לאחרונה הוכנסה לטיפול התרופה Jorveza שהיא סטרואיד בשם בוטסוניד (Butesonide). היא ניתנת בצורת טבליה נמסה בפה. תוארו תוצאות טובות אתה יש לקחת אותה לתקופה בלתי מוגבלת.
מחקרים.
ב-2018 פורסם מחקר שהסביר את התפתחות דלקת הוושט האאוזינופילית וגילה מנגנון חדש שמאפשר אותה. המחקר בוצע על ידי קבוצת חוקרים שבראשם ד"ר נורית עזוז וד"ר מארק רות'נברג, מבית החולים לילדים של סינסינטי. במחקר נדגמו רקמות של אנשים בריאים ושל אנשים חולים, ונמצא כי אצל החולים יש חוסר משמעותי של חלבון אשר אחראי על עיכוב פירוק של חלבונים מסוג פפטידזות בגוף.
חוסר בחלבון מעכב פירוק של פפטידזות, מוביל לכך שהפפטידזות מתפרקות ללא בקרה. פעילות היתר של הפפטידזות גורמת לכך שחלבונים נוספים אשר אחראיים על שמירת הרקמות בוושט מתפרקים גם הם, והפירוק הזה חושף את הוושט להתפתחות דלקת בשל עודף של אאוזינופילים שמגיעים לאותן רקמות.
בעקבות גילויי המחקר, נעשה שימוש בתנאי מעבדה בתרופה שמכילה חלבונים מעכבי פירוק של פפטידזות. ברקמות שנבדקו התרופה אכן הובילה לדיכוי התסמינים של המחלה, אך יידרשו עוד בדיקות כדי להוכיח את יעילות התרופה על בני אדם במבחן המציאות.
הרצח בגן הוואי
הרצח בגן הוואי היה רצח פלילי שאירע ב-10 באוגוסט 1947 בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל.
רקע.
"גן הוואי" היה בשנות הארבעים מועדון לילה ומסעדה מצפון לתל אביב. הוא שכן בשטח לא בנוי בסמוך לגדה הצפונית של הירקון באזור פרדסים שלפני הכפר הערבי שייח' מוניס (סמוך לגשר הירקון של היום). המקום שימש כאתר בילוי הן לתושבי תל אביב והן לתושבי שייח' מוניס. המקום היה בבעלות משותפת של אִבְּרָאהִים אֶל-בֵּידָאס, תושב שייח' מוניס, שהקים את בית הקפה וקבוצת חיילים משוחררים יהודים.
בראשית שנת 1947 החל להתערער השקט היחסי ששרר בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה, ביחסי יהודים-ערבים. כנופיות חמושות של ערבים החלו במעשי שוד וגנבה ביישובים היהודיים. פעולתן הייתה פלילית, אך נבעה גם ממניעים לאומניים.
הרצח.
ב-10 באוגוסט 1947, בעקבות סכסוך בין פאוזי אַבּוּ כישכ, בן שבט אבו כישכ, ובין בֵּידָאס, פרצו חברי כנופיה ערבית אל תוך גן הוואי ההומה, פתחו באש והרגו את בעל בית הקפה וארבעה יהודים מאורחי המקום, בהם השחקן מאיר תאומי (אביו של השחקן עודד תאומי).
עדות אנינה קפלן: "ישבנו בגן הוואי. התזמורת ניגנה טנגו. לפתע ראינו אנשים עומדים בעמידה משונה, עם בגדי חאקי ומכנסיים קצרים. לא יכולנו לנחש מה הם יכולים לעשות. בֵּידָאס הבין וצעק להם בערבית: 'אחוי, אחוי. תפסיקו, אל תעשו את זה, חבל, חבל!' הם ירו, קצרו בקהל, והרגו את בֵּידָאס מול עינינו. רצנו החוצה ושכבנו בין השיחים."
הכנופיה, שמנתה כעשרה שודדים, תקפה את גן הוואי בסביבות השעה 22:10, כאשר המופע העיקרי עמד להתחיל, כשהיה מלא בכחמישים אורחים, רובם יהודים ומיעוטם בריטים וערבים. אנשי הכנופיה, לבושים במדי חאקי, קראו לאורחים להרים ידיהם. קמה מהומה, האורחים החלו במנוסה ושומר ערבי של המקום פתח באש על אנשי הכנופיה. הם השיבו אש וירו לעבר הקהל. מיריותיהם נהרגו בֵּידָאס וארבעה אורחים וארבעה עשר נפצעו. השודדים נכנסו לחדר-הבדרנים, חיפשו את הקופה ושדדו שעונים ותכשיטים מאורחים שלא הצליחו להימלט. בין הפצועים היה השותף הערבי של המקום ואחד השותפים היהודים. אחת האורחות נפלה במנוסתה למימי הירקון.
