לאחר הפצצה אווירית על ברלין בשנת 1943, דירתה של שמיץ נהרסה והיא חזרה לעיר הולדתה הנאו. לאחר המעבר היא המשיכה לתמוך כלכלית בפרלס וביהודים נוספים שנזקקו לעזרה כספית, אך הפסיקה להסתיר יהודים בביתה.
לאחר המלחמה.
בסוף מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946 שמיץ חזרה ללמד בבית הספר "קארל ראהבן" (Karl Rehbein Schule) בהנאו. היא פרשה מההוראה בשנת 1958, וחזרה לעסוק בהיסטוריה – השתתפה במחקר אודות החיים היהודיים בהנאו. ב-10 בספטמבר 1977 היא נפטרה, בגיל 84.
הכרה והנצחה.
בשנת 1961, ליזלוטה פרלס העידה על הסיוע שקיבלה משמיץ בתקופת השואה, ללא ידיעתה של שמיץ. עדותה נשמרה בארכיון בברלין.
ב-16 באוגוסט 2010 הוכרה שמיץ על ידי "יד ושם" כחסידת אומות עולם. נוצר קשר עם ראש העיר של הנאו בחיפוש אחר קרובי משפחה, אך לא נמצאו כאלה, כיוון שאחיותיה נפטרו והיא מעולם לא נישאה. תעודת חסידת אומות העולם שלה הוענקה ב-20 בנובמבר 2011 בנוכחות נציג מהקהילה היהודית של הנאו.
לקריאה נוספת.
השכל, אמיר. גיבורים רגילים. ת"א, 2014.
תוניסיה במשחקים האולימפיים לנוער
תוניסיה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער התוניסאים חמישה מדליות, מהן מדליית זהב יחידה.
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
המשלחת הראשונה של תוניסיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 24 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה במקצוע ריצת 2000 מטר מכשולים בנות בה העפילה לגמר, אך לא סיימה לרוץ את מקצה הגמר. ביתר הענפים: היאבקות, הרמת משקולות, חתירה, טאקוונדו, טניס, טניס שולחן, קאנו/קיאק, שחייה ושיט היא לא רשמה הישגים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה תוניסיה עד כה. המשלחת מנתה 50 ספורטאים שהתחרו ב-14 ענפים. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה במקצוע ריצת 400 מטר משוכות בנים בה היא זכתה במדליית כסף ובענף ההרמת משקולות בה היא זכתה במדליית ארד בקטגוריית משקל עד 53 ק"ג בנות. בענף האתלטיקה המשלחת הגיעה גם למקום החמישי בריצת 2000 מטר מכשולים בנות וריצת 1500 מטר בנות, ולמקום השמיני בריצת 2000 מטר מכשולים בנים. המשלחת הגיעה להישגים גם בענף הסיף בה הגיעה למקום הרביעי בתחרות החרב לבנים ובענף הרמת המשקולות בה סיימה במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 56 ק"ג בנים. המשלחת השתתפה לראשונה בתחרויות בענפי האיגרוף, הג'ודו, התעמלות, כדוריד, כדורסל ורוגבי.
מדליות.
מדליות לפי משחקים.
width="20px"|
ב.מ.וו 272
תימן במשחקים האולימפיים לנוער
תימן משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער תימני לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
המשלחת הראשונה של תימן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה תימן עד כה. המשלחת כללה 5 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה בתחרות ריצת 2,000 מטר מכשולים בנים בה סיימה במקצה הגמר במקום השישי. ביתר הענפים, ג'ודו ושחייה ספורטאי המשלחת סיימו במקומות האחרונים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. המשלחה הגיעה להישג בענף ההיאבקות בה סיים אבראהים אל-שבאמי במקום הרביעי בתחרות בסגנון חופשי בקטגוריית המשקל עד 54 ק"ג. המשלחת לא הצליחה לשחזר את הישגיה בענף האתלטיקה. כמו כן, היא סיימה במקום האחרון בענף הטאקוונדו בה היא השתתפה לראשונה.
