הדיוויזיה הוקמה ב-25 בספטמבר 1941 בצרפת, הצטיידה בטנקי פאנצר 38(t), והועמדה תחת פיקוד וילהלם פון אפל. במאי 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם השתתפה בקרב קרץ' כחלק מהארמייה ה-11. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3, שהיה בתחילה חלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר הראשונה. זמן קצר לפני תחילת מבצע אורנוס הוצבה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-48, שהיווה כוח עתודה נייד לכוחות בסטלינגרד. אולם עם פרוץ המתקפה הרוסית לא יכלה הדיוויזיה לנוע, משום שחוטי החשמל בטנקים נאכלו על ידי עכברים וחולדות, עקב הזנחה ורשלנות, וכתוצאה מכך ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות ונהדפה לעבר נהר הצ'יר, תוך שהרוסים משלימים את כיתור הארמייה השישית בסטלינגרד. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע סערת חורף, וב-4 במרץ 1943 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית הפאנצר ה-22
מדד קב&quot;א
מדד קב"א (קבוצת איכות) מהווה מדד מיון ותכנון עיקרי וכלי מיון ראשוני למועמדים לשירות ביטחון בישראל (מלש"ב) לאיתור ולשיבוץ לתפקידים, על פי נקודות חתך שנקבעו. הקב"א ניתן בצורת ציון מספרי, בטווח 41–56.
באוגוסט 2021 צה"ל הודיע כי אחרי שישים שנה מדד הקב"א יוחלף במדדים חדשים.
מדרג הציונים.
אצל הגברים והנשים הוא מורכב מציון הדפ"ר (50%), הצד"כ (33%) ושנו"ל (17%). אצל עולים חדשים, שלהם לא נערך ריאיון צד"כ, הוא מורכב מציון הדפ"ר (60%) ושנו"ל (40%) בלבד, ללא התחשבות בהרמ"ע (ראיון מיון עולים). החל מנובמבר 2017 גם בנות עוברות ריאיון אישי זהה לשל הבנים, המייצר ציון המכונה "צמ"א" (ציון מיון אישי) ונוסחת החישוב זהה לשני המינים.
סולם הערכים של הקב"א נע בין 41 (הנמוך) ל 56 (הגבוה):
תפקידים הדורשים ציון קב"א גבוה.
כדי להתקבל ליחידות מובחרות בצה"ל דרוש ציון קב"א גבוה, כמו כן ליחידות המודיעין והתכנות, לקצונה, לקורס טיס, לקורס חובלים, לתוכנית תלפיות ליחידת דובר צה"ל ועוד מגוון גדול של תפקידים משמעותיים דרוש ציון קב"א גבוה.
נגישות נתוני הקב"א.
בעבר, נתוני הקב"א והדפ"ר נשמרו בסוד על ידי צה"ל, ואילו החל משנת 2010 התאפשר למועמד לברר אותם בשיחה טלפונית ללשכת הגיוס. החל משנת 2011 מתפרסמים נתוני הקב"א והדפ"ר באופן גלוי ב"קיוסק המידע האישי" באתר האינטרנט "עולים על מדים" והחל מיולי 2016 ניתן לצפות בנתונים המספריים של הקב"א, הדפ"ר והפרופיל הרפואי באתר האינטרנט החדש "מתגייסים", שהחליף את "עולים על מדים". באתר "עולים על מדים" הישן, הפרופיל פורסם בצורה מילולית ולא התאפשר למועמד לברר את הפרופיל המספרי המדויק שלו. נוסף על כך, האופן המדויק לפיו נקבעים נתונים אלה נשמרים בסוד על ידי צה"ל. אף על פי כן, מלש"ב שקיבל זימון למסלול יוקרתי כמו קורס טיס, קורס חובלים או יום סיירות יכול היה להסיק שהנתונים שלו גבוהים. לנתונים אלה השפעה רבה על היחידה ועל מסלול השירות של המועמד, אשר משפיע במידה רבה גם על המשך חייו של המועמד. כיוון שצורת קביעת הקב"א היא חשאית, במהלך השנים נשמעו קריאות נגד צורת קביעה זו. נטען כי מקום מגוריו של אדם או נישואיו של הוריו משפיעים על דירוג הקב"א, וכך מלש"ב שגר בעיירה בעלת דירוג סוציואקונומי (חברתי-כלכלי) נמוך לא יוכל להתקבל ליחידה שאותה ביקש. ממחקרים שביצעו סוציולוגים מחוץ לצה"ל, ממחקרים סודיים של צה"ל שדלפו לציבור, ומנתונים רשמיים שמפרסם צה"ל (סקרי מסיימי קורס טיס למשל), עולה כי אכן קיים מתאם חיובי ברור בין נתונים אלו לקב"א ברמה הסוציולוגית. אולם, באופן מעשי חיילים מכל קצות הארץ וממעמדות סוציואקונומיים שונים מתקבלים לכל התפקידים הקיימים בצה"ל.
