ג'ון גליאנו (באנגלית: John Galliano; נולד ב-28 בנובמבר 1960) הוא מעצב אופנה בריטי, מבכירי מעצבי האופנה בעולם, היה מעצב הבית של כריסטיאן דיור, עד שפוטר מתפקידו במרץ 2011 בשל התבטאויות גזעניות ואנטישמיות.
ביוגרפיה.
ג'ון גליאנו נולד בגיברלטר ובהיותו בן שש עקרה משפחתו לדרום לונדון, אנגליה, שם גדל בשכונת עוני. העניין שלו באופנה החל כבר בגיל צעיר, ובעידודה של אימו. בהיותו בן שש עשרה נרשם ללימודי עיצוב והדפס טקסטיל במכללה מקומית. לאחר מכן הצטרף לבית הספר לאופנה של סיינט מרטין, המוסד היוקרתי ללימוד עיצוב אופנה בלונדון. בשנת 1983 הציג את קולקציית הגמר שלו, שנושאה המהפכה הצרפתית. לקולקציה זו קשרו כתרים רבים בעיתונות העולמית והיא אף הוצגה בחלון הראווה של חנות האופנה הלונדונית היוקרתית בראונס.
בשנת 1984 השיק ג'ון גליאנו קו הנושא את שמו בלונדון ועיצב בגדים ששילבו השפעות היסטוריות ובגדים עכשוויים. בעשר השנים שלאחר מכן עיצב גליאנו בגדים בלונדון. ב-1996 התמנה למעצב הבית של ז'יבנשי, להם עיצב שתי קולקציות. ב-1997 נעשה המעצב הראשי של כריסטיאן דיור.
בפברואר 2011 הושעה ממשרתו בשל התבטאויות בעלות אופי אנטישמי וגזעני,
לאחר חשיפת הפרשה, פורסם סרטון בו צולם מתבטא בשבח היטלר והשואה.
בעקבות הפרסום, הודיע בית האופנה "דיור" על פיטוריו של גליאנו נוכח התנהגותו . ובמקומו מונה הדי סלימאן. באפריל 2011 פוטר גם מבית האופנה שנושא את שמו. ב-8 בספטמבר 2011 הורשע על ידי בית משפט בצרפת בהתנהגות אנטישמית, ונגזר עליו קנס של 6,000 אירו. באוגוסט 2012 החליט נשיא צרפת פרנסואה הולנד, בצעד יוצא דופן, לשלול מגליאנו את אות לגיון הכבוד שהוענק לו ב-2010, עקב התבטאויותיו האנטישמיות של גליאנו.
המאפיין הבולט ביותר בדגמיו של גליאנו היה במשך שנים רבות היסוד הדרמטי-הזוי, על גבול הדקדנס, המשדר עושר וזוהר מתריסים. ברם, הקולקציות האחרונות שלו היו יותר בורגניות ופחות ראוותניות.
פרש בלי סוס
פרש בלי סוס (בערבית: فارس بلا جواد, פַארִס בִּלַא גַ'וַאד) הייתה סדרת טלוויזיה בת 30 פרקים ששודרה בטלוויזיה הממלכתית של מצרים בשנת 2002. הסדרה מבוססת על "הפרוטוקולים של זקני ציון", מסמך אנטישמי שנוצר על ידי המשטרה החשאית של האימפריה הרוסית ופורסם בשנת 1905. הסדרה שודרה בחודש הרמדאן, משום שהרייטינג גבוה מאוד בחודש זה, שכן מרבית מקומות הבילוי סגורים ואנשים נוהגים לנוח בביתם עם תום הצום בערבים. הסדרה הופקה במימונו של ארגון חזבאללה בסך שמונה מיליון לירות מיצריות ביוזמתו של השחקן הערבי מוחמד סובחי .
תוכן הסדרה.
העלילה מתרחשת בשנת 1932 במצרים. 15 שנה לפני כן הכריז שר החוץ של בריטניה לורד ארתור ג'יימס בלפור על זכותם של היהודים לבית לאומי בארץ ישראל. כתוצאה מכך מתחיל גל הגירה גדול של אלפי יהודים לארץ ישראל. לידיו של עיתונאי מצרי בשם מוחמד חאפז מגיע עותק של הפרוטוקולים שנתמך על ידי האימפריאליסטים הבריטים, הצרפתים ואף העות'מאנים. חאפז גם מגלה שחמישה אנשים שגילו את הפרוטוקולים וניסו לחשוף אותו נרצחו על ידי היהודים. הבריטים, שמגלים שחפאז יודע על הפרוטוקולים, רודפים אותו ומאלצים אותו לרדת למחתרת.
