סוג אחר של שירק הוא עבודת דברים חומריים, כמו למשל חטא העגל, אשר מוזכר גם בקוראן.
סוג נוסף הוא האמונה באלים נוספים מלבד אללה, או ייחוס תכונות אלוהיות לאחרים מלבד אללה.
עומר בן אל-ח'טאב אף אמר ש"כל הנשבע באחר מלבד באללה, ביצע כפירה או עבודה זרה".
The Bare Necessities
The Bare Necessities (בתרגום מילולי לעברית: "הצרכים הכי חיוניים") ובדיבוב העברי מה שטוב לדוב הוא שיר ג'אז מתוך הסרט "ספר הג'ונגל" משנת 1967, שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני. השיר עובד מוזיקלית על ידי וון דייק פארקס, ונכתב על ידי טרי גילקיזון, כאשר זהו השיר היחיד שלא נכתב על ידי האחים שרמן בסרט. במהלך הסרט מבצעים באלו ומוגלי את השיר כאשר באלו מסביר למוגלי על החיים כדוב. בגרסה המקורית של הסרט מבצעים את השיר פיל האריס וברוס רייתרמן, ובגרסה העברית מבצעים את השיר דני ליטני וטל בלכרוביץ'.
בשנת 1967, השיר היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד לשיר "Talk to the Animals" מתוך הסרט "דוקטור דוליטל".
רקע.
בהתחלת ההפקה של הסרט, השירים נכתבו על ידי טרי גילקיזון, כאשר כתב שירים שלמים עברו. וולט דיסני, שהפיק את הסרט, טען שהשירים שגילקיזון כתב אפלים מידי, ולכן הוחלט שבמקומו יכתבו את השירים האחים שרמן, שלקחו בעבר חלק בכתיבת שירים לסרטים של דיסני, ביניהם הסרט "היפהפייה הנרדמת". השירים שכתבו האחים שרמן החליפו את כל השירים שכתב גילקיזון, מלבד השיר "The Bare Necessities", השיר העליז היחידי שכתב ואהב שאר הצוות של הסרט.
מורין ניוברגר
מורין בראון נויברגר-סולומון (באנגלית: Maurine Brown Neuberger-Solomon;9 בינואר 1907 – 22 בפברואר 2000) הייתה פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אורגון בין השנים 1960–1967. היא הייתה האישה הרביעית שנבחרה לסנאט האמריקאי והעשירית בסך הכל בבית העליון של הקונגרס. היא ובעלה, ריצ'רד ל. ניוברגר, נחשבים לזוג הראשון שכיהן באותו בית מחוקקים. בהווה, היא האישה היחידה שנבחרה לסנאט מטעם אורגון.
ביוגרפיה.
ניוברגר נולדה בקלוברדייל שבצפון-מערב אורגון. היא למדה בבתי ספר ציבוריים, במכללת אורגון לחינוך במונמות' בשנים 1922–1924, וב-1929 השלימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת אורגון. בשנתה הראשונה כסטודנטית נבחרה ל"מועצת מורטר" הלאומית, המהווה גוף של כבוד עבור סטודנטים במכללות ובאוניברסיטאות ברחבי ארצות ההברית. לאחר מכן, בשנים 1936–1937, למדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. מורין בראון הייתה מורה בבתי הספר הציבוריים של אורגון בין השנים 1932–1944. בשנת 1937, כאשר לימדה בתיכון בפורטלנד, הכירה את ריצ'רד ל. נוברגר. הם נישאו ב-1945, לאחר שנויברגר סיים את שירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה. לאחר מכן נבחר ריצ'רד נויברגר לסנאט של מדינת אורגון בבחירות 1948.
מורין נוברגר נכנסה לפוליטיקה של ארצות הברית ב-1950, כשנבחרה לבית הנבחרים של מדינת אורגון בו כיהנה עד 1955. בשנת 1952, כשנבחרה מחדש לבית הנבחרים ובעלה נבחר במקביל לסנאט, למעשה היא גרפה כמות רבה של יותר של קולות המצביעים. בתקופה זו הייתה גם חברת מועצת המנהלים של האגודה האמריקאית לאומות המאוחדות. בבחירות אמצע הכהונה ב-1954 נבחר בעלה לסנאט של ארצות הברית.
