תופעת תיקון היתר מודגמת בתמציתיות בביטוי "כל קריין וחריין", הלועג לה. בעברית התקנית, אותיות בג"ד כפ"ת הן דגושות (נהגות כעיצורים סותמים) בבואן בתחילת מילה, אך רפויות (נהגות כעיצורים חוככים) לאחר וי"ו החיבור ולאחר חלק משאר אותיות השימוש. בעברית המדוברת כיום, הביצוע החוכך של בג"ד כפ"ת בהתניה לאחר חלק מאותיות השימוש כמעט שאינו מתקיים. כמו כן, האותיות כ"ף דגושה וקו"ף התאחדו לכדי עיצור אחד (עיצור סותם וילוני בלתי-קולי: ). בעקבות איבוד הכלל והזדהות הגיית האותיות, מי שיבקש לשמר את הכלל עלול להחיל אותו במקרה של קו"ף, וכך לבטא "כל קריין וחריין" במקום "כל קריין וקריין" הצפוי והנכון (אפשר להבין את הביטוי בכך ש"קריין" הוא הקריין, היודע את חוקי הדקדוק כמצופה ממנו, ואילו ה"חריין" הוא הקריין שרק חושב שהוא יודע את חוקי הדקדוק, ואגב כך שוגה בצורה גסה).
ו&quot;ו החיבור
היפרקורקציה
ססיל ב. דה מיל
סמל ספרד
סמל ספרד הוא שלט אצולה אשר הוכר חוקית כסמלה של ספרד ב-5 באוקטובר 1981 והחליף את הסמל הזמני אשר בזמנו החליף את סמלה הרשמי של ספרד מתקופת שלטונו של פרנקו. הסמל משובץ על דגל ספרד.
השלט מסמל את הממלכות הישנות של ספרד, את היותה מונרכיה חוקתית ואת מיקומה הגאוגרפי.
מרכיבי השלט.
שלט האצולה מורכב משישה שלטי אצולה שונים ועוד מספר התקנים הרלדיים
המגן.
המגן מחולק לארבעה רבעים אשר מייצגים את חמש הממלכות אשר הרכיבו את ממלכת ספרד בסוף המאה ה-15 ומהן נולדה ספרד המודרנית.
מלקוש
מלקוש הוא הגשם האחרון שיורד בעונת הגשמים, לקראת האביב. תופעת המלקוש ייחודית לאקלים הים תיכוני, שרק בו יש עצירת גשמים במשך עונת הקיץ. באזורי האקלים הממוזג לא מפסיקים הגשמים לפרק זמן ממושך בשנה ולכן לא מיוחסת שם חשיבות לגשמים האחרונים באביב.
המלקוש הוא גשם סמלי בתרבויות האזור, והוא מבשר על סוף עונת הגשמים - ועל בוא הקיץ, העונה היבשה בארץ ישראל.
פריסת הגשמים.
בדרך כלל יורד המלקוש בחודשים אפריל או מאי. במהלך הקיץ יכולים לרדת גשמים קלים כתוצאה מהתעמקות האפיק הפרסי שהיא מערכת שקע תרמי הנוכחת באורח קבוע בחודשי הקיץ. במהלך הסתיו עשויים לרדת גשמי זעף גם כתוצאה מפעילות של אפיק מים סוף, אשר גם היא מערכת שקע תרמי ברמה העקרונית, אולם בדרך כלל גשמים אלו לא יורדים בתפרוסת נרחבת.
פירוש המילה.
המילה "מלקוש" מוזכרת כבר במקרא בספר דברים, כחלק מהברכות שה' מבטיח לבני ישראל אם יקיימו את מצוותיו: , וניתנו לה מספר פירושים:
בניין ניו יורק העולמי
בניין ניו יורק העולמי (באנגלית: New York World Building) היה גורד שחקים ששכן ברחוב פארק רו 53–63 בעיר ניו יורק. הבניין התנשא לגובה של 106.4 מטרים והיה בעל 20 קומות. הוא תוכנן על ידי האדריכל ג'ורג' בראון פוסט ונבנה בין השנים 1889-1890 כביתו של עיתון הניו יורק וורלד (New York World). הבניין נהרס בשנת 1955.
היסטוריה.
בנייתו של בניין ניו יורק העולמי החלה ב-10 באוקטובר 1889 ברחוב פארק רו 53–63, בצומת הרחובות פארק רו ופרנקפורט. בנייתו של הבניין הושלמה ב-10 בדצמבר 1890. הבניין התנשא לגובה של 106.4 מטרים והיה בעל 20 קומות. הוא מוכר גם בשם בניין פוליצר, על שם בעליו, ג'וזף פוליצר (1847–1911). משרדו של פוליצר היה בקומה השנייה של הכיפה בראש הבניין.
