הרכס כולו מופה בשנים 1967–1968 על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1964.
מקור השם.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שמה של ארגנטינה, אשר מאז שנת 1955, ובמשך שנים רבות הפעילה תחנת מחקר על מדף הקרח רון-פילכנר.
גאוגרפיה.
אתרים ברכס ארגנטינה:
לקריאה נוספת.
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 246
• RYSZARD WRONA, Cambrian microfossils from glacial erratics of King George Island, Antarctica, Acta Palaeontologica Polonica 49 (1): 13–56.
פסגת אניגמה (אנטארקטיקה)
פסגת אניגמה (באנגלית: Enigma Peak; מילולית: פסגת החידה) היא פסגה בהרי דסקו בקצה הדרום מזרחי של האי רוטשילד, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,000 מטרים מעל פני הים; והיא ההר ה-4,105 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת מעל מצוק פורנייר.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הפסגה.
הפסגה התגלתה ממרחק על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בשנת 1821, ועל ידי ז'אן-באטיסט שארקו בשנת 1909, וכן נצפתה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1936.
הפסגה צולמה מהאוויר על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941, ומופתה בעקבות תצלומים אלה. בשל עננות נמוכה, לא היה ברור במדויק, בעת הצילומים, מיקום ההר (לא היה ברור אם הוא באי רוטשילד, באי שרקו או באי דורסי).
הפסגה צולמה על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בשנים 1947–1948.
הפסגה מופתה בפירוט רב יותר, בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי האוויר של משלחת רון.
הרכס מופה בשנית על ידי צי ארצות הברית בהתבסס על תצלומי לווין לנדסאט שצולמו בפברואר 1975.
מקור השם.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
שם זה ניתן לפסגה בשל הקושי במציאת מקומה המדויק בעת הכנת מפה של האזור.
פסגת אניגמה
מיצובישי קולט 1500/1200/1100/1000
מיצובישי קולט 1500/1200/1100/1000 (ביפנית: 三菱・コルト1000, 1100, 1200, 1500, באנגלית: Mitsubishi Colt 1000, 1100, 1200, 1500) הן סדרות של מכוניות משפחתיות קטנות מתוצרת Mitsubishi Heavy Industries (משנת 1970 התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס) היפני, אשר יוצרו בין השנים 1963–1970.
אדריאן ברואר
אדריאן ברואר (באנגלית: Adriaen Brouwer; בערך 1605, אודנארדה - ינואר 1638, אנטוורפן) היה צייר פלמי, שפעל בפלנדריה וברפובליקה ההולנדית במחצית הראשונה של המאה ה-17. ברואר היה מחדש חשוב בציור הז'אנר באמצעות תיאורים עזים של איכרים, חיילים ואנשים אחרים מהמעמדות הנמוכים העוסקים בשתייה, עישון, משחקי קלפים או קוביות, נגינה בטברנות או בסביבה כפרית. ברואר תרם להתפתחות ז'אנר הטרוניות, כלומר מחקרי ראש או פנים, שהדגישו לימוד דרכי הביטוי. בשנתו האחרונה ייצר כמה ציורי נוף. ליצירתו של ברואר הייתה השפעה חשובה על הדור הבא של ציירי הז'אנר הפלמי וההולנדי.
חייו.
עדיין קיימות שאלות לא פתורות סביב חייו והקריירה של אדריאן ברואר. הביוגרף ההולנדי ארנולד הוברקן כלל אמירות שגויות על ברואר בספרו "התיאטרון הגדול של הציירים ההולנדים בשנים 1718-1919." הטעויות הבולטות ביותר של הוברקן היו ביחס למקום הולדתו של ברואר בהארלם ברפובליקה ההולנדית ולזהוי של פרנס הלס כמורה שלו.
מקובל עכשיו כי ברואר נולד באודנארד בפלנדריה בשנת 1605 או 1606. אביו שכונה גם אדריאן עבד כמעצב שטיחי קיר באודנארד, באותה תקופה מרכז חשוב לייצור שטיחי קיר בפלנדריה. האב נפטר בעוני כשאדריאן הצעיר היה רק בן 15–16, ועזב את הבית.
