שנותי היפות בקרוס קריק (באנגלית: Cross Creek) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1983 בבימויו של מרטין ריט עם מרי סטינבורגן, ריפ טורן, פיטר קויוטי ואלפרה וודארד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "קרוס קריק" מאת מרג'ורי קינן רולינגס , שהוא אוטוביוגרפיה על חייה בחווה מבודדת בפלורידה אליה הגיעה כדי לכתוב ולהגשים את רצונה להיות סופרת.
תקציר העלילה.
שנת 1928, מרג'ורי קינן רולינגס (מרי סטינבורגן) רוצה להיות סופרת אך כל כתביה נדחים. היא מיואשת ומודיעה לבעלה צ'ארלס (ג'אי סנדרס) כי רכשה בית עם פרדס תפוזים בקרוס קריק בפלורידה כדי שיהי לה שם שקט נפשי להתמסר לכתיבה. בעלה מסרב להצטרף אליה והיא נוסעת לבדה במכונית מקרטעת ששובקת חיים בעיירה קטנה ליד קרוס קריק. נורטו בסקין (פיטר קויוטי) בעל מלון, מתנדב להסיע אותה לקרוס קריק. המקום מוזנח, הפרדס יבש והבית במצב גרוע. נורטון מציע לה להתאכסן במלונו בעיירה אך היא מסרבת ונשארת במקום.
למקום מגיעה אישה שחורת עור בשם ג'יצ'י (ביאטריס) (אלפרה וודארד) ומתחננת לפני מרג'ורי שתקבל אותה לעבודה אפילו תמורת סכום זעום. מרג'ורי מהססת כי רוצה להיות לבד אך לבסוף מסכימה ולאחר עבודה קשה הבית הופך ראוי למגורים.
מרג'ורי מתוודעת למשפחת טרנר השכנה שבראה עומד מארש טרנר (ריפ טורן) ובעיקר לבתו הבכורה אלי (דיינה היל) שמאמצת עופר שמצאה ביער. העופר בורח מדי פעם וגורם נזקים ומארש רוצה לחסלו אך אלי מפצירה בו שלא יעשה זאת.
לעבודה במטע מצטרפים פול וחברו טים. אשתו של טים בהריון ומרג'ורי רוצה לעזור לה. כולם עובדים ביצירת תעלות השקיה לפרדס היבש. לאחר הלידה מביאה מרגורי לזוג בגדים אך טים כועס עליה והם עוזבים את המקום. (זה בסיס לספרה "סולם יעקב").
כולם חוגגים יום הולדת 14 לאלי. העופר בורח שוב ומארש מחליט לחסלו למרות בכיותיה של אלי. אלי בורחת ומארש משתכר, רוכב לעיירה ועושה שם נזק. השריף רוצה לעצרו אך הוא מרים את הרובה והשריף יורה בו למוות. זה מהווה בסיס לספרה המפורסם "העופר" שהפך לסרט בשנת 1946.
אלי הנסערת מטיחה במרג'ורי כי איננה שייכת למקום הזה. מרג'ורי המזועזעת עוזבת את ביתה בסירה כדי להתבודד אך חוזרת כעבור מספר ימים. כולם מתגייסים להעלות מדורות כדי להציל את הפרדס מהכפור וגם אלי עוזרת ומתפייסת עם מרג'ורי.
בעלה של גיצ'י יושב בכלא על רצח ומרג'ורי עוזרת לשחררו אך הוא אינו משתדל לעזור בעבודה בבית ומרג'ורי מבקשת ממנו לעזוב. גיצ'י מחליטה להישאר איתה.
לסוף מגיע העורך הספרותי מקסוול פרקינס (מלקולם מקדואל) ומבשר לה כי סיפוריה מצאו חן בעיניה ומשלם לה תמורתם 700 דולר. נורטון מציע לה נישואים והיא מסכימה.
נורטון בסקין האמיתי מופיע בסרט בתפקיד קטן של זקן שמדריך את מרג'ורי איך להגיע למלון.
פרסים.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר:
לבן קטלני
לבן קטלני (באנגלית: Lethal White) הוא הספר הרביעי בסדרת קורמורן סטרייק, ספר המשך ל"קריאת הקוקייה", "תולעת משי" ו"דרך הרשע" – סדרת ספרי המתח שנכתבה על ידי ג'יי קיי רולינג תחת שם העט רוברט גלבריית'. הספר פורסם ב-18 בספטמבר 2018 באנגלית ויצא בעברית בשנת 2020.
עלילה.
