אנשיו של טורזו דיווחו כי מצאו נערה אחת מתה ואחת גוססת.
הם דיווחו כי אישה נוספת נמצאה פצועה, ואחרות נעולות.
בעוד הרוזנת הושמה במעצר בית (ונשארה כך מאותו רגע ואילך), ביקש המלך מתיאס כי אליזבט תידון למוות. עם זאת, טורזו שכנע את המלך כי פעולה כזו תהווה השפעה שלילית על האצולה. לכן, המשפט נדחה עד להודעה חדשה, אולם הנאשמים האחרים הובאו לבית המשפט.
המשפט נערך ב-7 בינואר 1611 בביצ'ה, באטורי עצמה לא נכחה בבית המשפט.
שנותיה האחרונות ומותה.
במהלך המשפט של המשרתים שלה, באטורי הושמה תחת מעצר בית בטירה שלה. היא נשארה שם במשך ארבע שנים, עד יום מותה.
המלך מתיאס דחק בטורזו להביא אותה לבית המשפט ושני נוטריונים נשלחו לאסוף ראיות נוספות, אך בסופו של דבר בית המשפט לא פתח בהליכים נגדה.
ב-21 באוגוסט 1614 אליזבת באטורי נמצאה מתה בטירתה. מאחר שהיו כמה צלחות של מזון שלא נגעו בהן, תאריך המוות האמיתי שלה אינו ידוע. היא נקברה בכנסיית צ'אכטיצה, אך בשל המהומה של תושבי הכפר על כך ש"הנמרה של צ'אכטיצה" נקברה בבית הקברות שלהם, גופה הועבר לבית הולדתה באצ'ד, שם נטמן בקריפטה של משפחת באטורי.
חייה ועברה היוו השראה לסרט "גבירת צ'אכטיצה" בכיכובה של סבטלנה חודצ'נקובה.
לקריאה נוספת.
באנגלית
בגרמנית
מינה צמח
מינה צמח (נולדה ב-3 ביולי 1936) היא סטטיסטיקאית ישראלית. ניהלה את מכון המחקר לסקרי דעת קהל במשרד הפרסום "דחף", ומאז 2013 היא מועסקת במכון "מדגם", שהוקם על ידי מנו גבע.
ביוגרפיה.
מינה צמח נולדה לעדה וחיים כצנלסון בתל אביב, במשפחה דתית מתונה, כשהיא השנייה בשתי בנות. אביה היה יועץ משפטי של עיריית תל אביב בימי כהונתו של ישראל רוקח בראשות העירייה, ונפטר מאירוע מוחי כשהייתה בת 11. לאחר פטירת בעלה, אמה של צמח החלה לעבוד כספרנית.
מינה צמח למדה בבית הספר היסודי "הכרמל" ובתיכון עירוני א', ולאחר מכן שירתה בצה"ל במערך הפסיכוטכני. למדה תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בסוציולוגיה וסטטיסטיקה ותואר שני בפסיכולוגיה. השלימה את עבודת הדוקטורט שלה באוניברסיטת ייל בפסיכולוגיה חברתית ומודלים מתמטיים בפסיכולוגיה ב-1966. לאחר שובה לישראל מארצות הברית, לימדה באוניברסיטה העברית סטטיסטיקה ופסיכולוגיה.
יחד עם ד"ר משה קרוי, כתבה ספר על סקרים, וספר נוסף, יחד עם ורדה מילבאוור, שעוסק בסיכום מחקרים השוואתיים בין נשואים ללא-נשואים.
ב-1972 החלה לעבוד ב"מודיעין אזרחי" ופיתחה שם את נושא סקרי דעת הקהל. צמח זכתה לפרסום לראשונה בליל הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977, כשפרסמה סקר שחזה את עליית הליכוד לשלטון. אחרי הבחירות לכנסת השתים עשרה, החליפה את חנוך סמית כחזאית הבחירות של הערוץ הראשון. בהמשך עבדה כסוקרת הראשית של ערוץ 2 וידיעות אחרונות.
ב-1980 הצטרפה צמח למשרד הפרסום "דחף" בתפקיד מנהלת מכון המחקר לסקרי דעת קהל. היא מילאה תפקיד זה עד לסיום פעילותו של משרד "דחף" בשנת 2013. מכון המחקר בראשותה ערך מחקרים וסקרים בנושאי פוליטיקה, אך גם בנושאים נוספים הקשורים לתחום השיווק או לתרבות הפופולרית.
