היגואר היה חיה קדושה וחשובה בדתם והוא מוטיב החוזר על עצמו בממצאים שונים הקשורים בבני הצ'אווין. באתר הארכאולוגי צ'אווין דה ואנטאר נמצאו פסלים ותחריטים רבים של ראשים, חציו ראש יגואר וחציו השני ראש אדם.
האודיטוריום
"האודיטוריום" עשוי להתייחס למספר אולמות גדולים למופעים ולכנסים.
לילת אל-מעראג'
לשון הפר
Whatever People Say I Am, That's What I'm Not
Whatever People Say I Am, That's What I'm Not (בתרגום חופשי: מה שאנשים אומרים עלי, זה מה שאני לא) הוא אלבום הבכורה של להקת האינדי רוק, ארקטיק מאנקיז. האלבום הוקלט באולפני צ'אפל ויצא ב-23 בינואר 2006.
המגזינים NME ו-TIME הכתירו את אלבום זה לאלבום הטוב ביותר לשנת 2006. כמו כן הוא זכה למכירות רבות בבריטניה ובארצות הברית.
עטיפת האלבום.
על עטיפת האלבום מופיע חבר של הלהקה כריס מק'לור. התמונה צולמה בשעות המוקדמות של הבוקר לאחר שהלהקה נתנה לו ולמכריו 70 פאונד לבזבז באותו לילה.
אותה תמונה העלתה מספר התנגדויות ממועצות בריאות שונות הטוענות שהיא מעודדת עישון. מנהל הלהקה דחה את הטענות ונימק שהמצולם לא רק שנראה לא נהנה מהסיגריה, אלא אפילו סובל.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו על ידי סולן הלהקה, אלכס טרנר, מלבד "Still Take You Home" שלכתיבתו הצטרף ג'יימי קוק.
סדאן
סדאן (Sedan) היא עיר וקומונה בצפון צרפת, בחבל גראנד אסט. היא ממוקמת בסמיכות לגבול בלגיה על גדת הנהר מז, ומשמשת כנקודה אסטרטגית לחציית הנהר. בשל מיקום זה היוו העיר וסביבתה זירת קרבות לאורך הדורות. אוכלוסיית העיר כיום מונה כ-20,000 נפש, והיא משמשת כמושב 3 נפות מקומיות.
היסטוריה.
העיר סדאן החלה להתפתח סביב טירת סדאן שנבנתה בעיקול הנהר מז, החל מ-1424. במאה ה-16 הוכרה סדאן כנסיכות ריבונית של למשפחת האצולה לה טור ד'אוברן, שקבעה את דת הנסיכות כפרוטסטנטית. ככזו, שימשה סדאן עיר מקלט לפליטים פרוטסטנטים בעת מלחמות הדת בצרפת במהלך המחצית השנייה של המאה ה-16. בין הפרוטסטנטים שנהרו לעיר היו משכילים ואנשי מקצוע מיומנים בתחומים רבים, שתרמו לפריחתה הכלכלית והתרבותית של העיר והיא נודעה כמרכז משגשג של אומנות. 1641 הצליחה הנסיכות, בעזרת סיוע מן האימפריה הרומית הקדושה, להביס את הכוחות הצרפתים בקרב לה מארפאה (Bataille de la Marfée), אך בעקבות זאת החל מצור צרפתי על העיר שהסתיים באובדן עצמאותה של הנסיכות והעברתה לשלטון צרפתי ב-1642. תחת השלטון הצרפתי נמשך שגשוגה הכלכלי של סדאן, והיא נודעה בעיקר בתעשיית הבדים שלה שהיוותה את מרכז כלכלתה עד המאה ה-19.
