בעקבות השתתפותן בגמר, העפילו ארצות הברית וקנדה ישירות לגביע העולם כנציגות CONCACAF, ואילו מקסיקו שסיימה במקום השלישי נשלחה לשני משחקים בשיטת בית-חוץ נגד יפן על הכרטיס הנוסף לטורניר. בסיום משחקים אלו, נוצחה מקסיקו והפסידה את המקום בגביע העולם.
ארי גורן
מוריס בומון
מוריס בומון (בצרפתית: Maurice Baumont; 1892, לונוויל - 1981, פריז) היה היסטוריון וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים.
בומון למד היסטוריה וגאוגרפיה באקול נורמל סופרייר בפריז ולימד באוניברסיטאות בפריז ובז'נבה. בין השנים 1919–1939 היה חבר מזכירות חבר הלאומים.
בומון היה פרופסור להיסטוריה מודרנית והתמחה בהיסטוריה גרמנית ובהיסטוריה של הרפובליקה הצרפתית השלישית. הוא לימד בסורבון בפריז והיה ידוע באהדתו ליהודים.
פעילותו בתקופת השואה.
בומון סיפק ליהודים תעודות זהות מזויפות וכרטיסי קיצוב מזון. כך התאפשר ליהודים להצטייד ולעבור בבטחה יחסית לאזור משטר וישי או להתחבא באזור הכבוש של צפון ומערב צרפת.
ביולי 1942, בתקופת גירוש היהודים מפריז, נתן בומון מחסה בביתו ל-14 פליטים יהודים. אחותו החורגת, ארלט קרמר-בומון (Kramer-Baumont), הייתה פעילה יהודיה בתנועת ההתנגדות הצרפתית. ב-18 ביולי, אחד משני ימי המצוד אחר יהודי פריז, נחקרו בומון ואשתו על ידי שוטרים צרפתיים עקב נוכחות יהודים בביתם. בעת ביצוע התחקיר נמלטו היהודים המסתתרים בבית, דרך דלת אחורית, ולא נתפסו. לחלק מהיהודים שהוסתרו באופן זמני בביתם של בני משפחת בומון, ארגן בומון מקום מסתור חלופי, באזור ורסאי, בו שהו במשך כשנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה בומון יושב ראש של ועדת מחקר על מלחמת העולם השנייה ופרסם דו"ח על ארכיוני משרד החוץ של הרייך הגרמני.
בשנת 1985 הוכר בומון על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם. על שמו נקראו פרס אקדמי של המוסד האקדמי "Académie des Sciences Morales et Politiques" (האקדמיה למדעי המוסר והפוליטיקה) , כביש בפריז וכן מרכז למחקרים היסטוריים בעיירה לוקסואי-לה-בן (Luxeuil-les-Bains) .
מריק גרלנד
מריק בריאן גרלנד (באנגלית: Merrick Brian Garland; נולד ב-13 בנובמבר 1952) הוא משפטן יהודי אמריקאי, המכהן כ בממשלו של הנשיא ג'ו ביידן, מאז מרץ 2021, לפני כן היה שופט פדרלי בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה משנת 1996 עד 2021.
קורות חיים.
גרלנד נולד בשיקגו שבאילינוי למשפחה יהודית. אימו, שירלי לבית הורביץ, הייתה פעילה במועצה למען הקשיש היהודי בשיקגו. אביו סיריל היה פרסומאי שניהל את עסקו הקטן מביתם. גרלנד גדל בלינקולנווד, פרוור של שיקגו וסיים את לימודי התיכון בסקוקי שבאילינוי כמצטיין הכיתה. ב-1974 סיים תואר בוגר אוניברסיטה (BA) מאוניברסיטת הרווארד וב-1977 סיים תואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים של הרווארד. גרלנד התמחה אצל השופט הנודע הנרי ג'יי פרנדלי בבית המשפט לערעורים ואחר כך אצל שופט בית המשפט העליון ויליאם ברנן.
