בשנת 1788 הוא הפך לרופא ראשי של בית החולים "אוטל-דייה" (L'Hôtel-Dieu de Chambéry) בעירו שאמברי ושל ההוספיס - "בית חשוכי המרפא" שליד מנזר "מרים הקדושה המצרית", שכלל גם אגף או בית חולים ל"משוגעים" ( L'Hôpital des Fous). בשנת 1791 אחרי שלוש שנות עבודה במקומות אלה פרסם את "הפילוסופיה של השגעון" שהתפרסמה בעיקר אחר מותו. דרך ספר זה בישר ד'אקן, עוד לפני פינל, את ה"טיפול על ידי מוסר" ואת "הרפואה האלייניסטית". הוא נחשב על ידי אחדים לספר הפסיכיאטריה הראשון. פיליפ פינל לא ציטט ספר זה בכתבו המפורסם - "טרקטאט רפואי-פילוסופי על האליינציה הנפשית או המאניה" שהופיע בשנת 1801, בעוד שדאקן הקדיש את מהדורתו השנייה לפינל.
דאקן, שלא היה לו קודם ניסיון עם "משוגעים", נזף את קודמיו על הטיפולים המיותרים לדעתו שנתנו להם. הוא קיווה להשתמש בטיפול בחולי נפש באותן השיטות ששימשו לו ברפואה הפנימית. באגף של בית החולים שניהל שהו 40 חולים פסיכיאטריים. הוא סבר שהימצאותם של יותר חולים במקום אחד יאפשר את חקר חוליים באופן מדעי. הוא השתדל להפטר מדעות קדומות מן העבר לגבי חולים אלה וביקר אצלם ללא פחד. לדבריו אפילו האלימים ביותר לא נגעו בו. הוא בדק להם את הדופק, את הנשים שאל על המחזור, השתדל להביא להם גם טבק ופירות ולשוחח איתם, גם עם אלו שדיברו לא לעניין. גישתו הטיפולית דגלה "יותר בטיפול מורלי מאשר בטיפול פיזי" ("מורלי" במובן "אנושי", "בינאישי"). "טיפול מורלי" (traitement moral) כלל לדידו "דיאטה, פעילות גופנית, חופש, מציאת עיסוק, ובמיוחד רכות בדיבור ובהתנהגות איתם".
סבר שיש למחלות הנפש גורמים סביבתיים, כמו למשל השפעת מופעי הירח.
הוא גינה את החזקת חולי הנפש בצינוקים מוזנחים גם הסיר שלשלאות בדומה לפיליפ פינל בפריז ולויליאם טיוק באנגליה. הוא איפשר לחולים רבים להסתובב חופשית בחצר בית החולים ודאג שרק אותם אנשי צוות שהיו האנושיים ביותר ונוחים לבריות יעסקו בטיפולם.
"פילוסופיית השגעון".
הספר "פילוסופיית השגעון" פורסם במהדורה הראשונה בשנת 1792.
בראשית הדבר - בת 27 עמודים - דן ד'אקן בטרגדיית מחלת הנפש, האדישות הכללית הקיימת כלפיה, בניסיונו להבחין בין בריאות נפשית ושגעון, סיווגן של צורות שגעון - כמו עם רוממות רוח או נפילת רוח, צורות חריפות או ממושכות, סוערות או מוזרות, מלנכוליות או אוויליות. ד'אקן מזכיר שיפורים שהונהגו לטובת החולים בבית החולים בת'לם בלונדון או הגישה ההומנית של בית החולים של מסדר אבירי מלטה.
גופו של הספר כולל הצגות מקרים (observations) של חולים חשוכי מרפא או שהיו ניתנים לריפוי, דוגמאות של הצלחות וכשלונות טיפוליים. ד'אקן מזכיר את האפשרות לנטייה תורשתית לפתח את המחלות ואת ההשפעה ההדדית בין גוף לנפש.
ד'אקן שיבושים נפשיים שהופיעו בעקבות מחלות גופניות (כמו אבעבועות שחורות, דלקת פרקים), הריון, לידה, הפסקת הנקה ואחרים בעקבות גורמים נפשיים כמו מנות יתר של חיבה, ידידות, לימודים או דת. הטיפולים כללו אמצעים מסורתיים ומגוונים כמו הנחת עלוקות וחומרים משלשלים אמטיים, אופיום, קמפור, מקלחות קרות או חמות, המותאמים אישית לכל מטופל, או לחליפין -לפי מקרה - מתוך גישה הומנית - אמצעי הלבשה, תזונה ואחרים, תוך תשומת לב עקבית.
