דרך מרכזית בתנועת הגישה החופשית היא "הדרך המוזהבת", בה כותבי המאמר מכסים את מלוא עלות הפרסום. עם פריחת דרך זו, במקביל לכתבי עת לגיטימיים, צמחו גם כתבי עת המחקים את הצורה של כתב עת מדעי, אם כי לא את התוכן: תפקידו של כתב העת בתהליך הפרסום המדעי הוא לבקר את איכות המאמרים, בעזרת סינון מצד עורכים (חוקרים בתחום או עורכים מקצועיים עם הכשרה מדעית), ושימוש בביקורת עמיתים - קבלת חוות דעת מפורטות לגבי המאמר מצד חוקרים בתחום הנושא. כתב עת טורף לעיתים טוען לביצוע הצעדים הללו, אך במציאות מתקבל כל מאמר, ללא סינון וביקורת איכות, במטרה לגבות את דמי הפרסום מהכותבים.
הגדרה של כתב עת טורף.
באפריל 2019 התכנסו 43 נציגים מעשר ארצות כדי לחפש דרכים להיאבק בכתבי עת ומו"לים טורפים. הנציגים כללו מוציאים לאור, מממני מחקרים, חוקרים, קובעי מדיניות, מוסדות אקדמיים, ספריות ואנשי טיפול. הם קבעו שצעד ראשון למאבק בכתבי עת טורפים הוא הגדרתם. תמצית ההגדרה שפרסמו: כתב עת טורף הוא כזה שמעדיף אינטרסים אישיים על-פני מחקר אקדמי, תוך פרסום מידע כוזב או מטעה, סטייה מהתהליכים המקובלים של עריכה ופרסום, הימנעות משקיפות ושתדלנות אגרסיבית.
קיימים גם כתב עת מתחזים - . הוא מאמץ את שמו של כתב העת המבוסס ומקים אתר אינטרנט שמתחזה לשלו. מטרתו להטעות חוקרים שישלמו עבור הפרסום בכתב העת המתחזה. ארגונים שונים מפרסמים רשימות של כתבי עת מתחזים, כמו הרשימה של Retraction Watch (קישור ישיר לרשימה).
תכונות מרכזיות של כתבי עת טורפים.
בין הטענות המרכזיות לגבי כתבי עת טורפים:
המאבק בכתבי עת ומו"לים טורפים.
בדצמבר 2019 פורסם מאמר בכתב העת nature הקורא להתארגנות הקהילה האקדמית למיגור כתבי עת ומו"לים טורפים.
המאמר הפנה לפורום המרכז את המסמכים והפעילויות של הפעילים וקרא להצטרפות ותרומה למאבק. מחברי המאמר הצהירו על כוונתם להקים גוף בינלאומי לפיקוח על איכות כתבי עת אקדמיים. בכוונתם גם לפתח כלי דיגיטלי להערכת איכות של כתבי עת.
גדול עין אטלנטי
השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה
בשנת 1878, במסגרת תנאי קונגרס ברלין, קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית מנדט על שטחי בוסניה והרצגובינה. באופן רשמי האימפריה העות'מאנית נותרה שליטה באזור, אולם בפועל הוא נשלט בידי הממשלות של אוסטריה והונגריה. ב-1908 סיפחה אוסטרו-הונגריה רשמית את השטחים, ועוררה בכך את משבר בוסניה. השליטה האוסטרו-הונגרית בבוסניה והרצגובינה המשיכה להתקיים עוד עשר שנים, עד שב-1918, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, הועברו השטחים למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים.
היסטוריה.
