כתוצאה מהגשמים החריגים, קרסה תוך זמן קצר כמעט כל רשת החשמל במדינה. מסילות הברזל שהיו תלויות בחשמל נותקו וכך למעשה נמנעה גם הגעה של פחם על מסילות הברזל לתחנות החשמל הנותרות. תיקון התחנות ההידרואלקטריות היה כמעט בלתי אפשרי בשל מחסור בתעשייה כבדה, בציוד ובמומחים. כתוצאה מכך סבלה צפון קוריאה ממחסור כרוני בחשמל עד תחילת שנות ה-2000.
המחסור במזון.
השיטפונות השפיעו על 30% משטח המדינה והחריבו את השטחים החקלאיים, את היבולים, את מאגרי הגרעינים ואת התשתיות הכלכליות של מחוזות רבים. האובדן העיקרי היה של מאגרי החירום של הדגנים, בשל העובדה שהם אוחסנו במאגרים תת-קרקעיים. ע"פ ההערכות כ-1.2 מיליון טונות של תוצרת אבדה בשיטפונות במהלך ימים ספורים.
הרעב.
בחודשים לאחר השיטפון, החל רעב המוני בכל רחבי המדינה ודיווחים מערביים על אוכלוסיות עשירות שאכלו 'קלחי תירס שטרם הבשילו' תועדו בהרחבה. שיעור התת-תזונה באוכלוסייה עלה ל-14% בשנת 1997 וכמות המזון שחולקה הצטמצמה מממוצע של 700 גרם ליום ב-1987 ל-128 גרם ליום בלבד בשיא המשבר בשנת 1997. בניסיון ממושך להקל על המצוקה הציעה ממשלת קוריאה הצפונית לאזרחיה את קיומו של משטר "מזונות חלופיים" כדי שיוכלו לשרוד. לדוגמה, קוביות קטנות של קליפות עצים, עלים ודשא. עד היום לא ידוע כמה אנשים מצאו את מותם ברעב ההמוני בקוריאה הצפונית, אך ההערכות מדברות על בין 330,000 ל-3,500,000 בני אדם.
בשנת 1996 היו כמה שיטפונות נוספים ובשנים 1997, 2000 ו-2001 הייתה בצורת.
קוריאה הצפונית טוענת עד היום כי השיטפון הגדול היה אירוע בלתי טבעי והסיבה המרכזית אשר הובילה לרעב הגדול. מנגד, מומחים טוענים כי הרעב הגדול היה בלתי נמנע ונבע כתוצאה מנפילת ברית המועצות, המשבר הפנימי של דגן בסין, חוסר תכנון וסוציאליזם לקוי ולפיכך השיטפון הגדול החמיר את הרעב אך לא היה הסיבה המרכזית לפריצתו.
סיוע חיצוני.
בשנת 1995 הגישה צפון קוריאה, שכמעט ולא הייתה חברה בשום מוסד בינ"ל, בקשה רשמית לסיוע הומניטרי והקהילה הבינ"ל נענתה. בין השנים 1995–2005, הוענק סיוע של כ-2.3 מיליארד דולר לצפון, 67% ממנו כמזון כאשר עיקר המסייעים היו ארצות הברית, יפן, סין, קוריאה הדרומית, אירופה וארגוני סיוע בתחום המזון מרחבי העולם. צפון קוריאה לא התאוששה עד היום מהשטפונות ונעזרת במומחים חיצוניים לשיקום רשת החשמל ותכנון המזון בשטחה.
פיירינה לניאני
פיירינה לניאני (באיטלקית: Pierina Legnani; 30 בספטמבר 1863 – 15 בנובמבר 1930) הייתה בלרינה איטלקייה, שנחשבת לאחת הבלרינות הגדולות ביותר בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
לניאני נולדה ב-30 בספטמבר 1863 במילאנו, והחלה את לימודי הריקוד אצל רקדנית הבלט המפורסמת קטרינה ברטה בבית הספר לבלט של תיאטרון לה סקאלה, שם פיתחה את המצוינות הטכנית שלה. הקריירה המקצועית שלה נסקה, כאשר הופיעה כפרימה בלרינה בבלט של קאזאטי, "סאלאנדרה", בתיאטרון אלהמברה בלונדון. היא התמנתה לפרימה בלרינה של לה סקאלה בשנת 1892, ובאותה שנה עברה לסנקט פטרבורג, שם נחלה תהילה כשרקדה בלהקת בלט מריאינסקי הצארית בתיאטרון מריאינסקי עד 1901.
בהנחיית הכוריאוגרף הנודע מריוס פטיפה, יצרה לניאני תפקידים רבים, בהם "סינדרלה" ב-1893, אגם הברבורים ב-1895, "ריימונדה" ב-1898 ו"קארמארגו" ב-1901. שמה יצא ברבים כבלרינה הראשונה שביצעה 32 פואטה אן טורנאן (סיבובים מהירים על הבהונות) בקודה של הגראן פא ד'אקסיון של הבלט "סינדרלה".
ביצוע 32 סיבובים מהירים על בהונות הוא הישג מזהיר, המעיד על כוחה של הרקדנית ועל הטכניקה המעולה שלה. רצף של 32 סיבובי פוּאַטֶה שולב בהמשך בכוריאוגרפיה של סולו הברבור השחור במערכה השלישית של "אגם הברבורים" ועודנו בשימוש עד ימינו אלה. לניאני הייתה אחת משתי רקדניות הבלט היחידות שמונו לפרימה בלרינה אסולוטה בתיאטרון מריאינסקי.
הופעתה האחרונה הייתה בבלט "לה קאמארגו" ב-28 בינואר 1901; לאחר הופעה זו פרשה לחיים בווילה שלה על אגם קומו.
לאחר פרישתה מן הבמה חיה לניאני באיטליה וישבה במועצת הבוחנים של בית הספר לבלט בלה סקאלה עד 4 חודשים לפני מותה. היא הלכה לעולמה ב-15 בנובמבר 1930.
פרבומייסק
סוהו (חברה)
סוֹהוּ (בסינית: 搜狐; בפין-יין: Sōuhú; בתרגום לעברית: שועל-חיפוש) היא חברת אינטרנט סינית אשר בסיסה בבייג'ינג. סוהו וחברות הבת שלה מציעות שירותי פרסום, חיפוש, משחקי אונליין, ושירותים אחרים.
היסטוריה.
סוהו נוסדה כ"טכנולוגיות אינטרנט לסין" בשנת 1996 על ידי צ'ארלס ג'אנג אחרי שהוא סיים את התואר שלו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), וקיבל מימון מהעמיתים שפגש שם.
בשנה שלאחר מכן שינה ג'אנג את שם החברה לסוהוו בהשראה מחברת האינטרנט יאהו! האמריקאית.
לאחר שהוא פגש את השותף מייסד של יאהו, ג'רי יאנג, הוא שינה את שם החברה ל"סוהו" על מנת להבדילה מהחברה האמריקאית.
סוהו נרשמה למסחר בבורסת הנאסד"ק ביולי 2000.
יחסי אסטוניה–מקסיקו
יחסי אסטוניה–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות. שגרירות אסטוניה בוושינגטון די. סי, ארצות הברית מייצגת את אסטוניה במקסיקו, ומצידה של מקסיקו השגרירות בהלסינקי, פינלנד, מייצגת אותה באסטוניה. לאסטוניה קונסוליית כבוד במקסיקו סיטי, ואילו למקסיקו קונסוליית כבוד בטאלין.
היסטוריה.
אסטוניה ומקסיקו ייסדו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-28 בינואר 1937 בטקס שנערך בניו יורק. ב-3 בינואר 1938 נכנס לתוקפו הסכם ידידות בין המדינות, אולם זמן קצר לאחר מכן, ב-1940, נכבשה אסטוניה על ידי ברית המועצות כחלק מהסכם ריבנטרופ-מולוטוב, שלא מנע מגרמניה לכבוש את אסטוניה שנה מאוחר יותר. אחרי מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1944 אסטוניה סופחה לברית המועצות. מקסיקו סירבה להכיר בסיפוח הסובייטי.
באוגוסט 1991, בתקופת התפרקות ברית המועצות, אסטוניה הכריזה על עצמאות, וב-5 בספטמבר אותה שנה מקסיקו הכירה בה. ב-5 בדצמבר שתי המדינות חידשו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
בשנת 2018 תרמו אמני גרפיטי מקסיקנים 30 ציורי קיר לציון 100 שנה להיווסדה של אסטוניה.
סחר.
בשנת 2019 הסתכם היקף הסחר בין אסטוניה ומקסיקו ב-117 מיליון דולר. עיקר הסחורות שאסטוניה ייבאה ממקסיקו בהיקף של 51 מיליון דולר היו כלי רכב, רכבות חשמליות וציוד חשמלי. עיקר הסחורות שמקסיקו ייבאה מאסטוניה בהיקף כולל של 65.7 מיליון דולר היו ציוד חשמלי וכלי רכב.
זלנקו
זְלֶנְקוֹ, זֶלֶנְקוֹ (Зеленко, Зленко) הם שמות משפחה.
קוטפוב
קוטפוב (ברוסית: Кутепов) הוא שם משפחה.
רוברט אובריאן
רוברט צ'ארלס אובריאן הבן (באנגלית: .Robert Charles O'Brien Jr; נולד ב-18 ביוני 1966) הוא עורך דין אמריקאי, שכיהן בתפקיד היועץ לביטחון לאומי ה-28 של ארצות הברית החל מה-18 בספטמבר 2019 עד לחילופי הממשל ב-20 בינואר 2021. הוא האדם הרביעי שכיהן בתפקיד זה בתקופת נשיאותו של דונלד טראמפ.
ראשית חייו.
רוברט אובריאן נולד בלוס אנג'לס והתגורר בסנטה רוזה, קליפורניה, שם הוא התחנך בבית הספר התיכון קרדינל ניומן. ב-1988 הוא סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וב-1991 הוא סיים תואר דוקטור למשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-1987 הוא זכה במלגת רוטרי ללימודים באוניברסיטת המדינה החופשית בדרום אפריקה.
בשנים 1996 – 1998 היה אובריאן פקיד משפטי בוועדת הפיצויים של האו"ם בז'נבה, שסקרה והכינה תביעות שנבעו כתוצאה מפלישת עיראק לכווית ב-1990 – 1991. סכומי הפיצויים הגיעו עד למאות מיליוני דולרים ומומנו מ-30% מההכנסות הנפט של עיראק.
אובריאן שירת כקצין בדרגת מייג'ור בפרקליטות הצבאית של כוחות המילואים של צבא ארצות הברית. בעת שעסק בעריכת דין באופן פרטי, הוא מונה מעת לעת לתפקידים בממשליהם של הנשיאים בוש, אובמה וטראמפ.
במגזר הפרטי.
אובריאן היה שותף במשרד עורכי הדין מקליפורניה "ארנט פוקס" במשך שבע שנים. במשך אותה תקופה גדל מספר עורכי הדין שהועסקו במשרד זה מ-10 ליותר מ-110. הוא ייצג את באז אולדרין במספר תיקים חשובים וכן ייצג את מזרח טימור בהליכים שנוהלו ביוזמת תאגיד ConocoPhillips. הוא שימש כפרקליט ממונה מטעם בית המשפט הפדרלי במספר תיקי תאגידים.
אובריאן היה משקיף אזרחי מטעם המועצה הפסיפית למדיניות בינלאומית בשימוע לפני המשפט של המוח המתכנן של פיגועי 11 בספטמבר, ח'אלד שיח' מוחמד במפרץ גואנטנמו, קובה ביוני 2014. הוא היה חבר בנציגות של המכון הרפובליקני הבינלאומי שהשקיפה בבחירות לנשיאות גאורגיה של 2013 ובבחירות לפרלמנט של אוקראינה של 2014.
אובריאן היה מייסד שותף, יחד עם השופט הפדרלי לשעבר, סטיבן לרסון, של משרד עורכי הדין "לרסון ואובריאן" בלוס אנג'לס, שנפתח בינואר 2016. הוא פרש מהמשרד כאשר מונה כיועץ לביטחון לאומי.
קריירה פוליטית.
בממשלי בוש ואובמה.
אובריאן מונה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש כנציג מחליף למושב ה-60 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות בשנים 2005 – 2006. הוא נאם בפני העצרת הכללית בשאלת המדינה הפלסטינית וייצג את ארצות הברית במהלך הוועדה השישית של העצרת הכללית, שדנה באמנה הכוללת על הטרור הבינלאומי.
אובריאן שימש כיושב ראש שותף של השותפות הציבורית-פרטית של מחלקת המדינה לרפורמה משפטית באפגניסטן, שהחלה את עבודתה בדצמבר 2007 ו"קידמה את שלטון החוק" באפגניסטן באמצעות הכשרת שופטים, תובעים וסנגורים. הוא המשיך לשמש בתפקיד זה במהלך כהונתו הראשונה של הנשיא ברק אובמה.