ארבעת שוטרי מג"ב הורשעו בהריגה ונדונו למאסר של ארבע וחצי עד שמונה וחצי שנים.
תיאור האירועים.
ארבעת שוטרי משמר הגבול שירתו בגזרת העיר חברון. ב-30 בדצמבר 2002 עסקה הפלוגה שבה שירתו בהעתקת מקום מושבה לבסיס אחר. במועד זה, החליטו ארבעת השוטרים לנצל את יום הפעילות האחרון שלהם בבסיס למסע יזום של התנכלות והתעללות בתושבי העיר חברון. הארבעה לקחו ג'יפ צבאי, ששימש שניים מהם, דניס אלחזוב ובאסם ווהבי, בפעילותם כמחלקי מזון לחיילי הפלוגה, ונכנסו לתחומי העיר חברון שלא במסגרת תפקידם, כדי לאתר קרבנות לצורך מימוש תוכנית ההתעללות שהגו. שני שוטרי מג"ב נוספים, ינאי לאלזה ושחר בוטביקה, ישבו בחלק האחורי של הג'יפ.
בשעת צהריים הבחינו הארבעה בצעיר כבן 20, עלאא סנקרוט, כשהוא הולך לתומו ברחוב. הם קראו לו, בדקו את תעודת הזהות שלו, והעלו אותו לג'יפ שנסע מהמקום. כששאל לאן לוקחים אותו, הכו אותו במכת מרפק על פיו. הג'יפ נעצר במקום מבודד, ושם הורידו הארבעה את המתלונן מהג'יפ והעמידוהו כשפניו מול חומת האבן שהייתה במקום. מאחר שביקשו לשדוד ממנו מכשיר פלאפון, הם שאלו אותו בעניין זה. לאחר מכן, לאלזה החל להכות אותו, בעט בכתפו והכה אותו בידיו. בוטביקה הכה אותו במקל של מכוש בכל חלקי גופו. גם לאחר שהמתלונן נפל לקרקע, המשיכו לאלזה ובוטביקה להכותו באמצעות המקל ובאמצעות נשק של אחד מהם. לאחר מכן עזבו את המקום, כשהם מותירים את סנקרוט שרוע על הקרקע כשדם ניגר מראשו, והוא חבול בראשו ובגופו. אחד השותפים, דניס אלחזוב, תיעד את המעשים במצלמת וידאו. לסנקרוט נגרם פצע באורך 10 ס"מ בראשו, שבר קל בגולגולת, פצע ברגל שמאל וחבורות.
הארבעה המשיכו בנסיעה בג'יפ, ובאותו יום לפנות ערב הבחינו בצעיר בן 22, חמזה רג'בי, כשהוא הולך בדרך. הם קראו לו, בדקו את תעודת הזהות שלו, והעלוהו לג'יפ. הוא נלקח על-ידם לאזור התעשייה של העיר, שם הורד מהג'יפ והועמד כשפניו מול קיר, וידיו מושטות למעלה. אז החלו המשיב ושותפיו להכותו, כשלאלזה חובט בו באלה, בוטביקה חובט במקל, באסם ווהבי באמצעות קת נשק, ואלחזוב בועט בו. גם לאחר שרג'בי נפל, המשיכו אנשי החבורה להלום בו. נגרמו לו שטפי דם ונפיחות בכתפו, בידו ובחזהו. במהלך האירוע, הורו הארבעה לרג'בי להוציא את ארנקו, ונטלו ממנו 150 ש"ח. אלחזוב תיעד את המעשים במצלמת הווידאו.
בשעות הערב הבחין לאלזה באדם ערבי במקום בו שהו הארבעה. הם קראו לו להתקרב, ובדקו את תעודת הזהות שלו, העלו אותו לג'יפ ונסעו. לאחר נסיעה של כמה עשרות מטרים, פתחו המשיב ושותפיו את דלתות הג'יפ האחוריות, והורו למתלונן לצאת מהג'יפ, בעוד הרכב נוסע. באין ברירה, קפץ המתלונן מהג'יפ, וכתוצאה מכך נפל על הכביש ונתבל ברגליו. לאחר מכן קם ועזב את המקום, כשהוא צולע על רגלו.
במהלך אותו יום הארבעה הטילו, תוך כדי נסיעה, רימוני גז והלם לעבר תושבים מקומיים. כמו כן, השליכו רימון עשן לעבר משאית, ורימוני גז לעבר מכונית וחנות שחלפו לידם.
