נאני ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פורטוגל הבוגרת ב-1 בספטמבר 2006 מול נבחרת דנמרק ואף כבש שער באותו המשחק.
ביורו 2016 היה שותף לזכיית נבחרת פורטוגל בטורניר. במהלך הטורניר כבש לזכות נבחרתו שלושה שערים ובישול אחד, כששער אחד כבש נאני בחצי גמר היורו נגד נבחרת ווילס ובכך עזר לנבחרתו להעפיל לגמר.
Love Shine a Light
Love Shine a Light הוא השיר הזוכה של בריטניה באירוויזיון 1997, בביצוע להקת קתרינה והגלים. היה זה הלהיט הגדול ביותר של הלהקה מאז "Walking on Sunshine", עשור קודם לכן.
קימברלי רו כתב את השיר לבקשת אחיו של אלכס קופר, מתופף הלהקה, כהמנון לארגון הצדקה "Samaritans". שיר זה נבחר לייצג את בריטניה באירוויזיון 1997 ב-15 במרץ 1997, לאחר שנזקפו לזכותו 69,834 הצבעות – הפרש גדול של 11,138 הצבעות יותר מהמקום השני.
השיר זכה במקום הראשון באירוויזיון שהתקיים ב-3 במאי 1997, כשקיבל 227 נקודות מתוך 288 הנקודות האפשריות בפער של 70 נקודות מהמקום השני, ובכך היה לשיר שזכה בניצחון הסוחף ביותר בתולדות האירוויזיון עד אז. השיר קיבל 10 פעמים דוז פואה (12 נקודות), 5 פעמים 10 נקודות ו-3 פעמים 8 נקודות, כל זאת כשהתמודדו 25 מדינות. השיא נשבר 12 שנים לאחר מכן באירוויזיון 2009 כאשר השיר של נורווגיה "Fairytale" זכה בתחרות עם 387 נקודות בהפרש של 169 נקודות מהמקום השני.
קתרינה לסקאניש, סולנית קתרינה והגלים, אמרה בעקבות הזכייה, ש"זהו הניצחון הגדול השני של בריטניה השבוע", לאחר שיומיים קודם לכן ניצח טוני בלייר בבחירות הכלליות בבריטניה.
סיג'יזמונדו ד'אינדיה
סיג'יזמונדו ד'אינדיה (באיטלקית: Sigismondo d'India; סביבות 1582 - לפני 19 באפריל 1629) היה מלחין איטלקי משלהי תקופת הרנסאנס ותחילת תקופת הבארוק. הוא היה מן המוכשרים ביותר מבני זמנו של מונטוורדי וכתב ברבות מן הצורות המוזיקליות ששימשו את המלחין המפורסם ממנו.
חייו.
ד'אינדיה נולד כנראה בפאלרמו, סיציליה בשנת 1582, אם כי הפרטים על חייו לוקים בחסר עד סביבות 1600. במשך העשור הראשון של המאה ה-17 הרבה כנראה במסעות ברחבי איטליה, פגש מלחינים, השיג פטרונים מחצרות אצולה שונות והטמיע את הסגנונות המוזיקליים בכל מקום שביקר בו. הייתה זו תקופת מעבר ותמורה בתולדות המוזיקה, כשהסגנון הפוליפוני של סוף הרנסאנס פינה בהדרגה את מקומו לשונות עתירת הגיוון של ראשית הבארוק ונראה, שד'אינדיה סיגל לו כנראה תפיסה רחבה שלא כרגיל של מכלול הסגנונות באיטליה: סגנון המדריגל האקספרסיבי של מרנציו, היצירות הפוליכוראליות המפוארות של האסכולה הוונציאנית, המסורת הפוליפונית השמרנית של אסכולת רומא, הניסיונות לחדש את המוזיקה של העולם העתיק במונודיה ובכלי הגדול יותר להעברתה, האופרה החדשה בתהליך התפתחותה, ולצדם בסגנון הכרומטי, עז הרגש
ועתיר הגינונים של קרלו ג'זואלדו בנאפולי. ידוע שד'אינדיה ביקר בפירנצה, ערש הולדתה של האופרה, ובמנטובה, שם פעל מונטוורדי. בנאפולי פגש כנראה את ג'זואלדו וב-1610 שהה בפארמה ובפיאצ'נצה. בשנת 1611 התקבל לעבודה אצל הדוכס מסבויה לניהול מוזיקלי בטורינו, שם נשאר עד 1623; היו אלה השנים היצרניות ביותר בחייו, כאשר מיזג למקשה סגנונית אחת את טיפוסי המוזיקה הנפרדים ששמע והטמיע בשנים 1600-1610.