במלחמת צרפת–פרוסיה (1870-1871) התנהל בסביבת העיר קרב סדאן קרב בין גייסות הקיסרות הצרפתית של נפוליאון השלישי לבין פרוסיה (גרמניה לעתיד), בנוכחות הקיסר נפוליאון השלישי. הקרב החל ב-1 בספטמבר 1870. 135,000 החיילים הצרפתים, בפיקודו של המצביא פטריס דה מק-מהון, אוגפו וכותרו על ידי 220,000 החיילים הפרוסיים בפיקודו של הלמוט פון מולטקה הזקן. מפקדתו של מק-מהון נפגעה במהלך הקרבות, והוא עצמו נפצע, דבר שהקשה על ניהול המערכה הצרפתית. הצרפתים ניסו לפרוץ את המצור מספר פעמים, אך נכשלו. הגרמנים החלו לבסוף בהפצצה ארטילרית קשה על העיר, והביאו לכניעתם של הכוחות הצרפתיים בראשות הקיסר. אבדות הגרמנים היו כ-9,000 איש, לעומת 17,000 לצרפתים. נפילתו של נפוליאון השלישי סיימה את תקופת הקיסרות השנייה, והביאה להכרזת הרפובליקה הצרפתית השלישית. תבוסה זו לגרמניה החדשה (שהתאחדה בעקבות המלחמה) נחרטה בזיכרון הלאומי הצרפתי כעלבון צורב, והובילה ליריבות הגרמנית-צרפתית, שנמשכה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה התנהל בעיר קרב בין גרמניה הנאצית לכוחות צרפת הרפובליקנית, בין ה-13 ל-15 במאי 1940. העיר הותקפה במפתיע משני צדיה, ושבירת מערך ההגנה הצרפתי ("קו מאז'ינו") פתחה את הדרך למרכז צרפת ולכיבושה המוחלט בידי גרמניה. בכך סבלו הצרפתים מתבוסה שנייה מידי גרמניה בדיוק במקום שבו נפל נפוליאון השלישי. הדבר תרם לתחושות מרמור כלפי שלטון וישי וגרמניה, ושיחק לידי התעמולה של כוחות "צרפת החופשית" בראשות הגנרל הגולה שארל דה גול ממקום מושבו שבלונדון.
טירת סדאן.
אתר הביקור המוכר ביותר בסדאן הוא טירת סדאן, טירת המבצר הגדולה ביותר באירופה. הטירה משתרעת על שטח בנוי של 30,000 מ"ר על פני 7 מפלסים, והיא כיום השריד האחרון שנותר לביצורים המסיביים שהגנו על העיר.
פשוש (עיתון)
פָּשׁוֹשׁ היה עיתון ילדים שיצא 8 פעמים בשנה. העיתון ראה אור לראשונה ב-1974. בעיתון כתבות, צילומי צבע, חידונים ושעשועונים בנושא טבע, אקטואליה ואיכות סביבה.
העורכת הראשונה של העיתון הייתה גלילה רון־פדר-עמית, אשר ושימשה בתפקיד בין השנים 1973—1975. הסופר עמוס בר מונה לעורך ב-1978 ושימש בתפקיד במשך 24 שנים.
בשנת 1999 מכרה החברה להגנת הטבע את העיתון למגזין "ארץ וטבע" ובשנת 2004 יצא גיליון העיתון האחרון.
בשנת 2011 יצא גיליון אוסף מיוחד הכולל שעשועונים.
כלנית מצויה
כַּלָּנִית מְצוּיָה (שם מדעי: Anemone coronaria) היא מין בסוג כלנית שבמשפחת הנוריתיים. זהו אחד מכ-120 מינים בסוג זה, והיחיד הצומח בר בארץ ישראל. בישראל הכלנית היא צמח מוגן וקטיפתו אסורה. לפי סקר שערכה החברה להגנת הטבע, הכלנית היא הפרח המוכר והאהוב ביותר בקרב הישראלים. ב-2013 נבחרה הכלנית לפרח הלאומי של מדינת ישראל.
הכלנית היא גאופיט רב-שנתי. בעולם היא נפוצה בעיקר באזורים בעלי אקלים מתון או קריר בחצי הכדור הצפוני, מפורטוגל וספרד מזרחה ועד תוך חבל כורדיסטן וחופי צפון אפריקה, ומשגשגת בייחוד בארצות הים התיכון: איטליה, יוון, קפריסין, מלטה, טורקיה, סוריה, לבנון וארץ ישראל. בארץ ישראל נפוצה הכלנית מצפון הארץ עד הר הנגב, ופורחת בדרך כלל בחודשים ינואר עד אפריל (לעיתים מספר פרטים מקדימים ופורחים כבר בדצמבר).
פרחי הכלנית מופיעים במספר צבעים: אדום (הנפוץ ביותר), לבן או גוני סגול הנעים מסגול-כחול לסגול-ורוד. צבע הכלנית מושפע מריכוז הפיגמנטים האדומים – ככל שהאדומים מעטים יותר, צבעים אחרים יוכלו לבלוט. סוג הקרקע שעליה צומחת הכלנית עשוי להשפיע על ריכוז הפיגמנט, ולכן נראים לעיתים שדות כלניות שבהם כל הפרחים באותו הצבע.
