לאחר מכן עברו אנדרו וריגן לנגן ביחד עם פליטי להקת גרין ריבר, "Ten Minute Warning", ו-סקין יארד, בהרכב שנקרא "Lords Of The Wasteland" מה שהפך בסופו של דבר ללהקת מאת'ר לאב בון. מאת'ר לאב בון הוציאה בסופו של דבר מיני-אלבום אחד, אלבום אולפן אחד, ואוסף אחד. ב-1990 מת אנדרו ממנת יתר של הרואין, מה שגרם לפירוק הלהקה באופן מעשי, אולם הלהקה מעולם לא הודיעה על זאת באופן רשמי.
במקביל הקים קווין ווד את ה"Fire Ants" ב-1992, עם אחיהם השלישי של אנדרו וקווין, בריאן ווד, והבסיסט דן מקדונלד, ויוצא להקת נירוונה צ'אד צ'אנינג. לאחר מכן קווין ובריאן צירפו את בן שפרד (מלהקת סאונדגארדן) ויצרו את להקת "Hater", ולאחר מכן ביחד עם טיילר ווילמן יצרו את להקת "Devilhead". בינתיים ריגן האגר עבר לנגן בלהקת "Satchel" עם שון סמית', ולאחר מכן בלהקת "Brad" עם שון סמית' וסטון גוסארד.
אוסף של הקלטות להקת מלפאנקשן מהשנים 1986 – 1987 שוחררו בשנת 1995 בשם " Return to Olympus", על ידי ריגן האגר וסטון גוסארד בלייבל של שניהם שנקרא "Loosegroove", מה שהיה השחרור הגדול ביותר מתוך חומרי הלהקה לאורך השנים.
בשנת 2005 יצא סרט המספר את סיפור הלהקה מתוך סיפורו האישי של אנדרו ווד בשם "Malfunkshun: The Andrew Wood Story". הסרט נכלל בין היתר במארז תקליטורים שיצא ב-2011, ביחד עם האוסף שהוציאו האגר וגוסארד, ועם עוד דיסק שהכיל את חומרי הלהקה.
ב-24 באוקטובר 2006, חברי הלהקה המקוריים שנותרו קווין ווד וריגן האגר, הקימו ביחד עם הסולן שון סמית' והבסיסט קורי קיין את מלפאנקשן מחדש, והחלו לכתוב לחנים לשירים שכתב אנדרו לפני מותו, עם אלבום איתו תכננו להוציא ולהופיע. הלהקה התלבטה האם לשנות את שמה ל-"Subfunkshun" או ל-"The Subfunkshun Project" ולבסוף שינתה את שמה המסחרי ל-"From The North" (או "Von Nord").
ב-19 בפברואר 2011 הודיעה הלהקה באתר הרשמי שלה, כי ג'ף לופטיס יהיה הסולן של שתי הלהקות מאלפנקשן וגם פרום דה נורת'. ב-14 במרץ 2011 הקליטו קווין וג'ף את השיר "Jezebel Woman", וב-19 במרץ את השיר "Until the Ocean", ושיחררו אותו ברשת יוטיוב תחת השם "מאלפנקשן 2011". ב-15 במאי 2011 כתבה מאלפנקשן באתר הרשמי כי ריגן הפסיק להיות מתופף הלהקה, וב-24 במאי הודיעה כי מייק סטון יחליף את ריגן. למרות זאת ממרץ 2012 מופיע עם הלהקה מיילס פריבורן ונשאר איתה מאז. ב-9 במאי 2012 הודיעה הלהקה כי רוב דיי הצטרף ללהקה במקום גיא מקלנטוש, שהחליף זה לא מכבר את קורי קיין על הבס, בהופעות החורף של הלהקה.
Malfunkshun
יחסי בחריין–מקסיקו
יחסי בחריין–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לבחריין. שתי המדינות חברות באו"ם.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-5 באוגוסט 1975.
סטניסלאוס קוביירסקי
סטניסלאוס קוביירסקי (בגרמנית: Stanislaus Kobierski; 15 בנובמבר 1910 – 18 בנובמבר 1972) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה.
קוביירסקי נולד ב-15 בנובמבר 1910 בדיסלדורף שבגרמניה. הוריו היו פולנים קתולים שהיגרו מפוזנאן. לאורך רוב הקריירה שיחק בפורטונה דיסלדורף עימה זכה בתואר אליפות גרמניה ב-1933, הראשון והיחידי עד היום של המועדון. בנוסף לכך גם זכה 6 פעמים באליפות מחוז נורדריין-וסטפאליה. במהלך מלחמת העולם השנייה היה קוביירסקי לשבוי מלחמה בברית המועצות עד לשחרורו רק ב-1949. כאשר חזר לפורטונה בגיל 39 הספיק לשחק רק ארבעה משחקים לפני שנפצע וסיים את הקריירה עקב כך.
