ציור הכרזת העצמאות של טראמבל נרכש על ידי הקונגרס האמריקאי, יחד עם ציור כניעתו של הגנרל בורגוין, כניעתו של לורד קורנווליס, והציור - גנרל ג'ורג' וושינגטון מתפטר מתפקידו, הכל קשור למהפכה. כולם תלויים עכשיו ברוטונדה של קפיטול ארצות הברית.
אמצע החיים.
בשנת 1791 נבחר טראמבל כחבר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (AAA&amp;S).
בשנת 1794 שימש טראמבל כמזכירו של הדיפלומט ג'ון ג'יי בלונדון במהלך המשא ומתן על האמנה עם בריטניה, שקבעה במידה רבה את הגבול עם קנדה ואיפשרה חידוש ייצוא כותנה לבריטניה. הוא פעל עוד בנושאים דיפלומטיים תוצרי המשא ומתן ותוצאות המלחמה. זמן קצר לאחר סיום שירותו של טראמבל, הוא נסע לשטוטגרט כדי לאסוף את החריטה השלמה של הציור על קרב בונקר היל. בנסיעה חזרה הוא עבר דרך פריז.
מאוחר יותר עבר טראמבל תקופות קשות בהן לא הצליח למכור את ציוריו. בשנת 1831 מכר לאוניברסיטת ייל סדרה של 28 ציורים ו -60 דיוקנאות זעירות תמורת 1,000 דולר.
לאחר שנים רבות של ניסיונות ליצור הכנסות מציוריו, הוא סוף סוף מצא דרך לקיים את עצמו מהאמנות שלו. זה ללא ספק האוסף הבודד הגדול ביותר של יצירותיו. האוסף שכן במקור בגלריה לאמנות נאו-קלאסית שתוכנן על ידי טראמבל עצמו בקמפוס העתיק של ייל, יחד עם דיוקנאות של אמנים אחרים.
שנים מאוחרות יותר.
טראמבל מונה לנשיא האקדמיה האמריקאית לאמנויות יפות בעיר ניו יורק, כיהן במשך עשרים שנה, משנת 1816 עד 1836. עם הדגשת המסורות הקלאסיות, טראמבל לא הסתדר עם התלמידים. במקביל, כישורי הציור שלו פחתו.
בשנת 1825 פרשו רבים מהתלמידים והקימו את האקדמיה הלאומית לעיצוב. האקדמיה האמריקאית לא הצליחה להכיל טעמים משתנים, ומאוחר יותר בשנת 1839 נסגרה לאחר ששריפה שנייה הרסה את אוספיה.
טראמבל כתב את האוטוביוגרפיה שלו, שפרסם בשנת 1841.
הוא נפטר בעיר ניו יורק בגיל 87 ב־10 בנובמבר 1843.
מורשת.
טראמבל נקבר במקור (יחד עם אשתו) מתחת לגלריה לאמנות באוניברסיטת ייל, אותה הוא עיצב.
בשנת 1867 הועבר אוסף עבודותיו לאולם חדש שנבנה.
מקום הולדתו של ג'ון טראמבל בלבנון, קונטיקט, הוכרז כאתר היסטורי לאומי (NHL), 1965
הודפס בול זיכרון של ג'ון טראמבל, בשנת 1968.
ג'ין קנדי סמית'
ג'ין אן קנדי סמית' (באנגלית: Jean Ann Kennedy Smith; 20 בפברואר 1928 – 17 ביוני 2020) הייתה דיפלומטית, אקטיביסטית, הומניטרית , וסופרת אמריקאית, ששירתה כשגרירת ארצות הברית באירלנד בין השנים 1993–1998. היא הייתה בת למשפחת קנדי.
ביוגרפיה.
ג'ין קנדי נולדה בשנת 1928 בבוסטון, שמינית מתוך תשעה ילדים, בתo של ג'וזף פ. קנדי ורוז פיצג'רלד. בין אחיה נמנים נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי, הסנאטור רוברט קנדי, הסנאטור טד קנדי, ומייסדת ספיישל אולימפיקס, יוניס קנדי שרייבר .
