במקביל לפעילותו הפוליטית והדיפלומטית פעל שוראקי רבות בשדה השיח הבין דתי. בין השאר ייסד ועידות שיתוף פעולה בן שלוש הדתות העיקריות בארץ, שעיקר מטרתן הייתה להפגיש נציגים של שלוש הדתות - יהודים, נוצרים ומוסלמים.
ב-1987 פרסם את תרגומו לברית הישנה והחדשה לצרפתית. תוך שהוא מאיר את שורשיהן המשותפים. עבודה זו זכתה להד עצום ברחבי אירופה ובעולם כולו. האפיפיור פאולוס השישי התייחס אליה באחד מנאומיו: "היה צורך בהרבה מאוד אהבה כדי לכתוב יצירה כזאת". שוראקי היה מעורב בכינון היחסים הרשמיים בין ישראל לוותיקן לראשונה בשנת 1993. ב-1990 הוציא לאור תרגום של הקוראן לצרפתית.
ספריו הרבים של שוראקי תורגמו ל-21 שפות וזיכו אותו בפרסים ועיטורים רבים.
הוא נתבקש לכתוב הקדמות ומבואות וברכות לספרים שעסקו בנושא החברתי בישראל. אחד מאלה הוא הספר " צומת מזרח מערב" בהוצאת זמורה-ביתן ( 1989 ) בעריכתו של ד"ר דוד סילורה. בין היתר הוא כתב בכריכת הספר האחורית : " ספרך מיוחד בכך שהוא מביא בפני הקורא מסבלם ומשמחתם של יהודי המזרח". במונחים של המאה ה-21 הספר העוסק בגישור בין עדות ישראל, כעם של קיבוץ גלויות ולא מיזוג.
שוראקי זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי שלוש פעמים על פעילותו הספרותית: בשנת 1964 עוטר בדרגת אביר על ידי נשיא צרפת, שארל דה גול ושר התרבות הצרפתי, אנדרה מאלרו, בשנת 1984 עוטר בדרגת קצין על ידי נשיא הסנאט הצרפתי, אלן פוהר, ובשנת 1994 עוטר בדרגת מפקד על ידי נשיא צרפת פרנסואה מיטראן.
חיים אישיים.
היה אב לחמישה ילדים, 14 נכדים ותשעה נינים.
בסיליוס השני בולגרוקטנוס
ז'אן ד'ארק (סרט)
הפסיון של ז'אן ד'ארק (בצרפתית: La Passion de Jeanne d'Arc) הוא סרט אילם שהופק בצרפת בשנת 1928. הוא מבוסס על תיעוד משפטה של ז'אן ד'ארק. הסרט בוים על ידי קארל תאודור דרייר ומככבים בו רנה ג'ין פלקונטי, ואנטונין ארטו.
הסיפור והסגנון.
הסרט מתאר בפרוטרוט את שעותיה האחרונות של ז'אן ד'ארק, לאחר נפילתה בשבי בידי האנגלים. הוא מביא את משפטה, כליאתה, עינויה ולבסוף הוצאתה להורג במחזה ייסורים. מה שהתבלט במיוחד באותה תקופה היה עבודת המצלמה של הסרט והדגש על הבעות הפנים של השחקנים. דרייר צילם הרבה מן הסרט בתקריב ואסר על שחקניו להתאפר, על מנת להיטיב לספר את הסיפור באמצעות הבעות פניהם. פלקונטי – בתפקידה השני והאחרון בקולנוע – קיבלה שבחים רבים על הופעתה מרובת הבעות הפנים כז'אן.
הסרט היה מכוון במקורו להשתמש בטכניקה החדישה של הקול, אולם דרייר היה חסר את המימון הדרוש ולכן נותר הסרט אילם.
דרייר ייעד את הסרט לצפייה בשקט מוחלט, בלא מוזיקה נלווית. על כל פנים, ב-1994 חיבר המלחין ריצ'רד אינהורן אורטוריה המבוססת על הסרט וקרויה בשם "קולות האור". היצירה זמינה כיום בגרסת ה-DVD של הסרט. ב-1999 סיפק הזמר וכותב השירים האינדיאני-אמריקני קאט פאוור, ליווי מוזיקלי במספר הקרנות של הסרט באמריקה.
התגובות לסרט ומורשתו.