אחרי שעזב את טורינו - ככל הנראה שלא בטובתו, עקב תככים פוליטיים - נסע למודנה ובהמשך לרומא; כנראה נפטר במודנה, אף כי הפרטים הנוגעים לסיום חייו קלושים ממש כאלה הנוגעים לראשיתם. יש רשומות על מינוי שקיבל בבוואריה, בחצר מקסימיליאן הראשון, אם כי אין ראיה לכך שהגיע לשם; ייתכן שמת לפני כן.
יצירות.
מכלול יצירתו של ד'אינדיה מקיף מוזיקה ברוב הצורות הווקאליות של זמנו, כולל מונודיות, מדריגלים ומוטטים. המונודיות שלו, המהוות את החלק הגדול והמשמעותי ביותר של יצירתו, היו מסוגים רבים: אריות, הן לטקסט רצוף מראשית עד אחרית והן למחרוזת של בתי שיר (סטרופה), וריאציות על באס יסודי, קינות, מדריגלים בסגנון מונודי ועוד.
מבחינת הסגנון, יש למוזיקה של ד'אינדיה תכונות משותפות עם זו של מונטוורדי מאותה תקופה: כרומטיות אקספרסיבית, דיסוננסים עם פתרונות יוצאי דופן ותחושת דרמה חריפה. למעשה, כמה מן המונודיות הארוכות יותר הן תמונות אופראיות לכל דבר, אף כי ד'אינדיה לא כתב שום יצירה שנקראה ספציפית "אופרה".
המדריגלים הפוליפוניים שלו שואלים לא פעם רעיונות מרקמיים מג'זואלדו, בעיקר הקבלה צד בצד של מוזיקה איטית, כרומטית ביותר ותרוצות דיאטוניות קלילות, כמעט קדחתניות; מבחינה זו ד'אינדיה היה בין ממשיכיו הבודדים של ג'זואלדו (עד המאה ה-20). חלק מן המוזיקה המאוחרת של ד'אינדיה יוצא דופן בהצגת היבטי השפעה של כמעט כל המלחינים האיטלקים בני זמנו בגבולות יצירה יחידה.
קרוואג'ו
ואראנאסי
169–160 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 169 - 160 לפנה"ס
179–170 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 179 – 170 לפנה"ס
כרתוולים
189–180 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 189 - 180 לפנה"ס
סורת ההולמת
אירוויזיון 1997
אירוויזיון 1997 (תחרות האירוויזיון ה-42 במספר) נערך ב-3 במאי 1997 בדבלין, בירת אירלנד. את התחרות הנחו הזמר רונאן קיטינג וקארי קראולי.
בניגוד לשנים קודמות, בשנה זו הוחלט לפסול את השתתפותן של 7 המדינות בעלות ממוצע התוצאות הנמוך ביותר ב5 השנים האחרונות של השתתפותן, וכך לנהוג בכל שנה.
אירוויזיון זה היה הראשון בו החלו להשתמש בהצבעות של הצופים בבית, אם כי רק בחמש מדינות (שוודיה, בריטניה, גרמניה, אוסטריה ושווייץ). היה זה גם האירוויזיון האחרון בו הצביע חבר שופטים (עד לאירוויזיון 2009 בו שונו כללי ההצבעה שוב) (באירוויזיון 1998 המנצחת נקבעה בשיטת ה- Televoting בלבד).
השיר המנצח היה "Love Shine a Light" של להקת הגל החדש קתרינה והגלים. השיר קיבל 227 נקודות - 70 נקודות יותר מהמקום השני, שיא שנשבר רק לאחר 7 שנים באירוויזיון 2004.
באירוויזיון זה קרה דבר נדיר: שתי מדינות לא קיבלו כלל נקודות: פורטוגל ונורווגיה.
בתחרות זו ניתן היה להבחין במגוון של סגנונות: דנמרק שלחה שיר ראפ, קרואטיה שלחה להקת בנות והונגריה שלחה להקת בנים.
באירוויזיון זה השתתפה איטליה בפעם האחרונה בטרם גזרה על עצמה תקופת היעדרות ארוכה מהתחרות, היא חזרה באותה שנה לתחרות לאחר היעדרות של ארבע שנים וסיימה במקום הרביעי, אך למרות זאת החליטה לפרוש מהתחרות. סיבת הפרישה של איטליה מהאירוויזיון הייתה חוסר עניין בתחרות והעדפה להשקיע בפסטיבל סן רמו המסורתי, איטליה הייתה עתידה לחזור לתחרות רק בשנת 2011.
