הקרבת הפר מסמלת את בוא הסתיו, ומיועדת לבקש רחמים בעת החורף כדי שיחלוף בקלות והחיים יחזרו לאדמה באביב.
חגים.
ראש השנה היזידי נחגג בחודש ניסאן, ובו רוקדים וחוגגים בסעודות, ומקשטים ביצים.
בחג הטאוסגראן מבקרים הקוואלים, אנשי-הדת מן המעמד הנמוך, בכפרים היזידיים ומציגים את הסנג'אק, פסל ברונזה של הטווס המייצג את מלאכ טאוס. בחג זה מביאים מנחות וצדקה. אנשי הדת משמיעים דרשות ומחלקים מים קדושים.
החג החשוב ביותר הוא ג'המה ("עיד אל-ג'מעייה" - חג ההתכנסות) בלאלש, אירוע בן שבעה ימים. חג זה הוא מוקד של עלייה לרגל, התוודעות חברתית וחיזוק השייכות לקהילה. מרכזו הדתי של החג הוא האמונה בהתכנסות שבעת המלאכים הקדושים, ה"הפטאד" באותה עת, להם נהוג להקריב שור.
טהרה ואיסורים.
החשיבות שהיזידים מייחסים לטהרה דתית משתקפת לא רק במערכת המעמדות החברתיים שלהם, אלא במגוון איסורים בחיי היום יום. חלק מהאיסורים, כגון איסור נישואי תערובת או העלבת אנשי דת, מכובדים כמעט תמיד. מאיסורים אחרים, כאיסור על אכילת חסה או לבישת בגדים בצבע כחול מתעלמים בדרך כלל אלא אם כן אנשי דת נוכחים במקום. משערים שהאיסור על אכילת חסה נובע מדמיון השם הכורדי לחסה "Koas" למילה "Koasasa" המתארת את התגשמות שבעת המלאכים בגוף אדם. בראיון ל-BBC טען אחד מראשי העדה שהיזידים יכולים לאכול כל דבר, ורק אנשי הדת נמנעים מירקות מסוים, כגון כרוב, כי הם גורמים גזים.
ארבעת היסודות: אש, אוויר, מים ואדמה צריכים להישמר טהורים לתפיסת היזידים, ומספר איסורים מגנים על כך, למשל איסור על יריקה על האדמה או על אש. מגע ממושך עם מי שאינם יזידים נחשב למטמא גם הוא, ולכן נהגו היזידים להתחמק מגיוס ולא לחלוק כלים ככוסות או תערים עם זרים.
מאפיינים נוספים.
היזידים מונוגמיים ברובם, אם כי הנכבדים עשויים לשאת יותר מאישה אחת. הילדים נטבלים עם לידתם ומילה היא נפוצה, אם כי אינה הכרח. המתים נקברים בקברים חרוטיים מיד לאחר מותם בתנוחת ידיים מוצלבות על החזה.
היזידים אינם נישאים לכורדים שאינם יזידים ואינם מקבלים מומרים אל דתם. העונש החמור ביותר בקהילתם הוא חרם, אשר משמעותו גם גירוש מהדת והתרת דמו של המוחרם.
בחברה היזידית חלוקה מעמדית נוקשה ולפיה בני המעמד הנמוך הם חקלאים ורועים שנאסר עליהם לדעת קרוא וכתוב. מעמד אנשי הדת הגבוה הוא בעל ידע זה ונחלק להנהגה דתית (שייח'ים) והנהגה אזרחית (אמירים). אין מעבר ממעמד למעמד.
היסטוריה מודרנית.
יש הטוענים כי סדאם חוסיין ניסה להשפיע על היזידים ולהחשיבם כערבים, על מנת להטות לטובתו את המאזן האתני בצפון עיראק. אין עדויות חד-משמעיות התומכות בסברה זו.
עם זאת, היות היזידים קבוצה ייחודית בעם הכורדי נוצלה בידי משטר הבעת', על מנת לנסות ולבודד אותם אלו מאלו. בדרך כלל ניסיונות אלו לא עלו יפה, והיזידים אף לחמו יחד עם הכורדים ביחידות ה"פשמרגה", כנגד תומכי הבעת'. מאז הפלישה האמריקאית לעיראק ב־2003, מנסים הכורדים להביא לכך שהיזידים ייחשבו כחלק מהעם הכורדי על מנת להגדיל את מספרם וחשיבותם.
