קרכרודונטוזאוריים (שם מדעי: Carcharodontosauridae) היא משפחה של דינוזאורים טורפים המשתייכים לתת-סדרת תרופודה ולקבוצת הקרנוזאורים. המשפחה הוגדרה ב-1931 בידי החוקר ארנסט שטרומר. משמעות שמם הוא: "לטאות שן-כריש", עקב מבנה השיניים הארוכות, החדות והמשוננות שלהם שנועד לקרוע בשר ולגרום ולחתכים עמוקים במיוחד. ייתכן שטורפים אלה לא רק הרגו את הטרף אלא גם חיכו שימות מדימומים או מזיהום חיידקים, בדומה לכוח ענק. ייתכן שהם אף גנבו טרף לטורפים קטנים מהם.
הקרכרודונטוזאורים היו טורפי-על ששגשגו בעיקר באמריקה הדרומית ואפריקה במשך הקרטיקון והגדולים מביניהם: גיגאנוטוזאורוס וקרכרודונטוזאורוס היו גדולים אף יותר מטירנוזאורוס.
טרפם העיקרי כלל בעיקר זאורופודים ענקיים, לרוב טיטאנוזאורים אף שהם יכלו לטרוף כל דינוזאור או אף חיות אחרות באמצעות לסתותיהם החזקות.
החוקרים סבורים שישנו קשר בין הימצאות זאורופודים ענקיים להימצאות הקרכרודונטוזאורים במספר אזורים, מה שגרם להיעלמותם עם היעלמות הזאורופודים מהם ניזונו. כך הגיגאנוטוזאורוס והמפוזאורוס מפטגוניה נעלמו עם הכחדת הארגנטינוזאורוס והסלטזאורוס, הקרכרודונטוזאורוס מצפון אפריקה נעלם עם הכחדת הפרליטיטאן והאקרוקנתוזאורוס נעלם לצד הכחדת הזאורופוסידון.
צרפודה
צרפודה (שם מדעי: Cerapoda) היא תת-סדרה של דינוזאורים בעלי אגן דמוי עוף מהם התפתחו רוב המינים חסרי השריון: האורניתופודה והמרגינוצפליה.
ובייחוד קבוצות ההדרוזאוריים בעלי מקור הברווז, הפכיצפלוזאורים בעלי הראשים דמויי הקסדה והצרטופסים בעלי מקור התוכי והעטרה.
הם באו במגוון גדלים, מדינוזאורים קטנים באורך ועד לדינוזאורים ענקים באורך .
כולם היו צמחוניים. הם נכחדו בסוף תקופת הדינוזאורים כ-66 מיליון שנה לפני זמננו בסוף תקופת הקרטיקון.
טריצראטופס
פצ'יספלוזאור
פצ'יספלוזאורידים
סרטוזאור נסיקורניס
ברכות הראיה
סטגוזאורידים
צרטוזאוריה
צרטוזאוריה (שם מדעי: "Ceratosauria") היא אינפרא-סדרה של דינוזאורים מתת-סדרת התרופודים הטורפים, אשר חיו בין תחילת היורה עד סוף הקרטיקון, לפני 66–298 מיליון שנה בקירוב.
מינים אלה היו שונים משאר התרופודים במספר גורמים: הגולגולת שלהם רחבה יחסית אך קצרה ובעלת עוצמה רבה. על הגולגולת של מינים רבים היו בליטות מעוטרות או קרניים קצרות לאורך המצח וקדמת החוטם והם היו בעלי זרועות קצרות מאוד, אשר התנוונו בעיקר אצל האבליזאוריים.
רבים מביניהם היו טורפים גדולים בעלי עוצמת נשיכה אימתנית וייתכן שהיו אוכלי נבלות. מבנה הרגליים שלהם הותאם לתנועה מהירה, אך הזרועות הקצרות הקשו על תפיסת מזון.
רוב מאובני הקבוצה התגלו בחצי הכדור הדרומי, בחלקה של היבשת הקדומה גונדוונה, אם כי המינים המוקדמים נמצאו גם בשטחי היבשת לאוראסיה, כמו באמריקה הצפונית. ככל הנראה התחרות דחקה אותם התחרות עם הטטנורים מיבשת זו.
סיירת הנקמה
יהודה ריכטר
גשר המלכה אליזבת השנייה (איי הבתולה הבריטיים)
דוד קרקו
דוד קרקו (נולד ב-11 בפברואר 1945) הוא כדורגלן עבר ישראלי, משחקני מכבי תל אביב ונבחרת ישראל.
