כל סוג מסומן בשלוש אותיות, שהראשונה בהן מייצגת את היום בו חל ראש השנה, והשלישית את היום בו חל היום הראשון של פסח. האות האמצעית מסמלת את מספר הימים באותה שנה (ח=חסרה=353/383 ימים, כ=כסדרה=354/384 ימים, ש=שלמה=355/385 ימים).
סימן אתב"ש למועדי החגים.
קביעת הלוח העברי המחושב יצרה מבנה קבוע לחודשי תקופת הקיץ. מבנה זה הוליד יחסים קבועים בין החגים השונים בלוח השנה, כך שחלקם יוצאים תמיד באותו יום. את רשימת היחסים מקובל לציין בתור היחס בין חגים שונים לימי חג הפסח. על מנת להקל על זכירת היחס, נוצר סימן הבנוי על צירופי צופן אתב"ש:
א"ת -תשעה באב יחול ביום שחל בו א' של פסח
ב"ש - שבועות יחול ביום שחל בו ב' של פסח
ג"ר - ראש השנה יחול ביום שחל בו ג' של פסח
ד"ק - קריאת / קנין / קילוס התורה (שמחת תורה בחו"ל, כ"ג בתשרי) תחול ביום שחל בו ד' של פסח
ה"צ - צום כיפור יחול ביום שחל בו ה' של פסח
ו"פ - פורים (שלפני פסח) חל ביום שחל בו ו' של פסח
ז"ע - עצמאות יחול ביום שחל בו ז' של פסח. הסימן מתייחס לה' באייר ולא למועדו של יום העצמאות בפועל (המתחשב בדחיות ובהקדמות של יום העצמאות הנעשות למניעת חילול שבת).
תחנת הרכבת פתח תקווה (סגולה)
תחנת הרכבת פתח תקווה (קרית אריה)
תחנת הרכבת פתח תקווה קריית אריה
ריטה אוטרוויק
ריטה אירנה אוטרוויק (בנורווגית: Rita Irene Ottervik, נולדה ב-11 בספטמבר 1966) היא פוליטיקאית נורווגית, חברה במפלגת העבודה הנורווגית (AP) וראש עיריית טרונדהיים מאז 2003.
אוטרוויק נולדה בהיטרה, נורווגיה. יש לה רקע כמזכירה בארגון "הליגה לעבודת נוער" (Workers' Youth League) והיא הייתה יועצת פוליטית במשרד ראש הממשלה הנורווגי בזמן כהונתו של תורביורן יאגלנד (Thorbjørn Jagland) כראש הממשלה (1996-1997). אוטרוויק חברה במועצת העיר טרונדהיים מאז 1999, ונבחרה לראשות העיר מחדש בשנים 2007, 2011, 2015 ו -2019.
אוטרוויק דחתה פעמיים הצעות לכהן בממשלה הנורווגית בשל העדפתה לתפקיד ראש העיר, בקואליציה של מפלגת העבודה, ה- SV, MDG ומפלגת המרכז הנורווגית.
האוקיינוס הצפוני
נתן פנץ
נתן פנץ (28 בספטמבר 1917, ויטבסק, האימפריה הרוסית - 28 באפריל 1948, יפו, ארץ ישראל) היה כדורגלן ארץ-ישראלי, מגדולי הכדורגלנים ארץ ישראל בתקופת טרום המדינה. נהרג בעת שירותו באצ"ל.
חייו.
פנץ נולד בוויטבסק, רוסיה ועלה עם משפחתו לתל אביב בהיותו בן שלוש. למד בגימנסיה הרצליה ובהמשך בגימנסיה נורדיה. סיים שנה אחת בקולג' האמריקאי בביירות. לפרנסתו עבד במחלקת הגבייה של עיריית תל אביב.
כבר בגיל צעיר הצטיין בכדורגל. הוא הצטרף תחילה למכבי הצעיר ולאחר מכן לקבוצת הכדורגל של מכבי תל אביב, בה נחשב ל"כוכב".
בשנת 1936 זכתה מכבי תל אביב בפעם הראשונה באליפות, ויצאה למסע של שלושה חודשים בארצות הברית. פנץ היה אז הצעיר בקבוצה והפך עד מהרה לגיבור נערץ. במשך המסע כבש 22 שערים, וקיבל הצעה של עשרות אלפי דולרים כדי לשחק בניו יורק אך הוא העדיף לחזור לארץ ישראל.
בשנת 1937, כקפטן הקבוצה, הוביל את מכבי לאליפות נוספת. פנץ השתתף גם במשחקים בינלאומיים עם נבחרת ארץ ישראל, בהם משחק רשמי אחד, ההפסד 1-0 באתונה לנבחרת יוון, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1938.
