במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נלחם בחזית המזרחית והדרומית בדרגת רב-טוראי וגם נפצע. בעקבות מלחמת העולם החל קיש לפנות לנושאי חברה והייעוד הקומוניסטי שלו התפתח בתקופה זו. החוויות שלו מתקופת שירותו הצבאי במלחמה הופיעו בשנת 1930 בשם "כתוב את זה, קיש!". לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא חשף בסדרת דיווחים את הממצא המרעיש שלו (סקופ) על המרגל הרוסי אלפרד רדל אל"ם בשרות הצבא הקיסרי האוסטרו-הונגרי, שחייו עובדו לסרט על ידי אישטוואן סאבו בסרט עלילתי "קולונל רדל".
אל"ם אלפרד רדל היה ראש המטה של הארמייה השמינית של פראג). בעת חשיפתו הוא אולץ להתאבד בשנת 1913. במהלך חיפוש אצל רדל לאחר מכן פרץ ידידו של קיש, מנעולן, את מגירות תיקי הקולונל. קיש עקף את הצנזורה בכך שתחילה פרסם הכחשה של המקרה. לאחר מכן כבר לא ניתן היה לטייח אותו.
בשנת 1918 השתתף בהכרזת הרפובליקה של אוסטריה. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית האוסטרית. אחרי כמה שנים נכלא וגורש מאוסטריה. הוא עבר לפראג, לימים לברלין, והיה חבר בעיתונות הגרמנית השמאלית. בשנת 1923 כתב את 400 שנות ההיסטוריה של עיתונות, ממרטין לותר ועד אמיל זולא.
הוא טייל בחצי מהעולם. סייר בסין, ביפן, בצפון אפריקה, בברית המועצות, בארצות הברית, באוסטרליה ובהונגריה. בפברואר 1933, למחרת הצתת הבניין הרייכסטאג הנאצים תפסו אותו בברלין, אך הוא שוחרר בגלל התערבות צ'כוסלובקית, עם זאת גורש מגרמניה וספריו נשרפו, כך קיש עבר לפראג. בין 1936 ל-1938 דיווח על מלחמת האזרחים בספרד. מאוחר יותר נסע לפריז ובין 1940 לבין 1946 שהה במקסיקו, בטרם חזר שוב לפראג. הוא שמר על הזדהותו ואזרחותו הצ'כית לאורך כל הדרך, טען שהוא צ'כי והתעקש לשמור על דרכונו.
ביבליוגרפיה.
כותרות באנגלית ניתנות במקום בו תורגמה היצירה לאנגלית. כל התאריכים מתייחסים לפרסום המוקדם ביותר.
ארווין שינקו
ארווין שינקו (במקור שפיצר, בהונגרית: Sinkó Ervin; אפטין, 5 באוקטובר 1898 – זאגרב, 26 במרץ 1967) היה משורר, סופר, היסטוריון ספרות הונגרי-יהודי-יוגוסלבי. הוא ידוע בעיקר בזכות שני הרומנים שלו, "האופטימיסטים" על מלחמת העולם הראשונה ועל המהפכות שלאחר מכן, ו"הרומן של הרומן" שעוסק בחוויות של ההגירה שלו למערב ולמוסקבה.
ביוגרפיה.
בהונגריה.
שינקו נולד במשפחה יהודית. אביו היה סוחר בשם פרנץ שפיצר, ואמו הייתה פלורה שטיינר. ארווין למד בבית הספר בסובוטיצה ובסגד. בשנת 1914 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית ה- MSZDP בסובוטיצה. הוא עבד תחילה כספרן ב"בית הפועלים" של המפלגה והיה כתב בעיתון המחוז. בשנת 1916, עיתונים וכתבי עת שונים; ביניהם הנפסבה העיתון של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית פרסמו את שירים של שינקו שהושפע מהמשורר אנדרה אדי ומהפילוסוף פרידריך ניטשה. באותה השנה פורסם כרך השירים הראשון שלו והוא גויס לצבא ויצא להילחם בחזית הרוסית במשך השנתיים הבאות. שינקו היה חבר בקבוצה של אינטלקטואלים (עם יוז'ף רוואי, מטיאש ג'רג' (מקודם גייגר), יוז'ף לנדיאל, אלדאר קומיאט, דיולה הבשי, אירמה רוֹתבַּרט). הוא השתתף בעבודתם של הסוציאליסטים המהפכניים, ובשנת 1918 הוא היה חבר בחוג יום ראשון. הוא היה חבר בוועדה לתעמולה הלאומית בזמן מהפכת החרציות, ואז, ב־24 בנובמבר 1918, השתתף בהקמת מפלגת הקומוניסטים בהונגריה - KMP. בשנת 1919 מילא תפקיד בהקמת העיתון אינטרנציונלה, ושירת כמזכיר המפלגה של אויפשט. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא היה חבר במועצת הפועלים של רובע 6 ובמועצת הפועלים והצבא המרכזית של בודפשט. בין ה-2 ל -18 במאי 1919, הוא היה מפקד העיר קצ'קמט, וביום המהפכה ב־24 ביוני 1919, היה בין מגיני "הבית הסובייטי" (הבניין שכונה "הבית הסובייטי" היה במקור ה"מלון גרנד הוטל" והוא שימש כמקום מגוריהם של קומיסרי העם וכמה ממנהיגי הרפובליקה במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא ניצב על גדת הדנובה לאורך קטע הגדה ששמו "גדת העמסה בלגרד", במרכז העיר בודפשט).
מחוץ להונגריה.
לאחר נפילת הרפובליקה הוא לחם בחזית הרומנית ובספטמבר נסע לבירת אוסטריה. עד מהרה חזר לעיר הולדתו, הסתתר שם עם אשתו הן בשנת 1920 והן ב-1921, אך נחשף, נכלא ונשלח לאוסטריה. בשנים 1921 - 1926 היה נגר בווינה וניצב בקולנוע וגובה כספים. הוא היה המייסד והעמית הבכיר של מגזין ה"אח" (1924-1925), התגורר בסרייבו, בגראץ ובווינה. בשנת 1926 ובשנה שלאחר מכן, והיה כתב ב"עידן שלנו" (Korunk), בניוגט ועוד. הוא החל לכתוב את יצירתו "אופטימיסט" ב־1928. לאחר מכן נסע לציריך, שב לווינה, ולבסוף התיישב בפריז בשנת 1933. שנתיים לאחר מכן נסע למוסקבה ואחרי שנתיים נוספות (בשנת 1937) שב לבירת צרפת. בשנתיים הראשונות של מלחמת העולם השנייה התגורר בממלכת יוגוסלביה עם אשתו הרופאה. הוא הכיר בזגרב את הסופר הקרואטי מירוסלב קרלז'ה. בין 1941 ו 1943 חי בסתר במקומות שונים ברחבי יוגוסלביה. הוא התמנה ליושב ראש הוועדה לשחרור העם (הבלתי חוקי) והיה ציר במועצת השחרור האנטי-פשיסטית הקרואטית ובוועדת הפינוי של האי ראב. משנת 1943 העביר שנתיים בהוראה בבתי חולים שונים של כוחות הגרילה. לאחר שאשתו וגם הוא השתחררו מהשרות בצבא הפרטיזנים בתום המלחמה, הם עברו להתגורר בזאגרב. שינקו היה חבר במשרד הרווחה והחינוך ובהוצאה לאור הממלכתית הקרואטית, והועסק במכון הלקסיקוגרפיה שהיה בניהולו של קרלז'ה. בשנת 1959, בנובי סאד, האוניברסיטה הקימה מחלקה הונגרית בפקולטה למדעי הרוח. עד מותו התגורר לסירוגין בנובי סאד ובזגרב. הוא נקבר בזגרב.
ראו גם.
בשפת המקור:
בתרגום לעברית:
אנה לסנאי
אנה לסנאי (במקור עמליה מוסקוביץ ומכאן כינויה "מאלי" בין חבריה. בהונגרית: Lesznai Anna; ניז'ני הרושוב, 3 בינואר 1885 – ניו יורק, 2 באוקטובר 1966) הייתה משוררת, סופרת, גרפיקאית ואמנית הונגרייה-יהודייה. חברה אורחת בחוג השמונה (ציירים) (Nyolcak; פעל בשנים 1909–1919), שהיה קבוצת האמנים האוונגרדים ההונגריים המשמעותית ביותר בראשית המאה העשרים.
ביוגרפיה.
אביה היה גזה מוסקוביץ, בעל אדמות יהודי ואמה הרמינה דויטש. חוויות ילדות באחוזתו של אביה ליוו אותה במשך כל ימי חייה. בילדותה למדה רקמה עממית מנשות איכרות באחוזת אביה ואחר כך למדה אומנות שימושית אצל שאנדור ביהארי בבודפשט ואצל לוסיין סימון בפריז. בן דודה לאיוש הטווני קידם את פרסום שיריה הראשונים בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט, שהטוואני היה ממייסדיו. המשורר אנדרה אדי שם לב לכרך הראשון של שיריה (שירים חוזרים הביתה) ושיבח אותם בביקורתו. בין 1913 לבין 1918 היא הייתה אשתו של אוסקר יאסי.
