מודל זה מסייע גם להבנת הסיבות להפרעות כתיבה שונות, לאבחונן ולטיפול בהן, בעזרת שיוכם של סוגים שונים של טעויות כתיבה לפגיעה ברכיב זה או אחר במערכת (ראו: דיסגרפיה).
מרכיבי המודל.
לקסיקון פונולוגי.
הלקסיקון הפונולוגי הוא מאגר זיכרון ארוך טווח למילים מושמעות. מכיל מידע לגבי הצורה הנשמעת של מילים, לגבי העיצורים והתנועות, מספר ההברות במילה ומיקום הטעם.
המערכת הסמנטית.
המערכת הסמנטית מכילה מידע לגבי משמעות המילים. מידע זה משותף למערכות שונות (כתיבה, קריאה, דיבור).
לקסיקון פלט אורתוגרפי.
לקסיקון הפלט האורתוגרפי הוא מאגר זיכרון לטווח ארוך המכיל ייצוגים של תבניות אורתוגרפיות (צורתן הכתובה) של מילים. בעת כתיבת מילים מוכרות הייצוגים האורתוגרפים הרלוונטיים עוברים אקטיבציה.
הבאפר הפונולוגי.
הבאפר הפונולוגי משמש כמאגר זיכרון קצר טווח שתפקידו להחזיק את המידע שהגיע מהלקסיקון הפונולוגי.
באפר פלט גרפמי.
באפר הפלט הגרפמי הוא מאגר זיכרון קצר טווח אשר משותף לשני מסלולי הכתיבה (הלקסיקלי והסב-לקסיקלי). הבאפר משמש כמעין צומת המקשר בין תהליכים מרכזיים שאחראים לשליפת הייצוג האורתוגרפי לבין תהליכים פריפריאליים מאוחרים יותר, במהלכם הייצוגים המופשטים של האותיות מומרים לפלט אורתוגרפי. באפר הפלט הגרפמי אחראי על שמירת שני סוגי מידע עד לכתיבת המילה: מידע אודות זהות האותיות ומידע אודות סדר האותיות.
השלב האלוגרפי.
בשלב זה מתבצעת המרה אלוגרפית, זהו תהליך בו נקבעת זהוּת האות המתאימה וצורתה הספציפית, למשל בחירה בסגנון כתיבה מסוים של האות מ (כמו: כתיבת או מ).
תבניות גרפמיות-מוטוריות.
בשלב זה מתבצע רצף הפעולות המוטוריות של הכתיבה, ונקבע מהי מידת הכוח שיופעל לשם ביצוע הכתיבה, כיוון הכתיבה, צורת האות וגודלה. המידע שמתקבל משלב זה יבוא לידי ביטוי על ידי הפעלת מערכות השרירים המתאימות, עד להשלמת משימת הכתיבה.
מסלולי הכתיבה.
מודל כתיבת המילה מתאר את תהליך הכתיבה באמצעות שני מסלולים לכתיבה, האחד לקסיקלי שדרכו ניתן לכתוב מילים מוכרות והשני סב-לקסיקלי, שבאמצעותו ניתן לכתוב מילים חדשות אך גם מילים מוכרות בתנאי שאופן כתיבתן מציית לחוקי המרת פונמות לאותיות כתובות.
כתיבה דרך המסלול הסב-לקסיקלי.
הכתיבה דרך המסלול הסב-לקסיקלי מתאפיינת בכתיבה דרך המרה מצליל לאות, כלומר דרך המרה פונמית-גרפמית, בניגוד לכתיבה הנעזרת בידע לקסיקלי. מסלול זה משמש לכתיבת מילים מוכרות אשר אופן כתיבתן מציית לחוקי המרה פונמיים-גרפמיים ולמילים חדשות (ומילות תפל). תהליך ההמרה הפונמית-גרפמית כולל מספר שלבים: פירוק המילה ליחידות הפונולוגיות המרכיבות אותה, המרה מיחידות פונולוגיות ליחידות אורתוגרפיות, ואיסוף האותיות לקראת כתיבת הרצף. כתיבה דרך מסלול זה יכולה להיות כתיבה להכתבה, או כתיבה חופשית. כתיבה סב-לקסיקאלית להכתבה מתחילה בניתוח אודיטורי של הקלט השמיעתי, שלאחריו מתבצעת ההמרה מפונמות לגרפמות, ולבסוף בחירה של גרפמה מתאימה.
כתיבה דרך המסלול הלקסיקלי.
