לאחר שהגסטפו עצר את סאות'גייט במאי 1944 וגירש אותו למחנה הריכוז בוכנוואלד, ותרינגטון הפכה למנהיגה של המערכת החדשה של המבצעים המיוחדים, תחת שם הקוד החדש "פאולין", במשולש ולנקאי-איסודון-שאטאוראוקס. היא ארגנה מחדש את המערכת בעזרתו של ארוסה, אנרי קורניולי, והגישו מועמדות יותר מ-1,500 חברים בקבוצת המאקי.
הם מילאו תפקיד חשוב בלחימה בצבא הגרמני בימי הפלישה לנורמנדי. הם היו כה יעילים, שהמשטר הנאצי הניח על ראשה של ותרינגטון בנדיבות סכום של 1,000,000 דולר. הגרמנים אף ציוו על 2,000 איש לתקוף את כוחה בארטילריה בקרב של 14 שעות. קורניולי דיווח, "הותקפנו על ידי 2,000 גרמנים ב -11 ביוני 1944 בשעה 8 בבוקר, והמאקיס הקטנים, המהווים כ -40 גברים, חמושים היטב ולא מאומנים, ניהלו מאבק נהדר, יחד עם השכנים הקומוניסטים מאקי, שמנו כ־100 גברים".
ותרינגטון דיווחה שהקרב נמשך 14 שעות ושהגרמנים איבדו 86 איש, בעוד שהמאקיס איבדו 24 "כולל אזרחים שנורו ונפצעו".
ותרינגטון נמלטה לשדה תירס עד שהגרמנים עזבו את המקום. אף על פי שהגרמנים פרקו את יחידתה של ותרינגטון, היא ערכה אותה מחדש במהירות והשיקה בקנה מידה גדול התקפות גרילה, שגרמו להרס בין טורים גרמניים שנסעו אל שדה הקרב דרך אזור הפעילות שלה.
הכוח שהיא פיקדה עליו הרג 1,000 חיילים גרמנים, תוך כדי מספר נפגעים מצידה. ויתרינגטון שיבשה יותר מ-800 פעמים קו רכבת חשוב המחבר את דרום צרפת עם נורמנדי. בסופו של דבר היא הובילה לכניעתם של 18,000 חיילים גרמנים. ותרינגטון הייתה אחת הנשים היחידות שהנהיגה מאקיס במהלך המלחמה.
עיטורים.
אחרי המלחמה, ותרינגטון הומלצה לקבלת אות צלב הצבא, אבל כיוון שהיא הייתה אישה, היא לא הייתה זכאית לקבלו, ובמקומו הוצע לתת לה אות אזרחי של מסדר האימפריה הבריטית. ותרינגטון דחתה את ההצעה במכתב בו כתבה "לא היה שום דבר אזרחי במה שעשיתי. לא ישבתי מאחורי שולחן כל היום". ותרינגטון צורפה לבסוף כחברה במסדר האימפריה הבריטית ובשנים האחרונות זכתה לפקד עליו. בנוסף, היא קיבלה את אות לגיון הכבוד הצרפתי.
באפריל 2006, לאחר המתנה של שישה עשורים, הוענקו לותרינגטון כנפי צניחה, אשר נחשבו לכבוד גדול. ותרינגטון ביצעה שלוש קפיצות אימון כאשר הקפיצה הרביעית שלה כבר הייתה מבצעית. "אבל הבחורים עשו ארבע קפיצות אימון, והחמישית הייתה מבצעית - ואתם קיבלתם את הכנפיים רק אחרי חמש קפיצות", אמרה ותרינגטון. "אז לא הייתי זכאית - ובמשך 63 שנה התלוננתי לכל מי שהקשיב לי כי חשבתי שנעשה לי עוול".
חייה האישיים.
בספטמבר 1944 חזרה ותרינגטון לאנגליה, שם נישאה להנרי קורניולי במשרד הרישום של קנסינגטון ב-26 באוקטובר 1944; נולדה להם בת, קלייר. בעזרתו של העיתונאי הרווה לרוק, האוטוביוגרפיה של ותרינגטון, פאולין, פורסמה בשנת 1997. הראיונות שכללו את פאולין נערכו על ידי קתרין ג'. אטווד לתוך נרטיב ישר בשנת 2013 ופורסם בשם הקוד שלה פאולין: זיכרונות של סוכן מיוחד במלחמת העולם השנייה. רוב שירות המלחמה שלה נכלל גם בספר מאחורי קווי האויב עם יחידת הקומנדו הבריטית (SAS).
