לאחר הערכות ופגיעות בכוחותיה, בתחילת מבצע ההר, בלילה שבין 19 ל-20 באוקטובר, כבשה חטיבת הראל את "המשלט המשותף". בסיום הקרב, בשלב ההתארגנות, נהרג מכדור תועה הקמב"ץ ומפקד הפלוגה, אהרן (ג'ימי) שמי. בהמשך המבצע נכבש שאר האזור; בין השאר נכבשו מנזר בית ג'מאל, הכפרים דיר ראפאת ששירת את מנזר דיר ראפאת (המנזר קיים ופעיל, מבני הכפר, השייכים למנזר, מוחכרים למוסד הגמילה רטורנו), דיר-אבאן (בקרבת מחסיה) בית סוסין (כיום תעוז), זכריא (כיום מושב זכריה), תל עזקה, הכפר הערבי בית נטיף (בקרבת נתיב הל"ה), תחנת הרכבת הר-טוב, ומצודת המשטרה הבריטית ערטוף שעל יד המושבה הר-טוב, שבה ממוקמת עד היום תחנת המשטרה האזורית של בית שמש והסביבה.
בסוף 1950 הוקמה במתחם המשלט מעברת הר-טוב, שלימים הפכה לעיר בית שמש.
יש הטוענים כי על המשלט הזה כתב חיים חפר את השיר היו זמנים, בלחן של משה וילנסקי :
מקטרת שלום
מקטרת שלום היא כלי טקסי אשר שימש שבטים אינדיאנים רבים כסמל לשלום ולפתרון סכסוכים. בעת יישוב סכסוך היו הצדדים מעבירים ביניהם את המקטרת ונושפים עשן איש אל עבר רעו לאות כבוד. באופן מסורתי המקטרת עוצבה מאבן חרסית, או חרס וקושטה בנוצות. המקטרת שימשה לעישון טבק, אשר נחשב למקודש בקרב שבטי האינדיאנים. מילוי המקטרת לווה בתפילה אל ארבע כנפות תבל, השמיים והארץ.
קמחא דפסחא
קִמְחָא דְפִסְחָא (בארמית: קמח לפסח, כלומר קמח להכנת מצות, נקרא גם בשם "מעות חיטין") היא מגבית צדקה מיוחדת הנהוגה לקראת חג הפסח, במסגרתה אוספים מהתושבים כסף או מזון על מנת לחלק לעניים לקראת פסח.
בעבר הייתה מגבית זו מגבית קהילתית-מקומית, אך כיום, לצד המגביות הקהילתיות, פועלים גופים ציבוריים בקנה מידה אזורי ואף ארצי, והמגביות נתמכות גם מגופים ציבוריים ומתקציבים ממשלתיים.
מקור המנהג.
חג הפסח גורר באופן מסורתי עלויות גבוהות יחסית ברכישת מצרכי מזון כשרים לפסח, וברכישת מזון לצורך החג.
ברמ"א על הסימן הראשון של הלכות פסח בשולחן ערוך מובא המנהג לערוך מגבית לצורך קנית חיטים לעניים (להכנת מצות) לקראת פסח, שכל בני העיר צריכים להשתתף בה. יש הרואים מקור למגבית זו כבר בתלמוד הירושלמי.
מגבית זו נחשבת מגבית חובה, ופרנסי העיר הוסמכו לכפות את תושבי העיר (כולל את התלמידי חכמים הפטורים משאר המיסים העירוניים) להשתתף בה.
במדינת ישראל.
במדינת ישראל השם 'קמחא דפסחא' משמש למגוון רב של דרכי סיוע לנזקקים לקראת הפסח. ארגון הסיוע נעשה בדרך כלל על ידי גופים מקומיים ואזורים שונים, כדוגמת עמותות רווחה, מועצות דתיות, גופים מוניציפליים (או באמצעות מחלקות רווחה מקומיות שעל ידם), ועדים מקומיים, ובחלק מהמקרים על ידי גופים ארציים, כדוגמת עמותות רווחה גדולות. לעיתים ישנם שיתופי פעולה בין גופים שונים, כדוגמת שיתוף פעולה בין מועצה דתית למחלקת רווחה מקומית, ובין ועד מקומי לחברה המפעילה מרכולות.
בעבר על פי רוב הייתה המגבית נעשית באופן קהילתי ומקומי, באופן דומה למגביות צדקה אחרות. בזמננו חלוקת הסיוע נעשית באופן קהילתי, מקומי, אזורי או ארצי, כתלות הגורם המנהל את המגבית.
