במקום השבר עצמו נוצרים תאי מזנכימה חדשים המהווים את המקור לעצם החדשה. במקביל ליצירת כלי דם חדשים, נוצרת רקמה חדשה וזמנית הקרויה קלוס (callus). בשלב הראשון מדובר בקלוס רך אשר מכיל רק תאים מתחלקים וכלי דם, אולם לאחר 6 שבועות מדובר בקלוס קשה שמכיל סידן (ועל כן גבס מושם למשך 6 שבועות במרבית המקרים).
החל מהשבוע השמיני לאחר השבר מתחיל תהליך עיצוב מחדש - העצם מתעצבת, תהליך גידול התאים נעצר וייצור כלי הדם יורד.
ניתן להבחין בקלוס גם שנים לאחר הריפוי- מדובר למעשה בהתעבות או גוש של העצם באזור השבר עצמו. הגורם העיקרי המעודד את יצירת הקלוס הוא ההמטומה הנוצרת כתוצאה משבירת העצם - שטפי דם מקומיים מביאים להצטברות דם בעצם, והם עשירים בגורמי גדילה המביאים לתחילת ייצור הקאלוס. מכאן שניקוז ההמטומה עלול להביא לנזק לתהליך הריפוי ונמנעים מניקוז כל עוד ההמטומה אינה גורמת ללחץ ולכאבים.
הקלוס עצמו נוצר על "פיגום" של פיברין אשר מגשר על השבר בשלב הראשון. גשר הקלוס הראשוני נוצר הן כתוצאה מגדילה אנדוכונדרלית במרכז והן כתוצאה מגדילה תוך ממברנוזית בשוליים. הגדילה התוך ממברנוזית, אשר נוצרת עקב הרמת קרום העצם, גורמת לייצור משמעותי של עצם, ולכן לעיתים בניתוחים לתיקון שבר בוחרים להכניס מסמר אשר מביא ליציאת מח העצם החוצה לאזור השבר ומרימים את קרום העצם לשם עידוד פעולתו.
לאחר שנוצר גשר הקלוס הוא מתגרם ובו בעת מתרפא קו השבר עצמו. התהליך מסתיים כאשר קו השבר נעלם אך תהליך העיצוב מחדש נמשך.
תפקידו של הגבס באיחוי שברים הוא קיבוע אשר מפחית תנועה ומונע יצירה של סחוס במקום עצם. קיבוע קשה מדי יביא לירידה ביצירת הקלוס וקיבוע גמיש מדי יביא להיווצרות קלוס רך. בכל מקרה לאחר זמן מה יתחיל שלב ההתגרמות ואז ניתן להסיר את הקיבוע, בין היתר כדאי להעמיס על העצם החדשה כדי שתתפתח בצורה טובה יותר. ככלי עזר לקיבוע שבר בעצם מנצלים מסמר תוך לשדי.
דרך יצחק רבין
ארכון בזיליאוס
מבצע עדשה
מבצע עדשה (ברוסית: Операция Чечевица) היה מבצע במהלכו גירשה ברית המועצות, בהנהגתו של יוסיף סטלין, עמים שונים, ובהם העם הצ'צ'ני, מחבל הקווקז. העמים יושבו מחדש באסיה התיכונה, ושבו בהדרגה לקווקז לאחר מותו של סטלין.
רקע.
ההחלטה על הגליית העמים, ובהם העם הצ'צ'ני, הגיעה לאחר מרד צ'צ'ני (שהיקפו היה מצומצם, יחסית למרידות אחרות שהיו באזור בתקופות השונות) שהתקיים בשנים 1940–1944, וקרא לשחרורו של הקווקז כולו. ההנהגה הסובייטית, בהנהגתו של סטלין, החליטה לנקוט בצעדים קיצוניים בתגובה למרד, שגבה ממנה מחיר צבאי יקר, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה.
עם היחלשותם של הגרמנים והתרחקות חזית הלחימה מהקווקז מחד גיסא, ועם דעיכתו של המרד הצ'צ'ני מאידך גיסא, הואשמו הצ'צ'נים ובני העמים האחרים בבגידה, בשיתוף פעולה עם הנאצים, ובחבלה במאמץ המלחמתי הסובייטי. מידת נכונותן של ההאשמות הסובייטיות בדבר שיתוף פעולה ישיר עם הנאצים מוטלת בספק רב, אולם ההנהגה הסובייטית ראתה בכך הזדמנות ראויה לפתרון הסכסוך האלים המתמשך בקווקז, בדמותו של טיהור אתני.
מהלך המבצע.
