מקובל לטעון שג'ורג' וושינגטון, הנשיא הראשון של ארצות הברית, קבע את הנוהג שנשיא לא יכהן יותר משתי קדנציות, אולם בנאום הפרישה שלו הוא אמר שהוא פורש בגלל גילו המבוגר (הוא היה בן 65 בעת פרישתו), ועל כן ייתכן שהיה ממשיך לתקופת כהונה שלישית אילולא הרגיש מבוגר מדי. תומאס ג'פרסון, הנשיא השלישי של ארצות הברית, סירב להתמודד לכהונה שלישית וצוטט כאומר שאם משך כהונת נשיא ארצות הברית לא תקבע לתקופה מוגבלת על ידי החוקה או נוהג, משרת הנשיא אשר נקבעה להלכה לארבע שנים תהפוך למעשה לכהונה לכל החיים. יורשיו של ג'פרסון: ג'יימס מדיסון, ג'יימס מונרו ואנדרו ג'קסון נמנעו גם הם מלהתמודד על תקופת כהונה שלישית. באותה תקופה היו קולות שאל לנשיא לכהן יותר מתקופת כהונה אחת וייתכן שהיה לדבר השפעה על כך שנשיאים רבים כיהנו רק תקופת כהונה אחת.
בהמשך, היו שלושה נשיאים אשר כיהנו שתי קדנציות וניסו להיבחר לתקופת כהונה שלישית, אולם הדבר לא עלה בידם. היו אלו יוליסס סימפסון גרנט שמפלגתו לא בחרה בו בפריימריס, גרובר קליבלנד שניסה להיבחר לכהונה נוספת אחרי שתי קדנציות לא רצופות, ותאודור רוזוולט שלאחר הפסקה של ארבע שנים מיוזמתו, בעקבות הנוהג שלא לרוץ לכהונה שלישית, ניסה להיבחר שוב. שאר נשיאי ארצות הברית עד שנת 1932 לא סיימו שתי קדנציות, או שלא יכלו להתמודד על כהונה שלישית עקב מחלה (וודרו וילסון).
בשנת 1940 התמודד פרנקלין דלאנו רוזוולט על תקופת כהונה שלישית, לטענת תומכיו בגלל מלחמת העולם השנייה שהייתה בעיצומה. הוא המשיך והתמודד שוב בשנת 1944 וזכה בתקופת כהונה רביעית.
בעקבות כהונתו הארוכה של רוזוולט כנשיא, עבר בקונגרס בשנת 1947 הצעת התיקון להגביל את משך הכהונה של הנשיא בחוקה, וההצעה אושררה על ידי המספר הנדרש של מדינות ארצות הברית (36), ב-1 במרץ 1951.
תמיכה והתנגדות.
תומכי ההצעה טוענים שמצב בו אדם מכהן בתפקיד הנשיא יותר מדי שנים עלול להביא למצב קרוב לדיקטטורה, גם אם נאורה, שמשרת הנשיא עלולה לרכז יותר מדי כוח ושיש בכהונה ארוכה של הנשיא סכנה להפרדת הרשויות.
ההצעה להגביל את משך כהונת הנשיא עלתה פעמים רבות לפני כהונת רוזוולט כנשיא, והיו גם דמוקרטים שתמכו בהצעת התיקון. עם זאת, טענו מתנגדי ההצעה שיש בה פגיעה בחופש הבחירה ובדמוקרטיה, ושההצעה הועלתה על ידי קונגרס שנשלט על ידי הרפובליקנים, מעין נקמה בפרנקלין רוזוולט שהיה מהמפלגה הדמוקרטית.
הצעות רבות הוגשו לבטל את התיקון ה-22 לחוקה, אולם אף אחת מהן לא עברה את ההליכים הנדרשים בתוך הקונגרס.
הנשיא ביל קלינטון הציע בשנת 2003 לתקן את החוקה כך שנשיא שכיהן שתי קדנציות יוכל להיבחר שוב לאחר תקופת צינון.
השפעות.
התיקון לא חל על הארי טרומן שהיה הנשיא המכהן בעת העלאת התיקון לאשרור. טרומן החל במסע בחירות לקראת תקופת כהונה שלישית אולם פרש מהמירוץ מוקדם לאחר תוצאות גרועות בפריימריס בניו המפשייר.
במדינת ישראל (1992), המכונה חוק הבחירה הישירה, קבע מגבלה דומה על בחירה ישירה של ראש ממשלה בישראל. על פי החוק, "מי שכיהן כראש ממשלה שבע שנים רצופות לא יהיה מועמד בבחירות לראש הממשלה שבסמוך לאחר מכן". סעיף זה לא הגיע מעולם לידי ביטוי, מכיוון שאף אחד מבין המתמודדים בבחירות על פי החוק המדובר לא כיהן כראש ממשלה שבע שנים רצופות.