ב-1867 נכללו האזורים בוסניה והרצגובינה אשר נשלטו בידי האימפריה העות'מאנית במסגרת וילאייט בוסניה. בעקבות קונגרס ברלין ב-1878, קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית מנדט על השטחים, פרט לאזור הרצגובינה הישנה אשר הועבר למונטנגרו. העות'מאנים נותרו השליטים הרשמיים באזור, אולם בפועל הוא נוהל בידי האוסטרו-הונגרים. כניסת הצבא האוסטרו-הונגרי לתוך בוסניה והרצגובינה נתקלה בהתנגדות מוסלמית. המוסלמים מרדו ונוצחו סופית רק בשנת 1883. הנוצרים, שפיתחו ציפיות, התאכזבו במהרה מהשלטון החדש. הצרה הייתה שהאימפריה האוסטרו-הונגרית הייתה ממלכה דואלית אשר בה היה מקום שווה הן לאוסטריה והן להונגריה. שתי המדינות גבלו בבוסניה, ולא הצליחו להגיע להסכמה איזו מהן תספח אותה. לפיכך הוחלט ששתי המדינות ינהלו את האזור במשותף. מה שהפך את הבירוקרטיה המסובכת בלאו הכי של האימפריה, למסובכת אפילו יותר בבוסניה והרצגובינה. זכויות שונות כמו זכות החנינה, הוענקו לשר האוצר המשותף (בניגוד לרוב המשרות באימפריה, לא היו שרי אוצר נפרדים לאוסטריה ולהונגריה, אלא שר אוצר משותף אחד). מושל מטעם הצבא היה אחראי על הניהול בפועל של האזור.
באוסטריה ובהונגריה היו שיטות משפטיות שונות ובבוסניה הוחלט להפעיל את השיפוט הצבאי ולמעשה המשיכו להסתמך על המשפט העות'מאני. הממשל החדש שמר על הסדרים הישנים, כולל המיסים המיוחדים המוטלים על הנוצרים. הוחלט לשמור על מאזן קבוע בין ההוצאות וההכנסות של המחוז וכך הוגבלו אפשרויות הפיתוח. מבחינה לאומית נוצר תהליך שהביא להזדהות הקתולים עם העם הקרואטי והאורתודוקסים עם העם הסרבי, שני עמים ששכנו על גבולות בוסניה. הבוסנים המוסלמים, ששפתם הייתה סרבו-קרואטית, ניצבו בפני בעיה של זהות לאומית. במהלך השלטון העות'מאני הם ראו עצמם טורקים בוסניים, חלקם למדו טורקית, המשכילים השתמשו בטורקית, פרסית וערבית. הסרבים והקרואטים השתדלו לשכנע את הבוסנים המוסלמים לראות בעצמם סרבים או קרואטים בני דת האסלאם ומעטים השתכנעו והצטרפו למפלגות לאומיות סרביות או קרואטיות. באזור קמה תנועה חזקה ששאפה להקמת מדינה של הסלאבים הדרומיים. מרבית הבוסנים המוסלמיים תמכו בתנועה/מפלגה ששאפה להבטיח אוטונומיה תרבותית-דתית.
האוסטרו-הונגרים שאפו לספח לחלוטין את השטחים, והצליחו להגיע להבנה בנושא עם העות'מאנים, ממלכת איטליה והקיסרות הגרמנית. עם זאת סרביה ומונטנגרו היו בדעה שהשלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה הוא זמני, וכי השטחים צריכים להתחלק ביניהן. באוקטובר 1908 נכנסו כוחות אוסטרו-הונגריים לבוסניה, מה שפתח את "משבר בוסניה". האימפריה הרוסית, בריטניה וצרפת הודיעו שהן לא מכירות בסיפוח, וסרביה ומונטנגרו גייסו את צבאן. בתחילת 1909 חזרו בהם הרוסים, הבריטים והצרפתים, בניסיון למנוע מלחמה, והפעילו לחץ מתואם על הסרבים להכיר גם הם בסיפוח. בלית ברירה נתנו הסרבים את הסכמתם. מונטנגרו רוצתה בהכרה בשליטתה המלאה בשני ערי חוף ובמתן לה היתר להקים צי.
הצלחותיה הצבאיות של סרביה במהלך , כמו גם הזעם על סיפוח בוסניה, עוררו רגשות לאומיים אצל הסלאבים הרבים שחיו באוסטרו-הונגריה ורצו להסתפח לסרביה ולהקים עמה את "יוגוסלביה". בחמש השנים שקדמו ל-1914, ביצעו לאומנים סרבים מספר רב של פעולות טרור והתנקשות כנגד הממשל האוסטרו-הונגרי בבוסניה, הרצגובינה וקרואטיה. פעולות אלו זכו לתמיכה ספוראדית וחשאית מצד סרביה. ב-1910 ניסה סטודנט צעיר בשם בוגדן ז'רייץ' לרצוח ביריות את המושל הצבאי של בוסניה, הברון ורשנין. על אף שנכשל, ותואר בעיתונות כמטורף, מעשהו עורר השראה אצל לאומנים סרבים ובוסנים רבים, במיוחד צעירים. ארגונים לאומניים רבים כמו "היד השחורה" ו"בוסניה הצעירה" פעלו באזור. ביוני 1914, רצחו לאומנים בוסנים בסרייבו את פרנץ פרדיננד יורש העצר האוסטרו-הונגרי. הרצח הוביל למשבר יולי, אשר בעקבותיו פרצה מלחמת העולם הראשונה. המלחמה הסתיימה ב-1918, ובעקבותיה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית. שטחי בוסניה והרצגובינה סופחו למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים ובהמשך לממלכת יוגוסלביה.
