קרנף ג'אווה הוא בעל חיים סוליטרי, למעט עתות הרבייה והטיפול בצאצאים. לעיתים, קבוצות קטנות של קרנפים תתאספנה בסמוך לאתרי ליקוק מלח או שלוליות בוץ. התפלשות בבוץ היא התנהגות נפוצה אצל כלל מיני הקרנפים: היא מסייעת להם בקירור גופם, במניעת מחלות ובמניעת חדירה של טפילים לגוף. קרנפי ג'אווה מעדיפים להשתמש בשלוליות בוץ טבעיות או כאלו שחפרו בעלי חיים אחרים, ולא לחפור את השלוליות בעצמם. פעולת ליקוק המלח חשובה גם היא לקרנפים, שכן באמצעותה הם משיגים תצרוכת חשובה של חומרים מזינים.
שטחן של טריטוריות המחייה של הזכרים נע בין 12 ל-20 קילומטרים רבועים; הטריטוריות של הנקבות קטנות יותר, ושטחן בין 3 ל-14 קמ"ר בלבד. הטריטוריות של הזכרים חופפות זו את זו במידה מועטה מזו של הנקבות. לא ידוע אם הקרנפים נלחמים זה בזה בשל תחרות על שטחי מחיה. הזכרים מסמנים את הטריטוריה שלהם באמצעות ערימות גללים ושתן. כן נראה כי הקרנף מתקשר עם בעלי חיים אחרים באמצעות שפשוף האדמה בכפות רגליו ובאמצעות כיפוף עצים צעירים.
קרנפי ג'אווה שקטים באופן ניכר מהקרנפים הסומטרים, לכן קיימות רק הקלטות מעטות של הקולות שהם משמיעים. לקרנפים הבוגרים אין טורפים זולת האדם. הקרנפים, ובמיוחד אלו החיים בווייטנאם, ביישנים ונסוגים לתוך היער כל אימת שיתקרב אליהם אדם. זוהי תכונה חשובה התורמת להישרדותו, אך היא מקשה על חקירת מאפייניו והתנהגותו של הקרנף. עם זאת, הקרנף לא יהסס לתקוף באגרסיביות אדם שיתקרב אליו יתר על המידה. תקיפה שכזו עלולה לכלול דקירה עם השיניים החותכות של הלסת התחתונה ודחיפה חזקה בעזרת הראש. אם כן, באופן יחסי התנהגותו אנטי-חברתית, וייתכן כי זוהי אדפטציה ללחצים המופעלים על המין ואוכלוסייתו; ראיות מן העבר מצביעות כי בעבר היו קרנפי ג'אווה ידידותיים יותר, בדומה למיני קרנפים אחרים.
תזונה ורבייה.
קרנפי ג'אווה הם בעלי חיים צמחוניים, ונוהגים לאכול מגוון רב של צמחים. חלקי הצמחים המועדפים עליהם הם נבטים, ענפים קטנים, עלים צעירים ופירות שנשרו. הם ניזונים בעיקר מצמחים שגדלים באזורים שטופי שמש כמו קרחות יער ואדמות ללא עצים גבוהים. מבחינת התזונה, קרנפים אלו הם הסתגלנים ביותר מבין הקרנפים החיים. לפי הערכות, הקרנף מכניס לגופו כ-50 קילוגרמים של צמחים מדי יום. בדומה לקרנף הסומטרי, הוא צריך לשלב מקורות מלח בתזונתו. מספר קרנפים נצפו שותים מים מלוחים, כנראה מכיוון שאין באזור מחייתם אתרי ליקוק מלח.
הרגליהם המיניים של קרנפי ג'אווה לא ידועים לאשורם מכיוון שעל-פי רוב החוקרים שומרים על מרחק רב מהקרנפים, וכן בשל העובדה שלא מוחזקים קרנפי ג'אווה בגני חיות. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שלוש עד ארבע שנים, בעוד שהזכרים מגיעים אליה בגיל שש. משך ההיריון נע בין 16 ל-19 חודשים, לאחריהם הגור ניזון מחלב אימו במשך כשנתיים. המרווח בין הלידות הוא ארבע עד חמש שנים. נהגי הרבייה של ארבעת מיני הקרנפים האחרים הם דומים מאוד, לכן משערים כי נהגיהם של קרנפי ג'אווה דומים אף הם.
שימור.
