לאחר מכן פרסם את סדרת "Jérémie" באוסף המצויר Poisson Pilote בהוצאת Dargaud. זהו סיפורו של נער מתבגר סנטימנטלי ולא יציב והוא מאוד אוטוביוגרפי. הוא הופיע גם ב-"No sex in New York" בשנת 2004 ביוזמת היומון הצרפתי Libération.
בשנת 2005 פרסם את "Retour au collège" שזכה להצלחה גדולה. מעודד מכך יצר סאטוף את הדמות המאצ'ואיסטית והאמביוולנטית פסקל ברוטל.
בין השנים 2004–2014 פרסם רצועה שבועית בשבועון הצרפתי הסאטירי "שרלי הבדו" תחת הכותרת "La vie secrète des jeunes", ובה סיפר אנקדוטות מהחיים האמיתיים. הרצועות פורסמו מחדש בשלושה כרכים, האחד בשנת 2007, השני ב-2010 והאחרון בשנת 2013. בסוף 2014 הוא עזב את "שרלי הבדו" ועבר ל"לה נובל אוב", מגזין שבועי, עם רצועה חדשה בשם Les cahiers d'Esther (המחברות של אסתר), המבוססת על סיפורים אמיתיים שסיפרה לו אסתר א', ילדה שהייתה בן 9 כשהרצועה התחילה.
סאטוף התנסה גם בדיבוב סרטים. הוא העניק את קולו לדמות מצוירת ב-"Petit Vampire" שעיצב ידידו, הקריקטוריסט ג'ואן ספר.
כשעבר לתעשיית הקולנוע, ביים את סרטו הראשון, Les Beaux Gosses (הידוע גם בכותרתו האנגלית "The Kiss Kissers"). הוא יצא לאור ב-10 ביוני 2009 וזכה להצלחה רבה בצרפת – מיליון איש צפו בחודשיים הראשונים לצאתו. בסרט מתאר סאטוף את חיי האהבה ואת בוא גיל ההתבגרות. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי סזאר בשנת 2010: סרט הבכורה הטוב ביותר, השחקן החדש הטוב ביותר (עבור וינסנט לקוסט בתפקיד הרווה) והשחקנית המשנה הטובה ביותר (עבור נומי לבובסקי בתפקידה כאמה של הרווה). הוא זכה בפרס הזהב לסרט הבכורה הטוב ביותר, השחקן החדש הטוב ביותר עבור וינסנט לקוסט ואנתוני סוניגו, הבמאי והמפיק הצרפתי החדש הטוב ביותר עבור סאטוף עצמו, ופרס ז'אק פרווטר לתסריט ועיבוד הטוב ביותר עם שותפו לכתיבה מארק סיריגאס.
מתודולוגיית הספירלה
מתודולוגיית הספירלה היא מודל פיתוח תוכנה מונע-סיכונים המבוסס על דפוסי הסיכון הייחודיים של פרויקט נתון. מתודולוגיה זו מנחה לאמץ אלמנטים של מודלים של תהליך אחד או יותר, כגון התפתחות איטרטיבית והדרגתית, מודל מפל המים ופיתוחי אב-טיפוס תוכנתי.
היסטוריה.
המתודולוגיה תוארה לראשונה על ידי בארי בם במאמרו משנת 1986, "מודל הספירלה של פיתוח ושיפור תוכנה". בשנת 1988 פרסם בם מאמר דומה לקהל רחב יותר. במאמרים אלה הוצג תרשים שהופץ בפרסומים רבים לאחר מכן שדנו במתודולוגיית הספירלה.
מאמרים מוקדמים אלו משתמשים במונח "מודל תהליכי" כדי להתייחס למתודולוגיה הספירלה, כמו גם לגישות נוספות כגון התפתחות איטרטיבית והדרגתית, מודל מפל המים, פיתוחי אב-טיפוס תוכנתי וגישות אחרות.
בפרסומים מאוחרים יותר, בם מתאר את מודל הספירלה כ"גנרטור מודל תהליכי", כאשר בחירות המבוססות על סיכוני הפרויקט מייצרות מודל תהליכי מתאים לפרויקט. לפיכך, התפתחות איטרטיבית והדרגתית, מודל מפל המים, פיתוחי אב-טיפוס תוכנתי ואחרים הם מקרים מיוחדים של מתודולוגיית הספירלה המתאימים לדפוסי הסיכון של פרויקטים מסוימים.
