קודם עריכת הסידור קיבל המלצות שהפצירו בו, כגון ההמלצה שקיבל מוועד ארבע ארצות:
בין החותמים על המלצה זו היו רבי יואל סירקיס (הב"ח), רבי אלכסנדר סנדר שור (ה'תבואות שור') והמהרש"א.
בשנת שע"ח, לאחר שוועד ארבע ארצות ראו את סידורו שהודפס שנה קודם, כתבו בהסכמתם:
בכתב ידו נמצא שיר שכתב בעקבות הפסדים שבאו לו עקב השאלת ספרים שלא חזרו לידיו, וכן לאחר שנצרך לשלם על ערבות עבור חובות של אחרים, בעקבות כך נשבע שלא ישאיל עוד לעולם ספר מספריו ללא נטילת משכון, וכן שלא יהיה ערב בעד שום אדם בעולם:
אוגמונדור כריסטינסון
אוגמונדור כריסטינסון (באיסלנדית: Ögmundur Kristinsson; נולד ב-19 ביוני 1989) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק בעמדת השוער באולימפיאקוס ובנבחרת איסלנד.
קריירת מועדונים.
פראם.
כריסטינסון התחיל את הקריירה שלו בפראם. ב-12 ביוני 2006 כריסטינסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד האוקר, כאשר הוא עוד לא בן 17. את המשחק ניצחה פראם 0–3.
כריסטינסון חזר לקבוצת הנוער ובעונת ערך את הופעתו השנייה בקבוצה. בעונת כריסטינסון הפך לשוער הראשון בקבוצה.
בסיום עונת נבחן במות'רוול ובסנדנס אולף, אך בסופו של דבר נשאר בפראם.
ב-7 ביולי 2020, כריסטינסון חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
ראנס.
ב-16 ביולי 2014 כריסטינסון חתם לעונה בראנס מליגת העל הדנית. בעונה בה שיחק בראנס, כריסטינסון רשם רק ארבע הופעות ובתום העונה עזב את המועדון.
האמרבי.
ב-2 ביוני 2015 כריסטינסון חתם לשלוש עונות בהאמרבי מליגת העל השוודית. כריסטינסון שהגיע באמצע העונה בשוודיה, שיחק 15 משחקי ליגה עד לסיום העונה.
ב-15 במרץ 2016 כריסטינסון הבקיע את הפנדל המכריע בדו-קרב בעיטות עונשין במסגרת רבע גמר הגביע השוודי נגד א.י.ק סולנה.
אקסלסיור.
ב-31 באוגוסט 2017 כריסטינסון חתם באקסלסיור רוטרדם מליגת העל ההולנדית לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
לאריסה.
בתחילת קיץ כריסטינסון החל במשא ומתן עם מכבי פתח תקווה, אך בסופו של דבר כריסטינסון לא חתם בקבוצה. באוגוסט כריסטינסון חתם בלאריסה מליגת העל היוונית.
קריירה בינלאומית.
ב-4 ביוני 2014 כריסטינסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איסלנד במשחק ידידות נגד . ב-13 באוקטובר 2015 כריסטינסון ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת רשמית במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016, משחק שבסיומו איסלנד העפילה ליורו 2016 לראשונה בתולדותיה.
כריסטינסון נכלל בסגל הנבחרת לקראת היורו, בו היא הגיעה עד לרבע הגמר.
וינסנט דו ויניו
וינסנט דו ויניו (באנגלית: Vincent du Vigneaud; 18 במאי 1901 – 11 בדצמבר 1978) היה ביוכימאי אמריקאי, שזכה ב-1955 בפרס נובל לכימיה "עבור עבודתו על תרכובות גופרית בעלות חשיבות ביוכימית, ובפרט על הסינתזה הראשונה של הורמון פוליפפטידי". ההורמון אוקסיטוצין היה הפוליפפטיד הראשון עבורו פוענח רצף חומצות האמינו, הובן התפקיד של הקשר הדיסולפידי והוא יוצר בכלים של סינתזה אורגנית במעבדה.
ביוגרפיה.
דו ויניו נולד בשיקגו אילינוי ב-1901 למשפחה ממוצא צרפתי, בן לאלפרד דו ויניו, ממציא ומתכנן מכונות ומרי תרזה דו ויניו. סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1918 והחל בלימודי כימיה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. הוא הושפע מהרצאותיו של קארל שיפ מארוול. לאחר שקיבל תואר .M.S ב-1924 הצטרף לחברת דופונט.
