בעקבות גילוי זה, פתחה המעבדה נגזרת ספציפית יותר של אפוסקימיצין בשם YU101 שאושרה עבור מחקר של חברת פרוטאוליקס (Proteolix).
מדעני החברה המציאו תרכובת חדשה בעלת פוטנציאל לטיפול בבני אדם, הידועה בשם קרפילזומיב. החברה פיתחה את התרופה במחקרים בפאזה ראשונה ושנייה, כולל מחקר בפאזה שנייה שייעודו היה רישום התרופה.
המחקר הקליני של התרופה המשיך תחת חברת אוניקס (Onyx) שרכשה את חברת פרוטאוליקס ב 2009.
ביולי 2011, העניק ה-FDA לקרפילזומיב, מעמד של "מסלול מהיר" (Fast-track status), שאפשר לחברת אוניקס להתחיל את תהליך הגשת התרופה לשימוש.
בדצמבר 2011, ניתן לתרופה סטטוס של אישור על תנאי לשימוש שהתבסס על פרסום מחקר פאזה שנייה (מחקר ה 003-A1). המחקר כלל 266 חולי מיאלומה נפוצה עם מחלה עמידה או נישנת שקבלו בעבר טיפולים רבים ועברו לפחות שני קווי טיפול שכללו בורטזומיב ותלידומיד או לנולידומיד.
התרופה משווקת על ידי חברת אוניקס-אמג'ן בעולם, ובישראל על ידי חברת מדיסון.
מנגנון פעולה.
קרפילזומיב נקשר בצורה בלתי הפיכה לאזור 20S בפרוטאוזום ומעכב את פעילות הציטוטריפסין (אנזים שמפרק חלבוני תא שאינם רצויים).
עיכוב זה גורם להצטברות של חלבונים המסומנים לפירוק (Polyubiquinnated Proteins).
עקב כך נגרמת חסימה של מחזור חיי התא, מוות תאי ועיכוב של התפתחות הגידול.
מחקרים.
מחקר ה 003-A1 שהביא לרישום התרופה ברשויות התרופות בארצות הברית הראה כי המשך החציוני של תגובה לתרופה זו כתרופת יחיד לחולים מרובי הטיפולים האלו היה כ- 7 חודשים.
מחקרים נוספים בודקים כיום את האפשרות הטיפולית בתרופה זו בשילובים שונים בקווים מוקדמים יותר של המחלה, וכמו כן בודקים אפשרות של מתן חד שבועי באופן המקל על החולים.
מחקר האספייר (ASPIRE) בדק את ההשפעה של שילוב קרפילזומיב, לנולידומיד ודקסמטזון על חולים שמחלתם נשנתה לאחר קבלת 1-3 קווים טיפולים לעומת ההשפעה של טיפול בלנולידמיד ודקסמטזון. נמצא כי השילוב של שלוש התרופות כולל קרפילזומיב הביא לחציון הישרדות ללא התקדמות המחלה של 26.3 חודשים לעומת 17.6 חודשים על לנולידמיד ודקסמטאזון.
סוכדניוב
קורניי דה ליון
קוֹרנֵיי דֶה ליוֹן (בצרפתית: Corneille de Lyon או Corneille de la Haye) או קוֹרנֶליס פָאן דן הָאך (תחילת המאה ה-16 האג - 1575 בליון) היה צייר הולנדי-צרפתי, שחיי בתקופת הרנסאנס.
ביוגרפיה.
למרות היותו צייר ידוע בתקופתו, לא ידוע דבר על חייו לפני הגעתו לעיר ליון, בשנת 1533. ב-1536 הוא התחיל לצייר דיוקנאות של משפחת האצולה והפך לצייר החצר הרשמי, בשנת 1541. הוא התחתן עם בתו של איש דפוס מוכר וחשוב, והצליח, הודות לכך להשתלב בחברה, ליצור לעצמו מעמד חברתי בטוח ולהתפרנס מעבודתו כצייר.