בם מזהה גם מספר תפיסות שגויות הנובעות מפשטות היתר בתרשים המודל הספירלי המקורי. לדבריו המסוכנים מבין התפיסות השגויות הללו הם:
אמנם תפיסות מוטעות אלו עשויות להתאים לדפוסי הסיכון של פרויקטים בודדים, אך הן אינן נכונות עבור מרבית הפרויקטים.
בדוח של מועצת המחקר הארצית הורחב מודל זה כך שיכלול סיכונים הקשורים למשתמשים אנושיים.
כדי להבדיל טוב יותר בין סיכונים אמתיים לאלו המדמים לספיראליות, בם מונה שישה מאפיינים המשותפים לכל היישומים של מתודולוגיית הספירלה.
ששת המאפיינים.
הגדר ממצאים במקביל.
הגדרה רציפה של ממצאי המפתח לפרויקט מורידה לעיתים קרובות את האפשרות לפתח מערכת העונה על "תנאי הצלחה" של בעלי העניין (יעדים ואילוצים).
מאפיין זה אינו כולל תהליכי "מראה מדמה ספירלי" המשתמשים בתהליך רצף של מעבר מפלים מצטבר בהגדרות בהן ההנחות הבסיסיות של מודל מפל המים אינן חלות.
בצעו ארבע פעילויות בסיסיות בכל מחזור.
מאפיין זה מזהה את ארבע הפעילויות שחייבות להתרחש בכל מחזור של המודל הספירלי:
הסיכון קובע את רמת המאמץ.
לכל פעילות בפרויקט (למשל ניתוח דרישות, תכנון, תכנון אב-טיפוס או בדיקה), על צוות הפרויקט להחליט כמה מאמץ מספק. במחזורי תהליכי ספירלה אותנטיים, החלטות אלו מתקבלות על ידי צמצום הסיכון הכללי.
הסיכון קובע את מידת הפרטים.
עבור כל חפץ בפרויקט (למשל, מפרט דרישות, מסמך תכנון, תוכנית בדיקה), צוות הפרויקט צריך להחליט כמה פירוט מספק. במחזורי תהליכי ספירלה אותנטיים, החלטות אלה מתקבלות על ידי צמצום הסיכון הכללי.
השתמש באבני דרך בנקודת העיגון.
התיאור המקורי של בם למתודולוגיית הספירלה לא כלל אבני דרך בתהליך. בשכלולים מאוחרים יותר הוא מציג שלוש אבני דרך בנקודת העיגון המשמשות מדדי התקדמות ונקודות מחויבות. ניתן לאפיין אבני דרך בנקודת העיגון בשאלות מפתח.
שלושת אבני הדרך של נקודת העיגון משתלבים בקלות בתהליך האחיד הרציונלי (RUP), כאשר LCO מסמן את הגבול בין שלבי הקמת RUP לשלב ההרחבה, LCA מסמן את הגבול בין שלבי ההארכה והבנייה, ו- IOC מסמן את הגבול בין שלבי הבנייה למעבר.
התמקדות במערכת ובמחזור החיים שלה.
מאפיין זה מדגיש את חשיבות המערכת הכוללת ואת הדאגות לטווח הארוך שמשתרעות על כל מחזור החיים שלה. זה לא כולל ""מראה מדמה ספירלי" המתמקד יותר מדי בפיתוח ראשוני של קוד תוכנה. תהליכים אלו יכולים לנבוע בעקבות גישות מכוונות-אובייקט או פיתוח ועיצוב תוכנה תוך הזנחה של היבטים אחרים בצורכי התהליך של הפרויקט.
זאכר אלכסנדרוביץ' רוגובין
זאכר אלכסנדרוביץ' רוגובין (28 באוגוסט 1905, כ"ז באב ה'תרס"ה – 11 באוגוסט 1981, י"א באב ה'תשמ"א) היה מדען יהודי-סובייטי בתחום כימיה אורגנית, מומחה בתחום הכימיה של תרכובות בעלות משקל מולקולרי גבוה (פולימרים). דוקטור למדעי הכימיה, פרופסור (1938). בשנים 50–1930 פיתח שיטות לייצור סיבים כימיים החדשים, כגון: פלואורלון, מטילון. פיתח שיטת יצור של שרף פוליאמידי 'קפרון' (1944). זכה בשלושה פרסים ממלכתיים של ברית המועצות לשעבר (בשנת 1942, בשנת 1950 ובשנת 1974).
