מבחינה פוליטית אוסטרליה נשלטה במרבית השנים שלאחר מלחמת העולם על ידי המפלגה הליברלית של אוסטרליה וראש הממשלה היה רוברט מנזייס. ב-1951 חתמה אוסטרליה על הסכם ANZUS, הסכם שיתוף פעולה ביטחוני בינה לבין ניו זילנד וארצות הברית. להסכם היו מספר השלכות מעשיות לגבי השתתפות אוסטרלית במספר מבצעים צבאיים בזירה הבינלאומית: בהיסטוריה של מלזיה, במלחמות בקוריאה ובווייטנאם, ובניסויים גרעיניים שביצעה בריטניה בוומרה (מערב אוסטרליה) באמצע שנות ה-50. מאז 1986 אוסטרליה אינה קשורה בצורה חוקתית לבריטניה, אם כי היא עדיין חברה בחבר העמים הבריטי ונחשבת למונרכיה חוקתית, עם המלכה אליזבת השנייה כמלכת אוסטרליה וכראש המדינה וקשריה התרבותיים עם בריטניה הם הדוקים יותר מכל מדינה אחרת. בנובמבר 1999 נערך באוסטרליה משאל עם בסוגיית המעבר למשטר רפובליקני, בו נדחתה ברוב גדול ובכל מדינות אוסטרליה ההצעה להתנתק מהקשרים החוקתיים והסמליים עם בריטניה והכתר הבריטי.
אחרי מלחמת העולם השנייה עברה אוסטרליה תהליכים של תיעוש מואץ ושל מעבר מן הערים לפרברים. ב-1956 אירחה מלבורן את אולימפיאדת הקיץ; דחיפה נוספת למעמדה של אוסטרליה בזירת הספורט והתרבות העולמית התרחשה בשנת 2000, עם האולימפיאדה בסידני.
הממשלה הליברלית בראשות ג'ון הווארד התייצבה לצד ארצות הברית במלחמותיה באפגניסטן ובעיראק. פיגוע התופת באי באלי, שבאינדונזיה בשנת 2002, בו נרצחו עשרות אוסטרלים, חידד את תמיכתם של האוסטרלים במלחמה בטרור ומהומות בין אוסטרלים למהגרים מזרח תיכוניים פרצו בסידני במהלך שנת 2006. בנובמבר 2007, נחלה המפלגה הליברלית תבוסה למפלגת הלייבור בראשות קווין ראד, אשר הצהירה כי תסיג את היחידות הלוחמות של הצבא האוסטרלי מעיראק, אך לא את היחידות העורפיות, ותמתן את מדיניותה הפרו-אמריקאית של המפלגה הליברלית, תוך חיזוק הקשרים עם מדינות אסיה ועם האו"ם.
דעות
דעות הוא כתב עת שיוצא לאור בהוצאת תנועת נאמני תורה ועבודה החל משנת 1998. כתב העת עוסק בהגות יהודית אורתודוקסית מודרנית בישראל, ומעלה לדיון סוגיות חברתיות, הגותיות ותרבותיות. ייחודו של דעות הוא באופי תכניו, החריגים בפתיחותם וכן בחדשנותם לעומת כתבי עת אחרים היוצאים לאור בציבור הציוני דתי.
אפיון כתב העת.
כתב העת דעות יוצא לאור על ידי תנועת נאמני תורה ועבודה משנת 1998 (החל משנת 2004 גם בשיתוף עם "מרכז יעקב הרצוג" השייך לתנועת הקיבוץ הדתי). בכתב העת כותבים אנשי רוח ואקדמיה, הוגי דעות, אנשי הקיבוץ הדתי, ורבנים מתונים, ביניהם גם רבנים בולטים המלמדים ועומדים בראש ישיבות הסדר. כתב העת יוצא לאור פעם בחודשיים, ורבים מתכניו מועלים גם לאתר האינטרנט שלו.
"דעות" עוסק בשאלות הנוגעות לדרכה של הציונות הדתית כגון: היחס בין פמיניזם ליהדות, היחס בין פוסטמודרניזם ליהדות, שילוב האקדמיה בעולם הדתי, היחס לזרמים יהודים לא-אורתודוקסיים, היחס לנוכרים ולדתות אחרות, ביקורת על מצב שירותי הדת בישראל (ובכלל זה בתי הדין הרבניים), משבר המנהיגות בחברה הדתית, היחס לניצול מיני ופגיעות מיניות בציבור הדתי, דרכה של מערכת החינוך הדתית, ועוד. לצד אלו עוסק כתב העת בסוגיות תרבותיות והגותיות כמו אמנות יהודית, שירה דתית, היחס לגוף בחברה הדתית (לכך הוקדש גיליון 43 של דעות), היחס בין הלכה לרוחניות (גיליון 40), ועוד.
לכתב העת סגנון כתיבה אקלקטי, והוא מכיל מאמרים תורניים, הגותיים ואקדמיים, ראיונות עם דמויות ציבוריות או מיוחדות, מדורי אמנות וביקורת תרבות, ועוד.
רוב קוראיו של "דעות" משתייכים לציבור האורתודוקסי-מודרני, אך בהיותו מופץ בקרב אנשי ציבור, רבנים, ובישיבות של הציונות הדתית, מהווה כתב העת צוהר לעולם רעיוני שונה גם עבור ציבורים שמרניים יותר.
גליונות ומאמרים בולטים.
לאורך השנים עסק לעיתים כתב העת בסוגיות שנחשבו "רגישות" בציבור הציוני-דתי וחלק ממאמריו היו בגדר עיסוק ראשון באותם נושאים מעל במה אורתודוקסית. כמה מהמאמרים שפורסמו בדעות עוררו פולמוס רחב בעולם הדתי. כך למשל המאמרים:
עורכים.
העורך הראשון של "דעות" הוא צחי מזומן, שייסד את העיתון בשנת 1998 יחד עם יו"ר נאמני תורה ועבודה באותה העת, מאיר רוט. מזומן ערך את כתב העת בשבע השנים הראשונות (גיליונות 1-19), ובתקופתו עוצב אופיו. בשנת 2005 החליפה אותו רבקה רוזנר, שערכה את גיליונות 20-32. את גיליונות 33-39 (אוגוסט 2009-אוגוסט 2008) ערך אבישי בר אשר. בשנים 2008-2011 ערך את כתב העת עמרי שאשא (גליונות 40-52). בשנים 2011-2013 ערך את כתב העת אוראל שרפ. בשנים 2014-2017 ערך את כתב העת אריאל הורוביץ (גליונות 64-80).
אביעד עברון ערך את כתב העת בשנים 2017–2019 (גליונות 81 - 89). רעות המבורגר ערכה את כתב העת בשנים 2019-2021 (גליונות 90-97). העורך כיום הוא גילעד הסה.
ערוץ המוזיקה הישראלי
ערוץ המוסיקה הישראלי
פרס עמי
הרכבת התחתית בבודפשט
רעיון &quot;הסדר החדש&quot; באירופה
המכון לאסטרטגיה ציונית
המכון לאסטרטגיה ציונית הוא מכון מחקר ישראלי שמטרתו, כעולה מפרסומיו, "לתרום לשגשוגה של ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי תוך שמירה על ערכיה כמדינה יהודית ודמוקרטית".
המכון הוקם בתחילת שנת 2005 על ידי ישראל הראל ועורך הדין יואל גולובנסקי בין השנים 2012 ל- 2019 עמד בראשו ד"ר יועז הנדל. המכון פועל בירושלים.
פעילויות.
המיזם הראשון של המכון היה הצעת חוקה, שגובשה על ידי צוות מומחים והוגשה בפני ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת ה-16 והכנסת ה-17.
צוותי עבודה נוספים של המכון עוסקים בסוגיות הנוגעות לעתידה הקרוב והרחוק של ישראל:
הפורום האסטרטגי-מדיני.
פורום מומחים ממגוון תחומים המשמש גם כוועדה המייעצת של המכון. בראש פורום זה עמד משה ארנס.
הצוות החוקתי.
צוות מומחים בראשות פרופ' אברהם דיסקין שגיבש את הצעת החוקה של המכון. לקראת כינונה של הכנסת ה-17, התקבצו מספר אנשי אקדמיה, מדינאים, שופטים, רבנים ואנשי ציבור אחרים, וניסחו הצעת חוקה מפורטת למדינת ישראל. בהצעה ניתן דגש על סעיפי הזהות של מדינת ישראל כבית הלאומי של העם היהודי ועל רפורמות משמעותיות בקשר שבין הרשות השופטת לרשויות המחוקקת והמבצעת. חברי צוות החוקה מלבד פרופ' דיסקין הם: פרופ' משה קופל, פרופ' ברכיהו ליפשיץ, השופט (בדימוס) אורי שטרוזמן, הרב דן בארי, ד"ר יצחק קליין, עו"ד יואל גולובנסקי וישראל הראל. הצעה זו היוותה בסיס לעבודתה של ועדת חוקה, חוק ומשפט בבואה להגיש הצעת חוקה בפני הכנסת. ביולי 2006 הגיש המכון לאסטרטגיה ציונית לנשיא המדינה ולכנסת את הצעת החוקה שלו הקרויה: "חוקה למדינת ישראל". צוות החוקה ליווה את הדיונים שניהלה ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת ה-17, בראשותו של ח"כ מנחם בן ששון.
צוות קרקעות.
צוות מומחים בראשות פרופ' ישראל אומן ומזכיר התק"ם לשעבר, דובי הלמן. צוות זה עוסק בגיבוש תוכניות לשמירה על אדמות המדינה בעיקר בגליל ובנגב. בין החברים הנוספים בצוות זה פרופ' גדעון ביגר, פרופ' חיים גבירצמן, פרופ' יוסי כץ וגלעד אלטמן, שהיה אחד ממנהליה של הסיירת הירוקה.
"ריבונות על תנאי".
המכון עוסק בניטור היקף התמיכה של ממשלות זרות בארגונים פוליטיים בישראל. במסגרת פעילות זו ערך המכון בשיתוף עם העמותה לאחריות ארגונים לא ממשלתיים (NGO-MONITOR) מחקר רחב בנושא שבעקבותיו הונחה הצעת חוק חובת גילוי לגבי מי שנתמך על ידי ישות מדינית זרה (בהשראת חוקים דומים הקיימים בארצות הברית ונורווגיה) על שולחן הכנסת. הצעת החוק אושרה בחודש פברואר 2011.
מחקרי דמוגרפיה.
במכון מספר מומחים לענייני דמוגרפיה, דוגמת ד"ר יצחק רביד, יעקב פייטלסון וד"ר מייק וייז, המפרסמים מעת לעת מחקרים בנושא זה. בשנת 2008 פרסם המכון מחקר מקיף של יעקב פייטלסון בנושא המגמות הדמוגרפיות בארץ ישראל (1800-2007). ביולי 2011 פרסם המכון מחקר בנושא המגמות הדמוגרפיות והשלכותיהן על מערכת החינוך בישראל. על פי מסקנות המחקר, הנתונים מצביעים על תהליך של גידול מהיר במספר תלמידי כיתות א' בחינוך העברי בשנים הקרובות, על התייצבות ואף ירידה במספר תלמידי כיתות א' בחינוך הערבי, וכן על ירידה בשיעור תלמידי החינוך החרדי מכלל התלמידים היהודים.
תוכנית מנהיגות צעירה.
תוכנית שמטרתה לאתר ולטפח צעירים שיהוו את מנהיגי המחר של ישראל ברוח הערכים בהם תומך המכון. לשם כך, נבחרת מדי שנה קבוצה של כ-25 צעירים, מרביתם סטודנטים לתארים מתקדמים, לשמש כקבוצת דיון העוסקת בסוגיות בהן מטפל המכון. במסגרת התוכנית, מוזמנים החברים להרצאות ונדרשים ללמוד תכנים ומאמרים של מומחים. במסגרת התוכנית נדרשים החברים להתמודד עם הבעיות האסטרטגיות העומדות על סדר יומה של המדינה באמצעות פרסום ניירות עמדה שיופצו בקרב המערכת הפוליטית והמנהל הציבורי.
בית המדרש לציונות.
מטרת בית המדרש לציונות היא להנגיש את רעיונותיהם וחזונם של הוגיה ומנהיגיה של הציונות מראשיתה לכלל הציבור במדינת ישראל, באמצעות מפגש עם המקורות ההגותיים. הלימוד, הנערך בשיטה בית מדרשית של חברותא ועיון יסודי בטקסט, נועד לייצר בסיס ידע בתחום ולקיים בירור ערכי מתוך היכרות עם ההשקפות של הזרמים הציוניים השונים. בית המדרש החל כיוזמה של בוגרי "תוכנית המנהיגות הצעירה" של המכון. התוכנית מתקיימת כיום במסגרת ארבע קבוצות לימוד, באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במכללת תל-חי וב-"לגלות" – בית מדרש ירושלמי. בין ההוגים הנלמדים: אחד העם, הרצל, א.ד. גורדון, ביאליק, זאב ז'בוטינסקי, הראי"ה קוק ודוד בן-גוריון ועוד. הלימוד מתייחס לסוגיות אקטואליות.