בשנת 1916 הייתה הנריקס חברה מייסדת בחברת האמניות שם כיהנה בדירקטוריון עד 1935. בשנות השלושים של המאה העשרים היא הייתה גם חברה במועצה של האקדמיה המלכותית ובוועד של החברה לאמנות קונסטפורנינגן. בשנת 1934 הוענק לה פרס טגאה ברנדט רייזלגט.
חיים אישיים.
הנריקס מעולם לא התחתנה ולא היו לה ילדים. היא גרה בקומה השנייה ברחוב פרדריקסולמס 20 בקופנהגן. באוקטובר 1943 היא נאלצה לברוח מדירתה כדי להימלט מהגסטפו. היא התחבאה בסנטוריום מונטבלו באלסינור שם נפטרה. היא נקברה בבית הקברות היהודי בקופנהגן.
פאול גוסטב פישר
פאול גוסטב פישר (בדנית: Paul Gustav Fischer; 22 ביולי 1860 – 1 במאי 1934) היה צייר ריאליסטי יהודי-דני.
ביוגרפיה.
פאול פישר נולד בקופנהגן, דנמרק. הוא היה דור הרביעי למשפחה יהודית שמקורה מפולין. הוא היה בנם של פיליפ אוגוסט פישר (1817–1907) וגוסטפה אלברטינה סוודגרן (1827–1883). המשפחה הייתה מהמעמד הבינוני הגבוה. אביו החל כצייר, אך מאוחר יותר החל לעסוק בייצור צבעים.
השכלתו האמנותית הפורמלית נמשכה זמן קצר בלבד באמצע שנות העשרה שלו, כשלמד שנתיים באקדמיה הדנית המלכותית לאמנות בקופנהגן. פישר החל לצייר עוד כשהיה צעיר, בהדרכת אביו. הוא עבד בשנים 1878–1888 במפעל של האב, והציג באופן קבוע בתערוכת האביב של שרלוטנבורג בשנים 1884–1902.
הודות לציור שפרסם ב-"Ude og Hjemme", החל להתפרסם, ואז בא במגע עם ציירי טבע דניים צעירים. ציוריו הקודמים מתארים את חיי העיר. מסיבה זו הוא נקרא "הצייר של קופנהגן" ("Københavns maler").
לאחר שהות בפריז בשנים 1891–1895, נעשו ציוריו עשירים ובהירים יותר. לא עבר זמן עד שפישר זכה לתהילה כצייר של ערים, לא רק קופנהגן, אלא גם נופים וערים בסקנדינביה, איטליה וגרמניה.
בערך בתקופה זו, הוא צייר גם סצינות רחצה בהירות ושטופות שמש, חלקן עם נשים עירומות, ופיתח עניין בציור פוסטרים, בהשראת תאופיל שטיינלן ואנרי דה טולוז-לוטרק.
בתקופה בה צייר באופן פעיל, נשלטה סצנת האמנות הדנית על ידי הצייר לוריטס טוקסין. למרות היעדר ההכרה של פישר במהלך חייו, אמנותו נמכרה היטב. אירוע מרכזי אחד שבו הוא הצליח מעל טוקסן, היה כאשר שוודיה העבירה את הריבונות בחזרה לנורווגיה – היה זה פישר, ולא טוקסן קיבל את העמלה ממלך נורווגיה על ציור תמונת האירוע.
חיים אישיים.
פישר התחתן לראשונה בשנת 1886 עם דגניי גרוננברג (1867–1920) הנישואין הסתיימו. הוא התחתן בפעם השנייה בשנת 1914 עם זמרת מרתה וילהלמינה ג'נסן (1888–1966). הוא נפטר בגנטופטה בשנת 1934.
לוסי גסקל
לוסי גסקל (באנגלית: Lucy Gaskell; נולדה ב-10 ביולי 1980) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה.
גסקל נולדה בעיר ויגאן שבאנגליה. היא למדה משחק בקולג' הוולשי המלכותי למוזיקה ודרמה. הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה במחזה "גן הדובדבנים" בהפקת להקת התיאטרון של אוקספורד, והופיעה בסיבוב הופעות בבריטניה ביוני ויולי 2003. היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית החדשה הטובה ביותר לשנת 2003 של Royal Television Society על הופעתה בסדרה "קצוות מפוצלים".
