הרשות השופטת בבית הספר מורכבת מוועדת משמעת, ועדת ערעורים וועדת גישור. בכל אחת מן הוועדות חברים תלמידים, הורים ומורים שנבחרו באופן דמוקרטי, והמתפקדים בוועדות כשופטים וכמגשרים. כל אדם בבית הספר, ללא הבדל גיל או תפקיד, יכול לתבוע או להישפט.
הרשות המבקרת.
הרשות המבקרת היא הבודקת את תפקוד כל הגורמים בבית הספר, כדי לוודא כי הגופים פועלים על פי החוק, באופן תקין ויעיל.
ועדת ביקורת מבצעת את הביקורת בבית הספר. לצורך כך עליה לקחת בחשבון תלונות של ציבור קהילת בית הספר.
הרשות המבצעת.
הרשות המבצעת בבית הספר פועלת מכוח סמכויות שהוענקו לה על ידי הפרלמנט. היא מורכבת מוועדות שונות האחראיות ליישם ולבצע את החלטות הפרלמנט. בתחילת כל שנה נערכות בחירות לוועדות, וכל תלמיד, מורה, או הורה רשאי לבחור ולהיבחר אליהן. כל ועדה קובעת את סדרי עבודתה ומועדי התכנסותה. הוועדות תדווחנה על פעילותן לפרלמנט.
עמותת ההורים.
העמותה היא גוף התנדבותי שאחראי על קיום כלכלי של בית הספר, ניהול מוסדותיו, העסקת עובדים ועוד. העמותה אינה גוף פדגוגי ואינה מחליפה את מוסדות בית הספר (פרלמנט, ועדות בית ספר וכדומה). כל הורה לילד בבית הספר חבר בעמותה. כמו כן, כל איש צוות בבית הספר חבר בעמותה. אחת לשנה לפחות מתכנסת העמותה במסגרת האספה הכללית.
ועדות העמותה.
ועד העמותה הוא גוף שנבחר מתוך האספה הכללית של העמותה. לוועד יו"ר נבחר המרכז את פעילות הוועד.
בנוסף לוועד העמותה ישנם ועדות משנה מתוך ועד העמותה. נבחרות ועדות שונות כשהמרכזית ביניהן היא ועדת כספים לניהול כל ענייני הכספים של בית הספר וועדת ביקורת אשר תפקידה לבקר את פעילות ועד העמותה.
המרכז הנשיאותי ע&quot;ש קלינטון
המרכז והפארק הנשיאותי על-שם ויליאם ג'. קלינטון (באנגלית: William J. Clinton Presidential Center and Park) הוא מתחם הנצחה לנשיאה ה-42 של ארצות הברית, ביל קלינטון בליטל רוק, ארקנסו.
המתחם כולל בשטחו את הספרייה הנשיאותית ומוזיאון ע"ש קלינטון, את משרדיה של קרן קלינטון, בית ספר ללימודי מינהל ציבורי ע"ש קלינטון ופארק. המרכז נוסד על ידי קלינטון, ונפתח לציבור ב-18 בנובמבר 2004.
הרחבה.
המרכז הנשיאותי ממוקם בליטל רוק, בירתה של מדינת הולדתו של קלינטון, ארקנסו. המתחם, אשר נושק לנהר ארקנסו, תוכנן על ידי האדריכל ג'יימס פולשק. הפארק הוא דוגמה בולטת לחידוש אורבני. הוא נבנה על אתר של מסילות ברזל נטושות של חברת העבר "מסילות הברזל של שיקגו, רוק איילנד והפסיפיק".
הספרייה הנשיאותית ע"ש קלינטון, אשר כוללת מוזיאון וארכיונים, היא הספרייה הנשיאותית השנייה בגודלה בארצות הברית. קודמת לה רק הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הארכיון מנוהל על ידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית (NARA). אוסף הליבה של הארכיון כולל כמעט שני מיליון תמונות, כ-76 מיליון דפי מסמכים, כ-21 מיליון מכתבים שנשלחו בדואר אלקטרוני ושבעים וחמישה אלף פריטים מוזיאוניים מתקופתו של קלינטון בפוליטיקה האמריקנית. המוזיאון כולל מוצגים רבים, ביניהם העתק מדויק של המשרד הסגלגל כפי שהיה בזמן כהונתו של קלינטון כנשיא.
