ב-1973 עיצבה קרינגטון פוסטר עבור התנועה לשחרור נשים במקסיקו, "Mujeres conciencia" (תודעה נשית), ובה "חווה החדשה". הפמיניזם האישי של קרינגטון התמקד בעיקר בחופש המחשבה, מתוך ההבנה שחופש זה אינו בר השגה ללא שיהיה קודם גם חופש פוליטי. מתוך אמונתה זו, קרינגטון פעלה למען שיתוף פעולה וחלוקת ידע בין תנועות הנשים בארצות הברית ומקסיקו כדי לקדם את מטרת השחרור. בזכות מחויבותה זו, זכתה קרינגטון בפרס מפעל חיים מטעם שדולת הנשים למען האמנות בוועידתן בניו יורק ב-1986.
עבודתה במקסיקו נחשבת לחלק מתנועה סוריאליסטית נשית שהיא במובנים רבים נפרדת מהתנועה הסוריאליסטית האירופית, שבה שלטו הגברים. השילוב של המרחק מן האמנים המובילים של התקופה, דוגמת סלבדור דאלי ורנה מגריט, החברות בין הנשים (ביניהן קרינגטון, וארו, וקאטי הורנה), והעושר התרבותי והמיסטי של מקסיקו שימשו כר פורה לאמניות. סלבדור דאלי כינה את קרינגטון "האמנית החשובה ביותר".
נישואיה השניים.
מאוחר יותר היא התחתנה עם אמריקו וייס (המכונה "צ'יקי"), יליד הונגריה שנת 1911, צלם ומנהל חדר החושך של רוברט קאפה במהלך מלחמת האזרחים הספרדית. נולדו להם שני בנים: גבריאל, אינטלקטואל ומשורר, ופאבלו, רופא ואמן סוריאליסטי. צ'יקי וייס נפטר ב-17 בינואר 2007, בביתם. הוא היה בן 97.
מותה.
לאונורה קרינגטון נפטרה ב-25 במאי 2011, בגיל 94, בבית חולים במקסיקו סיטי, כתוצאה מסיבוכים של דלקת ריאות.
תמות ועבודות עיקריות.
בניגוד לרבים מהתנועה הסוריאליסטית, קרינגטון לא התעניינה בכתביו של זיגמונד פרויד. היא התרכזה בריאליזם קסום ובאלכימיה והשתמשה בפרטים אוטוביוגרפיים ובסמליות כנושאים בציוריה. קרינגטון רצתה להציג מיניות נשית כפי שהיא חוותה אותה, ולא כמו שהאמנים הגברים של הסוריאליזם אפיינו את המיניות הנשית. עבודתה של קרינגטון משנות ה-40 של המאה ה-20 מתמקדת בתפקידן של נשים בתהליך היצירה.
דוגמה לכך מצויה בציור "דיוקן עצמי" (1938), בה קרינגטון מציעה פרשנות אישית למיניות הנשית, על ידי הסתכלות על המציאות המינית שלה, ולא בהחלת תאוריות בנושא. בכך, קרינגטון חתרה תחת התפקיד הגברי המסורתי של התנועה. בציור, מופיע צבוע שהוא שילוב של הזכר והנקבה, שהם ביחד השלם, במטאפורה לעולמות הלילה והחלום. הסמל של הצבוע הוא נוכח בציורים רבים של קרינגטון, ומאוחר יותר, שימש כייצוג של קרינגטון בעבודתו של מקס ארנסט "La Debutante" בספרו "The Oval Lady". אמנותה של קרינגטון גם כוללת דימויים רבים של סוסים, מהם הוקסמה כבר בילדותה, ובהמשך הופיעו סוסים גם בכתביה.
הספר שלה "The Hearing Trumpet" (חצוצרת השמיעה) עוסקת בהזדקנות והגוף הנשי. הסיפור עוקב אחר מספר נשים זקנות, אשר מייצרות סוג של אנרכיה בחייהן, כשהן קוראות תיגר על התדמית שלהן כחסרות ערך, ומייצרות ביניהן אחווה מלאת יופי. הספר גם מותח ביקורת על ביזוי העירום הנשי, והוא נחשב לאחד הספרים הראשונים שעוסקים בנושא של זהות מגדרית. הדמות של כרמלה בספר מבוססת על חברתה בחיים, רמדיוס וארו.
