בעונת 1967/1968 המועדון השתתף בגביע אירופה לאלופות. בסיבוב הראשון ניצח את יורגודן. בשמינית הגמר ניצח את דינמו קייב. ברבע הגמר הפסיד למנצ'סטר יונייטד. בעונת 1969/1970 העפילה לגמר גביע המחזיקות כאשר היא עוברת קבוצות יותר גדולות ממנה: בסיבוב הראשון מנצחים את סגנית אלופת יוון אולימפיאקוס. בשמינית הגמר מנצחים את גלאזגו ריינג'רס הסקוטית וברבע הגמר מנצחים את לבסקי סופיה, סגנית אלופת בולגריה. בחצי הגמר חיכה להם מפגש מול רומא האיטלקית במשחק הראשון בביתם הסתיים בתיקו 1-1 ובמשחק השני הם היו זקוקים לתיקו של יותר משער אחד כדי להעפיל לגמר אירופי ראשון בתולדותיהם וזה קרה תיקו 2-2 הבטיח לפולנים העפלה לגמר אירופי ראשון מול מנצ'סטר סיטי בו הפסידו 1-2 וסיימו במקום השני בתחרות.
הפלישה האמריקאית לעיראק
מחלף אלוף שדה
מחלף אלוף שדה הוא מחלף המחבר את כביש 4, דרך אלוף שדה ודרך שיבא. הוא נמצא במזרחה של רמת גן, כאשר ממערב לו השכונות שיכון הצנחנים ונוה יהושע וממזרח לו רמת אפעל וכפר אז"ר.
היסטוריה.
בשנת 1965 הודיע שר התחבורה ישראל בר יהודה שבקרוב תותקן בצומת אלוף שדה תאורה ותתבצע ספירה של כמות הרכבים העוברים בצומת כדי לברר האם יש צורך בהתקנת רמזור בצומת. שר התחבורה טען שהסיבה היחידה לריבוי תאונות בצומת היא "אי שימת לב לחוקי התנועה מצד נהגים". בסוף שנת 1966 הותקן בצומת רמזור חדיש, הראשון שהותקן בישראל, הלוקח בחשבון את עומסי התנועה.
המחלף נפתח לתנועה ביוני 1994, ובדומה לדרך אלוף שדה המתחברת אליו, המחלף נקרא על שמו של אלוף יצחק שדה. המחלף נבנה כחלק מתוכנית רב-שנתית להפיכת חלקו העיקרי של כביש 4 לכביש שמתאפשרת בו נסיעה ללא רמזורים. המחלף מאפשר את כל שמונת כיווני המעבר האפשריים בין הדרכים הנפגשות בו. חלק ממעברים אלה מוכוונים על ידי רמזורים.
מבנה המחלף.
מרכיב עיקרי במחלף הוא גשר המאפשר לדרך אלוף שדה ולדרך שיבא הנמצאת בהמשכה לעבור מעל לכביש 4, כך שהתנועה בכביש 4 תזרום ללא רמזורים.
סמוך למחלף נמצא מסוף אוטובוסים גדול, ובמקום אף נבנתה מערכת כבישים המאפשרת לאוטובוסים העוברים במחלף לרדת למסוף על מנת להעלות ולהוריד נוסעים, ולאחר מכן לחזור למחלף בלא להפריע לשאר כלי הרכב הנוסעים במחלף.
מחלף אלוף שדה מחובר למחלף בר-אילן הנמצא מעט צפונית לו: הנוסעים בכביש 4 מצפון לדרום וחפצים לפנות ימינה או שמאלה במחלף אלוף שדה, חייבים להיכנס כבר במחלף בר-אילן לנתיב מיוחד שיאפשר להם פנייה זו. גם מי שנוסעים בדרך אלוף שדה או בדרך שיבא, ופונים צפונה, ישתלבו בכביש 4 רק במחלף בר-אילן.
מסוף האוטובוסים לא נגיש להורדת נוסעים מרכב פרטי, ומשמש בעיקר כתחנה להחלפת קו אוטובוס.
תוכניות עתידיות.
גשר זה יורחב במפלס העליון על מנת שיעבור בו הקו הסגול של הרכבת הקלה, בשנת 2024 לפי הצפי. יוקם גשר נפרד צפונית לקיים עבור הרכבת וביניהם יוקם גשר מעבר להולכי רגל.
איסורוקו יאמאמוטו
יאממוטו
יאמאמוטו
Motogp
מרקאנה
קרדמון
עפרן
עפרן (שם מדעי: "Oedipoda") הוא סוג חרק ממשפחת החגביים, החי בעיקר בשדות פתוחים במרכז וצפון ישראל. העפרן מתקדם בניתורים המשולבים בתעופות קצרות. בזמן מעופו ניתן לראות ששולי כנפיו תחומים בפס אדום, צהוב או כחול.
