ההגנה היחידה שמונעת אובדן חומר גדול (אחרת המלכה תאבד או 11... מד8 מהד5+ וזוכה בצריח - זה נוסח לא נכון מהד5+ מסע מפסיד כי ...פ:ד5 13. ר:ה7 פ:ה7) אך כעת שני הפרשים של השחור כפותים, ולמעשה אין לו כלל כלים פעילים בשדה הקרב למעט המלכה, לעומת הלבן שלו מלכה, שני רצים, ואפשרות קלה להכניס את שני הצריחים בעזרת הטור הפתוח ד.
12. 0-0-0 צד8 13. צ:ד7 צ:ד7
הלבן מקריב "טיב" כדי להחליף את הפרש המרותק בצריח ולאפשר להכניס את הצריח הלבן השני מבלי לאבד זמן (למעשה זוהי לא ממש הקרבה כי לבן יכול מייד לזכות בה חזרה על ידי ר:ד7)
14. צד1 מהה6
משחרר את הפרש מכפיתתו כדי להגן על הצריח. אם ישחק עכשיו הלבן ר:ו6 יזכה בצריח ומשם בניצחון קל, אך כעת שלף הלבן את תחבולת המחץ האחרונה:
15. ר:ד7 פ:ד7 16. מהב8+ פ:ב8 17. צד#8.
ללבן נותרו שני כלים בלבד: רץ וצריח, אשר הנחיתו על השחור את המט. לשחור יתרון פרש ומלכה, אך הם לא יכלו למנוע את תבוסתו.
היום העולמי לכלכלת המשפחה
הדת בגבולות התבונה בלבד
הדת בגבולות התבונה בלבד (בגרמנית: Die Religion innerhalb der Grenzen der bloßen Vernunft) הוא חיבור פילוסופי משנת 1793 מאת עמנואל קאנט. אף על פי שבזמן פרסמו עורר מחלוקת רבה, לחיבור נותרה השפעה עצומה והמתמשכת על תולדות התאולוגיה ועל הפילוסופיה של הדת.
החיבור מורכב מארבעה חלקים, הנקראים "פרשות" (Stücke), שנכתבו במקור כסדרה של ארבעה מאמרים לכתב עת. קאנט מותח בספר ביקורת חריפה על טקסים, אמונות טפלות ועל ההיררכיה הכנסייתית.
הספר נחשב לחיבור השיטתי הגדול האחרון של קאנט, ויש המחשבים אותו כ"ביקורת הרביעית" (אחרי ביקורת התבונה הטהורה, ביקורת התבונה המעשית, וביקורת כוח השיפוט).
הספר תורגם לעברית בידי נתן רוטנשטרייך ויצא במוסד ביאליק בשנת 1985.
צנזורה מלכותית.
הגרסה הראשונה הופיעה במקור באפריל 1792, כמאמר בכתב העת "ברלינישה מונאטשריפט" , אשר בו פרסם גם חיבורו "". ניסיונו של קאנט לפרסם את הגרסה השנייה בכתב העת נתקל בהתנגדות הצנזורה של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. קאנט דאג לפרסם את ארבע היצירות כספר, ולנתב אותו דרך המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת יינה כדי למנוע את הצורך בצנזורה תאולוגית. קאנט ננזף על פעולה זו של חוסר ציות כשבכל זאת פרסם מהדורה שנייה בשנת 1794. הצנזורה התרגזה כל כך, עד שארגנה צו מלכותי המחייב את קאנט לעולם לא לפרסם או אפילו לדבר בפומבי על דת.
משמעות הכותרת ותרגומיה.
השימוש במילה הגרמנית "bloßen" ("בלבד", "גרידא", וגם "חשוף" או "עירום") בכותרת הספר המקורית מבוססת על מטאפורה שקאנט מציג בהקדמות ומשתמש בה בשאר הספר, לפיה הדת התבונית מתוארת כגוף עירום ("חשוף") ואילו דתות היסטוריות נחשבות ל"לבוש" שאינו מתאים עבורה, כדי להעביר אמיתות דתיות לאוכלוסייה.
באנגלית נשמר כפל המשמעות בעזרת המילה "bare", אך התרגום העברי למילה "בלבד" מתרחק מהמטופרה של קאנט.
