לאחר המלחמה חזרה העיר לאוקראינה, והפולנים שנשארו נאלצו בעל כרחם להגר לשטחי פולין. הממשלה הסובייטית השקיעה רבות בשיקום העיר, והיא חזרה להיות מרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי של האזור, עם אוכלוסייה של 200,000 איש. באותה תקופה בעיר נבנו מספר מפעלים לרבות מפעל לייצור מכוניות נוסעים ורכב אמפיבי מדגם LuAZ-967. כיום המפעל מתמחה בייצור טרוליבוסים.
מ-1991 נמצאת העיר בתחומי אוקראינה העצמאית.
יהודים.
הקהילה היהודית בעיר נזכרת לראשונה ב-1388. באותה תקופה התגוררו היהודים בעיקר בכפר ז'ידיטין הסמוך. ב-1392 הגיעו למקום קראים. ב-1432 הכריז מלך פולין ולדיסלב השני יגיילו על חלק ממחוזות ליטא כאזורים הכפופים לו, ובשטח זה נכללה גם לוצק. באותה שנה החליט המלך לתת לעיר זכויות מגדבורג, שהיו אמורות להיות שוות לכל התושבים, אך האצולה הקתולית לחצה עליו למנוע את הזכויות מהארמנים ומהיהודים. ב-1495 גורשו היהודים מהעיר במסגרת גירושם של כל יהודי ליטא מהמדינה, אך כבר ב-1504 הותר להם לחזור. כתוצאה ממצבם הדחוק פטר אותם ב-1507 מלך פולין זיגמונד הראשון ממסים. ב-1554 ניתנו זכויות מגדבורג גם ליהודים. ב-1569 אולצו היהודים לשלם חוב למדינה; ומשלא עלה בידם לאסוף את הסכום המספיק, הוחרמו בתיהם ובית הכנסת. אך כבר באותה שנה חל איחוד לובלין, פולין וליטא אוחדו למדינה אחת, ומעמד העיר לוצק בכלל ויהודיה בפרט עלה בתקופה זאת. עסקי היהודים התחילו לפרוח, היהודים ריכזו בידם את תעשיית הבירה, חייטות, מסחר ביערות, והשתתפו בירידים הגדולים בעיר.
בגלל ריבוי בתי המלאכה היהודיים באותה תקופה התחזקה התחרות עם התושבים המקומיים, אשר פנו למלך בבקשה להגביל את חיי היהודים ולהגדיל את עול המיסים עליהם. ואולם מלכי פולין נטו חסד ליהודים, השוו אותם בזכויותיהם לתושבים הנוצרים, והעבירו חוק האוסר על ניצול יהודים והגדלת נטל המיסים ללא הסכמתם של האחרונים. בנוסף נאלצו פקידי הממשל לתת דו"ח מפורט על גודל המיסים שהם אמורים לאסוף (1580).
בשנת 1600 קיבלו היהודים מהמלך זיגמונד השלישי זכויות אשר היקנו להם ניהול עצמי של קהילתם. חלק מהמבצר העתיק של לוצק ניתן לקהילה, למרות מחאת הנוצרים; במקום הוקם בית כנסת מבוצר עם עמדות ירי והגנה מזוינת.
בתקופת מרד חמלניצקי נפגעה הקהילה היהודית בעיר, אך חיש מהר השתקמה וחזרה להיות חברה מרכזית בוועד ארבע ארצות. בעיר כיהנו גדולי הרבנים של התקופה, והתקיימו ישיבות רבות. הרבנים הידועים באותה תקופה: משה בן יהודה הכהן, יעקב שור, יואל היילפרין "הגדול", יצחק בן אברהם.
בעיר התקיימה גם קהילה קראית קטנה, שהוציאה מתוכה אנשי רוח, הידועים בהם הם: לוצקי, סולטאנסקי ואברהם פירקוביץ'. מספר החברים בקהילה זאת עלה בקושי על 100 בתקופת הפריחה.
ב-1764 אירעה בעיר עלילת דם נגד היהודים, ולאחריה פרעות, שבהן נהרג רב הקהילה יהודה זאב בן טוביה. ב-1768 נהרגו יהודים נוספים בעקבות מרד ההיידמקים בשנה זו. ב-1795, בעקבות חלוקת פולין השלישית, צורפה לוצק לאימפריה הרוסית, ויהודים רבים מהכפרים הסמוכים– שגורשו משם לפי חוקת היהודים מ-1804 – התיישבו בעיר. בתקופה זו גדלה הקהילה משמעותית: מ-1,012 נפש ב-1765 ל-5,010 ב-1847. בין 1844 ל-1862 חיה הקהילה בפחד מתמיד מפני הגירוש, שכן נחקק חוק חדש על איסור מגורי היהודים במרחק 50 מיל מהגבול.