ישראל נעדרה מהתחרות באותה שנה, בפעם השנייה ברציפות.
תחילה נקבע תאריך האירוויזיון למוצאי שבת של ערב יום השואה ועל כן הודיעה ישראל לאיגוד השידור האירופאי על פרישתה מאירוויזיון 1997. מאוחר יותר, נחקק חוק בכנסת (לפני אירוויזיון 1997) לפיו אם ערב יום השואה ייפול על מוצאי-שבת, יידחה ערב יום השואה ליום ראשון, כדי למנוע חילול שבת של המארגנים והבאים לטקס. בעקבות החוק יכולה הייתה ישראל להשתתף באירוויזיון 1997 ורשות השידור הגישה בקשה לחזור בה מהודעת הפרישה ולהשתתף בתחרות, אלא שהדבר כבר לא היה אפשרי, כיוון שהרשימה לתחרות כבר נסגרה.
בגלל ממוצע נמוך, בוסניה והרצגובינה נפסלה מלהשתתף בתחרות, אך בעקבות פרישתה של ישראל, היא לבסוף נטלה חלק בתחרות.
רומן הוורד
רומן הוורד הוא שם היצירה האלגורית הנודעת ביותר של ימי הביניים, מאבני היסוד של הספרות הצרפתית, ובעלת השפעה רבה על כתיבתם של דנטה אליגיירי וג'פרי צ'וסר.
את חלקה הראשון של הפואמה (4058 שורות) חיבר גיום מלוריס בשנת 1230 בקירוב. על חייו לא ידוע ולא כלום. משירתו מסתבר כי היה בעל תרבות והשתייך למעמד חברתי גבוה. יצירתו היא מדריך לאהבה אבירית על דרך האלגוריה: המאהב שואף בחלומו להשיג את שושנת תשוקתו, הסגורה בארמונה בתוך גן פלאים. משערים כי היצירה לא הושלמה, ומיתה חטופה הפסיקה את עבודתו של המחבר.
הפואמה נפתחת בתוך חלומו של הגיבור כשהוא מקיץ בבוקר אביבי ויוצא לטייל בנחת על גדת הנהר, מתענג על המראות והקולות של הטבע. הילוכיו מובילים אותו אל גן מרהיב המוקף חומות גבוהות. תוככי הגן מסמלים פרשיית אהבים ואילו מה שמחוצה להם מסמל את חיי השגרה היומיומיים.
החולם פוגש בגן את אל האהבה וכתולדה מכך הוא נעשה מאוהב בניצת הוורד. ניצת הוורד מסמלת את צירופן של האהובה, אהבתה ומיניותה, והחולם מבקש לממש את אהדתו אליה, כשניסיונותיו יודעים הצלחה וכישלון לסירוגין. דמויות סמליות כגון סבר פנים נאות, חמלה וכנות מסייעות לו, ואילו לזות, בושה וסכנה מעכבות אותו. ברם, אהבתו של החולם אינה מתממשת. הקנאה מסכלת את השתדלותו כשהיא בונה מתחם מבוצר סביב הוורד.
כארבעים שנה אחרי כן הושלמה הפואמה על ידי הוגה דעות מהפכני בשם ז'אן דה מאן "החיגר". החלק השני ארוך יותר מהראשון (17724 שורות) ושונה ממנו תכלית השינוי. אומנם בהמשך שחיבר דה מאן מצליח החולם לממש את אהבתו, ורק לאחר שהשיג את ניצת הוורד הוא ניעור מחלומו, אך במקום סיפור האהבה הכנה והעדין, חדור הכרת לב האדם, באים פולמוס חריף ונאומי תעמולה, המשובצים בניבולי פה ונגועים בשנאת נשים. דומה כי התוספת שצירף דה מאן משמשת לו שופר למחשבותיו הפוליטיות על החברה בת זמנו.
בסביבות 1500 עיבד המשורר ז'אן מולינה את הספר לפרוזה.
רומן השושנה
סיסיניו
סיסרו ז'ואאו דה סזארה (פורטוגזית: Cícero João de Cézare; נולד ב-24 ביוני 1980 בפראדופוליס שבמדינת סאו פאולו, ברזיל), הידוע בכינוי סיסיניו, הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה.