באוגוסט של שנת 1648 שלוש חטיבות בריגדה פולניות הפסידו בקרב נגד הקוזקים והעיר נשארה בשליטתם. לפי הסכם שביתת הנשק בין הקוזקים לפולנים (הסכם זבורוב) גבול פולין והשטחים הקוזקים עבר בקו ויניצה-ימפול דרך מורפה, שרהורוד וצ'רנוביץ. שרהורוד הפכה להיות חלק ממשטר ברסלב תחת דניל נצ'יי. חלו לא מעט קרבות בין השנים 1648-1654 ובשנת 1650 הקוזאקים נכנעו לצבאו של מקסים קריבונוס, אומנם רק באוקטובר 1653, הצבא בן העשרים אלף איש תחת הנהגתו של בוגדן חמלניצקי השלט על העיר ועד סוף שנת 1654 העיר הייתה שוב בשליטת פולין.
בין 1672 ל־1699 הייתה בשליטת הטורקים שחיבבו אותה ונקראה קוצ'וק סטמבול (איסטנבול הקטנה) בעקבות חשיבות הסחר. בתקופה זאת הגיעו לעיר שליחים של כת שבתי צבי. בעקבות הקרבות בין טורקיה לפולין העיר חזרה לפולין אך נהרסה ברובה ורוב תושביה עזבוה. ב-1675 קולונל מורזנקו הוביל את הקוזאקים בניסיון לשחרר את שרהורוד אך נכשלו. מורזנקו נתפס ונהרג באכזריות כאשר הטורקים חתכו את לשונו ומיסמרו אותו לשערי העיר. ב־1699 העיר שוחררה מהטורקים, אך בין 1702 ל-1724 העיר חוותה גלי התקפות וחתירה לחופש.
ב־1793, בחלוקת פולין השנייה, העיר הפכה לחלק מחבל פודוליה, מחוז ימפול.
בסוף המאה ה-18 הפולנים בנו כנסיות ומנזרים לטובת שליטה טובה יותר באזור. שרהורוד לא הייתה יוצאת מן הכלל; מנזר ניקולייבסקי הקדוש ומדרשה קטנה נבנו במקום. בשנת 1784 היו במדרשה כ-600 תלמידים. העיר ממוקמת מעל מבוך תת-קרקעי שבו היו ממוקמים הבסיסים למבנים. כל המבנים העיקריים בשרהורוד בימי הביניים; המבצר, כנסיית פלוריאן הקדוש, בית הכנסת והמנזר היו מחוברים על ידי מעברים תת-קרקעיים.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 היו בתי מלאכה מעוטים בשרהורוד. מפעלי טקסטיל נפתחו בשנת 1825 על ידי הלורד לייבומירסקי אשר כלל 48 פועלים. בשנת 1845 היו מפעלי נרות, טבק ולבנים. תוצרים שנמכרו למחוז חרסונקי ואף בסרביה. הרפורמה של שנת 1861 החייתה את התפתחות הכלכלית ומפעלי עיבוד חקלאי חדשים נפתחו. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 נפתח גם מפעל בירות, שתי מטחנות ושני מפעלים לעיבוד עור חדשים. סחר וייצור גם חודשו. היו 125 סוחרים ו-275 בעלי מלאכה, רובם יהודים.
התפתחות תרבותית לא התחמקה מהעיר שרהורוד בחצי השני למאה ה-19. החל מ-1870 הוקמו שתי מדרשות. הקמת הספרייה הראשונה הייתה ב-1886. בשנות ה-40 של המאה ה-19 המשורר המפורסם סטפן רדנסקי (1834–1873) למד במדרשה בשרגורוד ובשנות ה-70 של המאה ה-19 גם למד באחת המדרשות המחבר הבולט מיכיול קוטסבינסקי (1864–1913).
בתחילת המאה ה-20 החלו עבודות מלאכה חדשות בעיר. היו מעל 200 חייטים ובשנת 1912 הקימו איחוד בעלי מלאכות. בתי ספר חדשים נפתחו בשנת 1908 ולאחר כארבע שנים מכללת לימודים.
שרהורוד שוחררה על ידי כוחות הצבא האוקראיני ב-20 במרץ 1944. לאחר השחרור התושבים ניקו את העיר בכדי למנוע מגפות נוספות. ב-1946 בית הספר החקלאי פתח את שעריו. בית החולים ובית המרקחת נבנו מחדש. בכדי למנוע התפרצות מגפות סגל הרפואה העניק שירותי מניעה מתמשכים.
