באותה השנה החברה השיקה את מטה הפעילות הבינלאומי הנוכחי שלה, בית ארתור ריאן, בדבלין, בבניין שימש בעברו כבית התפילה.
מוצרים.
חנויות הרשת כוללות מגוון רחב של מוצרים, ביניהם בגדי תינוקות וילדים, בגדי נשים, בגדי גברים, כלי בית, אביזרים, הנעלה, מוצרי איפור וטיפוח ואף קונדיטוריה. אסטרטגיית הפעילות של החברה מבוססת על מכירת בגדים במחיר נמוך במיוחד, מתחת למחירים הממוצעים, וכך מגדילה את מספר הלקוחות ומספר הקניות של הצרכן.
יחד עם רשתות אופנה כגון זארה ו- H&amp;M, חברת פריימרק נחשבת כגוף מרכזי העומד מאחורי מגמת ה"אופנה המהירה" (Fast fashion). כפי שנטען במאמר אודות פריימרק באקונומיסט, "עבור קונים רבים, פריימרק מציעה הצעה שלא ניתן לעמוד בפניה: בגדים אופנתיים מדהימים במחירים נמוכים להפליא. התוצאה היא סוג חדש ואפילו מהיר יותר של אופנה מהירה, אשר מאלץ את הצרכנים לקנות ערימות של פריטים, לפעמים אפילו פריטים זהים, על מנת לעשות בהם שימוש מספר ימים ולהשליך אותם, ולאחר מכן לחזור על כך עם עוד קבוצה של בגדים חדשים".
הדבר שמושך את הקונים הוא האיכות, המחיר והטרנדים האופנתיים שמוחלפים כל הזמן.
החברה השיקה גם ליין מוצרי קוסמטיקה בשם "PS Pro", אשר זכה לתשבחות מצד בלוגרים רבים העוסקים בתחום מוצרי היופי הודות לאיכות הגבוהה והמחירים הנמוכים.
חנויות.
נכון לשנת 2019, רשת פריימרק כוללת מעל 350 חנויות הממוקמות ברחבי אירלנד, אירופה וארצות הברית. החנות הגדולה ביותר של פריימרק ממוקמת ברחוב מרקט בעיר מנצ'סטר שבאנגליה, ומשתרעת על שטח של כ-14,400 מ"ר על פני שלוש קומות.
פרימארק מפעילה חנויות במדינות הבאות:
סה"כ 379
מחלוקות ביחס לפעילות החברה.
שיטות פעולה.
במהלך שנת 2006, פריימרק הצטרפה ל"יוזמת המסחר האתי" (Ethical Trading Initiative), ארגון שיתופי המקרב בין עסקים, איגודים מקצועיים וארגונים ללא כוונת רווח ועוסק בנושאי זכויות עובדים במסגרת שרשראות אספקה. הגופים החברים ביוזמה מתחייבים לפעול ליישום קוד התנהלות המבוסס על עקרונות הליבה של ארגון העבודה הבינלאומי.
במהלך אותה השנה, קרן הצדקה הבריטית "War on Want" ביקרה במפעלי האספקה של החברה בבנגלדש, ומתחה ביקורת על תנאי העבודה הנהוגים במפעלים. בדצמבר 2008, הקרן פרסמה דו"ח חדש אשר ציין כי התנאים לא השתפרו במפעלים אלו גם לאחר חלוף שנתיים.
ב-9 בינואר 2009 נאלצה יוזמת המסחר האתי להסיר את המיתוג מחנויות פריימרק ומאתרי האינטרנט של החברה בעקבות תחקיר מטעם האובזרבר וה-BBC בנושא נוהלי תעסוקה. התחקיר העלה כי החברה העסיקה עובדים בלתי חוקיים, וכן כי לעובדים שולם סכום נמוך משכר המינימום בבריטניה.
פרימרק
פרימארק
יחסי יוון–לוקסמבורג
יחסי יוון–לוקסמבורג הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג.
סקירה כללית.
יחסי החינוך שבין יוון ללוקסמבורג מוסדרים בהסכם בין שתי המדינות משנת 1990. ההסכם קובע כי יוונית תהיה אחת משפות הבחירה במדינה והנושא ילמד בכיתות באמצעות תוכנית תלת-שנתית שיקים משרד החינוך היווני.
