החל מהעשור האחרון של המאה ה-20, מספר גופים בארצות הברית הניעו פרויקטים שנועדו לקדם נשים במדע, בטכנולוגיה, בהנדסה ובמתמטיקה. ה"AAUW", ארגון העוסק בקידום השוויון בין המינים ובמחקר בנושא, היה מעורב במאמצים אלו. הוא פרסם סיכום והערכה של הפעילויות שנעשו בארצות הברית בתחום זה בשנים 1993 - 2001, והביא המלצות לכיווני פעולה עתידיים. אחת מהן היא למידה לא-פורמלית, למשל מרכזים לאחר שעות הלימודים בבית-הספר, מחנות קיץ, מוזיאון מדע ומרכזים קהילתיים. בפעילויות שנעשו נכללו סדנאות בטבע לבנות, עבודת מעבדה, תכנון פרויקטים, הרצאות וסרטים. פעילויות הלמידה הלא-פורמליות נועדו על-פי רוב לחזק את הביטחון של המשתתפים בפעילויות מדעיות יותר משהן נועדו לשפר את ההבנה האקדמית בנושאים שנדונו.
בישראל, מתחילת המאה ה-21, מוקדשת תשומת-לב להעדפה מתקנת בתחום מתן הזדמנויות ויצירת סביבה לימודית מותאמת לבנות. לפי חוזר מנכ"ל משרד החינוך (דצמבר 2002) בנושא שוויון מגדרי במערכת החינוך, יש ליצור אקלים חינוכי שיבטיח נגישות שווה לבנות ולבנים בהתאם לכישוריהם ולא בהתאם לתפיסות סטריאוטיפיות. לפיכך, יש להתאים את דרכי ההוראה, הלמידה וההערכה לסגנונות הלמידה, הצרכים ותחומי העניין של בנים ובנות. החוזר מדגיש את החשיבות שיש להקצאת שעות ולחלוקת משאבים על מנת לעודד בנות ללמוד מקצועות מדעיים וטכנולוגיים.
תוכנית "מובילות לטכניון" היא יוזמה ייחודית בעיר חיפה, המעידה על השינוי בגישה ועל המגמה להכוונת בנות לשאוף להצלחה תוך התמקדות במטרות ארוכות טווח.
מבנה ארגוני.
תוכנית "מובילות לטכניון" החלה כיוזמה של ויצו למציאת מקורות מימון לנסיעתן של בנות הלומדות במגמת רובוטיקה להשתתפות בתחרות מחוץ לישראל. לשם-כך פנתה יושבת-ראש ויצו בנווה-שאנן, חיפה, להתאחדות התעשיינים בבקשה לסיוע ונענתה בחיוב. בהמשך נרתמו לקידום התוכנית מפעלים כאינטל, י.ב.מ., מוטורולה, רפא"ל ועוד.
התוכנית מופעלת ביוזמת ויצו נווה שאנן בחיפה ו"אגודת הידידים" בה שותפים עיריית חיפה - יועצת ראש העיר למעמד האישה, מוסד הטכניון - מומחים וחוקרים בתחומי המדעים והטכנולוגיה, מערכת החינוך העירוני, התאחדות התעשיינים מרחב חיפה ותעשיות היי-טק בחיפה.
התוכנית היא שש שנתית, מיועדת לתלמידות נבחרות בעלות פוטנציאל ללמוד מקצועות הנדסיים בטכניון ופועלת בתשע"ד בשני בתי ספר עירוניים בחיפה. הבנות המשתתפות בתוכנית מאופיינות בהרכב חברתי מגוון – דתיות וחילוניות, ותיקות ועולות חדשות. גישת התוכנית מתייחסת לדימוי האישי והחברתי של הבנות שנסמכת על חיבור הדוק בין כל גורמי הקהילה השותפים בה. מובילי התוכנית מגדירים את החיבור כמבוסס על הקשר בין הערכים תלמידות-אקדמיה-תעשייה-הייטק חיפאי.
לדברי המייסדים, תוכנית זו המתקיימת בחיפה, היא ייחודית ופורצת דרך.
פעילות במסגרת התוכנית.
הבנות משתתפות בפעילויות מכוונות החל מכיתה ז' בחטיבת הביניים.
