הליגה משוחקת מחודש אוגוסט עד חודש מאי, כאשר כל קבוצה פוגשת את שאר הקבוצות פעמיים, פעם בבית ופעם בחוץ. סך הכל, כל קבוצה משחקת 34 משחקים בעונה. המשחקים משוחקים בדרך כלל בין החודשים אוגוסט למאי לרוב, בסוף השבוע. שבוע לפני חג המולד, הליגה נכנסת לפגרת חורף, אשר נמשכת עד השבוע השני של ינואר. עבור ניצחון, הקבוצה מקבלת שלוש נקודות, בעבור תיקו נקודה אחת, ובעבור הפסד- לא מקבלים נקודות. הקבוצות מדורגות לפי כמות נקודות, לאחר מכן מאזן שערים ובסוף לפי שערי זכות. בסוף כל עונה, המועדון עם הכי הרבה נקודות, מוכתר כאלוף הליגה. אם מספר הנקודות שווה, הקבוצה בעלת הפרש השערים הגבוה ביותר מוכתרת כאלופה. אך אם גם מספר הנקודות, מאזן השערים ומספר שערי הזכות עדיין שווים, הקבוצות חולקות את אותו המיקום. אם המיקום יקבע את האליפות, עליית ליגה או ירידת ליגה, בין הקבוצות אשר נמצאות במיקום שווה יערך משחק פלייאוף במקום נייטרלי, כאשר המנצחת זוכה באליפות, עולה ליגה, או ניצלת מירידה לליגה הרביעית.
עליית ליגה.
הקבוצות אשר מסיימות בשלושת המקומות הראשונים בליגה, מעפילות לליגה השנייה (ליגה 2). אם יש שתי קבוצות המסיימות במקום השלישי, הן עורכות ביניהן משחק פלייאוף במגרש נייטרלי, כאשר המנצחת עולה ליגה, ואילו המפסידה נשארת בליגה.
ירידת ליגה.
ארבע הקבוצות אשר מסיימות בתחתית הליגה, יורדות לליגת החובבנים, וארבע המנצחות של הבתים בליגה הרביעית מחליפות אותן. במקרה של שתי קבוצות המסיימות בצוותא במקום הארבע עשרה, המוביל לליגת החובבנים, הן עורכות ביניהן משחק פלייאוף במגרש נייטרלי, כאשר המנצחת נשארת בליגה, ואילו המפסידה יורדת לליגת החובבנים.
היסטוריה.
הליגה השלישית הוקמה בשנת 1993 על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית, תחת השם "נשיונל 1". היא מחליפה את הדיוויסיון 3 (מחלקה 3), ומכאן גם כינויה. עד שנת 1997, הליגה הייתה מורכבת משני בתים, כשבכל בית שמונה עשרה קבוצות. מעונת 1997/1998 עד עונת 2012/2013 הליגה הורכבה מעשרים קבוצות (למעט עונת בעונת 2011/2012 כשהיו בליגה היו 21 מועדונים). בשנת 2013, כדי להעלות את הרמה והאיכות ולהפוך את הליגה לאטרקטיבית יותר, החליטה התאחדות הכדורגל הצרפתית לצמצם את מספר קבוצות הליגה לשמונה עשרה במקום עשרים.
אלופות הליגה לפי שנים.
משנת 1993, כשהליגה הוקמה ועד שנת 1997, כאשר מבנה הליגה שונה לבית אחד במקום שניים:
משנת 1997 ועד היום:
יהושע דסכנין
המשכיות (פירושונים)
בניין ודיור (מגזין)
שו&quot;ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי
שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי (מסאיל מנצור אבן סלימאן אלד'מארי בשמו המקורי) הוא ספר שאלות ותשובות שנכתב במאה ה-15 על ידי רבנו חוטר בן שלמה, חכם יהודי-תימני ומחבר הספר "נר השכלים". הספר נכתב בערבית והוא מכיל 54 שאלות ותשובות שונות.
על הספר.
שו"ת רבנו חטר בן שלמה אלד'מארי עוסק בשאלות יסוד ביהדות, בהן העולם הבא, ימות המשיח, תחיית המתים ובריאת העולם. הספר עוסק בעיקרו במחשבה ומוסר, אך גם בהלכה, והוא מושפע, בדומה לחיבורים יהודיים-תימניים נוספים, ממשנתם של רב סעדיה גאון, רבינו בחיי והרמב"ם.
ספר זה בנוי במתכונת של שאלות ותשובות, בהם מנהל המחבר דו-שיח מדומה עם עצמו, בדומה לספר "מקור חיים" לרבי שלמה אבן גבירול או "ספר הכוזרי". במתכונת זו נעזר רבנו חוטר בן שלמה על מנת להציג ולדון בשאלות שונות שאינן קשורות אחת בשנייה, מבלי ליצור קשר ענייני אחד ביניהן.