ברואר עבד באנטוורפן בשנת 1622. עד מרץ 1625 תועד אדריאן ברואר באמסטרדם שם התגורר בפונדק של הצייר ברנד ואן סומרן, אמן פלמי אחר שהתגורר ברפובליקה ההולנדית. ברואר נרשם בהמשך ב־23 ביולי 1626 כעד נוטריון כאשר חתם על הצהרה של ברנד ואן סומרן ואדריאן ואן ניולנדט על מכירת תמונות באמסטרדם. ייתכן שעד אז הוא כבר התגורר בהארלם. הוא היה פעיל בלשכת הרטוריקה בהארלם. המוטו של חוג חובבי הספרות הזה היה: "מאוהב מעל הכל".
בשנת 1631 שב ברואר לארץ הולדתו, שם היה רשום כמאסטר בגילדת לוקאס הקדושק באנטוורפן. האמן המשיך לחיות ולעבוד באנטוורפן עד מותו בגיל 33. שמו מופיע באופן קבוע ברשומות באנטוורפן בדרך כלל בקשר להסדרים לחובותיו השונים.
בשנת 1633 נכלא ברואר במצודת אנטוורפן. הסיבה למאסר אינה ברורה. ייתכן שמדובר בהעלמת מס, או לחלופין מסיבות פוליטיות מכיוון שהרשויות המקומיות אולי ראו אותו כמרגל של הרפובליקה ההולנדית. הפעלת המאפייה במצודת אנטוורפן הייתה בידי האופה יוס ואן קרייסבק. ההנחה היא שברואר ו-ואן קרייסבק התוודעו זה לזה במהלך תקופת המאסר. בהתבסס על מידע שנמסר על ידי הביוגרף הפלמי בן הזמן ההוא - קורנלוס דה בי בספרו "הקאנט גולדן", מאמינים כי ואן קרייסבק הפך לתלמידו של ברואר וחברו הטוב ביותר. נראה כי הדמיון הסגנוני של עבודתו המוקדמת של ואן קרייסבק עם זו של ברואר מאשש כי אמנם היה תלמידו.
ב־26 באפריל 1634 אדריאן ברואר התגורר בביתו של החרט פאולוס פונטיוס כשהשניים הפכו לחברים קרובים. באותה שנה הצטרף הזוג לחוג המקומי של הרטוריקה ויולה. הוצע כי הציור של ברואר המכונה "איש שמן" או לוקסוריה (מאוריציוס), מייצג אולי את חטא התאווה, הוא בעת ובעונה אחת דיוקן של פאולוס פונטיוס.
ביוגרפים מוקדמים מתארים כיצד אדריאן ברואר וחבריו האמנים בילו חלק ניכר מזמנם במסיבות במסבאות המקומיות, שאליהם הצטרפו לעיתים קרובות אמנים עמיתים. ברואר צייר סצנת בית מרזח בשם "המעשנים", שכלל דיוקן עצמי יחד עם דיוקנאות של יאן קוסייר, יאן לייוונס, יוס ואן קרייסבק ואחרים (בערך 1636), החבורה מוצגת כשהיא יושבת סביב השולחן ומעשנת. ברואר הוא הדמות באמצע שפונה אל מול הצופה. סוג זה של דיוקן קבוצתי שוכפל כייצוג של אחד מחמשת החושים (במקרה זה חוש הטעם).
למרות אורח חייו וההעדפה שלו לציור נושאים של חיי המעמדות הנמוכים, ברואר זכה להערכה רבה על ידי עמיתיו, מה שמסביר את העובדה שלרובנס היה בבעלותו 17 יצירות של ברואר בעת מותו. רובנס הכיר את ברואר באופן אישי. גם לרמברנדט היו כמה ציורים של ברואר באוסף שלו.
