ארבע-עשרה אוקטבות הוא שמו של הרכב מוזיקה ניסיונית שכלל את יוני רכטר, אבנר קנר והמתופף זוהר לוי ושילב רוק מתקדם, ג'אז ופיוז'ן. רכטר וקנר כתבו, שרו וניגנו בפסנתרים, ומכאן שם ההרכב – בכל פסנתר 7 אוקטבות ובשני פסנתרים 14 אוקטבות. ההרכב פעל בשנת 1974 וב-1975 יצא אלבומו היחיד הנושא את שמו: "ארבע-עשרה אוקטבות".
תולדות ההרכב.
יוני רכטר ואבנר קנר נפגשו לראשונה עוד כשהיו תלמידי תיכון, כששיחקו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב בכדורסל. ב-1974 נפגשו שוב, הפעם באקדמיה למוסיקה בתל אביב, גילו שהם בעלי טעם מוזיקלי דומה ואהבה לרוק מתקדם והחלו ליצור יחד. המפיק אשר ביטנסקי תמך בצמד והצליח לארגן להם מעט זמן אולפן (50 שעות) כדי לעודד יצירה מקורית שאינה במיינסטרים, אף שהיה ברור מלכתחילה שהאלבום לא יזכה להצלחה מסחרית (ואכן כך היה). עם זאת, האלבום "ארבע-עשרה אוקטבות" נחשב לאחד מחלוצי הרוק המתקדם בישראל והוא מוערך מאוד בקרב הקהילה הפרוגרסיבית בארץ.
ההרכב הופיע מעט על הבמה בהופעות עצמאיות וכן במסגרת סיבוב הופעות משותף עם הרכב רוק מתקדם אחר שפעל באותה תקופה "קצת אחרת" (שלמה גרוניך, שלמה יידוב ושם טוב לוי). במקביל לפעילות בהרכב השתתפו רכטר וקנר בערב דו-פעמי בשם "הכל זורם" שיזם דניאל שליט והועבר בגל"צ בשידור חי ממוזיאון תל אביב. המופע, בניצוחו של שליט, שילב יצירות קונצרטנטיות של מלחינים ישראליים לצד מוזיקה אוונגרדית ואינסטרומנטלית בסגנון רוק-ג'אז-קלאסי-מודרני ושירים מורכבים של קנר ורכטר בעיבודיהם. השניים עיבדו קטעים לרביעיית מיתרים, תופים, גיטרה חשמלית, זמרים ומוזיקאים נוספים (ביניהם עדי עציון, גידי גוב, יצחק קלפטר, שם טוב לוי ואפרים שמיר) ו"התפרעו" בקטעים "מוטרפים" לדבריו של קנר.
בפסטיבל הפסנתר 2008 אירח יוני רכטר את אבנר קנר בהופעתו והשניים ביצעו יחד כמה משירי ההרכב.
אהובה עוזרי
אהובה עוֹזֵרי (3 במרץ 1948 – 13 בדצמבר 2016) הייתה זמרת־יוצרת, פזמונאית, מלחינה, מוזיקאית, מעבדת מוזיקלית ומורה לפיתוח קול ישראלית. כלת פרס אקו"ם (2008) ופרס מפעל חיים של אקו"ם (2016).
ביוגרפיה.
אהובה עוזרי נולדה וגדלה בשכונת כרם התימנים שבתל אביב. אביה יחיא עלה לארץ ישראל מתימן, ואימה חנה, גם היא ממוצא תימני, עלתה מאתיופיה. עוזרי הייתה בת הזקונים, ולה שישה אחים ועוד שניים מאשתו הראשונה של אביה. שמה המקורי היה אביבה, אך הכינוי אהובה שנתן לה האב דבק בה, ומאז היא נשאה שם זה כשמה הפרטי. ב־23 במרץ 1953, נפטר אביה. כבר כילדה קטנה הייתה עוזרי פועלת כמקוננת בטקסי אזכרה לנפטרי השכונה.
בשנת 1968 למדה ממוזיקאי יהודי־הודי יחזקאל מזגאוקר, אשר ניגן בין היתר עם המוזיקאי הנודע ראווי שנקר, לנגן בבולבול טרנג, כלי פריטה הודי, והייתה מהמעטים בישראל שידעו לנגן בו.
בשנת 1975 יצא לאור אלבומה הראשון, "היכן החייל", שכלל שירים העוסקים באהבה ובקינה ושירים בעל גוון מסורתי, אך זכה לעיקר תשומת הלב בזכות שיר הנושא שלו, שנכתב בהשראת שכנתה בכרם התימנים, שקוננה על שכנהּ החייל, , שנעדר במלחמת יום כיפור. האלבום הצליח מאוד מבחינה מסחרית (על פי דיווחים בלתי רשמיים נמכרו 300 אלף עותקים). עוזרי זכתה לשם בקרב אוהדי הזמר המזרחי והפכה לסמל למוזיקת דיכאון ולשירי שכול.
ביוני 1976 לכבוד זכייתו של מועדון הכדורגל בית"ר ירושלים בגביע המדינה, חיברה עוזרי את השיר "ירושלים של בית"ר", בו שולבה בו הקלטה של 1:14 דקות מתוך שידור משחק גמר הגביע.
ביולי 1976 יצא בחברת "האחים ראובני" אלבומה השני "חלומות גן עדן", בו בלטו השירים: "ספינת האהבה", "שיר השירים", "קול קורא לי במדבר" (עם דקלון).
ב-1976 שודר בטלוויזיה הישראלית סרט תיעודי בבימויו של אורי ברבש, "יום של חול", אשר סקר את תחילת הקריירה שלה, והיה הסרט הראשון שעסק בתופעת הזמר המזרחי ובאותה השנה הופיעה בקטע שירה בסרט הישראלי "רחוב 60".
עקב התחושה שההתעסקות בשירי שכול ועצב מביאה עליה רוחות רעות, פרשה עוזרי מהופעות בשנת 1982 למשך כ־17 שנה, אך המשיכה להקליט כמה אלבומים. בתקופה זו שבה לעבודת נעוריה כטבחית במסעדת "גמליאל" בכרם התימנים, ובין השאר גם לימדה מוזיקה ופיתוח קול. אחד מתלמידיה היה הזמר זוהר ארגוב.
ב־1993 הלחינה את השיר "יפהפייה" מתוך אלבומו של רון שובל שיצא באותה השנה ושנקרא "שמש כנען", והיא אף עיבדה אותו ושרה בו קולות רקע.
בספטמבר 1999 הוציאה עוזרי את האלבום "צלצולי פעמונים" (בהפקה מוזיקלית של משה דעבול), שנחשב לאלבומה המצליח ביותר. שיר הנושא של האלבום זכה בהמשך לגרסאות כיסוי רבות (בהן של יואב יצחק, של איה כורם ושל "התבלינים" בגרסת רוק), ופרט לו בלטו גם השירים "קום ולך", "גן הוורדים", "אור הגנוז" ו"אמי אמי" (שהיווה פסקול הפתיח של העונה הראשונה לסדרה "צל של אמת").
בחודש אוקטובר 2000 אובחן אצל עוזרי סרטן במיתרי הקול, והיא עברה ניתוח לכריתתם ב־15 באוקטובר באותה שנה. מאז היא כמעט לא יכלה לשיר וקולה הפך צרוד וחלש מאוד, אך היא המשיכה ליצור והעמיקה בנגינה על הבולבול טרנג ובשיתופי פעולה עם אומנים. עם אותם מוזיקאים נמנו להקת הדג נחש, בשירה "שירת הסטיקר"; אסי לוי, בשיר "איתך" מתוך פרויקט "פנסים" של אלירן אביתר לוי ; קרן פלס, בשירה "רק אלוהים ישפוט אותי".
בשנת 2013 הוציאה עוזרי אלבום בשם "מעליי דממה" בסדרת "עבודה עברית". באלבום השתתפו אומנים שונים ובהם חוה אלברשטיין, ברי סחרוף, רונה קינן, אהוד בנאי, קובי אפללו ודנה ברגר. באלבום שרה עוזרי שיר אחד, ששמו "התחפרתי".
בשנת 2016 הלחינה עוזרי את הפסקול לסרט ״ישמח חתני״ (בשיתוף עם שאול בסר) והוציאה את הסינגל "בי נשבעתי", שהיה שירה האחרון.
מחלת הסרטן שבה ותקפה את עוזרי ב־2014, ובאותה שנה הוסר גידול סרטני מגרונה. היא נפטרה ב־13 בדצמבר 2016 במרכז הרפואי שיבא תל השומר בעקבות סיבוכים של המחלה, והובאה למנוחות באותו יום בבית העלמין קריית שאול.
עוזרי לא נישאה ולא הביאה ילדים מתוך בחירה.
הנצחה.
בשנת 2018 החליטה עיריית יבנה לקרוא רחוב על שמה.
בשנת 2020 הופץ סרט תיעודי על חייה של עוזרי הנקרא "צלצולי פעמונים", מאת הבמאי עופר פנחסוב. הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ה־37 ירושלים ואף זכה בו בפרס המוזיקה. כשיר הנושא של הסרט יצאה לאור גרסה חדשה לשיר "כוחך הרם" (במקור מאלבום הבכורה של עוזרי, "היכן החייל" מ־1975), בביצועה של יובל דיין ובהפקתו ועיבודו של תמיר מוסקט.
בינואר 2022 החליטה עיריית תל אביב-יפו לקרוא רחוב על שמה.
פרסים.
בשנת 2008 הוענק לעוזרי פרס על תרומתה הייחודית לזמר העברי מטעם אקו"ם. מנימוקי השופטים:
בשנת 2013 קיבלה אות הוקרה של "קואליציית לבי במזרח" על תרומתה למוזיקה, במסגרת פסטיבל לבי במזרח.
בשנת 2016 זכתה בפרס אקו"ם למפעל חיים.
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותה:
סקיב
ראווי שנקר
ראווי שנקר (בבנגלית: রবি শংকর; 7 באפריל 1920 – 11 בדצמבר 2012), נולד בשם רבינדרה שנקר צ'וודהורי, היה מוזיקאי הודי, מלחין מוזיקה הינדוסטנית קלאסית וידוע ביכולת הנגינה שלו בסיטאר.
שנקר השפיע לאורך הקריירה שלו על מוזיקאים רבים, הוא זכה להכרה רבה לאחר שג'ורג' האריסון, חבר להקת הביטלס, הפך לתלמידו ונחשב לאחד המוזיקאים הבולטים שחשפו את המוזיקה ההודית אל המערב במהלך שנות ה-60.
הוא אביהן של הזמרת האמריקנית נורה ג'ונס ושל נגנית הסיטאר אנושקה שנקר (הן אחיות למחצה) ושל שובהנדרה שנקר.
שנקר היה אחד המדריכים הידועים ביותר של הסיטאר במחצית השנייה של המאה ה-20, בשנת 1999 הוענק לו התואר "בהרט רטנה", התואר האזרחי החשוב ביותר בהודו.
החיים המוקדמים.
שנקר נולד ב-7 באפריל 1920 בורנאסי בתקופת המנדט הבריטי למשפחה ממוצא בנגלי. הוא היה הצעיר מבין 7 אחים. אביו, שנקר צ'וודהורי, היה בריסטר (סוג של עורך דין) וחוקר מלומד במידל טמפל אשר היה ממוקם בבנגלדש. מאוחר יותר עבר אביו לאנגליה ועבד כעורך דין. הוא לא פגש את שנקר עד שזה היה בן 8. שנקר קיצר את שמו לראווי (שמש).
בגיל 10 נסע עם אחיו לפריז. אחיו היה רקדן וכוריאוגרף וחבר בלהקת מחול וראווי הצטרף למסע ההופעות שלהם. עד גיל 13 הפך לחבר בלהקה.
הלהקה הופיעה באירופה וארצות הברית ושנקר למד באותה תקופה צרפתית ולנגן על כלים הודים מסורתיים ונחשף למוזיקה קלאסית מערבית, ג'אז וקולנוע.
ב-1935 שמע שנקר את נגינתו של אלאודין קאן, אחד המוזיקאים ההודים הבולטים בהודו במאה ה-20 כאשר זה הופיע באירופה. הוא החל ללמוד אצלו והתלווה לסיבוב ההופעותיו, כאשר אלאודין הציע לשנקר לחזור איתו להודו ולהפוך למוזיקאי מקצועי.
קריירה.
ב-1938 חזר שנקר להודו לעיירה מאיהר אשר נמצאת במאדהיה פרדש והחל ללמוד מוזיקה קלאסית הודית אצל אלאודין קאן. ב-1939 החל להופיע בעיקר עם סיטאר וב-1944 סיים את לימודיו.
שנקר עבר למומבאי והצטרף לארגון תיאטרון אשר בין השאר הלחין מוזיקה לבלט. הוא החל להוציא אלבומים ועבד בתור המנהל המוזיקלי ב"אול אינדיה רדיו".
בין 1949–1956 עבר לניו דלהי והקים את התזמורת הסימפונית הלאומית של הודו והלחין עבורה יצירות אשר שילבו בין מוזיקה קלאסית מערבית להודית, תוך שימוש בכלי נגינה קלאסיים וכלי נגינה הודים מסורתיים. והחל לכתוב ראגה.
באותה תקופה גם כתב את הפסקול לסרט "הטרילוגיה של אפו" אשר נחשב לאחד הסרטים המוערכים בקולנוע ההודי.