ב-1999 עברה לארצות הברית ולמדה מוזיקה במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון. לאחר סיום לימודיה, במאי 2003, אימצה אותה חברת התקליטים Telarc בה הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Another Mind", שהופק על ידי פסנתרן הג'אז-אוונגארד אחמד ג'אמל. האלבום כולל ביצועים וירטואוזיים ללחנים פרי עטה, ומאופיין בסגנון פיוז'ן בו פסנתרנון הג'אז של הירומי מתמזג בטבעיות בדיסטורשנים, בס וסינטיזסייזר חשמליים. הירומי מפגינה בו שליטה במגוון סגנונות, מרוק ועד לרגטיים. האלבום זכה בפרס "אלבום הזהב" ולתואר "אלבום הג'אז של השנה".
כשנה לאחר מכן יצא אלבומה השני "Brain", שזכה אף הוא להצלחה רבה ובו מנגנת הירומי עם הרכב טריו ג'אז קלאסי, הכולל בס ותופים. אותו הטריו מלווה את הירומי באלבומה השלשי "Spiral", בו ממשיכה הירומי להפגין וירטואוזיות פסנתרנית ויצירתיות כמלחינה.
בשנת 2005 הופיעה בישראל בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת, והתקבלה באהדה על ידי הקהל הישראלי. בתחילת שנת 2006 הופיעה הירומי בישראל שוב לרגל צאת אלבומה השלישי "Spiral".
בשנת 2007 הרחיבה את הטריו המלווה אותה לקוורטט, כשהיא מצרפת אליה את הגיטריסט האוונגארדי דייב פיוקזינסקי. אלבומה הרביעי, "Time Control", יצא תחת השם Hiromi's Sonicbloom והוא אלבום קונספט, העוסק כולו בנושא הזמן.
בנובמבר 2009 הופיעה בתל אביב בהופעתה השלישית בישראל, יחד עם המתופף והיוצר הברזילאי מאוריציו זוטארלי (Mauricio Zottarelli), הבסיסט האנגלי טוני גריי (Tony Grey) והגיטריסט והיוצר האמריקאי ג'ון שאנון (John Shannon), במופע קבוצת "הסוניקבלום של הירומי" (Hiromi's Sonicbloom).
ב-16 בנובמבר 2015 הופיעה שוב בישראל, בהאנגר 11 בנמל תל אביב, ואירחה את הבסיסט אנתוני ג'קסון (פול סיימון, The O'Jays, סטלי דן, צ'יק קוריאה) ואת המתופף סיימון פיליפס (Toto, The Who, Judas Priest, David Gilmour Jack Bruce).
תמי מוזס-בורוביץ'
תמר (תמי) מוזס־בורוביץ' (נולדה ב־11 במרץ 1960) היא אשת עסקים ישראלית, בעלת שליטה ובעלת עניין בחברות ישראליות, בפרט בתחום תקשורת ההמונים.
ביוגרפיה.
תמי מוזס נולדה כבת זקונים לנח ולפולה מוזס, בעלי השליטה בעיתון "ידיעות אחרונות".
למדה בבית הספר היסודי "ניצנים" ברמת גן ובתיכון "אהל שם" ברמת גן. בצבא שירתה כמש"קית חינוך במפקדת יהודה ושומרון. בעלת תואר ראשון במדע המדינה ומינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת בר־אילן, ותואר שני במינהל עסקים מטעם אוניברסיטת תל אביב. בגיל 23, במסגרת הכנת עבודת גמר באוניברסיטה על מימון מטוסים הכירה את בעלה לעתיד, דוד (דדי) בורוביץ' (השותף עם אחיו התאום ישראל בורוביץ' בקבוצת "כנפיים"). לתמי ולדדי חמישה ילדים, שלושה מנישואיו הקודמים של דדי ושניים מהם נולדו לזוג.
מגיל צעיר החלה לעבוד בעסק המשפחתי – העיתון ידיעות אחרונות. עם מות אמה הייתה מעורבת במלחמת הירושה סביב השליטה בעיתון. ארבע שנים לאחר שאחותה, ג'ודי שלום ניר מוזס, החליטה להעביר את מניותיה לאחיה ארנון (נוני) מוזס מכרה תמי בשנת 1994 את מניותיה בעיתון לאיש העסקים אליעזר פישמן. על־פי הערכות היקף העסקה עמד על 45–60 מיליון דולר.