מבנה הספרייה הנשיאותית ספג ביקורות בשל דמיונו, לטענת המבקרים, לקרוואן. הסיבה לכך היא שקרוואן מהווה סטריאוטיפ של מבנה מגורים טיפוסי בארקנסו הכפרית.
בנייתו של המרכז הנשיאותי עלתה 165 מיליון דולר. הוא משתרע על שטח של 14,000 מ"ר בנויים. המתחם עצמו משתרע על שטח של כ-113 דונם.
טנסו צ'ילר
טנסו צ'ילר (טורקית: Tansu Çiller; נולדה ב-9 באוקטובר 1946) היא כלכלנית ופוליטיקאית טורקייה שהייתה לאישה הראשונה שכיהנה כראש ממשלת טורקיה.
ביוגרפיה.
צ'ילר נולדה באיסטנבול. היא למדה בבית הספר האמריקאי Robert School ולאחריו בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת הבוספורוס. המשיכה לתואר דוקטור באוניברסיטת קונטיקט והשלימה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל. ב-1978 התמנתה למרצה שם וב-1983 קיבלה משרת פרופסור.
לאחר שלימדה כפרופסור במספר אוניברסיטאות, נכנסה לפוליטיקה בנובמבר 1990 כשהצטרפה למפלגת הדרך הנכונה. היא נבחרה לראשונה לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-1991 וכיהנה כשרת הכלכלה בממשלת הקואליציה של סוליימאן דמירל. ב-13 ביוני 1993, עם מינויו של דמירל לנשיא טורקיה, הייתה צ'ילר למנהיגת מפלגתה וראש ממשלת הקואליציה. פרישת מפלגת העם הרפובליקאית מהממשלה הביאה לנפילת ממשלתה ב-1996.
צ'ילר נחקרה בפרלמנט הטורקי בחשד לפרשיות שחיתות בתקופת היותה שרת הכלכלה. ההאשמות נדחו, בעיקר עקב סוגיות טכניות וחסינות פוליטית. רבים מהטורקים חשים כי התנהלותה ואופן זיכויה תרמו רבות לעליית האסלאם הפוליטי בטורקיה ולניצחונו של רג'פ טאיפ ארדואן.
לאחר תבוסתה בבחירות נובמבר 2002 היא פרשה מהפוליטיקה, אך העושר הבלתי מוסבר שלה ושל בעלה עדיין מושכים חיצי ביקורת מהתקשורת הטורקית.
חיים אישיים.
צ'ילר נשואה ואם לשני ילדים.
אלקטרונוולט
מירה זכאי
מירה זכאי (21 בספטמבר 1942 - 20 במאי 2019) הייתה זמרת אלט ישראלית, שזכתה לקריירה עולמית, שעיקרה היה בתחום הליד (השיר האמנותי) והאורטוריה, פרופסור נלווה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
קורות חייה.
זכאי נולדה בירושלים. בוגרת המדרשה למורי ציור בתל אביב. בעלת תואר ראשון בספרות עברית ותיאטרון מאוניברסיטת תל אביב ותואר אמן מטעם האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב. הופיעה פעמים רבות בישראל ובעולם תחת שרביטם של מנצחים ידועים כגאורג שולטי, זובין מהטה, דניאל בארנבוים, אבנר בירון, אבנר איתי ואחרים בקונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית תל אביב, הקאמרטה הישראלית ירושלים, הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של שיקגו, הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, תזמורת פריז, הפילהרמונית של וינה ועוד.
הופעתה הראשונה על בימת האופרה הייתה בגלאזגו, באופרה הלאומית של סקוטלנד, שם ביצעה את תפקיד אורפאו באופרה "אורפאו ואאורידיצ'ה" מאת גלוק. ברפרטואר האופראי המגוון שלה נכללו גם הרוזן אורלובסקי (מהאופרטה "העטלף" מאת יוהאן שטראוס) וארדה, אלת האדמה (מהאופרה "זהב הריין" מאת וגנר).
