בשנת 1601 החורף היה מוקדם וקר במיוחד, וגם האביב היה גשום מאוד. גם בשנת 1602 התנאים האקלימיים היו קשים. כתוצאה מכך החל רעב ברוסיה ומחירי הלחם נסקו פי 100. רק במוסקבה נפטרו מרעב מעל 100 אלף איש. לאור המצב הקשה החלו להתפשט שמועות שהנסיך דמיטרי לא נהרג ולכן בוריס גודונוב צאר לא חוקי. כמו כן, בהתאם לשמועות, האירועים האקלימיים הקשים הם למעשה עונש מאלוהים על כך שבכס המדינה יושב צאר לא חוקי. בשנת 1604 התפשטו השמועות שהנסיך דמיטרי חי אצל הקוזאקים ובכוונתו לחזור לשלטון. ב-16 באוקטובר 1604 צבאו של דמיטרי הכוזב הראשון החל לנוע לכיוון מוסקבה בתמיכת הפולנים והקוזאקים בטענה שהוא המיועד להיות הצאר. הדבר היה למעשה תחילת מלחמת רוסיה-פולין (1605 - 1618) שבתחילתה מלך פולין השתמש בצבאות פרטיים לקידום מטרותיו. בקרב שהתרחש בינואר 1605 כוחותיו של גודונוב ניצחו אך לא ידעו לנצל את ההצלחה ולהביס את הנסיך הכוזב באופן סופי.
ב-13 באפריל 1605 מת בוריס, ובנו הצעיר פיודור השני, החל בכהונתו הקצרה.
דמותו של בוריס גודונוב שימשה בסיס למחזה "בוריס גודונוב" מאת פושקין, שלאחר מכן גם עובד לאופרה "בוריס גודונוב" על ידי מוסורגסקי. בנוסף קורות עלייתו לשלטון עובדו גם לסדרת הטלוויזיה "גודונוב" בכיכובו של סרגיי בזרוקוב.
לפתית
לְפָתִית או כרוב הנפוס (שם מדעי: Brassica napus) הם כינויים נפוצים של כרוב הלפת, צמח עשבוני ממשפחת המצליבים.
מקור הכינוי "לפתית" למין זה מקורו בטעות תרגום שהופיעה לראשונה במילון אבן-שושן שתרגם את המושג rape seed oil ל"שמן לפתית". המין משתייך לסוג כרוב ואין קשר בינו לבין המין לפתית מצויה.
שימושים עיקריים בלפתית.
מזרעי הלפתית מפיקים מספר מוצרים:
בהלכה, נהגו האשכנזים להימנע מאכילת קטניות בפסח. הגדרת הקטניות האסורות לעניין זה (השונה מההגדרה הבוטנית) אינה ברורה, ומעמדה של הלפתית שנוי במחלוקת.
באי מאן משתמשים בשורש הלפתית מזן רוטבגה להכנת עששיות ג'ק-או-לנטרן.
פרבז מושרף
שמן קנולה
שמן קָנוֹלָה (Canola) הוא שמן המופק מזרעי צמח לפתית, מזנים הדלים בחומצת שומן ארוסית; זאת בניגוד לשמן קולזה, המופק מזרעים של זני לפתית העשירים בחומצה זו. בשנת 2018 הופקו בעולם 24.6 מיליון טון שמן קנולה. המדינות המובילות בייצור שמן קנולה הן קנדה, סין וגרמניה שביחד מייצרות 44% מכלל היצור העולמי.
היסטוריה.
ניסיונות להפיק שמן מצמח הלפתית ידועים כבר מסוף המאה ה-19, אולם השמן שהופק היה בעל תכונות בעייתיות כגון חומציות גבוהה (ריכוז גבוה של חומצות שומן חופשיות שלא כחלק מטריגליצרידים). בקנדה הפיקו שמן מלפתית כבר ב-1936, למרות חסרונותיו הרבים.
בשנת 1968 התחילו לבצע בקנדה ניסויים שהתבססו על הכלאות בין זנים שונים של לפתית במטרה להשביח תכונותיו של שמן הלפתית. בשנות השבעים הצליחו להפיק שמן משופר עם חומציות נמוכה. שמן זה קיבל את השם קנולה (Canola), ראשי תיבות של המילים Canada Oil Low Acid (שמן קנדי עם חומציות נמוכה). שם נוסף שקיבל השמן הוא LEAR - ראשי התיבות של "Low Erucic Acid Rapeseed" (שמן לפתית עם מינון נמוך של חומצת שומן ארוסית). שמן הקולזה מכיל מינונים גבוהים יותר של חומצת שומן ארוסית, צבעו כתום וטעמו חזק יותר והוא נפוץ בצרפת ובשווייץ. במינונים גבוהים מאוד חומצת השומן הארוסית עלולה להיות רעילה.
