ולטר ראוף (גרמנית: Walter Rauff; 19 ביוני 1906 – 14 במאי 1984) היה פושע מלחמה נאצי, ממציא שיטת "משאיות הגז" אשר קדמה לשיטת ההמתה בתאי גזים, ויושמה בקנה מידה חלקי בשנת 1941 בזמן השואה.
בגרמניה.
ראוף החל את הקריירה שלו בחיל הים, אך פוטר משם בשנת 1937 בעקבות שערורייה בה היה מעורב. הוא גויס על ידי ריינהרד היידריך ל-SD ולאחר מכן הצטרף ל"מנגנון הביטחון הראשי של הרייך", RSHA, מחלקה של ה-SS, שנוסדה על ידי היינריך הימלר בשנת 1939. במסגרת זו היה מעורב בהמצאת "משאיות הגז", משאיות אשר צינור המפלט שלהן חובר לתא אטום, ושימשו מעין תא גזים נייד, אשר שימש להשמדת יהודים, נכים ואחרים שנועדו להשמדה במסגרת המדיניות הנאצית של רצח עם. במשאיות אלו נעשה שימוש חלקי בשנת 1941 ובתחילת שנת 1942 בטרם החל הרצח באמצעות תאים נייחים. מעריכים כי מאתיים אלף אנשים נרצחו בצורה זו.
בשנת 1942 נקרא ראוף לאתונה, שם הועמד בראש קבוצה של 24 אנשים שכונתה "איינזצגרופה אגיפטן" (עוצבת מבצע מצרים) שמטרתה הייתה השמדת יהודי ארץ ישראל, בשיטות המוכרות מפעולת האיינזצגרופן במזרח אירופה, במקרה של כיבוש הארץ על ידי כוחותיו המתקדמים של הגנרל ארווין רומל. עם התבוסה הגרמנית בקרב אל עלמיין השני בא סופה של תוכנית זו. ראוף הועבר לתוניסיה, והועמד שם בראש איינזצקומנדו של ה-SD שמטרתו הייתה רדיפת יהודי צפון אפריקה.
לקראת סוף המלחמה נשא ראוף דרגת שטנדרטנפיהרר (מקביל לאלוף-משנה) של האס אס. משנת 1943 שימש בתפקידים שונים בצפון איטליה וניסה להתחבב על בעלות הברית כאשר היה בעל תפקיד בכניעת הנאצים באיטליה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
בדצמבר 1946 נמלט ממחנה שבויים אמריקני, והסתתר במנזרים, כפי הנראה כשהוא זוכה להגנת הבישוף אלויס הודאל. בשנת 1948 גויס למודיעין הסורי ושהה כשנה בדמשק עד שחילופי משטר הסירו את חינו בעיני השלטונות. ישנם דיווחים לפיהם היה מעורב ברדיפת יהודים בסוריה.
מסמכי CIA מגלים כי ראוף הועסק, לאחר עזיבתו את סוריה, בסוף שנות ה-40 על ידי המודיעין הישראלי שקיבל ממנו מידע על סוריה וסיפק לו את המסמכים הנחוצים לבריחתו לדרום אמריקה. בשנת 1993 סיפר שלהבת פריאר כי גייס את ראוף ברומא וקיבל ממנו מידע בתמורה לאשרת שהייה באיטליה והסדרת הפלגתו מגנואה
לאחר עזיבתו את סוריה השתקע באקוודור ולאחר מכן בצ'ילה. על פי דו"ח של ה-CIA ייתכן ששירת את המשטר הצ'יליאני. בדצמבר 1962 נעצר לאחר שמערב גרמניה ביקשה להסגירו, אך בית המשפט העליון בצ'ילה שחרר אותו לאחר חמישה חודשים מכיוון שעל פשעיו חלים חוקי ההתיישנות של צ'ילה. בשנת 1972 ענה הנשיא סלבדור איינדה לבקשת שמעון ויזנטל שאינו יכול לשנות את החלטת בית המשפט העליון בצ'ילה. בקיץ 1974 פרסם לה מונד שראוף הוא ראש שירותי המידע בצ'ילה, טענה שהוכחשה על ידי ממשלת צ'ילה.
בשנת 1977 דווח בעיתון גרמני שולטר מתגורר בפונטה ארנס ועובד כמנהל במפעל דגים. בשנת 1979 רואיין ראוף על ידי יוצר הסרטים התיעודיים ויליאם במיסטר, שיצר את הסרט "הצייד והניצוד" שהוצג בארצות הברית בשנת 1981, ואף זכה לפרס אמי. בשנים 1979–1980 ניסה המוסד לחסל את ראוף בביתו בסנטיאגו, אך ראוף לא יצא מביתו כשארבו לו והמבצע לא יצא אל הפועל.
