בתקופת לימודיה בבית ספר יוקרתי לבישול בברלין, קארן חיה אצל משפחה יהודית, ונחשפה לזוועות שנבעו מאכזריות הנאצים. קארן שלחה מכתבים לביתה ולארוסה - קנוד, בהם הביעה את חששותיה לגבי הסכנות האורבות בגרמניה עם עליית היטלר לשלטון, ואת רצונה לחזור לדנמרק. כאשר קנוד ביקר בברלין לצורך השתתפותו באולימפיאדה, הוא נחשף למציאות שקארן תיארה במכתביה.
קארן עזבה את לימודיה, שבה לדנמרק והצטרפה אל ארוסה קנוד בהשתתפות במחתרת הדנית.
קארן וקנוד נישאו ב-27 באפריל 1938, ונולדו להם ארבעה ילדים. הם התגוררו בדירה מרווחת ברחוב הנמל שבמרכז קופנהגן.
פעילותם להצלת יהודים בזמן השואה.
חלון ביתם של בני משפחת מרסטרנד השקיף על הנמל. בערב אחד, ראה קנוד שתי ספינות קיטור גדולות שעגנו בו, ומיד הבין שמטרתן היא להשיט יהודים למחנות ריכוז. לקראת סוף ספטמבר, קיבל קנוד מידע על מעצר צפוי של יהודים. הוא מיהר להזהיר שניים מחבריו היהודים עמם נהג לשחק ברידג', האחים פיליפסון, והציע להם להסתתר אצלו.
קנוד הזהיר את האחים שלא ישובו לביתם באותו יום, בגלל הסכנה האורבת. אחד האחים סירב להסתתר מיידית והתעקש לעבור קודם כל בביתו, דבר שעלה לו במעצר. הוא נלקח באותו הלילה למחנה המעצר הורסרוד, באלסינור שבדנמרק. קנוד מיהר לפנות לפקידות הנאצית במדינה בטענה כי פיליפסון הוא רק רבע יהודי ויש לשחררו, אך זה לא עזר. קנוד נסע למחנה וניסה לשחרר את האחים באמצעות מתן שוחד שהציע למפקד המחנה, שיסרב מחשש לחייו.
קנוד לא ויתר והחליט לסכן את חייו, בהיותו חבר מחתרת, ולפנות ישירות לוורנר בסט, הפקיד הנאצי הבכיר במדינה, הידוע בכינויו "כלב הציד של פריס", בשל העובדה שגירש ללא רחמים אלפים מיהודי צרפת למחנות השמדה.
פיליפסון אכן שוחרר, סיבת השחרור לא פורסמה רשמית מעולם אך ההנחה היא כי הייחוס של קנוד בתור ספורטאי בכיר והעובדה כי חותנו היה הרופא האישי של מלך דנמרק עשו את שלהם, בנוסף בסט התרשם ממנו וכינה אותו "בחור יפה תואר עם מאפיינים אריים". הוא הציע לו להשתתף בסרט תעמולה נאצי שיוכיח את היחסים הטובים בין גרמניה ודנמרק. קנוד סירב והסרט לא הופק מעולם.
הצלת האחים פיליפסון הייתה הראשונה מתוך פעולות רבות אותן ארגנו קנוד וקארן בסיועם של אחיו של קנוד ואביה של קארן במסגרת מבצע הצלת יהודי דנמרק.
לאביה של קארן, רופאו האישי של המלך, הייתה וילה גדולה באספרגרד, כפר הממוקם כ-40 קילומטרים מצפון קופנהגן, ונמצא על החוף. הוילה שימשה כמקום מסתור של יהודים רבים כאשר המתינו להברחתם אל חופי שוודיה, שאורגנה על ידי המחתרת הדנית, בה היו חברים בני הזוג.
לעיתים קרובות, לפני המעבר אל הוילה, דירתם של קארן וקנוד שימשה כתחנת ביניים של כ-40 יהודים בכל פעם. היהודים ששהו בביתם הוצגו בפני ילדיהם של הזוג מרסטרנד כקרובי משפחתם, בשל הסיכון שבהגעת אנשי גסטפו והיחשפותם.
היהודים שהוסתרו בדירתם, שהו בה עד שנמצאה דרך להעבירם אל הווילה: ברכבות, במשאיות ולעיתים אף באמבולנסים.