הסיפור שלה צוטט כמקור השראה לרומן של סבסטיאן פולקס - "שרלוט גריי", שהפך לסרט באותו שם בכיכובה של קייט בלאנשט ב -2001, אם כי פוקס הכחיש זאת בריאיון ל"גרדיאן".
קן פולט מתייחס באופן מפורש לותרינגטון בסוף הרומן הבדיוני שלו, עורבות (Jackdaws).
פטירה.
ססיל פרל ותרינגטון נפטרה בגיל 93, בבית אבות באזור עמק הלואר בצרפת.
חיים קדמון
חיים קדמון (קוזלוב) (6 ביוני 1897 – 26 במאי 1985) היה האפוטרופוס הכללי השני של ישראל מ-1 ביולי 1948 עד 31 בדצמבר 1965.
ביוגרפיה.
קדמון נולד בביילרוס כחיים קוזלוב ולמד בחדר. בשנת 1913 הוא עלה לארץ ישראל כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה. מלחמת העולם הראשונה תפסה אותו בביקור מולדת ברוסיה והוא נתקע ברוסיה עד לאחר המלחמה. הוא נשא לאישה את יהודית וביחד הם עלו לארץ ישראל ברוסלאן. הוא עבד במשרד האפוטרופוס הכללי של ממשלת המנדט, וכיהן כממלא מקום מקבל הנכסים הרשמי חנוך (הנרי) קנטרוביץ בעת חופשותיו. ב-1 במרץ 1942 מונה לעוזר למקבל הנכסים הרשמי. בשנת 1943 כיהן כמ"מ האפוטרופוס הכללי ורשם החברות. בשנת 1944 היה מקבל הנכסים הרשמי. בשנת 1947 היה סגן נקוט רשמי במשרד האפוטרופוס הכללי, ובפברואר 1947 מונה לפקיד חשבונאי ראשי במחלקת העבודות הציבוריות. ב-21 ביוני 1947 הועלה לדרגת חשבונאי קשיש.
ב-1 ביולי 1948, בעקבות מינויו של יצחק קיסטר לשופט, מונה קדמון לאפוטרופוס הכללי של מדינת ישראל. במקביל כיהן כמקבל הנכסים הרשמי.
במהלך כהונתו טיפל, בין השאר, בהסכמים לקבלת נכסי הכנסייה הלותרנית לישראל תמורת נכסי קהילות יהודיות בגרמניה, העברת נכסי הטמפלרים לידי מדינת ישראל ונכסי הרוסים במדינת ישראל. תחום נוסף בו טיפל היה ניהול ענייניהם של חולי נפש.
לאחר סיום כהונתו בסוף 1965 כיהן כחבר בהנהלת אורט וחבר ועדת השומה של עיריית ירושלים.
בנו, ישראל קוזלוב, היה מנכ"ל תעשיות אלקטרוכימיות ועסק בחיפוש נפט.
אילאנה מרומניה
דויד לוייתן (צייר)
קרפף
לאופולד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה
לאופולד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (שם מלא: לאופולד סלבטור מריה יוזף פרדיננד פרנץ פון אסיזי קרל אנטון פון פדואה יוהאן בפטיסט יונאריוס אלויס גונזאגה ריינר ונצל גאליוס פון אוסטריה-טוסקנה (בגרמנית: Leopold Salvator Maria Joseph Ferdinand Franz von Assisi Karl Anton von Padua Johann Baptist Januarius Aloys Gonzaga Rainer Wenzel Galius von Österreich-Toskana); 15 באוקטובר 1863 - 4 בספטמבר 1931) היה ארכידוכס אוסטרי וגנרל-אוברסט בצבא האוסטרו-הונגרי.
ביוגרפיה.