הספר פורסם לראשונה על ידי האגודה להצלת גנזי תימן, בתרגומו וביאורו של הרב יוסף קאפח, יחד עם שני חיבורים נוספים של רבני תימן - "גן השכלים" של ר' נתנאל בירב פיומי ו"ספר המעלות לדרגות ימות המשיח" (על ידי מחבר שלא נודע שמו). כמו כן, הספר יצא בשתי מהדורות נוספות במכון משנת הרמב"ם.
דומינטור (כטב&quot;ם)
רבי אבא בר פפי
רבי אבא או רבי בא בר פַּפַּי (נפטר בשנת 375) היה אמורא ארץ ישראלי בן הדור הרביעי, חי ופעל במאה ה-4.
רבותיו וחבריו.
רבי אבא בר פפי מוזכר רק בתלמוד הירושלמי ובמדרשים הנובעים ממנו והם המקור לידיעות אודותיו:
בענייני אגדה היה תלמידו של רבי לוי ועמיתו של רבי יהושע דסכנין. מימרות רבות משל רבי לוי מובאות בתלמוד הירושלמי ובמדרשים הנובעים ממנו בשם שניהם. הוא גם מסר דברי הלכה בשם רבי חמא בר חנינא, רבו של רבי לוי.
למד עם רבי יודן ורבי מנא מפי רבי יוסי בר זבידא. והיה גם חברם של רבי אבא מרי ורבי יצחק בר נחמן.
מובאים בשמו מאמרי הלכה ואגדה במקומו במקומות שונים בתלמוד הירושלמי.
אהרן הימן דוחה את האפשרות שהיה בנו של רב פפי חתנו של רבי יצחק נפחא, כי רבי אבא פעל בתקופת פריחה של ישיבות ארץ ישראל ואילו בימי רב פפי המדובר כבר חרבו ישיבות ארץ ישראל והמרכז התורני כולו עבר לבבל.
דומינייטור
בא בר פפי
רבי בא בר פפי
אבא בר פפי
אבא בריה דרבי פפי
רבי אבא בריה דרבי פפי
רבי אבא בריה דר' פפי
שו&quot;ת רבנו חוטר בן שלמה אלד'מארי
סרצ'קו קטאנץ
סרצ'קו קטאנץ (בסלובנית: Srečko Katanec, נולד ב-16 ביולי 1963 בליובליאנה שביוגוסלביה, כיום בסלובניה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל בהווה. ככדורגלן שיחק קטאנץ בעמדות הבלם והקשר ההגנתי בקבוצות שונות ביוגוסלביה, גרמניה ואיטליה, בה זכה להצלחה גדולה במדי סמפדוריה. לזכותו של קטאנץ 31 הופעות במדי נבחרת יוגוסלביה, עמה השתתף ביורו 1984, אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), שם זכה עם נבחרת יוגוסלביה במדליית ארד, אולימפיאדת סיאול (1988) ומונדיאל 1990. כמאמן הצליח קטאנץ בעיקר עם נבחרת סלובניה, עמה העפיל ליורו 2000 ומונדיאל 2002.
קריירת מועדונים.
קריירה מוקדמת.
קטאנץ החל את הקריירה בקבוצת הכדורגל NK ליובליאנה, שם שיחק 11 שנים כנער, ואחר כך עבר לאולימפיה ליובליאנה מליגת העל היוגוסלבית בשנת 1981. קטאנץ נשאר באולימפיה ליובליאנה עד לשנת 1985, שם הופיע 81 פעמים והבקיע 10 שערים, ועבר לדינמו זאגרב, גם היא מליגת העל היוגוסלבית. כעבור שנה, בקיץ 1986, חתם קטאנץ בפרטיזן בלגרד, וכבר בעונתו הראשונה במועדון זכה באליפות. לאחר עונה נוספת בפרטיזן בלגרד, בה סיימה הקבוצה במקום השני, חתם קטאנץ בשטוטגרט, עמה העפיל לגמר גביע אופ"א, בעונת 1988/89, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול לנאפולי, כשקטאנץ שיחק לאורך כל 180 הדקות.
סמפדוריה.
