החללית נקראה "ליברטי בל 7" (פעמון החירות 7) על שם פעמון החירות בפילדלפיה פנסילבניה, ו-7 לכבוד שבעת האסטרונאוטים של טיסות מרקורי. את החללית צבעו בפס לבן אלכסוני המתחיל בבסיס של החללית ועולה לכיוון הקצה, בצורה המחקה את הסדק המפורסם בפעמון החירות.
הכנות לטיסה.
גריסום וגלן התאמנו על החללית במגוון תרחישים בקייפ קנוורל בתא המדמה טיסה בגובה רב. תוך כדי טיסתם כל צוות התמיכה והרופאים בדקו מדדים ונוהלי תחנת הקרקע נבחנו. לקראת הטיסה הם התאמנו בכ-100 תרחישים שונים.
משגר הרדסטון MRLV-8 הגיע לקייפ קנוורל ב-8 ביוני 1961. סקר מוכנות לשיגור התבצע ב-15 ביולי 1961, ובו הוכרזה מוכנות של החללית #11 ושל המשגר למשימה. באותו יום נבחרה השם של החללית כ"ליברטי בל 7" ("פעמון החירות 7").
המשימה הייתה זהה במאפייני למשימת מרקורי-רדסטון 3, ותוכננה להגיע לאפוגיאה של 187 ק"מ, וטווח טיסה של 481 ק"מ. לפי התכנון, ההאצה המקסימלית שגריסום יחווה הייתה 6.33 g (תאוצה של 62 מטר/שנייה בריבוע).
מהלך המשימה.
בבוקר 21 ביולי 1961, גאס גריסום נכנס לחללית ליברטי בל 7 בשעה 8:58 UTC. כדי לסגור את פתח החללית היה צריך להבריג 70 ברגים במקומם. אולם 45 דקות לפני מועד השיגור, התגלה כי אחד הברגים היה לא מיושר במיקום הנכון. הספירה לאחור הופסקה ל-30 דקות במהלכה הוחלט כי 69 הברגים הנותרים צריכים להספיק כדי להחזיק את הפתח במקומו. לאחר עוד 2 עיכובים במהלך הספירה לאחור, ניתן אור ירוק לשיגור.
אלן שפרד היה בחדר הבקרה וניהל את התקשורת מול גריסום.
מרקורי רדסטון 4 שוגרה ב-21 ביולי 1961, בשעה 12:20:36 UTC. משך הטיסה היה 15 דקות ו-37 שניות. במהלך הטיסה, החללית הגיע לגובה של 190.4 ק"מ ולטווח של 486.2 ק"מ מאתר השיגור.
לאחר הטיסה גריסום הודה כי הוא חשש בהתחלה, אך צבר ביטחון ככל שהטיסה התקדמה. כיוון ששמע את המנוע מתחיל לבעור על כן השיגור, הוא חשב שהשעון המודד את הזמן שעבר בטיסה התחיל באיחור. השיגור התקדם כמתוכנן, עם תנאי טמפרטורה נוחים בחללית ובחליפה. הוא הסתכל דרך החלון לאופק אולם עקב איבוד ידיעת ההכוון רגעי של הטייס הוא לא שם לב להתנתקות המשגרים. אחרי 2:33 דקות הוא הגיע רשמית לחלל.
במהלך הטיסה גריסום דיווח כי הוא חווה מעט סחרור ויש לו בעיה עם ההגאים של ההכוון. הוא היה מוקסם מהנוף ודיווח שהנוף הרבה יותר מרהיב מהמדידים והחיישנים בחללית. עד שהגיב לביצוע הסיבוב הזמן המיועד עבר והוא סטה יותר מידי. הוא בדק את התמרונים השונים ועבר למערכת הבקרה השנייה, שהגיבה לו יותר טוב, למרות צריכת דלק יותר גבוהה. תצפיותיו וניסיונותיו לזהות את הנוף גרמו לו להיות מאחורי הלו"ז המתוכנן.
בדקה 6:51, היה מוכן לכניסה בליסטית חזרה.
כשליברטי בל הייתה בגובה של 190.32 ק"מ, גריסום הפעיל את המנועים חזרה, בקצב של 171 פעימות לדקה. הכוון החללית במהלך הכניסה חזרה היה בזווית של 14 מעלות למישור וגריסום ניסה לראות כוכבים לזיהוי ההכוון, אולם ההכוון גרם לכך שאור השמש נכנס לתא ואילולי ידע גריסום כי נורת האזהרה על תאוצת 0.5g הייתה אמורה לדלוק הוא לא היה שם לב אליה. עם זאת, הוא לא הרגיש את הרעידות אלא רק קרא לתחנת הקרקע את מדידות החיישנים.
