הדברים מסתבכים כאשר נזכרים לפתע תושבי בעיר בתעלומה ישנה, המערבת אלמנה מקומית בשם מאטי דארו (סיסי ספייסק), שהייתה חברתו של בוש בילדותו, ואת אחותה המנוחה, מרי-לי סטראופ (ארין לוגן). בעזרתו של מטיף שמתעקש שעל בוש לומר למאטי את האמת, בוש מספר לקהל שהגיע להלווייתו (כולל מאטי) את שקרה ארבעים שנה קודם לכן. הוא מגלה לנוכחים שקיים רומן עם אחותה הנשואה של מאטי, מרי-לי. הוא מודה בפני מאטי כי מרי-לי היא שהייתה אהובתו האמיתית, אהבתו היחידה. הם תכננו לברוח יחד, וכשהיא לא הגיעה למקום המוסכם, הוא ניגש לביתה כדי לחפש אותה. הוא גילה כי בעלה תקף אותה עם פטיש. הבעל זרק מנורת נפט על הקיר כדי להצית את הבית ולהרוג עצמו, את מרי-לי חסרת ההכרה ואת בוש. בוש שחרר את עצמו מפני הבעל התוקף, אבל בזמן שבגדיו עלו באש, הוא ראה שגם במרי-לי נתפסה אש. כשהלך לכבות את האש, הוא הרגיש את עצמו עף דרך החלון, אולי נדחף על ידי הבעל, והוא לא היה מסוגל להיכנס מחדש לבית כדי להציל את מרי-לי.
מאטי חוזרת וסולחת לבוש. הוא רואה את מה שנראה כמו רוחה של מרי-לי במורד השביל, ומת זמן קצר לאחר מסיבת ההלוויה. הלווייתו בפועל נערכת בחלקת קבר בשטח שברשותו. צ'ארלי ג'קסון (ביל קובס) עורך את הטקס, ונוכחים בו הכומר גאס הורטון, באדי רובינסון, אשתו ובתו, וכן מאטי ופרנק. לאחר תפילה קצרה שאומר צ'ארלי ג'קסון, מאטי מציבה דיוקן של אחותה מרי-לי על ארון הקבורה של פליקס, המסמל את סליחתה על פעולות העבר שלו ומאפשר להם להיות ביחד, גם אם רק באופן מטאפורי. האבלים עוזבים את הנכס שהיה בבעלות פליקס כשהקבר שלו מלא.
הפקה.
הסרט צולם כולו בג'ורג'יה, ונתמך על ידי מחלקת הפיתוח הכלכלי של ג'ורג'יה.
הרעיון לסרט נשאל מסיפור אמיתי שקרה במחוז רואן שבטנסי ב-26 ביוני 1938. פליקס בוש מבוסס על אדם אמיתי בשם פליקס בושאלו "דוד בוש" בריזיל (Felix Bushaloo "Uncle Bush" Breazeale), שגם הוא ארגן לעצמו לוויה בעודו בחיים. תסריטאי הסרט, כריס פרובנזאנו, שמע על הסיפור מחבר, התלהב, והחליט לעשות מכך סרט. הוא שלח את התסריט לבמאי סניידר, ויחדיו יצרו את הסרט. במהלך התחקיר פגשו באנשים שנכחו במסיבת ההלוויה המקורית בשנות ה-30.
קבלה.
ביקורות.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, ולו דירוג 85% "טרי" באתר Rotten Tomatoes, בהתבססות על 142 ביקורות (נכון לאפריל 2017). רוברט דובאל זכה לשבחים רבים על הופעתו; ג'ון אנדרסון מ"וול סטריט ג'ורנל" חזה שיקבל מועמדות לפרס אוסקר.
גם בישראל זכה הסרט לביקורות טובות. באתר ynet עיקר השבח ניתן לעיסוק בדמויות מבוגרות "באור מורכב ואמיץ, שתשוקה לא נעדרת ממנו". כמה ביקורות טענו שהתסריט אינו מורכב די הצורך, וכמה רבדים הכרחיים הוחמצו במהלך יצירתו.
הכנסות.
הסרט יצא לאקרנים ב-30 ביולי 2010, ובסוף-השבוע הראשון לצאתו הרוויח 90,900 דולרים, הכמות ה-23 בגובהה בסוף השבוע שבין ה-30 ביולי ל-1 באוגוסט 2010. נכון לסוף אפריל 2017, הסרט הרוויח 9,176,933 דולרים בארצות הברית ו-518,349 דולרים בשאר העולם, בסך הכל 9,695,282 דולרים ברחבי העולם.
