בגרמניה ובאיטליה קמו מחנות תומכים למלך מזה ובאפיפיור מזה. אנשי בית שטאופן ותומכיהם, שנקראו באיטליה גיבלינים, תמכו בזכויות המלך וטענו שאינו צריך אישור של האפיפיור לסמכותו הריבונית. ומנגד בית ולף (welf) שנקראו באיטלקית גואלפים, טענו שהמלך שולט בחסות האפיפיור ותחת סמכותו הדתית. פרידריך ברברוסה היה נדיב מאוד במתן חופש פעולה לאצילים כדי לשמור על שקט פוליטי, ובכך גם לרכוש את אהדתם ותמיכתם בתוכניותיו.
פרידריך יצא בראש צבא גדול מצויד היטב כדי לכפות את סמכותו על ערי איטליה הצפונית ובראשן מילאנו שהתאגדו בברית שנקראה "הברית הלומברדית", ולהוכיח את עדיפות כוחו על זה של האפיפיור אלכסנדר השלישי. האפיפיור תמך בכל דרך אפשרית בערי הצפון, בנשק ובאנשים, הטיל חרם על פרידריך והפעיל את גורמי האופוזיציה העוינת את פרידריך מתוך גרמניה. במפגש המכריע, קרב ליניאנו בשנת 1176 נחל פרידריך תבוסה וצבאו ניגף לפני צבא איכרים לא מתוחכם. עם שליטי ממלכת סיציליה הנורמנית בדרום איטליה שהיו נאמני האפיפיור, הגיע להסכם.
פרידריך התערב במלחמת האזרחים הדנית, בין הנסיך ואלדמר מדנמרק לבין סוואנד השלישי. הוא התקרב לחצר המלכות הרומית-מזרחית באימפריה הביזנטית בראשותו של מנואל הראשון קומננוס, ועל מנת לחזק את קשריו עם מלכות זו התגרש מאשתו אדלה מווהבורג, וניסה ללא הצלחה להשיג כלה-נסיכה מחצר המלכות בקונסטנטינופול.
היינריך השישי ופיליפ משוואביה.
בשנת 1190 יצא פרידריך למסע הצלב השלישי, יחד עם פיליפ השני, מלך צרפת וריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, אולם טבע בנחל סאלף שבאסיה הקטנה, מה שגרם להתפוררות המחנה הגרמני ולכישלון מסע הצלב. לאחר מותו של פרידריך עלה במקומו לשלטון בנו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אשר היה נשוי לקונסטנצה, מלכת סיציליה, ואף הוכתר בשנת 1194 למלך סיציליה. בשנת 1197 מת היינריך השישי, ולאחר מותו פרץ מאבק ירושה בין אחיו פיליפ משוואביה, מלך גרמניה לאוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס שוואביה, שלטו בדוכסות בניו של פרידריך ברברוסה - פרידריך החמישי, דוכס שוואביה, פרידריך השישי, דוכס שוואביה, קונרד השני, דוכס שוואביה ופיליפ, דוכס שוואביה. בשנת 1198 נבחר פיליפ למלך גרמניה, ובשנת 1208 נרצח, והדוכסות נותרה ללא שלטון במשך 4 שנים.
פרידריך השני.
בשנת 1212 נבחר בנו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה - פרידריך למלך גרמניה, ואף תפס את השלטון בדוכסות שוואביה כפרידריך השביעי. פרידריך השקיע את עיקר זמנו באיטליה, מה שנתן לנסיכים הגרמניים עצמאות כמעט מלאה, והוביל להתפוררות האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1235 הביא פרידריך לפיוס עם אוטו הילד - נכדו של היינריך האריה, ומסר לו את דוכסות בראונשווייג-לינבורג. פרידריך גם עמד במרכזה של סדרת עימותים עם הכס הקדוש, שנסובו על אינטרסים מנוגדים באיטליה ועל מאבקי שליטה וכוח בין הרשות החילונית לכנסייה. שיאם של עימותים אלו היה בנידוי שהוטל על הקיסר פעמיים על ידי האפיפיור. האפיפיור גרגוריוס התשיעי אף הרחיק לכת וכינה אותו אנטיכריסט. עימותים אלו הובילו לקיצו של בית הוהנשטאופן ולהתפוררות האימפריה.
בנוסף עמד פרידריך השני בראש מסע הצלב השישי בשנת 1228, מסע צלב ללא קרבות, שבו חזרה ירושלים לשלטון הצלבנים בתום משא ומתן עם הסולטאן המצרי. בשנת 1216 מסר פרידריך את דוכסות שוואביה לבנו היינריך השביעי, אולם לאחר שהלה מרד בו, החרים פרידריך בשנת 1235 את כל נחלותיו של היינריך, ומסר אותם לבנו השני קונראד הרביעי, מלך גרמניה.
קץ השושלת.
בשנת 1250 מת פרידריך השני, ובנו קונראד הרביעי, מלך גרמניה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1254 מת קונרד הרביעי, ובנו קונראד השלישי, מלך ירושלים עלה לשלטון במקומו. בשנת 1268 הוצא האחרון להורג על ידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, ובעקבות מותו ללא יורשים התבטלה למעשה דוכסות שוואביה ובא הקץ על בית הוהנשטאופן.
יחסי ירדן–רוסיה
יחסי ירדן–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הפדרציה הרוסית לבין הממלכה הירדנית ההאשמית. המדינות כוננו את יחסיהן בשנת 1963, כאשר רוסיה הייתה חלק מברית המועצות. החל משנות התשעים, עם התפרקותה של ברית המועצות, היחסים חמים, ולמדינות קיימים אינטרסים משותפים רבים. רוסיה מחזיקה שגרירות ברבת עמון, וירדן מחזיקה שגרירות במוסקבה.
היסטוריה.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן ב-20 באוגוסט 1963, כאשר רוסיה הייתה חלק מברית המועצות, על אף שירדן הייתה בעלת ברית של ארצות הברית והגוש המערבי במהלך המלחמה הקרה. היחסים בין המדינות בשנות השישים עד שנות התשעים המוקדמות היו קרים, עקב עמדתה של ארצות הברית. הירדנים התנגדו לשיטה הקומוניסטית ונאבקו בקומוניזם, בטענה כי הוא ההפך המוחלט מחופש.
ירדן קיימה יחסים עם ברית המועצות על אף התנגדותה לקומוניזם, כיוון שברית המועצות תמכה במדינות ערב במלחמות רבות והיחסים היו חיוניים לירדן כדי לחזק את תמיכתם בפלסטינים בסכסוך הישראלי-פלסטיני, במישרין ובעקיפין.
ב-18 בדצמבר 1991 הכירה ירדן ברוסיה ובכל מדינות חבר העמים האחרות. ביקורים רמי דרג של מנהיגי שתי המדינות אחת אצל השנייה הם דבר נפוץ שקורה אחת לחצי שנה בממוצע. בספטמבר 2000 ניהלו ולדימיר פוטין ועבדאללה השני שיחה קצרה ב"פסגת המילניום" בניו יורק. בחודש אוגוסט 2001 נסע המלך לביקור רשמי לרוסיה. המלך ביקר ברוסיה בין 2001 ל-2005 שבע פעמים. הנשיא פוטין נסע לביקור רשמי בממלכה ההאשמית של ירדן ב-12 עד ה-13 בפברואר 2007.
כיום היחסים בין שתי המדינות הם ידידותיים על רקע הרבה אינטרסים משותפים. בניגוד לכך, ירדן חברה בכוח המשימה המיוחד למבצע פתרון אינהרנטי במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה יחד עם בחריין, קטר, ערב הסעודית וארצות הברית, שנלחם כנגד משטר בשאר אל-אסד ורוסיה. ירדן מצליחה לשמור על יחסיה ההדוקים עם רוסיה גם כאשר היא תומכת בארצות הברית.
יחסים כלכליים.
בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת חלה עלייה משמעותית בייצוא הירדני לרוסיה ובשנת 2013 חלה ירידה קיצונית בו. לשם השוואה, ערך הייצוא הירדני לרוסיה בשנת 2012 עמד על 22 מיליון דולר אמריקאי ולאחר שנה הוא עמד על 6.92 מיליון דולר בלבד. בשנת 2014 הייצוא עלה במעט וכלל בעיקר תרסיסים להגנה על מזון מפני מזיקים. הייצוא הרוסי לירדן משמעותי בהרבה ועמד על 227 מיליון דולר אמריקאי כאשר רובו כלל דגנים.
