מתווה יסודות (באנגלית: Batter board) המוכר גם בשם שנוגריסט (בגרמנית: Schnurgerüst) היא שיטת סימון מסורתית לביצוע מדויק של מיקומי יסודות באתר הבנייה המסייעת בהוצאת תוכניות הבנייה מהכוח אל הפועל.
השיטה.
מתווה סימון הוא מסגרת עץ היקפית וזמנית, המוגבהת מהקרקע ונמוכה בכ-10–20 ס"מ, בדרך כלל, ממפלס ה-0.00 של המבנה, הנבנית מחוץ לקו המתאר של המבנה ומקבילה לחזיתותיו. על מסגרת העץ מסמנים את מיקומי היסודות וקווי המבנה בסיוע מודד מוסמך, על ידי חריצה או דפיקת מסמר בלוח העץ. כך, כל יסוד מסומן בארבע חזיתות. מותחים חוט בנאים בין כל שתי חזיתות מקבילות ומקבלים הצטלבות בין שני חוטים, המסמנת את מיקום מרכז היסוד. ממקום הצטלבות זה מורידים אנך (חוט שבקצהו משקולת) ומקבלים את מיקומו המדויק של כל מרכז יסוד על גבי הקרקע.
תוכנית מתווה יסודות מבוצעת על ידי מהנדס בניין ובאחריות מודד מוסמך למקם אותה באופן מדויק באתר הבנייה על פי קואורדינטות מדויקות.
צבי הירש שלז
הרב צבי הירש שלז (שלעֶז; 1834 – כ"ה באלול ה'תרע"ד, 16 בספטמבר 1914) היה מחבר פורה, מייסד רשת ישיבות וראש הישיבה הגדולה בקורסון שבפלך קיוב, באימפריה הרוסית.
ביוגרפיה.
נולד בז'ידיק שבמחוז משנה מז'ייקי בזאמוט (אז חלק מהאימפריה הרוסית, כיום בליטא) לרב בן ציון שלז ולפריידא מלכה בת הרב שבתי יפה. למד בישיבת וולוז'ין בעיקר מפי ראש הישיבה רבי נפתלי צבי יהודה ברלין ("הנצי"ב מוולוז'ין"). התוודע לרבי ישראל מסלנט והיה לאחד מתלמידיו. בסביבות 1860 הגיע להתגורר בקורסון שבפלך קיוב, הוא התפרנס ממסחר ועסק בהפצת תורה. למטרה זו הקים ארבע ישיבות גדולות במקומות שבהם התאפשר הדבר ברישיון השלטונות: בעיר אורזיסצ'וב ; בעיר קורסון (קארסאן) שבה התגורר; בעיר צ'רקאסי ובעיר אומן. הישיבות התקיימו במשך ארבעים שנה ולמדו בהן אלפי תלמידים.
נישא בשנית לקריינה. בנו היחיד מנישואיו הראשונים היה הפעיל הציוני אליעזר יוסף.
נפטר בקורסון בכ"ה באלול ה'תרע"ד, 16 בספטמבר 1914, ונקבר לצדו של רב העיר בבית הקברות היהודי המקומי
צבי הירש שלעז
רביעיית דריידן
רביעיית דריידן (באנגלית: Dryden Quartet) היא רביעיית מיתרים, שהקימו בשנת 2002 בוושינגטון הבירה האח והאחות ניקולס ויומי קנדל, דודנם דניאל פוסטר ונורית בר-יוסף. ייחודה של הרביעייה ביצירת הרכב קאמרי מאוחד ותוסס, שגיבש את כישרונותיהם הבולטים של חבריו להפקת ביצועים מרהיבים ומרגשים, כדברי הביקורות.
נורית בר-יוסף, הקונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית מאז 2001, היא הכנרת הראשונה ברביעיית דריידן.
דניאל פוסטר הוא הויולן הראשי של התזמורת מאז 1995. יומי קנדל היא משנה לצ'לן הראשי של תזמורת פילדלפיה מאז 2004 וניקולס קנדל, לצד הופעותיו ככנר סולן, מנגן במגוון סגנונות מוזיקליים בשלישייה שלו, "Time For Three". כמו כן הוא חבר מייסד של "תזמורת החוף המזרחי" (ECCO), תזמורת קאמרית ללא מנצח.
כל אחד מארבעת חברי הרביעייה צבר ניסיון עשיר בנגינת מוזיקה קאמרית בפסטיבלים שונים בארצות הברית. רביעיית דריידן הופיעה בין השאר במכון קרטיס למוזיקה, בסדרת הרסיטלים שלו לבוגרי המוסד, ובסדרת הקונצרטים ע"ש שניידר, בהופעתם הראשונה בניו יורק. כמו כן הופיעו במרכז קנדי, באוניברסיטת מרילנד, באגודת בטהובן ועוד.
