לפי סקר שנערך בקרב 5054 נשים באריתריאה בשנת 1997, 90% עברו את אחד מסוגי מילת הנשים, רובן לפני גיל שבע. המילה מבוצעת בקרב הנוצרים והמוסלמים במדינה. לפי סקר שנערך על ידי UNICEF בשנת 2002, המילה מתבצעת על ידי 99% מהמוסלמים, 89% מהקתולים ו85% מהפרוטסטנטים. רוב האזרחים שדוגלים במילת נשים מאמינים כי זוהי מצווה דתית, לזה מתלווה לחץ משפחתי וחברתי לבצע את המנהג בקרב הבנות. חשוב לציין כי המנהג של מילת נשים (בניגוד למילת גברים) אינו מוזכר בברית החדשה או בקוראן, הוא מוזכר בחדית' (אוסף סיפורים והלכות אודות הנביא מוחמד) אך לא כחובה אלא כ"קישוט", ועל כן אינו מצווה דתית אלא מנהג תרבותי שהשתרש. נהוג לחשוב כי נשים שאינן מבצעות תהליך זה יגדלו להיות מופקרות ועל כן יתקשו במציאת בעל. ראיונות עם נשים במדינה הראו כי סיבה נוספת לביצוע המנהג הוא סיפוק הבעל העתידי. בנוסף נהוג לחשוב כי פעולה זו גורמת להפחתת החשק המיני, מה שיוביל לכך שנערות ישמרו על צניעותן, ולא יבגדו בבעליהן. על אף שלא נעשו מספיק מחקרים בנושא על מנת לפסוק באופן חד משמעי, חוקרים רבים טוענים כי מיניות האדם מורכבת ומכילה יותר מההיבט הפיזי, ולכן גם אם נרשמת ירידה בחשק המיני בקרב נשים שעברו את התהליך, ייתכן כי נובעת מכאב המתרחש בזמן אקט מיני או עקב הטראומה.
הארגון הלאומי לנשים אריתראיות.
בשנת 1979 הוקם הארגון הלאומי לנשים אריתראיות (NUEW) שחרת על דגלו להעלות את המודעות לנושא מילת הנשים ולהילחם בקיום מנהג זה באריתריאה. בין השנים 1995–2002, סקרים שנערכו על ידי הארגון הראו כי בין 89-95% מהנשים האריתראיות עברו מילה. הארגון הנהיג מערכה להפסקת המנהג תוך ניסיון לשנות את התפיסה החברתית שלו. בקמפיין זה השתתפו מנהיגים מקומיים, מנהיגי דת נוצרים ומוסלמים, איגוד הנוער, נציגים ממשרדי הבריאות והעבודה ונציגי ארגונים הומניטריים. ראשית, התחיל דיון ער בנושא, וכבר בשלבים המוקדמים של הקמפיין הגיעו נציגים ל-90% מהכפריים במדינה כדי להציג את הסכנות ולהעלות את המודעות בקרב כלל התושבים. בנוסף הוקמה הוועדה נגד מילת נשים שכללה חברים בארגון ואנשי ממשל מקומיים שיסדו קבוצות דיון בנושא, והכשירו מורים בנושאי מגדר, נישואים מוקדמים ומילת נשים. השלב השני בקמפיין היה השגת אחדות בקהילות השונות בהצהרות נגד מילת נשים. הערכים שקודמו הוכנסו לתוכניות טלוויזיה, רדיו, תחרויות ידע כללי ומופעי דרמה. משרד הבריאות הפיק סרט בנושא, "מבעד לוילונות הייסורים", שהקים הד ויצר שינוי התנהגותי בקרב האזרחים. מהלכים אלו הובילו לצמצום המנהג, כך שבשנת 1995 חל קצב ירידה של 39% בתהליך, ובהמשך ירידה ל-49% בשנת 2000 ו82% בשנת 2010, לאחר שההליך הוצא מהחוק..
הוצאת המנהג מחוץ לחוק.
במרץ 2007 חוקקה ממשלת אריתריאה חוק האוסר על מילת נשים. חוק מס' 158/2007 הורה על ביטול מילת נשים במדינה, ובכך הפך המנהג לפלילי באריתריאה. החוק מבהיר את סיכוני ההליך על בריאות וחיי האישה ומדגיש שהמילה היא אלימות כנגד נשים, המהווה מעבר על זכויות האדם שלהן ושוללת מהן באופן פיזי ומנטלי את הזכות לחירות והחופש מאלימות ואפליה. בחוק נכתב כי קידום המנהג יכול להוביל לעונש של קנס בשווי מאות דולרים ועד 10 שנים בכלא. אכיפת החוק נעשית על ידי הרשויות תוך עבודה עם מתנדבים מעמותת לשמירה על זכויות ילדים ונשים.
