בשנת 2017 הוציאה את ספרה השני "געגוע בין השורות" גם הוא בהוצאה עצמית. ספר זה כולל גם הוא סיפורים קצרים בנושא אהבה ומערכות יחסים. הוא הופץ לחנויות ישר עם יצאתו לאור ונכנס היישר לרשימות רבי המכר. את המימון להוצאת ספריה גייסה אלמוג דרך האתר "הדסטארט" בתמיכת הגולשים והעוקבים בדף הפייסבוק שלה.
ביקורות.
כתיבתה של אלמוג זוכה לביקורות מעורבות. עקב יציאתה של אלמוג מכותלי הפייסבוק אל עולם הספרות, נוצר שיח ציבורי בנושא תופעת "סופרי רשת" אשר זוכים, מצד אחד, להערצת הקוראים ברשתות החברתיות ומחוצה להם, ומצד שני, לביקורות מאנשי הרוח והתרבות, המלינים על איכות הכתיבה שלהם לעומת הספרות הקלאסית יותר.
אליאנס (יצרן צמיגים)
צב הוקסביל
ארטה פסקל-טרויו
ארטה פסקל-טרויו (בצרפתית: Ertha Pascal-Trouillot; נולדה ב-13 באוגוסט 1943) היא משפטנית שכיהנה כנשיאת בית המשפט העליון של האיטי, ושימשה כנשיאה הזמנית של המדינה כ-11 חודשים. פסקל-טרוליו הייתה האישה הראשונה שכיהנה בשני התפקידים.
ביוגרפיה.
פסקל-טרויו נולדה למשפחה קשת יום, בת תשיעית בין עשרה ילדים. ב-1971 סיימה לימודי משפטים בפורט-או-פרנס והייתה האישה עורכת הדין הראשונה במדינה. בשנת 1975 מונתה לשופטת וב-1988 מונתה לנשיאת בית המשפט העליון.
בתקופה שבה עמדה בראש בית המשפט העליון אירעה הפיכה צבאית בהאיטי וכעבור שלושה ימי שלטון צבאי הועבר השלטון לידיה. היא כיהנה כנשיאה זמנית של האיטי ממרץ 1990 ועד פברואר 1991. במהלך השנה הנהיגה את המעבר של המדינה לשיטת שלטון דמוקרטית ובעת הבחירות החופשיות שנערכו בדצמבר 1990. ב-6 בינואר 1991 נערך ניסיון הפיכה כושל נגד הנשיא הנבחר ולאחר שנכנס לבסוף לתפקיד, הנשיא ז'אן-ברטראן אריסטיד הביא למעצרה של פסקל-טרויו באשמת קשירת קשר להפילו. בהתערבות ארצות הברית היא שוחררה ממעצר כעבור יום.
ארונס טארקוויניוס
ארונס טארקוויניוס (בלטינית: Arruns Tarquinius; ? - 29 בפברואר 509 לפנה"ס) היה נסיך רומאי, בנו של מלך רומא האחרון לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס. נהרג במהלך קרב סילבה ארסיה. במחקר המודרני הוא נחשב (יחד עם רבים מבני דורו) לדמות אגדית למחצה.
ביוגרפיה.
ארונס היה נצר למשפחת - משפחה ממוצא אטרוסקי אשר שלטה ברומא. הוא היה בנו השני של מלך רומא האחרון לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס. היה לו אח גדול בשם טיטוס ואח צעיר בשם סקסטוס.
המידע הראשון על חייו הוא מאנקדוטה לא מתוארכת המופיעה אצל ההיסטוריון המאוחר טיטוס ליוויוס. על פי ליוויוס, ארונס וטיטוס נשלחו יחד עם בן דודם לוקיוס יוניוס ברוטוס אל האורקל של דלפי. בטרם עזבו את דלפי, בקשו ארונס וטיטוס מהאורקל שתגלה להם את זהותו של השליט הבא של רומא. האורקל השיבה כי הבא מביניהם שישק לאמו יזכה לשלוט בעיר. כך יצאו השלושה חזרה לרומא, כאשר טיטוס וארונס ממהרים לפגוש את אימם עם שובם. ברוטוס, שחשד כי נבואתה של האורקל הייתה מטאפורית, העמיד פנים שהוא נופל ארצה ונשק לאדמה. מקובל לראות בסיפור זה אגדה פוליטית חסרת ביסוס עובדתי.
