סינגפור נודעה בשם "אור הדרום". במשך שלוש וחצי שנות כיבוש על ידי האימפריה היפנית, סינגפור, כמו רבים מהמושבות האחרות שנכבשו על ידי האימפריה, היו נתונים לפשעי מלחמה מרובים. זמן קצר לאחר שיפן הגיעה לסינגפור והחלה להכיל את החוקה היפנית גם בסינגפור, החלה המשטרה החשאית היפנית "קמפיטאי" בטיהור של חלק מאנשי סינגפור. לדוגמה: הסינגפורים האתניים-סיניים שנחשבו כמאיימים על האימפריה היפנית. במהלך טיהור זה שערך כשבועיים, המכונה "סוק צ'ינג", גברים סינגפורים בני 18 עד 50 נבדקו על ידי סקר קצר שהאימפריה היפנית יצרה, ואם הם נחשבו כאנטי-יפנים, נעצרו והועברו לאחד מכמה אתרי הוצאה להורג מרוחקים כדי להיהרג. היפנים ניסו לארגן טיהור דומה ברחבי מלאיה, הפעם, היפנים השליכו את התהליך הראשוני של הסקר, ועסקו בהרג ללא הבחנה בהיקף גדול של תושבי מלאיה האתניים-סינים. אף על פי שהתיעודים היפניים מצביעים על כך שהטיהור הביא לפחות מ-5,000 מקרי מוות, מייסד סינגפור וראש הממשלה הראשון לי קואן יו של סינגפור העריך מספר מקרי המוות בין 50,000 ל-100,000 גברים סיניים סינגפורים.
בתום מלחמת העולם השנייה בעלות הברית מחדשות את הלחימה מול יפן כדי לנסות להחזיר את סינגפור ואת מלאיה כולה. יפן נחלה תבוסה גדולה וכוחות בעלות הברית הצליחו להחזיר את סינגפור ומלאיה מהשלטון היפני. יפן הובסה רשמית כאשר ארצות הברית פוצצה את הירושימה ונגסאקי בפצצת אטום.
יחסים דיפלומטיים-כלכליים.
בעקבות הכיבוש היפני בסינגפור ליפן וסינגפור לא היו יחסים כלל. בשנת 1959 הוגשה בקשה לפיצויים מממשלת סינגפור לממשלת יפן בעקבות קרב סינגפור, אך יפן סירבה בתוקף לבקשה בטענה שסינגפור היא עדיין קולוניה של בריטניה, והם כבר שילמו פיצויים לבריטניה בשנת 1951. סינגפור התקיימה כקולוניה של בריטניה עד שנת 1963, בשנת 1963 סינגפור ומלזיה התמזגו והפכו לפדרציה אחת הנקראת מלזיה. עם זאת, בעקבות חילוקי דעות פוליטיים גדולים וסכסוכים על רקע גזעי, ממשלת מלזיה הצביעה פה אחד לגרש את סינגפור מהפדרציה, וכתוצאה מכך סינגפור קיבלה את עצמאותה המלאה ב-9 באוגוסט 1965.
לאחר עצמאותה של סינגפור, יפן וסינגפור הגיעו להסכם על חמישים מיליון דולר סינגפורי כפיצויים על מלחמת סינגפור, אם כי יפן לא התנצלה מעולם התנצלות רשמית על פשעי מלחמה שבוצעו במהלך הכיבוש. עם זאת, יפן ראתה את הפוטנציאל החבוי של כלכלת סינגפור והפכה לשותפת המסחר הגדולה ביותר שלה.
אוכלוסיית יפן סייעה בהתפתחות הכלכלית של סינגפור במהלך שנותיה הראשונות, כאשר תאגידים יפניים שונים הקימו את מפעליהם בסינגפור. מרכז הפרודוקטיביות ביפן גם ייעץ לסינגפור כיצד לשפר את הפרודוקטיביות שלהן.