היא הייתה קרובה לקבוצה האמנים של חוג השמונה (ציירים) וביניהם הציירים לאיוש טיהני, דז'ה אורבן, בלה צובל, דז'ה ציגאני רוברט ברניי, ברטלן פּוֹר (למעשה משמונת החברים בחוג ששה היו יהודים. יתרה מזאת שלושת האורחים בחוג וביניהם אנה לסנאי היו גם הם יהודים). אך היא הייתה רק חברה חיצונית, אורחת. בשנת 1911 היא הציגה במסגרת הקבוצה קישוטים פולקלוריסטיים. היא גם עיצבה את הכריכה הקדמית למהדורות הראשונות של כרכי השירה של המשורר אנדרה אדי. בין חבריה היו בנוסף לאדי, מרגיט קאפקה, בלה באלאז' וג'רג' לוקאץ'. קשרי ידידות חיברו אותה לכתב העת ניוגט, לכתב העת "המאה העשרים" ולחוג יום ראשון. בשנת 1919 היגרה לווינה והתגוררה שם. היא נישאה לצייר ההונגרי-יהודי טיבור גרגיי (גרינשטיין). בשנת 1930 חזרו לבודפשט. בשנת 1932 הייתה לה תערוכה עצמאית במוזיאון ארנסט.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 נאלצה להגר שוב מהונגריה בשל החוקים האנטישמיים, האנטי-יהודיים ומשנת 1939 התגוררה בארצות הברית. היא לימדה אמנות בניו יורק. בשנות חייה האחרונות ביקרה לעיתים קרובות בבודפשט.
עבודותיה.
היא נחשבת לאחת המשוררות הטובות ביותר בהונגריה. המוטיבים העיקריים משיריה הליריים הם הגן, האדמה, העץ, הפרח ואלה מעוררים את האחדות הקדומה. היא בעצמה איירה את ספרי סיפורי הילדים שלה, והתמונות בספרים מקבלות דגש חזק יחד עם הטקסט. הרומן האוטוביוגרפי שלה, "בראשית היה הגן" מהווה זיכרון ותמונת התקופה כאחד. תמונות סיפורי הילדים שלה, עטיפות הספרים, האיורים, עבודות ההטקסטיל בעיצובה, בהן השתמשה באלמנטים דקורטיביים, בצבעים עשירים ועליזים של אמנות עממית הונגרית, הפכו אותו לנציגה בולטת של האר נובו ההונגרי. הטקסטילים שלה בסגנון אר נובו התפרסמו לרוב בכתבי עת לאמנות בת זמננו.
כתיבתה הספרותית.
בשפת המקור:
בתרגום לעברית:
צ'יינה מדיה גרופ
צ'יינה מדיה גרופ או CMG (בסינית: 中央广播电视总台; מילולית: תחנת הרדיו-טלוויזיה הכללית, באנגלית: China Media Group או Voice of China) הוא חברת התקשורת הגדולה והמרכזית ברפובליקה העממית של סין. הקבוצה משמשת ארגון על של מוסדות תקשורת ממשלתיים בסים ונוסדה ב-21 במרץ 2018 על ידי מיזוג של שלושת הענקים בתחום: CCTV, רדיו סין הלאומי, ורדיו סין הבינלאומי.
נשיא הרשת מאז הקמתה במרץ 2018 הוא שן האישיונג.
מיכל צדקה
נהר הפנינים
לאיוש טיהני
טיהאני לאיוש (בהונגרית: Tihanyi Lajos; בודפשט, 29 באוקטובר 1885 – פריז, 11 ביוני 1938) היה צייר אוונגרד הונגרי-יהודי, חרש ובמידה רבה גם אילם, חבר בחוגים וסדנאות של חוג מיאנק (MIÉNK ראשי תיבות בהונגרית של חוג האימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגרים שהיה אגודת אמנים שפעלה בין השנים 1908 עד 1911, השמונה (ציירים) (Nyolcak - השם בהונגרית של החוג (1909-1919) שהיה קבוצת האמנים האוונגרדים ההונגריים המשמעותית ביותר בראשית המאה העשרים ו"היום" Ma (1925-1916) היה כתב עת לספרות ואמנות.
ביוגרפיה.