על פי הדיווחים, ה-MLS הפסידה כ-250 מיליון דולר בחמש שנותיה הראשונות. מצבה הכלכלי הירוד של הליגה אילץ את ה-MLS להפסיק את הדימום. בפגרת החורף בין עונת 2000 לעונת 2001, החלו להתפרסם דיווחים כי ה-MLS שוקלת לקצץ את הליגה מ-12 קבוצות בחזרה ל-10 קבוצות. שמועות החלו להסתובב שהליגה עשויה לפרק את מיאמי, למרות שלפיוז'ן היה חוזה שכירות על האצטדיון בעל עלות נמוכה, וביצועים משופרים בעונת 2001 עם חזרה מוגברת של האוהדים למשחקים.
ה-MLS הודיעה בינואר 2002 כי החליטה לחתוך את שתי הקבוצות מפלורידה, הפיוז'ן וטמפה ביי מיוטיני. שתי הקבוצות הוצאו מהליגה, הפסיקו פעילות והתפרקו. ההתכווצות של ה-MLS צמצמה את הליגה מ-12 ל-10 קבוצות. הליגה בחרה לפרק את מיאמי פיוז'ן, בין היתר מכיוון שלפי הדיווחים קבוצת הבעלות של הפיוז'ן הייתה חסרת משאבים כספיים, ניסתה להפעיל את הפיוז'ן בתקציב מינימלי בלבד, וביקשה מהליגה לשלם חלק מהוצאות המועדון. הנציב דון גרבר הצהיר כי למיאמי היו ההכנסות הנמוכות ביותר בליגה, בגלל שפחות מינויים שנתיים נמכרו, וכמעט ללא הכנסות מחסויות מסחריות.
על פי הדיווחים, קבוצת הבעלות במיאמי חוו הפסדים תפעוליים של 15 מיליון דולר מאז הצטרפותה של מיאמי לליגה. קן הורוביץ, בעלי מיאמי פיוז'ן תיאר מספר קשיים בהפעלת קבוצת MLS בדרום פלורידה. רבים מתושבי מיאמי לא היו במקור מהאזור ולא הזדהו עם קבוצות הספורט המקומיות. בנוסף, עונת ה-MLS היא בקיץ, השונה מעונת הכדורגל בגילי הנוער, ומקשה על משיכה של קבוצות נוער ללכת ולצפות במשחקי מיאמי פיוז'ן. היו גם בעיות עם החום והגשם המקומיים בקיץ. לבסוף, הורוביץ זיהה גם חוסר תמיכה מצד חברות מסחריות בקבוצה.
אצטדיון.
מיאמי פיוז'ן שיחקה את משחקיה הביתיים באצטדיון לוקהארט שבפורט לודרדייל. במקור הם תכננו לשחק באצטדיון אורנג' בול במרכז מיאמי, אך הקבוצה לא הצליחה להגיע לחתימה על הסכם עם עיריית מיאמי, מכיוון שהעירייה רצתה הסכם חכירה למשך 10 שנים ואיסור על הקבוצה לעבור לאצטדיון אחר בדרום פלורידה. לאחר מכן, הפיוז'ן הגיעה להסכם עם "מועצת בתי הספר של מחוז ברווארד" ועיריית פורט לודרדייל על השימוש באצטדיון לוקהארט.
אצטדיון לוקהארט, שבמקור הוקם כאצטדיון פוטבול אמריקאי עם מסלול ריצה בשנת 1959, שימש כביתה של פורט לודרדייל סטרייקרס מליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית המקורית בשנים 1977 עד 1983, וכן גם משחקי כדורגל אחרים. בעלי מיאמי פיוז'ן קן הורוביץ עמד הוביל שיפוץ בעלות של 5 מיליון דולר שהפך את אצטדיון לוקהארט לאצטדיון ייעודי לכדורגל בעל 20,000 מושבים. האצטדיון המחודש היה הראשון מסוגו ב-MLS; באותה תקופה כל הקבוצות האחרות בליגה שיחקו באצטדיוני פוטבול אמריקאי ענקיים. חידוש זה התחיל מגמה לבניית מתקנים דומים ברחבי הליגה הנמשכת גם היום.
שנה אחרי שנה.
"* זכתה במגן האוהדים"
משה קולבק
משה קוּלבַּק (בכתיב יידי: קולבאַק; ברוסית: Моисей Соломонович Кульбак; 1896, סמרגון – 1937, ?) היה משורר, במאי ומחזאי, מתרגם וסופר יידיש, מאבות ספרות היידיש החדשה.
ביוגרפיה.
משה קולבק נולד ב-1896 בעיירה סמרגון שליד וילנה, ליטא (האימפריה הרוסית), למשפחה של יהודי. קולבק למד ב"חדר" ובישיבת וולוז'ין, וקיבל חינוך עברי. בצעירותו היה מורה בקובנה. בשנת 1920 יצא להשתלמות בברלין ושהה בה עד שנת 1923 - את תקופתו בברלין תיאר בין השאר בפואמה "‫דיסנער טשיילד האראלד". חזר להוראה בבתי ספר תיכוניים וסמינרים למורים ביידיש. עסק בבמאות, והעלה מחזות בתיאטרון היידיש בווילנה.
בשנת 1928 עבר לברית המועצות, וחי כתשע שנים במינסק בירת בלארוס. בשנת 1937 נעצר על ידי המשטרה הסובייטית, במסגרת הטיהורים של יוצרי היידיש. ארבע שנותיו האחרונות לוטות בערפל. גרסה אחת טוענת שבשנת 1941, לאחר שנכלא במחנות המעצר, הוצא משה קולבק להורג. גרסה שנייה טוענת שהוא חלה בשל תנאי המעצר הנוראים ומת בייסורים.
שיריו הראשונים של משה קולבק, ביידיש ובעברית, נדפסו בשנת 1916. לאחר מכן חדל לכתוב עברית והתמסר לכתיבה ביידיש בלבד. הוא פרסם כעשרים כרכי שירה וסיפורת, שכמה מהם תורגמו לעברית. בעת ישיבתו בברית המועצות הוצגו מחזותיו בתיאטרון היהודי במוסקבה, ולעת קצרה הוא זכה בפרסום והכרה.
יצירתו הידועה של משה קולבק, "זעלמעניאַנער" ("זלמנאים"; תורגמה לעברית), מספרת על שקיעת חצר יהודית משפחתית באזור מינסק על רקע המהפכה הקומוניסטית והרס רקמת החיים היהודיים. שיריו וסיפוריו היו מאוד מפורסמים בשנות השלושים והארבעים, ונפוצו בציבורים יהודיים דוברי יידיש באירופה ובאמריקה. הוא גם תרגם משירת אירופה של זמנו ליידיש, וידועים תרגומיו לשיריו של ריכרד דיהמל.
קישורים חיצוניים.
על "זלמנאים" (עם הופעת התרגום לעברית)
מפרי עטו:
טמפה ביי מיוטיני
טמפה ביי מיוטיני (באנגלית: Tampa Bay Mutiny) הייתה קבוצת כדורגל מקצוענית מטמפה שבפלורידה. הקבוצה הייתה אחת מן הקבוצות המייסדות ב-MLS, ושיחקה בליגה בין השנים 1996–2001. הקבוצה שיחקה את משחקיה הביתיים באצטדיון טמפה (שאז נקרא "אצטדיון הוליהאנ'ס") ומאוחר יותר באצטדיון ריימונד ג'יימס. חלק ממשחקי הבית נערכו גם באצטדיון אוניטברסיטת דרום פלורידה.
טמפה ביי הוקמה בשנת 1994 והייתה בבעלות והופעלה על ידי ה-MLS עצמה לאורך כל שנות קיומה. הקבוצה חוותה הצלחה בשנותיה הראשונות, כשזכתה במגן האוהדים הראשון בהובלת ה-MVP קרלוס ולדרמה והחלוץ רוי לאסיטר, שכבש 27 שערים בעונת 1996, שיא השערים בעונה אחת שהחזיק עד שנת 2018. עם זאת, הקבוצה הייתה בעלת הכנסות וממוצע צופים נמוכים והם לא הצליחו למצוא קבוצת בעלות מקומית שתפעיל את המועדון במקום שהליגה עצמה תעשה זאת. הנהלת ה-MLS פירקה את טמפה ביי מיוטיני כמו גם את הקבוצה השנייה מפלורידה, מיאמי פיוז'ן, בשנת 2002.
היסטוריה.
בשנת 1994, ה-MLS, שהוקמה זמן קצר לפני כן, הודיעה ​​כי תשים את אחד מהקבוצות המייסדות שלה באזור מפרץ טמפה. האזור נתפס כשוק פוטנציאלי לכדורגל עקב ההצלחה של טמפה ביי רודיס בליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית בשנות השבעים והשמונים. טמפה ביי מיוטיני החלה לשחק בשנת 1996 כאשר עונת ה-MLS הראשונה החלה.
