אחד מראשיה הראשונים של הלשכה המדינית היה מוסא אבו מרזוק. בשנת 1996 הוא הוחלף על ידי חאלד משעל. בשנת 2017 הוא הוחלף על ידי אסמעיל הניה. סאלח אל-עארורי מונה לסגנו באוקטובר 2017.
הלשכה המדינית נקטה קו אגרסיבי כלפי ישראל, גם כשהנהגת חמאס בעזה רצתה לחתור להפסקת אש. המהלך גרר ביקורת כלפי הארגון וכלפי ההנהגה בחו"ל..
הלשכה המדינית של החמאס
שמואל עזראן
הרב שמואל עזראן (תרכ"ז, 1867– ו' בשבט ה'תשט"ז, 19 בינואר 1956) היה אב בית הדין של העדה המערבית בירושלים, ראש ישיבת "טובי ישבעו" וחבר לשכת הרבנות בירושלים.
ביוגרפיה.
נולד במרקש שבמרוקו לשמחה ולרב מרדכי עזראן, בן למשפחת רבנים ודיינים. למד אצל אביו ואצל רבני מרקש. כשבגר עסק במסחר עם אביו.
בשנת 1907 (ה'תרס"ז), כשהיה בן 40, עלה לארץ ישראל עם אביו והשתכן ביפו. בשנת 1926 (ה'תרפ"ו) עבר לירושלים והצטרף לישיבת המקובלים בית אל.
שימש כר"מ וכראש הישיבה של העדה המערבית "טובי ישבעו".
בתרפ"ח מונה לשמש כאב בית הדין של העדה המערבית בירושלים.
נפטר ב-19 בינואר 1956 (ו' בשבט ה'תשט"ז) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו וצאצאיו.
נישא לריקה אסתר (סטיטה) בן יאיר (1969-1878), לבני הזוג נולדו שלוש בנות ובן.
קומן נה סרסיי
קומן נה סרסיי  (באירית: Cumann na Saoirse, או ליגת החירות) היה ארגון נשים לאומני אירי אשר קם בדבלין בשנת 1922, בעקבות פיצול מקומן נה מאן, על רקע תמיכה באמנה האנגלו-אירית.
היסטוריה.
ב-7 בינואר 1922 אושרה האנגלו-אירי האמנה בדאל אירן השני בהצבעה צמודה של 64-57. ב-5 בפברואר נערכה אספה כללית של קומן נה מאן בנושא, ו-419 חברות הצביעו נגד לעומת 63 בעד. על פי ההחלטה שהתקבלה, יצאה קריאה לנשות אירלנד "להצביע רק עבור מועמדים אשר עומדים מאחורי הרפובליקה הקיימת אשר הוצהרה בשבוע הפסחא ב-1916.
הנשים שהיו בעד האמנה, בראשות ג'ני וייז פאוור החליטו לעזוב את קומן נה מאן, והקימו את קומן נה סרסיי במקומה במרץ 1922. חלק מאלה שתמכו באמנה שינו את שמות הסניפים המקומיים שלהם לקומן נה סרסיי, אך היו כאלה שנתנו תמיכתן לממשלת מדינת אירלנד החופשית כקומן נה מאן וסירבו לשנות את שמן. דבר זה גרם לבעיות בין שתי הקבוצות.
המחלוקת בנושא האמנה הייתה הגדולה ביותר בהיסטוריה של התנועה הרפובליקנית, ונערכה על רקע מלחמת האזרחים האירית, והיא הייתה חריפה לא פחות בקרב הנשים הלאומניות, אשר רבות מהן נלחמו במלחמת העצמאות האירית ובמרידת חג הפסחא, ונאבקו יחדיו למען עצמאותה של אירלנד עד לפיצול זה. הפיצול הביא להיחלשות בתנועת הנשים, ובמרוצת הזמן להיחלשות מקומן של נשים בפוליטיקה האירית – ב-1921, רק חמש נשים נבחרו לדאל, ובין 1927 ועד 1977 רק 14 נשים נוספות נבחרו.
במהלך מלחמת האזרחים, קומן נה סרסיי פעלה למען כוחות הפרו-אמנה, וכשקמה ממשלת מדינת אירלנד החופשית, לאחר תקופה של חשדות, היא קיבלה ותמכה בארגון זה. הממשלה עצרה וכלאה כמה מאות ממנהיגות קומן נה מאן, ובמקרה אחד, כשהן הועברו מכלא קילמנהם לצפון דבלין, פרץ קרב פיזי בין הנשים משני הצדדים.
