בספטמבר 2018 הודיעה דה בירס כי חברת הבת שלה, לייטבוקס ג'ולרי, תתחיל להציע למכירה יהלומים מלאכותיים. הודעה זו הפתיעה את תעשיית היהלומים בעולם משום שלאורך שנים רבות, לרבות רוב המאה ה-20 בהן שלטה דה בירס ללא עוררין על ייצור היהלומים הגולמיים בעולם, טענה החברה שלעולם לא תמכור יהלומים מלאכותיים; כיום טוענת החברה כי מכרות היהלומים בעולם מידלדלים והתפוקה תפחת באופן משמעותי בשנים הקרובות, וזו הסיבה לכניסתה תחום היהלומים המלאכותיים.
קרב קומי
ימת טיטיקקה
גל זייד
גל זייד (נולד ב-22 בפברואר 1964) הוא שחקן, במאי תיאטרון, במאי טלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
את שירותו הצבאי עשה זייד בצנחנים. לאחר השחרור, למד משחק ב"בית צבי" וסיים את לימודיו ב-1988.
בשנת 1994 השתתף לראשונה בסרטו של אלי כהן "איש שאהב עברית", בו שיחק לצד ענת וקסמן. ב-1996 שיחק ב"מלכה לב אדום" של אתגר קרת לצד שי אביבי, ועל משחקו זכה בפרס מטעם המכון הישראלי לקולנוע, וב"סמי מולכו בלש פרטי", עליו זכה בפרס השחקן המצטיין מטעם בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בשנת 1997 שיחק תפקיד ראשי בסרט "גרגר על הריס" לצד אלון אבוטבול. ב-2000 כתב את התסריט לצד לימור נחמיאס לסרטו של עודד דוידוף "מרס טורקי", בו השתתפו זייד עצמו, דלית קהן ואלון אבוטבול.
בשנת 2001 השתתף בסרט "ג'ירפות" לצד טינקרבל וב-2003 ב"היה או לא היה" לצד יבגניה דודינה. באותה שנה השתתף ב"הביוגרפיה של בן" לצד שרון אלכסנדר, ובסדרת הטלוויזיה "הילדים מגבעת נפוליאון". בשנת 2004 שיחק בסדרה "אהבה זה כואב" לצד דנה מודן. בשנת 2005 שיחק ב"אדמה משוגעת" וב"תנועה מגונה", אותו גם כתב. כמו כן התארח בסדרות "פלורנטין" ו"עניין של זמן". לאורך השנים עסק גם בכתיבה טלוויזיונית, ב-2004 כתב, יחד עם סיגל אבין, דרור נובלמן ולימור נחמיאס את הטלנובלה "מיכאלה", ב-2005 יצר וכתב לצד נובלמן ואבין את "טלנובלה בע"מ" וב-2006 את 2 העונות של הטלנובלה "האלופה" לצד נובלמן ונחמיאס, בה השתתף בתפקיד משני.
בתיאטרון שיחק זייד ב"אהבה שגעון", "חברה" ו"שנולדו אשמים" בתיאטרון החאן, "האדם עצמו" (עליו זכה לציון לשבח בשנת 1992 בתיאטרונטו), "בוז לירח" ו"גפרורים" בתיאטרון בית ליסין, "גורודיש" ו"אישה, בעל, בית" בתיאטרון הקאמרי, "המתחזה", "נוכלים ואוהבים" ו"מעקב באפלה" בתיאטרון באר שבע ו"אותלו", "פירוק" ו"הקאמבק של בוריס שפילמן" בתיאטרון חיפה. כמו כן השתתף בהפקות העצמאיות "לופ", "המובן מאליו" ו"המופע המוזר של נועה ויוסף אל דור", שעל משחקו בה זכה בפרס בפסטיבל אדינבורו בשנת 1994. ביים בתיאטרון את "החטא ועונשו" בתיאטרון באר שבע, את "סיפור אהבה" בתיאטרון החאן", "הצב צבי" בפסטיבל חיפה, ואת "חלום ליל קיץ" ו"תעתועים" בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
בנוסף, מלמד בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין משנת 1990. זייד משמש כסלקטור בקרן הקולנוע הישראלי, ובעל פינת שירה בתוכנית התרבות "המוסף" בערוץ 8. שימש כמנהל אמנותי של הפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים ונוער בחיפה ודרמטורג בפרויקט מחזאות בתיאטרון חיפה.