בשנת 1960 נפטר ריצ'רד ניוברגר כתוצאה ממחלת הסרטן שקיננה בגופו. מורין זכתה אז בבחירות מיוחדות ב-8 בנובמבר 1960, כמועמדת המפלגה הדמוקרטית לאיוש שארית כהונתו של בעלה בסנאט. טרם הבחירות, מושל אורגון מינה באופן ארעי את הול לאסק, שופט בבית המשפט העליון של המדינה, למלא את מקומו של ריצ'רד ניוברגר בסנאט חרף העדפת הממסד הדמוקרטי את ניוברגר. לאחר הבחירות, השלימה ניוברגר את שארית כהונתו של בעלה המנוח מ-9 בנובמבר 1960 עד 3 בינואר 1961. במקביל לבחירות המיוחדות, היא ניצחה בבחירות הכלליות וזכתה לתקופת כהונה מלאה בת שש שנים בשנים 1960–1967. בבחירות 1966 בחרה שלא שלא להתמודד מחדש לסנאט.
ב-11 ביולי 1964 נישאה לפיליפ סולומון, פרופסור קליני לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. חתונתם התקיימה בוושינגטון הבירה, והיא עברה בעקבותיו לקיימברידג' שבמסצ'וסטס. וכעבור שלוש שנים בלבד הזוג התגרש.
במאמר שפורסם בשנת 1965 נחשף כי המושל מארק האטפילד התכתב עם ניוברגר בשמה החדש שלאחר הנישואים, "מורין ניוברגר-סולומון", מתוך כוונה להפוך את נישואיה מחדש לעניין מרכזי במסע בחירות פוטנציאלי ב-1966. פעילותה בקונגרס התמקדה בסוגיות הנוגעות לתרבות הצריכה ובאג'נדות סביבתניות ובריאותיות. כמו כן, היא נתנה את חסותה לאחת מן הצעות החוק הראשונות שתבעו להציב סימני אזהרה על חפיסות סיגריות. בשנת 1961 מינה אותה נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי ​​לחברה בוועדה הנשיאותית למעמד האישה. בין השנים 1965–1968 הייתה יושבת ראש-עמיתה, ביחד עם האקטיביסטית פמיניסטית מיוריאל פוקס, של כוח המשימה לענייני הנשים שהקים סגן הנשיא יוברט האמפרי.
אחרי תום כהונתה בקונגרס הועסקה ניוברגר כמרצה לענייני צרכנות ומעמד האישה, וכמורה לממשל אמריקאי באוניברסיטת בוסטון ובמכון רדקליף ללימודים מתקדמים באוניברסיטת הרווארד. היא הייתה תושבת פורטלנד עד למותה ב-22 בפברואר 2000 בגיל 93, כתוצאה מהפרעה במח העצם. ניוברגר נטמנה בבית העלמין "בית ישראל" שבפורטלנד, אורגון.
וילה מדיצ'י דל פוג'ו אימפריאלה
וילה מדיצ'י דל פוג'ו אימפריאלה (באיטלקית: Villa medicea del Poggio Imperiale, מילולית "וילה מדיצ'י של הגבעה הקיסרית") היא וילה בסגנון נאו-קלאסי, שהייתה שייכת לדוכסים הגדולים של טוסקנה, השוכנת באזור בגבול הדרומי של העיר פירנצה במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה. הווילה היא אחת מה"ווילות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה", אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-2013. הווילה הייתה שייכת במקור למשפחת בארונצ'לי מפירנצה, היא נתפסה על ידי משפחת מדיצ'י, הפכה לביתו של בעל רצחני ונואף, ומפלט מפואר לדוכסית עם יומרות אימפריאליות. לימים ניתנה לאחותו של נפוליאון בונפרטה, היא הושבה לשליטים של טוסקנה, לפני שהוסבה לבסוף לבית ספר יוקרתי לבנות. במהלך ההיסטוריה הארוכה שלה, היא הייתה לעיתים קרובות במרכז ההיסטוריה הסוערת של איטליה, ונבנתה מחדש ועוצבה מחדש פעמים רבות.