המעבר לרובע של המדפיסים ליד נוטרה-דאם-דה-קונפור ושיתוף פעולה עם אמנים אחרים שגרו באותו רובע, שיחק תפקיד חשוב ותרם להצלחתו הגדולה.
הוא פיתח שיטה יעילה ומהירה להעתיק את יצירותיו, ושמר את עותקי הדיוקנים של האנשים הכי חשובים ומפורסמים בסטודיו שלו. זה איפשר לו טיפול מהיר בבקשת לקוח לעותק נוסף, או ליצירת רושם בפני לקוחות חדשים.
שגשוג העסק נמשך עד לפרוץ מלחמות הדת בצרפת. למרות שלא היה קורבן לאלימות בשל היותו פרוטסטנטי, נאלץ קורניי ב-1569 להמיר את דתו ולהמשיך את דרכו כקתולי.
פיאסצ'נו
פִּיָאסֶצְ'נוֹ או פִּיָאסֶצְנָה (בפולנית: ; ביידיש: פיאסעצנע) היא עיר מחוז בפרובינציית מזוביה שבפולין, דרומית לוורשה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
פיאסצ'נו נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1429 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1537 הפכה העיירה לעיר בבעלות מלוכה. בשנת 1736 נבנתה בעיירה כנסייה.
במהלך חלוקת פולין השנייה, ביולי 1794, נשרפה העיירה במהלך קרב שאירע בסמוך לה. בשנת 1815 נכללה העיירה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי פיאסצ'נו.
יהודים ישבו בעיירה מסוף המאה ה-17. במחצית הראשונה של המאה ה-19 הוצאו שלוש פעמים צווי גירוש נגד יהודי העיירה, אך אלו לא הוצאו לפועל. משנת 1865 נעשתה הקהילה ביישוב לעצמאית.
מ-1909 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה, פעל בעיר האדמו"ר החסידי קלונימוס קלמיש שפירא (מ-1913 כיהן כרב העיר).
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיירה רבים מיהודיה, ובד בבד הגיעו אליה מאות פליטים יהודים מהסביבה.
בחורף 1940 רוכזו כ-3,500 היהודים ששהו בעיירה בגטו שהוקם בצריפי עץ בה. עד פברואר 1941 גורשו כל יושבי גטו זה לגטו ורשה.
פיאסקי (פרובינציית לובלין)
פיאסקי (בפולנית: Piaski, בעבר: Piaski Luterskie; ביידיש: פיאסק) היא עיירה במחוז שבידניק שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
פיאסקי נזכרת לראשונה בשנת 1401. במהלך המאה ה-16 נקראה העיירה "פיאסקי לוטרסקיה" על שם האוכלוסייה הלותרנית הגדולה שהתגוררה בה.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 נטלו הרוסים את מעמדו העירוני של היישוב, בעקבות מרד ינואר.
יהודי פיאסקי.
יישוב יהודי בעיירה נזכר מסוף המאה ה-17. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, ובעיקר של המפלגות הציוניות, שהפעילו ביישוב בית ספר עברי.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד המיעוט הפולני ביישוב, אשר כללו רצח של אישה יהודייה ביוני 1930, פגיעה בבית העלמין היהודי בעיירה, קריאות לחרם על עסקי יהודים ומעשי בריונות ברחובות היישוב.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבשה העיירה בידי הצבא האדום, אך השליטה בה הועברה תוך זמן קצר לידי הגרמנים, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. בימים שלפני כניסת הגרמנים רצחו פולנים כמה יהודים מהעיירה בשטח בית העלמין המקומי.
בתחילת 1940 רוכזו כ-5,600 יהודי העיירה, ובהם פליטים רבים, בגטו שהוקם בה, בו חויבו בתשלומי כופר ובביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. בשל תנאי המחיה הקשים בגטו פרצה בו מגפת טיפוס הבהרות.
בסוף מרץ 1942 שולחו מהגטו שבעיירה כ-3,500 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ, ונותרו בו כ-1,000 יהודים.