לאחר עונה אחת בשטוטגרט, חתם קטאנץ בקיץ 1989 בסמפדוריה, והחל את הפרק המוצלח ביותר בקריירת המשחק שלו, כאשר זכה עם הקבוצה בתארים רבים. כבר בעונתו הראשונה בסמפדוריה, זכה עם הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 2:0 בהארכה בגמר על אנדרלכט, מצמד של ג'אנלוקה ויאלי. קטאנץ הוחלף בגמר זה בדקה ה-92. בעונת 1990/91 זכה קטאנץ עם סמפדוריה באליפות הסרייה א' ובטורניר הסופר קאפ האיטלקי, אך הפסיד עם הקבוצה בגמר הגביע האיטלקי במפגש כפול לרומא, שניצחה במפגש הראשון בתוצאה 3:1, כאשר את השער לסמפדוריה כבש קטאנץ, אך הגומלין הסתיים בתוצאה 1:1 ורומא זכתה בגביע. בעונת 1991/92 הגיעו קטאנץ וסמפדוריה לגמר גביע אירופה לאלופות 1992, שם הפסידו 1:0 לברצלונה 1:0 בהארכה משער של רונאלד קומאן. בעונת 1993/94 זכה קטאנץ עם סמפדוריה בגביע האיטלקי, לאחר ניצחון במפגש כפול על אנקונה בתוצאות 0:0 ו-6:1. עם זאת, בשתי עונותיו האחרונות של קטאנץ בסמפדוריה, הוא סבל מפציעות רבות ומיעט לשחק, ובתום עונת 1993/94 פרש ממשחק פעיל בגיל 31.
קריירה בינלאומית.
קטאנץ החל לשחק בנבחרת יוגוסלביה בשנת 1983, והשתתף בשנת 1984 ביורו 1984, אותו סיימה יוגוסלביה עם אפס נקודות, ובאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), בה זכתה יוגוסלביה במדליית ארד, לאחר הפסד לנבחרת צרפת בחצי הגמר וניצחון 2:0 על נבחרת איטליה במשחק על מדליית הארד. בשנת 1988 השתתף קטאנץ עם יוגוסלביה באולימפיאדת סיאול (1988), ממנה הודחה יוגוסלביה בשלב הבתים, ובשנת 1990 השתתף עם יוגוסלביה במונדיאל 1990, ממנו הודחה יוגוסלביה ברבע הגמר על ידי נבחרת ארגנטינה בבעיטות הכרעה לאחר 0:0 בתום 120 דקות. קטאנץ הופיע במדי יוגוסלביה 31 פעמים והבקיע חמישה שערים. לאחר תחילת התפוררות הפדרציה היוגוסלבית, ומתן אפשרות לכל כדורגלן יוגוסלבי לייצג את מדינת האם שלו, עבר קטאנץ לשחק בנבחרת סלובניה, בשורותיה צבר חמש הופעות והבקיע שער אחד.
קריירת אימון.
בשנת 1996 החל קטאנץ לאמן את הנבחרת הצעירה של סלובניה, ובשנת 1998 אימן לתקופה קצרה את גוריצה, שנקטעה כאשר מונה למאמנה של נבחרת סלובניה. קטאנץ השיג הצלחה אדירה כמאמן נבחרת סלובניה, כאשר הצליח להעפיל עם נבחרתו ליורו 2000, שנפתח עבורו מצוין כאשר נבחרת סלובניה הובילה 3:0 על נבחרת יוגוסלביה, אך המשחק הסתיים בתוצאה 3:3. סלובניה השיגה נקודה נוספת מול נבחרת נורווגיה, וסיימה את שלב הבתים במקום האחרון, אך עם מחמאות רבות. קטאנץ הצליח להעפיל עם סלובניה גם למונדיאל 2002, אותו סיימה סלובניה עם אפס נקודות. קטאנץ התפטר מאימון הנבחרת מיד לאחר המונדיאל, בין השאר בגין סכסוך עם כוכב הנבחרת זלאטקו זחוביץ'. באותו קיץ חתם באולימפיאקוס, שם השיג תוצאות חלשות ופוטר בפברואר 2004.
בשנת 2006 מונה קטאנץ כמאמן נבחרת מקדוניה, ועזב את התפקיד בשנת 2009, לטענתו בגלל סכסוך עם כוכב הנבחרת גוראן פאנדב. בשנת 2011 מונה קטאנץ כמאמן נבחרת איחוד האמירויות, שהשתתפה בהדרכתו בגביע אסיה בכדורגל 2011, וסיימה אחרונה בשלב הבתים. קטאנץ פוטר מנבחרת איחוד האמירויות בספטמבר 2011, לאחר הדחתה במוקדמות מונדיאל 2014.
בינואר 2013 החל קטאנץ קדנציה שנייה באימון נבחרת סלובניה. באוקטובר 2017 התפטר קטאנץ מאימון הנבחרת, לאחר שכשל להעפיל עמה למונדיאל 2018.
חיים אישיים.