ב-2006 שיחק זייד בתפקיד הראשי בסרט "תנועה מגונה", המבוסס על הנובלה בת המאה ה-19 של היינריך פון קלייסט, "מיכאל קולהאס". היה מועמד על תפקידו לפרס אופיר. הסרט זכה בפרס הסרט העלילתי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה לשנת 2006 ויצא לאקרנים במאי 2007.
ב-2007 שיחק בתוכנית חיות פשע בערוץ ביפ בתור חוקר משוגע. שנה אחר כך הופיע בסרט "איים אבודים" בתפקיד אבא של "סבתא".
בשנים 2007–2009 שימש מנהל מחלקת הדרמה של שידורי קשת בערוץ 2. במסגרת עבודתו אחראי על סדרות כגון "פולישוק", "רמזור", "עבודה ערבית", "על קצות האצבעות" שאותה גם ביים, ו"חטופים". שימש כעורך-תסריט של הסדרות "רמזור", "חטופים" ו"האי 3".
בשנת 2010 השתתף לצידם של ליאור אשכנזי ותום אבני בסרטה של סיגל אבין "לא תדעו עוד צער", אשר נעשה בתוך מסגרת-זמן של 48 שעות.
ב-2010 שימש כעורך-התסריט של "חסמבה דור 3", התמנה למנהל מחלקת הדרמה של ערוץ 10 ושיחק בסדרת הטלוויזיה "חטופים" בתפקיד חיים כהן, פסיכולוג צבאי שחוקר את החטופים. באותה השנה שיחק בסדרה "בובי ואני" של יובל שגב, בתור החוקר המשוגע מ"חיות פשע".
ב-2014 החל שידורה של הסדרה "מתים לרגע", שזייד הוא בין יוצריה.
ביוני 2016 החל לשחק בסדרה "צומת מילר" בתפקיד עופר שפיץ, סוכנו של אדיר מילר.
ביוני 2017 התחילו שידוריה של העונה השנייה של מתים לרגע, שבה גל מצטרף לקאסט השחקנים ומגלם את פרופסור לוץ.
באוקטובר 2018 עלתה לאוויר הסדרה "מלכות" שאותה יצר וכתב זייד.
פרולוג (תכנות)
עיני דרקון
טרפז התנועות
וולטר סוואג' לנדור
וולטר סוואג' לנדור (באנגלית: Walter Savage Landor; 30 בינואר 1775 - 17 בספטמבר 1864) היה משורר וסופר אנגלי.
בחייו היה לנדור מעורב בשורה של מריבות וויכוחים ציבוריים. כבר בגיל 19, בהיותו סטודנט בטריניטי קולג' באוקספורד, הסתכסך לנדור עם תלמיד אחר שלא חלק את דעותיו הרפובליקניות. לנדור ירה לחלונו של אותו תלמיד, סולק מהקולג', וסירב לחזור אף כשהוענקה לו חנינה.
יחסיו עם אביו מעולם לא היו טובים, וכאשר זכה בירושה כבן הבכור, הוא מכר את אחוזת אבותיו וכך איבד את כל רכושו. בגיל 33 הוא התנדב לצבא הספרדי במטרה לבלום את פלישת נפוליאון לארץ זו, אך החוליה התפרקה לאחר קרבות קשים, והוא שב לאנגליה במהרה.
בגיל 36 נשא לאשה את ג'וליה ת'וילייר הענייה. נישואיו לא היו מוצלחים, ובאותה תקופה הפך לנדור לתוקפני מאי-פעם. הוא כתב מאמרי הסתה כנגד הממשלה, שבעקבותיהם הוא נאלץ לעזוב את אנגליה.
לנדור הגיע לאיטליה. שם הוא התעמת עם עובד ציבור וגורש מהעיר קומו. בגיל 60, אחרי 24 שנות נישואים אומללות, הוא נפרד מאשתו לאחר שהיא אירחה את מאהבה בביתם שבפיאסול. ידידותו עם רוברט בראונינג והערצתם של זרים היו נחמתו היחידה של לנדור בערוב ימיו.
המריבות שליוו את חייו לא משתקפים ביצירתו. בין יצירותיו ניתן להזכיר את "שיחות מן הדמיון" (Imaginary Conversations).
גבעת פלטין
סירקוס מסימוס
סירקו מסימו
אמלתאה
אָמָלְתֶאָה (מיוונית: Ἀμάλθεια) הוא הירח השלישי של צדק, והירח אשר התגלה חמישי ולכן נקרא גם יופיטר V. הוא התגלה ב־9 בספטמבר 1892 על ידי אדוארד אמרסון ברנרד באמצעות טלסקופ שובר אור בעל קוטר של 91 ס"מ במצפה כוכבים "ליק". אמלתאה הוא הירח האחרון שהתגלה באמצעות תצפית ישירה (ולא בעזרת צילום) וגם הירח הראשון שהתגלה מאז שגלילאו גליליי גילה את הירחים הגליליאניים בשנת 1610. הירח נקרא על שם הנימפה מן המיתולוגיה היוונית אשר היניקה את זאוס (יופיטר) בינקותו בחלב עזים, כאשר הוסתר במערה מפני זעמו של אביו, קרונוס.