ירידה בהיקף ביצוע מילת נשים במדינה.
בסקר שנעשה בשנת 2010 נמצא כי 33% מהנערות עד גיל 15 ו12% מהילדות עד גיל 5 עברו מילה. מידע שנאסף בשנת 2014, וכלל מיפוי של 112 כפרים, מראה ירידה נוספת. 18% מהנערות עד גיל 15 ו7% מהילדות עד גיל 5 עברו מילה. נתונים אלו מראים כי מגמת הירידה נמשכת מאז הוצאת ההליך אל מחוץ לחוק והעלאת המודעות בקרב תושבי אריתריאה. עם זאת, המידע אינו נמצא בהתאמה מוחלטת לירידה בשיעורי התמיכה להליך, שם נראית מגמה חדה יותר. ב-1995 57% מהאזרחים תמכו בהליך, ב-2002 49% וב-2010 10-12%. כלומר ניתן היה לצפות שבפועל פחות נערות יעברו את ההליך. ישנה בעיה בהסתכלות על הנתונים בנ"ל וזאת עקב ההשפעה החברתית והלגאלית הקיימת במדינה. האחוזים המדווחים עלולים להיות מושפעים מכך שההליך אינו חוקי ולכן פורמלית מובעת התנגדות אך בפועל ההליך מבוצע. בנוסף, הסקרים לעיתים נוטים להתקשר להשקפת מממני הסקר ולאו דווקא משקפים את המציאות. על מנת לעקור את התופעה לחלוטין, נדרשת המדינה להגביר את מאמציה ולתקוף את הנושא בשלוש חזיתות: אכיפת החוק, סיפוק שירותי הגנה, מניעה וטיפול לנערות וקידום שינוי חברתי-תפיסתי.
מריון מדבר
מריון המדבר (שם מדעי: "Meriones crassus") הוא מין של מכרסם במשפחת העכבריים. הוא אחד מבין שלושה מיני מריון החיים בישראל, בנוסף למריון החולות והמריון המצוי.
תיאור.
המריון הוא מן הגדולים בגרביליים, אורך גופו של מריון המדבר הוא כ-14–16 ס"מ, אורך זנבו כ-13 ס"מ ומשקלו הממוצע 82 (110-56) גרם. זהו עכבר שצבעו צהבהב או חום בהיר. צבע הגחון לבן. הזנב חום ובקצהו מישערת שחורה שאורכה כשליש מאורך הזנב. האפרכסות של מריון המדבר גדולות. רגליו האחוריות ארוכות במקצת מן הקדמיות. הוא מתקדם בהליכה על ארבע או בקפיצות על אחוריותיו כאשר זנבו משמש לו כהגה. למריון המדבר עיניים ואוזניים גדולות וחושיו מפותחים. שיניו מועטות, כשיני שאר העכברים, ומספרן בסך הכול 16. בשיניו החותכות מצוי חריץ ארוך בולט האופייני לבני המשפחה.
תפוצה ובית גידול.
תפוצתו העולמית של מריון המדבר כוללת את אפגניסטן, אלג'יריה, מצרים, איראן, עיראק, ירדן, כווית, לוב, מרוקו, ניז'ר, הרשות הפלסטינית, ערב הסעודית, סודאן, סוריה, איחוד האמירויות הערביות וייתכן שגם במאלי. בית הגידול של מריון המדבר הוא אזורים יבשים ומדבריים המצויים בשפע לאורך צפון אפריקה. ניתן לאתרו באזורים סלעיים, אבל יעדיף אדמה חולית. מריונים אלה, כשאר בני סוגם, חופרים מחילות בהם הם מגדלים את צאצאיהם.
טריטוריה ומזון.
מריון המדבר הוא בעל חיים החי ביחידות ובטריטוריאליות, כלומר: כל מריון מדבר חי במחילתו ושומר על נחלתו. הוא פעיל בלילה, וביום הוא נח במחילה שחפר. במחילה הוא אוגר עשבים, זרעים, חלקים ירוקים של צמחים שמהם הוא ניזון, ומגוון את תפריטו בחסרי חוליות.
רבייה.
