יחסי אינדונזיה–לאוס הם היחסים הדו-צדדיים בין אינדונזיה ללאוס. יחסים דיפלומטיים כוננו בשנת 1957. אינדונזיה תמכה וקיבלה בברכה את חברות לאוס באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) ב-23 ביולי 1997. לאוס ואינדונזיה הסכימו לשפר את היחסים כדי להתמקד בבחינת הפוטנציאל של שתי המדינות לשיתוף פעולה בסחר ובהשקעות. שתי המדינות הביעו רצון להגיע להסכמים נוספים הנוגעים לביטחון, תיירות, ספורט, הובלה אווירית וחינוך.
היסטוריה.
היחסים בין אינדונזיה ללאוס גדלו משמעותית מאז שהפך לאוס לחברה ב-ASEAN בשנת 1997. אינדונזיה הייתה אחת המדינות החברות ב-ASEAN שתמכו בהכללת לאוס בארגון.
יחסי סחר.
המסחר בין אינדונזיה ללאוס עלה בשנתיים בשיעור של 300 אחוזים; מ-9.9 מיליון דולר בשנת 2011 ל-27 מיליון דולר בשנת 2012.
מפצח האגוזים (פירושונים)
מפצח אגוזים (פירושונים)
לוח ירחי שמשי
יחסי מצרים–סרביה
יחסי מצרים–סרביה הם יחסי החוץ בין מצרים לסרביה.
סקירה כללית.
שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים שנוסדו בין ח'דיבות מצרים לממלכת סרביה בשנת 1908. בדצמבר 1955 ביקר יוסיף ברוז טיטו במצרים, ובשנת 1956 קיבל גמאל עבד אל נאצר אזרחות כבוד בבלגרד.
מצרים נמנעה במהלך ההצבעה על קבלת קוסובו לאונסק"ו.
יחסים כלכליים.
בשנת 2012 היצוא מסרביה למצרים הסתכם ב-19.859 מיליון דולר והיבוא הסתכם ב-13.385 מיליון דולר.
לוח לוניסולרי
יון (דמות מקראית)
הנרי ג'קיל
בית חינוך - תיכון עירוני ג' (ירושלים)
בית חינוך (תיכון עירוני ג') הוא בית ספר מקיף שש שנתי (כיתות ז'–י"ב) הכולל חטיבת ביניים וחטיבה עליונה ששכן בשכונת קטמון ברחוב כ"ט בנובמבר בירושלים. בית הספר נוסד בשנת תרצ"ט בחסות תנועת העבודה, והיה לבית הספר העברי השלישי שהוקם בירושלים (לאחר בית הספר אוולינה דה רוטשילד - עירוני א' והגימנסיה רחביה - עירוני ב').
לפני שנת הלימודים תשפ"א עבר בית הספר למשכנו החדש ברחוב עמק רפאים בירושלים, שבו שכן בית הספר הממלכתי "הכרמלי" ואחריו בית הספר האנתרופוסופי "אדם".
היסטוריה.
בית הספר "בית החינוך התיכון לילדי העובדים של זרם העובדים" הוקם בשנת תרצ"ט על ידי המרכז לחינוך של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, והחל משנת תשי"ג צורף לקבוצת בתי הספר שפעלו ברוח של ערכי תנועת העבודה. בשנים הראשונות פעלו בבית הספר ארבע כיתות ט'–י"ב והוא שכן במבנים ברחוב מסילת ישרים. בשנת תשי"ט עבר בית הספר לבעלות עיריית ירושלים ונקרא "בית חינוך – עירוני ג'".
בשנות השישים של המאה ה-20, עבר בית הספר למשכנו ברחוב כ"ט בנובמבר. כאשר עלה מספר התלמידים על יכולת המבנה להכיל את כולם, למדו חלק מהתלמידים במבנה ברחוב הורקניה בשכונת קטמונים.
בשנת תש"ל הפך בית הספר לתיכון שש-שנתי שקלט תלמידים מהשכונות הקרובות – טלביה והמושבה הגרמנית, ומקרב משפחות עולים חדשים שהתגוררו בשכונות מרוחקות יותר.
בשנת 1987 ביצעה הקרן לירושלים שיפוץ בבית חינוך, שהיה מיועד ל-1,700 תלמידים ב-46 כיתות, השיפוץ שנעשה על ידי הקרן כלל שיפור של חזיתות בית הספר ושל הגינון, הקמת מרכז טכנולוגי, מעבדת מחשבים וסדנאות מקצועיות. ב-2004 שדרגה הקרן את תשתית המחשבים בבית הספר וסייעה בפיתוח תוכניות לימודים ופתיחה של מרכז למידה אחרי שעות הלימודים.
