בכנסת השנייה היו למזרחי רק שני מנדטים ולמרות זאת מונה דוד צבי פנקס לשר, "בגלל כשרונותיו האישיים" כדברי גורמים במפא"י, ובגלל תמיכה של הפועל המזרחי שהיו לה רק שני שרים עבור 8 חברי כנסת. לאחר פטירתו של פנקס לא מונה שר אחר מהמזרחי במקומו ופועלי אגודת ישראל, שגם לה היו שני מנדטים, דרשה את תפקיד השר לעצמה. אולם לאחר פרישת אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל מהקואליציה, מונה נורוק לשר הדואר, בתחילת נובמבר 1952. עם הקמת ממשלת ישראל הרביעית בה היו חברים גם אנשי הציונים הכלליים, לא ראתה מפא"י צורך לרצות את המזרחי בתפקיד שר, והציע לה רק תפקיד של סגן שר. נורוק סירב להתמנות לסגן שר ובמקומו התמנה לתפקיד חברו לסיעה, ישראל שלמה בן-מאיר. בעקבות זאת, היה בן מאיר לאיש החזק בסיעה ובבחירות לכנסת השלישית הוצב נורוק במקום העשירי של הרשימה המשותפת למזרחי ולפועל המזרחי. בבחירות לכנסות הרביעית והחמישית נדחק נורוק למקום ה-12 ברשימה.
ב-1954 היה נורוק אמור להיות אחד מעדי התביעה הראשיים במשפטו של סגן שר הסעד מטעם המזרחי ישראל שלמה בן-מאיר, בהאשמות שחיתות. משפט זה עמד להתקיים בעקבות גילויים שארגון שורת המתנדבים חשף כנגד סגן השר. השופט החוקר קבע באותו עניין כי: "צר לי להעיר כי ד"ר נורוק לא עשה כמיטב יכולתו לעזור לבית המשפט בחקירה זו. נראה לי כי על ידי מאמץ קל היה מצליח ד"ר נורוק להעלות בזכרונו ולמסור פרטים בעלי חשיבות בקשר להאשמות המפורטות בכתב האישום." בעקבות זאת נמנעה הגשת כתב האישום כנגד סגן השר. בעקבות הפרשה בקשו בהפועל המזרחי שהמזרחי תרענן את השורות של נציגיה לכנסת, אולם במזרחי סירבו.
מתוקף היותו זקן חברי הכנסת, קיבל מידי הנשיא יצחק בן צבי את ניהול ישיבת הפתיחה של הכנסת השלישית. בפעילותו בכנסת היה יו"ר ועדה לפניות הציבור ויו"ר ועדת משנה להעלאת ארונו של הרצל. נשלח כנציג במשלחת הראשונה מטעם הכנסת לארגון הבין-פרלמנטרי.
את נאומיו בכנסת נהג לפתוח באומרו: בית גבוה (שלא כמקובל: כנסת נכבדה).
נורוק היה פעיל בחקיקה שנגעה לשואה ולתוצאותיה. בין היתר היה מיוזמי "חוק עשיית דין בנאצים ובעוזריהם 1950" ו"חוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה 1959".
נורוק כתב מאמרים רבים בעברית, ביידיש, בגרמנית וברוסית.
מרדכי נורוק נפטר בתל אביב ונטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
על שמו נקראו רחובות בירושלים, בנתניה, בבני ברק, בהרצליה, באשקלון ובראשון לציון.
טאריה טורונן
טאריה סוילה סוסנה טורונן קבולי (בפינית: Tarja Soile Susanna Turunen Cabuli; נולדה ב-17 באוגוסט 1977) היא זמרת-יוצרת ומוזיקאית מטאל, הזמרת הראשית לשעבר של להקת המטאל סימפוני, Nightwish. קולה משלב קול סופרן סימפוני קלאסי ואופרה.
שנים מוקדמות.
טאריה נולדה בקיטה, כפר קטן בפינלנד. כבר בגיל 5 למדה לנגן בפסנתר ושרה במקהלת כנסייה. בבית ספר תיכון השתתפה במספר פרויקטים מוזיקליים כזמרת. ב-1993 למדה בבית ספר למוזיקה ואומניות בסבונלינה. בגיל 18 התחנכה באקדמיית סיבליוס.
Nightwish.
טאריה זכתה לפריצה הגדולה כאשר הופיעה כסולנית להקת המטאל סימפוני Nightwish ועד מהרה קול הסופרן האופראי שלה הפך לשם דבר בעולם המטאל. אחד מביצועיה הידועים הוא גרסת כיסוי לשיר "The Phantom of the Opera" של אנדרו לויד ובר ובו היא מגיעה עד לתווים הגבוהים ביותר, כמו המבצעת המקורית שרה ברייטמן.