במדי נבחרת גרמניה קוביירסקי היה שותף להגעתה למקום השלישי במונדיאל 1934, וגם כבש את השער הראשון של נבחרתו בהיסטוריה שלה בטורניר זה, כאשר עשה זאת בניצחון 2–5 על בלגיה בשמינית הגמר. הופעתו האחרונה הייתה ב-5 באוקטובר 1941 בניצחון 0–6 נגד פינלנד בהלסינקי, הופעה שסגרה בסך הכל 26 בהן כבש 9 שערים.
התעשייה האבירית
התעשייה האבירית הוא שיר מאת מאיר גולדברג (מילים) וקורין אלאל (לחן) שנכתב בשנת 1988 ונכלל באלבומה המצליח של אלאל, אנטארקטיקה, שראה אור בפברואר 1989.
תוכן השיר.
השיר כתוב כבלדה על נושא מימי הביניים: אבירים הבונים ספינה כחלק מפרויקט מגלומני, אשר נתמך על ידי שרים ויועצים ואף בן המלך עצמו, עד לביטול התוכנית והתרסקותה של הספינה, שאך זה עתה הושלמה, בהפלגת הבכורה שלה. השיר גם מולחן במקצב של 6/8, האופייני לבלדות אירופאיות עתיקות. למעשה, השיר הוא אלגוריה לפרויקט הלביא, שהופסק על ידי ממשלת ישראל ב-1987 (רמז ל"לביא" [שם נרדף לאריה] מצוי במשפט האחרון בבית הראשון לפיו לספינה היה "תבליט של אריה בחרטום"). שמו של השיר מרמז לתעשייה האווירית לישראל, וכך גם המשפט בפזמון: "גאוות יחידה היא הלחם/ של התעשייה האבירית".
השיר מתאר את הטרגדיה של האומן שעמל עשור על הפרויקט ולבסוף ניפץ את מעשה ידיו אל הסלעים. אורי הייטנר הציע שאולי מדובר במשה ארנס שראה בלביא את פרויקט חייו.
בנוסף לביצוע של קורין אלאל מתוך "אנטארקטיקה", קיים ביצוע של דודי לוי עם "התזמורת הקטנה", בעיבודו של לוי.
יחסי אינדונזיה–מיאנמר
יחסי אינדונזיה–מיאנמר הם היחסים הדו-צדדיים בין אינדונזיה ומיאנמר.
היחסים בין המדינות כוננו ב-27 בדצמבר 1949. אינדונזיה מחזיקה במיאנמר שגרירות ביאנגון ואילו מיאנמר מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
שיתוף פעולה.
אינדונזיה תמכה ובירכה על הצטרפותו של מיאנמר לאיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) בשנת 1997. אינדונזיה תומכת גם בתהליך הדמוקרטיזציה של מיאנמר. אינדונזיה ממלאת מאז את תפקיד המפקח האזורי על הדמוקרטיה על ידי עידוד מתמיד של נייפידאו לרפורמה במערכת הסמכותית שלה.
כמדינה המוסלמית המאוכלסת ביותר בעולם, אינדונזיה צופה מקרוב באלימות המשותפת נגד המיעוט המוסלמי של רוהינגיה. אינדונזיה גם מחליפה דעות עם בנגלדש ונציבות האו"ם לפליטים (UNHCR), במטרה להביע את דאגתם ולהתייחס לבעיות פליטי רוהינגה במיאנמר. סוכנות האו"ם הביעה הערכה על תרומתה של אינדונזיה לסייע במציאת פתרון לסוגיית הרוהינגיה. סוסיליו באמבאנג יודהויונו, נשיא אינדונזיה, קורא למנהיגי מיאנמר להתייחס לאלימות בהנהגת בודהיסטים נגד מוסלמים שלדבריו עלולים לגרום לבעיות למוסלמים במקומות אחרים באזור. אינדונזיה מעודדת את מיאנמר להתייחס לסוגיה של רוהינגיה בתבונה, ולמנוע מתח ואלימות. אינדונזיה מוכנה לתמוך במיאנמר כדי להשיג יעדים אלו.