Telework
הפרעת אכילה נמנעת ומגבילה
הפרעת אכילה נמנעת/מגבילה (באנגלית: Avoidant/Restrictive Food Intake Disorder או ARFID, אשר הייתה ידועה בעבר בשם Selective Eating Disorder או SED, הפרעת אכילה בררנית) היא הפרעת אכילה אשר הסובלים ממנה מפגינים בררנות קיצונית באוכל ו/או דפוסי אכילה חריגים ומטרידים, כאשר להבדיל מהפרעות אכילה מוכרות אחרות, אלו המאובחנים עם הפרעה זו אינם בררנים באוכל עקב דימוי גוף שלילי. בהפרעה זו ילד או מבוגר נעשה בררן באוכל משום שפיתח פחד למאכלים רבים בשל המרקם או הטעם שלהם, הפרעות במערכת העיכול, חוסר עניין באוכל או חוויה טראומטית הקשורה לאכילה.
במקרים רבים, הלוקים בהפרעה אוכלים רק מאכלים מסוימים מתוך רפרטואר מאוד מצומצם של מאכלים מוכרים. ההימנעות מאכילת מאכלים אחרים עשויה להיות מבוססת על המראה, הריח, הטעם, המרקם, המותג, האופן בו האוכל מוצג, או על סמך חוויה שלילית שאירעה בעבר עם פרטי מזון דומים. הפרעת אכילה נמנעת ומגבילה עלולה לגרום לכך שלאדם הלוקה בה יהיה חוסרים תזונתיים או בעיות בריאותיות שונות כתוצאה מכך. במקרים הקיצוניים ביותר אנשים עם הפרעת אכילה זו מסוגלים לאכול רק מאכל אחד או שניים בלבד.
בשונה מאנורקסיה, אנשים הסובלים מ-ARFID לרוב אינם בעלי דימוי גוף שלילי ואינם עושים זאת בשל דאגה למשקל, לצורה או לגודל גופם.
סימנים וסימפטומים.
להפרעה יש שלושה מאפיינים עיקריים:
בשונה מהפרעות אכילה אחרות, הפרעת אכילה נמנעת ומגבילה - להלן ARFID - מתחילה בדרך כלל בילדות המוקדמת, ומתאפיינת בכך שהילד נמנע מסוגי מזון מסוימים, צורך מעט אוכל, שוכח לאכול, חש שובע במהירות, או מגיב באופן לא מותאם לתחושת רעב. היא אינה קשורה בדימוי עצמי בעייתי או ברצון לרזות, אלא בתחושת מחנק, מלאות, צורך בהקאה וחרדות שקשורות לסוגים מסוימים של אוכל.
אנשים עם ARFID אינם מסוגלים לאכול מאכלים מסוימים. כמות המאכלים ה"בטוחים" עבור אנשים עם ההפרעה עשויה להיות מוגבלת לסוגי מזון מסוימים ולעיתים אף למותגים ספציפיים בלבד. במקרים מסוימים, אנשים הסובלים מ-ARFID ימנעו מלאכול מאכלים המשתייכים לקבוצות מזון שלמות, כגון פירות, ירקות, או בשר. לעיתים הם יסרבו לאכול מאכלים עם צבעים מסוימים. חלקם יאכלו רק מאכלים חמים מאוד או קרים מאוד, מאכלים פריכים מאוד, מאכלים קשים ללעיסה, או מאכלים רכים מאוד, או ימנעו מרטבים.
אנשים הסובלים מ-ARFID יכולים לחוות תגובות גופניות במערכת העיכול למאכלים מסוימים כמו צריבה, הקאות או בחילה עזה. לפי מחקרים מסוימים אנשים עם ARFID נוהגים להימנע במידה מהותית מסיטואציות חברתיות המעורבות עם אכילה עקב הרגלי האכילה שלהם. מרבית הלוקים בהפרעה היו משנים את הרגלי האכילה שלהם אם הם היו מסוגלים לעשות זאת.
ילדים עם ARFID מתאפיינים בבעיות שקשורות למחסור בתזונה חיונית. חלקם נותרים רזים ונמוכים מבני גילם, מה שעלול לפגוע בדימוי העצמי ובסטטוס החברתי. על רקע זה, חלק מהילדים הלוקים בהפרעה עלולים לפתח הפרעות אכילה אחרות הקשורות לדימוי העצמי.
הספקטרום האוטיסטי.