בכדי להעלות את מהירות התפתחות התעשייה בעיר הוקם ב-1949 הארגון החקלאי, מה שסיפק תחזוקה לכל החוות במחוז והווה כמפתח להתפתחות הכלכלית בעיר. היה גם ארגון בנייה שסיפק ציוד וחומרי גלם לבנייה שהיה גם אחראי על התפתחות השיכון, בניית עסקים, מרכזי בילוי, ומרכזי ממשלה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 ארגון האוכל של שרהורוד העלה את התוצרים שלו ביותר מ-500% מאז 1945. הארגון יצר שמן בישול, משקאות קלים, בשר ולחם. בשנת 1960 מפעל החלב של העיר ביצע את המשלוח הראשון שלו. באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 קיבל ביה"ח של העיר 180 מיטות חדשות, נפתח בית מלון, והוקמה תחבורה ציבורית. נהגי שרהורוד היו ידועים כמכובדים גם מחוץ לאזורי המחוז. מרכז התרבות המחוזי גם נפתח ב-1960 והספרייה העירונית העשירה את אוסף הספרים שלה עם מעל 22,000 ספרי מבוגרים יותר מ-28,000 ספרי ילדים.
מלחמת אזרחים.
המהפכה של פברואר 1917 הכניסה אלפי תושבים בשרגורוד לחיים הפוליטיים למרות שלא היו הישגים מכך כמו שהובטח מהבולשיביקים. החדשות על ניצחון הבולשיביקים במהפכת אוקטובר 1917 התקבלה באור רע בעיניי תושבי שרגורוד. החיילים שחזרו ממלחמת העולם השנייה ארגנו פגישה עירונית ובה הודיעו על הצו של הממשלה הסובייטית.
בשנת 1918 הממשלה הסובייטית החרימה את כל האדמות מהכנסיות והחלה לחלק לאיכרים. אבל כל השינויים לסדר חקלאי חדש נעצרו בפרוץ מלחמת אזרחים בעיר שרהורוד.
אוקראינה נאבקה על עצמאותה בבולשיביקים ובאביב 1918 הצבא האדום הגן על עצמו מצבא אוסטריה-גרמניה, צבא אוקראינה והצבא הלבן שניסו להפיל את הממשלה הבולשיביקית.
כ-60 אחוזים מהיהודים הרוסים חיו באוקראינה וכולם לקחו חלק במניעת פעולות אנטישמיות כמו גניבות, התקפות ורציחות. הצבא האדום אסר על פעולות אנטישמיות אלימות אך כל זה לא היה תקף באוקראינה. בשנת 1919 כשאוקראינה נסוגה, פעולות אנטישמיות אלימות ברמות חדשות לקחו עשרות אלפים חיים ואף אחד לא נשפט. רובם של היהודים באוקראינה חששו מעצמאותה של אוקראינה הבינו כי הצבא האדום בלבד יוכל למנוע זאת.
הצד השני במלחמה, הצבא הלבן, גם עסק בגניבה, רצח ואונס. כשהם נאלצו לסגת דרומה בסוף 1919 הם שחררו מזעמם על קהילות יהודיות בדרכם. היחידות היהודיות להגנה עצמאית הצליחו לעצור אותם מדי פעם בעזרת ציוד מהממשלה הסובייטית.
לאחר המהפכה של שנת 1917 הפלישה הרוסית ב-1920 האטה את הניסיונות להקמת מדינה עצמאית.
העיר שרהורוד שוחררה על ידי הצבא האדום באביב 1920. ב-1923 והעיר הפכה למרכז מחוזי כאשר האוכלוסייה גדלה ל-2,450 תושבים. התושבים לקחו חלק בהתפתחות תרבותית ואזרחית. בשנת 1924 לשרהורוד הוקם בית ספר והספרייה נפתחה. לראשונה, לתושבי שרהורוד הייתה גישה לסיוע רפואי חינמי במרכז הרפואי החדש שכלל בית מרקחת וסיוע רפואי אמבולטורי.
בכדי לספק את הצרכים הגדלים של החלק החקלאי נפתח בית ספר לחקלאות בשנת 1928 ומרכז תיקון ציוד חקלאי נפתח ב-1930. תוצרת החקלאות עלתה ומתקנים חודשי לעיבוד תוצרת חקלאות נפתחו ותפוקת הפקת החשמל המקומית הוכפלה.
מרכז לימוד מתקדם נפתח ב-1940 בעל שתי קומות, מעבדה וספרייה. באותה תקופה מרכז לימודי רפואה נפתח וכמן כן נפתחו ספרייה ציבורית, תחנת רדיו מקומית ופארק ציבורי.
