ביוני 1942 היא הפכה להיות דיוויזיית היגר השמינית. היא לחמה בקרבות שונים תחת הארמייה ה-16, והשתתפה בקרבות על פסקוב תחת הארמייה ה-18. בשנת 1944 היא השתתפה בקרבות בהונגריה, בקרפטים ובסלובקיה. היא נכנעה לצבא האדום ב-8 במאי 1945.
הדיוויזיה ההררית הרביעית (ורמאכט)
הדיוויזיה ההררית הרביעית (בגרמנית: 4. Gebirgs-Division) הייתה דיוויזיה הררית של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-23 באוקטובר 1940, והועמדה תחת פיקוד קרל אגלזר. במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ואף לחמה במערכה על יוון. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ההררי ה-49 במסגרת הארמייה ה-17. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה בקרב על קווקז, ובקיץ 1944 לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית במבצע יאשי-קישינב. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בהונגריה כחלק מהארמייה השמינית, ובינואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה בסלובקיה, בשלזיה ובצ'כיה עד סוף המלחמה.
שאול סלע
שאול סלע (24 באפריל 1935 - 14 בספטמבר 2016) היה קצין בחיל הים הישראלי, לוחם בשייטת 13 ומפקדה השני של יחידה 707. תפקידו האחרון היה ראש מחלקת כח אדם בחיל הים, בדרגת אלוף-משנה.
ילדות ועלייה לארץ.
שמו המקורי של שאול סלע היה שארל קלוד פיטוסי. הוא נולד ב-24 באפריל 1935 בעיירה בלידה, כ-30 קילומטרים מדרום מערב לאלג'יר, בירת אלג'יריה. שארל קלוד היה הבן הבכור במשפחה בת שמונה אחים ואחיות. אביו היה קצב, ואמו עקרת בית. לאחר שנה וחצי עברו ההורים לעיר הבירה אלג'יר, ואולם שארל קלוד נותר אצל סבו וסבתו בבלידה עד היותו בן שבע שנים. לאחר תבוסת צרפת לגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה ועליית ממשלת וישי, נחקקו חוקים אנטישמיים בצרפת ובמושבותיה, ובין השאר נאסר על תלמידים יהודים ללמוד בבתי ספר כלליים. הקהילה היהודית באלג'יר הייתה קהילה מבוססת וגדולה, וכתגובה לחוק הקימה בית ספר משלה. בבלידה לא יכול היה שארל קלוד להמשיך ללמוד בבית הספר, ולכן עבר לאלג'יר כדי ללמוד בבית הספר היהודי שהוקם.
בנערותו היה שארל קלוד חבר בתנועת הנוער גורדוניה-מכבי הצעיר בה היה לחניך בולט ולמדריך. בגיל 17 וחצי מונה לראש התנועה בכל אלג'יריה. המשפחה עצמה לא רצתה לעזוב את אלג'יר והייתה מושרשת בתרבות הצרפתית, אך שארל קלוד רצה לעלות לארץ. בגיל 17.5 סיפר לאביו שעליו לעבור השתלמות בישראל, וב-1953 עלה על אונייה בדרך לארץ. אביו לא היה מודע לכוונתו לעלות, ורק אמו ידעה על כך.
שארל קלוד עלה לארץ יחד עם גרעין נוער, והגיע עמם לקיבוץ קריית ענבים. הוא תיאר מאוחר יותר את ההתייחסות אליו ואל חבריו בקיבוץ: . רוב חברי הגרעין לא נקלטו וחזרו לאלג'יר, אך סלע החליט להתגייס כדי לא להישבר ולעזוב גם הוא את ישראל. זמן קצר לאחר עלייתו עברת שארל קלוד פיטוסי את שמו לשאול סלע. שם המשפחה הפך לשמם של האחים כולם, שעלו עם כל המשפחה לארץ ב-1957. לאחר שלוש שנים במעברה רכש סלע דירה בחיפה והמשפחה עזבה את המעברה.
שירות צבאי.
שירות בשייטת 13.
תהליך הקבלה לשייטת -סלע ביקש להתגייס לחיל הים, אך גויס לחטיבת גבעתי. הוא היה חייל טוב ונשלח לקורס מ"כים. במהלך הקורס ביקש סלע, עם עוד כמה מחיילי הקורס, העברה לשייטת 13. לדברי סלע, רק החיילים שהיו בני קיבוץ מעוז חיים נענו, בהם ידידו של סלע, איתן ליפשיץ (לימים סגן-אלוף, מפקד בסיס אשדוד). בשנים מאוחרות יותר תיאר סלע כיצד לא התייאש, והחליט להגיע ליחידה בדרך לא פורמלית. יחד עם חבר נוסף הצליח להגיע לבסיס היחידה בעזרת ידידו איתן ליפשיץ. הם נכנסו לבסיס בעזרת אישור מזויף והצליחו להיפגש עם סגן מפקד השייטת, שהסדיר את קבלתם ליחידה. גרסה זו מופיעה גם בספר "צוללים קדימה" מאת דבורה עומר (ראו להלן).
איתן ליפשיץ מכחיש סיפור זה, לדבריו במהלך קורס המ"כים הגישו הוא וסלע, עם כמה חיילים נוספים, ארבע פעמים בקשה לעבור לשייטת 13. עם סיום הקורס פוזרו כל החניכים ליחידות החי"ר השונות, ואילו ליפשיץ וסלע נשארו בבסיס ללא הצבה. קיבלו חופשה של יומיים ויצאו למחנה שייטת 13. שם לאחר שיחות הבהרה צורפו למבדקי קבלה לשייטת 13. תהליך מפרך שהחל בריצת חופים מראש הנקרה עד זיקים, אותו עברו בהצלחה.
שירות בשייטת - סלע סיים את שירות החובה ונשאר לשירות נוסף בקבע מספר חודשים בהתאם לצרכים שנוצרו לאחר מלחמת סיני. הוא עבר לקיבוץ מעוז חיים ושם עסק בגידול בקר. משפחתו הגיעה לארץ ושוכנה במעברה במושבה מנחמיה. התנאים במעברה היו קשים ואבי המשפחה, שלא מצא תעסוקה, חזר לצרפת. סלע חזר לשירות קבע כדי לסייע למשפחה, ואת משכורתו העביר לאמו ואף שילם לקיבוץ מעוז חיים עבור קיום בתו הבכורה טל.
סלע עסק בצלילות קרביות בשייטת 13. בשנת 1962 נשלח סלע לקורס חובלים, למחזור שבו למדו גם מיכה רם ואברהם בן שושן, שניהם לימים אלופים ומפקדי חיל הים. בסיום הקורס הועלה סלע, כמו שאר המשתתפים משייטת 13, לדרגת סגן. לאחר קורס החובלים שירת תקופה קצרה בשייטת המשחתות, ואחר וחזר לשייטת 13 ומונה כמדריך בבית הספר ללוחמי השייטת ומפקד קורס לוחמים חדשים.
יחידה 707.
בתחילת 1963 הציע מפקד שייטת 13 דב שפיר להקים יחידת צוללים הגנתית, שתהיה נפרדת משייטת 13. המטרה הייתה לאפשר לשייטת 13 להתמקד במשימות התקפיות בלבד, ולהעביר ליחידה החדשה משימות כמו עזרה ותיקון של כלי שיט של חיל הים מתחת לפני המים, ריתוך וחיתוך תת-מימי, ניסויים תת-מימיים מסווגים וכן חבלה וסילוק פצצות תת-מימיות. מפקד חיל הים יוחאי בן נון אישר עקרונית ורס"ן יעקב ריטוב נשלח לאיטליה ללמוד את הנושא. הקמת היחידה הוטלה על סרן מיכאל הדני שהפעיל אותה במסגרת בסיס נמל חיפה. בשנת 1965 מונה שאול סלע למפקד היחידה. בתחילה ראה בכך ירידה במעמדו ופגיעה, אך בתוך זמן קצר התלהב מהתפקיד החדש.
עקשנותו והתנהלותו המסודרת חייבה את חיל הים להשקיע ביחידה. תחת פיקודו הוגדל תקן היחידה, ואנשיה ביצעו פעולות רבות, ובכללן סריקת מצרי טיראן לאחר כיבושם במלחמת ששת הימים, כדי לוודא שהמצרים הנסוגים לא הותירו בהם מילכודים ומוקשים; בדיקת מתקני קידוח הנפט באבו רודס, גם שם כדי לוודא שלא מוקשו או מולכדו; וכן צלילה לשרידיה של המשחתת אילת שטובעה במרחק כ-30 ק"מ מפורט סעיד, כדי לחלץ מסמכים סודיים שנותרו בה וגופות של אנשי צוות שנותרו בה, וכן כדי להשמיד את שרידי האונייה.
