במקורות שונים אנו מוצאים חלוקה בין בית ספר ללימוד המקרא לבין זה של לימוד התורה שבעל פה, כשגיל הכניסה לבתי הספר השונים נע בין הגילים חמש-שבע. לימוד הקריאה התבצע, על ידי שימוש בלוחות מעץ ואבן שעליהם חרטו את האותיות הנלמדות או שציפו אותם בשעווה לצורך החריטה, זאת בדומה בדומה לשיטות החינוך שהיו נהוגות בבית הספר ההלניסטי-רומי. בצורת לימוד זו המורה כתב שורה או מילה בראש הלוח ותפקידו של התלמיד היה להעתיקו מספר פעמים. בשלב מאוחר יותר בחינוך הילד עברו לשימוש וקריאה ממגילה ומספר. הלימוד התקיים בדרך כלל בבית הכנסת, באולם התפילה או בחדר צדדי. סדרי הלימוד בבית הספר התחילו בשעה מוקדמת והתאחרו עד אחרי הצהריים. הלימודים התקיימו בכל ימות השבוע, לרבות שבתות, כשהלימוד בשבת כלל בעיקר חזרה על החומר הנלמד במשך השבוע.
מעמד המלמד.
המורה, או ה"מלמד התינוקות", היה האחראי על חינוך הילדים. ממעט המקורות ניתן ללמוד ששכרם של מלמדי התינוקות היה מוטל בדרך כלל על ההורים, אם כי ממספר מקורות ניתן להצביע בבירור גם על גביית מס  הוראה מבני העיר. למרות התשלום הישיר מההורים, ברור מכמה מקורות שגם מי שידו לא הספיקה לשלם למורה יכל לשלוח את בנו לבית הספר. בניגוד למקובל בעולם היווני-רומי שם הילד למד אצל הפדגוגוס שהיה עבד של האב, בתרבות היהודית של שלהי בית שני המורה מעולם לא היה במעמד של עבד.
המורכבות שבמעמדו של המלמד התבטאה בפער בין האידיאליזציה שעשו חכמים לתפקיד, בראותם את המלמדים כ"מצדיקי הרבים ככוכבים לעולם ועד", לבין התיאור המציאותי-ריאלי, כפי שמשתקף ממעמדם זה בכמה מקומות בדברי חז"ל. הסיבה לפער זה קשורה למעמדם הסוציו-אקונומי של המלמדים ושכרם הנמוך שניתן להם תמורת עבודתם מחד, ולמרחק הרב בין עולמם התורני המצומצם לעולם התורה של החכמים ותלמידיהם מאידך.
מטרות מערכת החינוך.
תפקידה של מערכת החינוך הייתה הקניית ידיעה בלימודי התורה וחינוך הילדים על ידי לימוד זה. אין לראות במערכת זו הכוונה להשגת תכליות חומריות או חברתיות, שכן לא נלמדו בה לימודים מקצועיים שאינם קשורים לתכלית דתית. מערכת החינוך איפשרה לבוגריה להשתלב במרחב החברתי-דתי, בכך שנתנה כלים לנער להשתתפות בקריאה בתורה, בברכת המזון וכו'. לימודי מקצוע התקיימו מחוץ למסגרת בית הספר והיו באחריות האב בלבד.
לקריאה נוספת.
מקורות ראשוניים.
●       תלמוד ירושלמי כתובות לב ע"ג.
●        תלמוד בבלי בבא בתרא כא ע"א.
מקורות משניים.
●       אליעזר אבנר, "ראשית בית הספר העברי", סורא א (תשי"ד).
●       שמואל גליק, החינוך בראי החוק וההלכה (ירושלים: מרכז הרב ישראל לוינטל לשאלות ותשובות בנות זמננו, 1999).
●       ישעיהו גפני, "חינוך קטנים בתקופת התלמוד - מסורת ומציאות", מתוך: רבקה פלדחי, עמנואל אטקס (עורכים), חינוך והיסטוריה: הקשרים תרבותיים ופוליטיים, (ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשנט).
●       יצחק הלוי, דורות ראשונים חלק א, ג, (ברלין-וינה: 1921).
●       אהרון היימן: תולדות תנאים ואמוראים, כרך ג', (לונדון: תר"ע).
●       שמואל ספראי, "בשלהי הבית השני ובתקופת המשנה: פרקים בתולדות החברה והתרבות", (ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשמ"ג).
תיק 2000
תיק 2000 (המכונה גם פרשת נתניהו-מוזס) הוא חקירה פלילית שעניינה במערכת היחסים בין ראש ממשלת ישראל לשעבר, בנימין נתניהו ובין מו"ל "ידיעות אחרונות" ובעל השליטה בעיתון נוני מוזס. החקירה נוהלה על ידי היחידה הארצית לחקירות הונאה במשטרת ישראל החל מינואר 2017. על פי החשד הציע מוזס לנתניהו שינוי ניכר לטובה באופן הסיקור של נתניהו ובני משפחתו בכלי התקשורת בשליטתו, ולשינוי לרעה באופן הסיקור של יריביו הפוליטיים, בתמורה לכך שנתניהו ינצל את השפעתו לקדם חקיקה שתטיל מגבלות על "ישראל היום" ותביא להטבות כלכליות משמעותיות למוזס ולעסקיו. כמו כן נחקר הקשר בין אנשי "ידיעות אחרונות" לח"כ איתן כבל, שנמנה עם יוזמי הצעת חוק שאמורה הייתה להגביל את פעילותו של "ישראל היום" ובכך להיטיב עם "ידיעות אחרונות".
בנובמבר 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט כי החליט להגיש כתב אישום, נגד נתניהו בעבירת מרמה והפרת אמונים ונגד מוזס בגין ניסיון למתן שוחד. במאי 2020 החל משפטם.
הליכים פליליים.
חקירת משטרה.
ב-10 ביולי 2016 אישר היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, למשטרת ישראל לקיים בדיקה בעניין, על פי המלצת פרקליט המדינה, שי ניצן, וראש אגף החקירות והמודיעין, ניצב מני יצחקי. החקירה התבססה על שתי הקלטות שנעשו ביוזמת ראש הממשלה ובוצעו בחשאי בטלפון הסלולרי של ארי הרו, לשעבר מנהל לשכתו של נתניהו, במעון ראש הממשלה בירושלים. ההקלטות מתעדות מפגשים בין נתניהו למוזס, מו"ל ידיעות תקשורת הכוללת בין היתר את העיתון "ידיעות אחרונות" והאתר "ynet". על פי פרסומים, ההקלטות התגלו במכשירו של הרו בעת שנחקר בפרשה אחרת. העיתונאי גיא פלג מ"חברת החדשות" ("ערוץ 2") פרסם קטעים מתמלילים של השיחות, לכאורה, שקיימו השניים.
על פי החשד, לאורך השנים קיימו השניים שלוש סדרות של פגישות בשנים 2008–2009, בשנת 2013 ובשנת 2014, ובמהלכן דנו בהטלת מגבלות על "ישראל היום", ובאופן סיקורו של נתניהו בכלי התקשורת מקבוצת "ידיעות אחרונות". החשד מתמקד בעיקר בפגישה מ-4 בדצמבר 2014, שהתקיימה בפתח תקופת הבחירות לכנסת העשרים.
במהלך החקירה נגבו עדויות של כ-80 איש, בין היתר זומנו להעיד שר התיירות יריב לוין והשר להגנת הסביבה זאב אלקין, עורך "ידיעות אחרונות" רון ירון, עורך "ישראל היום", עמוס רגב, העיתונאי אבי רצון, מנכ"ל משרד התקשורת שלמה פילבר, הבעלים של "ישראל היום" שלדון אדלסון ואשתו מרים.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם ארי הרו, ראש הסגל לשעבר של בנימין נתניהו, על הסכם עד מדינה, שבמסגרתו התחייב למסור ראיות בחקירות ראש הממשלה בתיק זה ועוד.
בינואר 2018 נחקרו באזהרה ח"כ איתן כבל ומו"ל "ידיעות אחרונות" ארנון מוזס, על קשריהם בשנת 2014 בעניין "חוק ישראל היום". לפי משה נוסבאום, בידי חוקרי המשטרה ממצאים המעידים כי בתקופת חקיקת החוק (שבסופו של דבר לא אושר בכנסת) התנהלו בין כבל למוזס למעלה מ-60 שיחות טלפון וחילופי מסרונים, וכן יותר מ-50 שיחות טלפון וחילופי מסרונים בין כבל לרון ירון, אז עורך "ידיעות אחרונות". לפי דיווח אחר ב"הארץ" במשטרה בודקים החשד שח"כ כבל קיבל ממו"ל "ידיעות אחרונות", ארנון מוזס הערות ותיקונים ל"חוק ישראל היום".
סיכום החקירה.
ב-13 בפברואר 2018 פורסמה עמדת משטרת ישראל שלפיה נתגבשה תשתית ראייתית להגשת כתב אישום נגד נתניהו בעבירה של בקשת שוחד, מרמה והפרת אמונים ונגד מוזס באשמת הצעת שוחד. לאחר הודעת המשטרה מסר נתניהו הודעה מפורטת שבה הכחיש את טענות המשטרה ואמר כי מבחינה מעשית לא רק שלא קידם את המהלכים להצרת צעדיו של "ישראל היום", אלא התנגד ל"חוק ישראל היום" ואף פיזר את הכנסת כדי למנוע ממנו לעבור. לדברי נתניהו, שרים וחברי כנסת רבים פעלו למען מוזס ובשליחותו לגבי אותו חוק, אולם מלבדו איש לא נחקר בעניין זה. הוא ציין גם טענות שהועלו ולפיהן נתניהו הפעיל חוקרים פרטיים כנגד חוקרי המשטרה, וטען כי טענות אלה פגעו בשיקול דעתם של החוקרים. גם פרקליט המדינה שי ניצן והפרקליטה המלווה ליאת בן ארי המליצו להעמיד לדין את נתניהו בעבירה של קבלת שוחד. כן הוחלט על סגירת התיק נגד כבל.
ב-21 בנובמבר 2019 הודיע מנדלבליט על הגשת כתב אישום בתיק זה, נגד נתניהו בעבירה של מרמה והפרת אמונים ונגד מוזס בעבירה של ניסיון למתן שוחד. ב-28 בינואר 2020, לאחר שנתניהו משך מהכנסת את בקשתו לחסינות, הגיש היועץ המשפטי לממשלה את כתב האישום לבית המשפט המחוזי בירושלים, יחד עם תיק 1000 ותיק 4000. המשפט החל ב-24 במאי 2020.
ב-23 בדצמבר 2020, הודיעה הפרקליטות לחברת ידיעות אחרונות בע"מ, כי היועץ המשפטי לממשלה שוקל העמדתה לדין בשל חשדות בפרשת 2000. היא חשודה בעבירת הצעת שוחד מכוח פעולותיו ומחשבתו הפלילית של ארנון מוזס, שהיה נושא משרה בתאגיד.
בדצמבר 2020 בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות בישראל הורה לידיעות אחרונות להשעות את ארנון מוזס מעבודה עיתונאית עד להכרעה בעניינו בהליך הפלילי.
Level 42
Level 42 (בתרגום מילולי לעברית: מפלס 42) היא להקת ג'אז-פאנק  אנגלית שחיברה וביצעה מספר להיטים שהגיעו למקומות הראשונים במצעדי הפזמונים בבריטניה ובעולם במהלך שנות ה-1980 וה-1990.
הסינגל המוצלח ביותר שלהם בבריטניה היה Lessons in Love ("שיעורים באהבה") , שהגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום ה-12 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית עם הופעתו ב-1986. סינגל מוקדם יותר, Something About You ("משהו אודותיך") היה המוצלח ביותר שלהם בארצות הברית והגיע למקום שביעי בבילבורד הוט 100.
היסטוריה.
1979-1980: הקמה.
ב-1979 פעלו פיל גולד ומארק קינג (במקור: מהאי וייט) בלונדון והיו מעורבים בלהקת M של רובין סקוט. תוך כדי עבודה בלהקת M התוודעו לנגן המקלדת האפרו-צרפתי וולי באדארו , שניגן בסינתיסייזר ב-M, בסינגל שהיה במקום הראשון בארצות הברית, "Pop Muzik" . בסוף 1979 הכיר פיל גולד בין מארק קינג ומייק לינדאפ והם החלו לנגן יחד ולפתח את סגנון הג'אז-פאנק (פאנקי ג'אז) פיוז'ן. גיטריסט מקורי בלהקתם היה דומיניק מילר (שמאוחר יותר התפרסם כשניגן עם סטינג), אך הוא הוחלף על ידי בון גולד עם שובו של גולד מעבודה בארצות הברית.