החמישה מעבירים את הזמן בדיבור, ריבים ואף עישון קנאביס שבנדר שמר בארונו. בהדרגה החמישייה נפתחת אחד לשני וסודותיהם נחשפים: אליסון היא שקרנית פתולוגית, אנדרו לא מסוגל לחשוב בשביל עצמו, ג'ון עובר התעללות בידי אביו, בריאן ניסה להתאבד בעברו וקלייר היא בתולה שנמצאת תחת לחץ מתמיד של חברותיה. לנערים גם מערכת יחסים סבוכה עם הוריהם המודגמת בסצנה בה התלמידים מגיעים לבית הספר. הוריה של קלייר משתמשים בה ככלי בריבים הדחופים ביניהם. בסצנת הפתיחה היא מדברת עם אביה שלא מתרגש מהעונש שקיבלה או מהמעשה שבגינו נענשה, קלייר גם נדהמת שלא הצליח להוציא אותה מהריתוק ושהיא נאלצת להענש. אביו של אנדרו רודה בו להגיע להשגים טובים יותר ונוזף בו על כך שנתפס וכי התנהגות כזאת תמנע ממנו מלגה. ג'ון ואמו נחשפים להתעללות פיזית ומילולית מצד אביו, ג'ון צועד לבית הספר באגרסיביות לבדו. בריאן נמצא תחת לחץ תמידי של הוריו, שמתגאים בו בכל הזדמנות, להצליח. בסצנת הפתיחה בריאן מגיע עם אמו ואחותו שנוזפות בו שלא יאחר. הוריה של אליסון מתעלמים ממנה עקב בעיותיהם האישיות. בסצנת הפתיחה אליסון היא היחידה שלא משמיעים את השיחה בינה לבין הורהּ, היא יוצאת מהמושב האחורי ונגשת למושב הקדמי אך הרכב נוסע לפני שאליסון הספיקה להגיע.
למרות ההבדלים בין הנערים והמיקום החברתי השונה ביניהם, בין החמישה נוצרת חברות, ואף זוגיות. קלייר לוקחת על עצמה לגרום לאליסון להבין כמה היא יפה, ועושה לה שינוי תדמית. השינוי אצל אליסון מושך את אנדרו. קלייר, שרוצה לשנות את תדמית "הבתולה החסודה" שדבוקה לה, מנשקת את ג'ון בארון, ועושה לו גם סימן מציצה. אף על פי שהם חושבים שהיחסים ביניהם ייגמרו בסוף הריתוק, הדרך שבה הם מביטים זה בזה משתנה.
הריתוק עומד להסתיים ולבקשת התלמידים בריאן כותב חיבור שוורנון יקרא לאחר שילכו. התלמידים נפרדים מחוץ לבית הספר, אנדרו ואליסון מתנשקים ואליסון לוקחת ממנו את תג האליפות, קלייר נותנת לג'ון את אחד מעגיליה אותו הוא עונד. ורנון קורא את החיבור (בדיבובו של בריאן). בחיבורו בריאן מציין איך ורנון שפט את החמישה לפני שנכנסו לריתוק, לפי ההגדרה הפשוטה ביותר: מוח חכם, אתלט, מוזרה, עבריין ונסיכה. בריאן חותם את החיבור תחת "מועדון ארוחת הבוקר". הסרט מסתיים בג'ון מרים אגרוף לאות ניצחון בדרכו הביתה.
תגובות.
במועדון ארוחת הבוקר יש חמש דמויות, ארבע מהן הפכו לזוגות ואחת נותרה לבד. מספר צופים התאכזבו שדווקא בריאן (החנון) נשאר לבד, ובכך חיזק את המוסכמה שאנשים חכמים לא יקבלו תשומת לב של המין השני באותה מידה בה יקבלו אותה אנשים אתלטים או מורדים. יוז טען בתגובה שבריאן, למרות כישוריו האקדמיים לא היה מפותח מספיק מבחינה רגשית בשביל להיות במערכת יחסים.
צבא השחרור הסימביונזי
צבא השחרור הסימביונזי (באנגלית: Symbionese Liberation Army) הייתה קבוצת טרור קטנה בעלת אידאולוגיית שמאל רדיקלית ומיליטריסטית שפעלה בארצות הברית בין השנים 1973–1975.
בשיאה, מנתה הקבוצה ככל הנראה 13 חברים, רובם נשים, אשר כינו את עצמם במכתביהם למשטרה בתור "brass", קרי: "קצונה בכירה". חברי הקבוצה ביצעו מעשי רצח, חטיפה, שוד בנקים ומעשי אלימות נוספים.
הקמה.