בשנת 509 לפנה"ס, אנס אחיו סקסטוס את האצילה הרומית לוקרטיה. בעקבות המעשה, התארגן בעיר מרד של האצולה והעם בהנהגת ברוטוס, והוכרז על ביטול המלוכה. המלך ומשפחתו נמלטו אל העיר קאירה. לאחר כישלון הקשר הטארקוויני להחזרת סופרבוס לכס המלוכה, עודד המלך המודח את הערים האטרוסקיות ויי וטרקוויניה לצאת כנגד רומא. ארונס מונה בידי אביו למפקד חיל הפרשים של הצבא שיצא אל רומא, בעוד המלך עצמו פיקד על חיל הרגלים. הצבאות נפגשו בקרב סילבה ארסיה ב-29 בפברואר. על פי המקורות, הקרב נפתח בהסתערות חילות הפרשים של שני הצדדים. ארונס נמלא זעם כאשר זיהה את ברוטוס מתקרב על סוסו תחת סמלי השלטון הרומאים וביקש להילחם בו בעצמו. ברוטוס, שזיהה את המתקפה המתקרבת, בחר להשיב לחימה. בזעמם, התעלמו שני הפרשים מביטחונם האישי והתרכזו רק בהסבת נזק לצד השני. כפועל יוצא נהרגו ברוטוס וארונס, האחד מחניתו של השני, ונפלו ארצה מסוסיהם. פובליוס ולריוס קיבל את הפיקוד על הצבא הרומי כולו, והקרב הסתיים בניצחון רומאי.
ברית שמונה האומות
ברית שמונה האומות הייתה קואליציה קצרת יומין בין מדינות אשר הוקמה במטרה לדכא את מרד הבוקסרים בסין. המדינות החברות בברית היו: האימפריה הבריטית, הקיסרות הגרמנית, האימפריה היפנית, הרפובליקה הצרפתית השלישית, האימפריה הרוסית, ארצות הברית, ממלכת איטליה והאימפריה האוסטרו-הונגרית. הקואליציה הוקמה בקיץ 1900, כאשר המורדים הבוקסרים, בתמיכת שושלת צ'ינג, תקפו את הנציגויות הבינלאומיות בבייג'ינג אשר בהן מצאו מקלט גם נוצרים סינים. הברית פורקה לאחר דיכוי המרד.
המצור על רובע הצירויות.
הבוקסרים, היו תנועה עממית שקמה לקראת סוף המאה ה-19 בסין שתחת שלטון שושלת צ'ינג. מטרותיהם המוצהרות היו לבלום את המודרניזציה, הזרים האירופיים, והנצרות שהחלו לחדור לסין. הבוקסרים האמינו שהמודרניזציה מחללת את מסורת האבות הסינית, ולפיכך עקרו מסילות רכבת, מוטטו עמודי טלגרף והטביעו אוניות קיטור חדישות. ב-1897 נרצחו מספר אזרחים גרמנים בסין, ובתגובה פתחה גרמניה בפעולות עונשין נרחבות. שליטת סין, הקיסרית צה שי, התנגדה לבוקסרים בגלוי והפעילה נגדם יד קשה, אך בפועל תמכה בהם בחשאי. בינואר 1900 החליטו מעצמות אירופה שלא ניתן יותר לעמוד מנגד כאשר אזרחים אירופיים וסינים נוצרים מותקפים, וצירי ארצות הברית, גרמניה, בריטניה וצרפת דרשו מהקיסרית לדאוג מיד להפסקת הפעילות הבוקסרית. כעת החלה צה שי לתמוך בבוקסרים בגלוי. היא ליכדה סביבה את הצבא הקיסרי, כנופיות הבוקסרים, והמוסלמים הסינים בחבל גאנסו והעניקה יד חופשית לבוקסרים לעשות ככל העולה על רוחם.
