כחצי שנה לאחר סיום תפקידו, ב-19 ביולי 1953 נפטר טובין כתוצאה מהתקף לב בגיל 52. הוא קבור בברוקליין שבמסצ'וסטס.
הגביע הרוסי בהוקי קרח
דירק בוגארד
פרס באפט&quot;א לשחקן הטוב ביותר
יפים מטבייביץ' ברזובסקי
יורי גארייביץ' אברמוביץ'
בוריס לבוביץ' ואניקוב
גריגורי אברמוביץ' בוגוראד
סמיון מאירוביץ' בורמן
ליאוניד דוידוביץ' בלאט
קווין זגרס
קווין ג'וסף זגרס (באנגלית; Kevin Joseph Zegers, נולד ב-19 בספטמבר 1984) הוא שחקן ודוגמן קנדי. מוכר בעיקר בשל השתתפותו בסרט הפנטזיה "" ובסדרת הנעורים "אחת שיודעת" בתור דמיאן דלגארד.
ביוגרפיה.
זגרס נולד בעיר וודסטוק, באונטריו, קנדה. הבן של מארי-אלן (לבית ולדמן), מורה במקצועה, וג'ים זגרס, עובד מחצבה. לזגרס שתי אחיות צעירות, קריסטה וקייטי. הוא ממוצא הולנדי מצד שני הוריו, שכל הסבים והסבתות שלו נולדו בהולנד. את לימודיו התיכוניים עשה בבית ספר תיכון קתולי בוודסטוק.
ביוגרפיה.
בגיל 6 החל זגרס להופיע בפרסומת בטלוויזיה.
בשנת 1994 הוא דיבב בסדרת האנימציה המבוססת על הסרט "לשחרר את ווילי".
בשנת 1997 התחיל לשחק בסדרת הסרטים בתפקיד ג'וש פראם.
משנת 2009 עד ל-2011 גילם את דמותו של דמיאן דאלגארד בעונות 3 ו-4 של סדרת הנעורים "אחת שיודעת".
בשנת 2013 שיחק בסרט הפנטזיה "" לצידם של לילי קולינס ורוברט שיהאן.
בשנת 2017 שיחק במותחן "טיסה 112".
בשנת 2018 החל לגלם את מלווין בעונה הרביעית של "אימת המתים המהלכים".
חיים אישיים.
באוגוסט 2013 נישא לג'יימי פילד. לזוג נולדו זוג תאומות באוגוסט 2015.
ניקולאי לזרביץ' גיזיס
משאית לפינוי אשפה
מלווין ר' לאירד
אגתה ברברה
אגתה ברברה (במלטית: Agatha Barbara, נולדה ב-11 במרץ 1923 ונפטרה ב-4 בפברואר 2002) הייתה פוליטיקאית מלטזית, אשר שימשה כנשיאת מלטה בשנים 1982–1987, שרה וחברת הפרלמנט של מלטה. ברברה היא האישה הראשונה אשר החזיקה בתפקיד זה, והאישה שכיהנה הכי הרבה זמן בפרלמנט הלאומי (35 שנה).
ביוגרפיה.
אגתה ברברה נולדה בדרום מלטה. אביה עבד עבור הצי המלכותי הבריטי ושכרו היה נמוך מאוד. כתוצאה מכך, גדלו ברברה ושמונת אחיה בעוני רב. אגתה הייתה הילדה השנייה, והבת הבכורה. למרות העוני, למדה בחינוך ציבורי, אך מלחמת העולם השנייה מנעה ממנה את לימודי הקולג'. בזמן המלחמה, עבדה במטבחי חיל האוויר המלכותי. לאחר המלחמה היא עבדה כמורה בבית ספר, והצטרפה למפלגת העבודה. בתקופת פעילותה הפוליטית, הקימה ברברה את תא הנשים המפלגתי.
עם הענקת זכות הבחירה לנשים במלטה בשנת 1947, נבחרה להיות האישה המלטית הראשונה שכיהנה בפרלמנט מבין 40 חברים. היא ניצחה בכעשר מערכות בחירות רצופות, ובכך כיהנה בפרלמנט במשך כ-35 שנה, עד היבחרה לנשיאת מלטה בשנת 1982. היא נודעה כרפורמטורית כלכלית וחברתית. היא כיהנה כשרת החינוך בשנים 1955–1958 ובשנים 1971–1974. בשנים 1974–1976 כיהנה כשרת העבודה, התרבות והרווחה. כל תפקידים אלו היו בממשלותיו של ראש ממשלת מלטה דום מינטוף. עד שנות ה-90 הייתה ברברה האישה היחידה בתולדות מלטה אשר כיהנה כשרה. כשרת חינוך, ברברה פעלה למען חינוך חובה חינם לכל ילדי מלטה (כולל בית ספר תיכון), הכשרה ויצירת מערכות חינוך נגישות יותר עבור נכים, הגדלת החינוך המקצועי והנגשת לימודי המדעים לתלמידים ותלמידות כאחד. כשרת העבודה, היא פעלה לצמצום האבטלה ושיפור שכר העובדים ותנאי עבודתם. היא חוקקה חוק על שכר שווה בין נשים וגברים, תשלום חופשת לידה ויצירת מערכת של 40 שעות עבודה בשבוע. היא גם הקימה מספר מוזיאונים לאומיים ופעלה לשימור אתרי מורשת. במהלך שנים אלו שימשה לתקופות קצרות כסגניתו של ראש הממשלה מינטוף.
בשנת 1981 נבחרה ברברה לתפקיד נשיאת מלטה. היא נכנסה בגיל 59 לתפקיד, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה. אמנם תפקידו של נשיא מלטה הוא בעיקר סמלי, אך ברברה פעלה רבות לפתירת משברים חוקתיים במדינה. בשנת 1987 סיימה את תפקידה כנשיאה, ועזבה את הפוליטיקה. בתקופה זו החל דיוקנה להתנוסס על שטרות כסף במלטה.
בשנת 2002 ברברה נפטרה. היא מעולם לא נישאה.
עבדאללה אלהררי
עבדאללה בן מחמד בן יוסף בן עבדאללה בן ג'אמע א-שיבי אלעבדרי אלהררי (בערבית: عبد الله بن محمَّد بن يوسف بن عبد الله بن جامع الشَّيبي العبدري الهرري; 1906-2008) היה חכם דת מוסלמי ממוצא אתיופי, אשר נודע בשל מומחיותו בתחום החדית' והפיקה. העביר את מירב שנותיו בלבנון, שם עסק בהוראה. ייסד את אלאחבאש (בערבית: الأحباش).
ביוגרפיה.
אל-הררי נולד בשנת 1906, בהרר שבאתיופיה.
בשנת 1983, פרץ אל התודעה הציבורית כאשר יסד את ארגון הצדקה האסלאמי "אלאחבאש", בביירות, לבנון. ארגון "אלאחבאש" צמח והפך לכדי תנועה סופית של ממש, אשר עסקה בעיקר בפעילויות צדקה, ובהוראת והכרת האסלאם לציבור הרחב. מפני שעיקר הפעילות של התנועה הייתה בלבנון, ומפני שהתנועה הפכה לפופולרית מאוד, קיבלה התנועה את התואר הלא רשמי של "הקול הסופי הלבונני".
אל-הררי היה חבר במסדר סופי, מה שמכונה "טריקה". על פי מקורות רשמיים, היה אל-הררי חבר בטריקה הנודעת ששמה קאדריה, והיה פעיל בסניפיה שבירושלים, דמשק, וביירות.
אחד ההישגים הבולטים של אלהררי, היה שהוא קיבל רישיון רשמי מהסניף הלבנוני של אוניברסיטת אל-אזהר.
בהשקפותיו ודעותיו, נודע אלהררי כאדם מתון ורציונלי, אשר מזוהה, כמו רוב המוסלמים ברחבי העולם, עם האשעריה.
ב-2 בספטמבר 2008, נפטר עבדאללה אלהררי מסיבות טבעיות, בגיל 102.
פרדריק המילטון-טמפל-בלקווד
פרדריק טמפל המילטון-טמפל-בלקווד, מרקיז דפרין ואווה הראשון (באנגלית: Frederick Temple Hamilton-Temple-Blackwood, 1st Marquess of Dufferin and Ava; 21 ביוני 1826 – 12 בפברואר 1902) היה פקיד ממשלתי בריטי וחבר בולט בחברה הוויקטוריאנית. בנעוריו הוא היה דמות פופולרית בחצר המלכות של המלכה ויקטוריה ונודע בציבור לאחר שפרסם דיווח רב-מכר על מסעותיו בצפון האוקיינוס האטלנטי.