גסקל ידועה מהופעתה בתפקיד רובי פריס בסדרת הדרמה של BBC1 "קצוות מפוצלים", ובתפקיד קירסטי קלמנטס בסדרה "חדר מיון". עוד הופיעה בתפקידי אורח בסדרות כגון "להעיר את המתים", "הולבי סיטי", ו-"Where the Heart Is". ב-2007 שיחקה גסקל בתפקיד קאתי קוסטלו נייטינגייל בפרק "Blink" בסדרה "דוקטור הו", ובתפקיד ג'ודי בסרט האימה הקומי "Lesbian Vampire Killers". ב-2010 החלה להופיע בסדרת הדרמה של ה-BBC "כמעט אנושיים" בתפקיד סאם, מושא אהבתו של ג'ורג'. בשנים 2010 ו-2011 כיכבה בסדרה הרפואית "חדר מיון" בתפקיד האחות קירסטי קלמנטס לצדה של חברתה ללימודים ג'ורג'יה טיילור, שגילמה את ד"ר רות' וינטרס.
חיים אישיים.
ב-28 בדצמבר 2007 התחתנה גסקל עם השחקן מארק בונאר. לבני הזוג נולדו שני ילדים.
גסקל היא שגרירה של ארגון Women's Aid התומך בנשים שסובלות מאלימות במשפחה.
טבח שטרסבורג
טבח שטרסבורג התרחש ב־14 בפברואר 1349, חודש אדר ה'ק"ט, ובו כ-2,000 יהודים נשרפו למוות בפומבי, והיתר גורשו מהעיר בתקופת האנטישמיות בימי המוות השחור – גזרת ק"ח–ק"ט, תוך נתינת אולטימטום להתנצר או למות.
החל באביב 1348 התרחשו פוגרומים נגד יהודים בערי אירופה, החל מטולון באפריל-1348, עד נובמבר אותה שנה הם התפשטו דרך סבויה לשטחים דוברי גרמנית. בינואר 1349 התרחשו שריפות של יהודים בטבח בזל ובפרייבורג, וב-14 בפברואר הושמדה הקהילה היהודית בשטרסבורג.
בכ-510 קהילות שהותקפו באותה תקופה, היו יהודים שהתאבדו, על מנת לא ליפול לידי המעבירים על דתם ולהיות אנוסים.
הפוגרום.
אף על פי שעל הממשלה הייתה החובה הטבעית להגן, ובנוסף היהודים, יחסית, שילמו יותר משאר התושבים, שליטי העיר החדשים לא דאגו לא לחוזה ההגנה עם היהודים ולא להפסדים הכספיים לעיר שנבעו מהפוגרום. לשני הפקידים המודחים נותרה המשימה להוביל את היהודים למקום הוצאתם להורג, והעמידו פנים שהם מובילים אותם משטרסבורג. במקום זה נבנה בית עץ בו נשרפו היהודים בחיים. אותם יהודים מעטים שהיו מוכנים להיטבל להמרה וגם ילדים וכל נשים שנחשבו מושכות נחסכו מהשריפה בחיים. מספרים כי הטבח נמשך שישה ימים.
דברי הימים של קלוסנר וקוניגשופן מתארים, ביום זה, את העדות, המרגשת בפשטותה, של בורדנית מלווה שהייתה עדה בחוסר אונים למראות הנוראיים שדמו אז את העיר.
עד מדווח על דיאלוג נוגע ללב בין ראש המשפחה היהודי לבין אחד הרוצחים. מכיוון שהתירוץ לטבח היה באחריותם כביכול של היהודים להפצת המוות השחור, קרא היהודי: "אבל גם ילדינו מוכים במגפה." עליו ענה הרמן השמן, ה'שוחט' מפאלץ: "כאשר הרגת את "בן האל", אתה יכול להרעיל את אחד מילדיך, כדי לגרום לאנשים להאמין בחפותו: כולם יודעים כמה יהודים הם ערמומים".
היהודים נאספו ונגררו לבית העלמין היהודי. שם עמדה מדורה גדולה שהוצתה. הקהל הטריד בעיקר את הילדים היהודים הקטנים: הם קיבלו טבילה לפני שנזרקו על המוקד. כותבי האירועים מציינים בהערצה את הגישה האצילית של נשים יהודיות: הם קרעו את ילדיהם מידי המטבילים כדי לזרוק אותם על המוקד במקום מיד אחריהם.
איסור כניסה ליהודים.
