החלק השני של הסרט מתרחש בארץ ישראל במהלך חודשים האחרונים של המנדט הבריטי בארץ ישראל, קארן עוברת לקיבוץ גן דפנה ודב מצטרף לארגון האצ"ל על מנת להילחם בשלטונות המנדט. אביו של ארי, ברק בן כנען (לי ג'יי. קוב), הוא אחד מראשי הסוכנות היהודית המנסה לחתור להקמת מדינה יהודית באמצעים פוליטיים ודיפלומטיים בלבד, בעוד אחיו של ברק, עקיבא, הוא מנהיג האצ"ל אשר מנסה לסלק את הבריטים מן הארץ באמצעים אלימים. היישוב שבו גדל ארי, ואשר בו מתגוררים הוריו, הוא קיבוץ גן דפנה אשר שוכן באזור הגליל למרגלות הר תבור. בינתיים האחות קיטי עולה לישראל והיא וארי מתאהבים זה בזו.
לאחר פיצוץ מלון המלך דוד נעצר עקיבא על ידי הבריטים ונגזר עליו עונש מוות. בעודו ממתין להוצאתו להורג בתלייה בכלא עכו, ארי מארגן התקפה על הכלא על מנת לשחרר את חברי המחתרת שנעצרו ואת עקיבא. בעת בריחתם מהכלא, עקיבא נהרג על ידי הבריטים בעוד שארי נפצע קשה. משום שהצבא הבריטי מחפש אחריו ביישובים היהודים, ארי מחליט להסתתר בכפר הערבי אבו ישע, אצל חבר הילדות שלו טהא (ג'ון דרק) אשר כעת הוא המוכתר של היישוב. קיטי מגיעה לכפר ומטפלת בארי.
בינתיים העצרת הכללית של האו"ם מחליטה לחלק את ארץ ישראל המנדטורית לשתי מדינות - יהודית וערבית. הערבים מסרבים לקבל את החלוקה, ובעקבות כך קבוצת לוחמי מיליציה ערבים בראשות המופתי של ירושלים מוחמד אמין אל-חוסייני מתכננים לתקוף את גן דפנה ולרצוח את כל תושבי היישוב. בעקבות כך טהא מזהיר את ארי מפני המתקפה וארי מצליח להבריח בזמן את ילדי היישוב במהלך שעות הלילה. קארן פוגשת בהמשך את דב ומצהירה בפניו כי היא אוהבת אותו, דב מבטיח לקארן שהם יתחתנו ביום מן הימים, בהמשך הלילה בעת שקארן עושה דרכה חזרה מעמדת שמירה לקיבוץ גן דפנה, היא נתקלה במארב ונהרגת על ידי חבורה של אנשי מיליציה ערבים, גופתה נתגלתה בבוקר שלמחרת, באותו היום, הכח בפיקודו של ארי כובש את הכפר הסמוך אבו ישע ומגלה את גופתו של טהא אשר נתלה על ידי אנשי מיליציה ערבים שחרתו סמל מגן דוד על גופתו.
טהא וקארן נקברים בקבר אחים. במהלך טקס ההלוויה ארי נשבע שיום אחד היהודים והערבים יחיו יחד זה לצד זה בשלום, לא רק במוות אלא בחיים. הסרט מסתיים כאשר ארי, קיטי, וכוחות של הפלמ"ח נכנסים למשאיות ונוסעים לעבר הקרבות.
קבלת הסרט בישראל.
בישראל התקבל הסרט באהדה רבה וחסרת תקדים. צילומי הסרט שנערכו בישראל עוררו התרגשות בציבור, והעיתונות בישראל דיווחה בקביעות אחר התקדמותה.
בהקרנה הראשונה ביוני 1961, נכח דוד בן-גוריון.
באופן חריג העניקה ממשלת ישראל סיוע למפיקי הסרט, כמו כן, גם צה"ל השתתף בהפקת הסרט, כאשר ספינות חיל הים שימשו משחתות של הצי המלכותי הבריטי וחיילי צה"ל גילמו חיילים בריטיים בחיפה.
ניצה בן-ארי
ניצה בן-ארי (נולדה ב-11 באוקטובר 1946) היא מרצה בדימוס בחוג לצרפתית ובחוג לספרות, וראש התוכנית ללימודי תעודה בתרגום ובעריכת תרגום באוניברסיטת תל אביב, תוכנית שאותה ייסדה כדי להכשיר מתרגמים עם רקע בתורת התרגום. היא חוקרת ספרות ותרגום ומתרגמת לעברית מאנגלית, מגרמנית, מצרפתית ומאיטלקית.
ביוגרפיה.
ניצה בן ארי נולדה בקהיר ועלתה לארץ עם הוריה בגיל שנה. בשנים 1969 עד 1979 עבדה כמורה לאנגלית ומחנכת, בעיקר בבית-הספר התיכון ע"ש בליך ברמת-חן, רמת-גן. בשנת 1986 הצטרפה לסגל החוג לספרות באוניברסיטת תל אביב ומאז 1999 עמדה בראש התוכנית ללימודי תעודה בתרגום ובעריכת תרגום באוניברסיטה.
בשנים 1995 עד 2000 שמשה כעורכת פרוזה ראשית בהוצאת זמורה-ביתן-דביר. כמו כן הייתה במשך שש שנים יו"ר המפעל לתרגום ספרות מופת. היא עורכת, עם פרופ' רינה בן-שחר, את הסדרה העברית שפה חיה.
בן ארי נשואה לישראל סמילנסקי, בנו של ס. יזהר, ואם לשני בנים. מתגוררת ברמת-גן.
מחקר ועריכה.
מחקריה של בן-ארי מרוכזים בעיקר בסוגיות של ספרות ותרגום, וחוקרים נורמות של תרגום בשפות שונות ותרגום אידאולוגי "מגויס" ומניפולטיבי. בן-ארי טבעה את המונח "תרגומית" – עברית של תרגומים.
בן-ארי חקרה, בין היתר, את הרומן ההיסטורי היהודי שנכתב בגרמניה של המאה ה-19, ותפקידו ביצירתה של ספרות לאומית בארץ ישראל. כמו כן חקרה את תפקיד התרגום ביצירת הנורמות הפוריטניות בספרות העברית לפני ואחרי קום המדינה - משנות השלושים ועד שנות השמונים. לפי ניתוחה, המתרגמים בתקופה זו נמצאו במתח בין הצורך לחדש תרבות מודרנית לבין צרכים תרבותיים דחופים של המדינה הצעירה. מתח זה הוביל, לשיטתה, לצנזורה עצמית בתרגום ולדחיקה הצדה של כתיבה ארוטית ופמיניסטית.
בן-ארי ערכה את "רותי שלי: מכתבי משה דיין מכלא עכו 1941-1939", 2001.
בן ארי ערכה את ארבעת ספריו האחרונים של ס. יזהר. החל מ-2006 ערכה בן-ארי מחקר מקיף על חייו של ס. יזהר, וב-2013 ו-2017 פרסמה את סיפור חייו בשני כרכים. בנוסף, ערכה בן-ארי את ספר השי דברים ליזהר לס. יזהר בהגיעו לגיל 80.
תרגום.
בן-ארי תרגמה שלושים ספרים מאנגלית, גרמנית, צרפתית ואיטלקית, וערכה ספרים רבים, מקוריים ומתורגמים. ב-2008 זכתה בן-ארי בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת מטעם עיריית תל אביב-יפו על מכלול יצירתה בתחום התרגום. ב-2015 זכתה בפרס שרת התרבות הגרמנית ושרת התרבות הישראלית על תרגומי "פאוסט" ו"הרמן ודורותיאה" לגתה.
פרוטס באסקט
פרוטס באסקט (ביפנית: フルーツバスケット; באנגלית: Fruits Basket; בתרגום חופשי: סל פירות), היא סדרת אנימה (אנימציה יפנית) בעלת 26 פרקים. שם הסדרה נלקח מתוך סיפור שסיפרה גיבורת הסדרה.
ב-19 בנובמבר 2018 יצאה הודעה רשמית כי ב-2019 תעלה לשידור גרסה חדשה של הסדרה, הנאמנה יותר לסיפור המקורי.
עלילה.
חייה של טורו הונדה, ילדה יפנית רגילה הגרה בטוקיו, משתנים כאשר אמה נפטרה בתאונת דרכים מצערת.
מאז, טורו חיה באוהל. היא אמורה לעבור לביתו של סבה כאשר השיפוצים בביתו ייגמרו. אף אחד, אפילו חברותיה הטובות לא יודעות על מגוריה באוהל.