בקרב היזידים פועלת קבוצה עצמאית של משכילים, בשם "התאחדות המשכילים היזידים" (رابطة المثقفين الأيزيديين) בראשות עלי סידו רשו, הקוראת להיבדלות היזידים הן מן הערבים והן מן הכורדים. הקבוצה טוענת כי גם הערבים וגם הכורדים השתמשו ביזידים ככלי משחק לניגוח פוליטי בעוד שאף ראייה היסטורית אינה מוכיחה כי היזידים הם במוצאם אכן ערבים או כורדים. פעילותה של הקבוצה עדיין מצויה בשוליים, אך קולות דומים לשלה כבר נפוצים מאוד בשיח היזידי, בעיקר בפורומים באינטרנט.
בראייה היסטורית, היזידים היו מיעוט דתי בעם הכורדי מאז שנת 2000 לפנה"ס (לפי מקורותיהם). מספרם נאמד ב־100,000 עד 800,000). האתר גם טוען שבגרמניה מתגוררים 30,000 פליטים יזידים.
באביב 2007 תושבת הכפר בעשיקה נרצחה על ידי ההמון. משערים שהיא התאסלמה. כתגובה לאירוע, ב-14 באוגוסט 2007 בוצע פיגוע טרור בשתי עיירות יזידיות בצפון עיראק, פיגוע שנחשב לקטלני ביותר מאז פלישת ארצות הברית לעיראק ומיוחס לארגון אל-קאעידה. מתאבדים נהגו בשעות הערב ארבע מכליות עמוסות חומר נפץ אל תוך ריכוזי אוכלוסייה צפופים ופוצצו אותן בתחומם. בהתפוצצות נהרגו למעלה מ-500 בני אדם, ושטח בנוי בן ק"מ רבוע בערך נהרס. הפיגוע בוצע מסיבות שונות. ביניהן, ככל הנראה, הקושי של ארגוני הטרור לבצעו בתוך ערים מרכזיות בעיראק, אי החשבתם של היזידים כבני דת האסלאם (לפי השקפתם של זרמים אחרים), תגובה לאירוע שבו יזידים סקלו נערה בת העדה שהתאסלמה, או כדי לגרום ליזידים לעזוב את עיראק.
טבח סינג'אר.
באוגוסט 2014, במסגרת התקדמות כוחות המדינה האסלאמית בצפון עיראק, כבשו כוחות הארגון את העיר סינג'אר מידי הפשמרגה הכורדים. כ-213 אלף פליטים כורדים, מהם כ-40 אלף יזידים נסו על נפשם, מפחד מחבלי הארגון, לכיוון טורקיה, לעבר הערים דהוק ואירביד. חלק מהפליטים היזידים הוגלו על ידי פעילי המדינה האסלאמית להרי סינג'אר, והם סובלים שם מרעב וצמא. יזידים אחרים שנותרו באזור סינג'אר נדרשו להתאסלם וחלקם הוצא להורג. כמו כן, לוחמי המדינה האסלאמית לקחו בשבי מאות נשים מבנות היזידים.
היזידים נהלו מאבק ממושך על מנת להשיג הכרה בינלאומית בסבלם וברצח העם שנעשה בהם (דוגמת טבח סינג'אר). לשם כך, נקטו היזידים בדרכים שונות להשגת ההכרה. למשל, חברת הפרלמנט העיראקי ממוצא יזידי, ויאן דחיל, נאבקה ביו"ר הפרלמנט כדי לשאת נאום פומבי לחשיפת הטבח ותוצאותיו הקשות. בנוסף, פליטים יזידים יצרו שיתוף פעולה עם כוחות סיוע אמריקאים להנחתת מזון ותרופות מהאוויר לנצולי הטבח שהסתתרו בהרי סינג'אר.
ועדה מיוחדת מטעם המועצה לזכויות אדם של האו"ם קבעה ביוני 2016 כי המדינה האסלאמית מבצעת בבני העם היזידי רצח עם. פעילים יזידים ברחבי העולם, כנאדיה מוראד, קוראים לקהילה הבינלאומית להתערב ולפעול להצלתם, ואף מנסים לפעול כנגד המדינה האסלאמית במשפט הבינלאומי.
הקשר עם מדינת ישראל.
מדינת ישראל פועלת במישורים שונים על מנת לתמוך בבני העם היזידי, זאת בשל השתתפותה של ישראל באמנת האו"ם בדבר מניעת רצח עם.