בארץ קיימים כמה מינים מסוג זה:
ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה
ולדיסלב השלישי יגיילו "מווארנה", מלך פולין, או אולאסלו הראשון, מלך הונגריה (בפולנית: Władysław Warneńczyk, בהונגרית: Első Ulászló; 31 באוקטובר 1424 - 10 בנובמבר 1444, וארנה, בולגריה של ימינו) היה מלך פולין משנת 1434 ומלך הונגריה בין 1440 ועד מותו בקרב וארנה.
ולדיסלב השלישי ידוע בפולנית כ-Władysław Warneńczyk, בליטאית כוולדיסלובאס השלישי, בהונגרית כאוּלסלו הראשון.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ולדיסלב היה בנו הבכור של ולדיסלב השני יגיילו, מלך פולין, ושל אשתו הרביעית, סופיה מהאלשאני. הוא עלה לכס המלוכה בגיל עשר והוקף מיידית בקבוצת יועצים בראשות החשמן זבינגייב אולשניקי, שהיה מעוניין להמשיך לחזק את אחיזתו בחצר המלך. חרף זאת, השליט הצעיר ואימו האמביציוזית היו מודעים להתנגדות לשלטונם. למרות ההסכם שנחתם בין יאגיילו והאצולה הפולנית להבטיח את ירושת בניו, האופוזיציה העמידה מועמד אחר לרשת את הכתר, פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, שהיה מאורס (משנת 1425, בגיל 12) לטוענת לכתר, בתו של יאגיילו מנישואיו השניים, הנסיכה הדוויג (יאדוויגה). אולם מותה מהרעלה של הנסיכה הדוויג טרם מימוש הנישואין (ככל הנראה ידה של סופיה הייתה במעל) סיכלה את שאיפות האופוזיציה.
מלך פולין.
מלכתחילה סבל ולדיסלב מבעיות בשלטונות. טקס ההכתרה שלו הופרע על ידי אחד מאציליו, שפיטקו ממלשטין. למחרת לא התקיים טקס מחווה לתושבי קרקוב, בשל סכסוך בין פרנסי העיר על מקומם בפמליה. את המדיניות של המלך החלש הכתיב למעשה החשמן זביגנייב אולשניצקי. בשנת 1438 התכנס הפרלמנט בפיוטרקוב טריבונלסקי והכריז על כך שלמלך בן ה-14 היה רוב של תומכים, אך הדבר לא חיזק את שלטונו.
מלך הונגריה.
בשנת 1440 הוצע לוולדיסלב כתר הונגריה, אולם, קבלתו הובילה לבעיות רבות. הונגריה הייתה תחת איום גובר והולך מן האימפריה העות'מאנית, וכמה אצילים פולנים לא הסכימו לכך שמלך פולין יהיה בנוסף גם מלך הונגריה, בנוסף, אליזבת מלוקסמבורג, אלמנתו של אלברט, מלך הונגריה, ניסתה לשמור על הכתר עבור בנה שטרם נולד. לאחר שנתיים של מלחמת אזרחים תפס ולדיסלב את השלטון כאולסלו הראשון, מלך הונגריה, וזכה לתמיכת האפיפיור אאוגניוס הרביעי, לאחר שהבטיח לו שיפתח במסע צלב נגד הטורקים.
מותו.
בשנת 1444 יצא ולדיסלב למסע צלב נגד הטורקים בשיתוף עם יאנוש הוניאדי, כוחות ממדינת האפיפיור, ונעזר בסיוע צבאי מהרפובליקה של ונציה. ב-10 בנובמבר התקיפו הטורקים את המערך הנוצרי בקרב וארנה, אולם בתחילה הצליחו הכוחות ההונגרים לבלום אותם. לרגע היה נראה שהצבא הנוצרי עומד בפני ניצחון מזהיר, והסולטאן כמעט שנטש את שדה הקרב. אולם אז, כשהוא מתעלם מעצתו של הוניאדי, הסתער ולדיסלב הצעיר, בראש 500 אבירים, על האמצע העות'מאני וניסה ללכוד את הסולטאן מוראט השני. ולדיסלב הוקף בידי היניצ'רים ונהרג. חיל הפרשים הפולני איבד את רוחו, ונמחץ על ידי העות'מאנים.
לאחר מותו עלה לשלטון בפולין בשנת 1447 אחיו קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ואילו בהונגריה פרצה שוב מלחמת אזרחים, ובסיומה עלה לשלטון לסלו החמישי, מלך הונגריה.