התערוכה החשובה הראשונה של עבודתה נערכה ב-1947, בגלריית פייר מאטיס בניו יורק. אחר כך, היא הוזמנה להציג את עבודתה בתערוכה בינלאומית של סוריאליזם, בו הייתה האמנית האנגליה היחידה. היא הפכה לסלבריטי כמעט בן לילה. במקסיקו, היא חיברה ופרסמה מספר ספרים.
על אף הפרסום הגדול שלה במקסיקו, ארצות הברית ובמקומות אחרים, באנגליה, מולדתה, נטו להתעלם ממנה. אך ב-17 ביוני ועד ה-12 ספטמבר 2010, התקיימה תערוכה של עבודתה באנגליה, לראשונה מזה 20 שנה, כחלק מפרויקט בינלאומי אשר נקרא "חברות סוריאליסטיות", שבא להלל את תפקידן של נשים בתנועה הסוריאליסטית. עבודתה הוצגה לצד יצירות של חברותיה הקרובות, הציירת הספרדייה רמדיוס וארו (1908-1963) והצלמת ההונגריה קטי הורנה (1912–2000).
ב-2013, קרינגטון הייתה הנושא של רטרוספקטיבה בשם "The Celtic Surrealist" (הסוריאליסטית הקלטית) במוזיאון האירי לאמנות מודרנית, בדבלין. התערוכה בחנה את הרקע האירי של האמנית והאירה זרקור על היבטים תרבותיים, פוליטיים, ונושאים מיתולוגיים הנוכחים בעבודתה.
ב-2005, נמכרה במכירה פומבית בשל כריסטי עבודתה של קרינגטון "(El Juglar" (הלהטוטן), והביא מחיר של $713,000, מחיר שיא לעבודה של צייר סוריאליסטי חי.
ב-2015, קרינגטון כובדה בגוגל דודל לציון יום הולדתה ה-98. הדודל היה מבוסס על הציור שלה, "How Doth the Little Crocodile". הציור היה בהשראת שיר של לואיס קרול בספר אליסה בארץ הפלאות. הציור הזה בסופו של דבר עובד לפסל "Cocodrilo" הממוקם בפסיאו דה לה רפורמה במקסיקו סיטי.
ויטו קורליאונה
דון ויטו קורליאונה (באנגלית: Vito Corleone) הוא דמות בדיונית מספרו של מריו פוזו, "דון קורליאונה איש המאפייה" ומסדרת סרטי "הסנדק" שנוצרה בעקבותיו, והדמות המרכזית במרבית הסרט הראשון בסדרה. הוא מגולם בידי מרלון ברנדו בסרט הראשון (1972) וע"י רוברט דה נירו בסרט השני (1974).
ביוגרפיה בדיונית.
חייו המוקדמים של דון קורליאונה מוצגים בסרט השני.
ויטו אנדוליני נולד ב-1892 בקורליאונה שבסיצילה. על העיירה הזו מטיל אימים איש מאפיה מקומי בשם דון צ'יצ'ו.
ויטו ברח מסיציליה לאחר שכל משפחתו נרצחה על ידי דון צ'יצ'ו; תחילה אביו, אנטוניו, שהתחצף לדון צ'יצ'ו. אחריו אחיו הגדול פאולו, שנשבע לנקום ומחוסל במהלך ההלוויה. אימו מתחננת לדון צ'יצ'ו שירחם על בנה בן ה-9, ויטו ולא יחסל אותו כפי שחיסל את שאר משפחתה, אבל דון צ'יצ'ו טוען שכשיתבגר, ינסה ויטו להתנקש בו. האם ניסתה לאיים עליו אך נורתה למוות וויטו בורח לעיר.
בקורליאונה משפחה אחת מפרה את כלליו של צ'יצ'ו ועוזרת לוויטו. היא שמה אותו באוניה לניו יורק. בניו פקיד משנה את שם משפחה לשם העיר. ויטו אנדוליני הוא מעתה ויטו קורליאונה. ויטו גדל בניו יורק תחת חסותה של משפחת אבנדנדו.
עלייתו לגדולה.
ב-1917, ויטו וחברו ג'נקו אבנדנדו, עובדים יחד במכולת של אביו של ג'נקו. ויטו מתפטר לאחר שמאפיונר מקומי בשם דון פאנוצ'י מאיים על בעל המכולת ויטו מתפטר ומוחלף על ידי אחיינו של פאנוצ'י. ויטו מתחיל לבצע את פשעיו הראשונים עם כמה מחבריו, סאל טסיו ופיטר קלמנצה. בהמשך גם ג'נקו מצטרף אליהם.