מדד ההתאמה.
בשנת 2020 צה"ל שילב (כניסיון) מדד נוסף: מדד ההתאמה.
זהו כלי שמנבא את יכולתו של המלש"ב להשתלב ולהצליח בשירות הקרבי. המדד מזהה גם את יכולת הפיקוד של המתגייס.
המדד מבוסס על אלגוריתם שמנתח שורת מאפיינים כגון: רצונו של המתגייס, התאמה פיזית, התאמה למסגרת, יכולת קוגניטיבית, כישורים חברתיים, יכולת לעבוד בצוות, חשיבה כמותית, חשיבה מילולית ויכולת אנלוגית.
שינוי בהצגת נתוני הקב"א.
בשנת 2022 צה"ל שינה את הצגת הקב"א באתר מתגייסים (גם למי שכבר קיבל ציון קב"א בעבר). במקום מספר הנע בין 41 ל56 כפי שהיה נהוג, מתחלק הקב"א לרמות. התאמה נמוכה לקצונה, התאמה בנונית לקצונה, התאמה גבוהה, והתאמה גבוהה מאוד.
ביקורת.
על פי הסוציולוג ד"ר זאב לרר, לשעבר חוקר בכיר במחלקת מדעי ההתנהגות בצה"ל שאף עשה את הדוקטורט שלו בנושא, וכתב ספר בנושא בשם "הקוד האתני, קב"א מזרחיים ואשכנזים", מדד הקב"א לא מדד כישורים צבאיים כמו חוסן נפשי ומוטיבציה אלא מאפייני רקע חברתי ותרבותי, ולכן מדובר בכלי עם הטיה חברתית חמורה, שהביא לכך שאנשים לא מוכשרים צבאית קודמו לתפקידי קצונה בעוד שאנשים מוכשרים צבאית לא קודמו. כך לתפיסתו במבחני דפ"ר השאלות מקנות לבוגרי תיכוניים עיוניים יתרון על פני כל היתר, ובצד"ח הציון נקבע לפי מראיינת שבוחנת לפי התרשמות אישית ולא על פי מדדים נייטרליים. לתפיסתו הגישה הזו של הצבא הנציחה את הפערים התרבותיים ואף הקצינה אותם. מסקנה נוספת שלו שמשנות ה-80 ואילך לפחות בצבא הירוק הקב"א פחות הבחינה בין האשכנזים למזרחיים ממרכז הארץ, ולכן מוצאים בצה"ל הרבה יותר קצינים ממוצא מזרחי, ועדיין גם אז מזרחיים מהפריפריה הופלו לרעה.
בית הכנסת רבן יוחנן בן זכאי
מונרו פיין
מונרו עמנואל פיין (Monroe Fein) 1923, שיקגו, ארצות הברית – 2 ביולי 1982, סנטה מוניקה, קליפורניה) היה קצין יהודי, אמריקאי, בצי ארצות הברית, בעל עיטור ותיקי הקרבות בזירה הפסיפית באוקיינוס השקט. מאוחר יותר, היה רב החובל של אוניית האצ"ל אלטלנה.
ביוגרפיה.
מונרו נולד בשנת 1923, בשיקגו לזוג יהודים מן המעמד הבינוני, אביו היה עורך דין, והיה ידוע כתורם למטרות ציוניות. בילדותו הצטיין במקצועות ספורט שונים, היה שחיין, אצן, ואף התבלט ביכולותיו כמתאגרף. בעת לימודיו באוניברסיטה שימשו אותו יכולות אלו בהתמודדויותיו עם אנטישמיות, ויצא לו שם בקרב הסטודנטים, כמי שלא כדאי להעיר הערות גזעניות בקרבתו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפסיק מונרו את לימודיו האקדמיים והתגייס לצי. הוא עבר קורס קצינים, והתמנה למפקד אוניית תובלה של הצי. האונייה תחת פיקודו השתתפה בפלישה לאיי מרשל. המלחמה טרם הסתיימה והוא עבר לשרת באונייה אחרת אשר נשאה מטוסים, והשתתפה במתקפה על יפן, והפצצתה.
