בתורת היחסות כלל חיבור המהירויות, עבור וקטורי מהירות מקבילים, הוא formula_5. במהירויות הקטנות באופן משמעותי ממהירות האור הביטוי המוסף ל-1 במכנה הוא זניח, אך במהירויות גדולות יותר הוא משפיע יותר ויותר וגורם לכך שהמהירות תישאר תמיד קטנה ממהירות האור.
במקרה הכללי, חיבור וקטורי מהירות u,v מתקבל מהנוסחה
formula_6, כאשר formula_7 ו-formula_8.
שלושה בדירה אחת
שלושה בדירה אחת (באנגלית: Three's Company) היא קומדיית מצבים אמריקאית פופולרית שנוצרה בין השנים 1977 ל-1984 על ידי ABC. בבסיס רוב האירועים הקומיים בסדרה עומדות אי-הבנות ובלבולים בנושאי נטייתו המינית ומגושמותו של ג'ק, אחת הדמויות המרכזיות בסדרה.
הסדרה נעשתה על בסיס קומדיית המצבים הבריטית "Man About the House", ועסקה כמוה בגבר ובשתי נשים שחולקים דירת שותפים. בתחילת הסדרה, עבר ג'ק טריפר (ג'ון ריטר) לדירתן של כריסי סנו (סוזאן סומרס) וג'נט ווד (ג'ויס דה ויט). כדי שבעל הבית סטנלי רופר (ואחריו, ראלף פרלי) יאפשר לו לגור עם השתיים, טען ג'ק כי הוא הומוסקסואל. במספר הזדמנויות, ניסה פרלי לשנות את "הומוסקסואליותו" של ג'ק.
הסדרה מתרחשת בסנטה מוניקה שבקליפורניה, ולרוב היא מתמקדת בשלושה אתרים: דירתם של השלישייה, דירתו של בעל הבית ופאב-מסעדה מקומי.
הסדרה הולידה שתי סדרות בת: "הרופרים", שעסקה בחייהם של בעל הבית הראשון בסדרה, סטנלי רופר ואשתו, הלן; ו"שלושה זה יותר מדי", שעסקה בשנותיו הבאות של ג'ק לאחר שעזב את הדירה ועבר להתגורר עם בת זוגו ויקי, אך לא מצליח לזכות בחיבתו של אביה. סדרות אלה הקבילו אף הן לסדרות בת של הסדרה הבריטית, אך בניגוד אליהן, הגרסאות האמריקאיות נכשלו ובוטלו לאחר זמן קצר.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בערוץ הראשון ב-20 בינואר 1983. בשנות התשעים ובשנות האלפיים שודרה התוכנית בערוץ 3 ובערוץ הילדים בכבלים, וכן בערוצים שונים ב-yes.
עפרה בורלא-אדר
עפרה בורלא-אדר (1925 – 27 במרץ 2013) הייתה סופרת, מתרגמת ומעצבת תלבושות.
ביוגרפיה.
עפרה בורלא נולדה בזכרון יעקב, בתו של הסופר יהודה בורלא ורעייתו מרים לבית גולדברג ואחותם של סופר הילדים והצייר עודד בורלא והסופר והמתרגם יאיר בורלא. גדלה בתל אביב.
שימשה כקריינית בגלי צה"ל והייתה מראשוני התחנה. שם הכירה את בעלה לעתיד, ארנון אדר, ששימש אז כראש מדור בידור בחיל החינוך.
לאחר נישואיה התגוררו בני הזוג כשנה אצל הוריה ואחר כך יצאו ללימודים בארצות הברית. למדה באוניברסיטת ייל עיצוב תלבושות בבית הספר לדרמה. שם נולדו לשניים שני בנים, אורן ואלון.
עם שובם עסקה בתרגום וגם עיצבה תלבושות לכמה הצגות בתיאטרון הבימה והקאמרי.
בסוף שנות ה-70 עבר ארנון לעבוד בגרמניה ועופרה נותרה עם הילדים בתל אביב. ארנון אדר נפטר ב-1984.
ה-OKH (ראשי תיבות בגרמנית של "Oberkommando des Heeres" - מפקדה עליונה לכוחות היבשה של הוורמאכט) היה ארגון צבאי בגרמניה הנאצית, ששימש כמפקדה לכוחותיה הצבאיים ביבשה בין 1936 ל-1945. ה-OKH היה כפוף למפקדה בשם OKW (ראשי תיבות ל-"Oberkommando der Wehrmacht", מפקדה עליונה של הוורמאכט). בפועל, קיבל ה-OKW כמה מסמכויות הביצוע והתכנון של ה-OKH, כאשר משנת 1941 ואילך היה ה-OKW אחראי למבצעים במערב, ואילו ה-OKH היה אחראי למבצעים בחזית המזרח.