קיימת קהילה יוונית חזקה בת 2,000 איש בלוקסמבורג. הקהילה מורכבת כמעט כולה משליחים מדיניים יוונים שעובדים בלוקסמבורג במסגרת החברות של יוון במספר ארגונים פאן-אירופיים. המיעוט הנשאר בקהילה הגיע ללוקסמבורג כדי לעבוד בעסקים וחברות יווניות הפועלות מהמדינה.
יוון היא אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר בלוקסמבורג. האיים קורפו, רודוס וקוס הם האיים הפופולריים ביותר אצל הלוקסמבורגים והם מגיעים אליהם באמצעות טיסות צ'ארטר מיוחדות של חברת לוקסאייר. כ-30,000 תיירים לוקסמבורגיים (כ-6-7% מהאוכלוסייה הכללית) מגיעים ליוון מדי שנה.
הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בלוקסמבורג אחראית על כל אזור בנלוקס והיא פעילה מאוד.
אזרחי שתי המדינות יכולים להיכנס ולצאת אחת מהשנייה באופן חופשי לחלוטין.
אנייז ורדה
הברון ד'הולבאך
ריקרדה שוורין
ריקרדה שוורין (בגרמנית: Ricarda Schwerin; 30 בינואר 1912 - 29 ביולי 1999) הייתה צלמת ישראלית.
ביוגרפיה.
שוורין נולדה ב-30 בינואר 1912 בגטינגן שבגרמניה בשם ריקרדה מלצר. לאחר מות אמה, גדלה שוורין אצל קרובי משפחה. היא החלה ללמוד בבית הספר לעיצוב ואדריכלות, באוהאוס בשנת 1929. בבית הספר הכירה את והשניים נישאו.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, שוורין והיינץ, שנרדפו בשל היותם קומוניסטים, ברחו מגרמניה לשווייץ דרך צ'כוסלובקיה והונגריה. לאחר שנתיים, ב-1935, עלו השניים לארץ ישראל והתגוררו ברחוב הנביאים שבירושלים, שם הקימו בית מלאכה לצעצועים. בנוסף לזאת, יצרה שוורין גם צילום מסחרי. לשניים היו שני ילדים: יוטה ותום.
במלחמת העצמאות נהרג בעלה, היינץ, ובעקבות זאת הפסיקה זמנית לעבוד בצילום, ופתחה בית יתומים לילדים פליטים. בשנת 1956, חזרה שוורין לצילום והחלה לעבוד בסטודיו של אלפרד ברנהיים. היא נטלה חלק פעיל בעבודתו, ולאחר פטירתו של ברנהיים ב-1974, המשיכה לנהל את הסטודיו עד פרישתה לגמלאות בשנת 1982.
שוורין נפטרה ב-29 ביולי 1999. עזבונותיה נמצאים באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
יחסי טובאלו–יוון
יחסי טובאלו–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טובאלו לבין הרפובליקה ההלנית.
סקירה כללית.
שתי המדינות שיתפו פעולה במסגרת ארגונים בינלאומיים, בעיקר בכך שהן תמכו הדדית במועמדים הפוטנציאליים אחת של השנייה. יוון מעניקה סיוע מזערי לפיתוח טובאלו באופן עצמאי ובאופן לא עצמאי כחברה בתוכנית האו"ם לפיתוח בר קיימא של מדינות איים קטנות באוקיינוס השקט.
אזרחי יוון לא חייבים באשרת כניסה לטובאלו כאשר זמן השהייה במדינה נמוך מ-30 ימים. אזרחי טובאלו יכולים להיכנס ולצאת מיוון באופן חופשי לחלוטין.
מוחמד זפארוללה ח'אן
סר מוחמד זפארוללה ח'אן (באורדו: محمد ظفر اللہ خان; תעתיק מדויק: מחמד ט'פר אללה ח'אן; 6 בפברואר 1893 - 1 בספטמבר 1985) היה משפטן ודיפלומט פקיסטני שכיהן כשר החוץ הראשון של פקיסטן וכן האסייתי הראשון והפקיסטני היחיד שהנהיג את העצרת הכללית של האומות המאוחדות ואת בית הדין הבינלאומי לצדק.
