השכפול הנגיפי הוא ציטופלזמי. הכניסה לתא המארח מושגת על ידי הצמדת נגיף לתא המארח. השכפול מתנהג על פי מודל שכפול נגיף ה-RNA שלילי. השעתוק מתבצע על ידי נגיף RNA שלילי-גדילי, באמצעות "גמגום פולימראז" (polymerase stuttering), באמצעות עריכת RNA בשעתוק משותף. התרגום מתבצע על ידי סריקה דולפת. הנגיף יוצא מהתא המארח באמצעות הנצה. בני אדם, בקר, כלבים, וחתולים משמשים כמארחים הטבעיים. דרכי ההעברה הן נשימתיים.
בובת מפצח אגוזים
בובות מפצחי אגוזים הן מפצחי אגוזים מעץ המגולפים בצורת בובה של חייל, אביר, מלך או בני אדם בעלי תפקידים דומים.
במסורת הגרמנית, הבובות הן סמל של מזל טוב ולעיתים אף מרתיעים את הרוחות הרעות, עד המחצית הראשונה של המאה ה-20 מרבית הבובות יכלו באמת לפצח אגוזים, אך עם הזמן הבובות הפכו לקישוט ותו לא ובמאה ה-21 כבר כמעט לא מייצרות בובות שאכן יכולות לפתח אגוזים.
היסטוריה.
מקור ייצור הבובות היה בגרמניה שבסוף המאה ה-17 והיו לעיתים קרובות מתנה לחג המולד, רק לקראת המאה ה-19 החלו הבובות לתפוס תאוצה במדינות אירופה הסמוכות ובמהרה החלו מפעלים לייצר כמויות גדולות של בובות.
הבובות החלו להיות פופולריות מחוץ לאירופה לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר חיילים אמריקאים רבים שהוצבו בגרמניה חזרו הביתה לארצות הברית עם מפצחי אגוזים גרמניים כמזכרות מאזורי הלחימה, הפופולריות של המוצר החלה להתגבר עם פרסום היצירה הרוסית, מפצח האגוזים שנכתב על בסיס היצירה הגרמנית, מפצח האגוזים ומלך העכברים. היצירות הציגו דמות ראשית שהיא חייל -מפצח אגוזים. היצירה הגיעה לארצות הברית רק לקראת המאה ה-20 אך במהרה הפכה ליצירה שמזוהה עם החג ואף הפכה לאייקון עונתי ברחבי העולם המערבי.
כיום מיוצרים בובות מפצח אגוזים כחלק מסדרות צעצועי עץ רבים שמיוצרים בגרמניה וזאת על מנת לעמוד בדרישותיהם של האספנים הרבים שגרים בארצות הברית.
ג'ון רונלד רעואל טולקין
קישוטי חג המולד
קישוטים לחג המולד הם קישוטים (שעשויים במרבית המקרים מפלסטיק, זכוכית מנופחת, פוליסטירן או קרמיקה) שנתלים בדרך כלל על עץ חג מולד. קישוטי חג המולד מיוצרים בצורות שונה, החל מכדור זכוכית פשוט עד עיצובים אמנותיים מיוחדים.
בובת סנטה קלאוס הוא בובה נפוצה, יחד איתה גם מקלות סבא, אנשי שלג, מלאכים ופתיתי שלג הם גם קישוטים פופולרים.
היסטוריה.
עצי חג מולד המעוטרים הראשונים עוטרו בתפוחים, מקלות סבא לבנים וכדורי זכוכית בצורות כוכבים, לבבות ופרחים, כדורי הזכוכית הראשונים ששימשו כקישוט לחג המולד יוצרו במאה ה-17 על ידי גרמני בשם הנס גריינר, גריינר ייצר חרוזי זכוכית אותם היה ניתן לתלות על עצי חג המולד.
בערב חג המולד של 1832, המלכה ויקטוריה כתבה ביומנה על שמחתה מכך שיש למשפחתה עץ חג מולד עם קישוטים שהונחו סביבו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ממשלת מזרח גרמניה הפכה את מרבית מפעלי הזכוכית של חברת קישוטי חג מולד ששכנה בעיר "לושה" , המפעלים הולאמו והיו בבעלות גופי ממשל ובשל כך צומצם הייצור של הקישוטים, רק לאחר שנפלה חומת ברלין, מרבית החברות הוקמו מחדש כחברות פרטיות.
