בתחנה שני רציפי צד (רציף 1 בסמוך לקריית חיים מזרחית; רציף 2 בסמוך לקריית חיים מערבית) המחוברים ביניהם במעבר תת-קרקעי. כניסה לתחנה אפשרית רק מקריית חיים מזרחית, אך היציאה ממנה אפשרית בשני חלקי התחנה.
קבוע פאראדיי
קבוע פאראדיי משמש בכימיה ופיזיקה לסימול כמות המטען החשמלי הקיים במול אחד של אלקטרונים. משתמשים בקבוע פאראדיי במערכות אלקטרוליטיות על מנת לחשב מסה של יסודות שונים שייאספו באלקטרודה.
נקרא על שם המדען הבריטי מייקל פאראדיי.
קבוע פאראדי, F, מחושב באמצעות המשוואה:
כאשר "NA" הוא מספר אבוגדרו (בערך מול1-) ו-q הוא מטען של אלקטרון בודד (בערך ).
ערכו של F נקבע לראשונה על ידי שקילת כמות כסף בריאקציה כימית שהועבר בה זרם חשמלי קבוע בפרק זמן מדוד. ערך זה שימש על מנת לחשב את מספר אבוגדרו. כיום ממשיכים לחקור דרכים מדויקות יותר לחשב את קבוע פאראדיי ואי לכך את מספר אבוגדרו. ידוע גם על תוכניות להשתמש במספר זה על מנת להגדיר מחדש את הקילוגרם במונחים של מספר ידוע של אטומים.
ערכו של קבוע פאראדיי - F = 96,485.338383 קולון/מול
השימוש בקבוע.
בכימיה, מוכר חוק, מלבד (חוק פאראדיי) כחוק פאראדיי. חוק זה, המנוסח כ
formula_2 מייצג את הקשר בין מטען הצורון לזרם שצריך להעביר על מנת לחמצן אותו. כאשר:
כלומר, סך המטען שעבר במערכת שווה למכפלת הזרם בזמן וגם למכפלת כמות המולים בקבוע פאראדיי. אם מדובר ביון דו ערכי, יש לכפול במטען היון: לדוגמה, לחימצון נחושת יש להעביר מטען גדול פי 2.
אי די בי פיתוח
אי.די.בי. פיתוח
עידו תדמור
עידו תדמור (נולד ב-27 בינואר 1964) הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי. שימש מנהלה האומנותי של להקת הבלט הישראלי.
ביוגרפיה.
תדמור נולד בירושלים, בנם של נטע ברדיצ'בסקי, רקדנית, וישעיהו תדמור, איש צבא ולימים מנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה. כשהיה בן 3 עברה המשפחה לרמת השרון. כשהיה בן 14 עברה המשפחה לניו יורק, וכשהיה בן 17 שבה המשפחה לארץ והתיישבה בחיפה. באותה תקופה החל תדמור לרקוד ויצא מהארון, ומאז לא הסתיר את נטיותיו המיניות כהומוסקסואל, ומספר פעמים אף התראיין בנושא.
ב-1982 התגייס תדמור לחיל הנדסה קרבית אך בפברואר 1983, כשהיה בן 19, שוחרר מהצבא והצטרף ללהקת בת דור. לאחר 6 חודשים הפך לסולן הלהקה.
ב-1987 הצטרף תדמור ללהקת בת שבע והיה חבר בה עד 1990. ב-1990 זכה בפרס "יאיר שפירא". באותה שנה, יצר את יצירתו הראשונה ככוריאוגרף במסגרת 'Fast Food', ערב אשר הפיק ויזם למען המלחמה באיידס. ב-1991 נסע לניו יורק לעבוד עם הכוריאוגרף לאר ליבוביץ. את יצירת הסולו הראשונה שלו, "שבע מילים אחרונות", יצר ב-1992. ב-1995 יצר את יצירת המחול "הסיר של סימה". בעקבות היצירה הוקמה להקתו "עידו תדמור – הלהקה".
בשנת 2001 סייעה עיריית תל אביב בהקמת מרכז מחול שניהל תדמור בבית מרכזים בדרום תל אביב בשם "עידו תדמור - הבית", שתוך זמן קצר הפך למרכז לאמני הריקוד של גוש דן. ביוני 2003, בעקבות שריפת הענק ב"בניין מרכזים", עבר המרכז למבנה התחנה המרכזית החדשה של תל אביב. ביולי 2005 התפטר מניהול המרכז, בטענה שעיריית תל אביב לא עמדה בהתחייבותה לתקציב, העירייה אמרה בתגובה שתדמור קיבל תקציב של 1.3 מיליון שקל אך ניהל את המרכז בגירעון.