במקביל ל-OKH היו מפקדות דומות לצי (OKM - Oberkommando der Marine) ולחיל האוויר (OKL - Oberkommando der Luftwaffe). שלוש מפקדות אלו היו בתאוריה כפופות ל-OKW, אך למעשה פעלו באופן עצמאי.
מפקדי ה-OKH (בראשי תיבות - OBdH קיצור ל- Oberbefehlshaber des Heeres), היו:
ה-OBdH לא עסק בתכנון מבצעים. משימה זו הייתה משימתו של המטה הכללי, כך שהאדם החשוב ביותר בצבא היבשה היה ראש המטה הכללי (Chef des Generalstabs des Heeres).
צבא היבשה היה תמיד הגורם המוביל בתכנון מערכות הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה, ולא היה תכנון משולב של כל שלוש הזרועות. תפקיד ראש ה-OKW לא נועד לכך, ולא היה בידו את המשאבים לשם כך.
ה-OKW הוקם בשנת 1938 במהלך שינוי מהותי במבנה הצבא הגרמני, בו ניצל היטלר שורה של שערוריות מין (חלקן מפוברקות), שכונו פרשת בלומברג-פריטש על מנת להיפטר ממפקדים בכירים בצבא (ורנר פון בלומברג וורנר פון פריטש) על מנת לנסות ולאחד את כל שלושת הפיקודים של הצבא תחת סמכותו. באותו מהלך הפך "המטה הכללי" ל"מטה הכללי של כוחות היבשה", אם כי סמכויות התכנון שלו נותרו כשהיו. נראה כי מטרת הקמתו של ה-OKW הייתה פוליטית, למנוע מן "המטה הכללי" את תכנון האסטרטגיה רבתי, והפיכתו למחלקה מקצועית העוסקת בתכנון על פי הוראות פוליטיות המתקבלות מן ה-OKW או ישירות מהיטלר.
במהלך המלחמה הלכו והוגבלו סמכויותיו המקצועיות של ה-OKH, כאשר היטלר העניק סמכויות גוברות והולכות ל-OKW. כך, למשל, מערכת הפלישה לנורווגיה תוכננה לחלוטין מחוץ ל-OKH.
ראשי המטה הכללי בזמן הרייך השלישי היו:
המפקדות של ה - OKH וה - OKW, היו במחנה צבאי מוסווה ביער ליד העיירה צוסן (Zossen) , כ - 40 ק"מ מדרום לברלין. המקום השתרע על כ - 5-6 קמ"ר והיה בנוי מביצורים תת-קרקעיים שהוגנו על ידי חטיבת ס"ס. המקום היה סודי ביותר. המפקדה של ה־OKH הייתה ידועה בשם הקוד מייבך 1 ומפקדת ה OKW כונתה מייבך 2. שתי המפקדות היו מוקפות בגדרות תיל ומופרדות באופן מושלם אחת מהשנייה. שלא כמו מפקד ה-OKH שניהל את פעולותיו מצוסן, הבכירים ממפקדת ה- OKW כמו ראש המטה, פלדמרשל וילהלם קייטל וראש המבצעים אלפרד יודל, ליוו כל הזמן את היטלר ורק המנגנון המבצעי של ה- OKW נשאר בצוסן ובאמצעותו הם פיקחו על צבאות החזית המערבית וכן היה מנגנון זה לשכת קשר לכל הוראות היטלר לכל הכוחות המזוינים הגרמנים. בצוסן הייתה גם מרכזת-500, הגדולה במרכזיות הטלפון, הטלטייפ והאלחוט הצבאי בגרמניה.
מפקדת צוסן נכבשה ב-22 באפריל 1945 על ידי כוחותיו של המרשל איבן קונייב.
היטלר כמפקד ה-OKH.
מתקפת הנגד של הצבא האדום בקרב על מוסקבה יצרה את התנאים, שאיפשרו להיטלר לקחת לידיו את הפיקוד האישי על ה-OKH. המשבר הצבאי שיצרה המתקפה הסובייטית, ביחד עם התנגדות רוב הקצינים הבכירים במפקדת ה-OKH לפקודתו של היטלר, שאסרה על המשך הנסיגה של הכוחות הגרמניים במרחב מוסקבה, ובריאותו הלקויה של מפקד ה-OKH, ולטר פון בראוכיטש הקלו על היטלר להשלים את השתלטותו על ה-OKH. כתוצאה מכך הפך היטלר ל"מפקד עליון" בפועל של צבא היבשה הגרמני, והיה מעורב בניהול המבצעים הצבאיים, לעיתים עד לרמת הגדוד הבודד.
