לאורך השביל אל תוך היער נראים אבני בטון אפורים זהים נושאי מגן דוד, ועליהם חרוט הכיתוב "1941-1944". בלבו של אתר הזיכרון מוצבים לוחות אבן מסודרים בצורת מגן דוד ועליהם חקוקים שמות הנרצחים. במרכזם מומנט עשוי מחוטי פלדה ששורשיו צומחים מהאבנים שעל הקרקע ויוצרים את הצורה של מנורה, סמל יהודי נוסף. לידם אנדרטת אבן עם הסבר כי זוהי המצבה שהוצבה בשנת 1964 ביוזמתה של הקהילה היהודית בריגה, וכי זה היה הזיכרון היהודי היחיד לקורבנות הטרור הנאצי בכל ברית המועצות.
באתר ההנצחה הראשי ולאורך הדרך עמוק אל תוך היער פזורים מספר קברי אחים מלבניים שבמרכזם צומח דשא, והם מורמים בגובה של מדרגה מעל פני הקרקע ומתוחמים בבטון. סלע בודד ניצב על כל אחד מקברי אחים אלה. האתר מחולק ל-7 חלקות; 3 חלקות לנשים, 3 חלקות לגברים וחלקה אחת לילדים.
שר הביטחון
משרד המלחמה
משרד המלחמה (באנגלית: War Office) היה משרד בממשלה הבריטית שהיה אמון על ניהול הצבא הבריטי, מהקמתו במאה ה-17 ועד איחודו לתוך משרד ההגנה. משרד המלחמה הוא גם השם הניתן לבניין שנבנה במיוחד לאכלס אותו ברחוב וייטהול, לונדון.
סמכויות משרד המלחמה.
לאורך רוב שנותיו הראשונות, נשא המשרד בסמכויות אדמיניסטרטיביות בעיקר, כאשר ההחלטות החשובות הנוגעות לצבא הבריטי וניהול המערכות היו בידי פיקוד הצבא, משרד החוץ ומשרד הפנים. רק החל מאמצע המאה ה-19 כאשר החל הצבא הבריטי במספר רפורמות כתוצאה מהמערכות הבעייתיות במלחמת קרים (1853-6) והמרד ההודי הגדול (1857-9), החל המשרד בהדרגה לקבל יותר סמכויות.
בתקופה זו כוחו וסמכויותיו של משרד המלחמה עלו ובתאוריה הם השתוו לסמכויותיו של המפקד העליון של הכוחות. בשנת 1870 הכופף פיקוד הצבא באופן רשמי תחת משרד המלחמה, אך המפקד העליון דאז דוכס קיימברידג' (שכיהן בתפקיד בשנים 1856-95) התנגד להכפפה ובפועל המשיך לשמר מידה רבה של עצמאות בפיקוד הצבא. מצב זה תוקן לבסוף רק החל משנת 1904, כאשר אורגן מחדש פיקוד הצבא ותפקיד 'המפקד העליון של הכוחות' הוחלף בראש המטה הכללי (בשנותיו הראשונות 'ראש המטה האימפריאלי הכללי'). בתקופה זו הוקמה במשרד המלחמה "מועצת המלחמה" שבראשה עמד מזכיר המדינה למלחמה (שר המלחמה) והיא עמדה בפועל מעל פיקוד הצבא.
למרות רפורמות אלו שהעלו בהדרגה את סמכויות המשרד, הוא התנהל כמעט לחלוטין על ידי אזרחים ולא אנשי צבא, מה שהוביל להתנגשויות רבות בינו לבין פיקוד הצבא. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בניסיון לתקן מצב זה, מונה הוריישו קיצ'נר לשר המלחמה והיה ליחיד בתפקיד זה שהגיע משורות הצבא. לאחר המלחמה, כוחו וגודלו של המשרד החלו לדעוך, כאשר התקציב שלו קטן כמו גם מספר העובדים במשרד ירד בחצי עד לשנת 1930. במהלך מלחמת העולם השנייה, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל עקף למעשה את המשרד לחלוטין כאשר לקח על עצמו בשנת 1940 את תפקיד 'שר ההגנה' (למרות שבפועל לא היה משרד הגנה). במהלך המלחמה ותחת הנהגתו של צ'רצ'יל, בהדרגה הלך והוקם משרד ההגנה שהוקם כדי לרכז את סמכויות משרד המלחמה לצד אלו של האדמירליות ומשרד האוויר לכדי גוף ביטחוני מרוכז. בשנת 1964, משרד ההגנה אורגן מחדש ואיחד לתוכו באופן רשמי את המשרדים הקודמים בהם משרד המלחמה.
