קרונקייט זכה למוניטין של אחד השדרנים הסולידיים, הסמכותיים והאמינים ביותר בתולדות השידור האמריקאי. הוא נהג להקפיד לשמור על דיווח עובדתי בלא להביע את דעותיו האישיות. כאשר בכל זאת הביע באופן חריג את דעתו, אחרי סדרת כתבות מהשטח על מלחמת וייטנאם ב-1968, שלא ניתן לנצח במלחמה, הדבר עורר הד עצום, והנשיא לינדון ג'ונסון אמר, לפי המדווח, ש"אם איבדתי את קרונקייט, איבדתי את האמריקני הממוצע" ("If I've lost Cronkite, I've lost Middle America").
על פי מדיניות הרשת, קרונקייט נאלץ לפרוש ב-1981, כאשר מלאו לו 65. ב-6 במרץ 1981 שידר קרונקייט בפעם האחרונה את מהדורת החדשות המרכזית. את מקומו תפס דן ראת'ר. קרונקייט המשיך להגיש משדרים מיוחדים וסרטים.
ב-1981 העניק לו הנשיא ג'ימי קרטר את מדליית החירות הנשיאותית.
ב-17 ביולי 2009 נפטר קרונקייט בניו יורק בגיל 92 לאחר שלקה בשבץ מוחי בעקבות מחלת דם ממנה סבל.
הועדה למינוי שופטים
בראד מילר
בראדלי אלן מילר (באנגלית: Bradley Alan Miller; נולד ב-12 באפריל 1976) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בעמדת הסנטר.
מילר, שנבחר פעמיים למשחק האולסטאר (2003 ו-2004), הוא אחד משלושת השחקנים היחידים אי פעם שהשתתפו במשחק האולסטאר מבלי שנבחרו בדראפט.
קריירה.
מילר נולד בפורט ויין שבאינדיאנה וגדל בעיירה הקטנה קנדאלווייל. מאמנו של מילר בקבוצת המכללות של אוניברסיטת פרדו היה מאמן הכדורסל הוותיק ג'ין קיידי. לאחר שנותיו במכללה, ובשל השבתת ליגת ה-NBA, יצא מילר לשחק בקבוצת ליבורנו באיטליה. עם תום ההשבתה הוחתם מילר כשחקן חופשי על ידי שארלוט הורנטס (כיום ניו אורלינס הורנטס), מבלי שנבחר בדראפט ה-NBA. מילר שיחק בשארלוט במשך שתי עונות (99-00, 98-99) אותן סיים עם ממוצעים של 7.1 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק, ובתומן הועבר אל קבוצת שיקגו בולס.
מילר שיחק בשיקגו בולס במשך שתי עונות (00-01, 01-02), בהן שיפר את ממוצעיו. ב-105 הופעות במדי שיקגו (לעומת 93 בלבד במדי שארלוט) הציג ממוצעים של 10.2 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק.
במהלך עונת 01-02 עבר מילר לקבוצת אינדיאנה פייסרס. באינדיאנה שיחק מילר שנתיים (01-02, 02-03) והשתלב מצוין בסגנון המשחק. הוא הציג ממוצעים גבוהים (14.1 נקודות ו- 8.3 ריבאונדים למשחק), ובעונתו השנייה אף שיחק כסנטר הפותח של הקבוצה.
בשנת 2003 בעקבות הצעה כספית מפתה, עבר מילר לקבוצת סקרמנטו קינגס בטרייד שהביא לאינדיאנה גם את הסנטר סקוט פולארד. באותה העסקה, סקרמנטו העבירה את הידו טורקוגלו לסן אנטוניו, סן אנטוניו העבירה את דני פרי לאינדיאנה ואינדיאנה העבירה את רון מרסר לסן אנטוניו.
מילר נבחר כשחקן באולסטאר בשנים 2003 ו-2004. בפברואר 2009 חזר מילר לשיקגו בולס, אותה הוביל לפלייאוף בתום אותה העונה. ביולי 2010 חתם מילר בקבוצת יוסטון רוקטס על חוזה לשלוש שנים. ב-16 בדצמבר הוא עבר בטרייד לטימברוולבס, בתמורה למעברו של ג'וני פלין לרוקטס.
ואו
ויו
לאוקואון
סקנדינוויה
הנרי מ. סטנלי
אביהו בן נון
קרב ח'ייבר
קרב ח'ייבר (בערבית: غزوة خيبر) הוא קרב שהתרחש בראשית ימי האסלאם בין מאמיניו של מוחמד לשבטים יהודיים שהתגוררו בנווה המדבר ח'ייבר, שבחצי האי ערב.
הרקע לקרב.
בחצי האי ערב התגוררו יהודים כבר בתקופה הרומית. היהודים היו מרוכזים בשני אזורים: תימן וחג'אז (צפון-מערב ערב הסעודית). אחת העדויות הראשונות לקיבוץ יהודי בחמיר נמצאת אצל היסטוריון הכנסייה פילוסטורגיוס, אשר מספר על התנגדותם החזקה של היהודים באזור זה למגמה מיסיונרית שהוביל קיסר האימפריה החבשית באמצע המאה ה-4. באזור העיר ית'רב (אל-מדינה של ימינו) שבחג'אז, התגוררו שלושה שבטים יהודיים: שבט בני קינוקאע (بنو قينقاع), שבט בני נדיר (بنو نَضِير) ושבט בני קורייט'ה (بنو قـُرَيْظة). השבט הראשון עסק בצורפות, בעוד השניים האחרים היו חקלאים שהתפרנסו מגידול תמרים.
באמצע המאה ה-6 התיישבו השבטים הערבים אוס וחזרג' בקרבת יהודי אל-מדינה ואימצו מהם מוטיבים מונותאיסטיים מסוימים. השפעות דומות ניכרו גם באזור חמיר שבתוך תימן והיו מצע נוח עבור מוחמד להפצת האסלאם בקרבם. שבטים ערביים אלה היו מתומכיו הראשונים של מוחמד ומהמצטרפים הראשונים לדתו.
בין השנים 623 ל-627, בעקבות התפשטות האסלאם, החלו סכסוכים בין מוחמד ליהודים, שכבר גורשו מהעיר מדינה והתרכזו באזור ח'ייבר. בעקבות הסכם שלום בינו לבין תושבי מכה, התערערה מנהיגותו של מוחמד, והוא היה צריך להציג למאמיניו הישג צבאי, ולכן בחר לתקוף את השבטים היהודיים של ח'ייבר. כשראה שהיהודים מעוניינים להיפגש איתו למשא ומתן, הזמין 30 מנהיגים יהודים. כשהם בדרך וללא נשק, פשט עליהם כוח של מאמיני מוחמד והרג את כולם מלבד אחד שהצליח לברוח. כך נחלש מאוד כוחם של השבטים.
מלחמותיו של מוחמד.
החל משנת 622, שנת ההגירה של מוחמד ממכה לאל-מדינה (ית'רב) ועד 624 ניסה מוחמד להפיץ את דתו החדשה בקרב היהודים של אל-מדינה. ניסיונותיו לא צלחו, ובשנת 624, כחודש לאחר קרב בדר, גורשו היהודים בני שבט קיינוקאע מאל-מדינה לאל-קורה, ומשם לאדרעי (מזוהה עם דרעא בדרום סוריה, לא רחוק מהכנרת).
בשנת 625 גורשו יהודי שבט נדיר מאל-מדינה לאזור ח'ייבר.
בשנת 626 יצא אחד ממנהיגי מכה שהתנגדו למוחמד, אבו סופיאן, בראש צבא גדול כדי לצור על ית'רב (אל-מדינה) ולהכניע את מוחמד. יהודי קורייט'ה היו ככל הנראה נייטרליים, אך מוחמד האשים אותם שהם מסייעים לאנשי מכה. המצור נמשך 25 יום, ובסופו ביקשו יהודי קורייט'ה להיכנע בתנאים דומים לאלה של יהודי נדיר. מוחמד סירב וביקש כניעה ללא תנאי. כשנכנעו, טבחו אנשי מוחמד 600 גברים מבני קורייט'ה, ושבו את הנשים והילדים. מוחמד הורה לאסלם את השבויים.
ב-628 הושג הסכם בין אנשי שבט קורייש במכה לבין אנשי מוחמד בית'רב. ההסכם, שהפסיק את הקרבות ביניהם לזמן-מה, מכונה "הסכם חודיבייה" (حديبية). באותו זמן התגלע סכסוך בין מוחמד ואנשיו לבין חקלאים יהודים שישבו בנווה המדבר ח'ייבר (خيبر). בקרב שהתחולל ביניהם הרגו אנשי מוחמד 100 מאנשי ח'ייבר. הנותרים הסכימו להיכנע ולשלם באופן קבוע למוחמד ולאנשיו מחצית מיבוליהם כמס. בשנת 630 יצא מוחמד בראש צבא של 5,000 איש אל מכה בטענה שאחד השבטים הפר את הסכם חודייביה. אבו סופיאן ממכה החליט שאין עוד טעם להתנגד והניח למוחמד להיכנס למכה ולהשתלט עליה.