סנטוריני
סנטוריני (ביוונית: Σαντορίνη) היא קבוצה קטנה ומעגלית של איים יווניים בים האגאי, חלק מארכיפלג האיים הקיקלאדיים.
קבוצת סנטוריני מוכרת גם בשמו של האי הגדול ביותר בקבוצה, שרשמית נקרא תירה (Θήρα) אך מקובל לכנותו גם סנטוריני. איים נוספים הם תירסיה (Θηρασία), נאה קמני (Νέα Καμένη – "האי השרוף החדש"), פלאה קמני (Παλαιά Καμένη – "האי השרוף הישן"), אספרוניסי (Ασπρόνησι – "האי הלבן") ואיי כריסטיאנה (Χριστιανά) הסמוכים.
איי הקבוצה הם שרידיו של הר הגעש סנטוריני שנהרס בהתפרצות אדירה במהלך המאה ה-17 או ה-15 לפנה"ס. ייתכן שהיו שתי התפרצויות געשיות ולא אחת, וזאת על פי שתי שכבות החורבן בכרתים. ההתפרצות הגעשית הביאה אסון על התרבות המינואית שהתפתחה במקום ובכרתים. יש המשערים שהתפרצות געשית זו היא המקור לאגדת אטלנטיס. איי סנטוריני מקיפים לגונה מרכזית שעומקה כ-400 מטר, למעשה קלדרה, שנוצרה בעקבות התמוטטות תא המאגמה מתחת להר הגעש, לאחר שתא המאגמה התרוקן בעקבות אותה התפרצות.
יופיים של צוקי סנטוריני, המעוטרים בכפרים שבתיהם מסוידים בלבן, המאופיינים בכיפות כחולות, בצירוף מזג האוויר הקיצי, הפכו את האי סנטוריני לאחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בים האגאי.
אוכלוסיית האיים מנתה 15,500 תושבים בשנת 2011. הם מתפרנסים בעיקר מתיירות.
מקור השם.
השם סנטוריני ניתן על ידי האימפריה הלטינית במאה ה-13, והוא מתייחס לקדושה איירין (Santa Irini). עד תקופה זו נודע המקום בשמות Kallístē - "היפה ביותר", Strongýlē - "המעגלי" או Thēra (תירה). במאה ה-19 נקבע השם תירה כשם הרשמי של האי ושל העיר הראשית (פירה), אך השם סנטוריני עדיין פופולרי.
גאוגרפיה.
אורכה של הקלדרה במרכז קבוצת האיים כ-12 קילומטרים ורוחבה כ-7 קילומטרים, והיא מוקפת בצוקים המגיעים לגובה 300 מטרים משלושה צדדים. במרכז הקלדרה שוכנים שני איים געשיים קטנים: נאה קמני, ופלאה קמני.
שטחו של האי המרכזי סנטוריני הוא 75.8 קמ"ר, שטח תירסיה 9.3 קמ"ר, ושטחם של נאה קמני, פלאה קמני ואספרוניסי הוא 3.4 קמ"ר, 0.5 קמ"ר ו-0.1 קמ"ר בהתאמה.
גאולוגיה.
בתקופת יבשת-העל פנגיאה (לפני 250–500 מיליון שנים) לא היה קיים הים התיכון, ומכאן שלא התקיים האי סנטוריני. אחרי פיצולה של פנגיאה נוצרו שתי יבשות-על: לאוראסיה הצפונית וגונדוונה הדרומית. לפני כ-65 מיליון שנה התפצלה גונדוונה ונוצרה יבשת אפריקה במקומה הנוכחי מדרום ללאוראסיה, כאשר בין היבשות הפריד ים טתיס – רצועת ים ממנה התפתח מאוחר יותר הים התיכון. אחרי התייצבות היבשות, נדחק הלוח האפריקאי מתחת ללוח האירו-אסיאתי, ובמקום המפגש ביניהם נוצרה קשת איים הכוללת הרי געש פעילים. הקשת נקראת הקשת הגעשית של דרום הים האגאי והיא חלק מהקשת ההלנית. סנטוריני נמצא במרכז הקשת הגעשית שאורכה כ-500 קילומטרים, רוחבה בין 20 ל-40 קילומטרים, והיא משתרעת מבודרום דרך סנטוריני ומילוס ועד חופי יוון. האזור החל להיות פעיל געשית לפני כ-3 עד 4 מיליון שנים, אם כי הגעשיות על האי סנטוריני החלה לפני כ-2 מיליון שנים בפליטת לבה דקיטית סביב אתר אקרוטירי.