הוא הירח הגדול ביותר מבין הירחים הפנימיים של צדק.
השם אמלתאה לא אומץ רשמית על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי עד לתחילת 1975, אף שנעשה בו שימוש באופן לא רשמי במשך עשורים אחרי שהוצע על ידי קאמי פלמריון. לפני 1975 הירח נודע כ"יופיטר V" על אף רצון ברנרד לכנות אותו בשם "קולומביה" לכבוד השנה ה־400 מאז שגילה קולומבוס את אמריקה.
תכונות פיזיות.
הירח אמלתאה הוא העצם האדום ביותר במערכת השמש ואף אדום יותר מכוכב הלכת מאדים. הצבע האדום נובע, ככל הנראה, מגופרית אשר מקורה באיו. כתמים בהירים של ירוק מופיעים במדרונים המרכזיים של אמלתאה אך מקור הצבע הזה אינו ידוע כעת.
לאמלתאה יש צורה חריגה כשמידותיו 270 × 168 × 150 ק"מ; צירו הראשי מכוון כלפי צדק. הוא אף נפגע רבות על ידי מטאורואידים היוצרים מכתשים רבים על־פני הירח וחלקם אף גדולים מאוד יחסית לירח. פאן, המכתש הגדול ביותר, קוטרו 100 קילומטרים ועומקו לפחות 8 קילומטרים. מכתש נוסף בשם גאיה, קוטרו 80 קילומטרים ועומקו כנראה כפול ומזה של פאן. לאמלתאה יש שני הרים מוכרים: מונס ליקטאס ומונס ידא, אשר משתרעים על־פני כ־20 קילומטרים.
המבנה החריג של אמלתאה וגודלו הובילו למסקנה כי הוא גוף חזק למדי; אם הוא היה מורכב בקרח או חומרים חלשים אחרים, כוח המשיכה שלו היה מעגל את צורתו. למרות זאת, לקראת סוף משימתה, הגשושית גלילאו נעה קרוב לירח. המסה המדויקת של אמלתאה נמדדה וצפיפותו נמדד בשיעור נמוך של
, המראה על כך שזה חייב להיות או גוף המכיל קרח או "ערמת חצץ נקבובית". ממדידות שנעשו לאחרונה על ידי טלסקופ סובארו עולה כי הירח אכן מכיל קרח, דבר המראה כי הוא לא יכול היה להיווצר כפי שהוא כיום מפני שצדק הראשיתי היה ממיס אותו. אף־על־פי־כן, הוא ככל הנראה אסטרואיד אשר נקלע לכוח המשיכה של צדק.
כמו כל שאר הירחים הפנימיים של צדק, גם הוא נעול על הגאות ושפל של צדק, כשצירו הראשי פונה לכיוון צדק כל הזמן. כמו איו, הוא מפיץ יותר חום מאשר הוא סופג מהשמש. זה נובע, כנראה, בשל זרמים חשמליים המושרים בתוכו במסלולו סביב השדה החשמלי של צדק.
ב־5 בנובמבר 2002, קצת פחות משנה לפני שהתרסקה לתוך צדק (ב־21 בספטמבר 2003), החללית גלילאו עשתה את מסלולה האחרון במרחק 160 ק"מ מאמלתאה. חישוב מסת הירח נעשה על ידי חישוב הסטייה במסלול החללית סביבו. נפחו חושב מקודם (בדיוק של כ־10%) מניתוח מדויק של כל התמונות הקיימות של הירח. התוצאה הייתה מפתיעה: הצפיפות הכוללת של אמלתאה קרובה לצפיפות של קרח, אף-על-פי שהירח הוא, כמעט בוודאות, לא גוף קרח מוצק. אפשרות אחת היא כי הירח מכיל חתיכות רבות הדבוקות יחד בעזרת כוח המשיכה הפועל ביניהן וחללים ריקים שנוצרו במקומות בהם החתיכות לא מתאימות. אף אם כך הוא הדבר, החלקים המוצקים של אמלתאה, לכאורה, פחות צפופים משל איו. דבר זה מחזק את הקשר בין ירחים בעלי מבנה חריג ואסטרואידים הנאספים כ"ערמת חצץ נקבובית".