לימים הוא נודע כאחד הדיפלומטים המוצלחים ביותר בתקופתו. הקריירה הארוכה שלו בשירות הציבורי החלה כאשר הוא שימש כנציג דיפלומטי בסוריה ב-1860, שם כישרונותיו הדיפלומטיים סייעו לאינטרסים הבריטיים למנוע מצרפת להקים מדינה קליינטית בלבנון. לאחר הצלחתו בסוריה שירת דפרין בממשלת בריטניה כצ'נסלור של דוכסות לנקסטר וכתת-שר המלחמה. ב-1872 הוא מונה למושל הכללי של קנדה, השלישי מאז איחוד קנדה, חיזק את הקשרים האימפריאליים בשנים הראשונות של הדומיניון, וב-1884 הוא הגיע לפסגת הקריירה הדיפלומטית שלו כמשנה למלך של הודו.
לאחר פרישתו מהשירות הדיפלומטי ב-1896 עברו שנותיו האחרונות בצל טרגדיה אישית וניסיונות עגומים להבטיח את מעמדה הכלכלי של משפחתו. בנו הבכור נהרג במלחמת הבורים ובן אחר שלו נפצע קשה. הוא שימש כיושב הראש של חברת כרייה, שפשטה את הרגל לאחר שנפלה קורבן לנוכלות, אף על פי שהוא לא התמצא בנושא. הביוגרף שלו, דוונפורט-הנייס אמר שהוא היה "בעל דמיון, סימפתי, בעל לב חם ותכליתי".
ראשית חייו.
המילטון-טמפל-בלקווד היה בן לאליטה האנגלו-אירית. מצד אמו הוא היה צאצא של מתיישבים סקוטים שהיגרו למחוז דאון בראשית המאה ה-17. משפחת בלקווד הפכה לבעלת קרקעות בולטת באלסטר במאתיים השנים הבאות. ב-1763 הוענק לה תואר ברונט וב-1800 תואר ברון דפרין. למשפחה הייתה השפעה בפרלמנט בשל שליטתה במחוז קיליי (Killyleagh). הנישואים במשפחה הועילו רבות לבעלותה על קרקעות ולקשירת יחסים בחברה הגבוהה. אמו, הלן סלינה שרידן, הייתה נכדתו של המחזאי ריצ'רד ברינסלי שרידן, וייחוס זה קישר אותו למעגלים הספרותיים והפוליטיים של אנגליה.
הוא נולד ב-1826 בפירנצה, אז בירת הדוכסות הגדולה של טוסקנה שבחצי האי האיטלקי. הוא התחנך באיטון קולג' ולמד בקולג' כרייסט צ'רץ' שבאוקספורד, שם הוא היה לנשיא אגודת אוקספורד (Oxford Union) לדיבייט, אף על פי שהוא עזב את אוקספורד לאחר שנתיים בלבד מבלי להשלים את לימודי התואר. עוד בתקופת לימודיו הוא ביקר בסקיברן שבמחוז קורק כדי לבחון מקרוב את השפעתו של רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. הוא הזדעזע ממראה עיניו והוא החליט לגייס כספים לטובת העניים הרעבים. ב-1841, עוד בעת לימודיו, הוא ירש את תואר הברון מאביו וב-1849 מונה כלורד במשק הבית המלכותי (Lord-in-Waiting) של המלכה ויקטוריה. ב-1850 הוענק לו בנוסף תואר ברון קלנבוי.
ב-1856 הוזמן דפרין להפלגה על הסקונר "פואם" (Foam) ויצא למסע ברחבי צפון האוקיינוס האטלנטי. היבשה הראשונה שאליה התקרב הייתה איסלנד, שם הוא ביקר בבירה הקטנה של האי, רייקיאוויק, במישורי ת'ינגווליר ובגייזיר (Geysir). בשובו לרייקיאוויק נגררה ה"פואם" צפונה על ידי ספינה צרפתית. הוא הפליג בקרבת האי יאן מאיין, אך לא עלה בידו לנחות עליו בשל שכבת קרח עבה והוא הצליח לצפות רק בקטע קטן מאדמת האי מבעד לערפל. משם הפליגה הספינה הלאה לצפון נורווגיה ועצרה בהמרפסט לפני שהפליגה לשפיצברגן.
בשובו פרסם דפרין ספר אודות מסעותיו משם "מכתבים מקווי הרוחב הגבוהים" (Letters from High Latitudes). ביחסו הציני וקצבו מלא החיים, נחל ספר זה הצלחה רבה וניתן לראות בו כאב הטיפוס לספרי המסעות הקומיים. הוא הודפס ושוב במשך שנים ותורגם לצרפתית ולגרמנית. בספר מופיעים מכתביו של דפרין שמוענו לאמו, שאתה הוא פיתח יחסים קרובים מאוד לאחר מות אביו כאשר הוא היה בן 15.
קריירה דיפלומטית.