מילים אי רגולריות (כמו "צאן" או "גיא") הן מילים אשר כתיבתן אינה מצייתת לחוקי המרה פונמיים-גרפמיים, ולכן כתיבתן באמצעות המרה פונמית גרפמית תוביל לכתיבה שגויה מבחינה אורתוגרפית (למשל כתיבת "צון" במקום "צאן") אך נכונה מבחינה פונולוגית. כתיבה נכונה של מילים אלו מבוססת אם כן, על לקסיקון הפלט האורתוגרפי.
היות שבעברית יש אותיות הומופוניות רבות (ט/ת, ק/כ וכדומה), מסלול זה רלוונטי גם לכתיבת מילים רגולריות רבות המכילות אותיות הומופוניות, שכן גם במילים כאלה הסתמכות בלעדית על הממיר עלולה להוביל לשגיאות כתיב.
מסלול הכתיבה הנשען על הלקסיקון מתחיל במערכת הסמנטית שעושה אקטיבציה לערך המתאים בלקסיקון הפלט האורתוגרפי, ובכך הייצוג האורתוגרפי של המילה הופך זמין עבור תהליך הכתיבה. אם הכתיבה היא כתיבה להכתבה, קודמים לגישה למערכת הסמנטית זיהוי המילה הנשמעת, וגישה לערך שלה בלקסיקון הקלט הפונולוגי. מסלול לקסיקלי נוסף- חלק מהחוקרים מציעים מסלול לקסיקלי נוסף שאינו מתווך משמעות, שבו בכתיבה להכתבה לקסיקון הפלט הפונולוגי עושה אקטיבציה ישירה ללקסיקון הפלט האורתוגרפי.
תנועות כמעט-סגורות
תנועות כמעט סגורות
תנועות כמעט-פתוחות
תנועות כמעט פתוחות
תנועות חצי-סגורות
תנועות חצי סגורות
תנועות חצי-פתוחות
תנועות חצי פתוחות
Hot בידור ישראלי
עיצורים דו שפתיים
עיצורים שפתיים-שיניים
המתקפה על שגרירות איראן בלונדון
המתקפה על שגרירות איראן בלונדון הייתה מתקפת טרור אשר אירעה בשנת 1980. במהלך המתקפה השתלטו מחבלים על בניין השגרירות האיראנית בלונדון ולקחו בני ערובה. האירוע הסתיים כאשר יחידות בריטיות מיוחדות פשטו על המתחם בפעולה שכונתה "מבצע נמרוד". האירוע, שסוקר בעת התרחשותו בכלי התקשורת, חשף לעיני העולם את יחידת הקומנדו SAS.
מתקפת הטרור.
בשעה 11:30 ב-30 באפריל 1980 השתלטו 6 מחבלים על בניין השגרירות האיראנית במרכז לונדון. חברי החוליה הציגו עצמם כ"תנועה הדמוקרטית המהפכנית לשחרור ערביסטאן".
תחילה דרשו המחבלים אוטונומיה למחוז ח'וזסתאן שבדרום איראן - אזור עשיר בנפט. מאוחר יותר הם דרשו את שחרורם של 91 אסירים - אותם ראו כאסירים פוליטיים - הכלואים בבתי סוהר באיראן. רק לאחר סיום האירוע התברר כי הייתה זו עיראק שאימנה וציידה את המחבלים בנשק וזאת במגמה להביך את איראן; ואכן חמישה חודשים מאוחר יותר פרצה מלחמת איראן–עיראק, בה עילת המלחמה הרשמית הייתה הסכסוך הטריטוריאלי על השליטה במחוז.
26 בני ערובה נלקחו בשבי כאשר המחבלים השתלטו על המתחם, אולם חמישה שוחררו כעבור כמה ימים. צוות המשא ומתן מטעם משטרת בריטניה ניסה לרכך את המחבלים עם אספקה של מזון וסיגריות, אך ביום השלישי לאירוע שודרה ברשת BBC הצהרה מטעמם ובה הם מאיימים להרוג בן ערובה. המתווך העיראקי הבטיח למחבלים כי שגריר ירדן בבריטניה יערוב להבטחת מעבר בטוח עבורם אל מחוץ לבריטניה, אך כאשר התברר למחבלים כי זה לא עומד להתממש, החמירו את איומיהם.
ביום השישי מתחילת המשבר רצחו המחבלים בן ערובה, נספח העיתונות של השגרירות, עבאס לווסאני, והשליכו את גופתו אל מחוץ למתחם. התפתחות זו הובילה את ראש ממשלת בריטניה דאז, מרגרט תאצ'ר, לאשר מבצע חילוץ צבאי. ההוראה הראשונית להציב צוות חילוץ של היחידה ללוחמה אנטי-מהפכנית (CRW) ב-SAS ניתנה כבר בשעות הראשונות לפרוץ המשבר, אולם כאשר נרצח בן הערובה הראשון העביר מפקד משטרת המטרופולין הודעה לשר ההגנה ובה נאמר כי מרגע זה עובר ניהול האירוע לידי הצבא.
