לאחר שהמשטרה החשאית הצרפתית נתקלת בתעלומה קשה לאחר רציחתו של אוצר מוזיאון הלובר, ז'אק סונייר, היא מזעיקה את רוברט לנגדון, פרופסור לאיקונולוגיה. אל לנגדון מצטרפת מפענחת צפנים משטרתית בשם סופי נווה (נכדתו של סונייר) וביחד הם מתחילים לגלות שרשרת רמזים שסונייר השאיר ביצירות של דה וינצ'י.
בזו פשה, הקצין המנהל את החקירה, חושד כי לנגדון הוא הרוצח בעקבות בקשה שנכתבה בדיו סתרים על רצפת המוזיאון. נווה מזהירה את לנגדון שפשה רודף אחריו והם נמלטים מהמוזיאון ומתחילים בחיפוש אחר הרמזים שהותיר אחריו סונייר.
בינתיים, מתברר כי הרוצח האמיתי הוא לבקן בשם סילאס החבר בארגון הדתי אופוס דאי. ראש האופוס דאי, בישוף ארינגרוסה, שלח את סילאס על מנת שזה יאתר את מיקומו של הגביע הקדוש. גביע זה הוא חפץ אגדי המצוי ברשותו של מסדר ציון (שבראשו עמד בעבר דה וינצ'י) ונאמר עליו כי ביום שהוא ייחשף בפני העולם תתמוטט הכנסייה הקתולית. כיוון שהאופוס דאי היה זקוק בדחיפות לתמיכת הכנסייה, ארינגרוסה פעל בנחישות להשמדת הגביע.
לאחר גילוי רמזים נוספים (וביניהם קריפטקס המכיל מידע על מיקום הגביע) מגיעים לנגדון ונווה לביתו של ההיסטוריון סר לי טיבינג. טיבינג מציג את התאוריה שלו כי הגביע הוא בעצם מריה מגדלנה. טיבינג גם טוען שמגדלנה היא אם ילדתו של ישו, וכן שישו התכוון להפוך אותה למנהיגת הנצרות לאחר מותו. הכנסייה הסתירה את קיומה של הבת, שרה, כיוון שזה הזיק לדימויו של ישו כבן האלוהים.
בינתיים סילאס מגיע לאחוזת טיבינג אך נלכד על ידיו ועל ידי נווה. לנגדון, נווה וטיבינג טסים במטוסו הפרטי של האחרון לאנגליה ומבקרים בטמפלרים (שנטען כי הם האבות המייסדים של מסדר ציון). סילאס משוחרר על ידי "המורה" (אדם לא ידוע העומד מאחורי הרצח של סונייר ואירועי היום האחרים) ולוקח את טיבינג בשבי. זמן קצר לאחר מכן מתברר כי רמי לגלודק, משרתו של טיבינג, משתף פעולה עם "המורה" ונרצח על ידו. "המורה" דואג גם להכווין את המשטרה אל אחוזה של אופוס דאי, שם עמדו להיפגש סילאס וארינגרוסה. שניהם נורים על ידי השוטרים, סילאס מת, ארינגרוסה נפצע קשה אבל שרד. רגע לפני שפונה, פשה חוקר אותו ומגלה שהוא השתמש בו, והוא הפעיל את "המורה" ואת סילאס. פשה לוקח את הפלאפון שלו ומגלה ביומן השיחות שהמורה הוא טיבינג.
במקביל, לנגדון ונווה מגיעים לקברו של אייזק ניוטון ושם לנגדון מגיע לפתרון החידה. אולם, לפני שהוא מצליח לפתוח את הקריפטקס הם נתפסים על ידי טיבינג. לאחר עימות קצר טיבינג נעצר על ידי המשטרה הבריטית. פשה עורך עליו חיפוש ומגלה את המכשיר אליו ארינגרוסה התקשר, שזה מרשיע את טיבינג וזה נעצר. לנגדון ונווה נוסעים לכנסיית רוזלין. בכנסייה זו נווה מגלה כי היא הנצר האחרון לשושלת ישו, שסונייר לא באמת היה סבה וכי הוא היה נשיא המסדר. נווה פוגשת את סבתה ואת אחיה, שאת מותם סונייר נאלץ לביים.
הבדלים לעומת ספר.
בתחילת הספר נאמר שלנגדון נמצא בפריז בבית מלון, ובזמן השינה מעירים אותו מפאת ביקור של אחד מאנשי המשטרה החשאית בצרפת; בסרט מפריעים ללנגדון באמצע הרצאה על סמלים.
בספר כאשר מדובר על מות הוריה של סופי מבהירים לה שזאת לא הייתה תאונה, אלא שהוריה נרצחו בכוונת זדון, בשל קשרם למסדר ציון ולשושלת הטמפלרים; בסרט מוצג בפלשבק זיכרון של סופי מהתאונה כיצד הוריה מתו מכיוון שהסתובבו אליה ולא שמו לב לכביש.
בסרט כאשר מראה סיר לי טיבינג ללנגדון וסופי את הסימנים ב"סעודה האחרונה" שמוכיחים את הקשר של לאונרדו דה ויצ'י להערצת האלים ולמסדר ציון הוא מראה להם בעזרת תוכנת מחשב את הצורה של הגביע [V] שנוצרת בין ישו למרים המגדלית [מריה מגדלנה]; בספר אין אזכור לדבר שכזה.
מבחינה כרונולוגית, הקשר בין גנרל בזו פשה לבין בישופ אינגרוסה מתגלה בסרט הרבה לפני מאשר בספר; בסרט בזו פשה הוא חבר בשורות האופוס דאי ומראים כי הבישופ אמר לו שהוא פגש את לנגדון ושלגנדון הודה במעשה הרצח, ושהוא גם אמר שהוא ימשיך לרצוח עוד אנשים ומכאן ההנחה של בזו פשה ונחישותו שלנגדון הוא האשם.
בספר כאשר סופי לנגדון ולי מגיעים ללונדון לכנסיית ההיכל הם רוצים להיכנס אך אלו אינן שעות הביקור והסיור המותרות בכנסייה לכן מה שעומד בדרכם הוא נער צעיר המנקה את הכנסייה; בספר מתוארת כיצד הם הצליחו להיפטר ממנו (בסרט כל החלק עם הנער הושמט).
בספר לאחר שלנגדון וסופי מגיעים למוזיאון ומסתכלים על הפסל של אייזק ניוטון ולא מקבלים תשובה מיידית לפתרון הקריפטקס הם מנסים לחפש תשובה במקום אחר והולכים להיכל שקרוב למוזיאון שמתברר שהוא בכלל בשיפוצים, הם לא יודעים זאת ומובלים לתוך מלכודת, שם בתוך ההיכל הנטוש מחכה להם לי; בסרט לי מופיע ליד הפסל של אייזק ניוטון במוזיאון, מוציא אקדח מסוג מדוזה ומאיים על לנגדון וסופי ורק אז מוביל אותם להיכל הנטוש.
בספר כאשר הם מאוימים בהיכל הנטוש על ידי לי, הוא שואל את לנגדון לגבי הצופן, לנגדון טוען שהוא לא יודע ובנוסף אומר "גם אם הייתי יודע לא הייתי אומר לך", בסרט זה בדיוק הפוך. לי מאיים על סופי ואומר לה שהיא חייבת להגיד לו את הצופן או שהוא יורה בה, או בלנגדון. היא אומרת שהיא לא יודעת וגם "גם אם הייתי יודעת לא הייתי אומרת לך."
בסרט רוברט וסופי נעזרים בטלפון של נוסע באוטובוס כדי לפתור את הצופן שקשור באייזק ניוטון. בספר הם מגיעים לסיפריה ונעזרים בשירותי הספרנית.
בסרט מתואר קריפטקס יחיד שאותו הוציאו מבנק הכספות ושרוברט מצליח לפתוח לקראת סוף הסרט. בספר לעומת זאת, רוברט סופי ולי טיבינג פותחים את הקריפטקס בדרכם ללונדון ע״י פתירת חידה אחרת שהסתתרה תחת הורד, ובתוכו היה קריפטקס נוסף שנפתח בסוף.
לאחר פתיחת הקריפטקס ופגישתה של סופי עם אישה כלשהי [לא מתואר הקשר] היא מראה לה תמונה שלה עם משפחתה. היא גם מראה לה גזיר עיתון בו כתוב שכל המשפחה שלה מתה בתאונת דרכים ושם המשפחה שלה הוא "סן קלר" ולא סונייר. San kler – san glear [סן גלר – דם קדוש]. היא מספרת לה שסונייר רצה להגן עליה כי היא הצאצא היחידי של ישו שנותר בחיים. לפי הספר שום דבר מאלו לא קרה.
לפי הסרט האח של סופי באמת מת. בספר לא; בסרט מופיעה סצנה שלא הייתה בספר שבה לנגדון חוזר לפריז, הוא נחתך בגילוח והדם שלו שנוזל על הרצפה מזכיר לו את קו הוורד. הוא הולך לפי הקו הזה עד שהוא מגיע למוזיאון הלובר.