תגובות.
ישראל.
סגן שר החוץ מיכאל מלכיאור טען שיש להחזיר את השגריר הישראלי מקהיר, כצעד מחאה דיפלומטי חריף. חבר הכנסת אביגדור ליברמן קרא לנתק את הקשר בין שתי המדינות.
ארצות הברית.
מחלקת המדינה של ארצות הברית קראה לממשלת מצרים למנוע את שידור הסדרה, אולם שר התרבות המצרי דחה את הדרישה.
בעולם הערבי.
לנוכח המחאה מצד ישראל וארצות הברית, ביטלו ערוצי טלוויזיה במדינות ערביות אחרות את שידור הסדרה.
בנוסף, עיתונאים ומבקרים ערבים שחיים מחוץ למצרים ביקרו את העיסוק בחומר אנטישמי.
תגובת המפיקים.
מפיקי הסדרה טענו שהסדרה איננה אנטישמית כלל אלא היסטורית-דמיונית.
יומני טרנר
יומני טרנר (באנגלית: The Turner Diaries) הוא שמו של רומן משנת 1978 שנכתב תחת שם העט אנדרו מק'דונלד על ידי ד"ר ויליאם לותר פירס, מנהיגה של התנועה "ברית לאומית", ארגון של עליונות לבנה. הרומן מתאר מאבק מהפכני גזעני אלים בתוך ארצות הברית שמחמיר לידי רצח עם עולמי שהוביל להשמדתו של כל מי שאינו לבן. בשביל הסופר, פירס, זוהי אינה תוצאה דיסטופית אלא הגשמתו של "חלום העולם הלבן".
בהתחלה הרומן היה זמין רק דרך הזמנה בדואר מתערוכות נשק. נטען כי 500,000 ספרים כבר נמכרו. כיום הספר זמין גם ברשתות ספרים מוכרות והוא זמין באופן חופשי באתרי אינטרנט של ארגוני עליונות לבנה למיניהם.
הליגה נגד השמצה הגדירה את סגנון הספר "מזעזע, אלים, אפוקליפטי, מיזוגני, גזעני ואנטישמי", וטענה כי הוא אחד הספרים הנקראים והמשפיעים ביותר על הימין הקיצוני. בתיאור שצורף למהדורת הספר משנת 1996 נטען כי משרד המשפטים של ארצות הברית מחשיב את הספר למניפסט של מיליציות הימין הקיצוני בארצות הברית. ה-FBI טוען כי שימש השראה לפיגוע הטרור באוקלהומה סיטי על ידי טימותי מקווי בשנת 1995. כמו כן, נטען כי הספר הוא מקור ההשראה לפעילותו של הארגון הנאו-נאצי המכונה "המסדר".
סיכום עלילה.
הסיפור מתחיל עם מבוא שמתרחש בשנת 2099, מאה שנה לאחר שרוב, אם לא כל האוכלוסייה הלא-לבנה בעולם נרצחה והממשלה העולמית המהפכנית של אנשי העליונות הלבנה התבססה. עיקר הספר מצטט אחר כך יומנים לכאורה של אדם בשם ארל טרנר, חבר פעיל בתנועה שגרמה לכל האירועים הללו. הספר מפרט על הדחה אלימה של הממשל הפדרלי בארצות הברית על ידי טרנר וחבריו ועל מלחמת הגזעים שמתרחשת בו זמנית קודם בצפון אמריקה ואחר כך בשאר העולם.
הסיפור מתחיל מעט אחרי שהממשל הפדרלי בארצות הברית מחרים את כל כלי הנשק הנמצאים בידיים אזרחיות תחת "חוק כהן", והארגון שבו חברים טרנר ודומיו יורד למחתרת. הארגון מעוניין להתחיל מלחמת גרילה נגד ה"מערכת", שמתוארת כמכלול הממשל, התקשורת והכוח הכלכלי שנמצא ב"שליטה יהודית" (שבספר "משתווה" ומראה תמיכה ברב-תרבותיות). הארגון מתחיל לבצע מעשים כגון פיצוץ בנייני המטה של ה-FBI וממשיך במערכה של טרור, התנקשויות וחבלה כלכלית ברחבי ארצות הברית. מעלליו של טרנר מובילים אותו לטקס חניכה לקבלה אל "המסדר", צוות פנימי חצי-דתי שמנהל את פעולותיו של הארגון וקיומו לא ידוע גם ל"מערכת" וגם לחברי הארגון הרגילים.
