אליזבת תפסה את מקום אחותה למחצה בשנת 1558 והחוק שנכנס לתוקפו בשנה שלאחריה שם קץ לליטורגיה הרומית ונתן תוקף לסידור התפילה הנוצרי. מלחיני החצר חזרו לחבר מזמורים אנגליים, אף כי הנוהג של כתיבת מוזיקה לטקסטים לטיניים נותר בעינו והתפשט עם הזמן.
הלך הרוח באנגליה בראשית שלטונה של אליזבת נטה לפוריטני, מגמה שלא עודדה את הפוליפוניה הליטורגית. טאליס חיבר תשעה מזמורים לקולות מעורבים בשביל ספר מזמורי התהילים של הארכיבישוף מקנטרברי תומאס פארקר ("Third Mode Melody"), שיצא לאור בשנת 1567. אחת מתשע הנעימות שימשה השראה לחיבור "פנטזיה על נושא של תומאס טאליס" מאת ראלף ווהן ויליאמס בשנת 1910. בין יצירותיו המוכרות יותר של טאליס מן התקופה האליזבתנית מוזיקה לקינות (הנביא ירמיהו) לעבודת הקודש של השבוע הקדוש והמוטט היחיד במינו, Spem in alium, שנכתב לשמונה מקהלות בנות חמישה קולות כל אחת. מניחים שיצירה זו ל-40 קולות הייתה חלק מן החגיגות ליום הולדתה ה-40 של המלכה ב-1573.
לקראת סוף חייו, דחה טאליס את ההתפתחות שראה אצל בני תקופתו הצעירים יותר, כמו ויליאם בירד, שבחר במורכבות קוסמופוליטית ואימץ טקסטים, שנבנו מצירוף מובאות נפרדות מכתבי הקודש. טאליס הסתפק בהוצאת טקסטים מן הליטורגיה ובכתיבה לטקסי הפולחן בקאפלה המלכותית. טאליס נשאר קתולי כל חייו וארבעת נושאי הכתר ששירת התייחסו אליו בכבוד ובעין יפה. מרי העניקה לו בחכירה אחוזה בקנט, שסיפקה לו הכנסה שנתית נוחה. אליזבת העניקה לטאליס ובירד פטנט להוצאה לאור של מוזיקה, שהייתה מן התסדירים הראשונים מסוג זה באנגליה. הוא שמר על יחס כבוד ודרך ארץ כלפיו ברצף של תנועות דתיות מנוגדות והיטה מעליו את האלימות, שאחזה הן בקתולים והן בפרוטסטנטים.
תומאס טאליס מת בביתו בגריניץ' בנובמבר 1585 ונקבר בחצר הכנסייה של קהילת סנט אלפג'. בכתובת שעל מצבתו כתוב:
The Chronic
The Chronic הוא אלבום ראפ מאת האמן והמפיק ד"ר דרה שהוקלט ב-1992. מקור שם האלבום במילת סלנג למריחואנה. היה זה אלבומו הראשון של ד"ר דרה במסגרת חברת התקליטים החדשה, Death Row Records, שפתח יחד עם חברו שוג נייט לאחר שפרש מלהקת הגנגסטה ראפ ה-N.W.A.
אלבום זה הכתיר את ד"ר דרה אחד מאמני הראפ הטובים ביותר של כל הזמנים. The Chronic היה התקליט שפתח תת-תקופה חדשה לגנגסטה ראפ המכונה G-Funk (מבוסס על ה-P-Funk של ג'ורג' קלינטון) עם מקצבים איטיים יותר.
ד"ר דרה ניצל את האלבום כדי "לרדת" (diss) על חברו לשעבר Eazy-E ללהקת N.W.A. השיר "Fuck Wit Dre Day (And Everybody's Celebratin')" המכוון ישירות נגד איזי-אי וחברת התקליטים שלו (Ruthless Records).
לזכותו של The Chronic נאמר שהצליח לפתח קריירת מוזיקה להרבה אמני ראפ מבטיחים ביניהם הבולט ביותר הוא הראפר סנופ דוג שהופיע ברוב שירי האלבום. חוץ מסנופ דוג גם שלושה מבני דודיו (נייט דוג, דאת ניגה דאז ו-RBX וכן אחיו החורג של ד"ר דרה - וורן ג'י וגם קורופט ודה ליידי אוף רייג' שהופיעו באלבום) פתחו קריירת סולו מצליחה וחלקם ממשיכים עד היום להנפיק אלבומים.
