בשנת 1177 הובס הצבא האיובי בקרב גזר. מאז, במשך עשר שנים של קרבות בלתי פוסקים ומערכות מצור, גדלו כוחו, תעוזתו ויכולתו הלוגיסטית של הצבא המוסלמי עד התפנית בשנת 1187 והמעבר המוחלט של ההגמוניה לידיים מוסלמיות. קרב קרני חיטין כפה על הצלבנים גישה חדשה של בניית מבצרים שתוכננו לעמוד במצור ממושך. בהיעדר סיוע מבחוץ או מרכז שלטוני, קיבל צבא ממלכת ירושלים תפקיד משני במערכת ההגנה הצלבנית, והמבצרים הפכו לעמוד השדרה של הגנת ממלכת ירושלים.
בנקודה זו בהיסטוריה הופיע סוג חדש של מבצרים, הידוע גם כמבצרים קונצנטריים, שיכולתם לעמוד במצור ארוך מלווה בתקיפות ובהפגזות בלתי פוסקות מול צבא בעל עליונות מספרית ולוגיסטית. יכולת זו הוכחה במהלך הקרבות העזים, בהם נגלו יתרונות המבצר הקונצנטרי הצלבני: מניעת גישה של התוקפים אל חומות המבצר, יעילותו הקטלנית של השימוש בפישפשים מיוחדים לצורך תקיפות פתע, ועמידות המבצר כנגד חפירת מנהרות.
כתגובה לתהליכים אלו הפכה מלחמת המצור למורכבת יותר, ונשענה על שימוש אינטנסיבי בכלי ארטילריה כבדים, עד שהממלוכים הצליחו לגייס את המשאבים הדרושים להצטיידות בכלי ארטילריה בהיקף רחב. הפעלתם של כלים אלה לאורך זמן ובאופן מסיבי ורצוף נגד הביצורים הצלבניים הכריעה את הכף ואת המצורים.
סוגי המבצרים.
עד היום מתדיינים החוקרים על מקורות ההשראה לאדריכלות הצלבנית בכלל והענף הצבאי בפרט. החוקר הצרפתי עמנואל ריי מציין במחקרו את ההשפעות ה"מזרחיות", שמקורן במזרח התיכון המוסלמי-ביזנטי על האדריכלות הצבאית הצלבנית. לדבריו, הצלבנים ביססו את מבצריהם על מורשתם הארכיטקטונית האירופאית ועליה הוסיפו את ההשפעות הביזנטיות ומוסלמיות האופייניות לארץ ישראל. גישה זו נתמכת בסינתזה של החוקר בן זמננו דניס פרינגל המצביע על השפעות "מערביות" - אירופאיות - השפעות ביזנטיות והשפעות רומאיות על המבצרים הצלבניים. הוא מציע סקר רחב ממדים שבסופו יוכלו החוקרים לבודד את מקורות ההשפעה השונים ומשקלם. סינתזה דומה קיימת במחקרו של יו קנדי המצביע על השפעות ביזנטיות-ארמניות.
בתוך תקופה קצרה מכניסתם לארץ ישראל עברו הצלבנים מבניית מצודות פשוטות ואף פרימיטיביות לבניית מבצרים מורכבים וחדשניים שתוכניתם מעידה על הבנה בכל היבטי האדריכלות הצבאית. הצלבנים הפגינו גמישות וסתגלנות כשהם משתמשים ומתאימים לצרכיהם דגמים קיימים. כך ניתן להבחין במבצרי המגדל, שבבסיסם חיקו את אב הטיפוס האירופאי, ובקסטרום, ששורשיו במצודות רומאיות וביזנטיות. הצלבנים לא הסתפקו בהעתקה, אלא פיתחו דגמי מצודות ייחודיים, ובראשם "הקסטרום הכפול", הידוע גם כמצודה קונצנטרית, ומצודות ההרים, הידועות בספרות המקצועית גם כמצודות דורבן. למרות המספר המרשים של חורבות ושרידים, מרבית הביצורים הצלבניים סבלו מתהליכי הרס ובלייה אגרסיביים ורוב המבצרים בארץ ישראל נהרסו עד היסוד, ומביצורי הערים המרכזיות בהם ישבו האצילים הגדולים לא נותר שריד. החורבות שנותרו ואלו שנחשפו בחפירות ארכאולוגיות מאפשרים שיחזור של הישגי האדריכלות הצבאית הצלבנית ותפקידם של המבצרים הצלבניים במערכת הקולוניאלית, שבסיכומו של דבר כשלה ונעלמה מעל במת ההיסטוריה.