בתקופה זו השתייכו מרבית היהודים בעיר לתנועת החסידות, שהתפשטה באזור. החסידויות החזקות בעיר היו קרלין וצ'רנוביל, שיוצגה על ידי האדמו"ר מטריסק. ב-1910 היו בעיר 20 בתי כנסת ובתי תפילה שונים.
במלחמת האזרחים ברוסיה נפגעו היהודים מאוד מצבאו של סימון פטליורה וחיילי פולין (ע"ע פרעות פטליורה). בעיר אורגנו גדודים להגנה יהודית.
כשב-1920 צורפה העיר סופית למדינה הפולנית הצעירה, והממשלה התחילה בפיתוח תעשייתי מואץ של האזור, עסקי היהודים הסנדלרים הקטנים נפגעו מאוד מבית החרושת הגדול "בטיה" שייסדה הממשלה. ב-1939 בעיר היו 19,000 יהודים, שהיוו 46% מהאוכלוסייה. בעיר התקיימו כ-50 בתי כנסת, תלמודי תורה וישיבות, ורשת בתי ספר של רשת החינוך "תרבות". בעיר יצא גם עיתון ביידיש: "ווהלינר פרעסע". כרב העיר כיהן הרב זלמן סורוצקין. בעיר גם ישב ר' יוחנן פרלוב, האדמו"ר מקרלין-לוצק. אדמו"רים נוספים בעיר היו משפחת קצנלבויגן משושלת נישכיז, רבי יחיאל מיכל לנדמן משושלת סטרליסק, רבי פנחס רבינוביץ צאצא של רבי פנחס מקוריץ, רבי מרדכי וחתנו רבי אלעזר סאפיאן מחסידות קשיבקא, רבי צבי אריה לנדא משושלת אליק, רבי חנינא רוקח משושלת בעלז ורבי יצחק יונגרלייב מהורחוב. היהודים בלוצק לקחו חלק גם בפוליטיקה הארצית וב-1930 נבחר העו"ד ד"ר מוריס רוטפלד לסיים, הפרלמנט הפולני.
כשלעיר הגיעו כוחות ברית המועצות מצאו בה יהודים פולנים מקלט מהגרמנים שבמקביל כבשו את פולין. השלטון החדש הזדרז להשתלט על כל החיים היהודיים, סגר את רוב בתי הכנסת ובתי הספר ואת פעיליהם היגלה לסיביר ולמחנות עבודה.
השואה.
יהודים צעירים רבים הצליחו להימלט עם נסיגת הרוסים, ואחרים כבר גויסו לצבא האדום. מיד עם כניסת הגרמנים ב-25 ביוני 1941 רוכזו כל היהודים בגטו, ובימים שלאחר מכן נרצחו 5,000 מהם. בגטו הוקם יודנראט אשר הורכב מ-12 איש. ראשיו ניסו לעשות כל שביכולתם כדי להתגונן בפני המגפות. ביוני 1942 ברחו כ-500 צעירים ליערות כדי להצטרף לפרטיזנים, אך רובם נרצחו על ידי הגרמנים. אלו שהצליחו להימלט הצטרפו לגדוד בפיקודו של יואל שצ'רבטו. בין 19 ל-23 באוגוסט שולחו 17,000 מתושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ או חוסלו על ידי הוורמאכט ונקברו בקברי אחים. 500 בעלי מלאכה ניסו להתמרד, אך המרד נכשל וגם הם חוסלו.
בעיר בת-ים נקרא לזכרם רחוב "קדושי לוצק" שבשיכון עמידר וכן בית-תרבות בשם זה.
ערים תאומות.
ללוצק תשע ערים תאומות:
קאחטי
קחטי
קחתי
קוורלי
ע'ברלי
קברלי
טול (להקה)
דיאנה נולאן
דיאנה ניקול נולאן (נולדה ב-25 באוגוסט 1979 במישיגן) היא כדורסלנית אמריקאית המשחקת בליגת ה-WNBA.
קריירה בתיכון.
נולאן למדה ב"תיכון צפון פלינט" הנמצא בעיר פלינט, מישיגן. בשנים 1994 ו-1995, הובילה נולאן את התיכון לאליפויות הלאומיות של מישיגן ואף זכתה בתואר "גברת הכדורסל" של מישיגן.
קריירה בקולג'.