בפברואר 1923 היה ניסיון לשרוף את החנות שבבעלותה של וייז פאוור, על ידי ה-IRA, מתוך כעס כלפי הפעילות של קומן נה סרסיי. בשלב זה, היו סניפים של הארגון בכל רחבי אירלנד. מאוחר יותר, הם הפציצו את משרדי המטה של הארגון, אך ייתכן שחיילי המדינה החופשית אשר היו מוצבים באותו הבניין היו המטרה האמיתית.
ג'ני וייז פאוור הייתה אחת הנשים ששירתו בדאל, שם קידמה זכויות נשים. אך עד מהרה היא מאסה בפוליטיקה המפלגתית ומהכיוון של המנהיגות של מדינת אירלנד החופשית. ומכיוון שלב מטרת הארגון קומן נה סרסיי הייתה קיום האמנה, הארגון לא שרד זמן רק מעבר למלחמת האזרחים.
פרדס כ&quot;ץ
דבש חרובים
יצחק בנרובי
ד"ר יצחק בנרובי (24 במאי 1876 – 19 באוקטובר 1943) היה מורה, מרצה ופילוסוף יהודי, יליד יוון, שעסק בפילוסופיה האירופית ובהיסטוריה של הפילוסופיה. פעל בעיקר בגרמניה ובשווייץ. באחרונה שימש במשך כ-30 שנים כפריבט-דוצנט באוניברסיטת ז'נבה.
קורות חיים.
נולד בסלוניקי שביוון ליהודה בן-רובי, בן למשפחת רבנים ספרדית ידועה שמקורה באמסטרדם, שאליה הגיעה מפורטוגל. בצעירותו עברה משפחתו להתגורר בקיוסטנדיל שבבולגריה, שם למד בגימנסיה פדגוגית, וכשבגר שימש כמורה בפלובדיב.
בשנת 1898 עבר לגרמניה, ומשנה זו ועד לשנת 1914 למד פילוסופיה, היסטוריה, ספרות וכלכלה מדינית בינה ובברלין, ובסורבון שבצרפת. במקביל, בשנת 1904, כתב את עבודת התזה שלו בגרמנית, בהנחיית רודולף אויקן, אשר עסקה באידיאל המוסרי של ז'אן-ז'אק רוסו, לפיה רוסו הוא אביהם הרוחני של המשוררים יוהאן וולפגנג פון גתה, פרידריך שילר ופרידריך הלדרלין, והמקור לפילוסופיה הגרמנית, מעמנואל קאנט לפרידריך ניטשה. באותה שנה השתתף בקונגרס הבינלאומי לפילוסופיה בז'נבה שבשווייץ. בהרצאה שמסר במסגרת הקונגרס, דיבר על תפקיד ההיסטוריה של הפילוסופיה. בקונגרס גם הכיר מספר פילוסופים ידועים, וכשהשתתף בהמשך בכינוסים בינלאומיים אחרים, הכיר את מרטין בובר, ושמואל הוגו ברגמן. כן היה קרוב במיוחד אל אנרי ברגסון, נחשב גם לפרשנו ואף הוציא לאור בשנת 1942 בפריז ספר העוסק באישיותו ובחייו.
לאחר הקונגרס בז'נבה נשאר לשמש כמורה להיסטוריה של הפילוסופיה האירופית באוניברסיטת ז'נבה, ושימש בתפקיד זה במשך כ-30 שנים כפריבט-דוצנט. מלבד שתי המסות שכתב בגרמנית על רוסו, פרסם לאחר מכן באנגלית ובגרמנית סיכום של הרצאותיו באוניברסיטת ז'נבה בנושא המקורות והזרמים של הפילוסופים הצרפתים בתקופתו.
בשנת 1927 מונה על ידי ממשלת פרוסיה ללמד פילוסופיה צרפתית בבון, וראה בעבודה זו משימה לטיפוח הקשרים האינטלקטואליים בין גרמניה לצרפת. בתפקיד זה שימש עד לשנת 1933. בשנה זו גם ראתה אור גרסה צרפתית לסיכומי הרצאותיו מאוניברסיטת ז'נבה בדמות שני ספרים, אשר זכו בפרס האקדמיה הצרפתית למדעי המוסר והמדינה.
