באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה נתנאל ב-4 מדליות אישיות, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.4 דקות, אחרי ליז בוכשטבר מהפועל חולון/בת-ים (1:12.9 דקות) ולפני נטע יוסף מהפועל בית ברל (1:16.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:43.9 דקות, אחרי ליז בוכשטבר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:35.8 דקות, שיפור לשיאה הישראלי הקודם שעמד על 2:39.2 דקות ולפני נטע יוסף (2:45.0 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:24.7 דקות, אחרי אסנת ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:18.6 דקות, ואיריס קרפ (2:19.7 דקות), שתיהן מהפועל חולון/בת ים ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:45.6 דקות, אחרי תמר מייסנר מהפועל קריית טבעון (2:38.5 דקות) וטובה אברמוב מהפועל בת ים (2:43.0 דקות).
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1979, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, קבעה נתנאל במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, ענת פרקש ונטע יוסף שיא ישראלי חדש של 4:49.04 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בבלגיה ביולי אותה שנה סיימה נתנאל 3 פעמים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.86 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ליאור בירקאן, רונית גבאי ונטע יוסף בתוצאה של 4:17.04 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, מירב הדר ונטע יוסף בשיא ישראלי חדש של 4:48.03 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.58 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1980 קבעה נתנאל במשחה שליות 4x100 מטר חופשי ביחד עם עופרה מוניוז, מירב הדר וליאור בירקאן שיא ישראלי חדש של 4:12.67 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדרמשטט, גרמניה הרביעייה שיפרה את השיא הישראלי והעמידה אותו על תוצאה של 4:12.57 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.50 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.18 דקות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:39.56 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:43.47 דקות.
פרנסיסקו וארלה
פרנסיסקו חאווייר וארלה גרסיה (בספרדית: Francisco Javier Varela García; 7 בספטמבר 1946 – 28 במאי 2001), היה ביולוג, פילוסוף וחוקר מוח צ'יליאני. יחד עם הביולוג הומברטו מטורנה פיתח את המושג אוטופויזיס או "ייצור עצמי". נודע גם בשל פעילותו לקידום דו-שיח בין המדע לבין הבודהיזם.
חיים וקריירה.
וארלה נולד ב-1946 בסנטיאגו בצ'ילה. לאחר התיכון החל בלימודי רפואה באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של צ'ילה, אך בסופו של דבר סיים את לימודיו באוניברסיטת צ'ילה עם תואר בביולוגיה. לאחר מכן עשה דוקטורט בביולוגיה באוניברסיטת הרווארד בהנחיית טורסטן ויזל. התזה שלו עסקה בעיבוד מידע ברשתית העין של חרקים"."
לאחר ההפיכה_הצבאית בצ'ילה ב-1973 וארלה ומשפחתו גלו לארצות הברית ל-7 שנים. לאחר מכן חזר וארלה לצ'ילה ומונה לפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת צ'ילה. ב-1986 עבר לצרפת, ולימד מדעים קוגניטיביים ותורת ההכרה באקול פוליטקניק, ולאחר מכן מדעי המוח בסורבון. מ-1988 עד מותו, הוא הוביל קבוצת מחקר והיה מנהל המחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי.
ב-1987 וארלה ייסד עם אדם אנגל את מכון התודעה והחיים, שנועד תחילה לתת חסות לסדרה של דיאלוגים בין מדענים והדלאי לאמה על הקשר בין המדע המודרני לבין הבודהיזם. המכון ממשיך גם היום לקדם ולתמוך במחקר מדעי רב-תחומי בתחומים המשיקים למדע ומדיטציה ושיטות הגות שונות, במיוחד השיטה הבודהיסטית.
וארלה מת ב-2001 בפריז ממחלת הצהבת לאחר שב-1998 עבר השתלת כבד. הותיר ארבעה ילדים. בתו היא השחקנית, דוברת לאיכות הסביבה, ודוגמנית לאונור וארלה.
עבודתו.
על בסיס הפילוסופיה הפנומנולוגית פיתח יחד עם הפסיכולוגית אלינור רוש והפילוסוף אוון תומפסון את המושג תודעה נטועת גוף לתיאור הקוגניציה והתודעה האנושית במונחים של מבנים מבוססי-פעולה שבהם הן מתהוות. מבנים אלה כוללים את הגוף (כמערכת הביולוגית, וכפי שנחווה באופן אישי) והעולם הפיזי עימו הוא מקיים אינטראקציה. עבודתו של וארלה הפכה את המושג נוירופנומנולוגיה לפופולרי בתחום מדעי המוח. מושג זה משלב את הפנומנולוגיה של אדמונד הוסרל ושל מוריס מרלו-פונטי עם "מדע בגוף ראשון". כתב וערך מספר ספרים ומאמרים רבים בביולוגיה, נוירולוגיה, מדעי הקוגניציה, מתמטיקה, ופילוסופיה.
צ'ארלס סטנלי מונק
צ'ארלס סטנלי מונק, ויקונט מונק הרביעי (באנגלית: Charles Stanley Monck, 4th Viscount Monck; 10 באוקטובר 1819 – 29 בנובמבר 1894) היה המושל הכללי האחרון של פרובינציית קנדה והמושל הכללי הראשון של קנדה לאחר איחודה. קודם לאיחוד הוא כיהן בו זמנית כסגן המושל, הן של קנדה המערבית והן של קנדה המזרחית.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
צ'ארלס מונק היה בנם של צ'ארלס מונק, ויקונט מונק השלישי, ושל רעייתו בריג'יט לבית וילינגטון. הוא קיבל תואר במשפטים מטריניטי קולג' בדבלין. ב-1844 הוא נשא לאישה את בת דודתו אליזבת מונק, וב-1849 הוא ירש את תואר האצולה מאביו. ב-1852 הוא נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה של פורטסמות', ובין השנים 1855 – 1858 הוא שימש כלורד של האוצר תחת הלורד פרלמרסטון.
