דוגמה היא הבחירות לנשיאות בישראל בהן נדרש רוב של חברי הכנסת לבחירה (61 חברי כנסת מתוך 120). החל מהסיבוב השלישי המועמד בעל מספר הקולות הנמוך ביותר לא מתמודד בהצבעות הנוספות.
שיטת האחוז המינימלי.
לפי שיטה זו נבחר המועמד שקיבל רוב פשוט ובלבד שקיבל מעל אחוז מסוים מן הקולות שנקבע בחוק.
שיטה זו נהוגה בין השאר בבחירות לראשי הרשויות המקומיות בישראל. בבחירות אלה נבחר המועמד שקיבל את המספר הגדול ביותר של קולות ובלבד שזכה ל-40% לפחות מן הקולות הכשרים. אם אין מועמד כזה נערך סיבוב נוסף של בחירות בין שני המועמדים שקיבלו את המספר הרב ביותר של קולות כשרים.
שיטת הבחירות הרובנית בישראל.
מדינת ישראל היא חברה הטרוגנית מפולגת ומלאת שסעים וקונפליקטים, לכן בבחירות בישראל חשוב לתת דגש על עקרון הייצוג כדי שקבוצות שונות באוכלוסייה לא ירגישו מקופחות וחסרות ייצוג בשלטון. לכן כדי לשמור על קונצנזוס בעם מונהגת בישראל השיטה היחסית שנותנת דגש לעיקרון הייצוג ודואגת שלכל מפלגה יהיה ייצוג בהתאם לכוחה האלקטורלי. לכן כבר עם קבלת ההחלטה על שיטת הבחירות לאספה המכוננת - היא הכנסת הראשונה התגלה הוויכוח בין מצדדי השיטה היחסית שהייתה נהוגה בבחירות למוסדות היישוב עוד בטרם העצמאות, לבין מתנגדיה ולבסוף נקבע ששיטת הבחירות תהיה השיטה היחסית.
מאז שנות ה-50 עלו מדי פעם הצעות לשינוי שיטת הבחירות הארצית-היחסית הנהוגה בישראל לשיטה במתכונת רובנית.
מטרת ההצעות הייתה להביא להקטנת מספר המפלגות, או לשפר את מצבן האלקטורלי של מפלגות מסוימות. בין ההצעות שהועלו:
הצעתו של בן-גוריון – שיטה הרובנית הפשוטה.
כבר עם קבלת ההחלטה על שיטת הבחירות היחסית לכנסת הראשונה תמך בן-גוריון בשיטה הרובית הפשוטה, הנהגת 120 אזורי בחירה אשר בכל מקום יבחר נציג אחד כנהוג בממלכה המאוחדת.
עמדתו של בן-גוריון אף אומצה כעמדת המצע של מפא"י. הסיבה העיקרית לעמדתו זו הייתה כרוכה בקידום האינטרסים של מפלגתו, הפעלת השיטה הרובנית הפשוטה באזורים חד-נציגיים הייתה מקנה ככל הנראה רוב מוחלט למפא"י, דבר שהיה משחרר אותה מתלות בשותפות קואליציוניות.
הצעת בן-גוריון הועלתה בעת הדיון במליאת הכנסת על חוק יסוד הכנסת ב-1958 באמצעות חבר הכנסת ברוך אזניה ממפא"י ונדחתה ברוב של 73 נגד 42.
הצעתם של יגאל הורביץ וזלמן שובל.
ב-13 ביוני 1980 העלו מחדש את ההצעה של בן-גוריון, יגאל הורביץ וזלמן שובל ממפלגת תל"ם, בדבר הנהגת השיטה הרובית בבחירות הצעה זו אף עברה בקריאה טרומית אך לא התקדמה מאז.
הצעת השיטה המעורבת.
הצעתו של יוסף סרלין:
הנהגת שיטה מעורבת הועלתה לראשונה על ידי חבר הכנסת יוסף סרלין מהציונים הכלליים בדצמבר 1958, על פי שיטה זו ייבחרו חלק מהנבחרים בשיטה אזורית–יחסית, או רובנית–אישית והיתר על בסיס ארצי-יחסי. הוא הציע שייקבעו 30 אזורי בחירה אשר בכל אחד מהם ייבחרו שלושה חברי כנסת, ושלושים חברי הכנסת הנותרים ייבחרו על בסיס השיטה הקיימת.
