ספר מבוא מספק הצגה ראשונית של נושא, תוך הימנעות מירידה לפרטים. ספר מסוג זה עשוי לפנות לקהל יעד רחב ביותר, ובהתאם לכך אינו מניח כל היכרות של הקורא עם הנושא, או לפנות לקהל יעד מצומצם יותר, ובהתאם לכך להניח קיום דרישות יסוד מסוימות מצד הקורא. בספר מסוג זה בדרך כלל לא יוצגו חידושים מהותיים; ייחודו בהצגת ידע קיים בדרך מקורית. מילות מפתח רבות משמשות לזיהוי ספרי מבוא, ולכן ניתן להחליפן זו בזו, וכך ליצור וריאציות רבות על אותו שם, וריאציות שיספיקו לכל הכותבים בנושא זה.
"מבוא" היא מילת המפתח הפשוטה ביותר לספרים בקטגוריה זו. מילים נוספות למטרה זו הן "עקרונות", "יסודות", "מושגי יסוד", "פרקי יסוד". המילה "הזמנה" היא פחות פורמלית ופחות מחייבת, ולכן מתאימה לספר עממי. המילה "הכרת" גם היא מילה "ידידותית" לאפיונם של ספרי מבוא.
דוגמאות:
מדריכים.
מדריך הוא ספר שימושי, שלא נועד רק לקריאה חד-פעמית (ולעיתים לא נועד כלל לקריאה כזו), אלא ישמש את הקורא באופן שוטף, לשם מציאת מידע נדרש. מדריכים עוסקים בקשת רחבה של נושאים, החל בנושאים טכניים וניהוליים, וכלה בתחביבים ובחיי היומיום, כדבריה של עירית לינור:
"מדריך" היא המילה הפשוטה והעניינית לשמו של ספר הדרכה. דוגמה: מדריך לטיולי פרחים. גישה יומרנית (או מו"ל אגרסיבי) מוסיפים לשם זה את התואר "שלם", למשל המדריך השלם לצילום. אפשר להמשיך ולעלות, מעלה מעלה: המדריך המושלם לקנייה ולמכירה של עסקים, ואפשר גם אחרת: תן חיבוק! - המדריך הקטן למתחבקים. וריאציות נוספות של תארים למילת מפתח זו הן: "מדריך מקיף", "מדריך מעשי", "מדריך שימושי", "מדריך כיס", "מדריך בזק", "מדריך קצר", "המדריך הקל".
לצד המדריכים יש גם מורים, חונכים ומאמנים:
המילים "איך", "הדרך", "הלכה ומעשה" רומזות גם הן לקורא שספר הדרכה מונח לפניו:
המילים "מדריך למשתמש" (Manual, User's Guide) מציינות ספרות טכנית הנלווית למוצר ומנחה את המשתמש בו. לעיתים נעשה בו שימוש גם בספרות לא-טכנית, למשל The Bar Mitzvah Mother's Manual.
טכניקה שונה למתן שם לספר הדרכה היא סיום השם בסימן שאלה. השאלה המופיעה בשם הספר היא שאלתו של הקורא הזקוק להדרכה, והספר מכיל תשובה לשאלה זו.
ומסימן שאלה קצרה הדרך לסימן קריאה:
דרך עדינה יותר ליצירת מעורבות של הקורא בשם הספר היא הכללת הקורא בשם זה:
ספרים הערוכים במיון לקסיקוגרפי.
בנוסף למשמעות המקובלת למונח "מילון" כאוסף מקיף של מילים בשפה מסוימת, הממוין בסדר אלפביתי עולה ("מיון לקסיקוגרפי"), משמש שם זה גם לאוסף מילים בתחום ייחודי, ובמקרה זה מתארכת ההגדרה ליותר מהמקובל במילון רגיל. לקסיקון ואנציקלופדיה ממוינים אף הם בסדר אלפביתי, וכוללים מידע מפורט יותר אודות כל ערך. השם "אנציקלופדיה" ניתן ליצירות רחבות היקף וכלליות, אך מקובל להשתמש בו גם לספרים בני כרך אחד או שניים בלבד, המתרכזים בתחום מסוים. ההחלטה באיזו מילת מפתח לבחור (מילון, לקסיקון או אנציקלופדיה), תלויה גם ביומרנותו של המו"ל. חוסר יכולת להחליט הביא לשם הלקסיקון האנציקלופדי החדש (דוד שחם, "ספרית פועלים").
