במשחק הכדורגל, הקבוצה של גרוסו הובילו בהתחלה, אולם בזכות אנשי כדורגל השולחן הקבוצה של אמדאו הגיעה לתיקו במשחק. אולם שניות לפני סיום המשחק גרוסו פצע את אמדאו וקלע שער ניצחון. הקהל הריע לאמדאו ולקבוצתו על המשחק הטוב שלהם והסוכן של גרוסו נטש אותו לטובת אמדאו. אמאדאו זכה להתאחד עם לאורה בסוף, ושניהם יחד עם כל חבריהם בנו עיירה חדשה לכבודם.
כשהאבא, אמדאו, גמר את הסיפור ועזב את חדרו של בנו, הילד התעורר ושמע קולות בלילה. כאשר יצא החוצה הוא גילה במחסן את אמדאו ואת אנשי כדורגל השולחן מדברים. והוא החליט להצטרף אליהם.
שרלוק הולמס 3
שרלוק הולמס (באנגלית: Sherlock Holmes 3) הוא מותחן פעולה אמריקאי-בריטי, המבוסס על דמותו של הבלש המפורסם שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל והמהווה המשך ל"" שעלה לאקרנים בשנת 2011.
הסרט צפוי לעלות לאקרנים ב-21 בדצמבר 2022.
הפקה.
פיתוח.
בינואר 2012, הבמאי גאי ריצ'י אישר שהוא יחזור לביים את הסרט השלישי בסדרת הסרטים, וקיווה להעביר את הפקת הסרט ללוס אנג'לס. בדצמבר, שנה לאחר הסרט הקודם, המפיק דן לין התייחס להפקת סרט שלישי כ"עדיפות גבוהה ", ונודע שהתסריט עבורו ייכתב על ידי התסריטאי דרו פירס. לין גם הצהיר כי צוות ההפקה נאלץ להתאים את עצמו ללוח הזמנים של רוברט דאוני ג'וניור ולצילומי הסרט "איירון מן 3" לפני העבודה על הסרט תוכל להתחיל. בנובמבר 2013, ג'וד לאו הצהיר כי אף על פי שהוא נפגש לדיון על סרט שלישי עם ריצ'י ודאוני ג'וניור מוקדם יותר השנה, ההפקה טרם קיבלה אור ירוק מאולפני האחים וורנר.
באפריל 2016, דאוני הודיע ​​שהוא מקווה לצלם את סרט ההמשך בהמשך השנה, כשבמקביל התסריטאי ג'יימס קווין הודיע ​שהוא הופקד על כתיבת התסריט מחדש. צוות ההפקה היה מעוניין להתחיל את הצילומים בעונת הסתיו של אותה השנה, כאשר המפיק ג'ואל סילבר טען שהסרט יוכל להתחיל הפקה של כמה סרטי המשך חדשים. באוקטובר, נודע שקיירן פיצג'רלד, ג'סטין מאלן, ניקול פרלמן וגארי וייטה נשכרו לכתוב מחדש את התסריט לסרט. עם זאת, הפקת הסרט החמיצה את תחילת הצילומים בסתיו 2016, ועד אוגוסט 2017, התסריטאית ז'נבה רוברטסון-דוורט החלה לעבוד על התסריט.
במאי 2018, יוצר הסדרה "נרקוס", כריס ברנקאטו, נשכר לכתוב תסריט חדש לסרט, כאשר מעורבותו של ריצ'י בהפקת הסרט הוטלה בספק מכיוון שאף במאי לא נשכר לבימוי הסרט. לאו ציין שאחד מנושאיו של הסרט יהיה הדרך שבה הולמס ווטסון נפגשים לאחר שלא ראו זה את זה לאחר זמן מה.
ביולי 2019, הוכרז שדקסטר פלטשר נמצא במשא ומתן על בימוי הסרט, דיווח שאישר סופית את אי-מעורבותו של ריצ'י בהפקת הסרט.
צילומים.
במרץ 2019, דווח כי צילומי הסרט עתידים להתחיל בינואר 2020 ושעלילתו תתרחש במהלך סוף המאה בסן פרנסיסקו. נוסף על כן, דווח שהפקת הסרט קיבלה זיכוי מס על סך 20 מיליון דולר בתמורה לצילומי הסרט בקליפורניה. עם זאת עבודת הפיתוח וההכנות לצילומים הופסקו בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית.
הפצה.
הסרט התעתד במקור לעלות לאקרנים ב-25 בדצמבר 2020, בהפצתם של אולפני האחים וורנר. עם זאת בעקבות מגפת הקורונה העולמית החליטו האולפני האחים וורנר לדחות את תאריך עליית הסרט לאקרנים ל-21 בדצמבר 2021. עם זאת, ההפקה טרם יצאה לדרך וייתכן שייצא רק סביב 2022.
בנטפוכלס
בנטפויכלס (בהולנדית: The Bentvueghels, תרגום מילולי: "ציפורי נוצה") היה כינוי של אגודה-חבורת אמנים, שברובם היו הולנדים ופלמיים, שהתיישבו ופעלו ברומא משנת 1620 עד 1720. החבורה מנתה עשרות חברים במהלך השנים.
פעילויות.
החברים בחבורה כללו ציירים, תחריטאים, פסלים ומשוררים. רובם התגוררו באזורים שונים בעיר (בעיקר בקהילות של סנטה מריה דל פופולו וסן לורנצו בצפון לוסינה, בצפון העיר) והתכנסו יחד למסיבות חברתיות ואינטלקטואליות. הקבוצה הייתה ידועה בטקסי החניכה שבה שהיו מלווים בשתייה לשוכרה, ששולמה על ידי היוזם של המפגש. חגיגות אלה, שלפעמים נמשכו 24 שעות, הסתיימו בצעדה קבוצתית לכנסיית סנטה קוסטנזה, הידועה בפופולריות באותה תקופה כמקדש של בכחוס. שם הם ערכו טקסים לבכחוס לפני הסרקופג של קונסטנטינה (נמצא במוזיאוני הוותיקן), שנחשב לקברה בגלל המוטיבים שישנם שם. אפשר לראות את רשימת של חברי האגודה באחת הקפלות הצדדיות של הכנסייה. נוהג זה נאסר סופית על ידי האפיפיור קלמנט ה- XI בשנת 1720. אף על פי שבאגודה היו בעיקר אמנים פלמיים והולנדים, אושרו כמה חברים נוספים, ביניהם יואכים פון סנדרט, ולנטין דה בולון.
למרות האופי הרעשני של פעילויותיהם, נשמרה בתוך החבורה האיכות האינטלקטואלית. יואכים פון סנדררט, למשל, כתב בספרו (1675–1679), כי האירועים כללו "דיון מנומק, שנערך על ידי צרפתים ואיטלקים, כמו גם על ידי גרמנים והולנדים, כל אחד בלשונו שלו. " כמו כן, קורנליוס דה ברוין כתב על הטקסים בחבורה זו, שנאלץ לעבור בשנת 1674 וערך מהחוויה כמה תחריטים שפרסם בשנת 1698.
בנטפויכלס והאקדמיה די סן לוקה.
חברי הבנטפויכלס היו לעיתים קרובות בוויכוח עם האקדמיה של רומא סנט לוקה, שמטרתה הייתה להעלות ולהדגיש את עבודתם של "אמנים" מעל זו של אומן. מסיבה זו, לפני שיצאו לדרך לאיטליה, האמנים ניסו תחילה להיות חברים באגודת האמנים המקומית שלהם על שם ״סנט לוק״ כדי שיהיו להם מסמכים להראות עם הגעתם לרומא.
הנסיעות לאיטליה הפכו לטקס מעבר של אמנים הולנדים ופלמיים צעירים לאחר פרסום הספר Schilder-boeck של קרל ואן מנדר בשנת 1604. לעיתים קרובות המסע לאטליה היה קשה ובמקרים רבים גם מסוכן. אמנים היו משקיעים שנים להתאקלם ולהקלט בהגיעם לאיטליה, ומשתמשים בכישרונותיהם האמנותיים כדי לשלם את מחיר הנסיעה והקליטה. רבים מעולם לא הגיעו לאיטליה ורבים מעולם לא ניסו לנסוע חזרה ברגע שהם הגיעו לשם.
