בשנת 2021 הפיק עבור שירי מימון את השיר "טיפה", עבור רוני דלומי את השיר "זה בא אליי", עבור מאור אדרי ושפיטה את הסינגל "חליק", עבור עדן בן זקן את השיר "יום הפוך", עבור נרקיס את הסינגל הראשון מאלבומה השלישי, "הולכת איתך", עבור ג'טפייר ועמית שאולי (זוכת The Voice ישראל) את השיר "Say What You Want", עבור קווין רובין וספיר סבן את השיר "שופוני", עבור שחר טבוך את השיר "פחדן", עבור הראל סקעת את השיר "בא לי", עבור עדן אלנה את השיר "לקום", עבור נוי פדלון את השיר "צ'ייסר", עבור נסרין קדרי את השיר "ג'ינס או טייץ", עבור דודי בר דוד את השיר "עושה מסיבות", עבור שרי גבעתי את השיר "לראות כוכבים", ועבור סוזן פאלמר את השיר "Heaven In You". ב-5 בנובמבר 2021 עלתה פרסומת לחברת מחסני תאורה בהפקתו המוזיקלית של יהל עבור משרד הפרסום אברהם.
ב-2022 הפיק עבור שחר טבוך את השיר "מישבאלי", עבור מוקי את השיר "עניבות", עבור ענבל ביבי את השיר "Marionette", עבור עמית שאולי את השיר "מה איתי" ועבור עידן ארי את השיר "אחרי הכול".
טאוור אייר
טאוור אייר הייתה חברת תעופה אמריקאית אשר מרכז פעילותה היה מנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי שבניו יורק. נתיב הטיסה העיקרי של החברה היה מניו יורק לנמל התעופה בן-גוריון עם עצירה בנמל התעופה של בריסל או נמל התעופה אורלי בפריז. בנוסף, הפעילה טיסות שכר לאתונה, פרנקפורט, רומא וציריך.
היסטוריה.
בשנת 1980 פרש איש העסקים הישראלי מוריס נחתומי מעבודה באל על לאחר שהתחיל לעבוד שם בגיל 15 כנער-שליח והיגר לארצות הברית כדי לפתוח את חטיבת הנוסעים בחברת Flying Tiger Line . כשזו נסגרה, נחתומי רכש את המותג "טאוור" של חברת הנסיעות טאוור. בשנת 1983 החלה בהפעלת טיסות שכר בעיקר לנמל התעופה בן-גוריון. יותר מאוחר הוא רכש את השליטה בשלושת רבעים מהמנייה. בשנת 1986 היה לנשיא החברה ובשנת 1989 ליושב ראש ולמנכ"ל.
החברה השיגה רווחים ברוב השנים ואף זכתה במכרז להובלת חיילי צבא ארצות הברית, מה שאיפשר לה לטוס לישראל בתקופת מלחמת המפרץ. בטיסות לישראל הטייסים היו לא ישראלים, אך הדיילים היו ישראלים, מה שאיפשר להכיר את המנטליות של הנוסעים. בנוסף הפעילה החברה טיסות שכר מאינדונזיה ומהודו אל נמל התעופה הבינלאומי המלך עבד אל-עזיז שבערב הסעודית עבור עולי רגל למכה.
בשנת 1999 הציגה הפסד בגלל עליית מחיר הדלק ומספר חודשים לאחר מכן הודיעה על פיטורי 300 עובדים.
החברה התפרקה לאחר הליכים של פשיטת רגל לפי החוק האמריקאי.
בספטמבר 2000 מונה לחברה כונס נכסים וניתנה לו ארכה של 60 ימים להגיע להסדר נושים ותוכנית עבודה בישראל. לאחר שזה נכשל, בדצמבר אותה שנה מינתה השופטת ורדה אלשיך מפרק זמני מקומי.
קאנון (אלבניה)
הקאנון (באלבנית: Kanun) הוא מערך חוקי התנהגות אלבניים מסורתיים המתחלק ל-13 קבוצות חוקים לפי נושאים: כנסייה, משפחה, נישואים, בית, טובים, בעלות, עבודה, העברת בעלות, הבטחות, נזקים, עבירות על החוק, חוק משפטי, יוצאים מן הכלל. הקאנון הועבר מפה לפה עד המאה ה-19, כאשר Shtjefën Gjeçovi העביר אותו לנוסח כתוב.