אף שמטרת יחידה 707 הייתה צלילה הגנתית, בתחילתה של מלחמת ההתשה השתלבו אנשי היחידה תוך זמן קצר גם בפעילות התקפית. שאול סלע קבע כמדיניות לקבל כל פעילות שתתבקש היחידה לבצע. סלע הגדיר לאנשיו: "אין עבודות בזויות, יש אנשים בזויים", ולחץ על מפקדת חיל הים לשלב את אנשיו בפעילות. ביני תלם, אז סגן מפקד חיל הים, רצה לשלב את יחידה 707 בפעילות, שכן לדבריו העבודה מול שייטת 13 הייתה מורכבת ואיטית, ואילו יחידה 707 קיבלה עליה משימות במהירות וב מהיר ופשוט יותר.
רפאל איתן, שהיה אז קצין חי"ר וצנחנים ראשי, העריך את פעילות היחידה וקבע שחיילי היחידה יעברו הכשרת חי"ר ויוסמכו כחיילי יחידת פשיטה. כך הצליח סלע לבסס את יחידה 707 כיחידה מובחרת, הפועלת במקביל לשייטת 13 ומבצעת משימות שנחשבו "סוג ב'". בתחילה שובצו ליחידה 707 חיילים שהודחו ממסלול ההכשרה של שייטת 13, ואולם עם הזמן הצליח סלע להתחיל לגייס ליחידה מתנדבים ישירות מהבקו"ם. כבר בנובמבר 1967 החל סלע לדרוש אות ייחודי ליחידה. הפעילות המוצלחת במלחמת ההתשה הוכיחה את צדקתו וב-16 באפריל 1969 הוענק לאנשיה אות התמנון.
יחידה 707 השתתפה בסדרת פעולות, תחת פיקודו של סלע. בין הפעולות הללו ניתן למנות את הבאות:
ב-1972, לאחר שמונה שנים כמפקד יחידה 707 שבהן הפך את היחידה מיחידה קטנה ליחידה מובחרת גדולה ומקצועית, סיים סלע את תפקידו והוחלף על ידי רס"ן דב בר. במהלך שמונה שנות פיקודו לא נפגע אף לוחם של היחידה בתאונות צלילה או תאונות אימונים.
פעילות מיוחדת - כישוריו של סלע ויכולתו להיטמע בציבור האירופי הרשימו את הממונים על ביטחון המדינה. סלע נשלח, עם שותפים, לפעילות מסוכנת בחו"ל שהצליחה ונשארה עלומה. לפעילות זו העניק סלע את הכינוי קוזה נוסטרה.
הוקרה בדיעבד - על תקופת פיקודו על היחידה זכה סלע להערכת מפקד חיל הים אברהם בוצר:
פיקוד על קורס חובלים ומלחמת יום הכיפורים.
תפקידו הבא של סלע היה פיקוד על בית הספר לחובלים. כאשר החלה מלחמת יום הכיפורים פורק בית הספר והחניכים נשלחו לתפקידי אבטחה בזירת ים סוף. שאול סלע עצמו נשלח גם הוא לזירה זו. המשימה הראשית שתוכננה לזירה הייתה מבצע נחיתה, ומפקד הזירה הקבוע סא"ל זאב אלמוג, נדרש להתרכז במשימה זאת. על כן מפקד חיל הים, אלוף ביני תלם, החליט לשלוח לזירה את מפקד חיל הים הקודם, אלוף אברהם בוצר. בוצר מינה את סלע כקצין אג"ם שלו. סלע היה שותף לתכנון פשיטות שבוצעו במהלך המלחמה על ידי דבורים ושייטת 13 סלע שימש בפועל כקצין האג"ם של בוצר, והיה שותף לתכנון מבצעי מגבית, פשיטות שבוצעו במהלך המלחמה על ידי שייטת 13 וספינות דבור, ונועדו להשמיד ספינות טילים מצריות שעגנו בנמל ע'רדקה ומנעו יכולת להנחית כוחות משוריינים צה"ליים דרך ים סוף. בפשיטות אלו הושמדו שתי ספינות טילים מסוג "קומאר" והמזח הצבאי במעגן נהרס. כתוצאה מהפשיטות פונה המעגן מכל כלי השיט שעגנו בו ושתי ספינות הטילים הנותרות עזבו את ע'רדקה ועברו לנמל ספאגה, 60 קילומטר דרומה יותר.