לאופולד סלבטור נולד ב-15 באוקטובר 1863 בעיר ברנדיס-אלטבונצלאו שבאימפריה האוסטרית. אביו קרל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה היה בנו של לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ואמו מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות הייתה בתו של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות. מצד האם היו הוריו בני דודים. משפחתו השתייכה לענף הטוסקני של בית הבסבורג.
לאופולד סלבטור התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי בשנת 1878, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-77. בשנת 1881 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, ובשנת 1889 סיים את לימודיו, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-11 בלבוב בדרגת אוברסט לוטננט. באוקטובר 1892, לאחר שקודם לדרגת אוברסט, הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-24 בלבוב, ובספטמבר 1894 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-13. במרץ 1896 הוא מונה למפקד חטיבת הארטילריה ה-13, ובשנת 1898 מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-72. בשנת 1899 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-36 בזאגרב, ובשנת 1906 הוא הועלה לדרגת פלדצוגמייסטר, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-25 בווינה. ב-20 באפריל 1907 הוא מונה למפקח הכללי של יחידות הארטילריה, וב-20 במאי 1916 הוא הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לאופולד סלבטור סיפק לצבא 11.3 מיליון ק"ג ירקות מיובשים לצורכי הצבא, והרוויח מכך כ-20 מיליון קרונה. לאחר תום המלחמה בשנת 1918, עזב לאופולד סלבטור את אוסטריה והתגורר בספרד, שם חי בברצלונה. בשנת 1930 הוא חזר לאוסטריה, וב-4 בספטמבר 1931 הוא מת בביתו בווינה, ונקבר בקריפטה הקיסרית.
משפחתו.
ב-24 באוקטובר 1889 התחתן לאופולד סלבטור עם בלאנקה, נסיכת ספרד, בתם של קרלוס, דוכס מדריד ומרגריטה, נסיכת פארמה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
דוד לויתן
דוד לויתן (י"ח באייר תרצ"ז, אפריל 1937 – י"ט בטבת תשס"ז, ינואר 2007) היה משורר ישראלי, מחנך במקצועו.
ביוגרפיה.
דוד לויתן נולד בשנת 1937 בתל אביב. לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בה תואר בוגר בספרות עברית וכללית. בהמשך סיים תואר מוסמך בספרות באוניברסיטת בר-אילן. עסק בהוראת הספרות והלשון העברית, בין היתר בתיכון חדש בחולון במשך כ-15 שנה. בשנים 1975–77 שהה בהודו כשליח הסוכנות היהודית, ובמסגרת זו העלה ישראל מאות יהודים. לאחר שובו מהשליחות ניהל את מחלקת החינוך של מצפה רמון, שבה התגורר, עד פרישתו לגמלאות.
את דרכו הספרותית החל בגיל 19 בכתיבת שירים, שפורסמו במוספי הספרות של עיתונים ובכתבי עת ספרותיים. ספרו הראשון, "נסי סתו", הופיע בשנת 1969 בהוצאת עקד. עד מותו פרסם עוד ארבעה ספרי שירה; האחרון שבהם, "נרקיס בפירנצה", נכתב בעת שהותו בעיר פירנצה ב-1995. לאחר מותו הופיע ספר נוסף מעיזבונו, "ספר לאדם בדרכים לבית" (אבן חושן, 2011).
דוד לויתן נפטר בשנת 2007. אלמנתו, תמר לויתן, יזמה פרס ספרותי הנקרא על שמו ומוענק אחת לשנתיים בשיתוף עם אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל ועיריית חולון.
ספריו.
לאחר מותו:
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (1862–1933)
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (בגרמנית: Maria Theresia von Österreich; 18 בספטמבר 1862 - 10 במאי 1933) הייתה נכדתו של לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ואשתו של קרל שטפן, ארכידוכס אוסטריה, שהיה מועמד לכתר ממלכת פולין.
ביוגרפיה.
מריה תרזה נולדה ב-18 בספטמבר 1862 בעיר ברנדיס-אלטבונצלאו שבאימפריה האוסטרית. אביה קרל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה היה בנו של לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ואמה מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות הייתה בתו של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות. מצד האם היו הוריה בני דודים, ומשפחתה השתייכה לענף הטוסקני של בית הבסבורג.