בית שמואל נחנך בשנת 1986, כמבנה שכלל אכסניה לאירוח קבוצות נוער של התנועה הרפורמית מחוץ לארץ, אולמות וכיתות לימוד. הכוח המניע מאחורי הקמתו היה הרב ריצ'רד הירש, מהבולטים ברבני היהדות המתקדמת, שגייס את המימון הנדרש להקמתו מקהילות רפורמיות ברחבי העולם היהודי. תכנונו נמסר לידי האדריכל הנודע משה ספדיה, שבאותה עת שקד על תכנון מתחם ממילא המתחדש, שבית שמואל ממוקם על גבולו. במקביל תכנן ספדיה גם את הרחבת בית היברו יוניון קולג' הסמוך, ליצירת קומפלקס ארכיטקטוני אחיד והרמוני של שני מוסדות המשתלבים מבנית וחזותית זה בזה, ושניהם יחד משתלבים בסגנון הכולל של מתחם ממילא המחודש.
במחצית השנייה של שנות ה-90 נתאפשר, במימון תרומות נוספות שגויסו, להקים אגף נוסף להרחבת שטחו של בית שמואל ופעילויותיו. בין היתר הוחלט שהמבנה החדש ישמש כמטה העולמי של האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, מתוך כוונה להדגיש את זיקתו ומחויבותו של הארגון לציונות, לישראל ולירושלים. תכנון הפרויקט נמסר שוב לידי האדריכל משה ספדיה, שתכנן את מרכז שמשון – מבנה המשך לבית שמואל.
המבנה החדש כולל את "תיאטרון הירש" – אודיטוריום בן 400 מקומות ישיבה, חדרי הרצאות וסמינרים, אגף הארחה עם חדרי מלון חדישים, משרדי האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, וגולת הכותרת – אולם אירועים בגג המבנה, שחזיתו מעוצבת כחרוט זכוכית ענק הצופה פנורמית על העיר העתיקה, ונראה למרחוק לצופים מן העיר העתיקה לחדשה. עם השלמתו בשנת 2001 של בניין מרכז שמשון הוסב שמו של המתחם החדש ל"בית שמואל - מרכז שמשון".
תכנים ופעילות.
בעת שהמרכז נפתח בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה המקום זירה למלחמות דת בין יהודים אורתודוקסים לבין רפורמים וחילונים, אך המלחמות שככו במהרה ומתנגדיו של המוסד השלימו עם קיומו. עם הזמן הפך בית שמואל להיות מקום מרכזי בחיי התרבות של ירושלים, משום שהציע מופעי תרבות ישראלית בערבי שבת, בשעה שיתר מוסדות התרבות הירושלמיים היו סגורים. המקום זכה להצלחה בקרב הקהל החילוני של ירושלים שהיה צמא לפעילות בסוף השבוע.
המרכז מקיים כיום פעילות תרבותית מגוונת הכוללת הצגות תיאטרון, מופעי מוזיקה, מחול ובידור, סרטי קולנוע, קורסי העשרה שונים וסיורים בירושלים. המקום מארח פסטיבלים שונים, כנסים וסמינרים. מתקניו מושכרים לשימושו של כל גוף החפץ לקיים בהם פעילות, ללא הבדל דת או השקפה.
בית שמואל
מרכז שמשון
משה מן (מונטג)
מחלף
מֶחְלָף הוא מבנה הנדסי המאפשר הפרדה מִפלסית של מסילות רכבת, כבישים או שבילים באמצעות גשר אחד או יותר, ובכך מפריד את התנועה המגיעה מכיוונים מנוגדים למפלסים שונים זה מעל זה ומונע מפגש ביניהם, מה שמאפשר את זרימת התנועה ללא צורך בעצירה. המחלפים מאפשרים נסיעה ללא הפרעה - בניגוד לצומת במפלס יחיד, בו חל מפגש בין גורמים המגיעים מכיוונים מנוגדים - ומאפשרים גם מעבר מדרך אחת לשנייה. פתרון מחלפי מייתר את הצורך בעצירה של כלי הרכב החולפים - לפחות באחד מהמפלסים במחלף; בכך הוא מייתר את הצורך ברמזור עבור אותו מפלס.
החלפתו של צומת מרומזר במחלף מאפשרת לפיכך הגדלה משמעותית של נפח התנועה הזורמת בצומת. בנייתם של מחלפים, אפוא, מייחדת כבישים מהירים. הפרדה בסיסית של צומת לשני מפלסים נעשית באמצעות גשר - המאפשר לאחד מהכבישים לעבור מעל לכביש האחר. הפרדה כזו מביאה לכך שהתנועה בכל כביש זורמת ללא הפרעה של התנועה בכביש האחר, אך היא אינה מאפשרת מעבר מכביש אחד למשנהו. כדי לאפשר מעבר מכביש אחד למשנהו (כלומר מעבר בין המפלסים) נדרשת הוספה של נתיבים המחברים בין הכבישים, תוך הסבת הצומת למחלף. נתיבי-משנה אלה מכונים מֶחְבָּרִים (בלועזית: "רָמפּות").
"מחלף חלקי" הוא מחלף הכולל צמתים או רמזורים בחלק מנתיבי ההשתלבות. "מחלף מלא" הוא מחלף המורכב אך רק ממעברים ישירים בין שני הכבישים המצטלבים, ללא צמתים או רמזורים, אך לא בהכרח אפשריים בו כל כיווני התנועה. "מחלף מושלם" הוא מחלף מלא שכל כיווני התנועה בו אפשריים (ישר, ימינה ושמאלה).
סוגי מחלפים.
בין שני כבישים מהירים.
בנוסף, קיימים מחלפים המורכבים משילוב של סוגי מחלפים שונים. חלקם הנפוץ הוא חצי-טורבינה-חצי-תלתן, שבו הפניות שמאלה מנוהלות גם על ידי רמפות יעף, וגם על ידי רמפות המסתובבות 270 מעלות ימינה ומתחברות לכביש השני. (צילום אוויר - מחלף ענבה).
בישראל.
באמצע שנות ה-60 הוחל בתכנון הקמת מחלפים בישראל. בתחילת שנת 1965 דובר על הקמת גשר מעריב, בהיעדר פתרון אחר לעומס התנועה בצומת קרליבך, אולם בניית המחלף לא יצאה אל הפועל בגלל עלויות גבוהות ובעיות הנדסיות.
מחלפים ראשונים הוקמו בישראל במסגרת סלילת כביש 2 ככביש מהיר מחדרה לחיפה, כאשר המחלף הראשון נפתח במרץ 1969 והאחרון, במבואות חיפה, נחנך באוקטובר 1973.
במקביל תוכננו מחלפים בכביש גהה, בה נפתח מחלף ראשון לציון לכיוון מערב בתחילת 1969, ובאוקטובר 1969 נפתח מחלף גנות.
המחלפים הראשונים שנבנו בישראל היו מחלפי תלתן. בעת בניית מחלף חמד נקבע שהוא יהיה מחלף יהלום, בגלל התנאים הטופוגרפיים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלה בישראל מגמה של החלפת צמתים מרומזרים בדרכים בינעירוניות ראשיות במחלפים, וכבישים ראשיים חדשים נסללו מלכתחילה עם מחלפים. בשנת 1981 היו באחריות מע"ץ 19 מחלפים. מגמת המחלוף התחזקה ותקציבים רבים הופנו לצרכים אלו בעיקר לקראת אמצע שנות ה-90 כאשר מוחלפו כבישים רבים, ביניהם חלקים רבים מכביש 1 בין ירושלים לתל אביב, כאשר המגמה הייתה ביטול כלל הרמזורים בכבישים בינעירונים בישראל. דוגמה לכביש שבו הוחלפו צמתים מרומזרים במחלפים הוא כביש 4, שבו התאפשרה, נכון לשנת 2007, נסיעה נטולת רמזורים ממחלף מורשה עד מדרום למחלף אשדוד, לאחר שבתהליך שנמשך כשלושים שנה הוחלפו הצמתים המרומזרים בכביש זה במחלפים. דוגמאות לכבישים שנסללו מלכתחילה עם מחלפים בלבד הם נתיבי איילון, כביש 6 וכביש 431.
מרבית המחלפים בישראל הם דו-מפלסיים. מחלף תלת-מפלסי נמצא במקום שבו מתחבר כביש 5 לנתיבי איילון: במפלס התחתון עוברים נתיבי איילון, במפלס שמעליהם עובר כביש 5, ובמפלס שמעליו עובר מסלול המאפשר כניסה מכביש 5 לנתיבי איילון.
בישראל קיימים מחלפים מלאים מעטים. אחד הוותיקים הוא מחלף גנות, שבו קיימים שבעה כיווני פנייה וחסרה הפנייה מכיוון נסיעה מזרחה לכיוון צפון. מחלף ענבה שנחנך בשנת 2009 הוא המחלף המושלם הראשון בישראל וכך מתאפשרות בו פניות ישירות בכל הכיוונים.
ברוב התמרורים המודיעים על מחלפים בכבישי ישראל ניתן לראות כי האות מ"ם במילה מֶחלף מנוקדת בסגול. הסיבה לכך היא יוזמה של האקדמיה ללשון העברית שנבעה מכך שרבים נהגו להגות את המילה בצורה השגויה "מַחלֵף", והאקדמיה ביקשה לתקן הרגל זה.
מחלפי רכבות.
עד העשור הראשון של המאה ה-21 לא היו בישראל מחלפי רכבות. בכל מקום בו נפגשו שתי מסילות, היה צומת מסילות שאילץ את הרכבות להאט את התנועה ואף לחכות לרכבת חוצה. בגלל תקני הבטיחות החמורים ומרווחי הביטחון בתנועת הרכבות חציה כזו מקטינה את כמות הרכבות שיכולה לעשות בקו זה ולהאט תנועת רכבות במרחק רב.
רב מחלפי הרכבות בישראל הם חלק ממסילת ירושלים - גנות העוברת דרך נמל התעופה בן-גוריון ומתפצלת לכיוון מודיעין-מכבים-רעות. המחלף הראשון הוא "פיצול גנות" ללוד ולדרום בין מחלפי גנות ושפירים. המחלף השני, שהוא מחלף הרכבות הגדול בישראל, נבנה מזרחית לנמל התעופה בן-גוריון בין הקו לירושלים ומודיעין ובין המסילה המזרחית. מחלף זה יאפשר תנועה חוצה באופן רציף ומעבר בין המסילות כך שרכבות מנמל התעופה בן-גוריון יוכלו להמשיך דרומה ללוד ובאר שבע. המחלף השלישי נמצא בסמוך למחלף ענבה של כביש 1 וכביש 431 בו מסילת מודיעין - ענבה ממסילת ירושלים - גנות.
באוגוסט 2013 נחנך מחלף רכבתי בצומת פלשת. המחלף מחבר בין מסילת לוד - אשקלון, מסילת תל אביב – פלשת ושלוחת הרכבת לנמל אשדוד ונמצא צפונית לצומת בני־דרום.
י&quot;מ גרינץ
מלמ&quot;ב
מונונוקלאוזיס
עבד עברי
בהלכה, עבד עברי הוא אחד מהשניים: או יהודי נזקק, שמצבו הכלכלי אינו מאפשר לו לקיים את עצמו והוא מוכר עצמו לעבד, או גנב שאינו מסוגל להשיב את הרכוש הגנוב או עלותו, ונמכר לעבדות לצורך תשלום החוב. בשונה מגבר, ילדה לא יכולה למכור את עצמה, אך ביכולתו של אביה לעשות זאת. הבת אינה נמכרת לעבדות על מנת להשיב גנבה, אולם הבן יכול למכור את עצמו לעבדות. לילד שאינו מסוגל לקיים את תנאיו הבסיסיים מותר למכור את עצמו לעבדות. ילדה הנמכרת לעבדות בדרך זו נקראת אמה עברייה.
קניין עבד עברי.
עקרונית, התורה מתנגדת לעבדות יהודי, משום שלפי התורה, כל יהודי הוא כבר עבד לאלוהים - לכן אדם רשאי למכור את עצמו לעבד רק אם אין לו צורכי קיום בסיסיים ביותר. כמו כן, התורה קובעת שגנב שאינו מסוגל להשיב את עלות גנבתו, יימכר לעבד בעל כורחו על ידי בית הדין: . בין אם העבד מוכר את עצמו ובין אם הוא נמכר על ידי בית דין, על המכירה להיעשות בצנעה על-מנת לא לבייש את העבד. דיני עבד עברי תלויים בשנת היובל, ולכן כאשר שנת היובל אינה נוהגת, גם דיני עבד עברי אינם נוהגים. לרוב בשנת יובל ושמיטה מתאפשר שחרורו של העבד. בנוסף ההלכה ממליצה לעבד לעבוד על-מנת לפדות עצמו מעבדות.
לגבי שפחה, או בתו של מישהו שנמכרה על ידי אביה לעבדות, גם במקרה בו הסיבה למכירתה היא גנבה מצד אביה, מומלץ לאיש שקנה אותה, לשאת אותה לאשתו בטווח זמן מסוים שנקבע מראש. אם הדבר לא התקיים, האב רשאי לפדות את בתו.
שחרור עבד עברי.