בדצמבר 2019 הוציא לאור פלד את המיני-אלבום "42 יום", הכולל את כל הסינגלים שהוציא עד היום, כולל גרסת לייב מיוחדת לשיר "42 יום".
בינואר 2020 השיק פלד סיבוב הופעות ארצי חדש הכולל את כל יצירותיו, ככותב, מלחין וכמבצע.
באפריל 2020 פלד הוציא את השיר הראשון מתוך האלבום הבא שלו שנקרא "הסוף המושלם" שנכתב בתקופת הקורונה.
ביוני 2020 פלד הוציא שיר נוסף בשם "וואו" שכתב נעם חורב.
פלד נשוי למאיה שואף ומתגורר במושב מגשימים.
נועם בנאי
נועם בנאי (נולד ב-14 בנובמבר 1991) הוא זמר-יוצר ישראלי. בנם של הזמר מאיר בנאי ושל ענת בנאי.
ביוגרפיה.
גדל במושב טל שחר. בן למאיר בנאי, ולאם תרפיסטית באמנות. כשהיה בן 10 התגרשו הוריו, והוא עבר לגור עם אמו בתל אביב. שנים אחדות לאחר מכן חזר אביו בתשובה, מה שקרב גם אותו ליהדות ולאמונה.
בנעוריו למד במשך כמה שנים תופים, פסנתר וגיטרה במסגרות שונות. ב-2009 התגייס לצה"ל, ושירת כלוחם בצוות תצפיות ביחידה מסווגת.
ב-2012 לאחר שחרורו מצה"ל, עבר קורס משחק, והחל ללמוד פיתוח קול אצל רחל הוכמן. ב-2013 טס להודו, שם כתב את רוב חומרי האלבום הראשון שיצא מאוחר יותר. לאחר שובו לישראל, חתם בחברת התקליטים NMC, ובנובמבר 2015 הוציא את הסינגל הראשון שלו "עץ אלון".
בשנת 2016 הוציא בנאי לאור שלושה סינגלים נוספים: "קטנים", "תל אביבית" ו"זה יבוא" - שהפך לשיר הנושא במיני אלבום הבכורה שיצא לאור בשנת 2017, גם הוא בשם "זה יבוא", שאת חומריו כתב והלחין.
בינואר 2017 נפטר אביו מאיר בנאי ממחלת הסרטן. באותה שנה הוציא בנאי שני שירים חדשים "לחזור לאותה נקודה" ו"זכרונות", ויצא לסיבוב הופעות עם הלהקה של אביו. באותה שנה השתתף בפסטיבל יערות מנשה ובפסטיבל הפסנתר.
בינואר 2018 לקח חלק במחווה לאביו מאיר, שיזם נועם יחד עם משפחתו, לצד אומנים שעבדו עם אביו כגון: מתי כספי, ארקדי דוכין, יזהר אשדות, שלומי שבת ועוד. במהלך אותה שנה הוציא לאור בנאי שלושה סינגלים "טיול אחרי צבא", "רעידת אדמה", ו"להרפות", והוציא לאור את אלבומו (EP) השני "להרפות" שאת שיריו כתב והלחין, ושהפיק מוזיקלית פטריק סבג.
בנובמבר 2018 השתתף בפרויקט "צמאה" ונכלל באלבום החמישי של הפרויקט לצד עמיר בניון, רמי קליינשטיין, שולי רנד, אברהם פריד, עקיבא תורג'מן ועוד.
ביולי 2020, הוציא נועם סינגל בשם "אהבה זה לא מספיק".
בנובמבר 2020 הוציא סינגל יחד עם אהוד בנאי, לזכרו של אביו בשם: "אף פעם לא לבד".
בדצמבר 2020, הוציא נועם קאבר יחד עם לאה שבת לשיר "מה אעשה" במסגרת פרויקט "צו השעה" למען המוזיקה הישראלית.
במרץ 2021 הוציא סינגל בשם "בסוף זה תמיד שמח", בהפקתו המוזיקלית של סתיו בגר.
ביולי 2021 השתתף כמועמד בעונה השמינית של התוכנית "הכוכב הבא" אך החליט לפרוש בסוף שלב האודישנים ולהמשיך בדרכו העצמאית.
בנובמבר 2021 שיתף ברשתות החברתיות כי נולד לו ולאשתו יעלי תינוק ראשון וכי החליטו לקרוא לו דויד מאיר בנאי על שם אביו מאיר בנאי.
במרץ 2022 הוציא את האלבום המלא הראשון שלו "אף פעם לא לבד".
