קצף סביב הפה יכול להיות סימפטום לכלבת אצל בעלי חיים. בצירוף קצף ים משתמשים כדי לתאר את הקצף שנוצר על פני המים מפעולת הגלים. בדרך מסוימת, לחם מותפח הוא קצף, משום שהשמרים גורמים ללחם לתפוח על ידי ייצור בועות קטנות של אוויר בבצק.
מבנה הקצף.
קצפים שאנו פוגשים בחיינו אינם מסודרים בדרך כלל והם מורכבים מבועות בגדלים שונים. המחקר העוסק בצורות אופטימליות של קצף קשור קשר הדוק לבעיות מתמטיות של ריצוף המרחב ושל בעיית מינימום שטח הפנים. תאוריות על מבנה האתר הביאו את לורד קלווין לשאול מהי הדרך לרצף את המרחב בתאים שווי נפח, באופן ששטח הפנים של כל תא יהיה הקטן ביותר האפשרי. בעיה זו ידועה היום בשם בעיית קלווין, וטרם נמצא לה פתרון שלם. קלווין הציע פתרון מסוים לבעיה, שבו כל התאים בעלי צורה אחידה, אלא שלא ידוע האם זהו אכן הסידור הטוב ביותר. מבנה וייר-פלן (שגילו הפיזיקאים Denis Weaire ו-Robert Phelan, ולו שטח פנים השווה ל-0.997 מזה של הסידור של קלווין) נחשב למבנה תא היחידה הטוב ביותר של קצף המסודר בצורה מושלמת, אם כי גם לטענה זו טרם נמצאה הוכחה. במבנה של ווייר ופלן משתתפים, לסירוגין, שני פאונים מעוגלים קמעא: אחד הוא דמוי תריסרון, ולשני שתי פאות מנוגדות בצורת משושה ו-12 פאות בצורת מחומש.
קצפים מוצקים יוצרים מחלקה של חומרים תאיים הנדסיים קלי משקל. ניתן לסווג את הקצפים לשני סוגים, בהתבסס על המבנה הנקבובי שלהם. הסוג הראשון של הקצף נקרא קצף בעל מבנה תא פתוח. קצף זה מכיל נקבוביות המחוברות אחת לשנייה ויוצרות יחדיו רשת מחוברת. סוג הקצף השני לא מורכב מנקבוביות מחוברות והוא נקרא קצף בעל מבנה תא סגור. באופן נורמלי, קצפי התא הסגור הם בעלי כוח דחיסה גבוה יותר הודות למבנה שלהם. מחלקה מסוימת של קצפים בעלי תאים סגורים ידועה כקצף סינתטי, המכיל חלקיקים חלולים המשובצים באריג מרושת.
קצפים בעלי מבנה התא הסגור הם בעלי יציבות ממדית גבוהה יותר, מקדם ספיגת לחות נמוך וחוזק גבוה יותר בהשוואה לקצפים בעלי מבנה תא פתוח. משתמשים בכל סוגי הקצפים במידה רבה כחומר מרכזי בתרכובות במבנה סנדוויץ'.
כאשר אור עובר בקצף, הוא נשבר פעמים רבות עקב מספר הדופנות הגבוה בין הבועות. וכאשר האור חוזר מגיעות הקרניים לעין והוא נראה לבן.
שלמי חגיגה
קורבן שלמי חגיגה הוא אחד משלושת הקורבנות שמתחייב בהם כל אדם מישראל בעלייתו לרגל לבית המקדש בשלושת הרגלים – פסח, שבועות וסוכות.
מקור המצווה בפסוק חז"ל פירשו שהכוונה היא שיש להביא קורבן חגיגה בשלושת הרגלים ולאכול את החגיגה עם המשפחה ועם עניים ושאר נזקקים בחברה.
החייבים במצווה.
כל מי שחייב להביא עולת ראייה – חייב להביא שלמי חגיגה, ולפיכך גברים חייבים להביא שלמי חגיגה אך הנשים פטורות, כפי שנאמר בעולת ראייה: .
קטנים (ילדים שלא הגיעו למצוות) פטורים מקורבן זה מן התורה, אך חכמים תקנו שאף הם חייבים, אלא שנחלקו מאיזה גיל הם חייבים: לדעת בית שמאי כל ילד שיכול לרכוב על כתפי אביו ולעלות עמו מירושלים להר הבית – חייב במצווה זו, ואילו לדעת בית הלל (שהלכה כמותם) – כל ילד שיכול לאחוז בידו של אביו ולעלות עמו מירושלים להר הבית – חייב במצווה.
