הפעולה הצבאית הראשונה שנקטה ספרטה לאחר המלחמה הפלופונסית הייתה פלישה לאליס (חבל ארץ בצפון מערב חצי האי פלופונסוס), בשנת 401 לפנה"ס. הסיבות לפלישה נעוצות בהסתלקותה של אליס מהליגה הפלופונסית לאחר שלום ניקיאס, אם כי ייתכן אפילו שהסיבות היו אימפריאליסטיות גרידא ונגעו לרצון הספרטני לספח חלק משטחי חבל ארץ זה. המלחמה עצמה הייתה חסרת מאורעות. אליס לא יכולה להתנגד לעצמה הספרטנית ולאחר הפלישה הסכימה לדרישות הספרטניות.
יוון בימי ההגמוניה הספרטנית.
קשר קינדון.
בפועל, ספרטה המנצחת הפסידה מהמלחמה לא פחות מאתונה המנוצחת. ליסנדרוס הביא עמו ממלחמותיו סכום כסף גדול, וכסף רב נוסף זרם מהערים הכבושות. עד אז השתמשו הספרטנים במטבעות מיוחדים עשויים ברזל, אשר לא היו קבילים מחוץ לספרטה. המלחמה שינתה כל זאת. עד אז הספרטנים היו רגילים בהסתפקות במועט, אולם כעת הכסף הזר הפך חלק מהתושבים לעשירים, בעוד אחרים איבדו את ההכנסות מאחוזותיהם ונאלצו למכור אותן. על פי החוקים הספרטנים, אזרח ספרטני היה חייב להחזיק בחלקת אדמה ברשותו ולהיות זמין לשירות בצבא. אלה שלא עמדו בדרישות אלו, סולקו מהסיסיטיה (מועדוני החיילים שהיוו את הבסיס החברתי של האזרחים הספרטנים), ובכך איבדו למעשה את מעמד האזרחות שלהם. כך התמעט בהדרגה מספר האזרחים בספרטה. מספר הספרטנים ירד משיא של כ-9,000 במאה ה-7 לפנה"ס לכ-1,000 בשנת 330 לפנה"ס, עד שבתקופה ההלניסטית כללה ספרטה רק כמה מאות אזרחים. לדבר זה הייתה השפעה מכרעת על חולשתה הצבאית של ספרטה.
המצב החדש התנקם בספרטה לראשונה בשנת 397 לפנה"ס. צעיר ספרטני בשם קינדון, שהיה אחד אותם רבים שאיבדו את מעמדם, קשר קשר עם צעירים רבים במצב דומה ועם מספר רב של הלוטים, ותכנן להרוג את כל הספרטנים. אחד מהשותפים למזימה סיפר על כך לאפורים, שהצליחו בעורמה להביא למעצרו של קינדון. קינדון לא עמד בחקירה, והסגיר את כל שותפיו.
מסע המלחמה הספרטני לפרס.
בשנת 448 לפנה"ס הגיעה אתונה להסכם שלום עם פרס (שלום קאליאס), וספרטה הגיעה להסכם כזה בשנת 411 לפנה"ס. לאחר המלחמה הפלופונסית, קיבלה פרס מידיה של ספרטה את כל נחלותיה של אתונה באסיה. בשנת 401 לפנה"ס, מרד הנסיך הפרסי כורש הצעיר בשלטונו של אחיו ארתחששתא השני. לכורש היו קשרים מעולים עם היוונים, והוא הכיר היטב את יתרונותיהם כלוחמים. למזלו, המלחמה הפלופונסית הותירה יוונים רבים מבוטלים, והללו היו נכונים להשכיר עצמם כשכירי חרב לכל המרבה במחיר. עד מהרה קיבץ כורש צבא של 12,000 שכירי חרב יוונים בפיקודו של קלארכוס, לשעבר ההרמוסטס הספרטני של ביזנטיון. אף ספרטה שלחה לעזרתו 700 לוחמים. כורש הובס בקרב קונקסה, וחייליו היוונים מצאו עצמם ללא פרנסה וללא פיקוד. היות שנותרו מנותקים בארץ זרה ועוינת, בחרו לצאת למסע ארוך במטרה לעבר הים כדי להגיע לשטחים יוונים, מסע שנודע בעברית בשם "מסע הרבבה".
