עוצמת המזגן נמדדת ביחידות BTU (British Thermal Units). יחידת BTU אחת, השווה ל-1,055 ג'אול, היא כמות האנרגיה הדרושה לחימום פאונד אחד של מים (בערך 0.45 קילוגרם) לטמפרטורה של מעלת פרנהייט אחת (בערך 0.56 מעלות צלזיוס). את עוצמת הקירור של מזגנים מקובל לציין ביחידות של BTU לשעה (אם כי הנוהג הנפוץ והמטעה הוא לקרוא לכך רק "BTU"). כאשר מדובר במזגנים, טון קירור אחד שווה ל-12,000 BTU.
כדי לחשב את יעילות המזגן, מחלקים את כמות ה-BTU לשעה שהמזגן מפיק בהספק החשמלי שהוא צורך. לדוגמה: למזגן שמפיק 18,000 BTU לשעה ושצורך 2,250 ואט תהיה יעילות של 8 EER (Energy Efficiency Ratio).
מדד אחר ליעילות המזגן הוא: COP - Coefficient Of Performance. ניתן להמיר את היעילות מ-EER ל-COP באמצעות חלוקה ב-3.413. לדוגמה מזגן בעל יעילות של 8 EER הוא למעשה בעל יעילות של 2.34 COP.
מזגן בתפוקה משתנה.
מזגן בתפוקה משתנה (dc inverter air conditioner) הוא מזגן אוויר שביחידת המדחס שלו מנוע הפועל בזרם ישר במהירות משתנה.
כאשר משנים מהירות במנוע רגיל, הפועל בזרם חילופין מתקבל גם שינוי בכוח המנוע. לכן מנוע כזה אינו מתאים להפעלת מזגן במהירות משתנה - שימוש בו יגרום למנוע להיעצר בעת הורדת מהירות.
מנוע עדיף להפעלת מזגן במהירות משתנה הוא מנוע בזרם ישר. במנוע כזה ניתן להוריד מהירות ועדיין לשמור על כוח שיספיק להפעלת מדחס המזגן.
הפעלת מזגן בתפוקה משתנה מאפשרת עבודה רציפה של המזגן כאשר בשלב ההדלקה של המזגן המנוע מסתובב במהירות גבוהה. לאחר שהמזגן הגיע לטמפרטורה הרצויה המנוע יוריד מהירות, אך ישמור על מהירות נמוכה ומתאימה לצורכי המשתמש. במזגן רגיל המדחס נעצר עד אשר תעלה הטמפרטורה במספר מעלות ואז שוב פועל בעוצמה גבוהה.
השינוי הרציף בתפוקת המזגן, מאפשר קירור או חימום ללא גלי חום וקור האופייניים למזגנים רגילים, וגם מאפשר גריעת לחות קבועה בקירור.
למרות הטענה של היצרנים שמזגנים בתפוקה משתנה חוסכים עד 30-50% בצריכת חשמל, אין כל הוכחה שמזגן בתפוקה משתנה יותר חסכני באנרגיה לעומת מזגן רגיל, גם אם שניהם מכוונים לאותה טמפרטורה, ובפרט כאשר הבידוד התרמי של החדר הוא מושלם. במצב כזה במזגן רגיל, המדחס רוב הזמן לא יעבוד כאשר במזגן בתפוקה משתנה הוא יעבוד כל הזמן בתפוקה נמוכה ובכך יבזבז חשמל שמזגן רגיל לא היה מבזבז.
מצנן אוויר.
בתנאי אקלים יבשים, מצנן אוויר יכול לספק קירור בימים חמים. המכשיר מזרים אוויר יבש מבחוץ אל תוך פד שמורטב במים על ידי משאבת מים. החום המורגש של האוויר הנכנס, כפי שנמדד על ידי מד חום יבש, מופחת. בכך טמפרטורת האוויר הנכנס יורדת, אבל האוויר לח יותר, כך שהחום הכולל (חום מורגש בתוספת חום כמוס) לא משתנה. חלק מהחום המורגש של האוויר הנכנס, מומר לחום כמוס על ידי התאיידות של מים בפד הרטוב של המכשיר. אם האוויר הנכנס הוא יבש מספיק, התוצאה עשויה להיות משמעותית.
