המידע המוקדם ביותר לגבי העיר אזורום עצמה הוא מתקופת הביזנטים אשר ייסדו אותה בתחילת המאה ה-5. הביזנטים כינו את ארזורום תאודוסיופוליס (Theodosiopolis), על שמו של הקיסר תאודוסיוס הראשון, וסמלה של העיר הוא עיט דו-ראשי, המבוסס על סמל העיט הדו-ראשי הביזנטי. העיר המשיכה ועברה חליפות בין הביזנטים, הפרסים והערבים, עד שנכבשה בסוף המאה ה-11 בידי הסלג'וקים. אלה אימצו את שמה הקודם "ארזן" אך בשל כך שעיר אחרת נשאה כבר בשם זה, הוסיפו לה את הכינוי "רום" על שמם של הרומאים/הביזנטים והעיר הייתה ל"ארזן אל-רום" (ארזן הרומית) ומאוחר יותר ל"ארזורום". העיר נודעה כתחנה חשובה לאורך דרך המשי, וב-1515 נכבשה על ידי הסולטאן העות'מאני סלים הראשון.
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה בין השנים 1877-1878 הותקפה ארזורום, והגנת שכונת אזיזיה (Aziziye) נסמכה בין היתר על נשים מתנדבות. המפורסמת בין נשים אלה היא ננה הטון שהפכה לאחד מסמליה של העיר.
העיר הייתה מוקד לקרבות בין האימפריה העות'מאנית ורוסיה גם בעת מלחמת העולם הראשונה. היא נכבשה בידי הרוסים ב-16 בפברואר 1916 במתקפת ארזורום והושבה לעות'מאנים רק מכוחו של הסכם ברסט-ליטובסק ב-1918.
ועידת ארזורום (בטורקית: Erzurum Kongresi) של התכנסה בעיר בעקבות חוזר אמסיה מ-22 ביוני 1919, החל ב-23 ביולי 1919 ועד ה-4 באוגוסט 1919. בוועידה השתתפו נציגיהם של חמישה מחוזות במזרח טורקיה והיא קיבלה מספר החלטות חשובות על אופן ניהולה של מלחמת העצמאות של טורקיה.
מוסטפא כמאל, מייסד טורקיה המודרנית, התפטר מהצבא העות'מאני בהיותו בארזורום ב-8 ביולי 1919 לאחר שנדון למוות שלא בפניו בידי הממשלה העות'מאנית בשל פעילותו בארגון התנועה הלאומית הטורקית. הוא הכריז על שחרור העיר, ובה הונפקה לו תעודת האזרחות הראשונה (Nüfus Cuzdanı) של הרפובליקה הטורקית החדשה. לאחר מכן עבר לאנקרה ובה קבע את מרכזה של התנועה.
ארזורום נודעה כ"הסלע" בקוד נאט"ו, ושימשה כבסיס חיל האוויר הדרומי ביותר של נאט"ו במהלך המלחמה הקרה.
בשנת 1957 נוסדה בעיר אוניברסיטת אטאטורק (Atatürk Üniversitesi) ובה למדו בשנת 2006 41,613 תלמידים. העיר אירחה את משחקי החורף של האוניברסיאדה בשנת 2011.
הרפובליקה התורכית
נפת ארזורום
מגיד
מגיד (דרשן)
מגיד (הגדה)
קוויק
גרטן
גרטן (מצרפתית: Gratin, "מוקרם") הוא תבשיל קדירה מהמטבח הצרפתי, המצופה גבינה או פירורי לחם בחמאה ונאפה.
חלק מגרסאות הגרטן כוללות תפוחי אדמה בשמנת. בגרסה המסורתית פעמים רבות מוחלפת הגבינה ברוטב בשמל.
רכיבים אפשריים הנכללים בגרטן הם גבינת שמנת, בשר חזיר, בצל, פלפל שחור.
במדינות מסוימות גרטן נחשב למאכל חגיגי, ומוגש בחג המולד ובחג ההודיה.
מגיד (קבלה)
מַגִּיד הוא מונח בקבלה היהודית המתאר כוח עליון, מלאך או נשמה של צדיק שנפטר, המתגלים לצדיק חי בחוויה מיסטית, בחלום או בהקיץ, פעמים כתוצאה משימוש מהזמנה פעילה וייחודים ופעמים במפתיע. המגיד מגלה לאדם דברי תורה, בתורת הקבלה או הנגלה, וכן מספר לו על מאורעות עתידיים. לרוב המגיד מדבר מפיו של הצדיק, אך במספר מקורות מתואר המגיד כדמות חיצונית המכתיבה את דבריה לצדיק. שיאה של תופעת המגידות היה בין המאות ה-16 וה-18.