בטווח הקרוב, השפעתו של מסע הרבבה הייתה מעטה, אולם הוא שינה לחלוטין את דעות היוונים בנוגע לפרסים. רבבת יוונים, ללא מורי דרך, כסף או מזון, הצליחו לחצות את פרס תוך שהם מקיימים את עצמם ולהגיע בשלום. עם זאת, הערים היווניות שתמכו בכורש, חששו מפני נקמה, והם פנו לספרטה בבקשה לעזרה. בתגובה, שיגרו הספרטנים בסתיו 400 לפנה"ס או בראשית 399 לפנה"ס צבא שכלל כ-5,000 חיילים רגלים ו-400 פרשים בראשותו של המצביא תיברון. על הצבא הפרסי בזירה זו פיקד הסטראפ טיספרנס, אשר נחשב למצביא ומדינאי מוכשר. תיברון הובס בידי טיספרנס, וגורל דומה פקד את מחליפו דקרילידס. בשנת 398 לפנה"ס החליט אגסילאוס השני מלך ספרטה לצאת בעצמו לאסיה עם 8,000 חיילים נוספים. אלא שאז נתנה הרודנות הספרטנית לראשונה את אותותיה, כאשר תבאי אתונה וקורינתוס סירבו להשתתף במסע המלחמה. התבנים הגדילו לעשות, וכאשר אגסילאוס רצה להקריב לארטמיס על אדמתם קודם יציאתו, הם הפכו את המזבח עם הקורבנות עליו. אגסילאוס לא סלח על העלבון.
אגסילאוס הביס את טיספרנס בקרב והגיע עד סרדיס. טיספרנס הוצא להורג. ומחליפו טיתראוסטס הצליח לשכנע את אגסילאוס לנוע צפונה אל הסטראפיה של אויבו פרנבזוס. פרנבזוס הבין שאגסילאוס לא יעזוב את אסיה מרצונו הטוב, אך גם ידע שיקשה עליו לנצח אותו. לפיכך, הוא שלח את טימוקרטס מרודוס אל יוון, כדי שיעניק מתנות כסף לערי יוון לצורך מרד בספרטה. ואכן, עד מהרה החלו קורינתוס, ארגוס ואתונה לנקוט במדיניות אנטי-ספרטנית.
המלחמה הקורינתית.
העילה המיידית למלחמה הייתה סכסוך שולי בין פוקיס ללוקריס. תבאי תמכה בלוקריס, וספרטה מיהרה לנצל זאת כדי להכריז עליה מלחמה. תבאי שיגרה משלחת לאתונה, שמיהרה להתייצב לימינה של תבאי. הספרטנים הובסו בשנת 395 לפנה"ס בקרב הליארטוס (שבו נהרג גם ליסנדרוס), ועקב כך מיהרו להצטרף לברית האנטי-ספרטנית גם קורינתוס וארגוס, ועוד כמה ערים קטנות יותר. הספרטנים הזעיקו את אגסילאוס מאסיה, והוא מצדו אמר שהפרסים גירשו אותו באמצעות "אלף קשתים" (על המטבעות הפרסיים באותה תקופה הייתה מוטבעת דמות של קשת). בעלות הברית, בסיוע כסף פרסי, הקימו צי גדול והביסו את הספרטנים בקרב קנידוס. לאחר הקרב עברו האתונאים בין הערים הספרטנים באיוניה, גירשו את ההרמוסטסים וחידשו את המשטרים הקודמים. לספרטנים נותרו רק שני בסיסים באזור ההלספונטוס, אבידוס וססטוס. הדבר לא הטריד את ספרטה יתר על המידה, שכן כוחה תמיד היה בצבא היבשה ולא בצי. מנגד הספרטנים ניצחו בקרבות נמאה וקורונאה.
באמצעות הכסף הפרסי, אתונה שיקמה מחדש את החומות הארוכות, שחיברו את העיר עם נמל פיראוס. במשך רוב המלחמה נותרו הספרטנים כשידם על העליונה ביבשה אך חלשים בים. חברות הקואליציה לא יכלו לגבור על הפלנקס הספרטני בשדה הקרב, אך הן הוסיפו לשמור על שלמות הברית ביניהן ומנעו מן הספרטנים לנוע כחפצם במרחבי מרכז יוון. במהלך השנים הבאות ניסו הספרטנים להוציא את קורינתוס ואת ארגוס ממעגל הלחימה, אך חברות הקואליציה האנטי-ספרטנית שמרו על חזית מאוחדת, בעוד אתונה ותבאי מנצלות את טרדותיה של ספרטה כדי לחזק את כוחן בשטחים שהיו נתונים בעבר להשפעתן ונשמטו מידיהם בגלל התעצמותה של ספרטה. קרב יוצא דופן במלחמה היה קרב לכאיון במהלך שנת 391 לפנה"ס, שבמהלכו נהרגו כ-250 הופליטים ספרטנים על ידי כוח אתונאי בהנהגתו של איפיקרטס.