במהלך המאה ה-19, נבנו מבנים גבוהים נוספים לאורך רחוב פארק רו, ממזרח לבניין העירייה של ניו יורק, עבור חברות עיתונאות. דוגמאות לכך הם בניין ניו יורק טריביון, שתוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד מוריס האנט ונבנה בשנת 1876, בניין פוטר, שנבנה בשנת 1886, בניין פארק רו, שנבנה בשנת 1899 ושני מבנים נוספים שתוכננו גם הם על ידי האדריכל ג'ורג' בראון פוסט, בניין סט. פול, שנבנה בין השנים 1895–1898 ובניין טיימס הישן, שנבנה בשנת 1889.
בניין ניו יורק העולמי היה הבניין הגבוה ביותר בניו יורק בין השנים 1890–1895. בנוסף, היה הבניין הראשון בניו יורק שעבר בגובהו את כנסיית טריניטי והוא התנוסס על כריכת "האלמנך העולמי" בין השנים 1890–1934.
בעברו הוחזק הבניין בידי מנהל ליגת הבייסבול האפרו-אמריקנית, נאט סטרונג.
בניין ניו יורק העולמי נהרס בשנת 1955 לטובת הרחבת רמפת הכניסה לגשר ברוקלין. זכוכית חלון גדולה מהבניין, שיוצרה בידי אוטו הייניק (Otto Heinigke 1850–1915), הותקנה בפסל החירות.
פרנק צרפתי
הפרנק הצרפתי (בצרפתית: Franc français) היה ההילך החוקי ששימש את צרפת עד המעבר של צרפת ורוב המדינות האחרות של האיחוד האירופי לאירו. כל פרנק כלל 100 סנטים.
היסטוריה.
המלך יוחנן השני היה המפיץ הראשון של הפרנק הצרפתי. בשנת 1795 השוותה אותו הממשלה המהפכנית של צרפת ל-4.5 גרם של כסף. חמש שנים לאחר מכן, ב-1800, מיסד נפוליאון את ניהול הפרנק על ידי הקמת בנק צרפת. הבנק קיבל מימון בעיקר באמצעות כסף פרטי, כולל כסף שהושקע על ידי נפוליאון, בעצמו. בעקבות מהפכת 1848 והקמת הרפובליקה הצרפתית השנייה, רוכזו הניהול וההנפקה של הפרנק תחת שלטון צרפת בפריז.
יחד עם תיעוש הכלכלה הצרפתית לאורך המאה ה-19, הפך הפרנק למטבע בינלאומי משמעותי. ב-1865 הייתה צרפת חברה מייסדת באיחוד המוניטרי הלטיני, ניסיון מוקדם לאחד כלכלות אירופיות תחת מטבע אחד. האיגוד היה מבוסס על תקן bimetallic, אבל מאוחר יותר נכנס לתוקף תקן המבוסס אך ורק על זהב.
ב-1 בינואר 1960 הוכנס לשימוש הפרנק החדש, שהיה שווה 100 פרנקים ישנים.
הפרנק הצרפתי נשאר מטבע בינלאומי חשוב לאחר מלחמת העולם השנייה, אך צרפת הייתה תומכת נלהבת של האירו. אמנת מאסטריכט, המשמשת בסיס לאיחוד המוניטרי האירופי, הועברה למשאל עם על ידי הציבור הצרפתי ב-1992. אישור זה העמיד את המדינה על הנתיב להקמת היורו ב-1999, עם החלפה כוללת של הפרנק באירו בשנת 2002.
בעת הכנסת האירו לשימוש, הבנק המרכזי האירופי קבע את שער ההמרה הקבוע שלו: 6.55957 פרנק לאירו אחד.
ב-1 בינואר 1999 חדל הפרנק הצרפתי לשמש כמטבע חוקי בעסקאות בנקאיות, אך עדיין הותר השימוש בו במזומן. ב-1 בינואר 2002 חדל הפרנק הצרפתי לשמש כמטבע חוקי במזומן, והוחלף סופית באירו.
לידתה של אומה
סית'ר
סית'ר (באנגלית: Seether) היא להקת פוסט-גראנג' שנוסדה בדרום אפריקה בשנת 1999 תחת השם "סארון גס" (Saron Gas) על ידי שון (ולגמוד) מורגן, דייל סטווארט ודייב קוהו.