המושל הכללי של קנדה.
ב-1861 התמנה מונק לתפקיד המושל הכללי של אמריקה הצפונית הבריטית, וכן כמושל של פרובינציית קנדה. בתקופה זו החלו המושבות הקנדיות להתארגן לקראת האיחוד. מלחמת האזרחים האמריקנית פרצה אז ותקרית טרנט גרמה למתחים בין ארצות הברית לבין בריטניה. ממשלת קנדה שאפה להשיג מידה כלשהי של עצמאות במהלך תקופה מתוחה זו. ועידת קוויבק, ועידת שארלוטטאון וועידת לונדון, שבהן נדונו פרטי האיחוד, התקיימו כולן במהלך תקופת כהונתו של מונק כמושל. מונק תמך ברעיון האיחוד ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם ג'ון אלכסנדר מקדונלד, ג'ורג' בראון, ז'ורז'-אטיין קרטייה ואטיין-פשאל טאשה, שיחדיו הקימו ב-1864 את "הקואליציה הגדולה" (Great Coalition).
ב-1866 הוענקה למונק תואר אצולה כ"ברון מונק". בשנה שלאחר מכן, כאשר המושבות הקנדיות הפכו לקונפדרציה עצמאית למחצה, היה מונק למושל הכללי הראשון של קנדה. הוא גם היה אחראי להפיכתה של אחוזת רידו למעון הרשמי של המושל הכללי באוטווה.
ב-1869 הוחלף מונק בתפקידו על ידי ג'ון יאנג, ברון ליסגר. הוא שב לאירלנד, שם הוא מונה ב-1874 לתפקיד הלורד לוטננט של דבלין. הוא מת ב-1894.
משפחתו.
ב-24 ביולי 1844 נשא צ'ארלס מונק לאישה את ליידי אליזבת לואיז מרי מונק, בת דודו, הנרי מונק, רוזן רתדאון. הלורד והליידי מונק, שני בניהם ושתי בנותיהם, הגיעו יחדיו לקנדה, אך לא נשארו שם לכל אורך תקופת כהונתו כמושל הכללי. המשפחה התגוררה במשך רוב תקופת שהותם בקנדה בספנסרווד (בית הממשלה) בקוויבק. הליידי מונק נפטרה ביוני 1892.
הוגו ארדמן
הוגו ארדמן (גרמנית: Hugo Erdmann; 8 במאי 1862 - 25 ביוני 1910) היה כימאי גרמני שנודע בספרי הלימוד שכתב, וכמי שטבע את המונח גז אציל.
ביוגרפיה.
ארדמן נולד בפרוסיה המזרחית ולמד בגימנסיה בטילזיט. לאחר מכן למד באוניברסיטת האלה-ויטנברג, באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת שטרסבורג.
בשנת 1883 הוא החל לעבוד כעוזרו של יעקב וולהרד באוניברסיטת האלה, בשנת 1885 הוסמך כפריבט-דוצנט ובשנת 1894 הועלה לדרגת פרופסור. בשנותיו בהאלה הוא כתב מספר ספרי לימוד בכימיה שזכו לתפוצה רבה בגרמניה, אנגליה וארצות הברית ופרסמו את שמו בקרב הסטודנטים לכימיה. בשנת 1901 הוא מונה לפרופסור לכימיה אי-אורגנית באוניברסיטת ברלין ומנהל המעבדה במכון המלכותי.
ארדמן טבע למוות ב-25 ביוני 1910 בעת שיט באגם.
עבודתו.
ספריו.
ארדמן האמין שבמעבדות לכימיה על הסטודנטים לעסוק לא רק באנליזה של הניסויים אלא להתנסות גם בהכנות לניסויים, כדרכו של פרידריך ולר. בהתאם לכך הוא פרסם בשנת 1891 את ספרו "Anleitung zur Darstellung chemischer Praparate" שכלל שיעורים בכימיה אי-אורגנית ובשנת 1894 את ספרו "Anleitung zur Darstellung organischer Praparate" שכלל שיעורים בכימיה אורגנית. הספרים זכו להצלחה רבה והביאו את השינוי לה ייחל ארדמן.
בשנת 1898 פרסם ארדמן את ספרו "Lehrbuch der anorganischen Chemie", ספר לימוד בכימיה שזכה להצלחה רבה ויצא בשנת 1906 במהדורה רביעית. הספר תואר כמצטיין בשלמות, דייקנות וקומפקטיות. בספר זה טבע ארדמן את המונח גז אציל. בכתב העת Science כונה הספר "יצירת מופת". בהקדמה לספר הסביר ארדמן את מטרתו להביא בפני הקורא את המידע הקיים בכימיה תוך בירור העובדות במקרים של סתירות והבאת מידע רפואי, גאולוגי, היסטורי וכלכלי.
בשנת 1905 הוציא ביחד עם קותנר ספר על קובעי הטבע.
מחקריו.
בתחילה עסקו מחקריו של ארדמן בכימיה אורגנית ואי-אורגנית גם יחד. עם וולהרד הוא פרסם את הסינתזה האורגנית שנקראת על שמם: Volhard–Erdmann cyclization, בינואר 1885.
בשנת 1888 הוא המציא את השיטה הראשונה לצביעת פרוות.