קרקו גדל בקבוצת גדנ"ע יהודה בתפקיד החלוץ ועבר באוגוסט 1963 למכבי תל אביב, כאחד מ"תינוקות ג'רי", השחקנים הצעירים ששיתף מאמן מכבי תל אביב, ג'רי בית הלוי, בקבוצה הבוגרת. לאחר מספר משחקים הוסט לעמדת הבלם הקדמי, שם שיתף פעולה עם צבי רוזן.
קרקו היה שחקן נבחרת ישראל, ומשחק הבכורה שלו היה מול בלגיה ב-10 בינואר 1968, שבו הפסידה ישראל 0–2. שנתיים לאחר מכן נקרא קרקו לסגל המורחב של הנבחרת למונדיאל 1970 במקסיקו. לאחר הפסד הנבחרת בחצי גמר מוקדמות אולימפיאדת מינכן (1972) לתאילנד בדו-קרב פנדלים פרש קרקו מהנבחרת, עם 12 הופעות במדיה.
בשנת 1975, לאחר 12 שנה במכבי תל אביב, עזב קרקו את המועדון, שאיתו זכה בשני גביעי אסיה לקבוצות, בדאבל ובעוד שתי אליפויות ו-3 גביעי מדינה. מיד לאחר מכן חתם בבית"ר ירושלים. בבית"ר שיחק עונה אחת, שבה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, ובשנת 1976 עבר להפועל יהוד שזה עתה העפילה לליגה הבכירה. שש שנים לאחר מכן, בשנת 1982 שבה זכתה יהוד בגביע המדינה, פרש קרקו מכדורגל לאחר שלא הצליח להתאושש מפציעה בגיד אכילס.
לאחר פרישתו עבר לנהל ואף לאמן את הפועל יהוד ללא הצלחה ניכרת. לאחר מכן אימן, בין השאר, את הפועל בת ים, לזרוס חולון, הפועל טייבה (שאותה העלה לליגה השנייה) ומכבי הרצליה (שגם אותה העלה לליגה השנייה). בשנת 1997 עזב את הפועל רמת גן ופרש מאימון.
ספרדית-יהודית
ספרדית יהודית
רב אושעיא
רב אושעיא (או הושעיא) היה אמורא בדור השני והשלישי לחכמי ארץ ישראל, אחיו של האמורא רב חנינא.
רב אושעיא היה נצר למשפחת חכמים גדולים. כאשר היה רווק, יחד עם אחיו מכרו נעליים לזונות, ולמרות זאת הם לא הגביהו את עיניהם כדי לראות אותם, האמורא רבא אומר, כי על שני אחים אלו, נאמר המאמר כי רווק כזה הדר בעיר ואינו חוטא, מכריז הקדוש ברוך הוא עליו בכל יום.
רבי יוחנן רצה לסמוך לרבנות אותו ואת אחיו, אך לא עלה בידו, עד שרב אושעיא ואחיו רב חנניה הסבירו לו כי הוא צאצא של בית עלי הכהן, שעליו נאמרה הקללה , קללה המכוונת שלא יהיה זקן במשמעותו התורנית - רב - מצאצאיו של עלי.
לעיתים ניתן לטעות בין רב אושעיא שנקרא כך ולא "רבי" מכיוון שלא הוסמך, לבין רבי אושעיא חבירו של רבי חייא שהוסמך לרבי (ככל הנראה על ידי רבו רבי יהודה הנשיא), במיוחד במקומות בהם כתוב בתלמוד ר' בראשי תיבות, ולא ידוע אם הראשי תיבות הוא של המילה רבי או רב.
יתכן והיה רב אושעיא נוסף בבבל.
אוצר מסעות
אוצר מסעות הוא קובץ יומני מסע של נוסעים יהודים מתקופות שונות, מתחילת האלף השני לספירה ועד למאה התשע עשרה. רוב רובם של יומני המסע עוסק בתיאורי נופיה ואתריה של ארץ ישראל והדרך אליה. הקובץ כונס על ידי יהודה דוד אייזנשטיין ("בעל האוצרות") ויצא לאור בעיר ניו יורק בשנת תרפ"ז, 1926.
בקובץ מצויים יומני מסע של נוסעים מפורסמים כבנימין מטודלה, פתחיה מרגנשבורג, יצחק חילו ועוד.
