למעשה לא שרדו העתקים מנִסי הלגיון השונים, אך קיימים שחזורים מודרניים על סמך תיאורים מהעת העתיקה. הנס הורכב ממוט ארוך שבראשו היה מעמד עליו היה פסל של עיט, כנפיו של העיט היו פרושות לצדדים ומונפות כלפי מעלה. בחלק מהעיטים הונח זר סביב כנפיו של העיט, בגובהן. הנס כולו על כל פיסוליו היה עשוי בדרך כלל מזהב, אך לעִתים גם מכסף. גם לאחר שהנצרות הפכה לדת הרשמית באימפריה הרומית, עיט הלגיון המשיך להיות בשימוש, ואף אומץ בצבא הביזנטי עד המאה ה-7. הביזנטים עברו מאוחר יותר להשתמש בעיט דו-ראשי אשר שימש כסמל המשפחה הקיסרית.
מיכאל אלבק
מיכאל אלבק (נולד באוקטובר 1934) הוא כימאי ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לכימיה באוניברסיטת בר-אילן, אשר כיהן כנשיאה החמישי של האוניברסיטה.
ביוגרפיה.
נולד בגרמניה לחוקר המשנה והתלמוד פרופסור חנוך אלבק ולהניה (הנדל). סבו הוא חוקר התלמוד שלום אלבק.
עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1935.
אלבק למד באוניברסיטה העברית ובשנת 1959 קיבל בה תואר מוסמך בכימיה. בשנת 1962 הוענק לו תואר דוקטור.
בשנים 1962-1964 שימש כחוקר ראשי במכון לסיבים ולעצי יער בירושלים. מ-1964 ועד 1965 היה ראש המעבדות הכימיות בחברת מקורות.
בשנת 1965 הצטרף לסגל אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1978 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין וב-2003 היה לפרופסור אמריטוס.
אלבק מילא תפקידים רבים באוניברסיטה: שימש פעמיים כדיקן הפקולטה למדעי הטבע (1967-1969, 1972-1975).
בשנת 1982 מונה לרקטור האוניברסיטה ולחבר בוועד המנהל ובמועצת הנאמנים של האוניברסיטה (כיהן כחבר בהם עד 1999). בשנת 1986 סיים את תפקידו כרקטור ומונה לנשיא האוניברסיטה, תפקיד בו כיהן עד 1989.
אלבק שימש גם כנשיא החברה הישראלית לכימיה וכחבר במועצות הנאמנים של מוסדות שונים - חברת טבע, מפעלי ים המלח, מוסד ויצמן לפרסומי מדע והקרן הדו-לאומית גרמניה-ישראל (GIF).
תחומי מחקריו.
מחקריו של אלבק עוסקים בכימיה, ביולוגיה ויישומים רפואיים של תרכובות טלור אורגניות ואי-אורגניות. פרסם והוציא כ-120 פרסומים מדעיים ופטנטים.
משפחתו.
אלבק נשוי לדוקטור שולמית אלבק, שכיהנה כחברת סגל בית הספר לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת בר-אילן, ולהם ארבעה ילדים, וביניהם אמנון אלבק, פרופסור לכימיה אורגנית, המכהן כרקטור אוניברסיטת בר-אילן (החל משנת תשפ"א).
אחיו של מיכאל אלבק, הוא פרופסור שלום אלבק, הקרוי על שם סבו.
ניקולאי באסוב
ניקולאי גנאדייביץ' באסוב (ברוסית: Никола́й Генна́диевич Ба́сов; 14 בדצמבר 1922 — 1 ביולי 2001) היה פיזיקאי סובייטי. הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1964 יחד עם צ'ארלס טאונס ואלכסנדר פרוכורוב על עבודה בסיסית בתחום של אלקטרוניקת הקוונטים, שהובילה לבניית מתנדים ומגברים המבוססים על עקרון המייזר-לייזר.
ביוגרפיה.