ב-12 ביוני 1924 נשא לאישה את זלה זון פורד, וב-1925 הצטרף לקבוצה של ג'ון מורלין (John R. Murlin) באוניברסיטת רוצ'סטר כדוקטורנט. את התיזה לקראת תואר Ph.D שעסקה בחקר הגופרית שבהורמון אינסולין סיים ב-1927.
לאחר שנתיים במשרה של פוסט-דוקטורט עם ג'ון ג'ייקוב אבל (John Jacob Abel) בבית הספר לרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1927-1928), נסע להשתלם באירופה במימון מלגה של National research Council, שם עבד בדרזדן ובאדינבורו בעיקר בסינתזה אורגנית. לאחר מכן חזר לאוניברסיטת אילינוי שם קיבל משרת פרופסור.
ב-1932 הצטרף לבית הספר לרפואה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון די. סי. וב-1938 הוזמן לנהל את המחלקה לביוכימיה ביחידה למחקר ביורפואי בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קורנל בניו יורק, שם נשאר עד לפרישתו ב-1967. אחרי הפרישה, הוא החזיק במשרה באוניברסיטת קורנל באיתקה, ניו-יורק.
לווינסנט וזלה דו ויניו נולדו שני ילדים, בן בשם וינסנט (1933) ובת מרילין (1935), שניהם רופאים.
ב-1974 הוא סבל משבץ אחריו לא חזר לפעילות אקדמית. נפטר ב-1978 שנה לאחר מותה של אשתו.
קריירה.
בפעילותו המדעית התרכז בהבנת המבנה והמטבוליזם הקשור בחלבונים ופפטידים המכילים גופרית, בלשון אחרת בתפקיד הגופרית בפפטידים או חלבונים המכילים את חומצות האמינו ציסטאין או מתיונין.
עוד לפני העבודה שזיכתה אותו בפרס נובל בכימיה, היה בין הראשונים שהראו כי האינסולין בנוי מחומצות אמינו, בודד ואפיין את הביוטין, חקר את מנגנון הטרנסמטילציה ואת הסינתזה והמבנה של הפנצילין - בכולם נמצאות חומצות אמינו או נגזרות שלהן המכילות גופרית. בשנת 1953 בוצעה עבודתו פורצת הדרך שכללה הפרדה, פענוח המבנה הכימי וסינתזה של אוקסיטוצין וואזופרסין, הורמונים המופרשים בבלוטת יותרת המוח ומשתתפים בוויסות מגוון גדול של פעילויות פיזיולוגיות שנחקרות עד היום. אוקסיטוצין היה ההורמון הפוליפפטידי הראשון עבורו פוענח רצף חומצות האמינו הבונות אותו. כמו כן לראשונה בוצעה במעבדה סינתזה של פוליפפטיד בעל פעילות ביולוגית זהה לחומר הנוצר באורגניזם החי.
Cys-Tyr-Ile-Gln-Asn-Cys-Pro-Leu-Gly-NH2 -רצף חומצות האמינו באוקסיטוצין
Cys-Tyr-Phe-Gln-Asn-Cys-Pro-Arg-Gly-NH2 - רצף חומצות האמינו בוזופרסין.
במהלך עבודתו, דו ויניו התעניין בעובדה שפפטידים דומים מאוד מבחינת רצף חומצות האמינו ומיקום הקשרים הדיסולפידיים בהם, פעילים בתהליכים ביולוגיים שונים לגמרי. למשל האוקסיטוצין והואזופרסין בנויים שניהם משרשרת של 9 חומצות אמינו ונבדלים רק בשתיים מהן, בשני ההורמונים יש קשר דיסולפידי בין ציסטאין במקום 1 ובמקום 6, ואולם הפונקציה המרכזית של הראשון היא התכווצויות הרחם בזמן לידה ושל השני וויסות כמות הנוזלים המופרשת בשתן בהתאם לרכוז המלחים בדם. במחקריו קידם את הרעין שיש קשר בין המבנה המרחבי של פפטידים וחלבונים לפעילות הביולוגית שלהם ושלקשרים דיסולפידיים יש תפקיד חשוב במבנה זה.