שאנדור ברטה
אסתר דותן
אסתר דותן היא עורכת, מתרגמת מאנגלית מסות וספרות יפה, כותבת על אמנות, ציירת. המייסדת והעורכת של פיתום הוצאה לאור.
ביוגרפיה.
נולדה בחדרה ב-1948. למדה, בין היתר, ספרות עברית ומקרא באוניברסיטת תל אביב וגם תולדות האמנות במסגרות שונות בארץ ובניו יורק, וכן ציור בשנים 1984-1980 ב-Art Students League, ניו יורק. בין מוריה לציור היו Rudolf Baranik, Bruce Dorfman, Knox Martin, Jack Stevens, Richard Pousette-Dart, מורים שונים בדרכם שלמדה מהם הרבה בלי שיכפו עליה את דרכם. המפגש עם יצירת האמן האמריקאי אד רוּשֵה חיזק את נטייתה לשלב מלים ועבודת מכחול.
יצרה והציגה בארץ למעשה מחוץ לממסד האמנות. גם הוצאת פיתום שהקימה לימים היא חוץ ממסדית - במתכונת שלה ובחומרים הרואים בה אור. בין היתר הציגה תערוכת יחיד בגלריה אנטאה בתל אביב, 1986, בגלריה הפתוחה ביפו העתיקה, 1985, בגלריה טצ'ווד של הצייר איציק עדי בתל אביב, 1988, בגלריה שרה ארמן, תל אביב, 1993 . בניו יורק הציגה ב-1991 שבע עבודות בחלל האלטרנטיבי Kampo Cultural Center, רחוב בונד, נוהו. השתתפה בתערוכה הקבוצתית "אמנות ישראלית מודרנית בהנובר", שארגנו ב-1993 גלריה שרה ארמן וגלריה אנגל, ובתערוכה קבוצתית בבית האמנים בתל אביב שאצרה נעמי שליו ב-1995, "הבית ברחוב אלחריזי". קיבלה אות הצטיינות בציור מטעם: International Competition, New Horizons, New York, 1988.
הסטודיו שלה בניו יורק היה ממוקם בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 ברחוב וסט ברודוויי 555; הבניין היה בבעלותו של האספן היפני Hikonobu Ise , אשר הקצה את המרתף לחללי סטודיו לאמנים. שניים מציוריה רכש לאוספו, Two Drums in a Field, 1991, וכן Landscape, 1991.
העניין הכפול באמנות חזותית ובמבע מילולי עקבי לכל אורך הדרך. במקביל לציור כתבה לסירוגין לכתב העת לאמנות סטודיו שראה אור בארץ, וזאת כמעט מהקמתו על ידי האמן חיים מאור, אשר ערך אותו שנים אחדות, ועד קרוב לסגירתו לאחר תקופת עריכה ארוכה של שרה בריטברג-סמל ותקופת עריכה קצרה של יעל ברגשטיין. בין היתר, כתבה מאמרים על יוצרים שעניינו אותה: על האמן המושגי האמריקאי ג'וזף קוֹסוּת (גיליון 40, 1993), על אד רוּשֵה (גיליון 165, 2006), על האמנית הפמיניסטית האמריקאית איידה אָפֶּלְבְּרוּג (גיליון 31, 1992), ועל האוונגרדיסט האפרו-אמריקאי דייוויד המוֹנְס (גיליון 20, 1991). כמו כן כתבה על בעייתו של הצילום פסאודו-ביקורתי בארץ (גיליון 140, 2003), על האמן פנחס כהן-גן (גיליון 78, 1996) וקיימה שיחה עם האמן משה ניניו (גיליון 149, דצמבר 2003 – ינואר 2004).
בשנים 1992-1988 כתבה למדור הספרות והתרבות שערכה יעל פלדמן בשבועון הניו יורקי הדואר. בין היתר כתבה על ספרי שירה של צבי עצמון (גיליון ט"ז, 1991), לאה אילון (6.10.1989), אבנר טריינין (גיליון י"ז, 1992), וקיימה שיחות עם המשורר גבריאל פרייל (גיליון ג', 1991) ועם האמן מיכאל גיטלין (גיליון ל"ה, 1990), וכן כתבה, בין היתר, על תערוכותיהם של הצלם רוברט קאפה (גיליון ל"א, 1989), האמן הצרפתי כריסטיאן בולטנסקי (גיליון י"ג 1991), הציירת ניצולת השואה הנלור בארון (גיליון כ"ב, 1990).