בשנת 1996 פורסם כי ייצר ענף קישוטי המולד מגלגל סכומי עתק והרוויחו כ-2.4 מיליארד דולר במכירות שנתיות, גידול של 25% לעומת השנה הקודמת. מומחים בתעשיית הקישוטים העריכו כי יותר מ-22 מיליון ממשקי הבית בארצות הברית אספו וקנו קישוטי חג מולד.
אמאורוביים
אמאורוביים (שם מדעי: Amaurobiidae) היא משפחת עכבישאים בני הקבוצה ארנומורפיה בעלת תפוצה גלובלית (למעט במרבית אפריקה ובאזורי הקטבים), כשרבים מהם חיים באוסטרליה וניו זילנד במגוון סביבות חיות. המשפחה מכילה 49 סוגים שונים.
משפחה זו קרובה למשפחת המשפכניים ולמשפחה Desidae והיא הוגדרה ב-1870 בידי החוקר השוודי טמרלן טורל .
מינים אלה קטנים יחסית ובעלי עיניים גדולות כשחלקם פעילי לילה מובהקים. רגליהם ארוכות ורחבות וצבעם חום כהה עד שחור ולעיתים הם בעלי גב מנוקד. הם מייצרי קורים רחבים ומפותלים צמודים למשטחים כמו סלעים או קירות והם לא מאוד ארסיים, אם כי ינשכו אנשים בתגובה לאיום, מה שיכול לגרום לנפיחות מקומית.
דיבוקים (מיני-סדרה)
דיבוקים (באנגלית: Possessions) היא מיני-סדרה ישראלית-צרפתית מסוגת דרמת-מתח פסיכולוגית על-טבעית, שנוצרה על ידי היוצר והתסריטאי שחר מגן, שכתב את התסריט יחד עם התסריטאית הצרפתית ואלרי זאנתי; והופקה עבור "Yes" בשיתוף פעולה עם הערוץ הצרפתי "CANAL+".
מיני-הסדרה כוללת 6 פרקים, והיא עלתה לשידור ב-2 בדצמבר 2020. בצרפת, הסדרה עלתה לשידור ב-2 בנובמבר 2020.
תקציר העלילה.
במהלכה של חתונה בין ערן, יליד הארץ, לבין נטלי, עולה חדשה מצרפת, ערן נמצא דקור בזמן שהסכין נמצא בידי כלתו הטרייה, נטלי. קארים, פקיד מהקונסוליה הצרפתית, שנקרא לסייע לנאשמת ולמשפחתה, מוצא את עצמו נקשר באופן אובססיבי למקרה. במקביל, נטלי טוענת בפני אסתי ורפי, חוקרי המשטרה הישראלים שמתמנים לחקור את המקרה, שהיא חפה מפשע על אף שהיא אינה זוכרת את הרגע עצמו; למרות שבתחילה פתרון המקרה נראה ברור ויש רק אשמה אחת שמחזיקה את כלי הרצח מול עשרות אנשים, עם התקדמות החקירה, מספר החשודים הולך ונערם, ומעל לכל סימני השאלה שסובבים את המקרה, מרחף סיפור משפחתי ישן אודות דיבוקים וחתונות.
הפצה.
ששת פרקיה של מיני-הסדרה עלו לשידור לראשונה בצרפת בערוץ "CANAL+" ב-2 בנובמבר 2020. בישראל, מיני-הסדרה עלתה לשידור ב-"Yes" ב-2 בדצמבר 2020.
ב-14 באוקטובר 2020, נודע שזכויות השידור של מיני-הסדרה בארצות הברית נרכשו על ידי HBO Max.
קישורים חיצוניים.
כתבות
פספורטה סרבו
פספורטה סרבו (באספרנטו: Pasporta Servo, מילולית: שירות דרכונים) הוא פרויקט אירוח חינמי (CouchSurfing) של קהילת דוברי האספרנטו מסביב לעולם. תיירות היא תחביב נפוץ בקרב דוברי אספרנטו, באמצעות השירות יכולים אספרנטיסטים להוזיל את עלויות הטיול שלהם ולהתארח בחינם אצל עמיתיהם. המוטיבציה לארח היא על פי רוב הרצון להכיר דוברים אחרים של השפה המגיעים ממקומות אחרים בעולם. הפרויקט מקשר בין אספרנטיסים המעוניינים לארח לבין כאלו המעוניינים להתארח.
