הנרייטה וורד הייתה שייכת למשפחה של אמנים מקצועיים במשך כמה דורות. סבה מצד אביה היה צייר החיות הבולט ג'יימס וורד, שהיה קשור בנישואים לאמנים עמיתים ג'ון ג'קסון וג'ורג' מורלנד. הוריה היו גם אמנים: ג'ורג' רפאל וורד שהיה ידוע בעיקר בזכות הדפסים שלו, ומרי ווב וורד בזכות המיניאטורות שלה. היא הייתה ילדה יחידה. הנרייטה הצעירה גדלה מוקפת במכריהם האמנים של הוריה, כולל סר אדווין לנדסייר, צ'ארלס רוברט לסלי, ואלפרד אדוארד צ'לון.
היא למדה אומנות בבית הספר לאומנות בלומסברי ובאקדמיה שהקים הנרי סאס.
בשנת 1843, כשהייתה בת 11, התאהבה הנרייטה בצייר ההיסטורי בן ה-27 אדוארד מתיו וורד. הם התחתנו בחשאי במאי 1848, בסיוע חברו של החתן וילקי קולינס. אמה של הנרייטה מעולם לא סלחה על החתונה, והחרימה אותה.
למתיו והנרייטה וורד נולדו שמונה ילדים, שאחד מהם היה לסלי וורד, הקריקטוריסט המכונה "ספיי". בזמן שגידלה ילדיה, הנרייטה פיתחה גם את הקריירה האמנותית שלה. היא עבדה בז'אנרים שונים, אך כמו בעלה, נודעה בציוריה ההיסטוריים, בנושאים כמו תומאס צ'טרטון ואליזבת פריי. היא הצטיינה גם בתמונות של ילדים והשתמשה בילדיה כמודלים.
פליסי הקדר.
אחד מציוריה המפורסמים ביותר היה "פליסי הקדר", שהוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1866. הציור ממחיש את המקרה בו הקדר ברנרד פאליסי פוצץ בטעות את ביתו תוך כדי ניסוי בטכניקות של קרמיקה. יצירות דומות (כמו המלכה מרי 1863 וסצנה מילדותה של ז'אן דארק; 1867) אולי הפכו אותה לציירת ההיסטוריה הנשית הבולטת ביותר בדור שלה. היא העבירה שיעורי אמנות לכמה מילדי המלוכה של המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט.
הן הנרייטה וורד והן בעלה היו תומכים בזכות הבחירה של הנשים. הם היו במעגל חברתי שכלל דמויות כמו צ'ארלס דיקנס וג'ורג' קרוקשנק.
היא חיה עם בעלה ארבעים וחמש שנים. לאחר מותו בשנת 1879 הקימה הנרייטה וורד בית ספר לאמנות משלה כדי לעזור לפרנס את משפחתה. כמו לואיז ג'ופלינג בת זמנה, הנרייטה וורד התמחתה בהכשרת אמניות צעירות. בנוסף קיבלה פנסיה של 100 ליש"ט עבור שירותה הקודם כמורה מלכותית. וורד הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
וורד פרסמה שני ספרים אוטוביוגרפיים, בשנת 1911. ספרה הראשון נקרא "אחד מהסיפורים הטובים ביותר בחיי אמנית ויקטוריאנית." היא תיארה תמונה של נישואים כמעט אידיאליים עם בעל שעודד את עבודתה, והיה "תמיד המורה הטוב ביותר, החבר הכי לא שגרתי שהכרתי. "
מאן 24.3x0
מאן 24.3x0 (באנגלית : MAN 24.3x0, קרוי גם MAN 24.3x0 HOCLNR-NL) היא סדרה של אוטובוסים דו-קומתיים עירונים אשר נבנתה והורכבה על ידי יצרנית האוטובוסים האוסטרלית Volgren ברישיון חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck &amp; Bus אשר ייצרה את השלדה בבעלות מאן, אשר הורכבו בין השנים 1997–2000 ב-אוסטרליה
מספר יחידות נבנו והורכבו בשנת 1998 על ידי יצרנית האוטובוסים ההולנדית VDL Berkhof בשיתוף Volgren .
הסדר ניגוד עניינים
ג'ון רובארטס
ג'ון רובארטס (באנגלית: John Parmenter Robarts; 11 בינואר 1917 – 18 באוקטובר 1982) היה מושל פרובינציית אונטריו בקנדה מנובמבר 1961 ועד מרץ 1971.
חייו.
ג'ון רובארטס נולד בבאנף באלברטה והיה ראש ממשלת אונטריו יחיד שנולד מחוץ לגבולות הפרובינציה. בהיותו צעיר הוא עבר ללונדון שבאונטריו ולמד מנהל עסקים. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לצי הקנדי. לאחר סיום המלחמה ג'ון רובארטס חזר ללימודים וסיים לימודי משפטים בשנת 1948.
ג'ון רובארטס החל פרקטיקה משפטית בעירו, נבחר למועצת העיר ובשנת 1951 נבחר לפרלמנט של אונטריו. בשנת 1958 הוא נכנס לממשלת לסלי פרוסט תחילה ללא תיק ותוך זמן קצר כשר החינוך.
בשנת 1961 ג'ון רובארטס החל כהונה של ראש ממשלת אונטריו במקום לסלי פרוסט. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1971. ג'ון רובארטס דגל במדיניות של איחוד לאומי ונגד הפרדות קוובק מהמדינה. בשנת 1967 הוא יזם כינוס לשינוי שיטת הממשל בקנדה וכינון חוקה חדשה. ניסיון זה לא צלח.
הוא קידם מערכת החינוך ובתקופתו הוקמו חמש אוניברסיטאות חדשות.
לאחר פרישה מתפקיד ראש הממשל, רוברטס כיהן במספר תפקידים ציבוריים.
הוא התאבד בשנת 1982.
מלון חוף הדקלים
מלון חוף הדקלים (נקרא גם לעיתים מלון נווה דקלים) היה בית מלון אשר שכן בחוף הדקלים אשר היה נמצא בסמוך ליישוב המרכזי בגוש קטיף – נווה דקלים.
היסטוריה.
מלון חוף הדקלים הוקם ב־1990 במסגרת יוזמה משותפת של משרד התיירות, הסוכנות היהודית ויישובי גוש קטיף. למלון ניתן היה להגיע דרך ציר כיסופים או דרך הסעה למנחת התעופה הקרוב, מנחת קטיף. המלון ננטש לבסוף בתחילת 2000 עם תחילת אירועי האינתיפאדה השנייה. עם זאת בחלוף השנים הועלו כמה הצעות לקניית המקום, בהם בין היתר הייתה הצעה של משקיע אמריקאי ממיאמי שהיה מעוניין לשקם את המלון, ולהשקיע בשיפוצו חצי מיליון דולר ואף לשנות את אופי המלון ולהפוך כמה חדרים לדירות אירוח עבור אנשי צוות שיתגוררו במקום ויתפעלו אותו. שאר החדרים במלון (כ-114 חדרים) יהיו כמו בעבר למטרת אירוח. הצעה זו בסופו של דבר לא יצאה לפועל. ניסיון זה נבע מהתחושה שהידיעות על תוכניות הפינוי יגבירו למעשה את "התיירות האידאולוגית" לגוש ולמלון בפרט (קהלי היעד העיקריים אשר ציפו לו בעלי המלון היו משפחות דתיות, תיירים יהודים מהעולם ואף צליינים נוצרים). דרור וענונו, אשר באותה תקופה כיהן כראש הקרן לפיתוח גוש קטיף העריך כי כ־5,000 תיירים מגיעים מדי שנה לגוש וכ־20% מהם נשארים ללון בו. במאי 2005, כאשר ביצועה של תוכנית ההתנתקות היה קרוב מתמיד התאכלסו במלון כ־150 משפחות ומספר רווקים (חלקם השתייכו לנוער הגבעות) דבר זה התרחש במקביל לשיפוץ מבנה בית המלון, יוזמת השיפוץ הייתה של מנהלת קל"ע (קליטה לעזה) אשר גייסה תרומות ואף יצרה קשר עם המשפחות והרווקים האמורים לאכלס את המקום. עבודות הניקיון, הסידור והסיוד הושלמו על ידי מספר מתנדבות מאולפנת מעלה לבונה.
לאחר מכן שוכרי ושוכני המלון שינו את שמו למעוז הים. כשמו של המאחז שהוקם בחבל ימית אשר היה באזור עד לפינוי חבל ימית והנסיגה מחצי האי סיני. מנכ"ל משרד ראש הממשלה אילן כהן הגיע לביקור במאחז, אך גורש משם זמן קצר לאחר מכן.
