באוגוסט 2003 רכשו אנשי העסקים אבי ורטהיים, גיל ורגון ומנכ"ל הרשת אודי שמאי 80% ממניות פיצה האט ישראל. החברה החלה להתמקד בעיקר במשלוחים והפעילה רק 25 סניפים. באותה עת הפעילה הרשת גם 8 סניפים של רשת KFC, אך הם נסגרו לאחר מספר שנים.
בתחילת 2014 עובדי פיצה האט (ודומינו'ס פיצה) התאגדו והקימו ועד עובדים, לאחר שהצטרפו למעלה משליש מהעובדים ליוזמת ההתאגדות.
במאי 2017, נקלעה החברה בישראל למשבר, והחברה העולמית איימה לבטל לה את הזיכיון, בעקבות פוסט שפרסמה בפייסבוק שבו לעגה לאסיר העולם, מרואן ברגותי שהיה אז בשביתת רעב. הפוסט הוסר תוך זמן קצר אחר כך. אחר כך פיטרה הרשת את הפרסומאי שהעלה את הפוסט.
נכון לספטמבר 2020 לרשת 92 סניפים בישראל, מקרית שמונה ועד אילת.
מוצרים.
פיצה האט מייצרת מגוון של מוצרי מזון, מלבד פיצות. המנה המוכרת ביותר של החברה היא "פיצה פאן", שבדרך כלל זמינה בארבעה גדלים שונים: פיצה אישית, קטנה (זמינה בחלק קטן יותר של הסניפים), בינונית או גדולה. "פיצה פאן" נחשבת לייחודית היות שהבצק שלה עבה יותר מרוב הפיצות המסחריות.
בנוסף לפיצות, פיצה האט מגישה גם מקלות גריסיני, טבעות בצל, כנפי עוף, לחם שום, פסטות למיניהן ועוד.
ארגוני נהגים.
בסוף 2004 החלו נהגי המשלוחים של פיצה האט בארצות הברית להתארגן כנגד החברה. נהגים אלו טענו כי תנאי העבודה שלהם גרועים, מכיוון שנהג ממוצע בפיצה האט מקבל 50 סנט למשלוח, בעוד פיצה האט מחייבים את הלקוח לשלם דולר ו-50 סנט דמי משלוח לכל משלוח. שכר העבודה של נהגים אלו נמוך בהשוואה לממוצע הלאומי בארצות הברית לנהג משלוחים, שהוא כדולר ו-25 סנט למשלוח. ארגונים כאלה כוללים את "הארגון הלאומי לשירות העובדים" (SEIU - Service Employees International Union) ו"ארגון נהגי משלוחי הפיצות" (APDD - Association of Pizza Delivery Drivers). בנוסף לטענותיהם על המשכורת הנמוכה, הנהגים מתלוננים גם על סכנות בטיחות בעבודתם.
ש. ז. פלר
פלר
יצחק אנגלרד
יצחק אֶנְגֶלָרְד (נולד ב-3 באפריל 1933) הוא פרופסור אמריטוס למשפטים, שופט בית המשפט העליון בשנים 1997–2003, ונשיא עמותת המשפטנים ישראל-גרמניה.
חייו.
אנגלרד נולד בפרנקפורט שבגרמניה וגדל בבאדן ובציריך. כנער היה חניך ומדריך בתנועת בני עקיבא. מבין מדריכיו בתנועה, מציין אנגלרד כי לרב אלי תורן ולפרופ' ראובן פוירשטיין הייתה השפעה גדולה על חניכי התנועה באותן שנים.
בשנים 1948 - 1949 למד בישיבת עץ חיים בשווייץ ובשנת 1951 סיים בשווייץ את לימודיו. באותה שנה עלה לישראל ולמד בישיבת כפר הרא"ה (1951 - 1952).
נרשם ב-1952 ללימודי משפטים באוניברסיטת ציריך, שם השלים סמסטר אחד. לאחר מכן חזר ארצה, והשלים תואר ראשון ושני בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית (1952 - 1956). את שני התארים סיים בהצטיינות
. בשנת 1957 הוענק לו תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת פריז בצרפת. עבודתו לדוקטורט עסקה בדיני נזיקין, וכותרתה הייתה "הכלל הדבר מדבר בעדו במשפט הישראלי". את התמחותו ערך אצל שופט בית המשפט העליון דוד גויטיין, עורך הדין שצ'ופק ובמחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה. בשנת 1960 הוסמך לעריכת דין, לצד היותו עוזר הוראה לפרופסור גד טדסקי באוניברסיטה העברית.
את שירותו הצבאי עשה בפרקליטות הצבאית (1962 - 1963). לאחר טירונות החל לשרת בבית הדין הצבאי בקסטינה, בתחילה כסנגור פלילי ובהמשך כתובע פיקודי של פיקוד הדרום וגייסות השריון. בתפקידו זה היה תובע במאות תיקים פלילים.
לאחר שחרורו מהצבא היה מרצה למשפטים באוניברסיטה העברית. בסוף שנות ה-60 הוא חקר את נושא האימוץ, בדק סטטיסטיקות של אימוץ והמליץ המלצות שונות לגבי חוק האימוץ.
בשנת 1970 הוענקה לו דרגת פרופסור חבר ובשנים 1984–1987 היה דיקן הפקולטה למשפטים. בשנים 1971–1974 עמד בראש המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי באוניברסיטה העברית ובשנים 1980–1981 היה מנהל המכון לחקר המשפט העברי. לאורך השנים שימש גם יועץ חיצוני ל של הכנסת והיה פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, קנדה ושווייץ ובהן אוניברסיטת ייל.
אנגלרד נחשב למומחה עולמי בתחום דיני הנזיקין ובין חיבוריו כתב ספר יסוד על פיצויים לנפגעי תאונות דרכים. בשנת 1992 היה לחבר האקדמיה הישראלית למדעים ובשנת 1996 לחבר מן המניין באקדמיה הבינלאומית למשפט השוואתי. בשנת 1997 הוענק לו פרס ישראל לחקר המשפט.
בבית המשפט העליון כיהן בשנים 1997–2003.
בשנת 2007, ארבע שנים לאחר פרישתו מבית המשפט העליון, שבר אנגלרד שתיקה ממושכת כאשר יצא בביקורת חריפה נגד שר המשפטים, פרופסור דניאל פרידמן, שהיה גם ידיד אישי שלו. אנגלרד חלק על קביעתו של פרידמן לפיה הרכב בית המשפט העליון מונוליתי מדי, קבע שהצעת פרידמן לשנות את מבנה הוועדה למינוי שופטים באופן שיקטין בה את השפעתו של בית המשפט העליון היא שגויה ונימק כי גם בימי הסנהדרין מינה הגוף השיפוטי את החברים שכיהנו בו. אנגלרד תקף את ביקורתו של פרידמן על התערבותו של בית המשפט העליון בסוגיות ביטחוניות ואמר כי תפקידו של בית המשפט העליון הוא להתערב בכל מקום ובכל תחום בהם מתבצעות פעולות בלתי חוקיות. בסיום דבריו אף השווה את פעילותו של פרידמן למעשה המוזכר בתנ"ך בו גונב אבשלום את לב בני ישראל כאשר הוא ממריד אותם נגד הסמכות השיפוטית של אביו, דוד, בהבטיחו לכל אדם כי הוא עצמו יצדיקו במשפט.
תנועות ליברליות באיסלאם
האספה הפדרלית של רוסיה
האספה הפדרלית (ברוסית: Федеральное Собрание) היא הפרלמנט הרוסי לפי חוקת רוסיה, אשר אושרה במשאל עם בדצמבר 1993. האספה, על פי חוקת רוסיה, היא היורשת של הפרלמנט של ברית המועצות – הסובייט העליון, והיא הרשות המחוקקת של רוסיה.
על פי סעיף 95 בחוקת רוסיה, 10% בלבד מחברי מועצת הפדרציה מתמנים על ידי נשיא רוסיה. הדומה נבחרת אחת לחמש שנים בעוד כהונת חברי מועצת הפדרציה אינה מוגבלת.
מבנה.
האספה הפדרלית היא פרלמנט דו-ביתי. היא מורכבת מהבית העליון, מועצת הפדרציה – הכוללת 170 חברים כאשר כל 2 נציגים מייצגים מחוז מסוים (רוסיה מחולקת ל-85 מחוזות, בהתאם לכך 170 חברים), ומהבית התחתון, הדומה – הכוללת 450 חברים. חבר המועצה (סנאטור) לא יכול לכהן במקביל כחבר הדומה.