בין החודשים אוקטובר - דצמבר 1943, קנוד השתמש בסירה האולימפית שלו ובכישוריו הספורטיביים, כדי לחתור בנהר האורסונד כ-30 מייל לכל כיוון ולהבריח יהודים אל שוודיה הנייטרלית. מכיוון שסירת החתירה האולימפית הייתה קטנה יכול היה קנוד להציל בכל שיוט רק יהודי אחד, מה שהפך את המלאכה למתישה הרבה יותר אך לא מנעה ממנו להמשיך במשימת ההצלה בשיא הרצינות והתעוזה, סה"כ ביצע קנוד 17 הברחות כאלו. מאוחר יותר, החלה תנועת ההתנגדות הדנית להשתמש גם בסירות דיג שיכלו להכיל מספר גדול יותר של יהודים וחלקן טובעו על ידי ספירות משמר גרמניות.
מקס רווישר היה אחד מהיהודים שהצילו בני הזוג. מקס היה צעיר יהודי שעבד בחווה בגרמניה ונמלט לדנמרק כאשר הגרמנים פשטו על משקי בית של יהודים. רווישר הושט לשוודיה לאחר שהות בבית משפחת מרסטרנד, ולאחר מכן בוילה של אביה של קארן. כאשר הגיע לחופי שוודיה, ראה 600 יהודים נוספים שניצלו באותו הלילה, וכאשר יצא מהסירה בה הושט, ראה שמצילו נעלם בלי שהספיק להיפרד ממנו ולהודות לו. קנוד הציג את עצמו בפניו בשמו הבדוי "כריסטיאנסן", בו השתמש כדי לא להיחשף על ידי הנאצים, השם הנפוץ ביותר בדנמרק על פי מקס.
בשנת 1955, בניסיון למצוא את מצילו, מקס יצר קשר עם תוכנית טלוויזיה דנית ששמה "פגישה בסטודיו". התוכנית קישרה בין מקס לבין קנוד, ואיחודם המרגש שודר בטלוויזיה והיה לפרק הנצפה ביותר של התוכנית.
לאחר המלחמה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, בני הזוג מרסטרנד עזבו את דנמרק ועברו לגור בקנדה, ובשנת 1970 הגיעו לניו יורק. קנוד עבד שם בחנות לתיקון שעונים וברומטרים, ואילו קארן הקדישה את חייה לבני המשפחה בבית, עד למותה בפברואר 1992.
קנוד שמר על קשר הדוק עם קהילות יהודיות עד למותו בפברואר 2012.
הכרה והנצחה.
בשנת 2005, בתם של הזוג מרסטרנד, מריאן, יצרה קשר עם יד ושם, והחל תהליך ההכרה בהוריה כחסידי אומות עולם. מריאן אף ביקרה בירושלים כדי לדון בתהליך עם עובדי יד ושם, וסיירה במוזיאון יד ושם.
במסגרת התהליך, אותרה בתו של מקס רווישר, אירנה, וסיפקה עדות על חייו, בה אישרה את העדות של קנוד.
ב-18 ביולי 2005, הוכרו קנוד וקארן מרסטרנד כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם, על הצלת יהודים במהלך השואה תוך סיכון חייהם.
ב-22 בנובמבר 2005, נערך טקס מיוחד בקונסוליה הישראלית בניו יורק, בו ניתנה למרסטרנד בן ה-91 תעודת ההכרה ומדליית כבוד.
רוזה סובר-דרגויה
רוזה סובר-דראגויה (בבוסנית: Roza Sober-Dragoje), היא חסידת אומות העולם, נוצרייה בוסנית. את התואר קיבלה סובר יחד עם זקירה בסרביץ' (Zekira Besrević), ידידתה המוסלמית, על שהצילו שני יהודים בעיר סרייבו בזמן השואה.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
ערב פלישת הגרמנים ליוגוסלביה באפריל 1941 עבדו סובר בת ה-19 ובסרביץ' בת ה-20 במכון היופי בבעלות היהודי מורדו אלבחרי (Mordo Elbachri) בסרייבו. תחת משטר האוסטאשה הקרואטי, נרדפו יהודים, סרבים וצוענים. כשנעצרה משפחת אלבחרי, הצליח רק מורדו להסתתר, עם אחייניתו גרציה. בסרביץ' וסובר הגיעו לביתו של אלבחרי בעת האקציה, מצאו את אלבחרי וגרציה במחבוא ולקחו אותם לביתן. המשטר קרא לתושבים מקומיים להשתלט על רכושם של יהודים, וזקירה בסרביץ' פנתה לשלטונות וביקשה לקבל לניהולה את מכון היופי של אלבחרי. היא נענתה בחיוב, וניהלה את המכון יחד עם חברתה רוזה סובר. תחת ניהולן, הוסתרו במבנה המכון אלבחרי ואחייניתו גרציה. במהלך היום שניהם הסתתרו מפני כל באי המקום אך בלילות השניים הסתובבו במכון באופן חופשי כשזקריה ורוזה דואגות להם למזון. כעבור מספר חודשים, הצליח מורדו אלבחרי להשיג מסמכים מזויפים של בעלי זהות נוצרית, וכך התאפשר לו ולגרציה לעבור לעיר מוסטר (Mostar) שהייתה תחת שלטון איטליה. הם הצליחו להשיג מסמכים מזויפים גם לאמה של גרציה ולאחיה בן העשר, וכך יכלו השניים לעבור לאי ראב, שהיה גם הוא תחת שליטה איטלקית. בספטמבר 1943 חתמה איטליה על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית ובתגובה, גרמניה פלשה לאיטליה. בני המשפחה הצטרפו לשורות הפרטיזנים בהנהגת טיטו. כמחיצתם שרדו את השואה.
