בחורף, בין 2 ל־5 בנובמבר 1947 הועברו רוב מעפילי האקסודוס ממחנה אם שטאו למחנה הצי הנאצי לשעבר בווילהלמסהאפן-זנגווארדן – כיום קסרקטין הצי הגרמני – האדמירל ארמין צימרמן, משום שצריפי העץ במחנה לא היו מתאימים למגורים בתנאי החורף, שבצפון גרמניה.()
מעפילי האקסודוס שעדיין נשארו במחנה עזבו אותו לאחר הכ"ט בנובמבר 1947, במסגרת עלייה ד' על בסיס סרטיפיקטים מזויפים. רוב תושבי המחנה עלו לארץ ישראל באביב 1948 עם הקמת מדינת ישראל והכניסה החופשית אליה.
מבנה המחנה.
מחנה אם שטאו שכן במחוז ליבק קוקניץ של העיר ההנזית ליבק, במרחק של כ־2 קילומטרים מדרום למחנה פפנדורף וכ-2 קילומטר מצפון מזרח לעיר ליבק, על חצי האי הרנינזל. ליד המחנה עברה החשמלית מספר 12 שנסעה בין הרנויק לליבק תוך מעבר מספר מחסומים וסבך של גדרות תיל חלוד. מהמחנה ניתן היה לראות את האניות המפליגות בנהר טרווה. המחנה היה נח יותר למגורים ממחנה פפנדורף. המעפילים התגוררו בצריפי עץ שטוחי גג (כפי שהיו במחנות צה"ל "במחנה צריפין - סרפנד" מימי הבריטים בארץ). בכל צריף שוכנו 16–20 איש במיטות קומתיים. רוב הצריפים היו מצוידים בשולחנות וכיסאות. המעפילים קיבלו 3 שמיכות לכל אחד וניצלו שקי תפוחי אדמה ריקים והפכו אותם למזרנים לאחר שמלאו אותם בקש ועשבים. את בדי הברזנט, של מיטות השדה המתקפלות שקבלו מהבריטים, פרמו ותפרו מהם גרביים. מתקני המים היו בלתי נאותים. לא היו אמצעי חימום בצריפים. במחנה לא היו שבילים סלולים. בימי גשם המעפילים בוססו בבוץ בין הצריפים.
החיים במחנה.
כפי שהמעפילים היו מאורגנים בטרם ההפלגה על האקסודוס במסגרות של התנועות הפוליטיות כך הם הקפידו לשמור על הזיקה הפוליטית שלהם גם במחנה. במחנה אם שטאו בשונה ממחנה פפנדורף, בו המעפילים התלכדו סביב הנהגתו של מרדכי רוזמן שהיה ממנהיגי השומר הצעיר עוד בגרמניה בטרם העלייה על האקסודוס, המשיך להנהיג את הקבוצות השומריות על האקסודוס, על אניית הגירוש ראנימיד פארק ובהמשך באופן ישיר גם במחנה פפנדורף. במחנה אם שטאו, לעומת זאת, התלכדו המעפילים סביב אנשי ההגנה מיכה פרי (פרלסון "גד"), סימה שמוקלר שהייתה אחות על האקסודוס, יוז'ק לימון ואלחנן ונחוצקר (ישי) שעלו לאמפייר רייוול בפורט-דה-בוק. שליוו אותם על האקסודוס וגם על אניית הגירוש אמפייר רייבל. מיכה פרי ואלחנן ונחוצקר, אנשי ההגנה היו בעלי אוריינטציה מפא"יניקית בעיניהם כל מי שלא מסכים אתם, הוא מפורר את אחדות המחנה. למעשה במחנה אם שטאו נמשך הפיקוד הארץ ישראלי על המעפילים כפי שהיה על האקסודוס ובאניית הגירוש אמפייר רייבל. בשונה ממחנה פפנדורף בו המעפילים הנהיגו את עצמם. בסופו של דבר מיכה פרי ארגן ועד פעולה/ מזכירות המייצגת את כל המפלגות מהן הגיעו המעפילים למחנה. מזכירות אם שטאו שתפה פעולה עם מזכירות המעפילים שהקים מרדכי רוזמן במחנה פפנדורף. שתי המזכירויות הנפיקו במשותף את תעודות המעפילים בהן היו רק תמונת פרופיל מספור וציון שהמעפילים גורשו בכוח לגרמניה מנמל חיפה.