עם זאת, בהדרגה החליטו הפרסים שהם מחזקים את האתונאים יותר מדי, והאתונאים כבר החלו לתמוך בכמה מאויביה של פרס. על כן החליטו הפרסים, כי אין עוד תועלת במדיניות החלשת ספרטה על ידי תמיכה באויבותיה. הפרסים סברו שהטוב ביותר מבחינתם הוא להביא את שני הצדדים להסכם שלום כעת, כאשר שניהם מותשים ואינם מסוגלים עוד להוות איום על פרס. הסטראפ הפרסי טיריבזוס הגיע להסכם עם המצביא הספרטני אנטלקידס על פיו תציע ספרטה הסכם שלום לבעלות הברית, ובאם אלה יסרבו תתמוך פרס בספרטה. אתונה החליטה שמיצתה את המלחמה, והסכימה למשא ומתן. שאר בעלות הברית לא השתוקקו להילחם ללא התמיכה האתונאית, ונאלצו גם הן להגיע לפשרה. בשלהי שנת 398 לפנה"ס נחתם בסרדיס "שלום אנטלקידס", הידוע גם בשם "שלום המלך" (על שם מלך פרס).
שיא ההגמוניה הספרטנית וקריסתה.
שתי המרוויחות העיקריות משלום אנטלקידס היו ספרטה ופרס. פרס הייתה כעת בטוחה מפני פשיטות יווניות מזדמנות, וספרטה מונתה על ידה כשומרת השלום ביוון, ובכך למעשה ניתנה לה סמכות לפרק ליגות ובריתות. קורינתוס וארגוס, שבמהלך המלחמה הפכו לעיר אחת, אולצו להיפרד מחדש, ותבאי נדרשה לפרק את הליגה הבויאוטית שבהנהגתה. פלטאיה הוקמה מחדש. ייתכן שאף נאלצה להיכנס בעל כורחה לברית עם ספרטה. הספרטנים ראו במנדט שקיבלו אישור לטענתם שהם הכוח החזק ביותר ביוון, והם מיהרו לנצל מעמד זה. הקורבן הראשון הייתה מנטיניאה, שהספרטנים מיהרו להאשים אותה בשלל האשמות, שכללו בין היתר טענה שהמנטינאים שמחו כאשר ספרטה הפסידה בקרבות. כעונש, דרשו הספרטנים מהמנטינאים לפרק את חומותיהם. המנטינאים סרבו, והספרטנים הטילו עליהם מצור. לאחר שהמנטינאים נכנעו, החמירו הספרטנים את התנאים, ופירקו את מנטיניאה לחמישה כפרים עצמאיים, ושישים מבכירי האזרחים בעיר גורשו. בשנת 383 לפנה"ס הכבידה ספרטה את ידה על פליוס, ודרשה את הסגרת האקרופוליס של העיר לידי חיל מצב ספרטני. אגסילאוס הטיל מצור על העיר, שנמשך עשרים חודשים, וכאשר פליוס נכנעה, הקים בית דין מיוחד בן 100 איש שדן באופן חופשי את בני העיר, מי למוות ומי לחיים.
בשנת 382 לפנה"ס, שתי ערים חשובות בכלקידיקי, אקנתוס ואפולוניה, ביקשו מספרטה עזרה כנגד הליגה הכלקידיקית שבראשה עמדה אולינתוס. 10,000 ספרטנים יצאו בשני ראשים אל כלקידיקי, ואחד הראשים הללו חנה בקיץ של אותה שנה ליד תבאי. אחד ממנהיגי תבאי, שהיה פרו-ספרטני, הציע למצביא הספרטני פויבידאס לנצל את ההזדמנות וללכוד את תבאי. פויבידאס קיבל את ההצעה בהתלהבות, ומכיוון שתבאי הייתה שקועה באותו יום בחגיגה דתית, הצליח ללכוד בקלות את הקדמאה - המבצר הראשי של תבאי. שלטונות תבאי נאלצו לקבל את הכיבוש כעובדה מוגמרת, נעצר איסמניאס, מנהיג מתנגדי ספרטה בעיר, ו-300 מתומכיו נמלטו לאתונה. ביוון נגעלו רבים מהתנהגותה של ספרטה, ופויבידאס ותומכיו בני תבאי, נאלצו לטעון שלתבנים היה קשר סודי עם האולינתים, כך שתפיסת הקדמאה הייתה מעשה התגוננות. איסמניאס הוצא להורג בעוון קשרים עם הפרסים, מעשה הנחשב לנבזי ביותר בהתחשב בכך שספרטה החזיקה במעמדה אך ורק בתמיכתו של מלך פרס. במקביל, משטרים אוליגרכיים פרו-ספרטניים הוקמו גם בתספיאה ואורכומנוס, כך שלספרטה הייתה שליטה מוחלטת ביוון התיכונה.