ברוך אוסטרובסקי נולד בשנת 1890 בעיירה רוגצ'וב שבפלך ווהלין של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), לרב והשו"ב שמואל ליב אוסטרובסקי. מילדותו נהה אחר השכלה, לימודים וציונות. בשנת 1912 עלה לארץ ישראל בגפו, עבד עם חלוצי העלייה השנייה והצטרף לארגון "השומר". בסוף אותה שנה נסע לארצות הברית כדי להתחתן עם ארוסתו שהגיעה מאוקראינה. הזוג תכנן להינשא ולשוב לארץ, אך אז פרצה מלחמת העולם הראשונה ונבצר מהם לעלות ארצה.
חייו באמריקה.
בשנת 1913 השתתף בייסודה של חברת "אחוזה א' ניו-יורק", ששמה לה למטרה לרכוש קרקעות בארץ ישראל במטרה להקים מושבה עברית שבה יוכלו חבריה להתיישב ולעבוד את אדמתם.
בארצות הברית עסק אוסטרובסקי בהוראה, ונודע כמורה וכמנהל דגול בעל ידיעות רבות והשכלה רחבה. הוא לימד מגוון רחב של מקצועות, ובהם היסטוריה, עברית, תנ"ך ויידיש. הוא שימש בתפקיד מנהל הסמינר למורים והמפקח על בתי הספר היהודיים "אַרבעטער־רינג" (The Workmen's Circle ), ושימש דמות חינוכית מוערכת. בד בבד עם עבודתו החינוכית היה פעיל בארגון העבודה של התנועה הציונית "פועלי ציון", שעמה נמנו באותה תקופה בין היתר חבריו דוד בן-גוריון, דב בורוכוב ויצחק בן-צבי. אוסטרובסקי היה אז ממנהיגיהן של תנועות הנוער היהודיות הציוניות בארצות הברית, וערך עיתונים שיצאו לאור במסגרתן.
העלייה לארץ ישראל.
בשנת 1930 הגשים אוסטרובסקי הלכה למעשה את הרעיון הציוני, נטש את חיי הרווחה בארצות הברית ועלה עם אשתו ושני ילדיו הצעירים לארץ ישראל, לרעננה.
ברעננה ראה אוסטרובסקי את מפעל חייו, וכראש מועצה הקדיש את כל כולו לבניית המושבה ולפיתוחה. את תפקידו הציבורי עשה ללא שכר, בנמקו כי "איני מוכן להרוויח יותר מכל פועל עברי". הוא האמין בתרומה ובעזרה לזולת, דאג לפועלים, ובין היתר הקים בכספי משכורתו את "הקרן לסיוע לנזקקים"; תושבים רבים עשו את צעדיהם הראשונים ברעננה בסיועו. סיסמתו הייתה איחוד הכוחות – הקמת לשכת עבודה משותפת, ארגון עבודה עברית, הקמת קופת חולים משותפת לכל התושבים, איחוד בנק הלוואה וחיסכון חקלאי ואיחוד אספקת המים לכל תושבי המושבה.
אוסטרובסקי היה אחד מן הלוחמים העיקריים בעד עבודה עברית מאורגנת, ועשה לו שם של לוחם ללא פשרות להקניית זכות בחירה לפועלי רעננה בשעה שבמושבות אחרות נשללה זכותם על ידי מערכת חוקים בעזרת ממשלת המנדט. בתקופתו התפרסמה המושבה רעננה כמעוז של עבודה עברית. דגל בחיים צנועים, ודעתו הייתה כי אין לחיות במותרות בשעה שחלק מהתושבים חיים בתנאים קשים. אוסטרובסקי טיפח יחסי שכנות טובים עם התושבים הערבים מכפרי הסביבה, במיוחד עם אנשי "חירבת עזון". חותמו בהפיכת רעננה למושבה ירוקה, הדוגלת בשוויון ומקדמת את חינוך ילדיה, ניכר עד היום. בימיו הוקמו מוסדות ציבור רבים ובהם מוסדות חינוך.
באמצע שנות השלושים הניח את היסודות והתשתית להכנסת בתי חרושת למושבה רעננה.
בדצמבר 1949 יזם את הקמת אזור התעשייה ופעל רבות לבניית מפעלי התעשייה הראשונים, כחלק מהמגמה של יצירת מקומות תעסוקה לעולים החדשים ולתושבי המושבה:
הספרייה שבביתו הכילה יותר מ-4,000 ספרים בתחומים רבים: תולדות התנועה הציונית, חקר ארץ ישראל ומדינת ישראל, ספרי היסטוריה, פילוסופיה, אנציקלופדיות וספרות יפה. ספרים אלו שימשו לא רק בני משפחתו, אלא גם את תושבי רעננה, אשר נהגו לפקוד את ביתו. בביקורים אלה נהגו התושבים לעיין בספרים בהדרכתו האישית של אוסטרובסקי, להיעזר בו בענייני חינוך, להתייעץ עמו בענייני דיומא ולשאול ספרים.
הגה ותכנן את הקמת בית ספר התיכון הראשון במושבה, אך לא זכה לראותו בהקמתו. תיכון זה נקרא בהמשך על שמו (תיכון אוסטרובסקי).
בערוב ימיו כתב:
Micro payment
ג'ורג' ברנס
ג'ורג ברנס (באנגלית: George Burns; נולד בניו יורק כנתן בירנבוים ב-20 בינואר 1896 - 9 במרץ 1996) היה שחקן וקומיקאי יהודי-אמריקאי. ממוקם במקום ה-31 ברשימת הסטנדאפיסטים הגדולים ביותר של קומדי סנטרל.
ברנס החל את הקריירה שלו במופעי וודוויל; משם הוא עבר לרדיו, לאחר מכן לטלוויזיה ולבסוף לקולנוע. הסיגר הנצחי בידיו הפך לחלק בלתי נפרד מהופעתו והפך עם השנים לסמל המסחרי שלו. הקריירה של ברנס מתפרסת על מעל ל-75 שנה; בגיל המופלג 79 הגיע לשיא הקריירה שלו עם פרסום "צמד בכותרות" וסדרת סרטי "הו, אלוהים". ברנס המשיך להופיע כמעט עד יום מותו, בגיל 100.
קורות חיים.
נתן בירנבוים נולד ב-20 בינואר 1896 בניו יורק, כילד ה-9 מתוך 12 ילדיהם של דורותי ולואיס בירנבוים - שניהם יהודים. אביו, לואיס, היה חזן מחליף בבית הכנסת המקומי, ולא עבד לעיתים קרובות.
כאשר מת אביו משפעת בשנת 1903, החל ברנס לעבוד בעבודות מזדמנות ברחבי ניו יורק. בגיל 7 גילה את ייעודו בתור בדרן והקים להקת הרמוניה בשם "קוורטט הקטנטנים" (Peewee Quartet).
בגיל 9 עזב את בית הספר והתחיל להתמקד בקרירת בידור; הוא החליף את שמו לשם קליט יותר והחל להשתמש בסיגר במופעים שלו. מאוחר יותר, הפך הסיגר לחלק בלתי נפרד מדמותו ונשאר עמו עד יומו האחרון. הוא המשיך להופיע שנים רבות בוודוויל - בעיקר בתור קומיקאי, אם כי העלה גם הופעות ריקוד ושירה. בגיל 27 פגש את גרייסי אלן (Gracie Allen) - אשתו לעתיד. השניים נישאו ב-1936, הפכו לצמד אף על הבמה והעלו מופע שהפך ללהיט.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו ברנס ואלן להופיע בסרטים קצרים ובמערכוני רדיו רבים, ולבסוף אף זכו לתוכנית מצליחה משלהם. ברנס ואלן נחשבו לצמד הקומיקאים המעורב (גבר ואישה) הטוב ביותר של התקופה. הפריצה הגדולה של הצמד התרחשה כאשר תוכנית הרדיו שלהם שודרה לראשונה בטלוויזיה ונקראה "המופע של ג'ורג' ברנס וגרייס אלן". התוכנית עלתה לראשונה למרקע בשנת 1950 ברשת CBS והייתה להצלחה גדולה, אך בשנת 1958 נאלצה אלן לפרוש מהנחיית התוכנית עקב בעיות לב. ברנס המשיך עם התוכנית עונה נוספת אך ללא שותפתו החלה ירידה באחוזי הרייטינג להם זכתה התוכנית, דבר שהביא לבסוף לביטולה.
לאחר מותה של אלן כתוצאה מהתקף לב בשנת 1964 ברנס לא התחתן שנית, ועלה לקברה לפחות פעם בחודש עד יום מותו. הוא לא הסכים לבצע שנית את המערכונים שביצע עם זוגתו אלן עם אף שחקנית אחרת. ברנס החליט להקדיש את כל זמנו לעבודה והחל בהופעות בידור מרובות ברחבי ארצות הברית. בשנת 1974 ג'ק בני, ידידו הטוב של ברנס, הציע לו לשחק בסרט "צמד בכותרות", לצדו של וולטר מתאו, שבויים על פי מחזה של ניל סיימון. ברנס הסכים והסרט הפך מיד ללהיט בקרב המבקרים והקהל, ואף זכה בפרס אוסקר על תפקידו בסרט.
