. אם כן, לדעת הורטיוס לא רק שחלקי השיר אמורים ליצור עלילה אחידה ושלמה אלא גם שעל כל חלק וחלק יש שיעמוד באותם סטנדרטים כשל האחרים.
חידוש.
דמויות.
מצד אחד, הורטיוס מאמין כי אנשים יצאו נשכרים כאשר יפנו אחר המודלים הקיימים וישמרו על הולמות הדמויות, כלומר שימור תכונות והאופי של הדמויות בהתאם למיתוס ולכללים המוסכמים (הנרגן יהיה אדם עצבני וכו', ראה דוגמת הזקן). פועל יוצא מהשורות, . מצד שני, משורר צריך להיות מקורי ולחדש, אך לשמור על עקביות הדמות החדשה,
כאשר מתאר הורטיוס את הדמות האידיאלית של אדם זקן, הוא מצליח לצייר אותה היטב, ויוצר פסקה מהיפות ביותר והאמיתיות ביותר שנוצרו אי פעם:
ליטון מילים.
משורר צריך ואף מומלץ לו ליצור מילים חדשות, . כמו גם, יש צורך בניאולוגיזם של מילים מהעולם היווני אל העולם הרומי.
כאשר הורטיוס מזכיר את התחלפותן של מילים ישנות בחדשות, הוא משליך את הדבר על המצב האנושי כולו, . כדי לתאר את החיים של מלה, הורטיוס משתמש בדימוי הומרי לפיו המילים הם בני אדם בעלי מחזור חיים. הן נולדות, פורחות ונובלות. הזיקה בין מילים (דומם) לצומח הופכת את כל הקטגוריות שיש בעולם לטקסט.
האלמנט השמרני ביותר בחידוש אצל הורטיוס הוא המשקל. הוא נותן סקירה היסטורית של כל אחד מבין המשקלים והסוגות המתאימות לכל משקל. לדעתו, אין צורך לשנות את המשקל עבור סוגה לה כבר הוחלט המשקל המתאים לה. עם זאת, ניתן להמציא סוגה חדשה ולהשתמש בה במשקל חדש.
התואם.
אחד מעקרונות הורטיוס הוא עקרון התואם לפיו משורר צריך להיכנס למצב רגיש כך שיעורר רגש באמצעות הטון שלו וירגש לא רק את עצמו אלא גם את הקהל, .
התנגדות לדאוס אקס מכינה.
הורטיוס מתנגד לרעיון דאוס אקס מכינה בשורה 191,
סיום היצירה.
את היצירה הוא מסיים כמו שפתח אותה, בתיאור מפלצתי של משורר מטורף, המשתין על קבר אביו, ואותו הוא מדמה למי שמחבר שירים גרועים אך מכריח אנשים לשמוע אותם. הוא מסיים במשפט ביקורת נוקב אחרון על המשורר חסר הכישרון:
השפעת "אמנות הפיוט".
אמנות הפיוט היא יצירה ששרדה במשך הדורות. שלא כמו "הפואטיקה" של אריסטו, אמנות הפיוט הייתה קיימת בשפת המקור לאורך כל ימי הביניים, אולם גם בה החל הדיון הביקורתי רק עם פרוץ הרנסאנס.
באנתולוגיה של נורטון לתיאוריה וביקורת נכתב על היצירה:
אמנות הפיוט היא יצירת אמנות, ולא רק עבודה עיונית על ביקורת הספרות, כמו הפואטיקה. בשל כך, הייתה השפעתה רבה במשך הדורות, והיא נתפשה כשיא יצירתו של הורטיוס בפרט, ושל התרבות הרומית בתקופת אוגוסטוס קיסר בפרט.
היות שנראה שכמעט כל תכניה של אמנות הפיוט שאובים מתורתו של אריסטו, נטו המבקרים להתייחס אליהן כאחת. הבדל יחיד שהודגש היה ההבדל בתפיסת המטרה של המחזה: לפי אריסטו, המטרה היא לימוד בלבד, בעוד הורטיוס תופס גם את ההנאה כמטרה. . הוא דגל שמשורר יהיה בעל שיגעון, השראה וטכניקה. מכאן שעל המשורר להיות לא רק מוכשר מטבעו אלא גם בעל טכניקה כדי ללמוד לתמצת, לכתוב במשלב גבוה, קפדני ומדוקדק. מלבד זאת, הורטיוס לא מזכיר את המושג קתרזיס שהוא מרכז התהליך שעובר על הצופה במחזה.
