המתכנן של מסילת זמרינג היה קארל ריטר פון גגה איש וינה. במסילה נעשה שימוש בטכנולוגיות החדישות ביותר לזמנן בבניית קטרים, אשר היו הראשונים לטפס בשיפוע שלא נודע עד אז ובפיתולים ברדיוס קטן. אורכה הכולל של מסילת זמרינג הוא 41 ק"מ והפרש הגובה בה הוא 460 מטר. היא נבנתה בין השנים 1848 ו-1854. לאורך המסילה 14 מנהרות (ביניהן מנהרה מעוקלת שאורכה 1,431 מטר), 16 גשרים מרובי-קשתות דמויי ויאדוקט (חלקם בני שתי קומות), מעל 100 גשרי אבן ו-11 גשרי ברזל. 60% מאורכה של מסילת זמרינג היא בשיפוע של 2.0-2.5% (הפרש גובה של שני מטר וחצי במסילה לאורך 100 מטר). המסילה מעוקלת כמעט לכל אורכה ולאורך 16% מן המסילה קיים רדיוס של 190 מטר. בגלל סכנת המפולות והתדרדרות עצמים אל המסילה, נבנו לאורכה 55 בתים לפקחי מסילה המשקיפים על קטעיה. הבתים קושרו ביניהם בפעמונים חשמליים בתחילה ובקו טלגרף בשנת 1858. הקירות התומכים לאורך המסילה ומבני הפיקוח, נבנו לעיתים קרובות מחומר החציבה שהוצא מן המנהרות שנכרו לאורכה. אף שהמרחק האווירי בין שתי תחנות הקצה של המסילה, גלוגניץ ומירצושלאג הוא רק 21 ק"מ, בוני המסילה נאלצו לסלול 41.7 ק"מ של מסילה כדי לגשר בין שתי הנקודות הללו.
אחת הבעיות המרכזיות בעת סלילת המסילה הייתה חוסר במכשירי מדידה מדויקים שיאפשרו תכנון יעיל של המסילה. על כן היה צורך בפיתוח אמצעי מדידה חדשים כדי להתגבר על הבעיה. השיפוע החד והעיקולים ברדיוס 190 מטר, היו ללא תקדים במסילות העולם באותה עת. המנהרות וגשרי הרכבת הושלמו בתוך שש שנים והיוו הישג הנדסי ענק לאותה תקופה. עד לשנת 1860 הייתה זו מסילת הרכבת הגבוהה בעולם, בגובה מקסימלי של 898 מטר מעל פני הים.
עבור מסילת זמרינג נבנו קטרים חדשים, המתאימים להתמודד עם תוואי הדרך. בחודש מרץ, 1850 הוכרזה תחרות בניית קטרים המתאימים לתוואי המסילה החדשה, זאת אף בטרם הושלמה הסלילה. המועד להשלמת הקטרים המתחרים לצורך התחרות נקבעה לחודש יולי 1851. ארבעה קטרים התייצבו לתחרות, קטר "בווריה" מתוצרת Maffei בגרמניה, קטר מתוצר חברת גונתר האוסטרית, קטר מתוצרת קוקריל הבלגית וקטר אוסטרי נוסף מתוצרת חברת הרכבות וינה-גלוגניץ. קטר ה"בווריה" נבחר כמנצח התחרות, אף שכל הקטרים עמדו בדרישות התחרות והצליחו לגרור קרונות לאורך תוואי המסילה. אולם, אף לא אחד מקטרים אלה הוכנס לייצור סדרתי ובסופו של דבר פותח קטר מיוחד עבור מסילת זמרינג, קטר אנגרת', אשר יוצר באסלינגן, גרמניה ובמפעל קוקריל בבלגיה. המסילה נפתחה לתנועה בשנת 1854, תחילה לתנועת רכבות משא ואחר כך לתנועת רכבות נוסעים. בשנת 1857 הושלמה מלוא המסילה בין וינה לטריאסטה והפכה לקו מרכזי לתנועת נוסעים ומשאות.
כבר בעת שנסללה, היא נתפסה כהישג של "גינון סביבתי", דהיינו, שילוב הרמוני בין טכנולוגיה לטבע אשר זימנה לנוסע חוויית נסיעה מיוחדת. המסילה איפשרה את פיתוח התיירות לאזור זמרינג. מלונות רבים ובתי אחוזה נבנו באזור, בעיקר על ידי עשירי וינה. זמרינג הפכה מרכז משיכה לסקי. למעלה ממאה וחמישים שנה לאחר שנבנתה, מסילת זמרינג עדיין פועלת ורכבות חולפות בה מדי יום.