התרומות למגבית קמחא דפסחא מתקבלות מיחידים, חברות או גופים ציבוריים שונים, כדוגמת מועצות דתיות (שחלק מתקציבם הוא תקציב ממשלתי המיועד למטרה זו), ואף מחברה קדישא במקומות שונים. במקומות שונים ארגון הקמחא דפסחא נעשה על ידי המועצה הדתית, בעוד במקומות אחרים מעבירה המועצה תקציב לעמותות המחלקות קמחא דפסחא.
מדינת ישראל משתתפת במימון קמחא דפסחא באמצעות תקציבים ייעודיים לקמחא דפסחא בתקציב המועצות הדתיות, ובאמצעות תמיכה הניתנת לעמותות על ידי משרד הרווחה וקרן העזבונות, בכפוף לקריטריונים שונים.
החלוקה לנזקקים מתבצעת בדרכים שונות לפי הארגון המפעיל את החלוקה: העברת כספים ישירות לנזקקים, חלוקת סלי מזון, חלוקת תלושי קנייה, סבסוד מוצרי מזון ולעיתים במימון סדרי פסח ציבוריים הפתוחים למעוניינים ללא עלות. בחלק מהמקרים ישנה השתתפות של המקבלים בעלות סל המזון המתקבל כסיוע, ובחלק מהמקרים הסיוע ניתן ללא כל עלות.
הארגון הלוגיסטי של סלי המזון נעשה על פי רוב בהתנדבות, על ידי קבוצות מתנדבים שונות.
במסגרת מדיניות הרווחה בישראל, משולמות קיצבאות לנזקקים באמצעות הביטוח הלאומי באופן סדיר מדי חודש קלנדרי, ולא רק לקראת חגים ואירועים מיוחדים. עם זאת, נהוג להקדים את תשלום הקיצבאות במספר ימים, במידה ותאריך התשלום חל זמן קצר לאחר פסח.
ב־1998 עתר ארגון עדאלה לבג"ץ כנגד משרד הרווחה, בטענה שהתקציב המיועד לקמחא דפסחא אינו מחולק באופן שוויוני, ומפלה לרעה את הציבור הערבי בישראל. בעקבות עתירה זו, שונו הקריטריונים של משרד הרווחה, כך שיהיו מיועדים גם עבור עמותות המחלקות סלי מזון לקראת חגי העדות הערביות והדרוזיות בישראל, וכי מודעה על כך תתפרסם בעיתונות הערבית.
לקראת פסח 2014 הורה המשרד לענייני דת למועצות הדתיות ולחברה קדישא כי סיוע קמחא דפסחא באמצעותם יינתן רק למשפחות הרשומות במחלקות הרווחה המקומיות.
חלוקת קמחא דפסחא על ידי חברה קדישא.
חברה קדישא תל אביב-יפו מחלקת באופן מסורתי תמיכות כספיות לקראת פסח לנזקקים, בהיקף של כ־2.8 מיליון ש"ח (נכון ל־2006), כאשר מרבית המימון לתמיכה זו (כ־75%) הוא מהתקציב השוטף של החברה קדישא, המתקבל מהביטוח הלאומי עבור דמי קבורה לנפטרים, ומכספים המשולמים על ידי רוכשי חלקות קבורה. התמיכות מיועדות עבור תושבי יישובים שונים באזור המרכז, כאשר הקריקטריון העיקרי הוא מספר הילדים (מעל 5 או 6) והכנסה של פחות מ־1,500 ש"ח ברוטו לנפש, או אברכים שמקום מגוריהם או לימודם נמצא בתל אביב. הסבר החברה קדישא לחלוקה זו הוא כי סיוע לנזקקים נכלל במטרות הארגון, וכי סיוע הניתן בעבור תפילות ולימוד תורה לעילוי נשמות נפטרים הוא חלק מהפעילות השוטפת של החברה קדישא.
יעקב דוד קאליש השני
צסק&quot;א פאמיר דושנבה
מועדון הכדורגל צסק"א פאמיר דושנבה הוא מועדון כדורגל בטג'יקיסטן שהוקם כמועדון ספורט צבאי. המועדון ממוקם בעיר הבירה דושנבה והוא זכה לאחד התארים המכובדים בכדורגל הטג'יקי אי פעם - הקבוצה שיחקה שלוש עונות בליגת העל הסובייטית, בין העונות 1989 ו-1991 והייתה הקבוצה היחידה מטג'יקיסטן ששיחקה בליגה הסובייטית הבכירה בעת שטג'יקיסטן הייתה חלק מברית המועצות.