ב-1635 קיבל ברואר את יאן-בפטיסט דנדוי (פעיל 1631–1638) כתלמידו הרשום הרשמי היחיד. בינואר 1638 נפטר אדריאן ברואר באנטוורפן. כמה ביוגרפים מוקדמים קישרו את מותו המוקדם עם אורח חייו הפרוע ושתיית אלכוהול. אולם הוברקן מייחס את מותו למגפה. עדויות לכך הן כי במקור נקברו שרידיו בקבר משותף. חודש לאחר מותו ב־1 בפברואר 1638, גופתו הוחזרה לכנסייה הכרמלתית באנטוורפן לאחר טקס השכבה באירוע בנוכחות חבריו האמנים.
יצירתו.
כללי.
ברואר השאיר אוסף עבודות קטן שהסתכם בכ־60 עבודות. רק כמה מיצירותיו חתומות, ואף אחת מהן אינה מתוארכת. מכיוון שברואר הועתק אחר תקופתו, לעיתים ייחוס יצירה מלווה במחלוקת. לדוגמה, "המעשן" (לובר) המציגה אדם שאוחז בקבוק משקה חריף יוחסה במשך זמן רב לברואר, אך כעת מיוחסת לחסידו של ברואר, ואולי גם תלמיד ואן קרייסבק.
הנושא העיקרי של ברואר הוא סצנות ז'אנר עם איכרים, חיילים ואנשים מהמעמד הנמוך, העוסקים בשתייה, עישון, משחק קלפים או קוביות, קטטות וכו. סצנות המוצגות לעיתים קרובות בטברנות או בסביבה כפרית. ברואר גם תרם להתפתחות ז'אנר הטרוניות, כלומר לימוד הבעות ראש או פנים. הוא ייצר כמה תמונות נופים בשנים האחרונות לחייו. הקומפוזיציות של ברואר כמעט כולן בפורמט קטן.
ברואר הושפע מדירק האלס, צייר ז'אנר שהיה פעיל בהארלם. לא ניתן לעקוב אחר ההתפתחות הסגנונית של ברואר בוודאות. על פי ההערכה, תמונות בצבעים טבעיים בהירים נצבעו בשנות ה -20 של המאה ה-17. בסביבות שנת 1630 החל לוח הצבעים של ברואר להראות העדפה חזקה לחומים, אפורים וירוקים. לצייר היה צורת ציור חופשית והשתמש בשכבת צבע דקה.
סצינות ז'אנר.
נראה כי המטרה היחידה של יצירותיו הייתה תיאור המעמד הנמוך – מניע אמנותי. עם זאת, עדיין יש המערערים על כך וחושבים שהוא התכוון להעביר גם מסר מוסרי כלשהו. במבט כולל על עבודותיו, נראה כי בהדרגה הוא התרכז יותר בביטויים של מושאי הציור המעבירים רגשות של כאב, כעס, גועל ושמחה. מסקנה זו בולטת במיוחד בציוריו הרבים של קטטות בבית מרזח, כמו קטטה בין איכרים לשחקני קלפים. קומפוזיציות אלה מתארות כיצד זעם בשלביו ובדרגותיו המשתנות בא לידי ביטוי בהבעות הפנים של האנשים המתווכחים. נראה כי ברואר לא מגנה את התפרצויות הכעס הללו כחטא נוצרי אלא כביטוי לחוסר שליטה עצמית. השקפה זו התבססה ככל הנראה על רעיונותיו האתיים של סנקה שהתגלו מחדש והתפתחו לנאו-סטואיזם על ידי הפילולוג וההומניסט הפלמי, יוסטוס ליפסיוס. רעיונות חדשים אלה התקבלו בדרך כלל במעגל ההומניסטי של אנטוורפן, שברואר היה חלק ממנו.
דיוקנאות וטרוניות.
אדריאן ברואר נחשב לחדשן חשוב בציורי דיוקן, ז'אנר בולט באמנות ההולנדית.