האספה הפדרלית מהווה לגוף פרלמנטרי מאוחד המורכב מבית עליון ותחתון הפועלים באופן עצמאי ובנפרד זה מזה. מועצת הפדרציה ובדומה מתכנסים יחדיו רק בשלוש מקרים:
כל אחד מבתי הפרלמנט שוכן בבניין אחר בבירה מוסקבה. לכל בית בפרלמנט יש הזכות להציע ולהצביע על חוקים, אך ישנן מספר סמכויות השמורות בנפרד לכל אחד מהבתים. בראש כל בית עומד יושב ראש, המנהל את העניינים השוטפים. בעת אירועים יוצאי דופן, כגון נאומים מסוימים של נשיא רוסיה או של מדינאים זרים, מתכנסים שני בתי הפרלמנט תחת קורת גג אחת. הדומה נבחרת בבחירות כלליות וישירות אחת לארבע שנים. לעומת זאת, הצירים היושבים במועצת הפדרציה נבחרים לא ישירות, אלא על ידי הרשות המחוקקת והמבצעת של כל אחד מהסובייקטים הפדרליים של רוסיה.
סמכויות.
על פי סעיף 103 בחוקת רוסיה לשני בתי האספה הפדרלית (מועצת הפדרציה והדומה הממלכתית) יש סמכויות בנושאים שונים כדלהלן:
מועצת הפדרציה.
בסמכות מועצת הפדרציה:
הדומה הממלכתית.
בסמכות הדומה:
המרכז הפרלמנטרי.
המרכז הפרלמנטרי (Парламентский центр) הוא פרויקט של קומפלקס בניינים שיאחד תחת קורת גג אחת את פעילות שני בתי הפרלמנט. בשנת 2012 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב תמך ברעיון זה.
נבחנו מספר אזורים שונים במוסקבה לרבות שדרות קוטוזוב, גדות פרונזה, "מוסקבה סיטי", שטח שדה התעופה טושינו ורחוב קרסנאיה פרסנאיה (לפני בניית אצטדיון אוטקריטיה), גדות נהר מוסקבה (על שטח האקדמיה הצבאית של חיל הטילים האסטרטגיים. ברם, בספטמבר 2014 הוחלט לבנות את המרכז הפרלמנטרי בשטח מנובניצ'סקאיה פוימה (Мнёвническая пойма), בחירה שספגה ביקורת של פעילי הגנת הסביבה. הפרויקט הוצא למכרז מספר פעמים על מנת לבחור משרד אדריכלים שיעצב את המבנה.
על פי התכנון, המבנה היה צפוי להיפתח בשנת 2020 לפני שהמכרז בוטל.
טוואי הברוש
טוואי הברוש (שם מדעי: "Pachypasa otus"), שנקרא בעבר טוואי המשי היווני, הוא עש ממשפחת הטוואיים, בעל גלגול מלא. זהו מין גדול יחסית (אחד מהגדולים בישראל): אורך גופו כ-35 מ"מ ומוטת כנפיו בין 70 ל-85 מ"מ.
מין זה, כמו שאר משפחתו, פעיל בלילה. ביום הוא נח בין ענפי עצים, כשצבעו החום-אפרפר מהווה לו הסוואה.
הזכר קטן מעט מן הנקבה, מחושיו רחבים ומנוצים ובטנו צרה ומחודדת בקצה, בעוד בטן הנקבה רחבה ומעוגלת בקצה ומחושיה דקים ומשוננים. אברי התזונה של הזכר והנקבה הבוגרים הם מנוונים, והם אינם ניזונים במשך חייהם הקצרים - כשנים-עשר ימים (משך זמן זה אינו כולל, כמובן, את תקופת הזחל והגולם).
הנקבה מפרישה, מבלוטות ריח הממוקמות בקצה בטנה, פרומונים המושכים את הזכר. ההזדווגות נמשכת בערך 12 שעות. הנקבה מטילה את הביצים בקבוצות גדולות - בין 270 ל-430 במספרן. הביצה כדורית וקוטרה בערך 2.5 מ"מ. צבעה חום בהיר, ויש עליה כתמים חומים כהים.
הזחלים.