בשנת 2018 יצר את הסדרה "פוראבר" המשודרת בערוץ טין ניק לצופי הוט.
בשנת 2019 השתתף בתוכנית הראליטי "האח הגדול VIP עונה 3". הוא הודח בהדחה הרביעית, לאחר 29 ימים. באותה שנה יצר את הסדרה "גיבור אמיתי" בכיכוב ג'וי ריגר ורן דנקר, המשודרת בערוץ KidZ לצופי יס.
באפריל 2020 זכתה "גיבור אמיתי" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
בשנת 2020 יצר סדרה חדשה בשם pps ביחד עם יואב צפיר בהשתתפות יהונתן מרגי שמשודרת בערוץ טין ניק לצופי יס.
חיים אישיים.
אורי גרוס חי בתל אביב עם זוגתו לחיים, מעצבת האופנה תמרה סלם. לזוג שני בנים.
מדינות אסיה
מכשפ&quot;ה
חגורת ואן אלן
מותו של סרדינופוליס
סאן (עיתון ניו יורקי)
הרולד טריביון
בזיליקת סנט אפולינר נואבו
ספירו אגניו
ספירו תאודור אגניו (באנגלית: Spiro Theodore Agnew; 9 בנובמבר 1918 – 17 בספטמבר 1996) היה סגן נשיא ארצות הברית בתקופת כהונתו של הנשיא ריצ'רד ניקסון בשנים 1969–1973. לאחר הצלחה מטאורית וקריירה מרשימה, הוא נאלץ להתפטר מתפקידו ולפרוש מהחיים הפוליטיים ב-1973 עקב אישומים בהעלמת מס ובלקיחת שוחד בעת שכיהן כראש הממשל של מחוז בולטימור, מושל מרילנד וסגן נשיא.
ביוגרפיה.
ספירו אגניו נולד בבולטימור שבמדינת מרילנד למהגר יווני, תאודור ספירוז אגניו, ששינה את שם משפחתו לאגניו מאנגנוסטופולוס (Αναγνωστόπουλος) והיה פעיל בקהילה היוונית המקומית ובמפלגה הדמוקרטית. אמו הייתה ילידת וירג'יניה. אגניו הצטרף לכנסייה האפיסקופלית ולא היוונית אורתודוקסית כאביו. הוא למד כימיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ואחר כך לחם כקצין במלחמת העולם השנייה, שבה אף זכה לעיטור כוכב הארד. באותה תקופה, לפני שנשלח להילחם באירופה, הכיר את אשתו אלינור "ג'ודי" ג'ודפינד. במלחמה הוא היה בדיוויזיה המשוריינת העשירית. בשובו לארצות הברית אחרי סוף המלחמה, למד לימודי משפטים באוניברסיטת בולטימור, שאותם סיים ב-1947.
הוא החל את דרכו בפוליטיקה כאשר הצטרף למפלגה הרפובליקנית (בניגוד למסורת המשפחתית) באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, שבהן סייע לג'יימס דוורו (Deveraux), חבר קונגרס ממרילנד. בשנת 1960 התמודד אגניו על תפקיד של שופט בבית המשפט הגלילי (circuit court), אך נכשל כישלון חרוץ, וקיבל את מספר הקולות הקטן ביותר מבין החמישה שהתמודדו על התפקיד. ברם, שנתיים בלבד לאחר מכן, ב-1962, הוא נבחר לתפקיד ראש הממשל (County Executive) של מחוז בלטימור, כשהוא מנצל פיצול קולות בין שני מתמודדים דמוקרטיים. בתפקידו זה, היה בין הראשונים שתיקנו תקנות נגד אפליה גזענית.
מושל וסגן הנשיא.
בשנת 1966 נבחר אגניו למושל מרילנד, מדינה שנוטה לדמוקרטים, משום שמצביעים דמוקרטיים רבים לא אהבו את המצע של מועמד המפלגה שלהם שהתנגד לאינטגרציה (שילוב האפרו-אמריקאים בחברה). בתפקידו זה אגניו פעל לביצוע רפורמה במס ובשפיטה, תיקן תקנות כנגד זיהום הסביבה וגרם לביטולו של חוק שאסר נישואי תערובת. מאידך גיסא, הוא התנגד ל"גזענות השחורה" ודרש מהאוכלוסייה האפרו-אמריקאית "להוקיע את כל הגזענים השחורים, מעשה שאתם עד עתה סירבתם בתוקף לעשות".
