מקץ שנתיים החלה להתרופף אחיזת האינדיאנים; רבים החלו לעזוב את האי, ושריפה שהתרחשה במקום זירזה את העזיבה. לבסוף השתלטו השלטונות בחזרה על האי וגרשו את מעט הילידים שנשארו בו. כיום משמש הכלא כאתר תיירות ומתקיימים בו סיורים מודרכים.
בשנת 2005 שחה ג'וני וילסון, ילד בן תשע בלבד, מחוף המפרץ את שני הק"מ עד לאלקטרז במסגרת מסע איסוף תרומות לנפגעי הוריקן קטרינה. כעבור שנה שבר ילד נוסף, בן שבע, את שיאו של וילסון והצליח גם הוא לגמוא בשחייה מקטע זה.
ניסיונות בריחה.
בכל 29 שנות פעילותו של הכלא, לא נרשמה כמעט אף בריחה מוצלחת. בריחה מהכלא הייתה כמעט בלתי אפשרית בגלל השמירה הקפדנית עד מאוד, מי מפרץ סן פרנסיסקו הקרים שמקיפים את האי עליו שוכן הכלא, המרחק בין האי לחוף – כשני קילומטרים, וחוסר באמצעים שיוכלו לסייע לבריחה, בידי האסירים. כל ניסיונות הבריחה מהכלא הסתיימו בתפיסה, במוות כתוצאה מירי או בטביעת הנמלטים במי המפרץ. במשך השנים, 36 אסירים ניסו להימלט מהכלא; שבעה נורו ונהרגו, שניים טבעו, ורק גורלם של חמישה לא נודע, אולם כמעט לבטח מתו - והשאר נלכדו מחדש והוחזרו לכלא.
שלושה אסירים נעלמו מתאיהם ב-11 ביוני 1962: השלושה היו האסירים היחידים שאכן נעלמו מאלקטרז ושלא התקבל שום מידע על מיקומם. לאחר הבריחה, "כוחות מיוחדים" ואנשי FBI איתרו במפרץ שליד האי רפסודה מאולתרת העשויה ממעילי גשם מנופחים ועצים. במשך השנים לא התקבל אף דיווח של עדי ראייה כי ראו את השלושה. רוב הסיכויים הם שמצאו את מותם בטביעה או מרעב, אך רשמית הם הוגדרו בכלא כנעדרים עד לסגירתו. ב-2018 פרסמה רשת CBS מכתב שג'ון אנגלין, אחד מן הבורחים, כתב ובו נאמר: "ברחתי מאלקטרז ב־1962. אני בן 83 ויש לי סרטן. כן, כולנו שרדנו אותו לילה, אבל בקושי! אם תודיעו בטלוויזיה שאשב בכלא לא יותר משנה ואקבל טיפול רפואי, אכתוב בחזרה לעדכן אתכם לגבי מיקומי המדויק".
על בריחה זו התבסס תסריט הסרט "הבריחה מאלקטרז" (1979).
ב-2003 נעשה ניסיון לשחזור אפשרות של בריחה מהכלא במסגרת תוכנית טלוויזיה. במספר מצבים, ניסו "האסירים" לברוח מהכלא על ידי סירות מאולתרות, ברפסודות או בשחייה, מבלי ש"הכוחות המיוחדים" יתפסו אותם. התברר כי ניתן לברוח מהכלא, אך סיכויי ההצלחה קלושים ביותר. עם זאת, השחזור אינו מדויק ואינו דומה לניסיון בריחה אמיתי, בגלל התנאים השונים בתכלית.
אסירים ידועים.
רוברט סטראוד, שהיה ידוע יותר לקהל בתור "איש הציפורים של אלקטרז", הועבר לאלקטרז בשנת 1942. הוא בילה את 17 השנים הבאות על "הסלע" - שש שנות הסתגרות בביתן D Block, ועשר שנים בכלא החולים. בשנת 1959 הועבר אל המרכז הרפואי הפדרלי ספרינגפילד לאסירים.
כאשר אל קפונה הגיע לכלא בשנת 1934, המשיך לפעול מאחורי הסורגים תוך שהוא משחד את הסוהרים. "ביג אל" הפנה כמות גדולה של תשומת לב מצד התקשורת אל הכלא, למרות העובדה שהוא ריצה רק ארבע שנים וחצי מתקופת מאסרו שם, לפני התפתחות מחלת העגבת אצלו והעברתו לכלא הפדרלי ב-Terminal Island בלוס אנג'לס.