אבן דרך משמעותית ביחסים הכלכליים בין יפן לסינגפור התרחשה בשנת 2002 עם חתימת הסכם השותפות הכלכלית ביפן-סינגפור (JSEPA) (ביפנית: 日本シンガポール新時代経済連携協定) מסמך זה שימש כהסכם השותפות הכלכלית הראשונה של יפן עם מדינה אחרת. זה אפשר חופש תנועה קל יותר של אנשים, סחורות, שירותים, הון, מידע וכו' מעבר לגבול בין המדינות ולחזק את שיתוף הפעולה בפעילות הכלכלית של יפן וסינגפור. הדבר ביטל גם את כל מיסי היצוא מיפן לסינגפור בנוסף, גם בוטלו מיסי היבוא מסינגפור ליפן, למעט מוצרים חקלאיים ומוצרי עור.
שתי המדינות אשררו את הסכם השותפות הכלכלית האזורית המקיפה שצפוי להיכנס לתוקף בינואר 2022.
יחסים תרבותיים.
יפן וסינגפור נהנו מיחסים חיוביים בעשורים האחרונים. היבטים רבים בתרבות יפן, אשר כוללים את האוכל והמדיה שלהם, הפכו פופולריים בשנות התשעים ברחבי סינגפור.
במזרח סינגפור שוכן הגן היפני של ג'ורונג (ביפנית: 星和園ジュロン日本庭園). הפארק, אשר נפתח בשנת 1974, נועד לשחזר את תקופת מורומאצ'י בין השנים 1392–1568 ואת תקופת אזוצ'י-מומויאמה אשר הייתה בין השנים 1568-1615.
מחקר משנת 2014 מצא כי כ-44% מאוכלוסיית סינגפור רואים במערכת היחסים של המדינה עם יפן דבר טוב מאוד, בעוד ש-53% מהסינגפורים מאמינים שניתן לסמוך על יפן, עם כמה הסתייגויות.
יפן וסינגפור חגגו 50 שנות יחסים בשנת 2016, שכונו SJ50 עם שלל אירועי תרבות יפניים שנערכו במשך שנה בסינגפור.
מרכז הפוקימון הרשמי הראשון (ביפנית: ポケモンセンタ ー Pokemonsentā) במזרח אסיה מחוץ ליפן ממוקם בסינגפור, בנמל התעופה סינגפור צ'נגי.
תיירות.
בשנת 2018 ביקרו בסינגפור 829,664 תיירים יפנים ואילו 437,280 תיירים סינגפוריים ביקרו ביפן.
יפן מאפשרת גישה ללא ויזה לסינגפור למשך 90 יום, עם הארכה אפשרית עד 6 חודשים. סינגפור השיבה הדדיות ואיפשרה גישה חופשית לויזה יפנית עד 30 יום. החל משנת 2019, הדרכונים הסינגפוריים והיפנים יחד הם עם הדרכונים החזקים בעולם.
חינוך.
מבחינה חינוכית, התושבים היפנים המתגוררים בסינגפור (ביפנית: 在シンガポール日本人 - Zai Shingapōru Nihonjin) נהנים ממספר מוסדות חינוך יפניים-בינוניים, הכוללים גן ילדים בן 400 תלמידים, בית ספר יסודי של 1,900 תלמידים, וחטיבה בוגרת של 500 סטודנטים, וכן שתים עשרה ג'וקו (בתי ספר לחינוך) להכנתם לבחינות הכניסה לאוניברסיטה. בתי הספר ממוקמים בסמוך לשכונות יפניות, וכל התלמידים והצוות החינוכי הם אזרחים יפנים. רק מיעוט קטן מהמשפחות היפניות שולח את ילדיהם לבתי ספר בינלאומיים שאינם יפניים.
יחסי מקסיקו–ספרד
יחסי מקסיקו–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים בין מקסיקו לספרד. כמו מדינות רבות אחרות באמריקה הלטינית, למרות שהשיגה עצמאות, מקסיקו שומרת על קשר יציב עם ספרד. שתי המדינות הן חברות ב-G-20, הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות.
היסטוריה.
הכיבוש הספרדי.
הכובש הספרדי הרנאן קורטס הוביל משלחת למקסיקו של ימינו בשנת 1518, והקים את העיר וראקרוס עם בואו. טנוצ'טיטלאן, בירת האימפריה האצטקית, נפלה לספרד בשנת 1521. עד מהרה שונה שמה למקסיקו סיטי, והיא הפכה לבירת מלכות המשנה של ספרד החדשה. למלכות המשנה הייתה היררכיה חברתית המבוססת על גזע, עם פנינסולארים (אנשים ילידי ספרד) שהיו בעלי הזכויות האזרחיות ביותר בספרד החדשה.
עצמאות.
בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 הייתה תחושה מהפכנית רבה במדינות מערב אירופה ובמושבותיהן. התחושה שפרצה במקסיקו לאחר כיבוש ספרד על ידי נפוליאון בשנת 1808, ונאום גריטו דה דולורס בשנת 1810 על ידי הכומר הקתולי המקסיקני מיגל הידולו אי קוסטילה נגד השלטון הספרדי מוכר ברבים כתחילת מלחמת העצמאות המקסיקנית. בשנת 1811 הוצא להורג היידלו על ידי המיליציה הספרדית, אולם תנועתו נלחמה עד להקמתה של האימפריה המקסיקנית החוקתית העצמאית בשנת 1821, לאחר הסכם קורדובה. האימפריה בוטלה והרפובליקה המקסיקנית הראשונה הוקמה בשנת 1823.
לאחר העצמאות.
ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מקסיקו ב-26 בדצמבר 1836 (15 שנה לאחר שהכריזה מקסיקו על עצמאותה). בהתחלה, מערכת היחסים הדיפלומטית בין שתי המדינות הייתה מתוחה מכיוון שמקסיקו הייתה מושבה של ספרד לשעבר והמאמצים הלא מוצלחים של האחרונה לכבוש את המושבה לשעבר בשנים שלאחר מכן תחת הגנרל איזידרו ברראדס .
הגנרל חואן פרים פיקד על צבא המשלוח הספרדי במקסיקו בשנת 1862, כאשר ספרד, בריטניה וצרפת ביקשו תשלום מאולץ מהממשלה הליברלית של בניטו חוארז בגין הלוואות. פרים הזדהה עם המטרה הליברלית במקסיקו, ולכך סירב להסכים לתוכניות השאפתניות של הקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי, ומשך את הכוחות הספרדים לאחר פגישה עם מנואל דובלאדו.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936-1939) סיפקה מקסיקו נשק ומקלט לפליטים פוליטיים. לאורך המלחמה הצטרפו מתנדבים מקסיקנים לצד הרפובליקני להילחם בפרנסיסקו פרנקו. בשנת 1939 כשפרנסיסקו פרנקו עלה לשלטון בספרד, ניתקה מקסיקו את היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. לאחר המלחמה אלפי פליטים ספרדים ביקשו מקלט במקסיקו והקונסול המקסיקני לשעבר במרסיי, צרפת, גילברטו בוסקס סאלדיבר, הנפיק אלפי ויזות לפליטים ספרדים כדי לחפש מקלט במקסיקו. אף שהרפובליקנים הפסידו במלחמה, זה עזר בשיפור היחסים בין שתי המדינות לאחר מותו של פרנקו. מקסיקו וספרד כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-28 במרץ 1977.
מאז הקמת היחסים הדיפלומטיים מחדש, שתי המדינות חולקות יחסים דיפלומטיים קרובים וחמים. בכמה הזדמנויות, שתי המדינות תמכו זו בזו באופן דיפלומטי ונערכו מספר ביקורים ופגישות ברמה גבוהה בין שתי הממשלות, כולל עם משפחת המלוכה הספרדית. זמן קצר לאחר הקמת היחסים הדיפלומטיים מחדש בשנת 1977; נשיא ספרד אדולפו סוארס ערך ביקור רשמי במקסיקו, הראשון אי פעם על ידי ראש ממשלה ספרדי. באותה שנה, באוקטובר 1977, נשיא מקסיקו חוסה לופס פורטיו ערך ביקור רשמי בספרד. מערכות היחסים של שתי המדינות ממשיכות להיות מבוססות על קווי דמיון תרבותיים מושרשים, למשל מורשת לשונית משותפת.
בינואר 2019 ערך ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס ביקור רשמי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור. שני המנהיגים הנציחו 80 שנה לסיום מלחמת האזרחים בספרד והכירו בפתיחות של מקסיקו בקבלת אלפי פליטים ספרדים שברחו מבתיהם ומצאו מקלט במקסיקו ותרומתם למדינתם המאומצת.
ביקורים רשמיים.
ביקורים רשמיים ממקסיקו לספרד
ביקורים רשמיים מספרד במקסיקו
הסכמים.