ליו"ר העמותה הציבורית של החגיגות מונה יוסי פלד, וכמנכ"ל העמותה מונה המפיק חיים סלוצקי. במקביל במאי 1997, מינה ראש הממשלה נתניהו את מרב אדלסון, מפיק הוליוודי ואחד מתורמיו, לתפקיד האחראי על חגיגות ה-50 בתפוצות. לאדלסון אושר תקציב בסך שלושה מיליון דולר לארגן אירועים בארצות הברית לציון חגיגות היובל, בנפרד מהעמותה הציבורית. המפיק שוקי וייס זכה במכרז לארגון המפגן המרכזי באצטדיון רמת גן, מארגן התערוכות יצחק שלו זכה במרכז לארגון תערוכת היובל וחברת "סבן חסויות" של אריה סבן, זכתה בזיכיון לשיווק חסויות וזיכיונות לאירועי היובל. ההכנות לאירועים התעכבו עקב חילוקי דעות בין פלד וסלוצקי לשר הממונה משה קצב. בספטמבר 1997 התפטר קצב מניהול החגיגות אך חזר לתפקיד כעבור מספר שבועות, לאחר שפלד וסלוצקי התפטרו מניהול העמותה. במקומו של יוסי פלד מונה יצחק מודעי. למודעי נותרו רק מספר חודשים לארגן את האירועים והוא נתן שורה של התחייבויות לגורמים שונים, תוך ליקויים לכאורה בסדרי מנהל ומבלי שההתחייבויות אושרו על ידי הממשלה. חלק ניכר מההתחייבויות ניתנו בשיחות בעל פה של מודעי עם גורמים שביקשו תקציבים למימון אירועים. מודעי גם החליט לבטל את המפגן המרכזי באצטדיון רמת גן, ולהפיק במקומו מופע בשם פעמוני היובל באצטדיון גבעת רם בירושלים. משה קצב חלק עליו ומודעי גם התפטר מתפקידו בינואר 1998.
אירועים ביום העצמאות ובמהלך שנת היובל.
בתחילת 1998 אישרה הממשלה את רשימת האירועים לשנת היובל, היא כללה כ-80 אירועים, שהעיקריים בהם היו:
תחרות מיס תבל שבוטלה.
כחלק מחגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל יזם איש העסקים לוי קושניר את הבאת תחרות מיס תבל לישראל. עלות התחרות שמאורגנת על ידי חברת "מיס יוניברס", שבבעלות דונלד טראמפ ורשת הטלוויזיה סי.בי.אס הוערכה בכ-5 מיליון דולר. קושניר הצליח לשכנע את עמותת חגיגות שנת ה-50 לאשר את התקציב. אך בתחילת פברואר 1998, החליט משה קצב, שלא לא לקיים את התחרות בשל עלותה הגבוהה, וסירובו של משרד האוצר לממן את התחרות. ביוזמתו של ראש עיריית אילת, גבי קדוש, נעשה ניסיון לגייס חסויות עסקיות למימון. בהמשך אף נסע קדוש יחד עם ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לפגוש את דונלד טראמפ בניו יורק, במטרה לדון בקיום התחרות באילת במועד מאוחר יותר.
ביקורת.
באפריל 1999 פרסם מבקר המדינה אליעזר גולדברג, במסגרת הדו"ח השנתי ה-49, דו"ח ביקורת על פעולות "העמותה לאירועי שנת החמישים למדינת ישראל", בסיכום הביקורת כתב:
הגט מווינה
פרשת הגט מווינה הייתה מחלוקת הלכתית בדבר כשרותו של גט, שהסעירה את העולם הרבני באירופה ואת גדולי הדור בשנים 1611–1612. המחלוקת עסקה במקרה שבו גט ניתן על תנאי והתנאי לא התקיים, אולם התנאי אינו מעוגן בגט אלא הותנה בנפרד ממנו - האם הגט התבטל מאחר שהתנאי לא התקיים, או שהתנאי שלא היה מעוגן בגט אינו מונע את קיום הגט.
סידור הגט.
בשנת 1611 (ה'שע"א) חלה נער בן שש-עשרה מלבוב, יצחק וואלפיש, וקרוביה של אשתו 'בת שבע' מווינה - שחששו שבמקרה וימות תזדקק אשתו לחליצה - ביקשו ממנו שייתן גט לאשתו, על תנאי שאם לא ימות ישוב ויישא אותה שנית לאישה. את הגט סידרו רבי מנוח הנדל רבה של וינה, מגדולי פוסקי הדור, ורבי יהושע פלק כץ, בעל הסמ"ע, אף הוא פוסק נודע. הגט עצמו לא היה מעוגן בתנאי, אלא ניתן ללא תנאים, כאשר ההבטחה שיישא את האישה אם יבריא ניתנה בלא קשר לגט.