הספר מתחיל בהקדמה שמתרחשת בחתונה של רובין ( סוף הספר הקודם) שבה רובין מקבלת את הצעתו של קורמורן לחזור לעבוד איתו.
שנה מאוחר יותר, סוכנות הבילוש שלו שוכרת חוקרים נוספים - ביקור מצד ביל נייט, אדם צעיר עם היסטוריה של מחלות נפש, שמספר על רצח שהוא זוכר שבוצע בנעוריו, אבל הוא לא מסוגל לספק פרטים נוספים והוא נמלט מהמשרד. תוך כדי חיפושים אחרי קורמורן פוגש באחיו ג'ימי ובחברתו פליק, פעילי שמאל קיצוני שטוענים שבילי אינו יציב ואינו אמין.
בעקבות הפגישה, חבר פרלמנט בשם ג'ספר ציסוול, שאותו קורמורן מכיר מאז שחקר את מותו של בנו בצבא, שוכר אותו לחקור איומי סחיטה שנשלחים אליו. הוא חושד שגריינט ווין, בעלה של שרת הספורט דלה ווין, משתף פעולה עם ג'ימי בסחיטה הזו כדי להרוס את הקריירה שלו. ציסוול לא מציין במה הוא מואשם, אלא מציין שמה שהוא עשה " היה חוקי בזמנו". רובין מתחזה לעובדת במשרדו של צ'יזוול כדי לעקוב אחרי גריינט, אבל התפקיד הזה מקשה על נישואיה הרעועים. היא פוגשת שם את ביתו הבלתי מוערכת איזבלה, את בנו הממזר רפאל ששוחרר לא מזמן מהכלא אחרי שהואשם בהריגת אישה בנהיגה תחת סמים, ואת אשתו השנייה קינוורה, בעלת היסטוריה של אי יציבות נפשית. בעזרת מכשירי ריגול דיגיטליים, רובין מגלה עדויות לכך שציזוול מועל בכספי הצדקה של אשתו. ציזוול משתמש בידע הזה כדי לעצור את הסחיטה, אבל סטרייק זוכה למחדל תקשורתי כשהוא מונע מפליק, ג'ימי ופעילים אחרים להשפיל את ציזוול באירוע צדקה.
ציזוול מזמין את רובין וסטרייק בבית עסקים שהוא מחזיק בעיר, ככל הנראה מתוך כוונה לפטרם אחרי האירוע עם האקטיביסטים, אך בהגיעם לבית הם מוצאים את גופתו - לאחר שמת מחנק ומנת יתר של נוגדי דיכאון. משטרת המטרופולין של לונדון מכריזה על מותו כהתאבדות, אבל איזבלה משוכנעת שהוא נרצח ושוכרת את סטרייק להוכיח את הקשר של קינוורה לזה. סטרייק מתוסכל מהעובדה שאיזבלה ושאר משפחת ציזוול מצביעה על קינוורה, בטענה שהיא מנסה לקחת מהם את שארית הון המשפחה
סטרייק משוכנע שיש קשר בין הסחיטה למותו של ציז'וול. הוא לומר שציזוול וג'ייק נייט, אביהם של ג'ימי וביל, בנו גרדומים ליצוא לפני שהאיחוד האירופי אסר על יצוא אביזר הוצאה להורג ועינויים מהמדינות החברות באיחוד. שניים מהגרדומים, שהושלמו בזמן מותו של ג'ק, נמכרו לזימבבואה, נגנבו על ידי המורדים ושימשו להוצאה להורג של צעיר בריטי.
בינתיים, שנה אחרי שהיא הותקפה על ידי המרטש משקלוויל, רובין עדיין מתמודדת עם התסמונת הפוסט טראומטית שלה, בזמן שמתיו ממשיך להתערב במערכת היחסים המקצועית שלה עם סטרייק. רובין נפרדת ממתיו כאשר היא מגלה סימנים לרומן, בכוונה להתגרש כשהיא תוכל לממן זאת. סטרייק מייעץ לה, בהתבסס על ניסיונו באובדן רגל. הם מתמודדים עם תחושותיהם ההדדיות, במיוחד לאור חזרתה של חברתו לשעבר של סטרייק, שרלוט רוז.