רשימת מושלים.
המושלים הצבאיים של האזור היו:
סאות'פארק - דמויות
ג'ון צ'יימברס (מאפר)
ג'ון צ'יימברס (באנגלית: John Chambers; 12 בספטמבר 1922 - 25 באוגוסט 2001) היה מאפר אמריקאי זוכה פרס האוסקר, מהבולטים במאפרי הקולנוע והטלוויזיה במחצית השנייה של המאה ה-20. נחשב לחלוץ בתחום האיפור באמצעות תותבים בעקבות עבודתו בסדרת סרטי "כוכב הקופים", והתפרסם גם כמאפר בסדרה "מסע בין כוכבים" כשבין השאר הגה ויצר את אזניו של דמותו של הקצין הראשון ספוק.
נודע גם בעבודותיו עבור ה-CIA, שהמפורסמת בהן היא "העוקץ הקנדי" - הברחת שישה דיפלומטים אמריקאים מאיראן עם התהוות משבר בני הערובה האמריקאים, שתוארה בסרט "ארגו".
תולדות חייו ואמנותו.
צ'יימברס נולד בשיקגו למשפחה ממוצא אירי. בצעירותו עסק בעיצוב תכשיטים ושטיחים.
במלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית כטכנאי רפואי ועסק באופן נרחב בשיקום ובתותבים. לאחר המלחמה החל להתמחות באיפור קולנועי אצל בן נאי, אחד ממאפרי הקולנוע הבולטים של התקופה שהיה מאפר הבית של אולפני "פוקס המאה ה-20".
ב-1953 החל צ'יימרס לעבוד כמאפר ברשת הטלוויזיה NBC, ולאחר עבודת האיפור הקולנועית הראשונה שלו - בסרט "מסביב לעולם בשמונים יום" ב-1956 - הצטרף לאולפני יוניברסל. עבודתו החלה לצבור פרסום בסרטו של ג'ון יוסטון "רשימתו של אדריאן מסנג'ר" (1963), שבו שורה של שחקני צמרת אופרה על ידי צ'יימברס עד כדי חוסר אפשרות לזהותם.
את פרסומו הגדול קנה לו צ'יימברס ב-1968 בעקבות עבודתו על הסרט "כוכב הקופים", בו הפגין את מומחיותו באיפור באמצעות תותבים, והפך בפועל למנחה המקצועי של צוות נרחב של 78 מאפרים שעבדו בסרט. פרס האוסקר לאיפור הטוב ביותר לא היה קיים אז (נוצר רק ב-1981), אך צ'יימברס זכה על עבודתו בסרט בפרס אוסקר לשם כבוד - המאפר השני בלבד בהיסטוריה שזכה בפרס אוסקר. הוא המשיך ועבד על סרטי ההמשך בסדרה, ושתיים מהדמויות שיצר עבור הסדרה - קורנליוס ודוקטור זאוס - מוצגות דרך קבע במוזיאון לאמנות הפופ בסיאטל.
צ'יימברס עבד גם בסדרות הטלוויזיה "משימה בלתי אפשרית" ו"מסע בין כוכבים", בה יצר את אחד המאפיינים המפורסמים בסדרה - אזניו המחודדות של הקצין הראשון ספוק. על עבודותיו בטלוויזיה היה מועמד ארבע פעמים לפרס אמי.
עבודתו עם ה-CIA.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 עבד צ'יימברס גם עבור ה-CIA, כשעיקר עבודותיו היה ייצור ערכות תחפושת לסוכני שטח. כמה מעבודותיו מוצגות במוזיאון הריגול הבינלאומי בוושינגטון.