בהופעתה הראשונה של הרביעייה, בשגרירות הולנד, חלקה רביעיית דריידן כבוד לג'ון קנדל המנוח - סבם של שלושה מחבריה - שהיה מורה נודע לכינור, מחלוצי ההוראה בשיטת סוזוקי בארצות הברית. במאי 2004 הוזמנה רביעיית דריידן לנגן בוועידה של אגודת סוזוקי במיניאפוליס.
הופ היקס
הופ שרלוט היקס (באנגלית: Hope Charlotte Hicks; נולדה ב-21 באוקטובר 1988) היא אשת יחסי ציבור אמריקאית המשמשת כיועצת לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. בעבר כיהנה כמנהלת התקשורת בבית הלבן.
היקס הייתה היועצת הפוליטית הוותיקה ביותר של הנשיא טראמפ.
קריירה.
בעבר הייתה מנהלת התקשורת בקמפיין הבחירות לנשיאות של טראמפ, וכן מזכירת התקשורת הארצית של צוות המעבר. בינואר 2017 נכללה ברשימת "30 מתחת ל-30" של פורבס.
החל מ-20 בינואר ועד 12 בספטמבר 2017 שימשה כמנהלת התקשורת האסטרטגית בבית הלבן , הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
ב-16 באוגוסט 2017 מונתה למנהלת התקשורת בפועל בבית הלבן במקומו של אנתוני סקרמוצ'י. ב-12 בספטמבר 2017 מונתה באופן רשמי לתפקיד. ב-28 בפברואר 2018 הודיעה על התפטרותה, וב-29 במרץ סיימה את תפקידה. באוקטובר 2018 מונתה למנהלת התקשורת וסגנית נשיא חברת Fox ושימשה בתפקיד זה עד שובה לבית הלבן כיועצת בכירה לנשיא בחודש מרץ שלאחר מכן.
חייה האישיים.
היקס גדלה בגריניץ' שבקונטיקט, למדה בתיכון גריניץ', וכנערה עסקה גם בדוגמנות. היא בתם של קיי אן (Cavender) ופול ברטון היקס ה-3 שהיה סגן-נשיא התקשורת של ה-NFL.
בגיל 11, היא ואחותה הגדולה נשכרו לדגמן עבור ראלף לורן. היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית בשנת 2010, שם היא גם שיחקה לקרוס.
מארקה (עיתון)
מארקה (בספרדית: Marca) הוא עיתון ספורט ספרדי המתפרסם באופן יומי, העיתון נמצא בבעלות "Unidad Editorial". העיתון מתמקד בעיקר בכדורגל, ובמיוחד בפעילויות היום-יומיות של ריאל מדריד, אתלטיקו מדריד וראיו ואיקאנו. לעיתון יש קהל קוראים יומי של מעל 2,500,000, הגבוה ביותר בספרד עבור עיתון יומי, ויותר ממחצית מקהל קוראי הספורט.
מאז פברואר 2001 נפתחה גם תחנת רדיו שמשדרת 24 שעות ביממה, "רדיו מארקה". בשנת 2010 הושק ערוץ הטלוויזיה "מארקה TV", אך הוא נסגר בשנת 2013.
היסטוריה ופרופיל.
מארקה נוסד ב-21 בדצמבר 1938, בעיצומה של מלחמת האזרחים בספרד, בסן סבסטיאן הלאומנית. העורך הראשון היה מנואל פרננדז קואסטה. ב-3 בספטמבר 1987 הפך לואיס אינפנטה לעורך העיתון.
"Punto Editorial SA" הייתה הבעלים של מארקה. ב-1984 "Espacio Editorial", שתיקרא מאוחר יותר "Recoletos", רכשה את העיתון. החברה התמזגה עם "Unedisa" בשנת 2007, והחברה הממוזגת "Unidad Editorial" היא הבעלים של מארקה.
המו"ל של העיתון היא גם "Unidad Editorial", אשר מוציאה לאור גם את העיתונים "אל מונדו" ו"אקספנסיון". מארקה מתפרסם בפורמט הצהובון.
ב-25 בנובמבר 1942 חדל העיתון להתפרסם באופן שבועי, ומאז הוא מפורסם באופן יומי. העיתון זכה בפרס עיצוב החדשות הטוב ביותר בעולם לשנת 2004 על ידי "החברה לעיצוב חדשות" (SND).
