נולד בחג השבועות תרנ"ד בווישטינֶץ (Vištytis) שבליטא, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. בימי מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לגרמניה, ושם עבד בהוצאת "מנורה" ובהוצאת "ילקוט". בשנת 1927 רכש בברלין את הוצאת "ילקוט".
בשנת 1933 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והתיישב בירושלים, בשכונה הערבית טלביה, שבהּ היה מראשוני המתיישבים היהודים. היה מוכתר השכונה עד לסתיו 1948, ובין היתר, מנע ככל יכולתו השתלטות פרועה על בתים בה לאחר בריחת תושביה הערבים.
עם עלייתו, העביר מס את הוצאת הספרים שלו לישראל והמשיך בפעילות ההוצאה לאור. בין היתר הוציא לאור תחקירים, סיפורים ופרסומים רבים.
אשתו של ראובן, חנה, התפרסמה כציירת. בנם יונתן מס היה מדען וחתן פרס ביטחון ישראל. בן נוסף, דני מס, היה מפקד מחלקת ההר (מחלקת הל"ה), ונפל בקרב בדרך לגוש עציון טרם הקמת מדינת ישראל. ראובן מס כיהן תקופה ארוכה כיו"ר ארגון יד לבנים.
בשנת תשל"ג (1973) קיבל את פרס יקיר ירושלים.
בשנת 1979 הלך לעולמו, בגיל 85.
על שמו נקרא רחוב בשכונת רמות ב' בירושלים.
יעקב שוויקה
התקופה הפלאוליתית ביפן
התקופה הפלאוליתית ביפן (ביפנית: 日本の旧石器時代) היא תקופת ההתיישבות של האדם ביפן לפני התפתחות כלי החרס, בדרך כלל לפני 10,000 לפני הספירה. תאריכי ההתחלה הנפוצים לתקופה זו הם בסביבות 40,000 לפנה"ס, אם כי כל תאריך של נוכחות אנושית לפני 35,000 לפנה"ס שנוי במחלוקת, כאשר האותנטיות של חפצים התומכים בנוכחות אנושית לפני 35,000 לפנה"ס בארכיפלג מוטלת בספק. התקופה הפלאוליתית ביפן נמשכה עד לתחילת תקופת ג'ומון המזוליתית, או בסביבות 14,000 לפני הספירה.
הסביבה הפלאוליתית.
האיים היפניים היו מחוברים בחלקם ליבשת אסיה בתקופות הקרח של הפליסטוקן, כאשר גובה פני הים ירד במידה ניכרת, ב-100 עד 120 מטרים. טענה זו מקובלת, על אף היותה לא חפה מספקות, שכן עומקם של מצר קוריאה המפריד בין קוריאה לאיי יפן, ומצר צוגרו, המפריד בין האיים הונשו והוקאידו, עומד על 140 מטרים בערך. נראה שהמצרים התייבשו לעיתים, ולעיתים התמלאו, הכול בתלות מזג האוויר בתקופת הקרח.
כלים פלאוליתיים יפניים.
כלי האבן היפניים המוקדמים ביותר, גרזנים וסכינים מסותתים מאבן, נמצאו באתר קאמי-טאקאמורי, שבחבל מיאגי, ותאריכם הוערך לשנת 500,000 לפנה"ס, אך מאוחר יותר התברר שהיו אלה זיופים שנשתלו במקום. רוב הכלים הפלאוליתים שנמצאו ביפן, שויכו לשנת 35,000 לפנה"ס או מאוחר יותר, עובדה שתומכת בדעה שההתיישבות הראשונה ביפן הייתה בערך בשנים אלו.
אבנים שחוקות ואבנים מלוטשות.
התקופה הפלאוליתית ביפן נחשבת למקורית ביותר, שכן שם נמצאו הכלים הראשונים שעשויים מאבנים שחוקות ואבנים מלוטשות. כלים אלה משויכים ל-30,000 לפנה"ס, כאשר למעשה הם מיוחסים לתקופה הנאוליתית, בשנת 10,000 לפנה"ס, בשאר העולם. לא ידעו מדוע נוצרו כלים אלה כל-כך מוקדם דווקא ביפן, אך ידוע שבתקופה זו החלה התחממות האקלים, ונראה שהאיים היפנים הרוויחו רבות מכך.
