רואיס התחיל את הקריירה שלו בבילבאו אתלטיק, קבוצת המילואים של אתלטיק בילבאו ששיחקה אז בליגה השנייה. אחרי 5 עונות בקבוצה, חתם באייבר ובהמשך שיחק בז'ימנסטיק טרגונה. בשתי הקבוצות רואיס לא הצליח למצוא את מקומו בקבוצה. בשנת חתם באמוריו.
בקיץ חתם בפ.צ. אנדורה, קבוצת הכדורגל היחידה מאנדורה המשחקת בליגות הספרדיות. באנדורה רואיס חזר לשחק כדורגל כשחקן הרכב ובמשך 3 שנים בקבוצה הוא שיחק 79 משחקים והבקיע 4 שערים. בשנת חתם בפיגואראס. בקיץ חתם באוניאו דה מדיירה, המועדון הראשון של רואיס מחוץ לליגות הספרדיות. במדיירה הצטרף לחברו לנבחרת טוני לימה.
בשנת חזר לפ.צ. אנדורה בה שיחק עד שנת . בקיץ הצטרף לרנג'רס מליגת העל אנדורית. ברנג'רס רואיס זכה בשתי אליפויות והגיע פעם אחת לגמר הגביע האנדורי. רואיס היה שותף למשחק של הקבוצה נגד שטורם גראץ במסגרת גביע האינטרטוטו שהסתיים בתיקו 1-1, המשחק הראשון אי פעם של קבוצה אנדורית בו היא לא מפסידה.
קריירה בינלאומית.
בצעירותו, רואיס שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ספרד. לאחר ההצלחה בפ.צ. אנדורה, החליט לייצג את נבחרת אנדורה.
ב-3 ביוני 1998 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-0 ל. ב-8 בספטמבר 1999 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 ל. ב-26 במרץ 2008 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת בהפסד 3-0 ל.
קריירת אימון.
בשנת מונה למאמן קבוצת הנוער של פ.צ. אנדורה בה אימן 3 שנים, בסיומן מונה למאמן הקבוצה הבוגרת.
בשנת מונה למאמן הנבחרת הצעירה של אנדורה במקביל לעבודתו בפ.צ. אנדורה. ב-16 ביוני 2015 הוביל את הנבחרת הצעירה לניצחון 0-1 נגד ליטא, הניצחון הראשון של הנבחרת הצעירה אי פעם.
תריסן מגושם
תריסן מגושם (שם מדעי: "Triops cancriformis") הוא מין של סרטן ממשפחת הסרטנים המסננים. לתריסן שריון המשמש כמעין "תריס" המגן על חלק גופו העליון ומכאן שמו.
תיאור מורפולוגי.
צבעו חום אדמדם בקצה בטנו שני זיפים באורך של כ-3.5 ס"מ. בקדמת גופו מעל המגן זוג עיניים פשוטות המסוגלות להבחין בין אור וצל. בחלקו הונטרלי גפיים דקות מרובות המשמשות לשחייה במים איסוף מזון ונשימה. אורכו הכולל של התריסן כ-6 ס"מ.
אורח חיים.
התריסן מתקיים בשלוליות חורף ומקווי מים מתוקים. הוא חי סמוך לקרקעית בתנאים של חוסר חמצן וניזון מרקבובית של צמחים מתים ויצורים זעירים אותם הוא חופר מהבוץ בעזרת רגליו. צבעו האדמדם נובע מריכוז גבוה של המוגלובין בגופו המאפשר לו לחיות בתנאים של חוסר חמצן. הצבע משמש גם כהסוואה בסביבה הבוצית.
התריסן הוא הרמפרודיט. בתנאים אופטימליים אין ביטוי של האיברים הזכריים ומתרחשת רביית בתולין. כאשר הבריכה מתחילה להתייבש בתנאי עקה מופיעים זכרים המפרים את הנקבות. במקרה זה הנקבות מטילות ביצי קיימא בעלות קליפה עבה העמידות למשך שנים.
כשהבריכה מתייבשת הביצים נישאות על ידי הרוח או על ידי בעלי חיים בעיקר ציפורי מים המשמשים כנשאים למקוי מים אחרים שם הם בוקעות, מגיעות לבגרות מינית בתוך כשבועיים ומתחילות מחזור חיים חדש.
תיעוד מאובנים ותפוצה.
על סמך מאובנים שנמצאו ניתן להעריך את גילו של התריסן בכ-200 מיליון שנה בהם לא עבר שום שינוי משמעותי ולמעשה, ניתן להגדירו כמאובן חי.
התריסן נפוץ על פני המרחב שבין אירופה למזה"ת (כולל ישראל) ועד הודו כאשר בחלקן הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב ייבוש שלוליות החורף בשל פיתוח אורבני וחקלאי.
ג'אקו ערפאת
ג'קו ערפאת
סרח (פירושונים)
ערפאת ג'קו
יחסי צרפת–רומניה
היחסים בין הרפובליקה הצרפתית לבין רומניה כוננו בשנת 1880 כאשר נציגויות הדדיות נפתחו, עם הקמת רומניה ועצמאותה היחסים בין צרפת לרומניה היו קודרים יחסית מעצם היותה של רומניה בעלת ברית של האימפריה הרוסית.
כיום צרפת מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט ושלוש קונסוליות בקראיובה, קונסטנצה ובראשוב. רומניה מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, שלוש קונסוליות כלליות בליון, מרסיי ושטרסבורג וארבע קונסוליות כבוד בנאנט, בורדו, ניס וברסט.
שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו ורומניה חברה בלה פרנקופוני משנת 1993.
אקסו מארס
אקסו מארס (באנגלית: ExoMars, ברוסית: Экзомарс; "אקסו" כקיצור של אקסוביולוגיה) היא תוכנית מחקר לכוכב הלכת מאדים, שמטרתה המרכזית היא חיפוש אחר סימני חיים בסביבה הקדומה או הנוכחית של מאדים. המיזם מובל על ידי סוכנות החלל האירופאית (ESA) בשיתוף פעולה עם סוכנות החלל הרוסית (רוסקוסמוס), יחד עם סיוע משני של נאס"א.
המיזם מחולק לשתי משימות נפרדות: המשימה הראשונה, ששוגרה ב־14 במרץ 2016, כוללת את מקפת שְיָירי הגז אקסו מארס (Trace Gas Orbiter, בקיצור TGO), שנכנסה למסלול סביב מאדים ותמדוד ותחקור את מקורם של גזים הנמצאים בכמות זעירה באטמוספירה של מאדים, כשהחשוב שבהם הוא גז מתאן. גז זה אינו יציב לאורך זמן באטמוספירה המאדימית, ולכן מקור כלשהו - ביולוגי או גאולוגי - צריך לחדש אותו, אם המדידות יצביעו כי קיימת כמות מספקת של מתאן. המקפת תשמש גם כתחנת ממסר עבור משימות עתידיות למאדים. משימת 2016 כוללת גם נחתת קטנה בשם סקיאפארלי, שנועדה לבחון את טכנולוגיית הנחיתה שהאיחוד הארופאי ורוסיה ישתמשו בה במשימה השנייה של הפרויקט. הנחתת נכשלה בניסיון הנחיתה והתרסקה על הקרקע של מאדים.
המשימה השנייה, שעתידה להיות משוגרת ב־2020, תתמקד בשני רכבים שינחתו על גבי מאדים - הרכב הראשון הוא פלטפורמה קרקעית נייחת שתכלול מספר מכשירים מדעיים; הרכב השני הוא גולת הכותרת של מיזם אקסו מארס - רובר אקסו מארס, אשר ינוע מספר קילומטרים על פני השטח, ויחקור אין סיטו את מאדים כדי לחפש סימני חיים. הוא יכיל מעבדה ניידת שתעבד ותנתח דגימות שהרובר יאסוף מהשטח. הרובר יוכל גם לחפור באמצעות מכשיר ייחודי ולהוציא דגימות מעומק של עד 2 מטר מתחת לפני השטח, שם מעריכים החוקרים כי ייתכן שחומרים אורגניים שרדו את התנאים הקשים של מאדים.
היסטוריה.
ההצעה הראשונית.
פרויקט אקסו מארס עבר שינויים ותהפוכות רבות מאז שהוצע לראשונה במסגרת תוכנית אורורה של סוכנות החלל האירופאית בשנת 2002. בתוכנית אורורה, שרובה לא יצא לפועל בסופו של דבר, האיחוד הארופאי הניח אסטרגטיה ארוכת טווח למחקר רובוטי ומאויש של מערכת השמש, עם כוונה לבצע משימות מאוישות לירח ולמאדים בשנות ה־30 או ה־40 של המאה העשרים ואחת. התוכנית כללה בין היתר "תוכניות דגל" (Flagship mission) שהראשונה שבהם היא משימת אקסו מארס. לאחר מספר שנות מחקר, שרי האיחוד האירופאי אישרו ב־2005 את התוכנית.
הגרסה הראשונית של אקסו מארס כללה שיגור של רובר במשקל של 220 ק"ג שעיצובו היה דומה למדי לרוברים האמריקאים בתוכנית מארס רובר (ספיריט ואופורטוניטי). בניגוד לרוברים של נאס"א ששוגרו למאדים בשנת 2004 והתמקדו במחקר גאולוגי של כוכב הלכת, הרובר תוכנן עבור מחקר אקסוביולוגי של מאדים - לחפש אחר סימנים לקיום חיים במאדים, בעבר או בהווה.
לפי התכנון הראשוני, שיגור המשימה תוכנן לשנת 2009. יעד השיגור נדחה ב־2005 לשנת 2011, בין היתר עקב אסון מעבורת החלל קולומביה, אשר הביא לדחייה בפרויקטים שונים של האיחוד האירופאי הקשורים לבניית תחנת החלל הבינלאומית. ב־2007 שוב נדחה השיגור, הפעם ל־2013, עקב תפיחת תקציב הפרויקט מעבר למיליארד אירו. בשנת 2008 יעד השיגור שוב נדחה עקב קשיי מימון. בין היתר גרמה לכך סירובה של איטליה, אחת המממנות המרכזיות של הפרויקט, להקציב כספים נוספים לפרויקט. בנובמבר 2008 החליטה ועידה מיניסטריאלית של האיחוד האירופי להקצות 850 מיליון יורו לפרויקט, כאשר 150 המיליון הנותרים אמורים היו להגיע משותף בינלאומי נוסף.
שיתוף פעולה עם נאס"א.
בעקבות החלטת האיחוד הארופאי לחפש שותפות בינלאומית, בדצמבר 2008 החלו שיחות בין נאס"א וסוכנות החלל האירופאית, שהבשילו באמצע 2009 להסכם שכונה "יוזמה משותפת לחקר מאדים" (Mars Exploration Joint Initiative; בקיצור MEJI). במסגרת ההסכם, פרויקט אקסו מארס קיבל עיצוב דומה לעיצובו הנוכחי, אלא שהשותפה הבינלאומית הייתה ארצות הברית ולא רוסיה. התוכנית כללה שני שיגורים שונים ב־2016 וב־2018. משימת 2016 כללה את הלוויין TGO (Trace Gas Orbiter), אשר תוכנן להיבנות על ידי האיחוד האירופאי ולכלול מכשור מדעי שיסופק ברובו על ידי ארצות הברית. המשימה כללה גם נחתת אירופאית קטנה. משימת 2018
כללה שני רוברים - האחד אקסו מארס האירופאי והשני רובר שכונה MAX-C (Mars Astrobiology Explorer-Cacher) ויועד גם הוא למחקר אסטרוביולוגי וכן לאיסוף דגימות מכוכב הלכת האדום, שעשויות היו לשמש במסגרת משימה עתידית להבאת דגימה ממאדים לכדור הארץ. לפי ההסכם נאס"א הייתה אמורה לספק את מערכת הנחיתה, שתהייה מבוססת על ה"סקיי קריין" ששימש את הרובר קיוריוסיטי בנחיתה על מאדים, וכן את רכבי השיגור של שתי המשימות.
ב־2011 בעיות תקציביות נוספות הביאו את נאס"א וסוכנות החלל האירופאית לשקול לאחד את שני הרוברים השונים לכדי רובר גדול יותר, בין היתר עקב העלות הרבה שבהתאמת מערכת הנחיתה של קיוריוסיטי, הסקיי קריין, לשני רוברים נפרדים.
בסופו של דבר גם הצעה זו ירדה לטמיון, עקב בעיות תקציביות אליהן נקלעה נאס"א, בין היתר עקב התפיחה המשמעותית בעלות טלסקופ החלל ג'יימס ווב, שמיועד להוות את היורש של טלסקופ החלל האבל. כדי להציל את פרויקט טלסקופ החלל, בהצעת התקציב של נאס"א לשנת 2013, שהתפרסמה בפברואר 2012, ממשלו של הנשיא ברק אובמה הכריז על ביטול ההשתתפות של נאס"א בפרויקט אקסו מארס.
שיתוף הפעולה עם רוסיה.