מארי ואמיל טאקט
מארי טאקט מרטנס (Marie Taquet-Martens; 1898-1989) ואמיל טאקט ( Émile Taquet; 1893-1971), היו בעל ואישה שהצילו ילדים יהודים בתקופת השואה ועל כך הוענק להם תואר חסידי אומות עולם.
קורות חיים.
אמיל יליד בלגיה, שרת כקצין בדרגת קפטן בצבא הבלגי. בשנת 1918 הוא נשא לאשה את מארי, ילידת לוקסמבורג. הזוג הפעיל פנימייה לילדים בשם "בית המלכה אליזבת" ("Home Reine Elisabeth") בטירת פיינג (Château du Faing) ליד כפר ג'אמוין (Jamoigne-sur-Semois) בדרום מזרח בלגיה. הפנימייה פעלה בטירה מימי הביניים שהייתה בבעלותן של מסדר אחיות הצדקה של בזנסון (Sisters of Charity of Besancon), והפך בשנת 1941 לפנימיה עבור ילדים בעלי מוגבלויות.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בזמן כיבוש בלגיה על ידי הנאצים ב-1940, הוצב אמיל לנהל את הפנימייה שהוסבה לקלוט ילדים שאבותיהם שרתו בצבא. אמיל עסק בעבודה המנהלית ובתיאום עם גורמי הממשל בבריסל ומארי ניהלה את בית הספר. אמיל היה פעיל מאוד בתנועת ההתנגדות הבלגית . בנוסף לניהול הבית, ואחריות לאספקת מזון וביגוד לילדים, הוא היה אחראי על הפעילות המחתרתית של הרשת בה פעל, באזור כולו. ב-1942, שהו במקום 80 ילדים וב-1943 הצטרפו 80 נוספים. כמחצית הילדים ששהו בפנימייה היו יהודים. הם הובאו לפנימייה על ידי האב אנדרה ג'וזף (Joseph Andre), שזכה גם הוא בתואר חסיד אומות העולם לאחר שנסע ברחבי בלגיה ושכנע מנזרים, מוסדות ובתים פרטיים להחביא ילדים יהודים, והגברת איבון נווז'ן (Yvonne Nèvejean), שיצרו קשר עם "ועד ההגנה היהודי" (CDJ), ארגון יהודי מחתרתי שארגן מקומות מסתור עבור יהודים, והביע את נכונותו לעשות ככל יכולתו להציל כל יהודי שיופנה אליו.
בין 1942–1944, 83 בנים יהודים בגילאים 4–16, מצאו מקלט בפנימייה ובני הזוג והצוות נתנו לילדים יחס משפחתי, חם ואוהב. כל הילדים, יהודים ולא-יהודים, חולקו לקבוצות קטנות בראשות יועץ, על פי הדגם של תנועת הצופים. הילדים היהודים, שכל אחד מהם קיבל שם לא יהודי, הוסוו כתלמידים קבועים ומארי לימדה אותם איך להסוות את זהותם על מנת שלא להתגלות בפשיטות הגסטפו. בספטמבר 1943, ערך הגסטפו חיפוש בבית. כשנשאלה על ידי המפקד אם יש בפנימייה ילדים יהודיים, מרי השיבה בשלווה, "למה שיהיו פה ילדים יהודים? זה היה יכול להיות מסוכן מדי".
לאורך כל תקופת המסתור שלהם - למעט חודש אחד בקיץ 1944, בו סגל הפנימייה יצא לחופשה, הילדים לא סבלו מרעב או מחסור.
לצדם של בני הזוג טאקט עבד צוות מסור של מורים צעירים ויועצים שהקדישו עצמם לתלמידים. גברת טאקט הייתה הלב הפועם של הבית. היא התייחסה לילדים כאל ילדיה וניסתה לפצותם על העדר הורים. היא התעקשה לתת לכל ילד נשיקת לילה טוב לפני שהלכו לישון. הילדים דיברו על האווירה השמחה והנעימה בבית: "בשבילנו, האחוזה הפכה למחנה חופשה".