סינמה פארדיזו
רשתות טלוויזיה בארצות הברית
בארצות הברית פועלות כ-100 רשתות טלוויזיה ארציות, בהן שבע רשתות עיקריות. רוב הרשתות הן רשתות טלוויזיה מסחרית, חלקן מיועדות לשידורי דת, חלקן ערוצי קניות וחלקן מיועדות לדוברי ספרדית. בנוסף קיימים מאות ערוצים נוספים המשודרים בכבלים ובלוויין.
שתי הרשתות הראשונות, NBC ו-CBS, נוסדו כרשתות רדיו בשנות ה-20 והחלו לפתח שידורי טלוויזיה בשנות ה-40. רשת ABC נוסדה בשנת 1943, לאחר שממשלת ארצות הברית קבעה שרשת NBC פעלה כמונופול. שלוש הרשתות החלו לפעול כרשתות טלוויזיה יחד עם DuMont, ולאחר שזו הפסיקה את שידוריה ב-1956 הן נחשבו לרשתות הטלוויזיה העיקריות בארצות הברית עד לתחילת שנות ה-90. הרשת הראשונה שהצליחה להתחרות בהן בהצלחה היא רשת FOX, שנוסדה בשנת 1986. הרשת הציבורית NET נוסדה בשנת 1952, והוחלפה ברשת PBS בשנת 1969.
רשתות UPN ו-The WB שנוסדו בשנות ה-90 התמזגו לרשת אחת בשם The CW, בבעלות משותפת של חברת CBS וטיים וורנר, בספטמבר 2006.
רשתות הכבלים והלוויין הראשונות ששידרו תוכן מקורי קמו בשנות ה-70. רשתות בידור כלליות כגון HBO, Showtime ו-USA ורשתות ספציפיות כמו MTV (מוזיקה), CNN (חדשות), ניקולודאון (ילדים) ו-ESPN (ספורט).
מנחת עין יהב
ג'ילברטו טופאנו
ג'ילברטו טופאנו (1929 - 2 בפברואר 2020) (באיטלקית: Gilberto Tofano) היה במאי קולנוע ובמאי תיאטרון איטלקי, אשר פעל בישראל והושפע מן הגל החדש.
ביוגרפיה.
טופאנו נולד ברומא בשנת 1929. אביו, סרג'ו טופאנו , היה שחקן קולנוע, מחזאי, מעצב במה ומאייר. אמו הייתה פרימה בלרינה ציירת תפאורת ושחקנית תיאטרון.
טופאנו סיים תואר ראשון בספרות ובפילוסופיה באוניברסיטת רומא. כמו כן למד מחול וכוריאוגרפיה.
ב-1955 עשה את הבימוי, התפאורה התלבושות והכוריאוגרפיה לשתי אופרות.
בשנים 1956–1960 היה עוזרו של הבמאי הנודע ג'ורג'ו סטרלר ב"תיאטרון פיקולו" במילאנו.
את הקריירה הקולנועית שלו החל טופאנו ב-1956, עת השתתף כניצב בהפקת מלחמה ושלום בבימויו של קינג וידור. להתחלה זו לא היה המשך בתחום הקולנוע, עד אשר ביים בישראל את "מצור" שהוא סרטו היחידי של טופאנו כבמאי.
ב-1964 הגיע לישראל לסייע לצוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית. הוא למד עברית, יצר קשר עם יעקב אגמון, והחל לביים בתיאטרון בימות. ב-1968 ביים את ההצגה המוזיקלית "גבעת ספון ריבר". ב-1969 ביים את ההצגה "כוח הכוח" שעסקה בפרשת משפטם של יוליוס ואתל רוזנברג. ההצגה עובדה על ידי טופאנו ואשתו, בינה פיינר, על בסיס מחזה שהוצג בצרפת בשם "הרוזנברגים". ההצגה הורדה לאחר זמן קצר בעקבות ביקורות קשות ומחאה ציבורית כנגד הצגת המשטר ומערכת המשפט האמריקאית כשווים למערכות המשפט הטוטליטריות בברית המועצות ובגרמניה הנאצית. ב-1970 ביים את ההצגה המוזיקלית "קרחת" שכתב יהונתן גפן, והלחינו אלונה טוראל ומישה סגל.
טופאנו נחקק בתודעה הישראלית כשביים את הסרט "מצור" (1969), בהשתתפותם של גילה אלמגור, דן בן אמוץ, ויהורם גאון. בטרם ביים את "מצור" ביים שלושה סרטים קצרים אודות ישראל.
לאחר "מצור" הוזמן על ידי עודד קוטלר לביים בתיאטרון חיפה. טופאנו ביים בין השאר את טרטיף. באותה תקופה התגייר ונישא לישראלית.