כבר ב-486 האזור שבין נהרות הסום והלואר היה תחת שליטת הפרנקים ומלכם כלוביס הראשון. ההתיישבות הפרנקית באזור לא הייתה מסיבית וגם והנוכחות המנהלית והצבאית באזור לא הייתה גדולה. האזור המזרחי של נורמנדי הפך לבסוף למקום משכנם של המלכים המרובינגים.
המרת האזור לנצרות המשיכה עם בנייתם של קתדרלות בערים הראשיות וכנסיות בערים קטנות יותר. התושבים נקברו בחצר הכנסייה המקומית עד לתקופה הקרולינגית. האצולה הנורמנית התפתחה במאה ה-6 באזורים המבודדים של מערב נורמנדי. במאה ה-7 אצולה זו ייסדה מספר מנזרים בעמק הסן שאימצו את הנזירות הבנדיקטית. מנזרים אלו היו בעלי שטחים נרחבים ברחבי צרפת מהם הם קיבלו הכנסה רבה, וכתוצאה מכך הם הפכו למעורבים ביריבויות פוליטיות ושושלתיות.
פלישות סקנדינביות.
מקור השם נורמנדי בפולשים הוויקינגים שאיימו על חלקים נרחבים של אירופה בסוף האלף הראשון, שנקראו נורסמן (אנשי הצפון, Normanni בלטינית). השם שימש כבסיס האטימולוגי למונח "נורמנים". קצב ההתיישבות הסקנדינבית באזור נראה בטופונומיה של המקומות הנורמנים והשינוי בשמות המשפחה המקומיים.
הפלישות הוויקינגיות הראשונות התרחשו בין 790 ל-800 על חופי מערב צרפת. מספר אזורים חופיים נכבשו מידי הפרנקים בתקופת שלטונו של לואי הצדיק במאה ה-9. הפלישות בשנת 841 גרמו לנזקים חמורים בעיר רואן. התוקפים הוויקינגים ביקשו לגזול את האוצרות שהיו במנזרים בשל חוסר האונים של הנזירים להגן על עצמם. בשנת 845 משלחת ויקינגית עלתה במעלה הסן והגיעה עד לפריז. הפלישות התרחשו בעיקר בקיץ בעוד את החורף הוויקינגים בילו בסקנדינביה. לאחר 851 הם החלו להישאר בעמק הסן גם בחורף. בינואר 852 הם שרפו את מנזר פונטנל. נזירי נורמנדי ניסו להעביר את אוצרותיהם וספריותיהם דרומה אך רבים מהם נשרפו על ידי הוויקינגים.
המלכים הקרולינגים ששלטו באותה התקופה נטו להחזיק בפוליטיקות מנוגדות, עובדה שהייתה בעלת תוצאות חמורות. ב-867 שארל הקירח הסכים לוותר על מערב נורמנדי למלך הברטוני סלומון, בתנאי שזה האחרון יישבע נאמנות למלך וילחם לצידו נגד הוויקינגים. אולם ב-911 המנהיג הוויקינגי רולו הכריח את שארל התם לתת לו את אזור נורמנדי עילית של היום כדוכסות נורמנדי בתמורה לשבועת אמונים מצידו. רולו הוטבל לנצרות, הפך לוסאל של שארל והסכים להגן על האזור מפלישות ויקינגיות נוספות. לאחר סדרה של כיבושים הטריטוריה של דוכסות נורמנדי התרחבה בהדרגה עד שב-1050 הגיעה לשטחה המוכר.
הערבוב של האוכלוסייה הסקנדינבית והמקומית בנורמנדי ליצירת העם הנורמני תרמה ליצירת אחת המדינות הפאודליות החזקות במערב אירופה. היכולת הימית של הנורמנים אפשרה להם מאוחר יותר לכבוש את אנגליה וכן להשתתף במסעות הצלב.
דוכסות נורמנדי.
כוחם של הדוכסים הנורמנים לפני המאה ה-11.
צאצאיו של רולו קיבלו את התואר דוכס נורמנדי והם הגדילו את כוחה של הדוכסות, אולם הם היו חייבים לשמור על עליונותם של מלכי צרפת. הדוכסים ייצרו את מטבעות הכסף של עצמם, היו אחראים על המשפט ואיזנו את המיסים. הם הגדילו את צבאם וקבעו את הבישופים במחוזותיהם. כך הם הפכו לכמעט עצמאים מהמלך הצרפתי למרות שהם עדיין שמרו על נאמנותם.
