במרץ 2011 מונה לשופט בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, ובמאי 2020 מונה לסגן נשיאת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
לאורך השנים התבלט עו"ד ספיבק בפעילות מיוחדת למען זכויות ההומואים והלסביות (ראו את הערך "מעמד ההומוסקסואלים בישראל"). הוא כיהן כיועץ המשפטי של אגודת הלהט"ב, ולאחר שהקים את הוועדה לזכויות ההומואים והלסביות בלשכת עורכי הדין בישראל, הוא עמד בראשה. ספיבק ניהל תיקים משפטיים רבים ועקרוניים בעניין זכויות הלהט"ב כגון בג"ץ קלפים פתוחים, שביטל את החלטת שר החינוך שלא לשדר תוכנית העוסקת בבני נוער הומואים ולסביות בישראל, ופסק דין חלוצי שניתן על ידי בית המשפט המחוזי בנצרת ב-2004, שקבע שבן זוג בן אותו מין זכאי ככל ידוע בציבור לרשת את דירת בן זוגו זה 40 שנים, אף אם בן הזוג נפטר בלא שהותיר אחריו צוואה.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה ספיבק להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
מתגורר בתל אביב. בן זוגו מזה שנים רבות הוא פרופסור ישי בלנק מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
מ.כ. חיפה
שער הזהב
PLOS (ראשי תיבות באנגלית של Public Library of Science – "הספרייה הציבורית למדע" בעבר קוצר כ-PLoS) הוא מיזם תוכן חופשי העוסק בהוצאה לאור של מספר כתבי עת מדעיים בביולוגיה וברפואה.
היסטוריה ופעילות.
הרקע ליוזמה היה הטענה כי עלות הגישה (בין אם פיזית או באופן מקוון) לכתבי עת מדעיים, אותה קבעו מוציאים לאור פרטיים כדוגמת הוצאת אלסוויר, היא גבוהה. התחושה הייתה כי הציבור משלם פעמיים: פעם עבור מימון המחקר ופעם עבור הגישה לתוצאות המחקר. לאור התפתחות האינטרנט ואמצעי ההפצה השונים נראה היה שאין הצדקה למחירים אותם גבו המוציאים לאור.
תחילתו של מיזם PLOS בשנת 2001 בעצומת אינטרנט אשר הותנעה על ידי שני ביולוגים אמריקנים: פטריק בראון מאוניברסיטת סטנפורד ומייקל אייזן מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. העצומה קראה למדענים להצהיר כי יסרבו בעתיד לפרסם מאמרים מדעיים בכתבי עת הדורשים תשלום מהקוראים. בשיתוף עם הרולד א. ורמוס, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1989, הוציאו השניים לאור את כתב העת הראשון בקבוצת PLOS ב-13 באוקטובר 2003. המיזם נתמך בראשיתו על ידי מענק מקרן מיסודם של גורדון ובטי מור שאף תמכה בו בהמשך.
ארגון PLOS מוציא לאור שבעה כתבי עת מדעיים (נכון לינואר 2013):
כתבי העת של PLOS יוצאים אחת לחודש, באינטרנט ובגרסה מודפסת, והמאמרים שבהם מתקבלים בהליך של ביקורת עמיתים, כמקובל ברובם המוחלט של כתבי העת המדעיים. בכתבי עת מסחריים מכסים כספי המינוי שמשלמים הקוראים חלק ניכר מהוצאות התפעול; ב-PLOS נדרשים מחברי המאמרים לשלם אגרת פרסום. מוסדות וקרנות מחקר רבים מקדישים סכומים מסוימים למדעניהם לפרסום מאמרים ב-PLOS, זאת בשל ההכרה בחשיבות התוכן החופשי במדע.
כל המידע המופיע ב-PLOS, טקסט ותמונות כאחד, מתפרסם תחת רישיון Creative Commons, המאפשר העתקה והפצה חופשיים, ללא קבלת רשות, בתנאי שנזכר המקור.
מאז השקתו של מיזם PLOS זכו כתבי העת שלו, ובמיוחד PLOS Biology, למקום של כבוד בקרב כתבי העת הביולוגיים ולמדד השפעה גבוה.
מטה הארגון נמצא בסן פרנסיסקו.
רדיו סוא
רדיו סווא
מספן כוח האדם
מספן כוח האדם (בראשי תיבות: מכ"א) הוא יחידה במפקדת חיל הים בצה"ל. המספן אחראי לניהול, לפיתוח ולטיפוח המשאב האנושי בזרוע הים, וכפוף מקצועית לאגף כוח האדם במטה הכללי של צה"ל.
מבנה וארגון.
המספן בנוי ממספר מדורים האמונים על תחומי פעילות שונים, כמו מדור האחראי על טיפול בפרט ותנאי השירות, ומדור האחראי על פעילויות תרבות וחינוך בחיל.
מפקדי המספן.
ראש המספן הוא קצין בדרגת אלוף-משנה, והוא מכונה רמכ"א.
כיום מכהנת בתפקיד אלוף-משנה שירי בן שיטרית.
בין ראשי מחלקת כוח האדם והמספן בעבר:
וילה טורלוניה
וילה טוֹרלוֹנְיָה (באיטלקית: "Villa Torlonia") היא גן ציבורי של עיריית רומא, השוכן ברחוב נומֵנטָנַה ("Nomentana") וכולל שלושה מבנים המשמשים למוזיאונים. מוזיאון רביעי הצפוי להיפתח במקום בשנת 2013 הוא מוזיאון השואה ("Museo della Shoah"). יפעל בו גם המרכז לדוקומנטציה של השואה שיוקם בשיתוף פעולה עם הקרן להנצחת השואה של ספילברג, וכן יוקם במקום אתר לזכר יהודי רומא שנספו בשואה.
הווילה, אחת מהחדישות ברומא, היא בעלת תכנון נאו קלאסי מיוחד ונוף הגן הסובב אותה נושא אופי אנגלי. בתחום הווילה ישנן יצירות אמנות המפוזרות ברחבי הגן. אזור הווילה מוכר גם בשל הקטקומבות היהודיות, שנמצאו בו בשנת 1919. הווילה הוקמה על ידי הבנקאי ג'ובאני טורלוניה ("Giovanni Torlonia") אשר הנציח במבנה אלמנטים נאו-קלאסיים. פרסומה של הווילה בא בשל היותה מקום מושבו של שליט איטליה בניטו מוסוליני בשנים 1925-1943. מאז 1978 הווילה היא רכושה של עיריית רומא ואתריה פתוחים לקהל הרחב.
תולדות הווילה.
מֵקִים הווילה ג'ובאני טורלוניה קיבל את התואר מרקיז בשנת 1797. במטרה לבסס את המעמד החדש שלו הוא קנה וילה ברחוב נומֵנטָנַה. על האדריכל ג'וזפה ולדייה (Valadier) הוטל התפקיד לבנות את הווילה, שתהיה ברמה של שאר הווילות המכובדות ברומא, כמו למשל וילה בורגזה. בין השנים 1802–1806 הוא המיר את המבנה שנרכש לארמון אלגנטי לפי עקרונות האדריכלות הנאו-קלאסית, המבקשת לשחזר את הבניה ביוון וברומא העתיקה (ראה המבנה המרכזי למעלה ומבנה התיאטרון בגלריה למטה). האדריכל גם תכנן את הגן ועיצב בו שדרות עצים ישרות וסימטריות, כאשר במרכז הגן נמצא הארמון. בשנת 1832 האדריכל והצייר ג'ובאן-בטיסטה קארטי ("Giovan Battista Caretti") העשיר והרחיב את אוספי המבנים, הפסלים ויצירות אמנות אחרות בתחום הווילה. כך בנה שרידים עתיקים "מדומים". הוא בנה גם אמפיתיאטרון ("Anfiteatro"), בית קפה וכנסייה קטנה שאינם היום בגן.
בשנת 1925 שליט איטליה בניטו מוסוליני שכר את המבנה בשכר דירה סמלי של לירה איטלקית אחת לשנה. בזמן ביצוע השיפוצים באתר, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה' התגלו במרתף הווילה שני מקלטים תת-קרקעיים, להגנה מפני הפצצה אווירית. המקלטים נבנו על ידי מוסוליני והנסיך טורלוניה בקטקומבות היהודיות שנמצאו במקום. החל משנת 1943 הייתה הווילה נטושה עד שנרכשה בשנת 1978 על ידי עירית רומא והועמדה לרשות הציבור.
שלושה עשר המבנים.
הווילה מאופיינית בכך שמצויים בה שלושה עשר מבנים: עם מסתורין, דמיוניים ודמויות מעולם אחר, בהיקף שלא מקובל בארמון רומאי. לכל מבנה יש אופי משלו:
לכן, כאשר הארמון נפתח לציבור, הוא זכה לתגובות נלהבות מהציבור.
שלושת המבנים המרכזיים של הארמון הם:
הביתן הראשי.
בו מצוי אולם רחב ידיים, הקרוי בשם רחבת הריקודים. האולם מואר מחלונות גדולים מכל צדדיו. הפאר שבו בה לידי ביטוי בציורים הגדולים על קירותיו ועל הפסלים המצויים בו בכל מקום בו עובר המבקר. הביתן הוא הביתן המלכותי.
היום נערכות בו תערוכות אומנות מתחלפות.
ביתן הנסיכים.
הביתן היה במקורו בית הכפרי. בו נבנה היקב של ראש המנזר ("Vigna Abati"). בשנים 1835-1840 המבנה שופץ בסגנון המאה ה-19. המבנה חובר ל"ביתן הראשי" במסדרון תת-קרקעי ושימש לבעל הווילה לקבלת פני המבקרים.
בכניסה הנוכחית למבנה נראה תבליט המתאר את ניצחון אלכסנדר מוקדון על בבל. באולמות הפנימיים של הביתן יש שלושה ציורים גדולים: מבט על יוון העתיקה, על רומא העתיקה ומפרץ נאפולי.
ביתן הינשופים.
הביתן (ראה בגלריה למטה) נבנה בסגנון נאו-מורי אשר זכה לתחיה ואומץ על ידי האדריכלים בארצות הברית ובאירופה בעידן אדריכלות רומנסקית אשר ראה באימוץ אומנות מזרחית מגמה רצויה, במקביל להחיות את סגנון הבנייה הרומי. מאז מחצית המאה ה-19, הקישוטים המזרחים החליפו את הקישוטים הקלסיים והגותיים. מוטיבים רבים הגיעו מקונסטניפוליס האימפריה העות'מאנית ומאנדלוסיה (חצי האי האיברי).
הקטקומבות היהודיות.
הקטקומבות בוילה טורלוניה הן מערכת קבורה אחת מתוך חמש מערכות קבורה תת-קרקעיות יהודיות המוכרות ברומא העתיקה. המיקום של שתיים מהן ידוע בימנו. בשנים האחרונות הקטקומבות בוילה טורלוניה נחקרו על ידי הארכאולוג יובל ברוך . פרויקט שימורם של כל הקברים והפרסקאות בוצע על ידי המשמר האומנותי אמיר ג'נאח והארגון החרדי אתרא קדישא בניהולו של הרב חיזקיה קלמנוביץ' הפועל בחו"ל. במהלך פרויקט השימור בוצע על ידי יובל ברוך תיעוד איסוף וארגון מחדש של כל מערכות הסמלים היהודיים ושל כתובות הקבורה לקטלוג שלם, ביניהם גם עושר יוצא דופן של עיטורי מנורות וארבעת המינים.
גור ואוח
גור ואוח היא סדרת טלוויזיה קומית, שיועדה לילדים. הסדרה שודרה בערוץ "פוקס קידס", ששמו הוסב לאחר מכן ל"ג'טיקס". כשהערוץ הפך לערוץ דיסני בשנת 2009, הסדרה ירדה משידור לצמיתות.
"גור ואוח" מבוססת על מופע הסטנד-אפ של הצמד אודי ואביעד, והיא עוסקת בקורותיהם של שני ילדים בגיל בית הספר היסודי הגרים במקלט (אותו הם מכנים "קרבונקל") ומתמודדים בהומור ובשמחת חיים עם המתרחש מסביב: בכיתה, במשפחה, בין החברים. בסדרה יש שפה והומור פנימיים. תוכנית זו הפכה עם שידורה לסדרת קאלט, ועד היום נשמעים ביטויים מהסדרה כמו "לצ'קלף" ו"נשב נדבר – אנחנו כבר יושבים ומדברים" בסלנג של צעירים.
עלילה.