תדמיתו המתונה של אגניו והצלחתו כרפובליקני במדינה דמוקרטית עשו אותו למועמד המושלם לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית עבור ריצ'רד ניקסון. בשנת 1968 ניקסון זכה בבחירות לנשיאות ארצות הברית, ואגניו נבחר לסגנו. בתפקידו כסגן של ניקסון אגניו הרבה להתווכח ולנגח את מתנגדי ההתערבות הצבאית של ארצות הברית בווייטנאם.
זמן קצר לאחר שנבחר לכהונה שנייה כסגן הנשיא ברוב גדול וכשהיה נראה כיורשו המיועד של ניקסון שהסתבך בפרשת ווטרגייט, החל התובע הפדרלי ג'ורג' ביל, שבאחריותו הייתה מרילנד, לחקור את אגניו בחשד של סחיטה, הונאת מס, שוחד וקשירה לביצוע פשע. הוא הואשם באשמת קבלת שוחד הכולל תשלומים של יותר מ-100,000 דולר בעת שכיהן כראש הממשל של מחוז בולטימור, כמושל מרילנד וכסגן נשיא ארצות הברית. לבסוף אגניו נאלץ להתפטר מתפקידו ב-10 באוקטובר 1973, לאחר שהסכים לעסקת טיעון שמסגרתה הודה בהעלמת מס, הלבנת הון וקבלת שוחד ונדרש לשלם קנס של 10,000 דולרים. מאוחר יותר, בשנת 1983, עקב דרישתה העיקשת של קבוצת תושבי מדינת מרילנד במסגרת תביעה אזרחית, אגניו שילם למדינת מרילנד 268 אלף דולרים - סכום כל השוחד שקיבל.
אגניו טען בשיחות פרטיות כי ניקסון לא תמך בו ואף תמך בהדלפת האישומים כנגדו על-מנת להסיט את תשומת לב הציבור מפרשת ווטרגייט אשר איימה על שלטונו שלו ואשר הובילה בסופו של דבר גם להתפטרותו של ניקסון בעצמו. אגניו לא דיבר עם ניקסון עד למותו של האחרון בשנת 1994, אך הגיע ללוויה.
אמרה המיוחסת לאגניו לעיתים קרובות היא כי "הממזרים שינו את הכללים ולא סיפרו". מקורה ככל הנראה בראיון שהעניק בעיצומה של פרשת ווטרגייט (ולא לגבי חקירתו האישית) בה אמר "לפתע הכללים משתנים באמצע המשחק".
אחרית חייו.
עם פרישתו מהחיים הפוליטיים, אגניו עבר למגזר העסקי. הוא נפטר ב-17 בספטמבר 1996 מלוקמיה, שעות ספורות בלבד לאחר שהמחלה התגלתה אצלו בשלב מתקדם.
אליאס פיגרואה
אליאס ריקרדו פיגרואה בראנדר (בספרדית: Elías Ricardo Figueroa Brander; נולד ב-25 באוקטובר 1946 בוולפראיסו שבצ'ילה) הוא כדורגלן צ'ילאני ששיחק בתפקיד מגן כנף. פיגרואה שיחק בנבחרת הצ'ילאנית במונדיאל 1966, מונדיאל 1974 ובמונדיאל 1982.
פיגרואה נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
זמן אחזור CAS
מוסטפא בארזאני
מולא מוסטפא בארזאני (בכורדית: Mela Mistefa yê Barzanî, או: مستەفا بارزانی; 14 במרץ 1903 - 1 במרץ 1979) היה מנהיג כורדי, נשיאה ומייסדה של מפלגת הכורדים הגדולה ביותר כיום בעיראק, המפלגה הכורדית הדמוקרטית (Kurdistan Democratic Party). בארזאני הנהיג את המאבק המזוין למען אוטונומיה של כורדיסטן העיראקית מול משטר הבעת' בעיראק, ומול איראן בתקופת השאה מוחמד רזה פהלווי.
תולדות חייו.
מוסטפא בארזאני היה בנו החמישי של השייח' מוחמד בארזאני ונכדו של השייח' סעיד בארזאני.