עם הגעתם, אמנים רבים היו אפוא מבוססים למדי בזכות ניסיון העבודה שלהם שנעשה לאורך הדרך. עם זאת, רבים לא פחות היו עדיין צעירים ולא ידועים. מה שלכולם היה בזמן שהגיעו לרומא, הייתה תחושה חזקה של ביטחון עצמי ביכולתם לחיות בזכות עבודתם, והחברות באקדמיה לא הייתה רלוונטיות רבה עבורם.
באופן מסורתי הודגשו התכונות הפשוטות של פעולות הבנטפויכלס על ​​פני העשייה האינטלקטואלית והאמנותית שלהם. דייוויד לוין מציע במקום זאת כי "פדגוגיה אמנותית אקדמית, עם הדגש שלה על העתקה חוזרת, עשויה בהחלט הייתה להאיר על חברי הבנטפויכלס, כמבצעי פעולות פשוטות בניגוד לגישתם ההומניסטית האמיתית" חלק מהאמנים האלה כמו פיטר ואן לר, היה שייך לשני הארגונים.
חברי האגודה וכינויים.
הפרסום המוקדם ביותר בו מוצגים חברי האגודה, הוא ספרו של ארנולד הוברקן, אמן וחרט שמעולם לא נסע לאיטליה, אך השתמש ברשימת החברים של בנטופיכלס כמקור לספרו, De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen, בשנת 1718. במידת האפשר הוא גם מביא את הכינוי של הצייר והערות ביוגרפיות שלו.
חברי הקבוצה המקוריים הוצגו גם הם בסדרת רישומים שנערכה בסביבות שנת 1620. בין המופיעים ברישומים ניתן למנות את ברתולומאוס ברנברג, דירק ואן באבורן, פאולוס בור, קורנליוס שוט וסימון ארדה. בזמן שהציירים התקבלו לחניכות דרך האגודה, ניתנו לחברים כינויים שהיו לעיתים קרובות על שמות אלים וגיבורים קלאסיים, כמו בכחוס, קופידון, הקטור, אורפיאוס. לפעמים, לעומת זאת, הכינויים היו שנונים ועוקצניים בדומה לכלל הפעילויות של החבורה.
להלן מספר דוגמאות לשמות מהחברים באגודה עם כינוייהם הידועים: סיימון ארדה - "טובנייר" ("הקוסם"); יאן אסלין - "קרבטיה" ("סרטן קטן"); דירק ואן באבורן - "Biervlieg" ("זבוב הבירה"); דייוויד בק - "שרביט גולדן" ; יאן ואן בייגלרט - "אניאס" (אחד המייסדים); קורנליוס בלומרט - "חורף"; יאן פרנס ואן בלואמן - "אוריזונטה"; נורברט ואן בלואמן - "צ'פלוס"; פיטר ואן בלואמן - "סטנדארט" ; יאן בוקהורסט - "Lange Jan" ("ג'ון הגבוה");פאולוס בור - "אורלנדו"; קורנליס דה ברוין - "אדוניס"; אברהם ברויגל - "ריינגרף"; יאן בפטיסט ברויגל - "Meleager"; פיטר ואן לר - "איל במבוצ'יו" ("בובה מכוערת")
יאן לינסן - "הרמפרודיטה"; יעקב לייזנס - "מפצח האגוזים"; הנדריק פרנס ואן לינט - "סטודי" ("מחקר"); יוהאן ליס - "פאן"
קמפי ראסל
מייקל קמפאנלה "קמפי" ראסל (באנגלית: Michael Campanella "Campy" Russell; נולד ב-12 בינואר 1952) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1985. לאורך הקריירה השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר (), והעמיד ממוצעים כוללים של 15.8 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות.
ראסל נולד בעיר ג'קסון שבטנסי, ובין השנים 1971–1974 למד באוניברסיטת מישיגן. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (1972/1973) קלע 18.4 נקודות והוריד 9.6 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת שיפר את תפוקתו ל-23.7 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק. באותה עונה הוליך את קבוצתו לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight) עם תצוגה מצוינת של 36 נקודות ו-18 ריבאונדים מול אוניברסיטת נוטרדאם במשחק שמינית הגמר. במשחק רבע הגמר הפסידה מישיגן מול אוניברסיטת מרקט, אותה הוביל מוריס לוקאס. בסיום העונה נבחר ראסל לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירת משחק.