נולאן למדה באוניברסיטת ג'ורג'יה, ובדצמבר 2001, סיימה את התואר שלה בפיתוח הילד והמשפחה. את קבוצת הכדורסל של הקולג' שנקראה, ליידי בולדוגס, הובילה נולאן למאזן של 86 ניצחונות לעומת 12 הפסדים.
קריירה ב-WNBA.
בדראפט ה-WNBA של 2001, נבחרה נולאן במקום השישי, על ידי דטרויט שוק. באותו הזמן, היא קיבלה את הכינוי "טוויטי", והפכה לאהובת הקהל בשל הניתור המדהים שלה.
בסוף עונת 2006, זכתה נולאן בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-WNBA, לאחר שהובילה את דטרויט לזכייה באליפות השנייה בתולדותיה.
קריירה בינלאומית.
בפגרת ה-WNBA שלפני 2004, שיחקה נולאן בקבוצה הספרדית, סרגוסה ובפגרה שלפני עונת 2006, שיחקה נולאן באנדה רמת השרון מישראל.
צפון ודרום (משחק מחשב)
צפון דרום (באנגלית: North &amp; South) הוא משחק וידאו המשלב אסטרטגיה ואקשן המתרחש במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. המשחק יצא לשווקים בשנת 1989 על ידי חברת Infogrames.
מהלך המשחק.
בתחילת המשחק על השחקן לבחור את הצד אותו ישחק (הצפון או הדרום) ואת השנה בה יתחיל (1861-1864). המשחק עצמו מתרחש על מפה של ארצות הברית המחולקת למדינות השונות. המטרה היא להשתמש ביחידות הצבא על מנת לכבוש את כל שטחי הצד היריב.
ניתן לקבל יחידות נוספות בשתי דרכים: הראשונה, הצד המחזיק בצפון קרוליינה מקבל מדי פעם סיוע דרך הים של יחידה אחת. השיטה השנייה והנפוצה יותר היא דרך רכבות. כל שחקן המחזיק בשתי תחנות רכבת (לפחות) המקושרות במסילה יקבל בסוף כל תור סכום כסף מסוים. כאשר די כסף יצטבר הוא יוחלף בגדוד צבא שניתן למקמו במפת המשחק.
כאשר שתי יחידות אויבות נפגשות המשחק עובר למצב של קרב, בו כל צד שולט בצבא המורכב מחיל רגלים, פרשים וארטילריה בזמן אמת. יחידת צבא בסיסית כוללת שישה חילי רגלים, שלושה פרשים ותותח אחד, כאשר ניתן למזג עד שלוש יחידות שונות לצבא אחד עד למקסימום של 18 חילי רגלים, 9 פרשים ושלושה תותחים. כאשר צבא כזה נלחם יחידות החי"ר והפרשים הנוספות (מעבר לשישה חילים ושלושה פרשים) ממתינות כתגבורת, ויכנסו לשדה הקרב רק לאחר שהכוח הראשוני יושמד.
כאשר נכבשת מדינה ובה תחנת רכבת יש צורך לכבוש את התחנה בנפרד במעין משחק פעולה קצר של חייל אחד מול מגיני התחנה ומכשולים שונים. בדרך דומה, אם השחקן שולט במדינה בה עוברים פסי הרכבת של יריבו הוא יכול לשדוד את הרכבת ולקבל את הכסף המגיע לצד היריב.
במפה ישנם גם מקסיקני ואינדיאני שרנדומלית יילחמו באחד הצדדים, אולם ניתן לבטל אותם.
מאזהמטה
מאזהמטה (Masematte) הוא סוציולקט מהמאה ה-19, שאותו דיברו עניי העיר מינסטר שבצפון-מערב גרמניה. מקור השם במילה העברית "משא ומתן".
עם בניית התעלה שחיברה את העיר דורטמונד ואת נהר האמס – שעברה בעיר מינסטר, נפתח במינסטר נמל מסחרי גדול למדי שהביא עמו סוחרים, עובדים זרים, תעלולנים וצוענים רבים. התערובת הזאת עם עניי העיר בשנות התשעים של המאה ה-19 הולידה את הסוציולקט מאזהמטה.
אוצר המילים של המאזהמטה מוצא את שורשיו בשפות הצוענים למיניהן, יידיש והרוטוֶולש (Rotwelsch), שפת הנוכלים של מדינות מערב אירופה. לצד שפות אלו קיימת השפעה של שפות השבטים הגרמאניים שאכלסו את וסטפליה והשפעות מהשפות הסלאביות והרומאניות.