לפי אחת ההשערות המילה "צ'ך" - Čech קשורה שורש "צ'ל" čel (חבר בשבט - člen rodu) המופיע במילה בת זמננו "člověk" (ראו גם ברוסית "צ'לובק") שמשמעותה "אדם" ובמילה čeledin "חתן".
"ch" (ך) (המהווה בצ'כית פונמה עצמאית) היא סיומת ארכאית, המציינת בני אדם. היא בשימוש גם בימינו לפעמים (למשל במילים כמו "staroch" המחליפה את "stařec" - קשיש, או "brach, בשביל "bratr" - אח).
לפי השערה אחרת, השם "צ'כים" בדומה ל"סקסונים" (Sachse) נגזר מהכינוי "סאקים" שעבר לשפה הרומית וציין עמים נוודים באזור. המילה "צ'לובק" קשורה לעומת זאת למילה "סלאבי" (או "סלובקי").
תאוריות אחרות התייחסו בעבר למילה "צ'טה" שמשמעותה "צבא" או למילה "צ'כי" cechy - "מקום יבש".
תת-קבוצות.
ישנן כמה תת-קבוצות בתוך העם הצ'כי, למשל ה"חודים", המורבים והשלזים הצ'כים.
כמה מתושבי מוראביה ושלזיה בחרו במפקד משנת 2001 להירשם בנפרד משאר הצ'כים לפי הזהות האזורית הזאת: 380,000 (3.7% מכלל האוכלוסייה) נרשמו כ"מורבים" ו-11,000 כ"שלזים" (0.1% מכלל האוכלוסייה).
הבחירה החופשית בקטגוריה "אתנית" כזאת ניתנת להסבר כביטוי לתחיית הפטריוטיזם המקומי אחרי נפילת המשטר הריכוזי הקומוניסטי.
היסטוריה.
השבטים הסלאבים הגיעו לאזורים הצ'כים של ימינו (צ'כיה או ארצות הצ'כים) בשני גלים: הראשון במחצית השנייה של המאה ה-6 והשני במחצית הראשונה של המאה ה-7. שבטים סלאבים מערביים אלה התמזגו לתוך עם אחד.
במאה ה-7 הקימו הסלאבים המערביים באזור את הממלכה של סאמו ובמאה ה-10 החלק מהם שנקראו "מורבים" (מזוהים בימינו כחלק מהצ'כים) הקים את ממלכת מוראביה הגדולה.
המדינה שקדמה ישירות את צ'כיה של ימינו התהוותה ככל הנראה בסוף המאה ה-9. היא הייתה תחילה מרכיב במסגרת האימפריה הרומית הקדושה, אך נהנתה עד שנת 1620 (הקרב על ההר הלבן) ממידה רבה של עצמאות.
הצ'כים השיגו את עצמאותם כלאום נפרד בשנת 1918 ביחד עם הסלובקים במסגרת צ'כו-סלובקיה (במקור: צ'כיה-סלובקיה) שפורקה בשנים 1938–1939 מיוזמת היטלר. חלק משטח המדינה שבה חיו גרמנים סודטים סופחה ישירות לגרמניה הנאצית מתוקף הסכם מינכן, בשנים 1939 - 1945 הקימה גרמניה הנאצית על שטחי צ'כיה הנשארים את "הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה". בסלובקיה הוקמה רפובליקה סלובקית ראשונה תלויה בגרמניה.
בשנת 1945 תחת כיבוש סובייטי הוקמה מחדש צ'כוסלובקיה, בה הושלט משטר קומוניסטי בשנים 1948–1989. בשנים 1989–1993 הופל המשטר הקומוניסטי והמדינה הפדרטיבית אימצה משטר דמוקרטי פדרטיבי. בשנת 1993 שתי המדינות המרכיבות - צ'כיה וסלובקיה נפרדו אחרי משא ומתן ביניהן והוכרזה "רפובליקה צ'כית" עצמאית.
האוכלוסייה הצ'כית התרכזה למשך תקופה ארוכה אך ורק בשטחי צ'כיה של ימינו. החל מן המאה ה-13 קמו כמה מובלעות צ'כיות קטנות באזור ז'יטומיר ובסביבות 1600 באזור לבוב בשטחי אוקראינה של ימינו. אחרי המהפכה התעשייתית ועד שנת 1945 קם ריכוז קטן של צ'כים גם בחבל ווהלין.
דרך הגירה קמו נקודות התיישבות צ'כית גם בארצות הברית, אוסטרליה וכו'. אחרי גירוש הגרמנים הבוהמים והגרמנים המורבים (שהגיעו לבוהמיה ומוראביה בהתחלה במאה ה-13 באישור השליטים הצ'כים) הצ'כים הפכו בתום מלחמת העולם השנייה לרוב גם בארץ הסודטים.
שפה.
הצ'כים מדברים צ'כית, שפה סלאבית מערבית, המדוברת כיום על ידי 12 מיליון אנשים בעולם. היא שפה נטייתית, עם מערכת מסובכת של הטיות וזמנים. היא משתמשת באלפבית לטיני עם סימנים דיאקריטיים. ההיגוי מתאפיין בהטעמה, הבחנה ברורה בין תנועות ארוכות וקצרות והעיצור הספציפי ř. השפה הצ'כית היא שפה רשמית של הרפובליקה הצ'כית ואחת השפות הרשמיות של האיחוד האירופי. במידה רבה הצ'כית מובנת לדוברי סלובקית וסורבית לוסטיאנית וליהפך.
בהשפעת השליחים הסלאבים הקדושים קירילוס ומתודיוס שבאו ממקדוניה ולפי דוגמת מלכי בוהמיה, הקדושה לודמילה ובוז'יבוי הראשון הצ'כים התנצרו בצומת המאות תשיעית ועשירית. בזמן הפילוג בין כנסיות המזרח והמערב הצ'כים היו בתחום ההשפעה של האימפריה הרומית הקדושה בעלת לאום גרמני ואימצו את הנצרות הרומית-קתולית.
במאה ה-14 חלק מהאוכלוסייה הצ'כית מרדה ובעקבות מותו על המוקד של התאולוג הצ'כי יאן הוס הקימה את הכנסייה ההוסיטית שנמנתה בהמשך עם זרמי הפרוטסטנטיזם. מרד זה דוכא ללא רחמים על ידי הקיסר הקתולי של האימפריה הקודשה בעת מסעות הצלב נגד ההוסיטים. אחרי הרפומציה ההוסיטית רוב הצ'כים (מעשרים כ-85%) הפכו לחסידיהם של יאן הוס, פטר חלצ'יצקי ומטיפים רפורמיים אחרים. תבוסת המעמדות הבוהמיים בקרב בהר הלבן הביאה לשינויים דתיים דרסטיים וגררה שורה של פעולות עוצמתיות מצד בית הבסבורג על מנת להחזיר את האוכלוסייה הצ'כית לחיק הכנסייה הרומית-קתולית. אחרי השתלטותם מחדש על בוהמיה, הצ'כים אולצו להמיר את דתם לנצרות הרומית-קתולית . כל סוגי הקהילות הפרוטסטנטיות לרבות הענפים השונים של ההוסיטים, התורנים והרפורמים או גורשו או נרצחו או המירו בכוח את דתם לדת הקתולית.
בשנת 1977 בימי המשטר הקומוניסטי תיאר ריצ'רד פליקס סטאר את הצ'כים כ"בדרך כלל סובלניים ואפילו אדישים כלפי הדת".
במפקדים האחרונים בשנת 2011 (שכלל אמנם גם אזרחים בעלי מוצא לא צ'כי) 44,7% מהנשאלים לא הכריזו את עצמם שייכים לדת כלשהי, 34.5% הכריזו עצמם כ"לא מאמינים" ןרק 6,7% הצהירו על עצמם כ"מאמינים וחסרי דת". מתוך השאר שהצהירו על השתייכות לקהילות דתיות, מרביתם ((10.5% מהתושבים) הכריזו עצמם כרומים-קתולים והאחרים (כ-0.5%) ענו שהשתייכו לכנסייה האוונגלית של האחים הבוהמיים ולכנסייה ההוסיטית הצ'כוסלובקית.
לפיכך כ-70% מאוכלוסיית צ'כיה הכריזה עצמה כלא שייכת לאף דת, והצ'כים נתפסים כאחד העמים הפחות דתיים באירופה.
התופעה נקשרה במקרה זה לדחיית מורשת הכנסייה הרומית-קתולית שהייתה בזמנו דת המדינה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, כמו כן להתרחקות מן הדת בימי המשטר הקומוניסטי.
ב-2015 מרכז המחקר Pew מצא עדיין ש-72% מאוכלוסיית הרפובליקה הצ'כית מגדירה עצמה כ"לא דתית", קטגוריה הכוללת את האתאיסטים, האגנוסטיים, ואת אלה שמכריזים ש"אין להם דת כלשהי". 26% הכירזו עצמם כ"נוצרים", רובם רומים-קתולים.
הציר הממשי
Ich hatte viel Bekümmernis, רי&quot;ב 21
Ich hatte viel Bekümmernis (בעברית: היה לי צער רב) רי"ב 21, היא קנטטה בשני פרקים שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר. תאריך ההלחנה המדויק אינו ידוע והיא מסומנת על ידו כיצירה לכל עת (באיטלקית: e per ogni tempo). ביצועה הראשון היה ביום ראשון השלישי לאחר חג השילוש הקדוש, שחל ב-17 ביוני 1714.
היסטוריה ומילים.
מלבד הערכת התקופה שבה הלחין באך את הקנטטה לא ידועים עוד פרטים על כך. אלפרד דירר משער שהוא לא חיבר אותה בבת אחת, אלא צירף בהזדמנויות שונות כמה חלקים שהלחין בנפרד במועדים שונים. ג'ון אליוט גרדינר סבור שביצועה הראשון המלא היה בדצמבר 1713 בהאלה, ואילו ב-1714 ביצע באך גרסה מקוצרת. לאחר מכן השתמש בה באך שוב בהזדמנויות שונות, באופנים ובהרכבים שונים.
הטקסט נכתב כנראה על ידי משורר החצר סלומון פרנק (Salomon Franck) שכתב עוד קנטטות של באך מאותה תקופה. הוא כולל מספר פסוקים מספר תהלים ומחזון יוחנן ופסוק ממזמור של המשורר הגרמני גאורג נוימרק (Georg Neumark).
מבנה והרכב מבצע.
הקנטטה נכתבה בשני פרקים, הראשון נועד לביצוע לפני הטקס בכנסייה והשני אחריו. צורת ביצוע זו אינה חריגה בקנטטות שלו, אך לא בכולן ידוע כיצד התחלקו, בניגוד לזו. היא מבוצעת על ידי שלושה סולנים, סופרן, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שני כינורות, ויולה, אבוב, בסון, ארבעה טרומבונים, שלוש חצוצרות, טימפאני (שניהם מופיעים רק בחלק האחרון) ובאסו קונטינואו עם עוגב. בקנטטה אחד עשר חלקים:
הקלטות.
היצירה הוקלטה מעל ל-40 פעמים על ידי מנצחים רבים, בהם ניקולאוס הרנונקור (ב-1972), סיגיסוולד קאוקן (ב-1988), פיליפ הרווחה (ב-1990), טון קופמן (ב-1994), מסאקי סוזוקי (ב-1999) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
קלוצדרוס מפושק
קלוצדרוס מפושק (שם מדעי: "Calocedrus decurrens") הוא מין עץ מחטני ירוק-עד שתחום תפוצתו הטבעי הוא במערב אמריקה הצפונית, בעיקר בארצות הברית, ממערב אורגון דרך מרבית קליפורניה ובקצה המערבי של נבדה, וכן בקטע קטן בצפון מערב מקסיקו במדינת באחה קליפורניה. העץ גדל בגבהים שבין 50 ל-2,900 מטרים (הגבולות משתנים בהתאם לקו הרוחב). זהו המין הנפוץ ביותר בסוגו, והוא מכונה בארצות הברית "incense cedar", מילולית "ארז הקטורת".
תיאור.
קלוצדרוס מפושק הוא עץ גדול המגיע בדרך כלל לגבהים שבין 40 ל-60 מטרים ולקוטר גזע עד 3 מטרים, אם כי בתחום העליון של הגבהים בהם הוא צומח הוא עץ קטן או שיח. העץ הגדול ביותר הידוע שוכן ביער הלאומי אומפקווה וגובהו 69.8 מטרים הגזע הרחב ביותר משתייך לעץ הגדל ביער הלאומי רוג וקוטר גזעו 4.6 מטרים. נוף העצים חרוטי שבו הענפים התחתונים הם הארוכים ביותר. בעצים צעירים קליפת הגזע חלקה בגוון חום-כתום, וכשהעץ מזקין היא נסדקת, מקבלת גוון אפור, ומתקלפת ברצועות ארוכות בחלק התחתון של הגזע. עובייה בין סנטימטר ל-15 סנטימטרים.