המחבל ניסה לפלס דרכו למרכז התרבותי בו שוכן בית הקפה תוך הימנעות מהכניסה הראשית. פין נוגרד, במאי קולנוע שהשתתף באירוע ויצא רגע החוצה, נתקל בשעה 15:33 במחבל שניסה להיכנס, ניסה לעצור אותו, ונורה למוות. לאחר הירי בנוגרד פתח המחבל באש וירה 27 כדורים לעבר החלון של המרכז התרבותי, ופצע שלושה שוטרים. שלושת השוטרים שנפצעו ושני קצינים שוודיים שאיבטחו את לארס וילקס החזירו באש, אך המחבל חטף פולקסווגן פולו כהה ונמלט. המכונית נמצאה מאוחר יותר נטושה במרחק מספר קילומטרים משם.
השוטרים השוודיים טענו כי פגעו במחבל, והעריכו שהוא לובש אפוד מגן, כך על פי מקורות משטרתיים עלומי שם שמסרו את הידיעה לעיתון Sydsvenskan השוודי.
הפיגוע בבית הכנסת הגדול.
בשעה 00:50 ב-15 בפברואר אירע פיגוע ירי שני בבית הכנסת הגדול במרכז קופנהגן. 80 איש נכחו בטקס בת מצווה שהתקיים במקום. המחבל שהתחזה לשיכור החל להתקרב ליעדו מבלי לעורר חשד, פתח באש וירה 9 כדורים. דן אוזן, חבר הקהילה היהודית שעבד כמאבטח, נפצע מירי בראשו ונפטר מאוחר יותר מפצעיו. 2 שוטרים נוספים נפצעו מירי בידיים וברגליים.
המחבל לא נפגע מירי השוטרים, ונמלט מבלי להיכנס לבית הכנסת. המשטרה פינתה את האזורים הסמוכים לתחנת הרכבת נורפורט, ולא איפשרה לרכבות לעצור שם.
חיסול המחבל.
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-15 בפברואר, המחבל ניגש לדירה בבניין שהייתה תחת מעקב של המשטרה, בה ביקר בין שני הפיגועים. כשהשוטרים קראו לעברו, הוא החל לירות עליהם. המחבל נהרג בשעה 04:50 במהלך חילופי האש. מקום החיסול היה בלוק בניינים אחד מערבה מתחנת הרכבת נורפורט בצפון קופנהגן. מפקח המשטרה הראשי אישר כי האיש שנהרג מירי המשטרה הוא שביצע את הפיגועים.
על פי היועץ המשפטי של שני השוטרים שירו במחבל, הוא נורה לפחות 30 פעמים לפני שהתמוטט, דבר שגרם להשערה שהמחבל לבש אפוד מגן.
המחבל.
עומר אל-חוסיין (11 בספטמבר 1992 - 15 בפברואר 2015) זוהה כמחבל שביצע את הפיגועים בבית הקפה ובבית הכנסת. הוא נולד בוורדינגבורג שבדנמרק, להורים ירדנים-פלסטינים, וגדל בקופנהגן וירדן. אל-חמיד היה מוכר למשטרה ולמודיעין הדני. כשהיה בבית הספר היסודי הוריו התגרשו והוא נשאר לגור עם אמו. כאשר היה בן 12, שלחה אותו אמו לירדן, שם חי 3 שנים. באותו זמן היו לו בעיות בבית הספר. הוא החל להיות חבר בכנופיה, נידון פעמיים על אלימות, החזקת נשק לא חוקי, והחזקת חשיש לפני 2013.
בנובמבר 2013 אל-חוסיין היה מבוקש על ידי המשטרה בגלל שדקר אדם ברכבת. הוא נתפס בינואר 2014 והושם במעצר. דו"ח דאגה נעשה עליו על ידי הכלא ונשלח לשירותי הביטחון והמודיעין הדנים בספטמבר 2014, כאשר שינה את התנהגותו והפך ל"דתי מאוד". בדצמבר אותה שנה הוא נידון לשנתיים מאסר. לבסוף הוא שוחרר ב-30 בינואר 2015.
חקירת הפיגועים.
המשטרה הדנית ציינה שהיא חוקרת את האירוע כאקט של טרור, ואולי ניסיון התנקשות בלארס וילקס, אך מניעיו של היורה אינם ברורים דיים.
