ב-28 באוגוסט 2014 עזב אלונסו את ריאל מדריד וחתם לשנתיים בבאיירן מינכן. ב-30 באוגוסט, ערך אלונסו את הופעת הבכורה שלו במדי באיירן בתיקו 1:1 של קבוצתו מול שאלקה 04. ב-9 במרץ 2017, הודיע אלונסו על פרישה ממשחק פעיל בסוף שנה כשכתב "חייתי ואהבתי את המשחק. להתראות משחק יפהפה" בחשבון הטוויטר שלו. ב-20 במאי 2017 ערך אלונסו את הופעתו האחרונה בקריירה, בניצחון 1–4 על פרייבורג במסגרת המחזור האחרון בליגה. הוא הוחלף בדקה ה-82 של המשחק על ידי פרנק ריברי, על-מנת לזכות בתשואות הקהל.
בינלאומית.
אלונסו שיחק בנבחרת מאז שנת 2003. הוא שיחק עם הנבחרת בשני משחקיה נגד ו בשלב הבתים של יורו 2004.
ב-14 ביוני 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת, במשחק נגד בשלב הבתים של מונדיאל 2006. מ-2008 היה שותף לזכיות של ספרד ביורו 2008, מונדיאל 2010 ויורו 2012. ברבע גמר יורו 2012, כבש אלונסו צמד שערים לזכותה של ספרד בניצחון 0–2 על צרפת, בהופעת המאה שלו במדי הנבחרת.
באוגוסט 2014 אלונסו הודיע על פרישה מהנבחרת, לאחר כישלונה במשחקי מונדיאל 2014.
לאלונסו גם חמש הופעות במדי הנבחרת הבסקית, כשההופעה האחרונה שלו במדיה הייתה ב-29 בדצמבר 2012 בניצחון על 1:6.
קריירת אימון.
ב-1 ביוני 2019 אלונסו מונה למאמנה של ריאל סוסיאדד ב' ,קבוצת המילואים של מועדון נעוריו ריאל סוסיאדד. ב-31 במאי 2022 עזב את המועדון לאחר שהצליח להעלות אותו לליגה הספרדית השנייה וגם להשאיר את הקבוצה בליגה.
נחום ברנע
נחום ברנע (נולד ב-23 באוקטובר 1944) הוא עיתונאי, פובליציסט ובעל טור ב"דבר" ואחר כך ב"ידיעות אחרונות", חתן פרס ישראל בתחום התקשורת לשנת ה'תשס"ז.
ביוגרפיה.
נחום ברנע נולד בפתח תקווה בשנת 1944 כנחום בורשטיין, לנחמה ויוסף בורשטיין, שכיהן כמנהל מחלקת ההסברה של ההסתדרות וסגן ראש עיריית תל אביב יפו. משהתגייס לצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר. ברנע המשיך לשרת במילואים כלוחם בחטיבת הצנחנים "חוד החנית" בגדוד 66, ולחם במסגרתה במלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים, עד לאחר מלחמת לבנון הראשונה. בעל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה עיתונאית.
את דרכו בעיתונות החל נחום ברנע בזמן לימודיו בעיתון הסטודנטים הירושלמי "פי האתון" והיה עורך עיתון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית "ניצוץ". לאחר מכן כתב בעיתון "במחנה", ומשם המשיך לעיתון "דבר", בו כתב בשנים 1967–1982. בין השאר היה שליח העיתון בוושינגטון, ופרסם טור שבועי פופולרי בשם "יומן יומן יומן". בראשית שנות השבעים, בתקופת העורכת חנה זמר, שימש כמזכיר מערכת "דבר".
בשנת 1982 ייסד את השבועון "כותרת ראשית", וערך אותו יחד עם תום שגב. העיתון הצטיין ברמת כתיבה מעמיקה מהמקובל בעיתונות הישראלית, ובשורת כותבים צעירים שהשפיעו רבות על העיתונות. בין כותביו היו דן בן אמוץ, דורון רוזנבלום, גבי ניצן, עירית לינור, ארי שביט, דב אלפון ונרי ליבנה. ב-1988 חדל השבועון להופיע, מסיבות כלכליות. נמנה עם הכותבים הקבועים של הירחון מוניטין.