בעת ביקור של שר החוץ של צ'ילה, וולטרס, בישראל בנובמבר 1983, היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר העלה את סוגיית הסגרתו של ראוף. וולטרס אמר שהוא לא יכול להסגיר את ראוף עקב מגבלות החוק בצ'ילה. בשנת 1984, נשלחה על ידי מנכ"ל משרד החוץ בקשה נוספת להסגרתו של ראוף אל שר החוץ הצ'יליאני חיימה דל-ואייה, אלא שדל-ואייה הצהיר כי יהיה זה "בלתי הולם" לגרש את ראוף. ראוף התגורר אז בפרבר של סנטיאגו וטען בפני עיתונאים שהיה רק טכנאי ולא השתתף ברציחות. מכון ויזנטל הפעיל לחץ פרסומי וציבורי כבד על ממשלת צ'ילה להסגיר את ראוף, אך זו לא נכנעה.
ראוף מת מוות טבעי בשנת 1984. לווייתו כללה סממנים נאצים מובהקים.
לקריאה נוספת.
מיכאל בר-זוהר, הנוקמים, א. לויו אפשטיין, תל אביב, 1969, עמ' 145–146, 240-235
וולטר ראוף
מחשב לוח
מחשב לוח (מוכר גם בשם באנגלית - טאבלט) הוא מחשב נייד בעיצוב משטח אחד. מסך המגע שלו מאפשר לעשות שימוש במחשב בעזרת עט סטיילוס , או במגע אצבע, כתחליף לעכבר ומקלדת. מחשב לוח כולל לעיתים גלישה סלולרית ויש כאלה הכוללים אפשרות לביצוע שיחות טלפון (בעיקר טאבלטי 7 אינץ'). רובם כוללים את מערכת ההפעלה אנדרואיד של גוגל, iOS של אפל, או את Windows של מיקרוסופט. המשתמש יכול להזין טקסט למחשב בעזרת זיהוי כתב יד או בעזרת מקלדת וירטואלית המוצגת על הצג. ניתן גם לחבר למחשב מקלדת חיצונית בחלק מהטאבלטים (בעזרת חיבור USB או בעזרת חיבור בלוטות').
הצגת מחשב הלוח הראשון למכירה המונית הייתה עם יציאת מערכת ההפעלה Microsoft Windows XP Tablet PC Edition ברבעון השלישי של 2002. לפני כן מחשב הלוח היה בשימושן של תעשיות קטנות, רפואה וממשלה.
העניין במחשבי לוח לא היה גדול עד שנת 2010, אז הציגה חברת אפל במסיבת עיתונאים מחשב לוח בשם אייפד, שהכניס לחברה שישה מיליארד דולר לאחר שנמכרו 9.25 מיליון יחידות ברבעון. הדבר גרר הצגת מכשירים דומים מצד חברות אחרות, וגרם להתעניינות מרובה במחשבי לוח. האייפד אמנם לא היה מחשב הלוח הראשון אך הוא גרם למהפכה שהפכה את מחשבי הלוח לנפוצים מאוד.
מאפיינים.
בניגוד למחשבים אחרים המעוצבים כך שיהיה נוח להשתמש בהם דווקא כשיושבים מולם ליד שולחן ומניחים אותם על השולחן, מחשב זה נוח לעבודה במגוון תנוחות. קל להשתמש בו כאשר עומדים, לדוגמה, כאשר מנהלים רשימות תוך כדי עצירות תכופות בזמן סיור במקום העבודה. קל להשתמש בו כאשר שוכבים, לדוגמה כאשר מעוניינים לקרוא לפני השינה או כאשר נאלצים להיות מרותקים למיטה במהלך אשפוז ממושך. קל להשתמש בו גם כאשר יושבים ללא שולחן, לדוגמה סטודנטים באולם הרצאות או נוסעים ברכבת.
יתרון אחר של מחשב הלוח הוא החיסכון במקום. יתרון זה הופך את מחשב הלוח למחשב אופטימלי להרכבה קבועה על כיסא גלגלים ממונע, עבור משתמשים עם כושר תנועה מוגבל ביותר, שאינם יכולים לשלוף מחשב נייד מתוך תיק. משתמשי מחשבים שולחניים משתמשים בהם גם לצריכה של תוכן וגם ליצירת תוכן חדש. בניגוד לכך, הנטייה במחשבי לוח היא לצרוך תוכן בקריאה, צפייה בווידאו או בשידורי טלוויזיה.
חברת "אפל" תבעה כמה חברות שייצרו מחשבי לוח בשל הפרת פטנטים. לטענתה, מחשבי הלוח שלהן הם חיקוי של ה-iPad. לטענת החברות, יש רק דרך אחת אפשרית לייצר מחשב לוח, לכן לא מן הנמנע שיהיה דמיון מסוים.
