הפוסום מנוצה-הזנב הוא יונק פעיל לילה ששוכן מרבית הזמן על העצים. הרפידות והכריות הדביקות בכפות הידיים והרגליים מאפשרות לו להיצמד לעצמים, והצורה המיוחדת של אצבעותיו מותאמת בצורה מושלמת לאחיזת ענפים דקים; נוסף על אלה, זנב הנוצה הדקיק שלו משמש לאיזון או ללפיתת ענפים בתור רגל חמישית. המאפיינים הללו הופכים אותו לטפסן מעולה וזריז. את שעות היום הפוסום נוטה לבלות בשינה בחלל עץ או בעלווה הצפופה, אך נקבות מיניקות נאלצות לעיתים לתור אחר מזון גם בשעות האור כדי לייצר חלב לצאצאים.
הפוסום מנוצה-הזנב חי בבדידות ברוב השנה, להוציא מפגשים קצרים לצורך רבייה. שטח המחיה שלו קבוע, והוא ניזון בעיקר מצוף, אבקה, פירות רכים, זרעים, פרחים וחרקים. גודלו הקטן של הפוסום הופך אותו לטרף פוטנציאלי למינים רבים. הפוסום נוטה להיצמד לעלווה הצפופה שעל הענפים כדי להימנע מטריפה, וממעט לרדת לקרקעית היער שבה הוא איטי ופגיע יותר. הטורפים כוללים בין השאר דורסי לילה ונחשים.
לפוסום מנוצה-הזנב יש שתי עונות רבייה במהלך השנה: בסביבות ינואר ובין יולי לאוקטובר. לא ידוע האם המין פוליגמי או מונגומי. הפוסומית ממליטה בכל פעם 1–2 צאצאים בלבד, וגודל השגר מוגבל בהתאם למספר הפטמות בכיס. התקשורת בין הפוסומים מנוצי-הזנב נעשית באמצעות קולות וחותמי ריח. תוחלת החיים של הפוסום מנוצה-הזנב אינה ידועה בבירור; פוסומים שהוחזקו בשבי חיו שנה וחצי בלבד (כ-20 חודשים), אך לא ברור האם גם בטבע תוחלת החיים קצרה כל כך.
מצב.
הפוסום מנוצה-הזנב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייה גדולה, סובלנות מסוימת לפעילות אנושית בבית הגידול, העדר איומים משמעותיים, וגם מאחר שלא סביר שתהיה ירידה במספריו בעתיד הקרוב. הוא נמצא במספר אזורים מוגנים על פני טווח התפוצה שלו, וזקוק למחקרים מפורטים יותר אודות האקולוגיה והביולוגיה שלו. אומדן האוכלוסייה אינו ידוע והמגמה הכללית יציבה.
הפוסום מנוצה-הזנב ניצוד על ידי הילידים הפפואנים עבור זנבו הייחודי שנחשב ליקר ערך ובעל משמעות טקסית.
פוסום מפוספס ארך-אצבע
פוסום מפוספס ארך-אצבע (שם מדעי: Dactylonax palpator; קרוי גם טריוק ארך-אצבע) הוא מין של יונק כיס קטן במשפחת הכיסנאיים שמצוי ברמות ההרריות של גינאה החדשה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא נבדל מהמינים בסוג פוסום מפוספס במספר תכונות מורפולוגיות ייחודיות, שהבולטת שבהם היא האורך יוצא הדופן של האצבע הרביעית. מין זה פעיל בעיקר בשעות הלילה וניזון מחסרי חוליות. אין מידע רב אודותיו, ומצב שימורו יציב.
טקסונומיה.
הפוסום האצבעי שייך למשפחת הכיסנאיים בתת-סדרת הפוסומים שבסדרת הקנגוראים. הדגימה הראשונה של המין נאספה על ידי החוקר והצפר הבריטי וולטר גודפלו ששלח אותה לבריטניה, והזואולוג הצרפתי תיאר אותו לראשונה בשנת 1888 בתור מין בסוג פוסום מפוספס ("Dactylopsila") לצד שלושת המינים האחרים: פוסום מפוספס מצוי, פוסום מפוספס טייט ופוסום מפוספס גדול-זנב.
בשנת 1910, הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס הקצה עבורו סוג נפרד הקרוי Dactylonax על בסיס המורפולוגיה הייחודית; אף על פי כן, לאורך המאה ה-20 טקסונומים רבים (קולין גרובס וטים פלנרי למשל) דבקו בסיווג של מילנה-אדואר, ורק בשנת 2007 המין קיבל שוב מעמד של טקסון מונוטיפי על ידי הזואולוג האוסטרלי כריס הלגן. הרשימה האדומה של IUCN מתבססת על הסיווג של הלגן.
אנטומיה ומראה.
הפוסום האצבעי הוא כיסאי קטן בגודל סנאי, שמתאפיין בגוף גמיש וגלילי ובראש קצר ומעוגל. האוזניים קצרות ומחודדות, העיניים בינוניות וחרוזיות והאף קטן. הזנב ארוך, סבוך ועגול בקצהו. כפות היד והרגל של הפוסום מכוסות ברפידות גדולות שהופכות אותו לטפסן מצוין, והאצבעות שלו ארוכות ודקיקות עם טפרים חדים. אורך ראשו וגופו של הפוסום האצבעי: 26-20 סנטימטרים, אורך זנבו: 24-17 סנטימטרים ומשקלו: 320 גרם. הכיס של הפוסומית מחולק לשני חלקים באמצעות קפל עור מרכזי, ולכל חלק יש פתח נפרד ופטמה יחידה.
אף על פי שהפוסום האצבעי זהה למיני הפוסום המפוספס מבחינה חיצונית, הוא נבדל מהם במספר תכונות עיקריות: האצבע הרביעית בכף היד (הקמיצה) דקיקה מאוד וארוכה בצורה יוצאת דופן, כמעט פי 3 מהאצבעות הרגילות, והמורפולוגיה הייחודית שלה דומה מאוד לזו של האיי איי - פרימט לילי ממדגסקר. הקמיצה מצוידת גם בטופר זעיר דמוי מסמר ששונה מטפרים הגדולים באצבעות האחרות, והיא מיועדת לשליפת חרקים מחורים וסדקים. החותכות הקדמיות של הפוסום גדולות וחסונות ומתאמות לכסיסת קליפות עצים. בנוסף, הפוסום האצבעי נבדל מהפוסומים המפוספסים בגולגולת מקושתת ומסיבית ובלוע קצר ומעוגל יותר.
לפוסום האצבעי פרווה עבה ועדינה עם מרקם משי. צבעה לבן מלוכלך או אפרפר חיוור, והיא נוטה להיות בהירה ובוהקת יותר בגחון, במפשעה ובחזה. הגוף מפוספס לסירוגין בדפוס חום ערמוני-לבן על פי הסדר הבא: 3 רצועות ערמוניות עבות במיוחד על הגב והצלעות, וזוג פסים לבנים דקיקים בצדדי הגב; בנוסף, יש רצועות ערמוניות על הזרועות והרגליים שמחוברות לרצועות הערמוניות בצלעות. הזנב בצבע שחור פחם להוציא כתם ערמוני בבסיס וכתם לבן בקצה. סימוני הפנים של הפוסום ארוך האצבעות דומים לאלו של הפוסומים המפוספסים: משולש שחור או ערמוני על המצח, רצועות שחרחרות עבות לאורך העיניים, וכתם לבן בצורת Y על החרטום. הלחיים לבנבנות, האוזניים שחורות, וסביב העיניים יש טבעות לבנות דקיקות. האף והכפות קירחים וורודים.
ביולוגיה.
הפוסום האצבעי אנדמי לאי גינאה החדשה המחולק בין פפואה לאינדונזיה; טווח התפוצה העיקרי שלו משתרע לאורך רכסי ההרים החוצים את האי ממזרח למערב: רכס אואן סטנלי, רכס ביסמרק ורכס מאוקי, ויש אוכלוסיות מבודדות בחצי האי הואון וברכס ארפק בחצי האי ראש-ציפור. בית הגידול של הפוסום מורכב מיערות עננים ויערות גשם טרופיים ברום 3,050-850 מטר מעל פני הים, כשמרבית הפוסומים חיים מעל 1,200 מטר.