סלעים שאינם סלעים געשיים, שמקורם באי המקורי שקדם להיווצרות קבוצת האיים המקוריים נחשפו בכמה מקומות באי סנטוריני, כדוגמת בהר פרופיטיס איליאס (Προφήτης Ηλίας- "הנביא אליהו"), הנקודה הגבוהה ביותר בסנטוריני (540 מטרים מעל פני הים), במסה וונו (Μέσα Βουνό), ההר השני בגובהו באי, בצד הפנימי של קיר הקלדרה בין כף פלאקה ואתיניוס ובמקומות נוספים. הסלעים כוללים אבן גיר מותמרת וצפחה מהשלישון ועד הרביעון. סוג ההתמרה של פאצייס צפחות כחולות ומקורה בהתנגשות הלוחות מהאוליגוקן למיוקן. באתיניוס נתגלה מחדר פלוטוני גרניטי מלפני 9.5 מיליון שנים המשמש מקור למינרלים דוגמת טלק, כלקופיריט, כריזוקולה, מגנטיט ואחרים.
מלבד סלעים אלו בנויים כל האיים מסלעים געשיים שמקורם בהתפרצויות הגעשיות של 2 מיליון השנים האחרונות. שני האיים שבמרכז הקלדרה צעירים יחסית ונוצרו מלבה שנפלטה מהתפרצויות געשיות לאחר התמוטטות הקלדרה לאחר שתא המאגמה שמתחתיה התרוקן בעקבות ההתפרצות המינואית.
הר הגעש התפרץ עשרות פעמים, הן לפני ההתפרצות הגדולה והן אחריה, עד סמוך לימינו אנו. ההתפרצות האחרונה התרחשה ב-1950. האי גם נפגע מרעידות אדמה, למשל ביולי 1956.
היסטוריה.
ההתפרצות המינואית של סנטוריני.
במהלך תקופת הברונזה (החוקרים חלוקים בתארוך המדויק- החל מ-1645 ועד 1500 לפנה"ס) אירעה בסנטוריני התפרצות בעוצמה רבה, המוערכת בעוצמה 6–7 VEI. התפרצות זו של סנטוריני הייתה פליניאנית, ושניים מארבעת שלביה היו פריאטו-מגמטיים. חלק מההיסטוריונים סבורים שהתפרצות זו של סנטוריני היא האחראית להכחדת התרבות המינואית, שמרכזה היה בכרתים הסמוכה.
כ-2 קילומטרים מדרום לכפר אקרוטירי (Akrotiri) שבדרום האי התגלתה עיר מינואית קבורה תחת שכבה עבה של אפר געשי. החפירות באתר החלו בשנת 1967 אם כי סימנים לקיומו היו ידועים עוד באמצע המאה ה-19. מדובר באתר ארכאולוגי מרשים שהשתמר בצורה טובה תחת שכבת האפר הגעשי, כולל בניינים בני יותר מקומה אחת. באתר התגלו חרסים רבים וחפצי אמנות. ישנן עדויות כי תושבי העיר קיימו קשרי מסחר עם תושבי יוון וכרתים. החיים בעיר נפסקו במפתיע במאה ה-17 לפני הספירה, סמוך להתפרצות המינואית. באתר לא התגלו שלדים כלל ואחת ההשערות היא כי תושביו הבחינו כי הר הגעש עתיד להתפרץ והתפנו מהאזור מבעוד מועד.
מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה האי נכבש ב-1941 על ידי כוחות איטלקים וב-1943 אויש גם על ידי כוחות גרמנים. ב-1944 במסגרת הפשיטה על סנטוריני, פלש לאי כוח של חיילי קומנדו בריטים משירות הסירות המיוחד שהרג את מרבית החיילים מחיל המצב האיטלקי-גרמני ששהה באי. לאחר מכן הגרמנים הוציאו להורג בפעולת נקם חמישה מתושבי האי, כולל המושל של האי.
גרגרנות
גרגרנות היא התמכרות לאכילה, המתבטאת בצריכת יתר של מזון, שתייה או חומרים משכרים, עד כדי בזבוז.
בהתאם לתרבות, גרגרנות יכולה להתפס כעוון או כסימן למעמד. העושר היחסי של החברה יכול להשפיע על התפישה בשני הכיוונים. קבוצה עשירה יכולה להתגאות בכך שקיים מספיק אוכל כך שאין סכנה בבזבזו, או להרתע מוסרית בעת התקלות עם המציאות של אנשים חסרי מזל.