עם הקלטותיה הידועות נמנות הסימפוניה השנייה של מאהלר עם התזמורת הסימפונית של שיקגו בניצוח גאורג שולטי (ביצוע שזכה בפרס גראמי), האופרות "בוריס גודונוב" מאת מוסורגסקי ו"מלחמה ושלום" מאת פרוקופייב בניצוחו של רוסטרופוביץ, "תיקון חצות" מאת מרדכי סתר בניצוחו של גארי ברתיני והקלטות רבות של שירים אמנותיים ישראליים. יהודי מנוחין בחר בה כמבצעת הסולו היחידה לקונצרט מיוחד שנערך לכבוד האפיפיור יוחנן פאולוס השני; בקונצרט ביצעה את האריה Erbarme dich, mein Gott מתוך ה"מתאוס פסיון" מאת יוהאן סבסטיאן באך, כאשר מנוחין מלווה אותה בכינור. למעלה משמונים יצירות נכתבו במיוחד לקולה על ידי מלחינים בישראל ומחוצה לה.
זכאי לימדה כפרופסור אמריטוס נלווה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. במהלך עבודתה פרסמה מאמרים רבים על אמנות בכתבי עת מקצועיים וכן את הספר "לאן שוחים דגי הסלמון - שיחות על מוזיקה", אותו כתבה בשיתוף עם המלחין אנדרה היידו. היא הוזמנה בקביעות לתת כיתות אמן בבתי ספר גבוהים למוזיקה באירופה ובארצות הברית.
זכאי הייתה יו"ר ועדת רפרטואר בסל תרבות ארצי בשנים 1999–2009.
ב-20 במאי 2019 נפטרה זכאי כתוצאה מסיבוכים של אירוע מוחי בו לקתה שנה קודם לכן. הותירה אחריה בעל, יעקב זכאי ושתי בנות.
פרסים.
מלבד פרס גראמי שקיבלה על שירתה בסימפוניה השנייה של מאהלר, זכתה זכאי גם בפרס אקו"ם על ביצוע מצטיין של מוזיקה ישראלית (לתקליט "שיר ארץ"), וכן בפרס המועצה לתרבות ואמנות על תרומתה למוזיקה ישראלית ובפרס מטעם רשות השידור על ביצוע מצטיין של מוזיקה יהודית וישראלית. במסגרת חגיגות החמישים למדינת ישראל העניק לה שר החינוך והתרבות פרס הוקרה מיוחד על מסירותה לביצוע ולקידום מוזיקה ישראלית.
ב-2013 הוכרזה מטעם משרד התרבות והספורט כזוכת פרס מפעל חיים ע"ש פרנק פלג עבור פעילות אמנותית מרשימה ברמה גבוהה, רבת שנים.
משה טוב
משה אהרון טוב (23 באפריל 1910, ארגנטינה – 2 במרץ 1989, ישראל), נולד בשם מויסס טוף (Moisés Toff), היה מראשוני הדיפלומטים במשרד החוץ הישראלי, אשר לקח חלק משמעותי בכינון וביסוס הקשרים הדיפלומטיים בין מדינת ישראל לבין רוב מדינות אמריקה הלטינית. הוא נחשב לאחד מאבני היסוד של הדיפלומטיה המודרנית של מדינת ישראל, והיה בעל תרומה לקבלת החלטת החלוקה בעצרת האומות המאוחדות מיום כ"ט בנובמבר 1947.
שנים ראשונות.
משה טוב נולד בארגנטינה בשנת 1910, בשם מויסס טוף. עוד בצעירותו נטל חלק פעיל בתנועות נוער ציוניות, בהן מילא תפקידי מפתח. בכלל זה, היה נשיא תנועת הנוער "הציונים", ונשיא "איגוד המכבים".
כמו כן, נטל חלק במספר רב של אירועים וכינוסים בינלאומיים, וביניהם בקונגרס הבינלאומי הראשון של הדמוקרטיות, במונטווידאו שבאורוגוואי, והיה ציר בוועידה נגד הגזענות והאנטישמיות שהתקיימה בארגנטינה.
פעילות דיפלומטית לקידום הקמת מדינת ישראל.