מצנני אוויר נוטים להרגיש כאילו הם אינם מקררים בזמנים של לחות גבוהה, כאשר אין הרבה אוויר יבש שאיתו יכולים המצננים לפעול בכדי להפוך את האוויר לקריר ככל האפשר לדיירי המגורים. שלא כמו סוגים אחרים של מזגנים, מצנני אוויר מסתמכים על כך שהאוויר החיצוני ינתב דרך רפידות קרירות יותר שמקררות את האוויר לפני שהוא מגיע לפנים הבית באמצעות מערכת צינורות האוויר שלו. יש לאפשר לאוויר החיצוני המקורר לסלק את האוויר החם יותר בתוך הבית החוצה דרך דלת פתוחה או חלון.
הולי האנטר
הולי האנטר (באנגלית: Holly Hunter; נולדה ב-20 במרץ 1958) היא שחקנית אמריקאית זוכת פרס אוסקר.
ביוגרפיה.
האנטר נולדה בקוניירס, ג'ורג'יה. היא למדה דרמה באוניברסיטת קרנגי מלון בפיטסבורג. אחר כך עברה לניו יורק, שם חלקה דירה עם השחקנית פרנסס מקדורמנד.
הייתה נשואה לצלם יאנוש קמינסקי בין 20 במאי 1995 ל-21 בדצמבר 2001. מאז שנת 2001 בן זוגה הוא השחקן הבריטי גורדון מקדונלד, לצדו שיחקה במחזה "בביצת החתולים". לזוג תאומים בנים.
קריירה.
תפקידה הקולנועי הראשון של האנטר היה בשנת 1981 בסרט האימה "The Burning". בשנת 1987 הופיעה בסרט "בייבי אריזונה", לצד ניקולס קייג'. באותה שנה כיכבה גם ב"משדרים חדשות" והייתה מועמדת על כך לפרס האוסקר. ב-1993 היא זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "הפסנתר", בו הפגינה את כישורי הנגינה שלה על פסנתר כשניגנה יצירות מורכבות בפסקול הסרט. בנוסף לזכייתה היא גם הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "הפירמה". ב-1994, זכתה בפרס גלובוס הזהב על השתתפותה בסרט "הפסנתר".
ב-2004 היא קיבלה מועמדות נוספת לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט "שלוש עשרה", ודיבבה את הדמות הלן פאר בסרט המצויר "משפחת סופר-על". האנטר הופיעה גם במספר סרטי טלוויזיה וזכתה ב-2 פרסי אמי.
בשנת 2007 התחילה האנטר לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "להציל את גרייס" של הרשת TNT. בשנת 2013 שיחקה במיני סדרה הניו זילנדית "קצה האגם". בשנת 2017 שיחקה בקומדיה הרומנטית "חולי אהבה" של הבמאי מייקל שווולטר.
בשנת 2020 גילמה את סאלי ייטס במיני-סדרת הטלוויזיה "נאמנות עליונה" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
תומאס סאס
תומש סאס (הונגרית: Thomas Stephen Szasz; 15 באפריל 1920 - 8 בספטמבר 2012) היה רופא יהודי אמריקאי ממוצא הונגרי. פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטה של מדינת ניו יורק. סאס נודע כאחת הדמויות הבולטות בתנועה האנטי-פסיכיאטרית, כמבקר של המוסריות שבפסיכיאטריה המודרנית והיסודות המדעיים שלה והשימוש בפסיכיאטריה ככלי לשליטה חברתית בחברה המודרנית.
ספריו המפורסמים ביותר הם "המיתוס של מחלת הנפש" (The Myth of Mental Illness) ו-"The Manufacture of Madness: A Comparative Study of the Inquisition and the Mental Health Movement", בהם שטח את טיעוניו העיקריים בנושא.
חייו.
תומאס סאס נולד בבודפשט, הונגריה, ב-15 באפריל 1920, להורים יוליוס ולילי סאס (שלזינגר), ממוצא יהודי. בשנת 1938, על רקע דאגות גוברות בעקבות האנשלוס, היגרה משפחתו לארצות הברית. הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת סינסינטי והמשיך בלימודי רפואה, אותם סיים בשנת 1944. באותה שנה אף התאזרח בארצות הברית.
סאס סיים התמחות בבית החולים הכללי בסינסינטי ועבד במכון שיקגו לפסיכואנליזה בין השנים 1951–1956. לאחר מכן החל לעבוד כמרצה לפסיכיאטריה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בסירקיוז, שם היה עד לפרישתו. לסאס הוענק תואר פרופסור אמריטוס באוניברסיטה בה לימד.
סאס החל במאבקו נגד הפסיכיאטריה המודרנית כבר בשנת 1969, בטוענו שזכויות אדם נרמסות תחת טיפולים שגויים הנובעים מתפיסה בסיסית שגויה של הפסיכיאטריה את התנהגות האדם.
ב-1973 העניקה לו האגודה ההומניסטית האמריקנית את התואר "הומניסט השנה".
עמדותיו.
במאמרו "המיתוס של מחלת הנפש" (1961) ובכתביו האחרים, בין השאר בספרו המאוחר יותר "כפייה כריפוי: היסטוריה ביקורתית של הפסיכיאטרית" (2007), טען סאס שהמונח "מחלת נפש" אינו יותר ממטפורה לא מוצלחת של התנהגות לא רצויה כמחלה. לדבריו, אין דבר כזה "מחלת נפש", מכיוון שהתנהגות שמתוארת כמחלת נפש איננה מחלה אורגנית. סאס גרס כי פסיכיאטרים טוענים שמחלת נפש היא תמיד פגם מוחי כתוצאה מחוסר איזון כימי במוח, אולם הם לא מסוגלים להוכיח את טענתם.
סאס נודע בציטוט: "אם אתה מדבר עם אלוהים זו תפילה, אם הוא עונה לך זו סכיזופרניה".
חלקלקה
חלקלקה היא חומה משופעת, מבנה המהווה חלק מביצורים הנמצא בצדה החיצוני של חומת מצודה או עיר מבוצרת.
מטרת החלקלקה היא למנוע מן האויב לטפס על קירות המצודה או החומה, או לערער את יסודותיה של החומה באמצעות חפירות או אילי ניגוח, וכן למנוע התמוטטות של הקיר בגלל סחף ובלאי טבעי של הקרקע בעתות שלום. החלקלקה נמצאת בין החפיר המקיף את החומה לבין החומה עצמה והיא בנויה בדרך כלל מעפר כבוש מחופה בלבנים חלקות או מסותתות.
החלקלקות הראשונות נבנו על ידי החיקסוס בתקופת הברונזה התיכונה. לאחר המצאת הארטילריה נבנו חלקלקות על מנת להגן על החומות מפני ירי ארטילרי.
בישראל מצויות חלקלקות באשקלון, עכו, ירושלים (במגדל דוד), יפו, בית שאן, יריחו, לכיש, מגידו, תל שבע, כוכב הירדן, תל אֵסוּר, המוסדות הלאומיים בירושלים ובשילה.
לקריאה נוספת.
זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת עם עובד, תל אביב תשל"ז 1977 עמוד 2392.
ז'יל דלז
ז'יל דלז (צרפתית: Gilles Deleuze; 18 בינואר 1925 - 4 בנובמבר 1995) היה פילוסוף צרפתי. דלז התפרסם בעיקר בשל הספר שכתב ב-1972 יחד עם הפסיכואנליטיקאי ושנקרא: ". הספר היווה את חלקו הראשון של ". חלקו השני נכתב ב-1980 ונקרא "אלף מישורים". דלז שם קץ לחייו בקפיצה מחלון דירתו לאחר סבל ממושך ממחלת ריאות קשה.
ביוגרפיה.
דלז נולד למשפחה ממעמד הביניים בפריס והתגורר בה רוב חייו. השנים הראשונות ללימודיו האקדמיים נערכו במהלך מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה למד ב. במהלך הכיבוש הנאצי בצרפת נעצר אחיו הבכור של דלז, ז'ורז', בגין השתתפותו בהתנגדות הצרפתית, ונפטר במעבר למחנה ריכוז. בשנת 1944, דלז הלך ללמוד בסורבון. בין המרצים של דלז היו מומחים ידועים בתולדות הפילוסופיה, כמו , ז'אן איפוליט, ו.
בשנת 1977 חתם דלז על עצומה שניסח מישל פוקו בנוגע לדה-קרימינליזציה של יחסי מין בהסכמה עם קטינים.
תאוריה.