הסרט מוגדר כאנימה למבוגרים, ובמרבית הארצות בהן פורסם ישנה הגבלת גיל (גילאי 18 ומעלה או 16 ומעלה), עקב האלימות הגרפית הרבה והתוכן המיני המפורש, אם כי בקריטריון האחרון הוא אינו נחשב ליוצא דופן בפילמוגרפיה של במאי הסרט. על אף כל זאת, הוא נחשב לאחד מסרטי האנימה המשפיעים והמוערכים ביותר, כמו גם לאחד מהפופולריים ביותר מחוץ ליפן. הסרט משלב יסודות בהם השתמש הבמאי בסרטיו האחרים (לחימה ביריב בן אלמוות, שיתוף פעולה בין לוחם ולוחמת משני צידי המתרס ועוד) עם פרטים מסיפורי-עם יפניים (ענק-אבן, מתנקש עיוור ועוד).
תקציר העלילה.
קיבאגאמי ג'וביי הוא "רונין" - נינג'ה או סמוראי חסר אדון, הנודד ברחבי יפן ומציע את שירותיו כלוחם בעבור כסף. בתחילת הסרט הוא מסכים להחזיר לשבט עני חרב שנגנבה ממנו תמורת 20 חתיכות-זהב, בעוד שהחרב עצמה שווה 300 חתיכות-זהב.
יום למחרת, מגפה מסתורית פורצת בכפר קטן, ודרך המלך נסגרת. צוות של תריסר נינג'ות נשלח מטעם הלורד המקומי לחקור את העניין, אך בדרכם לכפר הם נשחטים כולם על ידי זוג יצורים מסתוריים. השורדת היחידה היא קאגרו, הקונואיצ'י (אישה-נינג'ה) היחידה בצוות, אשר נחטפת על ידי אחד מהיצורים, אך למזלה עובר ג'וביי במקרה באזור, ומציל אותה. היא מודה לג'וביי, אך ממהרת להיפרד ממנו, בטענה שאינה זקוקה לו.
מרגל ממשלתי זקן מוצא את שני הלוחמים הללו ומגייס אותם, נגד רצונם, למשימה כנגד מזימה להפיל את השלטון הנוכחי, המערבת בתוכה מערבולת של אירועיים רצחניים. ג'וביי וקאגרו אינם מחבבים זה את זה ונאלצים לשתף פעולה בעל-כורחם, אך עם הזמן לומד ג'וביי שקאגרו מסתירה סוד טראגי. הוא אף מגלה שהמזימה נגדה הם פועלים כוללת מישהו שפגש בעבר, ואמור להיות מת.
תרגום הכותרת.
הכותרת המקורית היא Jūbei Ninpūchō. המילה הראשונה מתייחסת לשמו של הגיבור - ג'וביי. המילה השנייה מעוררת מחלוקת מסוימת, שכן יכולים להיות לה מספר פירושים. היא מורכבת משלוש הברות, שכול אחת מהן מהווה מילה ביפנית או בסינית. ההברה הראשונה - "נין" (Nin) היא מילה נרדפת ל"נינג'ה", ופירושה "מרגל", "להתחבא", "גנב", "להתחמק" וכיוצא בזה. להברה השנייה - "פּו" (pū), יש פירושים ביפנית מ"רוח" ועד "סגנון", ובסינית - "רוח" או "סערה". ההברה השלישית היא "צ'ו" (chō), שמשמעה הוא ככל הנראה "מחברת", "אלבום", "מסך" או אולי אפילו מגילה כלשהי, וכנראה שתפקידה בשם הסרט הוא "תולדות" או "סיפורי...".
המחלוקת הראשונה מתייחסת לצירוף שתי ההברות הראשונות, שפירושו יכול להיות "סגנון נינג'ה" או "רוח / סופת הנינג'ה"; הדבר מתייחס, ככל הנראה, לשיטת הלחימה של ג'וביי. המחלוקת השנייה מתייחסת לתפקידה של ההברה האחרונה במילה. על כן ישנן מספר דרכים לתרגם את השם, ובמערב לעיתים מתייחסים אליו כ-"Jubei Ninpucho: Wind Ninja Choronicles" ("ג'וביי נינפוצ'ו: תולדות רוח הנינג'ה").
הכותרת הרשמית באנגלית - "Ninja Scroll" ("מגילת נינג'ה") משתמשת במילה chō בתור "מגילה", ומתעלמת מהחלק הראשון של הכותרת - Jūbei.
הסרט לא זכה לתרגום בעברית, וכותרת הערך היא תרגום חופשי מיפנית.
רקע היסטורי.
