הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל סאנדנס ה-26, שהתקיים בינואר 2010, ויצא לאקרנים במהלך ינואר 2011. עם זאת, עוד בטרם יציאתו הרשמית לאקרנים, הסרט הורץ למשך שבוע אחד במהלך דצמבר 2010, על מנת שיוכלל ברשימת המתמודדים לפרס האוסקר לאותה שנה.
עלילה.
הסרט מתרחש על רקע המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008, כאשר תאגיד גלובלי העוסק בבניית ותפעול מספנות, בשם GTX, עובר צמצומים בעיצומו של המיתון, מה שגורר גל פיטורים נרחב. בין המפוטרים נכלל בובי ווקר (בן אפלק), הגיבור הראשי, המוצג כעובד צווארון לבן טיפוסי, נשוי ואב לשני ילדים.
הסרט מציג את התמודדותו של ווקר עם פיטוריו הפתאומיים, כאשר עקב התדרדרות הדרגתית במצבו הכלכלי, וחוסר הצלחתו למצוא עבודה חדשה, הוא נאלץ להיפרד ממספר סמלי סטטוס, כדוגמת מכונית הפורשה שבבעלותו, מנוי במועדון הגולף המקומי, ולבסוף, בית מגוריו. בסופו של דבר, ועל אף סירובו הראשוני, ווקר נאלץ להסכים לקבלת עבודת כפיים פיזית, המוצעת לו מצד גיסו ג'ק (קווין קוסטנר), במטרה לסייע למשפחתו להתמודד עם אובדן הכנסתם.
במקביל, הסרט עוקב אחר שני עובדים נוספים בתאגיד, סמנכ"ל הכספים ג'ין מק-קלרי (טומי לי ג'ונס), ומנהל זוטר בחברה פיל וודוורד (כריס קופר), אשר מצאו עצמם אף הם מפוטרים מהחברה כתוצאה מהקיצוצים.
אופן ההתמודדות של כל אחד מהשלושה עם פיטוריהם, המוצגים כסוג של "גזירה משמים", ומערערת את יסודות עולמם, היא הבסיס לסרט, כמו גם ניסיונם לחזור ולהשיג שליטה בגורלם על רקע המיתון הכלכלי בארצות הברית באותה התקופה.
ביקורות.
עם יציאתו לאור, הסרט זכה בדרך כלל לביקורות חיוביות. באתר עגבניות רקובות, 67% מכלל הביקורות על הסרט היו חיוביות, בהתבסס על 162 ביקורות, עם ציון ממוצע של 6.4/10.
מבקרים רבים שיבחו את הסרט על ניסיונו לשקף את האקלים הכלכלי של ארצות הברית בעשור הראשון של שנות ה-2000. הסרט אף תואר כאחד מהסרטים הטובים ביותר של שנת 2010 על ידי דייוויד דנבי, כתב הניו יורקר.
עונת 1941/1942 בלה ליגה
עונת 1941/1942 הייתה העונה ה-11 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-28 בספטמבר 1941 והסתיימה ב-5 באפריל 1942.
הליגה כללה 14 קבוצות.
לאור הגדלת הליגה מליגת המשנה עלו גרנדה, דפורטיבו לה קורוניה, קאסטיון וריאל סוסיאדד.
ולנסיה זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מונדו סוארס מוולנסיה שכבש 27 שערים ב-25 משחקים זכה בתואר מלך השערים.
ריאל סוסיאדד והרקולס ירדו לליגת משנה בסוף העונה.ברצלונה וריאל אוביידו שיחקו במשחקי מעבר ולאחר ניצחון נותרו בליגה הבכירה.
כדורגלנים מצטיינים.
בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP אדמונדו סוארס מולנסיה כבש 27 שערים ב-25 משחקים. הוא זכה בתואר מלך השערים.
חואן אקוניה מדפורטיבו לה קורוניה היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 37 שערים ב-26 משחקים.
Company Men
The Company Men
באסל רטאס
דוכסות סקסוניה-אייזנברג
דוכסות סקסוניה-אייזנברג (גרמנית: Sachsen-Eisenberg, נהגה "זקסן-אייזנברג") הוא שמה של דוכסות גרמנית בתורינגיה, שהתקיימה במשך תקופה קצרה, וצורפה לאחר מכן לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
היסטוריה.
בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה. בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. לאחר מותו של פרידריך וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר בנו של יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1602, חולקה הדוכסות בין אחיו יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר ובין בנו יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1640 נתן וילהלם הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר את חלק מנחלתו לאחיו הצעיר ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, שירש בשנת 1672 את דוכסות סקסוניה-אלטנבורג. לאחר מותו בשנת 1675 שלטו בניו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת בניו; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד. כריסטיאן הקים את חצרו באייזנברג, ובכך הפכה נחלתו לדוכסות סקסוניה-אייזנברג. בשנת 1707 מת כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
דורותי פילדינג
ליידי דורותי מרי אוולין פילדינג-מור (6 באוקטובר 1889 – 24 באוקטובר 1935) הייתה אצילה בריטית אשר קיבלה עיטורים רבים במלחמת העולם הראשונה על תפקידה ההתנדבותי כאחות ונהגת אמבולנס בחזית המערבית. פילדינג זנחה את הייחוס האריסטוקרטי שלה והייתה האישה הראשונה שקיבלה את המדליה הצבאית על אומץ בשדה הקרב. היא קיבלה גם את עיטור כוכב 1914, עיטור "צלב המלחמה" הצרפתי ואת "מסדר לאופולד השני" מבלגיה כהוקרה על טיפולה בפצועים הבלגים.
ראשית חייה.
דורותי פילדינג נולדה ב-6 באוקטובר 1889 לרודולף פילדינג, הרוזן התשיעי של דנבי, ולרוזנת של דנבי, ססיליה מרי פילדינג (לבית קליפורד). לפילדינג היו תשעה אחים ואחיות, שלושה אחים ושש אחיות. היא הייתה קרובת משפחחה רחוקה של הסופר הנרי פילדינג.
בילדותה התחנכה בביתה שהיה בניונהאם פאדוקס, בכפר מונקס קירבי שבמחוז ווריקשייר, וכן במנזר בפריז שם למדה צרפתית שוטפת.
במלחמת העולם הראשונה.
בדומה לרבים מאחיה ואחיותיה, עם פרוץ המלחמה, פילדינג הרגישה בצורך למלא תפקיד במאמץ המלחמתי. שלוש מאחיותיה: הליידי קלייר, הליידי אליזבת ("בתי"), והליידי ויקטוריה, שירתו בצבא יחד עם אחיהם: רב-סרן רודולף (ויקונט פילדינג) ששירת במשמר קולדסטרים ושרד את המלחמה, יו פילדינג מהצי המלכותי הבריטי שנהרג ב-31 במאי 1916 בקרב יוטלנד, והנרי פילדינג, שגם הוא שירת במשמר קולדסטרים ונפטר ב-9 באוקטובר 1917 מפצעיו לאחר פעולה צבאית בפלנדריה, שלושה חודשים בלבד לאחר שאחותו עזבה את האזור.
בספטמבר 1914, לאחר קורס הכשרה קצר בבית חולים בעיר רגבי, פילדינג נסעה לחזית המערבית בבלגיה, שם היא החלה לנהוג באמבולנסים כחלק מכוחות האמבולנס של מונרו. זו הייתה יחידה התנדבותית אשר כללה גם את מיי סינקלר, אלזי נוקר, ומאיירי צ'ישולם. יחידה זו כללה שיירות של אמבולנסים שנתרמו על ידי הצלב האדום הבריטי. הנהגות היו מפנות חיילים פצועים מהחזית שבין ניופורט, לדיקסמיוד, בלגיה, לבית החולים בוויורן, בלגיה. אף על פי שהייתה ממשפחה מיוחסת, לפילדינג הייתה התנהגות נוחה וקלה במלחמה, התנהגות שחצתה גבולות חברתיים. פילדינג התחבבה על כל מי שבאה עמו במגע, ממעמד המלוכה ועד ל"חיילים הפשוטים". נכתב כי הפסקות התה שהייתה נוהגת לקיים בחמש בערב בין הריסות העיר וויורן זכו לפרסום גדול בקרב הקצינים והחיילים הבלגים אשר שירתו שם.
ב-1916, הקומנדר (מקביל לסגן-אלוף) הנרי קרוסבי הלהן כתב מכתב המלצה על פילדינג. את המכתב קיבל הרוזן של אטלון, אלכסנדר קיימברידג', מפקד המשימה הבריטית בבלגיה. במכתב נכתב בין השאר:
"אני מעז לטעון כי התנהגותה של הליידי דורותי פילדינג צריכה להיות מתוגמלת. הנסיבות לכך הן ייחודיות מאחר שזוהי יחידה מבודדת, שלא קיים בה ארגון רפואי לפינוי נפגעים וקורבנות מלבד היחידה ההתנדבותית הזו, ובגלל המחסור באמצעי תקשורת זה הכרחי לאמבולנסים להישאר במגע קרוב עם כלי הירייה בעודם בפעילות. לכן היא (פילדינג) נחשפה לעיתים תכופות לסיכונים שככל הנראה אף אישה אחרת לא חוותה. היא תמיד הפגינה נאמנות לתפקיד ובוז לסכנה, מה שהיה מקור להערצה לכולם. אני מדבר רק על סמך עבודתה עם תותחי המצור של חיל הים, אבל הוד מלכותך גם מודע לשירותיה הנאמנים לצבא הבלגי ולצבא הצרפתי."
ציטוט זה לבסוף גרם לפילדינג להיות האישה הראשונה שקיבלה את "המדליה הצבאית" (Military Medal - MM) על אומץ בשדה הקרב ב-1 בספטמבר 1916, כפי שצוין ב- The London Gazette. חמישה ימים לאחר מכן היא עוטרה במדליה על ידי המלך ג'ורג' החמישי בטירת וינדזור. בנוסף לכך, פילדינג קיבלה את עיטור "מסדר לאופולד השני" ממלך בלגיה, אלברט הראשון כהוקרה על טיפולה בפצועים הבלגים.
במכתביה ששלחה לביתה בניוהאם פאדוקס באופן יומיומי, פילדינג הרהרה על אימת המלחמה וכן על הבעיות שעלו מהיותה אישה בחזית המתמודדת בין השאר עם רכילויות, פגזים, תרומות, כינים (שגרמו לרבות מהאחיות לגזור את שיערן ולהפכו לקצר), טיפולי רכב, והצעות נישואין מטרידות. לאחר שנתיים בחזית פילדינג נראתה עייפה, תשושה וחלשה.