על פי האקדמיה ללשון העברית (מס' פנייה: 47378) יש לעשות שימוש במושג "כלכלה משתפת" ולא "כלכלה שיתופית", שכן "שיתופי" משמעו שייכות לכל, דהיינו לפלטפורמה שיתופית דין אחד לכל. לדוגמה, במושב שיתופי, האדמות, הכלים החקלאיים, הבתים והתוצרת החקלאית הם רכוש אגודה משותפת לכלל החברים, ואילו בית המגורים וחשבון הבנק של כל משפחה הוא פרטי. בכלכלה משתפת ההפך הוא הנכון. עיקר הערך שייך לבעלים וליזמים של הפלטפורמה והערך הפרטי (בדומה לבית ולחשבון הבנק) שייך למשתמשים. למעשה, בעלי הפלטפורמה משתפים את המשתמשים ביצירת הערך ונותנים להם ליהנות מהערך שנוצר. שיתוף הוא מצב בו ישויות שונות מפיקות תועלת זו מפעולתה של זו ותלויות זו בפעולתה של זו. אבל בכלכלה המשתפת המצב איננו סימטרי ולמעשה הפלטפורמה מקבלת את עיקר הערך ובפרט, החברה לא תלויה בפרט שמשתמש בה אלא בקהילה ויכולה לדוגמה להוציא את הפרט מהפלטפורמה במקרה שהתנהגותו לא סבירה בעיניה. לעומת זאת, צריכה שיתופית היא אכן סימטרית (בין הצרכנים) ולכן השימוש במונח זה בעברית תקין.
אה בינג
אה בינג או אבינג המכונה "העיוור"(בסינית מנדרינית תקנית: 阿炳, 17 באוגוסט 1893 וושי - 4 בדצמבר 1950) נולד הואה יאן-ג'ון (华彦钧) היה מוזיקאי סיני, אמן רחוב שחי בוושי, נגן ארהו ופיפה ומלחין. מיצירותיו, אותן לא כתב, רק שש הוקלטו בשנת 1950 לפני מותו, כשהידועה בהן היא "ארצ'ואן יינגיואה". ("הירח משתקף במעין השני")
חייו.
ילדותו ולימודיו.
אה בינג נולד בשנת 1893 בעיר וושי, ממערב לשאנגחאי, אז באימפריה סינית. אמו, שהתאלמנה מבעלה הראשון, נישאה לכהן דת ומוזיקאי אאויסטי ידוע בשם הואה צ'יינג-הא. משפחתה של אימו התנגדה להחלטתה והיא נפלה לדיכאון ונפטרה שנה אחרי לידת בנה, אה בינג. בגיל 8 הילד הלך לחיות עם אביו במקדש לייזון הטאואיסטי. שם קיבל את השם הואה יאן-ג'ון והתחיל ללמוד בבית ספר.
אביו, שניגן בכלי נגינה רבים הנהוגים במוזיקה הדתית הטאואיסטית, לימד אותו מוזיקה. בהמשך למד אצל מורים נוספים. בגיל 10 למד לנגן בטי צה, כלי נשיפה מבמבוק הדומה לחליל ובגיל 12 למד לנגן בכלי מיתר הקרוי ארהו. השיעורים והתרגולים היו יחסית קשים בשביל אה בינג. למשל, היו מאלצים אותו לתלות משקולות בקצה החליל כדי שיגביר את נשיפתו. את הופעותיו הראשונות החל אה בינג מגיל 17 כשהופיע בטקסים דתיים לחתונות ולוויות, שבהם הצטיין בכישורי נגינתו, בזמרה ובמשחק. הוא עשה זאת במסגרת הרכב למוזיקה טאואיסטית מסוג "צ'וי גו" שכלל כלי נשיפה והקשה. יש אומרים, שמתוך קנאה בכישרונו היוצא דופן, סולק אה בינג לבסוף מההרכב. בעקבות זאת עבר לנגן ברחובות העיר.
המשך פעילותו המוזיקלית.
במות אביו בשנת 1914 ירש יחד עם בן דודו את האחראיות על אחזקת המקדש. אולם הוא התמכר לסם אופיום ולא ניהל טוב את המקום. בעקבות זאת הידרדר לעוני ובגיל 34, חלה בעגבת ואיבד כמעט לחלוטין את ראייתו. מאז הפך לחסר בית וחי ברחוב. הוא התפרנס כאמן רחוב מנגינה בארהו ובפיפה וקרא לעצמו "אה בינג העיוור". מאוחר יותר בשנת 1939 התחתן עם אלמנה בשם דונג קווידי. לאחר נישואיו, נהג לנגן בכל יום אחרי הצהריים בגן הציבורי והיה מסיים את היום על ידי נגינה בארהו תוך כדי הליכה לביתו.
אה בינג התפרסם לא רק הודות לכישרון נגינתו, אלא גם הודות לקטעי המוזיקה שהלחין, ביניהם בהשראת האקטואליה, למשל אירועי מלחמת סין-יפן השנייה. התקדמות הכוחות היפנים בסין וכיבוש העיר וושי אילצו את אה בינג להימלט לשנגחאי, בעוד אשתו שבה לכפר הולדתה. אה בינג הופיע בתקופה זו במופעי "קונצ'ו", צורה של אופרה סינית מסורתית. בשנת 1939 חזר עם זאת, לוושי וחידש את הופעותיו כנגן רחוב. שלטונות הכיבוש היפנים לא אהבו את חופש הביטוי שגילה באמנותו וב-1945 אסרו עליו לבצע בפומבי יצירות הקשורות לאקטואליה. בשנת 1947 הוא חלה במחלה בכבד ונאלץ להפסיק לנגן ולהלחין. בשנים האחרונות לחייו עסק בתיקון כלי מיתר מסורתיים מסוג הוצ'ין.
בקיץ 1950, בימי תחילת המשטר הקומוניסטי בסין, לבקשת שני מורים מהקונסרבטוריון המרכזי למוזיקה, יאן איין ליו וקאו אן-הא, הסכים אה בינג לחזור לנגן לצורך הקלטות. אחרי שלושה ימי חזרות, הקליט פעמיים - שלושה קטעים בנגינת ארהו ושלושה אחרים בנגינת פיפה, שהולחנו על ידו. למרת רוחו, הוא לא הצליח להקליט דווקט את יצירתו החביבה עליו ביותר "מיי הואה סאנונג", בגלל חוסר מקום ברצועות ההקלטה. אה בינג תכנן אז יחד עם המורים לבצע הקלטה נוספת בעוד חדשים אחדים ולקבל משרת מורה בקונסרבטוריון. התוכנית לא יצאה לפועל עקב החמרת מצבו הבריאותי ומותו בדצמבר אותה השנה. אשתו נפטרה שלושה חודשים אחריו.
אה בינג נקבר בבית הקברות של המקדש הטאואיסטי שבו שהה בנעוריו.
יצירותיו.
אה בינג הלחין מאות קטעים מוזיקליים (אולי 600), ביניהם המפורסם ביותר הוא "ארצ'ואן יינגיואה" שנשאר תקן זהב לכלי נגינה ארהו. על אף ההקלטות הבודדות שהוזכרו ומחסור במידע על שאר לחניו שלא העלה על תווים, נחשב אה בינג לאחד המוזיקאים הגדולים של סין במאה ה-20.
דוד מימון (פירושונים)
ה' אלן אור
דוד מיימון
דונה גרציה מנדס
דונה גרציה מינדיס
גרסיה מנדסיה
גרסיה מינדיסיה
מאיר ליבוש מלבי&quot;ם
מאיר מלבים
מנחם בן אהרן בן זרח
ארמיץ ארנה
משתנה דמה (סטטיסטיקה)
משתנה דמה הוא משתנה בלתי-תלוי, נוסף על המשתנים הנבדקים במחקר, שמציין את קיומו או היעדרו של אִפיון איכותי מסוים, כלומר, משתנה של אפיון שלא ניתן לכמת אותו, כמו מין או מדינה. משתנה זה משולב באומדן של משוואת רגרסיה, בדרך כלל בצורה בינארית. דהיינו, הערכים של 0 או 1 משמשים למשתנה זה כדי להצביע על קיומו או היעדרו של המאפיין.
דוגמאות:
ג'סיקה ביל
אה בין
אדם מקיי
אדם מקיי (באנגלית: Adam McKay; נולד ב-17 באפריל 1968) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק, שחקן וקומיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה.
מקיי נולד בפילדלפיה. הוא למד שנה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת טמפל, אך פרש חודשים ספורים לפני סיום לימודי התואר הראשון.
קריירה.
הוא עבר לשיקגו ועסק בסטנד-אפ. בשנים 1995 עד 2001 כתב מערכונים עבור תוכנית הטלוויזיה סאטרדיי נייט לייב, כשבשנים 1997–1999 שימש הכותב הראשי של התוכנית.
ב-2004 יצר עם ויל פרל את הקומדיה "והרי החדשות", אותה גם ביים, שזכתה להצלחה רבה. הוא המשיך לשתף פעולה עם פארל כשחקן, במאי, תסריטאי ומפיק בסרטים "" (2006), "אחים חורגים" (2008), "לספק ת'סחורה" (2009), "החבר'ה האחרים" (2010), "The Virginity Hit" (2010), "קאסה דה מי פאדרה" (2012), "הקמפיין" (2012) "חדשות בהפרעה" (2013) ועוד. ב-2007 יצר עם פארל את אתר האינטרנט "Funny or Die" ובו סרטונים קומיים.
מקיי שכתב את התסריט לסרט "אנטמן" שיצא ב-2015. הוא כתב וביים את הסרט "מכונת הכסף" (2015), הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר בהם לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר ומקיי זכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. סרטו הבא, "סגן הנשיא" (2018), היה מועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב ומועמד לשבעה פרסי אוסקר בהם לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר ולתסריט המקורי הטוב ביותר.
הוא הבמאי והמפיק של סדרת הטלוויזיה "יורשים" ששידורה החל ב-2018 ברשת HBO. על עבודתו כבמאי הסדרה, זכה בפרס גילדת הבמאים של ארצות הברית.
ב-2021 יצא בנטפליקס הסרט שכתב וביים "אל תסתכלו למעלה".
בשנת 2022 עלתה ברשת HBO הסדרה ", אותה מקיי ביים והפיק. באותה שנה לקח חלק בהפקת הסרט "Fresh"." עוד באותה שנה החל לעבוד על בימוי מיני-סדרת הדרמה "Kings of America" בכיכובה של איימי אדמס; אשר מתוכננת לעלות ברשת נטפליקס במהלך שנת 2023.
חיים אישיים.
מקיי נשוי לבמאית האמריקאית-יהודית שירה פיבן (אחותו של השחקן ג'רמי פיבן). לזוג שתי בנות.
ביסקסואלים
נבחרת ארגנטינה ברוגבי
נבחרת ארגנטינה ברוגבי, המכונה "לוס פומאס" (בספרדית: Los Pumas; מילולית: "הפומות") מייצגת את ארגנטינה בתחרויות בינלאומיות של רוגבי יוניון, בהן גביע העולם ברוגבי ואליפות דרום אמריקה ברוגבי. הישג השיא של הנבחרת הוא המקום השלישי בו סיימה בגביע העולם ב-2007. ארגנטינה זכתה בכל אליפויות דרום אמריקה שבהן השתתפה.
היסטוריה.
מהגרים בריטים הביאו את הרוגבי לארגנטינה, והמשחק הראשון על אדמתה נערך ב-1873. ב-1899 פעלו ארבעה מועדוני רוגבי בבואנוס איירס, והם הקימו את הליגה הראשונה.
ב-1910 הורכבה לראשונה נבחרת מקומית, ומשחק הבכורה שלה היה משחק ראווה לציון 100 שנים למהפכת מאי מול קבוצה שהגיעה מבריטניה והתבססה בעיקר על שחקנים אנגלים, אך כללה גם שלושה שחקנים סקוטים. הנבחרת הבריטית הביסה את ארגנטינה בתוצאה 3-28.
הפעם הבאה בה הורכבה נבחרת ארגנטינה הייתה רק ב-1927, אז הגיעה לארגנטינה קבוצת האריות הבריטים והאירים, המורכבת משחקנים מארבע אומות הבית של בריטניה ומאירלנד. הנבחרות נפגשו לסדרה של תשעה משחקים, ובכולם ניצחו האריות. ב-1932 הגיעו לארגנטינה הג'וניור ספרינבוקס, הנבחרת השנייה של דרום אפריקה, ואף היא ניצחה את ארגנטינה בשני המשחקים שקיימה. ב-1936 הגיעו האריות הבריטים והאירים לסבב משחקים נוסף, וניצחו את ארגנטינה בכל עשרת המשחקים ביניהן. באותה שנה יצאה נבחרת ארגנטינה למשחק החוץ הראשון שלה, בוולפראיסו, מול נבחרת צ'ילה. במשחק זה רשמה ארגנטינה את ניצחונה הראשון, כשהביסה את הנבחרת המקומית 0-29. בשנה הבאה אירחה ארגנטינה את צ'ילה, ורשמה את ניצחונה הביתי הראשון, בתוצאה 0-30.