תוך שנה הצטרפו לאגודה כמעט כל הרופאים היהודים בארץ, מלבד רופאי ירושלים, והאגודה שינתה את שמה ל"האגודה המדיצינית העברית בארץ-ישראל". רופאי ירושלים שכללו את ד"ר אריה בהם, ד"ר אריה גולדברג, ד"ר אריה לייב שמעוני-מקלר, ד"ר אריה פייגנבאום, ד"ר זאב ברין וד"ר מרים נופך הקימו ב-1913 את "אגודת רופאים מדברי עברית" הסכימו ב-1914 לאיחוד אך מלחמת העולם הראשונה דחתה את האיחוד שבוצע ב-1919. בעקבות האיחוד שונה שם האגודה ל"הסתדרות רפואית עברית בארץ-ישראל". עם הקמת המדינה שונה השם שוב ל"הסתדרות רפואית ישראלית".
בחג השבועות תרע"ג, 1913, השתתף שרמן כנציג של "ההסתדרות הרפואית העברית", בוועידה השנייה של "קופת חולים של פועלי יהודה", שהתכנסה ב- יפו. שרמן מונה ליועץ הרפואי של הקופה.
בשנים 1955-1935 כיהן שרמן כיושב-ראש ההסתדרות הרפואית. עם פרישתו נבחר לנשיאה הראשון של ההסתדרות. בשנת 1937 יזם את הקמת המכון לביקורת רפואית במטרה לבחון את היעילות של התרופות המשווקות בארץ ישראל ולדווח לרופאים על תוצאות הבדיקות.
פעילותו המקצועית והציבורית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת שרמן כרופא צבאי בצבא העות'מאני. בתחילה נשלח ביחד עם שני רופאים נוספים להקים בית-חולים לחיילים יהודים בעזה ומשזה פורק עבר לשמש כרופא צבאי ברמלה. הוא הספיק לשרת גם בשכם, בעפולה ובטול-כרם בטרם עבר לחיפה לשמש כרופא למגורשי תל אביב בעיר.
לאחר המלחמה שימש שרמן כחבר בוועד הזמני ליהודי ארץ-ישראל ושימש כמחליפו של מאיר דיזנגוף בוועד הפועל שלו . ב-1919 היה ד"ר שרמן ממקימי ארגון "האזרח" ארגון ששאף לרכז את הכוחות הליברליים ביישוב היהודי שבראשו עמד מאיר דיזנגוף. מטעם "האזרח" היה ד"ר שרמן חבר במועצת עיריית תל אביב הראשונה והשלישית. ד"ר שרמן עמד בראש מחלקת האף-אוזן-גרון של בית-החולים של הקהילה היהודית ביפו וניהל אותו במקומו של ד"ר חיסין תקופה קצרה עד סגירתו. ב-1932 מונה למנהל מחלקת האף-אוזן-גרון של בית החולים הדסה (תל אביב).
כהוקרה על תרומתו לקידום הרפואה בישראל זכה בפרס סולד מטעם עיריית תל אביב לשנת 1954.
מותו.
משה שרמן נפטר ב-17 ביוני 1969 ונקבר יום למחרת בבית הקברות נחלת יצחק שבגבול גבעתיים-תל אביב-יפו.
משפחתו.
לשרמן נולדו שני ילדים. בין ותיקי תל אביב יש שחשבו שבתו הדסה קרויה על שם בית החולים אך למעשה הדסה נולדה בשנת 1910, הרבה לפני הקמת בית החולים. היא לימדה מוזיקה בגימנסיה הרצליה והייתה מחלוצות החינוך המוזיקלי בישראל. בנו, מאיר היה מראשי הרכש הצבאי בארצות הברית ולימים הציר הכלכלי של ישראל בארצות הברית ומנכ"ל חברת הנפט "פז".
הערות שוליים.
עולם קטן (עלון שבת)
עולם קטן הוא עלון שבת במגזר הדתי לאומי. הוא החל לצאת כעלון בפסח 2004 והפך במהרה לעיתון אקטואלי שבועי הכולל טורי פרשנות, כתבות, ראיונות עם אישים דתיים ואחרים, לצד מאמרים תורניים.
משרדי השבועון ממוקמים בירושלים ומנוהלים בידי שלושה שותפים.
תוכן.
כמו עלוני שבת אחרים עוסק העלון בנושאים תורניים אך יחסית ממעט לעסוק בפרשת השבוע ועוסק בתחומים אשר נוגעים לעולמו של הנוער הדתי ומכאן שמו, "עולם קטן". שלא כעלונים אחרים, דפי העלון הם בפורמט גדול יותר מהמקובל.
בעלון, מלבד פינת פרשת השבוע (שכיום מורכבת משני חלקים), ישנן פינות בתחום עבודה עברית, קולנוע, ביקורת ספרות, סאטירה, דמוגרפיה ועוד, וזאת לצד נושאים אקטואליים. עמודו האחורי של העלון מוקדש לכתיבת נוער. על רקע סמל העלון מובאת תמונת כיפה הנבחרת מבין תצלומי כיפות ששולחים קוראי העלון.
בעלון מדור "שו"ת SMS", שבו תשובות של הרבנים שלמה אבינר ושמואל אליהו בתכתובת מסרונים. בעבר השתתף בשו"ת זה גם הרב אליקים לבנון וצוות חברים מקשיבים. בכל עלון מתפרסם סיפור קצר. בשנת 2008 קובצו סיפורים נבחרים לספר בשם "סיפור קטן". בהמשך ירדה תדירותו הופעתו של המדור. בעלון גם מדור קומי מאת אשר בן אבו, כתבות תרבות וראיונות צבע מאת נדב גדליה, טור אקטואלי מאת סיון רהב-מאיר, וכן מדורי ספרים, משפט, רוח ונפש, חסידות וטורי דעה.
יוזם העלון היה מאיר שוורץ, והוא הקימו עם שני שותפים - איתן אורבך (האחראי כיום על הפרסומות בעלון) ונריה (נרי) לוי. העלון הופץ לראשונה בשביעי של פסח תשס"ה. העורך של 12 הגליונות הראשונים היה אלחנן ניר, והוא גם בחר לעלון את השם "עולם קטן". לאחריו החל יוסף רוסו לשמש כעורך, עד היום. אנשי העלון ממעטים להיחשף בשמם, ומאמריהם חתומים בדרך כלל בשם "המערכת".
החל מתחילת שנת תשע"ב יוצא לאור בנוסף לעלון גם ירחון בתשלום הנשלח למנויים תחת השם "עולם קטן המגזין" אותו ערך בעבר חנן בן ארי. ביולי 2015 שינה הירחון את שמו ל"מקום בעולם".
העלון הביא ראיונות בעילום שם של גברים בעלי נטיות הומוסקסואליות שסיפרו כיצד הצליחו להשתנות ולהקים משפחה, או כאלה שניסו ונכשלו. בשנת 2020 פורסם ריאיון יציאה מהארון של המוזיקאי דניאל זמיר כביסקסואל.
תפוצה.
נכון לשנת 2020 העלון מופץ בכ-80,000 עותקים, למעט גליונות מיוחדים. בסקר שנעשה בקרב תלמידי מכללת הרצוג בשנת 2011, קיבל העלון את המקום הראשון באחוזי החשיפה של כלל העיתונים הדתיים, עם כ-68 אחוזים.
אוגוסטה ויקטוריה
קאונאס
בזיליקת קתדרלת קאונאס
חליפות
פיתוח עשרוני
יהושע אפרון
יהושע אֶפְרוֹן (1919 - 13 במאי 2011) היה פרופסור להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב, חוקר תקופת בית שני בעידן החשמונאים.
חייו ופועלו.
אפרון נולד בפולין, עלה לארץ ישראל בשנת 1937 בגיל שמונה עשרה ולמד היסטוריה יהודית וכללית באוניברסיטה העברית בירושלים. שירת זמן קצר בפלמ"ח. אפרון לימד בסמינר הקיבוצים. בתחילת שנות ה-60 הצטרף לסגל המרצים בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב.
הגיש את הדיסרטציה לשם קבלת הדוקטורט לאוניברסיטת העברית בשנת תשכ"ב (1961) בנושא "מלכות חשמונאי ושמעון בן שטח". העבודה נעשתה בהדרכתו של פרופ' יצחק בער.
אחיו החורג של אפרון היה יהושע פראוור.
מחקרו.
יהושע אפרון הקדיש את עיקר עיונו המחקרי לתקופת בית שני בעידן החשמונאים.
