עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה מישלר קצין במטכ"ל של הקורפוס ה-6. באוקטובר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, ובינואר 1915 היה לחלק מהמטכ"ל של הארמייה הראשונה. ב-3 באוגוסט 1915 הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-53, ופיקד עליה עד 25 במרץ 1916, עת הועבר לפקד על הקורפוס ה-38, עליו פיקד עד 4 באפריל של אותה שנה. במקביל הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. לאחר מכן הועבר לפקד על הארמייה העשירית. החל מיולי 1916 סייעה הארמייה שתחת פיקודו לכוחות הבריטיים בקרב על הסום, וב-27 בדצמבר הועבר לפקד על קבוצת הארמיות של המילואים. ב-6 במאי 1917 קבוצת הארמיות שלו פורקה, והוא קיבל פיקוד על הארמייה הראשונה, ופיקד עליה עד 1 ביוני של אותה שנה.
במקביל לפיקודו על הארמייה הראשונה, ב-22 במאי 1917 הוא קיבל פיקוד על הארמייה החמישית, והשתתף בין היתר בבלימת מתקפת האביב הגרמנית. ב-10 ביוני 1918, הוא הודח מפיקודו על הארמייה.
אחריתו.
לאחר סיום המלחמה פרש מישלר מהצבא. הוא גר בניס עד מותו ב-17 במרץ 1931, בגיל 69.
פרנסיסקו לזארו
ריצ'רד מתיסון
ריין אנרגי שטדיון
רוסטם
קרופ K-5
קרלוס סאיינז
מיכאל אשבכר
סופיה אל-מאריא
סופיה אל-מאריא (בערבית: صوفيا الماريا, בתעתיק מדויק: צופיה אלמאריא) היא אומנית, סופרת וקולנוענית קטרית-אמריקאית.
ביוגרפיה.
סופיה אל-מאריא נולדה בשנת 1983 בטקומה שבוושינגטון לאמא אמריקאית ואבא קטרי. את שנות ילדותה העבירה בשתי מדינות אלו. סופיה למדה ספרות משווה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר ולאחר מכן למדה אומנות באוניברסיטת לונדון.
יצירותיה פורסמו במקומות רבים כמו מגזין הארפרז והמוזיאון החדש לאמנות עכשווית בניו יורק.
בסוף שנת 2012 פרסמה ספר זיכרונות בשם ""The Girl Who Fell To Earth"."
בשנת 2020 יצרה את סדרת הטלוויזיה "Little Birds" לרשת Sky Atlantic המבוסס על ספרה באותו שם של אנאיס נין.
מסילת הרכבת לירושלים
פונטאל
פונטאל הוא שמה של רצועת חוף בריו דה ז'ניירו הכוללת חצי אי סלעי המכונה "סלע פונטאל" המחובר ברצועה צרה לחוף וגדלה עליו צמחיית חופים נמוכה. החוף נמצא בשכונת ריקריו הנמצאת ממערב לשכונת בארה דה טיז'וקה בדרום מערב העיר ריו דה ז'ניירו. אזור החוף נחשב לאזור תיירותי ולאתר גלישה מקומי וכולל בתי מלון ודירות נופש, והשכונה שבה הוא שוכן נחשבת לשכונת יוקרה פרברית הכוללת מבני מגורים נמוכים רבים ומוקפת פארקים ושטחים ירוקים.
אזור החוף והשכונה שסביבו ארחו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) את תחרויות ההליכה התחרותית וחלק ממסלולי מרוץ אופני הכביש. לצורך כך הוקמו על החוף יציעים זמניים ל-5,000 צופים.
מבצע סערת חורף
מבצע סערת חורף (בגרמנית: Unternehmen Wintergewitter ידוע גם בשם מבצע סופת חורף) הייתה מתקפה גרמנית כושלת, שנערכה באזור העיר סטלינגרד, בדרום רוסיה, בין 12 ל-23 בדצמבר 1942, במסגרת המערכה על סטלינגרד בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. במסגרת המבצע ניסתה ארמיית הפאנצר הרביעית, ללא הצלחה, לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית סביב "כיס סטלינגרד", ולחבור אל הארמייה הגרמנית השישית הנצורה בעיר ובסביבתה הקרובה.