ראן-די.אם.סי.
הפועל השלום ירושלים (כדורגל)
ארון ברית ה'
יואב בן-צרויה
חנן אופנהיימר
חנן (הנס) אופנהיימר (Chanan (Heinz) Oppenheimer; 22 במאי 1905, ברלין - 4 בנובמבר 1978, רחובות) היה אגרונום וחוקר חקלאות ישראלי, מומחה לגידול עצי פרי טרופיים, מכליא זנים חדשים, מנהל במרכז וולקני ופרופסור בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשכ"ח.
קורות חיים.
אופנהיימר נולד בשם היינץ אופנהיימר בברלין בירת גרמניה. אביו היה הביוכימאי קרל אופנהיימר. הוא סיים לימודיו בגימנסיה ריאלית במינכן ב-1923. בשנת 1928 עלה לארץ ישראל בפעם הראשונה. הוא עשה תקופת הכשרה בקיבוץ גן שמואל, וחזר לברלין. בשנים 1929–1932 למד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין (Landwirtschaftliche Hochschule; מ-1934 חלק מאוניברסיטת ברלין). נושא התמחותו היה הורטיקולטורה – בוסתנאות, עם סיום לימודיו קיבל תואר דוקטור.
עם קבלת התואר עלה אופנהיימר ארצה בשנית ב-1932, להזמנתו של אוטו ורבורג. הוא מצא עבודה במחלקה לבוטניקה באוניברסיטה העברית, ובשנת 1933 התקבל לתחנה לחקר החקלאות ברחובות. בראשית דרכו שם עבד כעוזר ראשי במחלקה לאקלום מטעים, אחר-כך עבר למחלקה לפיזיולוגיה וגנטיקה של מטעים. ובשנת 1941 הקים את המעבדה להשבחת צמחי מטע וגן.
בשנת 1951 עברה התחנה ברחובות מרשות הסוכנות היהודית אל משרד החקלאות (ואחרי שנים למכון הלאומי והאוניברסיטאי לחקלאות, ובהמשך, למינהל המחקר החקלאי – מרכז וולקני). בשנת 1956 מונה כמנהל המחלקה למטעים סובטרופיים, ובה עבד עד לפרישתו. משנת 1953 החל בעבודת הוראה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. לימד גידול עצי פרי טרופיים. ב-1955 מונה כמרצה, בשנת 1962 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
אופנהיימר נטע וניהל החל מתחילת שנות ה-30 גני אקלום ברחובות ובדגניה א', שאותם הקים לכבוד יום הולדתו השישים של ד"ר ארתור רופין. הוא קיים קשרים מיוחדים עם אנשי ועדת הניסיונות החקלאיים של עמק הירדן ועם נוטעים רבים ברחבי הארץ.
עסק במחקרים רבים ומגוונים, ובין השאר חיפש ויצר זנים חדשים בענף ההדרים. הוא נקט הן בשיטת ההכלאה והן בשיטת הבירור. נתן מכוחו גם לענף עצי הפרי הנשירים בארץ, והשתתף ביצירת זנים חדשים. גם בעזרת הכלאות בין זני חוץ משובחים לבין טיפוסים מקומיים. הצלחתו הגדולה בתחום זה הייתה הכלאת זן תפוח בכיר, הזקוק למנות קור מעטות. הוא קרא לזן זה "ורד", על שם בתו.
ייסד ופיתח את ענף עצי הפרי הסובטרופיים בארץ; בין השאר תרם לאקלום עץ האבוקדו, האנונה, האפרסמון, הגויאבה והמנגו. כל אלה תוך שיתוף פעולה פורה עם חוקרים מקומיים באזורים השונים, עם שתלנים סטודנטים, ועובדי ענפי המטע ביישובים החקלאיים.
תרם רבות לאקלום רביית והתפשטות ענף גידול הבננות, וכן בענף התמרים. הוא גם עסק בהשבחת סוגי ירקות שונים, ובעיקר בהתאמת עגבניות באזורים החמים של הארץ ובערבה.
פרסם מאמרים רבים בנושאי חקלאות בכתבי העת המקצועיים, ופרסם גם כמה ספרים והביא בהם את סיכומי מחקריו ועבודתו.
בשנת 1949 זכה בפרס ע"ש יוסף אליהו שלוש של קק"ל עבור פיתוח זן חדש של תפוח (פרס ראשון). זכה בפרס ההסתדרות למחקר חקלאי.
בשנת תשכ"ח (1968) זכה בפרס ישראל לחקלאות על מפעל חייו, הישגיו ותרומתו לחקלאות ישראל. פיתח את זן המנגו מיה, המיה טופח מזריע מקומי של הדן ונקרא על שם אשתו. טעמו מיצי מאוד.
היה נשוי למיה לבית קְלוֹס (Kloss) ואב לשתיים.
נפטר בנובמבר 1974, בתום מחלה ממושכת.
היה אחיינו של הכלכלן פוליטי והסוציולוג פרנץ אופנהיימר, ודודנו של הלל אופנהיימר, פרופסור לבוטניקה, ממייסדי הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל לחקר החקלאות לשנת תשי"ט.
על שמו ועל של דודנו נקרא רחוב ברחובות.
אוטו ליליינת'אל
תרגיע (סדרת טלוויזיה)
תרגיע (באנגלית: Curb Your Enthusiasm; בתרגום מילולי: רסן את התלהבותך) היא קומדיית מצבים טלוויזיונית אמריקאית בכיכובו של לארי דייוויד, יוצר וכותב קומדיית המצבים "סיינפלד" (יחד עם ג'רי סיינפלד). הסדרה עלתה לשידור ברשת HBO בשנת 2000 והיא נחשבת לאחת הסדרות המוערכות ביותר על ידי מבקרי טלוויזיה. עד ל-2004 הסדרה זכתה בפרס אמי אחד מתוך עשרים מועמדויות, וכן בפרס גלובוס הזהב לקומדיית הטלוויזיה הטובה ביותר לשנת 2003. הסדרה הושפעה מתוכנית ספיישל יחידה בת שעה מ-1999 שנשאה את אותו השם.
הסדרה שודרה במשך 8 עונות עד שנת 2011, ולאחר מכן הייתה בהפסקה לתקופה בלתי מוגבלת. ביוני 2016, לאחר היעדרות של כ-5 שנים מהמסך, הודיעה רשת HBO כי הסדרה חודשה לעונה תשיעית, שעלתה לשידור ב-1 באוקטובר 2017. בדצמבר 2017 הודיעה HBO כי הסדרה תשוב לעונה עשירית, אשר עלתה לשידור ב-19 בינואר 2020. ביוני 2020 הודיעה HBO כי הסדרה תחודש לעונה 11. בתחילת נובמבר 2021 עלתה העונה ה-11 ברשת HBO האמריקאית. באפריל 2022 לארי דייוויד אישר שהסדרה תחודש לעונה 12.
בישראל, הסדרה משודרת ב-yes Comedy וב-yes VOD, בסלקום tv וב-HOT HBO. בעבר, שודרה גם ב-yes Stars, ב-yes Oh, בערוץ ביפ ובערוץ 2 (קשת).
רקע והפקה.
עלילת הסדרה מתרחשת בלוס אנג'לס והסביבה, והיא מבוססת באופן רופף על חייו של דייוויד כמיליונר המתקרב לגיל הפרישה, בעידן שאחרי "סיינפלד". העלילה מתוארת לפעמים כמימוש משופר של קונספט ה"תוכנית על לא-כלום" המפורסם של "סיינפלד".
המתירנות היחסית של רשת HBO לעומת רשת NBC, שבה שודרה "סיינפלד", מעניקה לדייוויד יד חופשית יותר בבחירת הנושאים הקומיים, וכן בעיסוק מקיף יותר בנושאים שבהם עסק ב"סיינפלד": מוזרויות ובנאליות של חיי היומיום, התפתלויות ביזאריות של יחסים בינאישיים והתייחסות אירונית בצורה מופרזת לחיים. הסדרה בנויה מסיפורים אירוניים שנבנים תוך הצגה מפורטת של קשת הרגישויות של דייוויד, נטייתו להתקפי זעם וכן זלזולו המופגן במוסכמות של יחסים בין בני-אדם, שבסופו של דבר חושפים נטייה בלתי-מודעת להרס עצמי. דייוויד לרוב מאתגר מוסכמות חברתיות שאינן מקובלות עליו, ומבקר את החברה שנכנעת למוסכמות אלה.