ב-16 בפברואר נמסר מהמשטרה כי אחד מהשוטרים נפגע מירי בחזה, אך אפוד המגן שלו מנע ממנו פגיעה קשה. באותו יום פרסמה המשטרה שהמחבל השתמש ברובה בבית הקפה, ובאקדח בבית הכנסת. ב-17 בפברואר פרסמה המשטרה שהמחבל השתמש ברובה M/95 בבית הקפה, ובשני אקדחים בבית הכנסת.
מרים פרוינד רוזנטל
חטיבת חללי הירמוך
מנשק זוויתי (תעופה)
מִנְשָׁק זָוִיתִי בתעופה הוא שינוי חד בזווית במבנה המרכזי של המטוס בדרך כלל בציר האופקי, הנמשך בחלק מאורך גוף המטוס. לעיתים יהיה המנשק הארכה אופקית במבנה המטוס היוצרת מעין שפה לאורך הגוף המשתלבת בדרך כלל עם הכנפיים. במטוסים ימיים המנשק הזוויתי הוא החלק בגחון שמעוצב כמו מנשק זוויתי של ספינות.
למנשק זוויתי אופקי ישנם מספר תפקידים בתעופה, החל משיפור ביצועים אווירודינמיים של מטוס וכלה בשיפור שטח חתך מכ"ם לצורכי חמקנות.
היסטוריה.
מבנה מנשק זוויתי במטוסים היה בשימוש עוד במאה ה-19 המאוחרת, כאשר חלוצים בתעופה שילבו כנפיים עם מבנה של סירות לטובת נחיתה רכה במים ולכן המבנה שלהם היה דומה בתפקידו ומאפייניו למבנה המנשק בספינות.
בשנות ה-1950 המאוחרות במהלך פיתוח מטוס ריגול לטובת הסי איי איי, מהנדסי סדנת הבואשים בראשותו של קלארנס ג'ונסון ניסו להקטין את שטח חתך המכ"ם של המטוס שלהם, בשביל לעשות את זה הם שילבו הארכות מחודדות מאף המטוס שהשתלבו עם הכנפיים. בהארכות אלה מהנדסי לוקהיד שילבו משולשים של חומר מרוכב סופג קרינת מכ"ם, מה שהשיג את המטרה וקבעה את הצללית הייחודית של מטוס ה-לוקהיד A-12 וכל משפחת מטוסי הציפור השחורה שפותחו ממטוס זה.
בשנות ה-1970 מחקר בתחום החמקנות נמצא שמנשק זוויתי מתון מונע החזרי מכ"ם ממבנים פינתיים וכן מגלים זוחלים (ראה ערך חמקנות) ועל ידי כך תורם לחמקנות המטוס, עקב ממצאים אלו מבנה ממשק זוויתי משולבים בכלל מטוסי קרב מהדור החמישי המבצעיים ואלה בתהליך פיתוח.
מאפיינים.
מנשק זוויתי משמש כהארכה לכנפיים ולכן מסוגל לייצר עילוי במהלך טיסה ויכול להחליף את משטחי הקנראד במטוסים חמקנים. כמו כן מנשק זוויתי מגביר יציבות אופקית ובציר הסבסוב עקב צורתו הפחות בולטת לרוחות צד וזרימת אוויר מהחלקה, עקב כך גם פוחת הצימוד החלקה לגלגול בעיקר במהירויות נמוכות. בטיסה מהירה המנשק מסוגל לאזן במידת מה את תזוזת מרכז העילוי אחורה במהירויות על קוליות על ידי יצירת עילוי (שגודל ביחס למספר המאך בריבוע) ועל ידי כך להקטין את פקודת ההגאים הדרושה לתמרון ולקיזוז ועל ידי כך לשפר את ביצועי השיוט וטווח המטוס. בתמרונים בזווית התקפה גבוהה המנשק הזוויתי יוצר מערבולות הנצמדות למנשק ולכנפיים ומייצרות עילוי במקום להתנתק מהכנף ולא לתרום לעילוי כלל.
