האישה בזהב: הסיפור המופלא של יצירת המופת של גוסטב קלימט "דיוקן של אדֵלֶה בלוך-באואר" הוא ספר רב-מכר שכתבה אן-מארי א'וקונור ושזכה להצלחה רבה. הספר מבוסס על הציור "דיוקנה של אדלה-בלוך באואר" שיצר גוסטב קלימט בשנת 1907. הספר יצא לאור ב-7 בפברואר 2012, ומגולל את סיפור חייה של אדלה בלוך-באואר, של תקופת עבודתו של קלימט על הציור ושל גלגולה של היצירה במהלך ההיסטוריה. הספר עצמו יורד לפרטים דקדקניים בחייה של משפחת בלוך-באואר, ונראה בו המחקר המעמיק שהתבצע. בנוסף, מתאר הספר את האווירה ששררה באותה התקופה בווינה, ובאופי ובסגנון החיים שאפיין תקופה משגשגת זאת.
ספר הישר (מקרא משוכתב)
חובש קרבי
ז'ולט נאג'
ז'ולט נאג' (בהונגרית: Zsolt Nagy; נולד בשנת 1957) הוא מנצח הונגרי.
ביוגרפיה.
ז'ולט נאג' הוא אחד המנצחים הבולטים באירופה בתחום המוזיקה המודרנית והעכשווית. סיים את לימודי הניצוח באקדמיה למוזיקה בבודפשט.
נאג' מלמד בכמה מוסדות מוזיקליים נחשבים ומרבה לתת כיתות אמן. כמו כן הוא מנהל אמנותי של כיתות האמן למנצחים עם התזמורת הפילהרמונית יאנאצ'ק.
ז'ולט נאג' ניצח על תזמורות רבות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של ברגן, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הרדיו האיטלקי במילאנו וטורינו, התזמורת האקדמית בטהובן באנטוורפן
ועוד אנסמבלים רבים בכל רחבי היבשת. ז'ולט נאג' מופיע באופן קבוע בפסטיבלים הנחשבים באירופה. בשנת 1999 הוענק לו פרס מיוחד על הצטיינות בביצוע מוזיקה ישראלית. במשך 25 שנה היה מנצח ראשי באנסמבל המאה ה-21 וכיום הוא משמש שם בתור מנצח אורח ראשי.
המטבח הקטרי
המטבח הקטרי מאופיין, כמו במדינות ערביות רבות, במנות עיקריות מסוגים ומינים שונים. בקטר נפוצים מאכלים חריפים במיוחד. מנות עיקריות נפוצות בקטר הן הקבסה, אורז עם בשר, דגים, תמרים, פירות ים וירקות חריפים. הקבסה, כמו בערב הסעודית ובמדינות מפרץ אחרות, היא המאכל הלאומי.
מנות עיקריות.
המקבוס הקטרי.
אורז, בשר, עגבניות ובצלים מעורבבים עם תבלינים. המקבוס הוא השם הקטרי לקבסה.
קבסה סעודית.
אורז, בשר וירקות גינה מעורבבים עם תבלינים. הקבסה הסעודית היא מאכל שהחל את דרכו באזור נג'ד (כיום ערב הסעודית) ונפוץ גם בקטר ובמדינות מפרץ אחרות.
בלאליט.
אטריות מבושלות עם סוכר, קינמון וזעפרן. לעיתים קרובות הבלאליט מטוגן עם ביצה ונוצרת מעין חביתה.
קוזי.
אורז עם בשר עז. נקרא בקטר גם שוואה.
משקאות.
קפה ערבי.
קפה המופק מתערובות של קפה והל, הקפה הערבי מחומם בטמפרטורות מאוד גבוהות, מינימום 165 מעלות צלזיוס ומקסימום 210 מעלות צלזיוס, מעל טמפרטורת ההתאדות של המים, שכן, יש לחממו בזהירות.
קפה קטרי.
קפה קטרי הידוע בשמו המקומי "הקפה המתוק", קפה המופק מתערובת של קפה עם: קינמון, זעפרן, סוכר והל. ישנה גם גרסה שלו המוגשת עם חלב.
משקה מנטה לימון.
לימונדה מעורבבת בקצת מנטה, דבר שנותן חריפות למשקה.
תוספות.
חומוס.
חומוס הוא מאכל העשוי מגרגרי חמצה טחונים המוגש כממרח. ברוב המקרים המנה תכלול תוספות שונות כגון שמן זית, פטרוזיליה טרייה קצוצה, מיץ לימון טרי וטחינה המכילה שום טרי.
