בעונת הצטרף לעולה החדשה לליגת העל המקסיקנית, אוניון דה קורטידורס. כבר בעונה זו הוביל אותה להישג מרשים, השתתפות בבית הגמר של העונה, שהורכב מארבע קבוצות בלבד. קרבחאל הוביל את הקבוצה למקום השישי בעונה הסדירה, ולהשתתפות במוקדמות בית הגמר - שהורכבו משני בתים בני עשר קבוצות כל אחד. הקבוצה הבטיחה את השתתפותה בבית הגמר כשסיימה שנייה בבית שלה. בבית הגמר סיימה הקבוצה במקום השלישי. עונה אחר כך שוב רשם המאמן הישג מרשים עם הקבוצה הקטנה, אותה הוביל עד לחצי גמר הפלייאוף, שם נעצרה לאחר הפסד לקלוב אמריקה, שהמשיכה לזכייה בתואר האליפות. קרבחאל נפרד מהקבוצה במהלך עונת , בה סיימה הקבוצה אחרונה בליגה הסדירה.
בעונת חזר קרבחאל ללאון, אך נפרד ממנה בשלב מוקדם של עונת בעקבות חוסר הצלחה מקצועית. הוא הצטרף לאתלטאס קמפסינוס מליגת המשנה, ובאותה העונה העלה אותה לליגה הבכירה.
בעונת הצטרף קרבחאל למונרקס מורליה, אותה אימן במשך עשר שנים. על אף שלא הצליח להוביל אותה לתארים, קבע את שיא המשחקים למאמן בקבוצה אחת בליגה המקסיקנית.
אנטוניו קרבחל
פריבילגיה
פריבילגיה חברתית
פריבילגיה (כתב זכות)
פריווילגיום
שאמו
שאמוּ (Shamu) הייתה לווייתן קטלן נקבה, שהופיעה במופעים בסיוורלד סן דייגו מאמצע עד סוף שנות ה-60.
שאמו הייתה הקטלן הרביעי שנתפס אי פעם, והשנייה מבין הנקבות. היא נתפסה ב-31 באוקטובר 1965 ומתה ב-23 באוגוסט 1971, לאחר כשש שנים בשבי.
לאחר מותה, השם "שאמו" המשיך לשמש במופעי הקטלנים בשם זה לקטלנים שונים בפארקים שונים של סיוורלד .
חייה.
תפיסתה של שאמו הייתה הפעם הראשונה שבה נתפס במתכוון קטלן חי ובריא. שלוש תפיסות הקטלנים הקודמות - "וונדה" (Wanda), "מובי דול" ו"נאמו" - היו מקריות יותר. שאמו נתפסה צעירה מאוד, באורך 4.25 מטרים ומשקל 900 קילוגרמים. היא נתפסה באוקטובר 1965, במפרץ פאג'ט , מתוך אוכלוסיית הקטלנים הדרומית של החלק הצפון-מערבי של האוקיינוס השקט של צפון אמריקה על ידי צייד הקטלנים טד גריפין , כדי להיות בת לווייתו של הקטלן הזכר "נאמו" באקווריום הציבורי של גריפין בסיאטל ונקראה "שאמו" (קיצור של היא-נאמו, She-Namu). אלא ששאמו לא הסתדרה עם נאמו ולכן בדצמבר 1965 היא נמכרה לסיוורלד בסן דייגו.
על פי ספרו של אריק הויט (Erich Hoyt), שאמו פלטה קריאות מצוקה במשך כל יומה הראשון בסיוורלד.
ב-19 באפריל 1971, נשכה שאמו את רגליה וירכיה של אן אקיס (Anne Eckis), עובדת של סיוורלד שניסתה לרכוב עליה כחלק מאירוע יחסי ציבור מצולם, וסירבה לשחרר את האשה עד שעובדים אחרים הגיעו לעזרתה ופתחו את לסתה של הקטלנית עם מוט. העובדת נתבקשה לרכוב על שאמו כשהיא לובשת ביקיני, ולא הייתה מודעת לכך שהקטלנית כבר תקפה בעבר אנשים שלבשו בגדי ים רגילים והופיעה רק עם מאלפים שלבשו חליפות צלילה. הקטלנית גם הראתה קודם לכן סימנים של התנהגות בלתי-יציבה ומצוקה ממש לפני האירוע.
קטע וידאו קצר מהאירוע מוצג בסרט התיעודי "בלאקפיש" (2013).