בשנת 1977 שיחק ברנס בתפקיד אלוהים בסרט הראשון מתוך הטרילוגיה של "הו, אלוהים". לאחר הסרט ברנס אף עשה שינוי בדמות הבימתית שלו והפך את גילו המופלג למקור עיקרי לבדיחות. בשנת 1979 שיחק בסרט "פורשים בסטייל לצידם של לי סטרסברג וארט קרני. בשנת 1980 יצא ההמשך ל"הו, אלוהים" - "הו, אלוהים מספר II", ובשנת 1984 יצא לאקרנים סרט ההמשך השלישי - "הו, השטן" - שבו שיחק ברנס תפקיד כפול של אלוהים והשטן.
בשנת 1986 נקרא בלוס אנג'לס כביש על שמו. בשנת 1995 נקרא בנוכחות ברנס בלוס אנג'לס כביש על שם רעייתו. שני הכבישים חוצים זה את זה.
ג'ורג ברנס נפטר בשנת 1996 בביתו אשר בבוורלי הילס מדום לב. הוא נטמן בבית העלמין בגלנדייל לצד גרייסי אלן, רעייתו.
תלות
אליהו זהבי
אליהו זהבי (11 בנובמבר 1923 - 16 באוקטובר 2006) היה כתב קול ישראל ומעריב בסקנדינביה.
ביוגרפיה.
זהבי נולד בעיר עזה, עוד בתקופה בה הייתה קהילה יהודית בעיר. זהבי חי עם משפחתו בעיר עד למאורעות תרפ"ט, אז פונתה כל הקהילה ללוד. היה ממקימי קיבוץ חמדיה. מאז שנות ה-60 התגורר זהבי בקופנהגן ושימש ככתב קול ישראל ומעריב בסקנדינביה. בעבר היה זהבי גם חבר מערכת שבועון העולם הזה.
זהבי פרסם מספר סיפורים קצרים ואף זכה בפרס הספרותי של עיתון הארץ על סיפורו "חלקת השדה".
נפטר ב-16 באוקטובר 2006. ציווה את גופתו למחקר מדעי.
כסל
עצם הכסל
אגן ירכיים
חיק
עצם החיק
עצם השת
לצ'חומי
לֶצ'חוּמי (בגאורגית: ლეჩხუმი) הוא חבל ארץ היסטורי קטן במערב גאורגיה. גבולותיו: סוואנתי מצפון, רצ'ה ממזרח, אימרתי מדרום וסמגרלו ממערב. החבל משתרע על השטחים לאורך קטע זרימתם האמצעי של הנהרות ריוני וצחניסצקאלי ועל ערוץ נהר הלאג'אנורי.
הלצ'חומים הם אחת הקבוצות האתניות שמרכיבות את העם הגאורגי ודוברים בניב מקומי של גאורגית.
בחלוקה המנהלתית של גאורגיה אחרי עצמאותה ב-1991, לצ'חומי צורף אל חבל רצ'ה שממזרחו ואל חלקו הדרומי של שכנו הצפוני סוואנתי (סוואנתי תחתית) ליצירת המחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית. בתחומו של מחוז זה, לצ'חומי משתרעת על נפת צאגרי ועל חלק מן השטחים של נפת אמברולאורי (שרובו רצ'אי). שטחים דרומיים יותר של החבל כלולים בנפת צק'לטובו שבמחוז אימרתי.
היסטוריה.
בעת העתיקה ובראשית ימי-הביניים היה לצ'חומי ידוע בשם תאקוורי, ואילו במקורות ביזנטיים נקרא סקימניה. בנוסף לכך, תאקוורי היה גם שמה של הנסיכות המשותפת לרצ'ה וללצ'חומי, נסיכות תאקוורי, שהייתה חלק מממלכת אגריסי שבמערב גאורגיה. במאה ה-8 נסיכות תקוורי התפרקה לדוכסיות תקוורה, רצ'ה ואוקריבי (שהיו כולן חלק מממלכת אגריסי); בהמשך, דוכסות תקוורי, שהחלה להיקרא לצ'חומי, השיגה עצמאות. במאה ה-11 לצ'חומי הצטרפה לממלכה הגאורגית המאוחדת; לצ'חומי הוכפף במשך קיומה של הממלכה לדוכסויות אחרות במערבה - תחילה לדוכסות סוואנתי ולאחר מכן לרצ'ה.