רושפור אינו מסוגל למנוע מבופור לברוח מבית הכלא שלו, והוא נעצר לאחר מכן על ידי מאזארן. מאזארן שולח את ד'ארטניאן ופורתוס אחרי בופור, אך בופור בורח מהם עקב התערבות של אתוס ואראמיס, העובדים עבור בופור. מתחיל מאבק בקרב בין המוסקטרים, בו ד'ארטניאן חותך את ידו של אראמיס. ארמיס שובר את חרבו ורוכב משם. ד'ארטניאן ופורתוס מפוטרים על ידי מאזארן על כך שלא תפסו את בופור.
רושפור, ששרד את ההתנגשות הכמעט קטלנית שלו עם ד'ארטניאן בסרט הקודם והסתתר, מוצא את ג'סטין ומספר לה את שמות ד'ארטניאן, פורתוס ואראמיס, מגלה לה כי דה לה פר הוא אתוס. המלך צ'ארלס הראשון מאנגליה אמור להיות מוצא להורג ולכן המלכה אן מאוסטריה שולחת את ד'ארטניאן, אתוס, פורתוס וראול להצילו. הם מנסים להציל על ידי הכאת התליין, אך ג'סטין תופסת את מקומו וכורתת את ראשו של צ'ארלס.
למוסקטרים יש כמה מפגשים עם ג'סטין: באחד, נאמנותו האמיתית של ראול נחשפת בפניה; באחרת, ג'סטין ורושפור מנסים להרוג את המוסקטרים על ידי פיצוץ הספינה שלהם. המוסקטרים מבחינים במלכודת שלהם, מציבים פצצה משלהם ונמלטים. רושפור נהרג כשהספינה מתפוצצת, אך ג'סטין בורחת.
ג'סטין מנסה להרוג את המלך לואי הארבעה עשר, אך נעצרת על ידי המוסקטרים והקרב מסתיים בכך שג'סטין קופצת מהחלון למים. אראמיס מצטרף שוב למוסקטרים, והם מכריחים את מאזארן לחתום על מספר טפסים לטובתם, כולל הפיכתו של פורתוס לברון, אראמיס לבישוף וראול שהוזמן לחיל השומרים. הסרט מסתיים כשהמוסקטרים רוכבים שוב יחד.
גן המלך דוד
ארבעת המוסקטרים (סרט, 1974)
ארבעת המוסקטרים (הידוע גם בשם ארבעת המוסקטרים: נקמתה של מיליידי; באנגלית: The Four Musketeers) הוא סרט משנת 1974 בבימויו של ריצ'רד לסטר ומהווה סרט המשך לסרטו משנת 1973, "שלושת המוסקטרים" ומהווה עיבוד לחלק השני של ספרו של דיומא משנת 1844 "שלושת המוסקטרים". 15 שנה לאחר השלמת ארבעת המוסקטרים, חלק גדול מהצוות חזר מחדש לצילומי "שובם של המוסקטרים" (1989), המבוסס באופן רופף על "אחרי עשרים שנה" (1845).
עלילה.
במהלך המלחמה האנגלו-צרפתית (1627–1629), שכללה דיכוי המורדים הפרוטסטנטים של לה רושל, ממשיך הקרדינל רישליה במזימותיו בכך שהורה לרוזן דה רושפור לחטוף את קונסטנס בונסיה, המלבישה של המלכה אן. מיליידי דה ווינטר הרעה, שרוצה לנקום במוסקטר הזוטר ד'ארטניאן, מפתה אותו כדי להעסיק אותו. עד מהרה הוא מגלה את טיבה האמיתי, וגם כי היא נשואה פעם לחברו המוסקטר אתוס, שלכאורה הרג אותה לאחר שגילה שהיא פושעת.
שלישיית המוסקטרים - אתוס, פורתוס ואראמיס - מצילים את קונסטנס ממאסר במעונו של רושפור בסנט קלוד ומביאים אותה לבטחה למנזר ארמנטיירס. דה וינטר שולחת לד'ארטניאן יין מורעל ופתק שנועד להונות אותו לחשוב שהשלישייה נכלאה בגלל שכרות. בדרכו לחלץ אותם, ד'ארטניאן מותקף על ידי רושפור ואנשיו. השלישייה מצטרפת לקרב ורושפור בורח. אחד מאנשיו נלכד ועונה לצורך קבלת מידע ומתגלה כי רישלייה הולך לפונדק דובקוט ליד לה רושל, אך אז שותה את היין המורעל ומת וחושף את המלכודת של דה ווינטר.