חלק מהמבקרים סבורים שז'אן ד'ארק הוא הסרט האילם הטוב ביותר שנעשה אי פעם, ופאולין קייל כתב כי משחקה של פלקונטי את ז'אן ד'ארק הוא "ההופעה הטובה ביותר שהייתה אי פעם בסרט". על כל פנים, הסרט נאסר להקרנה בבריטניה, בשל אופן הצגתו את החיילים הבריטים האכזריים הלועגים ומענים את ז'אן בסצינות המשקפות את התיעודים מן הברית החדשה של החיילים הרומאים הלועגים ומענים את ישו הנוצרי. הארכיבישוף של פריז היה אף הוא ביקורתי ודרש לערוך שינויים בסרט. לא ידוע אם בקשה זו נענתה, אם לאו.
הגרסה המקורית של הסרט נעלמה למשך מספר עשורים, לאחר שאש לחכה את העותקים המקוריים של הסרט. דרייר עצמו ניסה לאסוף גרסאות מעותקים ששרדו ואולם הוא נפטר בעודו מאמין שהגרסה המקורית אבדה לעד. כמעט בדרך נס, נמצא ב-1981 העתק של הסרט המקורי, היה זה בארון הבגדים של החצרן בבית חולים לחולי נפש באוסלו. גרסה זו זמינה כיום ב-DVD.
סצינות מז'אן ד'ארק מופיעות בסרטו של ז'אן-לוק גודאר לחיות את חייה משנת 1962, שבו צופה השחקנית הראשית בסרט בקולנוע ומזדהה עם ז'אן ד'ארק. בהנרי וג'ון, נראה הנרי מילר צופה בקטעים האחרונים מתוך הסרט וקול קורא מכתב לאנאיס נין, המשווה אותה לז'אן ד'ארק ואת עצמו ל"נזיר המשוגע", דמות אותה מגלם אנטונין ארטו.
איש הקובייה
איש הקובייה הוא ספר שנכתב על ידי הסופר ג'ורג' קוקרופט ב-1971 תחת שם העט "לוק ריינהרט".
הספר מספר את סיפורו של פסיכיאטר שמתחיל לקבל החלטות בחייו באמצעות הטלת קובייה, ומפורסם בחתרנות שלו, בגישתו האנטי-פסיכולוגית ובכך שהוא שיקף רעיונות שהיו נפוצים בתחילת שנות ה-70. על עטיפת הספר נכתב "ספר זה יכול לשנות את חייך", מה שזירז את הפיכתו לספר קאלט מודרני. עקב טבעו החתרני של הספר וקיומם של פרקים העוסקים בנושאים שנויים במחלוקת כגון אונס, רצח וניסיונות מיניים שונים, הוא נאסר לפרסום במספר מדינות.
תקציר עלילה.
הספר מספר את סיפורו של פסיכיאטר בשם לוק ריינהרט המרגיש משועמם ולא מסופק מחייו, וכתוצאה מתחיל לקבל החלטות שונות בחייו באמצעות הטלת קוביות. עם התקדמות העלילה הגיבור נעשה משועבד לחלוטין להחלטות הקובייה, ובחייו מתחילים להופיע מקרי אונס, רצח, "מסיבות קובייה", התפרצות מחלות נפש, ומלחמה בתאגידים אמריקאים. בספר יש תיאור של היווצרות כת סביב הגיבור ומחקרו הפסיכולוגי, כגון תוכניתו "להזדיין ללא פחד בשביל הנאה ורווח".
הרעיון הפסיכולוגי.
הרעיון שעומד בבסיס הפסיכולוגיה של חיי קוביות הוא ריבוי הרצונות המנוגדים שיש באדם. מצב זה, בו תכתיבי החברה והציפיות שלה מהאינדיבידואל מדכאות חלק גדול מדחפיו ורצונותיו, גורם לאומללות, שעמום, תסכול ורגשות-אשמה.
חיי הקוביות אינם ניהליזם, כפי שנהוג לטעות ולחשוב, מכיוון שהאפשרויות שניתנות לקובייה הן ביטוי לאישיותו של האדם המטיל את הקובייה. הקובייה מעניקה זכות קיום לאפשרויות שהאדם לעולם לא היה מרשה לעצמו לממש, מטעמים חברתיים שונים.
הקובייה, אשר מעניקה ביטוי לנפש רבת הפנים, מסירה מעל האדם את כובד ההחלטה ומשחררת אותו לחופשי, ובזה עיקר כוחה. מאפיין זה, שבו האדם כפוף לחוקים שרירותיים הנוטלים ממנו את זכות הבחירה והשיפוט, מקביל למעשה לדתות הממוסדות שבהן חברים מאות מיליוני אנשים. כך, שאם מעניק האדם סיכוי של 1 מ-6 לפיתוי אשת חברו, הרי 1/6 מאישיותו רוצה בכך, והקובייה מעניקה לפן זה באישיותו מימוש וקיום, אם בחרה שיעשה את המעשה ואם לאו. עצם העלאת האפשרות למישור המעשי, מסוגלת להקל על בעיות הנפוצות בחברה המערבית כגון שעמום, תסכול, הדחקה וכניעה מוחלטת לתכתיבי החברה.
מפלגת הצדק והפיתוח
מפלגת הצדק והפיתוח (בטורקית: Adalet ve Kalkınma Partisi - AKP או באופן חלקי ל-AK Parti, צירוף היוצר את המשמעות "המפלגה הנקייה") היא מפלגה ימנית שמרנית בטורקיה, המתוארת לעיתים כמפלגה "מוסלמית מתונה". המפלגה נוסדה ב-14 באוגוסט 2001 על ידי רג'פ טאיפ ארדואן והיא המפלגה השלטת בטורקיה מאז שנת 2002.
היסטוריה.
מפלגת הצדק והפיתוח הוקמה על ידי יוצאי מפלגת הרווחה (Refah Partisi) אשר החזיקה ברסן השלטון במדינה בשנת 1996. בשנת 2000 פורקה מפלגת הרווחה בידי הצבא, בטענה שאיימה על אופייה החילוני של המדינה. פלג במפלגת הרווחה אשר נודע בכינוי "Yenilikçiler" ("המחדשים" או "הרפורמיסטים") בראשותו של ארדואן ייסד את מפלגת הצדק והפיתוח שנה לאחר מכן, ובבחירות שנערכו ב-3 בנובמבר 2002 היא זכתה ב-34.3% מקולות הבוחרים. רק שתי מפלגות צלחו את אחוז החסימה הגבוה הנוהג בטורקיה והעומד על עשרה אחוזים - מפלגת הצדק והפיתוח ומפלגת העם הרפובליקאית (Cumhuriyet Halk Partisi - CHP), מפלגה בעלת מצע לאומני חילוני. בנסיבות אלה השיגה מפלגת הצדק והפיתוח רוב מוחלט באספה הלאומית הגדולה של טורקיה והצליחה לבסס קואליציה חד-מפלגתית לראשונה מאז שנת 1987.
למרות דימויה המסורתי ניסתה המפלגה לקדם את הצטרפותה של טורקיה לאיחוד האירופי על ידי תמיכתה ביוזמתו של מזכ"ל האומות המאוחדות קופי אנאן ליישוב הסכסוך בקפריסין. בנוסף הנהיגה ממשלת טורקיה בראשותו של ארדואן קו כלכלי חופשי, אשר הביא לפריחת הבורסה של איסטנבול ולצמיחה מרשימה של כלכלת טורקיה. מאידך האשימוה מתנגדיה בהנהגת קו מסורתי בתוכניות הלימודים, בניגוד למורשתו של אבי האומה מוסטפא כמאל אטאטורק הקובעת הפרדה מוחלטת בין לאום ודת. עוד הואשמה ממשלת ארדואן בהצבת אנשי שלומה בעמדות שונות במינהל הציבורי.
בחודש אפריל 2007 ביקש ארדואן למנות את בן מפלגתו ושר החוץ של טורקיה עבדוללה גול (Abdullah Gül) לנשיא המדינה, אך כוונתו התפרשה בקרב הצבא והמפלגות החילוניות כניסיון לשנות את אופייה של המדינה. גל של הפגנות נגד היוזמה שטף את המדינה החל ב-14 באפריל 2007, וראש המטות המשולבים של טורקיה, הגנרל יאשאר בייקאניט (Yaşar Büyükanıt), הכריז כי הצבא, המופקד על שמירת אופייה החילוני של המדינה, לא יהסס להתערב ולהפעיל את סמכותו במידת הצורך. הבחירות לנשיאות אכן התקיימו ב-27 באפריל 2007, אך גול לא זכה בתמיכת שני שלישים מחברי האספה הלאומית כנדרש בחוקת טורקיה, לאחר שהליך הבחירות הוחרם על ידי רובם המכריע של חברי מפלגת העם הרפובליקאית. בית המשפט לחוקה של טורקיה (Anayasa Mahkemesi) פסק כי רוב של שני שלישים יידרש גם בסיבוב השני, אך סיבוב זה, שהתקיים ב-6 במאי 2007, הסתיים בדומה לקודמו. בו ביום הודיע גול על הסרת מועמדותו לתפקיד, ושלושה ימים לאחר מכן, ב-9 במאי 2007, בוטלו הבחירות לחלוטין בשל היעדר מועמדים. בעקבות המשבר הפוליטי החריף הודיע ארדואן ב-10 במאי 2007 על הקדמת הבחירות לאספה הלאומית.