חודשים ספורים לפני שהלך לעולמו, קיבל ממועצת ז'נבה תואר פרופסור לשם כבוד.
הלך לעולמו ב-19 באוקטובר 1943.
הגותו ודעותיו.
לדבריו של בנרובי, האנושות מתחדשת תמיד, הודות לעמל הדורות, וכל העמים לוקחים חלק בהתפתחותה, בכל צורת פעילות במשך הדורות, והודות לכך כל אדם דבוק בחברו; בדברי ימי האנושות, מתקופת הבריאה ועד לתקופתנו קיימת שרשרת מחברת; קיים קשר הדוק בין כל ענפי המדע והמדע בכללו, וכלל הדעות של הפעילות האנושית בכל התקופות והעמים; יצירות המחשבה האנושית, התגליות וההמצאות אינן נחלת אישים או אומה מסוימת, אלא הן ניצבות מעל היחיד, מעל התקופה ומעל האומה; יצירתו של הוגה דעות טמונה בצפון של האומה אליה הוא משתייך; השפות הלאומיות טובעות חותם מיוחד על כל תופעת מחשבה.
אף על פי שלא היה שומר מצוות, בנרובי במהותו היה יהודי דתי. באחד מספריו הקדיש פרק שלם ליהדות, לנצרות ולאסלאם, ובו הצביע על תחיית הרגש הדתי ביהדות, ועל הסקרנות הגוברת בתקופתו לנושאים יהודיים, כדוגמת רעיון הציונות, גידול במספר המתפללים בבתי כנסיות ועוד.
רועי קרייטנר
רועי קרייטנר (נולד בפברואר 1966) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
קרייטנר נולד וגדל בתל אביב. למד בתיכון אליאנס בעיר והיה פעיל בתנועת הצופים. לאחר שירותו בצה"ל בחטיבת הנח"ל, למד באוניברסיטת בראון בארצות הברית, ובשנת 1988 קיבל תואר ראשון בספרות ובהיסטוריה אירופית. לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת תל אביב, שבה קיבל בשנת 1994 תואר ראשון במשפטים. בשנת 1996 קיבל תואר שני בספרות משווה וסמיוטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1997 קיבל תואר שני במשפטים באוניברסיטת הרווארד, ובשנת 2001 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2001 הצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב. מילא את תפקיד סגן הדקאן בשנים 2012–2017, ובמסגרת זו עמד בראש ועדה לרפורמה בתוכנית הלימודים בפקולטה. במרץ 2020 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. מלמד היסטוריה של המשפט, תאוריה של משפט פרטי, היסטוריה ותאוריה של ממון וכן דיני חוזים. הוא הגדיר את המונח המשפטי פורמליזם אינסטרומנטלי אשר צוטט בכתבי עת משפטיים. שימש מרצה אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ברוקלין, אוניברסיטת וירג'יניה ואוניברסיטת טורונטו ועוד.
חיים אישיים.
קרייטנר מתגורר בתל אביב ואב לשלושה. גרושתו היא מיכל ברק, בתו של השופט בדימוס אהרן ברק.
הוא משתתף בפעילות של "שוברים שתיקה" ומתנגד לכיבוש.
מחקריו.
ספרו:
בין מאמריו:
ריקי פירס
ריקי צ'ארלס פירס (באנגלית: Ricky Charles Pierce; נולד ב-19 באוגוסט 1959) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1982–1998. זכה פעמיים בפרס השחקן השישי של העונה כשחקן מילווקי באקס, וממוצעיו הכוללים ב-NBA הם 14.9 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק.
נעורים ומכללות.
פירס נולד בעיר דאלאס שבטקסס, ולמד בגרלנד הסמוכה. בשנת 1978 החל ללמוד ב"מכללה קהילתית וואלה וואלה" שבמדינת וושינגטון, ושנה לאחר מכן עבר לאוניברסיטת רייס שביוסטון בה למד ושיחק עד שנת 1982. בעונתו השלישית והאחרונה באוניברסיטה קלע 26.8 נקודות בממוצע למשחק וזכה בתואר "שחקן העונה של המחוז הדרום-מערבי" ("Southwest Conference Player of the Year").
קריירה מקצועית.