כשנודע לצ'ארלי על פטירתו של אביו, הוא חשב שהוא עומד לרשת הון רב שיציל את עסקיו. אך אביו כמעט ולא הוריש לו דבר - רק את המכונית הישנה שהשתמש בה פעם בנעוריו בלא רשות, ושיח של שושנים. את כל כספו הוריש האב לקרן סודית.
צ'ארלי מברר את פרטיה החסויים של הקרן, ומגלה כי היא מפרנסת אדם המאושפז בקביעות בבית חולים פסיכיאטרי. הוא נוסע לבית החולים עם המכונית שירש, אך הרופאים מסרבים לגלות לו מי האיש שאותו מפרנסת הקרן ומה הקשר שלו לאביו של צ'ארלי. צ'ארלי חוזר אל המכונית ומוצא בה חוסה, שמכיר את המכונית היטב וטוען שהיא שייכת לאביו שלו. מסתבר שאותו אדם הוא היורש. צ'ארלי מגלה להפתעתו, שהיורש, ריימונד (דסטין הופמן), הוא אחיו הבכור האוטיסט, שצ'ארלי כלל לא ידע על קיומו.
צ'ארלי חוטף את אחיו בניסיון לקבל את הכסף. זוהי הפעם הראשונה שריימונד יוצא מבית החולים מזה עשרות שנים והוא אינו יודע כיצד מסתדרים מחוץ למוסד זה. ריימונד מתגלה גם כאדם הסובל ממוגבלויות רבות הקשורות לתסמונת שלו, ובהן קושי רב בהסתגלות למצבים חדשים, הגורם לאורח חיים קשיח ומוגדר: שגרת צפייה קבועה וקשיחה בטלוויזיה, הרכב מזון מוגדר ואחיד ועוד. אורח חייו האובססיבי של ריימונד אינו מקובל על צ'ארלי אך הוא לומד אט-אט לקבל את האובססיות של אחיו, לקבל אותו ולאהוב אותו. במהלך המסע מתברר גם שריימונד הוא "איש הגשם", שהגעגועים אליו מעיקים על צ'ארלי מזה שנים רבות. צ'ארלי זונח את תוכנית החטיפה שלו ומנסה לקבל אפוטרופסות על ריימונד במטרה להשלים את החסך שלו ביחסים משפחתיים.
ככל שצ'ארלי וריימונד מכירים זה את זה טוב יותר, התקשורת ביניהם משתפרת, למרות שהיא נותרת בעייתית. בעקבות דברים שריימונד אומר בתקריות שונות, מבין צ'ארלי שריימונד הועבר מבית המשפחה אל המוסד הסגור כשצ'ארלי היה פעוט וריימונד היה בן שמונה. ריימונד אולץ לנתק כל קשר עם סביבת בית משפחתו, משום שכמעט גרם לתאונה ביתית חמורה ואבי הילדים חשש לביטחונו של צ'ארלי. צ'ארלי מבין שמטפליו של ריימונד במוסד טעו, כשאמרו לו, שלקותו של ריימונד גורמת לו להיות אדם חסר רגשות חיבה ואחווה. לריימונד קשה להבין ולהסביר את רגשותיו, אולם הפרידה מצ'ארלי מעיקה גם על ריימונד במשך כל השנים. מה גם, שריימונד חש רגשי אשמה בשל התקרית שגרמה לפרידה זו. צ'ארלי מבין שריימונד חש אהדה כלפיו ושהפגישה ביניהם הייתה נחוצה גם לריימונד.
במהלך המסע, מגלה ריימונד יכולות זיכרון וחישוב מפתיעות, כגון יכולת לזכור מספרים בספר טלפונים לאחר קריאתו פעם אחת. צ'ארלי מנצל את היכולות החריגות של אחיו ולוקח אותו לקזינו, למטרת ספירת קלפים, ואכן הם מרוויחים שם סכום כסף ניכר. בסופו של המסע מחזיר צ'ארלי את ריימונד לבית החולים. צ'ארלי לבדו אינו יכול לתמוך בנכה קשה כמו ריימונד, ובית החולים אינו מוכן לוותר על השליטה בקרן, במקרה שצ'ארלי יקבל אפוטרופסות על ריימונד. בסוף המסע המשותף של צ'ארלי וריימונד ניכרת השפעת המסע על שני האחים, ונראה כי הם הפכו לאנשים רגישים יותר האחד כלפי השני. צ'ארלי מבטיח לבקר את ריימונד בבית החולים פעם בשבועיים.
ההשראה.
