כאשר החיות פושטות על פחי האשפה של יו"ר השכונה, גלדיס שארפ, היא מזמינה לוכד חיות בשם דוויין לה-פונטנט, שמציע לה להתקין מלכודת קטלנית בלתי חוקית בשם 'דפלטר טורבו' בחצר האחורית שלה. ורן רואה את זה ומנסה להזהיר את האחרים, אבל אר ג'יי מתעקש שהם יהיו בסדר. מחשש לבטיחות של הקבוצה, ורן מנסה להחזיר בחזרה את מה שהם גנבו. הוא ואר ג'יי מתווכחים, וגורמים לכלב גדול, ונרגש בשם נוגנט לרדוף אחריהם. במהלך המרדף העגלה מתפוצצת עם כל האוכל שהקבוצה אספה. לאחר ויכוח קצר, אר ג'יי וורן משלימים ואר ג'יי אוסף את הקבוצה כדי לבצע פשיטה הבית של גלדיס. כשסטלה מחופשת לחתולה כדי להסיח את דעתו של החתול של גלדיס, טייגר, האחרים נכנסים לבית של גלדיס ואוספים את כל האוכל. לאחר שגלדיס מתעוררת וכמעט מגלה את החיות, הקבוצה מגלה שאר ג'יי בגד בהם ושהוא אוסף את האוכל בשביל וינסנט. לאחר מכן גלדיס מגלה אותם ודוויין לה-פונטנט כולא את כולם חוץ מאר ג'יי שמצליח לברוח עם העגלה המלאה באוכל.
כשאר ג'יי מביא את האוכל לווינסנט, הוא מתמלא חרטה על הבגידה שלו, ומשתמש בעגלה המלאה באוכל כדי לעצור את המשאית של דוויין. דווין מאבד את ההכרה וספייק, באקי וקווילו משתמשים במיומנות שהם רכשו מתוך משחק וידאו ומסיעים את המשאית חזרה לחורשה בעוד שהם במקביל מעיפים את וינסנט שמנסה לתפוס את אר ג'יי. ורן משכנע את הקבוצה לסלוח לאר ג'יי בגלל שהוא חזר להציל אותם. הם מתרסקים בבית של גלדיס, והחיות בורחות לחורשה. שם הם מגלים את וינסנט שרודף אחריהם הם מנסים לחצות את גדר השיחים אך בצד השני הם מגלים את גליס ודווין שגם מנסים לתפוס אותם הם מתחבאים בתוך הגדר. כדי להימלט, אר ג'יי נותן להאמי משקה אנרגיה, המאפשר לסנאי ההיפראקטיבי לזוז מהר מאוד. האמי גורם לווינסנט, גלדיס, ודווין להילכד על ידי ה'דפלטר טורבו'. המשטרה מגיעה הם עוצרים את גלדיס ודווין על השימוש הלא חוקי ב'דפלטר טורבו', ווינסנט נשלח להרי הרוקי.
אר ג'יי וורן מתנצלים אחד לשני, וורן מזמין את אר ג'יי להצטרף לקבוצה. ורן חושש שלא יהיה להם מספיק זמן עד לחורף כדי לאסוף מזון עד שהאמי מגלה כי כאשר הוא היה תחת השפעת משקה האנרגיה, הוא אסף אגוזים עבור הקבוצה בכמות שתספיק להם לכל השנה.
סנטה מריה דלה ויטוריה
סנטה מריה דלה ויטוריה (Santa Maria della Vittoria, בעברית: "מריה הקדושה של הניצחון") היא כנסייה קתולית שנמצאת בצפון העיר העתיקה של רומא.
בניית הכנסייה החלה ב-1605 בסגנון הבארוק תחת חסותו של הקרדינל בורגזה (Borghese).
האדריכל של הכנסייה היה קרלו מדרנו אך את החזית עיצב ג'ובאני בטיסטה סוריו.
הכנסייה הוקדשה בהתחלה לפאולוס והייתה אמורה לשמש את הכרמליטים. אחר ניצחון הקתולים על הפרוטסטנטים בקרב ההר הלבן (1620) הוקדשה הכנסייה למרים, אם ישו.
הכנסייה הקטנה ברחוב 20 בספטמבר (Via XX Settembre) מפורסמת בזכות פסל האקסטזה של תרזה הקדושה. הפסל, אותו יצר ברניני, משחזר ציטוט מספרה של תרסה מאווילה, בו היא מתארת בין השאר התגלותו של מלאך הנועץ חץ זהב בלבה, חוויה מלאת כאב ועונג.
