כמו אצל בני האדם גם לשדים יש מלכים, נסיכים, עדות ודתות. בקוראן הם מוזכרים במקומות רבים. הם מופיעים כמתנה שאלוהים נותן לשלמה המלך בצורת שליטה על ממלכת השדים.
ע'ול זהו שם כללי לשדים ומפלצות בתרבות הערבית.
אדם ולילית.
על פי אלפא ביתא דבן סירא, חיבור מסתורי ושנוי במחלוקת שהפך למקור של סיפורים עממיים, לילית הייתה האישה הראשונה שברא אלוהים עבור אדם הראשון. האגדות התלמודיות מספרות (2, 3), בעקבות פרק ב' בבראשית, שאלוהים הביא בפני אדם את כל בעלי החיים כדי שיקרא להם בשמות. כשעברו לפניו התקנא אדם באהבה שהייתה קיימת ביניהם, וניסה להזדווג עם כל נקבה ונקבה מאותם בעלי-חיים, אבל לא מצא בכך סיפוק. בצר לו התפלל לאלוהים וביקש לזכות גם אותו בבת זוג ראויה לו. שמע אלוהים לתפילתו וברא את לילית, בדרך שברא את אדם, אבל לא מעפר טהור, אלא מזוהמה ופסולת (בדרך דומה ברא אלוהים גם את חברתה של לילית - את נעמה). מהזדווגותו של אדם עם שתיהן נולדו שדים רבים. אלא שאדם ולילית לא נהנו זמן רב יחדיו. לילית לא הסכימה לאדנותו הגברית של אדם, ולא הסכימה לקיים עמו יחסי-מין בתנוחה השמרנית (פרקדן) אלא ביקשה "להיות למעלה", ובשל כך נתחייבה מיתה. אף על פי כן, לילית הצליחה להגיע ל"הסכם" עם מלאכי האלוהים, שבמקום להמיתה ניאותו, וגם היא הסכימה, שמאה מילדיה ימותו במקומה.
חוק הפעולה והתגובה
שלמה מיכאלס
שלמה מיכאלוביץ' מיכאלס (קרי: "מיכואלס"; ביידיש: שלמה מיכאָעלס; ברוסית: Соломон Михайлович Михоэлс) היה שם הבמה של שלמה ווֹבסי (ברוסית: Вовси; 16 במרץ 1890, דווינסק, לטביה – נרצח בליל 12/13 בינואר 1948, מינסק, בלארוס); היה שחקן יידיש, מנהיג תרבותי של יהודי ברית המועצות, ואחד מקרבנותיו של סטלין הידועים ביותר. נרצח בידי סוכנים של האם.וו.דה. (משטרת הביטחון הסובייטית) בתאונת דרכים מבוימת במינסק, בירת בלארוס ב-1948.
קורות חיים.
מיכאלס נולד בדווינסק, לטביה, למשפחה יהודית דתית. את השכלתו הראשונה הוא קיבל בתלמוד תורה. ב-1905 החל ללמוד במכללה ריאלית בריגה, אותה סיים ב-1908. ב-1911 נרשם לאוניברסיטה למסחר בקייב, אך לא סיים לימודיו עקב השתתפות בהפגנות סטודנטים. בין 1915–1918 למד משפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
ב-1918 עבר ללמוד משחק בסטודיו יהודי בהנחיית אלכסי גרנובסקי (אברהם אזרח). ב-1920 הקבוצה עברה למוסקבה והייתה הבסיס לתיאטרון היהודי, שהפך ב-1921 לתיאטרון הממלכתי-היהודי הסובייטי (גוס"ט). מ-1929 ועד להרצחו היה מיכאלס מנהלו האמנותי והרוח החיה של תיאטרון גוס"ט. בין תפקידיו הבלתי נשכחים הייתה דמות המלך ליר במחזהו של שייקספיר. במהלך מלחמת העולם השנייה, מ-1941, התגייס שלמה מיכאלס לגופים יהודיים תומכי המשטר הסובייטי, בראשם הוועד היהודי האנטי פשיסטי. הוא עמד בראש הוועד כל שנות פעילותו והיה הדמות החשובה בו. ב-1943 יצא במסגרת תפקידו למסע של שבעה חודשים במערב כדי לגייס תמיכה מוראלית וכספית בברית המועצות במלחמתה בגרמניה הנאצית.
בליל ה-12 בינואר 1948 זומן מיכאלס למינסק לדיון, כביכול, בהעלאת מחזה בלארוסי חדש. הוא נלקח ממלונו במכונית, הוסע לבית קיט של מנהיג מפלגה מקומי ושם נרצח. גופתו נזרקה בצד הדרך ליד המלון, ושם נדרסה על ידי משאית, במטרה לביים תאונת דרכים. הוא נקבר בבית הקברות של מנזר דונסקוי במוסקבה. מותו היה מכה קשה, בפרט ליהודי ברית המועצות, ולכל מעריציו ברחבי העולם היהודי - בכלל.
על שמו קרוי מרכז תרבות בינלאומי במוסקבה, וכמה רחובות בערים שונות ברחבי ברית המועצות. זמר המחאה הרוסי המפורסם, אלכסנדר גאליץ', כתב שיר לזכרו, שזכה בשעתו לפרסום רב. בישראל נקראו על שמו כיכר בתל אביב בקרבת תיאטרון הבימה, וכן רחובות בראשון לציון, בפתח תקווה ובשכונת קריית שמואל בחיפה.
בתו הבכורה, נטליה, הייתה נשואה למלחין היהודי משה (מואיסי) ויינברג. בתו השנייה, נינה, הייתה במאית ומורת תיאטרון במשך שנים רבות בבית הספר לאמנויות הבמה בית צבי, וחינכה דורות של שחקנים.
זיגזג
זִיגְזָג (או זיג-זג, בעברית: סִכְסָךְ) הוא קו שבור, בדפוס המורכב מפינות קטנות רבות בזווית חדה, המתנהלות בדרך החסומה על ידי שני ישרים.
זיגזג יכול להיות אחיד או לא אחיד בצורתו. מנקודת מבט סימטרית, זיגזג אחיד יכול להתקבל ממחרוזת של אותיות v הצמודות אחת לרעותה בשורה, או מקטע של קו שעליו מופעל שיקוף מוזז מסוים החוזר על עצמו:
כביש העולה במעלה הר עושה זאת לעיתים בזיגזג, כשהוא מתפתל ימינה ושמאלה לסירוגין, כדי לעשות את הכביש תלול פחות. גל משולש, שהוא גרף המהווה אינטגרל של גל מרובע, וכן גל שיני מסור, יכולים להיות מתוארים כזיגזגים אחידים. מספרי תפירה מעוצבים בצורת זיגזג כדי שגזירתו של הבד תגרום לכמה שפחות קרעים. אומנות הקדרות עושה שימוש רב בזיגזגים.
בשיח הפוליטי הישראלי נעשה שימוש בביטוי זיגזג פוליטי (ובפועל הנגזר מהמילה, "זִגְזֵג"), במובן של ביצוע מהלכים והבעות דעה שמהווים שינויים חוזרים בדעה הפוליטית.
מקור המילה "זיגזג" הוא במילה הצרפתית Zigzag, שבתורה נגזרת מהמילה הגרמנית Zickzack, שפירושה ברק.
הסופר דויד גרוסמן כתב ספר בשם 'יש ילדים זיגזג'. הספר הוסרט.
מלחמת יוגורתא
גוספל
מוזיקת גוספל היא מוזיקה דתית נוצרית ולה מספר סוגות. מטרתה היא להביע אמונה אישית או ציבורית ודבקות ב"חיים נוצריים" ובמקביל לתת חלופה דתית נוצרית למוזיקה הפופולרית החילונית. שתי הסוגות מהן נוצר הגוספל הן הספיריטואלז - שירת העבדים האפרו-אמריקאים שהגיעה עימם מאפריקה והתפתחה בארצות הברית; ומזמורי הדת הכנסייתיים שהגיעו לארצות הברית מאירופה. שני הזרמים הללו שימרו את יחודם אך גם הושפעו אחד מהשני ובימינו ניתן למצוא את סוגיה השונים של מוזיקת הגוספל בצמתים שונים לאורך הדרך שבין שני הקצוות המקוריים.