ב-21 בדצמבר 2007 אירח מארקה אירוע גאלה, בו השתתפו הספורטאים הספרדים המובילים של המאה ה-20, כדי לחגוג את יום השנה ה-70 להקמתו של העיתון.
העיתון היה מעורב בסכסוך מתמשך עם אלכס פרגוסון מקיץ 2008, כאשר פרגוסון האשים את ריאל מדריד שהיא משתמשת בעיתון, "הם משתמשים במארקה כמו הרכב שלהם כדי לעצבן שחקנים".
בחודש אוקטובר 2012, מארקה הודיע על השקת המהדורה הספרדית של אתר הגיימינג IGN, אשר החליפה ביעילות את אתר הגיימינג של מארקה. מארקה גם תכנן להשיק עוד מהדורה ספרדית של IGN לדוברי ספרדית באמריקה הלטינית.
בשנת 2001 תפוצתו של העיתון עמדה על 403,000 עותקים. בשנת 2003 תפוצתו עמדה על 382,000 עותקים, מה שהופך אותו לעיתון השני הכי נמכר במדינה.
פרסים.
מארקה מחלק מספר פרסים מידי סוף עונה:
מארקה מעניקה שני פרסים נוספים שלא ניתנים בכל שנה:
שמשון יעקב משפיטובקה
פסטיבל המוזיקה של ספולטו באמריקה
פסטיבל המוזיקה של ספולטו באמריקה (באנגלית: Spoleto Festival USA בצ'ארלסטון שבדרום קרוליינה, הוא אחד הפסטיבלים החשובים לאמנות בארצות הברית. הוא נוסד בשנת 1977 על ידי המלחין זוכה פרס פוליצר ג'אן קרלו מנוטי, שביקש ליצור מקבילה לפסטיבל שני העולמות (Festival dei Due Mond) בספולטו, איטליה.
מארגני הפסטיבל האיטלקים חיפשו עיר אמריקאית, שיהיה בה הקסם של ספולטו, איטליה, בד בבד עם שפע התיאטראות, הכנסיות ושאר אתרי ההופעות שבה. צ'ארלסטון נבחרה כמיקום אידיאלי, כדברי מנוטי עליה:
האירוע השנתי, המתקיים בשלהי האביב למשך 17 יום, מציג אמנים מוכרים לצד אמנים חדשים, ביותר מ-150 הופעות של אופרה, מחול, תיאטרון, מוזיקה קלאסית וג'אז.
היסטוריה של פסטיבל צ'ארלסטון.
ראשית הדברים.
הפסטיבל התנסה בבעיות כספים מראשיתו, ואלה חוללו מהפך מהיר בהנהגתו. ב-27 בספטמבר 1976 מונה תאודור "טד" סטרן, נשיא הקולג' של צ'ארלסטון אותם ימים, ליו"ר החדש של הוועדה המתאמת של צ'ארלסטון אחרי פרישתו של יו ליין. גם סכסוכי אישיות התעוררו בנוגע למנוטי. מנוטי, ששירת כמנהל אמנותי של הפסטיבל מאז היווסדו, הודיע ב-1991 שאיננו מעוניין בחידוש החוזה התלת-שנתי שלו, כשזה יסתיים ב-1992, בשל חילוקי דעות אמנותיים.
מועצת המנהלים לא קיבלה מיד באופן רשמי את התפטרותו, אבל מנוטי עמד על שלו ותלה את האשם בחילוקי דעות אמנותיים עם המועצה והעדר שליטה אישית: "אינני מרגיש עוד שזה הפסטיבל שלי, ואלה היו חיי במשך 15 שנים. אני מרגיש בודד ביניהם. מתייחסים אלי כאל פקיד."
בלב הסכסוך עמדו יחסיו המעורערים של מנטי עם המנהל הכללי של הפסטיבל, נייג'ל רדן, שקרא תיגר על קביעת תוכניות, חשבון הוצאות למנוטי והחלטות מנהליות שקיבל מנוטי. שני מחנות נוצרו במועצה, שהתפצלה בין אלה שגיבו את רדן לבין תומכי מנוטי (בהם ראש עיריית צ'ארלסטון ג'וזף פ. ריילי הבן). תמיכתו של ראש העיר ריילי הייתה איתנה עד כדי איום בשלילת התמיכה של העירייה אם מנוטי ייאלץ לעזוב. בסופו של דבר, במאי 1991, הוציא מנוטי אולטימטום, התובע את התפטרות רדן ותומכיו, או שהוא עצמו יתפטר. רדן התפטר באוגוסט 1991 ו-19 מבין 46 חברי המועצה פרשו בחודש הבא.