פרופסור שמואל שור היה מבכירי חוקרי הרדיולוגיה האבחנתית בישראל וזכה למעמד ומוניטין בינלאומיים. שור ייסד ב-1961 את ימי העיון השנתיים לרדיולוגיה על שם ליאו ריגלר וזימן מדי שנה למרכז הרפואי של תל אביב את בכירי העולם בתחום. בנוסף, פרסם מאות מאמרים בכתבי עת מקצועיים בעולם ובישראל והעמיד כמורה דורות רבים של רדיולוגים.
בשנת 2005 זכה בתואר עמית כבוד של בית הספר ללימודי המשך ברפואה באוניברסיטת תל אביב ושל איגוד הרדיולוגים בישראל.
נפטר ב-7 בספטמבר 2007 והוא בן 92 שנה.
חסידות בויאן
חסידות בויאן (בכתיב מסורתי: באיאן) היא חצר חסידית מהעיירה בויאן בבוקובינה (כיום באוקראינה) שנוסדה על ידי רבי יצחק פרידמן מבויאן, נכדו של רבי ישראל מרוז'ין. חסידות בויאן מנתה ב-2016 כ-2,000 בתי-אב, וב-2021 כ-3,600 בתי-אב(לא ייתכן). היא כיום הגדולה ביותר מבין חצרות בית רוז'ין.
היסטוריה.
הדור הראשון.
מייסד חסידות בויאן היה רבי יצחק פרידמן, בעל הספר "פחד יצחק", בנו הגדול של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (הראשון). רבי יצחק כיהן באדמו"רות מתרמ"ג (1882) עד פטירתו, בי"ז באדר תרע"ז (1917). לאחר שלוש שנים שבהן הנהיג את החצר יחד עם אחיו הצעיר רבי ישראל מסדיגורה, החליטו שני האחים להיפרד ולחלק את הירושה. רבי ישראל קיבל את הנכסים בסדיגורה, כולל ביתו המפואר של סבם רבי ישראל מרוז'ין וכן את חלקת הקבר שבה נקברו אבותיהם, ואילו רבי יצחק קיבל את נשיאות כולל ווהלין ואת בית הכנסת 'תפארת ישראל' ברובע היהודי ואת זכות הדלקת מדורת ל"ג בעומר בקבר רבי שמעון בר יוחאי. בי"ח בחשוון תרמ"ז (1886) רבי יצחק העתיק את משכנו לעיירה בויאן הסמוכה, בה הקימו עבורו חסידיו בית מדרש ובית מגורים ובהם ניהל את עדתו.
רבי יצחק היה חתנו של רבי יוחנן מרחמסטריווקא. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לווינה, כמו שאר אדמו"רי בית רוז'ין, כיוון שפחדו מהשלטון הרוסי, שעדיין שמר טינה למייסד השושלת, רבי ישראל מרוז'ין. הרוסים החריבו את ביתו ובית מדרשו בבויאן. בווינה המשיך האדמו"ר לנהל את חצרו. לאחר פטירתו נתמנו ארבעת בניו לאדמו"רים, תחילה בווינה ואחר כך התפזרו.
האדמו"ר הנוכחי.
רבי מרדכי שלמה פרידמן שהיה האחרון מבין בניו של ה"פחד יצחק" נפטר ב-1971 בארצות הברית. במשך ארבע עשרה שנים לא עמד אדמו"ר בראשות החסידות, כיוון שבניו לא ראו עצמם מתאימים לתפקיד. נחום דב, בנם של הרב ד"ר מנחם מנדל ברייאר ושל מלכה, בתו של רבי מרדכי שלמה, סומן כיורש. הוא למד בישיבת "תפארת ישראל" של החסידות. הוא נישא בשנת 1980 לשושנה בת הרב משולם זושא בן רבי אברהם יהושע השיל מקופיטשניץ ומאז הם מתגוררים בירושלים. לאחר נישואיו הוכתר לאדמו"ר, אך הוא סירב למעשה להתנהג באדמו"רות וערך לראשונה טיש בשנת ה'תשמ"ה (1984). דברי תורתו של האדמו"ר הנוכחי כונסו לכמה קבצים וספרים בשם "אמרי קודש".
מדי שנה בל"ג בעומר מגיע האדמו"ר מבויאן למירון לצורך ההדלקה המסורתית לכבוד רבי שמעון בר יוחאי, זכות השמורה לאדמו"רי בויאן עוד מסוף המאה ה-19.