מי שאינו יכול לעלות לירושלים ברגל מסיבות שונות (חיגר, זקן וחולה) – פטור מן המצווה. גם בעלי מומים אחרים (חרש, אילם ועיור) – פטורים ממצווה זו.
דיני הקורבן.
חובה על האדם לבוא לעזרה ביום טוב הראשון של החג ולהביא עמו קורבן שלמים. קורבן זה, כקורבן שלמים, יכול להיות פר, כבש או עז, זכר או נקבה. חיוב הבאת הקרבן אינו חל על האדם בכל פעם שהוא נראה בבית המקדש, אלא רק פעם אחת במשך החג.
חובת המצווה היא, כאמור, להביא את הקורבן ביום טוב הראשון של החג, אך מי שאיחר ולא הביא את הקורבן ביום זה, יכול להביאו באחד משאר ימות החג. בחג הפסח – ניתן להביא את הקורבן באחד משבעת ימי החג, ובחג הסוכות – באחד משמונת ימי החג (כולל שמיני עצרת). גם בחג השבועות, אף שהוא בן יום אחד בלבד – ניתן להביא את הקורבן באחד מששת הימים שלאחר החג. לאחר שעברו ימים אלה – לא ניתן להביא את הקורבן.
לקורבן זה אין שיעור מן התורה, שנאמר , אך חכמים קבעו שיעור מינימלי לערכו של הקורבן, לפי בית שמאי מעה אחת של כסף ולפי בית הלל (שהלכה כמותם) – שתי מעות של כסף.
קרבן זה, ככל קורבן שלמים מחולק לשלושה חלקים.
פרטי הדינים של קרבן זה מופיעים במסכת חגיגה אשר נקראה על שם קרבן זה.
חגיגת ארבעה עשר.
קיים סוג נוסף של קורבן שלמי חגיגה הקרב בארבעה עשר בניסן, ביחד עם קורבן הפסח. קורבן זה הנקרא "חגיגת ארבעה עשר" אינו חובה, והוא בא כדי שקורבן הפסח הנאכל אחריו – ייאכל "על השובע" (כדי לשבוע ממנו, ולא מתוך רעב כבד). הרחבה בעניין זה – בערך קורבן פסח.
ראו גם.
קרבנות נוספים שיש להקריב ברגל:
סטנלי לויד מילר
אברהם לוינסון
אברהם לוינסון (בכתיב יידי: לעווינסאָן) (י' באב תרנ"ב, 13 באוגוסט 1891, לודז' – 19 ביולי 1955, כ"ט בתמוז תשט"ו, תל אביב) היה סופר עברי שכתב גם ביידיש, עורך דין ופעיל ציוני, מתרגם ועורך יהודי-פולני.
ביוגרפיה.
לוינסון נולד בשנת תרנ"ב בלודז' שבפולין, בנם של מרים לבית זרון ונחמן, סוחר אמיד ומשכיל, איש ספר עברי. קיבל חינוך יהודי וכללי באווירה ציונית: למד בחדר מתוקן אצל ר' חיים יעקב (יענקל) קרמר, בעל "דורש לציון" על רעיון חובבי ציון, ואצל ר' יהודה אידל ציזלינג, בעל "ילקוט ארץ ישראל" (אוסף שבחי ארץ ישראל מתוך התלמוד). אחר כך למד בגימנסיה בעיר נובה אלכסנדריה (כיום פּוּלַאוִוי, Puławy) ובשנת 1912 סיים את לימודיו בגימנסיה בעיר ורשה. באותה שנה החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה, ובעקבות מלחמת העולם הראשונה עבר עם האוניברסיטה לאוניברסיטת רוסטוב, שם סיימם ב-1916
למן נעוריו היה פעיל בתנועה הציונית, ב"צעירי ציון" ובמפלגות ציוניות. לאחר מלחמת העולם הראשונה השתקע בוורשה, ונבחר כציר לסיים משנת 1922. בשנת 1929 נבחר לכהן כסגן ראש העיר ברסט ליטובסק (בריסק דליטא), שרוב תושביה היו יהודים. בשנת 1936 נתמנה כמנהל קרן היסוד בפולין כולה.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל, והשתקע בירושלים, שם כיהן כמנהל מחלקת הארגון והפרסום של האוניברסיטה העברית. משנת 1939 ניהל את המרכז לחינוך ותרבות של הסתדרות העובדים.