בשנת 1998 מכרה חברת משאב את השליטה בחברת גרנית הכרמל לתמי מוזס-בורוביץ' וגיסה ישראל בורוביץ (באמצעות חברת "ד.ת בורוביץ-מוזס השקעות (1995)") תמורת כ-200 מיליון דולר. בעסקה השתתפו גם חברת הפניקס אחזקות וחברת גלנקור. בשנת 2006 רכשה קבוצת עזריאלי את השליטה בחברת גרנית הכרמל.
ב־1999 הקימה עם יובל נתן ועם עופר נמרודי (ממעריב) את שבועון הבידור והטלוויזיה "רייטינג", שהתחרה בשבועון "פנאי פלוס" מבית "ידיעות אחרונות". בשנת 2005 פרשה מהשותפות ומכרה את חלקה במגזין ובמגזיני הנישה "מותק" ו"ביג טיים" שתוכננו לצאת על ידי קבוצת רייטינג. עוד הקימה מוזס בשותפות עם חברת אפריקה ישראל ונדב פלטי את חברת "מפל תקשורת" בע"מ (השם "מפל" מורכב מהאות הראשונה של השם "מוזס" ושתי האותיות הראשונות של השם "פלטי"), העוסקת בתחום האינטרנט, המדיה והתקשורת. בחברת "מפל" עסקה ביחד עם יאיר דורי בהפצה ושיווק טלנובלות. היא מכהנת כמנכ"לית מפל תקשורת וכיו"ר הדירקטוריון של דורי מדיה גרופ.
ב־2005 נזכר שמה כאחת השותפות (עם משפחת בורוביץ') ברשת קלאבמרקט שנקלעה לחובות כספיים גבוהים, והוצא צו להגנתה מפני נושים עד למכירתה לרשת המתחרה, "שופרסל". בדיון בבקשת הקפאת ההליכים של קלאבמרקט, העירה השופטת ורדה אלשיך לעברה ולעבר בעלה כי היא מצפה מבעלי הרשת לתרום את חלקם (הכספי) בהצלתה. הדברים עוררו מהומה והזוג בורוביץ' מצא עצמו תחת מתקפה על חלקו בקריסת הרשת.
אריה אבנרי
אריה אבנרי (5 בפברואר 1937 – 19 באפריל 2016) היה עיתונאי ואיש ציבור, בתפקידו האחרון שימש כיושב ראש תנועת אומ"ץ.
ביוגרפיה.
אבנרי נולד ב-1937 בארץ ישראל. היה בוגר לימודי מדע המדינה וסוציולוגיה, בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב, למד פסיכולוגיה של ההמונים באוניברסיטה הפתוחה ובחוג לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב.
שירת בצה"ל בין היתר במשטרה הצבאית וככתב צבאי בשבועון "במחנה" ובביטאון חיל האוויר. במלחמת יום הכיפורים שימש חוקר מטעם ענף ההיסטוריה של צה"ל.
כתב בשבועון "רימון", שהוקם במימון השב"כ כדי להתחרות בשבועון "העולם הזה". במקביל ערך את "זרקור" - תוכנית תחקירים בקול ישראל, והשתתף במשדרי החדשות של גלי צה"ל. אבנרי היה אחד מחלוצי ערבי הראיונות, עוד בימיה הראשונים של הטלוויזיה. כן שימש כתב לענייני פוליטיקה, עבודה, תחבורה ופלילים, והיה בעל טורים אישיים. בשנים 1958–1972 פרסם הומורסקות ופיליטונים במוסף הסאטירי "ציפור הנפש", וב"זמנים מודרניים" (ידיעות אחרונות). משנת 1972 שימש עיתונאי-חוקר בעיתון ידיעות אחרונות ותרם לעשרות חשיפות וגילויים שהביאו להעמדה לדין של אישי ציבור ואנשי עסקים.
אבנרי נאבק למען האתיקה העיתונאית, מעמדו המקצועי של עיתונאי, עמד בראש המטה שנאבק באלימות נגד עיתונאים וניהל מערכה מסועפת נגד הבעלויות הצולבות של המו"לים, שימוש פסול בפרסום בעיתונות כאמצעי לחץ, ולחץ להעמיד לדין משמעתי את המו"לים והעורכים שהיו מעורבים בפרשת האזנות הסתר.
