את שנת 1988 פתח ברגל ימין כשניצח באוקלנד בינואר. באוקטובר אותה שנה גם שניצח בגמר טורניר ברסי בפריז את הטניסאי האמריקאי ברד גילברט. הניצחון בברסי הביא למנסדורף נוסף על היוקרה ונקודות הדרוג גם את סכום הפרס הגבוה ביותר בקריירה שלו - 262,000 דולר.
ב-1989 נעצר עמוס פעמיים בשמינית הגמר של טורניר גראנד סלאם על ידי מי שדורגו במקום הראשון בעולם: באליפות אוסטרליה הפתוחה היה זה איוון לנדל שהדיחו ובווימבלדון היה זה סטפן אדברג. בשני המקרים נכנע מנסדורף בשלוש מערכות.
שנה לאחר מכן, ב-1990, מנסדורף הודח שוב על ידי אדברג בווימבלדון, לאחר שמשחקם בסיבוב השלישי הוכרע לבסוף במערכה חמישית אותה ניצח השוודי 9-7. אדברג המשיך אחר כך וזכה בטורניר. הישג נוסף של עמוס באותה שנה היה זכייה בטורניר ברוזמאלן שבהולנד אשר גם הוא, כמו וימבלדון, שוחק על גבי משטח דשא.
ב-1991 וב-1992 לא זכה עמוס בתארים אך הצליח בעקביות להגיע לשלבים מתקדמים של טורנירים חשובים ולנצח שחקנים בכירים. הישג השיא שלו בגראנד סלאם הגיע באליפות אוסטרליה הפתוחה ב-1992 שם הפסיד ברבע הגמר לג'ים קורייר האמריקאי שזכה בטורניר. בפילדלפיה באותה שנה הגיע לגמר עם ניצחונות על ג'ף טראנגו, מיכאל שטיך ופרנצ'יסקו קלאבט אך נעצר שם לאחר מאבק בן ארבע מערכות ושני שוברי שוויון מול פיט סמפראס. את השנה סיים במקום ה-25 בדירוג העולמי.
בתוארו האחרון זכה בוושינגטון בקיץ 1993 על מגרשים קשים על אף שהיה מדורג במקום השמיני בטורניר. בדרך לזכייה גבר על פטר קורדה הצ'כי וכן על טוד מרטין בגמר. באותה שנה הפסיד בגמר רמת השרון לאיטלקי סטפנו פסקוסולידו.
ב-1994, שנת פרישתו מטניס, הצליח מנסדורף להגיע לרבע גמר טורניר סינסינטי לאחר ניצחונות על קורדה ובוריס בקר אך נאלץ לפרוש מהתחרות בגלל פציעה במצב של 1-1 במערכות מול אדברג. פציעות חוזרות ונשנות עמדו מאחורי פרישתו מהמשחק בסוף 1994 לאחר שהפסיד בגמר טורניר רמת השרון האחרון שלו לוויין פריירה הדרום אפריקאי. בטקס מרגש שנערך לכבודו לאחר המשחק ב-16 באוקטובר, ארבעה ימים לפני יום הולדתו ה-29, בגשם, הודה מנסדורף בבכי לאלפי האוהדים באצטדיון. את משחקו האחרון בסבב שיחק כשלושה שבועות לאחר מכן באנטוורפן.
הופעתו האחרונה ב"טורניר הבית" שלו ברמת השרון, אליפות תל אביב הפתוחה בטניס, הייתה השלוש עשרה במספר ופרט לזכייה ב-1987 רשם ארבע הופעות בגמר (1985, 1990, 1993 ו-1994).
בסך הכול ניצח מנסדורף בסבב המקצועני 304 משחקים (57%) והפסיד 231, זכה בשישה תארים ליחידים וצבר 2,412,691 דולרים בפרסים.
מנסדורף סבל במשך תקופה ארוכה מתסמונת העייפות הכרונית (הידועה בכינוי השגוי שלה, "מחלת היאפים").
גביע דייוויס.
מנסדורף היווה חלק מנבחרת ישראל בטניס בגביע דייוויס בעשרים התמודדויות על פני עשר שנים, שיחק 47 משחקים וניצח 22 (47%).
ב-1986 ניצחה ישראל את שווייץ כשמנסדורף מנצח בשני משחקי היחידים בהם השתתף, אחד מהם כנגד יעקב לאסק. ב-1987 ניצחו מנסדורף וגליקשטיין בחוץ את נבחרת צ'כוסלובקיה כשמנסדורף מנצח ביחידים את מילוסלב מצ'יר ואת קארל נובאצ'ק.
ישראל העפילה לרבע גמר הגביע בו הפסידה להודו. ב-1989 הפסידה ישראל לצרפת כשבתוך כך זוכה מנסדורף לניצחון על יאניק נואה. לאחר מספר שנים בבית העליון של המפעל ירדה ישראל ב-1991 לבית האירופי האפריקאי לאחר הפסד לבלגיה אך בספטמבר 1993 שבה לבית העליון לאחר שניצחה את שווייץ 3-2. מנסדורף ניצח ביחידים את לאסק ורוסה.
ההתמודדות של ישראל מול בלגיה באצטדיון קנדה ברמת השרון שנה לאחר מכן הייתה האחרונה של מנסדורף כשחקן.
המשחקים האולימפיים.
מנסדורף השתתף פעמיים בטורניר הטניס של המשחקים האולימפיים. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הפסיד בסיבוב הראשון ובאולימפיאדת סיאול (1988) הגיע לשמינית הגמר לאחר שהיה מדורג 12 בטורניר. הוא היה אמור להשתתף גם באולימפיאדת ברצלונה (1992) אבל נאלץ לפרוש בגלל פציעה.
לאחר הפרישה.
ב-1995 שיחק מנסדורף משחק ראווה נגד גוראן איבניסביץ' במלחה במסגרת חגיגות 3,000 שנה לירושלים. איבניסביץ' ניצח בשתי מערכות.
בין השנים 2000 ו-2004 היה מנסדורף קפטן נבחרת ישראל לגביע דייוויס.
ביוני 2017 נישא מנסדורף בשלישית, לטליה שרון. כיום מנסדורף הוא איש עסקים ויהלומן.
קריירת אימון.
בתחילת שנות ה-2000 אימן מנסדורף את נבחרת הדייוויס של ישראל, ובשנת 2009 אימן למשך ארבעה חודשים את דודי סלע. בהמשך אימן מנסדורף את מרקו קיודינלי השווייצרי ותחת אימונו של מנסדורף עלה קיודינלי מהמקום ה-189 למקום ה-148 בעולם. באפריל 2012 מונה למאמנה של סבטלנה קוזנצובה, אך כעבור כחודש הוחלף על ידי הרנאן גומי הארגנטינאי. באוקטובר 2012 מונה לקפטן נבחרת הפדרציה.
גאיוס קסיוס לונגינוס
גאיוס קסיוס לונגינוס (לטינית: Gaius Cassius Longinus; ה-3 באוקטובר 85 לפנה"ס – ה-3 באוקטובר 42 לפנה"ס) היה איש צבא ופוליטיקאי רומאי, מראשי הקשר נגד יוליוס קיסר.
תולדות חייו.
מעט ידוע על נעוריו. ב-53 לפנה"ס הוא שירת תחת מרקוס ליקיניוס קראסוס כקוואיסטור במלחמה נגד הפרתים, הציל את שאריות הצבא הרומי לאחר המפלה בחרן, הצליח לסגת לסוריה שם הוא לקח פיקוד על הפרובינקיה והצליח להגן עליה בהצלחה מפני ההתקפה של הצבא הפרתי. ב-49 לפנה"ס נבחר קסיוס לטריבון הפלבס.
כאשר פרצה מלחמת האזרחים בין פומפיוס והאופטימאטים לבין יוליוס קיסר והפופולרים, צידד בתחילה בפומפיוס. קסיוס אף שלט על חלק מהצי של פומפיוס ומילא תפקיד חשוב בלחימה בים התיכון. עם זאת, מיד לאחר הניצחון של הפופולרים בקרב פרסלוס הוא החליט לעבור לצדו של קיסר, שאף מינה אותו ללגאטוס והוא השתתף במלחמה נגד המלך פארנקס מפונטוס. ייתכן שהחלפת הצדדים שלו במהלך המלחמה נבעה מהמעבר שלו מהאסכולה הסטואית לאסכולה האפיקוראית.
קסיוס מונה בשנת 44 לפנה"ס לפראיטור פרגריני (עסק בניהול ענייני המשפט בין זרים ובין תושבי רומא לזרים). לצדו של קסיוס מונה מרקוס ברוטוס לתפקיד פראיטור אורבנוס (ממונה על השגחה על ציות לחוק הרומי וניהול ענייני המשפט בין הרומים עצמם). למרות גילו הצעיר הועדף על קסיוס ולו ניתנה המשרה הבכירה. קסיוס התאכזב קשות ממינוי זה, וייתכן שזה שיבש את יחסיו עם ברוטוס לזמן מסוים.
לא ידוע במדויק מתי הקשר לרציחתו של קיסר נולד, אולם בוודאי משעה שקיסר מונה לדיקטטור לכל ימי חייו היה ברור שהוא הפך לאוטוקרט ואף החל נוהג כמלך. קסיוס, שהיה ראש הקושרים, הבין שהוא זקוק לשמו הטוב של מרקוס יוניוס ברוטוס שהיה צאצאו של לוקיוס יוניוס ברוטוס שגירש את לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, אחרון מלכי רומא וייסד את הרפובליקה, כדי לתת לגיטימציה לרצח קיסר. בתחילה היסס ברוטוס להצטרף לקשר. אולם במהרה הצליח קסיוס לשכנעו בכך שקיסר מתכוון להמליך את עצמו למלך ושזה חובתו הפטריוטית, כרומאי ועל אחת וכמה שמי שנושא את שם המשפחה ברוטוס, להתקומם נגד הרודן.
הצטרפותו של ברוטוס לקשר הגבירה את התמיכה בו ושכנעה מספר אנשים לקחת חלק בו. הקושרים הוציאו לפועל את תוכניתם לרצוח את קיסר באידו של מרס 44 לפנה"ס. ייתכן שמה שתרם להחלטתם הייתה שמועה שקיסר מתכוון להכריז מלחמה על האימפריה הפרתית ולהעביר החלטה שממנה אותו למלך, מכיוון שספרי הסיבילות חזו כביכול שהפרתים יוכלו להיכבש רק על ידי מלך. באותו יום נרצח קיסר בדקירות פגיון.
קיימת מחלוקת במקורות בנוגע למניעיו של קסיוס. יש הסבורים שמעשיו נבעו מכך שהוא שמר טינה לקיסר על סכסוך שהיה לו איתו בעבר, בעוד אחרים מציינים שהמניע שלו היה היותו אידיאליסט ששנא את משטר הרודנות של קיסר.
בינתיים הסיעה הקיסרית התאוששה. מרקוס אנטוניוס שכיהן כקונסול ביחד עם קיסר, הסתגר בתחילה בביתו מפחד הקושרים. אולם, לאחר שהבין את חוסר המעש של הקושרים זימן את הסנאט לישיבה. בישיבת הסנאט, למרות האהדה שהוא רחש לקושרים, והעובדה שהוא החליט על מתן חנינה כללית להם, הצליח אנטוניוס להשיג מספר הישגים חשובים, פרסום צוואתו של קיסר וההחלטה לקבור אותו בהלוויה ממלכתית. אנטוניוס ניצל את ההלוויה כדי לשלהב את ההמון, דבר שביחד עם הענקת הכסף לכל אזרח בצוואתו של קיסר תרם לעוינות העם כלפי הקושרים.
בסופו של דבר נכשל הקשר כתוצאה ממספר גורמים שהחשוב ביותר היה העדר התוכנית להשתלט על המדינה לאחר הרצח. הקושרים פשוט קיוו שעם סילוקו של קיסר מהבמה המערכת הרפובליקאית הישנה תחזור לחיים. חוסר הפעולה נתן לאנשי הסיעה הקיסרית הזדמנות לפעול נגד הקושרים. עוד גורם שתרם לכישלון היה מתינות הקושרים. ברוטוס סירב לרצוח את אנטוניוס יחד עם קיסר מתוך אמונה שלאחר הסתלקותו של האחרון יעבור אנטוניוס למחנה התומכים ברפובליקה. ייתכן גם שלעובדה שהקשר הונהג על ידי שני אנשים - ברוטוס וקסיוס הייתה השפעה על חוסר היעילות של הקשר.אנטוניוס פעל לסילוקם מאיטליה, דרך הסנאט הוא הטיל על ברוטוס וקסיוס את המשימה המשפילה של רכישת אספקת מזון מאסיה וסיקיליה, קסיוס וברוטוס החליטו לעזוב את איטליה מחשש לביטחונם.