פודוקנמיים או צבים גדולי-ראש (שם מדעי: Podocnemididae) הם משפחת צבים קטנה ואחת משלוש המשפחות של תת-סדרת צבים מצדדי-צוואר (Pleurodira). הם חיים בטבע במדגסקר ובאמריקה הדרומית. צבים אלה אינם יכולים להכניס את ראשם לשריונם, אך יכולים להשפיל את העורף בצמוד לחלק העליון של השריון. צווארם קצר יותר משל בני המשפחות הקרובות אליהם פלומדוזיים ונטויי-צוואר. השריון השטוח והעגלגל עוזר להם לשחות ביעילות.
הם שחיינים טובים שיכולים להגיע לאורך 1 מ' ולמשקל של 90 ק"ג אצל צב אראו והוא המין הגדול בבני תת-סדרה זו. בעבר היה מין אפילו יותר גדול - הסטופנדמיס (Stupendemys), צב המים המתוקים הגדול ביותר בעולם, שאורך השריון שלו הגיע ל-3.3 מ'. צבים אלו מותאמים לחיים מתחת למים וניזונים בעיקר מצמחייה מימית ואצות.
מיון.
סוגים נכחדים מהמשפחה:
סדרת הרובוטים
סדרת הרובוטים היא סדרה בת ארבעה ספרים, פרי יצירתו של אייזק אסימוב. בנוסף לספרים, סיפורים רבים של אסימוב קשורים לסדרה, ביניהם אלו שנכללו בקבצים "אני, רובוט" ו"בארץ הרובוטים", וכן הספר "האדם הפוזיטרוני". המקשר בין כל הסיפורים והסדרה הוא קיומם של רובוטים דמויי-אדם הנכפפים לשלושת חוקי הרובוטיקה.
הסדרה נחלה הצלחה מרובה בישראל והוצאה בכמה מהדורות שונות. בין מתרגמיה היו חיים גליקשטיין, רמי שלהבת ועמנואל לוטם.
עלילות הספרים.
עלילת הסדרה סובבת סביב כדור הארץ וחמישים עולמות ההתיישבות סביבו. בכדור הארץ חיים אנשים בצפיפות בערים דחוסות, ואילו בכוכבים השונים יש מרחב ותרבות חיים מבודדת ושונה מאוד. רובוטים דמויי אנוש נפוצים בכל עולמות האדם, אם כי מתייחסים אליהם יותר בחשדנות בכדור הארץ. הספרים הראשונים עוסקים בבלש אלייג'ה ביילי, שחוקר שלוש תעלומות רצח שונות בכוכבי לכת שונים, ובשותפו הרובוטי ר' דאניל אוליבאו. במהלך חקירותיו של ביילי מועלות שאלות פילוסופיות על מקומו של האדם בעולם, על מקומה של החברה בחיי האדם, על ההבדל בין אדם לרובוט ועוד. בסופו של דבר ביילי מייסד את תנועת ההתנחלות החדשה, במסגרתה בני אנוש פורצים חזרה לחלל ומתחילים להתיישב בעולמות שונים, מה שהיווה תחילתה של האימפריה הגלקטית המתוארת בסדרות אחרות. בספר הרביעי הסדרה, המתרחש מאתיים שנה לאחר מכן, מנסה ר' דאניל לעצור מזימה להשמדת כדור הארץ, אך נכשל בשל מגבלותיו הרובוטיות, והוא נחוש בדעתו להצליח להתמודד עימן כדי להגן על האנושות כולה.
הספרים בעברית.
רשימת סיפורי הרובוטים הקשורים לסדרה שתורגמו לעברית.
אני, רובוט.
הוצאת מסדה, 1970. הוצאת כתר, 2004
בארץ הרובוטים.
הוצאת מסדה, 1975.
השראה.
אחד ממקורות ההשראה של אסימוב היו הזורומים, גזע של בני אנוש מכניים מהסיפור "הלווין של ג'יימסון" שנכתב על ידי ניל ר. ג'ונס בשנת 1931. אסימוב קרא את הסיפור בגיל 11, והודה כי הסיפור היווה מקור ההשראה שלו לרובוטים טובים המשרתים את בני האדם בהגינות.
הקשר לסדרות אחרות של אסימוב.
אסימוב שילב את סדרת הרובוטים עם סדרת המוסד שלו, כך שר' דאניל אוליבאו הופיע בספרים שונים של הסדרה. הסדרה גם קושרה לסדרת האימפריה. בסדרת האימפריה מוזכר כי כדור הארץ נעשה רדיואקטיבי ולא ראוי למגורי אדם. בספר "רובוטים ואימפריה" מתואר כיצד זה קרה. אמנם בספר "הכוכבים כאבק" מצוין כי כדור הארץ נעשה רדיואקטיבי בשל מלחמה גרעינית, אך אסימוב תירץ את הסתירה בכך שההיסטוריה שובשה ולא נזכרה נכון.
מוזיקת טראפ
מוזיקת טראפ (באנגלית: Trap music) היא ז'אנר מוזיקלי שהתפתח בסוף שנות ה-90 בדרום ארצות הברית. השם של הז'אנר מגיע ממילת סלנג אמריקאית שמשמעותה "מלכודת" (trap), אשר מתייחסת למקום שבו נעשות עסקאות סמים.
הטראפ מאופיין בסאונד אגרסיבי. המוזיקה מונעת על ידי מכונת תופים אלקטרונית, ומאופיינת בצלילי מצילת "היי-האט", ובבסים עוצמתיים. מילות השיר לעיתים קרובות עוסקות בסמים ואלימות, אך אמנים רבים אחרים גם עוסקים בנושאים אחרים.
מאפיינים.
מוזיקת הטראפ המוקדמת אופיינה בעיקר במילים אפלות, מאיימות, ולוחמניות שבדרך כלל כוללות קללות, אך במרות השנים הז'אנר נעשה מגוון יותר, והמילים עשויות להיות שונות בהתאם לאמן. נושאים מילוליים הטיפוסיים לסגנון, הם נושאים שמתארים בין היתר מצוקה, סבל, חיי רחוב, עוני, אלימות וחוויות קשות בסביבה העירונית; אך מנגד גם חיי פאר, עושר, שימוש בסמים ונשים.
מוזיקה הטראפ משלבת שימוש נרחב בסינתיסייזר ובמכונת תופים ומאופיינת בצלילי מצילת "היי-האט", ובבסים אלקטרוניים דומיננטיים. מפיקי טראפ לעיתים קרובות מוסיפים למוזיקה כלי נגינה אחרים שמקורם בסאמפלים, הכוללים בין היתר כלי מיתר וכלי נשיפה. מאפיינים אלו מקיימים את המאפיינים של מוזיקת הטראפ שמקורם במפיק .
למוזיקת טראפ יש טווח רחב של מקצבים. למרות זאת, הטמפו (מהירות מוזיקלית) של ביט טראפ אופייני יהיה בסביבות 140 BPM, מאה ארבעים פעימות לדקה.
היסטוריה.
המונח "טראפ" (מלכודת) נטבע בעגה המקומית כדי להתייחס למקומות שבהם מתבצעות עסקאות סמים ולהראות עד כמה קשה להימלט מאורח החיים הזה. מקור המונח באטלנטה שבג'ורג'יה, שם ראפרים כמו Cool Breeze ,Dungeon Family ,Outkast, ליל ג'ון ו-Ghetto Mafia היו בין הראשונים שהשתמשו במונח הזה במוזיקה שלהם.
שנות ה-90.
ב-1992, צמד הראפרים UGK, היו הראשונים להקליט שיר בז'אנר בשם "Cocaine In The Back of the Ride" מתוך האלבום שלהם "The Southern Way". לאחר מכן, מאוחר יותר ב-1992, הוציאו צמד הראפרים את השיר "Poket Full of Stones" שהיה פופולרי וב-1993 נכלל בסרט "Menace II Society""." ב-1996, ראפר בשם מאסטר פי הוציא את השיר "Mr. Ice Cream Man" מתוך אלבום האולפן החמישי שלו Ice Cream Man"." מעריצים ומבקרים התחילו להתייחס לראפרים שנושא הכתיבה העיקרי שלהם היה סחר בסמים, כ"ראפרים של טראפ" ("trap rappers").
שנות ה-2000.
בין תחילת לאמצע שנות ה-2000, מוזיקת הטראפ החלה לצוץ כסגנון מוזיקלי מוכר - לא רק כנושא מילולי בראפ - לאחר ההצלחה המסחרית של מספר אלבומים ושירים שכללו בתוכם מילים בנושא החיים "במלכודת" ("life in "the trap), סחר בסמים והמאבק להצלחה. מספר ראפרים כמו .T.I, ג'יזי, גוצ'י מיין, יו גוטי וריק רוס לקחו השראה מהחיים ברחוב רווי הפשע והסמים, יצרו להיטים עולמיים, ועזרו להרחיב את הפופולריות של הטראפ, שהתחיל להופיע בצורה משמעותית יותר במיקסטייפים ובתחנות רדיו מחוץ לדרום ארצות הברית.
2010 – היום.
בסביבות שנת 2012, החל הטראפ לצבור פופולריות בתור סגנון מוזיקה אלקטרונית כחלק מהעולם ה-EDM, אשר מאז הפך לסגנון אלקטרוני נפרד אשר קרוי גם הוא טראפ. סגנון הפיוצ'ר באס הושפע רבות מזרם הטראפ האלקטרוני והתפתח ממנו. עיקר התפתחותו של הטראפ הייתה חדירתו לסצנת ההיפ-הופ, עד להפיכתו לתת הז'אנר העיקרי בה. בשנת 2013, מוזיקת הטראפ האלקטרונית הפכה לפופולרית במיינסטרים בזכות אמנים כמו המפיק די ג'יי סנייק. במאי 2015, ז'אנר הטראפ שוב עלה לפסגות מוזיקת המיינסטרים כאשר הראפר פטי ואפ הוציא את הסינגל "Trap Queen" והגיע למספר 2 ברשימת בילבורד הוט 100. בשנת 2018, יצר הראפר והמוזיקאי צ'ילדיש גמבינו את השיר "This Is America", שהפך למספר 1 בבילבורד והושמע מעל 65 מיליון פעמים בשבוע הראשון להוצאתו לאור. אמני טראפ בולטים כיום הם מיגוס, פיוצ'ר, יאנג ת'אג, גוצ'י מיין, טראוויס סקוט, קארדי בי, ליל פאמפ ועוד.
בישראל.
בארץ סצנת הטראפ מצומצמת יחסית ואינה נחשבת למיינסטרים כמו בארצות הברית. ישנו טראפ בישראל שהוא לרוב מבודח ובעל אווירה לא רצינית על גבול הפרודיה וטראפ בעל אווירה יותר רצינית. בין אמני הטראפ הישראלים ניתן למנות אמנים צעירים כדוגמת נורוז, דודו פארוק, יאנג בויז, דור3, מיכאל סוויסה, טדי נגוסה, הלם תרבות ושרק וצוקוש ואמנים יותר ותיקים כמו פלד, לוקץ' ושקל.
ב-2020 שודרה אופרת הטראפ "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי" של היוצר תמיר בר בשיתוף אמנים מסצנת הטראפ הישראלית בכאן 11.
אובדן מזון
אובדן מזון מתייחס למזון אשר היה מיועד למאכל אדם ומסיבות שונות התקלקל או לא נאכל על ידי האדם. אובדן מזון מתרחש בכל שלבי אספקת המזון, החל משלבי הייצור, האחסון, האריזה והעיבוד, ועד לשלבי הקמעונאות והצריכה. מקובל להפריד בין אובדן מזון, המתייחס לאיבודי מזון במהלך שלבי הייצור, העיבוד והשיווק, לבין זריקת מזון תקין על ידי צרכנים.
במדינות בעלות הכנסה נמוכה, רוב אובדן המזון מתרחש בשלבים הראשונים של הליכי הייצור: בשלבי הגידול בשדה, האחסון והעיבוד. ואילו במדינות מפותחות בממוצע מעל ל-100 ק"ג לנפש לשנה הופך לפסולת מבלי שנוצל לאחר שנרכש.
היקף התופעה.
במחקר שנערך בשנת 2010/2011 על ידי ארגון המזון והחקלאות של האו"ם (FAO), דווח שסך אובדן המזון בעולם מסתכם בכ-1.3 מיליארד טון לשנה, המהווים כשליש מסך המזון המיוצר לשם צריכת בני אדם. הערך הכלכלי של אובדן המזון בעולם נאמד בכ-940 מיליארד דולר לשנה.
אובדן מזון בישראל.
בישראל ההוצאה על צריכת מזון מהווה כ-16% מסל הצריכה הממוצע של משקי הבית בישראל. אובדן המזון בישראל לאורך שרשרת האספקה נאמד בכ-2.5 מיליון טון מזון, המהווים כ-35% מכלל המזון המיוצר. בשנת 2015 אובדן פירות וירקות הוערך בכ-45% מסך ייצור פירות וירקות בישראל. השווי הכלכלי של נתוני אובדן אלו הוא כ-18 מיליארד ש"ח בשנה (1.6% מהתוצר המקומי).