לאחר הטבח של שנת 1349 הוציאה מועצת שטרסבורג צו האוסר על כניסתם של היהודים לעיר, אשר נותר בתוקפו המלא עד 1368, אז קבלו מספר מצומצם שם משפחות אישור לשבת בעיר תנאים מגבילים. זכויות ישיבה מלאות בשטרסבורג קבלו היהודים בחזרה רק במאה ה-18.
יחסי הרשות הפלסטינית–רוסיה
יחסי הרשות הפלסטינית–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הפדרציה הרוסית לבין הרשות הפלסטינית. היחסים כוננו בשנת 1974, אז נפתחה במוסקבה נציגות של אש"ף.
הרשות הפלסטינית מחזיקה שגרירות בפדרציה הרוסית הנמצאת בנתיב קרופוטקינסקי 26, מוסקבה. במקביל, רוסיה מחזיקה נציגות הממוקמת בעיר רמאללה.
היסטוריה.
בשנת 1947 החליטה ברית המועצות לתמוך בתוכנית החלוקה מנת להתנגד למדיניותה של בריטניה. ב-14 במאי 1948, ביום סיום המנדט, הוכרזה הקמת מדינת ישראל, וב-15 במאי החלה פלישת יחידות סדירות של צבאות מחמש מדינות הליגה הערבית. כתוצאה ממלחמת העצמאות לא הוקמה מדינה ערבית, והסתירות בין ירדן, מצרים וחברי הליגה הערבית האחרים הובילו לכך שסוגיית הקמת מדינה ערבית הוסרה למעשה מסדר היום, ורוב השטח שהוקצה על ידי האו"ם למען הקמתה – חולקה בין ירדן למצרים עד לתבוסתם במלחמת ששת הימים, אז הייתה בשליטת ישראל.
שיתוף הפעולה בין ברית המועצות לארגונים הפלסטינים החל לאחר תבוסת הערבים במלחמת ששת הימים, והוא התגבר במיוחד לאחר התקררות היחסים בין ברית המועצות ומצרים. בשנת 1974 נפתח משרד אש"ף במוסקבה.
באמצע שנות ה-70 בבתי הספר המיוחדים של הק.ג.ב. ומינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות ליד מוסקבה, אורנבורג, מיקולאייב וסימפרופול הוכשרו עשרות ערבים פלסטינים לאנשי פיקוד. בשנת 1974 נענתה ברית המועצות לבקשתה של הנהגת החזית העממית לספק לה "ציוד טכני מיוחד וסוגים שונים של נשק קל." המשלוח הראשון הועבר ב-14 במאי 1975 במים הנייטרליים של מפרץ עדן "בכפוף לאמצעי זהירות קיצוניים".
עם תחילת מלחמת לבנון הראשונה, הצליח אש"ף, בסיוע סובייטי, לצבור כמות משמעותית של כלי נשק, כולל ארטילריה ארוכת טווח, משגרי רקטות ואקדחים נגד מטוסים. לארגונים הפלסטיניים "היו מספר מספיק של מערכות טילים ניידות-אדם, טנקי T-34 ו-T-54, שלא לדבר על נשק קל אוטומטי". לדברי רוזין, רק בין השנים 1956–1991. כ-1,500 לוחמים פלסטינים עברו הכשרה צבאית בברית המועצות (אש"ף – 1021, החזית הדמוקרטית – 392 והחזית העממית – 69).
בשנת 1990 הפך משרד אש"ף במוסקבה לשגרירות. בשנת 1995, כתוצאה מהסכמי אוסלו בין ישראל לאש"ף, נציגות רוסיה ברשות הפלסטינית החלה לפעול בעזה, שהועברה בשנת 2004 לרמאללה שבגדה המערבית (יהודה ושומרון).
המאה ה-21.
ב-29 באפריל 2005, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין היה ראש ממלא המדינה הראשון ברוסיה שביקר ברשות הפלסטינית. במהלך השיחות הבטיח פוטין למחמוד עבאס שרוסיה תמשיך לסייע לפלסטינים בהקמת מדינה משלה.
במאי 2006 ובספטמבר 2008. רוסיה סיפקה פעמיים לרשות הפלסטינית סיוע כספי הומניטרי, והעבירה 10 מיליון דולר אמריקני לסייע לצרכים החברתיים העדיפים של הפלסטינים. באוגוסט 2007 וביוני 2008 על פי החלטת ממשלת הפדרציה הרוסית, סיוע הומניטרי (מזון, תרופות ואוהלים) המיועד לאוכלוסיית עזה הועבר לעמאן באמצעות מטוסי משרד החירום הרוסי.