סטרייק מגלה שציזוול נישל את קינוורה מהצוואה שלו, בהורישו הכל לנכדו בן העשר, אבל בתנאי שקינוורה תורשה להמשיך לגור בנכסי המשפחה עד סוף חייה. אבל ציז'וול השמיט חלק מהחפצים שלו בצוואה, כולל ענק יהלומים שהוא הדבר האחרון בעל הערך במשפחה, כך שחוקית הוא שייך לקינברה. סטרייק חושד שיש חפצי ערך נוספים שציזוול לא ציין בצוואתו. הא נמשך אל ציור חסר ערך למראה בשם "סוסה מתאבלת" ומגלה שזו יצירת אמנות של ג'ורג' סטובס, שמתארת סוסה מתאבלת על סייח שמת כתוצאה מ"תסמונת לבן קטלני". אם הקשר הזה יוכח, הציור יהיה ככל הנראה שווה 20 מיליון ליש"ט. בנקודה הזו סטרייק מסוגל לזהות את רוצחו של ציזוול - רפאל, שמעולם לא התקבל רשמית למשפחה אבל עבד עבורה בתור סוכן אומנות. רפאל רמז לפליק על עבודת ניקיון אצל ציזוול, בציפייה שהיא תגלה על מכירת הגרדומים ותספר לג'יימי, כשזה קרה, ג'יימי דרש חצי מהרווחים.
פרנק דומונד
פרנק וינסנט דומונד (באנגלית: Frank Vincent DuMond; 20 באוגוסט 1865 - 6 בפברואר 1951) היה אחד המורים לציור המשפיעים ביותר באמריקה של המאה העשרים. הוא היה מאייר וצייר אימפרסיוניסט אמריקאי של דיוקנאות ונופים, וקריירה שנמשכה למעלה מחמישים שנה.
ראשית חייו.
פרנק וינסנט דומונד נולד ב-20 באוגוסט 1865 ברוצ'סטר, ניו יורק, לאליזבת ואלונזו דומונד, בעל מסגריה. הוא התעניין בצייר מגיל צעיר, והיה מעורב בתחום האמנות המקומית בראשית שנות השמונים. הוא קיבל עבודה ביצירת איורים לעסקים על ידי ציור שלטים. לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר ציבורי ברוצ'סטר, עבר לעיר ניו יורק בשנת 1884.
בשנים 1884 - 1888 הוא השתתף בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק, ולמד אצל ג׳יימס קרול בקוויט, ויליאם סאראנט. דומונד מימן את השכלתו באמנות בכך שקיבל עבודה ביצירת איורים לעיתון Daily Graphic בניו יורק. כתוצאה מהעבודה המשובחת שלו שם, הוצע לו עבודה ב-Harper's Weekly. בהמשך עבד גם בעבודות מגזינים נוספים.
הוא עבר לפריז כדי להמשיך בלימודיו. משנת 1888 או 1889 עד 1891 הוא למד באקדמיה ז'וליאן, שם כללו המדריכים שלו את בנג׳מין קונסטנט, ז'ול ז'וזף לפבר וגוסטב בולנגר. הוא זכה להכרה בשנת 1890 כשציור שלו הוצג בסלון בפריז, זכה במדליה יוקרתית.
עבודתו המוקדמת הייתה בסגנון ארט נובו, ובפריז הוא הושפע מאסכולת ברביזון, לימים הפך לאימפרסיוניסטי. בשנת 1895 התחתן עם הלן סבייה מפורטלנד, אורגון, אמנית אחרת. הם בילו חמש שנים בצרפת, שם גם ערך שיעורי קיץ לליגת הסטודנטים לאמנות, וצייר נופים בחוץ מהשחר ועד השקיעה. בשנת 1900 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב, והפך לאקדמאי מלא בשנת 1906.
עבודה.
דומונד הציג בתערוכת הכותנה של מדינת אטלנטה, התערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו, התערוכה הפאן-אמריקאית בבופלו, ותערוכת סנט לואיס. הוא שימש כמנהל אמנותי בתערוכת המאה של לואיס וקלארק בפורטלנד בשנת 1905, ועזר לארגן את התערוכה הראשונה במוזיאון האמנות בפורטלנד באותה השנה. לקראת תערוכת פנמה-פסיפיק מ-1915, הוא הכין שני ציורי קיר ענקיים, שתלויים כעת בספריה הציבורית בסן פרנסיסקו.
קריירת ההוראה שלו נמשכה למעלה מחמישים שנה, בה לימד דומונד אלפי אמנים בליגת הסטודנטים לאמנות. דומונד פיתח לוח פריזמטי, המשמש במיוחד בציור נופים. התלמידים שלו למדו לראות את השתנות אור המנסרה בצבעים מעורבבים, שינוי טונאלי, שזורם מצהוב לסגול בצד החם ומצהוב לירוק לירוק כחול לסגול בצד הקריר. וריאציות של הלוח הפריזמטי עדיין משמש אמנים ומורים רבים ובתי ספר, כולל המכון לאמנות רידג'ווד בניו ג'רזי.