בשנת 1956 התגרש שקלי מאשתו הראשונה ברברה ושנה אחר כך נישא לאשתו השנייה זיוה מירי (לבית קוויטני), ממנה נולדה לו בתו הראשונה, עליזה קוויטני, סופרת ידועה בזכות עצמה. נישואין אלה החזיקו מעמד 15 שנה, עד גירושיהם ב-1972.
ספרים, תסריטי טלוויזיה, תסכיתי רדיו וסרטי קולנוע.
ספר שלם ראשון של שקלי (להבדיל מקבצי סיפורים), "Immortality, Inc", יצא לאור בשנת 1959. זה היה עיבוד מחדש לסדרה שכתב בהמשכים עבור המגזין "גלקסי" שנה קודם לכן ואשר הייתה מועמדת לזכייה בפרס הוגו. הספר היה להצלחה מסחררת ובעקבותיו הוא החל לכתוב בעיקר ספרים, גם אם לא משך ידו לחלוטין מכתיבת סיפורים קצרים. ב-1993 עובד הספר הראשון והמצליח הזה שלו, לסרט מדע בדיוני מצליח אף הוא, בשם "Freejack", בכיכובם של אמיליו אסטבז, אנתוני הופקינס, רנה רוסו ומיק ג'אגר.
עוד הרבה קודם לכן, ב-1963 עובד אחד מסיפוריו הקצרים הראשונים של שקלי, "The Man in the Water", שפורסם ב-1961, לסרט קולנוע תחת שם "Escape from Hell Island". הסרט לא הצליח במיוחד. שנתיים אחר כך, ב-1965 עובד סיפור קצר אחר שלו, "Seventh Victim", שיצא לאור ב"גלקסי" ב-1953, לסרט קולנוע תחת השם "The 10th Victim" בכיכובם של מרצ'לו מסטרויאני ואורסולה אנדרס וב-1970 עובד סיפור קצר שלישי, "The Prize of Peril", שפורסם ב-1958 לסרט טלוויזיה גרמני "Das Millionenspiel". אותו סיפור עובד ב-1983, בשנית, גם לסרט טלוויזיה צרפתי "Le Prix du Danger", בכיכובו בין השאר של מישל פיקולי. סיפור קצר רביעי של שקלי, "The Game of X", שנכתב ב-1965 זכה אף הוא לעיבוד קולנועי בסרט "Condorman" של "הפקות וולט דיסני", שיצא לאקרנים ב-1981. בסרט זה כיכבו בין השאר גם אוליבר ריד, וברברה קאררה והמוזיקה הולחנה על ידי הנרי מנציני. ב-2015 עובד הסיפור "Something for Nothing" של שקלי, לסרט קולנוע רוסי בשם "Кое-что задаром", שהפקתו נמשכה יותר מ-5 שנים.
באותה תקופה שקלי הרחיב את תחומי כתיבתו גם לספורי מתח שאינם מדע בדיוני ובהמשך אף לסיפורי ריגול. כמו כן, אחדים מסיפוריו הקצרים עובדו גם לתסכיתי רדיו, תחילה במסגרת הסדרה "Tales of Tomorrow, ששודרה במחצית הראשונה של שנות החמישים ברשת ABC ואחר כך במסגרת הסדרה "X Minus One", ששודרה במחצית השנייה של שנות החמישים ברשת NBC.
בראשית שנות השבעים עברה המשפחה לגור באי הספרדי איביזה ושם שקלי פגש את אשתו השלישית אבי שולמן. ב-1972 הוא התגרש מזיוה מירי קוויטני ונישא לאבי שולמן. הנישואין הללו החזיקו מעמד שמונה שנים ונולדו לו מהם שני ילדים. ב-1980 הוא התגרש מאבי שולמן, חזר לארצות הברית ומונה לעורכו הספרותי הראשון של המגזין הידוע "Omni". במסגרת העבודה במגזין הוא הכיר את אשתו הרביעית הסופרת ג'יי רוטבל. ב-1981 השניים נישאו, נטשו את עבודתם ב"אומני" והחלו לטייל בעולם. עם חזרתם לארצות הברית הם השתקעו בפורטלנד (אורגון) ושם שקלי הכיר את מי שתהיה אשתו החמישית גייל דנה. ב-1990, אחרי גירושיו מג'יי רוטבל הוא נישא לגייל דנה ולה הוא נשאר נשוי עד יום מותו כעבור 15 שנים.