דוגמה לתמיכה במיעוט זה היא הכינוס המיוחד שהכנסת קיימה ב-24 ביולי 2017 לזכרו של העם היזידי. באירוע זה השתתפה נאדיה מוראד, שהצליחה לברוח משבי המדינה האסלאמית בעיראק אחרי שעברה עינויים קשים. מלבד זאת, הגישו תשעה חברי כנסת מסיעות שונות הצעת חוק שקוראת להכיר ברצח העם היזידי, הכוללת קיום יום זיכרון ב-3 באוגוסט מדי שנה וכן, תוכניות לימוד ועצרת מרכזית לזכר ההרוגים. כמו כן, "מטה הסיוע הישראלי ליזידים", הכולל ארגונים, תנועות נוער, חוקרים ופעילים חברתיים, הוא ארגון-גג ישראלי אשר הוקם לאחר הטבח, המרכז את פעולתם של מספר גופים ופרטים לצורך מתן סיוע מיידי ליזידים בעיראק ובפזורה. מטרת מטה זה היא להגביר את המעורבות הישראלית להצלת העם היזידי, וזאת על ידי הגברת המודעות למצבו של העם היזידי, מתן סיוע ליזידים לצורך הצלת חיים וכן, דרישה מהמוסדות הבינלאומיים למצוא פתרון קבע בר קיימא לעם היזידי.
בנוסף לכך, מדינת ישראל, בעזרת ארגון "Dram Doctors" המכשיר ליצנים רפואיים, יחד עם ארגון "Road to Peace", בית החולים הדסה עין כרם בירושלים ובתמיכת משרד החוץ הישראלי אף פועלת להכשיר מטפלים יזידים בתחום הליצנות הרפואית. זאת במטרה לסייע לילדים בני העם היזידי, הזקוקים לטיפול רפואי או סובלים מפוסט טראומה, בעזרת צחוק, מגע והסחת דעת.
דגל היזידים.
דגל היזידים מייצג את העם היזידי ושאיפתו לעצמאות. השמש המוזהבת במרכז הדגל היא סמל דתי ותרבותי עתיק של היזידים. מתפללים יזידים מפנים את פניהם כלפי השמש.
משמעות הצבעים בדגל:
דמותם בספרות וסטראוטיפים נפוצים.
מאחר שהדת היזידית איננה מוכרת לזרים, ובשל זיהויו של מלאכ טאוס עם השטן, רבים כתבו אודותיהם עובדות וסיפורים בלתי מדויקים. סופר האימה ה. פ. לאבקרפט כתב בסיפורו הקצר, "The Horror at Red Hook", על "שבט היזידים עובדי השטן".
ספרו של קרל מאי, "דרך כורדיסטן הפראית" מציג (בין היתר) תמונה מדויקת למדי של סבלם הרב של היזידים תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, אז נרדפו כעובדי שטן.
בספרו האוטוביוגרפי "פגישות עם אנשים מיוחדים" מספר גיאורג איבאנוביץ' גורדייף על מפגשיו עם היזידים בילדותו ומזכיר כיצד התייחסו אליהם כ"עובדי השטן".
בספרו של אלכסנדר פושקין, המסע לארזורום, פוגש המספר חייל יזידי בצבא הרוסי ושואל אותו על מנהגי דתו.
מישל נה
מישל נֶה (בצרפתית: Michel Ney; 10 בינואר 1769 - 7 בדצמבר 1815), דוכס אלכינגן, נסיך מוסקבה ומרשל של צרפת. נודע גם בכינוייו "אדום הראש" (Le Rougeaud) ו"האמיץ שבאמיצים" (Le Brave des braves). השתתף במלחמות המהפכה הצרפתית ובמלחמות נפוליאון.
נה, חייל אמיץ ונמרץ, נודע כמי שעמד תמיד בראש חייליו. מעבר להיותו חם מזג (תכונה עליה זכה בכינויו Le Rougeaud) היה גם מפקד מוכשר, שהפגין ביצועים מעולים, אם כי לא בכל הקרבות אותם ניהל. מבקריו האשימו אותו בפזיזות. נה היה אחד המרשלים הראשונים שמונו על ידי נפוליאון, שהעריך מאוד את כישוריו.
ביוגרפיה.
בצעירותו.
נולד בסארלואי שבאלזס, כבן למשפחת מהגרים מגרמניה. כנער עבד כפקיד מתלמד בסדנת מתכת, בטרם התגייס ב-1787 לצבא למורת רוחו של אביו, שהיה יצרן חביות ונמנה עם המעמד הבינוני.
קריירה צבאית ותארים.