ההצלחה של האלבום הייתה גדולה והפכה את חברת התקליטים שלו, Death Row Records, ל"אימפריית ראפ" שמאוחר יותר תתייצב בקרב "החוף המערבי נגד החוף המזרחי" מול חברת התקליטים של פאף דאדי, Bad Boy Records. מגזין הרולינג סטון דירג את The Chronic במקום ה-137 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים כאשר הוא אלבום הראפ הרביעי ברשימה רק 4 מקומות אחרי Ready To Die של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. MTV דירג את אלבום זה כאלבום הראפ השלישי הטוב ביותר בכל הזמנים.
האלבום מכיל 4 סינגלים:Fuck wit Dre Day (And Everybody's Celebratin') השיר "Let Me Ride", השיר "Nuthin' But A G Thang" ו"Lil' Ghetto Boy". הסינגל "Nuthin' But A G Thang" נחשב עד היום לאחד משירי הראפ הטובים ביותר של כל הזמנים והיה מקום ראשון בכל המצעדים בעוד ש-"Let Me Ride" זיכה את ד"ר דרה בפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר לשנת 1994.
רשימת שירים.
כל השירים הופקו על ידי ד"ר דרה בעצמו ונכתבו על ידי: ד"ר דרה (בעיקר), סנופ דוג, דאת ניגה דאז, RBX וThe D.O.C.
דיגליצריד
דיגליצריד הוא סוג של גליצריד המכיל שתי שרשראות של חומצות שומן הקשורות למולקולת גליצרול באמצעות קשרים קוולנטיים בצימוד אסטרי.
דיגליצריד ומונוגליצריד הם תוספי מזון ידועים, המשמשים לערבוב שני חומרים שונים דוגמת מים ושמן, הנוטים שלא להתערבב זה עם זה באופן טבעי.
המקור לדיגליצריד יכול להיות או מן החי (למשל בקר) או מן הצומח, אבל גם ניתן לסנתז את הדיגליצריד הרצוי.
הדיגליצריד יכול להמצא בתוצרי מאפיות, משקאות, גלידות, מסטיקים, ציפויי מוקצפים ובמרגרינה.
דיוטי פרי
דיוטי פרי (מאנגלית: Duty free – פָּטוּר ממס), או חנות פטורה ממס, היא חנות המופעלת בנמלי תעופה, בנמלי הים, במעברי גבול יבשתיים וכן במטוסי נוסעים ובאוניות הנמצאים בנסיעה בינלאומית, ובה נמכרים ליוצאים לחו"ל מוצרים פטורים ממס. בדרך כלל ניתן פטור ממכס וממע"מ, ולעיתים גם ממסים נוספים. בנמלי התעופה והים נמצאות חנויות אלה באזור שלאחר ביקורת הדרכונים, ובאוניות נפתחת החנות לאחר היציאה מתחום המים הטריטוריאליים.
המוצרים הנמכרים בחנויות הפטורות ממס הם מוצרים לצריכה אישית, ובפרט משקאות חריפים, מוצרי טבק ובשמים, ממתקים, מוצרי אלקטרוניקה וצילום ומוצרי אופנה יוקרתיים (ביגוד, נעליים, תיקים וכדומה). בנוסף, במתחמי דיוטי פרי נמצאות קפטריות המוכרות מזון.
המוצרים הפטורים ממס נמכרים רק ליוצאים לחו"ל, ויש מקרים שהקונים נדרשים להוכיח זאת באמצעות הצגה של שובר עלייה למטוס. בתחומי האיחוד האירופי נמכרים המוצרים בחנויות אלה רק ליוצאים אל מחוץ למדינות האיחוד.
החנויות במתחמי הדיוטי פרי נהנות הן מפטור ממס והן מקהל לקוחות שבוי, אשר לא יכול לצאת מחוץ למתחם בקלות. תיירים רבים אינם בקיאים במחירי השוק המקובלים במדינת המוצא וידיעה לגבי כך שהמוצר פטור ממס גורמת ללקוחות לתחושה שהקניה כדאית. המצב מוביל לכך שמחירי המזון המהיר והמוצרים בחנויות הדיוטי פרי גבוהים בעשרות אחוזים ממחירי שירותים ומוצרים זהים במדינה עצמה. בנוסף, על אף שחנויות הדיוטי פרי אינן משלמות מס ישיר, נגבים מהם "דמי הזיכיון" שמעלים את המחירים בצורה ניכרת. לעיתים המחירים בדיוטי פרי גבוהים במאות אחוזים מערכם המקובל בשוק.
היסטוריה.