מינים.
המינים העיקריים של לפתית שמהם מפיקים את שמן הקנולה הם "Brassica napus" ו-"Brassica rapa".
בריאות.
מחקר שפורסם בשנת 2017 במגזין הרפואי "Scientific Reports" קובע כי שמן קנולה פוגע בתפקוד מוח ובזיכרון בקרב עכברים עם נטייה גנטית למחלה דמויות אלצהיימר.
אגדות אורבניות.
החל משנת 1999 נפוצו באינטרנט אגדות אורבניות אודות הרעילות לכאורה של שמן קנולה, כולל קישור השמן למחלת הפרה המשוגעת. המקור לאגדות אלו נובע מכך ששמן המופק מלפתית הבר מכיל כמויות משמעותיות של חומצת שומן ארוסית הידועה כרעילה. עם זאת, הלפתית המבויתת המשמשת ליצור שמן הקנולה למאכל מכילה פחות מ-2% חומצת שומן ארוסית, רמה הנחשבת לבטוחה לצריכה על ידי בני אדם.
ההאשמות הופרכו כבר אז על ידי אתרים העוסקים בבריאות. האגדה זכתה לעדנה מחודשת בישראל לאחר כתבה של שרי אנסקי במעריב בשנת 2009. חלק מהכתבה מהווה עיבוד של מכתב שרשרת שהופרך כבר ב-2005 על ידי אתר האגדות האורבניות snopes.
בית המוטור
בית המוטור הוא מבנה הנמצא בכניסה לקבוצת כנרת צפונית לירדנית, וקרוב לסכר דגניה. הוא היה בית משאבה בתחילת המאה העשרים והחל מ-1994 משמש כמוזיאון. המבנה בן שתי קומות ולו גג רעפים הבנוי אבני בזלת. קומת הקרקע צבועה בלבן ובקומה השנייה האבן במראה טבעי.
היסטוריה.
בית המוטור נבנה בשנת 1910 על ידי האגרונום משה ברמן מנהל חוות כנרת בשם המשרד הארצישראלי. המבנה נועד לשמש בית למשאבת מים לצורכי השקיה של שדות עמק הירדן ממי הירדן, המשאבה הראשונה ששאבה מים מהירדן או מהכנרת. המשאבה פעלה בספיקה של 60 מטר מעוקב מים בשעה והופעלה במנוע בוכנה קורטינג () שהופעל בגז. באותה עת לא הייתה אספקת חשמל במקום. בבניין גרו "שלישית יחד": בן ציון ישראלי, מאיר רוטברג ונח נפתולסקי. מנחם שמואלי (ממש"י), מחברי קבוצת כנרת, התגורר אף הוא במקום לתקופה קצרה עד שנרצח. החברים גויסו לעבודה ולהשגחה במקום על ידי בן ציון ישראלי.
בשנת 1912 באו למקום עולים מתימן שהתגוררו בצריפים ובמבני טיט ליד הבית וניסו לגדל ירקות. חלק מתימני כנרת השתכנו בבית המוטור ובראשם הרב דוד בן דוד ישראל צאירי. רבים מהם חלו במחלת המלריה ונפטרו. התגלעו מריבות בין התימנים ובין קבוצת כנרת על הקרקע ועל המים בשל מחסור במשאבים אלה. בשנת 1929 גורשו העולים מתימן לכפר מרמורק שליד רחובות. המשאבה עבדה עד שנת 1928, שנה שבה הגיעה הספקת חשמל לאזור. הבית שוקם בשנת 1988 ביוזמתו של אהרון ישראלי מקבוצת כנרת והפך למוזיאון. המוזיאון הוקם בשנת 1994 והוא מציג משאבה דומה לזו שהופעלה בעבר, אך פועלת בכוח החשמל במקום בגז. המוזיאון מציג את שלושת האישים שגרו בבית וכן את העולים מתימן. הבית סגור רוב הזמן ויש לתאם ביקור בו בקבוצת כנרת.
אינה גורביץ'
אינה גורביץ' (ברוסית: Инна Гуревич; נולדה ב-14 באפריל 1968 באוקראינה) היא כדורסלנית ומאמנת ישראלית, המאמנת ומשחקת בעמדת הקלע בקבוצה בת של אליצור רמלה.