בסופו של דבר, הארגון תופס את השליטה על דרום קליפורניה, כולל על כלי נשק גרעיניים בבסיס חיל האוויר האמריקני ונדנבורג, ומטהר אתנית את האזור משחורים, היספנים, יהודים ו"בוגדים בגזעם". הם משתמשים גם בבסיס זה וגם בנשקם הגרעיני כדי לפתוח חזית רחבה יותר שבה משוגרים טילים גרעיניים נגד העיר ניו יורק ומדינת ישראל על מנת להשמיד את האוכלוסייה היהודית, השחורה, ההיספנית והלבנה הליברלית. בנוסף לכך, הארגון יוזם מלחמה גרעינית בין ארצות הברית לברית המועצות ושותל כלי נשק גרעיניים ותאים חדשים של הארגון בכל צפון אמריקה. החלק היומני של הסיפור נגמר כאשר הגיבור נמצא על מטוס שמצויד בפצצה אטומית במשימת התאבדות כדי להרוס את הפנטגון על מנת לחסל את שארית ההנהגה של הממשל הצבאי לפני שזה מורה על תחילתה של מתקפה לכבוש את דרום קליפורניה.
הרומן מסתיים באפילוג שמסכם איך הארגון ממשיך לכבוש את העולם ולהרוג את האוכלוסייה הלא-לבנה. מתואר שכאשר הארגון ניצח, הוא בונה דיקטטורה אוליגרכית, שמתוארת ככל-יכולה וכפועלת למען "כיבוש מחדש של העולם בשביל אנשים ממוצא אירופי" באמצעים כגון הפצצת יבשת אסיה בנשק להשמדה המונית למשך שלוש שנים כדי להפכה ל"שממה המזרחית הגדולה". בזמן הפרסום של היומנים, כאמור מאה שנה לאחר האירועים המדוברים, נעשות הכנות להשמיד את ה"מוטנטים" שעדיין חיים באזור.
"הערות העורך" שהושמו על ידי עורכם של היומנים מאה שנה אחר כך מגלים כי השחורים לא הושמדו רק באמריקה אלא גם באפריקה עצמה. "אוגנדה הייתה תת-מחלקה פוליטית של יבשת אפריקה בעידן הישן, כשיבשת זו הייתה מאוכלסת בגזע השחור". ישנו גם אזכור כבדרך אגב של טבח כוללני של אוכלוסיית פוארטו ריקו: "פוארטו ריקו היה שמו של האי ניו קרוליינה בעידן הישן. כיום הוא מאוכלס בצאצאיהם של לבנים שברחו מהאזורים הרדיו-אקטיביים של דרום ארצות הברית, אבל לפני הטיהור הגזעי בימים האחרונים של המהפכה הגדולה האי היה מאוכלס בגזע בן כלאיים בעל אופי לא נעים".
נושאים מרכזיים.
הספר מכיל אלימות גרפית. כל "אויבי הגזע הלבן" מתוארים בלשון קשה כתת-אדם וחייתיים. יהודים מתוארים כמניפולטיביים וכשולטים בממשל, בתקשורת ובכלכלה. לבנים שלא תומכים במלחמת הגזעים מתוארים כחלשים, כ"בוגדים בגזעם", וככאלה שיש לשכנעם לתמוך במלחמה או להרגם יחד עם הלא-לבנים. הספר מתאר את ארצות הברית ההיפותטית של שנות ה-90 כחברה עגומה, ענייה, מרקיבה ומדכאת, עם כלכלה על סף התמוטטות, עם ממשלה שהפכה את המדינה למדינת-משטרה, וכחברה שלקחה את הרב-תרבותיות ואת הליברליזם לקיצוניות לא הגיונית (כל זאת כתוצאה של "שליטה יהודית"). אמריקה ההיפותטית מהספר היא אולי השערה דמיונית של הנסיבות בשנות ה-70 המאוחרות, פרק זמן שהסופר קיווה שיהיה בשל למהפכה עתידית.