אבנר קנר נמשך מגיל צעיר למוזיקה והחל להלחין בשנות העשרה לחייו. ביולי 1970 התגייס לצה"ל ושרת בחיל התותחנים. ב-1971, בהיותו חייל, הלחין טקסט של יורם טהרלב ואת השיר "לא נדע הלילה" ביצעו הדודאים בפסטיבל הזמר תשל"א. לאחר שנה הצטרף לצוות הווי פיקוד ההדרכה כקלידן והשתתף בתוכנית "שמח בלב" 1972. - בתום השירות החל ללמוד באקדמיה למוזיקה. בשנות השבעים והשמונים היה קנר מוזיקאי פעיל מאוד, וככזה יצר יחד עם יוני רכטר את האלבום ארבע-עשרה אוקטבות שזכה להערכה רבה. ההרכב הופיע מעט על הבמה בהופעות עצמאיות וכן במסגרת סיבוב הופעות משותף עם הרכב רוק מתקדם אחר שפעל באותה תקופה "קצת אחרת" (שלמה גרוניך, שלמה יידוב ושם טוב לוי). במקביל לפעילות בהרכב השתתפו רכטר וקנר בערב דו-פעמי בשם 'הכל זורם' והועבר בגל"צ בשידור חי. המופע שילב יצירות קונצרטנטיות של מלחינים ישראליים לצד מוזיקה אוונגרדית ואינסטרומנטלית בסגנון רוק-ג'אז-קלאסי-מודרני ושירים מורכבים של קנר ורכטר בעיבודיהם. השניים עיבדו קטעים לרביעיית מיתרים, תופים, גיטרה חשמלית, זמרים ומוזיקאים נוספים (ביניהם עדי עציון, גידי גוב, יצחק קלפטר, שם טוב לוי ואפרים שמיר).
בשנות השבעים הלחין קנר מספר שירים עבור אריק איינשטיין ועיבד את אלבומיו של איינשטיין (ארץ ישראל הישנה והטובה חלקים ב' וג'). בין השירים שהלחין עבור איינשטיין היה השיר "ועוד לא אמרתי הכל" כשם אלבום אוסף השירים הנדירים של איינשטיין ועוד לא אמרתי הכל. השיר הוקלט באולפני טריטון בשנת 1977, למילותיו של נתן זך. ההקלטה הופקה כתקליטון שדרים במסגרת העבודה על האלבום ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג' אך נגנזה. כמו כן השתתף כנגן ומנהל מוזיקלי בסיבוב ההופעות של יהודית רביץ, "מילה טובה". בשנת 1976 הקליט אבנר את יצירת הרוק המתקדם ברידג' כמחווה ללהקת ג'נטל ג'ייאנט.
בשנת 1979 הלחין קנר את שיריו של יהודה אטלס מתוך הספר והילד הזה הוא אני באלבום על אותו השם. קנר הלחין ועיבד את שירי הילדים במגוון סגנונות מוזיקליים, מרוק ועד מוזיקה קלאסית. אטלס הקריא וקנר שר עם יואל לרנר, דויד ברוזה, מזי כהן ואפי בן-ישראל. האלבום כלל את השירים 'כשבא איזה דוד', 'אני מוכן' ו'הילד הזה הוא אני'. האלבום זכה להצלחה רבה.
בתחילת שנות השמונים הלחין קנר שירים לאלבומו של גידי גוב "".
בשנת 1983 המשיך קנר ליצור לחנים עבור ההרכב שהשתתף בהקלטות האלבום 'הילד הזה הוא אני'. ההרכב, שכלל את מזי כהן ואת יואל לרנר, הקליט את לחניו של קנר לאלבום שנקרא כשם ההרכב, פרמיירה. פרמיירה פנתה לתחום לא מוכר בזמנו במוזיקה הישראלית - שירי פאנק ונשמה, כאם זו אהבה, ו"חמש בבוקר עוזבת". קנר זכה בתואר מלחין השנה בגלי צה"ל בעקבות הצלחת האלבום. למרות ההתלהבות בה התקבל האלבום, בחר קנר שלא להופיע עם ההרכב שהתפרק לאחר יציאת האלבום.
קנר כתב מוזיקה לסרטים רבים, ביניהם בשנת 1980 לסרט מעגלים של שישבת בבימויה של עידית שחורי ובשנת 1981 כתב את המוזיקה לסרט "סופו של מילטון לוי" בבימויו של נסים דיין וכן חובו של אהרון כהן בשנת 1999.
