ארתור פיטר מותריקה נולד בשנת 1940 ביישוב צ'יסוקה במחוז תיולו באזור הדרומי של המושבה הבריטית ניאסאלנד, בימינו מלאווי. יישוב הולדתו נמצא באזור הקהילה המסורתית צ'ימלירו. הוריו היו רייסון תום מותריקה ואלן תום מותריקה, חברים בעדת המיסיון של הכנסייה של סקוטלנד באזור, לימים הכנסייה הפרסביטריאנית של מרכז אפריקה. האב, רייסון, שעבד למשך 37 שנה כמורה בבית ספר יסודי, היה צאצא של משפחת מלכי לומווה ממוזמביק. בשנות ה-80 של המאה ה-19 הסב הגיע עם עוד כמה מבני משפחתו לניאסאלנד והתיישב במחוז תיולו. האם, אלן תום, עסקה גם היא בחינוך בקרב נשות מוואנו. אחיו של פיטר, בינגו וה מותריקה, שנהיה כלכלן ופוליטיקאי ונבחר ב-2004 לנשיא מלאווי, היה ב-6 שנים מבוגר ממנו.
מותריקה למד בבית ספר יסודי פרסביטריאני במולנג'ה, אחר כך בבית הספר ליקולזי בפלומבה, בית הספר צ'ינגולי במולנג'ה, ובית הספר נטבניאמה בתיאולו. בהמשך למד בתיכון בדדזה. לאחר מכן נסע מותריקה לאנגליה ולמד משפטים באוניברסיטת לונדון. ב-1966 סיים תואר שני ובשנת 1969 דוקטורט באוניברסיטת ייל.
קריירה מוקדמת בחו"ל בתחום ההוראה והמשפטים.
מותריקה לימד באוניברסיטת דאר א-סלאם בטנזניה, באוניברסיטת היילה סלאסי באדיס אבבה (אתיופיה), באוניברסיטת ראטגרס בארצות הברית, אחר כך במסגרת תוכנית האו"ם ללימודים והמחקר לקציני שירותי החוץ באוניברסיטת מקררי בקמפלה באוגנדה. למשך 39 שנה לימד כפרופסור באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס בארצות הברית. כמו כן היה מצרה אורח בלונדון סקול אוף אקונומיקס
היה יועץ של איגוד המשפטנים האמריקאי בנושא שלטון החוק באפריקה. כיהן כיושב ראש המכון לדמוקרטיה ולמדעי המדינה של מלאווי.
הקריירה במלאווי.
בשובו למלאווי נבחר מותריקה במאי 2009 כחבר בפרלמנט מטעם מפלגת השלטון של אחיו הנשיא - המפלגה הדמוקרטית הפרוגרסיבית.
מותריקה שימש בשנת 2009 ליועץ במערכת הבחירות של אחיו בינגו וה מותריקה לצורך בחירתו מחדש כנשיא מלאווי. בהמשך כיהן כשר המשפטים והעניינים החוקתיים, אחר כך כשר החינוך, המדע והטכנולוגיה. למשך חצי שנה בספטמבר 2011 - אפריל 2012 כיהן כשר החוץ של מלאווי.
בשנת 2010 תכנן הנשיא בינגו וה מותריקה למנות את אחיו פיטר כסן נשיא במקום ג'ויס באנדה. במפלגה פרצו מתחים עקב תקיפה בפומבי של חברת הפרלמנט אניטה קלינדה על ידי תומכי הנשיא בגלל תמיכתה בג'ויס באנדה. בסופו של דבר סולקה ג'ויס באנדה מהמפלגה והקימה מפלגה משלה, מפלגת בעם. היא נשארה פורמלית סגנית הנשיא בהתאם לחוקי מלאווי.
באוגוסט 2011 החליטה המועצה הלאומית המושלת של המפלגה DPP על מועמדות פיטר מותריקה בבחירות העתידיות לנשיאות מלאווי בשנת 2014.
הועלו ספקות לגבי זכותו להיבחר בגלל שהותו הארוכה בארצות הברית. שגרירות ארצות הברית במלאווי אישרה שהוא אינו מחזיק באזרחות אמריקאית אלא בתושבות קבע אמריקאית בלבד עם גרין קארד בלחץ דעת הקהל ויתר מותריקה בשנת 2014 על מעמדו כתושב בארצות הברית ועל הגרין קראד.
נשיא.
פיטר מותריקה נבחר כנשיא בבחירות בשנת 2014 עם 36.4% מקולות הבוחרים, מול לזרוס צ'אקוורה - שזכה ב-27.8%, הנשיאה ג'ויס באנדה - 20.2%. באנדה הכירה לבסוף את תוצאות הבחירות והעבירה את השלטון לפיטר מותריקה. לפני כן התלוננה על "זיופים" אולם בית המשפט הגבוה דחה טענות אלה. פיטר מותריקה הושבע כנשיא ב-31 במאי 2014. ביוני הוא הרכיב ממשלה, שבה מחזיק גם את תיק הביטחון. כשר האוצר הוא מינה את הכלכלן הוותיק גודול גונדווה וכשר משאבי הטבע את אטופלה מולוזי, שהיה אחד מועמדים היריבים לנשיאות.
ביוני 2014 החליט הנשיא החדש לתמוך בגיוון ענף החקלאות במלאווי לגידולים נוספים מעבר לתעשיית גידול הטבק.
באוגוסט 2021, בית המשפט החוקתי בוחן ערעור שהגישה המפלגה הדמוקרטית המתקדמת של פיטר מוטריקה. הוא קורא לבטל את הבחירות לנשיאות 2020 כיוון שנאסר על ארבעה מנציגיו לשבת בוועדת הבחירות.
חיים פרטיים.
מותריקה היה נשוי לראשונה בעבר לאשה קתולית מקריבים ונולדו להם 3 ילדים - 2 בנות - מויינדה מותריקה קנאפ ומוניק מותריקה, ובן, מהופלה מותריקה. היא נפטרה בשנת 1990 מסרטן.
מותקריקה נשוי כעת לחברה בפרלמנט לשעבר מבאלאקה, גרטרוד הנדרינה.
ספרים.
הספר מתאר מאמציהן של 48 מדינות אפריקאיות מדרום לסהרה ליצור תנאים שיביאו למשיכת השקעות ישירות באזור. החלק הראשון נוגע למסגרות המדיניות הנחוצות והחלק השני בהופעת מסגרות חוקיות חדשות למשיכת השקעות זרות.
מיכאל קדלץ
ליגת נשים בין-לאומית לשלום וחירות
ליגת נשים בין-לאומית לשלום ולחירות (WILPF - Women's International League for Peace and Freedom) הוא ארגון אזרחי הפועל למען שלום ופירוק מדינות מנשק. הליגה פועלת במטרה "להפגיש נשים מהשקפות פוליטיות, רקעים פילוסופיים ודתיים שונים שנחושות ללמוד ולהפיץ את הגורמים למלחמה ולפעול למען שלום קבוע" ולאחד נשים ברחבי העולם המתנגדות לדיכוי וניצול. ל- WILPF יש סניפים ב-37 מדינות. מאז 1948 ליגת נשים בין-לאומית לשלום ולחירות היא ארגון מייעץ לאו"ם (consultative status). הליגה היא אחד מהארגונים הראשונים בעולם שקיבל מעמד זה וארגון הנשים הראשון. ליגת נשים בין-לאומית לשלום וחירות הוא ארגון הנשים לשלום הוותיק בעולם.
היסטוריה.
ליגת נשים בין-לאומית לשלום ולחירות נוסדה בקונגרס הנשים הבין-לאומי שהתכנס כמחאה על מלחמת העולם הראשונה, בהאג, הולנד, בשנת 1915. שמו הנוכחי ניתן לו ב -1919. הנשיאה הראשונה של WILPF הייתה ג'יין אדמס, שייסדה את מפלגת הנשים לשלום (Woman's Peace Party) בארצות הברית, בינואר 1915. קבוצה זו הפכה לימים לסניף האמריקאי של הליגה.
ליגת נשים בין-לאומית לשלום ולחירות מתנגדת למלחמות וסכסוכים בין-לאומיים אלימים. אל מול העובדה הנחרצת כי מלחמה מפרה תמיד את חירות הפרט והחופש שלו, הליגה פועלת, בכלים רשמיים שונים, כדי להביא לסיום מלחמות. בין הפעולות המרכזיות שהארגון נקט, היו מכתב פתוח למזכ"ל האו"ם לסיום מלחמת קוריאה, קביעת היום הבין-לאומי לחיסול כלל הנשק הגרעיני, עצומות וגילויי דעת בנושאים שונים כגון: כלי נשק, אלימות על בסיס מגדרי וזכויות אדם לנשים.
מפלגת הנשים לשלום (ארצות הברית).