ב-23 בפברואר 1944, יום הצבא הסובייטי, החל בקווקז הצפוני "מבצע עדשה", אשר תוכנן בקפידה לאורך חודשים רבים. ההכנות כללו ריכוז כוחות צבא גדולים, רובם חיילי משרד הפנים והשירותים החשאיים, איסוף קרונות משא, ותכנון מדוקדק של לוחות הזמנים. המבצע התנהל תחת השגחתו של לברנטי בריה, ראש שירותי הביטחון הסובייטים ושר הפנים. בבוקרו של ה-23 בפברואר, אספו כוחות הצבא את בני העמים הצ'צ'נים, האינגושים, הבלקרים והקרצ'איי. הם צוו לאסוף את מיטלטליהם ולעלות למשאיות ולרכבות. לאחר מכן הובלו לצורך יישובם מחדש בקזחסטן ובקירגיזסטן. כתוצאה מהמהלך, הרפובליקה הצ'צ'נו-אינגושית נמחקה למעשה מהמפה, וכל תושביה הצ'צ'נים והאינגושים, קרוב לחצי מיליון בני אדם, גורשו אל אסיה התיכונה.
ההגליה לוותה במעשי אלימות ורצח קשים כנגד האוכלוסייה המקומית, ובמהלכה נרצחו ונטבחו מאות ואלפי בני אדם, עוד קודם שהועמסו לקרונות המשא (חולים, זקנים, וישובים שלמים שנמנעה גישה רכובה אליהם - כגון הכפר חייבח'). כשליש מהצ'צ'נים מתו במהלך הגירוש מתנאי הדרך הקשים ברכבות המשא. בני העמים ששרדו, יושבו כאמור באסיה התיכונה, ביישובים חדשים, או שצורפו ליישובים ישנים, תחת משטר מיוחד שהגביל את תנועתם.
לאחר המבצע.
לאחר מותו של סטלין ב-1953, התרופף בהדרגה המשטר המיוחד. בנאום סודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב ב-1956, נשמעה ביקורת על פעולותיו האלימות של סטלין, ובהם הגירושים ההמוניים. ב-1957, התיר חרושצ'וב לצ'צ'נים ולאינגושים לשוב למולדתם, והרפובליקה הצ'צ'נו-אינגושית האוטונומית חודשה בגבולות חדשים.
לאירועי המבצע הוקדש סרט "פקודה לשכוח" שצולם בשנת 2014 והקרנתו ברוסיה נאסרה.
האגדה של זלדה
האגדה של זלדה (באנגלית: The Legend of Zelda) היא סדרת משחקי וידאו מצליחה שנוצרה על ידי שיגרו מיאמוטו, ומיוצרת על ידי חברת נינטנדו. משחקיות הסדרה כוללת פעולה, הרפתקאות, משחק תפקידים ופתרון חידות. בחלק מהמשחקים יש אלמנטים של משחקי פלטפורמה. הסדרה נחשבת משפיעה מאוד על עולם משחקי הווידאו.
ברוב המשחקים, עלילת הסדרה מתמקדת בלינק, שצריך להציל את הנסיכה זלדה מגנונדורף שמתכנן להשתלט על היירול בעזרת הטרייפורס, הכוח המשולש שכדי להשלימו הוא צריך את לינק, זלדה והוא עצמו. המשחקים מתרחשים לרוב בעולם הפנטזיה היירול. בגלל הצלחתה, הפכה הסדרה לאחד מהמותגים הגדולים של נינטנדו, לצד סדרות המשחקים סופר מריו, פוקימון, מטרויד ספלטון ועוד. נכון לנובמבר 2019 נמכרו ברחבי העולם 90 מיליון עותקים מהמשחקים בסדרה.
דמויות עיקריות.
לינק.
לקריאה נוספת: לינק (האגדה של זלדה).
דמות הפרוטגוניסט הנראה כשדון יער בלונדיני הלובש טוניקה בצבע ירוק ומצנפת ירוקה. לינק הוא הגיבור שיוצא להציל את ממלכת היירול ואת הנסיכה זלדה משד מרושע בשם גאנון בעזרת כוחם של חרב המאסטר וטרייפורס האומץ.
ברוב המשחקים לינק הוא אינו אותו לינק שהופיע במשחקים האחרים, אלא התגשמות "רוח הגיבור" בכל דור ודור.
הנסיכה זלדה.
דמות "העלמה במצוקה" (לעיתים גם דמות מסייעת) במשחקי הסדרה. זלדה היא נסיכת הממלכה היירול שמחזיקה בטרייפורס החוכמה. ברוב המשחקים, על לינק להציל אותה מידיו של השד גאנון. במשחקים מאוחרים יותר קיבלה זלדה תפקיד אקטיבי והיא עוזרת ללינק להילחם נגד האויבים השונים.