נורבגיה במלחמת העולם השנייה
מתקפת הטליבאן בבסיס שאהין
מתקפת הטליבאן בבסיס שאהין בוצעה ב-21 באפריל 2017 על ידי עשרה לוחמי טליבאן מחופשים לחיילים, אשר תקפו את הבסיס הראשי של קורפוס 209 של הצבא הלאומי האפגני (ANA), ליד מזאר-י שריף, במחוז בלח' שבאפגניסטן. במהלך המתקפה שנמשכה מספר שעות, נהרגו למעלה מ-100 חיילים ומספר דומה של חיילים נפצעו (אם כי מספר הנפגעים האמיתי מעורפל), כשהמתקפה באה על סיומה בהריגת רוב לוחמי הטליבאן על ידי הצבא האפגני. זוהי המתקפה הקטלנית ביותר על הכוחות האפגניים מאז תחילת מלחמת אפגניסטן בשנת 2001.
המתקפה.
בבוקרו של יום שישי ה-21 באפריל, כ-10 לוחמי טליבאן חמושים ברובים, רימונים, מטולי אר פי ג'י ומקלעים ומצוידים בביגוד צבאי מלא, הגיעו באמצעות מספר האמרים צבאיים לבסיס שאהין המשמש כבסיס הראשי של קורפוס 209 במחוז בלח' בצפון אפגניסטן, בו שהו באותה עת כ-3,000 חיילים. לוחמי הטליבאן שעצרו במחסום הראשון מבין שלושת המחסומים בכניסה לבסיס, שכנעו את השומרים לאפשר להם להיכנס לבסיס בטענה שהם מביאים חיילים שנפצעו לטיפול רפואי דחוף; במחסום השני, לוחמי הטליבאן המחופשים נדרשו להשאיר את נשקם על פי הליך סטנדרטי בבסיס, ולאחר ויכוח קצר, לוחמי הטליבאן ירו בשני השומרים והסתערו לעבר המחסום השלישי והאחרון, שאותו פוצצו עם מטול אר.פי.ג'י לפני שחדרו לתוך הבסיס.
בעת פתיחת המתקפה, מרבית החיילים האפגנים בבסיס לא היו חמושים, מאחר שרובם נכנסו לתפילות יום שישי במסגד שבבסיס וחלקם אכלו ארוחת צהריים בחדר האוכל של הבסיס. לאחר הפריצה אל תוך הבסיס, שני ההאמרים הצבאיים של הטליבאן שעליהם עמדות מקלעים התפצלו: ההאמר הראשון דהר לעבר המסגד תוך כדי שהוא מרסס את החיילים והקצינים שיצאו ממנו, וההאמר השני דהר לכיוון החדר האוכל ופתח באש על הסועדים. בפתח המסגד וחדר האוכל, מספר לוחמים חמושים במקלעים ובמטולים ירדו מכל האמר ופתחו באש כבדה על קבוצות גדולות של חיילים, ושני לוחמי טליבאן חגורים באפודי נפץ נכנסו למסגד בבסיס ופוצצו את עצמם על הנמצאים בתוכו. קצין אחד סיפר שיצא בדיוק מהתפילה במסגד כאשר ראה רכב צבאי דוהר לעברו, ובטרם הספיק להבין מה קורה הוא נפגע בבטנו וברגלו מאש מקלע שנורתה מחלון הרכב בכל מה שנקרה בדרכה, כשחיילים אחרים שסביבו נהרגו מהיריות. אחד השומרים בבסיס סיפר שבתחילה היו קריאות בקשר "לא לירות", שכן עקב המדים הצבאיים של לוחמי הטליבאן, חיילים רבים בבסיס חשבו שמדובר באי הבנה. זמן קצר לאחר תחילת המתקפה, הקומנדו האפגני הגיע מחלקים אחרים בבסיס והחל לתפוס פיקוד על האירוע עד חיסול ונטרול כל לוחמי הטליבאן. נכון לאוגוסט 2018, המתקפה היא הקטלנית ביותר שהתרחשה עד כה בבסיס צבאי אפגני במהלך מלחמת אפגניסטן.
לטענת הטליבאן, ארבעה מהתוקפים שירתו קודם לכן כחיילים בבסיס על מנת שיכירו אותו היטב בטרם יתקיפו אותו - מה שמסביר את לוח הזמנים של המתקפה וידיעת מיקום ריכוזי החיילים. מלבד שני לוחמי טליבאן שפוצצו את אפודי הנפץ שלבשו בתוך ריכוז החיילים במסגד, שבעה לוחמים נוספים נהרגו בחילופי האש הכבדים שלאחר מכן עם הקומנדו האפגני, ולוחם אחד נעצר על ידי הצבא. לכוחות הביטחון האפגנים לקח בין 5 ל-10 שעות להרוג את כל החמושים ולוודא שהבסיס מוגן. על פי הצהרות רשמיות של אנשי הממשל המחוז, במתקפה נהרגו 140 חיילים ונפצעו 160, אולם על פי סוכנות הידיעות האפגנית טולוניוז, נהרגו לפחות 256 חיילים והממשלה האפגנית מסתירה את מספר ההרוגים האמיתי. על פי הצהרות הטליבאן מיד בתום המתקפה, מנין הנפגעים עמד על כ-500 חיילים אפגנים (הרוגים ופצועים).