לאחר ארבע שנים של פשיעה בצילו של פאנוצ'י, האחרון דורש סכום גדול יחסית מרווחיהם של ויטו וחבריו. חבריו מסכימים, אך ויטו מתנגד. ויטו פורץ לביתו של דון פאנוצ'י ויורה בו למוות בעזרת אקדח עטוף במגבת. ויטו הופך להיות סנדק הפשע החדש. לאחר כמה שנים הוא חוזר לקוליאונה, מחסל את דון צ'יצ'ו, (כפי שזה ניבא בעצמו) והופך להיות דון העיר.
משפחת קורליאונה.
לפני מעלליו כפושע הוא התחתן עם קרמלה, גם היא, כמו רוב אנשיו, סיציליאנית במקור. נולד לו בנו הבכור סאנטינו "סאני", ואחריו נולדים לו בנו השני פרדריקו "פרד", בנו השלישי מייקל, ובתו היחידה קוני. ויטו וקרמלה אימצו גם ילד יתום בשם טום הייגן שסאני הכיר כילד.
הקמת משפחת הפשע.
דון ויטו קורליאונה הפך לראש משפחת הפשע קורליאונה ומכונה על ידי מכריו בעולם הפשע "הסנדק". הוא הקים את חברת הקש שלו, "שמן זית ג'נקו" בשנות ה-20. מלבד זאת הוא חולש בכמה אזורים בארצות הברית על מספר בתי קזינו ובתי בושת, שמופעלים על ידי כמה מאות אנשים. ויטו עוסק גם לחימה בכוחות המתנגדים לו, כגון משפחות פשע אחרות ואנשי מאפיה נוספים. מדי כמה שנים מתנהלת מלחמת מאפיה ביניהם. הוא הקים מספר כנופיות, כוחות מזוינים שמפוזרים באזורי פשיעה.
ויטו הוא ראש המשפחה ומנהל את העסקים האלה. תחתיו ישנם אנשים רבים אשר מסייעים לו לנהל את עבודתו. ג'נקו אבנדנדו שימש כראש חברת "שמן זית ג'נקו" וכקונסיליירי, היועץ של המשפחה, ואחרי מותו טום הייגן היה הקונסיליירי. סאני, קלמנצה, טסיו ואנשים נוספים שימשו כל אחד כראש הכנופיה, כ"קאפו".
אירועי "הסנדק".
אבי המשפחה וסנדק הפשע הוא דון ויטו קורליאונה, ראש משפחת הפשע קורליאונה. שניים מהחשובים שבאנשי משפחת קורליאונה הם פיטר "השמן" קלמנזה וסאלבטורה "סאלי" טסיו, חברים ותיקים של ויטו שהקימו עמו את כלל עסקי המשפחה, המשמשים כ"מפקדי גדודים" במשפחה. מבין חמשת ילדיהם של ויטו ואשתו ישנם שלושה העוזרים לו בניהול הארגון: בנו הבכור, סאני, אימפולסיבי ואלים, מעורב בכל עסקי המשפחה; בנו המאומץ, טום הייגן, עורך הדין והקונסיליירי של המשפחה; ופרדו, בנו הפחות מוצלח של ויטו. בנוסף, לוויטו שני ילדים שאינם מעורבים בעסקי המשפחה: הבן הצעיר, מייקל, והאחות הקטנה קוני. בשנת 1941, לאחר המתקפה על פרל הארבור, ביום הולדתו ה-50 של ויטו מתגלה למורת רוחו, מייקל התנדב למארינס, על אף צווי הפטור שהשיג לארבעת בניו. אירוע זה יוצר קרע בן ויטו ומייקל.
לאחר המלחמה, ברון הסמים וירג'יל "הטורקי" סולוצו נפגש עם דון קורליאונה במטרה לסגור איתו עסקה - השקעה כספית של מיליון דולר בתמורה ל-30% מרווחי הסמים. קורליאונה טוען שהעסקים יקלקלו לו את הקשרים ולכן מוותר על העסקה. הוא שולח חייל זוטר בשם לוקה בראצי לרגל אחרי סולוצו. סולוצו כורת ברית עם דון פיליפ טטאליה ומחסל את בראצי ובכך פותח מלחמת מאפיה עקובה מדם.