הפעילויות משתנות בהתאם לשכבת הגיל, כאשר בחטיבת הביניים הן פועלות בקבוצה גדולה והומוגנית, המהווה עבורן קבוצת תמיכה, ובתיכון מתקיימת בחירה דיפרנציאלית וסיוע בתחום העיסוק בו הן מתמקדות. הפעילויות נותנות את הכלים ואת הסיוע לכל בת בעלת יכולת על מנת שתוכל לממשה.
הן מקבלות תמיכה באמצעות שיעורי תגבור במקצועות הריאליים הן בבית הספר והן בעזרת מהנדסים ומהנדסות במפעלים.
השותפים בהפעלת התוכנית פועלים בהתנדבות ונדרשת מהם מחויבות להוות, עבור הבנות, מודל לשאיפה למצוינות.
הבנות מקבלות ליווי רגשי ואישי, כדי ליצור אצלן העצמה אישית, לצד פעילות אתגרית וחוויתית בתחומי הטכנולוגיה שמטרתה ליצור גיבוש של נבחרת מובילה.
שיתוף הפעולה בין כל הגורמים מביא לעשייה שבה מתקיימות פעילויות חווייתיות לבנות:
בפעילויות אלה מלוות ומדריכות את הבנות מדעניות מהטכניון, מנהלות בתעשייה, נשות הייטק ואחרות המהוות מודל עבור הבנות לגיבוש התפיסה שהצלחה בכל תחום שבו הן בוחרות יכולה להתקיים במקביל למשפחה ובית. המסר לבנות הוא שהיותן נשים לא מהווה מחסום להתקדמותן ולהצלחתן.
העבודה עם הבנות המשתתפות בתוכנית היא אינטנסיבית, הן מקבלות תמיכה, סיוע והכוונה מכל הגורמים השותפים ובמקביל מתקיימת במסגרת בית הספר הערכה ומדידה של הישגיהן לכל אורך הדרך, כך שניתן יהיה לאתר קשיים ולטפל בהם.
הישגי התוכנית.
מהנתונים שנמדדו עד שנת הלימודים השלישית בה היא מתקיימת, עולה כי הבנות המשתתפות בתוכנית שיפרו את הישגיהן במקצועות מתמטיקה, אנגלית ומדע ב – 5-7 אחוזים, וקיימת עלייה משמעותית במספר הבנות שבחרו להרחיב את לימוד המקצועות המדעיים בתיכון כמו מחשבים ופיזיקה.
נמצא גם שיפור ביחס הבנות למקצועות המדעיים מבחינת תפיסתן את המסוגלות העצמית שלהן ללמידה. אין עדיין נתונים ביחס למידת ההצלחה של התוכנית בעידוד הבוגרות לפנות ללימודי השכלה גבוהה בתחומים מדעיים והנדסיים.
בשנת 2015, השנה החמישית שבו מתקיימת התוכנית, נרשמו אליה למעלה מ-400 תלמידות ב-7 בתי ספר בחיפה.
נבודאר
נבודאר (ברומנית: Năvodari) היא עיר נמל על חוף הים השחור בחבל דוברוג'ה, רומניה, בקצה התעלה הצפונית של תעלת דנובה-הים השחור.
גאוגרפיה.
נבודאר ממוקמת על החוף הדרומי של אגם טאשאול ועל רצועת היבשה המפרידה אותו מאגם טקירגיול, במרחק 15 קילומטרים מקונסטנצה.
במאה ה-15 היה במקום כפר בשם "קאראקויום" (Caracoium), שפירושו בטורקית: "הכבשה השחורה". עם הזמן השם השתנה ל"קאראקיוי" (Carachioi), שמשמעותו בטורקית: "הכפר השחור". ב-1877 היו בכפר 317 משפחות שעסקו בחקלאות. ב-1927 שונה שם הכפר לנבודאר וכעבור חמש שנים, ב-1932, קיבל מעמד של מועצה מקומית. ב-1968, לאחר שהאוכלוסייה עברה 6,500 תושבים, היישוב הוכרז כעיר וזכה להתפתחות מהירה הודות להקמת מרכז פטרוכימי בשם פטרומידיה (Petromidia) הכולל בית זיקוק גדול מאוד ומפעל לעיבוד מוצרים מזוקקים והודות לפתיחת תעלת דנובה-הים השחור.
אוכלוסיית נבודאר, נכון ל-2011, כוללת 32,981 תושבים, כ-90% מהם רומנים. בנבודאר יש פעילות ספורטיבית רבה, בענפי ספורט שונים, בעיקר במועדון AFC Săgeata Năvodari (החץ נבודאר) ובמועדון CS Năvodari.
