התקליטור הראשון שלו, מיצירות מוצרט יצא לאור ב-1998. הקליט יצירות רבות, ובהן "פולחן האביב" של סטרווינסקי בעיבוד לפסנתר בארבע ידיים, שבהקלטתה מנגן סאי את תפקידיהם של שני הפסנתרנים.
מבקר המוזיקה של "הארץ", חגי חיטרון, תיאר את יכולתו של סאי:
באפריל 2013 הורשע בהעלבת האסלאם (בין היתר, הצהיר על עצמו כאתאיסט), עקב מסרים שפרסם בטוויטר, ונדון לעשרה חודשי מאסר על תנאי.
כוכב נולד 4
כוכב נולד 3
רויס דה 5'9&quot;
ראיין דניאל מונטגומרי (באנגלית: Ryan Daniel Montgomery; נולד ב-5 ביולי 1977) הידוע גם כרויס דה (), הוא ראפר אמריקאי.
ביוגרפיה.
רויס נולד וגדל בדטרויט, בגיל 18 הוא התחיל את קריירת הראפ שלו, בשנת 1998 הוא חתם על חוזה הקלטה בחברת התקליטים טומי בוי רקורדס אולם עזב אותה בעקבות חילוקי דעות אומנותיים וחתם בקולומביה רקורדס, שבה הוציא את אלבומו הראשון "רוק סיטי" בשנת 2002.
רויס ידוע בקשר האומנותי שלו עם אמינם, קשר שהתחיל עוד לפני שאמינם פרץ לתודעה הציבורית בשנת 1999 עם הוצאת אלבומו "The Slim Shady LP" שרויס התארח בו. מלבד שיתוף הפעולה עם אמינם באלבום, הצמד הקליט עוד מספר שירים.
בעקבות העיכובים בהוצאת אלבום הבכורה שלו רויס עזב את קולומביה רקורדס וחתם בחברת התקליטים העצמאית קוך רקורדס, שבה הוא הוציא את אלבומו השני "Death is Certain". האלבום זכה לשבחים מהמבקרים ונחשב לאחד מאלבומיו המצליחים ביותר של רויס.
רויס הוציא את אלבומו השלישי, "Independendent's Day", בשנת 2005 בחברת התקליטים M.I.C. Records, בה הוציא גם את האלבום "The Album" בשנת 2008.
בשנת 2011 הוציאו רויס ואמינם ביחד (בשמם המשותף "Bad Meets Evil") אלבום ושמו "Hell: The Sequel" הכולל את הלהיטים Lighters ו-Fast Lane.
ב-9 באוגוסט 2011 הוציא רויס את אלבומו "Success Is Certain" בו נכלל גם שיר שלו עם אמינם.
ב-5 באפריל 2016 הוציא רויס את אלבומו "Layers".
כוכב נולד 5
כוכב נולד 2
כוכב נולד 1
פאזיל סאי
ראיין מונטגמרי
צ'ינצ'יטה
צ'ינצ'יטה (איטלקית: Cinecittà - "עיר סרטים") היא עיר סרטים גדולה ברומא, איטליה.
היסטוריה.
צ'ינצ'יטה נוסדה באביב 1937 על ידי הדיקטטור הפשיסטי בניטו מוסוליני והוסרטו בה מאז ועד היום כשלושת אלפים סרטים. היא הוקמה בעיבוריה הדרומיים של העיר רומא ומשתרעת על שטח של שש מאות אלף מטרים רבועים. בסיום הבנייה היו בעיר ארבעים אלף מטרים רבועים של רחובות וככרות ונוסף להם שלושים וחמישה אלף מטרים של גנים ועשרות בניינים ואולפנים, שבהם ניתן היה להשלים את הסרטתו של סרט מראשיתו ועד תומו. בשש שנות פעילותה הראשונות שקקה צ'ינצ'יטה חיים ונוצרו בה למעלה משלוש מאות סרטים, רובם קומדיות "טלפון לבן".
ברם, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, עם פלישת כוחות גרמניה הנאצית לאיטליה בשנת 1943, שבתו האולפנים מפעילותם כמעט לחלוטין. הגרמנים הקימו בצ'ינצ'יטה מחנה לשבויי מלחמה ואילו הקולנוע האיטלקי העתיק את מרכז הכובד של פעילותו לוונציה. לאחר שחרור איטליה בידי בעלות הברית שימשה צ'ינצ'יטה מחנה מעצר לעקורים ולפליטים. עקב כך, כשצילם רוברטו רוסליני את סרטו "רומא עיר פרזות", הוא נאלץ לצלמה בחוצות העיר.
