פלימות' 30U (באנגלית: Plymouth Model 30U) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בשנת 1930.
סך הכול יוצרו 76,940 יחידות.
G-14 היה גוף שייצג את קבוצות הכדורגל הבכירות אשר חברות באופ"א. הארגון קם בשנת 2000 והורכב מ-14 קבוצות, ובשנת 2002 הצטרפו 4 קבוצות נוספות למרות ששמו לא שונה. בשנת 2008 התפרק הארגון כחלק מהסכם עם ארגוני הכדורגל אופ"א ופיפ"א, והוחלף בהמשך על ידי ארגון המועדונים האירופיים אשר מייצג מעל ל-100 מועדונים. החברות במועדון היו קבוצות אשר זכו בכ-250 אליפויות בליגות המקומיות שלהן, וחלקו ביניהן 41 מ-51 זכיות בליגת האלופות עד אותה השנה. רק ב-3 משחקי גמר בליגת האלופות לא הופיעה אף אחת מהקבוצות (1970, 1979 ו-1980).
היסטוריה.
G-14 טענו שעל ארגון פיפ"א לפצות את מועדוני הכדורגל אשר שחקניהן נפצעו במהלך משחקי נבחרות במסגרות פיפ"א השונות, על ידי כך שישלמו את משכורות השחקנים בתקופה בה הם לא יכולים להשתתף במשחקי הקבוצות. באפריל 2004 פנה הארגון לבית משפט בשווייץ במטרה לחקור את אופ"א על כך שהם מחויבים לפי חוקי הארגון לשלוח את שחקניהם למשחקי נבחרות ללא תשלום לקבוצות. נשיא פיפ"א ספ בלאטר סירב להיפגש עם הארגון במטרה לנהל משא ומתן על נושא זה.
בספטמבר 2005 תבעו G-14 את פיפ"א בעקבות פציעת שחקן שרלרואה הבלגית, עבדלמג'ד אולמרס בנובמבר 2004 במהלך משחק נבחרת מרוקו בכדורגל, פציעה אשר גרמה לו להיעדר ממשחקי הקבוצה כ-8 חודשים.
ב-15 בינואר 2008 הגיעו G-14 וארגון אופ"א להסכמה שפיפ"א ואופ"א יפצו את המועדונים עבור פציעות של שחקנים במהלך אימוני ומשחקי נבחרות, ובתמורה G-14 יתפרקו, ובמקומם יקום ארגון חדש אשר ייצג את כלל הקבוצות באירופה.
האיש שחשב שאשתו היא כובע (אופרה)
האיש שחשב שאשתו היא כובע (באנגלית: The Man Who Mistook His Wife for a Hat) היא אופרה שנכתבה בשנת 1986 על ידי המלחין האנגלי מייקל ניימן (Nyman; ) עבור לברית מאת כריסטופר רולנס (Rawlence). הטקסט חובר על ידי רולנס על בסיס עיבוד שהוא ערך יחד עם ניימן ועם מייקל מוריס (Morris) לספרו בשם זה מאת הנוירולוג אוליבר סאקס (1985), שבו מתוארות, מנקודת מבטו של המטפל, חוויות טיפוליות שונות הנוגעות למטופלים הסובלים מהפרעות נוירולוגיות.
תקציר עלילת האופרה.
האופרה עוסקת בעיקר במחלתו הנוירולוגית של ד"ר P, זמר בעל שם עולמי ו"פרופסור של קול" (דמותו של ד"ר P מבוססת על אדם אמיתי). האופרה כוללת 3 דמויות: ד"ר P, אשתו וד"ר S (דמות המבוססת על אוליבר סאקס).
ביצירה שתי מערכות: המערכה הראשונה מתרחשת במשרדו של ד"ר S, ואילו המערכה השנייה מתרחשת במגורים של ד"ר P.
בתחילת האופרה, ד"ר S מציג את הבסיס האנושי המקיף של עבודתו הנוירולוגית, ומסביר איך הוא מאבחן את החולים. אחרי כן, הוא עורך לקהל היכרות עם בעיותיו הטריות של ד"ר P: לאחרונה, ד"ר P נתקל בכמה תקריות שהן התעורר בו ספק מסוים לגבי חפצים ואנשים.
במערכה הראשונה, ד"ר S עורך בדיקה שגרתית לד"ר P בנוכחות אשתו של האחרון. בין השאר, הוא מציג לו מספר שקופיות של נשיונל ג'יאוגרפיק ומבקש ממנו לזהות אותן. ד"ר. P אינו מצליח לבצע את המשימה כהלכה. לפני שד"ר P ואשתו יוצאים מהמרפאה, ד"ר P מתכוון להרים את כובעו ממתלה הכובעים, אבל במקום זאת מגיע לראשה של אשתו. זוהי התייחסות לשם האופרה.
במערכה השנייה, ד"ר S מבקר בדירתו של ד"ר P. בדירתו מצויים עותקי "אהבת משורר" של שומאן, והוא ואשתו שרים את האריה "Ich grolle nich". מכאן מזהה ד"ר S את יכולתו המוזיקלית של ד"ר P.
ד"ר S מבצע סדרה של בדיקות חזותיות לד"ר P, כשהוא מתחיל בהצגת דימויים של עצמים מוצקים בצורות גאומטריות שונות, ואחר כך מציג לו תמונות ברחבי הבית. תוצאת האבחון היא שיש לד"ר P יכולת לזהות מוצקים גאומטריים, אך לא פנים. בהמשך האבחון, ד"ר S מעביר לד"ר P ורד וכפפות ומבקש ממנו לזהות את האובייקטים. לאחר מכן, ד"ר S וד"ר P משחקים שחמט, וד"ר P מנצח את ד"ר S. מכאן מסיק ד"ר S כי הזיכרון החזותי של ד"ר P שלם ואינו פגוע.
אחרי הבדיקות, מתברר לד"ר S כי ד"ר P הוא צייר חובב. בזמן שד"ר P שותה תה, ד"ר S ואשתו של ד"ר P מדברים על הציורים שהאחרון צייר. ד"ר S מבחין כי עם הזמן, ד"ר P עבר מציור פיגורטיבי לציור מופשט. הוא מציע כי שינוי זה בסגנון הציור משקף את מחלתו של ד"ר P. בתגובה, אשתו של ד"ר P מתרגזת וטוענת כי השינוי מבטא את התפתחותו האומנותית של בעלה, ולא את מחלתו ההולכת ומתגברת. אשתו של ד"ר P מסבירה לד"ר S כיצד בעזרת המוזיקה, בעלה מצליח להתמודד עם חיי היומיום למרות בעיותיו התפיסתיות.
ד"ר S מאבחן את ד"ר P כמי שסובל מאגנוזיה חזותית. ד"ר S לא יכול להציע תרופה לד"ר P, אך הוא מציע לו שישתמש במוזיקה ובסיוע מאשתו כדי לפצות על לקות הראייה שלו וכדי לאפשר ארגון של חייו. במונולוג המשקף את ההקדמה ד"ר S שוב מחדש שד"ר P צריך לפצות על ליקויי הראייה באמצעות המוזיקה, ומציין שאסטרטגיה כזו תאפשר לד"ר P להמשיך חיים מלאים ולעסוק בהוראה עד יום מותו.
יצירתה של האופרה.
האופרה "האיש שחשב שאשתו היא כובע" עלתה לראשונה על במה כשנה בלבד לאחר פרסום הספר של סאקס - ספר אשר שימש כמקור ההשראה העיקרי עבור יוצר האופרה, מייקל ניימן. היצירה החלה להירקם כאשר הבמאי כריסטופר רולנס לקח את הרעיונות העיקריים מהמחקר שפורסם והתאים אותם לתבנית אופראית.
בעוד סאקס קיבל בברכה את האדפטציה של מחקרו לאופרה, אשתו של האדם שדמותו של ד"ר P בוססה עליו, התנגדה בתחילה להעלאת האופרה: היא חשבה שהאופרה תלעיג את חיי בעלה ואת ההתמודדות שלו עם מחלתו. לאחר שסאקס וכריסטופר רולנס פגשו אותה היא שינתה את דעתה. במהלך השיחה, רולנס התרשם מכך שתמיכתה הרגשית של האישה הייתה חיונית לשם התמודדותו של בעלה עם מחלתו. מאוחר יותר, הוא הסתמך על התרשמות זו כדי לעצב את דמותה באופרה.
בשנת 1986, הבמאים מייקל מוריס וכריסטופר רולנס עבדו עם המלחין מיקל ניימן על עיבוד היצירה. על בסיס עיבוד זה, רולנס יצר טקסט לברית, שעבורו הלחין ניימן את האופרה. זאת הייתה האופרה הראשונה שהכילה 2 כינורות ויולה, 2 צ'לו, פסנתר ונבל.
ניימן הסתקרן מספרו של סאקס, ובמיוחד מכך שבתחילה לא מוסבר בספר מהי המחלה של ד"ר P, והקורא מובל לפתרון חידה זו דרך תהליך האבחון. הוא ארגן את האופרה לאורך אותם קווים ותרגם את האבחון לתוך מה שהוא מכנה "זרם אירועים". מאחר שהאבחון של סאקס לא מהווה דרמה במובנה הקלאסי, ניימן עיבד אותו לכדי נרטיב תואם. הוא הצמיד לו משמעות מוזיקלית, והתייחס לנקודות מבט כמו נקודת המבט של ד"ר P בתור אדם הסובל מאגנוזיה חזותית.
הייצוג המוזיקלי של דמותו של ד"ר P מתבסס על הניגוד בין המוכר לבלתי מוכר. המלחין בנה מה שכונה על ידיו "זהות הרמונית" עבור ד"ר P; כלומר, התקדמות מאקורד אשר שימש בתור הבסיס לעבר קבוצת וריאציות. הצורות השונות שד"ר P חווה על תוכנן, צבען, מרקמן וכו' מתורגמות למוזיקה שאינה מוכרת לו. התהליך מייצג את המעבר מהמוכר אל הלא מוכר, תהליך שאותו ניימן מכנה "הזרה". במקביל, המוזיקה של שומאן מצוטטת שוב ושוב לאורך היצירה, על מנת להמחיש את השפעתה על החיים של ד"ר P.
ניימן, כריסטופר וסאקס עבדו כולם ביחד כדי ליצור אופרה מקורית עם מסר חיובי שיעבור דרך המוזיקה. האופרה של ניימן שייכת לקאנון של האופרה המינימליסטית של המאה העשרים. היא מבצעת שינוי צורה ייחודי של הז'אנר, כדי להכיל סיפור המבוסס על תהליך האבחון.
בשנת 1987, רולנס יצר עבור האופרה עיבוד קולנועי.
עונת 1999/2000 בפרמייר ליג
עונת 1999/2000 הייתה העונה השמינית של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-7 באוגוסט 1999 והסתיימה ב-14 במאי 2000.
הליגה הבכירה כללה 20 קבוצות. סנדרלנד, ברדפורד סיטי וווטפורד היו הקבוצות שעלו מפוטבול ליג.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם ה-13 בתולדות המועדון.
בסוף העונה לפוטבול ליג ירדו וימבלדון, שפילד וונסדי וווטפורד. במקומן לליגה הבכירה עלו צ'רלטון את'לטיק, מנצ'סטר סיטי ואיפסוויץ' טאון.
כדורגלנים מצטיינים.
קווין פיליפס מסנדרלנד כבש 30 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
רוי קין ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
רוי קין ממנצ'סטר יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה
לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה (באיטלקית: Ludovico I di Borbone-Parma; 5 ביולי 1773 - 27 במאי 1803), מלך אטרוריה בין השנים 1801–1803.
ביוגרפיה.
לודוביקו נולד בפיאצ'נצה ב-5 ביולי 1773, לפרדיננדו, דוכס פארמה, ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. בשנת 1778 נפל לודוביקו על שולחן שיש וחטף זעזוע מוח, מה שגרם לו לחלות באפילפסיה.
ב-25 באוגוסט 1795 התחתן לודוביקו עם בת דודתו מריה לואיסה, נסיכת ספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה, ממנה היו לו שני ילדים.