לפי המסורת האלבנית הקאנון נוסח על ידי האציל האלבני Lekë Dukagjini במאה ה-15 וחל על שבטי צפון אלבניה וקוסובו. מאוחר יותר חלו שינויים בחוקים והם קוימו עד המאה העשרים.
הקאנון קבע בפרטי פרטים את ההתנהלות בנקמות דם, איך קובעים מי המטרה, סדר הקדימות בין הגברים של המשפחה יריבה, איך יכול מי שנקבע כמטרה להתחמק וכדומה. בתקופת השלטון הקומוניסטי ניסו לשרש מנהגים אלה. אחרי התפרקות השלטון הקומוניסטי, כשהשלטון והמשטרה נתפסו כלא יעילים, התחילו לשוב למנהגי הקאנון, אך חלק גדול ממנו נשכח.
הבסה (אלבניה) מתייחס לפרק "הבטחות" שבקאנון.
שמואל הירש
שמואל הירש (בגרמנית ובאנגלית: Samuel Hirsch, סמואל הירש; 8 ביוני 1815 – 14 במאי 1889) היה פילוסוף יהודי גרמני-אמריקאי ורב רפורמי.
קורות חיים.
שמואל הירש נולד בשנת 1815 בעיר טלפאנג שבממלכת פרוסיה (כיום בדרום-מערב גרמניה. למד באוניברסיטאות בון, בברלין ולייפציג. בשנת 1838 קיבל את מינויו הראשון כרב, בדסאו, אך נאלץ להתפטר בשנת 1841 משום דעותיו על היהדות, שנראו ליברליות מדי לקהילה המקומית.
בשנת 1843 מונה לרב הראשי של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג על ידי מלך הולנד וילם השני. הוא השתתף באופן פעיל בכנסים הרבניים שהתקיימו בבראונשווייג (1844), בפרנקפורט דמיין (1845) ובברסלאו (1846), ובהן נלחם למען רעיונות הרפורמה.
לאחר שקיבל הזמנה מהקהילה הרפורמית "כנסת ישראל" בפילדלפיה שבפנסילבניה בשנת 1866, התפטר מתפקידו באירופה והיגר לארצות הברית, שם ירש את הרב דוד איינהורן. מאז הגעתו ואילך הזדהה באופן הדוק וגלוי עם הרפורמה הרדיקלית. בין השאר נאבק למען הזזת יום השבת היהודי ליום ראשון, הוא יום המנוחה השבועי במדינות אירופה ואמריקה. בשנת 1869 נבחר לנשיא הוועידה הרבנית בפילדלפיה, שבה גובשו עקרונות היהדות הרפורמית. באותה שנה הוא עסק גם במחלוקות פולחניות ודוקטרינליות רבות.
הירש המשיך לכהן כרב הקהילה של פילדלפיה במשך 22 שנה, עד שהתפטר ב-1888, לאחר 50 שנות כהונה במשרות רבניות. במהלך רבנותו בפילדלפיה ארגן הירש את החברה להגנת היתומים (Orphans' Guardian Society), וייסד את הסניף הראשון בארצות הברית של כל ישראל חברים.
בנו הוא הרב הרפורמי והפילוסוף אמיל ג' הירש .
הירש נפטר בשיקגו שבאילינוי, ושם נקבר.
השקפותיו.
הירש כתב מספר ספרים, כולם נכתבו בגרמנית וראו אור בתקופה שבה שימש כרב באירופה.
הירש פעל כל ימיו לקידום הרעיונות של היהדות הרפורמית, ונטה לשינויים רדיקליים בתחומי הדת. עם זאת בניגוד להוגים אחרים שדגלו בזניחת לימוד הלשון העברית ובשימושה בתפילה, הירש הדגיש את חשיבותה.
תורתו הפילוסופית נוסחה בעיקר בספרו "Die Religionsphilosophie der Juden" (הפילוסופיה של הדת של היהודים). בשיטתו השתמש הירש בפילוסופיה הדתית של הגל, אולם בעוד הגל רואה בנצרות את הדת האבסולוטית, הירש ראה את היהדות ככזו.
איטה גרטנר
איטה גרטנר (נולדה ב-8 באפריל 1932) היא אמנית ישראלית העוסקת בציור ובפיסול.