רק בשנות החמישים שבה העיר למסלולה כמרכז תעשיית הסרטים האיטלקית ושגשגה בשנות השישים והשבעים. פדריקו פליני ביים בה את רוב סרטיו, כמו גם במאים רבים נוספים שבולטים בהם פייר פאולו פאזוליני, לוקינו ויסקונטי, רוברטו רוסליני, וויטוריו דה סיקה ושחקנים כגון אנה מניאני, ג'ולייטה מזינה, מרצ'לו מסטרויאני וויטוריו גסמן. הללו הקנו לצ'נצ'יטה שם עולם בדברי ימי הקולנוע. השלטון המריץ את התעשיינים להשקיע בקולנוע ולשם כך הפריש להם סובסידיות והלוואות נדיבות להפקות רבות.
במהלך שנות השמונים החלה דעיכה בתעשיית הסרטים במקום, ולאחר שצ'ינצ'יטה הגיעה פעמים מספר אל סיפן של פשיטות רגל, היא הופרטה בשנות התשעים בידי הממשלה האיטלקית. היום מביימים בה בעיקר סדרות טלוויזיה ותוכניות בידור ומיעוט של סרטים.
בשנת 1991 התקיימה באולפני צ'ינצ'יטה תחרות האירוויזיון השנתית, בעקבות זכייתה של איטליה באירוויזיון שנה קודם לכן.
הפקות בינלאומיות.
צ'ינצ'יטה שימשה אבן שואבת להפקות ענק הוליוודיות עתירות תקציב. הבולטות שבהן הן: "בן חור" של ויליאם ויילר, "מלחמה ושלום" של קינג וידור, "קוו ואדיס" של מרווין לרוי, "כנופיות ניו יורק" של מרטין סקורסזה ו"הפסיון של ישו" של מל גיבסון.
לה ויאנדיה
לה ויאנדיה (בצרפתית: Le Viandier) או לה ויאנדיה דה טאיוון (בצרפתית: Le Viandier de Taillevent - "ספר הבשרים של טאייוון") הוא ספר בישול שנכתב בימי הביניים. זהו אחד מספרי המתכונים היחידים שנכתבו בתקופה זו ונותרו עד ימינו. הספר מהווה כלי למחקר על מצרכי המזון הבסיסיים ושיטות הבישול בימי הביניים.
מחבר הספר אינו ידוע. גיום טירל (Guillaume Tirel) המכונה "טאיוון", טען כי כתב אותו, אך למעשה הוא ככל הנראה העתיק אותו וביצע גנבה ספרותית. הספר פורסם לראשונה עוד לפני שנת 1300, עשר שנים טרם הולדתו של טירל.
הגרסה המלאה הקדומה ביותר הקיימת כיום מקורה בשנת 1395, והיא מוצגת כיום בספרייה הלאומית שבפריז. גרסה נוספת, מתוך ארבע גרסאות הספר ששרדו עד ימינו, מוצגת בספריית הוותיקן. גרסת הוותיקן הודפסה מחדש והופצה בשנת 1892 בידי ג'רום פישון (Jérôme Pichon) וז'ורז' ויקר (Georges Vicaire). גרסה נוספת של הספר מצויה בספריית מזראן שבפריז.
הדפסתו הראשונה של הספר נעשתה ב-1485, בגרסה שונה מכתבי היד.
אוניה פרסונלית
אוּניה פרסונלית או איחוד פרסונלי היא מערכת יחסים בין שתי ישויות או יותר במשפט הבינלאומי, הנחשבות למדינות שונות וריבוניות, אשר, לפי חוקיהן, אותו האדם עומד בראשן, בעוד גבולותיהן, חוקיהן והאינטרסים שלהן נותרים שונים.
כאשר הקשר בין המדינות חזק יותר ויש להן גם מוסדות משותפים (כגון צבא, פרלמנט או חוקה), נהוג להשתמש במונח "איחוד".
להבדיל מ"אוניה" ו"איחוד", המונח "פדרציה" מתייחס למדינה ריבונית אחת, המורכבת ממספר ישויות מדיניות לא-ריבוניות.
איחוד ישויות מדיניות.
אוניה פרסונלית יכולה להיווצר ממספר רב של סיבות, החל ממצב מקרי שבו עקב קשרי נישואין עומד אותו מלך בראשן של שתי מדינות, או סיפוח, המשתמש באוניה הפרסונלית כגושפנקא חוקית לכפיית רצונה של מדינה אחת על רעותה, כגון הכרזתו של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי כמלך אלבניה על מנת לתת גושפנקא לכיבוש איטליה הפשיסטית בשנת 1939. מצב האוניה הפרסונלית בין שתי מדינות יכול להיות תנאי בחוקתן, או מצב זמני, הניתן לשינוי עם השתנות הנסיבות האישיות.