אברהם כתב שירים, מאמרים ומסות כבר מגיל צעיר. בעודו נער החל לפרסם מיצירתו בעיתונות העברית בפולין. הוא הרחיב לימים את כתיבתו גם לסוגות נוספות, ופרסם מאמרי מחקר, תרגומים ופובליציסטיקה. הוא כתב בכמה לשונות: בעברית ויידיש, בפולנית ואף ברוסית.
בשנת 1949 ייסד יחד עם אברהם סוצקבר את כתב העת "די גאלדענע קייט", שהיה לימים כתב העת הייצוגי והחשוב ביותר של שרידי ספרות יידיש ותרבותה. בין תרגומיו הרבים ישנם גם תרגומים של שירת יידיש, שלוינסון היה בין ראשוני מתרגמיה בארץ.
נפטר ב-19 ביולי 1955, בתום מחלה ממושכת. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הותיר אישה, רבקה לבית ליכטנשטיין, שלה היה נשוי משנת 1931, ובת, רות.
בשנות ה-50 הקימה ההסתדרות הכללית של העובדים בא"י מבנה משרדים ברחוב בארי בתל אביב שנקרא על שמו של לוינסון. הבניין, אשר תוכנן על ידי האדריכל יצחק בונה, נהרס בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. על חזית הבניין הוצב לוח תבליט עם דיוקן צד של לוינסון.
אברהם הוא אחיו של גרשום לוינסון – מבכירי הוועד הפועל בהסתדרות העובדים וגזבר ההסתדרות.
רחוב אברהם לוינסון ביפו נקרא על שמו.
ספריו.
לאחר מותו:
גיזת זהב
תוכנית הקונסטילציה
בלייק אדוארדס
בלייק אדוארדס (באנגלית: Blake Edwards; 26 ביולי 1922 - 15 בדצמבר 2010) היה במאי קולנוע מוערך, זוכה פרס אוסקר ומי שאחראי למספר הפקות גדולות כגון סדרת סרטי "הפנתר הוורוד" והסרטים המצליחים "ארוחת בוקר בטיפאני" ו"ויקטור ויקטוריה".
קורות חיים.
נולד ב-26 ביולי 1922 בעיר טולסה, באוקלהומה שבארצות הברית בשם ויליאם בלייק קראמפ (William Blake Crump). בילדותו שיחק במספר סרטים ואף כתב תסריטים. פריצתו בתחום הבימוי הייתה ב-1961 כשביים והפיק את הסרט "ארוחת בוקר בטיפאני" בכיכובה של זוכת האוסקר אודרי הפבורן. ב-1962 ביים את הסרט "ימים של יין ושושנים" עם ג'ק למון ולי רמיק.
לאחר סרט זה בא "הפנתר הוורוד" בכיכובו של השחקן והקומיקאי פיטר סלרס, שיצא לאקרנים ב-1963 והפך לסרט קומדיה אשר בעקבותיו באו עוד שמונה סרטים שגם הם הפכו ללהיטים.
ב-1959 ביים את הקומדיה "מבצע תחתונית" עם קרי גרנט וטוני קרטיס. ב-1965 כתב וביים את הקומדיה "המירוץ הגדול" בכיכובם של ג'ק למון וטוני קרטיס. ב-1984 ביים את הסרט "מיקי ומוד" עם דדלי מור בתפקיד הראשי.
לאחר נישואיו לשחקנית הקולנוע ג'ולי אנדרוז, הוא ביים והפיק מספר סרטים בהשתתפותה, לרבות דרלינג לילי, הקומדיה "10", הדרמה "סיפור חיים" (1986), והסרט עטור הפרסים "ויקטור ויקטוריה".
בטקס האוסקר ה-75 ב-2004 זכה אדוארדס בפרס אוסקר לשם כבוד על מפעל חיים.
היה נשוי לפטרישה ווקר בין 1953 ל-1967 ולהם שני ילדים משותפים. מאז 1969 ועד פטירתו היה נשוי לג'ולי אנדרוז ולהם שתי בנות מאומצות.
בשנת 2005 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת המדינה של אריזונה.
פוגרום דורחוי
חור שחור על-מסיבי
חור שחור על-מסיבי מוגדר כחור שחור בעל מסה שנעה בין 100 אלף ל-10 מיליארד מסות שמש.
ההנחה המקובלת הוא שגרעין גלקטי פעיל הוא חור שחור שכזה, הקיים במרכזן של רוב הגלקסיות ביקום, בכללן גלקסיית שביל החלב, שבמרכזה קשת A* שמסתו מוערכת בכ-4 מיליון מסות שמש. החור השחור המאסיבי ביותר שהתגלה עד כה הוא טון 618 שמסתו מוערכת בכ-66 מיליארד מסות שמש.
היווצרות.