משין גאן קלי הגיע לכלא ב-4 בספטמבר 1934. קלי נהג להתפאר בזמן מאסרו בגנבות ובמעשי רצח שהוא לא ביצע. קלי הוחזר לכלא Leavenworth בשנת 1951.
ג'יימס' "איש לבן" בולגר ריצה תקופת מאסר של שלוש שנים באלקטרז (1959–1962) לאחר שהורשע בשוד בנק.
אלקטרז בספרות ובקולנוע.
סיפורו של כלא אלקטרז וניסיונות הבריחה הנועזים ממנו היוו השראה לספרים, סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע, ובהם:
"רצח מדרגה ראשונה" בכיכובם של קווין בייקון וכריסטיאן סלייטר; "איש הציפורים מאלקטרז" על פי ספר בשם זה, של הבמאי ג'ון פרנקנהיימר ובכיכובו של ברט לנקסטר; "הפריצה לאלקטרז" בכיכובם של שון קונרי וניקולס קייג'; "הבריחה מאלקטרז" בכיכובו של קלינט איסטווד; וסדרת הטלוויזיה "אלקטרז".
ספר הילדים והנוער, "איש המאפיה אל קפונה מכבס לי את החולצות", מאת ג'ניפר צ'ולדנקו, כתוב בצורת יומן ועוסק בהתמודדות האח הצעיר (המספר) לאחות אוטיסטית על רקע מגוריהם בבית הכלא אלקטרז בשנות ה-30.
בסדרת הטלוויזיה "", בית הכלא השמור ביותר הוא "הסלע הרותח" מהווה פרודיה על בית הכלא; גם סדרת האנימה "סוניק X" היא פרודיה לבית הכלא המדובר, בכך שבאחד מן הפרקים הכניסו את סוניק למעצר בכלא על אי בודד המתואר בתור בית הכלא לפושעים הגדולים ביותר.
עוד ספר לילדים ולנוער שבו מוזכר האי הוא "הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות" שבו אחת מהדמויות היותר ראשיות, פרנל פלמל, נכלאת בו ליותר מספר שלם.
ייתכן שהרעיון לבית הסוהר אזקבאן בסדרת הספרים הארי פוטר נבע באופן חלקי מכלא אלקטרז. אפשר לראות זאת בעיקר בעובדה ששניהם שוכנים על אי ובשניהם כלואים האסירים המסוכנים ביותר.
בשנת 2020 הועתקה צורת האי למשחק "Call of Duty" תחת השם "Rebirth island", שהביא להעלאת המודעות של האי בקרב צעירים.
משה רינות
משה (רינהולד) רינות (1917–1984) היה ממקימי אוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה.
רינות נולד באוסטריה אך גדל בגרמניה. בשנות ה-30 עלה לארץ ישראל. שירת בבריגדה היהודית בצבא הבריטי כקצין בגדוד השלישי, והשתתף בקרב לה ג'ורג'טה בחזית איטליה, ליד נהר סניו. כן שירת כרב-סרן בצה"ל ונטל חלק בהסכמי שביתת הנשק עם ירדן בתום מלחמת העצמאות. למד בבית בית המדרש למורים העברי.
שימש כמנהל מחלקת החינוך בעיריית חיפה, ובתפקידו זה יזם והקים יחד עם ראש העיר אבא חושי את אוניברסיטת חיפה. לאחר הקמת האוניברסיטה עבר למסלול האקדמי, קיבל את התואר פרופסור וניהל את בית הספר לחינוך בשנים 1968–1974. נולדו לו ארבעה ילדים.
רינות היה בין ראשוני חוקרי ההיסטוריה של החינוך בישראל, יחד עם פרופ' שמעון רשף סמנו את המעבר מכתיבת היסטוריה בידי מחנכים למחקר היסטורי מקצועי של החינוך המבוסס על מחקר ארכיוני שיטתי והצלבת מקורות.
טבחה
טבח'ה
רוזטה (משקה)
רוזטה (באיטלקית: orgeat; אורצטה, אורזטה) הוא משקה ממותק המבוסס על רכז שקדים, ומוכר בעיקר בתוניסיה ובלוב.
המשקה, שצבעו לבן חלבי, מוגש בדרך כלל צונן, והוא נעשה מתרכיז המופק משקדים. המשקה הקלאסי מופק מתערובת של שקדים מרים ומתוקים יחד, על ידי סחיטתם.
המשקה המסחרי מופק משקדים מתוקים ותוספי טעם, והוא דומה בטעמו למרציפן, שאף הוא מופק משקדים מתוקים. ניתן להפיק משקה דומה גם מגלעיני משמש.