ב-28 באפריל 1989, פרסם נחום ברנע את הטור הראשון שלו ב"מוסף לשבת", "שמיר עוצר את הזמן", במסגרתו, נסע לסוסיא עם ראש הממשלה, יצחק שמיר, וחשף מסמך של רחבעם זאבי משנת 67', שבו הגה תוכנית להקים בשטחים מדינה פלסטינית בשם "ישמעאל". מאז הוא חבר מערכת "ידיעות אחרונות".
במרץ 1995, בעת סיקור הלוויתם של שני קרבנות פיגוע ירי בחברון, הותקף ברנע על ידי כעשרה אנשים, שהכו אותו. אחד התוקפים הורשע ונידון למאסר על תנאי ולקנס
ב-27 במאי 1996, למחרת העימות הטלוויזיוני בין שמעון פרס לבנימין נתניהו לקראת בחירות 1996, כתב ברנע: "מחמת הזהירות, נטו אתמול הפרשנים לסכם את העימות בין פרס לנתניהו בתיקו. בכל הכבוד, אני נוטה לחלוק עליהם. נתניהו, כך נדמה לי, ניצח אתמול". כעבור יומיים ניצח נתניהו את פרס ונבחר לראשות הממשלה. ברנע, שתמך בפרס, הסביר אחר כך: "בעבודתי העיתונאית הנאמנות שלי היא למקלדת בלבד".
ב-2011, עם הגיעו לגיל הפנסיה, שינה ברנע את אופן העסקתו ב"ידיעות אחרונות", והקים חברה בשם "מקלדת", דרכה חתם עם העיתון חוזה לחמש שנים נוספות. באמצע 2016, לקראת תום תקופת ההסכם, ביקש להפסיק לכתוב את הטור בפורמט הקבוע, אך לאחר שיחות שכנוע הסכים להאריך את החוזה בשנתיים נוספות.
בתחילת 2018, קרא ברנע להשעיית נוני מוזס, מו"ל ידיעות אחרונות, מתפקיד עורך אחראי, לאור המלצות המשטרה נגדו בתיק 2000.
ב-23 בנובמבר 2018, ברנע הפסיק לפרסם את טורו הקבוע, הפותח, ב"מוסף לשבת" של "ידיעות אחרונות", לאחר כמעט 30 שנה, אך המשיך לעבוד בעיתון. נטען כי הפסקתו היא על רקע מתיחות בינו להנהלת העיתון, שעורכו הראשי, רון ירון, הוחלף בנטע ליבנה, וכן התחלת העסקתו של עמית סגל, במקביל לעבודתו בהחדשות. אך ברנע טען שהדבר נעשה על רקע סיום חוזה ועומס עבודה.
באוגוסט 2020 חשף כי מאחורי הקלעים של הסכם איחוד האמירויות-ישראל נרקמת עסקה למכירת מטוסי F-35 וכטב"מים מתקדמים לאיחוד האמירויות.
עימותים על רקע כתיבתו העיתונאית.
כתיבתו של ברנע, שבה הוא מבקר לעיתים אנשי ציבור, חושפת אותו לביקורת נגדית של מבוקריו. דוגמאות אחדות:
חיים אישיים.
ברנע נשוי לתמרה ואב לשלושה ילדים. בנו נהרג ב-25 בפברואר 1996 בפיגוע הראשון בקו 18 בירושלים. אחיו הוא פרופ' אמיר ברנע.
שמואל הלוי ווזנר
ארנו פנזיאס
אַרנו אלן פֶּנזיאס (באנגלית: Arno Allan Penzias; נולד ב-26 באפריל 1933) הוא פיזיקאי יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1978.
קורות חיים.
נולד ב-1933 בעיר מינכן שבגרמניה הנאצית, ובגיל 6 נמלט משם לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורטים. שישה חודשים לאחר מכן עזבו גם הוריו את גרמניה והם היגרו יחד לניו יורק ב-1940. קיבל אזרחות אמריקאית ב-1946. קיבל תואר ראשון מהסיטי קולג' של ניו יורק ב-1954, תואר שני מאוניברסיטת קולומביה ב-1958 ודוקטורט ב-1962.