ספרי אוספים.
סוגה מרכזית של ספרי עיון כוללת אוספים - אוספים של מסמכים, מאמרים, כתבי-יד, סוגיות ואחרים.
ספרי אוספים מופיעים תחת שמות כגון: אוסף, אסופה, מאסף, אוצר, ילקוט ולקט, מכלול, קובץ, גנזים, גנזכים, סדרות ועוד.
שם ספר הפונה לקהל יעד.
בתחום שבו ישנם ספרים רבים, הכללת הגדרתו של קהל היעד בשם הספר מסייעת לאפיין את ייחודו של הספר.
שם המו"ל או שם המחבר.
ביהדות מקובל בשם הקדמונים, שיש למחבר לרמוז את שמו בשם הספר.
כאשר למו"ל מוניטין רב בתחומו, יופיע שם המו"ל בשמו של הספר.
"Oxford Advanced Learner's Dictionary" הוא אחד מני ספרים רבים המתחילים בשם Oxford, המשלב את המוניטין של האוניברסיטה ושל בית ההוצאה גם יחד. באופן דומה משמש גם שמו של מחבר בעל מוניטין כאבן בניין ליצירת שם הספר:
שם ענייני.
שם ענייני קולע.
שם יכול לחרוג מהשבלונה שתוארה לעיל, ועם זאת להישאר קצר וענייני, כלומר לתאר בפשטות את נושא הספר. פשטותו של שם כזה מאפשרת לזהות ולאתר בקלות את הספר, ועם זאת אין השם שגרתי עד שעמום. רבים מספרי העיון היוצאים לאור בישראל משתמשים בשיטה זו.
שם ענייני מתיש.
שם ענייני, המנסה לתת תמונה מלאה על תוכן הספר, עשוי להתארך לעיתים בצורה שלא תאפשר את זכירתו.
שם ענייני + ספירת מלאי.
שם ענייני המציג גם את כמות המידע. יש מספרים המוצגים בספרות ויש המוצגים במילים.
שם ייחודי.
שם ייחודי חורג מהפשטות שמאפיינת את השמות שנידונו עד כה. חיבורו אינו טכני, אלא מחייב יצירתיות מסוימת. שם זה אינו משקף את נושא הספר באופן חד משמעי כשמות הפשוטים, אך מושך תשומת לב לספר.
שם מתוחכם.
שם מתוחכם לספר שגרתי.
כדי להציג את הספר בצורה מפתה יותר, שתגרום לקורא להיחפז ולקחת את הספר לידיו, אין מסתפקים בשם ייחודי, אלא יוצרים שם מתוחכם, שהבנתו מצריכה היכרות מה עם נושא הספר. פיתוי הקורא אינו מטרה יחידה של שם הספר. אופי השם אמור לשקף במידת מה את אופי הספר, ולכן במתן שם מתוחכם לספר שגרתי יש סכנה של הטעיית הקורא הפוטנציאלי.
שם מתוחכם לנושא בלתי שגרתי.
שם מתוחכם לספר העוסק בנושא שגרתי נועד להוות פיתיון שילכוד את עיני הקורא. כאשר הספר כולו עוסק בנושא בלתי שגרתי, או שהספר עוסק בנושא מוכר מנקודת מבט מיוחדת, הרי שם המשקף בצורה עניינית את תוכן הספר הוא שם בלתי שגרתי.
שם מתחום אחר.
יש ספרים ששמם רחוק מלהעיד על תוכנם. ייתכן שיש כאן אלמנט של הטעיה מדעת כדי לעורר עניין, וייתכן כי יש בכך תחכום יתר.
שם עם מילה לא-מילונית.
יש שממציאים מילה חדשה וייחודית כדי לשלב אותה בשם הספר, ובזכותה למשוך תשומת לב.
שם עם חרוז.
חריזת כותר נהוגה בספרי ילדים, אך אפשר למצוא אותה גם בספרי עיון.
ריבוי שמות.
שמות מיוחדים אכן מושכים את העין, אך פעמים רבות כלל לא ניתן ללמוד מהם על נושא הספר, ולכן קיימת סכנה שהקורא הפוטנציאלי ימנע מלקחת ספר זה. הבעיה מצטמצמת כאשר מביאים בחשבון כי הן בחנויות הספרים והן בספריות מסודרים הספרים לפי נושאים, כך שהמיקום בו נמצא הספר רומז על תוכנו.