כמה ימים לפני תחילת הפינוי התרחשו פרובוקציות על ידי כמה אנשי חזית יהודית לאומית אשר שהו במלון אשר הפך למעשה למאחז, פרובוקציות נוספות בוצעו גם על ידי מספר של בדואים משבט המואסי.
ב־30 ביוני 2005 הצליחה המשטרה להשתלט על המלון בעזרת כוחות יס"מ עם ליווי של כמה חיילי צה"ל אשר שמרו על הכוחות מחוץ לשטח בית המלון. בתחילה השתלטו הכוחות על החלק הדרומי של אזור בית המלון ולאחר מכן אכן החלו להשתלט גם על החלק הצפוני של בית המלון בו שהו רוב המתבצרים. על פי ההערכה של ניצב אורי בר-לב אשר התראיין לתקשורת ואמר בתום תהליך ההשתלטות: ואף הדגיש את הניסיון הניכר של מרבית שוכני המקום לשתף פעולה עם המשטרה ואמר .
באוגוסט 2005 פורסמה החלטת בג"ץ אשר דחתה עתירה המבקשת לבטל את ההכרזה אשר קבעה כי שטח המלון הוא שטח צבאי סגור. טענת העותרים הייתה כי מדובר בזכות יסוד שלהם וכי המלון מצוי בבעלות פרטית.
ג'יימס וורד (צייר)
ג'יימס וורד (באנגלית: James Ward; 23 באוקטובר 1769 - 17 בנובמבר 1859) היה צייר בריטי, בעיקר של בעלי חיים.
ביוגרפיה.
נולד בלונדון, אחיו הצעיר של החרט ויליאם וורד. ג'יימס וורד הושפע מאנשים רבים, אך הקריירה שלו מחולקת באופן ברור לשתי תקופות: עד 1803, השפעתו הגדולה ביותר הייתה לגיסו ג'ורג' מורלנד. מאותו הזמן הוא הושפע מרובנס. משנת 1810 בערך, החל וורד לצייר סוסים בתוך הנוף. מעט מאוחר יותר הוא פנה לנופים גדולים מאוד, מהם ״נוף ביורקשייר״ (טייט, לונדון), שהושלם בשנת 1814 או 1815 ומשמש כדוגמה לנוף נשגב, ונחשב ליצירת המופת שלו ויצירת מופת באנגליה של הציור הרומנטי.
וורד הקדיש חלק ניכר מהתקופה 21–1815 לציור של יצירה ענקית בשם "האלגוריה של ווטרלו". הציור לא זכה להערכה גדולה ולא הביא את ההכנסה שקיווה לה. ייתכן שהחוויה מילאה אותו, ובמקביל מות אשתו הראשונה ובתו היו טרגדיות מרכזיות בחייו. כמו אמנים רבים באותה תקופה, וורד חיפש עבודות מאנשים עשירים, וצייר את ילידיהם, את הסוסים האהובים עליהם, וכן את כלבי הצייד.
משפחה כזו שג'יימס וורד צייר שוב ושוב, הייתה משפחת לבט מסטאפורדשייר. אחד הדיוקנאות הידועים ביותר של וורד היה "תיאופילוס לבט צד בסטפורדשייר" משנת 1817. ציור נוסף היה משנת 1811 שכותרתו "הכומר תומאס לבט וכלביו בעת צייד". וורד צייר גם דיוקן קבוצתי של שלושה ילדי לבט - ג'ון, תיאופילוס ופרנסס לבט.
משפחה.
ג'יימס היה בנם של ג'יימס וריישל וורד. הוא נישא לראשונה למרי אן וורד בשנת 1794 ואחרי מותה לשארלוט פריצ'ה בשנת 1827. לג'יימס ומרי אן וורד נולדו כמה ילדים כולל: מתילדה לואיזה וורד, שנישאה לצייר ג'ון ג'קסון. וג'ורג' רפאל וורד, שהיה גם צייר.
ג'יימס וורד היה סבא של הציירת הנרייטה וורד וסבא רבא של הצייר לסלי וורד, הקריקטוריסט של המגזין "וניטי פייר".
בשנת 1830 עבר ג'יימס וורד להרטפורדשייר עם אשתו השנייה, והמשיך לעבוד, בעיקר בנושאים דתיים. אירוע מוחי בשנת 1855 סיים את עבודתו, והוא מת בעוני.
הוא קבור בבית העלמין קנסל גרין.
סגנון.