ב-12 בפברואר 1989, הוצתה דלת דירתה. אלמוני שהתקשר לעיתון ידיעות אחרונות אמר שארגון "הסיקריקים", אחראי להצתה, מאחר שצמח פרסמה מספר ימים קודם סקר, בו נמצא כי 53% מהציבור בישראל מוכן לקיים משא ומתן עם אש"ף.
במאי 2013, עם סגירתו של משרד הפרסום "דחף", עברה לכהן כשותפה במכון המחקר "מדגם - ייעוץ ומחקר בע"מ" אשר הוקם ב-1988 בידי מנו גבע.
בעשור השני של המאה ה-21 היא משמשת מרצה לסטטיסטיקה בבית הספר "סמי עופר" לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה, ומנחה את התוכנית "שוברים כלים" בערוץ הכנסת, יחד עם רוני מילוא.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים ואחת, בעת שמדגמיה הציגו תוצאות רחוקות מתוצאות האמת, הודיעה על פרישה מעיסוק בסקרי בחירות עבור חדשות 12.
משפחתה.
אמהּ של צמח, עדה כצנלסון, הייתה תושבת תל אביב המבוגרת ביותר, כאשר נפטרה בגיל 108 בשנת 2010.
למינה הייתה אחות נוספת, חוה, שהייתה מבוגרת ממנה. היא נפטרה בגיל 87.
מינה צמח הייתה נשואה לפרופ' עדי צמח, אך נפרדה ממנו ב-1972, וממנו יש לה בן: ד"ר אריאל צמח, מרצה למשפט בינלאומי. לאחר גירושיה, בן זוגה במשך שנים רבות היה הפרסומאי והבעלים של "דחף" אליעזר ז'ורבין, עד שנפטר ב-2013 בגיל 89.
צנרת תעשייתית
צנרת תעשייתית היא מערכת של צינורות לשינוע זורמים.
הזורם בצנרת יכול להיות נוזל כמו מים או דלק, לחלופין הוא יכול להיות גז כמו קיטור, גז טבעי או אוויר. הזורם יכול להיות תערובת של מספר חומרים, במצבי צבירה שונים, כגון: תערובת של נוזל עם גז, נוזל ומוצק, או מוצק וגז וכיוצא בזאת.
הנדסת צנרת היא הענף בהנדסת מכונות העוסק בצינורות וכולל: תכנון, ביצוע ותפעול של מערכות צנרת כדי שיעמדו בדרישות כמו בחירת תוואי, חומר מבנה, תפקוד, לחץ ושיתוך. המהפכה התעשייתית והשימוש התעשייתי בקיטור העלו את הצורך בצנרת חזקה ויעילה לגזים ולנוזלים חמים ובלחץ גבוה.
הצנרת יכולה להיות מותקנת כשהיא קבורה מתחת לקרקע, בתעלות תת-קרקעיות או מותקנת על גבי הקרקע או על גשרי צנרת מעל הקרקע. בקווי הצנרת מותקנים מגופים, אביזרים ואלמנטים לבקרת הלחץ, הספיקה, הטמפרטורה, איכות הזורם, בצד משאבות, מפוחים, או מדחסים ומכלים, והם לרוב חלק בלתי נפרד מהדיון על הצנרת וחלק בלתי נפרד מהתכנון, הביצוע והתפעול. התכנון של הצנרת התעשייתית או הצנרת התהליכית מתחיל אצל מהנדס התהליך, והוא יוצא לאור בצורת תזרים תהליכי הכולל את הצנרת, המכשור והציוד הנלווה. מהנדס הצנרת ומתכנני הצנרת בוחרים את הצינור המתאים, התוואי, תמיכות ופרטים נוספים כדי שהמערכת תפעל כראוי.
צנרת יכולה להיות בקוטר של 8\1 אינץ' (כשלושה מילימטר) עד קוטר של עשרות אינצ'ים 48 או מספר מטרים. את הצנרת צריך לתכנן כך שתעמוד במאמצים הנוצרים ממשקל הצינור והזורם בו, משקל הבידוד, מהלחץ בתוך הצינור או מחוץ לצינור, מאמצים הנוצרים כתוצאה מההתפשטות של הצינור בהיותו חם ומכוחות חיצוניים כמו רעידות אדמה, רוחות, עומס שלג וכדומה. כדי לחשב מערכת מורכבת של צנרת העומדת בעומס מורכב של לחץ וטמפרטורה בנוסף למשקל ולכוחות רוח ורעידות אדמה אפשריים, מהנדסי הצנרת משתמשים בתכנות ייעודיות לחישוב צנרת המחשבות בשיטת האלמנטים הסופיים ומציגות את התוצאות של המאמצים והתזוזות תחת עומס בצורה גרפית נוחה לזיהוי ולהבנה.
הענף המטפל בצנרת בקוטר קטן למבנים ובצנרת הספקה בתחום העירוני או הכפרי כמו גם קווי הספקת מים וניקוז נקרא שרברבות. צנרת זו נמצאת בתחום ההנדסה האזרחית.
המסע הפרוע של מר קרפד
המסע הפרוע של מר קרפד (באנגלית: Mr. Toad's Wild Ride) הוא מתקן שעשועים מסוג מתקן אפל שהיה מצוי בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני. כיום המתקן מצוי רק בדיסנילנד שבאנהיים, קליפורניה, והוא אחד המתקנים הבודדים שעדיין פעילים מיום פתיחת הפארק ב-1955.
המתקן מתרחש בתוך סרט ההנפשה של אולפני וולט דיסני שנעשה על פי הסיפור הרוח בערבי הנחל.
בעבר היה מתקן זהה גם בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה אולם שם הוחלף המתקן (על אף מחאות רבות של מעריצים) והוחלף במתקן הרפתקאותיו הרבות של פו הדוב.
תיאור המתקן.
המבקרים במתקן נכנסו באחת משתי כניסות למתקן, שם הועלו על כלי רכב שנסעו במסלולים שונים, כך שכל מבקר יכול היה לצפות במתקן מזווית שונה בהתאם למסלול בו נסע.
המבקרים עברו דרך סצנות מהסרט "הרוח בערבי הנחל": ראשית המסע באחוזות קרפד, שם המבקרים מתרסקים לתוך האח ומצליחים להימלט ברגע האחרון משריון נופל. משם נוסע הרכב בו נוסעים המבקרים דרך חצר המשק, רחוב כפרי ובית משפט.
אין מדובר ברכבת הרים, אולם במתקן פניות חדות והמכונית נוסעת במהירות רבה. באחד השלבים רואים המבקרים את המכונית המסיעה מבקרים מהמסלול האחר נעה לעברם במהירות, וברגע האחרון סוטות המכוניות זו מזו על מנת למנוע התנגשות.
סיום המתקן ידוע בכך שהרכב בו נוסעים מתנגש ברכבת, והמבקרים נלקחים ל"גהנום" - סצנה בחדר חם עם שדונים הקופצים סביב. אך בסרט ובספר אין אף סצנה שבה מר קרפד מגיע לגהנום
המרכז הגרמני לחקר החלל
המרכז הגרמני לחקר החלל (בגרמנית: Das Deutsche Zentrum für Luft- und Raumfahrt ובקיצור DLR, מילולית: המרכז הגרמני לנסיעה באוויר ובחלל) הוא הגוף הראשי וארגון-העל המאגד את כל הארגונים הרשמיים של המרכז הלאומי לחקר החלל וסוכנות החלל הגרמנית.
הגוף הוקם בשנת 1969 לאחר איחוד של שלושה ארגונים מרכזים בגרמניה - "המעבדה האווירונאוטית" (AVA), "המעבדה הגרמנית לתעופה" (DVL) ו"המוסד הגרמני לחקר התעופה" (DFL). בשנת 1972 אוחד גם המרכז לחקר החלל (GfW) עם ארגון זה. המרכז הגרמני לחקר החלל חבר באגודת הלמהולץ.
מוסדות הארגון.
למרכז עצמו שמונה מוקדים עיקריים ברחבי גרמניה ביניהם ברלין ובון והגוף מאגד עשרות ארגונים ומוסדות כגון:
פרויקטים עיקריים.
המרכז עצמאי בתפקודו ופועל במגוון פרויקטים רבים, אך בנוסף משתתף פעיל וחלק מסוכנות החלל האירופית ולכן עוסק בין השאר ב:
קונגרס הקונפדרציה
מוריץ שליק
מוריץ שליק (גרמנית: Moritz Schlick ) (14 באפריל 1882 - 22 ביוני 1936), היה פילוסוף גרמני והאב המייסד של הפוזיטיביזם הלוגי והחוג הווינאי.
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
שליק נולד בברלין למשפחה אמידה. למד פיזיקה באוניברסיטת היידלברג ולאחר מכן באוניברסיטת ברלין בהדרכתו של מקס פלאנק.
פרסומים ראשונים בפילוסופיה.