ביוגרפיה.
איטה גרטנר נולדה בעיר קאליש שבפולין, עלתה לישראל בהיותה בת שנתיים בשנת 1934. בשנת 1950 התחתנה עם עו"ד יחיאל גרטנר, לשניים נולדו שני ילדים, עו"ד רפאל גרטנר והזמרת טובה גרטנר.
גרטנר גדלה במשפחה דתית בתל אביב. התחתנה בגיל 18 וחיה כדתייה עד לשנת 1970. בשנה זו יצאה בשאלה.
החלה להציג בשנות השלושים לחייה ומאז הציגה תערוכות רבות בגלריות ובמוזיאונים בישראל ובחו"ל.
גרטנר, החלה את הכשרתה כאמנית במכון אבני. בו סיימה בהצטיינות לימודי אמנות בשנת 1963; בין מוריה היו משה שטרנשוס, יחזקאל שטרייכמן, משה פרופס ויעקב וכסלר. בשנת 1969 סיימה את לימודיה במדרשה לאמנות, רמת השרון. 1998 - סיימה לימודי תרבות בקמרה אובסקורה ובשנת 2004 לימודי אוצרות בסדנאות הקיבוץ.
הציגה לאורך השנים כ-21 תערוכות יחיד והשתתפה בעשרות תערוכות קבוצתיות במוזיאונים, גלריות וחללי תצוגה בישראל ומחוצה לה. לאורך שנות יצירתה עבדה איטה עם אוצרים רבים, ביניהם ניתן למנות את אדם ברוך, דני דותן, מאיר אהרונסון, פיוטה ויתקין אונגר, Hanze Tille, אינה הרואטי, אפי גן, ענת גטניו, דרורה דקל, אירנה גורדון, רחל סוקמן, מיכל שמיר, טלי תמיר וד"ר קציעה אלון.
פרנץ, נסיך בוואריה
פרנץ, נסיך בוואריה (בגרמנית: Franz von Bayern, 10 באוקטובר 1875 - 25 בינואר 1957), היה בנו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה וגנרל מיור בצבא הבווארי במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
פרנץ נולד ב-10 באוקטובר 1875 בשטארנברג, ללודוויג, נסיך בוואריה ולמריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתם של פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה ואליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה. בצעירותו התגייס פרנץ לצבא הבווארי, שהיה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית, ומונה למפקד רגימנט הרגלים הבווארי ה-2 (מלך). ב-12 ביולי 1912 התחתן פרנץ עם איזבלה אנטוניה, נסיכת קרוי, בתם של קרל אלפרד, דוכס קרוי ולודמילה, נסיכת ארנברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים. בשנת 1913 עלה אביו לשלטון, לאחר הדחת בן דודו אוטו, מלך בוואריה, והוכתר כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם הוא נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1914 מונה פרנץ למפקד חטיבת הרגלים הבווארית ה-3, אשר שמה שונה מאוחר יותר לחטיבת הרגלים ה-4, ופיקד עליה במהלך מלחמת העולם הראשונה. פרנץ קיבל עיטורים רבים על פעולותיו, אולם אף במהלך המלחמה העסיק את עצמו במחקר מדעי, ואף שלח מאובנים רבים לבוואריה. בשנת 1916 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-4, ופיקד עליה בחזית המערבית, אולם זמן קצר לפני סיום המלחמה, הוא הועבר לחזית האיטלקית.
בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמה פרצה המהפכה הגרמנית, שבה נאלץ אביו להתפטר מתפקידו, ופרנץ התלווה לאביו להונגריה, שם הקים חוות הרבעה מפורסמת. בשנת 1945, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, נאלץ פרנץ לברוח מביתו, והוא עבר להתגורר בשטארנברג, שם חי עד מותו ב-25 בינואר 1957.
משפחתו.
ב-12 ביולי 1912 התחתן פרנץ עם איזבלה אנטוניה, נסיכת קרוי, בתם של קרל אלפרד, דוכס קרוי ולודמילה, נסיכת ארנברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
לודוויג, נסיך בוואריה (1913–2008)
לודוויג, נסיך בוואריה (בגרמנית: Ludwig von Bayern, 22 ביוני 1913 - 17 באוקטובר 2008), היה נסיך גרמני ונכדו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה.
ביוגרפיה.