בשנים 2010-1993 עבדה במוזיאון תל אביב לאמנות כעורכת טקסטים. ב-2006 ראו אור הספרים הראשונים בפרויקט הוצאת פיתום.
תרגום ועריכה.
מתרגומיה ומסותיה הנלוות להם.
במסגרת בחירותיה בהוצאת פיתום:
בשנות ה-80 תרגמה להוצאת אור-עם על פי בחירתה את שלוש הוויות מאת גרטרוד סטיין; הוואלריו האחרון, מבחר סיפורים מאת הנרי ג'יימס; הבוסטונים, מאת הנרי ג'יימס. וכן תרגמה שניים מספריו של א"מ פורסטר, המסע הארוך ביותר, וכן מוריס.
עריכה ומסות נלוות.
במסגרת בחירותיה בהוצאת פיתום:
הוצאת פיתום: פרויקט.
אסתר דותן: "הפרויקט מתייחד בבחירות ממוקדות (כתיבה מסאית בנושאי אמנות, צילום, אדריכלות, קולנוע, וכן שירה ופרוזה לאו דווקא מהזרם המרכזי), במחקר נלווה, במעורבות אישית בכל ספר. בהכרח, הפרויקט מתייחד גם בהיקפו המצומצם (בממוצע ספר בשנה). המכלול המתהווה אינו פחות חשוב מכל פרט שבו, והוא דיון מתמשך באסטרטגיות אסתטיות אנליטיות.
נקודת המוצא היא כי בתרבות המודרנית לשלביה ובתרבות העכשווית-דיגיטלית אמנות לסוגיה וסוליפסיזם הם אמנם חיבור בלתי ניתן להפרדה, אך חשובה לפחות מידה של ניסיונות היחלצות שיקבלו ביטוי באופני הפעולה ובספקטרום הרגישויות והתובנות. החומרים הרואים אור בהוצאה קשורים בדרך כלל לאסטרטגיות אסתטיות המעלות את המימד הזה אל פני השטח ותרות אחר סידוק הסוליפסיזם והנגזרות שלו: הסקטוריאליות הצרה והלאומנות; מאליו הספרים מעלים במקרים רבים שאלות הנוגעות ליחסי כוח".
מעיל (ספר תורה)
מעיל הוא הכינוי הרווח לבגד שבו עוטפים האשכנזים את ספרי התורה.
מטפחות הספרים בעת העתיקה.
נוהג עטיפת ספרי המקרא במטפחות כבר היה נהוג בעת העתיקה, והן היו מכונות "מטפחות ספרים". על המטפחות היו נוהגים לרקום ציורים ליופי, ולתלות פעמונים.
מעיל ספרי התורה בהלכה.
מעיל ספר תורה שבלה, נוהגים בו קדושה וגונזים אותו. ניתן לעשות ממנו תכריכים למת מצווה ולגונזה בצורה זו.
אין לכבס את המעיל במי רגליים מפני הכבוד.
מפני הכלל התלמודי "מעלין בקודש ואין מורידין" ניתן לעטוף ספרי תורה במטפחות של ספרי נביאים, אבל אסור לעטוף ספרי נביאים במטפחות של ספרי תורה.
קרונוסלב סימון
קרונוסלב סימון (בקרואטית: Krunoslav Simon; נולד ב-24 ביוני 1985) הוא כדורסלן קרואטי, המשחק בקבוצת אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג. גובהו 1.97 מטרים, והוא משחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קריירה מקצועית.
ק.ק. זאגרב.
סימון נולד בעיר זאגרב, אשר הייתה אז חלק מהרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה ביוגוסלביה. בשנת 2002 החל לשחק בקבוצת ק.ק. זאגרב מליגת העל הקרואטית, במדיה שיחק בעשר עונותיו הראשונות כשחקן מקצועי. החל מעונת 2005/2006 ועד עונת 2011/2012 היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, ולאורך התקופה רשם ממוצעים של 13.3 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק. בעונת 2010/2011 זכה עם ק.ק. זאגרב באליפות הליגה הקרואטית, לאחר שגברה בסדרת הגמר על צדביטה זאגרב, ובעונות 2008, 2010 ו-2011 זכה עם הקבוצה בגביע הקרואטי. בעונתו הראשונה בליגת היורוליג, , הוביל את קלעי קבוצתו עם ממוצע של 13.4 נקודות למשחק, אך זאגרב הודחה כבר בסיבוב הבתים הראשון.
אוניקאחה מאלגה.