למרות ההתפתחות הרעיונית והמרחק במורכבות התכנונית והביצועית בין מצודות המגדל למצודות ההרים, השתמשו הצלבנים גם בסוף המאה ה-13, על פי הצורך, בדגמי מצודות פשוטים שהיו נפוצים בתחילת המאה ה-12. מצודות הקסטרום, שנבנו במהלך המאה ה-12 לא נבנו יותר לאחר קרב קרני חיטין, ומצודות ההרים הראשונות נבנו עוד במחצית השנייה של המאה ה-12, אך שוכללו לדרגת שלמות ושימשו כעמוד השדרה של מערך הביצורים הצלבניים החל מתחילת המאה ה-13. תהליך זה מקביל להעלמות האביר-אציל בעל האדמות שנאלץ למכור את נחלתו למסדרים הצבאיים. תהליך זה, שסימניו ניכרים עוד לפני התבוסה בקרב קרני חיטין, הואץ לאחר מסע הצלב השלישי, משהוברר כי מגדלים ומבצרים קטנים אינם יכולים לעמוד בפני הצבאות של סוף המאה ה-13. פועל יוצא מכל זה הוא אי היכולת לקטלג את כל מבצרי הצלבנים בצורה מניחה את הדעת. אחד מראשוני החוקרים המודרניים של האדריכלות הצבאית הצלבנית תומאס אדוארד לורנס (לורנס איש ערב), תיאר את המבצרים הצלבניים כ"סדרה של יוצאים מהכלל לחוק שטרם נתגלה".
מבצרים רבים ניתן לכלול באחת הקטגוריות העיקריות, בעוד רבים אחרים אינם מתאימים באופן מובהק לקטגוריה מסוימת- חלקם מכילים מאפיינים של מבצרים מסוגים שונים, יחד עם חלקים שונים ממבצר אחר.
ניתן לחלק את המבצרים הצלבניים לשלוש קטגוריות עיקריות:
המגדל.
הביצורים הראשונים שבנו הצלבנים ברוב מבצריהם לפני הגעתם לארץ הקודש ובמהלך מסע הצלב הראשון היו מסוג "מגדל" (Turris), שהיה הסוג הפשוט ביותר. מרבית המגדלים נבנו בתוך השטח שנשלט על ידי הצלבנים, ולא על גבולות הממלכה. המגדל שיכן חיל משמר מינימלי, ששימש גם ככוח שיטור, ולעיתים גם כמקום מקלט לאוכלוסייה המקומית בעת מצוקה והתקפת כוח אויב. מטבע הדברים, ביצורים מסוג זה לא היו יכולים לעמוד במצור ומיקומם הוכתב על ידי צורכי האוכלוסייה המקומית, ובוניהם השתמשו בכל יתרון גאוגרפי אפשרי. ההיסטוריון דניס פרינגל, שערך סקר ארכאולוגי מקיף של אתרים צלבניים, מונה 75 אתרים מסוג ביצורי מגדל ומציין כי מגדלים נוספים, שחלקם לא זוהו וחלקם נהרסו ללא זכר, מופיעים במקורות היסטוריים ראשוניים של ממלכת ירושלים.
באופן סכימתי היה המגדל מבנה מרובע קטן יחסית. ובגרסאות הבסיסיות של המגדל היה הביצור לא יותר ממבנה בודד, בדרך כלל בעל 2 קומות, שאיפשר לחימה מחרכי ירי הקבועים בקירותיו ומעל גג המבנה, עליו נבנו עמדות ירי הידועות בשם שיני חומה (שינות). מגדלים גדולים נבנו עם מאפייני ביצורים שנמצאו בדרך כלל במצודות גדולות יותר. ניתן למצוא בשערי מגדלים אלו מערכת שאיפשרה לתקוף מהגג את האויב העומד בשער (משיקולי) כמו במגדל שבבית שאן. גובהו של המגדל נקבע על ידי חלוקת המשקל של קמרונות האבן. המגדלים הקטנים נבנו על קמרון חבית בודד או שני קימרונות מקבילים בכל אחת משתי הקומות, בעוד שהמגדלים הגדולים יותר נבנו במתכונת של ארבעה עד תשעה קימרונות צולבים, שנשענו על ארבעה עמודים מרכזיים, כפי שניתן לראות בקלעת ג'ידין (מבצר יחיעם). האולם המרכזי יכול היה לשמש את האדון המקומי והווסלים או הפרשים שבשירותו, וקמרונות אחרים או מרתפים שימשו לאחסון סחורה חקלאית, שנאספה כחלק מתשלום המיסים של האוכלוסייה המקומית.