כמו סוגים אחרים של מוזיקה נוצרית, היצירה, הביצוע, המשמעות ואפילו ההגדרה של מוזיקת הגוספל משתנים בהתאם לתרבות ולהקשר החברתי. מוזיקת הגוספל נוצרת ומבוצעת למספר מטרות: דתיות, טקסיות, למטרות הנאה וכמוצר בידורי שיווקי. הרעיון המרכזי העובר כחוט השני במילים ובלחן של מוזיקת הגוספל הוא האדרה, שבח ותודה לאלוהים, לישו ולרוח הקודש והטפה לחיזוק האמונה באל.
המונח גוספל הוא השם האנגלי לבשורות הנוצריות. ארבע הבשורות הן מהמרכיבים המרכזיים בברית החדשה ומתארות את לידתו, חייו, תורתו, צליבתו ותחייתו של ישו הנוצרי מנקודת מבטם של מספר דמויות בחייו.
סגנון.
ניתן לומר, בקווים כלליים, כי השירה היא המאפיין הדומיננטי במוזיקת הגוספל ולעיתים קרובות היא מבוצעת תוך שימוש נרחב בהרמוניה. פעמים רבות נעשה שימוש במקהלה, הן בשירה המובילה והן בליווי ווקאלי לסולן. הכלים המובילים בליווי השירה הם בדרך כלל קלידים כגון: פסנתר ואורגן האמונד וגם כלי נשיפה, תופים, גיטרה (ואף גיטרה חשמלית בגוספל המודרני יותר) וגיטרה בס.
הגוספל העכשווי כולל את תת-הסוגות: גוספל עירוני עכשווי (מכונה לעיתים "גוספל שחור " Black Gospel"), גוספל דרומי ו"גוספל מודרני" הידוע יותר בשם מוזיקה נוצרית עכשווית.
היסטוריה.
כבר מייסוד הכנסיות הראשונות הייתה המוזיקה חלק בלתי נפרד מהפולחן הנוצרי. רובה של אותה מוזיקה נוצרית מוקדמת לא היה מיועד לביצוע על ידי קהל המתפללים, אולם, כשהתפשטה התנועה הפרוטסטנטית החלו להיות מחוברים מזמורים שנועדו לביצוע בשירת הקהל ואלו הפכו למקובלים. בעת שהמהגרים האירופאים החלו ליישב את הקולוניות בצפון אמריקה, השתמשו קהילות רבות במזמורים אלו במשך טקסים ותפילות. מוזיקה דתית זו והחשיבות ההולכת וגוברת שלה בקולוניות האמריקאיות היוו את בסיסו של "הגוספל הלבן" בעת שמלחינים מקומיים השתמשו בסגנון של המזמורים המסורתיים והחלו ליצור מזמורים חדשים.
באותה עת, סחר העבדים מאפריקה לקולוניות האמריקאיות, הביא את העבדים האפריקאים לארץ זרה ועוינת. עבדים רבים הביאו איתם מאפריקה מסורת עשירה של שירה והם השתמשו בה כדי לתקשר עם עמיתיהם ולנחם אותם בעבודה החקלאית ולאחריה. במקביל, האמונה הדתית הנוצרית והפולחן הכרוך בה, החלו לתפוס מקום מרכזי בחיי קהילות העבדים האפרו-אמריקאים ושירים אלו, שכונו ספיריטואלז, יצרו את הבסיס לסגנון התפילה והזמרה הרגשני והנלהב האופייני לקהילות אלו. הספיריטואלז סיפקו נחמה כלשהי בעיתות מצוקה וחלק משירים אלו שולבו בלחנים וקצבים של סוגי מוזיקה חילונית כגון בלוז ורגטיים וכך נוצר "הגוספל השחור" המוקדם.
נראה ששני זרמים אלו של מוזיקת הגוספל נפגשו בדרום ארצות הברית בשנותיה המוקדמות של המאה ה-20. זמרי קאנטרי לבנים החליפו לעיתים מזומנות רעיונות מוזיקליים עם עמיתיהם השחורים, כולל השימוש בתכנים דתיים במוזיקה חילונית. מוזיקאים לבנים הכירו במידה רבה את האיכויות ההרמוניות והקצביות של המזמורים השחורים המודרניים. תופעה זו הביאה לייסודן של רביעיות קוליות שלוו לעיתים בכלי הנגינה שהיו בשימוש בלהקות קאנטרי. ענף זה של הגוספל שבו זמרים לבנים משתמשים בטכניקות קוליות של עמיתיהם השחורים נודע בשם "גוספל דרומי" (Southern gospel).