הישגיו האחרונים בתחום הציבורי נחשבים לגדולים ביותר. בבוררות של האי סאן חואן הוא הפגין התחשבות כלפי שני הצדדים ובמיומנות רבה הביא להחלטה לטובתה של ארצות הברית, שהתקבלה על ידי וועדה שמונתה על ידי וילהלם הראשון, קיסר גרמניה.
ג'ורג' באנקרופט נפטר בוושינגטון די. סי. ב-17 בינואר 1891 ונטמן בבית הקברות הכפרי של ווסטר, מסצ'וסטס. הוא היה אחרון חברי הקבינט של ג'יימס פולק שנותר בחיים.
הנצחתו.
צי ארצות הברית קרא על שמו של באנקרופט כמה ספינות: ספינת תותחים שהייתה בשירות בין השנים 1893–1906, משחתת שהייתה בשירות בשנים 1919–1940 ולאחר מכן הועברה לידי הצי המלכותי הקנדי, ומשחתת נוספת שהייתה בשירות בשנים 1942–1946.
בנוסף, נקראו על שמו צוללת טילים בליסטיים שהייתה בשירות בשנים 1966–1993, וסקונר של סקר החופים של ארצות הברית שהיה בשירות בין השנים 1846–1862.
אולם המעונות של האקדמיה הימית של ארצות הברית, אולם באנקרופט, קרוי על שמו. זהו בניין המעונות הגדול בעולם.
שמו של באנקרופט מונצח גם באין ספור יישובים, רחובות, עסקים ובתי ספר במקומות שונים בארצות הברית, חלקם הגדול בעיר הולדתו ובסביבותיה.
משפחתו.
בשנת 1827 נשא באנקרופט לאישה את שרה דווייט, בת למשפחה עשירה מספרינגפילד. לשניים נולדו שני בנים. שרה נפטרה בשנת 1837 ובאנקרופט נישא בשנית לאליזבת דייוויס בליס, אלמנה עם שני ילדים ויחד הם הביאו לעולם בת אחת.
יחסי אסוואטיני–רוסיה
יחסי אסוואטיני–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין אסוואטיני ורוסיה.
היסטוריה.
ב-5 בספטמבר 1968, יום לפני שאסוואטיני קיבלה את עצמאותה מבריטניה, ברית המועצות שלחה מברק לממשלת אסוואטיני על הכרה בממלכה, והציעה לכונן יחסים דיפלומטיים. ב-1970, דיפלומטים סובייטים שהיו מוסמכים במוזמביק נסעו לאסוואטיני באופן לא רשמי, והעלו את השאלה של כינון יחסים רשמיים בין המדינות. המלך סובאוזה השני, תחת לחץ של ממשלת דרום אפריקה, סירב ליצור יחסים כאלה.
ב-3 במאי 1995, נשיא רוסיה, בוריס ילצין פרסם צו נשיאותי המורה על משרד החוץ של רוסיה להכין את הצורך ביחסים דיפלומטיים עם הממלכה. ב-19 בנובמבר 1999, רוסיה ואסוואטיני כוננו באופן רשמי את היחסים הדיפלומטיים, כאשר השגרירים של שתי המדינות למוזמביק נפגשו במפוטו, והחליפו הערות מדיניות.
יחסים כלכליים.
בשנת 2008, הסחר בין המדינות הסתכם בכ-1 מיליון דולר אמריקני, עלייה מ-2007 של 644,000 דולר.
יחסי חינוך.
עד 2009, 20 אזרחים מאסוואטיני קיבלו השכלה גבוהה ברוסיה תחת תוכנית המלגות של ממשלת רוסיה.
נציגויות דיפלומטיות.
שגריר רוסיה במוזמביק מוסמך במקביל אף לאסוואטיני, ומתגורר במפוטו. לאסוואטיני אין ייצוג הדיפלומטי לרוסיה.
מיכיל סוורץ
מיכיל סוורץ (בהולנדית: Michiel Sweerts; 29 בספטמבר 1618 - נפטר 1 ביוני 1664) היה צייר פלמי מתקופה הבארוק, וידוע בציוריו האלגוריים והז'אנריים, ודיוקנאות. האמן ניהל חיים נוודיים ועבד ברומא, בריסל, אמסטרדם, פרס והודו (גואה). ברומא סוורץ התחבר לקבוצת הציירים ההולנדים והפלמיים המכונה הבמבוצ'יאנטי. תרומתו של סוורץ לז'אנר הבמבוצ'אנטי מציגה בדרך כלל שליטה סגנונית גבוהה יותר ורגישות חברתית-פילוסופית מזו של שאר האמנים שעבדו בסגנון זה. בעוד שהצליח במהלך חייו, יצירותיו נפלו לתהום הנשייה עד שנחשף מחדש במאה ה -20 כאחד האמנים המסקרנים ביותר בתקופתו.