קריירת סולו.
לאחר שפוטרה מ-Nightwish, פתחה בקריירת סולו. טאריה הוציאה בשנת 2006 את אלבומה הראשון כפרויקט לחג המולד. אלבומה השני יצא בסוף 2007, בו היא משלבת את עולם המטאל, עם עולם האופרה. הוא נקרא My Winter Storm (סופת החורף שלי).
טאריה הגיעה לישראל במסגרת סיבוב ההופעות שלה, לקידום אלבום הבכורה שלה. ההופעה נערכה ב-31 באוקטובר 2008, בביתן 11 שבגני התערוכה בתל אביב. ההופעה כללה שירים מאלבום הסולו של טאריה, וכמו כן גם שירים מהרפרטואר העשיר של נייטוויש.
בשנת 2010 הוציאה טאריה את אלבומה השלישי, What Lies Beneath (בתרגום חופשי- האמת מתחת לפני השטח). מתוך האלבום הוציאה טאריה ארבעה סינגלים. באוגוסט 2013 הוציא אלבום נוסף Colours in the Dark (צבעים בחשכה).
טאריה הופיע פעם נוספת בישראל ב 5 ביוני 2017 במועדון הוואנה בתל אביב. בשנת 2017, הוציאה את אלבום חג המולד השני שלה, "".
צ'יטה (רוסיה)
סידני בריסטו
ספודיק
ספּוֹדיק הוא כובע פרווה גבוה ורחב, אשר חובשים חסידים נשואים בחסידויות פולין, וכן נלבש בעבר בידי רבנים מליטא ולטביה.
שימוש.
חסידים המשתייכים לחסידויות ממוצא פולני נוהגים לחבוש את הספודיק ככובע הידור בימי שבת וחג ושמחות. בחסידיות הללו נוהגים לחובשו; גור, אמשינוב, אשלג, מודז'יץ, סוכטשוב, ראדזין, סטריקוב, אלכסנדר וראדומסק ביאלה. וזאת בניגוד למנהג בשאר החסידויות לחבוש את השטריימל השטוח. הספודיק עשוי מפרוות פישר, שמגיע בעיקר מקנדה ובאירופה זה נקרא פקאן ממשפחת הסמוריים. בשנים האחרונות החלו לייצר גם מפרווה של bluefox או של חורפן מה שמוזיל עלויות וגם קל יותר
בעבר היה הספודיק מקובל כלבוש רבני ביהדות ליטא, וחבשו אותו רבנים ליטאיים רבים, ללא קשר לתנועת החסידות.
כובע דומה לספודיק הוא הקולפיק, הדומה למדי לספודיק ורבים אף מחליפים ביניהם. הקולפיק קטן יותר מהספודיק ועשוי משער בהיר יותר.
רבי שמחה בונים אלתר, ה"לב שמחה" מגור, פעל לעצירת עליית מחירי הספודיק בישראל, ותיקן תקנה בחסידות על גובה תשלום לספודיק.
פטרובסק-זביקלסקי
נ.ב.
נ&quot;ב
נ"ב (נהגה: נוּן בֵּית) הם ראשי תיבות שגורים לסימון תוספת או הערה בשולי מכתב או בשולי הדברים. תעתיק ראשי־התיבות הלטיניים הוא P.S. (post scriptum - אחרי הכתיבה, תחת הכתוב...). יש שטענו שמקור ראשי־התיבות בעברית הוא בראשי־התיבות הלטיניים N.B., שפירושם nota bene – "עיין היטב", אך הן הביטוי הלטיני והן הפירוש המקובל "נכתב בצדו" מתועדים עוד בתחילת המאה ה-20 כפירושם של ראשי־התיבות. עם הזמן נפוצו פירושים אטימולוגיים נוספים לראשי־התיבות, כמו "נזכרתי בזאת", "נוסף בזאת" ,"נזכרתי בדבר", ״נשכח בכתב״, "נוסף בסוף", "נזכרתי בסוף" וכן "נזכרתי במשהו". הכתיב נ.ב נפוץ, אך לא נכתב בהתאם לכללי האקדמיה ללשון העברית. בהוספת הערות נוספות משתמשים בסימון "נ"ב 2", "ננ″ב" או "נ"ב לנ"ב".
