בפרשת ארגון מגדלי הירקות, שם נדונה השאלה האם יש לשנות מ"הלכת אפרופים" שעניינה דרך הפרשנות של חוזים, העיר השופט גרוניס כי מעורבות היתר של בתי המשפט בפרשנות חוזים טומנת בחובה פגיעה בוודאות המשפטית. לדעתו, הבעיה אינה בהלכת אפרופים עצמה, אלא באווירה שיצרה. לדבריו, "האזהרה מפני הפיכתו של בית המשפט למעין 'צד' לחוזה, ומפני שכתוב החוזה על ידי בית המשפט, ראוי לה שתהדהד מבית המשפט בקריית שמונה ועד לזה שבאילת".
בפרשת מליבו עמד השופט גרוניס על חשיבותה של זכות הגישה לערכאות וציין כי בהיעדר אפשרות לפנות לבית המשפט, לא יוכל אדם לזכות בסעד בגין פגיעה בזכויותיו וממילא לא תהא משמעות אפקטיבית לזכויותיו. לשיטתו, לאור חשיבותה של זכות הגישה לערכאות, קמה חזקה פרשנית לפיה תכליתו של חוזה אינה למנוע אפשרות של מי מהצדדים לפנות לערכאות שיפוטיות.
בפרשת מלול, בחן הרכב מורחב של בית המשפט העליון האם ניתן לפסוק פיצוי בדיני הנזיקין על פי הסתברות ("אחריות יחסית") כאשר לא ברור האם הנזק שנגרם לתבוע מקורו בהתרשלות או בגורם אחר שאינו עוולתי ("סיבתיות עמומה"). השופט גרוניס הצטרף לדעת הרוב שהשיבה לכך בשלילה. הוא הדגיש כי אין הצדקה להביא למהפכה בעקרונות יסוד של דיני הנזיקין, ובראשן עקרון הצדק המתקן, ובדיני הראיות, והדגיש כי אימוץ הכלל בדבר אחריות יחסית היה מעצים באופן בלתי ראוי את שיקול הדעת השיפוטי ובמקביל היה מגביר את אי-הוודאות המובנית במשפט. בנוסף, לדבריו, אחריות יחסית דומה לפסיקה על דרך הפשרה, אף שבעלי הדין לא הסכימו לכך. לבסוף, ציין השופט גרוניס כי המקרה שנדון באותה פרשה, רשלנות רפואית שגרמה נזקים חמורים לילדה, הוא מקרה קשה, אך על בית המשפט לכוון את דרכו על יסוד אזהרתו של השופט הולמס לפיה "Hard cases make bad law".
בפרשת סרן ר', שעסקה בתביעת לשון הרע בגין פרסומים בתוכנית "עובדה", כתב השופט גרוניס את חוות הדעת המרכזית של שופטי הרוב. הוא קבע כי הפרסומים הנדונים נהנים מהגנת "העיתונאות האחראית", הפוטרת מאחריות לפי חוק איסור לשון הרע ופירט את התנאים לתחולת הגנה זו, בדגש על עשיית הפרסום בתום לב תוך עמידה באמת מידה מחמירה של "עיתונאות אחראית". בנוסף, קבע השופט גרוניס כי הגנת "אמת הפרסום" הקבועה בחוק תחול רק על פרסומים נכונים, להבדיל מפרסומים שנדמה היה בעת פרסומם כי הם נכונים, אך בדיעבד התברר כי לא כך הוא.
לשופט גרוניס יש מומחיות מיוחדת בתחום של פשיטות רגל ופירוק חברות. ביחד עם המשנה לנשיא בית המשפט העליון (בדימ') שלמה לוין, חיבר ספר בנושא פשיטת רגל, המהווה מורה דרך לשופטים ולעורכי הדין העוסקים בתחום. תפישתו היסודית ביחס להליכי פשיטת רגל מבקשת לאזן בין זכויות הנושים, בעלי החוב, לבין האינטרס החברתי הרחב שיש במתן "הפטר" (שחרור מחובות) לחייבים בפשיטת רגל. זאת, על מנת לאפשר לפושטי הרגל לפתוח דף חדש. אולם, בפסיקתו ארוכת השנים צידד בעמידה בלתי מתפשרת על כך שפושטי רגל יצייתו לצווים שיפוטיים שניתנו בעניינם, ולא ינסו להתחמק מחובותיהם לנושים. בפסיקתו בנושאים אלה נדרש השופט גרוניס, בין היתר, לשאלות המתייחסות לאיסור על העדפת נושים ולעקרון השוויון בין הנושים ולאינטרסים הציבוריים בהליכי חדלות פרעון.
סדרי הדין.
אחד הנושאים המרכזיים בהם התמקד השופט גרוניס הוא תחום סדרי הדין. השקפתו הבסיסית היא שסדרי הדין אינם אסופה של כללים טכניים בלבד, אלא כלי מהותי החיוני להגשמת זכויותיו של בעל הדין, להגעה לחקר האמת ולהכרעה נכונה בסכסוך. בהקשר זה, הוא עמד לא פעם על הקשר שבין סדרי הדין לבין זכות הגישה לערכאות, המהווה, לגישתו, זכות בסיסית ויסודית, הנגזרת מהצורך להבטיח כי מי שסבור כי הוא זכאי לסעד משפטי יוכל להביא את עניינו לפני ערכאות שיפוטיות.
בחלק ניכר מהחלטותיו הדיוניות שם השופט גרוניס דגש רב על היעילות הדיונית, כמכשיר חיוני למימוש זכויות מהותיות ולשיפור השירות שניתן על ידי מערכת המשפט לכלל המתדיינים. ידועה אמירתו, עליה חזר בהקשרים שונים, לפיה משאב הזמן הוא המשאב היקר ביותר מבין המשאבים שמקדישה הרשות השופטת למילוי תפקידיה. עקרון זה היה נר לרגליו של השופט גרוניס ברבות מפסיקותיו בתחום סדרי הדין. ואכן, בהחלטות רבות שלו בתחום סדרי הדין ואף בתחום הפלילי ניתן משקל לשיקולים בדבר יעילות הדיון והצורך לנצל באופן מיטבי את משאביה של מערכת המשפט. בהחלטותיו, הוא שם דגש לא רק על היעילות שבבירור ההליך הפרטני, אלא גם על היעילות הכלל מערכתית של הרשות השופטת ועל האינטרס של כל המתדיינים בבירור תביעותיהם.
באותה הרוח, ביקש השופט גרוניס בהחלטותיו לפשט את הכללים הדיוניים, על מנת שיהיו ידידותיים למשתמשים בהם: ציבור בעלי הדין ועורכי הדין. כך, באחד המקרים, הוא מתח ביקורת על קביעתם בדין של מועדים בלתי אחידים להגשת ערעורים בתחומים שונים, וציין כי קביעת מועד אחיד להגשת ערעור תמנע "מצב בו מועדי התקיפה השונים של החלטות שיפוטיות יכולים לשמש כחומר בבחינות הכניסה ללשכת עורכי הדין או אולי כשאלות בחידוני טריוויה לעורכי דין".
כן ראוי להזכיר את החלטתו של השופט גרוניס בשאלה האם ניתן לקיים דיון נוסף על פסק דין שניתן על ידי הרכב מורחב של בית המשפט העליון. בעניין זה הוא קבע, בניגוד לדעת הרוב בפרשת נחמני, כי משמעותה של ההוראה בחוק לפיה ניתן לקיים דיון נוסף ב"עניין שפסק בו בית המשפט העליון בשלושה", היא כי לא ניתן לעתור לדיון נוסף בפסק דין שניתן בידי הרכב העולה על שלושה שופטים.
תובענות ייצוגיות.
תחום נוסף בו מתמחה השופט גרוניס הוא תובענות ייצוגיות, והוא טיפל אישית ברוב הערעורים שהגיעו לבית המשפט העליון בעניין זה. במסגרת פסיקותיו איזן בין הצורך במתן תמריצים להגשת תובענות ראויות, לבין החשש מפני הצפת בתי המשפט בתובענות סרק ובמסגרת זאת מתח ביקורת על התופעה של הגשת תובענות ייצוגיות בחופזה, ימים ספורים בלבד אחרי האירוע נשוא ההליך.
בנוסף, הכיר השופט גרוניס בהשלכות הקשות שעלולות להיות לאישור הגשת תובענה ייצוגית על הנתבע. לפיכך, לטעמו, יש להיכנס לעובי הקורה בבחינת עילות התביעה בעת אישור התובענה הייצוגית.
בהחלטות עקרוניות, התווה השופט גרוניס את הכללים למתן רשות ערעור על החלטה המאשרת הגשת תובענה ייצוגית ואת אמות המידה לפסיקת שכר טרחת עורך דין בתובענה ייצוגית, כולל הקביעה שהבסיס לחישוב שכר טרחת עורך הדין תהיה באחוזים מהגמול שקיבלה קבוצה המיוצגת בפועל, ולא על פי שעות העבודה שלו.