כמו כל יונק, נקבות מריון המדבר מטפלות בגורים על ידי ייצור חלב. בהיותו יונק קטן יחסית, מריון המדבר חייב לצרוך כמות מוגברת של קלוריות כדי לייצר מספיק חלב. ההריון יכול להימשך בין 18 ל-22 ימים ובהמלטה ייוולדו בין 2 ו-7 גורים. הצעירים נולדים ללא פרווה, עיוורים, ובעלי שפם ארוך ביותר. עונת הרבייה של מריון המדבר היא מינואר עד ספטמבר, ומגיעה לשיאה מפברואר עד מאי.
טפילים.
מריון זה פגיע למגוון רחב של טפילים, במיוחד מיני פרעושים שונים. נמצא כי זכר מריון המדבר סובל מטפילים יותר מאשר הנקבה, אך הנושא עדיין נחקר. יחד עם טפילים מגיעים הטפילים של טפילים, במקרה זה חיידקים. חיידקים יכולים להיות מועברים ממריון למריון על ידי נשיכות פרעושים.
מועצת העשרה
המועצה הגדולה של ונציה
סונאטת סלסולי השטן בסול מינור
סונאטת סלסולי השטן (באיטלקית: il trillo del diavolo) היא סונאטה לכינור ופסנתר בסול מינור שאותה כתב המלחין האיטלקי ג'וזפה טרטיני.
על פי המסופר, בתקופת גלותו באסיזי חלם טרטיני שהשטן נפגש איתו וביקש ממנו להשאיל לו את כינורו. השטן התחיל לנגן נעימה נפלאה מלאה בסלסולים. טרטיני היה מוקסם ומהופנט עד שנשימתו נעצרה והוא התעורר. מיד תפס את הכינור כדי לשמר חלק מהיצירה ששמע בחלום, אך לשווא. בעקבות החלום כתב את יצירתו "סונאטת סלסולי השטן". טרטיני אמר כי זו הייתה היצירה הטובה ביותר שיצר בימי חייו, אבל לדבריו "ההבדל בינה לבין מה ששמעתי בחלום היה כה גדול, עד שהייתי מוכן להרוס את כינורי ולא לשוב אל המוזיקה לעולמים, אילו רק נתאפשר לי לשוב ולחוות את העונג שהתענגתי אז".
הסונאטה מהווה עד היום אתגר טכני לכנרים. על פי האגדה לטרטיני היו שש אצבעות ביד שמאל, דבר שהקל עליו את נגינת היצירה.
המשורר הגרמני אפולוניוס פון מלטיץ חיבר סונטה בשם "סונאטת השטן", בהשפעת סיפורו של טרטיני.
רקע.
על פי המסופר, טרטיני סיפר לאסטרונום הצרפתי ז'רום לאלנד על חלום שחלם, ובו נגלה לפניו השטן וביקש להיות משרת ומורה לטרטיני. בסוף שיעור הנגינה, הושיט טרטיני לשטן את כינורו כדי לעמוד על טיב נגינתו. השטן פצח בנגינה וירטואוזית, והגיש ביצוע נמרץ ומרהיב. כה ייחודית ביופייה ומושלמת בדיוקה הייתה נגינת השטן, שהמלחין חש כי נשימתו נעתקת מעוצם הפליאה וההתפעלות.
את הסיפור המלא מספר טרטיני עצמו ב"Voyage d'un François en Italie" של לאלנד:
אחוז בחבלי קסם מנגינתו המבריקה והמרשימה של השטן, השתדל טרטיני לשחזר את מה ששמע. אך על אף טענתו, כי הסונאטה הייתה יצירתו הנבחרת, כתב טרטיני לאחר זמן שהיא הייתה "נחותה כל כך בהשוואה למה ששמעתי, שלו היה בידי להתפרנס באמצעים אחרים, הייתי שובר את כינורי ונוטש את המוזיקה לעד." אף כי לדברי טרטיני, הוא חיבר את הסונאטה ב-1713, הרי לדעת חוקרים סביר להניח שהיא לא חוברה לפני שנות ה-40' של המאה ה-18, בהתחשב בסגנונה הבוגר. היצירה התפרסמה רק בשנת 1798 או 1799, כמעט שלושים שנה לאחר מות המלחין.
הסונאטה שימשה בסיס לבלט של צ'זארה פוני מ-1849, "כינור השטן" וכן לפרלוד של פרדריק שופן "סלסולי השטן", מס' 27.
מבנה.
הסונאטה, שנכתבה לכינור עם באסו קונטינואו (בס ממוספר) כתובה בארבעה פרקים: