הכוח שכבש את עין־שמס הגיע לבית ג'ימאל בשעה 02:00 בערך, לפנות בוקר ה־19 לחודש. הפלוגה מן הגדוד הרביעי תקפה ממזרח, בעוד שתי הכיתות מן הגדוד החמישי תוקפות ממערב. במקביל, תקפו המשוריינים את המנזר מכיוון השער, מצפון. ההתקפה החלה ב־2:30 בערך, והמנזר נכבש ללא אבדות לפלמ"ח. עם זאת, כאשר עזבה את המנזר הפלוגה מהגדוד הרביעי, עלה אחד הרכבים על מוקש, וחייל אחד נהרג. בערב יום המחרת, 20 באוקטובר, התקדמה פלוגה מן הגדוד החמישי, מבית ג'ימאל לכיוון בית נטיף, אשר התצפיות עליו הראו סימנים לנטישה. בשעה 20:30, לאחר קרב, כבשה הפלוגה את הכפר, שתושביו עזבוהו. הפלוגה המשיכה להתקדם ותפסה את צומת הדרכים הרטוב–בית ג'יברין–חוסאן (צומת עציונה של ימינו, בקירוב). ב־21 לחודש, כבשה פלוגה מן הגדוד החמישי, את בית עיטאב, שהיה נטוש כמעט לגמרי (ננטש ב־19 לחודש, ראו להלן).
הגדוד הרביעי.
שתי פלוגות מהגדוד הרביעי, עמן נע המג"ד אלעזר, תקפו את דיר אל הווא (כיום נס הרים) ממערב, כיוון לא צפוי בשל המעלה התלול. לאחר ריכוך של מרגמות, כבש הכוח את הכפר לנוכח אש דלילה וללא אבדות. באותו זמן נכנסה אל הכפר מחלקה הסיירים של הגדוד מצד מזרח. בהמשך אותו לילה התקדם הגדוד הרביעי, וכבש את דיר־אבאן, אשר כיבוש דיר אל הווא, יחד עם ההתקדמותו בו־זמנית של הגדוד החמישי (ראו למעלה), איימו לנתקו. בבוקר יום המחרת, ה־19 לחודש, דיווחו התצפיות כי המצרים פינו בצורה מסודרת את עלאר ואת בית עיטאב. סיירי הגדוד תפסו את הכפרים אל קבו, סופלה, ואדי פוכין וראס אבו עמר, אשר תושביהם נמלטו יחד עם אלה של דיר אל הווא. פלוגה נוספת מן הגדוד תגברה את כוחות הגדוד החמישי (ראו למעלה). למחרת, ה־20 לחודש, יצאה אותה פלוגה, שהוחזרה בינתיים לגדוד, כדי לכבוש את מוצבי צומת 'המזלג' (צומת צור הדסה של ימינו), בו מסתעף הכביש אל בית ג'יברין מן הכביש דיר אל הווא–אל־ח'דר. הפלוגה נתקלה בדרכה באש, וכיוון שנראה היה כי לא תצליח להשלים בו־בלילה את משימתה, ואף תימצא בשטח נחות באור יום, אזי לאחר התייעצות, נסוגה.
המשך המבצע.
תצפיות של צה"ל זיהו נטישת תושבים באזור בית ג'אלה–אל־חאדר, כמו גם נסיגת חיילים מצריים. מבוקר ה־21 באוקטובר נערכה החטיבה להמשך ההתקדמות, במטרה לתפוס את השטחים שהתפנו כאמור, לנתק את חברון, לכבוש את בית ג'אלה ואת צומת אל חאדר (על כביש 60 של ימינו). אלא שלכך לא נתקבל אישור מן המטכ"ל. המח"ט טבנקין ניסה להשיג במטכ"ל אישור כזה, ולפיכך, מפקד המבצע באותו שלב היה קצין המבצעים אליהו סלע ('רעננה').