יום אחד, בזמן הליכתה לבית הספר, מצאה את עצמה טורו עומדת בפתח בית. בפתח הבית מונחים פסלונים של 12 החיות מגלגל המזלות הסיני. טורו מגלה ש"נסיך" הכתה, יוקי סומה, גר שם עם דודו, שיגורה סומה. לאחר שגילו יוקי ודודו כי טורו גרה באוהל, הזמינו אותה לביתם.
לפתע צץ ילד מוזר והחל להתקוטט עם יוקי. לאחר מכן מתגלה כי זהו יריבו המושבע של יוקי, קיו סומה. בעוד ניסתה טורו להפריד בין השניים, חיבקה בטעות את קיו. לפתע, קיו הפך לחתול. בעוד היא נופלת, התחככה גם עם יוקי ושיגורה וגם הם הפכו לחיות – עכבר וכלב.
מסתבר, שעל משפחת סומה רובצת קללה, הגורמת לבני המשפחה להפוך לבעלי חיים מלוח השנה הסיני כשבני המין השני מחבקים אותם, או כשהם נחלשים. במהלך הסדרה, פוגשת טורו בני משפחה נוספים [עליהם ניתן לקרוא בפסקה דמויות].
טורו עומדת בבעיה קשה – אקיטו סומה, ראש המשפחה, נחושה בדעתה לגרום לטורו להצטער על היום בו גילתה את סודה של משפחת סומה.
אגדת לוח השנה הסיני.
אגדה שצוינה כמה פעמים באנימה זו היא אגדת לוח השנה הסיני. אגדה זו מספרת שאלוהים ארגן נשף גדול והזמין אליה 13 בעלי חיים - הדרקון, הסוס, הנמר, החזיר, התרנגול, השור, הארנב, הכבש, הנחש, הכלב, הקוף העכבר והחתול. העכבר רימה את החתול ואמר לו שהנשף יתקיים יום אחרי התאריך האמיתי, ולכן החתול לא בא לנשף. אלוהים כעס על החתול ונידה אותו מלוח השנה הסיני. את האגדה הזו מציגים בפרוטס באסקט בתור אגדה אותה מספרת לטורו אמא שלה, ומאז ששמעה אותה אוהדת טורו את החתול.
מקור השם.
בילדותה של טורו, שחקו הילדים במשחק בשם "סל פירות", בו מחלקים לכל ילד כינוי כמו: תפוח, תפוז... (פרי) וכשקוראים בשם הפרי עליו לקום מן הכיסא ולהצטרף למשחק התופסת. אף על פי שהייתה חמודה וטובת לב טורו לא הייתה ילדה מקובלת, לכן הילדים נתנו לה את הכינוי "אוניגירי" (מאכל יפני - כדור אורז). צחקו עליה - שכן כדור אורז אף פעם לא יוכל להיות פרי. היא חשבה שאוניגירי הוא מאכל טעים מאוד ולכן נותרה שמחה ולא הבינה מה בעצם קרה, בסופו של דבר לא קראו לה אף פעם להצטרף אל המשחק- ולכן היא נשארה לבדה על הכיסא. בהמשך הסדרה רואים איך הסיפור נשאר בעלילה, כך שבזמן שטורו מתחילה להרגיש אהודה יותר ויותר, בדמיונה היא מדמיינת איך קוראים לה הילדים מילדותה להצטרף אל המשחק.
הנגר וארי הים
נשוויל
עובדים זרים בישראל
עובד זר או מהגר עבודה הוא אדם העובר למדינה שונה, שאינו אזרח בה, על מנת למצוא פרנסה. לעיתים מדובר בהגירה שבסופה התאזרחות במדינה האחרת, ולעיתים זו הגירה למספר שנים מוגבל, לשם שיפור מצבו הכלכלי של העובד ושל משפחתו בארץ המוצא. בישראל הפכו העובדים הזרים לגורם משמעותי החל מסוף שנות השמונים. את השינוי חוללה האינתיפאדה הראשונה שפרצה ב-1987. הסגר על יהודה ושומרון והגבלת התנועה של הפלסטינים, מנעו את הגעתם לעבודה בישראל, ואילצו את מקבלי ההחלטות למצוא פתרונות חלופיים.