אחרי שראה ציורי קיר מסוג מורל מאת רודולף זלינגר, ואחרי שביקר במוזיאון טירל המלכותי בדרומהלר, אלברטה, צ'וטוני החל ליצור אמנות פלאונטולוגית באופן מסחרי. הוא פיתח טכניקה אמנותית שמשלבת צילום דיגיטלי ועריכה גרפית במחשב ביחד עם איורים של יצורים פרה-היסטוריים. הוא השתמש בה כדי לצייר נופים פרה-היסטוריים עם שלל בעלי החיים שחיו בהם. הוא התמחה בציור דיורמות - ציורי ענק המציגים מגוון בעלי חיים בסביבתם הטבעית (לרוב מספר רב של מינים באותה תמונה). עבודותיו פורסמו במקומות רבים בהם מגזין נשיונל ג'יאוגרפיק, כתב העת Science, ספרי Titan Book (ובפרט בשני אוגדנים, אחד הכולל את עשרת האמנים הפלאונטולוגיים הטובים ביותר מאת סטיב וייט, והשני שמוקדש כולו רק לצ'וטוני, גם הוא מאת סטיב וייט). יצירותיו מעטרות מוזיאונים רבים, כאשר העיקרי שבהם הוא מוזיאון טירל המלכותי לפלאונטולוגיה שנמצא באלברטה, קנדה. מוזיאונים נוספים כוללים את המוזיאון המלכותי של אונטריו, מוזיאון יוסטון למדעי הטבע, מוזיאון מניטובה והמוזיאון להיסטוריה של הטבע של מחוז לוס אנג'לס.
ב-2014 פרסם ספר בשיתוף סטיב וייט ספר המאגד את יצירותיו בתחום האמנות הפלאונטולוגית בשם "The Paleoart of Julius Csotonyi: Dinosaurs Sabre-Tooths and Beyond". הספר כולל ריאיון עם צ'וטוני ואחריו מספר רב של יצירותיו, מלוות בכתוביות הסבר.
Tímida
Tímida (באנגלית: Shy, ובעברית: ביישנית) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הברזילאית פאבלו ויטאאר, ביחד עם הזמרת-יוצרת המקסיקנית טליה. השיר יצא לאור ב-19 במרץ 2020, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק ברזיל, כסינגל מתוך האלבום 111.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום העשירי במצעד שירי הפופ שבצ'ילה.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי רודריגו גורקי, דניאל סאנצ'ס, פבלו ביספו, זבו, גייל, ארתור מארקס ומפלדה והופק על ידי בראבו מיוזיק טים. המיקס בשיר נעשה על ידי פיליפ ניקוליק. לאחר שפאבלו ויטאאר הוציאה את "Clima Quente", כסינגל הראשון מתוך האלבום 111, הוחלט להוציא את השיר הזה כסינגל השני מתוכו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-20 במרץ 2020, יום לאחר צאתו כסינגל. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את פאבלו ויטאאר ואת טליה רוקדות לצלילי השיר, בכמה סצנות שונות. חלק מהסצנות צולמו כאשר כל אחת נמצאת לבדה, בעוד חלק מהסצנות צולמו כשהן ביחד.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-10 מיליון צפיות.
פסטיבל ניו יורק
לואי מאל
לואי מאל (בצרפתית Louis Malle; 30 באוקטובר 1932 - 23 בנובמבר 1995) היה שחקן, תסריטאי, במאי קולנוע ומפיק סרטים. נחשב לאחד מאנשי הגל החדש הצרפתי, אם כי הסתייג משיוך זה. הוא מהבמאים הבודדים שזכו פעמיים בפרס אריה הזהב.
מאל עבד הן בתעשיית הקולנוע הצרפתי והן בהוליווד, ויצר בצרפתית ובאנגלית. סרטיו המפורסמים ביותר כוללים את סרט הפשע "מעלית לגרדום" (1958), דרמת מלחמת העולם השנייה "לקומב, לוסיין" (1974), סרט הפשע הרומנטי "אטלנטיק סיטי" (1980), הדרמה הקומית הקיומית "ארוחת הערב שלי עם אנדרה" (1981), וסרט השואה האוטוביוגרפי "להתראות ילדים" (1987).
ביוגרפיה.
מאל נולד למשפחת תעשיינים אמידה במחוז נור, בצפון צרפת, בנם של פרנסואזפייר מאל.