עם התפרקות ברית המועצות ועצמאות טג'יקיסטן הייתה פאמיר דושנבה אחת הקבוצות המובילות במדינה אך עם השנים נחלשה. הקבוצה הופיעה לראשונה במפעלים האסייתים בעונת 1997, אז הפסידה בסיבוב הראשון של ליגת האלופות האסיאתית למדינות מערב אסיה לקבוצת נפטצ'י פרגונה מאוזבקיסטן.
הקבוצה נשלטה בעיקר על ידי הצבא, כמו שכנתה בדושנבה – צסק"א דושנבה .
SKA פאמיר דושנבה
מקטרת השלום
קירנדיה
פחטקור טשקנט
מועדון הכדורגל פחטקור טשקנט (באוזבקית: Paxtakor Toshkent futbol klubi) הוא מועדון כדורגל מעיר הבירה טשקנט הנחשב לאחד המעוטרים ביותר באוזבקיסטן. מאז התפרקות ברית המועצות זכה המועדון ב-12 אליפויות (ו-2 סגנויות) וכן ב-12 גביעים (וסגנות אחת). בנוסף, במפעלים הבינלאומיים של ה-AFC באסיה המועדון משתתף באופן קבוע בשנים האחרונות בליגת האלופות האסיאתית ואף הגיע עד לחצי הגמר פעמיים בשנים 2003 ו-2004.
היסטוריה.
פחטקור הוקמה בשנת 1956 כאשר אוזבקיסטן הייתה חלק מברית המועצות (כאוזבקיסטן הסובייטית), המועדון לא זכה בתארים רבים והשתתף בסך הכל ב-22 עונות של הליגה הסובייטית הבכירה. במהלך אותן 22 עונות, נזקפו לזכות המועדון 212 ניצחונות, 299 הפסדים ו-211 תוצאות תיקו.
פחטקור טשקנט הוא המועדון היחיד מאוזבקיסטן, ששיחק אי פעם בליגה הסובייטית הבכירה מאז הקמתה ועד לסיום עונתה האחרונה, 1991/1990, בסמוך לנפילת ברית המועצות. ההישג הגדול ביותר של המועדון בליגה הסובייטית הבכירה היה הגעה למקום ה-6, וזה קרה פעמיים, בעונות 1962 ו-1982. המועדון אף הגיע לגמר הגביע הסובייטי בעונת 1967/68, וזהו המועדון היחיד ממרכז אסיה שהגיע לשלב זה בכל תולדות הגביע הסובייטי.
לאחר הקמת הרפובליקה האוזבקית המועדון התבסס בליגה בתור המועדון החזק ביותר כשלרשותו זכייה ב-12 אליפויות, יותר מכל מועדון אחר בליגה האוזבקית.
פאקטור טשקנט
פאול דה לגארד
פאול אנטון דה לגארד (בגרמנית: Paul Anton de Lagarde; 2 בנובמבר 1827 - 22 בדצמבר 1891) היה חוקר מקרא ומזרחן גרמני.
לצד עיסוקו המדעי, היה דה לגארד מעורב גם בפוליטיקה, הוא השתייך למפלגה הפרוסית השמרנית והיה אנטישמי קיצוני. מרירותו ושנאתו משתקפת בכתביו, במיוחד בספרו הלאומני "כתבים גרמניים". דה לגארד היה הוגה תוכנית מדגסקר, לריכוז יהדות אירופה באי מדגסקר, תוכנית אשר הנאצים חשבו לבצעה בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה.
אלברט שוייצר
יוהן סבסטיאן בך
אלברט שוויצר
קוואמה אנקרומה
אביחי מנדלבליט
אביחי מַנדלבליט (נולד ב-29 ביולי 1963) הוא דוקטור למשפטים, לשעבר היועץ המשפטי לממשלה והפרקליט הצבאי הראשי. כיהן גם כממלא מקום פרקליט המדינה ומזכיר הממשלה תחת ראש הממשלה בנימין נתניהו. בשנת 2022 מונה לפרופסור חבר נלווה-מומחה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
תקופת כהונתו של מנדלבליט כיועץ משפטי לוותה בסערות ציבוריות. המשמעותית שביניהן התרחשה כתוצאה מהחלטתו להאשים ראש ממשלה מכהן בעבירות שחיתות חמורות, בפעם הראשונה בתולדות המדינה.
ביוגרפיה.