לרוב מתואר המגיד כמי שמופיע בעקבות פעילות מסוימת ומיוחדת לצורך גילויו כגון ייחוד ייחודים, ועם זאת, לעיתים מוזכר המגיד כמי שהופיע או ביקש להופיע בלי פעילות אקטיבית מקדימה.
ההיסטוריה של המגידות.
רקע.
אחד מיסודות האמונה היהודית הוא שהאל נגלה אל בני האדם. על פי התורה ודברי חז"ל, לגילויים אלו דרגות שונות. בין הדרגות - נבואה, בת הקול ורוח הקודש. על פי התלמוד, עם חלוף השנים הייתה ירידה באיכות הקשר בין האל לבני האדם, כמתואר באימרה: "משמתו חגי זכריה ומלאכי נסתלקה רוח הקודש מישראל, ואף על פי כן היו משתמשים בבת קול" (מסכת סוטה מח, ב.). סוג נוסף של קשר מאת האל עליו מסופר בספרות חז"ל הוא מלאכים מגלי רזים, ובראשם אליהו הנביא. על פי המתואר בספרות חז"ל, המלאכים גילו לבני האדם הלכות שונות, וגם מסודות התורה.
ספרות הקבלה נושאת מראשיתה אופי תאוסופי, בכך שאין היא מסתפקת בחוויה הרוחנית כיעד בלבדי, אלא כאמצעי להשגת סודות הקבלה, וכשלב ראשון של תהליך פרשנות ופלפול הנמשכים כתוצאה מגילויים אלו. הגילויים הראשונים של הקבלה מיוחסים לגילוי אליהו.
מימי קדם, עם התפתחות והתפשטות תורת הסוד, נכללו בה אמצעים שונים שנועדו להשגת דיבור מאת האל. אחד האמצעים המתוארים בדברי חז"ל, במיוחד בספרות ההיכלות והמרכבה, היה "מסע נפש" בו האדם מיטהר ועולה לשמים לחזות בכיסא הכבוד. עדויות על מסעות כאלו מסופרים עוד על תקופת התנאים, כמו הסיפור על ה"ארבעה שנכנסו לפרדס" (מסכת חגיגה יד, ב.).
בספרות הקבלה המאוחרת, החל מהמאה ה-16, נזנח השימוש באמצעים שתוארו במסורות השונות, ונותרה בעיקר הטכניקה של גילוי מגיד. כך נזנחה כמעט לחלוטין הטכניקה הקדומה של מסע נפש במובן של עלייה לחזות בכיסא הכבוד שרווחה בספרות ההיכלות והמרכבה (למעט מקרים יוצאי דופן כשל הבעל שם טוב ורבי חיים אבן עטר), ותחת זאת ירדו ה"מגלים" למטה, אל הנפש. גם השימוש בבת קול פסק עוד בתקופת התנאים, כך שתופעת המגידות היא הקרובה ביותר לגילוי אליהו שהיה רווח משכבר. כמו כן, קיים גם דמיון מסוים בינה לבין הנבואה.
התקופה הראשונה למגידות - ספר המשיב.
שימוש במה שהוגדר מאוחר יותר כ"מגיד", ידוע כבר מתקופות קדומות, עוד לפני הופעת הקבלה הספרדית, במה שנודע כשאלת חלום, כמו בספרו של ר' יעקב ממרויש מבעלי התוספות, "שאלות ותשובות מן השמים" (מפנה המאות ה-12 וה-13). בכתבים קבליים מסוימים, למשל בפירוש האגדות של רבי עזרא ובספר שערי צדק לאחד מתלמידיו של רבי אברהם אבולעפיה, ישנה פרשנות המפרשת גם את נבואת הנביאים בדרך דומה לתופעת המגידים. גם רבי יהודה אבן מלכה כותב על הקול שיצא מהסנה הבוער, שהיה זה קול שבקע מגרונו של משה. עם זאת, במקורות אלה עצמם אין שימוש במונח "מגיד" או תיאור דומה לזה המתואר בהקשר למגיד. השימוש במושג "מגיד" עצמו החל קרוב לגירוש ספרד, אצל מקובלי ספרד. בתקופה זו של טרום הגירוש, נכתבו הוראות מפורטות שכללו את האמצעים הקבליים השונים שבהם יש להשתמש כדי לזכות לגילויו של מגיד. תופעת המגידות הגיעה לשיאה בתקופת השבתאות, ומאז הייתה קיימת במידה קטנה יותר, עד למאה ה-18.