הדוכסים שמרו על קשרים עם מלכים זרים ובמיוחד עם מלך אנגליה. לדוגמה, אחותו של ריצ'רד השני דוכס נורמנדי נישאה למלך אתלרד השני. הם מינו חברי משפחה לתפקידים של רוזנים וויקונטים שנוצרו בערך בשנת 1000. הם עדיין החזיקו בכמה שטחים בסקנדינביה. הדוכסים הנורמנים גם וידאו שהאדונים הוסאלים שלהם לא יהפכו לחזקים מדי כדי שלא יהפכו לאיום על הסמכות הדוכסית. כך הם החזיקו בכוח גדול יותר על שטחם מאשר נסיכים אזוריים אחרים בצפון צרפת. העושר שלהם אפשר להם להעניק אדמות נרחבות למנזרים ולהבטיח את נאמנותם של הוסאלים שלהם עם מתנות של פיפים. הכיבוש הנורמני של אנגליה תחת ויליאם דוכס נורמנדי הביא אדמה נרחבת לדוכסים שאפשרה להם להמשיך במנהגים הללו בעוד הם מחזיקים במספיק שטח כדי להבטיח את כוחם.
האצולה הנורמנית באותה התקופה כללה קבוצה קטנה של גברים סקנדינבים, בעוד שרוב המנהיגים הפוליטיים של הנורמנים היו ממוצא פרנקי. בתחילת המאה ה-11 הדוכסות הותקפה על ידי ברטונים מהמערב, גרמנים מהמזרח ובני אנז'ו מהדרום. הוסאלים באזורים המותקפים הגנו על האזור בשם נאמנותם לדוכס, ובתקופה זו החל המונח "ברון", המציין אבירי עילית וחיילים של הדוכס, להחליף את המונח "וסאל" במסמכים רשמיים.
פטרה פ. קארפ
פטרה פ. קארפ (ברומנית: Petre P. Carp; 29 ביוני 1837 - 19 ביוני 1919) היה מדינאי רומני, אשר שירת פעמיים כראש ממשלת רומניה.
ביוגרפיה.
קארפ נולד ביאשי, מולדובה למשפחת אצולה ונשלח ללימודים בגרמניה. הוא סיים את ה"גמנסיום" בברלין וב-1858 החל את לימודי המשפטים באוניברסיטת בון.
ב-1862 חזר למולדובה אשר התאחדה עם ולאכיה תחת שלטונו של אלכסנדרו יואן קוזה. ביחד עם המשורר ואסילה פוגור, מבקר הספרות טיטו מאיורסקו והסופרים תאודור רוסטי, גיסו של קוזה ויאקוב נגרוצי, הקים את האגודה הספרותית "ז'ונימיה" (Junimea). דמותו באגודה הייתה דומיננטית אף על פי שלא הצטיין כסופר.
לאורך השנים, גם בשלהי המאה ה-19, נמנה פטרה קארפ עם הדמויות הציבוריות שהמשיכו לתמוך בהענקת זכויות שוות ליהודים ברומניה, בניגוד להלך הרוח של רוב האליטה הפוליטית והאינטלקטואלית הרומנית שהתנגדה לכך.
קארפ נכנס לשירות המדיני כפקיד בכיר בממשלתו השמרנית של ניקולאיה קרצולסקו. לאחר מכן הצטרף לברית של השמרנים והליברלים כנגד שלטונו של קוזה, כאשר עמד יחד עם אחרים בראש ההפיכה של ה-22 בפברואר 1866.
מיד לאחר ההפיכה מילא, לצידם של פוליטיקאים אחרים, תפקיד של מזכיר הממשלה הזמנית. במהלך שנות המלוכה הראשונות של קרול הראשון, מלך רומניה, שירת כשליח דיפלומטי באוסטרו הונגריה, גרמניה ואיטליה.
קארפ נבחר לעמוד בראשות ממשלת רומניה פעמיים (19 ביולי 1900 - 27 בפברואר 1901 ו- 14 בינואר 1911 - 10 באפריל 1912).
במהלך מלחמת העולם הראשונה תמך קארפ בגרמניה ופעל למען השתתפותה של רומניה כבעלת בריתה, גישה שנדחתה לבסוף.