בקובץ גם מצויים יומני מסע של קראים אשר סיירו בארץ ישראל. כמו כן, מצויים בקובץ יומני המסע של יהודית מונטיפיורי אשר תיארה את מסעותיה עם בעלה, משה מונטיפיורי, לארץ ישראל: "סיפור מסע מדי יום ביומו למרת יהודית אשת השר משה מונטיפיורי בנסיעתה עם אישה לארץ הקדושה בשנת תקצ"ט, 1839", ושל הרופא ד"ר אליעזר הלוי אשר נלווה אליה ואל בעלה למסעיהם שם.
מחלק ניכר מתיאורי מסע אלו ניתן להפיק ידע היסטורי רב על המצב החומרי, התרבותי והפוליטי בארץ ישראל וסביבותיה. במקרים רבים רשמו נוסעים אלו את אשר ראו בכל אתר ואתר ובמיוחד כתבו על קהילות ואתרים יהודים אשר נקרו להם בדרכם בכלל ובארץ ישראל בפרט.
בחלק האחרון של הקובץ ישנה רשימה של קברי צדיקים בארץ ישראל ואף בארצות נוספות במזרח התיכון.
שער הספר מעוטר באיוריו של האומן זאב רבן.
הספר נדפס מחדש בתשכ"ו, 1968.
הנוסעים ותאריכי מסעיהם בארץ ישראל.
בקובץ כלולים מכתבים ויומני מסע של נוסעים רבים:
1. רבי בנימין מטודלה - מסעו בארץ בשנת 1170 לערך.
2. רבי פתחיה מרגנשבורג - מסעו בארץ בשנת 1180 לערך.
3. רבי יעקב בן נתנאל הכהן- במחצית השנייה של המאה ה-12
4. רבי שמואל ב"ר שמשון - "מסע דפליסטינא"
5. רבי יעקב השליח
6. רבי יצחק חילו- "שבילי דירושלים"- 1333
7. רבי יצחק אבן אלפרא מעיר מלקא - 1441
8. רבי אליהו מפררה - 1435
9. רבי משולם ב"ר תנחום מוואלטורה- 1481
10. רבי עובדיה מברטנורא- שלושה כתבי מסעות
11. חכם ונציאני אלמוני- מכתב מסע- 1495
12. חכם אלמוני- "מסעות בארץ ישראל"- 1523-1522
13. סיפור נסיעת דוד הראובני- 1525-1522
14. אליהו מפיסארו
15. השל"ה - "מכתב מסע" - 1622
16. גרשון ב"ר אליעזר הלוי - איגרת הקודש- 1631-1624
17. שמואל בכר דוד יעמשל- "מסעות הקראים לא"י"- 1642-1641
18. משה ירושלמי בכר אליהו הלוי- מסעות הקראים לא"י- 1655-1654
19. בנימין בכר אליהו - מסעות הקראים לא"י- 1786-1785
20. החיד"א
21. שמחה ב"ר יהושע- "אהבת ציון: סיפורי ארץ הגליל"- 1774
22. שמואל רומאנלי- "משא בערב"- 1790-1786
23. אליעזר הלוי- "מכתב נסיעה"- 1838
24. יהודית מונטיפיורי - רשימת מסע- 1839: "ספר מסע מדי יום ביומו"
קרב הירביה
קרב הירביה (בערבית: הירביא هربيا, בצרפתית: bataille de Harbiyah) וידוע גם בשמו הצלבני קרב לה-פורבי ( La Forbie) נערך ב-17 ו-18 באוקטובר 1244 בין ממלכת ירושלים ובעלי בריתה המוסלמים נגד מצרים האיובית ובני בריתה. שדה הקרב היה לא רחוק מהעיר עזה ובסמוך לכפר הערבי הנטוש הרביא (לעיתים מופיע בכתובים בשם חירבייה) בסמוך למבצר צלבני קטן בשם לה-פורבי, כיום על אדמותיו של הקיבוץ כרמיה. בקרב זה ניצחו המצרים ובני בריתם והצלבנים נחלו את תבוסתם הקשה ביותר מאז אסונם בקרב קרני חיטין.
למפלה בקרב היו השלכות חמורות ביותר על ממלכת ירושלים. כוחה הצבאי נשבר ונשקפה סכנה ממשית לקיום המדינה הצלבנית שחדלה מניסיונות עתידיים לתקוף את המוסלמים או אפילו להגן באופן פעיל על גבולותיה. שני דורות אחרי המפלה הקשה בהירביה חדלה המדינה הצלבנית מלהתקיים וכל ארץ ישראל נפלה לידיהם של הממלוכים ממצרים.
רקע.