במהלך מלחמת העולם השנייה, מאל למד בפנימייה קתולית ליד פונטנבלו. כבן 11 הוא היה עד לפשיטה של ​​גסטפו על בית הספר, שבה רוכזו שלושה תלמידים יהודים, בהם חברו הקרוב, ומורה יהודייה וגורשו לאושוויץ. מנהל בית הספר, פר ז'אק, נעצר על כך שאכסן אותם ונשלח למחנה הריכוז במאוטהאוזן. מאוחר יותר יתייחס מאל לאירועים אלה בסרטו האוטוביוגרפי "להתראות ילדים".
הוא למד בתחילה מדעי המדינה ב מ-1950 עד 1952 לפני שפנה ללימודי קולנוע במכון ללימודי מתקדמים בתחום הקולנוע IDHEC .
קריירה בצרפת.
הוא התחיל את דרכו בסרטים תיעודיים כבמאי משנה וצלם של החוקר הימי ז'אק קוסטו, ועבור סרטם "עולם הדממה" (1955) זכו שניהם יחדיו בפרס דקל הזהב וכן בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר (1957). מאל שימש כעוזרו של הבמאי רובר ברסון בסרט "הנידון למוות ברח" (1956). סרטו העצמאי הראשון של מאל היה "מעלית לגרדום" (1958), מותחן הכולל קטע מוזיקה מקורי מאת מיילס דייוויס, בה כיכבה השחקנית ז'אן מורו, בזמנו שחקנית במה מובילה של הקומדיה-פרנסז שהיה זה תפקידה הראשון בקולנוע. מאל היה בן 24 שיצר את הסרט.
סרטו הבא, "המאהבים" (Les Amants", 1958"), שבו כיכב גם מורו, עורר מחלוקת גדולה בשל תוכנו המיני, והוביל לדיון בית המשפט העליון של ארצות הברית בנוגע להגדרה המשפטית של "מגונה" (obscenity). בעל תיאטרון נקנס ב-2,500 דולר בגין גסות. ההחלטה בוטלה בסופו של דבר על ידי בית המשפט הגבוה, שמצא כי הסרט אינו מגונה ולכן מוגן חוקתית.
מאל מקושר לפעמים עם תנועת הגל החדש הצרפתי. עבודתו אינה משתלבת או תואמת באופן ישיר לתיאוריות האוטריסטיות החלות על עבודתם של ז'אן-לוק גודאר, פרנסואה טריפו, קלוד שאברול, אריק רוהמר ואחרים, ולא היה לו שום קשר עם המגזין "מחברות הקולנוע" שאנשי הגל החדש כתבו וערכו. עם זאת, עבודתו מדגימה כמה מהמאפיינים של התנועה, כמו שימוש באור טבעי וצילום בשטח ולא באולפן, וסרטו Zazie dans le Métro ("זאזי במטרו", 1960, עיבוד לרומן של רמון קנו), קיבל ביקורת נלהבת מטריפו, שכתב מכתב נלהב למאל.
מאל ביקר בהודו ב-1968 ויצר סדרת סרטים תיעודיים בת שבעה פרקים עבור ה-BBC "רוח הרפאים ההודית: הרהורים תוך מסע". כמו כן יצר סרט תיעודי "כלכתה" (1969), שעורר תרעומת אצל ממשלת הודו והקרנתו ב-BBC נאסרה במשך שנים. מאל טען שזה היה סרטו התיעודי המועדף.
בשנות ה-70 יתר סרטים התמודדו גם עם נושאי טאבו: הסרט "להבה מהבהבת" העוסק באדם העומד להתאבד, "הלחישה שבלב" (1971) עוסק ביחסי עריות בין אם ובנה, ו"לקומב, לוסיין" (1974), שנכתב יחד עם פטריק מודיאנו, עוסק בשיתוף פעולה עם הנאצים בצרפת של וישי במהלך מלחמת העולם השנייה. השני מביניהם זיכה אותו במועמדויות ראשונות (משלוש) לאוסקר עבור "התסריט".
קריירה בארצות הברית.
מאוחר יותר עבר מאל לארצות הברית והמשיך לביים שם. סרטיו המאוחרים כולל את "ילדה יפה" (1978), אטלנטיק סיטי (1980) - סרט פשע בכיכובם של ברט לנקסטר, סוזן סרנדון ומישל פיקולי, "ארוחת הערב שלי עם אנדרה"(1981), "מפרץ אלאמו" (1985), "חגיגה במאי" (1990), "משיכה גורלית" (,(1992 "ואניה ברחוב 42" (1994).