הכרה והנצחה.
בשנת 2000 הכיר יד ושם ברוזה סובר-דרגויה ובזקירה בסרביץ' כחסידות אומות העולם.
יוטצ'נקה קרקוב
יוטצ'נקה קרקוב (בפולנית: Jutrzenka Kraków) היה מועדון הספורט השני בגודלו בין אגודות הספורט היהודיות בעיר קרקוב. נוסד זמן קצר אחרי מכבי קרקוב ב-1909, הוכר רשמית ב-1910 ונסגר ב-1939. פרוש השם יוטצ'נקה בפולנית הוא "כוכב הבוקר".
תולדות המועדון.
המועדון פעל בין השנים 1909–1919 בשם "מועדון ספורטיבי" (Klub Sportowy), ובין השנים 1919–1926 תחת השם החברה היהודית לספורט (Zydowskie Towarzysrow).
הנשיא הראשון של מועדון יוטצ'נקה קרקוב היה ד"ר פליקס גוטמן . שם המועדון לא כלל בתחילה את המילה "יהודי" כיוון שחבריו היו ברובם יהודים מתבוללים או אדישים ליהדותם. משנת 1925 חברי המועדון היו בעיקר סוציאליסטים מתנועת הבונד הלא ציונית, ובעקבות כך נוצרה תחרות ויריבות בינו לבין מועדון מכבי קרקוב הציוני.
למועדון היו מגרש כדורגל, מסלולי ריצה ושישה מגרשי טניס שהיו אז הטובים בעיר, ובהם כ-4,000 מקומות ישיבה בשטח מקורה וכ-6,000 מקומות עמידה. מאות בני נוער התאמנו במגרשים אלה מדי יום, ובסופי שבוע התקיימו שם תחרויות ספורט שונות. המועדון כלל ענפי ספורט רבים: אופניים, איגרוף, אתלטיקה, היאבקות, התעמלות, חתירה, טניס, טניס שולחן, כדורגל, כדורמים, כדורעף, ספורט חורף, ספורט מוטורי, שחייה ושיט.
פעילות המועדון הושהתה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ונפתחה מחדש בשנת 1918, כאשר ענף הכדורגל היה הראשון שחידש את פעילותו לאחר המלחמה.
משנת 1927 התחיל תהליך שקיעת המועדון, שמנה מעל 500 חברים פעילים. לאחר שקבוצת הכדורגל ירדה מהליגה הלאומית החלו מריבות במועדון שהובילו להדחת ההנהלה, שכללה אז מספר עסקנים-אוהדים עשירים, אשר במשך שנים נהגו להושיט סיוע כספי רב לקבוצה. באגודה חל פילוג, אחדים מחבריה הצטרפו למכבי קרקוב או להכוח קרקוב, אך רובם הפסיקו את פעילותם הספורטיבית. חברי הבונד השיגו שליטה באגודה.
ב-1928 בוטל ענף השחייה ביוטצ'נקה, ומרבית שחייניה עברו לשורות מכבי קרקוב, כולל ההרכב המנצח באליפות המדינה בכדורמים בשנים 1925–1927. האגודה שקעה בחובות, העירייה שמה את ידה על המגרש המפואר (בגלל חובות בדמי שכירות) והמתקנים הרבים נמכרו במכירה פומבית על ידי אנשי ההוצאה לפועל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 המועדון נסגר וחדל לפעול.
ענפי הספורט.
אתלטיקה.