מר צ'אטרג'י, אשר היה ידוע בשמו המקוצר מוהיני, נולד במערב בנגל ב-1858 למשפחה ממעמד הברהמינים, כצאצאו של ראג' רמוהון ראי דרך אמו, צ'אנדרה ג'יוטי דווי, אשר הייתה נכדתו של המהפכן והרפורמטור ההודי הידוע. הוא למד באוניברסיטת קולקטה, שם הוענקו לו תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון כללי. אשתו הייתה אחייניתו של המשורר ההודי המפורסם וחתן פרס נובל לספרות, יליד מערב בנגל, רבינדרנת טאגור.
המעורבות באגודה התאוסופית.
מוהיני היה חבר פעיל הן בתנועת הברהמו סאמאג', הן בסניף הבנגלי של האגודה התאוסופית, החל מ-6 באפריל 1882, באותו היום בו הסניף עצמו נוסד. באותו החודש בו נוסד הסניף הבנגלי של האגודה התאוסופית, הוא קיים את פגישתו הראשונה עם הלנה בלבצקי, אשר הגיעה לבקר את אנשי הסניף הבנגלי. לפי הספר, "מדריך לקוראים למכתבי המהטמה לאיי. פי. סינט" (Readers Guide to The Mahatma Letters to A. P. Sinnett), "כשהנרי סטיל אולקוט פתח את הסניף החלוצי של בית הספר התיאוסופי ללימודי יום ראשון, קולקטה, ב-10 במרץ 1883, עם 17 תלמידים, כאשר רובם ככולם היו בנים, מינה אותו אולקוט למחנכם.
כחניכו הרוחני של המאסטר קוט הומי, הוא העניק ראיות לאגודה למחקר פארא פסיכולוגי, הנוגעות לתופעות פארא פסיכולוגיות שהתרחשו בשכונת אדיאר שבעיר צ'נאי, הודו, מרכזה של האגודה התיאוסופית. תחקיר זה התפרסם מאוחר יותר בדו"ח הידוע דו"ח הודג'סון.
מוהיני שימש בתור מזכירו האישי של הנרי סטיל אולקוט וליווה אותו ואת ראשת האגודה התיאוסופית, מאדאם הלנה בלבצקי במסעם לאירופה ב-1884:
ממכתב ששלחה מאדאם בלבצקי למר סינט עולה הרושם שלמר מוהיני יועד התפקיד לשמש בתור אב רוחני, באופן דומה לזה של באבאג'ים (Babaji), תואר כבוד המוענק בהערכה רבה בחברה ההודית ואשר פירושו המילולי הוא "אבא":
מוהיני שהה ב-1884 בלונדון, כאשר האמן הגרמני הצעיר הרמן שמיכן צייר את "דיוקנאות המאסטרים". לאורה סי. הולוויי תיארה את דיוקנו של מוהיני כקרוב ביותר לזה של המאסטר, מבין האנשים הנוכחים בחדר, בלי יוצא מן הכלל, כולל זה של מאדאם בלבצקי.
ב-1885, צ'אטרג'י נסע לאירלנד כדי להעניק שם הרצאה, ועזר שם בהקמת סניף דבלין של האגודה התיאוסופית. כמו כן, בדבלין, צ'אטרג'י פגש במשוררים האיריים ויליאם בטלר ייטס ו-ג'ורג' ויליאם ראסל אשר עליהם הוא הותיר רושם עמוק תוך שנאמר עליו במסגרת המחקר הספרותי שהוא השפיע במאוד על הכיוון הפואטי אותו אימצו תוך שהם משלבים אלמנטים מזרחיים ביצירתם. ייטס אף כתב פואמה שכותרתה הייתה זהה לשמו: "מוהיני צ'אטרג'י".
יחס החנופה אותו קיבל מכמה חברים בסניף התאוסופי שבאירופה מילאו אותו בגאווה, דבר שהתבטא אצלו באופן שלילי בכושר שיפוט לקוי במקרים מסוימים. בשלהי 1885, מוהיני היה מעורב בשערורייה עם כמה נשים, חברות האגודה התאוסופית. המקרה הובא לתשומת לב ציבורית, כאשר אחת מהנשים, בתגובה ליחס הביקורתי של בלבצקי כלפיה, התכוונה לפרסם את מכתביו של מוהיני צ'טרג'י שנשלחו אליה.ב-1886, מאדאם בלבצקי כתבה בזו הלשון למר סינט:
מוהיני פרש מהאגודה התאוסופית ב-1887, תוך שהוא שב לביתו הקודם בקלקוטה ותוך שהוא חוזר לעסוק בעריכת דין.
כתביו.
מוהיני כתב שירה וסיפורת הן באנגלית והן בשפת אמו, בנגלית.
הוא חיבר, בשיתוף עם לאורה הולוויי, את ספרם: "אדם: פיסות העבר שנשכח" (Man: Fragments of Forgotten History), אשר יצא לאור ב-1887, תוך שהם מסווים את שמותיהם תחת שם העט "שתי הצ'לות" (Two Chelâs).
מוהיני אף תרגם לאנגלית את הספר "ציצת אבן החן של החוכמה" (אנגלית: The Crest-Jewel of Wisdom; סנסקריט: Viveka-Cūḍāmaṇi), אשר כתיבתו מיוחסת לאדי שנקרה. ב-1896, הוא עבד בשיתוף פעולה עם ג'ורג' רוברט סטואו מיד, על תרגום האופנישדות לאנגלית, תחת שם העט ג'יי. סי. צ'אטופאדיהיה (J. C. Chattopadhyaya).
שנים אחרונות.
ייטס וראסל האמינו לקראת תחילת המאה ה-20 שמוהיני עבד כעורך דין במומבאי. לפי חוקר הספרות הארבנס ראי באצ'אן, העדות האחרונה לגביו, הייתה שהוא כבר היה אדם זקן ועיוור אשר חי בלווית בתו בלונדון, בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. מוהיני נפטר בפברואר, 1936.
יחסי גרמניה–רוסיה
היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הפדרציה הרוסית הם יחסים היסטוריים שתחילתם במהלך ימי הביניים, ובמהלך השנים ידעו עליות ומורדות. לאחר קריסת ברית המועצות ואיחוד גרמניה מחדש, התחזקו קשרי המדינות, וכיום שתי המדינות מקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
היסטוריה.
יחסים מוקדמים.
במהלך הקרב על הקרח בשנת 1242 הביס הנסיך אלכסנדר נבסקי את אבירי המסדר הטבטוני, ובכך סיים את התפשטות המסדר מזרחה למשך המאה הבאה.
עד המאה ה-18 לא היו יחסים בין רוסיה לגרמניה, שהייתה מחולקת להרבה מדינות קטנות במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מלחמת הצפון הגדולה שבה הביסה רוסיה את ממלכת שוודיה, היא החלה להתפשט לעבר הים הבלטי.
הגירה גרמנית מזרחה.
במשך מאות שנים התנהלה הגירה גרמנית לשטחים המזרחיים, והתיישבו בשטחי אסטוניה, לטביה וליטא (באזור הבלטי), פרוסיה המזרחית, פרוסיה המערבית, דנציג וגליציה (באזור פולין), סלובניה, טרנסילבניה והבאנאט, ואף הגיעו לאזור ווהלין, ואוקראינה ואף לשטחי הוולגה.
מהגרמנים הבלטים יצאו הרבה אישים מפורסמים שפעלו בצבא האימפריה הרוסית, ולאחר מכן בצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה, ובהם: מיכאיל ברקלאי דה טולי, פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן, פאול פון רננקמפף, פיוטר וראנגל וארנסט בירון.
פרוסיה ורוסיה.
בשנת 1701 הוקמה ממלכת פרוסיה, ובשנת 1721 הוקמה האימפריה הרוסית. פרוסיה ורוסיה לחמו ביניהם במלחמת הירושה האוסטרית ובמלחמת שבע השנים, שבה כמעט הובס פרידריך השני, מלך פרוסיה על ידי צבא האימפריה הרוסית, אולם בעקבות מותה של יליזבטה, קיסרית רוסיה, ועלייתו של אחיינה פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, שהיה ממוצא גרמני, פרשה רוסיה מהמלחמה, ונתנה לפרידריך את היכולת להתמודד מול אויביו האחרים. פרוסיה ורוסיה שיתפו פעולה ביניהם במהלך חלוקת פולין, שבה חילקו יחד עם אוסטריה את האיחוד הפולני-ליטאי.
גם במהלך המלחמות הנפוליאוניות שיתפו שתי המדינות פעולה, ואף בזמן שנאלצה פרוסיה לשתף פעולה עם נפוליאון, היא השתדלה בכל מאודה לא להיכנס למלחמה עם האימפריה הרוסית.
במהלך קונגרס וינה כרתו שתי המדינות יחד עם האימפריה האוסטרית את הברית הקדושה, שבה הם התחייבו להגן על שלטון המלכים באירופה, אולם פרוסיה לא הייתה חלק מקונצרט אירופה.
מהפכות אביב העמים בשנת 1848 השפיעו על פרוסיה, אך פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה הצליח להימנע ממלחמה נגד רוסיה. במהלך מלחמת שלזוויג הראשונה נאלצה פרוסיה לסגת לאחר לחץ רוסי ובריטי, ומהלך מלחמת קרים נשארה פרוסיה נייטרלית. בשל סיועה של פרוסיה לרוסיה בדיכוי מרד ינואר בפולין בשנת 1863, נשארה רוסיה נייטרלית בעת מלחמות האיחוד הגרמניות, ובכך תרמה ליצירת הקיסרות הגרמנית.
האימפריות הגרמנית והרוסית.
בתחילה היה נראה היה כי שתי האימפריות הגדולות יהיו בנות ברית חזקות, ובשנת 1872 הקים הקנצלר הגרמני, אוטו פון ביסמרק, את ברית שלושת הקיסרים בין גרמניה, אוסטריה ורוסיה, ואשר הצהירה כי הרפובליקניזם והסוציאליזם הם אויבים משותפים, וכי שלוש המעצמות ידונו בכל עניין הנוגע למדיניות החוץ. ביסמרק נזקק ליחסים טובים עם רוסיה, על מנת לשמור על צרפת מבודדת מבחינה מדינית. בשנים 1877–1878 ניצחה רוסיה את האימפריה העות'מאנית במלחמת רוסיה-טורקיה, וניסתה להטיל עליה את הסכם סן-סטפנו. הדבר עורר את זעמם של הבריטים בפרט, שכן הם עסקו רבות בשימור האימפריה העות'מאנית ומניעת השתלטות רוסית על מצרי הבוספורוס. גרמניה, אשר לא היה לה כל עניין ישיר בבלקנים, שהיה ברובו תחום השפעה אוסטרי ורוסי, אירחה את קונגרס ברלין (1878), שבו הוסכם על הסדר שלום מתון יותר.
בשנת 1879 הקים ביסמרק ברית כפולה של גרמניה ואוסטרו-הונגריה, במטרה לסיוע צבאי הדדי במקרה של התקפה מצד רוסיה, שלא הייתה מרוצה מההסכם שהושג בקונגרס ברלין. הקמתה של הברית הכפולה הובילה את רוסיה לנקוט עמדה פייסנית יותר, ובשנת 1887 נחתמה ברית ביטוח המשנה בין גרמניה לרוסיה, בו הסכימו שתי המעצמות על תמיכה צבאית הדדית במקרה שצרפת תתקוף את גרמניה, או במקרה שאוסטריה תתקוף רוסיה. בעקבות כך, הפנתה רוסיה את תשומת לבה מזרחה לאסיה, ונשארה בלתי פעילה בפוליטיקה האירופית במשך 25 השנים הבאות.
גרמניה הייתה מודאגת מעט מכושר התעשייה הפוטנציאלי של רוסיה, ומהכושר הצבאי הפוטנציאלי שלה, בעוד רוסיה חששה מהעוצמה התעשייתית שכבר הוקמה בגרמניה. בשנת 1893 חתמה רוסיה על ברית עם צרפת, ובשנת 1907 נחתמה ההסכמה המשולשת בין רוסיה, צרפת והממלכה המאוחדת, אשר היה מכוון נגד גרמניה.
לאחר רצח פרנץ פרדיננד האוסטרי בידי לאומנים סרביים מארגון היד השחורה, העבירה אוסטריה לסרביה, בתמיכת גרמניה, אולטימטום בדרישה לתת למשטרה ולצבא האוסטרי להיכנס לסרביה, על מנת לחקור את הרצח. סרביה דחתה את האולטימטום, מה שהוביל לפלישה האוסטרית לסרביה, ובעקבות כך פרצה מלחמת העולם הראשונה.