עד שנת 2007 זה היה הגוף היחיד ברוסיה שמבצע איתור וכיבוי שרפות יער בשטחי הפדרציה הרוסית. מומחי השירות יצרו מערכת של הגנה מפני יערות ברפובליקות מונגוליה וקובה. ניסיון עצום הצטבר בשיתופי פעולה בינלאומיים עם כבאים שונים וטכנולוגיות לכיבוי שרפות יער. ב-1 בינואר 2007, נכנס לתוקפו חוק היערות החדש ובמסגרתו כלל סניפי השירות, הועברו לסמכות הסובייקטים הפדרליים של רוסיה. הארגון כפוף לסוכנות היערות הפדרלית.
היסטוריה.
ב-7 ביולי 1931, במסגרת משלחת התעופה הראשונה שערכה טיסות ניסוי להגנת יערות מפני שרפות באזור ניז'ני נובגורוד, בוצעה טיסה ראשונה במטוס פוליקרפוב PO-2 במטרה לאתר שרפת יער ותאריך זה נחשב לתחילתו של שירות ההגנה האווירית על יערות. בשנת 1934, נכנסו לתוקפם "ההוראות להגנה אווירית על יערות מאש", שסיפקו את הבסיס החוקי, שיטות הפעולה, תקנים ומבנה הארגון. באותה שנה נערכו הניסויים הראשונים בהצנחת צנחנים עם אמצעי כיבוי אש לאתרי שרפות היער. בתחילה, צנחנים וכבאים נחתו בסמוך ליישוב כדי להודיע לאוכלוסייה המקומית על שרפות יער סמוכות ולגייס אותם להילחם באש, תוך פיקוח על עבודות הכיבוי.
בשנת 1952 הוחלפו מטוסי ה-PO-2 וה-Sh-2 ששירתו את השירות במטוס הרב-תכליתי אנטונוב An-2, המשמש עד היום במערכת ההגנה על היערות. בשנת 1957, לאחר השלמת טיסות ניסוי לתרגול קפיצות ממטוס ה-An-2, התאפשר כיבוי שרפות היער על ידי שירות כיבוי האוויר באופן עצמאי (כאשר An-2 מטיס עד 10 צנחנים-כבאים). השימוש במטוס אפשר הורדת אחוז השרפות הגדולות. באוגוסט 1954 הוכנס לשימוש מסוק המיל Mi-4.
בשנת 2005 פותחה והופעלה מערכת מידע לניטור מרחוק של שרפות יער בשם ISDM-Rosleskhoz. העבודה על יצירת מערכת זו בוצעה על ידי קונסורציום של מכונים של האקדמיה הרוסית למדעים, כאשר המערכת פועלת בפריסה ארצית בזמן אמת באמצעות נתוני לוויין, איתור פגיעות ברק ליצירת דיווח יומיומי וקבלת החלטות ניהול. בשנת 2007 פורקו הגופים השונים של שירות הגנת היערות ובמקומם הוקמו גופים של הרשויות המקומיות האחראיות לטיפול בשרפות יער, כאשר שירות הגנת היערות מתאם את פעילויותיהם.
משימות.
בהתאם להוראות קוד היערות מיום 4 בדצמבר 2006), שירות הגנת היערות אחראי ל:
Sexorcism
Sexorcism הוא אלבום הבכורה של הראפרית האמריקאית ברוק קנדי. האלבום יצא לאור ב-25 באוקטובר 2019 דרך חברת התקליטים NUXXE. האלבום כולל שיתופי פעולה עם אמנים רבים, ביניהם צ'ארלי XCX, איגי אזליה, ויולט צ'אצ'קי, אקווריה וריקו נאסטי.
רקע.
הוצאת האלבום תוכננה תחילה לשנת 2017, לאחר שחתמה קנדי על חוזה הקלטות עם RCA Records, כאשר שם האלבום המתוכנן היה "Daddy Issues". עם זאת, לאחר דחיות מרובות, הודיעה קנדי ב-10 בינואר 2019 כי סיימה לעבוד על אלבום הבכורה שלה, וכחודש לאחר מכן הכריזה על שמו החדש, "Sexorcism".
פייטרו ראווה
תורה קטגורית
משוואת הזמן
מוריץ מאייר-מאהר
מוריץ מאייר-מאהר (בגרמנית: Moritz Mayer-Mahr; 17 בינואר 1869 - 30 ביולי 1947) היה פסנתרן ומורה לפסנתר גרמני ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
מוריץ מאייר-מאהר נולד במנהיים למשפחת סוחר יהודי. הוא התחיל לנגן פסנתר בגיל צעיר. בשנים 1886–1890 הוא למד הלחנה באקדמיה לאמנויות בברלין.