פעילותו הציבורית של אבנרי החלה בשנת 1989 עם הקמתה של עמותת "אמיתי - אזרחים למען מינהל תקין וטוהר המידות". העמותה הוקמה מיד לאחר הזכייה בבג"ץ בעניין הספר "הגביר". באמיתי פעלו עשרות חברים מתנדבים למען ביעור השחיתות הציבורית. בזכות פעילות זו קיבל אבנרי, בשם העמותה, את אות הנשיא למתנדב לשנת 1997. לאחר שעמותת אמיתי הפסיקה לפעול, הוא הקים אותה מחדש ביוני 2003 בשם אומ"ץ - אזרחים למען מנהל תקין וצדק חברתי ומשפטי. בין פעולותיה של העמותה היו: קובלנה לוועדת האתיקה של הכנסת נגד חבר הכנסת חיים כץ, בגין העברת חוק המיטיב עם קבוצת אקויטל-ישראמקו, שהוא מחזיק באורח אישי במניותיה. ב-14 באוגוסט 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה על החלטתו להגיש כתב אישום נגד כץ בעבירות של מרמה והפרת אמונים על חלקו בפרשה. ופניה למבקר המדינה בבקשה לבדוק את הוצאות המופרזות על חשבון המדינה לאחזקת מעון ראש הממשלה בירושלים, בזמו כהונת ראש הממשלה בנימין נתניהו.
במקביל לפעילותו בעמותות אמיתי ואומ"ץ כיהן אבנרי כיו"ר ועד עיתונאי "ידיעות אחרונות". בשנת 1989 נבחר כיושב ראש אגודת העיתונאים בתל אביב, תפקיד שמילא עד 1997 ואחרי כן, בנובמבר 1997 נבחר לתפקיד יו"ר האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל בתל אביב. ב-1999 התפטר מתפקידיו, כיו"ר עמותת אמיתי, כיו"ר איגוד העיתונאים בתל אביב וגם פרש מ"ידיעות אחרונות" כל זאת בעקבות פרשה של האזנות סתר שבהן היה מעורב "ידיעות אחרונות", אבנרי נאבק למען מיצוי הדין עם האחראים והחליט לעזוב שהדבר לא קרה. בספטמבר 2000 נבחר כיו"ר חטיבת וותיקי התקשורת באגודת העיתונאים וכחבר נשיאות מועצת העיתונות מטעם "חטיבת ותיקי התקשורת", וכיהן שם עד הדחתו בשנת 2007 בעקבות עימות חריף עם מנכ"ל אגודת העיתונאים יוסי בר מוחא, על נושאים של מנהל תקין.
בשנת 2002 החל לעבוד בעיתון "מעריב", בכתיבת כתבות ותחקירים, ופרש משם בשנת 2003. החל משנת 2006 פרסם אבנרי טור קבוע, בשם "יומני אבנרי", באתר שבבעלות חברו, יואב יצחק: "חדשות מחלקה ראשונה" (nfc). אחרי שהאתר שינה את שמו בחודש נובמבר 2008 ל"News1" החל אבנרי לפרסם שם בלוג שבו מאמרים זהים בניסוחם למאמרים המפורסמים באתרו הפרטי ובאתר של אומ"ץ.
בנוסף שימש אבנריככותב ספרים ביוגרפיים ונאומים ומרצה במוסדות אקדמיים בנושא תקשורת. בשנת 1999 הקים חברת "אי. בי אר" יחד עם ורון סייג, מנכ"ל משרד הפרסום ויחסי ציבור אל-רון. החברה עסקה בייעוץ תקשורת, יזמות ויחסי ציבור.
חיים אישיים.
אבנרי היה נשוי לזיוה ואב לשניים. נפטר ב-19 באפריל 2016 בבית החולים תל השומר.
פרסים והוקרה.
במרוצת השנים זכה לשורה של אותות הוקרה, בהם: פרס מפעל חיים של אגודת העיתונים, אות הנשיא למתנדב, הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ', פרס רוטרי הבינלאומי ע"ש פול האריס, ושורה של אותות נוספים.
ביקורת על פועלו.
לצד עשרות ביקורות חיוביות על פעילותו הציבורית רבת השנים, נגד השחיתות הציבורית, אבנרי ספג ביקורת ציבורית ותביעות דיבה.