בגלגול הראשון הייתה ליגת נשים בין-לאומית לשלום ולחירות מפלגת נשים לשלום שהוקמה בינואר 1915 בוושינגטון ביוזמה משותפת של ג'יין אדמס וצ'פמן קאט. לצידן לקחו חלק בהקמת המפלגה, מרי מקדאוול, פלורנס קלי (Florence Kelley), אליס המילטון (Alice Hamilton), אנה הווארד שו (Anna Howard Shaw), אמילי גרין באלץ', ג'נט רנקין, ליליאן וואלד (Lillian Wald), אדית' אבוט (Edith Abbott), גרייס אבוט (Grace Abbott), קריסטל איסטמן, סופוניסבה ברקינרידגה (Sophonisba Breckinridge) ואחרות. כ- 3,000 נשים השתתפו באירוע הקמת המפלגה וקראו להרחבת זכות ההצבעה לנשים ולכינוס ועידה של המדינות הנייטרליות לגישור בין הממשלות היריבות עד לסיום המלחמה. נציגות מפלגת הנשים לשלום השתתפו גם בקונגרס הנשים הבין-לאומי לשלום וחירות, שנערך בהאג.
קונגרס הנשים הבין-לאומי, האג, 1915.
הקונגרס אורגן על ידי הפמיניסטית, אניטה אאוגספורג (Anita Augspurg), המשפטנית הגרמניה הראשונה ולידה גוסטבה היימן (Lida Gustava Heymann) פמיניסטית ופציפיסטית גרמניה ובהזמנתה של הרופאה ופעילה ההולנדית למען זכויות נשים, אלטה יאקובס, כדי למחות על המלחמה המשתוללת באירופה, ולהציע דרכים כדי למנוע מלחמות בעתיד. הקונגרס נפתח ב-28 באפריל והשתתפו בו משלחות מ-12 מדינות. רוזה מאנוס, רוזיקה שווימר ופמיניסטיות מכל רחבי אירופה לקחו חלק בקונגרס
אלטה יאקובס פתחה את הקונגרס:
במהלך שלושת ימי הקונגרס נדונו אלטרנטיבות לפתרון סכסוכים בצורה לא אלימה ומהקונגרס יצאה קריאה לתהליך גישור רציף עד להגעה להסכמות בין המדינות הלוחמות. בכנס הוקם ועד הנשים הבין-לאומי לשלום קבוע (International Committee of Women for Permanent Peace - ICWPP). ג'יין אדמס נבחרה כנשיאה. מתוך הקונגרס והוועד צמחה ליגת נשים בין-לאומית לשלום ולחירות
בעקבות הקונגרס בהאג, כתבה ג'יין אדמס לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון. במכתבה הזהירה מפני הסכנות והמשמעויות ההרסניות בכניסתה של ארצות הברית למלחמה, עבור האומה האמריקאית ועבור מדינות נוספות שיחליטו, בעקבותיה, לסכן גם הן את החיילים שלהן. "לארצות הברית יש את הכוח וההשפעה לסיים את המלחמה ועליך להשתמש בו" כתבה אדמס לנשיא.
כינוס שני - גינוי אימפריאליזם 1919.
הכינוס השני של קונגרס הנשים הבין-לאומי נערך בהאג במקביל לוועידת השלום בפריז. המארגנות רצו שהקונגרס יערך בוורסאי, בתקווה להשפיע על הסכם השלום, אך מגבלות התנועה שהוטלו על נשים ממעצמות המרכז, הביאו אותן לקיים את הכנס בציריך. הקונגרס התקיים בין ה-12 ל-17 במאי 1919 והשתתפו בו 200 נשים מ -17 מדינות, אך רוב הנציגות הגיעו מארצות הברית בריטניה וגרמניה.
המשתתפות בקונגרס בציריך ראו בהקמת חבר הלאומים, אשר מספק פלטפורמה בין-לאומית לייצוג רצון העמים ולקידום שיתופי פעולה בין-לאומיים, צעד חיובי. עם זאת, הנציגות גינו את ההסכמות שהתקבלו בוועידת השלום בפריז, משום לא נעשה ניסיון לפרק את המדינות המנצחות מנשקן. המשא ומתן בוועידת ורסאי התרכז בעלויות הפיצויים וחלוקה טריטוריאליות. משתתפות הקונגרס גינו את חוזה ורסאי בטענה כי הו אינו הסכם שלום אלא המשך המלחמה. הן הביעו ביקורת על כך שמעצמות ההסכמה "הענישו" את גרמניה וניבאו כי "העוני, המחלות והייאוש יובילו להתפשטות שנאה ואנרכיה".