השלישייה ממשיכה לפונדק בו הם מרגלים אחר רישלייה. הקרדינל מורה לווינטר לאיים על הדוכס מבקינגהם בחשיפת הרומן שלו עם המלכה, כדי להרתיע אותו מלשלוח כוח סיוע שיסייע למורדים; היא תהרוג את הדוכס אם הוא לא מציית. בתמורה, דה ווינטר מבקשת צו, כדי שהיא תוכל להרוג את ד'ארטניאן וקונסטנס. רישלייה חותם על אחת כזו, בניסוח בצורה שאינה משאירה כל ראיות כנגד עצמו: "על פי פקודתי ולטובת המדינה, הנושא עשה את מה שנעשה."
לאחר שחשף את עצמו בפני דה ווינטר, אתוס לוקח ממנה את צו המוות ומאוחר יותר מספר לד'ארטניאן על המזימה. ד'ארטניאן שולח את משרתו פלאנשט להזהיר את הדוכס. באנגליה דה וינטר מבקשת מבקינגהם לא לעזור למורדים, אך הוא מסרב. דה ווינטר מנסה להתנקש בחייו, אך היא נלכדת. בקינגהאם ומשרתו ג'ון פלטון כולאים אותה במגדל לונדון, אך היא מפתה את פלטון ומשכנעת אותו שבקינגהם הוא האויב שלו. פלטון עוזר לה לברוח ולחזור לצרפת ואז רוצח את בקינגהאם לפני שפלאנשט מספיק להזהיר אותו. זמן קצר לאחר מכן לה רושל נכנעת.
רושפור ודה ווינטר עדיין מתכוננים להרוג את ד'ארטניאן וקונסטנס. הם כובשים את המנזר בארמנטיירס ונלחמים בכל ארבעת המוסקטרים כשהם מגיעים. בזמן שרושפור ואנשיו מחזיקים את המוסקטרים, דה וינטר חונקת את קונסטנס. אתוס לוכד את דה ווינטר; ד'ארטניאן מנהל קרב עם רושפור וככל הנראה הורג אותו (אם כי מתגלה בסרט ההמשך שהוא שרד). ארבעת המוסקטרים גוזרים את דה וינטר למוות בעריפת ראש, והם שוכרים תליין להוציא לפועל את העונש. לאחר מכן הם נעצרים על ידי שומרי הקרדינל.
רישלייה מאשים את ד'ארטניאן ברצח והריגת משרתת של המדינה, אך ד'ארטניאן מראה לו את צו המוות החתום, שנראה כי בשל הניסוח המעורפל שלו, מאשר את פעולותיו של ד'ארטניאן. הקרדינל מובס ומתרשם למדי מההישג של ד'ארטניאן, ומציע לו להפקיד עבורו או על אחד משלושת חבריו להיות קצין. אתוס, פורתוס ואראמיס כולם דוחים את ההצעה וד'ארטניאן מועבר לפקד על המוסקטרים.
הפקה.
במהלך ההפקה על שלושת המוסקטרים הבינו המפיקים שהפרויקט היה כה ארוך, עד שהם לא יוכלו להשלים אותו כמתוכנן בתחילה - כאפוס דרכים - ועדיין להוציא את הסרט בתאריך השחרור שהוכרז. לכן התקבלה ההחלטה לפצל את הפרויקט לשני סרטים וכך יצאו שני החצאים בתור "שלושת המוסקטרים" ו"ארבעת המוסקטרים" בהפרש של חצי שנה.
מרבית השחקנים לא התלהבו מכך שעבודתם בצילומים הארוכים שימשה ליצירת סרט נפרד לחלוטין, בעוד ששילמו להם רק עבור עבודה על סרט אחד. תביעות הוגשו מטעם התורמים לסרט להשגת המשכורות וההטבות הקשורות לסרט שני שלא הוזכר בחוזים המקוריים. בכל חוזי העבודה של שחקני גילדת שחקני המסך יש כעת מה שמכונה "סעיף סלקינד", הקובע כמה סרטים נעשים, כדי להימנע ממצב כזה בעתיד.
אנא מג'נונה
אנא מג'נונה (בערבית: انا مجنونه; בעברית: אני משוגעת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן. השיר יצא לאור ב-10 בספטמבר 2020, על ידי חברת התקליטים הישראלית ארומה מיוזיק, כסינגל החמישי מתוך האלבום, מועבט.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי עדן בן זקן, רון ביטון, ג'ורדי והופק על ידי ג'ורדי. בספטמבר 2020, חשפה בן זקן כי תוציא שיר חדש הנקרא: "אנא מג'נונה". ב-9 בספטמבר, העלתה בן זקן הצצה לקליפ.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי דור אוחיון והועלה לערוץ היוטיוב של בן זקן ב-10 בספטמבר 2020, בסמוך לצאת הסינגל.
ביקורת.
דודי פטימר ממעריב אונליין ציין את השיר לחיוב, באומרו כי הוא "צפוי להפוך לאחד השירים הממכרים ביותר שתשמעו בתקופה הקרובה כי יש בו כל מה שדרוש בשביל להפוך ללהיט: לחן וקצב מסקרנים ומלהיבים, מילים קלילות ומתחרזות היטב על הלשון וגימיק מצוין. אישית, אהבתי". אם כי יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת שלילית, ואמר כי "עדן משעממת אותי, ירדן פלג משעמם אותי, אבל כנראה אני הופך יותר ויותר למיעוט. הם (עדן את ג'ורדי) יוכיחו תשעה מיליון צפיות תוך יומיים. כל המזרח התיכון. גם בדובאי יצביעו. אם זה לא היה עצוב, זה היה מצחיק. לא עצוב, לא מצחיק. פשוט לא, או לחלופין – מה-זה-משעמם".
גיא עד
גיא עד (נולדה ב-25 בדצמבר 1963) היא סופרת, מתרגמת ועורכת ספרים ישראלית, כלת פרס היצירה לסופרים עבריים על שם לוי אשכול.
ביוגרפיה.
עד נולדה וגדלה בבאר שבע. אביה, ניצול שואה, היה עיתונאי וסופר. שם משפחתו היה במקור מרקוזה והוא בחר לשנותו לשם "עד", מלשון נצח, כדי לציין את הזיכרון לאירועי חייו.
לאחר מות אביה, כשהייתה בת 17 עברה עם משפחתה להתגורר בתל אביב. שירתה בצה"ל בלשכת הרמטכ"ל ולאחר סיום שירותה הצבאי החלה את לימודי התואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
לאחר סיום התואר הראשון עברה להתגורר בניו יורק, בה השלימה לימודי תואר שני בטיפול פסיכולוגי באמצעות אמנות ועבדה עם חולי אלצהיימר במכון גריאטרי בהארלם, מנהטן.
עד שבה להתגורר בישראל בסוף שנות ה-90 והחליטה לעסוק בתחום הכתיבה.
בעלת תואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 קיבלה עד את פרס היצירה לסופרים עבריים על שם ראש הממשלה לוי אשכול.
בשנת 2013 ספרה "הבארשבעים" היה מועמד ברשימה הארוכה לפרס ספיר.
שני סיפורים קצרים שכתבה נכללו באנתולוגיות ספרותיות: "המיותרים" באנתולוגיה תל אביב נואר (תורגם גם לאנגלית), ראה אור בשנת 2014. "סינגל מאלט" בקובץ עשרים קצרים, ראה אור בשנת 2017.
עד הייתה מועמדת לפרס ספיר לשנת 2020 על ספרה "ויקי ויקטוריה".
בנוסף לכתיבה ועריכה עד עוסקת בתרגום מאנגלית לעברית.
מתגוררת בתל אביב, אם לשניים.
יחסי אינדונזיה–סין
יחסי אינדונזיה–סין הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה העממית של סין. ליחסים בין המדינות היסטוריה ארוכה שראשיתה במאה ה-7 לספירה. שתי המדינות המודרניות ייסדו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-1950. מספר שנים אחר כך, ב-1967, היחסים נותקו לאחר עלייתו של הדיקטטור סוהארטו שנטה למערב. הם חודשו רק ב-1990.
מפאת גודלן הן בשטח והן באוכלוסייה (נכון ל-2021 סין היא המדינה המאוכלסת ביותר בעולם ואינדונזיה המדינה הרביעית באוכלוסייה), שתיהן חברות ב-G-20 וב-APEC.
לאינדונזיה שגרירות בבייג'ינג, בירת סין וקונסוליות בהונג קונג, גואנגג'ואו ושנגחאי, ולסין שגרירות בג'קרטה, בירת אינדונזיה וכן קונסוליות בסורביה ומדן.
היסטוריה.
ימי הביניים.