בשנת 1937 פרסם קוז מאמר קצר למדי ששמו The Nature of the Firm (אופי החברה). במאמר זה טבע לראשונה את המונח עלויות עסקה (transaction costs). עלויות עסקה הן העלויות שהצדדים לאינטראקציה כלכלית נושאים בהן כדי להגשים את העסקה. בנוסף, מאמרו של קוז משווה בין חתימת חוזה להתאגדות חברה וממחיש את היעילות האפשרית העשויה לצמוח ממיזוג אנכי של חברות (ובכך, יש הטוענים, שייך את עצמו קוז לאסכולת שיקגו).
השאלה איך חברה נוצרת היא לכאורה פשוטה. יזם הרוצה לקדם עסק מסוים שוכר אנשים נוספים שיעשו חלקים מהעבודה הדרושה לקידום המיזם. השאלה המעניינת יותר, עליה מבקש המאמר לענות, היא מה הסיבה הכלכלית לתופעה, או, במילים אחרות, למה קיימים תאגידים? לכאורה, אם השוק אומנם יעיל (כפי שהיה מקובל לחשוב אז), האין זה הגיוני כי אותו יזם יתקשר בחוזה עם אותם אנשים שיספקו לו את השירותים והמוצרים הדרושים לו לשם קידום המיזם?
קוז הבחין כי להתקשרות בחוזה באמצעות השוק, יש שורה ארוכה של עלויות עסקה. כך למשל, יש עלות לחיפוש מידע, עלויות משא ומתן, עלויות שמירה על הקניין הרוחני, עלויות פיקוח ואכיפה, וכן עלויות הנובעות מהתנהגות אסטרטגית של הצדדים לפני, ובעיקר אחרי חתימת החוזה. לעומת זאת, אם החברה יכולה לבצע את המהלכים האלו, כהליכים פנימיים, היא יכולה לחסוך חלקים ניכרים מעלויות אלו.
מאידך גיסא, קיימות גם עלויות לייצור הפנימי. עלויות אלו כוללות למשל עליה בעלויות הפיקוח על חברה שעוסקת בתחומים שונים ומגוונים, עליה בעלויות הניהול וקשיים בהקצאת המשאבים בחברה וכו'. קוז טען כי ככל שהחברה גדלה, הרווח מהוספת עוד רכיב לחברה הולך ופוחת עד שהוא נהיה שלילי, קרי, לא רווחי ולכן לא כדאי לחברה.
במילים אחרות, גודל החברה, הנמדד באמצעות הכמות של ההתקשרויות הפנימיות של החברה לעומת החיצוניות (החוזיות) שלה, משקף את הניסיון למצוא את נקודת האיזון האופטימלית בין עלויות ההתקשרויות החוזיות ועלויות ניהול חברה גדולה.
The Problem of Social Cost.
גולת הכותרת של עבודתו של קוז הייתה פרסום המאמר The Problem of Social Cost (בעיית העלות החברתית) בשנת 1960. במאמר זה יצר קוז את חוק קוז המפורסם, לפיו אם עלויות העסקה מספיק קטנות, ואם הזכויות המשפטיות (הקנייניות) ברורות מספיק, אזי אופי המשטר המשפטי לא ישנה את התוצאה הסופית אליה יגיעו הצדדים, אלא יהיה לו רק אופי חלוקתי.
לדוגמה (הלקוחה ממאמר זה), אם חקלאי בעל שדות וחוואי בעל עדר הם שכנים, ופרות החוואי הורסות בקביעות את חלקות בעל השדות, אזי, אם עלויות העסקה קטנות מספיק, אין זה משנה אם המשטר המשפטי יאסור או ירשה לפרות לשוטט על חלקות החקלאי, שכן הצדדים יגיעו לפתרון אופטימלי בכל מקרה.
מסקנה נוספת של המאמר הייתה כי ביחסים נזיקיים ההפרדה בין מזיק לניזוק הנה, מנקודת ראות כלכלית, מלאכותית, והצדדים סימטריים ביניהם. כך למשל, אם שדה תעופה גורם רעש הנשמע בבניין מגורים - מהבחינה הכלכלית לא ניתן להבחין האם שדה התעופה הוא המזיק, בכך שהוא גורם רעש לתושבי הבניין, או שהוא הניזוק, בכך שתושבי הבניין, בעצם נוכחותם במקום, הם שיוצרים את הנזק (לעצמם).