בגובה 6.4 ק"מ נפרש מצנח הבלימה ובגובה 3.7 ק"מ נפרש המצנח הראשי, אשר נפרש בגובה 300 מטר לפני הגובה המיועד. גריסום שם לב למספר קרעים במצנח, אולם קצב הירידה נשמר כצפוי. עם השמעת ה"נקישה" המעידה על פריסת בלון האוויר המגן על החללית בנחיתה, גריסום הרים את הקסדה וניתק את צינור החמצן, אך השאיר את הצינור המחובר לחליפה שלו. ברגע שהחללית התיישרה במים, גריסום ניתק את המצנחים וחיכה לחילוץ. מסוקי החילוץ יצרו עימו קשר וגריסום ביקש חמש דקות לתעד את המידע. לאחר שסיים, הוא הסיר את המכסה מכפתור המיועד לפיצוץ דלת החללית וחיכה לחילוץ.
פתאום, דלת החללית התפוצצה והשתחררה ומים התחילו להיכנס לחללית. החללית החלה לשקוע. גריסום משוכנע שהוא לא נגע בכפתור. כיוון ששחרר את רוב הצינורות של החליפה הוא השתחרר במהירות מהקסדה והחל לטפס מחוץ לחללית, ולשחות ממנה. טייסי המסוק המתקרב ניסו בינתיים להציל את החללית ולתפוס את החללית הטובעת, אולם כמות המים שנכנסו הפכו אותה לכבדה (יותר מ-2300 ק"ג), כבד מדי לחילוץ והמסוקים שחררו אותה. גריסום החל לספוג מים דרך אחד מהצינורות הקשורים לחליפה שלו, והיה צריך סיוע בחילוץ מהמים. החללית שקעה באוקיינוס, באזור בעומק של 5.1 ק"מ.
לאחר הטיסה.
למרות הצהרותיו של גריסום כי הוא לא שחרר את הדלת ופוצץ אותה לפני הזמן, היו שחשבו כי הוא היה אחראי. ועדת חקירה לא יכלה לקבוע בוודאות אם הוא לחץ בטעות. גריסום עצמו ניסה מגוון רחב של תרחישים על דגם החללית כדי לבחון אם הוא היה יכול להפעיל בטעות, ללא הצלחה. טיסות מאוחרות יותר הראו כי וולטר שירה ואסטרונאוטים נוספים נפגעו בידיהם מהרתע כאשר הם הפעילו את המתג והפיצוץ, וגריסום לא נפגע במהלך טיסתו.
מציאת ליברטי בל 7.
במשך 14 שנה נעשו מאמצים לאתר את החללית, ובינם מספר מסעות חילוץ משותפים של חברת Oceaneering International מיוסטון, טקסס. מסעות לחילוץ נעשו בשנת 1992, ו-1993, במימון משותף עם ערוץ דיסקברי.
ב-20 ביולי 1999, יום השנה ה-30 של נחיתת אפולו 11 על הירח, (ויום אחד לפני ציון יום השנה ה-38 לטיסת מרקורי רדסטון 4) "ליברטי בל 7" הורמה מרצפת האוקיינוס.
החללית נמצאה לאחר 14 שנים של מאמץ על ידי ניופורט בעומק של כמעט 4.9 ק"מ, במרחק של 560 ק"מ דרום מזרח מקייפ קנוורל. בין הפרטים שחולצו היו גם חלק מחליפת הטיסה וכן מטבעות זיכרון שהועלו לחלל ונועדו לחלוקה לאחר הטיסה.
הוהנצולרן-הייגרלוך
הוהנצולרן-הייגרלוך (Hohenzollern-Haigerloch) הייתה ענף בשושלת הוהנצולרן. נסיכי השושלת שלטו בנסיכות קטנה בדרום מערב גרמניה עד לשנת 1849, בה סופחה הנסיכות לפרוסיה.
היסטוריה.
בשנת 1576 מת קרל הראשון, רוזן הוהנצולרן, ונחלתו חולקה בין שלושת בניו; אייטל פרידריך הרביעי, רוזן הוהנצולרן ירש את הוהנצולרן-הכינגן, קרל השני, רוזן הוהנצולרן-זיגמרינגן ירש את הוהנצולרן-זיגמרינגן, וכריסטוף, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ירש את הוהנצולרן-הייגרלוך. בשנת 1634 מת קרל, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך ללא ילדים, ונחלתו עברה להוהנצולרן-זיגמרינגן.
בשנת 1681 הוקמה הוהנצולרן-הייגרלוך מחדש על ידי פרנץ אנטון, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך - בנו של מיינהרד הראשון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, והיא התקיימה שוב עד למותו של פרנץ כריסטוף אנטון, רוזן הוהנצולרן-הייגרלוך בשנת 1767.
גדעון גרטנר
גדעון גרטנר (באנגלית: Gideon Gartner; 1935 – 12 בדצמבר 2020) היה יהודי-אמריקאי, מייסד גרטנר (נקראה עד 2001 "קבוצת גרטנר"), חברת מחקר וייעוץ בתחומי ה-IT הממוקמת בסטמפורד, קונטיקט.
ראשית חיים והשכלה.
גרטנר נולד בפלשתינה (א"י), וגדל בניו יורק. הוא סיים (BSME) במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1956, ותואר שני בבית ספר סלואן למנהל עסקים של MIT ב-1960.
עסקים בתחום ה-IT.
בשנים שקדמו להקמת "קבוצת גרטנר," היה גרטנר שותף באופנהיימר ושות'. הוא נבחר לאנליסט הטכנולוגיה המוביל בוול סטריט בין השנים 1972 ו-1977 (כולל), בסקר השנתי של הבנקים הגדולים, קרנות ומוסדיים אחרים, חברות השקעה, שפורסם על ידי מגזין Institutional Investor.
גרטנר נפטר ב-12 בדצמבר 2020.
לילך רוזנברג-פרידמן
לילך רוזנברג-פרידמן (נולדה ב-1969) היא היסטוריונית ישראלית, המכהנת כראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. רוזנברג-פרידמן עוסקת בעיקר בהיסטוריה החברתית של היישוב ושל מדינת ישראל, בדגש על 'היסטוריה מלמטה' ועל הכללת מגוון של קולות בשיח ההיסטורי. מחקריה עוסקים בפרט בנשים, במגדר ובמשפחה.
ביוגרפיה.
רוזנברג-פרידמן נולדה בשנת 1969 ברמת גן. את שלושת תאריה האקדמיים קיבלה במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. את תואר הדוקטור קיבלה בשנת 2002. עבודת הדוקטור שלה, בהנחיית פרופ' מרגלית שילה, עסקה בנושא "נשים ומגדר בציונות הדתית: ארגון, התיישבות וביטחון, 1948-1918".
החל משנת 2017 רוזנברג-פרידמן מכהנת כפרופסור-חבר במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן (בשנים תשע"ב ותשע"ו זכתה בפרס המרצה המצטיינת), והחל מאוקטובר 2017 - כראש המחלקה.
מחקריה עוסקים בתחומי מחקר הנוגעים להיסטוריה חברתית של היישוב ושל מדינת ישראל ובפרט בהתפתחות הציונות הדתית, בעיקר בתחומי חינוך ומגדר; תפיסות של מגדר ואימהוּת בעידן של תמורות לאומיות ובעתות חירום, תוך הצגת דפוס חדש של אימהות לאומית, שאינה רק הרחבה של האימהות הפרטית, אלא המרה של האימהות הפרטית בלאומית, יחד עם נטישה זמנית של הילדים הביולוגיים; עיצוב זהויות בתקופות משתנות; השפעת חיי היומיום על עיצוב אופני מנהיגות שונים, ואופן התגבשותה של מנהיגות נשית במרחב גברי.
רוזנברג-פרידמן פעילה גם במרחב הציבורי, כמו בפורום נשים דתיות באתר קולך, מתוך שאיפה לתרום להכללת הקול הנשי בהיסטוריה ולהכרה בו.
רוזנברג-פרידמן נשואה ואם לארבעה ילדים, ומתגוררת בשוהם.
הנסיכה אנה מרומניה
מורדרד
מורדרד או מודרד (באנגלית: Mordred או Modred, בוולשית: Medrawt) הוא דמות באגדת המלך ארתור, הידוע כבוגד שלחם במלך ארתור בקרב קמלן, בו הוא נהרג וארתור נפצע אנושות.
באגדת המלך ארתור.