נתנאלי, שהיה מורה לעברית עוד טרם עלייתו ארצה, עלה ארצה ב-1935 ועסק בהוראה בבתי-ספר תיכוניים בתל אביב עד לפרישתו ב-1954. בשנת 1944 שימש מורה ומחנך בבית ספר אחד העם ולאחרונה היה מנהל הגימנסיה סוקולוב-לאור ביפו. (בית עלי ביבי, כיום בית הספר הדמוקרטי יאפא) .
היה אח והנשיא התשיעי בלשכת הכוכב מס' 13, של הבונים החופשיים בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל.
פעילות ספרותית.
פעילותו הספרותית החלה בפרסום שירים ב"התקופה" (כרך י"ב) בשנים 24–1922, ומאז השתתף בקביעות ופרסם שירים ב"הדים", "היום", "הצפירה", "סנה", ובכתבי העת הספרותיים בארץ, וכן מאמרים ורשימות בענייני חינוך, תרבות ועוד. בחייו יצאה הבלדה "במצעד הכבד" (על מובטלים בלבוב, תש"ד). לאחר מותו יצאה לאור אסופת שיריו "מזמור ומצעד", בצירוף מסת מבוא מאת דב סדן (1963). נתנאלי עסק גם בתרגום לעברית וערך בלבוב ירחון ספרותי בשם "הסולל" (תרצ"ג-תרצ"ד).
התחתן עם חנה לבית רוזנבליט. נתנאלי נפטר בתל אביב בז' באב תשכ"ב, 7 באוגוסט 1962. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
לקריאה נוספת.
השירה העברית בפולין, עמ' 165
פרש מרקט
אדלייד מאוסטריה
נאוהיפריון
נאוהיפריון (שם מדעי: Neohipparion; מילולית: "היפריון (פוני ביוונית) חדש") הוא סוג של סוס נכחד, שחי באמריקה הצפונית ובאמריקה המרכזית של תקופת המיוקן והפליוקן שלפני 15 עד 6 מיליון שנה בערך מימינו. סוס זה דמה במראהו להיפריון מאותה תקופה והוא הוגדר ב-1903 בידי החוקר J. W. Gidley. הוא סווג לפני כן לסוג "Hesperohippus" שהתבטל.
הסוס הקדום היה מהיונקים הגדולים הנפוצים ביותר בתקופתו באמריקה הצפונית והמאובנים שלו התגלו בקבוצות גדולות, לעיתים של מעל 100 פרטים יחד. המאובנים התגלו באזורים רבים מאלבמה עד לפלורידה ונברסקה ודרומה עד למקסיקו. הוא היה נדיר יחסית בחוף המערבי, אך ייתכן שהגיע עד לקליפורניה.
במראהו דמה לסוס המודרני. עם זאת היה מעט קטן יותר ובעל מבנה שיניים טוחנות בעלות כתר גבוה יותר, מבנה שנעלם אצל הסוסים המודרניים שהם בעלי שורש חזק ורחב יותר לשיניהם. בניגוד לסוסים המודרניים הוא היה בעל 3 אצבעות בכף רגלו, אך רק אחת מהם נגעה בקרקע מה שעזר לו לנוע במהירות יחסית.
על סמך מבנה שיניהם היו סוסים אלו לוחכי עשב מוצלחים שהותאמו ללעוס צמחייה קשיחה ששררה בערבות אמריקה. עם זאת ההתייבשות שאירעה בסוף הנאוגן גרמה להכחדתם.
נמל התעופה איוואנו-פרנקיבסק
נמל התעופה איוואנו-פרנקיבסק (באנגלית: Ivano-Frankivsk International Airport, באוקראינית: Міжнародний аеропорт Івано-Франківськ) הוא נמל תעופה הנמצא כ-4.4 ק"מ מהעיר איוואנו-פרנקיבסק באוקראינה, והוא נמצא בסמוך להרי הקרפטים.
מתקני הנמל.
בנמל קיים מסלול המראות ונחיתות יחיד - המסלול השני שבו משמש את הצבא האוקראיני.
נמל התעופה צ'רנוביץ
נמל התעופה צ'רנוביץ - לאוניד קדניוק (באנגלית: Chernivtsi Leonid Kadeniuk International Airport, באוקראינית: Міжнародний аеропорт «Чернівці» імені Леоніда Каденюка) הוא נמל תעופה הממוקם בסמוך לעיר צ'רנוביץ באוקראינה.
הנמל קרוי על שמו טייס החלל הראשון של אוקראינה לאוניד קדניוק.
מתקני הנמל.
בנמל קיים מסלול המראה/נחיתה יחיד.
חברת יוקריין אינטרנשיונל איירלינס מפעילה קו יומי מהשדה לנמל התעופה הבינלאומי בוריספיל בבירה קייב.
מיצובישי קולט
מיצובישי קולט (ביפנית: 三菱・コルト, באנגלית: Mitsubishi Colt) הן סדרות של מכונית נוסעים, במספר תצורות ובגדלים שונים, כאשר התצורה הנפוצה הראשונה שיוצרה בין השנים 1962–1965 יוצרה בגודל של מכונית מיני ומסוף שנת 1965 בגודל סופרמיני.
דגמי "מיצובישי קולט" מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני מיוצרים משנת 1962 ועד היום.
בין השנים 1994–1971 יוצרה ביפן ה"דודג' קולט" ("Dodge Colt" ) ו"פלימות' קולט" (Plymouth Colt).
גורדון לו
גורדון לו (באנגלית: Gordon Liu; נולד ב-22 באוגוסט 1955) הוא שחקן קולנוע סיני.
ביוגרפיה.
הוא נולד בשם לאו-קאר-פאי במחוז גואנגדונג ברפובליקה העממית של סין. כבר בילדות הוא התעניין באמנויות הלחימה סיניות.
הוא התחיל להצטלם לסרטים סיניים ובשנת 1977 זכה להצלחה בסרט The 36th Chamber of Shaolin שצולם בהונג קונג. בשנת 1978 הוא הצטלם בסרט Heroes of the East. גורדון לו המשיך להשתתף בסרטים רבים ועבר גם לטלוויזיה בה השתתף בסדרות שונות.
קוונטין טרנטינו היה בין מעריציו של גורדון לו. הוא הזמין אותו להשתתף בסרט להרוג את ביל.
בשנת 2008 הוא התחיל להצטלם בבוליווד.
גורדון לו עבר אירוע מוחי בשנת 2011 ומאז נמצא בתהליך שיקום ממושך.
קורנליס פלוריס
קורנליוס פלוריס או קורנליוס (השני) פלוריס דה ויברט (Cornelis Floris; נולד בשנת (1514 - ונפטר בשנת 20 באוקטובר 1575) היה פסל, אמן ואדריכל פלמי. הוא פיתח סגנון חדש, שהושפע על ידי המסורות הפלמיות, הרנסאנס האיטלקי מהמאה ה -16 ואולי גם האסכולה של פונטנבלו. החידושים שלו התפשטו בכל צפון אירופה, שם השפיעו רבות על התפתחות הפיסול והארכיטקטורה במאות ה -16 ותחילת המאה ה -17.
חייו.
קורנליוס פלוריס השני נולד בשנת 1514 כבכור מבין ארבעת בניהם של קורנליוס הראשון ומרגרטה גוס. האבות הקדומים המוכרים של משפחת פלוריס דה ויברט, עדיין נקראו רק 'דה ויברט', היו תושבי בריסל שם הם התאמנו במלאכת הסתתים מסורת שהועברו מאב לבן. אחד מאבות אבותיו של קורנליוס הפך בשנת 1406 לאדון בגילדת הבנאיים בבריסל. בן משפחה, יאן פלוריס (קיצור של פלוריסון, כלומר בנו של פלוריס) דה ויברט, עזב את עיר הולדתו בריסל והתיישב באנטוורפן באמצע המאה ה -15. שמו הפטורונימי "פלוריס" הפך לשם המשפחה של הדורות הבאים. עם זאת, השם המקורי 'de Vriendt' נמצא במסמכים רשמיים עד סוף המאה ה -16.
מעט ידוע על הכשרתו. הוא כנראה עבד בבית המלאכה של אביו שהיה סתת. הוא נסע לארצות אחרות ולפי הדיווחים שהה באיטליה כשאביו נפטר בשנת 1538. לאחר מכן שב לאנטוורפן כדי לטפל באמו ואחיו הצעירים. בשנת 1539 הוא הפך לאדון בגילדת לוקאס הקדוש. הוא שימש כדיקן הגילדה בשנת 1547 ו -1559.