לפי אחת הגרסאות, היה הרקע לאירוע פלילי. בֵּידָאס סירב להשיא את בתו לאבו כישכ, וזה בתגובה, שכר את כנופייתו של סייף א-דין (גם הוא בן שבט אבו כישכ) כדי לשדוד את בית הקפה אלא שהשוד הפך לקרב יריות במהלכו נהרגו גם יהודים.
לש"י של ההגנה הגיע מידע על אפשרות ההתקפה על גן הוואי ומטה ההגנה שלח למקום את "המחלקה המגויסת", שאנשיה היו מגויסים בהתראה קצרה למשימות מיוחדות. אנשי המחלקה שמרו על המקום במשך כשבועיים ויומיים לאחר עזיבתם בוצעה ההתקפה.
השלכות.
האירוע זיעזע את היישוב ועורר התנגשויות בגבול שבין תל אביב ליפו שנמשכו ארבעה ימים ובהן נהרגו ונפצעו יהודים וערבים ורכוש רב הוצת. "ההגנה" החלה בפעולות תגמול שבהן נהרגו הערבי ששימש מורה דרך לכנופיה שתקפה את גן הוואי והערבי שמן האוהל שלו יצאה הכנופיה להתקפה על הגן. ב-15 באוגוסט 1947 תקפו אנשי "ההגנה" פרדס ערבי שנקרא "פרדס אבו לבן", ששכן מזרחית לפרדס כץ, ליד צומת גהה של היום, אשר שימש מקום אימונים לאנשי הכנופיה שתקפה את הגן. אנשי "ההגנה" פרצו לבית שבפרדס ופתחו באש על אנשי הכנופיה, הרגו חלק מהם ויתרם נסו. לאחר בדיקת הבית, כשנראה היה כי הוא ריק מאדם, פוצצו אנשי "ההגנה" את הבית. בדיעבד התברר כי בבית הסתתרו שבעה בני המשפחה בעלת הפרדס, שהסתתרו בבאר מתחת לבית ונקברו בו. בהוראת הפיקוד העליון של ההגנה שולמו פיצויים לקרובי המשפחה שנהרגה.
אנשי הכנופיה, בהנהגתו של סייף א-דין אבו כישכ, היו אחראים גם להתקפה על אוטובוס 2094, שנחשבת ליריית הפתיחה של מלחמת העצמאות.
גן הוואי המשיך להתקיים עד לשנות השמונים.
מייקל אולווקנדי
מייקל אולווקנדי (באנגלית: Michael Olowokandi; נולד ב-3 באפריל 1975) הוא כדורסלן עבר ניגרי ששיחק בליגת ה-NBA.
אולווקנדי נולד בניגריה אך את רוב חייו ואת ילדותו בילה באנגליה לאחר שהוריו היגרו למקום, הוא עבר לארצות הברית במהלך תקופת התבגרותו על מנת לשחק כדורסל באוניברסיטת פסיפיק, מאחר שחלם להיות כדורסלן מקצועי.
בשנת 1998 נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר בבחירה הראשונה על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס שהחתימה אותו על חוזה מקצועני, אך בשל שביתת ה-NBA בעונת 1998/1999 מצא עצמו אולווקננדי חותם בווירטוס בולוניה מאיטליה לתקופה של מספר חודשים בטרם חזרה הליגה האמריקאית לפעילות, בה שיחק במדי הקליפרס במשך 4 שנים, בהן השיג ממוצעים מרשימים והציג יכולת קליעה בינונית ומשחק הגנה מצוין. ממוצעיו גרמו לקבוצת מינסוטה טימברוולבס להתעניין בו ולהחתימו ב-16 ביולי 2003, לאחר שחוזהו בקליפרס הסתיים.
במינסוטה התבסס אולווקנדי כשחקן הגנה בינוני ולא כקלעי, לאחר שממוצעיו בלקיחת ריבאונדים ירדה במעט וכך גם כמות הנקודות שקלע. בשנת 2006 הועבר לבוסטון סלטיקס בטרייד שכלל 7 שחקנים מובילים, כגון וולי זרביאק וריקי דייוויס. לאחר עונה אחת בסלטיקס הודיע אולווקנדי על פרישה מכדורסל.