הסרט מבוסס על דמותו של קים פיק הנחשב שוטה-עילוי, אם כי אינו סיפורו האישי. מתוך דמותו של קים פיק מוצגת בסרט רק דמותו של גאון אוטיסט והקיצוניות המאפיינת את חייו. מצד אחד היכולת לחשב חישובים מסובכים כהרף עין, אך מצד שני חוסר היכולת להבין את חשיבותו של הכסף וקשייו החברתיים הרבים. דסטין הופמן, שגילם את דמות האוטיסט בסרט, נפגש עם קים פיק ולמד לחקות את תנועותיו ואת תפיסתו. הסרט תרם לשיפור המודעות לגאונים אוטיסטים ועזר בכך לקים פיק עצמו. על ההתפתחות של קים פיק לאחר הסרט וסיפור חייו האמיתי כאדם שהיווה השראה לסרט, נעשה סרט דוקומנטרי בשם "איש הגשם האמיתי". בסרט מוצגת ההיפתחות שלו לחברה, אף שהוא אינו יכול לחיות באופן עצמאי וגר עם אביו. הבדל נוסף בין פיק, מקור ההשראה לסרט, לבין דמותו בסרט, הוא בכך שבסרט ההתמודדות היא לאחר מות האב, בעוד שפיק עצמו גר עם אביו החי במשך שנים רבות לאחר יציאת הסרט.
כוח עבודה
כוח העבודה הוא מונח מתחום הכלכלה המתאר את כמות האוכלוסייה בגילאי העבודה המעוניינת בעבודה - כולל מובטלים.
כוח העבודה כולל את כלל האוכלוסייה העובדים או מעוניינים וזמינים לעבודה, בטווח גיל מסוים. טווח הגיל הנפוץ ביותר למדידת כוח העבודה היא מגיל 15 ומעלה, או עד גיל הפנסיה. עם זאת, ישנם מדדים המתייחסים לכוח העבודה מגיל 25 ומעלה ובעיקר עד גיל 64.
כוח העבודה לא כולל בתוכו אנשים שאינם מחפשים עבודה ולא עובדים, ובכלל זה אסירים, עקרות בית ותלמידים.
הגדרות.
שיעור התעסוקה של קבוצה מסוימת מוגדרת כאחוז חברי הקבוצה המועסקים.
כוח עבודה של מדינה כולל את החלק של האוכלוסייה של המדינה העובדת או מעוניינת לעבוד.
שיעור ההשתתפות בכוח עבודה של קבוצה מסוימת מוגדר כאחוז חברי הקבוצה המועסקים ומובטלים.
כוח העבודה בישראל.
עד 2012 נהוג היה להתייחס לכוח העבודה בישראל כאל כוח העבודה האזרחי, ועל כן המשרתים בצה"ל בסדיר ובקבע לא נכללו בכוח העבודה. מ-2012 בעקבות הצטרפותה של ישראל ל-OECD עברה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשימוש בכוח עבודה כללי המוגדר ככלל המועסקים כולל בשירות הביטחון והבלתי מועסקים (כלומר חיפשו עבודה)..
קבוצת מי שאינם בכוח העבודה הם אנשים שאינם מעוניינים לעבוד או מעוניינים לעבוד אך לא חיפשו עבודה בחודש שקדם לתקופת הסקר של הלמ״ס, לדוגמה: תלמידים, מתנדבים, עובדי משק הבית, ושאינם מסוגלים לעבוד ומקבלים קצבה או פנסיה.
ג'רי לי לואיס
ג'רי לי לואיס (באנגלית: Jerry Lee Lewis; נולד ב-29 בספטמבר 1935), הידוע גם בכינוי "The Killer", הוא זמר ופסנתרן אמריקאי.
לואיס הוא אחד מחלוצי הרוק אנד רול. להיטיו "Whole Lotta Shakin' Going On" ו-"Great Balls of Fire", נחשבים לקלאסיקות רוק. בשנת 1986 היה בקבוצה הראשונה שנבחרה להיכל התהילה של הרוק אנד רול. בשנת 1989 הוענק לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בשנת 2004 דירג המגזין רולינג סטון את לואיס במקום ה-24 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים. ב-2005 קיבל פרס גראמי על מפעל חיים.
ביוגרפיה.
ילדותו ותחילת דרכו.