בסביבות 1540, הוסיפו לשם הגילדה גם ראשי תיבות גרוטסקיים שעוצבו על ידי קורנליוס. המניעה להוספתם, היה בהשראתם של מודלים דומים איטלקיים, אשר בתורם התבססו על ממצאים ארכאולוגיים ברומא, והפכו למאפיין חשוב של סגנון פלוריס ושימשו אותו (כמו גם את אחיו פרנס) ביצירותיהם האחרות.
בשנת 1550 התחתן פלוריס עם אליזבת מאצ'ילס וקנה בית באנטוורפן ששיפץ בסגנון משלו.
קורנליוס פלוריס השני נפטר ב־20 באוקטובר 1575 לאחר קריירה עשירה. בתחילת הקריירה שלו, הרנסאנס רק התחיל להופיע בהולנד. לא היה זה העתק פשוט של הדוגמה האיטלקית, שכן אמנים כמו פלוריס החדירו את הסגנון ברגישות לסגנון המקומי של ארצות השפלה.
אחיו של קורנליוס הפכו גם הם לאמנים מצוינים. המפורסם ביותר הוא פרנס, שהיה מראשוני הציירים החשובים, בזמן שג'ייקוב היה צייר ויטראז' ויאן היה קדר.
לקורנליוס היו תלמידים רבים, שחלקם הפכו לאמנים מבוססים בפני עצמם. הם כללו את וילם ואן דן בלוקה, גרט ואן איגן, גיליס דה וייט, פיליפ ברנדין, רוברט קופנס, היינריך הגארט והירונימוס ואן קסל.
יצירתו.
קורנליוס פלוריס היה אמן רב-גווני. הוא היה פעיל בעיקר כארכיטקט ופסל, אך גם עבד כחרט.
פיסול.
כפסל הוא ידוע בעיקר בזכות עבודותיו על אנדרטאות זיכרון. בשנת 1549 הוא קיבל את המשימה לעצב אנדרטת זיכרון שתוצב בקתדרלת קניגסברג עבור דורותיאה, אשתו של אלברט, הדוכס מפרוסיה ובתו של המלך הדני פרדריק הראשון. זו הייתה תחילתן של עבודות רבות למונומנטים לקברים עבור בני משפחת המלוכה הדנית. אלה כללו את קברו של אלברט, הדוכס בפרוסיה בקתדרלת קניגסברג, המאוזוליאום של המלך כריסטיאן השלישי מדנמרק ושל פרדריק הראשון בקתדרלת שלזוויג. האנדרטאות היו בדרך כלל בשיש עם פסלו של המנוח.
בעיר מולדתו יצר בשנת 1522 עבור כנסיית סנט לאונרד, מבנה אבן בצורת מגדל בגובה 18 מטר עם תשעה מפלסים. המגדל עשוי אבן אבנסנס לבנה שנשלחה בחלקים מבית המלאכה של פלוריס באנטוורפן לכנסייה. עבודה זו משלבת עדיין אלמנטים גותיים. הוא יצר מבנה נוסף לכנסיית סנט קתרינה בז'ורבמדה (חלק מגלבייק) בשנים 1555–1557, בסגנון רנסאנס טהור.
הוא גם עשה פסלים לקתדרלת נוטרדאם בטורנאי ואת מצבת הקבר של ז'אן השני דה מרודה בכנסיית סנט דימפנה בגהל. רצף זה של משימות חשובות מצביע על בית מלאכה גדול עם מספר לא מבוטל של עובדים. קורנליוס פלוריס פעל בעיקר כמארגן ומתכנן. תלמידיו ועוזריו נסעו למקומות השונים (בדרך כלל בצפון אירופה), שם היו אמורים להתקין את האנדרטאות שתוכנן על ידי פלוריס. רבים מהם נשארו לחיות ולעבוד בצפון אירופה, שם הקימו סדנאות משלהם. הם הסתמכו על קשריו של פלוריס כדי למצוא את המשימות שלהם, ולעיתים קרובות המשיכו לסייע בביצוע עיצובים לפלוריס ממקום מגוריהם. חלק מהאמנים האלה, כמו וילם ואן דן בלוקה וגרט ואן אגן, הפכו לאמנים שעבדו בחצר מלוכה מקומית וסייעו להתפשטות סגנון אומנותו פלוריס בצפון אירופה.
ארכיטקטורה.