בשנת 1984 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של הזמרת הראלה בר - "קטיפה". לאלבומה של נורית גלרון "נגיעה אחת רכה", שיצא באותה שנה, הלחין את השיר "מישהו בוכה" ולאלבומה של גלי עטרי "ממריאה רוח" הלחין ועיבד את "חרציות". החל משנות השמונים המאוחרות התמקד קנר בכתיבת מוזיקה לתיאטרון, בין היתר להצגה גן ריקי של דויד גרוסמן בבימויו של מיקי גורביץ', לעל עכברים ואנשים של ג'ון סטיינבק שביימה נולה צ'לטון, לחגיגת חורף של מיקי גורביץ' ולמעלה מתשעים הצגות נוספות.
ב-1985 נישא לזמרת להראלה בר. לאחר שהתגרשו, נישא ב-1989 לשחקנית יעל אמיתי, ולזוג נולדו שני ילדים.
ב-2006 עיבד קנר את שירו של אלי דג'יברי, "שיר אהבה קטן", לרביעיית מיתרים והפיקו מוזיקלית בשיתוף דג'יברי. ב-2008 חזר קנר לבמה לאחר היעדרות של כשלושה עשורים, כאשר התארח בהופעתו של יוני רכטר בפסטיבל הפסנתר. בשנת 2014 ניגן קנר בהופעתה של יהודית רביץ "ריח דבק ואורן" שהופקה במיוחד לפסטיבל הפסנתר. במופע ניגן קנר עם אלון הלל, ז'אן פול זימבריס, מיקי שביב ושמוליק בודגוב שהקליטו עם רביץ את אלבומיה הראשונים וכן עם אסף אמדורסקי שהפיק את המופע ושם טוב לוי שהתארח בו.
בלוק-קורדס
הבלוק-קורדס, או 4Way Close היא טכניקת נגינה המקובלת אצל נגני ג'אז רבים. טכניקה זו פותחה על ידי הפסנתרן ג'לי-רול מורטון ואומצה אל תוך עיבודי ג'אז רבים גם ככלי לעיבוד כלי נשיפה ומיתרים. בטכניקת הבלוק-קורדס, שתי הידיים מנגנות אקורדים שיוצרים מצלול של מנגינה עם ליווי בו זמנית. הסגנון מפיק מהפסנתר צליל "גדול", כך שהוא מתאים לנגינה ברגעי השיא של הסולו. דוגמה לכך אפשר למצוא בהקלטות של פסנתרנים רבים, כגון: ג'ורג' שירינג, ביל אוואנס, רד גרלנד, ארול גארנר, ועוד. עם זאת הטכניקה לא מוגבלת רק לפסנתר, למשל הגיטריסט וס מונטגומרי השתמש בה רבות בקטעי הסולו שלו ובעקבותיו גם גיטריסטים נספים.
שיטות נגינת בלוק-קורדס.
טכניקת שירינג.
אחת השיטות המפורסמות לנגינת בלוק קורדס, נקראת "טכניקת שירינג" והיא על שם הפסנתרן ג'ורג' שירינג. שיטה זו מאופיינת בנגינת אוקטבות כשהמלודיה בצלילים העליון והתחתון ובין האוקטבות מנוגנים צלילים אחרים מהאקורד.
כאשר שיטה זו מיושמת על כלי נשיפה, ובעיקר בשימוש על "סולי" סקסופונים, היא קרויה
Double Lead
Drop 2.
Drop 2 היא שיטת נגינת בלוק-קורדס נוספת. שיטה זו היא אחת הנפוצות ביותר. אחד מפסנתרי הג'אז המפורסמים שהשתמשו בשיטה זו הוא ביל אוואנס. בשיטה זו, מנוגן האקורד בפוזיציה שבה הצליל העליון ביותר הוא צליל המלודיה, והצליל השני מלמעלה, מנוגן אוקטבה אחת מתחת לאקורד, כלומר- בתור צליל הטנור-באס שלו. נגינת הצליל השני מלמעלה באוקטבה מתחת, יוצרת מצלול מיוחד.
טכניקת גארלנד.
הפסנתרן רד גרלנד, השתמש בטכניקה בה יד ימין הייתה מנגת את צלילי המלודיה באוקטבות, והדרגה החמישית שלהם (כלומר קווינטה זכה מצליל המלודיה) ביניהם, ויד שמאל הייתה מנגנת מצלולים (מאנגלית: Voicings) של ג'אז מודרני. שתי הידיים היו מנגנות ביחד, ובעוד המלודיה ביד ימין משתנה, ההצללות בשמאל נשארות אותן הצללות.