"המחשבה שצרוף של חומצות אמינו באופן מסוים, בארכיטקטורה ספציפית, יכולה להוביל למערך כזה של תרכובות שמדגימות מגוון אדיר כל כך של תכונות פיזיולוגיות ופרמקולוגיות היא מפתיעה במקצת"
בנוסף, דו ויניו ראה חשיבות רבה במילוי תפקידו כמורה, הקדיש הרבה מזמנו לתלמידיו והיה ידוע בהרצאותיו המעניינות.
הכרה ומורשת.
עבודותיו של דו ויניו על הקשר בין מבנה לפעילות ביחד עם הישגיו בסינתזה של פפטידים עודדו מחקרים חדשים רבים על פעילות פיזיולוגית ומבנה של נגזרות של הורמוני בלוטת יותרת המוח.
הוא זכה להכרה בחשיבות עבודתו והוענקו לו פרסים יוקרתיים שהבולטים שבהם:
1948 - פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי
1949 - פרס וילארד גיבס
1955 - פרס נובל לכימיה
נבחר כחבר במספר אגודות מדעיות, הידועות ביניהן:
1944 - האקדמיה הלאומית למדעים
1944 - החברה הפילוסופית האמריקאית
גלריה ג'ולי מ.
"גלריה ג'ולי מ." הייתה גלריה לאמנות שפעלה בין השנים 2016-1975 בתל אביב-יפו.
היסטוריה.
"גלריה ג'ולי מ." נפתחה בשנת 1975 על ידי ג'ולי ממון בתל אביב-יפו. ממן למדה אמנות בבית הספר הגבוה לציור אצל אריה מרגושילסקי. היא פתחה את הגלריה בקומת מרתף של בניין ברחוב גליקסון בתל אביב-יפו. חלל הגלריה הורכב מחלל פשוט בצורת האות ר'. התערוכה הראשונה שנערכה בגלריה הייתה התערוכה הקבוצתית "מחווה לארוך", שנפתחה ב-2 במרץ 1975 והוקדשה לזכרו של הצייר אריה ארוך.
התערוכה זוהתה עם אמנים ובהם מיכל נאמן, דגנית ברסט, ציונה שמשי, מנשה קדישמן, בוקי שוורץ ציבי גבע, יאיר ברק, שי קרמר ואחרים. לצד אלו הוצגו בגלריה גם אמנים צעירים יותר כגיל שחר, מרב סודאי ואחרים. לצד תערוכות ציור ופיסול, הציגה ממן גם עבודות מיצב ועבודות מושגיות כגון "מי ציוני ומי לא" (1979) מאת משה גרשוני. בין האמנים שהציגו תערוכות רבות בגלריה ניתן לציין את ענת בצר.
בשנים האחרונות ניהלו את הגלריה עדי קבילי, בתה של ממן, ועודד שתיל. בשנת 2006 עברה הגלריה לחלל חדש שמוקם בקומה הראשונה של בניין ברחוב בצלאל יפה מס' 10. בשנת 2009 נפתחה שלוחה של הגלריה בטורונטו, קנדה.
מוניבה מזארי
מוניבה מזארי (באורדו: منیبہ مزاری; נולדה ב-3 במרץ 1987) היא אמנית, דוגמנית, פעילה חברתית, דוברת מוטיבציה, זמרת, ומארחת טלוויזיה פקיסטנית. היא משתמשת בכיסא גלגלים בשל פציעות שנגרמו בתאונת דרכים כשהייתה בת 21, והיא הדוגמנית הפקיסטנית הראשונה בכיסא גלגלים. היא גם השגרירה הלאומית של ארגון האו"ם לקידום נשים - פקיסטן.
תחילת דרכה.
מזארי היא ממוצא בלוצ'י. ב-2007, היא הייתה בתאונת דרכים, בה ספגה פציעות מרובות, כולל פגיעה לחוט השדרה אשר הותירה אותה משותקת. מזארי המשיכה בקריירה שלה בדוגמנות גם אחרי פציעתה, ובנוסף לפעילות החברתית והפילנתרופית שהיא משקיעה בה, היא הקימה מותג  אמנותי בשם "Muniba's Canvas", אשר ססמתו היא "תנו לקירות ללבוש צבע".
קריירה.