תרגומים לעברית.
רבים מסיפוריו וספריו תורגמו לעברית (ראו רשימה חלקית להלן). בין הסיפורים הקצרים שלו שתורגמו לעברית, הסיפור "עלוקה", שהופיע בעברית עוד בסוף שנות החמישים בחוברת מס' 2 של מגזין המדע הבדיוני "קוסמוס" וכעבור עשרות שנים גם בפנטסיה 2000 (כתב עת). במגזין המדע הבדיוני האחרון הופיעו לא פחות מעשרה סיפורים שונים שלו, ביניהם "הקרבן השביעי" ו"שכר הסיכון", שתורגמו על ידי עמוס ערן והופיעו בחוברות 37 ו-42 בהתאמה, והסיפור "אני רואה אדם יושב על כיסא והכיסא נושך ברגלו", שנכתב יחד עם הרלן אליסון והופיע בגיליון מס' 10 ועוד. סיפורים נוספים של שקלי שתורגמו לעברית: "לדעת לשאול", תרגום: ראובן ביברינג, הופיע במגזין "עכשיו", חוברת 29–30 (סתיו 1974) בעריכת גבריאל מוקד, הסיפור "מודל ראשון", שהופיע בתוך הקובץ הנושא אף הוא שם זה, שתורגם על ידי עודד פלד ויצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-1981, שלושה סיפורים שונים שלו - "כרטיס לטרַנאי", "נשק אולטימטיבי" ו"הקרב", שנכללו באנתולוגיה "כוכב הקופים" שיצאה לאור ב-2013 בהוצאת "ספרות יפה", ועוד.
שקלי ביקר בישראל ב-2004, מטעם הערוץ הוט ספייס, וחתם על ספריו בקרב הקהל דובר הרוסית בארץ. הוא חלה באפריל 2005 בעת ביקור ברוסיה לכבוד כנס מדע בדיוני שנערך שם ונפטר כעבור כחצי שנה.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה]]
[[קטגוריה:ניו יורק: אישים]]
[[קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים]]
[[קטגוריה:סופרי מדע בדיוני יהודים]]
[[קטגוריה:סופרי מדע בדיוני אמריקאים]]
[[קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים]]
[[קטגוריה:קצינים וחוגרים יהודים בצבא ארצות הברית]]
[[קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה יהודים אמריקאים]]
[[קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים]]
[[קטגוריה:עורכי עיתונים אמריקאים]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928]]
[[קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2005]]
ספיינל טאפ (סרט)
ספיינל טאפ (סרט, 1984)
טארין מנינג
טארין מנינג (באנגלית: Taryn Manning; נולדה ב-9 בנובמבר 1978) היא שחקנית, זמרת ומעצבת אופנה אמריקאית.
הופעותיה הראשונות בקולנוע היו בסרטים "את מטורפת... אתה חתיך" (2001) ו"קרוסרודס", לצד בריטני ספירס (2002), שהעלה אותה לכותרות. בהמשך הופיעה בסרטים "8 מייל" (2002) "הרדוף לבן" (2002), "הכי דומה לאהבה" (2005) ו"מלחמות הראפ" (2005), שזיכה אותה בתשואות המבקרים. מנינג שיחקה גם במספר סדרות טלוויזיה, בהן "ילדי האנרכיה" ו"הוואי חמש-אפס" וכן גילמה את דמותה של טיפאני "פינסטאקי" דוגט, אחד הדמויות הראשיות בסדרה "כתום זה השחור החדש" של נטפליקס.
בתחום המוזיקה, מנינג משמשת סולנית בצמד האלקטרוני "Boomkat". כמו כן אחת מבעלי מותג האופנה "Born Uniqorn".
ראשית חייה.
מנינג נולדה בפולס צ'רץ', וירג'יניה לביל מנינג, מוזיקאי, ולשרין לואיז (וויט). הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים, ובעקבות כך היא ואחיה, קלין, גרו בילדותם עם אמם בטוסון, אריזונה. מנינג העבירה את ילדותה עם אחיה ועם אמא ששימשה כאם חד הורית כשהם גרים בקראוון בתנאים מחמירים. לדבריה, "אמי לא קנתה לעצמה זוג נעליים חדש או בגד חדש עד שעזבתי את הבית". בהמשך טענה כי "כשהייתי מבקשת ממנה דולר, הייתי מקבלת, פשוטו כמשמעו, דולר אחד".
למרות בעיותיה הכלכליות של משפחתה, אמא של מנינג רשמה אותה לסדנאות קראטה, מחול ומשחק. כשהייתה בת 12, העתיקה המשפחה את מגוריה לסן דייגו, קליפורניה, ושנתיים לאחר מכן התאבד אביה של מנינג. כמתבגרת, עבדה כמלצרית וכבריסטה כדי לעזור לפרנסת המשפחה.
קריירת משחק.
1999—:2005 תחילת דרכה.
מנינג החלה את קריירת המשחק שלה בסוף שנות ה-90, כשביצעה תפקידים מזעריים במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, שבהם "הפרקליטים", "Get Real", "Speedway Junky", "NYPD Blue" ו-"Popular". בנוסף ביצעה מספר הופעות אורח בסדרה "בוסטון פאבליק", שם גילמה תפקיד שנכתב במיוחד עבורה.
הופעותיה הקולנועיות הראשונות היו בדרמה הרומנטית "את מטורפת... אתה חתיך" ובסרט "קרוסרודס", בו גילמה את אחת משתי חברותיה הטובות של דמותה של בריטני ספירס. כמו כן שיחקה בסרט "8 מייל" כאקסית של בי-ראביט, ג'נין, ובסרטו של פיטר קוסמנינסקי "הרדוף לבן". לצד זאת גילמה תפקידי משנה בסרטים "13 בר מזל" ו"Debating Robert Lee". ביצעה הופעות קצרות בסרט המלודרמה על מלחמת האזרחים האמריקנית מאת אנתוני מינגלה, "קולד מאונטן" (2003) ובקומדיה הרומנטית "הכי דומה לאהבה" (2005).
מנינג הופיעה על שער המגזין "FHM" ביולי 2003, וכן דורגה על ידי המגזין "Stuff" במקום ה-33 ברשימת "103 הנשים הסקסיות ביותר" בשנת 2003, ועל ידי המגזין "מקסים" במקום ה-59 ברשימת "100 הלוהטות" בשנים 2003 ו-2008.
2005—הווה.
ב-2005 התרחשה פריצתה הקולנועית כשגילמה את דמותה של נולה, זונה בממפיס, טנסי, בסרט "מלחמות הראפ". על תפקיד זה קיבלה מועמדות מטעם אגודת מבקרי הקולנוע של וושינגטון בתואר "פריצת השנה". במאי הסרט, קרייג ברואר, טען שכשראה תמונה של מנינג, החליט כי השחקנית שתגלם את דמותה של נולה תיראה בדיוק כמוה. לדבריו, היה מופתע ושבע רצון כשבהמשך הדוגמנית ממנה שאב השראה למראה הדמות היא לבסוף השחקנית שגילמה אותה.
בהמשך דרכה שיחקה בסרטים "Unbeatable Harold" ו-"When the Nines Roll Over". בנוסף שיחקה בקומדיה השחורה "כפר המוזרים", לצד סקוט ספידמן ווס בנטלי. השיר של ההרכב המוזיקלי שלה "Boomkat", "It's Not My Fault", היה חלק מפסקול הסרט. בשנת 2007 גילמה את אייבי צ'יטי בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים של רשת פוקס, "Drive", דרמה על מספר אנשים המתחרים במירוץ דרכים לא חוקי. ב"אחרי הסקס", גילמה בתפקיד משנה את אלאנה. שיחקה תפקידים ראשיים בסרטי האימה "Cult" ו-"Banshee". בסרט האחרון ביצעה את הפעלולים המופיעים בו בעצמה. לדבריה, ""נפצעתי יום אחד במהלך אחת מסצנות המרדף, בעת שמכונית אחרת התרסקה על מכוניתי"."