ב-2002 שיתף פעולה עם גל אלסטר בסדרת ההופעות "off center". באותה שנה יצר את "מכתוב", יצירה העוסקת בשאלה עד כמה משפיע הגורל על חיינו ואיזה משקל יש לבחירה החופשית בהחלטות חשובות שמקבל הפרט.
בשנים 2005–2006 השתתף תדמור כשופט בתוכנית "נולד לרקוד", אשר שודרה בשידורי קשת, ערוץ 2.
בשנת 2006 שיחק לראשונה בחייו בסרט "ידיים קשורות" של הבמאי דן וולמן לצידה של השחקנית גילה אלמגור. בסרט, פנינה (אלמגור) יוצאת להשיג גראס עבור בנה, עוזי (תדמור) הגוסס מאיידס.
ב-2007 עיצב ליין בגדים לחברת האופנה "כאוס" והחל להופיע במופע הסולו אשר נקרא "רוקד". בנוסף, הוא שיחק בתפקידי אורח בסדרות "הפיג'מות" בעונה הרביעית, ב"הנפילים" כאיש בעל כוחות על-טבעיים, וב"לאהוב את אנה" שמשודרת בערוץ 10.
בשנים 2008–2010 ניהל תדמור את מגמת המחול בבית הספר התיכון "עירוני ה'" בחיפה ושמש יועץ אמנותי לעיריית חיפה ולתיאטרון חיפה.
ב-2011 יצר את המחול "חדר ריק", והעלה אותו יחד עם שתי יצירות של כוריאוגרפים אחרים, "שלושה חדרים" שיצרה רייצ'ל ארדוס ו"עשתונות" שיצר אריאל כהן. בפברואר 2014 הופיע עם יצירתו "חדר ריק" בתיאטרון בולשוי במוסקבה.
באפריל 2013 מונה תדמור לתפקיד המנהל האמנותי של להקת הבלט הישראלי. בדצמבר 2014 הודיע תדמור להנהלת הלהקה על רצונו לסיים את התפקיד. בספטמבר 2017 חזר לבלט הישראלי בתפקיד היועץ האמנותי.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה תדמור להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
ביוני 2017 השתתף במופע "אינ פאוסט" (INFAUST) מופע של הלהקה האיטלקית 'אימ-פרפקט', המבוסס על המחזה "פאוסט" של גתה. המופע משלב בין מחול, תיאטרון, תאורה וצייר המצייר את עבודותיו על הבמה במהלך הריקוד.
חיים אישיים.
מאז 2007, בן זוגו הוא איש האופנה והסטיילינג שָׁלֵו לבן.
קארי גרנט
ליזה מייטנר
לִיזֶה מַיְיטְנֶר (בגרמנית: Lise Meitner; 7 בנובמבר 1878 – 27 באוקטובר 1968) הייתה פיזיקאית אוסטרית ממוצא יהודי, שהתמחתה בפיזיקה גרעינית ורדיואקטיביות. היסוד הכימי מייטנריום (מספר אטומי 109) נקרא על שמה.
קורות חיים.
מייטנר נולדה בשם אליזה בווינה, שלישית מבין שמונה ילדים, למשפחה יהודית. אביה היה עורך הדין והשחמטאי פיליפ מייטנר ואמהּ, הדוויג לבית סקובראן. משפחת אמהּ היגרה מרוסיה לסלובקיה.
האב הקפיד להעניק לבנותיו חינוך פרטי ברמה שווה לזו שזכו לה בניו. לימים, רכשו שלוש אחיותיה תואר דוקטור כל אחת. ליזה קיבלה חינוך לותרני וגילתה עניין במתמטיקה כבר בילדותה. היא הוכשרה כמורה לצרפתית.
ב-1901 החלה ללמוד באוניברסיטת וינה.
כשהתבגרה זנחה מייטנר את היהדות, והוטבלה לנצרות ב-1908.
עבודתה בברלין.
מיד לאחר שקיבלה דוקטורט ב-1906 עברה לברלין, שם עבדה בצמוד לכימאי אוטו האן במשך כשלושים שנה, אך מעולם לא קיבלה או ביקשה אזרחות גרמנית. השניים שילבו את תחומי המחקר שלהם, פיזיקה וכימיה, וחקרו את תופעת הרדיואקטיביות.
ב-1918 זיהו שני החוקרים את האיזוטופ של היסוד הכימי פרוטקטיניום (מספר אטומי 91); אולם רק ב-1923 הצליחה מייטנר לגלות את הגורם ליצירת האיזוטופ, במקביל לפייר אוז'ה הצרפתי, אשר על שמו נקראה התופעה (אפקט אוז'ה, 1925).
