בהמשך ביים את הסרטים "שירת הסירנה" (1994) ו"בעל בעל לב" (1997) ואת סדרת הטלוויזיה "פלורנטין" (1997), בהם החל לגבש שיטות עבודה אמריקאיות ולהשתמש בקצב מהיר של צילום ועריכה.
סרטיו הבאים, "יוסי וג'אגר" (2002, עם יהודה לוי ואוהד קנולר) ו"ללכת על המים" (2004, עם ליאור אשכנזי) זכו להצלחה גדולה הן בקרב הקהל והן בקרב המבקרים וקיבלו פרסים בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים. "ללכת על המים" זכה להצלחה גם בגרמניה ונבחר להיות סרט הפתיחה בפסטיבל ברלין. הסרט היה אף מועמד לפרס סזאר הצרפתי ב-2006. בשני הסרטים הסיפורים המרכזיים עוסקים בהומוסקסואליות - נושא הסרט "יוסי וג'אגר" הוא האהבה בין שני קצינים קרביים בגבול הצפון, ואילו ב"ללכת על המים", שדן ביחסים המורכבים שבין גרמנים לישראלים ובענישת נאצים, ישנה עלילה מקבילה של התפתחות היחסים בין שני גיבורי הסרט, סוכן מוסד ישראלי סטרייט ובחור גרמני הומוסקסואל. בשנת 2006 יצר פוקס את הסרט "הבועה", יחד עם אוחובסקי, המתאר את הווית הבועה התל אביבית לאור המציאות בישראל. השניים גם הקימו חברת הפקות עצמאית.
בסרטיו האחרונים שיתף פעולה בתחום הפסקול עם עברי לידר.
באוגוסט 2009, בעקבות מקרה הרצח בברנוער, התראיין פוקס לעיתון הארץ, והביע הסתייגות משלושה אומנים מפורסמים, אשר למרות הצלחתם בוחרים להישאר בארון ונמנעו מלהשתתף בעצרת הזיכרון שהתקיימה שבוע לאחר הרצח. פוקס עורר נגדו סערה תקשורתית בעקבות ראיון זה, שהוגדר על ידי רבים כאאוטינג. ביניהם יהודית רביץ שיצאה מהארון ב-23 בדצמבר באותה השנה בדף הראשי של עיתון ידיעות אחרונות ויהודה פוליקר שיצא מהארון ב-2010 בסרט אודותיו ששודר בערוץ 10.
באוקטובר 2009 עלתה לשידור בערוץ 3 של חברת הכבלים HOT סדרת הטלוויזיה בבימויו, "תמיד אותו חלום" - דרמה מוזיקלית אשר במרכזה משולש רומנטי בין נער מתבגר שאימו עזבה אותו, חברת ילדות שלו ובן-זוגה החדש. הסדרה משלבת בתוכה את שיריו המוכרים של הזמר צביקה פיק, שאף מופיע בה בתפקיד אורח. בסדרה משתתפים בתפקידים הראשיים: עידו רוזנברג, אלון לוי ודנה פרידר. כמו כן משתתפים מיה דגן, ידידיה ויטל, שמואל וילוז'ני, אנחל בונני, אמנון וולף, יוליה איגליניק, זאב רווח, שרית וינו-אלעד, תחיה דנון.
במאי 2012 יצא לאקרנים סרטו "הסיפור של יוסי", סרט ההמשך לסרט יוסי וג'אגר.
ב-14 במרץ 2013 יצא לבתי הקולנוע סרטו "בננות".
בנובמבר 2014 עלתה לאוויר הסדרה "משפחה טובה" בערוץ הראשון.
בדצמבר 2020 פתח סרטו "סאבלט" את פסטיבל ירושלים במהדורתו המקוונת.
פרויקט ספרות זולה
ספרות זולה היא חוברת קומיקס אלטרנטיבית שיצאה לאור תחת "הוצאת הברווז", ביוזמתו של דודו גבע (שבוע לפני מותו בפברואר 2005) ועופרה רודנר.
רקע לפרויקט.