באסוב נולד ב-14 בדצמבר 1922 ברפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה בעיר אוסמן שבמחוז ליפצק. הוא סיים את לימודיו בבית ספר בשנת 1941 בוורונז'. באסוב נקרא מאוחר יותר לשירות צבאי באקדמיה הרפואית הצבאית בסמרה (אז נקראה העיר קויבישב). ב-1943 הוא עזב את האקדמיה ושירת בצבא האדום ולחם בחזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
באסוב הצטרף אל האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני בשנת 1950. אחר כך הוא החזיק בתואר פרופסור ועבד במכון לבדב לפיזיקה שם החל במחקרים שונים בתחום הפיזיקה. הוא נבחר להיות חבר באקדמיה הרוסית למדעים בשנת 1962. הוא היה נשיא כבוד וחבר באקדמיה הלאומית במדעים במינכן. הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1964 יחד עם צ'ארלס טאונס ואלכסנדר פרוכורוב כאשר הוביל יחד איתם להתקדמותו המשמעותית של הלייזר.
תרומתו של באסוב להתפתחותו של המייזר-לייזר הובילה ליוזמות הגנה מפני טילים חדשות שביקשו להעסיק את באסוב.
פוליטיקה.
באסוב החל להיות מעורב בפוליטיקה הסובייטית בשנת 1951. בשנת 1974 היה חבר באחד מהתאים שהרכיבו את הסובייט העליון. בעקבות נאומו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בנושא יוזמת ההגנה האסטרטגית בשנת 1983, באסוב חתם על מכתב יחד עם מדענים סובייטיים אחרים המגנים את היוזמה.
באסוב נפטר ב-1 ביולי 2001 במוסקבה.
פירוש הסולם
האצטדיון הבין-לאומי קהיר
האצטדיון הבין-לאומי קהיר () הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברובע נסר סיטי שבקהיר בירת מצרים. האצטדיון מכיל 75,000 מקומות ישיבה ובו משחקות נבחרת מצרים בכדורגל, א-זמאלכ ואל-אהלי.
היסטוריה.
בניית האצטדיון החלה ב-1955 והסתיימה ב-1960. ב-2007 אירח חלק מהתחרויות גביע העולם בכדורגל עד גיל 20. זהו האצטדיון השני בגודלו במצרים אחרי אצטדיון בורג' אל-ערב אשר ממוקם בעיר בורג' אל-ערב הצמודה לאלכסנדריה (86,100 מקומות ישיבה). ליד האצטדיון קיים מתחם אימונים כולל מגרש אימונים ובריכת שחייה אולימפית ואולם ספורט (20,000 מקומות ישיבה).
I (מספר)
המספר i, ידוע גם כיחידת המספר המדומה או היחידה המדומה, הוא אחד מפתרונות המשוואה הריבועית (ביחד עם i-): formula_1. מכיוון שאין מספר ממשי שמקיים את זהות זו, ותחת הנחת סגירות לחיבור וכפל בסקלר של היחידה הדמיונית, ניתן להרחיב את המישור הממשי על ידי הכללת היחידה הדמיונית במישור חדש, אשר כולל את היחידה הדמיונית – מישור המספרים המרוכבים. החשיבות העיקרית של הוספת היחידה הדמיונית היא בעובדה שעל ידי הכללת היחידה הדמיונית כצירוף ליניארי שלה עם המספר 1 (מישור גאוס), לכל פולינום מדרגה n יהיו n שורשים (המשפט היסודי של האלגברה). בהתאם לכך הפתרונות למשוואה שהוצגה יהיה "i"+ או "i"- ומציאתם על ידי הצבת הערכים בנוסחת השורשים.
היסטוריה.
יצירתו של המספר i, ביחד עם המספרים המרוכבים הייתה בתחילת המאה ה־16, ומיוחסת לג'ירולמו קרדאנו, שנעזר בהגדרתם לצורך פתרון של המשוואה ממעלה שלישית. המספרים הוגדרו במפורש, בשנת 1572 על ידי רפאל בומבלי. באותה עת נחשבו מספרים כאלה לא אמיתיים. מתמטיקאים התקשו לקבל את המושג החדש, והדבר בא לידי ביטוי גם בשם שניתן להם. דקארט, הראשון שהשתמש במושג "מספר מדומה" בשנת 1637, וצירוף ליניארי שלהם עם מספרים ממשים (כלומר, כל מספר מהצורה formula_2, כאשר formula_3 ו־formula_4 הם ממשיים) נקרא מספר מרוכב. המספרים המרוכבים נכנסו למתמטיקה באופן מלא בעקבות עבודותיהם של אוילר וגאוס.
הגדרה.
היחידה המדומה "i" מוגדרת כמספר שמקיים את המשוואה
ולפי ההגדרה זו הן "i" והן "i"- הם שורשים של מינוס 1.
אף על פי שהמבנה נקרא "מדומה", ועל אף שתפיסתית קשה אולי להבין את מהות ההגדרה, המבנה המתמטי הוא תקף לחלוטין, ממש כמו המספרים הממשיים. יתרה מכך, רוב הפעולות שתקפות למספרים ממשיים, תקפות גם למספרים מרוכבים (מספרים שמכילים צירוף ליניארי של i ואחד).
כמו כל מספר מרוכב, "i" יכול להיות מיוצג על ידי חלק ממשי וחלק מדומה: formula_6, formula_7. בהצגה לפי גודל וזווית (הצגה קוטבית) – כלומר, אם נבקש לכתוב: formula_8, כך ש-R הוא גודלו, ו-θ היא הפאזה שלו – אז formula_9, ו-formula_10. במילים אחרות, i נמצא על מעגל היחידה של מישור גאוס בזווית של 90 מעלות ביחס לכיוון החיובי של הציר הממשי – כפי שמתואר באיור למעלה.
התנהגות של i בחזקות שלמות וגדולות מ־2.
ומכאן שקיימת מחזוריות, וניתן להכליל באינדוקציה את ההתנהגות של "i" בחזקת n טבעי כלשהו:
בדומה ניתן לומר:
כאשר מעלים את i בחזקת עצמו:
יחסי גומלין בין formula_22 ובין formula_23.
מעצם היותם שני שורשים של אותה המשוואה הריבועית: formula_1 הם נקראים צמודים מרוכבים, ומתקיים:
formula_25 (קרי: "i" צמוד שווה מינוס "i").
בנוסף, שני המספרים הם גם נגדיים וגם הופכים אחד של השני, תכונה הכרחית לקיום תת־מרחב וקטורי המדומה: formula_26, formula_27. מאחר שלמשוואה formula_1, אשר מגדירה את היחידה המדומה, יש שני פתרונות, קיימת בעייתיות מסוימת בהגדרה. עם זאת, אם בוחרים באחד מהם להיות "i", אז האחר הוא בהכרח המספר הנגדי (וההופכי) לו. לאור זאת, אין שוני אלגברי בהגדרתם הבסיסית, אך בהינתן בחירה של שתי יחידות אלו נוכל להגדיר את יחסי הגומלין לעיל.
שורשים של formula_22.
מהסעיף הקודם נובע שנדרשת זהירות כאשר מבקשים להוציא שורש של מספר מרוכב בכלל, ובפרט של היחידה המדומה: במספרים הממשיים, הטווח של השורש מוגדר להיות המספרים האי־שליליים, אבל במספרים המרוכבים אין דרך לשמור על העקרון בצורה פשוטה. למשל, אילו היה ניתן להגדיר את השורש בצורה עקבית עם המקובל במספרים הממשיים, היה מתקבל:
שהיא סתירה.
במקום זאת, לפונקציות מרוכבות רבות (ביניהן: שורש, לוגריתם ולפעמים אפילו חזקה) מוגדרים ענפים שונים, כך שכל אחד מהם הוא פונקציה רציפה. בפרט, לכל מספר יכולים להיות כמה שורשים שונים.
שורשים ריבועיים.
ל formula_22 יש שני שורשים ריבועיים שהם:
באופן כללי.
לפי המשפט היסודי של האלגברה, לכל מספר מרוכב יש בדיוק n שורשים ממעלה n. עבור "i", השורשים ממעלה n הם n מספרים על מעגל היחידה, וביניהם הפרשי פאזה שווים, שכל אחד מהם הוא formula_37. ליתר דיוק, השורש ה-k ממעלה n של i הוא formula_38.
פעולות נוספות שכוללות את i.
וכן
נוולדג' מוסונה
נוולדג' מוסונה (באנגלית: Knowledge Musona; נולד ב-21 ביוני 1990) הוא כדורגלן זיממבואי המשחק באל טאי בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים.
מוסונה התחיל את הקריירה שלו בקייזר צ'יפס מליגת העל הדרום אפריקאית. בעונת עלה בעיקר כמחליף וזכה בשחקן הצעיר של העונה בדרום אפריקה. בעונה שלאחר מכן הפך לשחקן הרכב והבקיע 15 שערים ב-28 משחקים ועורר עניין בקרב מועדונים באירופה.