הסיבה המרכזית להידלדלות הקריטית של אוכלוסיות קרנפי ג'אווה הייתה ציד בלתי-חוקי שנועד להשגת קרניהם היקרות. קרניהם נסחרו בסין במשך למעלה מ-2,000 שנים, שכן הרפואה הסינית מייחסת להן סגולות מרפאות. עורם של הקרנפים שימש כחומר גלם להכנת שריונות לחיילים הסיניים, וכן מספר שבטים מקומיים בווייטנאם השתמשו בו כאחד הרכיבים בנוגדן לארס של נחשים. קושי נוסף התעורר בהגברת המודעות בקרב המקומיים העניים, שהעדיפו למכור את החיה "חסרת התועלת" עבור סכום גדול של כסף. כאשר אמנת וושינגטון לחיות מוגנות (CITES) נכנסה לראשונה לתוקף ב-1975, קרנפי ג'אווה הוכנסו תחת הנספח הראשון, כלומר, נאסר הסחר בכל איבר מגופו של קרנף ג'אווה או במוצר שיוצר מאיבריו. מבדיקות שנערכו בשוק השחור עולה כי מחירו של קילוגרם אחד של קרני קרנפים אסייתיים (קרנף ג'אווה, קרנף סומטרה וקרנף הודי) עשוי להגיע עד 30,000 דולרים, פי שלושה מערכן של קרני קרנפים אפריקאיים (קרנף צר שפה וקרנף רחב שפה).
סיבה נוספת שהביאה להצטמצמות אוכלוסיות הקרנפים הייתה אובדן בתי גידול טבעיים, שהוסבו לאזורים חקלאיים. עם זאת, כיום גורם זה אינו משמעותי כיוון שהקרנפים כה מעטים וחיים רק בשני אזורים המוגנים על-פי תחיקה לאומית. על אף מאמצי השימור הרבים, הסיכויים להישרדותו של המין נראים נמוכים מאי-פעם: מספרם קטן מאוד, והעובדה שתחום תפוצתם מצומצם מאוד טומנת בחובה סכנות נוספות, שנובעות מאי-היכולת של האוכלוסייה לספוג "מכות" נוספות (מחלות למשל). חוקרים מעריכים כי כדי לשמור על המגוון הגנטי של המין יש צורך באוכלוסייה של כ-100 קרנפים. וכנראה שנותר למין עוד לא יותר מישורים בודדים להישאר בחיים.
אזורי המחיה.
חצי האי אוג'ונג קולון נחרב עם התפרצותו של הר הגעש קרקטואה ב-1883. קרנפי ג'אווה התיישבו מחדש באזור לאחר ההתפרצות, אולם בני האדם לא חזרו למקום במספרים גדולים, ובכך הפך המקום לאזור בטוח לקרנפים. ב-1931, כשהמין עמד על סף הכחדה בסומטרה, הכריזה ממשלת אינדונזיה על המין כמין מוגן, והוא נחשב ככזה עד ימינו. בסקר שנערך ב-1967 נאמד מספר הקרנפים באזור אוג'ונג קולון בכ-25 פרטים בלבד. עד שנת 1980 הוכפל מספר הקרנפים, ומאז נשאר יציב. באזור אוג'ונג קולון אין לקרנפים טורפים טבעיים; למרות זאת, הם נאלצים להתחרות מול בהמות אחרות על המשאבים שממילא אינם מצויים בשפע. תחרות זו היא כנראה הסיבה לכך שמספר הקרנפים בחצי האי נמוך מכושר הנשיאה של המקום.
בפארק הלאומי "קאט טיין" שבווייטנאם מצויים הקרנפים הנותרים מתת-המין "R.s. annamiticus". בעבר היו הקרנפים נפוצים באזור דרום-מזרח אסיה. במלחמת וייטנאם נעשה שימוש בטקטיקות שונות, שזרעו הרס רב במערכות האקולוגיות בהן חיו הקרנפים: השימוש בנפלם, השרה מלאכותית של עלים (אייג'נט אורנג'), הפצצות אוויריות ושימוש במוקשים - כולם פגעו בקרנפים, אם באופן ישיר ואם באופן עקיף. כמו כן, כל האזור הוצף בכלי נשק זולים, והמקומיים החלו לצוד את הקרנפים באמצעות כלי נשק במקום במלכודות שיעילותן נמוכה יותר. בתחילת שנות ה-90 נמצאו עקבות של למעלה מ-15 קרנפים, אולם החוקרים חוששים כי מספרם ירד, וכעת אחדים מעריכים כי האוכלוסייה מונה שלושה עד שמונה קרנפים ממין נקבה, ואף לא זכר אחד.