לאחר סיום הלימודים מאייר-מאהר עשה סבב הופעות כסולן, כצמד פסנתרנים וכחלק של שלישייה לצד היינריך גרינפלד. בין השנים 1910–1930 הוא עשה הקלטות של יצירות מאת פרנץ ליסט, פרדריק שופן ומלחינים נוספים.
בשנת 1892 מוריץ מאייר-מאהר החל ללמד בקונסרבטוריון של ברלין. בין תלמידיו היו יאשה ספיבקובסקי, מנפרד גורליט, רוזה אטקין ופסנתרנים נוספים. באותה תקופה הוא פרסם יצירות לפסנתר מאת יוהנס ברהמס וקארל צ'רני.
החל משנת 1907 מוריץ מאייר-מאהר היה בין שופטי תחרות פסנתרנים שנערכה בברלין. לאחר תרומות גדולות שהוא קיבל ליום ההולדת ה-60, מוריץ מאייר-מאהר הקים קרן לתלמידי פסנתר צעירים.
לאחר עליית הנאצים לשלטון מוריץ מאייר-מאהר איבד בהדרגה כל התפקידים במערכת הציבורית. בשנת 1936 נאסר אליו לעסוק במוזיקה. הוא היה ממשיך להופיע בהופעות של הקהילה היהודית של העיר. בשנת 1938 הוא הואשם בכך שערך שיעורים ללא תשלום למרות איסור מפורש.
בשנת 1940 מוריץ מאייר-מאהר ואשתו קיבלו אישור לעזוב את הגרמניה הנאצית תחילה לנורווגיה ולאחר כיבושה לשוודיה. הוא נפטר בגוטנבורג בשנת 1947.
בנו רוברט שנותר בגרמניה נספה באושוויץ.
מלכת ברבדוס
כנופיית גרוסי
כנופיית גרוס (באיטלקית: la Banda Grossi) הייתה ארגון איטלקי בתקופת איחוד איטליה, שפעל באזור הצפוני של מארקה בין 1861 ל-1862. שמה נובע משם מנהיגה, טרנציו גרוסי. כנופיית גרוסי, הידועה כאחת התופעות הצפוניות ביותר במסגרת האיחוד, ביצעה פשעים רבים ונבזיים, כולל מעשי רצח, כיבושים מזוינים של כפרים, שוד וגניבות ברחבי מונטיפלטרו, מטאורו ועמק צ'זנו בצפון איטליה.
פעילות עבריינית.
פעילות כנופיית גרוסי וחבריה מיוחסת לסירוב ולהתנגדות בהן השתמשו קבוצות מאורגנות של חסרי כל בתקופת איחוד איטליה. מניעיה של ההתפרעות החברתית-פוליטית של חבורת גרוסי התמזגו לעיתים קרובות עם הפשע הנפוץ ועסקו ברובם בפשעים נגד רכוש פרטי והמדינה. חוסר שביעות הרצון הכללי בגלל מוסד גיוס החובה הביא מצבים שונים של האוכלוסייה הפחות אמידה לאמץ את התסיסה של כנופיית גרוסי לעומת ממשלת פיידמונטה החדשה, במה שליבה את המחאה נגד ממשלת האיחוד והאוכלוסייה המקומית העניקה מקלט לאנשי הכנופיה. עקבות שיתוף הפעולה גם מצד הכנסייה מופיעים ברגעים שונים בחייה הפליליים של הכנופיה, כולל מעצר בגין סיוע לכומר של הקהילה והדרכון האפיפיורי שנמצא בגופתו של טרנציו גרוסי, שנשמר כיום בארכיון פזארו.
חברי הכנופיה.
אף על פי שמספר החברים השתנה, מבין חבריה הנודעים היו:
משפט.
משפטם של כנופיית גרוסי התקיים בין 8 ביוני ל-25 ביוני 1864 בבית המחסן של מנזר סן ג'ובאני בפזארו, בנוכחות קהל רב. 210 עדים זומנו והועלו 475 שאלות עליהן נתן בית המשפט תשובה. בין האישומים, בנוסף לפשעי רכוש, היו גם הרצח של אנשי הקרביניירי פיליפו צ'יומינאטו, ג'וזפה דיני, קרלו ויגה, ג'וזפה ראצ'יני.