יליד סיאלקוט שבהודו הבריטית, הוא הוכשר כעורך דין אוניברסיטת המכללה הממשלתית ומכללת קינג'ס שבלונדון. ח'אן שימש כחבר במועצה המחוקקת של פנג'אב בין השנים 1926–1931, וכיהן כנציג בוועידת השולחן העגול של הודו בשנים 1930, 1931 ו-1932 שהתכנסה בלונדון, הממלכה המאוחדת. הוא היה חבר בליגה המוסלמית של כל הודו, שהנהיגה את התנועה הלאומית הפקיסטנית ושימש כנשיא הליגה בין השנים 1931–1932. ב-1935 הוא מונה לשר מסילות הרכבת של הודו הבריטית, וישב במועצה הבכירה של המלך הבריטי כחבר מוסלמי עד 1941. בשנת 1939 הוא נסע לז'נבה כדי לייצג את הודו בחבר הלאומים ובשנת 1942 הפך ל"סוכן הכללי" של הודו הבריטית ברפובליקה העממית של סין. בספטמבר 1941, הפך ח'אן לשופט בבית המשפט הפדרלי של הודו ונשאר שם עד חלוקת הודו.
ח'אן הפך לאחד מתומכיה הקולניים ביותר של פקיסטן והוביל את תיק האומה הנפרדת בוועדת רדקליף, ששרטטה את גבולות מדינות דרום אסיה המודרניות. הוא עבר לקראצ'י באוגוסט 1947 והיה לחבר בממשלה הראשונה של פקיסטן העצמאית, ושימש כשר החוץ של המדינה בממשלת ליקאת עלי ח'אן. הוא נשאר הדיפלומט הבכיר של פקיסטן עד 1954, עת עזב את המדינה לכהונה בבית הדין הבינלאומי לצדק שבהולנד, ונשאר שם כשופט עד 1958, השנה בה מונה לסגן נשיא בית הדין. הוא עזב את האג ב-1961 והפך לנציג הקבוע של פקיסטן באומות המאוחדות, תפקיד שמילא עד 1964.
בתקופתו באו"ם ייצג גם את הפלסטינים בתפקיד דה פקטו. הוא עזב את האו"ם ב-1964 כדי לחזור לבית הדין, וב -1970 הוא הפך לפקיסטני הראשון והיחיד, שכיהן כנשיא בית הדין הבינלאומי לצדק, תפקיד שהחזיק עד 1973. הוא חזר לפקיסטן ופרש ללאהור, שם נפטר בשנת 1985, בגיל 92. ח'אן נחשב לאחד האבות המייסדים המובילים בפקיסטן וחבר בולט בקהילת האחמדים בפקיסטן. הוא חיבר מספר ספרים על האסלאם הן באורדו והן באנגלית.
ראשית חייו.
ח'אן נולד ב-6 בפברואר 1893 בסיאלקוט, אז בראג' הבריטי. את השכלתו המוקדמת רכש בבית הספר המיסיונרי האמריקאי בעיר הולדתו. אביו של חאן היה צ'. נסראללה חאן, שהיה עורך הדין המוביל של העיר דסקה, וחברו של מירזא ע'ולאם אחמד אל-קאדיאני, מייסד קהילת האחמדים. אביו השתייך לקבוצה האתנית ג'אט בזמן שאמו הייתה משבט באג'ווה ג'אט. ח'אן היה קרוב מאוד לאמו, ובהשראת אומץ לבה ומסירות לדתה אף כתב ספר בשם "אמי". הוא למד באוניברסיטת המכללה הממשלתית שבלאהור וקיבל תואר ראשון במשפטים ממכללת קינג'ס שבלונדון בשנת 1914. לאחר סיום לימודיו שם הוא נקרא אל אכסניית המשפט "לינקולן אין". הוא התמחה במשפטים בסיאלקוט ובלהאור, והתמנה לחבר במועצה המחוקקת פנג'אב בשנת 1926.
קריירה.
מוחמד זפארוללה ח'אן נבחר לחבר במועצה המחוקקת של פנג'אב ב-1926 וניהל את ישיבת דלהי של הליגה המוסלמית בשנת 1931, שם הוא דגל בעניינם של המוסלמים בהודו באמצעות נאומו הנשיאותי. הוא השתתף בוועידות השולחן העגול שהתקיימו בין השנים 1930–1932 והיה לשר מסילות הברזל במאי 1935. בשנת 1939 ייצג את הודו בחבר הלאומים. הוא מונה לתפקיד "הסוכן הכללי" של הודו בסין העממית בשנת 1942 וייצג את הודו כשליח הממשלה בוועידת היחסים של חבר המדינות ב-1945, שם דיבר על ענייני החירות של הודו.