הפוסום האצבעי הוא יונק פעיל לילה ופעיל דמדומים שניזון בעיקר מחרקים וזחלים. הפוסום נוהג להתרוצץ בין גזעים רקובים ששופעים ברמשים, ומשתמש בשיניו החדות והארוכות כדי לכרסם בקליפת העץ; האורך היוצא דופן של הקמיצה, מאפשר לו לתחוב אותה עמוק בקליפת העץ ובחורים קטנים ולהוציא באמצעותה חסרי חוליות; שימוש דומה נעשה גם בלשון הדקיקה והארוכה. כאשר הקמיצה הארוכה איננה בשימוש, היא מקופלת בצורת סוגר מרובע ( ] ).
אף על פי שהפוסום האצבעי מטפס היטב על עצים, הוא פחות מותאם לחיים על צמרות העצים יחסית למיני הפוסום מפוספס. עדות לכך, היא העובדה שהוא מבלה חלק ניכר משעות הציד שלו על האדמה, ולא רק על העצים; בנוסף, הוא בונה לעיתים קרובות את הקן העשבוני שלו על האדמה בין שורשי העצים, ובמידה פחות יותר בחללי עצים. הפוסום האצבעי הוא יונק חברתי, וקן אחד עשוי לאכלס 4–5 פוסומים בו זמנית. אין מידע זמין אודות הרבייה ומחזור החיים של המין.
מצב.
הפוסום האצבעי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, התרחשותו במספר אזורים מוגנים, ומכיוון שירידה משמעותית במספריו איננה סבירה. הפוסום אמנם נרדף לעיתים קרובות על ידי התושבים המקומיים עבור בשרו, אך בית גידולו הבלתי נגיש מגן עליו במידה רבה מפני ציד, כך שאין איומים משמעותיים על המין. מגמת האוכלוסייה אינה ידועה.
פוסום מפוספס גדול-זנב
פוסום מפוספס גדול-זנב (שם מדעי: Dactylopsila megalura; קרוי גם טריוק גדול-זנב) הוא מין פוסום בינוני דמוי סנאי בסוג פוסום מפוספס שאנדמי לגינאה החדשה והמין הגדול בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1932 על ידי הזואולוגים הבריטים גיי דולמן (Guy Dollman) ווולטר רוטשילד, מזוג דגימות שנאספו על ידי האורניתולוג האוסטרלי פרד שו מאייר בהרי ויילנד במרכז האי.
אנטומיה ומראה.
הפוסום גדול-הזנב מתאפיין במבנה גוף גלילי ואלגנטי, ראש קצר וחרטום מחודד. האוזניים קצרות ומשולשות, העיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה, והאף והלוע קטנים. סימן ההיכר הבולט ביותר של המין אשר העניק לו את שמו, הוא זנבו העבה והענקי דמוי זנב הסנאי שזהה ברוחבו לרוחב הגוף ואף ארוך ממנו. האצבעות של הפוסום דקיקות וארוכות, והאצבע השלישית בכף היד מוארכת במיוחד; הטפרים גם הם דקיקים וארוכים. המבנה יוצא הדופן של האצבעות נועד לאפשר לפוסום לשלוף חרקים מקליפות עצים ומסייע לו גם להיתלות על ענפים. אורך ראשו וגופו של הפוסום גדול-הזנב: 24-20 סנטימטרים ואורך זנבו 28–29 סנטימטרים; משקלו אינו ידוע. הדו-צורתיות הזוויגית אינה ניכרת, אך הנקבות קטנות ככל הנראה מן הזכרים.
הפרווה של הפוסום גדול-הזנב צפופה ושעירה. צבעה הכללי אפרפר חיוור או לבן מלוכלך, והיא הופכת לבהירה יותר בגחון ובחזה. לאורך הגב והצלעות ישנם שלושה פסים בולטים בצבע שחור מבריק או מהגוני, והם עבים וכהים יותר מאצל פוסומים מפוספסים אחרים. למעשה, העובי של הפסים הכהים גורם לכך שפוסום זה נראה כבעל פרווה שחורה עם זוג פסים לבנים דקיקים וכתמים לבנים במותניים ובגחון. זרועותיו ומחצית מרגליו של הפוסום בצבע שחור, שמהווה המשך לפסים השחורים שעל הצלעות. הזנב בצבע אפרפר בבסיס, והופך לשחור מבריק לקראת האמצע.