בעבודתו זאת מצליח ברניני להסיר את הדימוי המקובל היום של הכנסייה, שמרנות נטולת עונג גופני, והוא מראה איך שלא ניתן להפריד בין החוויה הרוחנית והחוויה הגופנית, עיקרון תאולוגי קתולי.
בתרבות הפופולרית.
הכנסייה הפכה למוקד תיירות עקב אזכורה ברב המכר "מלאכים ושדים" של הסופר האמריקני דן בראון (למרות שבספר, הזיז הסופר את מיקומה של הכנסייה לפיאצה ברבריני, כדי להתאים זאת לעלילה).
בית החולים הצרפתי
אתא תורכ
פרננדו קולור דה מלו
פרננדו אפונסו קולור דה מלו (בפורטוגזית: Fernando Affonso Collor de Mello, נולד ב-12 באוגוסט 1949) הוא פוליטיקאי ברזילאי שהיה נשיא ברזיל מ-1990 ועד 1992.
חייו.
קולור הוא נצר למשפחה רבת השפעה בפוליטיקה הברזילאית, שבראשה עמד (אביו) אמון דה מלו, עיתונאי ומושל לשעבר של מדינת אלגואס. הוא תפקד כנשיאה של קבוצת כדורגל ברזילאית ב-1976. בהיותו בעל מראה טוב ופופולרי, הוא נכנס לפוליטיקה, ובזה אחר זה הוא שימש כראש עיריית מסייאו, בירת מדינת אלגואס, נציג פדרלי של אלגואס בקונגרס של ברזיל, ולבסוף מושלה של מדינת אלגואס ב-1987.
ב-1989 קולור הביס את לואיז אינסיו דה סילבה במירוץ נשיאותי בעל שני סיבובים, שנערך בהתאם לחוקה החדשה של 1988, ובכך נהיה הנשיא הראשון שנבחר באופן דמוקרטי מאז של 1964. הפופולריות שלו הייתה מאוד גבוהה והוא ניצח במדינת סאו פאולו בהתמודדות מול אישים פוליטיים חשובים ובולטים.
זמן קצר אחרי בחירתו, קולור הודיע על מימושה של "תוכנית קולור", שהייתה אמורה לצמצם את היצע הכסף, ובכך להילחם באינפלציה. התוכנית כללה המרה רחבת היקף של חשבונות בנק של צרכנים לאיגרות חוב ממשלתיות שלא ניתן לפורען, ובמקביל הדפסת כסף לשימושה של הממשלה. כל החשבונות שהכילו יותר מ-1,200 קרוזרות (יחידת מטבע ברזילאית) הוקפאו למשך 18 חודשים. צעדיו הקיצוניים של קולור בכלכלה התקבלו בחוסר התלהבות בציבור. אף על פי כן, רבים חשו כי צעדים אלו היו חיוניים על מנת להקטין את האינפלציה. התוכנית נחלה כישלון, שכן מספר חודשים אחרי החלת התוכנית האינפלציה המשיכה לעלות והגיעה ל-25% לחודש.
כיום, כלכלנים רבים טוענים כי מטרתה האמיתית של תוכנית קולור הייתה להנמיך את החוב הלאומי הגבוה. כל עוד היה בידי הממשלה, לכסף המוחרם הייתה ריבית ריאלית שלילית. ההפרש השלילי הזה נוצל כדי להנמיך את חובה של ברזיל. כלכלנים אלו קובעים כי מיגור האינפלציה הגבוהה לא הייתה מעולם מטרת תוכניתו של קולור.
ממשל קולור הנהיג גם מדיניות של הפרטה של מספר חברות ממשלתיות, כמו אסזיטה (מפעל לייצור פלדות מיוחדות). לממשלתו הייתה השפעה מסחרית עצומה, הרי שהן מכסי-המגן על ייבוא סחורות עלו, והן הסחבת בייבואם התארכה. מהלך זה נעשה לכאורה כדי להפוך את התעשייה הלאומית לתחרותית יותר, וכן כדי לספק לאוכלוסיית ברזיל מוצרים איכותיים וזולים יותר. תוצאותיו של מהלך זה נתונות במחלוקת, אך בטוח לומר שהוא הלם קשות בתעשייה הברזילאית המיושנת וחסרת התחרות.
ב-1992 קולור הואשם על ידי אחיו פדרו בשחיתות, ונחקר בעקבות כך על ידי הקונגרס והעיתונות. האשמות רבות התמקדו במנהל הקמפיין של קולור, פאולו סזאר פאריאס, שצבר הון רב כאשר קרנו של קולור עלתה. ראיות הולכות ומתרבות באשר למתן שוחד ומעילה בכספי ציבור, הובילו להפגנות עממיות והפרעות לסדר הציבורי ברחבי הערים הראשיות בברזיל. באוקטובר, הקונגרס הצביע בעד הדחתו של קולור. קולור הואשם בהתנהגות בלתי הולמת ב-29 בדצמבר 1992 וזכותו להתמודד על משרה בפוליטיקה הושעתה לתקופה בת 8 שנים, וזאת לפי החוק הברזילאי הנוגע לשחיתות. מאוחר יותר הוא נוקה מכל חשד ואשמה, אולם מרבית האוכלוסייה עדיין רואה בו מושחת.
אחריו התמנה לנשיא סגנו, איתמר פרנקו, למרות שרבים ראו בו כלא מספיק מיומן לתפקיד הנשיאות. שר האוצר בממשלתו של איתמר, פרננדו אנריקה קרדוזו, נבחר לנשיא ב-1995 לכהונה ראשונה, וב-1998 לכהונה שנייה.
ב-2002 קולור התמודד לתפקיד מושל מדינת לידתו, אלגואס, אך הוא הפסיד בבחירות לראשונה בחייו. ב-1 באוקטובר 2006 נבחר לסנאט הפדרלי מטעם מדינת אלגואס.
פרננדו קולור
מכונת כתיבה
מכונת כתיבה היא מכשיר המשמש לכתיבה באופן מכני, על יד הטבעת גופנים מוכנים מראש על תווך, בדרך כלל נייר, על ידי הקשה. בדרך כלל הגופן הוא תבליט על זרוע מתכת, וההטבעה נעשית על ידי לחיצת התבליט, דרך סרט בד ספוג דיו, כנגד הנייר, שנשען בצידו האחורי על תוף גומי קשיח.
תיכונים שונים של מכונות כתיבה החלו להופיע מאמצע המאה ה-16, ולקראת סוף המאה ה-19, אחרי מאות המצאות ושכלולים של ממציאים רבים, התעצבה צורת המכונה לצורה ששרדה עד שמכונת הכתיבה הוחלפה בהדרגה על ידי מחשבים ומדפסות.
החל מסוף המאה ה-19 הפכה מכונת הכתיבה למכשיר חיוני בפעולתו של כל משרד - שנייה בחשיבותה כמכונת משרד רק לטלפון, ולפעמים אף חשובה יותר. במהלך המאה ה-20, נחשבו הפעלה וכתיבה במכונת כתיבה למיומנויות חשובות, שנלמדו בבתי ספר - הן כמקצוע חובה או בחירה בבית ספר תיכון, והן בבתי ספר מיוחדים שלימדו כתיבה במכונה, כמקצוע יחיד או לצד מיומנויות עבודות משרד נוספות.
כתיבה במכונה כמקצוע היה בדרך כלל עיסוק שכמעט רק נשים פנו אליו, ובעברית נקרא "כתבנית". עבור כמעט כל עובד משרד, או פקיד, כתיבה במכונה הייתה מיומנות חיונית.
מכונות כתיבה היו נפוצות גם מחוץ לסביבה משרדית, בדרך כלל לשימוש ביתי, פעמים רבות בשירות אנשים שכתיבה היא מקצועם כמו עיתונאים, סופרים, כותבי מחזות ותסריטים וכן הלאה.
החל מאמצע המאה ה-20 הופיעו מכונות כתיבה חשמליות. פעולת הכתיבה עדיין הייתה מכנית, אך ההקשה של תבליט הגופן על הנייר לא התבצעה בכוח שרירי המפעיל, אלא בכוח מנוע חשמלי, או על ידי מנגנון אלקטרומכני. השימוש במכונות כאלו קל ונוח יותר, ואיכות ההדפסה טובה יותר, בזכות האחידות.
לקראת סוף המאה ה-20 שימוש במחשבים, תוכנת עיבוד תמלילים, ומדפסות, דחק את רגלי מכונת הכתיבה. שימוש מצומצם במכונות כתיבה לצורך מילוי טפסים מוכנים, בייחוד כשנדרשו מספר עותקים, בעזרת נייר פחם, עדיין נותר, אבל גם זה הצטמצם והלך, כשמשרדים שונים צמצמו את השימוש בטפסים שדורשים שימוש כזה. החל מתחילת המאה העשרים ואחת נדיר למצוא מכונת כתיבה בסביבה משרדית, ורוב המכונות שעדיין בשימוש הן בידי אספנים, מוזאונים, או אנשים שכתיבה היא מקצועם, ומעדיפים לכתוב במכונה.
היסטוריה.