ביום התחרות, קניקי נפגע מדלת המכונית ואינו כשיר לנהוג. דני תופס את מקומו על ההגה. במהלך המרוץ המכונית של ליאו נתקעת בבוץ והוא עוזב את המקום, מובס. סנדי, הצופה מרחוק, מבינה שעל אף התנהגותו היא אוהבת את דני. היא מחליטה להשתנות בעבורו, ומבקשת סיוע מפרנצ'י בביצוע מהפך תדמיתי כדי להשתנות ולהרשים את דני ("Look at Me, I'm Sandra Dee (Reprise)"), תוך זניחת התדמית התמימה שהייתה לה קודם לכן.
ביום סיום הלימודים, המנהלת נפרדת מכל התלמידים. ריזו מגלה שאינה בהריון, ומשלימה עם קניקי. דני מגיע לבוש כספורטאי, אבל סנדי מפתיעה אותו כשהיא מגיעה לבושה בדומה לטי-בירדס - במכנסי עור שחורים וצמודים, ובשיער מקורזל (כניגוד לשיערה החלק וה"ילדותי" עד אז). היא מתייחסת אליו בזלזול, והדבר מושך אותו. השניים מתוודים זה בפני זה על אהבתם, ומתאחדים שוב ("You're the One That I Want"). תלמידי כל המחזור חוגגים יחד את סיום לימודיהם ומבטיחים להישאר בקשר ("We Go Together"), ודני וסנדי עוזבים במכונית מהמרוץ ("Grease").
חדר המצב (הבית הלבן)
חדר המצב של הבית הלבן (באנגלית: White House Situation Room) המנוהל על ידי צוות של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית הוא חדר המצוי במרתף הבית הלבן.
חדר זה משמש את הנשיא ויועציו בעת שהם מנטרים אירועים ומשברים בעלי חשיבות המתרחשים הן בשטח ארצות הברית והן ברחבי העולם.
החדר מצויד באמצעי תקשורת המאפשרים לנשיא המשמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים לשלוט בכל יחידות הכוחות המזוינים של ארצות הברית העומדים לרשותו. אמצעי התקשורת מוסתרים מאחורי מסכי עץ המוסרים רק בעת הצורך. בחדר שלושה שעונים המציגים את הזמן בוושינגטון ובשני אתרים נוספים בעולם, בהתאם לנדרש.
יש להבדיל בין חדר זה לבין מרכז המבצעים הנשיאותי לשעת חירום המצוי באגף המזרחי של הבית הלבן.
חדר המצב מאויש 24 שעות ביממה בקצינים בכירים של קהיליית המודיעין ויחידות הצבא.
היסטוריה.
חדר המצב, במתכונתו הנוכחית, הוקם בשנת 1962 בהוראת הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי לאחר הפלישה הכושלת למפרץ החזירים שבקובה - פלישה שנכשלה בשל חוסר מידע בזמן אמת בידי מקבלי ההחלטות שהיו בבית הלבן.
בטלוויזיה ובקולנוע.
החדר הופיע רבות בסדרת הטלוויזיה הבית הלבן ובסדרה גבירתי הנשיא, ובסרטים שונים המציגים משברים בהם צריך להתמודד נשיא ארצות הברית כגון הסרט אייר פורס 1. בסדרה השורד המיועד מופיע חדר המצב פעמים רבות בהן מוצא עצמו הנשיא בתוך משברים בלתי צפויים.
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל היא עמותה הפועלת להצלה ולשימור של בתים ואתרים היסטוריים בארץ ישראל. המועצה פעלה במסגרת החברה להגנת הטבע אך ב-2008 נפרדה ממנה ונרשמה כגוף עצמאי.
הקמת המועצה.
ביולי 1959 נהרס המבנה של גימנסיה הרצליה, בית הספר התיכון העברי הראשון בעולם, על מנת לבנות את מגדל שלום (גורד השחקים הראשון בישראל שהיה אז המגדל הגבוה באסיה). בנוסף נהרסו מבנים נוספים בעלי חשיבות היסטורית. ההרס המתמשך של מבנים בעלי חשיבות הוביל להתעוררות הציבורית לשימורם של מבנים אלה. בשנת 1978 חוקקה הכנסת את חוק העתיקות, שהיה המשך לחוק המנדטורי על שמירת העתיקות בארץ ישראל. אך החוק היה תקף לעתיקות ואתרים היסטוריים שנבנו עד לשנת 1700 בלבד, מבנים ואתרים שנבנו לאחר מכן לא זכו להגנה חוקתית בהם שנות ההתיישבות הציונית בארץ ישראל.