אירוח חינמי היה רעיון נפוץ ומקובל בקהילת האספרנטו עוד קודם להקמת הפרויקט, ומארחים נהגו לפרסם את כתובותיהם בעיתונים המוקדשים לשפה ולתנועה. את הפרויקט במתכונתו הנוכחית התחיל רובן פלדמן גוננזלס מארגנטינה אשר הקים ב-1966 שירות אירוח לדוברי אספרנטו במדינה. ב-1974 יצא לראשונה עותק מודפס ובו כתובותיהם של 40 מארחים מ-19 מדינות, ומאז יצאו עותקים מתעדכנים מדי שנה. ספר הכתובות של פספורטה סירבו יוצא בהוצאת ארגון הנוער האספרנטי העולמי (TEJO).
ב-2008 הודיעה נשיאות TEJO כי בכוונתה להפוך את המיזם לוירטואלי, אך גם ההוצאה המודפסת המשיכה עד שנת 2012. את האתר תוכנת על ידי חואן קטלה, אספרנטיסט מולנסיה והוא עלה לרשת במרץ 2009 והושק באופן רשמי בקונגרס הנוער האספרנטי ה-65.
בשנת 2010 מספר המארחים באתר היה 1,450 מ-91 מדינות. בנובמבר 2020 היו רשומים באתר 2,217 מארחים מ-1,584 ערים ב-113 מדינות ברחבי העולם.
קרל שמידט-רוטלוף
קרל שמידט-רוטלוף, (בגרמנית: Karl Schmidt-Rottluff; 1 בדצמבר 1884 - 10 באוגוסט 1976) היה צייר ויוצר הדפסים גרמני. הוא היה אחד מארבעת המייסדים של קבוצת ציירים "הגשר" Die Brücke.
חיים ועבודה.
שמידט-רוטלוף נולד ברוטלוף, מחוז צ'מניץ, ב -1 בדצמבר 1884. הוא למד בגימנסיה ההומניסטית בקמניץ, שם התיידד עם אריך הקל. הוא נרשם לאדריכלות במכון הטכנולוגי בדרזדן בשנת 1905, בעקבות הקל, אך ויתר לאחר סמסטר אחד. אולם בזמן שהיה שם, אריך הקל הציג בפניו את ארנסט לודוויג קירכנר ואת פריץ בלייל. כולם דגלו בלהט בתחומי עניין אמנותיים דומים והשתמשו בארכיטקטורה כחזית ללימוד אמנות. הם הקימו את Die Brücke בדרזדן ב־7 ביוני 1905, במטרה ליצור סגנון בלתי מתפשר אשר ויתר על כל המסורות הקלסיות. התערוכה הראשונה שלה נפתחה בלייפציג בנובמבר אותה שנה.
בשנת 1906 הוסיף שמידט את עיר הולדתו רוטלוף לשם משפחתו. הוא בילה את קיץ אותה שנה באי אלסן יחד עם אמיל נולדה, שם שכנע אותו להצטרף לתנועת "דה ברוקה". הוא היה ידוע כמתבודד בקבוצה, ובילה את הקיץ על החוף בדנגאסט, ליד ברמן בין השנים 1907–1912.
משנת 1905 עד 1911, במהלך שהותה של הקבוצה בדרזדן, עברו שמידט-רוטלוף וחבריו לקבוצה דרך דומה של התפתחות, והושפעו מאוד מסגנונות האר נובו והנאו-אימפרסיוניזם. עבודותיו של שמידט-רוטלוף בלטו מעמיתיו בגלל האיזון בקומפוזיציה והצורה הפשוטה שלהן, ששימשו יחד להגזמה הנושא. הוא בילה בשנת 1910 בציור כמה מיצירות הנוף המפורסמות ביותר שלו שזכו להכרה ותהילה. בדצמבר 1911 הוא ושאר חברי Die Brücke עברו מדרזדן לברלין.
הקבוצה פורקה בשנת 1913, בעיקר בשל המעבר העצמאי של כל אמן לברלין והתפתחות בכיוון האמנותי האישי של כל חבר בקבוצה. שמידט-רוטלוף החל לאמץ צביעה מאופקת יותר ונתן בתמונותיו דגש רב יותר על ציור, שהציג קווים כהים ומנוגדים בין צורות ולא בין צבעים, מה שהיה הנורמה בעבר. בשנים 1912 עד 1920 הוא אימץ סגנון זוויתי הרבה יותר בחיתוכי העץ שלו והתנסה בפסלי עץ מגולפים.