בשנת הלימודים תשס"ב הצטרף בית הספר לקרן תל"י עם לימודי יהדות מתוגברים לפי תוכנית תל"י, ושמו של בית הספר שונה ל"תל"י בית חינוך".
בשנת תשע"ג זכה בית הספר בפרס חינוך של העיר ירושלים על מצוינות לימודית, ערכית וחברתית.
עמנואל זילברמן-גולדברג ניהל את בית הספר במשך שש שנים, שבהן ניהל את חטיבת הביניים שנתיים, ואחר כך ניהל ארבע שנים את בית הספר השש שנתי. אחריו מונתה מיכל לינק שהייתה מנהלת חטיבת הביניים, וניהלה את בית הספר במשך שנתיים. לאחר מכן, באוגוסט 2016, מונה שלמה (שלומי) בניטה כמנהל בית הספר. בניטה למד ניהול מערכות חינוך באוניברסיטה העברית, ועם כניסתו לתפקיד ציין כמשימה את צמצום הנשירה מבית הספר. בניטה פנה במכתבו להורים וביקש מהם תקשורת מכבדת לטובת התלמידים.
מדד מדלן מציג את הישגי התלמידים בבית חינוך, בתיכון ליד האוניברסיטה, בגימנסיה ובשאר בתי הספר בירושלים:
לפי מדד מדלן, בשנת 2017 אחוז הנשירה מבית חינוך היה 1.6% מול 1.3% ארצי. מדד מדלן להישגי התלמידים בבית הספר עמד על 46, מול 55 בממוצע ארצי. בסוף שנת הלימודים תשע"ח היה חשש לסגירת בית הספר. לקראת שנת הלימודים תשע"ט חזר בניטה ופנה אל הורי התלמידים בציפייה לשותפות המבוססת על תקשורת בריאה, אמון, סבלנות וסובלנות.
לפני שנת הלימודים תשפ"א מונתה לבית הספר מנהלת חדשה, עו"ד אילת גולומב פלנר, בהמלצותיהם של אביב קינן ראש מנח"י ושל עמנואל זילברמן-גולדברג, מנהל אגף חינוך וממונה על החינוך העל יסודי במנח"י. בית הספר עבר למשכנו החדש ברחוב עמק רפאים בהסכמה בין עיריית ירושלים לבין בית הספר. שנת הלימודים תשפ"א נפתחה בבית הספר במעמד ראש עיריית ירושלים משה ליאון, חגית משה, סגנית ראש העיר מהבית היהודי ומחזיקת תיק החינוך בעירייה, ואנשי מנח"י.
מיזמי בית הספר.
מראשית ימיו דאג בית הספר להנחיל לתלמידיו את החזון החינוכי-חברתי, מעבר להישגים לימודיים גרידא.
במסגרת המגמה החברתית הקדישו בכל כיתה את 10 הדקות הראשונות בתחילת כל יום לדיון במאמר המערכת, ולהכוונה של צריכה נכונה של תקשורת.
"שחרית אמנותית" - פעמיים בשבוע התכנסה כל שכבה באולם הכנוסים לשירה בציבור בלווי פסנתר, או להאזנה מודרכת של מוזיקה קלאסית מעל גבי תקליטים, או להאזנה של קריאת דף מתוך ספר.
יום חינוך ארוך הונהג בבית הספר לצורך השתתפות בחוגים והכנת שיעורים מודרכת.
בשנות החמישים של המאה ה-20 נלמד בבית הספר המקצוע "תולדות תנועת הפועלים". חגי הפועלים נחגגו בבית הספר, ורוב התלמידים היו פעילים בתנועות הנוער "המחנות העולים" ו"השומר הצעיר".
עם צירופו של בית הספר לרשת בתי-הספר הפועלים בשיתוף קרן תל"י, פעל בית הספר בתחום הזהות היהודית הפלורליסטית, ונלמדו בו תוכניות זהות יהודית כמו "בארי" ו"מארג".
בבית הספר פועל משנת הלימודים תשע"ח מיזם כרובית שהוא מיזם של בישול אוכל ביתי לגיל הזהב ולמשפחות. גם בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל פעל מיזם כרובית, וארוחות חולקו למשפחות לקראת ערב ראש השנה תשפ"א.
בבית הספר פעל מיזם גינון קהילתי שכלל עיצוב שטחים ירוקים סביב בית הספר, עיצוב ובנייה של חממה ויצירת חפצי נוי מחתיכות עץ. התלמידים גם שייפו גזעי עצים והכינו מהם תמונות שהוצגו במסדרונות בית הספר.