במשפט הועלתה גם השאלה הנוגעת לגישתו והשחיתות של סנטה פרונטיני על ידי מחוז פזארו. התובע אמר שהוא ממורמר ממה שקרה, למרות שהשחיתות הייתה נפוצה באותה תקופה בניסיון לפתור את בעיית השודים המקומית. אדון פטרוצ'י הציג מכתב מספטמבר 1862 במשפט בו הורה לו המחוז לגשת לסנטה פרונטיני ולהציע למסור את מנהיג הכנופיה טרנציו גרוסי תמורת דרכון ופרס כספי. סכום הפרס לא צוין במכתב. ב-25 ביוני 1864 הוכרזו ההרשעות לעבודות כפייה לכל החיים למחצית מחברי הכנופיה, למעט כמה בודדים שכיפרו על מעשיהם ועבורם הופחת העונש. סנטה פרונטיני, שהוכרז בעבר כרוצחו של טרנציו גרוסי, נידון לגיליוטינה. גזר הדין בוצע ב-25 באוקטובר 1864 בפזארו.
ג'ון סל קוטמן
ג'ון סל קוטמן (באנגלית: John Sell Cotman; 16 במאי 1782 – 24 ביולי 1842) היה צייר ימי ונוף אנגלי, תחריטאי, מאייר, סופר ואמן מוביל בבית הספר לציירים בנוריץ'.
שנותיו הראשונות.
ג'ון סל קוטמן נולד בנוריץ', ב־16 במאי 1782, בנו של אדמונד קוטמן, סוחר משי ותחרה משגשג, ואשתו אן סל. הם נישאו ב־3 באפריל 1781 בסנט מרי קוסלני, נוריץ', אותה הכנסייה בה הוטבל בנם ג'ון סל ב־9 ביוני 1782.
מעט ידוע על ילדותו של קוטמן או על חייו עם משפחתו בנוריץ'. הוא התחנך בבית הספר היסודי של נוריץ'. הוא גילה כישרון לאמנות מגיל צעיר ולעיתים קרובות היה יוצא לטיולי ציור לאזורים הכפריים סביב נוריץ' וחוף נורפוק. אביו התכוון שהוא ייכנס לעסק המשפחתי, במקום קריירה באמנות. אדמונד קוטמן ביקש עצות לגבי סיכויי בנו מהאמן ג'ון אופי, אשר השיב "במקום מגפיים שחורים תן לו להתפתח כאמן".
הוא עבר ללונדון בשנת 1798, והתגורר בסוהו. בהתחלה התפרנס בעבודות בתחום הדפוס ומרישומיו בחנות הדפוס של רודולף אקרמן. הוא היה בחסותו של ד"ר תומאס מונרו, שביתו היווה סטודיו ומקום מפגש לאמנים, כולל ויליאם טרנר הצעיר. ייתכן שששם קוטמן הכיר את טרנר, פיטר דה וינט ותומאס גירטין, שהפכו לדמויות משפיעות בהתפתחותו האמנותית. ייתכן שקוטמן הצטרף למועדון הרישום שהקים גירטין. בקיץ 1799 יצא איתו למסע ציור לסארי, ובאביב שלאחר מכן הם נסעו לטיול רישומים בויילס.
בשנת 1800 הציג קוטמן לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות: חמש סצנות של סארי ואחת מטירת הארלך. הוא הציג סצינות וולשיות אחרות באקדמיה המלכותית בשנת 1801 וב-1802. בשלושת הקייצים של השנים 1803–1805, שהה עם משפחת צ'ולמלי בברנדסבי הול וביורקשייר, בהם עשה סדרת צבעי מים של נהר גרטה.
חזרתו לנוריץ'.
בעת שהותו בלונדון, בילה קוטמן זמן מה בנוריץ', ובספטמבר 1802 פרסם את שירותיו כמורה לציור בעיתון מרקורי של נוריץ'. בשנת 1806 חזר להתגורר בנוריץ'. הוא הצטרף לחברת האמנים נוריץ' והציג 20 יצירות, כולל ששה דיוקנאות, בתערוכת החברה בשנת 1807. בשנת 1808, 67 העבודות שהציג כללו ציורי שמן. הוא הפך לנשיא האגודה בשנת 1811.
פרנסתו העיקרית הגיעה מהוראת אמנות ואחד מתלמידיו, אספן העתיקות דוסון טרנר, הפך לחבר טוב. הוא הציג אותו בפני תלמידים רבים ושיתף פעולה באחד מספריו. במסגרת הוראתו פעל קוטמן בעצמו כספריית מנויים של ציורים בצבעי מים, כך שתלמידיו יוכלו לקחת הביתה את רישומיו להעתקה. רבות מיצירותיו נושאות מספרים הקשורים לתוכנית זו.