השיבה הנצחית (מוכר גם בתור החזרה הנצחית או החזרה המתמדת) היא תפיסה פילוסופית, לפיה כל מה שקיים ביקום, בעבר, בהווה ובעתיד, כבר התרחש וישוב להתרחש באותה המתכונת שוב ושוב אינסוף פעמים בזמן ובמרחב. שורשי הרעיון מצויים בפילוסופיה הודית ובמצרים העתיקה ומאוחר יותר הוא אומץ הן על ידי הפיתגוראים והן על ידי הסטואיקנים. עם שקיעת העת העתיקה והתפשטות הנצרות, הפופולריות של התפיסה דעכה בעולם המערבי. התפיסה חזרה לתודעה הציבורית בעיקר בזכות הגותו של פרידריך ניטשה, שחיבר את התפיסה לרבות מתפיסותיו האחרות, בהן אהבת הגורל.
בעולם העתיק.
תפיסת החזרה המתמדת באה לידי ביטוי במספר תרבויות עתיקות.
במצרים העתיקה, חיפושיות זבל נתפסו כסמל לחידוש נצח ולידה מחדש, וכתזכורת לחיים הבאים (ראו גם אתום ומע'ת).
בלוח השנה של המאיה ובלוח השנה האצטקי הייתה תפיסה מעגלית של זמן.
ביוון העתיקה, התפיסה של חזרה מתמדת הופיעה בהגותם של אמפדוקלס, זנון מקיטיון ובאסכולה הפיתגוראית.
בפילוסופיה הודית.
הרעיון של דפוסים מחזוריים בולט מאוד בדתות ההודיות, כגון ג'ייניזם, הינדואיזם, סיקיזם ובודהיזם. גלגל החיים מייצג מעגל אינסופי של לידה, חיים ומוות שממנו מבקשים להגיע לשחרור (מוקשה או נירוונה).
ביהדות.
סיפור הבריאה המוצג בספר בראשית הוא ליניארי, העולם לא היה קיים ובנקודה מסוימת האל ברא אותו. עם זאת, קיימים מספר מקומות בספרות היהודית בהם ניתן לראות תפיסה של חזרה מתמדת. ראשית, האל במסורת היהודית היה, הווה וייתקיים לעד. בנוסף, יש מדרשים רבים לפיהם אירועים בהיסטוריה היהודית חוזרים על עצמם.
כמו כן, ה"פילוסוף" המקראי קהלת מבטא גישה פסימית לתפיסת החזרה המתמדת:
אולם, הדגש אצל קהלת הוא על חוסר המשמעות בעולם (הכל "הבל") כפי שעולה במהלך המגילה פעמים רבות, ולא על מבנה הזמן והיקום. ביטוי דומה מן התלמוד הוא "סדנא דארעא חד הוא".
בהגותו של פרידריך ניטשה.
"החזרה המתמדת" היא תפיסה מרכזית בכתבי פרידריך ניטשה.
היידגר טען בהרצאותיו על ניטשה, שהאופן בו השיבה הנצחית מוצגת לראשונה בפסקה 341§ של "המדע העליז" (המצוטטת לעיל), היא כרעיון היפותטית או כתרגיל מחשבה ולא כעובדה. לפי היידגר, זהו העול שהוטל על ידי שאלת השיבה הנצחית, בין אם הדבר ייתכן ובין אם לאו, יש בכך לדידו חשיבות רבה בהתפתחות החשיבה המודרנית: "הדרך שבה ניטשה מתווה את התקשורת הראשונה של המחשבה על הנטל הגדול ביותר (של חזרה נצחית) מבהיר כי המחשבה על המחשבות היא בעת ובעונה אחת המחשבה המכבידה ביותר".
בהגותו של אלבר קאמי.
הפילוסוף והסופר אלבר קאמי חקר את מושג השיבה הנצחית במסה המפורסמת שלו המיתוס של סיזיפוס. בפרק הרביעי והאחרון מוצגת דמותו המיתית של סיזיפוס שהוטל עליו לגלגל במעלה הר סלע כבד עד לפסגה, כאשר מיד לאחר מכן, שב הסלע להתגלגל מטה, וכך חוזר חלילה בחזרה מתמדת. קאמי משתמש בסיפורו של סיזיפוס, שנידון לחיים של סבל מעגלי ולא נגמר, כמטפורה לחייהם של אנשים העובדים באופן משמים ושגרתי במשרדים ובבתי חרושת. הרגע הטראגי ביותר לתפיסתו של קאמי הוא בזמן ההליכה של סיזיפוס חזרה אל תחתית ההר - כאשר הוא יודע שאף על פי שסיים את משימתו, אותה המשימה עוד לא התחילה. אף על-פי כן, קאמי טען כי יש לדמיין את סיזיפוס מאושר, שמוצא אושר בתוך חייו הסיזיפיים.
