לאחר הפסקה של כמה שנים העלה קראוס ב־1992 את המופע "משחק ההישרדות", שזכה לביקורות חיוביות. ב-1992, הופיע על הבמה המרכזית בפסטיבל ערד, וב־1993 נערך בפסטיבל ערד מופע הוקרה לשיריו בשם "ימי ראשית הקיץ". באותה שנה הצטרף קראוס למופע "גברים שרים אהבה", שבו שר וניגן לצד דני רובס, שלמה יידוב, דני ליטני ואלברט עמר. במקביל נהג בתקופה זו להופיע לבדו במועדון "הלוגוס" בתל אביב.
במרץ 1994 הוציא את אלבומו "ידידותי לסביבה". את רוב שירי האלבום הלחין למילים של יענקל'ה רוטבליט, ושניים מהם הלחין למילים של המשורר נתן זך: "המקום הכי נמוך" ו"בית, שני בתים". שני שירים באלבום שר קראוס בדואט עם הזמרת מזי כהן: "תני לי" ו"מה אתה רוצה". כמו כן נכללה באלבום גרסה מחודשת לשיר "בית הערבה". לשיר "המקום הכי נמוך" מהאלבום הופק קליפ בבימויו של אחיו של קראוס, יגאל. האלבום לא זכה להצלחה. באוגוסט באותה שנה יצא אלבום אוסף של קראוס בשם "רואים רחוק רואים שקוף", ובו שירים מקריירת הסולו שלו לצד שירים של החלונות הגבוהים ושירים שהלחין לאחרים.
ב־1995 השתתף קראוס בכמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "המונה דופק" של הבמאי יקי יושע. שיר הנושא של הסדרה היה גרסה מחודשת של דני ליטני לשירו של קראוס "זה קורה". ב־1997 זכו קראוס וייענקל'ה רוטבליט בפרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום המוזיקה הקלה. באותה שנה הקליט גרסה מחודשת לשיר "ארץ ישראל" עבור אלבום גרסאות הכיסוי "עבודה עברית".
בקיץ 2001 התחיל קראוס לעבוד על אלבום חדש, שוב בשיתוף פעולה עם יענקל'ה רוטבליט ובהפקה מוזיקלית של משה לוי. האלבום המלא, "יום רודף יום", יצא בינואר 2003 וזכה לביקורות טובות. הוא הורכב כולו מלחניו של קראוס לשירים של רוטבליט, למעט גרסה מחודשת לשיר "זה קורה" וקטע אינסטרומנטלי בשם "עצבות". העבודה על האלבום תועדה במשך שנה על ידי הבמאית יסמין הדס ליפשיץ, שיצרה מן החומר המתועד את הסרט "מעשה בתקליט". הסרט מתמקד בעבודה על השירים מיצירתם בביתו עם המילים שעל הנייר והגיטרה דרך העבודה באולפן, מהלך ההקלטות ועד ליציאת התקליטור. הקרנת הבכורה שלו נעשתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב־2005.
מותו.
ב־7 בפברואר 2013 אושפז קראוס במרכז הרפואי איכילוב בתל אביב במצב קשה בשל שפעת החזירים. מצבו החמיר עוד בהיותו בבית החולים, והוא לקה בדום לב. לאחר עשרה ימים נפטר והובא למנוחות בבית העלמין ירקון ביום שלמחרת. גרושתו, ג'וזי כץ, ושני בניהם נעדרו מההלוויה.
הערכה.
קראוס נמנה עם בכירי המוזיקאים הישראלים, ותרם רבות למהפכת הרוק והפופ במוזיקה הישראלית בשנות ה־60 וה־70. בשנת 2005 קיבל קראוס את פרס עמ"י של ערוץ 24 על תרומתו למוזיקה הישראלית, ובשנת 2006 קיבל פרס מפעל חיים על תרומתו למוזיקה הישראלית מטעם שר החינוך.
החל מסוף העשור הראשון של המאה ה־21 נערכו ערבי מחווה רבים לשיריו של קראוס. כך למשל נערך ב־2007 מופע לציון ארבעים שנה לאלבומה של החלונות הגבוהים. בשנת 2010, במסגרת פסטיבל ערד, התקיים ערב שירי שמוליק קראוס. ב־2012 נערך בפסטיבל "ימי זמר" בחולון ערב מחווה ללהקת החלונות הגבוהים.
קראוס זכה עם השנים גם לגרסאות כיסוי לשיריו. כך למשל באלבום "עבודה עברית" מ־1998 חמש מתוך חמישים ואחת גרסאות הכיסוי היו לשיריו.
עיריית תל אביב הציבה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב טרומפלדור 14 בתל אביב.
חיים אישיים.
לאורך חייו סבל קראוס ממשברים שונים ונעצר פעמים אחדות, ואף אושפז פעמים אחדות במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל בשל גילויי אלימות ועבירות שונות.
בפברואר 1962 נישא קראוס לעיתונאית שולה רון. השניים התגרשו כעבור שלושה חודשים. ב־1964 היה נשוי בצרפת לתקופה קצרה לפלורנס סמואל. ב־22 באוקטובר 1969 נישא לג'וזי כץ. לשניים נולדו שני בנים, ב־1974 וב־1976. כץ וקראוס חוו משברים רבים עקב מצבו הנפשי המעורער של קראוס, מעצריו ואשפוזיו הרבים. בשנת 1981, בעקבות מריבה קשה עם קראוס, עזבה כץ את ישראל בן לילה ועברה להתגורר בארצות הברית עם שני ילדיהם. מאוחר יותר הם התגרשו. בסוף שנות השמונים פגש את חנה קופלר, שהייתה בת זוגו עד סוף חייו. לאחר מותו הוציאה קופלר ספר-אלבום עם כל שיריו וביוגרפיה מקוצרת.
הסרט התיעודי "מעשה בתקליט" אפשר הצצה לתופעה קבועה לאורך הקריירה של קראוס: ההתפוררות וההרס הנפשי שעוברים עליו תוך כדי היצירה. קראוס שמח לחזור לאולפני ההקלטות לאחר שנים של היעדרות כשהוא רגוע ולבבי, ובמהלך השנה של העבודה על התקליט הוא הלך ועלה על גדותיו עד להתפרצות מחודשת של המחלה ואשפוז פסיכיאטרי באברבנאל.
בשנת 2003 נתפס קראוס כשהוא נוהג עם רישיון נהיגה שתוקפו פג 17 שנים קודם לכן, לאחר שהיה מעורב בשלוש תאונות דרכים.
זכייתו של קראוס בפרס משרד החינוך ב־2006 עוררה ביקורת בחוגים למניעת אלימות ולזכויות האישה בשל עברו האלים. בלטה בביקורת שלה חברת הכנסת שלי יחימוביץ'.
כשנה לאחר מותו שודר בערוץ yes-דוקו סרט בשם "מאחורי עיניים כחולות" העוסק בקראוס. בסרט נטען כי קראוס סבל מהפרעה דו-קוטבית (מאניה דפרסיה).
שמוליק קראוס הוא דודהּ של הזמרת יעל קראוס.
דיסקוגרפיה.
אלבומים בהם הלחין חלק משמעותי מהשירים, אך לא השתתף באופן משמעותי כמבצע:
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותו:
הערות שוליים.
הקיצורים הביבליוגרפיים:
יחיאל יעקבסון
הרב יחיאל מיכל יעקבסון (נולד ב-30 בדצמבר 1955) הוא מחנך חרדי, העוסק במניעת נשירה בחברה החרדית ובהדרכה חינוכית. מראשית שנות ה-80 מכהן כמשגיח בישיבה הקטנה ובמתיבתא של "המרכז לחינוך תורני - זכרון יעקב" (מל"ת).
ביוגרפיה.
גדל במשפחה חרדית בשכונת בית וגן בירושלים. מגיל צעיר היה תלמיד ומקורב לרב יחזקאל אברמסקי והרב אליהו לופיאן למד בישיבות: קול תורה, סלבודקה ופוניבז'.
בגיל צעיר נאלץ לעזוב את הישיבה עקב בעיה רפואית שהקשתה לו על הראייה. שירת כקצין בסיירת תותחנים והשתתף במלחמת שלום הגליל כאיש מילואים. יעקובסון נפצע במהלך פעולה בלבנון. הוא השתחרר בדרגת סרן כנכה צה"ל.
פועלו בתחום החינוך.
הרב יחזקאל אברמסקי המליץ לו לעסוק בחינוך. כבר בגיל צעיר ניהל מוסד חינוכי לצעירים בעלי הפרעות וקשיי למידה, הקים מוסדות לטיפול בנוער נושר בדרום ובצפון הארץ וכן הקים מכונים לטיפול כגון "לב שומע" ו"שמע בני". בהמשך הקים בזכרון יעקב ישיבה לצעירים.