תסמינים של ARFID קיימים בדרך כלל אצל אנשים שיש להם הפרעות אחרות ובפרט הפרעות נוירולוגיות. צורה כלשהי של הפרעת אכילה קיימת אצל כ-80% מהילדים עם מוגבלות התפתחותית, ובמיוחד אצל ילדים עם תסמינים של הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD) ואוטיזם. דפוסי התנהגות קפדניים במיוחד וקשיי הסתגלות לדברים חדשים הם תסמינים שכיחים למדיי בקרב אנשים שנמצאים בספקטרום האוטיסטי. במחקר שנערך על ידי אוניברסיטת פנסילבניה ובו השווה את הרגלי האכילה של ילדים עם הנמצאים בספקטרום האוטיסטי (ASD) עם ילדים עם מוגבלות התפתחותית. לאחר ניתוח דפוסי האכילה שלהם עלה כי לילדים הנמצאים בספקטרום האוטיסטי תהיה נטייה גבוה יותר להיות בררנים במיוחד לגבי אוכל. לילדים הללו לרוב היו דפוסי אכילה דומים לאנשים הלוקים ב-ARFID, והם נוטים לרוב לאכול מאכלים עשירים באנרגיה כמו אגוזים ודגנים מלאים. אכילת מאכלים עשירים באנרגיה עשויה לגרום לכך שאותם הילדים יהיו בסיכון גבוה יותר לפתח בעיות בריאות כמו השמנת יתר ומחלות כרוניות אחרות עקב צבירת שומן גוף רבה יותר לאורך זמן ועקב ההימצאות הנמוכה יחסית של סיבים תזונתיים במזונות עשירים באנרגיה.
הלודרמת גואטמלה
הלודרמת גואטמלה (שם מדעי: Heloderma charlesbogerti) היא מין של לטאה אמריקאית ממשפחת ההלודרמיים, המצויה רק בשטח של 250 קילומטרים רבועים סביב העמקים של נהר מוטגואה שבגואטמלה. לטאה זו נדירה מאוד ורק 200 פרטים נותרו ממנה בטבע. היא נחשבת, לפי CITES, לאחת הלטאות הנדירות ביותר בעולם.
הלודרמת גואטמלה היא המין השלישי והקטן ביותר במשפחת ההלודרמיים, לצד ההלודרמה המרירית וההלודרמה הארסית ויש חוקרים הרואים בה תת-מין שלהם. היא הוגדרה ב-1988 בידי החוקרים ג'ונתן קמפבל וג'יי פי. ואניני ומשמעות שם המין: "Charlesbogerti" פירושו: "עור משובץ", עקב המבנה דמוי החרוזים שלה.
בדומה לקרוביה, להלודרמת גואטמלה ארס חזק והיא ניזונה בעיקר מעופות שונים וביציהם (לרוב יונים), מכרסמים וזוחלים אחרים. היא ניזונה גם מחרקים ומביצי זוחלים, כגון איגואנה. את הטרף היא הורגת בעזרת לסתותיה החזקות בעלות שיני הארס. הארס מספיק חזק כדי לגרום לשיתוק והרס רקמות אך הוא לא יהרוג אדם, אלא אם הוא אלרגי לארס.
גרטה ברגר
גרטה ברגר (נולדה מרגרטה ברג; 11 בפברואר 1883 – 23 במאי 1944) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע אוסטרית-גרמנית, שהקריירה שלה הסתיימה בעקבות עליית המפלגה הנאצית בשנת 1933. ברגר נפטרה באושוויץ בשנת 1944 זמן קצר לאחר הגעתה.
קריירה.
גרטה ברגר נולדה כמרגרטה ברג למשפחה יהודית בשלזיה האוסטרית. היא החלה את לימודיה תחת המורה למשחק רוזה רוט בווינה. הופעת הבכורה שלה הייתה ב-1 בספטמבר 1903 בברלין בדויטשס תיאטר. בשנת 1904 החלה לשחק בתיאטרון דויטשס תחת במאי התיאטרון והמורה למשחק מקס ריינהרדט שם הופיעה בתפקידים של דמויות צעירים. בשנת 1911 הופיעה עם אנסמבל ריינהרדט במחזה ב"אדיפוס המלך" של סופוקלס בפראג ובסנקט פטרבורג. תפקידים בולטים אחרים בברלין כללו את פאק במחזה של ויליאם שייקספיר "חלום ליל קיץ", "אלקטרה", ורחל במחזה של פרנץ גרילפרצר, "היהודיה מטולדו".