בשל מקוריות זאת, התקופה הפלאוליתית ביפן אינה משתייכת בדיוק להגדרה של התקופה הפלאוליתית על פי טכנולוגיית האבנים (סיתות אבנים). הכלים המשתייכים לתקופה הפלאוליתית ביפן מראים מאפיינים השייכים לתקופות המזוליתית והנאוליתית כבר בשנת 30,000 לפנה"ס.
פלאו-אנתרופולוגיה.
נראה כי האוכלוסייה הפלאוליתית, וכן האוכלוסייה של תקופת ג'ומון, מקורבות לקבוצה הפלאו-אסייתית שחלשה על חלקים גדולים מאסיה, לפני ההתפזרות לפי קבוצות מאפיינים שהיום מאכלסות את סין, קוריאה, יפן או וייטנאם.
מבנה השלד מצביע גם כן על מאפיינים דומים עם תושבים אחרים ביבשת אסיה. מבנה הלסת שייך לקבוצת סאנדדונט, אליה משתייכות אוכלוסיות עתיקות שישבו בעיקר בדרום-מזרח אסיה (האוכלוסיות שיושבות שם בימינו, משתייכות לקבוצת הסינודונט). מבנה הגולגולת נראה חזק יותר, עם עיניים שקועות יותר.
נראה כי הילידים בני האיינו, היושבים בעיקר בהוקאידו, הם צאצאים של אוכלוסיות אלה, ולהם מאפיינים אשר פעם נחשבו למאפיינים של תושבי אירופה, מערב אסיה, מרכז ודרום אסיה וצפון אפריקה, אך בימינו הם משתייכים לקבוצת האוכלוסיות הפלאוליתית הקדומות.
ניתוח גנטי בימינו אינו מספקות הוכחות חותכות ומצביע על עירוב בין האוכלוסייה היפנית המקורית לאוכלוסיות זרות אשר הגיעו לאיים. מוערך כי 10 עד 20% מהקוד הגנטי של היפנים מגיע מאבותיהם בתקופה הפלאוליתית-ג'ומון, היתר מגיע מאוכלוסיות אחרות מהיבשת עצמה, במיוחד במהלך תקופת יאיואי.
המחקר הארכאולוגי של התקופה הפלאוליתית.
המחקר על התקופה הפלאוליתית ביפן החל מאמצע המאה ה-20. האתר הראשון שיוחס לתקופה זו התגלה רק לאחר מלחמת העולם השנייה. עקב השערות והנחות שבני אדם לא חיו באיי יפן לפני תקופת ג'ומון, עצרו משלחות ארכאולוגיות בדרך כלל בהגיעם לשכבת ג'ומון (13,000 לפנה"ס לערך). מאז, התגלו מעל 5,000 אתרים פלאוליתיים, חלקם אף באתרים ג'ומונים קיימים.
מחקר התקופה הפלאוליתית ביפן מאופיין בחקר שכבות רבות, הודות לטבע הגעשי של הארכיפלג: התפרצויות געשיות גדולות כיסו את כל האי באפר געשי, ואיפשרו קביעת תאריכים כמעט מדויקת. שכבה מאוד חשובה כזו היא ה-AT (איירה-טאנזאווה), אשר כיסתה את כל יפן לפני כ-21,000-22,000 שנים.
הארכאולוגיה יפנית בתקופה הפלאוליתית הוכתמה בעבר בכתם גדול. היה זה תחום בו מעט מאוד סטודנטים יפנים לארכאולוגיה גילו עניין. עד "תרמית יפן הפלאוליתית", סברה קהיליית הארכאולוגים היפנים שבני אדם ישבו בארכיפלג כבר בשנים 700,000 לפנה"ס, בהסתמך על ממצאים של פוג'ימורה שיניצ'י. אך העיתון מאיניצ'י שימבון שתל מצלמה באתר ארכאולוגי בו עבד פוג'ימורה, ותפס אותו שותל ממצאים באתר קאמי-טאקאמורי בשנת 2000. 90% מהמחקר הפלאוליתי היה מיוחס לפוג'ימורה, וחשיפת התרמית הטילה ספק גדול על כרונולוגיית התיישבות האדם ביפן. התאחדות הארכאולוגיה היפנית בילתה שנתיים תמימות בבדיקה מחדש של כל האתרים והממצאים אותם חשף פוג'ימורה, ולבסוף פסקה שכמעט כל הממצאים שחשף אינם עוברים את ביקורת הוועדה. מאז התגלית, מעט מאוד אתרים מתיימרים להציג בצורה משכנעת שרידים להימצאות בני אדם ביפן בשנים 40,000-50,000 לפנה"ס, והתאריך המקובל ביותר להמצאות בני אדם בארכיפלג הוא 35,000 לפנה"ס.