במניפסט של הקבוצה כתב דה-פריז שהשם "סימביונזי" לקוח מהמילה סימביוזה, הרעיון מאחורי הבחירה בשם הוא יצירת חברה, שכמו גוף חי בנויה מאיברים השונים לחלוטין זה מזה אך חיים יחד בהרמוניה המאפשרת עבודה ויצירה כגוף אחד.
הקבוצה הקומה על ידי פטרישיה סולטיסיק , פמיניסטית רדיקלית שהגתה את הקמת הקבוצה במרץ 1973. חברי הקבוצה בחרו כמנהיג את דונלד דה-פריז , אסיר שנמלט מהכלא. על אף שדה-פריז היה השחור היחיד בקבוצה, הקבוצה החשיבה עצמה לחיל החלוץ במהפכה השחורה בארצות הברית.
פעולתה הראשונה הייתה ב־ 6 בנובמבר 1973, רצח הממונה האזורי על בתי הספר בסן פרנסיסקו, מרקוס פוסטר. פוסטר היה אחד המנהיגים השחורים בעיר, ובעל התפקיד הציבורי הרם ביותר מבניהם. הרצח בוצע על רקע מאבקו של פוסטר בסוחרי הסמים בבתי הספר, מאבק שבמסגרתו הונהג השימוש בתעודות זיהוי לתלמידים. חברי הקבוצה התנגדו לפעולה זו בטענה שהיא פוגעת בזכויות האזרח ומסמלת את השתלטות המשטרה על בתי הספר. בעקבות הרצח נתפסו שניים מחברי הקבוצה והועמדו לדין.
חטיפת פטי הרסט.
על אף שהקבוצה הייתה קטנה יחסית, היא זכתה לפרסום וחשיפה תקשורתית גדולים ביותר, אף לאחר שחבריה נתפסו ונשפטו.
עיקר הפרסום נבע מחטיפתה של פטי הרסט, נכדתו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט. הרסט נחטפה ב-4 בפברואר 1974 מדירתה שבברקלי, קליפורניה. החוטפים תקפו פיזית את בן זוגה עד שאיבד הכרה ופינו אותה לדירת מסתור, לאחר מכן דרשו במכתב כופר למשפחתה שיתרמו 400 מיליון דולר לקניית מזון לעניים, משפחתה תרמה 6 מיליון דולר לקניית מזון לעניים באזור מפרץ סן פרנסיסקו ושלמה את הכופר, אולם הרסט לא שוחררה. חודשיים לאחר מכן התברר כי הרסט סבלה בהיותה בשבי מתסמונת סטוקהולם והצטרפה לארגון שחטף אותה, וצולמה בעת שוד בנק עם חברי ארגון אחרים.
ב-17 במאי 1974 הקיפה משטרת לוס אנג'לס בית בעיר. בתוך הבית התבצרו דה-פריז וחמישה מחברי הקבוצה. במהלך קרב יריות שהתפתח בין הצדדים נורו כל השישה ונהרגו. הקבוצה המשיכה לפעול עוד כשנה, אז נתפסו מספר חברים והשאר, חמישה טרוריסטים, ברחו והסתתרו מחוץ לארצות הברית או בתוך ארצות הברית בזהות בדויה. המצוד אחרי החמישה נמשך עד שהאחרון נתפס בדרום אפריקה בשנת 2002.
בתרבות.
בהשראת הקבוצה והחטיפה המפורסמת נכתבו ספרים ובוימו סרטים, כך שההד התקשורתי סביב הקבוצה נמשך זמן רב לאחר שהקבוצה התפרקה.
טאג' מהל
אברהם שמואל בנימין סופר
הרב אברהם שמואל בנימין סופר (שרייבר) (א' באדר א' שנת תקע"ה, 11 בפברואר 1815 – י"ט בטבת תרל"ב, 18 בינואר 1872) היה בנו של החת"ם סופר ויורשו כרבה של פרשבורג וראש הישיבה בה. היה מחבר תורני פורה וממנהיגי היהדות האורתודוקסית בימי הקרע ביהדות הונגריה. נודע בכינויו "הכתב סופר" על שם חיבוריו.
קורות חייו.
נולד לרבי משה סופר - החת"ם סופר, רבה של פרשבורג, ולשרל, בתו של רבי עקיבא איגר שהיה רבה של פוזן. אחרי פטירת אביו בכ"ה בתשרי ת"ר, נתמנה למלא את מקום אביו כרב וראש ישיבת פרשבורג, למרות גילו הצעיר.
בגיל שש נפל למשכב, ומצבו היה כה חמור שהחברה קדישא כבר עשו את ההכנות האחרונות, אך אביו התפלל ואף הוסיף לו את השם אברהם לסגולה והוא הבריא באורח נס. "פעלתי בשבילו יובל שנים" התבטא אז החתם סופר, ואמנם הכתב סופר חי עוד חמישים שנה ומתוכם כיהן כרב וראש ישיבת פרשבורג במשך 33 שנים.