ב-22 במאי וב-20 באוגוסט 2013 מחלקה 88 של המשטרה האינדונזית נגד הטרור, תפסה חשודים בטרור וחשפה ניסיון של חמושים אסלאמיסטים אינדונזיים לפוצץ את שגרירות מיאנמר בג'קרטה. עלילת טרור כושלת זו נטען כי הייתה כדי לנקום את הריגתם של מוסלמי רוהינגיה במיאנמר.
בשנת 2017, בעקבות רדיפה צבאית של הרוהינגה, הפגינו מפגינים מול שגרירות מיאנמר בג'קרטה ונזרק בקבוק תבערה לבניין.
היסטוריה.
היחסים בין אינדונזיה העתיקה ומיאנמר התקיימו כבר במהלך המאה ה-14, נגרקרטגאמה כתב היד הג'אווני מתקופת מג'פהיט הזכיר את Marutma, מדינה שהיום מזוהה כ-Martaban או Mottama, הממוקמת בדרום מיאנמר המודרנית.
בורמה תמכה מאוד במאבק העצמאות של אינדונזיה. בשנת 1947, בורמה, אז הייתה תחת ממשלת מעבר, ביקשה מממשלת הודו לקיים ועידה בענייני אינדונזיה בניו דלהי. ב-23 במרץ–2 באפריל 1947 קיימה הודו ועידת יחסי אסיה בניו דלהי בהודו, שבה בורמה, שעדיין הייתה תחת שלטון קולוניאלי בריטי, הראתה את תמיכתה בגינוי התוקפנות הצבאית ההולנדית. במהלך מלחמת העצמאות של אינדונזיה איפשרה בורמה למטוס הדקוטה RI-001 "Seulawah" של אינדונזיה, שנתרם על ידי אנשי האצ'נזה, לנחות בשדה התעופה של מינגלאדון של רנגון, ב-26 בינואר 1949, ונשכרה על ידי Union of Burma Airways.
בורמה הכריזה על עצמאותה מבריטניה ב-4 בינואר 1948. בהמשך כוננו שתי המדינות באופן רשמי קשר דיפלומטי ב-27 בדצמבר 1949. כינון מערכת היחסים הדיפלומטית בין המדינות הודגש על ידי פתיחת "הבית האינדונזי" ביאנגון, ששודרג לאחר מכן לשגרירות הרפובליקה של אינדונזיה באפריל 1950. באותה תקופה הנשיא סוקרנו ציין את בורמה כ"חברה במאבק ובמימוש עצמאות אמיתית".
ביקורים רמי דרג.
הנשיא סוהארטו ביקר במיאנמר ב-26 בנובמבר 1972, ב-22–29 באוגוסט 1974 וב-23–25 בפברואר 1997. לעומת זאת, הגנרל נה וין ביקר באינדונזיה בין התאריכים 11–14 ביוני 1973 ובתאריכים 8–13 ביוני 1974. הגנרל נה וין ערך גם ביקור אישי באינדונזיה ב-23–25 בספטמבר 1997 בהזמנת הנשיא סוהארטו. בתוך כך, גם הגנרל הבכיר טהאן שווה ביקר באינדונזיה בתאריכים 5–8 ביוני 1995, נובמבר 1996, ובאפריל 2005.
אינדיקציה נוספת לשיפור מערכת היחסים בין אינדונזיה למיאנמר היא ביקורם של שלושה נשיאים אינדונזיים במיאנמר: הנשיא עבד א-רחמן וחיד ב-7 בנובמבר 1999, הנשיא מגוואטי סוקרנופוטרי ב-24 באוגוסט 2001, והנשיא ד"ר סוסיליו באמבאנג יודהויונו ב-1–2 במרץ 2006 ו-23–24 באפריל 2013. ראש ממשלת מיאנמר, גנרל תיין סיין, ביקר רשמית באינדונזיה בין התאריכים 16–17 במרץ 2009 ומאי 2011.
סחר והשקעה.
הייצוא של אינדונזיה למיאנמר כולל מוצרי נייר ונייר, שמן דקלים, ברזל ופלדה, טבק וגומי. מאידך, יבוא אינדונזיה ממיאנמר כולל קורנפלור, עץ, אגוזים, סודה, דגים וירקות. מיאנמר ציינה את רצונה לייבא דשן או מלט והזמינה משקיעים אינדונזיים להשקיע או לפתוח עסקים במיאנמר. השווי הכולל של הסחר אינדונזיה-מיאנמר החל ביוני 2008 הסתכם ב-159 מיליארד דולר.