לואיס נולד בשנת 1935 בעיירה פרידיי שבלואיזיאנה, לאלמו ומיימי לואיס. המשפחה הייתה ענייה. אביו משכן את החווה שלהם כדי לקנות לו פסנתר. הוא התחיל לנגן בגיל 8 ולמד לנגן בעצמו. לואיס ניגן בצעירותו יחד עם בני דודיו: זמר הקאנטרי מיקי גילי והמטיף הטלוויזיוני ג'ימי סוואגרט. נגינתו ואהבתו למוזיקה הושפעו מדודן נוסף, בוגר יותר- הפסנתרן קארל מקוי, ומשירים אשר שמע ברדיו ובמועדון מוזיקה אפרו-אמריקני אשר שכן בקרבת ביתו. השפעות שונות אלו תרמו לפיתוח סגנונו של לואיס, אשר שילב מוזיקה שחורה ומוזיקה לבנה.
עם בגרותו רשמה אותו אמו לאוניברסיטה נוצרית שמטרתה העיקרית הייתה הכשרת כמרים. לואיס סולק מהמוסד במהרה לאחר שבמהלך טקס בכנסייה הוא ניגן את השיר "My God Is Real" בסגנון בוגי ווגי.
לאחר אותו אירוע, הוא החל לנגן במועדונים והתמקד במוזיקת הרוק אנד רול אשר החלה להתפתח בארצות הברית. הוא הקליט את הדמו הראשון שלו ב-1954. ב-1955, לואיס ואביו מכרו ביצים כדי לממן נסיעה לנאשוויל, בשביל אודישן באולפן הקלטות שם. אך הוא נדחה על ידי אולפן ההקלטות בנאשוויל, אשר הציעו לו לעבור לנגן בגיטרה.
סאן רקורדס והתהילה.
בנובמבר 1956, לואיס נסע לממפיס, טנסי, לאודישן לסאן רקורדס. באותו זמן סם פיליפס היה בפלורידה, אבל המפיק המוזיקלי ג'ק קלמנט, הקליט את הביצוע של לואיס לשיר של ריי פרייס "Crazy Arms", הביצוע מצא חן בעיני פיליפס ("אני יכול למכור את זה!" לפי עדותו של קלמנט) והוא החתים את לואיס. בסאן רקורדס הוא מילא את נגינת הפסנתר בהרכבים של אמנים אחרים של חברת התקליטים. במהלך תקופה זו ניגן בהרכב המאולתר רביעיית מיליון הדולר ("Million Dollar Quartet"), אשר כלל מלבדו את אלביס פרסלי, קארל פרקינס וג'וני קאש. לימים כל אחד מחברי הרביעייה הפך לזמר מצליח בזכות עצמו.
פריצתו הגדולה הייתה ב-1957 עם גרסתו לשיר "Whole Lotta Shakin' Goin' On". גם במקרה זה, כמו בפעמים רבות בקריירה הארוכה שלו, לקח לואיס שיר קיים, אשר אף בוצע על ידי מספר אומנים שונים לפני כן, וביצע אותו בסגנונו הפרוע והקצבי. לאחר שהופיע איתו בתוכנית טלוויזיה, השיר הפך ללהיט ומכר 6 מיליון עותקים, ועד היום נחשב לאחד משירי הרוקנ'רול המוערכים ביותר, זאת על אף שבזמנו נמתחה עליו ביקורת על הרמיזות המיניות שבו, והוא אף הוחרם כ"וולגרי" על ידי תחנות רדיו. יש לציין כי בתקופה זו גם ככה הרוקנ'רול עורר את זעמם של הכנסייה, שראתה בו "המוזיקה של השטן" והחרימה אותו, והורים מודאגים שחששו שהסגנון החדש והפרוע ישחית את הנוער. גם לואיס עצמו, כנוצרי מאמין, היה מוטרד מאורח החיים שלו, והאמין ש"המוזיקה של השטן" מובילה אותו ואת הקהל שלו לגיהנום.
להיטו הגדול ביותר "Great Balls of Fire" שוחרר אף הוא באותה השנה, וגם הוא נחשב כיום לקלאסיקת רוקנ'רול.
לואיס הפך לאחד מחלוצי הרוקנרול והרוקבילי, ונודע בזכות סגנונו הייחודי בנגינת הפסנתר והופעותיו הפרועות. פעמים רבות במהלך ההופעה היה בועט את כיסאו ומנגן בעמידה, מקיש במהירות על כל מקשי הפסנתר, יושב עליו, מקיש על הפסנתר עם העקב והמרפק, עומד על חלקו העליון ועוד. סגנון הופעה זה אומץ לאחר מכן על ידי מספר אמני פסנתר נוספים, כגון אלטון ג'ון ובילי ג'ואל. פעם אחת הוא אף הצית את פסנתרו באש בסוף הופעה מפני שצ'אק ברי היה אמור להופיע אחריו ולואיס רצה לגנוב את ההצגה.
הנפילה והמשך הקריירה.