לאחר שהמלומד ווּ יוּ' (吳棫) מתקופת שושלת סונג ערער את אמינות הפרקים הייחודיים בגרסת הטקסט הישן של מיי דזה (אלו שאינם מופיעים גם בגרסת הטקסט החדש), העלו מלומדים עוד ועוד תהיות בנוגע אליהם.
במאה ה-16 פרסם מֵיי ג'וֹאוּ (梅鷟) טיעון מפורט על פיו הפרקים הייחודיים, כולל ההקדמה והפרשנות זויפו במאה ה-3 תוך גנבת חומר ממקורות היסטוריים כגון ה"דְזְווֹ גְ'ווָאן" ו"רשומות ההיסטוריון". המאמר זיהה את המקורות המדויקים מהם הועתקו טקסטים, ואף הגדיל להציע כי הזייפן היה הרופא חְוָאנְגְפֿוּ מִי (皇甫謐).
גרסת הטקסט הישן של מֵיי דְזֶה החזיקה בעמדת עליונות עד סוף המאה ה-17, בתקופת שושלת צ'ינג. אז נפוץ כתב יד שלא פורסם מעולם של המלומד יֵן זְ'ווֹצ'וּ' (阎若璩), בשם "מחקר בטקסט הישן של הכתובים הנערצים" (尚書古文疏證), ובו ראיות ששכנעו את רוב המלומדים כי הפרקים הייחודיים ל"טקסט הישן" שהציג מֵיי דְזֶה הם זיוף מהמאות ה3-4.
תגליות בתקופה המודרנית.
בשנת 1993 נחשפו בגִ'ינְגְמֶן שבמחוז חוביי מצבורים של טקסטים עתיקים על גבי ספרי במבוק, בתוך קברים ממדינת צ'וּ. ספרים אלו מתוארכים לסוף תקופת המדינות הלוחמות, בסביבות 300 לפנה"ס, ולפיכך קדמו למאורע שריפת הספרים. פיסות הבמבוק של צ'ו מגְווֹדְייֵן והקובץ של מוזיאון שאנגחאי כוללים ציטוטים מפסקאות של הקלאסיקה של המסמכים אשר לא היו ידועות עד כה.
פיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה שנמסרו לחוקרים באוניברסיטת צִ'ינְגְחְווָה ב-2008 כוללות את הפרק "תיבת הזהב" (金滕) בתצורה כמעט זהה לזו המופיעה ב"טקסט החדש", וכמה פרקים נוספים שאינם מופיעים בגרסה המוכרת כיום. שניים מאותם פרקים נוספים, "יש סגולה אחת לכל" (咸有一德) ו"הענקת תואר ליְוֵּ'ה" (說命), מוכרים מגרסת הטקסט הישן בלבד, אולם בגרסת הטקסט הישן התוכן שלהם שונה לחלוטין מזה המופיע בפיסות הבמבוק העתיקות. בכך מאשרת התגלית הארכאולוגית כי הפרקים הייחודיים של ה"טקסט הישן" של מֵיי דְזֶה הם זיוף. בכרך 9 של הטקסטים של פיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה, כפי שפורסם בנובמבר 2018, נחשף כי גם הפרק "הציווים של גְ'יונְג" (冏命) זוייף בגרסת הטקסט הישן, ותוכנו המקורי היה שונה מזה המוכר כיום.
תוכן ותיארוך.
הפרקים מקובצים לארבעה חלקים המייצגים תקופות שונות: שלטונו האגדי-למחצה של יו' הגדול, שושלת שְׂיָה, שושלת שָׁאנְג ושושלת ג'וֹאוּ. החלק על שושלת ג'וֹאוּ ממלא יותר ממחצית מהספר. חלק מפרקי הטקסט החדש הם בין הדוגמאות הקדומות ביותר לפרוזה סינית, והם מתעדים נאומים משנותיה הראשונות של שושלת ג'וֹאוּ בסוף המאה ה-11 לפנה"ס. למרות ששלושת החלקים האחרים מתיימרים לתעד חומר מוקדם יותר, מאמינים רוב החוקרים כי אפילו פרקי הטקסט החדש בחלקים הללו חוברו מאוחר יותר מאלו שבחלק על שושלת ג'וֹאוּ, כאשר הפרקים שמיוחסים לתקופות הקדומות ביותר מתוארכים למעשה למאות השלישית והרביעית לפני הספירה.
מבנה הפרקים.
מלבד מספר פרקים מאוחרים, הפרקים מתעדים נאומים רשמיים של מלכים או דמויות חשובות אחרות. רוב הנאומים נחלקים לחמישה סוגים, כפי שניתן להבין גם מכותרתם:
במסורת הסינית הקלאסית מופיע סוג נוסף של מסמך: "קאנון" (dian 典).