בשבי.
בתחילת המאה ה-19 הוצגו לפחות ארבעה קרנפים בגני חיות באדלייד, בכלכותה ובלונדון. מספר הקרנפים שהוחזקו בשבי ושתועדו הוא לפחות 22, וייתכן כי המספר גדול יותר שכן בעבר היה בלבול בין קרנף ג'אווה לקרנף ההודי. קרנפי ג'אווה מעולם לא הסתדרו היטב בחיי השבי: הקרנף המבוגר ביותר שחי בשבי הגיע לגיל 20, כמחצית מגילם של קרנפים החיים בטבע. קרנף ג'אווה האחרון שחי בשבי מת בגן החיות באדלייד שבאוסטרליה בשנת 1907. התוכניות להקמת גרעיני רבייה של קרנפים סומטרים בשנות ה-80 וה-90 נכשלו, ולכן לא סביר כי יהיו ניסיונות להקים גרעיני רבייה דומים עבור קרנפי ג'אווה.
ריאל בטיס
ריאל בטיס בלומפיה (בספרדית: Real Betis Balompié) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר סביליה. הקבוצה, שנוסדה ב-1907, משחקת בלה ליגה ואצטדיונה הבניטו ויימרין המכיל 60,721 מקומות ישיבה. צבעי הקבוצה הביתיים הם ירוק ולבן, וצבעי הקבוצה במשחקי החוץ הם ירוק ושחור. הקבוצה זכתה פעם אחת באליפות הליגה, בעונת 1934/35, ושלוש פעמים בגביע הספרדי (1977, 2005, 2022). הקבוצה הגיעה פעמיים נוספות לגמר הגביע הספרדי.
היסטוריה.
ב-12 בספטמבר 1907 הקימה קבוצת סטודנטים באוניברסיטה בסביליה הקימה "סביליה בלומפיה" (בלומפיה - מתורגם מספרדית ישירות למילה כדורגל). ב-1909, לאחר פיצול קבוצת סביליה, נוצרה "בטיס פוטבול קלוב". בטיס מתייחס לשם שנתנו הרומאים לנהר הגוואדלקיוויר שעובר במרכז העיר. בטיס פוטבול קלוב וסביליה בלומפיה התאחדו ב-1914, ובאותה שנה העניק מלך ספרד אלפונסו ה-13 את שם התואר המלכותי לקבוצה, וכך נקראה הקבוצה המאוחדת והחדשה "ריאל בטיס בלומפיה".
ב-1929, עם הקמת הלה ליגה, הצטרפה בטיס לליגה השנייה. בעונת 1931/32 סיימה במקום הראשון בליגה השנייה וכך הייתה לקבוצה הראשונה מאנדלוסיה שמעפילה לליגת העל. כעבור שלוש עונות, בעונת 1934/35, הדריך המאמן פטריק אוקונל את בטיס לזכייה באליפות הראשונה והיחידה שלה בהיסטוריה. מצבה הכלכלי של הקבוצה היה קשה, וכבר בעונה שלאחר האליפות סיימה הקבוצה במקום השביעי. מלחמת האזרחים הספרדית הביאה לכך שהליגה הושבתה עד 1939, ודעיכתה של הקבוצה המשיכה גם לאחר חזרתה של הליגה. בעונת 1939/40 ירדה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום לפני האחרון.
הקבוצה הצליחה לשוב לליגה הראשונה כעבור שתי עונות, אחרי שזכתה באליפות הליגה השנייה בעונת 1941/42. אולם, כבר בעונת 1942/43 סיימה במקום ה-14 וירדה פעם נוספת לליגה השנייה. בטיס המשיכה לדעוך, ולאחר 4 שנים אף ירדה לליגה השלישית. בטיס הייתה בליגה השלישית שבע עונות לפני ששבה לליגה השנייה. בשנים הבאות התאוששה בטיס ובסוף עונת 1957/58 הצליחה להעפיל לליגה הראשונה, אחרי שזכתה פעם נוספת באליפות הליגה השנייה. בשני העשורים הבאים שיחקה הקבוצה לסירוגין בליגה הראשונה ובליגה השנייה. בעונת 1962/63 הגיעה להישג שיא בתקופה זו, מקום 3 בליגה הראשונה, אחרי ברצלונה וריאל מדריד.