המיוטיני הייתה בבעלות והופעלה על ידי ה-MLS עצמה יחד עם שתי קבוצות נוספות, דאלאס ברן וסן חוזה קלאש, כאשר הליגה קיוותה בסופו של דבר למכור את הזיכיונות (הזכות להפעלת הקבוצות) לבעלים מקומיים פרטיים. הקבוצה ביצעה כמה החתמות חזקות בשנת 1995, הכוללות את קרלוס ולדרמה, רוי לאסיטר ומרטין ואסקס. הקבוצה הצליחה במיוחד בשנתיים הראשונות שלה, במיוחד בשנת 1996, כאשר היא זכתה במגן האוהדים הראשון אי פעם עם המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה בהובלת ה-MVP קרלוס ואלדרמה וזוכה בנעל הזהב רוי לאסיטר.
עיריית טמפה הרסה את אצטדיון טמפה בשנת 1998, והמיוטיני עברה לאצטדיון ריימונד ג'יימס החדש בעונת 1999 עם חוזה שכירות פחות טוב מהקודם. המועדון התקשה עקב ירידה בממוצע הצופים והכנסות נמוכות שהחריפו על ידי הסכם השכירות שהעביר את מרבית ההכנסות מיום המשחק לקבוצת טמפה ביי באקנירס, מה שהביא לחוסר יכולת למצוא קבוצת בעלות מקומית. בשנת 2001 היה לקבוצה ממוצע צופים של מתחת ל-11,000 אוהדים למשחק, מהנמוכים ביותר בליגה. מול הפסדים כספיים של עד 2 מיליון דולר לשנה, ה-MLS חיזרה אחר מלקולם גלייזר ומשפחתו, בעלי טמפה ביי באקנירס מה-NFL, כדי שירכשו את טמפה ביי מיוטיני. הגלייזרים שקלו את העסקה אך בסופו של דבר דחו אותה, והשאירו את הליגה בלא שום בעלים פוטנציאליים המוכנים להשתלט על הקבוצה. ה-MLS פירקה את טמפה ביי מיוטיני, כמו גם את הקבוצה השנייה מפלורידה, מיאמי פיוז'ן, בשנת 2002. הגלייזרים בסופו של דבר רכשו את מנצ'סטר יונייטד בשנת 2005.
שנה אחר שנה.
"* זכתה במגן האוהדים"
תיאוריית ההתפתחות בשלבים
ניאו מרקסיזם
מיאמי פושיון
שנות הארבעים
קרב אלמו
קרב אלמו (באנגלית: Battle of the Alamo, בספרדית: Batalla de El Álamo) התרחש במאה ה־19 בין רפובליקת מקסיקו לבין כוחות המורדים הטקסנים במהלך המהפכה הטקסנית. הקרב התרחש במבצר אלמו בסן אנטוניו, טקסס (שנודע באותה תקופה כ"San Antonio de Béxar") בחודשים פברואר-מרץ של שנת 1836, ובסופו נקטלו כל מגיניו האמריקנים עד האחרון שבהם. הקרב היה חלק מהמהפכה הטקסנית לעצמאותה של טקסס, בין רפובליקת מקסיקו וכוחות המרד הטקסנים בסן אנטוניו. טקסס באותה עת הייתה חלק מרפובליקת מקסיקו, חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה, שקיבלה את עצמאותה מהשלטון הספרדי ב-1821.
רקע.
ב-1823 הוקמה קולוניה אמריקנית בת 300 משפחות בטקסס, על גדותיו של נהר בראזוס. השאיפה של האמריקנים שהתיישבו שם הייתה להכניס את טקסס כאחת ממדינות ארצות הברית.
הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה, מפקד הכוחות המקסיקנים שהיה נשיא מקסיקו עד 1835, ראה בטקסס חלק חשוב מהרפובליקה שהנהיג, משתי סיבות עיקריות:
האמריקנים לא צייתו לחוקי ממשלת מקסיקו, ובשנת 1830 כבר היו בטקסס כ-30,000 אמריקנים - מספר כמעט כפול ממספרם של המקסיקנים והאינדיאנים במקום. הגנרל סנטה אנה אסר את בואם של מתיישבים נוספים, והטיל הגבלות על ההתיישבות הקיימת. בעקבות החוקים המחמירים, אירעו כבר בקיץ של שנת 1835 תקריות אלימות ראשונות בין המתיישבים האמריקנים למקסיקנים, ובסוף אותה שנה יצא הגנרל המקסיקני מרטין פרפקטו דה-קוס כדי לדכא את ההתקוממויות, אבל נחל מפלה אחר מפלה מול אנשי טקסס. ב-11 בדצמבר של אותה השנה, נאלצו כאלף חיילים מקסיקנים שהיו תחת פיקודו - ושהתבצרו במצודת אלמו - להיכנע לפני האמריקנים, שצרו עליהם.