לאחר זמן הבריא הבעל, אולם לאחר ריב פתאומי עם קרובי אשתו הודיעו לו הקרובים כי אינם משיאים לו שוב את בת שבע. הבעל, שנותר ללא אישה ואף ללא נכסים (את ביתו כבר נתן במתנה לאשתו לשעבר), פנה אל המהר"ם מלובלין, רבה של לבוב, וזה פסק כי לאחר שהבריא הבעל הגט אינו גט, כיוון שלא התקיים התנאי שהבטיח את קיומו (מות הבעל). לפיכך, פסק המהר"ם כי האישה עודנה נשואה לבעלה, וכדי להתגרש ממנו היא זקוקה לגט חדש.
הוויכוח ההלכתי.
המחלוקת על כשרות הגט.
בדבריו של המהר"ם מלובלין, שטען שהגט בטל, תמך גם רבי מרדכי יפה בעל ה"לבושים", שהיה אז זקן גדולי הדור. שניהם לחמו נגד הכשרת הגט, והמהר"ם הריץ תשובות לגאונים רבים כדי להוכיח את דעתו. כמה רבנים נטו לצדד בדברי המהר"ם ופסקו כמותו, ביניהם רבי שמואל בן הרב פייבוש מפשמישל, רבי בנימין הדיין מפוזנא, ורבי שמשון ב"ר יצחק בוך (בוכנר) מלבוב, שהיה תלמיד הסמ"ע, ידיד המהר"ם מלובלין ולימים גם מחליפו של המהרש"א ברבנות אוסטראה.
לעומתם, כאשר באה השאלה אל שאר גדולי הדור, פסקו כמעט כולם כי הגט נותר בתוקפו. בראש מחנה מכשירי הגט עמד בעל הסמ"ע, היחידי ממסדרי הגט שהיה עדיין בחיים (רבי מנוח נפטר זמן קצר לאחר סידור הגט), ובדעתו תמכו גדולי פוסקי הדור בפולין - המהרש"א, רבי יואל סירקיש בעל ספר הב"ח, רבי בנימין אהרן סלניק בעל משאת בנימין, רבי שמואל מפיורדא בעל בית שמואל, רבי שלמה אפרים מלונטשיץ בעל כלי יקר, תלמיד המהרש"ל רבי פייבוש מקראקא (שבנו נמנה עם האוסרים), ועוד רבנים רבים.
סיום המחלוקת.
ועד ארבע ארצות, הגוף המרכזי של יהודי פולין, התכנס לדון בשאלת הגט מווינה ביריד שנערך בעיר ירוסלב בשנת 1611 (ה'שע"א), בהשתתפות כל גדולי הדור ההוא. טרם הוועידה נפוצו שמועות שגדול תומכיו של המהר"ם, בעל ה"לבוש", שהיה מוטל אז על ערש דווי, חזר בו מדעתו; אולם בעל ה"לבוש" שיגר ממיטתו מכתב (שלושה ימים קודם פטירתו) ובו חזר ופסק כדעת המהר"ם, שהגט אינו תקף.
בדיון נכח גם המהר"ם עצמו, שעמד על דעתו בכל תוקף. למרות כל זאת, פסק הוועד כדעת רוב גדולי הדור, וקבע כי הגט שריר וקיים.
המהר"ם לא קיבל את פסיקת הוועד, והמשיך לכתוב תשובות הלכתיות להצדקת שיטתו; כתוצאה מכך התכנס בשנה הבאה ועד ארבע ארצות לדון שוב בשאלת הגט מווינה, ביריד שנערך בעיר גרמניץ בשנת 1612 (ה'שע"ב). גם בדיון זה הכריעו חכמי הוועד להתיר את הגט, אולם למרות שכל הגאונים התווכחו ארוכות עם המהר"ם נותר המהר"ם בדעתו. לאחר מכן הוצרך רבי בנימין סלניק לפרסם מכתב פומבי ובו הסכמת רבנים הפוסקים לדורות כי הגט כשר.
יש הטוענים כי פרשה זו היא שגרמה לפיטוריו של המהר"ם ממשרתו כאב"ד לבוב בידי השלטון. בלבוב גרו הסמ"ע ורבים מתלמידיו, וייתכן שהם פעלו כדי להדיח את המהר"ם ממשרתו.
אגם מקדונלד (מונטנה)
אגם מקדונלד (באנגלית: Lake McDonald) הוא האגם הגדול ביותר בפארק הלאומי גליישר. האגם ממוקם במחוז פלטהד, מדינת מונטנה שבארצות הברית.