בשנת 2014 חתמה ירדן חוזה עם החברה הממשלתית הרוסית רוסאטום העוסקת באנרגיה אטומית, שעיקרו בנייה עתידית של שני כורים גרעיניים לייצור חשמל בשווי של חמישה מיליארד דולרים אמריקאיים כל אחד. כיום הפרויקט הוא בשלבי תכנון, ובניית הכורים צפויה להסתיים לקראת שנת 2025.
מידע אישי רגיש
מידע אישי רגיש (באנגלית: Sensitive personal information, בקיצור SPI) או מידע המאפשר זיהוי אישי (באנגלית: "Personally identifiable information", בקיצור PII) הוא מידע המשמש לצורכי זיהוי או יצירת קשר עם אדם כלשהו.
מידע אישי רגיש מוגדר באופן שונה ממדינה למדינה. על פי ההגדרות המקובלות בארצות הברית מידע זה כולל כל פריט מידע שניתן להשתמש בו כדי לזהות אדם או לעקוב אחריו, כגון שם פרטי ושם משפחה, מספר תעודת זהות, תאריך ומקום לידה, שם הנעורים של האם, פריטי זיהוי ביומטרי, וכן פריטי מידע נוספים הנוגעים לאותו אדם, למשל מצב בריאותי, חינוך והשכלה, מצב פיננסי ומידע תעסוקתי.
ניתן לנצל מידע אישי רגיש לגנבת זהותו של אדם כמו שקרה בישראל עם קובי פרץ ועידן עמדי, או כדי לסייע בתכנון מעשים פליליים. כתגובה לאיומים אלה, מדינות שונות חוקקו חוקים המגבילים את אופן ההפצה של מידע אישי.
להסדרת מערכות מידע שכוללות מידע אישי רפואי פורסם בשנת 2010 תקן ISO 27799.
פריטי מידע אישי.
המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה בארצות הברית הגדיר מספר פריטי מידע המהווים מידע אישי רגיש, בהם:
כשאדם מבקש להישאר אנונימי, נמסר לעיתים מידע חלקי על האדם, למשל "גבר בן 34 שעובד בבנק." מידע זה הוא מידע אישי, אך איננו מספיק לצורכי זיהוי. עם זאת, שילוב של מספר רב של פריטי מידע יכול לשמש לזיהוי אדם ספציפי. (באופן דומה, במשפט פלילי מקובל להציג מספר רב של ראיות, שהשילוב שלהן יוצר זיהוי חד משמעי.)
מחקר משנת 1990 מצא כי 87% מכלל האוכלוסייה של ארצות הברית יכולה להיות מזוהה באופן ייחודי לפי מין, מיקוד (דואר), ותאריך לידה.
בסלנג באינטרנט קיים מושג הנקרא "דוקסינג" (doxing), שמשמעותו היא חשיפת אדם באמצעות הצלבת המידע האישי שהוא פרסם באינטרנט, על מנת לאתרו. איתור האדם נעשה בדרך כלל על ידי רשויות החוק, למטרת מעצר, במקרים של חשד לפלילים, או למתן סיוע במקרים של מצוקה נפשית.
זכות האדם שלא להיחשף באינטרנט היא אחת מהזכויות הדיגיטליות המקובלות .
מידע אישי רגיש בחוק.
במדינות שונות חוקקו חוקי פרטיות המסדירים את ניהול המידע האישי במאגרי מידע, ומעגנים את זכותו של אדם לפרטיות המידע עליו.
במדינת ישראל, חוק הגנת הפרטיות הוא החוק המרכזי המסדיר את סוגיית הזכות לפרטיות. בחוק זה מוגדר מידע רגיש: "נתונים על אישיותו של אדם, צנעת אישותו, מצב בריאותו, מצבו הכלכלי, דעותיו ואמונתו". לשר המשפטים נתונה הסמכות להרחיב הגדרה זו.
זיהוי פלילי.
בתהליך של זיהוי פלילי נבחנים פרטי מידע אישי רבים. עבריינים משתדלים להימנע מהשארת עקבות של מידע אישי באופנים שונים, למשל לבישת מסיכה, משקפי שמש או בגדים המסתירים סימנים מזהים כמו צבע עיניים, עור ושיער, תווי פנים או קעקועים.
ביטחון אישי.
במקרים רבים מקובל להסתיר פרטים אישיים לצורכי הביטחון האישי. להלן מספר דוגמאות:
רוב רוי
Hangouts