במגדלים הגדולים נבנו המדרגות בתוך הקירות החיצוניים או הוצמדו לחלקם הפנימי, לעומת המגדלים הקטנים בהם נבנה גרם מדרגות בצמוד לחלקו החיצוני של המגדל, לעיתים מעץ. תאורת אור יום חדרה למגדל דרך חרכי ירי ששימשו גם לצורכי הגנה והם נקבעו, בדרך כלל, בקירות הקומה הראשונה. רצפת המגדל כוסתה בעפר כבוש במקרים הבסיסיים, ובמבנים מפוארים בריצוף של לוחות אבן מסותתים. בור המים נחצב בדרך כלל מתחת לרצפת המגדל, ובמגדלים מפוארים במיוחד נבנה בית שימוש בתוך הקירות החיצוניים (מבצר יחיעם, מבצר קולוסי). בגרסאות מורחבות יותר הוקף המגדל חומה, שלעיתים נקבעו בה מגדלי שמירה פשוטים. המגדל במירבל, לדוגמה, היה מרובע עם צלעות של 13X13.9 מטרים שסביבו הייתה חומה שהקיפה חצר חיצונית. חומה זו נבנתה בצורה משתפלת בדומה לחלקלקה. המגדל הטמפלרי במעלה אדומים, ("מלדומים" בפי הצלבנים), היה קטן במידותיו (9.3X8.5 מטרים) אך הוקף בחפיר שנחצב בסלע.
קסטרום.
הקסטרום (מלטינית: Castrum) היה מבצר צלבני טיפוסי, שבצורתו הפשוטה דמה למבצרים הרומאיים מסוג קסטרום ונקרא על שמם. אולם הצלבנים השתמשו גם באלמנטים ובעקרונות תכנון ביזנטיים ומוסלמיים ואלמנטים ממבנים ייחודיים וייעודיים ששירתו את הצלבנים עוד באירופה.
באופן סכימתי ניתן לתאר את הקסטרום כהרחבה של ביצור המגדל. צורתו של הקסטרום פשוטה ויעילה במיוחד: מצודה מלבנית, אשר בארבע פינותיה נבנו מגדלי שמירה בולטים. ביצורים אלו שימשו כבסיסים צבאיים בהם יכול היה לשכון חיל מצב גדול יחסית, ובהם אוחסן ציוד צבאי, נשק ותחמושת. הקסטרום נבנה בגדלים שונים: החל ממבצרים קטנים יחסית ועד למצודות שהשתרעו על שטח גדול מוקף חומה, מגדלים ומספר שערי כניסה. הקסטרום התאפיין בחצר פנימית מבוצרת אחת לכל הפחות שהייתה ידועה גם בשם "ביילי" (bailey). חצר זו שימשה כמרכז חיי היום יום במבצר. בחצר נערכו אימונים ובקמרונות שהקיפו את החצר נבנו חדרי מגורים, מחסות לחיות הבית וחדרי אחסנה למזון וציוד. החצר המבוצרת הייתה באופן מסורתי התוכנית המועדפת על בוני מנזרים באירופה, בהם שימשה כאמצעי להסתגר מהעולם החיצון. בתוכנית זו הוקפה החצר בכנסייה, אולם אוכל ואולמות שינה.
הדמיון בין תוכנית הקסטרום למנזרים המבוצרים הפך סוג זה של מבצרים למועדף על המסדרים הצבאיים שבנו בקסטרום קפלה וקלויסטר והתאימו אותו לדרך החיים הייחודית של המסדר. דרך חיים זו הייתה בעלת מאפיינים בולטים של חיים משותפים מחד גיסא, וסדר יום שבו היה לפולחן הדתי-נוצרי מקום ראשון במעלה מאידך גיסא. ממבצרים פשוטים אלו נותר מעט מאוד, אך תיאורים מפורטים נשמרו במקורות צלבניים. כך מספר ויליאם מצור על מצודת בית גוברין: "מצודה חזקה, מוקפת חומה שאיננה ניתנת לכיבוש, עם מגדלים, חומה חיצונית וחפיר". על איבלין (יבנה): "הם בנו בצורה חזקה מאוד מבצר עם ארבעה מגדלים על הגבעה לאחר שהניחו את היסודות לעומק" ועל בלאנשגרד: "מעוז עשוי אבני גזית הנשען על יסודות מוצקים מעוטר בארבעה מגדלים גבוהים".