לקראת סוף נובמבר 1942, השלים הצבא האדום את מבצע אורנוס, במסגרתו כותרו למעלה מ-300,000 מחיילי מדינות הציר בתוך ומסביב לעיר סטלינגרד, והחל בהכנות לביצוע מבצע סטורן, שנועד לנצל את הצלחת מבצע אורנוס לצורך התקדמות לכיוון רוסטוב, במטרה לנתק ולהשמיד את קבוצת ארמיות A הגרמנית באזור הקווקז. במקביל פתח הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) במאמץ לתספק את הכוחות הגרמניים הנצורים בסטלינגרד בדרך האוויר באמצעות רכבת אווירית. כאשר התברר לאריך פון מאנשטיין, מפקד קבוצת ארמיות דון החדשה, כי הלופטוופה אינו מסוגל לעמוד במשימה שנטל על עצמו, הוא הבין, שהדרך היחידה להציל את הארמייה השישית מהשמדה, היא באמצעות מתקפה קרקעית, שתפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית ותחבור לכוחות הגרמנים בסטלינגרד .
המשימה לחבור אל הכוחות הנצורים בסטלינגרד, הוטלה על כוחות מארמיית הפאנצר הרביעית בפיקוד הרמן הות. המתקפה הגרמנית, שנפתחה ב-12 בדצמבר 1942, הפתיעה את הפיקוד הסובייטי, והגיעה להישגים משמעותיים ביומה הראשון. אולם לאחר שהעתודות הסובייטיות הגיעו לשדה הקרב, הם הצליחו להאט באופן משמעותי את התקדמות כוח החילוץ הגרמני. ב-16 בדצמבר פתח הצבא האדום במבצע סטורן קטן, הביס את הארמייה השמינית האיטלקית באגף המערבי של קבוצת ארמיות דון, ויצר איום חמור על עורפה של קבוצת הארמיות. ב-19 בדצמבר הגיעו כוחותיו של הות לקו נהר מישקובה, מרחק קצר מכיס סטלינגרד, אך המשך התקדמותם נבלם על ידי כוחות העתודה הסובייטיים. מאנשטיין ניסה לשכנע את פיקוד הארמייה השישית לפרוץ החוצה מטבעת הכיתור הסובייטית ולחבור לכוח החילוץ, אולם מפקד הארמייה פרידריך פאולוס סירב לפעול ללא אישור מהיטלר, אישור שהאחרון סירב לתת. ב-23 בדצמבר נאלץ מאנשטיין להורות על ביטול המבצע ועל נסיגת כוחו של הות לקו נהר אקסאי. למחרת פתחו הכוחות הסובייטיים במתקפת נגד עזה, ואילצו את הות לסגת במהירות לעמדות המוצא שלו.
רקע.
ב-23 בנובמבר 1942 השלים הצבא הסובייטי את כיתור כוחות הציר באזור סטלינגרד (בימינו וולגוגרד), ממזרח לנהר הדון. כמעט 300,000 חיילים, מתוכם כ-240 אלף חיילים גרמניים, נלכדו בטבעת הכיתור. היטלר מינה את גנרל-פלדמרשל אריך פון מאנשטיין, מפקד הארמייה ה-11, למפקד קבוצת ארמיות חדשה בשם קבוצת ארמיות דון, שנועדה לייצב את החזית הגרמנית באזור הדון ולהחזיר לתיקנו את המצב באזור סטלינגרד. קבוצת הארמיות כללה להלכה ארבע ארמיות של מדינות הציר, אך למעשה הכוחות הכשירים לפעולה, שעמדו לרשותו של מאנשטיין, היו מצומצמים ביותר. הארמייה השישית הגרמנית, נלכדה כולה בכיס סטלינגרד, ואילו ארמיית הפאנצר הרביעית והארמיות הרומניות השלישית והרביעית ספגו אבדות כבדות במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד, וחלק ניכר מיחידות ארמיית הפאנצר הרביעית נלכדו בכיס סטלינגרד ביחד עם הארמייה השישית. יחידות עתודה גרמניות, שנשלחו לאזור הדון, רוכזו במסגרת "פלגת הארמייה הולידט". הארמייה ה-11 פורקה, והמטה שלה הועבר דרומה, ושימש כבסיס ליצירת מפקדת קבוצת הארמיות החדשה.