משמש כמרצה בענייני חינוך ילדים ובענייני ייעוץ. את עיקר זמנו הוא מקדיש לעבודה עם נוער חרדי אשר מועד לנשירה מהחברה החרדית. תקופה מסוימת עסק בהחזרה בתשובה, בארגון אל המקורות, אולם בהוראת הסטייפלר חדל מכך כדי להקדיש את כל זמנו למניעת נשירה מהחברה החרדית.
החל משנת תשס"ח (2007) ולמשך כמה שנים, לימד בתורת החיים, בבית הספר להעצמה אישית והכשרת מטפלים. יוכי דנחי היא בין תלמידיו.
הרצאותיו הופצו על גבי קלטות ותקליטורים על ידי הארגון חסדי נעמי, ובהמשך הוכנסו למאגר קול הלשון. יעקובסון הסתייג מהפצת הרצאותיו ואמר שהן יועדו והותאמו באופן ספציפי לסוג ואופי הקהל שאליו ניתנה ההרצאה, נכון לאוגוסט 2022 ההרצאות אינן בקול הלשון.
משנתו החינוכית.
עיקרי משנתו של הרב יעקבסון הם:
חיים אישיים.
יעקובסון נשוי, אב לחמישה ומתגורר בזכרון יעקב. בן דודו הוא הרב יחזקאל יעקבסון ראש ישיבת שעלבים.
סמדר רייספלד
סמדר רייספלד היא סופרת, עיתונאית ב"הארץ" ומנחת סדנאות כתיבה.
ביוגרפיה.
רייספלד נולדה בתל אביב לאב ניצול שואה ולאם שעלתה לישראל מפולין כתינוקת לפני מלחמת העולם השנייה.
למדה בתיכון אליאנס, שירתה ב-צה"ל ב-8200, עשתה דוקטורט בביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתפקיד המגע הבין-תאי בבקרת ביטוי גנים במהלך ההתפתחות העוברית. לאחר סיום התואר התגוררה במשך שנתיים בצרפת, שם החלה לעסוק בספרות.
ב-2009 החלה לכתוב ביקורות ספרים למוסף "ספרים" ואחר כך כתבות למוסף סוף השבוע של "הארץ". מראיינת מדענים עבור "הקרן הלאומית למדע" ומנחת סדנאות כתיבה.
נשואה ואם לבת ובן.
לקריאה נוספת.
על הספר "דרווין באיילון דרום"
על הספר "שתיים"
על הספר "קבלו אותי במחיאות כפיים"
לי און-סיל
לי און-סיל (בקוריאנית: 이은실, נהגה כ"אִי אוּן-שִיל", IPA: [i ɯn.ɕil]; ) היא שחקנית טניס שולחן דרום קוריאנית. דירוג השיא שלה הוא 21 בעולם וזהו גם דירוגה הנוכחי. שותפתה למשחקי הזוגות היא סוק און-מי.
אליצור חולון
המרכז הבינתחומי
לייף אייריקסון
לֵייף אייריקסון (איסלנדית: Leifur Eiríksson לֵיְבֻר אֵרִיקְסוֹן; נורדית עתיקה: Leifr Eiríksson לֵיְבְר אֵיְרִיקְסוֹן) (970–1020) היה מגלה ארצות נורדי. ככל הנראה היה לייף האירופאי הראשון שדרך על אדמת אמריקה הצפונית (לאחר שאביו הגיע לגרינלנד). קורותיו מתועדים בסאגות איסלנדיות, שלפיהן הוא הקים מושבה נורדית במקום בשם וינלנד, מדרום-מערב לגרינלנד. חוקרים מודרניים ממקמים את וינלנד על רצועת החוף של צפון אמריקה, ובפרט, לאור ממצאים ארכאולוגים המצביעים על התיישבות נורדית במקום, משערים כי היא בניופאונדלנד שבקנדה.
ביוגרפיה.
משפחתו של לייף.
לייף היה בנו של אייריק תורוואלדסון, שנודע בשם אייריק האדום. ללייף היו שני אחים ואחות, והוא נולד בסביבות שנת 970, ככל הנראה באיסלנד, ועבר לגרינלנד בגיל צעיר. אביו הקים את המושבה הנורדית בגרינלנד, ומכך משפחתו של לייף זכתה למעמד גבוה בקרב תושבי האי.
מקורות טקסטואליים לחייו ומסעותיו.