הדגיש תשומת לב מיוחדת לתזונה ולטיפול במרחצאות. ד'אקן תיאר מקרים ללא תקווה, אך גם כאלה שהחלימו אחרי פרצי חום גבוה.
בסך הכל ב-16 שנות פעילותו בבית החולים רשם פרטים על 800 מקרים.
"הטיפול המורלי" שהוא ממליץ כולל שיחות, שגרה יומית, פעילות גופנית, חופש מהגבלה, מטלות קלות, פעילויות מהנות שונות.
ד'אקן גינה את הכליאה הממושכת, או החזקת האדם בתנוחה אופקית, התבטא נגד השימוש בכתונת הכפייה מיסודו של ויליאם קאלן.
הזכיר את השימוש בחשמל ודן בשימוש במי מעיינות מינרליים. כמו כן הקדיש פרק להשפעה האפשרית של מופעי הירח, בעקבות ספרו של האב ג'וזפה טואלדו ויצ'נטינו מ-1784, שהוא עצמו תרגם מאיטלקית. חקר זאת על 5 ברים ו5 נשים, וחקר קורלציות בין ממצאי הראיונות איתם ומופעי הירח.
מצא ששיא השגעון מתרחש בירח חדש או בירח מלא. השפעת הירח היא כי חזקה לדבריו בנקודת היפוך ובנקודת השוויון
ד'אקן סבר שהתאבדויות אינן נובעות משגעון והייתה לו גישה בקורתית מאוד כלפי התנהגות זו.
הוטרד גם מסוגיית התרופות וסבר שצריך להיזהר מתרופות מיותרות ומזיקות ושהטיפול המורלי הוא חשוב יותר מהטיפול בתרופות. הזהיר גם מפני שלרטנים ומפני רופאים מושחתים. בסוף ספרו הדגיש את חשיבות לימוד האנטומיה והפיזיולוגיה של גוף האדם בבתי הספר ואת חשיבות חקר הגולגולת ברוחו של פרנץ יוזף גאל.
כממשיך של היפוקרטס, ראה ד'אקן בהפרעות הנפשיות הקשות צורות של חולי ובחולים בני אדם הזקוקים לשיפור הידע על מחלותיהם ולעזרה. הוא דגל בעיסוק במדע, היה קפדן בתצפיותיו, היה בעד חקר האנטומיה והפיזיולוגיה, לרבות על ידי נתיחות גופות.
לקריאה נוספת.
Constantin Gorgos - "Dicționar enciclopedic de psihiatrie" vol.A-D, Editura Medicală, București 1987
קישורים חיצוניים.
Le plan du journal sur les fous (תוכנית היומן על המשוגעים)
D.Vanni, B.Salomone, D.Pomini,P.Vanni and R.Ottaviani - Joseph Daquin, Piedmontese savoyard Physician, "a not well known Chiarugi, "Vesalius", V, 1, 30 - 40,1999"
יחסי אינדונזיה–טנזניה
יחסי אינדונזיה–טנזניה הם היחסים הבילטרליים  בין אינדונזיה לטנזניה. היחסים בין שתי המדינות הם בעיקר בתחום החקלאות, שבהם אינדונזיה מספקת הדרכה ועזרה לחקלאים טנזנים. בשנת 2011 שתי המדינות הקימו את ועדת שיתוף הפעולה החקלאי האינדונזית-טנזנית (JACC), הנועד לשפר את שיתוף הפעולה בתחום החקלאות בין שתי המדינות, שיפור המיומנויות החקלאיות של שתי המדינות, מחקר משותף, והרחבת גישת השווקים למוצרים חקלאיים. לאינדונזיה יש שגרירות בדאר א-סלאם. לטנזניה יש שגריר שאינו תושב בקואלה לומפור, מלזיה. שתי המדינות הן חברות בארגונים רב-צדדיים, כגון ארגון הסחר העולמי (WTO), G77 והמדינות הבלתי-מזדהות.
היסטוריה.