מפגשה הראשון של המועצה לשימור נערך בירושלים ב-17 בדצמבר 1984. במפגש זה גם השתתפו גם נשיא המדינה (חיים הרצוג) שר החינוך והתרבות (יצחק נבון) ושר הקליטה (אהרן אוזן). במגילת היסוד שחיבר אליהו הכהן לקראת הכנס נכתבו סוגי האתרים בהם תעסוק המועצה, ביניהם: מקומות בהן התרחשו פעולות חשובות בין 1700 ל-1948, בתים בהם התקיים טקס היסטורי חשוב או התגוררה אישיות חשובה, בתים בעלי ייחוד אדריכלי, שרידים של טכנולוגיה וסביבות בעלות מרקם ייחודי כבתי ספר וחוות.
עם הקמתה, בחרה לעצמה המועצה את חזית הגימנסיה העברית הרצליה לסמל שלה, כזכר לטעות המרה שבהריסת המבנה בעל החשיבות הרבה.
פעילות המועצה.
במהלך שנות פעילותה שימרה והגנה המועצה על אתרי מורשת רבים בישראל. למרות שכרטסת השימור של המועצה מחייבת באופן חוקי, מתעלמים לא פעם קבלנים ויזמים מחובה זו והורסים מבנה זה או אחר, תוך ידיעה שייאלצו לשלם קנס גבוה. בדרך כלל משתלם ליזם לשלם את הקנס, ובלבד שהבית "המטריד" ייהרס ויפנה את מקומו ליוזמות חדשות. מהפך משמעותי בתחום זה התחולל במרץ 2009, כאשר בית המשפט לעניינים מקומיים בחיפה פסק פסיקה תקדימית, על פיה אדם שהרס מבנה לשימור בבת גלים ייאלץ לשלם את הקנס הגבוה, ובמקביל לבנות את הבית מחדש בתוך שנה.
נשיא המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל היה שלמה הלל, יו"ר הכנסת לשעבר. משנת הקמתה ועד שנת 2010 כהן כמנכ"ל המועצה יוסי פלדמן, אז החליפו בתפקיד עומרי שלמון. יהודה דקל, שהיה בין מייסדי המועצה, שימש כיושב ראש הוועד המנהל שלה עד מותו בינואר 2008.
סיסמת המועצה היא "לגעת בעבר ולשמרו למחר".
המועצה זכתה בפרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי בשנת תשע"א.
תואר הפועל
תואר הפועל (באנגלית: Adverb) היא מילה שמשנה פועל, שם תואר או תואר הפועל אחר. תואר הפועל בדרך כלל מספק מידע אודות האופן, המקום, הזמן, התדירות, רמת הוודאות, וכו', כדי לענות על שאלות כגון איך?, מתי?, איפה?, כמה פעמים?, ובאיזה אופן?. מילים כמו "לאט", "בקול רם", "בזהירות", "במהירות", "בשקט" או "בעצב" הם כולם תוארי פועל.
יש הטוענים שתואר הפועל יכול לתאר משפט ואיבר תחבירי (כלומר פיסקה שהיא משפט מתוך משפט מאוחה או מחובר).
נטען גם שתואר הפועל מתאר גם מילת יחס. בעברית, אם מפרקים את מילית היחס מהתיאור, למשל את תואר הפועל "במהירות" שבתוך המשפט "רץ במהירות" אפשר לפרק למילית ב ולתיאור מהירות, ובמקרה זה מהירות מתארת את בְּ ושואלת על מילית זו "איך?".
דוגמאות לשימוש בתוארי פועל במשפטים.
תוארי פועל יכולים לתאר שם תואר או תואר פועל אחר באופן הבא:
שם פעולה
אדריכלות יוון העתיקה
אדריכלות יוון העתיקה היא סגנון אדריכלי, שהתפתח ביוון העתיקה החל מסוף התקופה המיקנית (המאה ה-12 לפנה"ס) ועד המאה הרביעית לפני הספירה אז הגיעה האדריכלות היוונית לשיאה. שיאה של האדריכלות היוונית היה זיקוק של כמה סגנונות שהיוו את האדריכלות הקלאסית שהמשיכה גם לסגנון האדריכלות ההלניסטית והאדריכלות הרומית. סגנון אדריכלי זה הוא הבסיס הקדום ביותר לרוב סגנונות האדריכלות שהתפתחו עד המודרניזם במאה ה-20.
האמנות המינואית-מיקנית מבוססת על אלמנטים הבאים מהטבע, מהיבשה וממעמקי הים, כמו צמחי מים, דגים, תמנונים ועוד נושאים ייחודיים שכמעט לא הופיעו באמנות היוונית.
על אף הפריחה התרבותית חלה בה ירידה כאשר רעידות האדמה גרמו לנסיגה תרבותית. סמוך לשנת 1,100 לפנה"ס נשרפה העיר מיקנה עד היסוד. תאריך זה מציין בספרי ההיסטוריה את סופה של התרבות המינואית- מיקנית. כ-100 שנה מאוחר יותר פלשו למיקנה שבטים דוריים שהחריבו תרבות זו. השבטים הדוריים התיישבו בעיר והתרבות שהביאו איתם תפסה את מקומה של התרבות שנחרבה. על רקע התרחשויות אלה התפתחה התרבות והאומנות היוונית הקדומה.
תהליך התגבשותם של השבטים הנודדים שפלשו לשטחי יוון נמשך כשלוש מאות שנים, וכדי להגיע ליציבות מדינית-טריטוריאלית אחידה הם הקימו ערי-מדינה (פוליס) עצמאיות שהיו מאוחדות סביב הדת והמיתולוגיה היווניות. "הפוליס" הייתה עיר מדינה עצמאית עם שלטון עצמאי, צבא עצמאי ומערכת חוקים משלה, וסיפקה את רוב צרכיה הכלכליים-חברתיים-תרבותיים. הפוליס הוצגה כלפי ארצות אחרות כגוף עצמאי לחלוטין.
שורשיה של האדריכלות היוונית הם בסגנונות בנייה של תרבויות עתיקות שחיו באזור יוון והים האיגאי באלף השני לפנה"ס כמו התרבות המיקנית, התרבות המינואית ושבטים שונים שהיגרו לצפון יוון ואסיה הקטנה. רוב המבנים שנבנו בראשית התקופה של יוון העתיקה כמעט ולא שרדו משום שנהרסו ונבזזו במהלך השנים או שנבנו מעץ. רוב הבניינים שנשתמרו, עד התקופה הרומית או עד היום, הם בעיקר מבני ציבור שנבנו מהמאה ה-5 לפנה"ס ולאחריה.
האדריכל ביוון העתיקה, כמו פסל או צייר, לא נחשב לאמן אלא היה אוּמן שהיה אחראי על הבנייה. המילה "ארכיטקט" מקורה במילה היוונית "ארכי-טקטון" שפירושה בנאי ראשי (ארכי-ראשי, טקטון-בנאי). האדריכל היה אמון על תכנון המבנה ובנייתו לרבות קישוטיו הפיסוליים. רוב האדריכלים היווניים היו אלמוניים. אפילו האדריכל איקטינוס שבנה את הפרתנון באתונה בשנים (447–432 לפנה"ס), אליו היו מתייחסים היום כאל גאון רב-אומן, קיבל הכרה של בעל מלאכה שעשה את עבודתו ולא זכה בחייו להכרה מכובדת ומשמעותית.
מאפייני הסגנון.
האדריכלות היוונית השתמשה בבנייה בעיקר באבן ובשיש. טכנולוגיית הבנייה הייתה פשוטה יחסית (לעומת האדריכלות הרומית שהייתה יותר מפותחת טכנולוגית מהיוונית) והשתמשה בעיקר במבני לבנים, עמודי אבן או שיש, קורות אופקיות מאבן או מעץ וגמלונים משולשים. ליוונים לא הייתה ידועה טכנולוגיית הבנייה של קשת או של כיפה ולכן הצורות בהן נעשה שימוש באדריכלות היו בעיקר תוכניות אורתוגונליות (מבוססות על זוויות ישרות) וגמלונים משולשים פשוטים בחזיתות מבנים.