החסידות בארץ ישראל.
אבי השושלת, רבי יצחק פרידמן, ויתר על החצר בסדיגורה לאחיו הצעיר רבי ישראל, בתמורה לקבלת נשיאות כולל ווהלין וזכות הדלקת המדורה בל"ג בעומר במירון. חסידי רוז'ין בארץ ישראל, בהם העסקן ניסן ב"ק, השתייכו לחסידות בויאן. גם רובם של מתפללי בית הכנסת תפארת ישראל בעיר העתיקה היו חסידי בויאן וזאת בין היתר בשל העובדה שאת כספי החלוקה של כולל ווהלין קיבלו החסידים בארץ דרך חצר הקודש בבאיאן. כמו כן לחסידות היו בתי כנסת בצפת ובטבריה. בשל מרכזיותה של החסידות ביישוב הישן, הצטרפו לחסידות חסידים רבים, כמו משפחת רבינוביץ (צאצאי אדמו"רי פוריסוב) ומשפחת ברים (במקור חסידי צאנז שהתנגדה בהתחלה לחסידות רוז'ין), שהיוו את אבן היסוד לתקומת החסידות לאחר שנכחדה באירופה בשואה. ארבעת בניו של רבי יצחק ביקרו בארץ ישראל, ואחד מהם, רבי ישראל, אף התגורר בה בסוף ימיו.
בשנת תרס"ח נבנתה שכונת בתי אורנשטיין לטובת כולל וואהלין. הנדיב היה חסיד בויאן, ומשכך חסידי בויאן קיבלו חלק גדול מבתי השכונה, וכן בית המדרש ('קלויז') השכונתי היה שייך להם. קלויז זה היווה את מרכז החסידות לאחר חורבן בית הכנסת תפארת ישראל בשנת תש"ח בנוסף לבית מדרש שהתקיים בבתי התימנים ולאחר מכן בישיבת חיי עולם, ובו גם נוסדה ישיבת תפארת ישראל במקביל פליטי העיר העתיקה, יוצאי בתי הכנסת "ווארשעווער שול", הקימו בית כנסת בשם "תפארת ישראל" בקטמון. בית כנסת זה נסגר לאחר התמעטות החסידים בשכונה. הישיבה נוסדה בתשי"ג ובהמשך הועברה לבית המדרש בשכונת בתי אורנשטיין, עד לבניית המרכז הגדול ברחוב מלכי ישראל בשכונת גאולה (נחנך בט"ו באב תשכ"ז), שבו כיום מרכז החסידות. בניסן תשע"ח (2018) עברה הישיבה הגדולה של החסידות לפאתי העיר מודיעין עילית. באלול תשע"ט נפתח ישיבה גדולה נוספת בעיר אלעד.
ישיבות קטנות של החסידות: לחסידות שתי ישיבות קטנות פעילות כאשר הראשונה שוכנת בסמוך לקלויז בבתי אורנשטיין וישיבה נוספת שוכנת בביתר עילית.
תלמודי התורה של החסידות: הוותיקה שביניהם (נפתחה בשנת תשל"ג) נמצאת ברחוב אביגדורי שליד שכונת זיכרון משה. ובמשך השנים נפתחו תלמודי תורה נוספים בערים נוספות בהם ביתר עילית ומודיעין עילית, בנוסף קיים תלמוד תורה ותיק בשכונת בורו פארק שבברוקלין.
מוסדות לבנות של החסידות: בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נפתח בירושלים תיכון לבנות בשם "בית חוה" (על שם אשתו של האדמו"ר רבי מרדכי שלמה). בתיכון זה אין בו לימודי מסלול (שנים ה' ו').
בחסידות ישנו דגש על אחווה בין החסידים, ובעקבות זאת נהוג בחסידות לפתוח בתי כנסת רבים ("קלויז'ן"), כך שבתי הכנסת לא יהפכו להמוניים. בירושלים נסגרו חלק מבתי הכנסת הקטנים עקב מגוריו של האדמו"ר הנוכחי בירושלים, אך חלקם עדיין פעילים. לאדמו"ר עצמו ישנו בית כנסת ליד ביתו שבו הוא מתפלל בימות החול.