סוּ שְׁה (1037-1101) הצליח לבודד שמונה הכרזות משושלת ג'ואו הקדומה אל אנשי שאנג, אולם שלושה מתוך שמות הפרקים שציין אינם מוכרים מן הטקסט שהגיע לימינו.
צֶ'ן מֶנְגְגְ'יָה (1911-1966) מציין כי הכרזות וציוויים נבדלות רק בכך שציוויים בדרך כלל כוללים הענקת חפצים יקרי ערך, אדמות או משרתים לממוענים.
במקרים רבים נאומים פותחים בביטוי "לכאורה אמר המלך" (王若曰), אשר מופיע גם בכתובות ברונזה מתקופת שושלת ג'ואו המערבית, אולם לא נמצאים בטקסטים עתיקים אחרים שהגיעו לימינו. חוקרים רואים בכך סימן למקורם של המסמכים בתסריטי נאום אשר נועדו להיקרא על ידי פקיד בשם המלך.
הסידור המסורתי של הפרקים.
הפרקים ביצירה מקובצים בארבעה חלקים:
שני החלקים הראשונים מכילים שני פרקים כל אחד בגרסת הטקסט החדש, ועל אף שהם מתיימרים לתעד את החומר הקדום ביותר ביצירה, החל מהאלף ה2 לפנה"ס, מאמינים רוב החוקרים כי הם נכתבו במהלך תקופת המדינות הלוחמות.
החלק על שושלת שאנג מכיל חמישה פרקים. השניים הראשונים מביניהם: "נאומו של המלך טָאנְג" ופָּאן גֶנְג מתארים את כיבוש שיה בידי שאנג ואת ההגירה של ההנהגה שלהם לבירה חדשה (שכיום מזוהה באָן-יָאנְג).
מרבית החלק על שושלת ג'ואו עוסק בשלטונו של המלך צֶ'נְג מג'ואו (שלט 1040-1006 לפנה"ס) ובדודיו, הדוכס מג'ואו והדוכס משָׁאו. ארבעת הפרקים האחרונים בגרסת הטקסט החדש מתייחסים לתקופות מאוחרות יותר בג'ואו המערבית ובראשית תקופת האביבים והסתוים.
תיארוך הפרקים בטקסט החדש.
כפי הנראה לא כל פרקי הטקסט החדש נכתבו באותה תקופה בה אירעו האירועים שהם מתעדים. הפרקים עוסקים בתקופות שמן הקיסרים יאו ושון ועד תחילת תקופת האביבים והסתוים, כאשר שישה מן הפרקים עוסקים בדמויות שקדמו לעדויות הראשונות שיש בידינו על כתב בסין, הלא הן עצמות הניחוש של שלהי תקופת שאנג. ומעבר לכך, הפרקים העוסקים בתקופות הקדומות ביותר, הם הקרובים יותר בשפתם ליצירות קלאסיות מימי המדינות הלוחמות.
חמש ההכרזות של ג'ואו מציגות את השפה המיושנת ביותר, ודומות מאוד גם בדקדוק וגם באוצר המילים לכתובות שנמצאו על כלי ברונזה מתקופת שושלת ג'ואו. ביחד עם פרקים קשורים כגון "אדון שְׁה" ו"הציוויים של הצוואה", מחשיבים רוב החוקרים את הצוואות לתיעוד נאומים של המלך צֶ'נְג מג'וֹאוּ, כמו גם אלו של הדוכס מג'ואו והדוכס משָׁאו, דודיו של המלך צֶ'נְג, שהיו שניהם דמויות מפתח בתקופת שלטונו במאה ה11 לפנה"ס. פרקים אלו מספקים הצצה אל הפוליטיקה והאידאולוגיות של התקופה, כולל תאוריית מנדט השמים המסבירה כיצד שתי השושלות הקודמות, שְׂיָה ושָׁאנְג החלו כמופתיות אך הוחלפו בשושלת אחרת משהפכו לבלתי ראויות, ומקנה לגיטימציה שלטונית לשושלת ג'ואו. הפרקים "בולי עץ הקטאלפה", "פקידים רבים", "נגד נוחות מפוארת" ו"מקומות רבים" נחשבים כמאוחרים יותר, ומתוארכים לשלהי תקופת ג'ואו המערבית. מיעוט מקרב החוקרים טוען כי כל הפרקים הללו הם תוצרים של מסורת מנציחה בשלהי תקופת ג'ואו המערבית או בתחילת תקופת האביבים והסתוים, על בסיס ההבדלים הלשוניים בין ההכרזות לבין כלי הברונזה.
