ב-16 בפברואר 1904 מת קלוד במהלך טיול באיטליה, ואת תוארו ירש בנו קלוד ג'ורג' בווס-ליון, רוזן סטראטמור וקינגהורן הארבעה-עשר.
משפחתו.
ב-28 בספטמבר 1853 התחתן קלוד עם פרנסיס דורה סמית, בתו של אוסוולד סמית מבלנדון הול, ממנה היו לו 11 ילדים:
יחיאל נהרי (נדבן)
דברי הימים - חדשות העבר
דברי הימים - חדשות העבר היה כתב עת, שתיאר את אירועי ההיסטוריה היהודית בתצורת עיתון מודרני. כתב העת הוצא לאור בשנות החמישים, וסיקר את האירועים מתקופת אברהם אבינו ועד לתקופת רבי יהודה הלוי. העיתון יצא לאור בהוצאת "מוסד הראובני", ביסודה ומימונה של פאולה ואן-ליר.
תולדות העיתון.
הקמת העיתון.
את הרעיון להוציא עיתון שיסקור את תולדות עם ישראל באופן מודרני, הגתה המיליונרית פאולה ואן-ליר, אשתו של ברנרד ון ליר ואמו של וים ון ליר, מייסד הסינמטק הראשון בירושלים. לפני שיצא העיתון במתכונתו המסודרת, יצאו לאור מספר גיליונות על תקופת בית שני באנגלית, בעריכת רב רפורמי מהולנד, אך ואן-ליר רצתה שהעיתון יופיע בעברית ובישראל.
בהמלצתם של גבריאל צפרוני ויוסף קלוזנר פנתה ואן-ליר לד"ר ישראל אלדד, בבקשה שיערוך את העיתון, אך התנתה זאת בכך ששמו לא ייכתב על העיתון, הן מפני שבאותו זמן היה אלדד מנודה בציבור הישראלי עקב דעותיו הימניות-רוויזיוניסטיות הקיצוניות, והן משום ידידותה של ואן-ליר עם דוד בן-גוריון, יריב פוליטי ואידיאולגי מר של אלדד.
למרות שבעבר סירב אלדד לכתוב בעילום שם, הפעם הסכים, ייתכן משום שראה בכתיבת העיתון כלי להפצת דעותיו ומסריו דרך הפרשנות על אירועי העבר.
הוצאת העיתון והפצתו.
מערכת העיתון שכנה ברחוב אבן גבירול בירושלים, בדירתה הפרטית של ואן-ליר. העיתון הופץ גם באנגלית בארצות הברית, בשם "Chronicles: news of the past", בתרגומו של משה אומן. עורכי המשנה של העיתון היו שלום רוזנפלד ועמנואל כ"ץ. בתפקידים משניים במערכת עבדו מספר סטודנטים, ביניהם גאולה כהן.
אומן, שהיה אחראי להפצת העיתון בארצות הברית, סיפר שם כי הוא עורכו של העיתון. הדבר הכעיס את אלדד, שהגיש נגדו תביעה משפטית. השופט בנציון שרשבסקי, בפניו נידונה התביעה, הציע פשרה: על העיתון האנגלי יופיעו שמות שניהם, כיוון שתרגום העיתון הוא ככתיבה ממש, ואילו בעיתון העברי יופיע שמו של אלדד בלבד. הצדדים קיבלו את הפשרה, ומאז החל להופיע שמו של אלדד על העיתון.
העיתון יצא לאור כל חודש, בין מאי 1951 ל-1954. במהדורה העברית יצאו לאור 48 גיליונות, ובהם סיקור מתקופת אברהם אבינו ועד לתקופת רבי יהודה הלוי. המהדורה האנגלית ("Chronicles: news of the past") המשיכה לצאת עד תקופת הרצל. גיליונות העברית שמתקופת רבי יהודה הלוי ועד הרצל נמצאים בכתב יד אך לא הוצאו לאור. העיתון תורגם גם לספרדית. נכון ל-1995, נמכרו בהוצאה האנגלית כחצי מיליון עותקים. בין קוניו הגדולים של העיתון נמנה בן-גוריון, שהיה גם שר הביטחון, ונהג לקנות 1,500 עותקים בכל חודש ולחלק אותם בין קציני צה"ל.
ב-1958, לרגל חגיגות העשור למדינת ישראל, הודפסו 26 הגיליונות שיצאו באנגלית בכרך אחד. גיליונות אלו הודפסו מספר פעמים נוספות. ב-1992, פרסם הג'רוזלם פוסט את כתב העת במהדורה האנגלית.
תוכן העיתון.
עיסוק העיתון.
מטרתו של העיתון הייתה להגיש את אירועי התנ"ך וההיסטוריה בשפה עכשווית ואקטואלית. לדברי אלדד, כתיבת העיתון לא נעשתה באופן הומוריסטי, אלא רעיון הכתיבה בלבד יש בו הומור; ואילו הקורא מן העבר כלל לא היה משועשע לו קרא את העיתון בזמנו.
העיתון נראה כעיתון מודרני לכל דבר, זמן "הוצאתו" וכן מיקום המערכת הם לפי התקופה בה עוסק הגיליון. דיווחיו עקבו אחרי האירועים המרכזיים בתנ"ך, כמו גם אירועים חשובים נוספים ברחבי תבל, כמו נפילת מצרים בידי החיקסוס ושלטונו של חמורבי, וכן תיארו את המציאות היומיומית של אותה תקופה.
כדי להגיש לקורא תמונה מלאה על מאורעות התקופה, סיקר העיתון את כל היבטיו של המאורע: פוליטית, כלכלית, חברתית, דתית ותרבותית. העיתון כלל חדשות, כתבות, מאמרי מערכת, שירים, קריקטורות, תמונות ומפות, מכתבים למערכת, ואפילו מודעות פרסומת, טור רכילות ותשבץ.
בעיות כרונולוגיות.
כתיבת העיתון נתקלה בשתי בעיות כרונולוגיות: אחת נבעה ממחלוקות ההיסטוריונים לגבי תיארוך מאורעות התנ"ך, והשנייה לגבי זמן "הוצאת" העיתון, שכן לא ניתן היה להוציא את העיתון כל פרק זמן קבוע, אלא לפי רצף האירועים המרכזיים.
אלדד החליט "להוציא" את העיתון בפערי זמן משתנים, כשהוא נצמד לאירועים המרכזיים. בניגוד לגרסה הקודמת של העיתון, לעיתון ניתן תאריך מדויק של שנה, חודש ויום, ולא של תקופת זמן כללית. כתוצאה מכך כל גיליון מאזכר כ'דרך אגב' אירועים שקרו זמן רב לפני "הוצאת" הגיליון, וכן "השערות" לגבי התרחשויות ש"ייתכן" שיתרחשו לאחר הוצאת הגיליון, כפי שידוע לנו היום שאכן קרה.
בנוגע להתרחשויות עצמן נצמד אלדד ככל האפשר לעובדות הידועות לנו מתיאורי התנ"ך וכתבי התקופה, כמו גם מתגליות ארכאולוגיות ומחקרים מאוחרים, ואילו בנוגע להקשר ביניהן כתב גם השערות שאינן מבוססות, חלקן פרי המצאתו. אלדד הקפיד להדגיש בהקדמת כל גיליון אלו מהתיאורים הם עובדות ואלו השערות בלבד.
ביקורת.
בנימוקי ועדת השופטים לפרס ביאליק, תשמ"ח שניתן לאלדד, נאמר: .
חיל האוויר השוודי המלכותי
פרנסיס בווס-ליון, רוזנת סטראטמור וקינגהורן
פרנסיס בווס-ליון, רוזנת סטראטמור וקינגהורן (באנגלית: Claude Bowes-Lyon, 13th Earl of Strathmore and Kinghorne; 29 ביולי 1832 - 5 בפברואר 1922), הייתה סבתה של אליזבת, המלכה האם ואם-סבה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה.
פרנסיס נולדה ברדבורן, הרטפורדשייר ב-29 ביולי 1832, לאוסוולד סמית ולהנרייטה מילדרד הודג'סון, בתו של רוברט הודג'סון, ראש כנסיית קרליזל, ודרך סבתה מצד האב היא קרובה רחוקה של אוסוואלד מוסלי.
ב-28 בספטמבר 1853 התחתנה פרנסיס עם קלוד בווס-ליון, ממנו היו לה 11 ילדים. בשנת 1865 מת אחיו תומאס ללא ילדים, וקלוד ירש את התואר "רוזן סטראטמור וקינגהורן" ואת נחלות המשפחה הנרחבות באנגליה ובסקוטלנד.
בשנת 1904 מת בעלה קלוד במהלך טיול באיטליה, וב-5 בפברואר 1922 מתה פרנסיס בצ'לסי, לונדון, ונקברה באחוזת המשפחה בגלאמיס.
משפחתה.
ב-28 בספטמבר 1853 התחתנה פרנסיס עם קלוד בווס-ליון, רוזן סטראטמור וקינגהורן השלושה-עשר, ממנו היו לה 11 ילדים:
חסידות טשכויב
רובי בנט
רובי (ראובן) בנט (נולד ב-26 ביוני 1971, ג' בתמוז ה'תשל"א) הוא מעבד, מלחין, מנצח ונגן חסידי ישראלי. עיבד עשרות שירים במוזיקה החסידית ובעל להקה המופיעה בחתונות ואירועים שונים.
ביוגרפיה.
נולד בחיפה ליוכבד ולחיים בנט, משפחה מחסידות סערט-ויז'ניץ. אביו הוא מהמלחינים הבולטים במוזיקה החסידית וניהל להקת ילדים בשם "רננו חסידים".
בתחילת דרכו המוזיקלית שימש כמעבד ללהקה רננו חסידים של אביו וניגן על כלי תזמורת, בהמשך עיבד את לחני אביו ולחניהם של זמרים רבים בעולם החסידי, וכן עיבד חלק מהאלבומים של הזמרים ליפא שמעלצר ושלמה כהן.
בנט ממעט לשיר בציבור, הוא מנצח על תזמורת מוזיקלית המופיעה בחתונות ובאירועים ציבוריים ועל מקהלת גברים. משמש כמפיק ומייצג יחד עם אשתו אמנים, ביניהם את הזמרים מוטי שטיינמץ, פיני איינהורן ודייוויד טויב.
בנימוקיה לזכיית אביו חיים בנט בפרס אקו"ם ב-2012, ציינה הנהלת אקו"ם את בנו רובי, דור שני למשפחת מוזיקאים, שפרשנותו ועיבודיו לשירי אביו הוסיפו להם את אותו חן הנובע מאותם שורשים חסידיים.
בנט למד והתחנך במוסדות חסידות סערט ויז'ניץ, נשוי לנעמי (לבית ברמן) ואב לשישה, גר בבני ברק.
אלבומים.
עיבד אלבומים רבים לזמרים מפורסמים במוזיקה החסידית, ביניהם אלבומי אביו חיים בנט, אלבומי מצעד הזמר החסידי, אלבומי מוטי שטיינמץ ועוד.
רלף שטיינמן
נרודניקית
משרד הקבינט של הבית הלבן
משרד הבית הלבן לענייני חקיקה
משרד הבית הלבן לניהול ומנהל
משרד הבית הלבן לעניינים פוליטיים
דינה לוי-שטראוס
משרד הנשיאות
רוזנות פלטינית (האיים הבריטיים)
רוזנות פלטינית (באנגלית: County Palatine או Palatinate, בלטינית: "palatio regis") הייתה אזור באיים הבריטיים שבשליטת אציל תורשתי שנהנה מסמכויות ואוטונומיה מיוחדת לעומת שאר הממלכה. השם "פלטיני" או "פלטינות" בא משם התואר הלטיני palatinus ("של ארמון", "קשור לארמון", בצרפתית: palaisin), שבתורו בא מהשם "palatium" (פלטיום), שמשמעותו "ארמון".
השליט של אזור כזה שנקרא לורד או רוזן פלטין (Earl Palatine) או דוכס פלטין, נהנה מסמכויות כמו-מלכותיות (בלטינית: jura regalia) בתחום האזור.
האציל השליט נשבע אמונים למלך אנגליה אולם שלט ברוזנות או הדוכסות שלו במידה רבה מאוד בלי תלות במלך. להבדיל מרוזנות פלטינית, הברונות הפאודלית הייתה כפופה למלך, בלי כל סמכויות עצמאיות.
גם שליטי הרוזנויות הפלטיניות יצרו יחסים של חסות כלפי ברונים שמתחתם.
הרוזנויות הפלטיניות נוצרו באיים הבריטים על ידי השושלות הנורמניות. אזורים מסוג זה היו קיימים באירופה היבשתית מזמנים מוקדמים יותר.
בדרך כלל אוטונומיה מסוג פלטיני הוענקה על ידי המלך באזורי ספר, בתקופה שהם היו בסיכון גבוה לפלישות או נסיגות של מורדים מזוינים.
המלכים הנורמנים של אנגליה הקימו רוזנויות פלטיניות או פלטינויות בצפון אנגליה, בוויילס ובאירלנד. מכיוון שהשלטון בהם היה תורשתי, כמה מהרוזנויות הפלטיניות האלה שרדו באופן חוקי מעבר לסוף התקופה הפאודלית.
באיים הבריטיים הוקמו שלוש רוזנויות פלטיניות או פלטינויות חשובות: הרוזנויות הפלטיניות של דרהאם וצ'שייר והדוכסיות לנקסטר.
בצפון אנגליה.