תיאור מורפולוגי.
הכלנית היא גאופיט רב-שנתי הגדל בבָּתוֹת, בקרקעות כבדות לא-מופרעות ולא-מלוחות. הכלנית פורחת בחורף ובאביב בחודשים דצמבר–מרץ ובאזורים קרים יותר לעיתים גם באפריל, כאשר שיא הפריחה הוא בחודש פברואר.
פקעת הכלנית היא "פקעת היפוקוטיל"; חלק ממנה מתפתח מתת-הפסיג. הפקעת, המכילה עמילן כחומר תשמורת, מתחדשת מדי שנה: בראש הפקעת הישנה נוצרת פקעת חדשה המתמלאת בזכות הפוטוסינתיזה המתרחשת בעלי הצמח, ובמהלך הפריחה מנוצלים חומרי התשמורת שהצטברו בפקעת מהשנה שעברה, והיא מצטמקת והולכת. בתחתית הפקעת הישנה ניתן למצוא מעין קליפות, שהן שרידי הפקעות משנים קודמות. מאחר שכל פקעת צומחת מעל קודמתה, היא קרבה מאוד לפני השטח, ושורשים מיוחדים בתחתית הפקעת מתכווצים ומושכים אותה כלפי מטה. ובכל זאת, בשל קרבתה לפני השטח, אין הכלנית מצויה בשדות מעובדים, משום שפקעותיה נפגעות מהחריש.
לכלנית גבעול עגול בגובה 20–30 ס"מ, בעל שושנת עלים גזורים דלילה בבסיסו, ומעטפת של שלושה עלים גזורים סנטימטרים אחדים מתחת לפרח. כל גבעול נושא פרח אחד.
פרח הכלנית הוא פרח גדול שקוטרו בדרך כלל, ובזנים מתורבתים יכול להגיע גם ל-15 ס"מ. צבע הפרחים אדום עז, לבן או במנעד רחב של גוני סגול, מכחול כהה עד ורוד בהיר. הפרח בעל עטיף פשוט, ללא עלי גביע. עלי הכותרת גדולים ודקים, ומספרם אינו קבוע, אך בדרך כלל נע בין 5 ל-6. במרכז הפרח ניצבת מעין כיפה מוגבהת, הנושאת עֱלִיים ואבקנים מרובים שצבעם שחור. גודל גרגרי האבקה כ-25 מיקרון, ומספרם יכול להגיע ל-2 מיליון גרגרים לפרח. לאחר ההפריה מוקפת הכיפה בטבעת לבנה.
כל פרח פורח ימים אחדים, נסגר בשעות הלילה ונפתח בשעות היום. סגירת הפרח מגינה על האבקה מלחות ומקור, ולכן בימים גשומים יש שהפרחים נשארים סגורים. פתיחת הפרחים וסגירתם נעשית באמצעות מנגנון המבוסס על צמיחת עלי הכותרת מבסיסם: בערב צומחים התאים בצד החיצוני של עלי הכותרת ומכופפים אותם כלפי פנים, ובבוקר צומחים התאים בצד הפנימי של העלים, ופותחים אותם. התארכות עלי הכותרת גורמת להתרחבות הכתם הלבן שבבסיסם, כך שרוחב הכתם מעיד על גילו של הפרח.
עוקצי הפרחים המופרים ממשיכים להתארך, והפירות הבשלים מוגבהים בהרבה מהפרחים שסביבם. הפרי הוא קובץ של פרודות זעירות בנות זרע אחד, עטופות בשערות רכות המאפשרות את הפצתן למרחקים באמצעות הרוח.
רבייה.
הכלנית מואבקת על ידי מגוון חרקים, הניזונים משפע האבקה שבפרחים. הפרחים אינם מייצרים צוף. כלניות שאינן אדומות מואבקות בעיקר על ידי זבובים, וכלניות אדומות מואבקות בעיקר על ידי חיפושיות ממשפחת הפרחיתיים (Glaphyridae), שהן ייחודיות בקרב החרקים ביכולתן לזהות צבע אדום. האבקה שממנה ניזונות הפרחיות עשירה מאוד בחלבונים, הנחוצים לתקופת הרבייה שלהן. גם חרקים מסוג תריפסים (Thysonoptera) תורמים להאבקת כלניות למרות גודלם הקטן וזאת עקב מספרם הרב.