ווטשקיפר
ווטשקיפר (Watchkeeper) היא תוכנית של צבא בריטניה להצטייד בכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) למשימות סיור ומודיעין. במכרז, בהיקף של 800 מיליון לירות שטרלינג, זכתה ביולי 2004 חברת תאלס. ייצור כלי הטיס הבלתי מאוישים נעשה במפעל שהוקם בממלכה המאוחדת על ידי חברה משותפת לתאלס הבריטית ולאלביט מערכות הישראלית שהוקמה לצורך התוכנית.
מאפיינים.
ה"ווטשקיפר" מתבסס על כטב"ם ההרמס 450 מתוצרת אלביט (ומכונה WK450) והיה צפוי להיכנס לשירות בשנת 2010. ב-2014 נכנס הווטשקיפר לשירות קצר במלחמת אפגניסטן, שבועות ספורים לפני עזיבת בריטניה את המלחמה. הכנסת הווטשקיפר לשירות מלא נדחתה לבסוף ל-2018.
בתחילה כללה התוכנית את רכישתם של כטב"מי הרמס 180 בנוסף להרמס 450, אך לבסוף הוחלט כי רק כטב"מי הרמס 450 ירכשו. עד לכניסת ה"ווטשקיפר" לשירות סיפקה אלביט לצבא הבריטי טייסת של הכטב"ם הרמס 450 בשכירות, לשימוש במלחמת אפגניסטן.
המטענים הייעודיים העיקריים שנושא ה-WK450 הם מערכת התצפית וציון מטרות CoMPASS, בעלת חיישן אלקטרו-אופטי/תת-אדום, מד טווח לייזר וציין לייזר, מתוצרת אל-אופ, חברה-בת של אלביט מערכות, וגרסה של מכ"ם ה-I-Master, בעל יכולת מִפְתָּח סינתטי (SAR) וזיהוי מטרות קרקעיות נעות (GMTI), מתוצרת תאלס UK.
עלויות התוכנית עד מרץ 2018 היו 1.08 מיליארד ליש"ט, יותר מ־200 מיליון ליש"ט מעל התקציב המקורי. ההזמנה המקורית נועדה ל-54 יחידות, אם כי בעת הכניסה הרשמית לשירות, ב-30 בנובמבר 2018, נמסרו רק 45 יחידות.
שימוש מבצעי.
השימוש המבצעי היחיד שנעשה ב"ווטשקיפר", ושזכה לפרסום היה בספטמבר 2020, תחת מבצע "Devran", החל כוח משמר הגבול הבריטי להשתמש בווטשקיפר כדי לסייר מעל תעלת למאנש במטרה לאתר ניסיונות של מהגרים לא חוקיים להיכנס למדינה. אך המבצע ספג ביקורת והיה בעל ערך מעשי מועט. רק 15 גיחות, בהיקף כולל של 43 שעות ו-52 דקות, בוצעו בספטמבר 2020, ושש גיחות במשך 23 שעות ו-54 דקות בחודש שלאחר מכן. המבצע ספג ביקורת גם בשל השימוש במזל"טים צבאיים בגבולות בתפקיד שיטור.
זמרינג (מסילה)
קלי סלייטר
רוברט קלי סלייטר (באנגלית: Robert Kelly Slater; נולד ב-11 בפברואר 1972) הוא גולש גלים אמריקאי מקצועי. זכה ב-11 אליפויות עולם בתחרות ה (WSL (World Surfing League בשנים 1992, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2005, 2006, 2008, 2010, ו-2011, חמישה ניצחונות שלו במקום הראשון היו ברצף (1994–1998).
ביוגרפיה.
סלייטר נולד בפלורידה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא בריטי וגרמני, אם כי סבו של אמו היה סורי-לבנוני.
סלייטר הוא הגולש הצעיר ביותר וגם המבוגר ביותר שזכה בתואר אלוף העולם בסבב העולמי בגלישת גלים, בשל זכיותיו בתחרויות ב-1992 וב-2011 (לראשונה בגיל 20, והאחרונה בגיל 39).
סלייטר שיחק בעבר בסדרה "משמר המפרץ" בתור ג'ימי סלייד.
בשנת 2007 תקף צלם פפראצי ישראלי לאחר ששהה לילה במלון בתל אביב עם הדוגמנית בר רפאלי, בת זוגו באותה עת. בעבר, הוא היה במערכת יחסים מתוקשרת גם עם השחקנית הקנדית פמלה אנדרסון, ועם הדוגמנית הברזילאית ג'יזל בונדשן.