חייו.
ברומא.
מיכיל סוורץ נולד בבריסל שם הוטבל ב-29 בספטמבר 1618 בכנסיית סנט ניקולאס כבנו של דייוויד סוורץ, סוחר פשתן. מעט ידוע על ראשית חייו של האמן ושום דבר על הכשרתו.
הוא הגיע לרומא בשנת 1646 ושם נשאר פעיל עד שנת 1656. ברומא הוא התחבר במהרה לחוג הציירים הפלמיים וההולנדים הקשורים לפיטר פאן לר, הנחשב למייסד הבמביוצ'נטי. עד שהגיעו סוורץ לרומא ואן-לר עצמו כבר עזב את העיר. הבמבוצ'אנטי הביאו איתם לאיטליה מסורות קיימות המתארות חיי איכרים מן האמנות ההולנדית מהמאה השש-עשרה. הם יצרו ציורים קטנים או תחריטים מחיי היומיום של המעמדות הנמוכים ברומא ובאזור הכפרי שלה.
ברומא ציירו סוורץ ציורי ז'אנר בסגנון הבמבוצ'אנטי וכן סדרת בדים על פעילויות והכשרה של ציירים באולפנים שלהם - השתתפות בשיעורים או בעבודה על דוגמנים חיים. הוא התגורר בסנטה מריה דל פופולו. בשנת 1647, סוורץ הפך לעמית באקדמיה סנט לוקה - אגודה רבה יוקרה של אמנים מובילים ברומא. סוורץ נרשם גם כמי שיש לו קשרים עם חברי הקונגרזציונה. זאת הייתה אגודה של אמנים שארגנה תערוכות שנתיות של ציורים על מעקות המתכת מול חזית הפנתיאון. אין שום הוכחה כי סוורץ הפך את בעצמו כחבר באגודה זו. סוורץ התגורר בשנים 1646 - 1651 בוויגה מרגוטה, בה התגוררו אמנים זרים רבים. בהיותו ברומא, סוורץ היה המורה של וילם רויטר, צייר פלמי נוסף מבריסל שבילה ברומא והושפע מהבמביוצ'נטי.
למרות המידע המקוטע הנוגעה לקריירה שלו ברומא, נראה שסוורץ הצליח ליצור לעצמו מוניטין מספיק גבוה כדי להיות מוזמן לעבוד בשירות משפחת האפיפיור השלטת, משפחת פמפילי, ובמיוחד הנסיך קמילו פמפילג', אחיינו של האפיפיור המכהן. אומרים שהוא צייר דיוקן של קמילו פמפילג'. סוורץ צייר גם תפאורות תיאטרון עבור קמילו פמפילג' ורכש עבורו יצירות אמנות. סביר להניח שהפטרון שלו, הנסיך קמילו פמפילג', עירב את סוורץ בארגון האקדמיה לאמנות ברומא. ביוזמת קמילו, האפיפיור העניק לסוורץ תואר כבוד.
בתקופתו ברומא פיתח סוורץ מערכת יחסים לכל החיים עם משפחת דהאוטז שהייתה אחת ממשפחות המסחר הבולטות ביותר באמסטרדם. בשנת 1651 נתן יאן דהאוטז לסוורץ ייפוי כוח לפעול מטעמו במכירת משי. האחים דהאוטז רכשו גם ציורי של סוורץ דרך שוק האמנות באיטליה. סוורץ פעל לטובת הדהאוטז כסוכן בשוק האמנות האיטלקי. ההערכה היא כי דיוקן האדם עם גלימה אדומה (בערך 1650) הוא למעשה דיוקן של יאן דהאוטז שהיה כנראה ברומא.
בריסל ואמסטרדם.
אף על פי שנהנה מחסותם של הדרגים הגבוהים ביותר ברומא, סוורץ עזב את רומא מסיבות לא ידועות בין 1652 ל־1654. הוא תועד בבריסל ביולי 1655 בטבילת הבן של אחותו. בהיותו בבריסל הצטרף לגילדת סנט לוק ב 1659. הוא פתח סדנא בבריסל שבה תלמידיו היו יכולים לעבוד בציור מודלים חיים או בהעתקות. הוא גם יצר סדרת הדפסים של הבעות אנושיים שונות, ששימשו להכשרה של תלמידיו.