את הרוזטה אותה נהגו יוצאי תוניסיה ולוב לשתות בארץ מוצאם, בימי הקיץ החמים, בחגים ובאירועים מיוחדים, ניתן למצוא כיום ברשתות השיווק השונות, בשווקים או אצל יצרנים פרטיים, המייצרים אותו בהכנה ביתית מסורתית.
פתיתונים
פְּתִיתוֹנִים (בלעז: קוֹנְפֶטִי) הם פירורי נייר, פלסטיק או נייר-אלומיניום שייעודם הוא עיצוב וקישוט וכן להיות מפוזרים באירועים גדולים. המושג הגיע מהשפה האיטלקית, אם כי פירוש המילה באיטלקית הוא שקדים מסוכרים ושמם של פתיתי הנייר הוא קוריאנדולי (Coriandoli).
כיום נהוג להשתמש בתותחי קונפטי עם שבירת הכוס בחתונה, באירועי ספורט גדולים או ברגעי שיא באירועים שונים. בעיר ניו יורק קיים שימוש בקונפטי במהלך מצעדים חשובים, העוברים דרך שדרות ברודוויי ורובע העסקים ונקראים מצעד קונפטי (ticker-tape parade) (על שם שאריות הנייר של מכונות פסנוע, אמצעי תקשורת מוקדם שהעביר מידע לסוכני הבורסה על גבי קווי טלגרף).
קונפטי מיוצר לעיתים בעבודת יד (באמצעות שימוש במנקב ובשאריות נייר ביתיות, כמו נייר רציף למדפסת סיכות). בייצור תעשייתי פתיתי הקונפטי עשוים לרוב מנייר משי, אם כי בתעשיית הנייר נעשה לעיתים שימוש בשאריות תעשייתיות לייצור קונפטי. הצורות המקובלות של פתיתים אשר הוכנו מראש כקונפטי הן לבבות, פרפרים, כוכבים. יש אף שמספקים דוגמאות קונפטי מיוחדות לפי הזמנה בדגמים של כלי נגינה, חיות ועוד.
אמצעים לפיזור הקונפטי:
העלמה עם חד הקרן
ישיבת נהריה
ישיבת ההסדר נהריה (ידועה גם בשם ישיבת נהר-דעה) היא ישיבת הסדר בנהריה בה משולבים לימוד תורה ושירות צבאי במסגרת של חמש שנים. הישיבה נוסדה על ידי רב העיר הרב ישעיהו מייטליס והרב חיים רטיג בשנת תשנ"ה (1995) והמשיכה להתפתח תחת הנהגתו של הרב אליהו בלום, אשר כיהן כראש הישיבה למשך למעלה מעשור. בראש הישיבה עומדים כיום הרב ישעיהו מייטליס והרב משה אדלר.
רוב תלמידי הישיבה הם בוגרי ישיבות תיכוניות ועירוניות המגיעים מכל רחבי הארץ.
בתחילת דרכה הישיבה השתכנה במבנה בית הכנסת האשכנזי בשכונת אוסישקין בנהריה. תלמידי הישיבה התגוררו בדירות שכורות ברחבי השכונה. כיום לישיבה קמפוס חדש שנבנה במקום בית הכנסת שנהרס. הקמפוס החדש כולל: בית מדרש, חדרי כיתות, ספרייה, חדרי פנימייה, מטבח וחדר אוכל.
היסטוריה.
ישיבת נהריה בימי מלחמת לבנון השנייה.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נשארה הישיבה בהרכב כמעט מלא בעיר והמשיכה את לימוד התורה. כמו כן סייעה רבות לתושבים שנאלצו להישאר בעיר. הן בעידודם וחיזוקם הנפשי, והן בעזרה בפועל על ידי חלוקת מנות ומצרכי יסוד ופעילות וביקורים במקלטים. מלבד צה"ל ועיריית נהריה הייתה הישיבה המוסד היחיד שנשאר פעיל בעיר בעת החירום.
הישיבה ופעילותה הקהילתית.
הישיבה מחנכת לקשר חברתי עם הקהילה בעיר. במהלך השנים הוקם גרעין תורני של בוגרי הישבה המתגוררים בעיר. ראש הגרעין הוא אחד מרבני הישיבה, הרב יצחק פייגלין.
בנוסף על כך, תלמידי הישיבה מקיימים פעילויות חינוכיות וסיוע לנזקקים.
תקרית הדוקרן
"תקרית הדוקרן" הוא כינוי לוויכוח בין שני פילוסופים גדולים של המאה ה-20 - לודוויג ויטגנשטיין וקרל פופר, שהתרחש בבריטניה בשנת 1946.