מודל האו"ם הוא מיזם בין-לאומי שבו תלמידים בחטיבה העליונה מדמים את האו"ם, לומדים את חוקי הדיון הרשמי של האו"ם ואת הנהלים של כתיבת נייר עמדה.
בבית הספר פעל מיזם Team Up, שבו נוצרו סיטואציות חברתיות, שדרשו מקבוצת תלמידים לתכנן ולפעול יחד על מנת לבצע אותן.
בחטיבת הביניים לומדים תלמידי העתודה המדעית ביולוגיה, כימיה, פיזיקה, מתמטיקה ומחשבים עשר שעות בשבוע ומגלים תחומים מדעיים שונים, כולל הפן המעשי של עולם המדע, כאשר תוכנית העתודה המדעית מאפשרת ללמוד בקבוצה קטנה יותר עם יותר יחס לכל תלמיד.
תקנון בית הספר אוסר על עישון, וקובע אותו כחציית קו אדום בבית הספר גם אחרי המעבר לרחוב עמק רפאים.
אסתר פיסארו
אסתר בנשושן פיסארו (באנגלית: Esther Bensusan Pissarro (1870–1951) הייתה ציירת, ליטוגרפית, מעצבת ומוציאה לאור בריטית.
ביוגרפיה.
אסתר לוי בן שושן נולדה ב־12 בנובמבר 1870, בתו של סוחר יהודי לונדוני. היא למדה בבית הספר לאמנות של קריסטל פאלאס.
ב־10 באוגוסט 1892 התחתנה עם עמיתה האמן לוסיאן פיסארו (1863–1944) איתו נולדה להם בת אחת, האמנית אורובידה קאמי פיסארו (1893–1968).
בשנת 1894, בהשראת הוצאת הספרים קלמסקוט של ויליאם מוריס, הקימו אסתר ולוסאין פיסארו את ההוצאה Eragny. השם של ההוצאה לאור נלקח ממקום מגורי משפחת קאמי פיסארו בצרפת, Éragny-sur-Epte.
בהוצאתו של ויליאם מוריס (1891) הופקו ספרים מודפסים של אירופה מימי הביניים ותחילת התקופה המודרנית, כאשר הספרים היו מושפעים אמנותית מכתבי היד המאוירים והשתמשו בנייר שיוצר בעבודת יד ובטכניקות דפוס תואמות.
ההוצאה לאור של לוסיאן ואסתר פיסארו ניסתה לחקות את הפורמט של ויליאם מוריס והוציאה ספרים מאוירים עם חריטות עץ מודפסים על נייר מיוחד.
אסתר ביצעה את חריטות העץ מעיצובים וציורים של בעלה לוסיאן. ההוצאה נסגרה ב־1914.
אסתר פיסארו נפטרה ב-20 בנובמבר 1951.
עבודותיהם של אסתר ולוסיאן פיסארו נמצאות בגלריית טייט ובאקדמיה המלכותית לאמנויות.
פורפיריה אפריקאית
מהדורה סינופטית
יצחק מור
יצחק מור (1917 – 2007) היה אדריכל ישראלי, שתכנן בסיסי צה"ל רבים ובהם בניין מטה חיל האוויר הישראלי בקריה בתל אביב.
ביוגרפיה.
מור נולד בשנת 1917 בצ'כוסלובקיה ושני הוריו נפטרו בגיל צעיר. אף על פי שהיה יתום וכמעט חסר כל, סיים את בית הספר התיכון והיה בין המצטיינים בציור ואמנות. את לימודי האדריכלות החל בטכניון בברלין אך בעקבות עליית הנאצים לשלטון, אולץ לפרוש בשנת הלימודים השלישית שלו.
במרץ 1939, עלה לישראל באוניית מעפילים יחד עם עשרות יהודים צ'כים. הוא עבד כפועל במסגריה, ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי בו שירת בקסטינה (לימים בסיס חצור) ובגבול מצרים. בשנת 1940, חזרה הפלוגה לארץ ישראל ובנה איתה ביצורים בג'נין, סוריה ולבנון, שם רכש את ניסיונו הראשון בתכנון צבאי.
בשנת 1942, סיים קורס קצינים וקיבל אזרחות בריטית, ונשלח לאיטליה לבניית ביצורים נוספים. מור סייע בהברחת יהודים מחופשים לחיילים במדים לארץ ישראל.
לאחר שחרורו מהצבא, השלים את לימודי הארכיטקטורה בהצטיינות בטכניון בחיפה.