מצב זה נמשך עד לתום המלחמה. בין תוצאותיו היו הפקודה המפורסמת של היטלר לארמייה השישית לא לנסות לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית במהלך קרב סטלינגרד, פקודה שהביאה להשמדת הכוחות הגרמניים בכיס סטלינגרד, ולתבוסה הגרמנית שרבים רואים בה את נקודת המפנה במלחמה.
גנרלים רבים, בספרי זכרונות שנכתבו לאחר המלחמה, ניסו ליצור מיתוס כאילו היו אלו פקודותיו ה"חובבניות" של היטלר, שהביאו לתבוסה אותה נחל הוורמאכט. נראה כי הסכמתם של אלו לכפוף עצמם לשיקול דעתו גם בעניינים מקצועיים, סיפקה להם תירוץ נוח למחדליהם. לא מתן הפקודות המבצעיות הוא שהיווה את הבעיה ברוב המקרים, שכן היטלר היה בעל אינטואיציה צבאית ראויה, וחלק ניכר מפקודותיו אכן תאמו את המצב הצבאי, אלא האסטרטגיה הכוללת של ניהול מלחמה כלל עולמית, במספר חזיתות בעת ובעונה אחת.
לקראת סוף המלחמה, בהיותו מסוגר בבונקר, אכן איבד היטלר את הקשר עם המציאות, והפקודות שנתן לצבאו היו שגויות ודמיוניות. בימיו האחרונים הוא עסק בהזזת יחידות שכבר לא היו קיימות, או שעוצמתן הייתה נמוכה בהרבה ממה שייחס להן היטלר, על גבי המפה. בצוואתו הוריש היטלר את הפיקוד על ה- OKH לפילדמרשל פרדיננד שרנר, והאחרון החזיק בתואר זה שהיה למעשה ללא משמעות, עד לכניעה ב-8 במאי 1945.
משפטי נירנברג.
חלק ממדיניות בעלות הברית שיזמו את משפטי נירנברג היה העמדתם לדין של ארגונים, על מנת להקל על ההליך במשפטיהם של יחידים. כך, די יהיה בכך שיוכח כי אדם מסוים הוא חבר בארגון שהורשע, על מנת שניתן יהיה להרשיעו גם בפשעים בהם הורשע הארגון. ה-OKW היה בין הארגונים שהועמדו לדין, וכמוהו גם "המטה הכללי", שהיה חלק מן ה-OKH. עם כל זאת, ה-OKH עצמו לא הועמד לדין. הארגונים הצבאיים שהועמדו לדין (ה-OKW והמטה הכללי) זוכו, בניגוד לארגונים אחרים, כגון ה-RSHA ושאר זרועות ה-SS שהורשעו.
פוריינר
זולגות הדמעות מעצמן
זולגות הדמעות מעצמן הוא סרט קולנוע ישראלי, משנת 1996, בבימויו של איתן גרין ובכיכובם של אבי גרייניק ואריה מוסקונה.
תקציר עלילה.
הסרט מספר על יעקב (אריה מוסקונה) ויצחק (אבי גרייניק) צ'רניאק. אב ובן הגרים במושב בשרון ומנהלים חברה קטנה לקייטרינג ושירה בציבור ביחד עם ענת (מיטל טרבלסי) ששרה את השירים. במהלך חתונה בהם עבדו, יעקב מקבל התקף לב, בוני (יעל נביא), שוטרת במקצועה מתנדבת באמצע חתונתה לפנות אותו לבית החולים. אם המשפחה שפרה (יעל שטרן) העובדת כגננת במושב, מביאה את ילדי הגן לביקור אצל יעקב החולה מה שמביא למחאה מצד אחת האמהות. ומביא לרעיון של סגירת הגן עקב מיעוט ילדים.
במקביל, יצחק מנסה לעבור טסט, אך בכל פעם שניגש, הוא מתחיל לבכות מבלי לשים לב, אף על פי שהוא נהג מצוין. בעקבות מצבו הבריאותי של יעקב, הוא איננו יכול לנהוג והוא נותן ליצחק לנהוג בוואן של העסק למרות שאין לו רישיון. הדבר מוביל לכמעט דריסה של נער (יהודה לוי) ובמהלך אחת הנהיגות יעקב מביים התקף לב כדי להוכיח ליצחק שהוא יכול לא לבכות בנהיגה גם במצבי לחץ. יצחק מצליח לא לבכות, אך הוא מתעצבן לאחר שהוא גילה שההתקף היה בדוי.