ביוגרפיה.
זאכר רוגובין נולד במשפחה יהודית בעיר מוהילב שבמזרח בלארוס, קרוב לגבול עם האימפריה הרוסית. הוא הראשון בין שלושה ילדים של אנא זאכרובנה רוגובינה ורוגובין אלכסנדר יפימוביץ'. אחותו אליסה אלכסנדרובנה רוגובינה הייתה צעירה ממנו בשש שנים. אחיו נעום אלקסנדרוביץ' רוגובין (הצעיר ממנו בשנה) היה מהנדס אנרגטיקה סובייטי ומנהל הייצור עטור פרסים והוקרה של ברית המועצות לשעבר.
בשנת 1928 סיים בית הספר הטכני הגבוה במוסקבה . עד 1931 עבד במכון הפיזיקו - כימי מאת קארפוב, סיים לימודי דוקטורט באקדמיה הכימית הצבאית ולאחר מכן מונה לראש מחלקה ולסגן המנהל מחקר במכון המחקר לכימיה ולמכניקה.
משנת 1931 היה מרצה בכיר בבית הספר הטכני הגבוה של מוסקבה מאת נ. א. באומן. משנת 1934 - מרצה בכיר במכון הממלכתי לטכנולוגיה כימית של מוסקבה מאת מנדלייב. משנת 1938 - פרופסור וראש המחלקה לטכנולוגיית סיבים מלאכותיים במכון הממלכתי לטכנולוגיה כימית של מוסקבה מאת מנדלייב.
משנת 1940 דיקן הפקולטה לטכנולוגיה של המכון הממלכתי לטכנולוגיה כימית של מוסקבה מאת מנדלייב.
בשנים 1941–1945 במקביל מונה כאחראי בתחום הכימי של הוועדת הביטחון הממלכתית. משנת 1946 עמד בראש המחלקה לטכנולוגיית סיבים מלאכותיים במכון הממלכתי הטקסטילי במוסקבה עד פרישתו בשנת 1978.
רוגובין הוא מחבר של שלוש מונוגרפיות עיקריות: "כימיה של צלולוזה" (מוסקבה, 1972); "יסודות הכימיה והטכנולוגיה של סיבים כימיים" (מהדורה רביעית - מוסקבה, 1974); "טרנספורמציות כימיות ומודיפיקציה של תאית" (המהדורה השנייה - מוסקבה, 1979). בשנים 1930–1950 פיתח מספר שיטות לסינתזה של נגזרות תאית, חקר את התנאים והקינטיקה של פילמור קפרולקטם ופיתח שיטת ייצור של שרף פוליאמידי קפרון (1944). פיתח ייצור הסוגים החדשים של סיבים כימיים, כגון: פטורלון, מטילון. פיתח שיטות המודיפיקציה הכימית של סיבים תאיתיים וסינתטיים.
זאכר אלכסנדרוביץ' רוגווין נפטר ב־11 באוגוסט 1981 . הוא נקבר במוסקבה בבית העלמין וובדנסקי .
נקודת רוסיני
נקודת רוסיני (באנגלית: Rossini Point) היא לשון יבשה מכוסה שלג בצידו הדרומי האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הנקודה מהווה את הקצה הדרום מזרחי של המפרץ אותו מכסה מדף הקרח באך (הנקודה השנייה היא נקודת ברליוז).
שיא גובהה של לשון היבשה, 377 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנקודה.
הנקודה מופתה באופן גס על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
הנקודה מופתה בשנית התבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948; המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
מקור השם.
שמה של הנקודה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הנקודה נקראת על שמו של המלחין האיטלקי ג'ואקינו רוסיני; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
נקודת ברליוז
נקודת ברליוז (באנגלית: Berlioz Point) היא לשון יבשה מכוסה שלג בצידו הדרומי של חצי האי בטהובן, באי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הנקודה מהווה את הקצה הצפון מערבי של המפרץ אותו מכסה מדף הקרח באך (הנקודה השנייה היא נקודת רוסיני).
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הנקודה.
הנקודה מופתה באופן גס על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940.