לאחר המקרה, פרשה שאמו מהמופעים. היא מתה כארבעה חודשים לאחר מכן, באוגוסט 1971.
מטה משה (ספר)
הספר מטה משה הוא ספר הלכה מתקופת האחרונים שחיבר רבי משה מאט (שי"א לערך - שס"ו), מחכמי פולין, תלמידו של המהרש"ל.
הספר.
הספר מטה משה נדפס לראשונה בקרקוב בשנת שנ"א 1591. יש בו דרשות, וכן הלכות וטעמי הלכות על פי סדר השולחן ערוך אורח חיים, מהנהגות רבו המהרש"ל וליקוטים רבים מהרא"ש, הטור, הסמ"ג, ופוסקים רבים אחרים, וכן טעמים וביאורים ששמע בעל פה מחכמי דורו.
מובאות מהספר.
מובאות רבות מספרו קיימות בספרי האחרונים כגון הכנסת הגדולה, מגן אברהם, משנה ברורה ועוד.
משה מאט
רבי משה מאט (שי"א לערך - שס"ו), מחכמי פולין ותלמידו של המהרש"ל, מחבר הספר מטה משה.
תולדותיו.
נולד לר' אברהם, בערך בשנת שי"א 1551 בפשמישל שבפולין. אביו נהרג בילדותו על קידוש השם. למד אצל המהרש"ל. ובספרו מובאות הלכות והנהגות רבות בשמו.
כתב ספר על תרי"ג מצוות בחרוזים. היה רבה של העיירה בלז בגליציה, ייסד שם גם ישיבה. כשנאלץ לצאת מבלז עבר לבית חמיו, ר' שמואל בעיר לודמיר, ושם כתב את ספרו. לאחר מכן מונה לרבה של עיר הולדתו, פשמישל, ולבסוף היה רב באפטא ובקראקא (היא קרקוב). היה חבר בוועד ארבע הארצות. סיים את ספרו "מטה משה" בשנת שמ"ה, והוא נדפס בשנת שנ"א. נפטר באפטא בשנת שס"ו 1606. נודע בעיקר בזכות ספרו "מטה משה".
מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות
מינהל המודיעין הראשי או גה-אר-יו בראשי התיבות של שמו (ברוסית: ГРУ, ראשי תיבות של Гла́вное Разве́дывательное Управле́ние - בתעתיק: Glavnoe Razvedyvatel'noe Upravlenie , מינהל המודיעין הראשי), היה שירות המודיעין הצבאי של צבא ברית המועצות והיה האגף העיקרי במטה הכללי הסובייטי.
הגה-אר-או הוקם לפי פקודת לאון טרוצקי ב-5 בנובמבר 1918 ותפקידו היה לנהל את כל המודיעין הצבאי. הוא פעל מתחנות בכל העולם, בהן תחנת הסיגינט (מודיעין אותות) בלורדס שבקובה, וכן במדינות הגוש המזרחי לשעבר, בעיקר בליטא, בלטביה ובאסטוניה.
הגה-אר-או היה עצמאי לחלוטין ממרכזי כוח אחרים בברית המועצות. בעת הקמתו הורה לנין לצ'קה (שהפכה מאוחר יותר לק.ג.ב.) שלא להתערב במבצעי הגה-אר-או. בתקופה הסובייטית היה קיים מתח רב ויריבות גדולה בין הגה-אר-או לק.ג.ב..
בדצמבר 1991 פורקו הכוחות המזוינים של ברית המועצות וכוחו של הגה-אר-או הסובייטי הצטמצם. במאי 1992 הוקם משרד ההגנה הרוסי והגה-אר-או הוקם מחדש כמינהל המודיעין הראשי של צבא רוסיה.
היסטוריה.
מינהל המודיעין של הצבא האדום הוקם בנובמבר 1918, שהפך כעבור זמן לגה-אר-או והיה המחלקה השנייה במטכ"ל הסובייטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה רשת בניהולו של לב סרגייב פעלה בארצות הברית והעבירה למוסקבה למעלה מ-20 אלף גיליונות של מסמכים חשאיים.
פיוטר פופוב היה בין אנשי הארגון הראשונים שפעלו לטובת המודיעין האמריקאי. הוא התחיל את פעילתו במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, נחשף והוצא להורג בשנת 1960.
קיומו של הגה-אר-או לא פורסם בזמן השלטון הסובייטי. הארגון נעשה ידוע ברחבי ברית המועצות והמערב מחוץ לקהילת המודיעין בזמן הפרסטרויקה, בעיקר הודות לכתביו של "ויקטור סובורוב" (ולדימיר רזון), סוכן גה-אר-או שערק לבריטניה בשנת 1978 וכתב על חוויותיו בצבא הסובייטי ובשירותי הביון שלו. לפי סובורוב, אפילו המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית לא יכול היה להיכנס למפקדת הגה-אר-או ללא סריקה ביטחונית.
גה אר או (ברית המועצות)
חגורת החלודה
חגורת החלודה (באנגלית: The Rust Belt; לעיתים מכונה בעברית גם: רצועת החלודה) היא הגדרה כלכלית-חברתית לא רשמית לאזור שהיה מרכז התעשייה הכבדה של ארצות הברית, וכולל את מדינות המערב התיכון השוכנות לחופי הימות הגדולות, וצפון-מזרח ארצות הברית: ניו יורק, פנסילבניה, וירג'יניה המערבית, אוהיו, מישיגן ואינדיאנה, אילינוי וויסקונסין, ויש הכוללים בו גם את מיזורי. ההגדרה מתייחסת לתהליכי הדה-אינדוסטריאליזציה והדעיכה שהתחילו במחצית השנייה של המאה ה-20, בעקבות הידלדלות תעשיות הפלדה, הפחם, הברזל והרכב; אבטלה גואה; הגירה שלילית ובליה עירונית.
בין הסיבות לתהליכים אלה מונים את הגלובליזציה, ליברליזציה כלכלית וחשיפת משק התעשייה לתחרות, רכישת מפעלים אמריקאיים על ידי חברות זרות, מיקור חוץ של משרות בתעשייה והוצאת מקומות עבודה אל מחוץ לארצות הברית, אוטומציה שהביאה לצמצום מספר המועסקים בתעשיות הפחם והפלדה, דרישות מחמירות למיומנויות מקצועיות ועלויות שכר גבוהות, וכן שינויים במקורות האנרגיה.
בשנות הפריחה שלו, האזור נודע בעיקר בשם "המרכז התעשייתי" (Industrial Heartland), וכן כ"חגורת החרושת" (Factory Belt) ו"חגורת הייצור" (Manufacturing Belt).
מקור המושג.
מטבע הלשון "חגורת החלודה" מיוחסת במידה רבה לוולטר מונדייל, אשר במהלך מסע הבחירות לנשיאות בשנת 1984 נאם באוזני פועלי פלדה בקליבלנד, ותקף את החלטת הנשיא רונלד רייגן לבטל את הגבלת מכסות יבוא הפלדה לארצות הברית, באמרו: (Rust Bowl). מונדייל התכוון להדהד אצל הבוחרים המבוגרים, בני דורו, את זכרונות האסון הכלכלי שזכה לכינוי אגן האבק (Dust Bowl) בעקבות סערות האבק בשנות ה-30 של המאה ה-20. העיתונות החליפה את המילה "אגן" (Bowl) ב"חגורה", כהנגדה לאזור חגורת השמש המשתרע מדרום מזרח ארצות הברית עד דרום מערבה. יש הרואים במטבע הלשון הזו כינוי גנאי, והוצעו רעיונות לכינויים חיוביים, כגון: "חגורת האמון" (Trust Belt), או "אזור המים המתוקים" (Freshwater Region).
המושג נפוץ בכל העולם ואומץ כהגדרה אוניברסלית לאזורים ותהליכים דומים במדינות מתועשות אחרות, כגון: צרפת, הממלכה המאוחדת, משולש הגבולות בלגיה-הולנד-גרמניה, יפן, סין ורוסיה.
גאוגרפיה.
כיוון שהמושג "חגורת חלודה" הומצא על ידי אישיות פוליטית והתקשורת, ומתייחס לתנאים כלכליים וחברתיים, אין לאזור גבולות טבעיים ברורים ולא מאפיינים טופוגרפיים ייחודיים. שיוכה של עיר לחגורת החלודה תלוי בעיקר בהשוואת תרומתה לכלכלת הייצור המקומית ורמת החיים בה בעבר ובהווה, ועל כך אין תמימות דעים בין המומחים, כולל על השאלה אם אונטריו שבקנדה נחשבת חלק מהחגורה. יש המבחינים בין ליבת חגורת החלודה הכוללת את פנסילבניה, אוהיו, מישיגן, אילינוי ואינדיאנה, ופריפריה הכוללת חלקים מניו יורק, ויסקונסין, קנטקי, וירג'יניה המערבית ואונטריו.