בתאריכים 13, 20, 25 בספטמבר וב־2 באוקטובר 1947 נכנסו למחנה נציגי הג'וינט והביאו למחנה מצרכים ממחסני הג'ויינט כגון מזון, חפצי רחצה, ספרי דת, תשמישי קודש לחגים, ספרים ועיתונים בעברית וביידיש. החל מ־7 באוקטובר 1947 נכנסו למחנה צוותי רווחה על בסיס יומי. מבחינה בריאותית המעפילים היו במצב של חולשה כללית לאחר התלאות שעברו במשך 3 חודשים בים, התנאים הסניטריים והמזון הירוד שקבלו מהבריטים.
המעפילים התארגנו במחנה לחיים כמו בקיבוץ תוך כדי חלוקה שוויונית של המצרכים שנתקבלו מהג'ויינט ומיתר ארגוני הסיוע. במחנה הוקם מטבח משותף לבישול ארוחות צהריים שנוהל על ידי שף גרמני ו־3 עוזרות, ממחסן המחנה נתנו הקצבות פרטניות של מצרכים להכנת ארוחות הערב והבוקר בצריפים. הילדים קיבלו ארוחת 10 מיוחדת במסגרת כיתות לימוד שאורגנו במחנה. הילדים ובני הנוער היו עסוקים ברוב שעות היום. הם עסקו בלימוד עברית, כתיבת העיתון "בדרך", בספורט, אמוני שדאות, קרב מגע וקפא"פ, קונצרטים, הרצאות ואספות פוליטיות.
הבריטים עשו הכל כדי לשבור את רוחם של המעפילים במחנה באופנים שונים. צמצום מנות המזון וניסיונות לנטרל את כוחם של המנהיגים. בכך התכוונו לפורר את אחדות המעפילים במטרתם להגיע כמה שיותר מהר לארץ ישראל. מבין הפעולות שביצעו הבריטים היה ניסיון כושל ליצר רישום אוכלוסין. המעפילים הבינו שניסיון זה נעשה על מנת לדעת מאיזה ארצות הגיעו המעפילים כדי לגרשם חזרה לארצות מוצאם. לאחר מספר ימים מזכירות המחנה קראה להרוס את שולחנות הרישום, בהן ניהלו הבריטים את הרישום. כמו כן קראו למעפילים לא למסור את שמותיהם האמתיים וארצות מוצאם. בנימין גרושקה (בולק), מתורגמן מטעם מזכירות המחנה שתרגם ליידיש את הוראות הבריטים קרא למעפילים "לא" (באלף רבתי) להישמע להוראות של הבריטים שהוא תרגם להם. בתוך קבוצות הנוער התארגנו קבוצות נערים ונערות שתפקידם היה לאבטח את אנשי ההגנה שהגיעו אתם למחנה מאניות הגירוש, מפני הבריטים. הם הכינו עבורם מקומות מסתור ותעלות בריחה מתחת לצריפי המחנה ואבטחו את מקומות המסתור במשמרות.
אחרית דבר.
החל מאמצע חודש ספטמבר 1947 הנהגת המחנה בראשות מיכה פרי וסימה שמוקלר ארגנו סרטיפיקטים מזויפים למעפילים ושלחו אותם בקבוצות קטנות למינכן שבאזור הכיבוש האמריקאי על מנת שימשיכו משם בעליה ד' לארץ ישראל.
לקראת אמצע אוקטובר 1947 אנשי ההגנה החלו לעזוב את המחנה כדי לצאת למשימות נוספות שנועדו להם במסגרת העפלה והמוסד לעלייה ב'. הראשונים שעזבו אלחנן ונחוצקר ויוזק לימון והאחרונים עזבו מיכה פרי והאחות סימה שמוקלר. (בדצמבר 1947 מיכה פרי הגיע לרומניה כדי ללוות את מעפילי אניית המעפילים עצמאות).
בסוף חודש אוקטובר 1947 מזכירות המחנה בשיתוף פעולה עם הבריטים התארגנו למעבר המעפילים למחנה משופר יותר. המתאים למגורים במהלך החורף בגרמניה (). בתחילת חודש נובמבר 1947 הועברו המעפילים במשאיות לתחנת הרכבת בבאד שווארטאו ומשם ברכבות לעיר ווילהלמסהאפן. מתחנת הרכבת בעיר הובלו המעפילים שוב במשאיות למחנה הצבאי שליד הכפר זנגווארדן, כיום קסרקטין הצי הגרמני – האדמירל ארמין צימרמן.
נכון לחודש אוגוסט 2020 אין כל ציון הנצחה במקום על המצאות מחנה מעפילי האקסודוס, על חצי האי הרנינזל.
גאוגרפיה.
אקלים.
הטבלה המובאת למטה מבטאת את הטמפרטורות והמשקעים הממוצעים לתקופה שבין השנים 1890 ועד שנת 2017.