אלטלנה.
עם תום המלחמה ביוני 1946, השתחרר מונרו משירותו הצבאי, חזר לשיקגו והחל לעבוד כמנהל הוצאת ספרים. הוא הצטיין בתפקידו, קודם ואף משכורתו עלתה, אך הוא חש חוסר סיפוק הולך וגובר לנוכח אי השתתפותו במאבקם של אחיו היהודים לשחרור ארצם. יום אחד ללא הודעה מוקדמת, עזב את העבודה ופנה למשרדי "הוועד העברי לשחרור האומה" בשיקגו, בבקשה להצטרף למתנדבים לארץ ישראל. בראיון הקבלה סיפר על שירותו הצבאי בצי האמריקאי ועל התנסותו בהנחתת כוחות בחופי יפן. דבריו נקלטו באוזניו של חבר וועד מניו יורק, שהיה באותה עת במשרד, ושעסק בחיפוש אנשי צוות לאלטלנה, הוא שלח את פיין להיפגש עם אברהם סטבסקי, אשר מינה אותו לרב החובל של הספינה.
אלטלנה החלה את מסעה כאוניית תובלה. היא סובבה בין נמלי הים התיכון, כשהיא מובילה משאות, תחת הנהגתו של פיין שהיה נתין אמריקאי, וכשהיא נושאת דגל פנמי. פיין המתין להוראה להעמיס את הנשק והאנשים ולהגיע לאחד מנמלי ישראל.
ב־30 במאי 1948 התכנסו אנשי מטה אצ"ל בגולה לשם דיון בנושאים מעשיים הכרחיים, הקשורים להפלגתה של אלטלנה. ראש הדוברים היה רב החובל, נורמן פיין שבימי מלחמת העולם השנייה שירת על ספינה דומה, והכיר את יתרונותיה ומגבלותיה. פיין דרש לקבל את נתוני החופים בישראל, פרטים על עומק המים, אופי הקרקע, סלעים או מכשולים אחרים.
בליל שבת, ה-11 ביוני עזבה אלטלנה את נמל פורט-דה-בוק. עם הוודע דבר הפלגתה החלו משאים ומתנים קדחתניים, בין ראשי המדינה וראשי האצ"ל, בנושא עתידו של הנשק. הספינה הייתה בדרכה לישראל, ומפקדיה לא ידעו דבר אודות ההתרחשויות בארץ. עקב טעות בניווט הגיעה הספינה לחופי תל אביב, אך ברגע שהובהרה הטעות עשתה הספינה את דרכה לחוף כפר ויתקין, כמתוכנן, והחלו בפריקת המטען. כאשר הובהר לראשי האצ"ל, כי בתנאים הקיימים לא יאפשרו לספינה לפרוק את מרבית הנשק בכפר ויתקין, נתנו הוראה להחזיר את הספינה לתל אביב.
מונרו ניהל את מסע הספינה מכפר ויתקין לתל אביב, כאשר הוא מתמרן אותה מול 2 אניות המלחמה (אילת וווג'ווד). הוא עשה מאמצים עליונים להישאר בקרבת החוף, תוך שהוא מנצל את העובדה שנחתת יכולה להתקרב לחוף יותר מאשר אוניית מלחמה. מטרתו בכך הייתה למנוע ירי כלפי אלטלנה, שכן היה בטוח שהיורים לא יעזו לסכן את הרחובות הסמוכים לחוף ואת יושביהם. תמרוניו של מונרו הכריעו את הכף לטובת אלטלנה, והיא הצליחה לחמוק לכיוון תל אביב, דבר שהעלה את חמתו של דוד בן-גוריון.
נישואין ומשפחה.
בתום שבוע ממעצרו שוחרר פיין בשל מחלת האסתמה ממנה סבל. לצורכי החלמה, שהה במלון "גאולה" בתל אביב, ואחות צעירה, חברת האצ"ל בשם מלכה יפת, דאגה לו למזון ותרופות. לאחר פרשת אלטלנה החליטה מלכה לעזוב את ישראל לארצות הברית, וכשהגיעה לשם, יצרה קשר עם מונרו, שכבר שב לשיקגו, והם נפגשו בניו יורק. מערכת היחסים התהדקה, והם נישאו ב־21 באפריל 1949.