סוורץ הצטרף באותה תקופה לארגון מיסיונרים קתולי, שהיו חסידיו של ונסן דה פול והתחייבו לשליחות במזרח. הוא הפך לנוצרי אדוק. לזרוס, כומר שנפגש או סוורץ, 1661 דווח כי הוא כנראה חווה "המרה דתית עמוקה" הפסיק לאכול בשר, צם מדי יום, נתן את חפציו ועוד.
בשנת 1658 סוורץ צייר עבור גילדת סנט לוקס בבריסל דיוקן עצמי כמתנת פרידה. הוא שהה אולי באמסטרדם, ככל הנראה כבר בשנת 1658. הוא מתועד כנוכח באמסטרדם מספר חודשים בשנת 1661 רגע לפני שיצא לדרך עם המיסיון הנוצרי למזרח הרחוק. במהלך שהותו באמסטרדם הוא עזר לפקח על בניית הספינה שתוביל אותם מזרחה.
נסיעה למזרח.
בדצמבר 1661 הגיע סוורץ למרסיי משם עזבה אנייתו לארץ ישראל בינואר 1662. סוורץ הפליג לאלכסנדרטה עם הבישוף פרנסואה פאלו, 7 כמרים ואח. בסוריה הוא אמר שהפיק כמה ציורים. בזמן הנסיעה היבשתית בסוריה הוא הפך בלתי יציב נפשית והודח מהמיסיון במקום לא ידוע בין אספהאן לתבריז בפרס. לאחר מכן הוא המשיך אל הישועים הפורטוגזים בגואה שם דווח שהוא מת בגיל 46.
יצירתו.
כללי.
העבודות שנותרו של סוורץ מתוארכות לרוב לתקופת מגוריו ברומא. בגלל הקושי לייחס יצירות לאמן שלעיתים נדירות חתם על יצירותיו, מספר הבדים שיוחסו לו משתנה בין 40 ל 100. חלק מיצירותיו של סוורץ היו כה פופולריות בתקופתו עד שנעשו מהם עותקים שנים רבות, חלקן על ידי סוורץ עצמו, ואחרים על ידי תלמידים או עוקבים. לא תמיד קל לקבוע את רמת המעורבות של סוורץ (אם בכלל) ביצירת עותקים אלה. למשל, יש לפחות ארבעה עותקים מוקדמים, באיכות משתנה, של הסטודיו של האמן שלו עם אישה תופרת. לא ידוע על ציור ששרד, שנעשה לאחר שעזב את אירופה.
מרבית יצירתו מתחלקת לשתי קטגוריות: סצנות ז'אנר של נושאים עממיים מחיי רומא, רחובותיה ודיוקנאות. קטגוריה שלישית היא יצירות אלגוריות, הנחשבות לחידתיות ויש לגביהן פרשנות מתמשכת של היסטוריונים. לפי הדיווחים, סוורץ צייר קומפוזיציות של נושאים מקראיים, שחלקם מוזכרים ברשימות הקיימות, אבל לא ידוע על אף אחד מהם ששרד. אחד הציורים הדתיים שלו, איכה ידוע מההדפס, אותו סוורץ עצמו יצר קומפוזיציה יוצאת דופן בגלל המחווה המנחמת של הבתולה כלפי מריה מגדלנה.
סוורץ הוא אמן חידתי וקשה לקטלגו, שכן הוא ספג מגוון השפעות ליצירת סגנון אקלקטי שהתאים את ציור הז'אנר ההולנדי לסגנונות בארוקיות וקלאסיות מעורבבות.
סצינות ז'אנר.
חלק גדול מהיצירה של סוורץ מורכבת מסצינות ז'אנר. חלקם מזכירים את הנושאים הפופולריים בקרב חסידיו של קאראווג'ו כמו שחקני קלפים וקוביות. כך לדוגמה הציור "שחקני הקלפים" המתאר קבוצה של אנשים שמשחק הקלפים שלהם נקטע על ידי קטטה. עיניהם שולחות את מבטו של הצופה ימינה, לכיוון הזרוע הכפופה של האיש בחזית. ייתכן שציור זה מסמל עצלות - ילד ערמומי מנצל את הכאוס כדי לשדוד את האיש בכחול.
ציורי ז'אנר אחרים מאת סוורץ מתארים סצינות חיים פשוטים שהיו ברחובות רומא בסגנון קרוב לזה של הבמבוצ'יאנטי. דוגמה לכך הוא אדם מנמנם וילד ישן (בערך 1650 - 1654). יצירותיו של סוורץ נבדלות, מאלו של שאר ציירי הקבוצה על ידי העדפתו לציור פיסול עתיק ומראה אצילי של דמויותיו המונומנטליות. סוורץ משמש לעיתים קרובות במשחק של אור וצל כדי ליצור אווירה דרמטית ומסתורית.