השלכות קרב ח'ייבר על הדת המוסלמית.
קרב ח'ייבר שימש בעיני המוסלמים דגם ליחסים הרצויים בין יהודים ונוצרים לבין השלטון המוסלמי באימפריה המוסלמית. על-פי הדגם הזה, ליהודים, בהיותם אחד מ"עמי הספר" (أهل الكتاب) יש זכות לשבת בשלום בקרב המוסלמים, לקיים את מצוות דתם ואף לזכות בהגנת השלטון המוסלמי, ובלבד שהם מוכנים לקבל מעמד של בני חסות (أهل الذمّة) ולשלם מס גבוה.
על פי הפולקלור המקומי בערב הסעודית, במשך שנים אחרי קרב ח'ייבר התגוררו יהודים לצד מוסלמים ביחד. חלקם היו שבטי שודדים שהתחלקו בשלל, וכשהגיעה שיירה יהודית, על פי סיפורי הפולקלור, כיבדו אותה בתשורות.
קרב ח'ייבר על פי המסורת האסלאמית.
על פי המסורת האסלאמית, ראשי ח’ייבר הם אשר תאמו בין הצדדים השונים בפלישת "המחנות" הכושלת לאלמדינה, והם אשר הסיתו את שבט בני קוריט'ה להפר את החוזה עם מוחמד והמוסלמים ולבגוד בהם. אחר כך גייסו כוחות למתחסדים בראשות עבדאַלְלָה בן סלול. הם גם התקשרו עם שבט ע'טפאן שהיה ממתנגדי האסלאם החריפים ביותר ובשאר השבטים הערבים המתנגדים לאסלאם. כדי להסית אם כולם נגד המוסלמים בח'ייבר גם התחילו לאסוף נשק וציוד כדי להילחם במוחמד ובמוסלמים ואפילו תכננו את ניסיון ההתנקשות במוחמד. כל עוד הייתה האיבה בין קוריש ובין המוסלמים לא רצו המוסלמים להלום בח'ייבר אלא הכו בראש המסיתים. כשנחתם ההסכם עם קוריש, התפנו המוסלמים לטפל בעניין ח'ייבר, לאחר שנחתם החוזה עם קוריש בחודש החליט מוחמד לטפל בנושא ח'ייבר. כשיצא לאלחודיבייה, לא יצאו איתו "המתחסדים", וכשרצה לצאת לח'ייבר ביקשו המתחסדים לצאת עם הלוחמים המוסלמים מוחמד אסר על "המתחסדים" לצאת. לח'ייבר יצא מוחמד בראש 1400 לוחמים. עבדאַלְלָה בן סלול שרצה לצאת עם אנשיו למלחמה בח'ייבר ומוחמד אסר עליו לצאת, שלח למפקד ח'ייבר ואמר: מוחמד בא עם לוחמים כדי להילחם בכם. אל תפחדו ממנו לוחמיכם רבים יותר ונשקכם טוב ביותר. מיד שלחו מפקדי ח'ייבר למפקדי ע'טפאן ובקשו את עזרתם בשבירת מתקפת המוסלמים תמורת מחצית מיבול התמרים של ח'ייבר. המוסלמים יצאו לכוון ח'ייבר כששמעו אנשי ע'טפאן על כך גם הם יצאו לכוון ח'ייבר כדי לעזור לח'ייבר נגד המוסלמים, אבל בדרך חששו שהמוסלמים יתקפו אותם מאחור והם יחזרו לאזור השבט שלהם. מוחמד בקש להגיע לח'ייבר מהצפון כדי לחצוץ בינם לע'טפאן ולמנוע אם בריחת ח'ייבר לסוריה. כשהתקרבו מח'ייבר פנה מוחמד לאלוהיו ובקש ממנו לעזור למוסלמים במשימתם. בח'ייבר היו מבצרים רבים, 8 נהם חזקים וגדולים מאוד בהם התבצרו תושבי ח'ייבר ומסביב למבצרים האלה התנהלו רוב הקרבות המרים. הצבא האסלאמי חנה בקרבת אחד המבצרים החזקים האלה, אחד המוסלמים הציע למוחמד להעתיק את המחנה למקום מרוחק יותר מהמבצר, ואכן מוחמד העביר את המחנה למקום המוצע. באחד הלילות אמר מוחמד: מחר אני אתן את נס הקרב לאיש שאוהב את אַלְלָה ומוחמד, ואַלְלָה ומוחמד אוהבים אותו, והאיש הזה הוא שיכבוש את מבצרי בני ח'ייבר.