היסטוריה.
שושלת מדיצ'י.
הווילה הייתה בעבר נחלתם של הדוכסים הגדולים של טוסקנה מבית מדיצ'י. עם זאת, ההיסטוריה המתועדת מתחילה קודם לכן במאה ה-15 כאשר נבנתה באתר וילה קטנה המכונה "וילה דל פוג'ו בארונצ'לי", על ידי יאקופו בארונצ'לי (Jacopo Baroncelli), סוחר מפירנצה. הווילה נמכרה לנושה של משפחת בארונצ'לי בשנת 1487, שמכר אותה לפייטרו סלוויאטי (Pietro Salviati) בשנת 1548. משפחת סלוויאטי הייתה משפחת אצילים ותיקה מפירנצה. פייטרו קישט את הנכס, והוסיף את הציור "עליית הבתולה לשמיים" של אנדריאה דל סרטו לקפלה של הווילה. בשנת 1565 לאחר מותו של פייטרו הוחרם רכוש סלוויאטי על ידי קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, שנתן את הווילה לבתו שהייתה נשואה לכאורה ל, שהופיע מדי פעם בווילה. באתר מפלט מועדף זה קיימה איזבלה את חצר האצילים המסוגננת והאינטלקטואלית שלה. בעקבות רצח איזבלה על ידי בעלה בשנת 1576, עברה הווילה לבנה .
בשנת 1618 נרכשה הווילה ממשפחת אורסיני על ידי , אשתו לעתיד של קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ונבנתה לחלוטין מחדש בין השנים 1622 ל-1625 על פי העיצוב של האדריכל . הווילה הוכפלה בגודלה עם מבנה מרכזי גדול (Corps de logis) עם שני אגפים תחתונים צמודים בזווית. פנים הווילה עוצב לדרישות הדוכסית על ידי האמן . במקביל הווילה חוברה לעיר על ידי שדרת עצים עצומה מונומנטלית וקיבלה את התואר "הקיסרית" – "וילה דל פוג'ו אימפריאלה". מריה מדלנה הייתה אחותו של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
עבודות הבנייה היו יקרות מאוד, וכך גם עלות העבודה הכמעט סימולטנית בפאלאצו פיטי. המצב הכספי של משפחת מדיצ'י הידרדר מאז ימיו של קוזימו דה מדיצ'י, והמשמעות של החלטת הדוכס הגדול לסגור את מעט הסניפים שנותרו ב בתקופה זו הייתה שאנשי טוסקנה נאלצו לשלם מיסים מוגדלים כדי לממן את הפרויקטים של הבנייה. לאחר מותו של קוזימו השני והעוצרות המשותפת של מריה מדלנה וחמותה , חיי המותרות והפזרנות חסרי התקדים של חצרות האצילים בווילה דל פוג'ו אימפריאלה ופאלאצו פיטי דלדלו מאוד את ההון שבידי משפחת מדיצ'י.
בשנת 1659 נרכשה האחוזה על ידי פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו , שהגדילה את הווילה וקישטה אותה בשיש ו. עם זאת הווילה תגיע לשיאה תחת יורשיהם של משפחת מדיצ'י, .
בית הבסבורג-לורן.
הווילה עוצבה מחדש ושופצה בשנת 1776 על ידי גספרה פאלוטי (Gaspare Paoletti) עבור לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. העבודה התמשכה לאורך 15 שנה, וכללה עבודות סטוקו וטיח רבות בפנים הווילה. נוצרו אגפים נוספים וחזיתות משניות שונות עוצבו מחדש בסגנון הנאו-קלאסי; רק החזית הראשית נותרה ללא שינוי.