מוטבל.
ממרח קטרי שמכינים מחציל, שום וטחינה.
ניח'י.
גרגירי חומוס מבושלים במים, ללא טחינה.
קינוחים.
אום עלי.
פודינג אורז ולחם.
סאגו.
פודינג המכיל עמילן המופק מעץ הסאגו ומתובל בהל וזעפרן. המתכון המקורי נכתב על ידי מוחמד פתחי, מדען מצרי.
מחלביה.
פודינג פיסטוק ומי ורדים.
עיש א-סראיא.
עוגת גבינה, מוגשת בדרך כלל עם קצפת מלמעלה.
אחרים.
נפוצים במטבח הקטרי גם הקינוחים בקלווה, כנאפה וקטאיף מהמטבח הערבי. כמו כן מוגשים בקטר גם קינוחים מערביים, דוגמת מוס ושוקולד.
וילם הרביעי, נסיך אורנז'-נסאו
אקירה סוזוקי
אקירה סוזוקי (יפנית: 鈴木 章; נולד ב-12 בספטמבר 1930) הוא כימאי יפני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2010.
סוזוקי נולד באי הוקאידו שביפן. הוא למד באוניברסיטה באי ולאחר קבלת הדוקטורט שלו, שימש באוניברסיטה כעוזר פרופסור. בשנים 1963–1965 עבד כסטודנט יחד עם הרברט בראון באוניברסיטת פרדו, ולאחר שחזר לאוניברסיטת הוקאידו שימש כפרופסור מן המניין שם. בשנת 1994 פרש מאוניברסיטת הוקאידו.
ב-2010 הוענק לסוזוקי פרס נובל לכימיה, יחד עם ריצ'רד הק ואי איצ'י נגישי, על ריאקציות מצומדות בעזרת קטליזטור פלדיום בסינתזה אורגנית.
וילם החמישי, נסיך אורנז'
וילם החמישי, נסיך אורנז' (בהולנדית: Willem V van Oranje-Nassau, שמו המלא: וילם בטאבוס, Willem Batavus; 8 במרץ 1748 – 9 באפריל 1806) היה הסטאדהאודר האחרון של הרפובליקה ההולנדית, ונסיך אורנז' בין השנים 1751–1806.
ביוגרפיה.
ילדותו.
וילם נולד בהאג ב-1 בספטמבר 1711, כבנם של וילם הרביעי, נסיך אורנז', ראש הענף הפריזי של בית אורנז'-נאסאו ושל אשתו אן, הנסיכה המלכותית, בתם של ג'ורג' השני, מלך בריטניה וקרולין, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך.
ב-22 באוקטובר 1751 מת אביו וילם הרביעי, נסיך אורנז', ווילם עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה קטין שלטו עוצרים במקומו:
בנוסף כיהן כעוצר ארנסט לודוויג, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ששימש אף לאחר מכן כיועץ הסתרים של וילם עד לשנת 1784.
שלטונו.
בשנת 1766 תפס וילם את השלטון, ובשנת 1767 התחתן בברלין עם וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז', בתם של אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל.
בסוף המאה ה-18 הורגשה תסיסה הולכת וגוברת בהולנד. התפתח סכסוך בין שתי סיעות: האורנז'יסטים, שפעלו למען הגדלת סמכויותיו של וילם החמישי, נסיך אורנז', והפטריוטים, שקיוו להשיג צורת משטר דמוקרטית יותר, בהשראת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. ניתן לראות את "יריית הפתיחה" של המהפכה הכושלת המכונה "המהפכה הבטאווית" במניפסט שפרסם יואן ון דר קָפֶּלֶן טוֹט דֶר פּוֹל, מייסד "הפטריוטים", בשנת 1781: Aan het Volk van Nederland, "אל העם ההולנדי".
לאחר שהולנד הייתה למדינה השנייה בעולם שהכירה בעצמאות ארצות הברית, הכריזו הבריטים מלחמה עליה. מלחמת אנגליה-הולנד הרביעית (1780–1784) הייתה הרת אסון עבור הולנד, בעיקר מבחינה כלכלית. ההיסטוריון פרנאן ברודל תיאר את חוזה השלום בתום המלחמה כ"צלצול הפעמון המבשר את מותה של הולנד כמעצמה".