בשל העובדה שמשטרים רפובליקניים מתיימרים לרוב להיות ביטוי של רצון העם, נדיר המצב שנשיא עומד בראשה של אוניה פרסונלית. לרוב המדובר בקשרים בין מדינות ומלכים. בשלהי המאה העשרים, כאשר מספר המלכים בעולם פחת, פחת גם מספרן של האוניות הפרסונליות. המקרים הבולטים כיום הן ממלכות חבר העמים הבריטי כמו קנדה או אוסטרליה, אשר אותו מונרך עומד בראשן באופן רשמי.
דוגמה נוספת לאיחוד פרסונלי כיום היא אנדורה, שבה נשיא צרפת (ולפניו מלך צרפת) הוא גם שליט אנדורה בשיתוף עם הבישוף של לה סאו ד'אורז'יי בקטלוניה.
איחוד של תפקידים.
איחוד פרסונלי יכול להתקיים גם ברמה של תפקידים בתוך מדינה אחת. למשל בישראל משמש אותו אדם גם כנציב תלונות הציבור וגם כמבקר המדינה. מלך אנגליה משמש גם כראש הכנסייה האנגליקנית.
סאות פארק
צלייה
צלייה היא שיטת בישול המבשלת את המזון באמצעות שימוש בחום יבש (בין אם מדובר באש גלויה, ובין אם מדובר בתנור).
הצלייה גורמת לייבוש המזון באמצעות אידוי הנוזלים שבו, וכן לקרמליזציה של הסוכרים שבמזון, ולכן משנה את טעמו של המזון הנצלה.
צליית בשר.
צליית בשר נקראת "צלייה יבשה" משום שהבשר ניצלה בנוזלים המצויים בו באופן טבעי, ללא תוספות (למעט השריה במרינדה, שנעשית, אם בכלל, טרום הצלייה עצמה).
מבחינים בין צלייה בתנור (אנגלית: roasting) לצלייה בגריל (grilling). בצלייה בתנור נצלה נתח שלם, ולכן משך הזמן הנדרש ארוך יותר מאשר צלייה בגריל. נתח בשר בקר הנצלה בתנור נקרא רוסטביף (roastbeef). לאחר הצלייה נפרס הנתח לפרוסות ומוגש חם. ניתן לצלות בתנור גם נתחי בשר עוף ואף עוף שלם. לעיתים מוסיפים לבשר הנצלה גם תוספות כתפוחי אדמה.
יודגש, כי יש הבדל בין צלייה לצלי. צלי הוא תבשיל-בשר המתבשל באיטיות בסיר בתוספת ירקות. שיטת ההכנה הזו מכונה גם צלייה רטובה (braising).
צליית בשר ביהדות.
על פי ההלכה היהודית, צלייה היא הדרך היחידה להכשיר כבד (איבר רווי בדם – האסור באכילה – שאינו מסולק על ידי מליחה).
צלייה גם נחשבת בעיני חז"ל כאופן בישול של מלכים, ולכן ישנה עדיפות שהכהנים יאכלו את בשר הקודשים וכן את מתנת הזרוע לחיים וקיבה דווקא "צלי ובחרדל". אף שקורבן פסח נאכל רק כאשר הוא צלוי באש כפי הכתוב בתורה .
כימיה של צליית בשר.
כאשר בשר נחשף למקור חום גבוה חלבונים עוברים דנטורציה (שינוי של המבנה המרחבי) ויוצרים צברים על פני השטח, נוצר קרום כתוצאה מתגובת מייאר (Maillard reaction) – קישור בין קבוצת אמין של חומצה אמינית לקבוצה אלדהידית של סוכר מחזר, תגובה דומה יוצרת את הקרום הקשה והחום של הלחם. תוצרי תגובת מייאר הם גם שמקנים לבשר צלוי את הארומה האופיינית. החום והמים גורמים לגליקו-פרוטאין קולגן להתפרק לג'לטין: תגובות אלו יוצרות את פני השטח החומים וגורמת לריכוך של הבשר. אם ממשיכים בצלייה מעבר לשלב זה הרי שאידוי נוסף של מים ויצירת צברים של חלבונים אחרים יגרמו להקשיה של הבשר.
דרגות צלייה לבשר.