בשנת 2001 עבר דודו גבע, אחד מאמני הקומיקס והאיור המובילים בארץ, תפנית אמנותית ומהפך בתפיסת עולמו. גבע, שהיה מוכר בזכות עשייתו האמנותית הממוסדת בתחום הקומיקס, בעיקר בספרים שיצר יחד עם קובי ניב וחנוך מרמרי ומדורים מפורסמים שכתב ואייר לעיתונים הגדולים, החל לעשות צעדים לעבר תרבות הקומיקס האלטרנטיבית העצמאית שהתפתחה באותה תקופה, ובלטה בעיקר בזכות אמנים שונים שהשתייכו לקבוצות קומיקס כמו Plan B וכלום בפיתה. באותה שנה עבר גבע מהפך משמעותי; הוא עבר לדירת סטודיו אישית והחל לעסוק בצורה מאוד אינטנסיבית בקומיקס אלטרנטיבי.
את צעדיו הראשונים בעולם הקומיקס העצמאי עשה גבע דרך התחברותו לזאב אנגלמאיר ולתמיר שפר, ביחד שלושתם יצרו את "חבורת החור"- מפעליה העיקריים של החבורה באו לידי ביטוי ברעיונותיהם האידאולוגיים המהפכניים בנושא עולם האמנות בכלל ועולם הקומיקס בפרט. הם הוציאו לאור פוסטר דו-צדדי שאויר באופן חתרני וקיצוני והופק והופץ באופן עצמאי, עיצבו את עטיפת האלבום של "צמד ראות" ויזמו פרויקטים שונים. כעבור פחות משנה החבורה התפרקה, אך קשריהם האישיים והמקצועיים נמשכו גם בשנים הבאות. גבע, חדור רעיונות מהפכניים, לא נח ויצר ביחד עם יובל כספי, רפאל פוגל ואחרים את "חבורת A4"- חבורה שמטרתה להוציא כמות גדולה של סיפורי קומיקס, מאוירים על ידי מגוון רחב של אמנים, על דפי A4 מקופלים שימכרו בשקל אחד בלבד. פרויקט זה זכה לתהילה רבה, עד שכמעט כל אנשי הקומיקס האלטרנטיבי (ואף אנשים שראו בפרויקט התנסות ראשונית) יצרו "חוברות" משלהם כך שנוצרו יותר ממאה חוברות. כעבור פחות משנה, גם חבורה זו התפרקה.
לאחר פירוק החבורה, בשנת 2002, עבד גבע בעיקר על ארבעת ספרוני "האביר זיק" ועל מדורו החדש בעיתון העיר - "שתיקת הברווז". למרות זאת, גבע לא הפסיק בחיפושיו אחר הניסיון ליצור חבורת קומיקס אלטרנטיבית. הוא החל לפתח איבה כלפי הוצאות הספרים והעיתונות הגדולות וניסה למצוא מקום אחר שבו יוכל ליצור, ביחד עם קבוצה בלתי מוגבלת של אמנים, באופן עצמאי.
באותה שנה חבר גבע לעופרה רודנר, סופרת וכתבת בעיתון העיר", ובעזרת ימי ויסלר, מוזיקאי (להקת "הבילויים") פיתחו השניים את רעיונותיהם המשותפים על חוברת אמנות עצמאית שתהייה פתוחה לאמנים שונים מתחומים שונים בעולם האמנות הישראלי, שאת רובם הכיר (ואף גילה) גבע ב"פרויקט A4". עופרה רודנר ודודו גבע יצרו מספר דגמים של חוברות תוך עיון רב בחוברות ועיתונים ישראליים ישנים משנות ה-70 של המאה ה-20 כמו "בול", "פופאי" "טרזן" ו"העולם הזה" ובמשך שנתיים עמלו על הקמת "הוצאת הברווז" העצמאית. לאחר שהקימו את ההוצאה העצמאית ניגשו גבע ורודנר לעבוד על פרויקט "ספרות זולה", פרויקט שהיה אמור להיות ראשון לרבים. האירוע שקטע תהליך עבודה ממושך זה הוא מותו של דודו גבע מהתקף לב במהלך פברואר 2005, שבוע לאחר יציאת החוברת הראשונה לאור.
רעיונות הפרויקט.
"ספרות זולה" ו"הוצאת הברווז" עומדים על כמה עקרונות ברורים ומוצהרים אותם הגדירו גבע ורודנר:
משתתפי הפרויקט.
חלק מהתפקידים מצוטטים מעמודה השני של החוברת:
ספרות זולה 6.
ספרות זולה 6 היא חוברת שנערכה על ידי עופרה רודנר ב-2005 - 2006 כמחווה לאמנותו ולאישיותו של גבע שמת מהתקף לב באופן פתאומי. ביוני 2005 החלה רודנר לערוך את החוברת הנוספת, בעזרת אהרון ותמי, ילדיו של גבע. בחוברת, שיצאה לאור ב-15 בפברואר 2006, יום השנה למותו של גבע, מופיעים חומרים שיצר גבע וכן עבודות של חבריו ועמיתיו - חלקן מחוות לאמן.
כך כתבה עופרה רודנר בעמוד הראשון של החוברת:
רוב הגורמים שהשתתפו ב"ספרות זולה 6" השתתפו בחוברת הקודמת, והם:
ספרות זולה (פירושונים)
בסיס סחיפה
בסיס סחיפה הוא מונח בהידרולוגיה ובגאומורפולוגיה שמשמעותו הגבול שמתחתיו זרם מים (נחל או נהר) אינו גורם לסחיפה.
בדרך כלל כשנחל נשפך לגוף של מים עומדים נבלמת זרימתו ובכך אובדת לזרם יכולת הסחיפה, והוא משקיע את הסחף שהוא נושא. במילים אחרות, בסיס סחיפה הוא הנקודה הנמוכה ביותר שאליה מסוגל הנחל לזרום, או "שפך הנהר". אם הנחל נשפך לאגם מהווה האגם בסיס סחיפה זמני לכל הפלגים היוצרים את הנחל. אם הנחל נשפך לים בסיס הסחיפה שלו הוא גובה פני הים הנחשב כבסיס הסחיפה המוחלט (למעט בנהרות הזורמים אל ים או אגם הנמצא מתחת לפני הים. הדוגמה הבולטת ביותר היא נהר הירדן שבסיס הסחיפה שלו, ים המלח, מצוי כ-400 מטר מתחת לגובה פני הים).
כשמקור הזרם מצוי בנקודה גבוהה יחסית לבסיס הסחיפה (שיפוע גבוה) מתקדמת הבליה במהירות עקב האנרגיה האצורה במים הזורמים במהירות. הטופוגרפיה היא טרשית ונוהגים לומר כי הנחל הוא צעיר (במונחים גאולוגיים). בליה המתרחשת לאורך זמן ארוך (במונחים גאולוגיים) שוחקת את האזורים הגבוהים ובסופו של דבר מקטינה ההפרש שבין המקור לבסיס הסחיפה של הזרם, ונוהגים לקרוא לנחל כזה "בוגר". לעמקים של נחלים בוגרים יש שיפועים מתונים, רכסים מעוגלים וצורתם מתפתלת.
שכבת סלע קשה מאוד יכולה ליצור בסיס סחיפה זמני, עד שהסלע נשחק. דוגמה לסלע כזה הוא הדולומיט הקרוי "לוקפורט", שיצר בסיס סחיפה זמני לנהר הניאגרה. בסופו של דבר נשחק סלע זה כשמפלי ניאגרה נסוגים, וימת אירי תנוקז בסמוך לבסיס הסחיפה הנמוך יותר של ימת אונטריו.
תזוזות של הקרקע משפיעות במידה ניכרת על בסיס הסחיפה. התרוממות רמת קולורדו בצירוף עם העובדה שמפרץ קליפורניה נפתח לים קבעו את פני הים כבסיס הסחיפה של נהר הקולורדו והובילו לסחיפה מהירה (במונחים גאולוגיים) שתוצאתה הגרנד קניון.
גובה פני הים יכול להשתנות (בעיקר בשל היווצרות והפשרה של קרחונים), ובשל כך להגביה או להנמיך את בסיס הסחיפה הסופי של הנהרות הנשפכים לים. לאורך חופה המזרחי של צפון אמריקה נמשכים עמקי הנהרות לתוך אדן היבשת, זכר לתקופה שהסחיפה הייתה אפשרית משום שבסיס הסחיפה היה יותר נמוך כשגובה פני הים היה נמוך יותר.
עצמונה
הצלליות
הצלליות (The Shadows) הוא שמה של להקת רוק בריטית שפעלה מסוף שנות החמישים ועד 2004.
בתחילה התפרסמה הלהקה כלהקת הליווי של הזמר הפופולרי קליף ריצ'רד, אך במחצית הראשונה של שנות השישים הייתה לאחת הלהקות הפופולריות ביותר בעולם המערבי. אם מחברים את מספר להיטי "להקת הצלליות" (25), יחד עם להיטי "קליף ריצ'רד והצלליות" (33), מתברר כי ללהקה היו במצעד הבריטי יותר להיטים מהביטלס.