החיבור הראשון המאזכר גילויים שונים שהתגלו על ידי מגיד, הוא "ספר המשיב". ספר זה נכתב ככל הנראה בספרד לפני הגירוש, אך לא ידוע בבירור מיהו מחברו.
בספר המשיב מתוארים גילויים מסוגים שונים, וייחודו בכך שמחברו מעיד כי יש בו גילויים מפי הגבורה, דהיינו מפי האלוהים עצמו, כביכול. ייחודיות זו מעומעמת אצל המקובלים שהביאו דברים בשמו של ספר זה, שקראו לבעל הגילויים שבו בשמות שונים, מהם נראה שאף בו אין מדובר בגילויים מפי האלוהים עצמו. גם בכתבי היד השונים של החיבור קיימות סתירות בנקודה זו. יש מכתבי היד (הבריטי, למשל) מהם משתמע כי הדובר הוא אכן האלוהות עצמה. כתבי יד אלה כוללים ביטויים כגון "שמותי היקרים" ו"סוד אלהותי וכחי ומשיחי". לעומתם, בכתבי יד אחרים נעלמו ביטויים אלה והמגיד מזוהה כמלאך עזריאל. כתבי יד אלה אף כוללים תפילות ובהן בקשות לגילוי המלאך עזריאל דווקא. בנוסף, במקצת החומר של ספר המשיב מתגלים המלאכים מיכאל ומטטרון, ובמקצתו גם הכוחות המופקדים על הרוע והטומאה: סמאל ואמון מנוא, הידועים ממעשה יוסף דלה ריינה.
שאלה זו, של זהות המתגלה, היא בעלת השלכה לדרכים השונות בהן מופיעים הגילויים על פי ספר המשיב. בספר מתוארות שתי דרכים לגילוי: בהקיץ ובחלום. מתוך קטע אחד בספר המשיב נראה שכאשר הגילויים הם מפי הגבורה, הרי שלחסידים הקדמונים (וכך יהיה גם לעתיד לבוא) היה האלוהים נגלה בגוף רוחני מלובש ומוגשם בחומר, בגופו של אליהו עמו היו הקדמונים מדברים. לעומת הקדמונים, בזמן הזה הגילויים הם רק בחלום בלי דבור וקול. עם זאת, בקטע אחר של הספר נראה שגם בזמן הזה תיתכן אפשרות של גילוי בצורת אדם בהקיץ. לעומת גילויי האלוהות, הגילויים של שאר המלאכים הם לרוב בחלום, על ידי שאלת חלום.
בספר המשיב מוצגת הפרקטיקה של שאלת חלום כענף של המגידות. השימוש בשאלת חלום היה הנפוץ ביותר באותה עת, והוראות מפורטות איך לבצע את שאלת החלום נשתמרו בהרבה נוסחים. כאמור, גם בחוג בעלי התוספות נעשה שימוש בשאלות חלום כדי להכריע שאלות הלכתיות שונות, ותופעה זו הגיעה לשיאה בספר "שאלות ותשובות מן השמים" של רבי יעקב ממרויש. לעומת השימושים המקובלים, אצל מקובלי ספרד נעשה שימוש בשאלות חלום בעיקר כדי לברר שאלות שונות בתורת הקבלה, כפי שנראה מכתבים שונים של רבי אברהם בן אליעזר הלוי. שימוש בשאלת חלום נמצא גם בכתבי רבי יהודה בן משה אלבוטיני ממגורשי פורטוגל בספרו "סולם העלייה", וכך גם בספרי מקובלים אחרים מהדור שאחר הגירוש.
לעומת דברי החוקרים שהסיקו שכתיבת דברי מגידים נעשית באמצעות "כתיבה אוטומטית", בספר המשיב אין תופעה של כתיבה אוטומטית, אלא מישהו שלישי היה יושב בחדר עם המקובל שהיה אומר בקול את מה שהאלוהים או המלאך אמר לו, והוא היה כותב את הדברים ששמע מפי שומע התשובה, מבלי שיבין את המתרחש.
לספר המשיב ולתופעת המגידות שבו הייתה השפעה על המקובלים בדור שאחריו, במישרין או בעקיפין. ספר המשיב היה מוכר גם לרמ"ק ולרבי עובדיה המון, המצטטים מתוכו. ספר אנונימי נוסף בשם "כף הקטורת", פירוש קבלי על ספר תהילים, הוא כעין עיבוד של ספר המשיב בדרך דרוש ולא בצורה של גילויים, היה מוכר לרבי יצחק איזובי בעל "אגודת אזוב" שמביא ממנו, וגם לרבי חיים ויטאל, כך שספר המשיב השפיע גם עליהם בצורה עקיפה.