שדה התעופה הראשון שבו חנות דיוטי פרי הוקם בשנת 1947 בשאנון שבמערב אירלנד. באותה תקופה לא היה ניתן לתדלק מטוס בכמות שתספיק לטיסה טרנס-אטלנטית ולכן היו עוצרים לתדלק בשדה התעופה שאנון.
הרעיון היה שבזמן התדלוק ניתן למכור לנוסעים מוצרים ללא מס. המודל היה להצלחה מיידית והועתק לכל רחבי העולם.
בישראל.
בנמל התעופה בן-גוריון פועל אזור גדול למדי של חנויות פטורות ממס, ובנוסף למוצרים המקובלים בחנויות מסוג זה נמכרים בו גם מוצרים גדולים יחסית, כגון מקררים ותנורי אפייה. היכולת למכור מוצרים אלה נובעת משירות ייחודי, הנהוג בנמל התעופה בן-גוריון משנת 1989 וקרוי "פטור ושמור" – שירות המאפשר לנוסע שלא לקחת את המוצרים איתו בנסיעתו לחו"ל, אלא להשאירם בנמל התעופה בן-גוריון ולקחת אותם עמו כאשר הוא חוזר ארצה. הסדר זה הביא להגדלה ניכרת של המכירות בחנויות אלה. מפעיל בולט של חנויות במתחם זה הוא דיוטי פרי ג'יימס ריצ'רדסון.
בכניסה לישראל רשאי כל נוסע להביא איתו מוצרי יבוא (והמוצרים הפטורים ממס בכלל זה) בסך 200 דולר, מבלי שיידרש לשלם מס כלשהו בגינם. על מוצרים שמחירם גבוה יותר יש לשלם מכס, אך הם פטורים ממע"מ וממס קנייה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפטור ממס הוריד את מחירי המוצרים ובכך הפכו חנויות הדיוטי פרי בנמל התעופה בן-גוריון למושכות עבור הצרכן הישראלי. חנויות הפטורות ממס זכו ליתרון על-פני החנויות האחרות בישראל. רשתות שיווק ישראליות עתרו לבג"ץ פעמים אחדות נגד הסדרי דיוטי פרי הנוגסים ברווחיהן:
רוהר
מנמוטכניקה
המטה להצלת העם והארץ
אכבר
ג'לאל א-דין אכבר (; 15 באוקטובר 1542–1605) ידוע בכנוי אכבר הגדול היה הקיסר המוגולי השלישי בהודו. הוא שלט על האימפריה המוגולית מ-1556 עד למותו.
נולד במבצר אמרקוט שבמחוז סינד (עתה פקיסטן) להומאיון שהיה בנו של באבור - מייסד האימפריה המוגולית ולחמידה בנו ביגום.
ב-1543, התינוק אכבר בן 14 חודשים הושאר יחד עם המינקת שלו מהאם אנגה במחנה עורפי כאשר אביו יצא לתקוף את כוחותיו של אחיו כּאמְראן מירזא כחלק ממאבק ירושה. כוח צבאי בפיקודו של אח נוסף, עסכרי מירזא כבש את המחנה ולקח את אכבר והמינקת בשבי. רק בנובמבר 1545 חזרו הומאיון ואשתו לפאתי קאבול, שם זכו להתאחד עם בנם אכבר. אכבר זכה לחינוך הראוי לנסיך כולל ציד, חינוך גופני ושימוש בכלי נשק. אם כי לא למד קרוא וכתוב.
ב-1555 הוא עבר לדלהי יחד עם הוריו. העיר הפכה למרכז התחיה של אומנות וספרות.
ב-27 בינואר 1556 נפטר הומאיון וב-14 בפברואר הפך אכבר בן ה-14 לשליט, אם כי השליט בפועל היה העוצר באירם חאן.
במשך ארבע שנים פעל באירם חאן בשם המלך עד שב-1560, בעידודה של אימו המאמצת מאהם אנרה, פיטר אכבר את באירם חאן מתפקידו כעוצר וציווה עליו לעלות לחג' למכה. בדרכו למכה התנקשו בחייו של באירם. את באירם חאן החליפה מאהאם אנרה שפעלה בשיתוף פעולה עם הבכירים בארמון.
לאכבר הייתה חשיבה צבאית חדשנית לתקופתו. הוא שילב באסטרטגיה הצבאית שלו תותחים, ביצורים, שימוש בפילים וצייד את חייליו ברובי בריח פתיל. עשה שימוש ביועצים צבאיים עות'מאנים, פרסים ופורטוגזים בייחוד באסטרטגיות הכוללות שימוש בארטילריה.