כשגרירה באירלנד הועילה סמית' לתהליך השלום בצפון אירלנד, כנציגת הנשיא ביל קלינטון בדבלין. היא ספגה ביקורת קשה לאחר שהפצירה במשרד החוץ האמריקני להעניק ויזה לנשיא מפלגת שין פיין, ג'רי אדמס, אם כי משפחתה אמרה כי צעד זה השפיע על הצבא האירי הרפובליקני הזמני (PIRA), בהכרזתו על הפסקת האש בשנת 1994. עם זאת, אדמס אמר שזה היה הנשיא קלינטון שהוביל את תהליך השלום בצפון אירלנד, וכי במהלך התהליך הסתמכה סמית על עצות של כומר בעל השפעה בבלפסט. נשיאת אירלנד מארי מקאליס העניקה לסמית' אזרחות כבוד אירית בשנת 1998 בהוקרה על שירותה במדינה.
סמית' הייתה המייסדת של עמותת "Special Special Arts" ((VSA), עמותה בינלאומית נודעת, המוקדשת ליצירת חברה, בה אנשים עם לקות יכולים לעסוק באמנויות. בשנת 2011 היא זכתה במדליית החירות הנשיאותית, הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, על ידי הנשיא ברק אובמה על עבודתה עם VSA ואנשים עם לקות.
חיים אישיים.
בשנת 1956 נישאה לסטיבן אדוארד סמית' . נולדו להם שני בנים ובנוסף אמצו שתי בנות. בשנת 1990 התאלמנה.
לאן הולכים פתאום כולם
לאן הולכים פתאום כולם הוא אלבום האולפן השישי מאת נקמת הטרקטור.
רקע.
האלבום הוקלט באולפני חברת LA4 הישראלית במשך שנת 2002, ונכללים בו 11 שירים. השירים באלבום בסוגות רוק מתקדם ורוק ישראלי. השיר "לאן הולכים פתאום כולם" היה לשיר הנושא של סדרת הדרמה הישראלית "שטיסל".
ביקורות.
האלבום זכה לביקורות טובות בקרב מבקרי מוזיקה בישראל. גבע קרא עוז, מבקר מוזיקה של אתר ynet, כתב כי "האלבום החדש של נקמת הטרקטור הוא יצירה מגובשת, מרשימה ומענגת – אחד מאלבומי הרוק הבשלים והמרגשים שיצאו בשנים האחרונות בארץ".
קונסטנטינוס כריסטומנוס
קונסטנטינוס כריסטומנוס (ביוונית: Κωνσταντίνος Χρηστομάνος; אוגוסט 1867, אתונה – 1 בנובמבר 1911, אתונה) היה מחזאי, סופר ומשורר יווני.
ביוגרפיה.
שורשים של משפחת כריסטומנוס הם במקדוניה באזור שנמצא כיום בגבול בין בולגריה ליוון. אביו נולד בווינה, עבר לאתונה בשנת 1862 והיה מלמד כימיה באוניברסיטה. קונסטנטינוס כריסטומנוס נולד באתונה, בגיל 4 בעקבות רשלנות של המטפלת הוא נפל בעמוד השידרה שלו נפגע. כתוצאה מכך הוא סבל מכאבים ועקשת כל חייו.
בגיל 17 הוא כבר דיבר מספר שפות ובשנת 1884 החל ללמוד רפואה. בשנת 1988 קונסטנטינוס כריסטומנוס עזב לימודי רפואה ועבר לאוניברסיטת וינה בה למד פילוסופיה. בשנת 1891 הוא קיבל תואר דוקטור. באותה תקופה כריסטומנוס החל ללמד יוונית לאליזבת, נסיכת בוואריה.
בקיץ 1892 הוא עבר לקתוליות. בשנת 1895 קונסטנטינוס כריסטומנוס קיבל אזרחות האימפריה האוסטרו-הונגרית ותואר אצולה. באותה שנה הוא מונה לפרופסור ללימודי יוונית באוניברסיטת וינה.
בשנת 1896 קונסטנטינוס כריסטומנוס לראשונה פרסם את שיריו בגרמנית ובשנת 1898 פרסם ספרי שירה נוספים.
בשנת 1898 הוא פרסם בווינה ספר על הרגשותיו לאליזבת, נסיכת בוואריה (שכבר לא הייתה בחיים). בעקבות החלטת השלטונות הפצת הספר נאסרה והומלץ לו לעזוב את גבולות האימפריה.