ב-1785 התקוממו "הפטריוטים" במרד חמוש של מיליציות מקומיות הנחושות להגן על זכויותיהן של כמה ערים הולנדיות. "באופן כללי ניתן לראות מהפכה זו כסדרה של אירועים מבולבלים ואלימים, תאונות, נאומים, שמועות, איבה מרה בין אנשים והתעמתויות חמושות," אומר ברודל, שראה בה מבשרת המהפכה הצרפתית, על הסיסמה המפורסמת vrijheid ("חירות") המזכירה את סיסמת המהפכה הצרפתית "חירות, שוויון, אחווה". אבל בית אורנז', בתמיכת הבריטים, קראו לעזרתם את הפרוסים, קרובי משפחתם, שישלחו צבא כדי לדכא את המרידה. תגובתם של האורנז'יסטים הייתה קשה: איש לא העז להיראות בציבור ללא סרטי-עיטור בצבע כתום (צבע בית אורנז'), נעשו מעשי לינץ' וכל ראשי הערים הוחלפו בעושי דברם של האורנז'יסטים. צבא פרוסי קטן הוצב בהולנד, ומאחר שהם לא קיבלו משכורות הם התפרנסו ממעשי ביזה וסחטנות. "פטריוטים" רבים נמלטו לבראבנט ולצרפת.
המלחמות הנפוליאוניות ואחריתו.
בשנת 1793 הכריזה צרפת מלחמה על הרפובליקה ההולנדית, ובנו וילם השישי, נסיך אורנז' מונה למפקד הצבא ההולנדי. בנו וילם פיקד בהצלחה על המערכה בפלנדריה, אולם במאי 1794 הוחלף על ידי פרנץ ונצל, גראף פון קאוניץ-ויטברג על פי דרישת פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. זמן קצר לאחר מכן הצליחו הצרפתים לפרוץ את קווי ההגנה ההולנדיים, וב-18 בינואר 1795 פרצה בהולנד המהפכה הבטאווית. כתוצאה מכך ברח וילם החמישי, נסיך אורנז' לבריטניה יחד עם בני משפחתו, ולמחרת הוכרזה הרפובליקה הבטאווית.
זמן קצר לאחר עזיבתם חזר בנו וילם לאירופה במטרה לפלוש להולנד, אולם נתקל בהתנגדות פרוסית למהלך זה. בשנת 1799 נחת בנו וילם בצפון הולנד, כחלק מפלישה אנגלו-רוסית, אולם נתקל בהתנגדות מצד האוכלוסייה, ולבסוף נאלץ לחזור לבריטניה.
ב-9 באפריל 1806 מת וילם החמישי בבראונשווייג, ובנו וילם השישי, נסיך אורנז' ירש את הטענות לזכויות הירושה של דוכסות נסאו.
משפחתו.
בשנת 1767 התחתן וילם עם וילהלמינה מפרוסיה, נסיכת אורנז', בתם של אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואיזה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
ויוורק
בייטי
קלפרניה אדמס
קלפרניה שרה אדמס (באנגלית: Calpernia Sarah Addams; נולדה ב-20 בפברואר 1971) היא סופרת, שחקנית ומוזיקאית אמריקאית, ופעילה למען זכויות וסוגיות לקהילה הטרנסג'נדרית.
ביוגרפיה.
אדמס גדלה בנאשוויל, טנסי. היא שירתה כחובשת בחיל הים ובחיל הנחתים האמריקאי. במהלך שנת השירות האחרונה שלה, היא יצאה כטרנסג'נדרית. אדמס בחרה את השם "קלפרניה" מהמחזה של ויליאם שייקספיר, "יוליוס קיסר""," ומהסרט "משפחת אדמס"", "בו השם הופיע על מצבה.
קריירה.
בשנת 2002, היא יסדה את חברת Deep Stealth Productions בהוליווד יחד עם אנדריאה ג'יימס. החברה מפיקה תוכני חינוך ובידור שנסובים סביב חוויותיהם של אנשים שמגדרם אחר מהתפישה ההגמונית. אדמס וג'יימס אימנו את פליסיטי הופמן לקראת תפקידה מועמד פרס האוסקר כאישה טרנסג'נדרית בסרט "טראנסאמריקה".
בבכורת הסרט "נערתו של חייל" (המבוסס על חייו ומותו של בן זוגה, בארי וינצ'ל) בפסטיבל סאנדנס ב-2003, אדמס פגשה את ג'יין פונדה, שהציעה לאדמס להפיק גרסה טרנסג'נדרית של "מונולוגים מהווגינה". ההפקה נועדה לגייס כספים ולהעלות מודעות לאלימות נגד נשים; המופע גם היה נושא הסרט הדוקומנטרי "Beautiful Daughters" ב-2006.