דמותו של הגיבור, קיבאגאמי ג'וביי, מבוססת באופן רופף על דמות היסטורית אמיתית. במאה ה-17 הייתה יפן מותשת ממלחמות האזרחים שנערכו בה במשך שנים ארוכות, והשוגונים של משפחת טוקוגאווה נאלצו לנקוט בצעדים מחמירים כדי לייצב את המדינה תחת שליטתם: הם הכריזו כי על יפן להיות מבודדת כמעט לגמרי מהעולם החיצוני, וכול מתנגד פוליטי לשלטון יומת. כתוצאה מכך הגיעה תקופה של שגשוג כלכלי-חברתי ושלום, אך הללו הושגו בדיכוי אכזרי ושלטון טרור. סיפורים רבים החלו להירקם אודות שדים, מפלצות ולוחמים.
יאגיו ג'וביי מיצויושי (יוצרי הסרט שינו את שם משפחתו ל"קיבאגאמי", כנראה כדי לרשום עליו זכויות יוצרים) היה בן לשושלת לוחמים מפוארת ששירתה את שלטון טוקוגאווה בנאמנות, אך בגיל 24 גורש מטירת השוגון מסיבה לא ברורה, ובכך הפך לבן סורר. הוא חזר אליה בגיל 36. סיפורים רבים נרקמו סביבו במהלך 12 השנים בהן לא ידע איש על מקום הימצאו. הרוב הציגו אותו בתור לוחם-צדק המסתובב ברחבי המדינה ונלחם בפושעים ושודדים אכזריים, אך ככל שחלף הזמן הומצאו עליו סיפורים שחדרו יותר ויותר אל תחום הפנטסיה, עד שחלקם עימתו אותו עם מפלצות ושדים של ממש.
ג'וביי ממשיך להופיע בספרות המודרנית ואף בקולנוע היפני גם כיום. מלבד הסרט בו עוסק הערך, מופיעה דמותו (או דמויות שנוצרו בהשראתו) בסרטים ובספרים רבים אחרים.
בירנית
בִּירָנִית (פירוש השם: מצודה קטנה) היא המקום שבו נמצאת כיום מפקדת "עוצבת הגליל" (אוגדה 91) של צה"ל. ממוקמת על כביש הצפון, כקילומטר מגבול לבנון, בין סאסא לנטועה.
היסטוריה.
בירנית תוכננה להיות המרכז הכפרי של יישובי האזור במסגרת מבצע סו"ס (מבצע "סוף סוף"), בשלהי שנות השישים. למרות התכנון, בשנת 1964 הוקמה במקום היאחזות נח"ל. בשנת 1967 אוזרחה ההיאחזות כאשר בירנית הפכה לבית ספר לסיף, אך לא הפכה ליישוב.
בראשית שנות השבעים, בעקבות אירועי "ספטמבר השחור", פעילויות המחבלים עברו מאזור הבקעה לאזור הצפון. המצב הביטחוני חייב התארגנות מוגברת של צה"ל בצפון ובשנת 1974 הוקמה בבירנית חטיבה מרחבית חדשה, חטיבה 300 (עוצבת ברעם), שמפקדה הראשון היה אל"ם בנימין בן-אליעזר ("פואד").
עם פרוץ מלחמת לבנון בשנות ה-80, הועתקה עוצבת ברעם לשטח לבנון ובירנית הוקמה כמפקדת עוצבה מרחבית.
עם יציאת צה"ל מלבנון הוקמה בבירנית מפקדת עוצבת הגליל. מפקדת חטיבה 300 עברה לשומרה.
ועדת העבודה, הרווחה והבריאות
ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת עוסקת בענייני עבודה, תעסוקה ורווחה, אשר פועלת ברציפות החל הכנסת הראשונה ועד פיזור הכנסת ה-20. לאחר שלא אוישה במהלך הכנסת ה-21 וה-22 בשל אי הקמת ממשלה, בכנסת ה-23 אישרה מליאת הכנסת את הצעת הוועדה המסדרת להקימה כוועדה מיוחדת בענייני רווחה ועבודה שתפעל עד להקמת הוועדות הקבועות. בראשות הוועדה המיוחדת עמדה עאידה תומא סלימאן מהרשימה המשותפת, עד להיבחרו של חיים כץ לראשות הוועדה. בעקבות הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש הוועדה פוצלה - לוועדת העבודה והרווחה, ולועדת הבריאות. יו"ר ועדת העבודה והרווחה היא אפרת רייטן ממפלגת העבודה, ויו"ר ועדת הבריאות היא עידית סילמן ממפלגת ימינה.
תחומי אחריות.