עם גילוי הנייטרון, בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים, התפתחה סברה בקהילה המדעית כי יהיה ניתן ליצור במעבדה יסוד כימי כבד מהיסוד הכבד ביותר הידוע אז, אורניום (מספר אטומי 92). המרוץ בין גדולי המדענים התחיל: ארנסט רתרפורד בבריטניה, אירן ז'וליו-קירי בצרפת, אנריקו פרמי באיטליה והצוות מייטנר-האן בגרמניה. כל החוקרים הללו ראו לנגד עיניהם את פרס נובל הנכסף, ולא שיערו כי בסופו של דבר יוביל מחקרם לפיתוח כלי נשק גרעיניים.
כשעלה היטלר לשלטון ב-1933 נשאה מייטנר בעמדה בכירה בפקולטה למדעים באוניברסיטת ברלין. כאזרחית אוסטרית, היא לא נאלצה לעזוב את משרתה ואת ביתה כשאר עמיתיה היהודים, בכללם אחיינה הפיזיקאי אוטו פריש (Otto Frisch). היא התעלמה מהמתרחש סביבה והשקיעה את מלוא זמנה ומרצה במחקריה. היא נשארה בתפקידה עד 1938, אז סופחה אוסטריה לגרמניה ומעמדה כאזרחית זרה חדל מלהגן עליה. באותה תקופה סייעה לפיזיקאית הדוויג קוהן למצוא אשרת עבודה מחוץ לגרמניה, ולאחר מכן החליטה מייטנר לקבל את הצעתו של דירק קוסטר, עמית מאוניברסיטת חרונינגן בהולנד, שקבע עבורה ראיון עבודה באוניברסיטה. לאחר שהשלטונות הנאציים אסרו עליה לצאת מגרמניה, היא נאלצה לברוח, ובעזרת עמיתה ההולנדי, שכנעה במרמה את פקידי הגבול, כי יציאתה חוקית. כעת הייתה בטוחה, אך ללא רכושה. הריאיון לא התקיים בסופו של דבר, והיא החליטה לפנות לסטוקהולם, שם קיבלה הצעת עבודה ממעבדתו של מאנה סיגבאן. במהלך שהותה בשוודיה פיתחה יחסי עבודה הדוקים עם נילס בוהר, אשר עשה את הדרך מקופנהגן לסטוקהולם בתדירות גבוהה. כמו כן, המשיכה את מחקרה עם האן ועם הצוות הגרמני באמצעות חליפת מכתבים קבועה.
גילוי ביקוע הגרעין.
בנובמבר 1938 נפגשו האן ומייטנר בחשאי בקופנהגן על מנת לתכנן מערך חדש של ניסויים; לאחר הפגישה השניים גם התכתבו בנושא זה. הניסויים שסיפקו ראיות לביקוע גרעיני נערכו במעבדתו של האן בברלין. מהמכתבים שנשמרו עולה כי האן האמין כי ביקוע גרעיני הוא בלתי אפשרי. מייטנר הייתה הראשונה להבין כי גרעין האטום יכול להתפצל לחלקים קטנים יותר: גרעינים של אורניום התפצלו ויצרו בריום וקריפטון, תוך שהם פולטים נייטרונים וכמות גדולה של אנרגיה (שארית מאנרגיית הייצוב היותר נמוכה, שנדרשת ביסודות אלה).
מכתב מבוהר, אשר ציין כי בניסויים שערך האנרגיה הנפלטת בעת הפצצת אטומי אורניום הייתה גדולה משמעותית מכפי שניבאו חישוביהם המבוססים על גרעין שאינו בקיע, הצית את השראתה בדצמבר 1938. תומכיה של מייטנר גורסים כי היא הייתה הראשונה לערוך את החישובים התאורטיים עבור גרעין בר-ביקוע, אך מעולם לא הצליחו לתמוך זאת בראיות. אוטו האן טען כי עבודתו הכימית היא האחראית היחידה לתגלית זו.
באירופה של שנת 1939 היה זה בלתי אפשרי מבחינה פוליטית עבור מייטנר, שגלתה מגרמניה על רקע מוצאה היהודי, לפרסם במשותף את עבודתה עם האן. האן פרסם תגליות כימיות בינואר 1939 ומייטנר פרסמה את ההסבר הפיזיקלי חודשיים לאחר מכן, יחד עם אחיינה הפיזיקאי אוטו פריש; השניים כינו את התהליך "ביקוע גרעיני". מייטנר הבינה כי ייתכן ותגובת שרשרת כזו תגרום לפיצוץ גדול.