באותו יום, בשעות הערב, הבחינו הארבעה בצעיר ערבי בן 17, עמרן אבו חמדיה, והורו לו לעלות לג'יפ שנסע מהמקום. במהלך הנסיעה, הכו לאלזה ובוטביקה את אבו חמדיה באגרופים בצלעותיו. לאחר נסיעה קצרה, פתח בוטביקה את דלתות הג'יפ האחוריות. לאלזה אמר לאבו חמדיה "קום", ודחף אותו. אבו חמדיה נעמד בחלק האחורי של הג'יפ אך סירב לקפוץ, תוך שהוא נאחז בידיו ברצועות הגג של הג'יפ כדי למנוע את השלכתו החוצה. למרות התנגדותו, בוטביקה שחרר בכוח את אחיזתו ברצועות הגג, ותוך שהג'יפ דוהר במהירות של 70–80 קמ"ש, דחף אותו אל מחוץ לג'יפ. אבו חמדיה הוטל על הכביש, ראשו נחבט בכביש בחוזקה, וכתוצאה מחבטה זו נגרם מותו. ווהבי, ששמע את רעש הנפילה של אבו חמדיה צעק: "הוא מת, הוא מת". למרות זאת, הארבעה נטשו את המקום, ונסעו לבסיסם מבלי לבדוק את מצבו של אבו חמדיה. אלחזוב תיעד את המעשים במצלמת הווידאו.
מיד לאחר השלכת אבו חמדיה מהג'יפ, השליכו הארבעה את מעילו שנותר בג'יפ. לאחר מכן תיאמו גרסאות, וסיכמו ביניהם כי יאמרו שנסעו לחלק אוכל למוצבים, ויכחישו כל קשר למותו של אבו חמדיה. ווהבי ביצע שינויים ברישומי הנסיעות של הג'יפ. בהמשך לכך, לאלזה השמיד קלטת וידאו בה תועדו האירועים. בעת המעצר, תידרך לאלזה את ווהבי למסור לחוקרים הודעה שיקרית לפיה אבו חמדיה קפץ ביוזמתו מן הג'יפ. הוא עצמו מסר גם כן גרסה זו.
בבית המעצר התקשר לאלזה מטלפון ציבורי לעד תביעה, חברו לפלוגה, אשר שימש סוכן בתיק החקירה והביא להפללתו. הוא הוציא בטענות שווא מידע מהעד בקשר לחקירה, ואף איים עליו בסוף השיחה. בוטביקה חבר אליו בביצוע מעשים אלה.
העמדה לדין.
ארבעת השוטרים הועמדו לדין בשלל עבירות ובהן הריגה. הם הורשעו בבית המשפט המחוזי בירושלים ונדונו למאסר:
חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ממפלגת האיחוד הלאומי, התרעם על גזר דינם של בוטביקה ואלחזוב ואמר: לעומתו אמרה זיינב אבו חמדיה, אמו של עמרן אבו חמדיה: .
כל ארבעת המורשעים ערערו לבית המשפט העליון, וערעורם נדחה. המדינה ערערה על קולת עונשו של אחד מהמורשעים, ינאי לאלזה, ערעורה התקבל ועונשו הוחמר לשמונה וחצי שנות מאסר.
בפסק הדין בערעורו של באסם ווהבי כתב השופט אדמונד לוי:
בפסק הדין בערעורו של ינאי לאלזה כתבה השופטת אילה פרוקצ'יה:
בסיוע של עמותת "חננו" שחר בוטביקה שוחרר ממאסר לאחר שריצה שני שלישים מתוקפת מאסרו.
מסקנות במשמר הגבול.
בעקבות האירוע הקים מפקד משמר הגבול, דוד צור, ועדה בראשות סגנו, תת-ניצב עאטף דגש, לבדיקת פעילותה של פלוגה כ"ה, שבה שירותו ארבעת הנאשמים. חצי שנה לאחר האירוע הגישה הוועדה את המלצותיה: לפרק את הפלוגה, להדיח מתפקיד פיקודי את מפקד הפלוגה בעת האירוע ואת קודמו בתפקיד, להעיר הערה פיקודית למפקד מג"ב באזור יהודה ושומרון ולממלא מקום מפקד הגדוד שבו נכללה הפלוגה. צור ומפכ"ל המשטרה, שלמה אהרונישקי, קיבלו את המלצות הוועדה.