בדומה לגדליהו אלון יוצא אפרון כנגד המגמות בנות המאה ה-19 מבית מדרשו של הגרמני יוליוס וולהאוזן, אשר לפיה היהדות החסידית והפרושית התנגדו לממלכה החשמונאית וחתרו לביטולה עד הכיבוש הרומי של פומפיוס. תאוריה זו עלתה כפורחת באירופה בהשפעת המגמה של הפרדת הדת מהמדינה. אפרון טוען, כי לא רק שהחסידים והפרושים לא התנגדו לממלכת החשמונאים, אלא הם אף לקחו חלק פעיל בהתויית דרכה ובהנהגתה וכי מדינת החשמונאים נוסדה על יסוד העקרונות הדתיים המופיעים בספרות התלמודית הארצישראלית.
בעקבות גדליהו אלון הדגיש אפרון את חשיבות התלמוד הירושלמי למחקר ההיסטורי, זאת בניגוד לתאולוגיות הנוצריות ולפילולוגיה התלמודית הקלאסית שהדגישה את חשיבות התלמוד הבבלי, בגלל סמכותו ההלכתית. לדבריו התלמוד הירושלמי היה חשוב יותר לחקר דברי ימי התקופה החשמונאית בפרט וימי הבית השני בכלל, שכן היה קרוב יותר בזמן ובמקום חיבור מהתלמוד הבבלי. יתרה מכך: בית חשמונאי נזכר לשבח על פי רוב בתלמוד הירושלמי.
אפרון ראה בספר דניאל כמשקף את דעותיהם של החסידים אשר תמכו ביהודה המקבי, וסובר כי דניאל הוא מדרש על ספרי הנביאים. בו באות לידי ביטוי משאלות החסידים לניצחון שלם של התורה, תחילה בארץ ישראל ולאחר מכן בעולם כולו. המחקר ראה בספר דניאל כמצביע על חסידות מסוגרת המתנגדת למרד החשמונאים, כי ממלכת החשמונאים התכוונה להיות ממלכת נצח וטען שהפרושים ראו בהם גוזלי כס דוד המלך. לפי אפרון מקימי מדינת החשמונאים החשיבו עצמם כמייסדי מדינה בת חלוף, עד בוא המשיח.
לפי אפרון הספרות הפסבדו-אפיגרפית (ספר חנוך א' וב', עליית משה, צוואות השבטים ספר היובלים) תיארה משיח פלאי העתיד להביא גאולה לעולם בדרך נס. מלומדים מצאו בה רמזים לחשמונאים ולתקופתם. לעומת זאת סבור אפרון כי יש כאן תפישה נוצרית מאוחרת בזמן, בדומה לברית החדשה, בסגנון של גאולה עולמית ולא לאומית, הנוגעת לכלל העולם. בניגוד לספר דניאל וחיבורים נוספים מתקופת החשמונאים, בספרות האפיגרפית מודגשת לדעתו שנאה עמוקה לעם ישראל, יתרה מכך היא דומה לברית החדשה בסגנון ובמילים.
אפרון סובר כי מגילות קומראן חוברו לכל המוקדם באמצע המאה הראשונה לספירה ומזכירות את הספרות הפסבדו-אפיגרפית, היות שמופיעים בהן רעיונות ומושגים נוצריים.
מחקריו של אפרון לא נתקבלו על ידי החוקרים בארץ ובעולם (למעט אחדים מתלמידיו שסיימו אצלו את לימודי הדוקטורט). הצביעו על מידת הקיצוניות והדוקטרינריות שבדעותיו (למשל עדיפותו המוחלטת של התלמוד הירושלמי על פני התלמוד הבבלי בכל מקרה; שלילת קיומה של אפוקליפסה יהודית על-פי טיעונים מעגליים ועוד); על הנאיביות שבהנחה המשתמעת לפיה כל הציבור היהודי התייצב בשורה אחת מאחורי השליטים החשמונאים, לרבות אלכסנדר ינאי; ועל יחס הביטול שהוא מגלה כלפי הנתונים הריאליים (אפיגרפיה ותיארוך פחמן-14) שעה שהוא מאשר את מגילות מדבר יהודה והממצאים הרלוונטיים ממצדה וקובע שהם נכתבו על ידי הנוצרים הראשונים.
ספריו.
ראשית הנצרות ואפוקליפטה בתולדות ישראל.
בספר מנתח אפרון את מאפייניה של המשיחיות הנוצרית המתגלמת בדמותו של ישו, ומשווה אותה לתפיסות הגאולה בקרב היהודים שרווחו בשלהי בית שני, התקופה בה פעל ישו.