יהודים.
במהלך המאה ה-16 יאן זמויסקי נתן למשפחות יהודיות לחיות בשרהורוד אך נאלצו לשלם מיסים לכנסייה הקתולית. בשנת 1589 הוקם בית כנסת העתיק והמבוצר בשיתוף פעולה עם השלטון הפולני, היווה כבעל תפקיד חשוב בהגנת העיר וכך שימש כאחד הביצורים בעיר בהסכמת היהודים.
בעקבות הפסד הצבא הפולני בקרב נגד הקוזקים החברה היהודית נהרסה. בתקופת גזירות ת"ח ת"ט (1648) היו בעיר כ-300 יהודים ורובם נהרגו, הנותרים בחיים ובראשם הרב יעקב אליהו נמלטו לבוצ'אץ'. לאחר כיבוש העיר על ידי טורקיה ב־1672 חלק מיהודי העיר הצטרפו לחסידי שבתי צבי.
בזמן שהות הטורקים בין 1672 ל־1699 השתמשו בבית הכנסת כמסגדים אך בו זמנית הרבה יהודים טורקים היגרו לשרהורוד. לאחר שחרור שרהורוד מהטורקים היהודים עדיין סבלו בעקבות ההתקפות על העיר מפוגרומים מתמשכים כאשר הגויים נשדדו.
ב-1734 העיר סבלה מאחד הפוגרומים החמורים ביותר בעיר בה נרצחו מאות יהודים.
תנועת החסידות זכתה להתפשטות ניכרת במקום, לאחר שדיין העיר, ר' יעקב יוסף מפולנאה, הצטרף לתנועה ונהיה תלמידו הקרוב של הבעל שם טוב ב־1748. הבעל שם טוב עצמו הגיע לעיר לעיתים תכופות. לאחר שרבי יעקב יוסף נהיה חסיד. הקהילה, בראשות גובה המיסים, הדיחה אותו מתפקידו.
בשנת 1793 העיר נפלה לידי שלטון האימפריה הרוסית וראתה צמיחה יפה של החברה היהודית במקום. באותה השנה התגורר בעיר נתן שטרנהרץ לאחר חתונתו ב־1793, תלמידו של רבי נחמן מברסלב. בעיר התקיימה גם פעילות פרנקיסטית, ופרנקיסטים משרהורוד מוזכרים בספרי רבי יעקב עמדן.
בשנת 1799 הוקם בית קברות יהודי חדש.
ב־1825 ביקר בעיר רבי ישראל מרוז'ין והקים את קהילת חסידיו שנהייתה המשפיעה ביותר במקום והייתה אחת מהתנועות הרוחניות המשמעותיות ביהדות המודרנית. לאחר מכן ביקרו בעיר אדמו"רים רבים והקימו בה את קהילותיהם, אך חסידי רוז'ין סדיגורא נשארו החשובים והמשפיעים ביותר. בסוף המאה ה־19 בראש הקהילה עמד ר' חנוך הלוי קרופניק - חסיד רבי דוד מטלנא.
העיר צפתה כמו כן בתלאות הדת היהודית כאשר היהודים כונו "התיישבות חלשה" באימפריה הרוסית. היהודים בשרהורוד היו בעיקר בעלי מלאכה וסוחרים. בין השנים 1820 ו-1830 היו שלושה סוחרים בשרהורוד משלושה ארגונים שונים וכולם יהודים. ב-1847 היו כ-3,670 יהודים בשרהורוד וכ-30 שנה לאחר מכן המס' גדל ל-3,989 תושבים יהודים. בסוף המאה ה-19 יהודים הורשו לכל סוגי הסחר: איכסון עצים, הדפסה ומלונאות.
בזמן שרוב היהודים בשרהורוד שגשגו היו גם שעירים לעזאזל תדירים. בין השנים 1881–1882 האוכלוסייה היהודית סבלה בעיקר מפוגרומים. הסופר המפורסם שלום עליכם מתאר לעיתים תכופות עיירות יהודיות כמו שרהורוד.
בסוף מלחמת האזרחים כ-2,000 פוגרומים הרגו כ-100,000 יהודים ויותר מחצי מיליון חסרי בית. ההתקפות הכוחניות של הבולשיביקים בשנת 1917 עצרו מהקהילה היהודית להתפתח ולפי האידאולוגיה של לנין וסטלין מנעו מהלאום היהודי מלהתקיים. בזמנו לא שמעו תפילות מתוך בית הכנסת העתיק ובמראית עין היה נטוש עד 1922.