סלייטר מחזיק במספר שיאים בספורט גלישת הגלים: הוא הגולש גלים הראשון שזכה בגמר בתוצאה מושלמת של 20 נקודות מתוך 20. נוסף לכך, הוא הגולש המחזיק במספר הזכיות במקום הראשון בתחרויות הכי הרבה פעמים.
סלייטר דיבב את עצמו כפינגווין בסרט "תפוס ת'גלים".
קלי סלייטר עדיין מתחרה בסבב ה Wsl
- ליגת גלישת הגלים העולמית ומדורג ב - 20 גולשי הגלים הטובים בעולם.
סוציולינגויסטיקה
בלשנות חברתית
בלשנות חברתית (נקראת גם סוציו-לינגוויסטיקה או סוציו-בלשנות, ובאנגלית: sociolinguistics) היא ענף מדעי העוסק בהשפעת גורמים חברתיים, כמו נורמות תרבותיות, ציפיות והקשר, על הדרך שבה משתמשים בשפה. היא חוקרת את ההבדלים הלשוניים בין קבוצות חברתיות שונות, כמו בין אנשים ממוצא, דת, מגדר, סטטוס חברתי או רמת השכלה שונה. בדומה לדיאלקט, ניב שמיוחד לאזור גאוגרפי מסוים, לשפה המיוחדת לקבוצה חברתית מסוימת קוראים סוציולקט (sociolect). הבלשנות החברתית חוקרת את הסוציולקטים. הבלשנות החברתית גם חוקרת את האופן שבו אילוצים חברתיים משפיעים על השימוש בשפה, כך שאותו אדם ישתמש בה באופן שונה במצבים חברתיים שונים.
הבלשנות הכללית מניחה בדרך כלל שהשימוש בשפה מסוימת, כמו עברית או אנגלית, הוא אחיד או כמעט אחיד בקרב כל דובריה. הבלשנות החברתית נבדלת מהבלשנות הכללית, בכך שהיא מדגישה את הבדלי השפה בין דובריה השונים. שתי גישות אלה, למרות שהן סותרות לכאורה, משלימות זו את זו בפועל ומאפשרות תיאור טוב יותר של התופעה הלשונית.
תחום עניין נוסף של הבלשנות החברתית הוא השפעת השפה על החברה, ובפרט האופן שבו ההבדלים בשימוש בשפה משתתפים ביצירתם ובהנצחת קיומם של מעמדות ופערים בחברה. יש המבדילים בין התחומים: בעוד שלעיסוק בהשפעת החברה על השפה קוראים בלשנות חברתית, לעיסוק בהשפעת השפה על החברה קוראים לפעמים סוציולוגיה של הלשון. עם זאת השפעות אלה נוטות להיות הדדיות, ולכן לעיתים קשה להפריד בין התחומים.
הבלשנות החברתית בוחנת את כל הפנים השונות של התופעה הלשונית. היא עוסקת במיוחד בפונטיקה, באוצר המילים ובתחביר של השפה. היא עוסקת גם בפרגמטיקה של השפה, כלומר בהבדלים ברמת השיח.
מחקרים קלאסיים בבלשנות חברתית.
המחקרים הקלאסיים בתחום הבלשנות החברתית נערכו בעיקר בארצות הברית ובבריטניה, והם עוסקים בשפה האנגלית. הבלשן האמריקאי ויליאם לבוב (William Labov) נחשב למייסד התחום, לאחר שחקר בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים את שפתם של השחורים בארצות הברית, וטען שאין מדובר בשפה שגויה אלא בניב נפרד, השונה מהאנגלית האמריקאית הסטנדרטית.
במחקרים אחרים הראו, שהמעמד המקפיד ביותר על שפה אנגלית סטנדרטית הוא המעמד הבינוני, אף יותר מהמעמד הגבוה. ההסבר המקובל נטוע בשאיפות בני המעמד הבינוני להתקדמות בסולם החברתי, המביאות אותם לתיקון-יתר של השפה. לעומת זאת, בני המעמד הגבוה מרגישים נינוחים יותר להשתמש בשפה באופן שגוי.
ממצא מעניין נוסף הוא, שבקבוצות מסוימות, כמו בשכונות מסוימות של מעמד העובדים, שימוש בשפה תקנית יכול להיות לא רצוי בהקשרים רבים. בקבוצות כאלה, השימוש בניב לא-סטנדרטי מעיד לא רק על השתייכות לקבוצה, אלא גם על גאווה בהשתייכות זו וסולידריות עם הקבוצה.