לאחר המלחמה.
הטירה נשארה פתוחה עד יוני 1946 כיוון שרבים מהורי הילדים היהודים ששהו בה, לא חזרו מן המחנות.
הכרה והנצחה.
ב-23 בדצמבר 1987, הכיר יד ושם במארי טאקט מרטנס, אמיל מרטנס וב-16 אנשים נוספים שסייעו להם בהצלת ילדי הפנימייה היהודיים, כחסידי אומות העולם. המסייעים הנוספים הם - Fernande Brack, André Buyle, Pierre-René Delvaux, Robert Delvaux, Yvon Filot, Jean-Marie Fox, Anne-Marie Geeraerts, Michel Gendebien, Paul Géoris, Jean Hardy, René Hardy, Maurice Lemoine, Marthe Martin-Adam, François Mertens, Marie-Thérèse Poncelet and Leonard Schmitz.
ב.מ.וו 326
ב.מ.וו 326, (BMW 326) - היא מכונית סלון תוצרת יצרנית הרכב הגרמנית BMW אשר יוצרה בין השנים 1936–1941, ולאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1946. יוצרו 15,936 יחידות לפני מלחמת העולם השנייה, ו- 16 יחידות לאחר מלחמת העולם השנייה.
ב.מ.וו 326 היה רכב הסדאן 4 דלתות הראשון של חברת ב.מ.וו.
לפני מלחמת העולם השנייה יוצר הדגם ב.מ.וו 272 בעיירה אייזנך (Eisenach) במדינת תורינגיה, (בגרמנית Thüringen). בשנת 1945 נכבשה העיירה על ידי כוחות ארצות הברית, מפעל הרכב נהרס לחלוטין, אך בניגוד לדגם ב.מ.וו 327 שייצורו עבר ל- מינכן, הצליחו לייצר 16 יחידות בגרסה מודרנית באזור שהיה תחת שליטה סובייטית.
חברת בריסטול הבריטית אשר ייצרה את דגם ה-בריסטול 403 (Bristol 403) אשר המנוע והגריל הרכב הקדמי היו מבוססים על דגם ה- ב.מ.וו 326.
בין מאפייני דגם ה- ב.מ.וו 326 : גלגל רזרבי בחלק האחורי של הרכב בכסוי פח בולט, ומערכת בלמים הידראולית.
פיטר טיילור (1928)
פיטר טיילור
מרד אוגוסט (גאורגיה)
קבוצת מנורה מבטחים
מארק בלקה
מארֶק מַריאָן בֶּלְקֶה (בפולנית: Marek Marian Belka; נולד ב-9 בינואר 1952) הוא פוליטיקאי וכלכלן פולני שכיהן כראש ממשלת פולין, שר האוצר של פולין, ונגיד הבנק הלאומי של פולין. כיהן גם כנשיא קרן המטבע הבינלאומית.
ביוגרפיה.
בלקה נולד בעיר לודז', שם גדל והתחנך, ברפובליקה העממית הפולנית בשנת 1952.
בלקה היה לבוגר המחלקה החברתית-כלכלית של אוניברסיטת לודז' בשנת 1972. לאחר מכן המשיך ללמוד לימודי מלגות באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת שיקגו ובבית הספר לכלכלה של לונדון. הוא מחזיק בתואר שני בכלכלת סחר חוץ ותואר דוקטור בכלכלה מהאוניברסיטה לודז'. הוא נתמנה לפרופסור בשנת 1994.
קריירה ציבורית.
בין השנים 1996-1990 עבד בלקה כיועץ עבור משרד האוצר של פולין. הוא כיהן כסגן ראש ממשלת פולין ושר האוצר (2002-2001) וכיועץ כלכלי לנשיא פולין. בשנת 2003 הוא היה אחראי על המדיניות הכלכלית של קואליציית מדינות המערב במהלך מלחמת עיראק. בשנת 2005 היה מועמד לתפקיד מזכ"ל ה-OECD, אך הוא הפסיד בבחירות לתפקיד זה לאנחל גורייה.