גאוגרפיה.
האגם מצוי בגובה 961 מטרים מעל פני הים.
אורכו של האגם 16 קילומטרים, רוחבו 1.6 קילומטרים, עומקו 152.4 מטרים.
שטחו של האגם 27,610 דונמים.
האגם מצוי מצידו המערבי של קו פרשת המים של אמריקה.
דרך הולכים-אל-השמש עוברת במקביל לחוף הדרומי של האגם.
באגם מצויים מספר מינים מקומיים של דגי טרוטה, ומינים נוספים של דגי מאכל ובהם טרוטת עין-הקשת, טרוטת האגמים, אלתית אדומה. על אף זאת מי האגם אינם מלאים חומרי מזון, ובשל כך מספר הדגים מועט, והאגם אינו מהווה אתר דיג פופולרי.
ביערות סביב האגם מצויים דובי גריזלי, דובים שחורים אמריקנים, איילי קורא, ואיילים שחורי זנב (בעיקר באזור החוף הצפוני של האגם).
היערות סביב האגם הם יערות צפופים של עצי מחט בעיקר אשוחית, ואשוח.
נחל מקדונלד (McDonald Creek) יוצא מהאגם, ונשפך אל מידל פורק פלטהד.
תיירות.
אגם מקדונלד הוא האתר המתוייר ביותר בשטח הפארק הלאומי גליישר.
בקצה המערבי של האגם מצוי מרכז מבקרים של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. במרכז המבקרים אתר לינה והסעדה.
המלון הקרוב ביותר לאגם הוא לודג' אגם מקדולנד, המהווה אתר מורשת היסטורי לאומי של ארצות הברית.
ארנסט להנר
ארנסט להנר (בגרמנית: Ernst Lehner; 7 בנובמבר 1912 – 10 בינואר 1986) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעמדת הקיצוני.
ביוגרפיה.
להנר נולד ב-7 בנובמבר 1912 באאוגסבורג שבגרמניה. הוא היה נחשב לאחד השחקנים הטובים ביותר בעמדת החלוץ באמצע ובסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. מומחיותו הייתה בבעיטות כדורי קרן מהן לעיתים היה כובש שערים. במהלך המחצית השנייה של משחק מוקדמות מונדיאל 1938 נגד אסטוניה להנר בישל שני שערים מנקודת הקרן לראשו של חבר לנבחרת, יוזף גאוכל, ובכך נבחרתו ניצחה את המשחק 1–4 בסיומו. יש שכינו אותו כ"שחקן הלא-מקצועי הטוב ביותר באירופה" בשל שקריירה מקצוענית לא הורשתה בזמן זה בגרמניה. להנר היה לאחד השחקנים שייצג את מערב אירופה נגד מרכז אירופה ב-1937.
במדי הנבחרת הגרמנית גם שיחק במונדיאל 1934 ו-1938. במונדיאל 1934 אשר נערך באיטליה כבש צמד במשחק על המקום השלישי נגד אוסטריה. להנר היה שותף באחד מ-8 השערים במשחק המפורסם נגד דנמרק ב-1937, בו הגרמנים הביסו אותם 0–8 בורוצלב שבפולין. באותה שנה הוא ונבחרתו ניצחו ב-10 מתוך 11 המשחקים ששיחקו. בסך הכל ערך להנר 65 הופעות בהם כבש 31 שערים במדים הלאומיים.
בספר שהוצא לאור בשנת 1978 הנקרא "כדורגל", הלמוט שן, מאמן נבחרת גרמניה המערבית בין השנים 1964–1978, תיאר את להנר במילים הבאות: "הדרך שלו לשחק כקיצוני הייתה הדרך שתמיד רציתי שקיצוניים ישחקו. תמיד מוכן לקחת את הכדור, לשלוט במשחק, דריבליסט מעולה ושחקן בעל יכולת איום עם שתי הרגליים שלו". להנר נפטר ב-10 בינואר 1986 בגיל 73.
אלכסנדר דוברינין
אלכסנדר יורביץ' דוברינין (נולד ב-27 במרץ 1957, ממדיש) הוא זמר, משורר ומוזיקאי רוסי. חבר בקבוצות זודצ'יה, מיראז', זדרסטבוי, פסניה, וסיוליה רביאטה, קולנוע.
ביוגרפיה.
דוברינין נולד בממדיש ב-27 במרץ 1957 במשפחת מורים. אמו, דוברינה מרגריטה מקסימובנה הייתה מורה לרוסית וספרות רוסית. אביה, יורי קרימוביץ 'דוברינין – מורה לעבודה, רישום ותרבות הגוף.