רות אלמוג
רות אלמוג (נולדה ב-15 במאי 1936) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
רות אלמוג נולדה וגדלה בפתח תקווה להורים רופאים יוצאי גרמניה. שרתה ביחידה 515. למדה בבית המדרש למורים בירושלים, ולימודי ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר שפרסמה את סיפורה הראשון בשנת 1967 החלה לעבוד במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ. עד היום היא בעלת טור קבוע במוסף, ומשמשת בו כעורכת משנה.
במהלך השנים כתבה ספרים רבים, לנוער ולמבוגרים. הרומן שלה "שורשי אוויר" זכה בפרס ברנר. לאחרונה יצא לאור ספר של מבחר מסיפוריה שנכתבו בין השנים 1967–1997. ספרים פרי עטה תורגמו לאנגלית, לגרמנית, להולנדית ולסינית.
חיים אישיים.
רות אלמוג הייתה נשואה למשורר אהרן אלמוג עד למותו בשנת 2021, ולהם שתי בנות: המוזיקאית שירה אלמוג והמתרגמת אליענה אלמוג.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
על כתביה:
הקאמרטה הישראלית ירושלים
הקאמרטה הישראלית ירושלים היא תזמורת קאמרית ישראלית שנוסדה בעיר רחובות בשנת 1984 על ידי המנצח והחלילן אבנר בירון.
התזמורת תופסת כיום מקום חשוב במפה המוזיקלית הישראלית, ונחשבת לאחת מהתזמורות הקאמריות הטובות בעולם. עבודתו של אבנר בירון עם התזמורת, שילוב נגנים עולים עם מוזיקאים ישראלים, ובניית תוכניות קונצרטים מקוריות וייחודיות, הביאה את הקאמרטה לאיכויות מיוחדות, המתבטאות ברמת ביצוע גבוהה ביותר והקפדה סגנונית.
התזמורת מקיימת סיורי קונצרטים באירופה, ארצות הברית והמזרח הרחוק, ומוזמנת להופיע באולמות הקונצרטים המרכזיים בניו יורק, לוס אנג'לס, בוסטון, ברלין, אמסטרדם, פרנקפורט, מינכן, פריז, ציריך, בייג'ינג, שאנגחאי ועוד, וכן בפסטיבלים חשובים באירופה, ומייצגת את ירושלים ואת מדינת ישראל. תקליטורים רבים בנגינת הקאמרטה זכו בפרסים וביקורות נלהבות בארצות הברית, באירופה ובאוסטרליה.
לתזמורת קהל של אלפי מנויים. התזמורת מקיימת סדרות קונצרטים בירושלים, בתל אביב, ברחובות וביישובים רבים ברחבי ישראל, מקריית שמונה ועד אילת. לתזמורת תרומה ייחודית בהתפתחות המוזיקה המקורית הישראלית.
הקאמרטה מזמינה מזה 20 שנה יצירות ממלחינים ישראלים, מקליטה ומבצעת אותן בישראל ובסיוריה ברחבי העולם. מלחיני הבית של הקאמרטה היו מרק קופיטמן, אבנר דורמן, עודד זהבי ויוסף ברדנשווילי.
העוגב שנבנה על ידי גדעון שמיר עבור הקאמרטה הישראלית ירושלים, הועמד לרשות הקאמרטה באדיבות קרן התרבות אמריקה-ישראל
בשנת 1996 הזמינה עיריית ירושלים את הקאמרטה לפעול בעיר ירושלים, ובתקופת המעבר קיבלה התזמורת את שמה הנוכחי. כתזמורת ירושלמית היא זוכה לתמיכת הקרן לירושלים ועיריית ירושלים. כמו כן נתמכת התזמורת על ידי קרן ריץ' וקרנות ותורמים שונים. התזמורת מייחדת פעילות לעיר ירושלים. בנוסף לסדרות הקונצרטים הרגילים יזמה התזמורת גם פרויקט חינוך המיועד לילדי בית ספר וגנים. כמו כן יזמה התזמורת סדרת קונצרטים בשם "שבחי ירושלים", במסגרתם ביצעה יצירות אשר נכתבו בהשראת ירושלים, כולל הזמנת יצירות מקוריות מהבולטים שבמלחיני העולם. התזמורת יזמה סדרת קונצרטים ייחודית באולם י.מ.ק.א בירושלים.