בהגותו של מירצ'ה אליאדה.
השיבה הנצחית היא מושג מרכזי בהגותו של חוקר הדת הרומני מירצ'ה אליאדה, בין המשפיעים בתחומו במאה ה-20. היא הוצגה לראשונה בספרו "המיתוס של השיבה הנצחית: ארכיטיפים וחזרה" שיצא לאור במספר כרכים החל משנת 1954. מושג החזרה הנצחית לפי אליאדה הוא היסטורי, ולא פילוסופי, ומתייחס לאמונה דתית המתבטאת בהתנהגותם של בני-אדם, כי ניתן להשיב את "העידן המיתי", שבו התרחשו המאורעות הקדושים המתוארים בספרי הקודש ובמיתוס.
בתרבות הפופולרית.
ביטויים לתפיסת "השיבה הנצחית" ניתן למצוא באופנים שונים במספר יצירות מפורסמות:
÷ Tour
הוא סיבוב ההופעות השלישי של הזמר וכותב השירים הבריטי, אד שירן, התומך באלבומו השלישי של שירן, ÷. סיבוב ההופעות התחיל באופן רשמי ב-16 במרץ 2017, בטורינו, איטליה. מכירת כרטיסים החלה ב-2 בפברואר 2017.
רקע.
בבוקר 26 בינואר 2017, הוכרזו תאריכי ההופעות באירופה דרך חשבונותיו של שירן ברשתות החברתיות. שעות לאחר מכן, דרך אותן רשתות הוכרזו התאריכים עבור אמריקה הלטינית. הכרטיסים לסיבוב ההופעות נמכרו במהירות, מה שגרם לתאריכים חדשים להתווסף בלונדון, טורינו וסנטיאגו. ב-22 בפברואר 2017, הודיע שירן דרך רשתות חברתיות זה אן-מארי וראיין מלקולן ייקחו חלק בהופעות החימום בבריטניה ובהופעות אירופאיות נוספות. ב-8 במרץ 2017, הודיע שירן על ההופעות בצפון אמריקה אשר יתרחשו ב-29 ביוני 2017, עד ל-6 באוקטובר 2017. בסיבוב ההופעות שבצפון אמריקה, נאמר כי הופעות החימום יהיו על ידי ג'יימס בלאנט, זמר פופולרי בשנות ה-2000 המוקדמות, למעט שני תאריכים באינדיאנפוליס וקליבלנד, שם הפתיחה בוצעה על ידי ג'ושוע רדין.
רשימת השירים.
רשימה זו לקוחה מן ההופעה ב-16 במרץ 2017, בטורינו, וייתכן שהשתנתה בהמשך.
הדרן
ישראל שוורץ
הרב ד"ר ישראל שוורץ (כ' באדר ה'תק"ף, 15 במרץ 1830 - כ"ז בטבת ה'תרל"ה, 4 בינואר 1875) היה פעיל חברתי, חוקר ורב גרמני, רבן של ביירוית ושל קלן.
ביוגרפיה.
נולד לחיים שוורץ אחיו של הרב יהוסף שוורץ בהירבן (), אז כפר בבוואריה ומאז 1902 חלק מהעיר קרומבאך . בגיל צעיר מאוד התמנה כרב ואב"ד ביירוית. כעבור שנים אחדות התמנה בגיל 27 כרבה של קלן, משרה שבה החזיק במשך שמונה עשרה השנים הבאות עד לפטירתו בגיל 45.
לצד משרותיו הרבניות היה שוורץ פעיל חברתי למען הפליטים היהודים שהיגרו לגרמניה ממזרח אירופה, וחבר בחברת כל ישראל חברים שבפריז.
בשדה הספרות היה שוורץ פרשן המקרא ומהדיר ספרות הראשונים הפרשנית למקרא, בדגש על פרשנות ספר איוב. חיבורו "תקוות אנוש" בשני חלקים (ברלין תרכ"ח) כולל תרגום גרמני משלו לספר איוב, ליקוטי מדרשים ופירושים מן הראשונים שלא נדפסו עד אז. הוא חיבר גם ספר בגרמנית על גבולות ארץ ישראל לאור שיטת דודו, אחי אביו, הרב יהוסף שוורץ.