בארזאני קיבל את חינוכו היסודי בבארזאן, המשיך ללמוד בטורקיה והשלים לימודי דת בסולימאניה. בשנת 1931 החל את פעילותו במרד הכורדי יחד עם אחיו אחמד בארזאני. ב-1935 דוכא המרד הכורדי על ידי המשטר בבגדאד, והוא גורש לסולימאניה. בארזאני נס מסולימאניה ב-1942 וחידש את מאבקו לעצמאות הכורדים בשנת 1943 כאשר תקף נקודת משטרה בפנדרו. לאחר שגם מרידה זו דוכאה ביד קשה על ידי המשטר, הוא נמלט עם כאלף מתומכיו לאיראן, שם התגורר ברפובליקת מהבאד, הרפובליקה האוטונומית הכורדית שהוקמה בחסות ברית המועצות בכורדיסטן האיראנית ב-1946. כשהתפרקה רפובליקת מהבאד באותה שנה, נמלט עם תומכיו לברית המועצות, תחילה לבאקו, אחר כך לטשקנט, ולבסוף למוסקבה.
בעקבות הפיכת עבד אל-כרים קאסם ב-1958, קיבל בארזאני אישור לחזור לעיראק. הוא חזר לבארזאן והחל להניח תשתית לפעילות נגד המשטר העיראקי. ב-1963 החל ראש המוסד הישראלי דאז, מאיר עמית, להדק את הקשרים החשאיים עם בארזאני, ובמשך כעשר שנים העניקה ישראל לכורדים בעיראק סיוע צבאי. לאחר חתימת הסכם אלג'יר ב-1975 בין השאה האיראני מוחמד רזה פהלווי לסדאם חוסיין מהצמרת העיראקית, הסכם שהסדיר את מחלוקת הגבולות בין המדינות והבטיח את הפסקת הסיוע האיראני למורדים הכורדים, דוכא המרד בתוך שבועיים.
ב-28 במרץ 1975 נמלט בארזאני עם מספר תומכים לאיראן. ב-30 ביולי 1975 עבר לארצות הברית לצורך טיפול רפואי, ונפטר ב-1 במרץ 1979 בוושינגטון ממחלת הסרטן.
בנו מסעוד בארזאני (Mesûd Barzanî) (נולד ב-1946) ממשיך את דרכו כמנהיג המפלגה, ומאז 2005 נשיא כורדיסטן העיראקית בעיראק.
ונכדו (מבן אחר), נצ'ירוואן בארזאני (Nêçîrvan Îdrîs Barzanî) הוא ראש הממשלה האזורית של כורדיסטן משנת 2012 (וכיהן בעבר בתפקיד זה מ 2006 עד 2009).
ציטראל
ציטראל או לימונל הוא מרכיב עיקרי בשמן שבצמח עשב לימון, ובשמנים של צמחים אחרים מסוג עשב הלימון, והוא החומר שנותן לעשב הלימון את טעמו ואת ריחו הלימוני. הוא קיים גם בשמנים של ורבנה (לואיזה), מליסה, לימון ותפוז.
תכונות כימיות.
ציטראל הוא תרכובת כימית בעלת הנוסחה הכימית C10H16O. הציטראל הוא אלדהיד שמכיל קשרים כפולים (כלומר הוא גם אלקן), ומופיע בטבע כתערובת של שני איזומרים, ציס וטראנס, אשר מגדירים את הסטריאוכימיה (סידור מרחבי) שלו. לשני האיזומרים יש צבע צהבהב וריח אופייני של לימון. לצורת הטראנס, גרניאל, יש ריח חזק לעומת צורת הציס, נראל, שריחה עדין ומתוק יותר.
מחקרים.
במחקר שנערך באוניברסיטת בן-גוריון ובשיתוף פעולה עם מרכז מדע ים המלח והערבה, בראשות ד"ר רבקה אופיר ופרופ' יעקב וינשטין, וד"ר נתיב דודאי מהמחלקה לצמחים ארומטיים במרכז המחקר נוה יער נמצא שציטראל הורג תאים סרטניים מבלי לפגוע בתאים רגילים ולכן הוא עשוי לסייע במלחמה בסרטן. המחקר נעשה על תאים שגדלו בתרבית בתוך מבחנות. ריכוז החומר הדרוש להרג התאים הסרטניים הוא נמוך, ונמצא במשקה שהוסף לו גרם אחד של עשב לימון. על פי המחקר, הציטראל הורג את התא הסרטני על ידי הפעלת מנגנון של מוות תאי מתוכנת.
שימושים.
שמנים אתריים המופקים מהציטראל, משמשים בעיסוי לחיזוק שרירים והרגעת כאבי עצבים. שמנים אלה משמשים בתעשיית הסבונים והבשמים. כן, משמש הציטראל כבסיס לחומרי ארומה שונים שדרוש להם ריח אופייני של לימון.
ציטראל יכול לשמש לסינתזה של מספר תרכובות אורגניות, כמו למשל ויטמין A.
תערוכות אמני מגדל דוד
גבעת האירוסים