ברוב המשחקים, זלדה היא אינה אותה הנסיכה מהמשחקים האחרים, אלא בת למשפחת המלוכה של היירול. הזלדה הראשונה הייתה הצורה הגשמית של האלה היליה שייסדה את משפחת המלוכה, ומאז כל נסיכה שנולדת נושאת את שמה.
גאנונדורף.
גאנונדורף (או גאנון בקיצור) הוא האנטגוניסט המרכזי ברוב משחקי הסדרה. גאנון הוא הצורה הגשמית של דימייס, מלך השדים שניסה בעבר לכבוש את היירול בעזרת כוחו של הטרייפורס, אך האלה היליה עצרה אותו והטרייפורס התפצל לשלושה חלקים, כשגאנון מחזיק בטרייפורס הכוח.
לאחר שהלינק הראשון ניצח את דימייס והציל את האלה הילייה, דימייס הטיל קללה לפיה נשמתו תחזור לחיים ותמשיך להילחם בגלגולים של לינק וזלדה בכל דור מחדש. ובניגוד ללינק וזלדה, גאנון הוא אותו הגאנון ולא גלגול אחר שלו.
אפימורפיזם
הפלישה המונגולית לגאורגיה
הפלישה המונגולית לגאורגיה הייתה סדרה של פשיטות ופלישות של המונגולים לתוך ממלכת גאורגיה (אשר כללה באותה תקופה את גאורגיה, ארמניה של היום ומרבית אזור הקווקז) במהלך המאה ה-13. לאחר פשיטה סיור ראשונה לצורך איסוף מודיעין ב-1220, המשיכו המונגולים לפשוט על הממלכה וב-1236 ביצעו פלישה נרחבת, בה הכריחו את הגאורגים, בשנת 1243, להיכנע. הממלכה הגאורגית נאלצה לשלם מסים כבדים מדי שנה, וסיפקה חיילים לפלישות הרבות שביצעו המונגולים. ההתנגדות הגאורגית הייתה פסיבית בתחילה, והתפתחה לאחר מכן לסדרת מרידות, כשלעיתים קרובות שולבו בהם עימותים בין אזרחים ומאבקי כוח בין תומכי המונגולים למתנגדיהם. עימותים אלה הובילו להידרדרות ולהחלשות הממלכה הפאודלית החזקה. השלטון המונגולי החזיק מעמד עד לשנות העשרים המאוחרות של המאה ה-14, עד אשר שיקם המלך גאורגי החמישי המזהיר את הממלכה באמצעות יכולותיו הדיפלומטיות והצלחותיו הצבאיות, והחזיר חלק ניכר מכוחה הקודם ושגשוגה.
ההתקפות הראשונות.
הופעתם הראשונה של המונגולים הייתה כאשר הממלכה הגאורגית הייתה עדיין בשיאה, ושלטה ברוב הקווקז. המונגולים הופיעו לראשונה ב-1220, כאשר כ-20,000 לוחמים, שהונהגו על ידי המצביאים המונגולים סובוטאי וג'בה , גנרלים של ג'ינג'יס חאן, רדפו אחרי השאה מוחמד השני מחוורזמי , משושלת חוואריזם (חווארזם), לים הכספי.
בהסכמת ג'ינג'יס חאן המשיכו שני הגנרלים להתקדם מערבה במשימת סיור. הם עברו בשטחי ארמניה שהיו בשליטת הממלכה הגאורגית, והביסו כ-60,000 גאורגים וארמנים שהונהגו על ידי לאשה גיאורגי, והאטבגים (שם טורקי שניתן לאצילים) והספאבוד (سپهبد) - הקצין, איוון מחרגרדזלי (ידוע גם כזאקריאן או זקראיד בהיסטוריה הארמנית), בקרב חונן, על גדות הנהר קוטמן. גיאורגי נפצע בקרב. הגנרלים המונגולים לא נטו לכבוש את הקווקז באותו הזמן, וחזרו חזרה לחמיידן שבאיראן, רק כדי לחזור בינואר 1221. הקרב בברדב שבאזרבייג'ן היה הססני, והכובשים נסוגו לים הכספי. המונגולים צעדו צפונה ובזזו בדרכם את צפון-מזרח ארמניה, ומחוז שירוואן. זה הוביל אותם לאלניה ודרום הערבה הרוסית, שם התמודדו מול הכוחות של רוסי-קיפצ'קי בקרב נהר הקלקה ב-1223.