נהר טרווה.
לקראת מוצא נהר טרווה לים הבלטי הוא זורם באזור מישורי יחסית וכתוצאה מכך הזרימה בנהר אטית וערוץ הנהר נעשה נפתול ומתפתל. הופעת הנפתולים בנהרות מתרחשת בדרך כלל בשטחים מישוריים, שאין בהם נטייה חזקה של הזרימה לכיוון מסוים והקרקע פעמים רבות מורכבת מסחף. הנפתולים אינם יציבים, זרם המים מביא סחף, שעלול למלא חלק מהפיתול ומצד שני הזרם עשוי לחפור נתיב חדש בתוך אדמת הסחף. בנפתול זרם המים נדחף לכיוון הגדה הקעורה ומוסיף לחפור בה בעוד שהסחף נוטה להצטבר בגדה השנייה, שם המים פחות עמוקים. חצי האי הרנינזל היה חלק מנפתול והוא נוצר באופן מלאכותי כתוצאה מעבודות שנעשו בראשית המאה ה-19 ליישור ערוץ הנהר על מנת לשפר את ערוץ לשיט בנהר.
אורך נהר טרווה כ־124 ק"מ והוא משמש ערוץ תחבורה עם הרבה מאוד תעלות שייט המתחברות אליו לכל אורכו והן מהווה תחנות יציאה בדרך, באזורים שונים בגרמניה.
בפברואר 2020 בבדיקות שגרתיות של ערוצי הנהר נמצאו ממצאים, שהתגלו בנובמבר 2021 כשרידי ספינת משא מהמאה ה-17, שהעבירה סיד ולא הגיעה ליעדה. שרידי הספינה נחקרים על ידי המכון למדעי הגאוגרפיה באוניברסיטת קיל ומאוניברסיטת גטינגן
פני השטח בחצי האי.
חצי האי הרנינזל נמצא בגובה ממוצע של שלושה עד ארבעה מטרים מעל פני הים. להקמת מגורים במקום, גובה הקרקע חייב להיות 3.87 מטר מעל פני הים. על כן צומצמה הבניה בחצי האי למבנים כפריים, חד קומתיים וחד משפחתיים. יתרת השטח יועד למגרשי ספורט ומעגני סירות ומפרשיות.
הגשר ומנהרת הגברים.
מחנה אם שטאו נמצא ממזרח לאתר בו נכנסת כיום המנהרה התת-קרקעית החוצה את נהר טרווה מתחת למי הנהר. המנהרה בנויה בצורת 2 גלילים שעוברים בהם הכבישים 75B ו-104B. חצי האי Herreninsel (Lübeck) הוא רובע במחוז קוזניץ ליבק השייך לעיר המדינה ההנזית ליבק.
מנהרת הגברים (גר) Herrentunnel עם הכבישים הפדרליים 75 ו-104 נכנסת אל מתחת לפני האדמה באמצע חצי האי הרנינזל. אורך המנהרה 866 מטר. המנהרה נפתחה לשימוש הקהל הרחב ב־26 באוגוסט 2005. אל חצי האי ניתן להגיע מהעיר ליבק לאחר שעוברים את תחנת תשלום האגרה.
מנהרת הגברים החליפה את גשר הגברים. בשנת 2006 הגשר נהרס לחלוטין. לפניו חצו את הנהר במעבורת כבלים ידנית.
חצי האי הרנינזל נכון ל־2018.
חצי האי הרנינזל הוא אזור בנייה מיוחד למעגני סירות ופעילות ספורט.
בתים משפחתיים.
חצי האי הרנינזל משמש למגורים מאז שנת 1934. בשל הקרבה לנמל ליבק שממוקם מעבר לנהר, בגדה הצפונית של הנהר טרווה. קיים במקום מטרד רעש מעצם פעילות הנמל במשך היום והלילה ובנוסף קיים החשש מסערות בים הבלטי שעשויות לגרום לשיטפונות בחצי האי. על כן, המשך הבנייה במקום בעתיד הותנה בבניית מערכי הגנה מרעש ומפני שיטפונות. בשנת 2017 הוקמה בחצי האי מערכת ניקוז ציבורית במימון פדרלי.
מעגנים ומרינות.
על גדות חצי האי הרנרינזל נמצאים מעגנים לסירות. כגון מרינה אם שטאו,ומעגנים ומרינות נוספות כגון:-
גרייסון אלן
גרייסון ג'יימס אלן (באנגלית: Grayson James Allen; נולד ב-8 באוקטובר 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת מילווקי באקס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
קריירת תיכונים ומכללות.