קשה להפריז בחשיבות מאמרו זה של קוז. המאמר הוליך אחריו שורה ארוכה מאוד של תאוריות כלכליות ומשפטיות, ולמעשה, בעיני רבים, פרסומו נחשב לנקודת המוצא שממנה נוסדה אסכולת המשפט וכלכלה, שהיא מהבולטות ביותר בתחום חקר המשפט בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. לשם סיבור האוזן יצוין כי מאמרו של קוז הוא המאמר המצוטט ביותר בספרות המשפטית העולמית, בספרות הכלכלית העולמית, בספרות במדעי החברה, ואולי בכלל.
תאוריות מודרניות בהרבה (כמו תורת הערך) תוקפות את משפט קוז. כיום, עצם נכונותו של משפט קוז, או לפחות הפירושים שניתנו לו ויישומיו במצבים קיצוניים, שנויים במחלוקת.
קוז מוזכר לעיתים קרובות כ"אבי" הרפורמה במדיניות הקצאת תדרי הרדיו, קטע מהספקטרום האלקטרומגנטי שבתחומו ניתן ליצור קרינה אלקטרומגנטית על ידי הזנתה של אנטנה בזרם חילופין, וזאת בהתבסס על מאמרו "The Federal Communications Commission" משנת 1959. במאמרו מותח קוז ביקורת על החכרת התדרים, ומציע זכויות בעלות כשיטה יותר יעילה להקצאת תדרים למשתמשים. בנוסף, עלויות העסקה של גישתו של קוז משפיעות מאוד כיום על התאוריה הארגונית המודרנית, אליה הוכנסו על ידי אוליבר ויליאמסון.
אליפות אירופה בכדורגל נשים
אליפות אירופה בכדורגל נשים (באנגלית: UEFA European Women's Championship) היא תחרות כדורגל הנשים המרכזית לנבחרות המאורגנת על ידי אופ"א, הקונפדרציה האירופית לכדורגל. האליפות נערכה לראשונה ב-1984 ומאז מתקיימת פעם בארבע שנים. שמה המקורי היה "תחרות אירופה לקבוצות נשים ייצוגיות", ובאותם ימים היא התקיימה כל שנתיים.
בשנים 1991 ו-1995, שימשה האליפות כטורניר המוקדמות לגביע העולם לנשים, אך ב-1999 הוקם טורניר מוקדמות נפרד לגביע זה.
מבנה הטורניר.
באליפויות הראשונות, מ-1984 עד ל-1995 השתתפו בטורניר הגמר ארבע נבחרות במתכונת פיינל פור. מ-1997 עד ל-2005 השתתפו בטורניר הגמר שמונה נבחרות. בשלב הראשון חולקו הנבחרות ל-2 בתים בהן כל נבחרת שיחקה פעם אחת עם שאר החברות בבית. 2 הנבחרות הראשונות בכל בית עלו לשלב חצי הגמר. החל מ-2009 הונהגה המתכונת בה משתתפות בטורניר הגמר 12 נבחרות. אף על פי כן, פורמט זה החזיק רק במשך שני טורנירים, משום שאופ"א הודיעה שהחל מיורו 2017 ישתתפו בטורניר הגמר 16 נבחרות.
החל מיורו 2005 הנבחרת או הנבחרות המארחות את טורניר הגמר מעפילות אליו אוטומטית. הנבחרת הזוכה אינה מקבלת כרטיס אוטומטי לטורניר הגמר הבא אחריו.
אפרים אוירבך
אפרים אויֶרבך (נכתב גם: אוירבאך, אויארבאך, אויארבך, אורבך; ביידיש: פרוים או אפרים אויערבאך; Auerbach; 1892, בסרביה, האימפריה הרוסית – 3 במאי 1973, תל אביב) היה משורר יידיש, סופר, עורך ומתרגם יליד בסרביה, שפעל בארצות הברית ובארץ ישראל.
קורות חיים.
רקע משפחתי וראשית חייו.
אפרים אוירבך נולד בשנת 1892 במשפחה יהודית בבלצי (בלץ) שבבסרביה, אז בתחומי האימפריה הרוסית. היה השלישי מבין בני הוריו: אביו, אברהם אלעזר, שוחט ובודק עני, קרוב לחסידי חב"ד, ושמוצאו היה מקישינב, ואשתו, חיה לבית שוחט, בת למשפחה של חסידי חב"ד מבלצי. בית ההורים ברחוב פטרסבורג, היה תמיד מלא אורחים מכל השכבות של החברה היהודית, ביניהם גם מלומדים כמו המשורר יעקב פיכמן, שהתגורר באותו הרחוב, והפך לדמות מופת בקריירה הספרותית העתידית של הצעיר, או הרב פישמן-מימון.
. אפרים התחנך במוסדות דתיים, אך מגיל 15, בהשפעת אחיו הבכור ומשכילים שפקדו את בית המשפחה התחיל ללמוד רוסית ולרכוש השכלה כללית.
ראשית הקריירה הספרותית.
סיפוריו הראשונים, ברוסית, נדפסו כשהיה נער בן 17 .בשנת 1909 פרסם לראשונה גם סיפורי ילדים בעברית בעיתון "בן שחר" של מ. קרינסקי. אחר כך שלח את שיריו הראשונים ביידיש לפרסום בעיתון הווילנאי "זאנגן". באותה תקופה פרסם גם ספורים ביידיש על חיי היהודים בבסרביה, בעיתון "גוט מורגן" באודסה.
לימים מיעט לכתוב בעברית, ועיקר כתיבתו הייתה ביידיש.
ארץ ישראל וארצות הברית.
אחרי ששהה כשנה בוורשה, בשנת 1913 עלה לראשונה לארץ ישראל, והיה פועל חקלאי במושבות יהודה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים, בה התנדב לגדוד נהגי הפרדות, במסגרת הצבא הבריטי, והשתתף בפלישה הכושלת לגליפולי.
עדיין ב-1915 יצא לארצות הברית עקב מחלה, והשתקע בה, בעיקר בניו יורק למשך 50 שנה, כמעט עד סוף ימיו. שנים רבות היה מורה, עורך, עיתונאי, משורר וסופר ילדים ביידיש בארצות הברית. היה נשיא פא"ן היהודי בניו יורק. בארצות הברית פרסם ספרי ילדים, אגדות, עיבודים לסיפורי התנ"ך, וזכרונות מימי גדוד נהגי הפרדות בגליפולי. כתב על חיי היומיום של הילדים בשירים משוכללים ביידיש, שזיכו אותו בפרסים ספרותיים. עבד בעיתונים ביידיש, בעיקר ב"טאָג מאָרגען זשורנאל" (טוג מורגן ג'ורנל). שמר כל הזמן על עניין במתרחש בארץ ישראל ואף כיהן כיושב ראש "הליגה לזכויות היידיש בארץ ישראל".
בשנת 1927 ערך טיול לארץ ישראל ולאירופה. הוא ביקר בעיר הולדתו, שהפכה אז לחלק מרומניה ובברית המועצות, בין היתר בעיר אודסה. השינויים בחיי היהודים במקומות שהכיר בילדותו, במיוחד ציד המכשפות המשטרתי תחת השלטון הבורגני הרומני ודיכוי התרבות היהודית "ארץ הסוציאליזם" גרמו לו לאכזבה רבה.
הוא זכה לכמה מתרגמים מעולים, שתרגמו את יצירותיו מיידיש, ובהם אליהו מייטוס, שמשון מלצר, ישראל זמורה, דב סדן ואוריאל אופק.
לדברי שארל דובזינסקי , "שירתו מזכירה, בסגנון בוקולי ואגדתי, את האווירה הפסטורלית של החיים של פעם בבסרביה".
כמה משיריו הולחנו, כמו "איך בין נישט קיין כהן, איך בין נישט קיין לוי" שהושר על ידי החזן לייב גלנץ ב-1942.
אפרים אוירבך תרגם ליידיש יצירות מן הספרות הרוסית כמו "שולמית" מאת קופרין, את "שנים עשר" מאת אלכסנדר בלוק ואחרות. הוא ערך לקסיקון של הספרות היידיש החדשה" (1969).
בשנת תשכ"ג זכה בפרס פיכמן לספרות, המוענק מטעם האיגוד העולמי של יהודי בסרביה.
בשנת 1970 עלה בשנית לישראל, והשתקע בתל אביב.
אפרים אוירבך נפטר בבית החולים בילינסון בפתח תקווה בשנת 1973.
בשנת 1917 נישא לחנה לבית ניסנזון, והיה אב לשניים: צבי, ועדה לפין (אשתו של פרופ' בן לפין).
נכדו הוא התסריטאי, המחזאי והמתרגם דניאל לפין.
ספריו.
קובצי שירים וספרים אחרים:
קישורים חיצוניים.
Ephraim Auerbach, Yiddish Poet, Journalist, Dies at Age 80, JTA, May 4, 1973
מפרי עטו:
עומר פרץ