החסידות מונה כשלוש אלף ושש מאות בתי אב, שרובם הגדול מתגוררים בישראל. מרכז החסידות הוא בירושלים אך הקהילה הגדולה של החסידות, כ-950 משפחות, היא בביתר עילית, שאליה פנו האברכים הצעירים מיום היווסדה. בביתר קיימת רשת של כוללים המאוגדים תחת ארגון "תלפיות" ומוסדות חינוך נוספים כתלמוד תורה וישיבה קטנה. קהילות ובתי מדרש נוספים קיימים בבני ברק, מודיעין עילית, בית שמש, קריית גת אלעד ועמנואל; בארצות הברית בבורו פארק, ויליאמסבורג ובמונסי; באירופה בלונדון, מנצ'סטר, אנטווערפן ועוד. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 הוקם 'מרכז מוסדות רוז'ין - באיאן', המאגד את כל המוסדות הקהילתיים של החסידות.
כאמור, לאחר השואה החסידות התבססה רבות גם על ידי החסידים מהיישוב הישן. מרבית החסידים בארץ ישראל מוצאם מבני היישוב הישן, וחלק גדול שימר את הלבוש השבתי הירושלמי. הלבוש הירושלמי לימות החול, נמצא במגמת ירידה, ומרבית החסידים לובשים את הלבוש החסידי הרגיל.
לחסידות מכון הוצאה לאור "משכנות הרועים", בראשות דב בער רבינוביץ', גבאי האדמו"ר והיסטוריון החצר, המוציא ספרים ועלונים על תולדות האדמו"רים והחסידים. בין הספרים שהוציא המכון, אגרות הרה"ק מרוז'ין שלושה כרכים, משכנות הרועים על חצר בויאן באירופה, בקודש חזיתיך על ביקורי האדמו"ר מבויאן נ.י. בארץ ישראל. בתשע"ח הוציא המכון ארבעה כרכים של אמרי קודש מאת ה"פחד יצחק" מכתב יד, על התורה והמועדים.
השתייכות פוליטית.
מבחינה פוליטית זוהתה חסידות בויאן בעבר עם סיעת שלומי אמונים שבתוך מפלגת אגודת ישראל, וחבר הכנסת מטעם סיעה זו מאיר פרוש היה נמנה עם חסידי בויאן עד לפרשת הבחירות בעיר החרדית ביתר עילית. פרוש בחר לתמוך במועמדותו של מאיר רובינשטיין שהתמודד נגד יצחק פינדרוס, נציג דגל התורה שזכה לתמיכת האדמו"ר מבויאן, ובחסידות בויאן ראו בכך פגיעה באדמו"ר. השקפת האדמו"ר והחסידים דומה לעמדותיה של חסידות גור, והיא זוכה לסיקור אוהד בעיתון "המודיע".
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצב נציג החסידות כנציג שלומי אמונים, ובכך שבה למעשה לסיעה זו.
חסידים בולטים.
כיום בולטים בחסידות: הרב צבי שרייבר - רבה של החסידות (נכדו של הרב שלמה), הרב צבי רבינוביץ' - ראש ישיבת רוז'ין (בנו של הרב פישל), הרב דב רבינוביץ' - רב החסידות בביתר עילית, הרב יחזקאל דרברמדיקר רב הקהילה במודיעין עילית, והרב בן-ציון שפירא רב הקהילה בקריית גת.
שבלול (תוכנית)
אברהם זיידה הלר
הרב אברהם זיידה (זיידל) הלר (25 בינואר 1894 – 22 בדצמבר 1990) היה ראש ישיבה בצפת ופעיל ציבור.
חייו.
הלר נולד בצפת, דור רביעי בעיר, נין לרב שמואל הלר (העליר), רבה של צפת במאה ה-19, מצאצאי הרב יום-טוב ליפמן הלר.
למד ב"חדרים" ולאחר מכן אצל הרידב"ז בישיבתו ובישיבת "בית חתם סופר" בצפת. הרב הלר הוסמך להוראה על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק ורבנים מרכזיים נוספים, וניהל עמם דיאלוג בענייני הלכה בעל-פה ובכתב.
בשנת 1914 נישא לפרידה לבית ברזל, והזוג הביא לעולם חמש בנות.
עם פטירת אביו זאב, שייסד את ישיבת חתם סופר, בשנת 1919, התאחדו שתי הישיבות רידב"ז וחתם סופר לישיבת חתם סופר-רידב"ז, והרב אברהם הלר התמנה לעמוד בראשם.
במקביל להיותו ראש הישיבה, הקדיש הרב הלר מזמנו לעסקנות ציבורית ענפה, במסגרתה תרם רבות לייסוד שכונת "צופיה" על הר כנען, ארגון סניף תנועת "המזרחי" בצפת וניהולו.