לצורך המשך המבצע, הרכיבה חטיבת הראל כוח מקובץ, אשר כלל פלוגה מהגדוד הרביעי, פלוגה מהחמישי ופלוגה מהשישי. לאלה נוספה כמחצית פלוגת משוריינים מהגדוד העשירי, וכסיוע, עמדו לרשות הכוח שני תותחי 65 מ"מ. הכוח המקובץ התרכז בדיר אל הווא בלילה שבין ה־21 ל־22 באוקטובר. המחצית השנייה של פלוגת המשוריינים נועדה להגיע אל 'המזלג' מדרום מערב, מכיוון בית נטיף, ולסייע לכוח המקובץ. ב־22 באוקטובר בבוקר, יצא הכוח המקובץ מדיר אל הווא לכיוון משלטי 'המזלג'. בדרכו למקום עלה משוריין על מוקש, חסם את הציר, וגרם לעיכוב. כאשר קרב הכוח אל הצומת, נפתחה עליו אש מתותח 20 מ"מ, ממרגמות ומנשק קל. בינתיים, הכוח המשוריין, שיצא מבית נטיף, הגיע אף הוא אל 'המזלג', וסייע להתקפה, אשר עלתה יפה, וללא אבדות לכוח התוקף. לאחר כיבוש ה'מזלג', התקדמו כוחות הראל על הכביש לכיוון חוסאן, תוך שהם כובשים, בשעות אחר הצהריים, את המרחב שמסביב לצומת. באותן שעות עצמן, הוכרזה הפוגה נוספת. בשעות הלילה הפגיזה הפלוגה המשוריינת את חוסאן, אשר עוד במהלך היום נצפתה נטישת תושביו. בהמשך, נכנסו המשוריינים אל הכפר וכבשו אותו.
סיום המבצע ותוצאותיו.
בעוד הפלמ"ח נערך להמשך ההתקדמות, התקבלה הוראה מדוד בן-גוריון, באמצעות צבי איילון, לעצור את ההתקדמות דרומה ומזרחה, עקב כניסת ההפוגה לתוקף. הוא דרש, בנוסף, לפנות אף את הכפר חוסאן, אשר נכבש לאחר מועד ההפוגה. קו העצירה נקבע לבסוף מעט מזרחה לצומת 'המזלג'. כוחות 'הראל' השתלטו ללא התנגדות על הכפרים הערביים שממערב לאותו קו: עלאר, דיר א־שיח', ג'רש ובית אותיו. כפרים אלה נמצאו כולם ריקים או כמעט ריקים. בהמשך להשתלטות זו, כוחות מן הגדוד השישי נפגשו עם כוחות חטיבת גבעתי באזור תל עזקה. הלגיון הערבי שלח כוח מקובץ בן כמה מאות לוחמים (שכונה 'כוח G'), בפיקוד הקצין הבריטי ג'פרי לוקט (Lockett), כדי לנסות לארגן את הכוחות הערביים, אך היה זה מעט מדי ומאוחר מדי.
בינתיים, פוצצו חלק מהבתים בכפרים שנכבשו, כדי למנוע את תפיסתם חזרה בידי האויב. בבית נטיף ובדיר אבאן, שני כפרים אשר יוחס להם חלק בהשמדת הל"ה, נעשה הדבר ביתר אינטנסיביות.
ההוראה של בן-גוריון עוררה תסיסה בקרב פיקוד 'הראל'. בן-גוריון חשש מתגובת העולם והאו"ם, בייחוד כיוון שאזור הקרבות נמצא ק"מ אחדים מבית לחם. כן רצה בן-גוריון למנוע את כניסת הלגיון הירדני לקרבות, ואולי, בעקבותיו, גם הצבא העיראקי. יגאל אלון סבר כי הוחמצה ההזדמנות לשחרור "גוש עציון השדוד" בשל "שיקולים מדיניים ואסטרטגיים מוטעים שנראו להנהגת המדינה כנבונים באותה שעה", אך לדעת ההיסטוריון אלחנן אורן שיקוליו של בן-גוריון היו נכונים ונועדו לבסס בפעילות מדינית את ההישגים הצבאיים שהושגו בנגב ובהרי יהודה.
בעקבות המבצע הורחב פרוזדור ירושלים עד עמק האלה והגבול הורחק מהדרכים לירושלים. רוב הכוחות המצריים עברו מבית לחם לחברון ואת מקומם תפס הלגיון הירדני. הקו אליו הגיעו הכוחות הישראלים במבצע ההר נקבע כקו שביתת הנשק בין ישראל לעבר הירדן בהסכמי רודוס, שנחתמו באביב 1949. בשבועות שלאחר המבצע, חטיבת 'הראל' הועברה מאזור ירושלים אל הנגב, שם נטלה חלק חשוב במבצע חורב.
במבצע זה נהרגו ארבעה חיילי צה"ל.
ספארי
ספארי הוא מסע תיירותי בעל מאפיינים הרפתקניים לשם צפייה בנופי טבע ובחיות בר בסביבתן הטבעית, ולמען חוויית השהייה בשטחי פרא.