בשנת 1901 קונסטנטינוס כריסטומנוס התיישב באתונה. תוך זמן קצר הוא פתח "תיאטרון החדש" והקדיש לו כל חייו. למרות שתיאטרון היה במה לשחקנים צעירים מוכשרים שזכו לפופולריות, העסק לא היה כלכלי ובשנת 1906 הוא נאלץ לסגור אותו.
מאז סגירת התיאטרון כריסטומנוס כתב מספר ספרים ומחזות. אחת המחזות שהועלת על הבמה בשנת 1909 קיבלה ביקורות שליליות ביותר והייתה נחשבת לפורנוגרפיה. לאחר האירוע, קונסטנטינוס כריסטומנוס נכנס לדפרסיה ונפטר ממחלת לב בשנת 1911.
בשנת 1916 על בסיס ספרו צולם סרט ובשנת 1987 על בסיס אותו ספר צולמה סדרת טלוויזיה.
בשנת 1999 אנדריאס סטאיקוס כתב מחזה על חייו.
פ. ויטן פיטרס
פרדריק ויטן פיטרס (באנגלית: Frederick Whitten Peters; נולד ב-29 באוגוסט 1946) הוא עורך דין ופקיד ממשל בכיר אמריקאי. התמחותו המשפטית היא במשפט אזרחי ובמשפט פלילי, כולל תיקי הונאה חוזית, הגבלים עסקיים, מיסים וביטחון. הוא שירת במגוון תפקידים בממשלה הפדרלית, כולל כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית.
ראשית חייו.
פיטרס נולד באומהה, נברסקה ולפני שהחל את לימודיו בבית הספר עברה משפחתו לשיקגו. הוא גדל בפרבר לייק פורסט שבצפון העיר, שם עסק אביו בעסקי אדריכלות, ושם הוא למד בבית הספר התיכון. אביו של פיטרס נפטר כאשר היה בן 13. הוא זכה למלגה ללימודים באוניברסיטת הרווארד וב-1968 הוא סיים שם את לימודי התואר הראשון שלו בבית הספר לכלכלה.
ב-1969 התגייס פיטרס לצי ארצות הברית וסיים בהצטיינות את הכשרתו בבית הספר למועמדים לקצונה בניופורט, רוד איילנד. בשל הכשרתו במדעי המחשב בהרווארד, הוא הוצב במרכז המודיעין של הצי האטלנטי בנורפוק וירג'יניה, שם הוא ניהל את חטיבת מערכות המחשוב. רגישותו של המידע שבו הוא טיפל במרכז המודיעין מנע ממנו להיות מוצב באזורים בהם התנהלה פעילות מלחמתית ולנסוע למספר ארצות זרות במשך עשר שנים מיום הצבתו. כאשר שירת שם, הוענק למרכז המודיעין ציון לשבח יחידתי על גילוי מעגן צוללות שנבנו בברית המועצות ששכן בקובה.
בפברואר 1972 השתחרר פיטרס מהצי ומיד המשיך את עבודתו שם כעובד אזרחי כדי להשלים מיזם מיוחד. באוגוסט אותה שנה הוא נשלח מטעם הרווארד להמשך לימודים בבית הספר לכלכלה של לונדון, שם הוא סיים ב-1973 תואר שני בכלכלה. לאחר מכן הוא החל את לימודיו בבית הספר הרווארד למשפטים. במהלך לימודיו שם הוא היה נשיא Harvard Law Review במשך שנתיים וסיים בהצטיינות תואר דוקטור למשפטים ב-1976.
קריירה משפטית.
לאחר סיום לימודיו שימש פיטרס כפקיד משפטי בלשכותיהם של כמה שופטים בוושיגטון, כולל שופט בית המשפט העליון ויליאם ברנן. ב-1978, הוא הצטרף למשרד עורכי הדין הוושינגטוני "ויליאמס וקונולי" וב-1984 הוא היה לשותף במשרד. במשרד זה הוא המשיך לעבוד עד 1995.
במשך כל תקופה זו שימש פיטרס גם כמרצה עוזר לדיני חוזים ממשלתיים בבית הספר קולומבוס למשפטים של האוניברסיטה הקתולית של אמריקה, ולימד הליכים פליליים מתקדמים במרכז למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. פיטרס שימש כחבר בוועדה המייעצת של מחלקת ההגנה לייעול וקידוד חוקי הרכש. הוא גם שימש כיושב ראש ועדת חוקי האחריות המקצועית של לשכת עורכי הדין של מחוז קולומביה.
קריירה ציבורית.