היטלר סירב להורות על פריצה מיידית, וחפץ להותיר את סטלינגרד בידי הצבא הגרמני בכל מחיר. האלטרנטיבה היחידה הייתה העברת אספקה בדרך האוויר לכוח המכותר, עד שכוחות הקרקע הגרמניים מחוץ לכיס יוכלו לפרוץ את טבעת הכיתור ולחבור אליו. משימה זו ("הרכבת האווירית לסטלינגרד") הופקדה בידי צי האוויר הרביעי בפיקודו של וולפרם פון ריכטהופן. עם זאת, כדי לכלכל כוח כה גדול, היה על הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) להעביר כ-500 טון אספקה וציוד ביום. חוסר היכולת להעביר אספקה בדרך האוויר לכוחות המכותרים בסטלינגרד נחשף תוך זמן קצר. אש נ"מ חזקה והתקפות מטוסי הקרב הסובייטיים גרמו לאובדן מטוסי תובלה רבים, ותנאי מזג האוויר החורפי הוסיפו לקשיי הרכבת האווירית. במהלך 72 הימים בהם פעלה הרכבת האווירית סיפק חיל האוויר הגרמני לכוחות המכותרים בממוצע 117.6 טון אספקה ליום, פחות מרבע הכמות שנצרכה. עובדה זו גרמה לכך שבשלבים הסופיים של המצור גוועו חיילים רבים מרעב בכיס סטלינגרד, והנותרים התקשו להילחם ביעילות עקב מחסור במזון, בדלק ובתחמושת. בנוסף על כך, הגרמנים עדיין אוימו בידי הסובייטים, שהחזיקו בגדה המערבית של הוולגה בסטלינגרד.
בהתחשב בגודל הבלתי צפוי של אגד הכוחות הגרמני, שנלכד בכיס סטלינגרד, ב-23 בנובמבר הורתה הסטאבקה (הפיקוד העליון הסובייטי) לחזק ולהרחיב את טבעת הכיתור סביבו, כדי למנוע ניסיון פריצה החוצה של הארמייה השישית, או ניסיון של כוחות גרמניים מחוץ לכיס לחלץ את הכוח המכותר. שש ארמיות סובייטיות מחזית סטלינגרד ומחזית הדון (לא כולל את הארמייה ה-62 בתוך העיר סטלינגרד) איישו את טבעת הכיתור הפנימית מסביב לכיס סטלינגרד, ושלוש ארמיות נוספות החזיקו בטבעת הכיתור החיצונית, שנועדה למנוע ניסיון חילוץ מבחוץ. בנוסף, ב-25 בנובמבר החלה הסטאבקה בתכנון מבצע שאפתני, שקיבל את השם "מבצע סטורן". המבצע החדש נועד לנצל את הצלחת מבצע אורנוס למתקפה גדולה נוספת ממערב לנהר דון, במטרה לנתק ולהשמיד את כל כוחות קבוצת ארמיות A הגרמנית באזור הקווקז באמצעות כיבוש פיתחת רוסטוב. במקביל החלה הסטאבקה לתכנן את "מבצע קולטסו" (טבעת), שנועד להשמיד את הכוחות הגרמניים המכותרים בכיס סטלינגרד, כהכנה לקראת ביצוע מבצע סטורן.
מאנשטיין ידע היטב שהכוחות הגרמניים בסטלינגרד חלשים מכדי לנסות לפרוץ בעצמם. כוח השריון שלהם היה דל, ושרר אצלם מחסור חמור באספקה ובדלק. מאנשטיין נוכח לדעת שהלופטוואפה אינו מסוגל לספק לארמייה השישית את הדרוש לה כדי להתאושש, ועל כן הציע שקבוצת ארמיות דון והארמייה השישית ישתפו פעולה, וינסו לפרוץ את הכיתור בו זמנית מבפנים ומבחוץ. ב-28 בנובמבר, מאנשטיין שלח להיטלר דו"ח מפורט על מצבה של קבוצת ארמיות דון, וכלל בו גם הערכה לגבי התחמושת הזמינה עבור הארטילריה הגרמנית בתוך סטלינגרד. מאנשטיין הבין שאינו יכול להרשות לעצמו להמתין עד שיגיעו כל הכוחות שהיה זקוק להן לשם פריצת טבעת הכיתור הסובייטית, ולכן החליט לפתוח בהתקפה בהקדם האפשרי עם הכוחות הזמינים שעמדו לרשותו.