שילוב בין מחשב נייד למחשב לוח נעשה בדגמים של מחשב נייד שבהם ניתן לנתק את המסך מהמקלדת, ולהשתמש במסך בלבד כמחשב לוח. בדגמים אחרים ניתן לסובב את המסך ב-180 מעלות סביב ציר הרוחב שלו, כך שהמחשב הנייד הסגור מתפקד כמחשב לוח.
לוח גרפי.
טאבלט יכול גם להיות לוח גרפי. לוחות גרפיים אלה מיוצרים לרוב ללא מסכים בניגוד ל"מחשב לוח" (ישנם דגמים שכן באים עם מסכים דמויי מסכי מחשב). השימוש בלוח גרפי הוא לצורכי גרפיקה וציור ממוחשבים בעיקר. הלוח הגרפי מורכב מלוח מגנטי רגיש ללחץ ועט מיוחד שמגיע ביחד איתו לרוב, ובו מצויים חיישנים מגנטיים תואמים לחיישנים שנמצאים בשטח הרגיש ללחץ שעל לוח הטאבלט. כאשר מקרבים את העט המגנטי למרחק מסוים מהשטח הרגיש ללחץ על משטח הטאבלט, העט בעצם מחליף את העכבר, והמשתמש יוכל להזיז את העט וה"עכבר" שעל מסך המחשב יזוז בהתאם; ושכאשר לוחצים עם העט על המשטח הרגיש ללחץ מתבצעת הלחיצה גם בעכבר המחשב.
ישנן תוכנות ציור וגרפיקה ממוחשבות, שמותאמות לטאבלטים ובהן יש אפשרות לקליטת הרגישות ללחץ העט של הלוח הגרפי. תוכנות אלה מאפשרות למשתמש לצייר במחשב כמו על דף נייר. תוכנות כאלה הן רבות ומגוונות ומותאמות לצרכים השונים של המשתמש.
מחשבי לוח לשירות אנשים עם מוגבלות.
למחשבי הלוח יש יתרונות על מחשבים אחרים בשירות אנשים עם לקות. מחשבים אלה לרוב קלים יותר ממחשבים ניידים (לפטופים) וקל יותר לשאת אותם ממקום למקום על ידי אנשים חלשים. מחשב זה אינו דורש שטח גדול וקל לסדר על כיסא גלגלים ממונע כנה שתישא את המחשב בדיוק בזווית שבה אדם עם תנועת ידיים מוגבלת יחוש נוח להשתמש בו.
בזכות מסך המגע, מחשבים אלה נוחים גם לאנשים עם מתאם רע בין תנועות היד לעין. מתוך מחשבי הלוח, אלו שיש להם מערכת הפעלה דומה ל-Ipad, גם נדלקים מהר וקל להשתמש בהם כעזרי תקשורת תומכת וחלופית. מממצאים ראשוניים של מחקרים עולה, בין השאר, כי לאנשים עם אוטיזם קל יותר ללמוד ולתקשר עם סביבתם באמצעות מחשב לוח, בזכות המגע, הגרפיקה, הנוחות הפיזית והאפשרות לתקשורת ללא קשר עין עם הסביבה; עם זאת, מחקרים נרחבים יותר בתחום זה עדיין לא פורסמו.
תער אוקאם
High-Speed Downlink Packet Access
HSDPA (High-Speed Downlink Packet Access) היא טכנולוגיה לתקשורת סלולרית שמרכזה תקשורת נתונים. טכנולוגיה זו נחשבת כאחת מממשיכות הדרך של ה-UMTS (דור 3) ויחד עם HSUPA ו-CDMA2000 נחשבות לדור 3.5.
הטכנולוגיה מסוגלת להגיע רשמית לקצב נתונים מרבי של 14.4Mbps, אם כי בפועל המהירות היא לכל היותר 3.6Mbps. החברה הראשונה שהקימה פריסת HSDPA היא חברת סינגולר בארצות הברית. לשם השוואה רשת ה-UMTS מגיעה רשמית למהירות 384Kbps בזמן שהמהירות האמיתית נמוכה בהרבה.
התפתחות הטכנולוגיה.
תכנון רשתות הדור השלישי בעולם החלו בדצמבר 1999 במסמכי הבנות שממשיכים לעדכן שני הגופים האחראים לפעילות התקינה של הטכנולוגיה, 3GP היה אחראי על המעבר מרשתות GSM לרשתות WCDMA, ו-3GPP היה האחראי על המעבר מרשתות CDMA אל EV-DO ו-EV-DV.