חיים אישיים.
גרוניס נשוי בשנית לרנה משל (שהם) שופטת בית המשפט המחוזי בדימוס. הוא אב לשלוש בנות מאסתר, אשתו הראשונה.
ט&quot;ז באלול
יגאל פת-אל
יגאל פת-אל (נולד ב-1959) הוא חבר איגוד האסטרונומי הבינלאומי. ניהל את מצפה הכוכבים בגבעתיים מ-1986 עד 2016 ומ-1987 שימש כיושב ראש האגודה הישראלית לאסטרונומיה. במסגרת עבודתו במצפה הכוכבים בגבעתיים הנחה עבודות חקר של תלמידים בנושא האסטרונומיה וחקר החלל מכל רחבי ישראל. ב-2006 השלים את חובותיו וקיבל תואר דוקטור על מחקרו בנושא השביטים במסגרת המחלקה לגיאופיזיקה ומדעים פלנטריים באוניברסיטת תל אביב. בצעירותו רכש השכלה ככלכלן ואף עבד בתחום בבנק הפועלים כאחראי תחום הדרכת תחום אשראי וסחר-חוץ.
תרומתו להחדרת נושא האסטרונומיה בקרב הקהל הרחב ובמערכת החינוך בישראל ניכרת בין השאר בסיוע להקמת מרכזי אסטרונומיה שונים ברחבי ישראל והשתתפות בוועדות היגוי במיזמים ארציים בתחום האסטרונומיה, כגון החידונים השנתיים על שם אילן רמון לחטיבות הביניים ולבתי הספר היסודיים. בהיבט האקדמי לקח חלק בצוות הפיתוח של הקורס "צפונות היקום" באוניברסיטה הפתוחה ובצוות ההיגוי והפיתוח של המגמה "הנדסת חלל" ברשת אורט. פת-אל לימד ומלמד את נושא האסטרונומיה בבתי ספר יסודיים, בחטיבות ביניים, בבתי ספר תיכוניים, במסגרת האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת בר-אילן, המרכז הבינתחומי הרצליה ובמצפה הכוכבים בגבעתיים. פת-אל משמש כיועץ לגופים שונים בתחום האסטרונומיה, ובמסגרת זו בין היתר לגופים כמו הפלנתניה - הפלנטריום העירוני שבנתניה וסוכנות החלל הישראלית וכן את הקמת פארק החלל הישראלי באשקלון.
פת-אל שימש שנים רבות כעורך ועורך מדעי של הרבעון "אסטרונומיה" (לשעבר "כל כוכבי אור") של האגודה הישראלית לאסטרונומיה וכן ערך את האלמנך השנתי של שמי ישראל, עד לשנת 2011, אז הוחלף האלמנך בספר השנה לשמי ישראל. כותב בענייני אסטרונומיה בכתבי עת שונים ומשמש בשנים האחרונות כמנהל פורום האסטרונומיה של אתר ynet. כמו כן כתב מספר ספרים בתחום האסטרונומיה התצפיתית - אסטרונומיה - מדריך להכרת השמים, שיצא בארבע מהדורות (האחרונה בשנת 2012), העוסק ביסודות האסטרונומיה התצפיתית וכן את האנציקלופדיה של קבוצות הכוכבים בשני כרכים, העוסקת בקבוצות הכוכבים בשמים, מקור השמות של הכוכבים, הסיפורים המיתולוגיים הקשורים בקבוצות הכוכבים וכן מידע על גרמי השמים השונים בכל קבוצה. כמו כן משנת 2012 כותב ועורך את ספרי השנה לשמי ישראל, העוסק בתופעות האסטרונומיות הנצפות בשמי ישראל שהחליף את האלמנך השנתי של האגודה הישראלית לאסטרונומיה.
בשנת 2014 נבחר על ידי סוכנות החלל הישראלית, להיות יו"ר משותף של ועדת ההיגוי הבינלאומית IPC co-chair של ( עבור שני הקונגרסים השנתיים של הפדרציה (IAC) שהתקיימו בטורונטו שבקנדה בשנת 2014 (IAC65) ובירושלים בשנת 2015 (IAC66).
פת-אל מרבה להופיע בפני הציבור הרחב בהרצאות בתחום, ומופיע בתקשורת בנושאים אסטרונומיים אקטואליים.