ימי הביניים הקטנים
וילהלם קמפאוזן
וילהלם קמפאוזן (גרמנית: Wilhelm Camphausen; 8 בפברואר 1818 - 18 ביוני 1885) היה צייר קרבות מבית הספר בדיסלדורף.
חיים.
קמפאוזן, נולד ביום מות אביו וילהלם קמפאוזן. הוא השלים את הכשרתו לציור אצל אלפרד רתל ונכנס לאקדמיה של דיסלדורף בשנת 1834. שירותו הצבאי, אותו השלים עם ההוסרים, עיצב את חייו העתידיים - הוא נשאר קשור לציור צבאי כל חייו. לאחר שסיים את כיתת המאסטר של דיסלדורף אצל וילהלם פרידריך שדו בשנת 1850, הוא צייר לראשונה סצינות קרב היסטוריות, שבלטו בשל עיצוב הפרטים הריאליסטי שלהן. הוא זכה לתהילה רבה בעקבות דיוקנאות הרכיבה של הקייזר וילהלם פרידריך השני. בשנת 1859 מונה קמפאוזן לפרופסור באקדמיה לאמנות.
יחד עם גוסטב יאקוב קנטון, הנרי ריטר, רודולף יורדן, הנס גודה, רודולף פון נורמן ופרדריק ניקולאי ינסן, הקים קמפאוזן את הקבוצה הדמוקרטית והביקורתית מבחינה אקדמית בשנת 1844, ששמה מורכב מאותיותיהם הראשונות של החברים. קבוצה זו נחשבת כמבשרת אגודת האמנים מלקסטן, שנוסדה בשנת 1848, אליה השתייך. הוא לקח חלק פעיל, בהצגות התיאטרון ובפסטיבלים וכן בהפקת טיוטות לתלבושות וקישוטים. בשנת 1845 פרסמו קמפאוזן והנרי ריטר איורים של תשעה עשר ציירי דיסלדורף בסטודיו שלהם.
קמפאוזן השתתף כצייר צבאי במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870/71. אחד מתלמידיו היה צייר הקרב הרמן דה בו.
משפחה.
הוריו של קמפאוזן היו וילהלם ( 1781- 1818) ואליז ( 1790- 1869) קמפאוזן.
וילהלם קמפהאוזן התחתן ב־1844 לאנטוניה גבריאלה שרלוט נימאייר (1824–1893), בתו של הרופא קרל אדוארד נימאייר (1792–1838), נכדתו של התאולוג והפוליטיקאי אוגוסט הרמן נימאייר. אחותה מריאן וילהלמין נימאייר-אימרמן-וולף (1819–1886) נישאה לסופר קרל לברכט אימרמן.
ב־14 במאי 1848 נולדה בתם אליז אנה, שלימים התחתנה עם הצייר פרדיננד הופה. גם בנה קורט הופה-קמפאוזן הפך לצייר. הבן פליקס קמפהאוזן (1854–1910) למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף בין השנים 1872–1873.
Application lifecycle management
ארתור אלק
ארתור אלק (במקור פישר, בהונגרית: Elek Artúr; בודפשט, 8 בפברואר 1876 – בודפשט, 25 באפריל 1944) היה סופר, מתרגם, היסטוריון אמנות, מבקר אמנות, מרצה יהודי-הונגרי.
בשמו המקורי נקרא כאמור פישר"," המשפחה שינתה את שמה לאלק בשנת 1898. אחותו, יאנקה פישר/אלק (נפטרה בשנת 1938) היא אמו של הסופר והצייר ג'רג' רומאן.
ביוגרפיה.
ארתור אלק נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל פישר ושל אידה רוט. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד. בתחילת דרכו עסק בכתיבת יומני מסע ובתרגום ספרותי. משנת 1908 במשך עשרות שנים עבד בעיתון הערב הליברלי "העיתון" (Az Újság). הוא עבד גם בכתבי עת לביקורת ספרות ואמנות וביקורותיו ומחקריו הופיעו בין היתר ב"גאונות ההונגרית" (Magyar Géniusz) ועוד רבים אחרים. הוא היה כתב בכיר בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט מיום הקמת העיתון ועד סגירתו. בין השנים 1916–1919 לימד היסטוריה תרבותית במכללה לאמנות שימושית.