מבחני תאוריה
כלא שאטה
יצור רב תאי
רב תאיים אמיתיים
1900 במדע
קומוטטיביות
משחק ה-15
מורפולוגי (ביולוגיה)
בויוק מנדרס
נהר המנדרס הגדול (טורקית Büyük Menderes - "מנדרס הגדול") בעבר מֶאַנדֳר (ביוונית Μαίανδρος) הוא נהר באורך של 584 ק"מ במערב אסיה הקטנה בטורקיה. בשל ההתעקלויות הרבות של אפיקו הפך שמו היווני למונח המציין פיתולים, הן כצורת נוף (נפתול) והן כדגם עיטורי באמנות . מקורותיו של הנהר נמצאים בסמוך להר מורט שבפריגיה שגובהו 2,309 מטר. הנהר זורם תחילה מזרחה ולאחר מכן לכיוון דרום-מערב בין לידיה מצפון לבין קאריה מדרום. סמוך לעיר דניזלי הוא פונה לכיוון מערב וזורם לעבר הים בעמק רחב הקרוי על שמו. בויוק מנדרס נשפך אל הים האגאי מדרום לאיוניה במרכזו של מישור רחב שנוצר מן הסחף שהשקיעו מימיו.
הנהר היה ידוע בעת העתיקה, בין היתר בשל נפתוליו, ונזכר בגאוגרפיקה של סטראבון (כרך 12) ובכתביהם של מלומדים אחרים. העיר המפורסמת ביותר שהתקיימה בסמוך לו בעת העתיקה הייתה מילטוס שהים הלך והתרחק מן הנמל שלה בשל התמלאות המפרץ בסחף.
מנדרס
מריץ'
אוורוס
סקריה
בוזג'אאדה
בוזג'אאדה (טורקית Bozcaada, יוונית Τένεδος - "טנדוס") הוא אי בצפון-מזרח הים האגאי השייך לנפת צ'נקלה בטורקיה. האי הוא השלישי בגודלו בטורקיה ואחד משני האיים המיושבים בים האגאי השייכים לה. האי האחר והגדול מבין השניים הוא גקצ'אדה (טורקית Gökçeada, יוונית Ίμβρος - "אימברוס") השוכן מצפון לבוזג'אאדה, ושני האיים הממוקמים באופן אסטרטגי מול הכניסה הדרומית למצרי הדרדנלים מחלקים היסטוריה משותפת.
שטחו של האי שצורתו כשל משולש הוא 37.6 קמ"ר, אורכו המרבי הוא כ-10 ק"מ ורוחבו המקסימלי הוא כ-4 ק"מ. בשנת 2000 התגוררו 2,427 תושבים באי, רובם המכריע טורקים. היישוב העיקרי הוא הכפר הנושא את שמו של האי וממוקם על חופו הצפון-מזרחי. תושבי האי עוסקים בדיג ובתיירות, וכן ידוע האי בגפנים הגדלים בו וביין המיוצר בו. עוד ידוע האי בטירה הניצבת סמוך לנמל והדומה עד מאוד לטירת בודרום.
מיתולוגיה.
הומרוס הזכיר את בוזג'אאדה (בשם טנדוס) כבר באיליאדה (המאה ה-8 או ה-7 לפנה"ס) כאתר פולחן לאל אפולו. לפי המיתולוגיה היוונית מקור שמו של האי הוא בשמו של טֳנֳס, שליטו בתקופת מלחמת טרויה, ולפי אגדה אחרת בשם נכדו של פוסידון שנזנח על ידי אביו בתיבה בלב ים וזו נפלטה אל חופיו. ורגיליוס ציין באיניאידה כי במפרץ באי החביאו האכאים את ספינותיהם בעת שהותירו את הסוס הטרויאני מחוץ לשערי טרויה לקראת סיום המלחמה.
היסטוריה.
באי התקיים יישוב איולי והוא היה אתר הקרב הימי בין לוקולוס שליחו של לוקיוס קורנליוס סולה לבין מיתרידטס השישי, מלך פונטוס בעת מלחמת מיתרידטס הראשונה במאה ה-1 לפנה"ס. ונציה קיבלה את השליטה באי מהאימפריה הביזנטית ב-1377, אך עקב מחלוקת בינה לבין ג'נובה, היא פינתה אותו ב-1381. המצודה באי נהרסה, כ-4,000 איש הוגלו ממנו לכרתים ולאֶוּבּוֹיָה והאי נותר בשיממונו. בתקופת העותמאנית יושב האי מחדש ואוכלוסייתו הייתה טורקית ויוונית החל במאה ה-14. שמו הטורקי של האי נזכר לראשונה במאה ה-16 וסולימאן הראשון הקים את הטירה באי מחדש. הוונציאנים השתלטו על האי שוב לזמן קצר במאה ה-17, אך לאחר מכן חזרה השליטה בו לידי העות'מאנים. במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה השתלטו הרוסים על האי מספר פעמים והשתמשו בו כבסיס צבאי, אך הם לא הצליחו להחזיק בו באופן קבוע.