היא שינתה את שמה לאחר שחתמה חוזה הקלטות עם Wind-up Records בשנת 2002.
רבים נוטים לחשוב שהדיסק Disclaimer ("התנגדות לאחריות") הוא הדיסק הראשון שלה, למעשה הוא הדיסק השני, אך הראשון יצא בדרום אפריקה בלבד עוד לפני שהלהקה התפרסמה.
על הלהקה.
בתור "סארון גז" הם הוציאו את הדיסק Fragile ("עדין") בשנת 2000 עם חברת הקלטות מקומית (מוסקטיר רקורדס), לכן הדיסק הופץ רק בדרום אפריקה.
שון הגדיר את הדיסק כ"פופ\רוק" דבר שלא השביע את רצונו ולא מתאים לאופי שהוא ודייל תכננו ללהקה, אך עם זאת אפשר להגיד שהדיסק בנה את הצד של השירים היותר רגועים של סית'ר.
בשנת 2002, אחרי שחתמו על חוזה עם וינד-אפ רקורדס, הם הוציאו את הדיסק Disclaimer ("התנגדות לאחריות") שכלל ברובו עבודות חדשות וכמה שירים מ"פרייגיל", הדיסק הצליח וכך סית'ר זכו בתחילת פרסום כלל עולמי.
סית'ר נכנסה לתודעה של הציבור האמריקאי אחרי הלהיט Broken ("שבור") בגרסתו השנייה, שבה סולנית אוונסנס, איימי לי, שרה דואט עם מורגן, שלאחר כמה זמן הם נעשו לזוג ונפרדו בסוף 2005.
בזכות איימי לי השיר הקנה לסית'ר את הפרסום הרצוי, אך עם זאת הוא הראה להם רק את הצד השקט יותר של סית'ר, דבר שדי הטעה את ה"מעריצים" החדשים.
בשנת 2004 הם שיחררו מחדש את הדיסק Disclaimer, עם השיר ברוקן (בשיתוף איימי לי) ועוד 3 או 7 שירים נוספים (תלוי בגרסה), תחת השם Disclaimer II ("התנגדות לאחריות 2") והדיסק זכה להצלחה.
חלק משיריהם בתקופה הזאת (2002–2004) היו חלק מפסי-קול של סרטים.
בשנת 2005 שיחררו סית'ר את האלבום Karma and Effect ("קארמה ואפקט") שכלל להיטים כמו: Remedy ("תרופה"), Truth ("אמת") ו- The Gift ("המתנה"), שירים אלו גרמו לסית'ר להיכנס לתודעה של כל העולם.
ב-11 ביולי 2006 יצא דיסק אקוסטי ללהקה, שכלל, בנוסף לשירים אקוסטיים שכבר מוכרים למעריצי סית'ר ושירים שקיבלו גרסה אקוסטית מיוחדת, גם ריאיון עם חברי הלהקה וגם קטעים מההופעה האקוסטית.
הגיטריסט פטריק קאלאהן, לפי seetherville.com, החליט לפרוש מהלהקה.
סית'ר החליטו להמשיך לבינתיים כלהקה של 3 אנשים.
בשנת 2007 הוציאה הלהקה את האלבום Finding Beauty in Negative Spaces""("מציאת יופי בחללים שליליים") מהאלבום יצא הלהיט "Fake It" (זייף את זה) שהגיע למקום הראשון גם המצעד המיינסטרים האמריקאי וגם במצעד המודרן האמריקאי. מהאלבום גם יצאו הסינגלים Rise Above This (לעלות מעל זה) Breakdown (התמוטטות). בעקבות האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות גדול ברחבי אמריקה. במהלך הסיבוב טרוי מקלאו היה הגיטריסט של הלהקה ואחרי הסיבוב ההופעות הוא הפך לחבר רשמי.
ב-2009 הוציאה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "Careless Whisper" של ג'ורג' מייקל. בניגוד לציפיות השיר הפך למצליח יחסית והגיע לחמשת המקומות הראשונים במצעד המיינסטרים והמודרן בארצות הברית. ביוני הכריזה הלהקה כי היא מתחילה לכתוב לאלבום חדש שאמור לצאת מתישהו ב-2010.
בשנת 2014 הלהקה שחררה את האלבום "Isolate and Medicate", האלבום פופי יותר משאר אלבומי הלהקה. שון האשים את חברת התקליטים בכך שכוונו את הלהקה לאלבום שיצליח בתחנות רדיו אלטרנטיביות ולכן האלבום יצא פחות כבד.