הבוקסרים פתחו במבצע נרחב לביעור הזרים והנוצרים בצפון סין. בסכנה גדולה יותר מכל נמצא "רובע הצירויות" בפקינג, אשר בו חיו הצירים של מעצמות אירופה יחד עם משפחותיהם. ב-30 במאי ביקשו הדיפלומטים מארצותיהם הגנה של חיילים. בין מאי ליוני הגיעו 430 מלחים ונחתים בני לאומים שונים לצירויות, והקימו שם מתרסי הגנה. מספר האזרחים ברובע הגיע ל-473. הציר הבריטי בפקינג סר קלוד מקדונלד הבין שאין די בכך, וב-4 ביוני הבריק לאדמירל אדוארד סימור בבקשת עזרה דחופה. ממש לאחר מכן, קטעו הבוקסרים את קווי הטלגרף, ונותק הקשר עם לונדון, ברלין, וושינגטון, פריז, מוסקבה, רומא, וינה וטוקיו. סימור ניסה אמנם לשלוח כוחות, אולם הכוח הבריטי נבלם כ-65 ק"מ מיעדו עקב חבלות במסילות הברזל. ב-18 ביוני הוציאה הקיסרית פקודה להרוג את כל הנוצרים בסין, ואל רובע הצירויות נמלטו 3,000 סינים נוצרים. ב-20 ביוני נורה הציר הגרמני הברון פון קטלר, בעת שנישא על ידי משרתיו הסינים על אפיריון בדרך למשרד החוץ בפקינג. קטלר מת במקום, והקיסרית שיגרה אולטימטום לשאר הצירים לעזוב את הרובע עד השעה 4 אחר הצהריים. משלא נענתה, נתנה הקיסרית את האות, והבוקסרים החלו במצור על הרובע.
הכוח הבינלאומי.
בהנהגתו של מקדונלד, התגוננו האזרחים והחיילים באומץ במשך 55 ימים כנגד 20,000 בוקסרים, חיילי הצבא הקיסרי, וסתם אספסוף. עמד לרשותם תותח אחד. שמונה האומות הבינו שעליהן לעשות יד אחת כדי לשחרר את אזרחיהן, וכולן החלו לאסוף חיילים ממושבותיהן הקרובות במטרה לשולחם לפקינג. האימפריה היפנית, בשל קרבתה הגאוגרפית, שלחה את מספר החיילים הגדול ביותר: הדיוויזיה ה-5 אשר כללה 20,300 חיילים, וכן יחידות של הצי הקיסרי היפני אשר כללו עוד 540 אנשים ו-18 ספינות מלחמה.
האימפריה הרוסית שלחה את הכוח השני בגודלו: 12,400 חי"ר אשר יצאו מוולדיווסטוק, וכן 10 ספינות מלחמה ו-750 אנשי צי אשר יצאו מפורט ארתור. בריטניה שיגרה 10,000 אנשי חי"ר אשר רובם היו הודים, או גורקה. פרט לכך שיגרה בריטניה 2,020 אנשי צי ו-8 ספינות. אוסטרליה, על אף שלא הייתה חברה רשמית בברית שמונה האומות, שיגרה כ-460 חיילים ואת ספינת המלחמה "פרוטקטור". הכוחות האוסטרליים יצאו רק באוגוסט, והגיעו מאוחר מכדי לקחת חלק משמעותי בדיכוי המרד. הכוחות הצרפתיים יצאו מהודו סין, וכללו 3,130 חיילים, 390 אנשי צי ו-5 ספינות. ארצות הברית, יכלה לשלוח כוחות רבים יחסית בשל שלטונה בפיליפינים. הכוח האמריקני כלל שני רגימנטים של חי"ר (ה-9 וה-14), וכן אלמנטים מרגימנט הפרשים ה-6 ורגימנט התותחנים ה-5. חיל המשלוח האמריקני היה תחת פיקודו של אנדה צ'אפי, וכלל בסה"כ 3,125 חיילים, 295 אנשי צי ושתי ספינות.