בשנת 1987, כתב הפיק וביים, על פי זכרונותיו האישיים את הסרט "להתראות ילדים". הסרט מספר את סיפורים של ארבעת ילדים יהודים שלמדו עם מאל ונרצחו במחנה ההשמדה אושוויץץ והכומר שהסתיר אותם נכלא במחנה הריכוז מאוטהאוזן ומת שם. דמותו של הכומר מבוססת על סיפורו האמיתי של הכומר חסיד אומות העולם לוסיאן בונל שניסה להציל ילדים ונספה במאוטהאוזן. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, ובשבעה פרסי סזאר, כולל פרס סזאר לסרט הטוב ביותר. מאל הגיעה לישראל, במרץ 1988, לכבוד הקרנת הבכורה המקומית של הסרט.
חיים אישיים.
מאל היה נשוי לאנה-מארי דשודט בין השנים 1965 עד 1967. נולד לו בן, מנואל קווטמוק מאל (יליד 1971), עם השחקנית הגרמנית גילה פון וייטרסאוזן, ובת, הקולנוענית ג'סטין מאל (ילידת 1974), עם השחקנית הקנדית אלכסנדרה סטיוארט.
מאל התחתן עם השחקנית קנדיס ברגן בשנת 1980. נולדה להם בת אחת, קלואה פרנסואז מאל, ב-8 בנובמבר 1985.
לואי מאל מת מלימפומה, בגיל 63, בביתם בבוורלי הילס, קליפורניה, ב-23 בנובמבר 1995.
רשימת ראשי מדינות וראשי ממשלה יהודיים
אנטוניו דה טורס ג'וראדו
אמצעי מניעה הורמונלים
הנרי מורו דה מלן
יוג'ין ארנסט מארי הנרי מורו דה מלן (בצרפתית: Eugène Ernest Marie Henri Moreau de Melen; 20 באוגוסט 1902 – 31 במאי 1992) היה חייל ופוליטיקאי בלגי, הידוע בעיקר בשל תפקידיו כשר המשפטים וכשר ההגנה של בלגיה, תפקיד אותו מילא עד אוגוסט 1950 אז התגייס כלוחם לגדוד הבלגי במלחמת קוריאה.
הנרי היה הנציג הבלגי בעצרת האו"ם בשנים 1954, 1959, 1960, 1961 ו-1962. בין השנים 1957 ל-1965 היה חבר בפרלמנט איחוד בנלוקס וכיהן גם כנשיא האספה הפרלמנטרית של נאט"ו בשנים 1964–1965.
ביוגרפיה.
הנרי מורו דה מלן נולד בלייז', בלגיה ב-20 באוגוסט 1902. אביו יוג'ין מורו היה פרופסור באוניברסיטת לייז'. הנרי למד משפטים והוסמך כעורך דין בלייז'. ב-1940 עם פלישת גרמניה לבלגיה התגייס לצבא הבלגי. הוא נלקח בשבי גרמניה ושוחרר עם סוף המלחמה ב-1945.
בשנת 1931 התחתן עם מארי לואיז אנסיון (1904–1963). לאחר מותה התחתן בשנית ב-1970 עם הרוזנת ז'קלין דה ללאינג (1910–2006). משתי נשותיו לא נולדו לו ילדים.
הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו ב-1946 עם בחירתו לחבר בסנאט של בלגיה, בו ייצג את העיר לייז' מטעם המפלגה הנוצרית-סוציאליסטית (PSC). כיהן כשר המשפטים בין 1948 ל-1949. ביוני 1950 נכנס לתפקידו כשר ההגנה של בלגיה. במהלך כהונתו כשר ההגנה של ראש הממשלה ג'וזף פוליאן, עמדה בפניו ההחלטה האם לשלוח את חיילי צבא בלגיה להילחם במלחמת קוריאה. כשהוא עוד מכהן בתפקידו כשר ההגנה החליט לפרוש ולהתגייס לגדוד הבלגי, הלוחם במלחמת קוריאה. בקוריאה שירת כמייג'ור במיל', סגן מפקד הגדוד. הוא סיים את המלחמה בדרגת לוטננט קולונל.