מלחמת הכדורגל
מלחמת הכדורגל (בספרדית: Guerra del fútbol, קרויה גם "מלחמת מאה השעות") הייתה מלחמה שנמשכה 100 שעות (כארבעה ימים) מ-14 עד 18 ביולי 1969 בין המדינות השכנות הונדורס ואל סלוודור.
לכאורה, המניע למלחמה היה עימות שבא לאחר הפסד במשחק כדורגל; למעשה, הסיבות לפריצת המלחמה קשורות יותר להבדלים הפוליטיים בין המדינות, שהעיקרי בהם היא ההגירה בין אל סלוודור להונדורס. אף כי הקשר לכדורגל הוא לכאורה מועט, בפועל הוא היווה את הטריגר למלחמה.
הרקע למלחמה.
באותה תקופה, היה המצב החברתי בשתי המדינות על סף התלקחות, והממשלים הצבאיים בשתי המדינות חיפשו מטרה נוחה להפנות אליה את הדאגה הלאומית. מערכות התקשורת בשתי המדינות עודדו את השנאה של אזרחי מדינתם כלפי המדינה השנייה, דבר שבסופו של דבר גרם לגירוש מהונדורס של אלפי איכרים סלוודורים.
התסיסה הכללית במדינות הובילה לבסוף לעימות צבאי שהסיט את תשומת הלב של אזרחי שתי המדינות מענייניהם הפנימיים לעימות חיצוני, שישמור על רמת אימונים גבוהה של הצבא, ויוביל לחימוש מחודש של כל הכוחות הצבאיים (אחת מהמטרות של המשטרים הצבאיים בשתי המדינות).
בשנת 1969 הונדורס החליטה לחלק את חלקות האדמה לאיכרי המדינה, ולכן גורשו משם איכרים סלוודורים שחיו ועבדו את האדמות במשך מספר דורות. המוני האיכרים הסלוודורים שחזרו למדינתם גרמו למהפך חברתי והחלו להישמע קולות שדרשו רפורמה בחלוקת האדמות גם באל סלוודור. קולות אלו העלו חשש כבד אצל ראשי הצבא באל סלוודור שפחדו מהקמת מיליציות חמושות.
המלחמה.
למרות המתחים הקיימים, התמודדו שתי המדינות במשחקים המוקדמים לקראת מונדיאל 1970. ב-15 ביוני 1969 התקיים באל סלוודור משחק כדורגל בין שתי המדינות, שבו ניצחה הנבחרת המקומית 3:0. בהשתלהבות יצרים תקף הקהל המקומי את האוהדים שבאו מהונדורס, בהתנגשויות שהתפתחו למעשי לינץ', ושלא זכו לגינוי מספק מצד הפוליטיקאים. חומרת מעשי הלינץ' באוהדי הכדורגל הגבירו אף יותר את המתיחות והתסיסה באל סלוודור. חודש לאחר מכן, ב-14 ביולי, יזם צבא אל סלוודור התקפה צבאית נגד הונדורס.
ביום הראשון ללחימה החלה אל סלוודור בהפצצת מקומות אסטרטגים בתוך הונדורס, כולל שדה התעופה בעיר הבירה טגוסיגלפה, מה שמנע מחיל האוויר של הונדורס להמריא. אל סלוודור, שלה היה כוח צבאי עדיף, פתחה במתקפה דרך שתי דרכים מרכזיות עם טנקים קלים וחיילי רגליים. ההתקדמות של אל סלוודור הייתה מהירה, והם התקרבו במהירות לעיר הבירה של הונדורס טגוסיגלפה. ביום השני, דרש ארגון מדינות אמריקה מאל סלוודור להפסיק את הפלישה, ואל סלוודור סירבה. ביום השלישי למלחמה, תקף חיל האוויר של הונדורס את בסיסי חיל האוויר ומפעלי דלק של אל סלוודור בעזרתה של ניקרגואה. ההפצצות שיתקו את קו האספקה של אל סלוודור ועצרו את הפלישה. ביום הרביעי אל סלוודור איבדה את היתרון, והלחימה הגיעה למבוי סתום. ארגון מדינות אמריקה ביקש שוב להפסיק את הפלישה, והפעם אל סלוודור נענתה. לאחר מספר ימים, ב-18 ביולי, החל משא ומתן על הפסקת אש בתיווך ארגון מדינות אמריקה. הסכם הפסקת האש נחתם ב-20 ביולי, והחיילים הסלוודורים נסוגו מהונדורס בתחילת אוגוסט.