מוסא סאדר
פוקס טרייר
פוקס טרייר (Fox Terrier) הוא גזע של כלב הבית.
קיימים שני סוגים של פוקס טריירים: פוקס טרייר חלק שיער ופוקס טרייר מסומר שיער ששונים רק בפרווה. הפוקס טרייר משמש לציד שועלים. הוא מסוגל להיכנס לתוך מחילות ועל אף גודלו הקטן הוא חזק מספיק כדי להרוג שועל. הפוקס טרייר משמש גם להברחת שועלים מהמחילות, לעיתים תוך עבודה משותפת עם כלבי פוקס האונד.
היסטוריה.
מוצאו של הפוקס טרייר הוא בבריטניה, במאה ה-17. קיימת הסברה כי נעשה שימוש בהכלאות של האונדים קטנים כגון תחש, ביגל ופוקס האונד ביחד עם טריירים מסומרי שיער כדי ליצור את הפוקס טרייר מסומר השיער. כ-20 שנה לאחר הופעת הפוקס טרייר מסומר השיער הופיע הפוקס טרייר חלק השיער. הגזע הוכר על ידי ה-UCI ב-1876.
תוחלת חיים ובעיות בריאות.
פוקס טריירים חיים כ-15 שנים בממוצע.
בעיות בריאות נפוצות בגזע זה הן, חירשות (בעיקר בכלבים לבנים לחלוטין או כמעט לחלוטין), קטרקט, ונטייה לפריקה של הכתף.
גזעים שהתפתחו מהפוקס טרייר.
מהפוקס טרייר התפתחו מספר גזעים:
מנצח תזמורת
האט'ר אורילי
הטופ מודל הבאה
הטופ מודל הבאה של אמריקה (באנגלית: America's Next Top Model) היא תוכנית מציאות אמריקאית, המשודרת בארצות הברית וברחבי העולם, בין השאר בישראל.
רקע כללי.
התוכנית עוקבת אחר משתתפות אלמוניות המשתתפות באתגרים הקשורים בעולם האופנה בדרכן אל התואר "דוגמנית העל הבאה של אמריקה". בעונותיה הראשונות המנצחת זכתה בחוזה בשווי 100,000 דולר עם חברת הקוסמטיקה CoverGirl אותה ייצגה לאחר התחרות במשך שנה, כיום הפרס כולל חוזה בסכום 100,000 דולר עם חברת האופנה GUESS, כתבת צילומים בעיתון אופנה פופולרי, בתחילה ELLE, בהמשך SevenTeen, Italian Vogue וכיום במגזין "ניילון", והחתמה בסוכנות דוגמנות גדולה, בתחילה "פורד", לאחריה וילהלמינה מודלס, איי אם ג'י מודלס, וכיום NEXT מודלס.
במהלך התוכנית משתתפות הדוגמניות המתחילות בסדרות צילומים חדשניות, בתצוגות אופנה, בפרסומות ובאתגרים אחרים. בסוף כל פרק מודחת אחת מהמשתתפות. בארץ התוכנית משודרת בערוץ הוט 3.
צוות התוכנית כולל את טיירה בנקס, המשמשת כמנחה וכשופטת, וצוות שופטים שהתחלף בהרכבו במהלך השנים, בניהם טוויגי, ג'ניס דיקנסון, אנדרה לאון טאלי, פולינה פוריסקובה, אשלי גראהם, רוב אוונס, קלי קטרון, ג'יי אלכסנדר, ונייג'ל ברקר. בעונה 23 הוחלפה טיירה בנקס בזמרת ריטה אורה, אך הוחזרה בעונה ה-24.
וולפהאונד אירי
וולפהאונד אירי (באנגלית: Irish Wolfhound) הוא כלב צייד ענק ממשפחת כלבי הרוח. הוולפהאונד האירי נחשב לגזע הגבוה ביותר שקיים היום, והוא עשוי להתפתח לגודל של סוס פוני. הוולפהאונד האירי שימש לציד זאבים והוחזק על ידי מעמד האצולה באירלנד. כיום כלבים מהגזע הזה מוחזקים כחיות מחמד ונדיר לראות וולפהאונד אירי שעדיין עובד כצייד.
היסטוריה.