Witte Brigade
הבריגדה הלבנה הייתה קבוצת התנגדות בלגית, שנוסדה בקיץ 1940 באנטוורפן על ידי מרסל לואט, שזכה לכינוי "פידליו". הקבוצה הייתה במקור המכונה "דה Geuzengroep" אבל לאחר השחרור הכינוי הידוע היה "הבריגדה הלבנה - פידליו".
השם נבחר כניגוד לבריגדה השחורה, ארגון משתפי פעולה בראשות ה-אס. אס אונטרסטורמפיהרר Reimond Tollenaere, שהיה אחראי על התעמולה הפרו-גרמנית ב"ארגון הפלמי הלאומי". הבריגדה הלבנה הייתה מבוססת באנטוורפן אבל יחידות שלה פעלו גם בגנט, לייז', אאלסט, בריסל, ואאסלנד, וואלוניה ואזורי החוף.
פעילויות.
במהלך מלחמת העולם השנייה בלגיה נכבשה על ידי גרמניה. בניגוד לבריגדה השחורה, משתפי הפעולה עם הגרמנים, הבריגדה הלבנה הייתה מחתרת התנגדות. בין יתר פעילויותיהם החשובות הפיצו אנשי הבריגדה הלבנה תעמולה נגד התעמולה הגרמנית, יצירת רשימות של משתפי פעולה, ארגון הפגנות פטריוטיות בחגים, כגון 21 ביולי, 11 בנובמבר (יום כניעת הגרמנים במלחמת העולם הראשונה). הארגון פרסם משלו תעמולה עיתון בשם "תמיד מאוחדים "Unis Toujours", "Steeds vereni " - כ-80 מהדורות פורסמו. בנוסף, הקבוצה עסקה בקבלת מידע צבאי על נמל אנטוורפן איפה הם מתקבל מידע על אפשרי פלישת גרמניה בריטניה ולעזור לטייסים הבריטים שנפלו בשטח בלגיה לחזור לאנגליה. לחטיבה הלבנה היו קשרים שונים עם רשתות ביון בשם קוד לוק, גבורה וכל קבוצה אפס. הבריגדה הלבנה עמדה בתחילת המלחמה בקשר עם ממשלת בלגיה בגלות יחד עם הבריטים.
חברי ומעצרים..
חברים רבים של "הבריגדה הלבנה" היו שוטרים. למשטרה של Deurne היה ייצוג גבוה במיוחד. מ-1943, רבים מחברי המחתרת נעצרו. כאשר חבר חשוב נלכד וברשותו רשימה של חברים אחרים, 58 חברים נעצרו ונשלחו למחנות בגרמניה. פשיטה גרמנית ב Deurne בינואר 1944, 62 חברי נעצרו. באותה שנה, ב-9 במאי המייסד מרסל Louette היה נעצר וגורש אל מחנה הריכוז זקסנהאוזן. Louette בסופו של דבר חזר מגרמניה, ונפטר באנטוורפן ב-1978. בסך הכל הבריגדה הלבנה ספגה 400 הרוגים מתוך כ 3,750 חברים.
הישגים.
החטיבה הלבנה, יחד עם Armée secrète, לפני תנועת השחרור הלאומית Royaliste ו Groupe G, עזרו לכוחות בעלות הברית לכבוש את נמל אנטוורפן ב-1944. השפעת הבריגדה הלבנה על התוצאות הייתה מכריעה.. המחתרת שהייתה ידועה בכינוי הבריגדה הלבנה, הוסיף לשמה את המילה "פידליו", שם העט של Louette.
קטיה אברמזון
קטיה אברמזון (נולדה ב-1 ביולי 1987) היא כדורסלנית ישראלית המשחקת כיום בקבוצת בנות הרצליה ובנבחרת ישראל לנשים.
קריירת תיכונים.
אברמזון עלתה לישראל מלטביה, גדלה בכרמיאל, שם אותרה על ידי המאמן רפי בוגטין, ומאוחר יותר עברה לאבן יהודה, שם הייתה חניכה בפנימיית הכדורסל ב"ויצו הדסים" תחת הדרכתם של רלף קליין וארז דגן.
קריירת מועדונים.