לאחר סכסוך עם הנהלת הקבוצה עבר ב-1939 לקבוצת בית"ר תל אביב, שהייתה אז בליגת המשנה, ותוך שנתיים העלה אותה לליגה א' (אז הליגה הבכירה). עם בית"ר זכה פנץ בגביע בשנים 1940 ו-1942. פנץ שיחק בתחרויות רבות, ארציות ובין ארציות, וזכה לתעודות כבוד ולאותות הצטיינות. הוא היה שחקן נערץ על ילדי תל אביב שראו בו גיבור מן האגדות.
כאשר הבריטים אסרו את קיום קבוצת בית"ר והקבוצה שינתה את שמה ל"נורדיה", לא יכול היה פנץ להשלים עם ההסוואה הזאת וחזר לקבוצת מכבי.
פנץ הצטרף לארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל) והשתתף בפעולה מוצלחת נגד רכבת תחמושת בריטית ליד פרדס חנה, שהנשק והתחמושת שבה הוחרם ואיפשר את התקפת האצ"ל על יפו.
ב-26 באפריל 1948 השתתף פנץ במשחקו האחרון. זה היה הדרבי הגדול בין הפועל תל אביב ומכבי תל אביב, שנערך באצטדיון המכביה בתל אביב. הפועל הובילה 0-1, אבל פנץ כבש את השער המשווה וקבע את התוצאה 1-1 לקול תשואות הקהל.
פנץ הצטרף להתקפת האצ"ל על יפו בתור מקלען במשוריין. הבריטים פתחו בהתקפה מסיבית על כוחות האצ"ל. המשוריין של פנץ נתקע באחת הסמטאות הצרות של שכונת מנשייה. משוריין בריטי שהופיע מולו ירה פגז פיא"ט שהרג את פנץ ושניים מחבריו. מותו של פנץ הכה בהלם את אוהדיו שהשתתפו באלפיהם בהלווייתו.
ב-1949 ו-1951 התקיים טורניר כדורגל לזכרו של נתן ועוד תשעה כדורגלנים של מכבי תל אביב שנפלו במלחמת העצמאות. הטורניר נקרא בשם גביע "יד לעשרה" והשתתפו בו קבוצות מרכז מכבי ובפעם השנייה אף קבוצות אגודת בית"ר. בשנת 1998 נקרא רחוב ביפו על שמו של פנץ. בשנת 2003 הוצב ברחוב זה פסל בגודל טבעי של נתן פנץ הבועט בכדור.
פנטארכיה
פנטארכיה (מיוונית πεντε - חמש ו-αρχη - ממשל) הוא כינוין של חמש הפטריארכיות המסורתיות בנצרות שהיו מרכזן של הכנסייה העולמית בעולם העתיק ולפני הפילוג הגדול ב-1054. מאוחר יותר הוחל הביטוי על קבוצות אחרות שמנו חמש פטריארכיות, ובהקשר הרחב הוא עשוי לסמן כל הקבץ של חמישה בעלי כוח שלטוני כלשהו.
הפנטארכיה בעולם העתיק.
ארבע מתוך חמש הפנטארכיות בעולם העתיק היו בתחומי האימפריה הביזנטית והחמישית הייתה בקיסרות הרומית המערבית:
במאה ה-4 כאשר הנצרות החלה צוברת כוח פוליטי והשפעה בקיסרות הרומית, נחשבו ערים אלה (למעט ירושלים) לחשובות בתחומה. יש הסוברים כי פטריארכיית ירושלים הוכרה כמרכזית ונכללה ברשימה רק לאחר ועידת ניקיאה הראשונה בשנת 325, ואילו אלכסנדריה עשתה כן לאחר ועידת כלקדון ב-451 שהביאה לפרישת כנסיות המזרח.
מושג הפנטארכיה לאחר הפילוג.
לאחר הקמתה של פטריארכיית מוסקבה ב-1589 והשתחררותה מעולה של קונסטנטינופול, רווחה בקרב הזרם הנוצרי האורתודוקסי הנטייה להחליף את רומא במוסקבה ולצרפה לארבע הפטריארכיות האורתודוקסיות בארבע הערים המקוריות האחרות.
הכנסייה המערבית מצידה נקטה צעד דומה והעניקה את התואר לחמש הכנסיות הקתוליות בחמש הערים, אשר יוצגו באופן מסורתי על ידי חמש מהבזיליקות העיקריות:
אלמה
רון פונדק
רון פונדק (14 במאי 1955 - 11 באפריל 2014) היה ממתכנני הסכמי אוסלו, כיהן כמנכ"ל מרכז פרס לשלום משנת 2001 עד 2012.