פעולת ה-SAS.
כהכנה לכניסה לבניין, נערכו מספר פעולות:
הכוח היה מחולק לחמישה צוותים של ארבעה אנשים בכל צוות. התקיפה החלה בשעה 19:23 ב-5 במאי 1980. זרם החשמל נותק מהבניין ובאותו הזמן התפוצץ מטען בחלק האחורי של הבניין אשר שבר את הזכוכיות בקומות הראשונות, והמם את החוטפים אשר היו שם. במהלך הפעולה השתמש הצוות ברימוני הלם. חברי הצוות היו מצוידים בתת-מקלעים מסוג MP5. חמישה מתוך ששת החוטפים נהרגו במתקפה, ו-19 מבני הערובה שוחררו. אחד מבני הערובה נהרג במתקפה.
לאחר שהתקיפה נגמרה, פאוזי נג'אד שהיה אחד מהחוטפים, ניסה להתחזות לחטוף אך זוהה במהרה על ידי השבויים האמיתיים. הוא נידון למאסר עולם על חלקו בתקיפה. הוא שוחרר בנובמבר 2008 והוחבא בסיוע ממשלת בריטניה.
המתקפה על שגרירות איראן בלונדון בתרבות.
בשנת 2017 עלה לאקרנים הסרט שישה ימים בכיכובם של מארק סטרונג (המגלם את ראש צוות המשא ומתן המשטרתי), ג'יימי בל ואבי קורניש המבוסס על הפעולה של יחידת ה-SAS וההכנות אליה.
יעקב בורקהרדט
יעקב כריסטוף בּוּרְקְהַרְדט (Jacob Christoph Burckhardt; 25 במאי 1818 בזל, שווייץ - 8 באוגוסט 1897, בזל, שווייץ) היה היסטוריון שווייצרי של האמנות והתרבות, שדות שהוא תרם לעיצובם. "המגלה הגדול של עידן הרנסאנס, הוא גילה לראשונה כיצד צריך לפרש תקופה שלמה, תוך התייחסות לא רק לציור, פיסול וארכיטקטורה, אלא גם למוסדות של חיי היום-יום".
חייו.
יעקב בורקהרדט נולד בבזל שבשווייץ. אביו היה כהן דת פרוטסטנטי רם דרג, שהיה ממונה על הקתדרלה של בזל. ב-1830, בהיותו בן שתים עשרה, מתה עליו אימו. בשנים 1835 עד 1838 למד באוניברסיטת בזל ובניושאטל, המורה שהשפיע עליו ביותר היה וילהלם מרטין לברכט דה וטה. בורקהרדט העריץ את אפיקורוס ושופנהאואר. בורקהרדט נסע לברלין למד באקדמיה עטורת התהילה של אוניברסיטת ברלין, בזמן שלימדו חוקרים דגולים כמו בק, דרויזן, גרים ולאופולד פון רנקה, מייסד המדע המודרני של ההיסטוריה, כענף המבוסס על שיטה אקדמית של מקורות ותיעודים יותר מאשר דעות ההיסטוריון בעצמו. בורקהרדט למד היסטוריה, תוך התמקדות בהיסטוריה של האומנות.
ב-1841 שהה באוניברסיטת בון, ולמד תחת היסטוריון האומנות פרנץ קוגלר, לו הוא הקדיש את ספרו Die Kunstwerke der belgischen Stadke, שראה אור בשנת 1842.
בשנת 1842 שב לבזל וכיהן באוניברסיטת בזל כפרופסור להיסטוריה בשנים 1843 עד 1855, שהייתה אז ב-ETH, בבית הספר להנדסה של ציריך. ב-1858 הוא שב לבזל והחזיק בפרופסורה שלו עד לפרישתו בשנת 1893. רק מ-1886 הוא לימד היסטוריה של האומנות באופן בלבדי. כן שלח ידו בעיתונאות ובפעילות ציבורית. פעמיים השיב ריקם את פניותיהן של אוניברסיטאות גרמניות להורות בהן: ב-1867 באוניברסיטת טיבינגן, וב-1874 הוצעה לו הקתדרה המהוללת של ראנקה באוניברסיטת ברלין, משרה אותה הוא דחה.
פרידריך ניטשה ראה בבורקהרדט את מורהו הגדול.
עבודתו.