שם ראשי + שם משני.
פתרון לבעיה זו נמצא בגישה הנפוצה, של מתן שם כפול לספר: שם ראשי המושך את העין, ובצמוד לו שם משני - שם שבלוני או ענייני המסַפר על תוכן הספר, ובכך יוצק משמעות בשם הראשי.
בכל הדוגמאות דלעיל ניתן למעשה להסתפק בשם המשנה לבדו כדי לאפיין את הספר, אך בכך אובד הקסם שבשם הראשי.
במקרים פחות נפוצים אין לאף אחד משני השמות קיום עצמאי, ורק שילובם יוצר שם בעל משמעות:
מצב חריג, שבו השם הראשי הוא שם ענייני ואילו שם המשנה הוא המיוחד, ניתן בשם הספר The Four-Color Problem - Assaults and Conquest. במקרה זה די בשם הראשי, שהוא שמה של בעיה מפורסמת במתמטיקה (בעיית ארבעת הצבעים), כדי לפתות את הקורא הפוטנציאלי לגלות עניין בספר; שם המשנה מוסיף פרטים על הדרך שבה מטפל ספר זה בהצגת הבעיה.
גם כאשר לספר שם קצר ושגרתי יש מקום לכותרת משנה, המרחיבה את המידע שמספק שם הספר. שם הספר מציין את התחום הכללי בו עוסק הספר, וכותרת המשנה מצמצמת תחום זה, ובכך מבהירה את נושא הספר.
שם ראשי 'או' שם משני.
אחת הדרכים לשלב שני שמות לשם אחד היא חיבורם ברצף באמצעות המילה "או":
שם בשלוש רמות.
יש היוצרים שם של ספר המורכב אף משלושה קטעים. במקרה כזה מעצבים כל קטע באותיות שונות.
העלוקות
מנגנון המס נגד איש אחד
סודות המנהיגות של
אטילה מלך ההוּנים
שם הספר כשם אחד מפרקיו.
כאשר הספר הוא אוסף של פרקים בעלי תלות נמוכה זה בזה (קושר אותם מכנה משותף רחב, כגון מדור בכתב-עת בו פורסמו), ניתן לקרוא לספר בשם אחד הפרקים.
לעיתים שמות הפרקים הם מיוחדים ומקוריים; אין בכך כל בעיה כאשר שמות אלה תואמים את אופי הספר, ומשמעותם מתבררת לקורא במהלך קריאת הספר. בחירת שם פרק כזה כשם לספר מעניקה לספר שם מתוחכם ומוזר. גם במקרה זה פתרון מקובל הוא מתן כותרת כפולה לספר.
פרפרזה על שם ספר נודע או על ביטוי מפורסם.
יצירת שם לספר כפרפרזה על שם ספר נודע, שהפך לחלק מהתרבות הכללית או התרבות הענפית, מעניקה לספר החדש מכושר הפיתוי הגלום במוניטין של הספר הישן, ובפרט את הקליטה המהירה של השם המוכר. השם המקורי אינו חייב להיות בתחומו של השם החדש, ואף יכול להיות שם של ספר בדיוני (ולאו דווקא ספר עיון). הפרפרזה נוצרת באמצעות חיקוי המילים המרכיבות את השם המקורי, או באמצעות חיקוי המבנה של השם המקורי.
מקרה מיוחד, של שם ספר הנשען על שם קודם, הוא כאשר מחבר של ספר מצליח כותב ספר נוסף באותו נושא, ועל השם של הספר החדש להבהיר זאת לקורא. לשם כך ניתן לקחת את שם הספר הקודם ולהוסיף לו את המילה "עוד", למשל.
וריאציה של טכניקה זו היא בחירת שם המהווה פסוק (או חלק מפסוק) מהתנ"ך, שורה משיר ידוע, או פרפרזה על ביטוי מפורסם.
שם המהווה משחק מילים.
לשון נופל על לשון.
משחק מילים מסוג "לשון נופל על לשון" מופיע בשמות הספרים הבאים:
אמפיבוליה.
אמפיבוליה היא כשל לוגי מילולי הנובע מערפול או משיבוש במבנה הדקדוקי של משפט, הגורם לכך שלמשפט יש כפל משמעות.
להלן קטע מעטיפת הספר המסביר את כפל המשמעות: