יוסף גלילי (1915 – 2011) היה עיתונאי ופוליטיקאי, חבר בתנועת "השומר הצעיר". גלילי נמנה בין מייסדי קיבוץ שמיר. ובמהלך חייו כתב שמונה ספרים וכן כתבות ומאמרים רבים.
ביוגרפיה.
יוסף גלילי נולד למשפחה זעיר-בורגנית בעיר בלצי שבבסרביה. בשנת 1936 הוא נפרד ממשפחתו וכחבר בתנועת "השומר הצעיר" עלה ארצה עם חבריו להכשרה לקיבוץ שמיר (גבעת ברגיאת - גבעת העקרבים והנחשים) שהמתין לעלייה לקרקע. כאשר הוא הגיע לקיבוץ עבד כפועל בנמל חיפה ולמד עברית. בזכות היותו סוציאליסט מוצהר נבחר להיות הפוליטיקאי הראשון של קיבוצו ונשלח אל כפר עטה, לימים קריית אתא, ל"ליגה הסוציאליסטית". בתקופה זו הכיר יוסף את שושנה פלדנר, פועלת במפעל אתא, סוציאליסטית ומהפכנית כמוהו, והם נישאו. לזוג נולדו שלושה ילדים. בשנת 1944 נוסד קיבוץ שמיר וגלילי היה האחראי על המטעים והנוי בקיבוץ.
בשנת מיד עם הקמת המדינה, יצא גלילי לשליחות מטעם הסוכנות ו"השומר הצעיר" תחילה לאיטליה ולאחר מכן לצרפת. מטרת השליחות הייתה שיקום תנועת "השומר הצעיר" והעלאת יהודי אירופה לישראל. ב-1949 מונה גלילי למנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית במרסיי, משם עלו 200 אלף יהודים בעקבות פעילותו שם. במהלך שהותו בחו"ל הצליח לגייס יהודים ולהעלותם כקבוצה לקיבוץ רוחמה. עם שובו לארץ שימש כמזכיר מפ"ם בלוד ובהרצליה.
בשנת 1957 הוצע לגלילי להיות כתב "על המשמר" באזור הגליל העליון, טבריה ועמק הירדן. גלילי ערך את העלון של הגליל העליון במשך עשר שנים. יותר מאוחר קיבל הצעה לעבוד בתל אביב ככתב "על-המשמר". גלילי היה כתב סוכנות עתי"ם לענייני עלייה, קליטה וחקלאות. הוא כתב את המוספים הכלכליים של "על-המשמר".
כאשר התחילו לבנות את היישוב הצמחוני אמירים, הוגשה תביעת דיבה נגד גלילי עקב פרסום מאמר ביקורת שכתב ב"על המשמר". גלילי זוכה במשפט.
שני אסונות פקדו את גלילי:
כעיתונאי כתב ספרים ואלפי כתבות ומאמרים, ביניהם: "גדוד 21 חטיבת כרמלי; בעקבות לוחמי תש"ח", "אנשים וייחודם", "הקצין עם הגיטרה" - ספר לזכר בנו, עמיר גלילי.
לאחר רצח אשתו הכיר גלילי את סבינה, שותפתו לחיים. המשיך להתגורר בקיבוץ שמיר עד יום מותו. הובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו שמיר, ועל מצבתו נכתב - חי בזמנו .
שר הכלכלה והתעשייה
השר לתשתיות לאומיות, האנרגיה והמים
מ&quot;מ וארשבסקי
ג'דדיה סמית
ג'דדיה סטרונג סמית (באנגלית: Jedediah Strong Smith; 6 בינואר 1799 – 27 במאי 1831) היה פקיד, איש ספר, צייד, צייד פרוות, קרטוגרף ומגלה ארצות של הרי הרוקי, החוף המערבי של ארצות הברית ודרום-מערב ארצות הברית בתחילת המאה ה-19. רק 75 שנים אחרי מותו, שבהן היה אלמוני, התגלה סמית מחדש כאמריקני שמסעותיו הובילו לשימוש במעבר הדרומי, מעבר הרים ברוחב 30 קילומטרים שהיה נקודת המעבר העיקרית בחציית קו פרשת המים של אמריקה עבור מתיישבים בדרכם מערבה דרך שביל אורגון.
סמית נולד ב-1822 למשפחה ממעמד הביניים. בגיל 23, הוא עקר לסנט לואיס והצטרף לחברת סחר הפרוות של ויליאם אשלי (William H. Ashley; 1778–1838) ואנדרו הנרי (Andrew Henry; 1832–1775). סמית הוביל את משלחת המחקר הראשונה המתועדת מאזור הספר של ימת המלח הגדולה לנהר קולורדו. משם הייתה החבורה של סמית לאמריקנים הלבנים הראשונים שחצו את מדבר מוהאבי לתוך קליפורניה. בדרכם חזרה היו סמית ובני לווייתו לאזרחים הראשונים של ארצות הברית שחקרו וחצו ממערב למזרח את הרי סיירה נבדה ומדבר האגן הגדול. סמית ובני לווייתו היו האמריקנים הלבנים הראשונים שסיירו לאורך החוף של קליפורניה (ביבשה) והגיעו עד אדמת אורגון. במהלך מסעות אלו הוא שרד שלושה מעשי טבח שביצעו אינדיאנים ותקיפת דוב. מחקריו והתיעוד שכתב על מסעותיו שימשו אחר-כך כמידע חשוב בתהליך ההתפשטות האמריקנית מערבה.
במרץ 1831, בעודו בסנט לואיס, ביקש סמית מג'ון איטון (John H. Eaton; 1856–1790), שר המלחמה של ארצות הברית, מימון פדרלי למסע מחקר של המערב, אך נדחה. סמית הודיע לאיטון שהוא משלים מפה של המערב על בסיס מסעותיו. במאי של אותה שנה יצאו סמית ושותפיו למסע מסחר מתוכנן לסנטה פה. ב-27 במאי 1831, בזמן שהשיירה שהתה בדרום-מערב קנזס של ימינו, יצא סמית לבדו לחפש מים, ולא שב. כמה שבועות אחר-כך התברר כי נרצח בהיתקלות עם אינדיאנים משבט הקומאנצ'י. גופתו לא אותרה מעולם.
אחרי מותו נשכחו כמעט לגמרי זכרו והישגיו של סמית. בתחילת המאה ה-20 עשו חוקרים והיסטוריונים מאמצים להכיר בהישגיו ולחקור אותם. ב-1918 התפרסם ספרו של הריסון קליפורד דייל (Harrison Clifford Dale) שתיאר את מסעותיהם של אשלי וסמית למערב. ב-1935 נכללה ביוגרפיה קצרה של סמית במילון הביוגרפיות. הביוגרפיה המקיפה הראשונה על סמית הודפסה ב-1936. ביוגרפיה פופולרית שכתב דייל מורגן (Dale Morgan) התפרסמה ב-1953 וקיבעה את סמית כגיבור לאומי.
נעוריו ובגרותו.
סמית נולד ב-6 בינואר 1799 בג'ריקו (Jericho) במחוז טיוגה, כיום חלק מהעיירה ביינברידג' (Bainbridge) במחוז צ'ננגו (Chenango) במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הוא היה אחד מ-14 הילדים של ג'דדיה הראשון, יליד ניו המפשייר, וסאלי סטרונג (Sally Strong). הוריו היו צאצאים למשפחות שעקרו לניו אינגלנד בתקופת ההגירה של פוריטנים מאנגליה בין 1620 ל-1640. מקור השם ג'דדיה מהתנ"ך, והוא תעתיק לאנגלית של הכינוי יְדִידְיָה שהעניק נתן הנביא לשלמה. סמית קיבל חינוך בסיסי, למד מעט לטינית וכתיבה נאה. סביב שנת 1810, הסתבך אביו של סמית, שניהל חנות מכולת, בפרשיה משפטית הקשורה לכסף מזויף, שבעקבותיה החליט האב לעקור עם משפחתו מערבה למחוז אירי שבפנסילבניה.
כנער הצטרף סמית לכנסייה המתודיסטית, ובניגוד למרבית עמיתיו הוא תואר על ידי חבריו והביוגרפים שלו כנוצרי אדוק. בגיל 13 החל סמית הבן לעבוד כפקיד על סיפונה של ספינת משא בימת אירי, שם למד שיטות עסקים וככל הנראה פגש סוחרים שעבדו עבור חברות סחר פרוות צרפתיות שנהגו לנסוע בקביעות בין מטה החברות במונטריאול למחוזות האינדיאנים הרחק במערב. עבודה זו יצרה אצל סמית את השאיפה לעסוק במסחר שיש בו גם אלמנטים של הרפתקאות באזורי הפרא. לטענת ההיסטוריון דייל מורגן (Dale L. Morgan) הגיעה האהבה של סמית לטבע ולהרפתקאות ממדריכו הרוחני, ד"ר טייטוס סימונס (Dr. Titus G. V. Simons), רופא שהיה ביחסי ידידות עם משפחת סמית. סמית שמר על קשר עם ד"ר סימונס כל חייו, בייחוד לאחר שאחד מאחיו נישא לבתו של ד"ר סימונס. מורגן משער שסימונס נתן לסמית הצעיר עותק של יומנם של ויליאם קלארק ומריווד'ר לואיס מ-1814 שתיאר את מסעותיהם במסגרת משלחת לואיס וקלארק בשנים 1804–1806 לאוקיינוס השקט. על פי האגדה נשא עמו סמית את היומן בכל מסעותיו ברחבי מערב אמריקה הצפונית. שנים אחר-כך סיפק סמית לקלארק, שמונה ל"מפקח כללי על ענייני האינדיאנים", מידע רב על מסעותיו למערב. ב-1817 עקרה משפחת סמית שוב מערבה לאוהיו, והתיישבה בעיירה גרין (Green Township), כיום בתחומי מחוז אשלנד.
סמית מצטרף ל"מאה של אשלי".
מכיוון שגדל במשפחה שהכנסתה צנועה מאוד, החליט סמית לנסות להשתכר בעצמו מגיל צעיר. ייתכן שעזב את משפחתו בחיפוש אחר תעסוקה או מסחר שנה בטרם התיישבה המשפחה בעיירה גרין. ב-1822 התגורר סמית בסנט לואיס, אז העיר המערבית בארצות הברית שנחשבה לקצה ה"ציוויליזציה". בשנה זו ענה סמית למודעה בעיתון מיזורי גאזט (Missouri Gazette) שפרסם הגנרל ויליאם אשלי (William H. Ashley). גנרל אשלי וסוחר הפרוות מייג'ור אנדרו הנרי (Andrew Henry), יוצאי צבא ותיקי מלחמת 1812 הקימו שותפות לעסוק בסחר בפרוות וחיפשו "מאה" "צעירים בעלי יוזמה" לחקור ולהניח מלכודות בהרי הרוקי. ויליאם קלארק שהיה "המפקח הכללי על ענייני אינדיאנים" העניק לאשלי והנרי רישיון לסחור עם האינדיאנים במעלה נהר המיזורי, והוא עודד אותם להתחרות עם הבריטים בסחר הפרוות באזור צפון-מערב ארצות הברית של ימינו. ג'דדיה סמית, אז צעיר גבוה (מעל 180 סנטימטרים) כחול עיניים בן 23 בעל נוכחות כובשת, הרשים את גנרל אשלי ששכר אותו.
בשלהי אביב 1822 הפליג סמית במעלה נהר המיזורי בספינת הנהר "אנטרפרייז" ("Enterprize"). הספינה טבעה שלושה שבועות לאחר תחילת ההפלגה. סמית והאחרים בקבוצה המתינו באתר הספינה הטרופה לספינה חלופית כשהם צדים ותרים אחר מזון. אשלי הביא ספינה חדשה ובה 46 אנשים נוספים, וכבר בתחילת הפלגת ההמשך קיבל סמית לראשונה הצצה לעולם הספר המערבי, כשפגש בילידים בני שבטי הסו והאריקרה. ב-1 באוקטובר הגיעה הספינה ליעדה, מחנה פורט הנרי (Fort Henry) בשפך הנהר ילוסטון למיזורי. המחנה נבנה זמן קצר קודם לכן על ידי מייג'ור הנרי ואנשיו שהגיעו לאתר מוקדם יותר. סמית וחלק מהאנשים המשיכו במעלה המיזורי עד לשפך הנהר מסלשל (Musselshell River) במרכז מונטנה, שם בנו מחנה במטרה להניח מלכודות לבונים במהלך החורף.
טבח אריקרה.