מעון המשרד.
עם הקמתו של משרד המלחמה, הוא שכן במספר מבנים ברחבי לונדון לאורך שנותיו הראשונות. בשנת 1722 הועבר המשרד באופן רשמי למעונו הקבוע במשמר הסוסים, וייטהול, לונדון. מתחם משמר הסוסים הפך למזוהה עם הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת, כאשר מפקדי הצי והצבא כמו גם הגופים האדמיניסטרטיבים והניהוליים שלהם, כולם שוכנים במבנים סביב רחבת משמר הסוסים.
בשנת 1858, במהלך ארגון מחדש של הצבא ומשרדי הממשלה (בין היתר אוחד צבא הודו הבריטית לתוך הצבא הבריטי), הועבר משרד המלחמה למעון חדש בבית קמברלנד ברחוב פל מל, שם שכן במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. בשנת 1904, הועבר המשרד לאזור מרכזי יותר הקרוב למשרדי הממשלה האחרים ברחוב וייטהול, הוא הועבר לבניין שנבנה במיוחד לאכלוסו אשר נקרא עד היום 'בניין משרד המלחמה הישן'.
דוד איינהורן (משורר)
דוד איינהורן (בכתיב יידי: איינהאָרן; 1886, תרמ"ו, קַרליץ, מחוז נובוגרודוק, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 2 במרץ 1973, תשל"ג, ניו יורק) היה משורר, סופר ופובליציסט יידי.
קורות חיים.
דוד איינהורן נולד בעיירה קַרליץ (קאַרעליטש) שברוסיה הלבנה, בנו של רופא צבאי בצבא הרוסי. בגיל 13 החל את כתיבתו בעברית, ואף פרסם כמה שירי ביכורים עבריים. בנעוריו הצטרף לחוגי "הבונד", היידישיסטים, זנח את הלשון העברית והתמסר לכתיבת שירה ביידיש. הוא נעצר ברוסיה כפעיל מחתרתי של ה"בונד", וישב במאסר כחצי שנה.
לאחר שחרורו מבית הסוהר ברוסיה, הפך דוד איינהורן למשורר יהודי נודד. הוא חי בשווייץ, בפולין, בגרמניה ובצרפת. ישב בוורשה, בברלין ובפריז, ופרסם בבמות המרכזיות של ספרות היידיש משירתו. בשנת 1935 היה ממיסדי ועד להגנת היידיש עם נפילת פריז בידי הנאצים, בשנת 1940, הצליח איינהורן להימלט לאמריקה, והשתקע בניו יורק. בשנות ישיבתו בניו יורק היה משתתף קבוע בעיתון היידיש הנחשב "פארווערטס" ("קדימה").
דוד איינהורן הרבה לכתוב לילדים, הן סיפורת והן שירי ילדים ביידיש. כן כתב אגדות לילדים, שבהן שילב גם קצת מתולדות העם היהודי. שירתו נחשבת לפותחת תקופה בשירת היידיש – תקופת השירה הרומאנטית המאוחרת. בראשית כתיבתו הרבה לכתוב אלגיות, אך לימים נדרש גם לנושאים יהודיים לאומיים.
איינהורן פרסם כעשרים כרכי שירה, אגדה וסיפורת ביידיש. לעברית תורגמו רק שירים ספורים משלו, על ידי שמשון מלצר.
שר האוצר
דוד איגנטוב
דוד איגנָטוֹב (איגנאטוב) (ביידיש: איגנאטאָוו; באנגלית: David Ignatoff; 27 באוקטובר 1885 – 26 בפברואר 1954) היה סופר, מחזאי, סופר ילדים וסופר יידי אמריקאי.
קורות חיים.
דוד איגנטוב נולד בעיירה בּרוּסילוב (Брусилов) שבפלך קייב, רוסיה (אוקראינה). התחנך ב"חדר" ובישיבה. בנעוריו נתפס לפעילות מהפכנית נגד משטר הצאר, ובשנת 1905, בהיותו כבן עשרים, היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. איגנטוב חיבב את עולם בעלי המלאכה היהודים, מהגרים שמקרוב באו מאירופה לניו יורק, וגם כתב עליהם בספריו. הוא היה בין מייסדי חבורת היוצרים היידישיסטים "די יונגע" ("הצעירים") וערך את ביטאונה "שריפטן" ("כתבים").