הוא פיתח קולטני גלי רדיו רגישים מאוד שיועדו לתצפיות אסטרונומיות ביחד עם רוברט וילסון במעבדות בל (Bell Labs).
ב-1964, במהלך פיתוח קולט רגיש במיוחד, גילו השניים רעש שלא ידעו מה מקורו. מתחילה הם הניחו שמדובר ברעש שמקורו בגלים שנוצרים על פני כדור הארץ ובדקו את האפשרות שהרעש מגיע מהעיר ניו יורק הקרובה אבל פסלו אפשרות זו. בדיקה של הקולט הראתה שהוא היה מכוסה בלשלשת יונים (שאותה כינה פנזיאס "חומר דיאלקטרי לבן"). לאחר שהסירו את הגורם המפריע הרעש נותר כשהיה.
לאחר שפסלו כל מקור הפרעה שסברו שיכול להוות גורם לרעש, פרסמו מאמר על ממצאיהם. רעש זה נקרא לאחר מכן "קרינת רקע קוסמית" ומקובל לזהות אותו כתוצאה של המפץ הגדול. תגלית זו איששה את התאוריה בנוגע למפץ הגדול ועזרה לבסס אותה ובזכותה זכו הצמד בפרס נובל לפיזיקה.
אמריקאי קצר שיער
אמריקני קצר שיער
אמריקן אפרל
אמריקן אפרל (באנגלית: American Apparel) היא חברת הלבשה צפון אמריקנית, אשר נוסדה בקנדה, ובעלת אוריינטציה היפסטרית.
החברה מתמחה בייצור בגדים צבעוניים ונוחים בסגנון פשוט. בתחילה ייצרה חולצות טריקו בלבד, ועימן מזוהה החברה עד היום. כיום מייצרת אמריקן אפרל בנוסף בגדי ים, הלבשה תחתונה, חצאיות ושמלות וכן אביזרי הלבשה שונים כגון צעיפים ולבוש לכלבים. בגדי החברה לרוב נטולים הדפס או כיתוב; זהו חלק מקו מנחה של החברה. הבגדים מיוצרים בשלל צבעי הקשת, זאת בניגוד לחברות טקסטיל רבות המייצרות כל דגם במספר צבעים מצומצם. פירוש שם החברה באנגלית הוא "הלבשה אמריקנית".
לחברה היו סניפים גם באירופה ובישראל, אך הסניף האחרון נסגר ב-2016.
מדיניות.
חברת אמריקן אפרל היא חברה חריגה בנוף חברות הטקסטיל. החברה מציגה עצמה כמתנגדת למגמת העברת הייצור של חברות מערביות רבות למדינות עולם שלישי ולהעסקתם שם של עובדים מקומיים בסדנאות-יזע ובמה שמכונה (גם) על ידה "שכר רעב ותנאים מחפירים", אשר מהוות חלק ממגמת הגלובליזציה של ההון. המודל העסקי של החברה מכונה על ידה Vertically Integrated Manufacturing ("יצור אנכי"), ופירושו שכל פעילות החברה נעשית במקום יחיד - כביכול בבניין בודד במרכז לוס אנג'לס. הפקת הבד, העיצוב, החיתוך, התפירה, הצביעה, האריזה והשיווק נעשו לאורך שנים כולם בבניין המפעל; לאלו מצטרפים צילומי הדוגמנים והדוגמניות המופיעים בפרסומות החברה, עיצוב אתר האינטרנט של החברה והפעילות הניהולית - הכול תחת גג אחד. חברת אמריקן אפרל לאורך שנים כמעט לא משתמשת במיקור חוץ (Out-sourcing) ובעובדי קבלן.
תנאי העסקה.
אמריקן אפרל הציבה סטנדרטים חריגים בתנאי העסקת העובדים בענף הטקסטיל. השכר ההתחלתי של תופר פשוט בחברה היה כפול משכר המינימום הנהוג בארצות הברית, ולאחר חצי שנת עבודה אף הועלה לשלוש פעמים שכר מינימום, שלא כמקובל בתעשיית הטקסטיל בארצות הברית ובעולם, שבה לעיתים לא משולם אף שכר מינימום.