הצעתו של גד יעקובי:
חבר הכנסת גד יעקבי הציע, למשל, לבחור את הנציגים האזוריים ב-18 אזורים בני חמישה מושבים כל אחד. הצעותיו של יעקבי נוסחו מחדש על ידי שרי המשפטים לשעבר חיים יוסף צדוק ויעקב שמשון שפירא וב-1972 הועלתה על שולחן הכנסת לקריאה טרומית הצעתו של יעקבי באמצעות חבר הכנסת צדוק, כשהיא מוגשת פורמלית כהצעת חוק פרטית על ידי שבעה חברי כנסת של מפלגת העבודה. ההצעה זכתה ברוב של 61 תומכים מול 45 מתנגדים ו-3 נמנעים. היא הועברה לוועדת חוקה חוק ומשפט, אך בסופו של דבר, לאחר דיונים בוועדה, לא הובאה לקריאה ראשונה בכנסת.
הצעתו של מרדכי וירשובסקי:
ב-14 ביוני 1988 התקבלה בקריאה ראשונה הצעה שהוכנה על ידי חבר הכנסת מרדכי וירשובסקי ממפלגת ר"ץ בצירוף חתימותיהם של 43 חברי כנסת נוספים. ההצעה, כפי שעברה בקריאה ראשונה, הביאה שתי חלופות. על פי הראשונה ייבחרו 80 חברי כנסת ב-20 אזורי בחירה על בסיס אזורי-יחסי, ו-40 ייבחרו מרשימות ארציות של המפלגות על בסיס מספר הקולות היחסי שקיבלו באזורי הבחירה.
הגרסה השנייה מציעה לחלק את המדינה ל-60 אזורי בחירה חד מושביים באזורים אלו תונהג השיטה הרובית הפשוטה, ו-60 המושבים הנותרים יבחרו על פי השיטה הקיימת, השיטה היחסית.
אדריאנו
אדריאנו לייטה ריביירו (בפורטוגזית: Adriano Leite Ribeiro; נולד ב-17 בפברואר 1982 בריו דה ז'ניירו שבברזיל) הידוע בקיצור כאדריאנו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
אדריאנו התחיל את הקריירה בקבוצת הנוער של פלמנגו בליגה הברזילאית, בשנת 1999. בשנת 2000 הוא קודם לקבוצה הבוגרת. הפריצה הגדולה שלו הגיעה בשנת 2001 כשהוא עבר לאינטר מילאנו ואת הגול הראשון הבקיע מול ריאל מדריד. בשנת 2002 הושאל השחקן לפיורנטינה ובקיץ 2002 הוא עובר לפארמה, שם שיחק עם אדריאן מוטו, והבקיע 22 שערים ב-36 משחקים.
אדריאנו חזר לאינטר בשנת 2004 עם חוזה לארבע שנים וחצי והבקיע 15 שערים ב-16 משחקים בעונת 2004/2005. החל מה-11 ביולי 2004 ועד ה-25 ביוני 2005, אדריאנו הבקיע 40 שערים בכל המסגרות, כולל בנבחרת. כיבושיו הרבים הביאו לחתימת חוזה עם אינטר עד ל-30 ביוני 2010.
למרות כיבושיו הרבים ויכולת גבוהה שהציג החלוץ, עתידו של אדריאנו באינטר הוטל בספק עקב תפקוד לא ספורטיבי בין המשחקים הכולל בילויים ליליים לפני משחקים, תזונה לא נכונה ואף חשד לשימוש בחומרים אסורים. אירוע מוכר אשר אירע באוקטובר, 2006 הוביל את מאמן נבחרת ברזיל, דונגה, לנפות אותו מההרכב. דונגה אף קרא לו "לשנות את ההתנהגות ולהתרכז בכדורגל". אירוע אחר אירע בפברואר 2007, אז החליט מאמן אינטר דאז, רוברטו מאנצ'יני, לספסל את השחקן עקב בילויים ליליים של השחקן.
ב-9 באפריל 2009 הודיע השחקן כי הוא לוקח הפסקה מעולם הכדורגל ופורש מכדורגל מקצועני עקב "אובדן שמחה". הוא חזר לשחק כדורגל כחודש אחרי הפרישה, בקבוצת פלמנגו הברזילאית שבה התחיל את הקריירה, והבקיע שער ניצחון כבר במשחק הבכורה. בדצמבר 2009 זכתה פלמנגו באליפות ברזיל לאחר ניצחון במחזור הסיום, רבות בזכות אדריאנו אשר הבקיע 19 שערים, והכריז כי סוף כל סוף "שמחת החיים" שלו שבה.