הרבה לכתוב גם ספרות ילדים ביידיש, ובהם ספרי אגדות מימי הביניים. מקום חשוב ביצירתו תפסה העיר פראג העתיקה ויהודיה. ספרו היחיד שתורגם לעברית, "מעשיות-פלא מפראג העתיקה" (1920; תורגם בשם "בארץ הלבנה", 1954), מספר על מסעותיו של סוחר יהודי איש פראג והרפתקאותיו. ב-1975, במלאת 90 שנה להולדתו, זכתה יצירתו למהדורה של מבחר כתבים ביידיש, בבואנוס איירס, עם מבוא מאת שמואל רוז'נסקי.
דוד איגנטוב חיבר למעלה מ-25 כרכי סיפורת, מחזות וספרות ילדים ביידיש.
לצד פועלו הספרותי, היה חבר צוות היא"ס במשך ארבעים שנה, עד מותו.
היה נשוי למלכה (מיני) (1889–1971) במשך ארבעה עשורים, עד מותו, ואב לבן, דניאל (1915–1982).
נפטר בניו יורק ב-1954, בגיל 68. נקבר בבית העלמין ניו מאונט כרמל של הארבעטער-רינג בקווינס.
לקריאה נוספת.
ערכים ביוגרפיים:
שר החינוך
שר הפנים
שר החינוך והתרבות
השומרוני הטוב
השומרוני הטוב הוא מונח, במקורו נוצרי, המתאר סיוע של אדם אחד לאחר, שניתן מתוך רצון להיטיב לזולת, ללא ציפייה לתמורה.
מקור הביטוי.
מקור הביטוי ב"משל השומרוני הטוב", אחד המשלים המפורסמים בברית החדשה. המשל מופיע בבשורה על-פי לוקס:
בדרשה זאת מפרש ישו למאמיניו את הפסוק ואהבת לרעך כמוך, שואל "מי הוא 'רעך'", ונותן כדוגמה סיפור על אדם פצוע ששכב בדרך. לפי הדרשה עבר במקום כהן ולא סייע לו, עבר לוי ולא סייע לו, ואילו דווקא השומרוני, שלפי היהדות היה בדרגה מעמדית פחותה (ובין יהודים ושומרונים התקיימה איבה), עצר במקום, חבש את פצעיו, השקה אותו, הביאו לפונדק, ואף שילם מכספו לבעל הפונדק עבור הלנת הפצוע. המשל מבטא תפיסה מוסרית אוניברסלית לפיה כל אדם, ללא שום הבדל בשיוך הקבוצתי שלו, יכול שימצא בקרבו אמפתיה ואכפתיות כלפי זולתו ואפילו הם זרים גמורים - או שלא למצוא אותם. כוונת הפסוק, אומר ישו, היא לצוות עלינו לגלות אמפתיה ואכפתיות כלפי האחר באשר הוא.
לדעתו של שמריהו טלמון המשל אינו נסב על שומרוני טוב, כי אם על ישראלי טוב, אם כי זה אינו הפירוש המקובל.
בהשאלה, הפך מושג "השומרוני הטוב" בהמשך לביטוי לאדם המסייע לאחר באופן מיידי וללא תמורה.
מקבילות ביהדות.
המשל מבוסס על חיי יהודים בירושלים, ובפרט קשור לחיי בית המקדש. השילוש הנרמז בו הוא של כהן, לוי וישראל, אלא שה"ישראל" מוחלף במשל בשומרוני. מספר על כך שמחצית ממשמרות הכהונה עלו לירושלים מיריחו, כלומר שהדרך מירושלים ליריחו הייתה דרך שהתאפיינה בתנועת כהנים.
קישור אפשרי נוסף למקור יהודי הוא הסיפור המופיע ב בו מוזכר הנביא עודד משומרון, המסייע לצבא יהודה המובס ומוביל אותו ליריחו. בפסוק טו מסופר על אנשי שומרון המסייעים לחיילי צבא יהודה "וְכָל-מַעֲרֻמֵּיהֶם הִלְבִּישׁוּ מִן-הַשָּׁלָל, וַיַּלְבִּשֻׁם וַיַּנְעִלוּם וַיַּאֲכִלוּם וַיַּשְׁקוּם וַיְסֻכוּם וַיְנַהֲלוּם בַּחֲמֹרִים לְכָל-כּוֹשֵׁל, וַיְבִיאוּם יְרֵחוֹ עִיר-הַתְּמָרִים אֵצֶל אֲחֵיהֶם; וַיָּשׁוּבוּ, שֹׁמְרוֹן." ניתן להבחין הן בגאוגרפיה הזהה למשל (יריחו, שומרון) והן לסדרת הפעלים המופיעה הן בפסוק והן במעשיו של השומרוני, המתארת פעילות דומה ביותר.