כוועדה לענייני עבודה ותעסוקה.
בתור ועדה לענייני עבודה ותעסוקה, עוסקת הוועדה בבעיות אבטלה, העסקה ותנאי עבודה. למשל, באי־העסקת עובדים על רקע דת, גיל, גזע, מוצא ומין שאסורה על פי החוק. כמו כן אחראית הוועדה למצב תנאי העבודה הקיימים במקומות עבודה שונים בארץ. הוועדה גם אחראית לענייני אבטלה.
כוועדה לענייני רווחה וסעד.
בתור ועדה לענייני רווחה וסעד דואגת הוועדה לטיפול בקשישים, בנכים, באלמנות, ביתומים ובנפגעי פעולות איבה, וכן בקצבאות ילדים, במשפחות חד-הוריות ובמשפחות מתחת לקו העוני.
כוועדה לענייני בריאות.
בתור ועדה לענייני בריאות עד הכנסת ה-24, הוועדה דנה בשלל נושאים הקשור במערכת הבריאות הממלכתית כמו בתי החולים, קופות החולים, סל הבריאות, מערכת בריאות הנפש וכן בתנאי עבודה של עובדי מערכת הבריאות וזכויות המטופלים במערכת הבריאות.
ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות
ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת עוסקת בנושאי עלייה והגירה, קליטת עולים חדשים והקשר עם התפוצות.
הוועדה הוקמה במהלך כהונת הכנסת התשיעית.
הוועדה פועלת בשלושה מישורים עיקריים, בהתאם לתחומי האחריות המצוינים בשמה:
מרווח
דגל ואליס ופוטונה
דגל ואליס ופוטונה הרשמי הוא דגל צרפת, ובו עושים שימוש גופי הממשל השונים של האיים.
עם זאת, קיים דגל לא רשמי בו עושים התושבים המקומיים שימוש. דגל זה מורכב מסאלטייר (צלב אלכסוני) אדום על ריבוע לבן שנמצא על רקע אדום. בקנטון הדגל (הקצה העליון הקרוב לניצב) נמצא דגל צרפת. בגרסה אחרת של הדגל, מצויר צלב לבן במקום הסלטייר.
ועדת החינוך, התרבות והספורט
ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת עוסקת בנושאי חינוך והשכלה, תרבות, ספורט ואמנויות.
כוועדה לענייני חינוך והשכלה.
בתור ועדה לענייני חינוך והשכלה, עוסקת הוועדה בכל הנושאים הקשורים בחינוך: בתי הספר וגני הילדים, החינוך המגזרי, החינוך הפרטי, חומרי לימוד, המורים, פיתוח והשקעה בתחומים שונים, תקציב החינוך, תמיכה כספית בתלמידים מעוטי-אמצעים, חינוך והוראה לתלמידים מתקשים, השכלה גבוהה וחינוך במסגרות נוספות. הוועדה דנה גם בטיפול בהתנהגויות הנתפסות כשליליות אצל בני נוער והדרכים למנוע אותן.
כוועדה לענייני תרבות, ספורט ואמנויות.
בתור ועדה לענייני תרבות, ספורט ואמנויות, דואגת הוועדה לקידום התרבות בישראל בשלוש שפות שונות: עברית, ערבית ויידיש.
תרבות כוללת נגינה, שירה, מחול, ציור, פיסול. כמו כן עוסקת הוועדה גם בספורט על כל ענפיו, בעיקר אלו המקובלים בישראל: כדורגל, כדורסל, כדורעף ושחייה.
הוועדה דנה בנושאים כמו פיתוח תרבות נאותה ומתקדמת יותר בישראל.
יושב ראש הוועדה.
בתחילת ימי הכנסת, ניתנה ראשות הוועדה לשותפה זוטרה בקואליציה או לאופוזיציה, כאשר תיק החינוך הוחזק תמיד על ידי מפלגת השלטון - מפא"י. בשלוש הכנסות הראשונות ניתנה ראשות הוועדה לשושנה פרסיץ מהציונים הכלליים אשר הייתה חלק מהזמן בקואליציה וחלק מהזמן באופוזיציה. בכנסת ה-8 כיהן כיו"ר הוועדה אברהם שכטרמן איש הליכוד שהייתה באופוזיציה. בכנסות ה-9 וה-10 ניתן התפקיד למערך שהייתה אז באופוזיציה, כאשר תיק החינוך היה בידי המפד"ל. מטעם המערך כיהנו בראשות הוועדה אהרון ידלין שר חינוך לשעבר, ולאחר התפטרותו מהכנסת בשנת 1979, שימשה בתפקיד אורה נמיר.