פייצל הראשון
נור א-דין אל אטסי
כת הסיקים
ג'רום דיויד סלינג'ר
סינתסיזר
חבל סיקים
האשם אל-אתאסי
האשם אל-אתאסי (בערבית: هاشم خالد محمد عبد الستار الأتاسي, תעתיק מדויק: האשם ח'אלד מחמד עבד אלסתאר אלאתאסי; 1875 – 5 בדצמבר 1960) היה לאומן ומדינאי סורי בולט, אשר כיהן כנשיא סוריה בשלוש תקופות נפרדות: 1936–1939, 1950–1951 ו-1954–1955.
ביוגרפיה.
רקע.
אתאסי נולד בחומס למשפחה עשירה, מיוחסת ובעלת השפעה פוליטית רבה. הוא למד מנהל ציבורי באקדמיית מולוכייה שבאיסטנבול, אוניברסיטה יוקרתית שבה למדו בני האצולה העות'מאנית. ב-1888, שלוש שנים לאחר סיום לימודיו, החל בקריירה הפוליטית שלו והצטרף למנהל העות'מאני בביירות. עד לנפילתה של האימפריה העות'מאנית בשנת 1918 הספיק אתאסי לכהן כמושל הערים חומס, חמאת, בעלבכ, אנטוליה ויפו, ובכללה תל אביב. הוא פיתח תפיסה לאומית-סורית ובשנת 1920 נבחר ליושב ראש הקונגרס הלאומי הסורי, גוף המקביל במידה מסוימת לבית מחוקקים מודרני.
ב-8 במרץ 1920 הכריז הקונגרס הלאומי הסורי על עצמאות ועל הקמתה של הממלכה הערבית של סוריה, מונרכיה חוקתית בשטחה של סוריה תחת הנהגתו של פייצל הראשון. בתקופה קצרה זו שימש אתאסי כראש ממשלה. אלא שימיה של מונרכיה זו היו ספורים; בהוציאם אל הפועל את הסכם סייקס–פיקו ואת מנדט חבר הלאומים (ר' גם ועידת סן רמו), פלשו כוחות צרפתיים לסוריה. במהלך כהונתו הקצרה פעל לכינון בריתות בין סוריה ומעצמות אירופה, בניסיון כושל למנוע את יישום המנדט הצרפתי. הצרפתים פעלו במהירות כדי לטרפד את עצמאותה של סוריה. הנציב הצרפתי העליון אנרי גורו הציג אולטימטום בפני פייצל: העיר חלב תועבר מיידית לשליטה צרפתית; הצבא הסורי יפורק; הפרנק יהיה למטבע הרשמי בסוריה וממשלת אתאסי תפוזר לאלתר. הניסיונות להגיע לפשרה כשלו, והקבינט של אתאסי פוזר ב-24 ביולי 1920, היום בו הביסו הצרפתים את הצבא הסורי בקרב מייסלון והפכו את המדינה לישות מנדטורית צרפתית.
המנדט הצרפתי.
לאחר קיצה של הממלכה הסורית, נפגש אתאסי עם קבוצת נכבדים סורים ממוצא סוני וכונן את הגוש הלאומי, גוף שניקז והוביל את התנועה הלאומית הסורית בעשרים השנים הבאות. הגוש היה למעשה קואליציה פוליטית המורכבת ממספר גורמים, שלכולם מכנה משותף - רצון בעצמאות סורית מלאה תוך שימוש באמצעים דיפלומטיים ולא בהתנגדות אלימה. מייסדי הגוש היו נכבדים סונים, בעלי אדמות, עורכי דין ופקידים בכירים בממשל העות'מאני, רובם המכריע מהערים הגדולות: דמשק, חלב, חומס, חמאת ולטקיה. אתאסי נבחר כנשיא-קבע של הגוש הלאומי. בשנת 1928 נבחר לנשיא האספה המחוקקת, ועמד בראש הצוות שחיבר את החוקה הרפובליקנית הראשונה של סוריה. האספה פוזרה בידי הנציב הצרפתי העליון במאי 1930, ואתאסי נכלא על ידי הצרפתים למשך מספר חודשים באי ארוד. לאחר שחרורו, הציג מחדש את מועמדותו לנשיאות אולם הפסיד בסיבוב הראשון של הבחירות. את תמיכתו העביר למועמד העצמאי מוחמד עלי אל-עביד, שהיה לנשיא הגוש בקיץ 1932.
נשיאה הראשון של הרפובליקה.