מ-1979 עד 1981 היה גרלנד עוזרו של התובע הכללי של ארצות הברית בנג'מין סיווילטי. מ-1981 עד 1989 ומ-1992 עד 1993 עבד כעורך דין במשרד פרטי וכמרצה בבית הספר למשפטים הרווארד בין 1985–1986 בנושא הגבלים עסקיים. ב-1989 הוא חזר לחיים הציבוריים, והיה לעוזר התובע הפדרלי במחוז קולומביה. גרלנד היה אחראי לחקירה ומעורב בתביעה בפרשות טימותי מקווי, מבצע הפיגוע באוקלהומה סיטי, בתיקו של טד קזינסקי, הידוע יותר בכינויו היונבומבר ובפיגוע הטרור בפארק האולימפי סנטניאל באטלנטה שבג'ורג'יה בזמן האולימפיאדה שנערכה בעיר ב-1996.
כהונה כשופט.
בספטמבר 1996 מינה נשיא ארצות הברית ביל קלינטון את גרלנד לשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, תפקיד בו הוא כיהן עד כניסתו למשרת התובע הכללי.
ב-16 במרץ 2016 הכריז נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, על כוונתו למנות את גרלנד לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של השופט השמרן אנטונין סקאליה, שנפטר כחודש לפני כן. המינוי טורפד לאחר שסנאטורים רפובליקנים מנעו דיון באישור מועמדותו בסנאט, בטענה שעל הנשיא שייבחר בבחירות לנשיאות בנובמבר 2016 למנות את מחליפו של השופט המנוח סקאליה. יורשו של אובמה, הנשיא דונלד טראמפ, החליט למנות לתפקיד את השופט הפדרלי ניל גורסץ' ומינוי זה אושר בסנאט.
בממשל הפדרלי.
בינואר 2021, הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי בחר בגרלנד להיות התובע הכללי בממשלו העתידי. ב-10 במרץ 2021 אישר הסנאט של ארצות הברית בעד אישור מינויו לתובע הכללי, ברוב של 70 מול 30.
חיים אישיים.
גרלנד נשוי ללין מאז 1987 והם גרים בעיר בת'סדה שבמרילנד. לין היא נכדתו של השופט סמואל אירווינג רוזנמן. לבני הזוג שתי בנות.
מסיבת הבת
הקרב בשג'אעיה 2014
נבחרת מוזמביק בכדורגל נשים
נבחרת מוזמביק בכדורגל נשים מייצגת את מוזמביק בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של מוזמביק.
משחקה הראשון של הנבחרת התקיים במרץ 1998 במסגרת מוקדמות אליפות אפריקה השלישית, ובו היא ניצחה 0–3 את לסוטו. לאחר שגם במשחק הגומלין היא גברה על לסוטו, העפילה הנבחרת לאליפות אפריקה שנערכה בסוף השנה בניגריה. למרות העפלתה, התקשתה מוזמביק להגיע לאליפות ולבסוף פרשה ממנה מבלי להשתתף.
ב-2011 השתתפה הנבחרת לראשונה בטורניר הכדורגל של משחקי אפריקה, וזאת מכיוון שהעפילה אליו אוטומטית כמארחת. לקראת הטורניר גייסה מוזמביק את האלופה האולימפית מסידני 2000, מריה מוטולה, שאף מונתה לקפטנית הנבחרת. למרות האירוח הביתי, הפסידה מוזמביק בשני משחקיה לאלג'יריה וקמרון, והודחה כבר בשלב הבתים. מוטולה זכתה לכבוש את השער היחיד של הנבחרת בטורניר, בהפסד 1–7 לאלג'יריה.
צבי גבאי
צבי (פואד) גבאי (25 בדצמבר 1938 - 27 ביולי 2018, ט"ו באב ה'תשע"ח) היה דיפלומט ישראלי שכיהן בין היתר כשגריר ישראל בדבלין וכסמנכ"ל משרד החוץ. מזרחן והיסטוריון של המזרח התיכון. חוקר השירה הערבית המודרנית, ופעיל בקידום סוגיית פליטי יהדות ערב בישראל ובעולם.
ביוגרפיה.
צבי גבאי נולד בבגדאד שבעיראק בשנת 1938 כבן בכור להוריו, משה ששון, ואמירה (נזימה, למשפחת אברהמי). סבו מצד אביו, ששון, היה מגבאי מתחם קבר יחזקאל הנביא בעיירה אל כפל (צ'פל), ומשם נבע שם המשפחה "גבאי". אביו עבר לבגדאד, בה עסק בסחר בדים והתחתן. צבי גם נקרא בשם הערבי "פואד", על שם מלך מצרים. שלושת אחיו היו פרדי, יוסף, והשחקן ששון גבאי.
המשפחה הייתה אמידה, וגרה בבית מרווח בשכונה החדשה "באב אל שרגי" (השער המזרחי) בבגדאד. צבי גם סיים את לימודיו היסודיים בבית הספר היוקרתי "אלברט דהוד ששון" (אליאנס). אך הם חיו בצל עימותים בלתי פוסקים עם השכנים המוסלמים, ולדבריו "האווירה העוינת, בה חשתי כנער, השניאה עלי את החיים בבגדד, וחיזקה את שאיפתי לעזוב אותה בהקדם האפשרי". בפרהוד משפחת סבו וסבתו מצד אמו ניצלה בזכות שכניה הערבים.
אחרי כ"ט בנובמבר 1947, הורע מצב יהודי עיראק. צבי וחבריו האזינו במחתרת לשידורי הרדיו של "ההגנה" מארץ ישראל, שאחד משדרניו היה דודו אברהם, שהתגורר בחיפה. את יום העצמאות הראשון של ישראל, ב-1949, חגגה לדבריו, משפחתו במחתרת, "באווירה של טרור ופחד".
ב-1951, לאחר שביתם הוחרם על כל תכולתו, עלתה המשפחה ארצה במבצע "עזרא ונחמיה" והתגוררה בחיפה. צבי עצמו הצטרף לחברת נוער בקבוצת מצובה שבגליל המערבי למשך שנתיים וחצי, ואז הצטרף למשפחתו. ב-1958 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "אבן פינה" בחיפה. לאחר מכן שירת שרות חובה בצה"ל.
בשנים 1962–1966 למד מדע המדינה והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית. את התואר השני והמשך לימודיו עשה בהנחיית פרופסור שלמה דב גויטיין, במרכז ללימודי המזרח התיכון של אוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה.
ב-1968 נרצח אביו במכולת שלו בחיפה, בידי ערבי נוצרי.
קריירה במשרד החוץ.
ב-1965 הצטרף צבי למשרד החוץ. את שירותו הדיפלומטי החל כקונסול בקונסוליה הכללית בפילדלפיה. לאחר מכן שירת כקונסול בקונסוליה הכללית בסן פרנסיסקו. כן עבד כמזרחן צעיר היודע ערבית במחלקת החקר, שעקבה אחר המתרחש במזרח התיכון, ניסתה ליצור קשרים עם גורמים ערביים, סייעה למאמצי ההסברה, וטיפלה בקשר הדיפלומטי עם איראן.
אחרי מלחמת ששת הימים, הוא גם נפגש עם יהודים שברחו מעיראק ומצרים, ועם קרובי יהודים שחיו במדינות ערב, וסייע להם לצאת מהן. בפגישות אלו, הוא תיאר: "רשמתי עדויות מחרידות על מעשי ההתנכלויות ואספתי חוקים, תקנות ורשימות שפורסמו במדינות ערב שהתייחסו ליהודים, לכספם ולרכושם. תרגמתי את הפרסומים הללו, על מנת להציגם בפני גורמים מדיניים בעולם, ולהפיצם בפרסומי הסברה של משרד החוץ".
עם חתימת הסכם השלום עם מצרים ב-1979, צורף לצוות הקמת היחסים הדיפלומטיים, ועבד ב"לשכה ליישום הסכם השלום עם מצרים", שהכינה את התשתית לעבודת שגרירות ישראל בקהיר. עם פתיחת השגרירות בקהיר ב-1980 מונה ליועץ המדיני הראשון בה. ב-1982 צורף למשלחת ישראל לאו"ם בניו יורק. לאחר מכן מונה למנהל המחלקה האסטרטגית של המרכז למחקר מדיני במשרד החוץ בירושלים. ב-1986 מונה לקונסול הכללי בסידני שבאוסטרליה. ב-1990 מונה למנהל מחלקת מצרים במשרד החוץ, וגם יצא לשליחות קצרה באו"ם. בהמשך מונה לראש חטיבת המזרח התיכון. בשנת 1994 מונה לשגריר התושב הראשון בדבלין שבאירלנד. לאחר מכן מונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף אסיה, אפריקה והפסיפיק.
ב-2004 פרש לגמלאות בדרג שגריר בכיר.
פעילות ציבורית.