ביוגרפיה.
גורביץ' נולדה בשם אינה טקאצ'נקו למשפחה יהודית בעיר אודסה שבברית המועצות. בגיל צעיר החלה לשחק כדוריד וכדורסל, אך עד מהרה החלה להתמקד בכדורסל. בגיל 14 עברה לדנייפרופטרובסק ושיחקה בקבוצת הכדורסל המקומית. בהיותה בעיר זו נישאה, ובגיל 20 הייתה לאם. לאחר הלידה חזרה לשחק כדורסל, וב-1989 עברה לשחק בדינמו קייב. במדי קבוצה זו זכתה באליפות ברית המועצות ב-1991, וב-1992 זכתה עמה באליפות חבר העמים והעפילה לגמר גביע אירופה לאלופות. ב-1991 גם זומנה לשחק במדי נבחרת ברית המועצות באליפות אירופה בכדורסל נשים שנערכה בתל אביב, אך נופתה ממנה ברגע האחרון. לאחר פירוק ברית המועצות נחלשו הקבוצות במדינות שהרכיבו אותה, והשחקניות העדיפו לשחק במדינות אירופאיות אחרות. גורביץ' ובעלה החליטו לעבור לישראל, והיא הצטרפה לקבוצת הפועל עמק הירדן, במעמד של שחקנית זרה.
לאחר שתי עונות בקבוצה, ועוד עונה בבני יהודה, בסיומה השתקעה סופית בישראל כעולה חדשה, הגיעה בשנת 1996 לאחת הקבוצות הבכירות ביותר בישראל באותה תקופה, אליצור חולון. היא שיחקה בקבוצה זו במשך חמש עונות, בהן זכתה באליפות אחת ובשני גביעים. בעונת עברה לאנדה רמת השרון, ובשתי העונות בהן שיחקה בה זכתה עמה בדאבל. ב-2003 עברה ליריבתה המושבעת של אנדה, אליצור רמלה, במדיה שיחקה במשך שבע עונות, במהלכן זכתה בארבע אליפויות ובשלושה גביעים, אך גם ירדה עמה לליגה השנייה בסוף עונת .
גורביץ' ידועה כקלעית טובה מכל הטווחים. המלחמה שלה על כל כדור והיכולת שלה לבצע מהלכים שמכריעים משחקים הקנו לה תדמית של בלתי מנוצחת. גם בגילאים המבוגרים בהם שיחקה הייתה אחת השחקניות הבולטות בקבוצתה. בסוף עונת , החליטה אליצור רמלה שלא להחתימה לעונה נוספת. עם זאת, גורביץ' בת ה-42 לא פרשה מכדורסל, והיא עדיין משחקת בקבוצה בת של המועדון, בליגה הארצית, בה היא משמשת גם כמאמנת. בנוסף, מאמנת גורביץ' את קבוצת הנערות של אליצור רמלה, וכן משמשת כמורה לחינוך גופני.
קסטרו מודל
קסטרו מודל בע"מ, המוכרת בשם "קסטרו", היא חברת אופנה ישראלית העוסקת בייצור ושיווק ביגוד ואבזרי אופנה, ומפעילה רשת שיווק לשם כך.
היסטוריה.
בשנת 1933 מייסד החברה אהרון קסטרו עלה לארץ ישראל עם משפחתו מיוון. האם, אנינה, בוגרת בית הספר לאופנה ביוון, הקימה עם הגעתם לארץ "סלון לשמלות" בדירתם ברחוב הרצל בתל אביב. עם שחרורו מצה"ל החליט אהרון לפתוח עם אמו חנות בפינת הרחובות אלנבי ורמב"ם בתל אביב. לחנות קרא "נינה" על שם אמו, אך בהמשך שינה את שם העסק לקסטרו (Castro).
בתחילת שנות ה-80 נקלעה החנות לקשיים כלכליים. עם התייצבות העסק, נפתחה ב-1985 חנות נוספת ברחוב דיזנגוף. בעקבות הצלחת החנות נפתחו חנויות נוספות בארץ, בעיקר באזור ת"א.
בשנת 1992 הפכה "קסטרו מודל" לחברה ציבורית, שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1997 עבר קו הייצור למזרח הרחוק (עד אז יוצרו הדגמים בישראל), כדי להוזיל את עלויות הייצור ולהתחרות ברשתות האופנה העולמיות שחדרו לשוק הישראלי.