שהדאא' אלירמוכ
שוהדא אלירמוכ
שהדאא אלירמוכ
צל של אמת
צל של אמת היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית ישראלית בת ארבעה פרקים, העוסקת ברצח תאיר ראדה. הסדרה, שהופקה על ידי חברת ההפקות ביצתעין ושודרה לראשונה ב-26 במרץ 2016 בערוץ 8, נחשבת לאחת מסדרות הדוקו הפופולריות ששודרו בישראל. הסדרה נוצרה על ידי הבמאים יותם גנדלמן וארי פינס והמפיקה מיקה תימור. את המוזיקה לסדרה כתבו תום דרום ואסא רביב. הזכיינית רשת רכשה זכויות שידור והיא שודרה לראשונה בערוץ 2 בשני חלקים בחודש ינואר 2017. באותה שנה חברת נטפליקס רכשה את הזכויות להפצה בינלאומית במעל ל-190 מדינות, בגרסתה העברית עם כתוביות באנגלית ובשפות נוספות. הסדרה הפכה לאחת מסדרות הפשע האמיתי הנצפות ביותר בנטפליקס ב-2018.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות ובשנת 2017 הייתה מועמדת בארבע קטגוריות שונות בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, ומתוכם זכתה בשלוש קטגוריות, כולל על הסדרה הדוקומנטרית הטובה ביותר. הסדרה ספגה גם ביקורת שלילית, שנים לאחר שידורה, על החשדות שהעלתה נגד א"ק, מי שנעצרה בשנת 2012 כחשודה ברצח תאיר ראדה ושהתיק נגדה נסגר 9 שנים לאחר מכן, בשנת 2021.
ב-2019 עלתה לשידור העוסקת בסדרת מקרי רצח בלתי מפוענחים שאירעו בין השנים 1972–1983 בסביבת כביש החוף.
בעקבות התפתחויות בפרשת רצח תאיר ראדה במהלך שנת 2021, ביניהן קיום משפט חוזר לרומן זדורוב וחשיפת פניה ושמה של א"ק, יוצרי הסדרה עובדים על פרק המשך חדש לעונה הראשונה, חמישי במספר, שיעלה לשידור במהלך 2022.
הפקה.
הפקת הסדרה החלה ב-2013 ונמשכה שלוש שנים. המימון הגיע מערוץ 8, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה ומפעל הפיס. ארי פינס ויותם גנדלמן הסבירו את הסיבה ליצירתה וטענו כי "עד עכשיו הציבור נחשף לפרשה רק דרך כתבות חדשותיות, שרובן הונעו על ידי אג'נדה מסוימת והיו נגועות בדיסאינפורמציה ובמניפולציות. בסדרה שלנו אנו מביאים את כל הצדדים בפרשה, כולל גילויים חדשים ומפתיעים שטרם נשמעו, ונותנים לצופים להחליט בעצמם".
מבנה הסדרה.
בתחילת כל פרק מופיעה כתובית המציינת שהסדרה נוצרה כמקשה אחת וכך יש להתייחס אליה, וכן ציטוט אחר המתייחס למושגים משפטיים-פילוסופיים כמו "אמת" ו"ספק". הסדרה בנויה כך שבכל פעם הצופה משתכנע בסיפור אחר אשר מסביר את נסיבות הרצח, ולאחר מכן מקבל את תמונת הראי ההופכית לו אשר מפרקת אותו לגורמים. הפרק הראשון מציג את טענות התביעה והסימוכין להרשעתו של רומן זדורוב, בעוד שהפרק השני מביא את גרסת ההגנה וכן מתאר בקצרה את השתלשלות המשפט. הפרק השלישי עוסק במחאה הציבורית שהתעוררה בעקבות ההרשעה, בתאוריית הקונספירציה שהתפתחה ברשתות החברתיות לפיה חברותיה של תאיר רצחו אותה ובהפרכתה של אותה תאוריה. הפרק הרביעי חושף לראשונה דמות חדשה, המזוהה בראשי התיבות א"ק (שלימים תחשף כאולה קרבצ'נקו), שנחקרה בעבר במשטרה בחשד לרצח של תאיר ראדה, ואשר חקירתה לכאורה לא מוצתה ואף הושתקה על פי הנטען בפרק.
לאורך הסדרה מרואיינים אנשים רבים הקשורים בפרשה - קרובי משפחה, אנשי משטרה, פרקליטות, סנגוריה ומומחים שונים, תוך כדי שימוש בחומרים מקוריים של משטרת ישראל מתיק החקירה, לצד שחזורים קולנועיים, חומרי ארכיון וצילומים אוויריים של קצרין. בתחילת כל פרק מופיע הפתיח של הסדרה על רקע השיר של אהובה עוזרי, "אמי אמי". הקצב של הסדרה מזכיר סדרות מתח ומוסיף לאווירה הקולנועית הבולטת שלה. הסיבה לכך, לפי יוצרי הסדרה, נובעת מהרצון "להביא לצופה הישראלי חווית צפייה שלמה ומהודקת".
ביקורת על מערכת המשפט.