מוג'י
מוג'י (אנגלית: Mooji; נולד: אנטוני פול מו-יאנג אנגלית: Anthony Paul Moo-Young ב-29 בינואר 1954) הוא מורה רוחני שנולד בג'מייקה. מו-יאנג הוא חניכו של פאפאג'י, חסיד תורת ה"אדוויטה" והמאסטר ראמנה מהארשי. מוג'י משתף בתשאול עצמי ומכוון את תלמידיו לעבר העצמי האי-דואלי על ידי השאלה "למי עולות המחשבות האלה?"
ביוגרפיה.
מו-יאנג נולד וגדל בפורט אנטוניו בג'מייקה. ב-1954, בגיל שש-עשרה הוא היגר לאנגליה לאחר מות אביו. הוא עבר לגור עם אמו שחיה בלונדון מאז היותו תינוק. הוא למד באופן עצמאי אמנות תוך שימוש במגוון צורות כגון זכוכית צבועה, קרמיקה, ופיסול. לתקופה, הוא לימד אמנות במכללה בבריקסטון.
בנובמבר 1993, הוא פגש את פאפאג'י בלאקנאו, הודו ושם, כך נאמר, הוא יכל לראות את המקור הקיים תמידית של האמת והקיום. בתחילת דרכו כמורה רוחני, תלמידיו העניקו לו את השם מוג'י ( mooji) בשנים מאוחרות יותר, מוג'י אירח מפגשי "סטסנג" ( שיחות אמת) ברחבי העולם ומזמין להתבונות ולחקירה עצמית (self inquiry) באשר למקור. אחת השאלות המהותיות אותה הוא מציע לחסידיו להביא לחקירה והתבוננות מעמיקים היא: "מי אני". כמו פאפאג'י, הדרכותיו של מוג'י הן פשוטות, נגישות מלוות בהומור ושפע של אהבה. הוא מעודד את חסידיו לשמור על שקט ועל ענווה ולהימנע מהשפעות התודעה באמצעות דבקות בעצמי שהוא העד לתופעת הקיום, ולכן קודם לכל דבר, כולל מחשבות וכל אשר ניתן לתפיסה באמצעות חמשת החושים. זה מתרחש כאשר העמדתינו היא עמדה של צפייה בלתי מעורבת ובלתי מזדהה. מוג'י מעודד לחקור ולהתבונן בשאלה: "מי או מה הוא זה שמתבונן על כול המתרחש אך שום התרחשות או תופעה אינה משפיעה עליו?" מוג'י מכוון אל האמת באופן ישיר חד וברור ובכך מאפשר לכול אדם להגיע להכרת עצמיותו ולהשתחררות מסבל. רבים מחסידיו משתתפים בריטריטים שמתקיימים לאורך השנה במקומות שונים בעולם וכן צופים ב"סטסנג" (שיחות אמת) שלו באמצעות YouTube.וב on line בזמן ריטריטים
עד 2011, חי מוג'י בבריקסטון בלונדון. כיום הוא חי במונטה סהג'ה (monte sahaja)בחבל אלנטחו בדרום מערב פורטוגל.
אחיו, פיטר מו-יאנג, הוא שחקן פינג-פונג בינלאומי מג'מייקה. אחותו, שרי גרוס, נורתה בטעות על ידי שוטרים ב-1985, מה שהצית את מהומות בריקסטון.
הסל
רוברט פ. פורשגוט
רוברט פרשגוט
רוברט פרנסיס פרשגוט (באנגלית: Robert Francis Furchgott; 4 ביוני 1916 - 19 במאי 2009) היה ביוכימאי יהודי-אמריקאי שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1998 יחד עם לואיס איגנרו ופריד מורד על גילוי התכונות של חנקן חמצני (NO) באיתות תאי.
חייו.
נולד בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה, למשפחה יהודית שהייתה בבעלותה חנות כלבו. למד כימיה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל וקיבל תואר דוקטור לביוכימיה מאוניברסיטת נורת'ווסטרן. היה חבר סגל אקדמי בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת מדינת ניו-יורק , לימד בעיקר פרמקולוגיה והגיע לדרגת פרופסור.
היה חבר האקדמיה הלאומית למדעים, זכה בפרסים רבים על מחקריו, בהם פרס לסקר ופרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה. היה נשוי ואב לשלוש בנות.
אנטוני פול מו-יאנג
שייר הייט