היחסים הבילטרליים בין אינדונזיה וטנזניה נוסדו ב-1964. באפריל 2005, סגן נשיא טנזניה, ד"ר עלי מוחמד שיין (Ali Mohammed Shein) ביקר באינדונזיה כדי לציין 50 שנים לוועידת באנדונג. באפריל 2007, שר החקלאות האינדונזי, אנטון אפריאנטונו, ביקר בטנזניה ובמסגרת ביקורו חתם על הסכם הקמת ועדת שיתוף הפעולה החקלאי האינדונזית-טנזנית (JACC).
שיתוף פעולה חקלאי.
היחסים בין שתי המדינות מתבססים בעיקר בתחום החקלאות. בשנת 1996, הקימה אינדונזיה את מרכז ההכשרה החקלאי והכפרי לחקלאי (FARTC), במקינדו, מורוגורו, טנזניה, היכן שמומחי חקלאות אינדונזים מספקים הדרכה לחקלאים טנזנים. עם זאת, בגלל בעקבות צעדי צנע התוכנית הופסקה בשנת 2004. בשנת 2007 שר החקלאות של טנזניה ביקר את שר החקלאות באינדונזיה, וביקש את חידוש תוכנית ההכשרה החקלאית. במרץ 2011, הממשלה האינדונזית חידשה את התוכנית. בשביל אינדונזיה, סיוע זה בחקלאות לטנזניה היה מונע על ידי הסכם דרום-דרום וסולידריות המדינות הבלתי-מזדהות, אשר קידם את הסתמכותה העצמית של טנזניה, בעיקר בתחום הביטחון התזונתי.
חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד)
חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), התשנ"ו-1996 מסדיר בישראל את נושא הפונדקאות - נשיאת עובר, שמקורו בהשתלת ביצית מופרית, על ידי אישה עד לידתו של התינוק, לשם מסירתו לאחר הלידה להורים מיועדים. החוק אושר ב-7 במרץ 1996, במהלך כהונתה של הכנסת השלוש עשרה.
היסטוריה חקיקתית.
בעקבות עתירה של בני זוג שלא איפשרו להם פונדקאות, ביוני 1991 מונתה על ידי שר המשפטים ועדה ציבורית - ועדת אלוני, בראשותו של השופט (בדימוס) שאול אלוני - לבדיקת נושא ההפריה החוץ גופית והשלכותיה. הוועדה הגישה את המלצותיה ביולי 1994, ועיקרן היה שיש להסדיר את סוגיית ההסכמים לנשיאת עוברים בחקיקה אשר תתיר עריכת הסכמים כאלה באופן מבוקר - על הזוג לעבור בחינה פסיכולוגית וייעוץ, וגם על האישה הנושאת להיות כשירה לכך, נפשית וגופנית.
תקנות 11 ו-13 לתקנות בריאות העם (הפריה חוץ גופית), התשמ"ז-1987, שהותקנו מכוח פקודת בריאות העם, 1940, אסרו למעשה על ביצועו של הסכם לנשיאת עוברים בישראל. בעקבות עתירה לבג"ץ, שהוגשה על ידי כמה זוגות שביקשו להתקשר בהסכמים לנשיאת עוברים, קבע בית המשפט ב-17 ביולי 1995, בהסכמת המדינה, כי התקנות הנ"ל יתבטלו ב-1 בינואר 1996, וכי עד לביטולן תקודם חקיקה ראשית בסוגיה זו.
בעקבות המלצות הוועדה נחקק ב-1996 חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), התשנ"ו-1996.
בהצגת החוק בכנסת אמר שר הבריאות, אפרים סנה:
במסגרת החוק תוקן חוק עבודת נשים, המקנה זכויות שונות הקשורות בהורות, כך שיקנה זכויות אלה, ובהן הזכות לחופשת לידה, גם לעובדת שקיבלה למשמורתה ילד כהורה מיועד. תוקן גם חוק הביטוח הלאומי, כך שיעניק דמי לידה, לפי הכללים המקובלים, לאם מיועדת שיצאה לחופשת לידה.
החוק דורש שההורים המיועדים יהיו איש ואישה שהם בני זוג. בעקבות עתירה לבג"ץ (שנדחתה) לאפשר לאישה שאין לה בן זוג להתקשר בהסכם פונדקאות להולדת ילד מביצית שלה, הוקמה בשנת 2004 ועדה נוספת שנועדה לבחון את תיקון החוק. דעת הרוב בוועדה הייתה שאין מקום לתיקון החוק בטרם יצטבר מידע נוסף על יישומו במתכונתו הנוכחית.
מכוח החוק הותקנו תקנות:
ועדת מור-יוסף.