במקור, ספארי פירושו "מסע" בסווהילי (Safari), ואת שורשיו האטימולוגיים ניתן למצוא בשורש הערבי "ס.פ.ר" (سفر) שהוראתו זהה. מקור המושג ספארי, במשמעותו התיירותית המוכרת כיום, הוא באפריקה הקולוניאלית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, שבה נהגו הקולוניאלים האירופיים לצאת למסעות חוויה וציד בשטחים הפתוחים עתירי חיות הבר, בליווי מדריך מקומי. סביב סיורי הספארי הקולוניאליים התפתחה תעשייה של ביגוד ואיבזור ייעודיים, שנועדו להקל על האירופאי את ההתמודדות עם תנאי השטח והאקלים של אפריקה ועם צורכי השהייה בטבע. ביגוד הספארי, על פי רוב, קל משקל, נוח, רחב ואוורירי ובצבעי חאקי בהיר.
גם כיום מקובלים סיורי ספארי בשטחי שמורות הטבע וחיות הבר של אפריקה, אך את כלי הנשק והציד מחליפות מצלמות. מאפריקה הועתק למקומות רבים בעולם המושג של סיור ספארי לכדי ענף תיירותי רווח ופופולרי, המציע בארצות רבות סיורי שטח בדרכים לא סלולות של מדבריות, הרים, שמורות טבע ופארקים לאומיים, תוך שימוש ברכבי שטח ייעודיים לנושא. בישראל מוצעים סיורי "ספארי ג'יפים", בעיקר באזורים המדבריים של הנגב, הערבה ומדבר יהודה, ולעיתים גם בגליל וברמת הגולן.
במקומות שונים ברחבי העולם הוקמו פארקי ספארי, שהם מיניאטורה של שמורת חיות בר אפריקנית. פארק ספארי מהווה מעין גן חיות מוגדל עם מינימום כלובים וגדרות, ובו ניתן לסייר ברכב בין חיות הבר בסביבה המדמה ככל הניתן את סביבתן הטבעית.
בישראל.
בישראל, ניתן למצוא ספארי בפארקים חי בר יטבתה, חוות האנטילופות בערבה והספארי ברמת גן אלא שחי בר יטבתה מתמקד במסלול ספארי בנוף הנגב; רוב בעלי החיים בחי בר יטבתה נמצאים בנגב (למעט ערודים או ראמי סהרה). החי בר יטבתה גדול מהספארי פי 12 אך מציע מגוון מועט יותר של מינים וגם מינים שאין בספארי (לדוגמה הפרא, צבי השיטים או צבי הנגב). חוות האנטילופות בערבה היא הקטנה מהשלושה מבחינת שטח אך מציעה מספר מיני אנטילופות גדול יותר משניהם, וגם חיות קטנות כמו ארנבים. הספארי ברמת גן לעומתם, מתמקד במסלול ספארי בנוף של הסוואנה האפריקאית; כל בעלי החיים בשטח הפתוח של הספארי הם בעלי חיים שמוצאם מאפריקה (חוץ מהראם הלבן שהוא היחיד בשטח הפתוח שנמצא בטבע בישראל).
מן המיצר
עמותת מן המיצר - סיוע לנפגעי עבירה במגזר החרדי הוא ארגון המעניק בהתנדבות ייעוץ ולווי לנפגעים ונפגעות תקיפה מינית בתחום המשפטי והנפשי. הארגון הוא וולנטרי ופועל משנת 2012, נושא את קולם בפני החברה הישראלית בכלל והחברה החרדית בפרט, בפני רשויות החוק ומערכת המשפט.
מטרות.
עורכי הדין ב"מן המיצר" מעניקים לווי וייצוג משפטי לנפגעי עבירה במגזר החרדי ומלווים אותם בכל שלבי ההליך המשפטי לשם קידום זכויותיהם מול הרשויות בהליך הפלילי, הן בהליך הנזיקי מול הפוגע והן בלווי מול רשויות הרווחה והביטוח הלאומי, בלווי בוועדות לקביעת מצב נפשי, תוך שמירה על אינטרס הנפגע, על כבודו ושמירת שמו הטוב, עם דגש על צרכיו כחרדי.
תוצאות והשפעה.
ארגון 'מן המיצר', מעלה את נושא המלחמה בעבירות מין במגזר החרדי, לשיח הציבורי. באמצעות כנסי מודעות ומוגנות לקהל הרחב.
'מן המיצר' בחברה החרדית.
'מן המיצר' פועלים בשיתוף פעולה עם ארגוני הסיוע הנפשי השונים ומעמידים לרשות הנפגעים סיוע ולווי רגשי ונפשי, על מנת לקבל כלים כיצד להתמודד עם הפגיעה, כמו גם כלים שיאפרו לנפגעים להתמודד לאורך ההליכים המשפטיים, באם יבחרו לפתוח בכאלה.