בשנת 2012 נבחר לנשיא כבוד של קבוצת הכדורגל לוזנאק ומחודש דצמבר 2013 משמש בארטז מנכ"ל הקבוצה.
אנוכיות
אָנוֹכִיּוּת (או אֵגוֹאִיזְם או אגוטיזם) זהו מצב בו האדם שם אך ורק את עצמו, צרכיו ומחשבותיו בראש מעייניו, והוא הראשון לסדר העדיפויות שלו, באופן קבוע. אדם אנוכי עשוי להתעלם מתחושותיהם, צורכיהם ונקודות המבט של האחרים.
אנוכיות קיצונית שמהווה הפרעת אישיות קבועה יחסית וכוללת עיסוק מוגזם של האדם בעצמו וביכולותיו, מכונה הפרעת אישיות נרקיסיסטית ("נרקיסיזם").
התכונה ההפוכה לאנוכיות היא זולתנות (אלטרואיזם), המבטאת הענקה והתחשבות בזולת ללא תמורה.
אנוכיות מזווית מוסרית.
אדם יכול לנהוג באנוכיות כיוון שאינו יכול להבטיח כי כל שאר האנשים בעולם לא יתנהגו באנוכיות. דוגמה טובה לכך הוא האובייקטיביזם של איין ראנד, שמתמקד ב"אנוכיות רציונלית" (שהיא מכורח המציאות בחברה), בכך שהאדם לא ינהג בצורה שתפעל לפי האינטרס המיידי שלו, אלא לפי מה שיועיל לו בטווח הארוך.
אנוכיות קבוצתית.
הגם שאנוכיות מדברת על תכונה שיש לאדם אחד - בחברה המודרנית גם קבוצת אנשים עשויה להיות מואשמת באנוכיות. זאת כאשר עולה תחושה שהקבוצה דואגת לצרכיה בלבד וכמעט ואינה מתקשרת עם קבוצות אחרות, או שחבריה אינם מתקשרים תכופות עם בני אדם הנמצאים מחוץ לקבוצה.
גיד
גיד הוא אגד קשיח של רקמת חיבור סיבית המחבר בדרך כלל שריר ועצם. הרכב הגידים דומה להרכב רצועות – רקמת חיבור צפופה וסדירה של סיבי קולגן בעיקר, המסודרים במקביל לאורך הגיד. הרכב הגידים מאפשר עמידה במאמצי המתיחה המופעלים עליהם בעת תיווך בין כוחם של שרירים מתכווצים לבין עצמות. ברקמת הגיד יש מעט כלי דם, ולכן יכולת ההתחדשות שלה מועטה. משום כך, גיד שנקרע אינו נרפא מעצמו, אלא על ידי תפירה רפואית.
סיבי הקולגן בגיד עשויים בעיקר מקולגן מסוג I. סיבים אלה מאורגנים בקרבה רבה באגדים ראשוניים (Fascicle) העטופים רקמת חיבור רפה. בכל אגד ראשוני נמצאים גם פיברוציטים הערוכים בשורות מסודרות ולהם מעט ציטופלזמה. האגדים הראשוניים בתורם יוצרים יחד אגדים שניוניים, שגם עטופים ברקמת חיבור רפה. הגיד כולו עטוף ברקמת חיבור צפופה יותר.
גידים נראים בצבע לבן בשל הכמות הגדולה של סיבי הקולגן בהם. להכנתם לצפייה תחת מיקרוסקופ, גידים נצבעים בצביעת המטוקסילין-אאוזין בצורה אצידופילית (ורודה).
גיד במסורת היהודית.
על-פי מסורת קדומה בהגות היהודית, בגוף האדם יש שס"ה (365) גידים. מספר זה יחד עם רמ"ח איברים מהווה 613, כנגד תרי"ג מצוות (613 מצוות במסורת היהודית).
אך משמעות המילה "גידים" בהלכה אינה תואמת את משמעות המילה "גידים" כפי שבני אדם מכנים אותם בימינו.
ההלכה היהודית מחייבת את הסרתו של גיד הנשה לשם הכשרת הבשר לאכילה לפני אכילתו.
הרפובליקה של סין
קרוליין הריסון
קרוליין לאביניה סקוט הריסון (Caroline Lavinia Scott Harrison; 1 באוקטובר 1832 - 25 באוקטובר 1892) הייתה אשתו של בנג'מין הריסון, נשיא ארצות הברית. שימשה בתפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית מאז היבחרו של בעלה לנשיאות ב-1889 ועד מותה ב-1892. לאחר מותה, בתה מרי הריסון מקי החליפה אותה בתפקיד.
ביוגרפיה.
הריסון, שכונתה "קארי", נולדה באוקספורד שבאוהיו, בתו השנייה של ד"ר ג'ון וו. סקוט, כומר פרסביטריאני, מייסד המכון לנשים באוקספורד. בתחילת שנות החמישים של המאה ה-19 היא נכבשה בקסמו של בן הריסון, שהיה סטודנט מבריק מאוניברסיטת מיאמי באוהיו. הם התארסו לפני סיום לימודיו באוניברסיטה ונישאו ב-20 באוקטובר 1853. לזוג נולדו שלושה ילדים, הצעירה מבין השלושה מתה בזמן לידתה. לאחר מספר שנים קשות, שבמהלכן נאבק בנג'מין הריסון להקים משרד עורכי דין באינדיאנפוליס, נהנו בני המשפחה משנים יפות שהופרעו רק על ידי מלחמת האזרחים.
בזמן שבעלה שירת כגנרל בצבא, גידלה הריסון את בנם ובתם, וסייעה לכנסייה הפרסביטריאנית ולבית יתומים בעיר. בניגוד להשקפת הכנסייה, הריסון לא ראתה פסול בשיעורי הריקוד אליהם שלחה את בתה. הריסון עצמה אהבה לרקוד. היא בורכה בכישרון אמנותי והייתה פסנתרנית מוכשרת. היא אהבה אף לצייר.
בעת כהונתו של בעלה בסנאט היא נעדרה רבות מוושינגטון הבירה בשל בעיות בריאות, אך לאחר היבחרו לנשיאות, עברה להתגורר עמו בבית הלבן, על מנת למלא את חובותיה כגברת הראשונה של ארצות הברית.
בבית הלבן.
בזמן ממשל הריסון, בתם של בני הזוג, מרי הריסון מקי, שני ילדיה וקרובי משפחה נוספים התגוררו בבית הלבן. הגברת הראשונה, שהבית הלבן היה צפוף מדי לטעמה, ניסתה להביא להרחבתו, אך לשווא. לעומת זאת היא הצליחה להביא לשיפוצים ושיפורים באגף המגורים. היא אחראית בין היתר לאוסף כלי החרסינה בבית הלבן. הריסון אף לקחה חלק בפעילותם של מספר ארגוני צדקה. בשיתוף עם נשים נוספות בעלות דעות מתקדמות, סייעה הריסון באיסוף כספים עבור בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. התנאי היה קבלת נשים לשורותיו.
ב-1890 סייעה לייסד את ארגון "בנות המהפכה האמריקנית" ואף שימשה כנשיאה הראשונה של הארגון. הריסון התייחסה ברצינות רבה לתפקידה, היא ערכה קבלות פנים וארוחות אלגנטיות ועשתה זאת באצילות רבה. פועלה זה האפיל על טבעה הנהנתני שהקסים את בנג'מין בעת צעירותם.
בחורף של 1892-1891 נאבקה הריסון במחלתה. במהלך מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1892 של בנג'מין הריסון היא ליוותה את בעלה למרות בריאותה הירודה. באוקטובר 1892 נפטרה ממחלת השחפת, והמועמדים לנשיאות הפסיקו את מסע הבחירות.
לאחר טקס בבית הלבן, נקברה הריסון על ידי הכנסייה שלה באינדיאנפוליס. בתה החליפה אותה בתפקיד, בחודשים שנותרו לכהונתו של בנג'מין הריסון כנשיא.
ב-1896 נישא בנג'מין הריסון לאחייניתה של אשתו המנוחה, מרי דימיק.
מרי הריסון מקי
מרי הריסון מקי (באנגלית: Mary Harrison McKee; 3 באפריל 1858 - 28 באוקטובר 1930), בתו של נשיא ארצות הברית, בנג'מין הריסון. שימשה בתפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית, בחודשים הספורים שנותרו לכהונתו של אביה לאחר מות אמה קרוליין הריסון ב-25 באוקטובר 1892.
מרי נולדה באינדיאנפוליס, אינדיאנה. בנובמבר 1884 היא נישאה לג'יימס רוברט מקי, אחד מהמייסדים של חברת ג'נרל אלקטריק. לזוג נולדו בן ובת.
מרי קבורה בבית הקברות קראון-היל אשר באינדיאנפוליס.
חג האסיף
תאיה
פיתוח הגוף
משרד העבודה
משרד העבודה הוא משרד ממשלתי שפעל בישראל מקום המדינה ועד לשנת 1977, שבה אוחד עם משרד הסעד לשם הקמת משרד העבודה והרווחה. המשרד טיפל בנושאי עבודה, ובין השאר עסק בפיקוח על אכיפתם של דיני העבודה, בפיקוח על הבטיחות בעבודה והיה ממונה על שירות התעסוקה.
עם הקמת ממשלתו הראשונה של מנחם בגין, אוחדו משרד העבודה ומשרד הסעד למשרד אחד - "משרד העבודה והרווחה". צעד זה נעשה במטרה לשפר את תדמיתם של שני המשרדים, מתוך גישה המאמינה כי העבודה היא הבסיס לרווחה. בשנת 2003 בעקבות ועדת יצחקי עבר תחום העבודה למשרד התעשייה והמשרד המאוחד נקרא משרד התמ"ת (לימים משרד הכלכלה). משנת 2016 ואילך עבר תחום התעסוקה למשרד הרווחה והשירותים החברתיים, והמשרד המאוחד נקרא משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים. בשנת 2021 זרוע העבודה הועברה למשרד הכלכלה והתעשייה.
שרים במשרד העבודה.
השרים שהחזיקו בתיק העבודה לאחר מכן מופיעים בערך משרד העבודה והרווחה (בשנים 1977 - 2003), בערך משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה (בשנים 2003 - 2016), משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים (בשנים 2016 - 2021) ושוב משרד הכלכלה והתעשייה משנת 2021 בערך.
איתמר רבינוביץ
איתמר רבינוביץ (נולד ב-8 באוקטובר 1942) הוא פרופסור אמריטוס להיסטוריה של המזרח התיכון, נשיאה השישי של אוניברסיטת תל אביב, ושגרירה לשעבר של ישראל בארצות הברית.
ביוגרפיה.
רבינוביץ נולד בירושלים לגוטמן רבינוביץ, איש אצ"ל, ששימש שנים רבות מנכ"ל "מעריב". דודו היה האלוף אהרן יריב. רבינוביץ גדל ברמת גן, היה חניך תנועת הצופים ולמד בתיכון אהל שם.
השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
קריירה אקדמית.
סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית ותואר שני באוניברסיטת תל אביב. הוא השלים עבודת דוקטורט על סוריה, באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ב-1971, והתמנה למרצה להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב וחוקר בכיר ב"מכון שילוח לחקר המזרח התיכון".
בשנת 1972 פרסם באנגלית את הספר "סוריה תחת שלטון הבעת (1963–1966)". הספר התבסס על עבודת הדוקטורט שלו, על עליית מפלגת הבעת' הסורית במהלך הפיכת 1963. רבינוביץ סבר שראשי ההנהגה הסורית שעלו בהפיכה זו הם חסרי רסן וניסיון מדיני והם מוכנים "להמר גבוה", תוך שימוש בבעיה הפלסטינית, כפרובוקציה נגד ישראל. ומאחר שמנהיגי הבעת' הסורי משתייכים למיעוט העלווי, הם מנותקים משכבות רחבות של האוכלוסייה הסורית, דבר "המאלץ" אותם ליצור מוקדים של חיכוך בגבול עם ישראל. כפי שאכן קרה שנה אחר כך במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1973 שימש מנהל בפועל של "מכון שילוח לחקר המזרח התיכון".
בשנת 1976 התמנה לראש החוג להיסטוריה של המזרח התיכון.
בשנת 1979 ערך את הספר "המזרח התיכון וארצות-הברית", ספר הסוקר בהרחבה את מערכת היחסים של ארצות-הברית עם מדינות המזרח-התיכון, שופך אור על האינטרסים שלה ועל מניעיה, ומנתח את מהלכיה כמעצמת-על, המיחסת למזרח-התיכון עדיפות גבוהה ביותר והחותרת להשליט בו את ה"פאקס אמריקנה".
בשנת 1983 התמנה לראש מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה שהוקם באותה עת.
בשנת 1989 מונה לדקאן הפקולטה למדעי הרוח ולאחר מכן לרקטור באוניברסיטת תל אביב.