בהשאלה, משמשות ראשי־התיבות לא רק להוספת דבר שנשכח מן הכותב בגוף הדברים, אלא גם כדרך להוסיף הערה שאין לה קשר ישיר לגוף המכתב, ככזו המאירה באופן אחר את תוכנו. שימוש מכוון בדרך זו נפוץ במיוחד עם התפתחות היכולת לערוך מכתבים המוקלדים על מחשב, דבר המייתר את הצורך המעשי בהוספת הערת נ"ב.
לאליס
Fur elise
Für Elise
שוטרז (אי)
שוטרז או האי שוטרז (באנגלית: Shooters Island) הוא אי קטן ובלתי מיושב המצוי בקצהו הדרומי של מפרץ ניוארק, בקרבה לחופו הצפוני של רובע סטטן איילנד של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הגבול בין המדינות ניו יורק וניו ג'רזי עובר באי, וחלקו הצפוני של האי שייך למדינת ניו ג'רזי.
האי הוא אי מלאכותי שנוצר בעת העמקת מפרץ ניוארק במאה ה-19. שטחו הוא 43 דונם וכיום הוא חלק ממחלקת הפארקים של ניו יורק, אך החל כשמורת ציד לאווזי בר בתקופת הקולוניאלית. לאחר מלחמת העצמאות האמריקנית ומלחמת האזרחים הפך שוטרז לאתר תעשייתי עם מספנה ובית זיקוק לנפט. בתום מלחמת העולם השנייה האי הפך למזבלה מזוהמת עבור ספינות. מאז הקמתו משמש האי כשמורת טבע ובית גידול לציפורים. בראשית המאה ה-20 שימש כאתר ציד, ונשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט צד בו. בשנות השבעים של המאה העשרים חזרו הציפורים לשוטרז כתוצאה מנתיבי מים נקיים יותר וסינון הביוב בעיר ניו יורק.
בשל זרמי הים והסחף באזור הולך האי ונשחק.
נכתב בצד
רייקרז איילנד
רייקרז או האי רייקרז (באנגלית: Rikers Island) הוא אי באיסט ריבר עליו נמצא הגדול בבתי הכלא המחוזיים של העיר ניו יורק.
גאוגרפיה.
שטח האי 1.7 קמ"ר והוא מצוי בין הרבעים קווינס והברונקס בקרבת נמל התעופה לה גוארדיה.
הכלא מנוהל על ידי מחלק המוסר של מדינת ניו יורק, בתקציב של 860 מיליון דולרים מדי שנה, ועובדים בו צוות של 10,000 סוהרים ו-1,500 עובדים נוספים המטפלים ב-130,000 אסירים הכלואים בכלא מדי שנה. בכל עת מצויים באי עד 15,000 אסירים.
באי עשרה בתי כלא ובתי מעצר.
האי ממוקם ברובע הברונקס, אולם הגישה אליו היא מכיוון קווינס, באמצעות גשר האי רייקרז שנבנה בשנת 1966. אורכו של הגשר התלת-מסלולי 1.28 ק"מ. קודם לבניית הגשר, הגישה היחידה לאי הייתה באמצעות מעבורת.
האי קרוי על שם אברהם רייקן, מתיישב הולנדי שעבר ללונג איילנד בשנת 1638, וצאצאיו היו הבעלים של האי עד שנת 1884 עת נמכר לעיריית ניו יורק בסכום של 180,000$ במטרה לשמש כבית כלא.
ציור שיצר סלבדור דאלי כהתנצלות על כך שלא הצליח להגיע להרצאה בפני האסירים בכלא היה תלוי בחדר האוכל של האסירים בשנים 1965–1981. ב-1981 הועבר הציור לאולם המבואה של הכלא, משם נגנב בשנת 2003 על ידי שלושה סוהרים. הציור לא הושב לכלא.
בתי הכלא של רייקרס ידועים באכזריותם, ולאי ניתנו מספר שמות בלתי רשמיים כמו "אי העינויים". בקצהו הצפוני של האי, נמצא אגף הבידוד, מבנה בן חמש קומות המכיל 500 תאי בידוד.
בעקבות המוניטין השלילי ובעקבות התאבדותו של העציר קאליף בראודר, החליטה עיריית ניו יורק לסגור את הכלא, והוא צפוי לנעול שעריו באופן סופי בשנת 2026. במקום מתקני הכליאה הנוכחיים, צפויים להיבנות ארבעה בתי כלא עיקריים במתחם, שיחליפו את המצב הקיים, בעלות של 8 מיליארד דולר. מקרה התאבדותו של בראודר, הוביל את ברק אובמה להורות בצו נשיאותי שלא לאכסן קטינים בבידוד בבתי כלא פדרליים.