נישא לחוה לאה ( - כ"ד טבת ה'תרנ"ב), בתו של הרב יצחק ווייס מגארליץ.
כמו אביו גם הוא נחשב בדורו לגדול הדור, ומנהיג היהדות האורתודוקסית. בתקופתו פרחה ישיבת פרשבורג ושגשגה, והכפילה את מספר תלמידיה. הכתב סופר נודע בין היתר בהיותו נמנה עם הרבנים הראשונים באירופה שהתירו ב-1856 (תרט"ז) את המצות שנאפו במכונה - חידוש גדול ומעורר מחלוקת באותם ימים, בהם נהגו לאפות מצות יד.
בשנות ה-60, ערב הקרע עם הנאולוגים, התבלט כמתון וכפתוח מבין רבני הזרם המרכזי ביהדות הונגריה; הוא היה קרוב לעמדת הנאו-אורתודוקסיה שייצג הרב עזריאל הילדסהיימר מאייזנשטט, וראה בחיוב את האפשרות להכליל לימודי חול בישיבת פרשבורג. הוא שכר דרשן בשפה הגרמנית לבית-הכנסת שלו, דבר שעורר את מורת-רוחם של הקנאים בראשות הרב הלל ליכטנשטיין.
בשנת תרל"ב חלה ובי"ט טבת באותה שנה נפטר. תיאור של הלווייתו (שהתקיימה בכ"א בטבת) הועלה על הכתב בידי הרב עזריאל הילדסהיימר. על מקומו ברבנות העיר נתמנה בנו הרב שמחה בונם סופר בעל ה"שבט סופר".
מורשתו כיום.
לאחר השואה הקים נכדו הרב עקיבא סופר את הישיבה בארץ ישראל יחד עם בנו הרב אברהם שמואל בנימין ועמד בראשה עד לפטירתו בשנת תש"כ. בנו הרב אברהם שמואל בנימין מילא מקומו ועמד בראשה עד לפטירתו בשנת תשכ"ב, את מקומו מילא בנו הרב שמחה בונם סופר עד לפטירתו בשנת תשע"ז. כיום משמש בנו הרב אברהם שמואל בנימין סופר כר"מ ואב"ד פרשבורג וראש הישיבה.
מכון שמהדיר ספריו הוא מכון דעת סופר שנוסד על ידי הרב שמחה בונם סופר בן החשב סופר. הם הוציאו את חידושיו על הש״ס ודרשות כתב סופר במהדורה מפוארת.
נינו הרב יוחנן סופר - האדמו"ר מערלוי, הקים את רשת תלמודי תורה "כתב סופר" בירושלים, בני ברק, אלעד, אשדוד וביתר עילית. כן יסד מכון להפצת ספרי החת"ם סופר וצאצאיו בשם מכון חתם סופר, במסגרתו מו"ל גם ספרי זקנו הכתב סופר.
נינו הרב אברהם יחיאל סג"ל דויטש אב"ד במעלה אדומים הקים מכון "תלמידי הכתב סופר" שהוציאו לאור כמה ספרים במשנתו של הכתב סופר.
על-שמו נקרא רחוב בשכונת גבעת שאול בירושלים.
משפחתו.
בניו.
הכתב סופר הותיר אחריו שושלת מפוארת של רבנים. שישה בנים נולדו לו וכולם היו לרבנים גדולים. ועוד בן שנפטר בקטנותו. ארבע בנותיו נשאו לרבנים והמשיכו את השושלת.
טי רקס (להקה)
טי רקס הייתה להקת רוק בריטית בהנהגתו של מארק בולאן. הלהקה נוסדה בלונדון של שנות ה-60 והייתה לאחת מלהקות הגלאם רוק המצליחות של שנות ה-70.
היא החלה את דרכה תחת השם "טירנוזאורוס רקס" וניגנה בעיקר מוזיקת פולק. עם כניסת שנות ה-70 והתפתחות ז'אנר הגלאם-רוק קיצרה הלהקה את שמה ונודעה בשם טי רקס.
היסטוריה.
טירנוזאורוס רקס.
טי רקס נוסדה בשנת 1967 על ידי מארק בולאן. בתחילה מנה ההרכב ארבעה חברים, אך כבר לאחר הופעתם הראשונה קמו מחלוקות בין החברים ושניים מהם החליטו לעזוב. ההרכב הפך למעשה לצמד - מארק בולאן כסולן וגיטריסט בליוויו של סטיב טוק על כלי ההקשה.