רק" ארבעה מטוסי אויב), הוא הטייס הצרפתי הראשון שהיה זכאי לקבל תואר של אלוף הפלות.
ב-31 באוגוסט 1915, פגו הופל על ידי אחד מחניכיו לשעבר, הגרמני וולטר קנדולסקי, בעודו מנסה ליירט מטוס סיור גרמני. במותו היה בן 26. הצוות של מטוס סיור זה הטיל זרי קבורה מעבר לקווי צרפת. במהלך המלחמה קמה שמועה שקרית שוולטר יורט על ידי טייס צרפתי אחר, אך בפועל וולטר קנדולסקי שרד את המלחמה.
טוצ'קה
טראוגוט הר
גנרל טראוגוט הר (בגרמנית: Traugott Herr; 16 בספטמבר 1890 – 13 באפריל 1976) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
הר נולד ב-16 בספטמבר 1890 בופרלינגן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-35 (ברנדנבורג ה-1 - היינריך, נסיך פרוסיה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בקיץ 1916 נפצע הר באורח קשה במהלך הקרבות, ובפברואר 1917 חזר לחזית כמפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-451, וב-28 בנובמבר 1917 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר הר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1936 הועלה הר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בינואר 1937 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-33. ב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט התחלופה ה-13.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה הר מפקד רגימנט התחלופה ה-13, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, כחלק מהדיוויזיה ה-13 במסגרת הקורפוס ה-14. ב-18 בספטמבר 1939 מונה הר למפקד הרגימנט הממונע ה-66, שהיה אף הוא חלק מהדיוויזיה ה-13, ופיקד עליו בהמשך המערכה בפולין. בתחילת המערכה על צרפת לחם הר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-13 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16, וב-17 באוקטובר 1940 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-13. במהלך מבצע ברברוסה לחם הר עם החטיבה שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-13 במסגרת הקורפוס הממונע ה-3, וב-2 באוקטובר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בדצמבר 1941 מונה הר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-13, וב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-9 באוגוסט 1942 קיבל הר על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-31 באוקטובר 1942 נפצע קשה מרסיס בראשו.
ב-1 בדצמבר 1942 הועלה הר לדרגת גנרל לוטננט, וב-29 ביוני 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-76 בצרפת, שהפך ב-22 ביולי לקורפוס הפאנצר ה-76. ב-1 בספטמבר 1943 הועלה הר לדרגת גנרל חיל השריון, והועבר לחזית האיטלקית כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות C. ב-24 בנובמבר 1944 מונה הר למפקד הארמייה ה-14, וב-18 בדצמבר 1944 קיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן אושפז הר בבית חולים לצורך ניתוח, וב-16 בפברואר 1945 מונה למפקד הארמייה העשירית. ב-2 במאי 1945 עם כניעת כל הכוחות הגרמניים באיטליה, נכנע הר בראש כוחותיו, ונלקח לשבי הבריטי.
לאחר המלחמה.
הר שוחרר מהשבי במאי 1948. לאחר שחרורו התגורר הר באכטרווהר עד למותו ב-13 באפריל 1976.
כניעה (ספר)