ישראל שורץ
ישראל שוארץ
ישראל שווארץ
המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה
המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה הוא סרט קולנוע דרמטי ישראלי, בבימויו של גלעד אמיליו שנקר, על פי תסריט שכתב יחד עם יוסי מאירי, ובכיכובם של קרן מור, חנה לסלאו, אניה בוקשטיין, יפתח קליין, רזיה ישראלי, וליא קניג בתפקיד הגברת ינקלובה. מאירי גם צילם וערך את הסרט.
בטקס פרסי אופיר לשנת 2017 הסרט היה מועמד לשישה פרסי אופיר, וזכה בשניים: עבור האיפור הטוב ביותר ועבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
סופי כפרי (קרן מור) היא ספרנית החברה במועדון לספרות יפה עבור נשים בלבד, מייסודה של הגברת ינקלובה (ליא קניג) תחת הנהלתה של רזיה (רזיה ישראלי). נשות המועדון, הנפגשות אחת לשבוע בטירה גותית לקראת יצירות ספרותיות כגון "האדונית והרוכל", נדרשות להגיע בליווי בן-זוג, כאשר חברת המועדון המגיעה עם הגבר שמקבל את הציון הגבוה ביותר זוכה בגביע "אשת השבוע". הגברים, בסופו של המפגש, נרצחים והופכים לנקניקיות.
לאחר שצברה כבר 99 גביעים, סופי מתקשה לזכות בגביע ה-100, אשר יבטיח את מקומה בבית הלורדיות המכובד - המעמד הגבוה ביותר במועדון. אם לא כן, היא עלולה למצוא עצמה במחלקת הסניטציה, יחד עם חברתה חנה (חנה לסלאו) אשר מגלה לסופי שהיא מתכננת לברוח לפריז, ומזמינה אותה להצטרף אליה. בתחילת השבוע, מגיע אל הספרייה יוסף (יפתח קליין), לצורכי עבודת מחקר על יצירותיו של ש"י עגנון - תחום התמחותה של סופי. סופי מזמינה אותו להצטרף אליה לפגישת המועדון השבועית בהמשך השבוע, אך במהלך הימים הקרובים היא מתאהבת בו, בעוד שכנתה לולה (אניה בוקשטיין), חברה נוספת במועדון, מרגלת אחריהם.
סופי פונה אל המשכונאי (טוביה צפיר) על מנת לגייס כסף לברוח לחו"ל, בעוד שיוסף, המתגלה כשוטר, מוצא בדירתה של סופי תמונה המעלה את חשדו, והוא פונה אל הארכיבר (אלכס אנסקי) שם הוא מוצא קשר בין המועדון לספרות יפה לבין אביו, שנעדר מאז היותו ילד. כך שכאשר סופי אומרת ליוסף שהיא איננה רוצה שיבוא איתה לפגישת המועדון השבועית, הוא מתעקש ללכת בכל זאת.
בפגישת המועדון, סופי מוכרזת כזוכת הגביע השבועית, אך על מנת לזכות בו - עליה לרצוח את יוסף. במקום זאת, היא רוצחת את רזיה, ולוקחת את לולה כבת ערובה על מנת לשחרר את יוסף. סופי ויוסף נמלטים, ולולה רודפת אחריהם. במהלך המרדף, לולה יורה לעברם, אך פוגעת בחבית שמתפוצצת ומשמידה את הטירה. סופי ויוסף שורדים את הפיצוץ, ועוזבים את המקום יחד על האופנוע של יוסף.
אוזאסקו
אוזאסקו (בפורטוגזית: Osasco) היא עיר במדינת סאו פאולו, ברזיל, והיא חלק מהמטרופולין של העיר סאו פאולו. אוכלוסייתה מוערכת ב-697,886 תושבים (נכון ל-2017) על שטח של 64.935 קמ"ר. העיר היא בין הערים הצפופות ביותר בברזיל, ודומה ברמת צפיפותה לערים טוקיו וניו יורק.
אוזאסקו נחשבת למרכז העירוני העיקרי של החלק המערבי של סאו פאולו רבתי ובשנת 1989 הפכה גם למקום מושבה של הבישופות הקתולית של אוזאסקו. המוטו של העיר הוא "Urbs labor", ביטוי לטיני שפירושו "עיר העבודה".
היסטוריה.