בברית החשמונאים היה מפקד בשלישייה הפותחת של מפקדת הנוער, לצד הרב משה צבי סגל "התוקע בשופר" בכותל, שהיה הרועה הרוחני, ברוך דובדבני המדינאי, כאשר תפקידו היה ארגוני-צבאי. פיג'ו אהב סדר ומשמעת, היה אחראי למסדרים וטקסים, הצטיין בחריצות, ארגון, יצירתיות, תכסיסי מלחמה, מידור חוליות הפעילים ודבקות במשימות. פקודיו לא הכירו את השמות האמיתיים של חבריהם לחוליה, ולא את החוליות המקבילות. פיג'ו סירב בעקשנות נחרצת להצטלם. כתוצאה מכך, בכל פעם שפרסמה הבולשת הבריטית תמונות של מבוקשים על לוחות המודעות עם שמותיהם מתחת לתמונות, הופיע במקרה של פיג'ו ריבוע ריק בלבד.
ב-16 ביולי 1939, במהלך פעילותו המחתרתית, נעצר לאור יום ברחוב המלך ג'ורג', אבל הצליח להבריח בפתק הודעה על מעצרו באחת החנויות שסייעו לארגון, בלי שאנשי הבולשת והשוטרים שמו לב. במעצרו על ידי הבולשת נדרש לשתף פעולה ולמסור את שמות חבריו לארגון, אך הכחיש וסירב לשתף פעולה. עקב כך עונה עינויים קשים, שלא היו קיימים גם בתקופת השלטון הטורקי, אך לא חשף מידע. סגל, שהיה עצור גם כן, שמע מפיג'ו על מסכת העינויים, ורשם את דבריו על מפית האוכל הכשר שקיבל מאשתו. המפית הועברה לאריה אלטמן, ששלח דו"ח לזאב ז'בוטינסקי. ז'בוטינסקי מסר זאת לציר הפרלמנט הבריטי ג'וזאיה קלמנט וג'ווד, והלה הגיש שאילתה דחופה לפרלמנט, ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במקביל הוגשה תלונה לוועדת המנדטים בז'נבה, וראשי המנדט הבריטי ננזפו. משנודע על עינויים שעברו חברים נוספים, דבק קלון באישור המנדט לבריטים, והמשך המנדט היה רק שאלה של זמן.
בתגובה, עקבו חבריו של פיג'ו אחרי קצין הבולשת וראש המחלקה היהודית ראלף קֶרֶנְס, ששלט בשפה העברית וידע תנ"ך, עד שב-26 באוגוסט 1939 עלה על מוקש בשביל בגן רחביה בירושלים והתפוצץ. ב-24 באוגוסט 1939 הוצא פיג'ו מהצינוק בירושלים והושם במעצר בכלא לטרון עם רזיאל, מרידור ואברהם שטרן.
אחרי שגורש מירושלים, התמקם במהלך 1941 בדירת גג של 300 מ"ר ברחוב אמזלג ליד רחוב שלוש. במהלך מלחמת העצמאות הציב במרפסת הדירה חוליית מפגיזים שהשיבו אש להפגזות הערבים מיפו על תל אביב, ובעיקר על רחוב הרצל. אחרי התקפת האצ"ל על יפו, שפיג'ו השתתף בה, עלה לירושלים בדרך בורמה והצטרף ללוחמי האצ"ל בירושלים שנלחמו על שחרור העיר העתיקה. ב-1949 הוא גויס לצה"ל, ועקב דרגת הגונדר שהייתה לו, צורף לקורס קצינים. במלחמת סיני גויס למילואים, ואחריה שוחרר מצה"ל.
באוגוסט 1959 מונה פיג'ו לוועדת התרכובת לרשימת המועמדים של תנועת החרות לעיריית תל אביב.
ב-1961 שכר דירה מקיבוץ ברחוב הפרדס בתל אביב, והמשיך להחזיק בדירה בנווה צדק כבית מלאכה לצביעת בדים. בשבט ה'תשכ"ד (ינואר–פברואר 1964) קיבל מאצ"ל תעודה של אסיר ציון על כליאתו במשך שישה חודשים בירושלים ובצריפין, בחתימותיהם של מנחם בגין, איתן לבני, יו"ר ברית אצ"ל בישראל, ויהודה בורוכוב, מוועדת אותות וסמלים. מסגן שר הביטחון מרדכי צפורי קיבל את אות האצ"ל.
פיג'ו ידע עברית, לאדינו, צרפתית ואנגלית. דובדבני, כמנהל מחלקת העלייה בסוכנות היהודית, מינה אותו לשליח עלייה בארגנטינה מיוני 1965 עד אוגוסט 1967. בתקופת שליחותו קשר פיג'ו קשרים דיפלומטיים גם עם אורוגוואי, שם חי במונטווידאו בן דודו, יעקב (ג'ק) פיג'ו, נשיא הקהילה היהודית הספרדית. אבי שכנו של פיג'ו בשדרות מדראנו בבואנוס איירס היה יהודי מחלב שבסוריה, ד"ר סלומון הלק, רופא אורתופד בכיר, ודרכו ערך פיג'ו כנסים וחוגי בית לרופאים יהודים. פיג'ו עודד אותם לעלות לישראל, שבה היה ביקוש גדול לרופאים, ובעיקר לרופאים אורתופדיים, עקב פציעות מלחמה.
ב-1951 נישא לג'ויה (יהודית) לבית פופנס מטורקיה. הותיר ארבעה ילדים.
טאמינו (זמר)
טאמינו אמיר מוהארם פואד (; נולד ב-24 באוקטובר 1996) ידוע בשם הפרטי שלו בלבד, טאמינו, הוא מוזיקאי וזמר בלגי ממוצא מצרי.
ביוגרפיה.
טאמינו אמיר מוהארם פואד נולד באנטוורפן שבפלנדריה, בלגיה, ב-24 באוקטובר 1996 למשפחה ממוצא מצרי. סבו של טאמינו הוא שחקן וזמר שהיה מפורסם במצרים, מוהארם פואד. טאמינו מופיע תחת שמו הפרטי בלבד.
בנובמבר 2016 טאמינו הוזמן על ידי הלהקה הבלגית "Het Zesde Metaal" להופיע בתחנת הרדיו "Radio 1" במדינה. הסינגל הראשון של טאמינו, "Habibi", השאיר רושם אצל אנשי תחנת הרדיו ונבחר לפלייליסט התחנה באופן מיידי.
ב-2017, טאמינו זכה בתחרות כישרונות שנערכה בבריסל. ב-11 באוקטובר 2017 הוא הופיע ב-Ancienne Belgique שם הוא כונה "ג'ף באקלי הבלגי". במהלך הקיץ של שנת 2017 הוא הופיע בפסטיבלים רבים בבלגיה ובהולנד, בנוסף הופיע בפססטיבל מלקוויג באמסטרדם ובטקס פרסי המוזיקה הפלמית.
בקיץ של שנת 2018 טאמינו הופיע בפסטיבלים בכל אירופה, לדוגמה "רוק על הסיין" שבפריז, בירת צרפת. ב-19 באוקטובר 2018 טאמינו הוציא לאור את האלבום הראשון שלו, "Amir". בסוף אוקטובר הוא הופיע בבריסל כחלק מסיבוב הופעות אירופאי. ב-8 בנובמבר הופיע באיסלנד במסגרת פסטיבל "Iceland Airwaves" הידוע.
ב-2019 טאמינו הופיע לראשונה ביבשת צפון אמריקה, שם הוא הקליט את גרסת הלייב של "Indigo Night" עם הבסיסט של רדיוהד. ב-10 במאי טאמינו הוציא לאור מיני-אלבום של לייב ב-Ancienne Belgique. לאחר ההופעות של בצפון אמריקה הוא חזר ישר לסיבוב הופעות באירופה, בצרפת, הממלכה המאוחדת, גרמניה ופסטיבל סיגט שבבודפשט, בירת הונגריה.
ליידי אמיליה ווינדזור
ריצ'רד דנזיג
ריצ'רד ג'פרי דנזיג (באנגלית: Richard Jeffrey Danzig; נולד ב-8 בספטמבר 1944) הוא פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון. הוא שימש כיועצו של הנשיא ברק אובמה במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות ובהמשך כיושב ראש צוות החשיבה לביטחון לאומי ב"מרכז האמריקאי החדש לביטחון" (Center for a New American Security).
ראשית חייו.
ריצ'רד דנזיג נולד בניו יורק, שם הוא למד בבית הספר התיכון למדעים שבברונקס. הוא סיים לימודי תואר ראשון בקולג' ריד קיבל תואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. כמו כן הוא קיבל תואר ראשון ותואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד, שם הוא למד במסגרת מלגת רודס. עם סיום לימודיו בבית הספר למשפטים שירת דנזיג כפקיד משפטי בלשכתו של שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ביירון וייט.
קריירה.
בין השנים 1972–1977 לימד דנזיג דיני חוזים באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן ועד 1981 הוא שירת כסגן עוזר מזכיר ההגנה לכוח אדם, מילואים ולוגיסטיקה.
לאחר מכן ועד 1993 היה דנזיג שותף במשרד עורכי הדין הבינלאומי Latham &amp; Watkins שבוושינגטון די. סי.. הוא שימש כסגן יושב הקבוצה הבינלאומית של החברה וכן כמנהל הקבוצה ביפן. הוא שימש כדירקטור בחברת National Semiconductor, כחבר בחבר הנאמנים של קולג' ריד וכמנהל בפועל ולאחר מכן כסגן יושב הראש של "הקבוצה המשפטית הבינלאומית לזכויות אדם". במהלך תקופה זו הוציא דנזיג בשותפות עם פיטר זנטון ספר בשם "שירות ממשלתי: למה הכוונה?". עשור קודם לכן היה זנטון ראש מכון ראנד בניו יורק כאשר דנזיג הגיע לשם כסטודנט למשפטים. הספר שפרסמו השניים סייע לעצב את מערכת השירות הממשלתי הנוכחית של ארצות הברית.
מנובמבר 1993 ועד מאי 1997 שימש דנזיג כתת-מזכיר הצי של ארצות הברית. ב-16 בנובמבר 1998 הוא הושבע כמזכיר הצי. בתקופה שבין שני התפקידים הללו, חיו הוא ורעייתו אנדריאה באסיה ובאירופה כאשר הוא עשה בשליחות "המרכז לכלכלה פוליטית בינלאומית" והיה מרצה שלא מן המניין באוניברסיטת סירקיוז.
לאחר פרישתו.
ב-2007 וב-2008 עבד דנזיג עבור הסנאטור ברק אובמה כיועץ לסוגיות ביטחון לאומי. הוא גם היה מנהל בחברת National Semiconductor וב-Human Genome Sciences Corporation (גנום האדם).
ב-2014 הרצה דנזיג את ההרצאה החמישית של מכון סלאוון לביטחון הרשת בבית הספר הפוליטכני להנדסה של אוניברסיטת ניו יורק, שהתבססה על מאמרו: "לשרוד את תפריט הפרי המורעל: הפחתת סיכוני הביטחון הלאומי של התלות של אמריקה ברשת".
דנזיג הוא חבר במועצת המנהלים של "המרכז האמריקאי החדש לביטחון" (Center for a New American Security). הוא גם חבר ב"מועצת מדיניות ההגנה", וועדה מייעצת פדרלית למחלקת ההגנה, וחבר בכיר במעבדה לפיזיקה יישומית של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בעבר הוא היה חבר במועצה המייעצת לביטחון המולדת, אך ביולי 2018 התפטר על רקע קבלת החלטות להפרדת משפחות במסגרת מדיניות ההגירה.
חיים אישיים.
דנזיג נשוי לאנדריאה, ולשניים בן ובת בוגרים. הם חיים בוושינגטון הבירה.
צ'ארלס ברוקינג
צ'ארלס ברוקינג (באנגלית: Charles Brooking; 1723–1759) היה צייר אנגלי של סצינות ימיות.
חייו.
סביר מאוד שאביו של ברוקינג היה צ'ארלס ברוקינג (האב) (1677–1738), שתועד כמועסק בבית החולים גריניץ' (לונדון) בין השנים 1729–1736 כצייר וכמעצב. צ'ארלס ברוקינג (האב) היה פעיל קודם בפלימות' ובאירלנד. ב־27 בנובמבר 1732 תועד "המאסטר צ'ארלס ברוקינג" כחניך.
סיפור הקשור לאמן הימי דומיניק סארס על צ'ארלס ברוקינג - שהוא עבד עבור סוחר אומנות בלסטר סקוור, לונדון, שניצל אותו עד "שהתגלה על ידי טיילור ווייט, גזבר בית החולים פונדלינג ליתומים בלונדון.
ברוקינג נודע הרבה יותר לאחר שנת 1754, כאשר כתוצאה מגילויו הוא נבחר על ידי בית החולים פונדלינג לצייר את מה שמכונה "ספינת דגל מול הרוח", שלאחריו נבחר למנהל והאפוטרופוס של בית החולים. ציור זה הוא יצירה ים גדולה שנועדה להתאים לציור אחר, במקום לא ידוע.
ברוקינג נפטר ב־25 במרץ 1759, ולפי הדיווחים הותיר את משפחתו חסרת כל.
יצירה.