הפרקים העוסקים בסוף תקופת שאנג ובמעבר משאנג לג'ואו משתמשים בשפה פחות מיושנת. ונראה כי כותביהם בתקופת האביבים והסתוים, תקופה של עניין מחודש בפוליטיקה ובנפילת שושלות, בנו אותם בתבנית הנאומים של תקופת שושלת ג'ואו. גם הפרקים המאוחרים יותר של תקופת שושלת ג'ואו מיוחסים לתקופה זו. לשונו של הפרק "פָּאן גֶנְג" (שחולק מאוחר יותר לשלושה חלקים) היא כפי הנראה בחצי הדרך בין השפה העתיקה של מסמכי ג'ואו המערבית לשפה של האביבים והסתוים. פרק זה הוא הנאום הארוך ביותר בקלאסיקה של המסמכים, והוא יוצא דופן בשימוש הנרחב שהוא עושה באנלוגיות.
לשונם של הפרקים העוסקים בקיסרים האגדיים, בשושלת שְׂיָה ובמעבר משְׂיָה לשָׁאנְג דומה מאוד לזו של קלאסיקות כגון המנציוס, מן המאה הרביעית לפנה"ס. הפרקים הללו מציגים דמויות שליטים לאחר אידיאליזציה, והעיסוק בפוליטיקה שמאפיין פרקים קדומים יותר הופך משני לעיסוק בתאוריות מוסריות וקוסמולוגיות, ונראה מדובר בתומכים של האסכולות הפילוסופיות של סוף תקופת המדינות הלוחמות. ייתכן שכמה מן הפרקים, ובעיקר "התשורות של יו'", נוצרו אף יותר מאוחר, בתקופת שושלת צ'ין.
השפעה במערב.
כאשר הספר, ביחד עם קלאסיקות אחרות, תורגם לראשונה ללטינית בידי מתרגמים ישועים, הם קראו לקלאסיקה של המסמכים "ספר מלכים", כהתייחסות לספר מלכים בתנ"ך. הם ראו בשָׁאנְג דִי, "האל העליון" של שושלת שאנג, מקביל של האל בנצרות, והשתמשו בפסקאות מן הקלאסיקה של המסמכים בפרשנויות שלהם ליצירות אחרות.
תומאס ג'פרסון, הנשיא השלישי של ארצות הברית, ואמריקאים בני זמנו כגון בנג'מין פרנקלין הכירו את הקלאסיקות הסיניות ורחשו להן הערכה, בעיקר על בסיס קשריהם עם הפיזיוקרטים הצרפתים בתקופת מגוריהם בצרפת. הייתה אף מלומדת אמריקאית שטענה כי המבנה של "ההכרזה הגדולה" דומה לזה של הכרזת העצמאות של ארצות הברית, וציינה שלא מן הנמנע כי ג'פרסון קרא את תרגומו של גאוביל לקלאסיקה והושפע ממנו, אף אין כל הוכחה להשפעה כזו, או אף יכולת להוכיח אותה.
ההתערבות הצבאית בתימן
השבת התקווה
התעללות פולחנית שטנית
טוני בריטון
אנתוני אדוארד לאורי "טוני" בריטון (באנגלית: Anthony Edward Lowry "Tony" Britton; 9 ביוני 1924 – 22 בדצמבר 2019) היה שחקן אנגלי.
ביוגרפיה.
בריטון נולד בחדר מעל לפאב ברחוב טמפל בברמינגהאם שבווריקשייר, לדוריס מרגריט ואדוארד לסלי בריטון. הוא למד בבית הספר Edgbaston Collegiate School בברמינגהאם ובבית הספר תורנבורי בגלוסטרשייר. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי, ועבד עבור סוכן נדל"ן ובמפעל מטוסים. הוא הצטרף לתיאטרון חובבים בווסטון-סופר-מאר. אחר כך פנה לקריירת משחק והופיע על הבמות בתיאטרון אולד ויק ועם הלהקה השייקספירית המלכותית.
החל משנות החמישים של המאה העשרים הופיע בריטון במספר רב של סרטי קולנוע בריטיים בהם "מבצע אמסטרדם" (1959), "יום ראשון הארור" (1959), ו"נשיא על הכוונת" (1973). ב-1975 זכה בריטון בפרס Broadcasting Press Guild לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט "The Nearly Man".
בין השנים 1983 עד 1990 כיכב בריטון לצדם של נייג'ל הייברס ודינה שרידן בקומדיית המצבים של ה-BBC "אל תחכה לי". עוד הופיע בסיטקומים "And Mother Makes Five" ו-"Robin's Nest".