עם הבאת אלפי פליטים יהודים מגרמניה ומצ'כיה לגטו שבעיירה, הגיע מספר יושביו ביוני 1942 לכ-6,500 איש. בספטמבר 1942 שולחו חלק מיושבי הגטו לבלז'ץ, וכ-4,000 הנותרים שולחו באוקטובר 1942 לטרווניקי, ומשם למחנה ההשמדה סוביבור.
לאחר חיסול הגטו, הוקם בעיירה גטו חוזר, בו רוכזו כ-6,000 יהודים נוספים. בתחילת 1943 הועברו הגברים מהגטו לטרווניקי, והנשים והילדים נלקחו ליעד לא ידוע, ממנו לא שבו.
מאלפי יהודי פיאסקי שרדו את השואה 35 יהודים, רובם במסתורים בסביבת העיירה.
פיאסקי לוטרסקיה
פיוטרקוב קויאבסקי
פיוטרקוב קויאבסקי (בפולנית: Piotrków Kujawski) היא עיירה במחוז רדז'יוב שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
פיוטרקוב קויאבסקי נזכרת מהמאה ה-10 ככפר קטן, שבמרוצת השנים התקיימו בו ירידים עונתיים. בשנת 1738 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי פיוטרקוב קויאבסקי.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-750 יהודים, שהיוו כ-80% מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל הבונד.
לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, רוכזו יהודיה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים נוספים מיישובי הסביבה. באפריל 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבעיירה למחנה ההשמדה חלמנו.
פיוטרקוב קויאווסקי
נקר שחור
נקר שחור (שם מדעי: "Dryocopus martius") הוא מין של נקר גדול מהסוג "Dryocopus", שמצוי ביערות באזור הפלארקטי, ואינו נודד. תחום תפוצתו מתפרש מצרפת וספרד על פני כל אירופה (מלבד פורטוגל והממלכה המאוחדת), ועד לחלקים מהמזרח התיכון ואסיה, שכוללים את קוריאה, יפן וסין.
מאפיינים.
אורכו כ-45 עד 55 ס"מ, אורך הזנב כ-15.9 עד 17.3 ס"מ, אורך המקור 5-6.7 ס"מ, ומוטת הכנפיים היא 64–84 ס"מ. הנקר ניזון מחרקים ומהפגיות שלהם, בעיקר מנמלים מהסוג קמפונית ומזחלים; הוא משיג את מזונו על ידי הוצאתם מהחור שניקר בעץ. שריר גדול בצווארו מאפשר לו לנקר בעזרת מקורו בעץ שוב ושוב. הנקר מכין גם את מקום הקינון שלו, חור בעץ, על ידי שימוש במקורו; הכנת הקן נמשכת כארבעה שבועות, והנקר מעדיף לקנן בעץ רקוב או חולה, שניתן יהיה לחפור בו בקלות. גודל התטולה נע בין 2 ל-8 ביצים. הזכר והנקבה דוגרים על הביצים לסירוגין. כ-18 עד 35 ימים לאחר הבקיעה, הגוזלים פורחים מהקן. מיני עופות רבים אחרים מקננים בחורים שיצרו הנקרים.
כמשתמע משמו, גופו של הנקר הבוגר שחור, מלבד ציצת הנוצות האדומה, שאצל הזכרים מכסה את כל החלק העליון של הראש, בעוד אצל הנקבות, היא מכסה רק את צדו האחורי.
אזור מחיה.
אזור המחיה של הנקר השחור מתפרש מצרפת מזרחה לכל אירופה, מלבד בריטניה וצפון סקנדינביה. הוא אף ממשיך לטריטוריות ומדינות באסיה, בהן קוריאה, יפן, סין, המזרח התיכון, איראן וקזחסטן. הגבולות הדרומיים של אזור המחיה שלו הם ספרד ואיטליה, ויש אף מספר פרטים שנצפו בפורטוגל. הנקר השחור מצוי יותר באירופה מאשר באסיה, וכן באסיה הפרטים יותר פזורים ופחות צפופים לעומת אירופה.
תיאור.