במאי 2010 חתם ברומא מהסרייה א' על חוזה לשלוש שנים בו הוא אמור היה להשתכר ברוטו קרוב ל-5 מיליון אירו בשנה. במרץ 2011 החליטה רומא, בגלל בעיות משמעת חוזרות ונשנות של השחקן, לסיים את ההתקשרות עמו. אדריאנו חזר לברזיל לקבוצת קורינתיאנס במדיה זכה באליפות ברזיל בשנת 2011. ב-13 במרץ 2012 שוחרר אדריאנו מקורינתיאנס וחזר לקבוצת פלמנגו אך לא שיחק באף משחק של הקבוצה. ב-6 בינואר 2014 חתם בקבוצת אתלטיקו פרנאאנסה.
ב-26 בדצמבר 2014 חתם בלה האבר מליגת המשנה הצרפתית לחצי שנה, אך בסופו של דבר המעבר לא יצא אל הפועל ואדריאנו לא שיחק בקבוצה. ב-29 בינואר 2016 חתם אדריאנו במיאמי יונייטד מהליגה הרביעית בארצות הברית, וכבר בהופעת הבכורה שלו כבש את שערו הראשון בקבוצה.
נבחרת ברזיל.
בזמנו, נחשב אדריאנו בעיני רבים ליורשו של רונאלדו. בגביע הקונפדרציות של 2005, אדריאנו היה השחקן המצטיין ואף קיבל את תואר מלך השערים עם חמישה כיבושים. בגמר הוא הוביל את ברזיל לניצחון 4-1 על ארגנטינה כשכבש שני שערים.
אדריאנו היה בסגל הברזילאי למונדיאל 2006. הוא פתח במשחק הפתיחה שנערך ב-18 ביוני, והבקיע את השער הראשון בניצחון 2-0 על אוסטרליה. הוא גם הבקיע את השער השני בניצחון 3-0 על גאנה.
חיים אישיים.
ב-16 ביוני 2006 נולד בנו הבכור בריו דה ז'ניירו.
טעם החיים
טעם החיים (באנגלית: The Meaning of Life) הוא סרט קולנוע של מונטי פייתון משנת 1983.
הסרט בוים על ידי טרי גיליאם וטרי ג'ונס, נכתב על ידי כל ששת חברי מונטי פייתון המשחקים בו. הסרט הוא קומדיה פילוסופית העוסקת בנושאים כגון חיים, מוות, דת והמין האנושי. הסרט אינו סרט עלילתי אלא הוא מורכב מכמה חלקים בנושאים שונים הנותנים נקודות מבט אחרות, מצחיקות ומעוררות מחשבה כאחת, לגבי כל מה שמוסכם וקדוש בעולם.
עלילה.
הסרט פותח עם סרטון קצר בבימויו של טרי גיליאם בשם "קרימסון פרמננט ביטוחים", שהוא סאטירה על עובדי התאגידים ומנהליהם בעידן הגלובליזציה. בסרטון מתמרדת קבוצה של מנהלי חשבונות זקנים בחברת ביטוח נגד מעבידיה הרודים בעובדים, ומשתלטת על בניין החברה, עמו היא מפליגה כאילו היה ספינת פירטים, כדי להביא את בשורת המהפכה למעוזי הקפיטליזם. סרטון זה הופיע בזכות עצמו בכמה סרטים אחרים של גיליאם ובשידורים שונים.
המשך הסרט בנוי מכמה פרקים הסוקרים באופן הומוריסטי ובסגנון הפייתוני האופייני את החיים האנושיים בסדר הבא: לידה, התבגרות, מלחמה ומוות. הסרט מבקר בחריפות גישות ותפיסות שונות כגון היחס לאמצעי מניעה אצל הקתולים לעומת הפרוטסטנטים, יחסי מעמדות בחברה הבריטית ובכלל, הקצונה בצבא הבריטי האימפריאלי ועוד. בין הפרקים קיימים קטעי קישור שונים שלחלקם אין שום קשר לפרקים ביניהם הם מקשרים או לקונטקסט כלשהו.
בסרט שולבו מספר שירים שנכתבו על ידי מונטי פייתון וזכו לפופולריות רבה והיוו חלק מהאלבום "Monty Python Sings".
Abbey Road
Abbey Road (אבי רוד) הוא אלבום האולפן ה-11 של הביטלס שיצא ב-26 בספטמבר 1969 בבריטניה על ידי אפל רקורדס. זהו האלבום האחרון שהוקלט על ידי הביטלס והפקתו היא הדבר האחרון שהביטלס עשו ביחד, אם כי Let It Be הוא האלבום האחרון שהביטלס הוציאו לאור בפועל, זמן קצר לפני פירוקם באפריל 1970.
הסינגל הכפול ממנו, "Come Together" לצידו של "Something", יצא באוקטובר והיה במקום הראשון בבילבורד הוט 100 בארצות הברית. האלבום דורג במקום ה-14 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין המוזיקה רולינג סטון.