ביוגרפיה.
פונדק היה בנו של העיתונאי הישראלי-דני נחום פונדק ושל סוזי פונדק; אחיו, , נהרג במלחמת יום הכיפורים. פונדק התגייס לצה"ל בשנת 1973, מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים, שובץ בחיל המודיעין ולאחר קורס קצינים שירת כקצין מודיעין. בהמשך אף עבד בקהילת המודיעין הישראלית בתפקידים שונים. בשנת 1991–1992 הועסק כעיתונאי בעיתון "הארץ".
הוא השלים עבודת דוקטורט בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) באוניברסיטת לונדון, והתמחה בהיסטוריה הפוליטית-מדינית של המזרח התיכון. בשנת 1994 פרסם באנגליה את הספר "The Struggle for Sovereignty", העוסק בהיסטוריה הירדנית בין השנים 1946–1951. מאז, כתב פונדק מאמרים לעיתונות הישראלית והבינלאומית בנושאי תהליך השלום הערבי-ישראלי.
לאחר פרישתו ממרכז פרס לשלום התמנה ליו"ר פורום ארגוני השלום הישראלי.
נפטר ב-11 באפריל 2014, ממחלת הסרטן.
מעורבות ביוזמות שלום.
מראשית שנות ה-90 נטל פונדק חלק משמעותי בניסיונות לקידום פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני. בתוך כך, היה מעורב בראשית שנות התשעים ביצירתו של ערוץ השיחות החשאי עם אש"ף באוסלו, בידיעתו של שר החוץ דאז, שמעון פרס. בשלב שני, היה פונדק חבר בצוות הישראלי המצומצם שנשא ונתן עם אש"ף על ניסוח הסכם הצהרת העקרונות אשר נחתם בוושינגטון ב-13 בספטמבר 1993.
בשנים שלאחר הסכם אוסלו היה פונדק מעורב במספר יוזמות שלום, קבוצות מחקר, ועדות היגוי וקבוצות עבודה אשר מטרתן הייתה לקדם שלום ישראלי-ערבי, תוך השפעה ישירה ועקיפה על מדיניות ממשלתית. בשנים 1994 – 2000 היה פונדק בין הדמויות המרכזיות שהובילו ערוצי דיאלוג שונים עם הפלסטינים, שכונו: Track Two, בהם נדונו במשותף נושאים מקצועיים ומדיניים שהיו קשורים להצעה להסדר קבע של שלום בין ישראל למדינה פלסטינית, בהם הבנות ביילין-אבו מאזן. תוצרי שיחות אלו באו לידי ביטוי בועידת קמפ דייוויד שהתקיימה בשנת 2000, ובועידת טאבה. פונדק נמנה גם עם מנסחי יוזמת ז'נבה ב-2003.
למרות ביקורת חריפה שנמתחה על הסכם אוסלו וישומו בקרב חוגים נרחבים בחברה הישראלית מימין ומשמאל, סבר פונדק כי הסכם אוסלו הוא הסכם היסטורי אשר הניח את היסודות להמשך המשא ומתן בין ישראל והפלסטינים וקבע את העקרונות המרכזיים להסכם שלום עתידי. ב-2004 שלח פונדק מכתב למרואן ברגותי, שנידון לחמישה מאסרי עולם על מעורבותו ברצח יהודים, בו טען כי מאסרו של ברגותי, אותו כינה "שותף אמיתי לשלום", הוא "טעות איומה ומרה".
תפקידים ציבוריים.
פונדק שימש כחבר ועדת ההיגוי של קבוצת Aix וחבר ועדת ההיגוי של יוזמת ז'נבה. כמו כן, כיהן כיו"ר המשותף של פורום ארגוני השלום הפלסטיני-ישראלי. טרם הצטרפותו למרכז פרס לשלום שימש מנהל שותף של הקרן לשיתוף פעולה כלכלי (ECF), ארגון ישראלי המקדם נושאים שונים, מדיניים וכלכליים, הקשורים לתהליך השלום.
בנוסף, שימש כחבר האספה הכללית של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, חבר בוועד המנהל ובוועדת תערוכות ורכישות במוזיאון תל אביב לאומנות, וחבר בוועד המנהל ובוועד האקדמי של המכון לדיפלומטיה ושיתוף פעולה אזורי באוניברסיטת תל אביב.
קישורים חיצוניים.
עם מותו:
מכּתביו:
על כתביו:
אנטוני בלאנט
סיפורו המופלא של פטר שלומיאל