לסוגיות הפרשניות שהתעוררו סביב שאלת ניתוח סעיף 60(א) לפקודה, קשר הדוק עם שאלות פרשניות שהתעוררו בפסיקה סביב הלכת הגולגולת הדקה ויחסה למבחן הצפיות.
הלכת הגולגולת הדקה, יושמה לראשונה כאמור, בפסיקה הישראלית בפרשת לוי; הנתבע תקף את התובע בתפסו בצווארו. התובע חש ברע במשך יומיים וביום השלישי לקה בשטף דם ששיתק חלק מגופו. ביהמ"ש מצא כי השיתוק נגרם כתוצאה מתקיפת הנתבע, על אף שהתובע סבל מהסתיידות כלי הדם. מצב גופני מיוחד זה של הקרבן, לא היה ידוע למזיק, ומשום כך לא יכול היה לחזות מראש שהנתקף ילקה בשיתוק כתוצאה ממעשיו. אף על פי שביהמ"ש נמנע מלהכריע בשאלת היחס בין מבחן הצפיות לבין הלכת הגולגולת הדקה, קובע השופט אגרנט, כי התאמת הגישה המעשית בדין האנגלי, לנסיבות המקרה העולה מפסק הדין, מובילה למסקנה כי תכונותיו המיוחדות של הנפגע אינן "מרחיקות" את הנזק מן המעוול בעיני החוק, ולכן עליו לשאת בתוצאות הנזק אשר נגרם, לאור העובדה כי היה כרוך במצבו הפיסי המיוחד של הניזוק.
בפרשת סטוצ'ינר (ע"א 237/55), דובר במקרה בו בעקבות תקלה טכנית פתאומית ובלתי צפויה במערכת הבלמים של אוטובוס, נבלם האוטובוס, לאחר מאמצים מרובים של הנהג, הנתבע, בקיר הקיוסק של התובע. כתוצאה מן הפגיעה, נפל על חזהו של התובע בלון גז, ומאז החל לסבול מהתקפות אסתמה קשות. בא כוחו של הנתבע העלה את הטענה כי התפתחות אסתמה מחבלה היא מקרה כל כך נדיר, עד שהאדם הסביר לא יכול היה לצפותו מראש, וכי תוצאה זו נגרמה עקב בריאותו הלקויה ומנטייתו לאסתמה של התובע, על כן אין להטיל על הנתבע את האחריות לתוצאה זו. השופט ברנזון פוסק כי אף על פי שנדיר שאדם ילקה באסתמה כתוצאה ממכה בחזה, אם מבחינה רפואית תוצאה כזו אפשרית, אין זה חשוב כלל שאדם סביר לא יכול היה לצפות לתוצאה זו. לאחר שהוכח מעשה העוול של המזיק, עליו לקבל את הקרבן כמות שהוא. השופט מציין מפורשות כי הלכת הגולגולת הדקה, מהווה חריג למבחן הצפיות.
בפרשת מלכה, דובר במקרה בו נפטר ילד בעקבות חדירה בלתי צפויה של חיידקי טטנוס לתוך שבר סגור. השופט משה זילברג קיבל ויישם את הלכת הגולגולת הדקה, אך זיכה את הנתבע לאור עובדת אי צפיותו של סוג הנזק.
בפרשת דויטש (ע"א 60/57), כתוצאה מחבטה שחבט הנתבע בתובע, התפתח תהליך של התנוונות דלקתית בפרק הירך. השופט שניאור זלמן חשין החיל את הלכת הגולגולת הדקה, אך הבחין את המקרה ממקרה מלכה, על יסוד ההבחנה כי כאן לא נוסף גורם חיצוני לאחר קרות התאונה. פירוש זה של הלכת מלכה אינו הולם את כוונת השופט זילברג שכן כאמור, לא זיכה את הנתבע לאור התערבות הגורם הזר.
בפרשת רינגר דובר במקרה בו כתוצאה מחבלה שנחבל התובע בתאונת דרכים, התפתח אצלו סרטן מסוג נדיר (כורדומה). לדידם של שופטי הרוב - ברנזון וויתקון, הלכת הגולגולת הדקה מושתתת על ההבחנה בין סוג הנזק לבין היקפו ועל כן מבחן הצפיות אינו חל על נזקים שנגרמו כתוצאה ממצב גופני מיוחד:
לעומתם, בדעת מיעוט, סבר השופט זילברג כי הלכת הגולגולת הדקה אינה מהווה סטייה ממבחן הצפיות. הוא יישב אותם יחד בטענה כי על המזיק לדעת בכח ובפועל כי מצויים בעולם אנשים רבים הסובלים מחולשות מיוחדות אשר יש לקחתן בחשבון. עם זאת, סבור השופט זילברג, כי במקרים נדירים במיוחד, אשר סוטים באופן חריג מן הנורמה, ואשר לא נכנסים בגדר מבחן הצפיות, לא חלה הלכת הגולגולת הדקה.
ההלכה שנפסקה בפרשת רינגר, קבעה כי על שומת הנזק תוחל הלכת הגולגולת הדקה, דהיינו שעל המזיק לפצות את הניזוק כמות שהוא, על חולשותיו ורגישויותיו המיוחדות.
בפרשת עלי טבק (ע"א 630/68), הניזוק עבד בבית-חרושת לטבק, עד שנאלץ לעזוב בעקבות אסתמה ברונכיאלית אשר נגרמה, לטענתו, בעקבות כמויות גדולות של אבק הטבק שנשם במהלך עבודתו. בית המשפט המחוזי דחה את טענת התובע שהמחלה נגרמה עקב העבודה, אולם מצא כי אבק הטבק החיש את התפתחות המחלה וגרם לריבוי התקפי האסתמה. עם זאת, נפסק כי חברת "עלי טבק" לא התרשלה בסדרי העבודה שהנהיגה, מאחר שבכמות כזו של אבק לא הייתה סכנה לבריאותו של אדם שאיננו רגיש במיוחד לאבק טבק כמו הניזוק הספציפי; ביהמ"ש קבע, לפי מבחן הציפיות, כי החברה לא הייתה חייבת לחזות מראש שמחלת הניזוק תוחש בגלל ההצטברות של אבק הטבק במקום העבודה. בערעור על פסק דינו של ביהמ"ש המחוזי, התייחס השופט לנדוי להלכה שנפסקה מספר שנים קודם לכן בפרשת רינגר; לעניין החלת הלכת הגולגולת הדקה, ערך השופט לנדוי הבחנה בין שומת הנזק לבין מידת אחריותו של הנתבע לעצם הפגיעה מקום בו הנתבע נהג באופן רשלני הנמדד לפי מבחן הצפיות. הרציונל העומד מאחורי הבחנה זו נעוץ בעובדה כי בקביעת אחריותו של הנתבע אנו דנים בשאלת אשמתו, בעוד שבשומת הנזק אנו דנים בהערכת הגורמים החברתיים ובדרישות הצדק, ועל-כן שוני המטרה שלשמה משמש המבחן יכול שיחייב שוני בשימוש בו, לקביעת הרשלנות או לשומת הנזק. בנוסף, טען השופט לנדוי, כי הערכת הגורמים החברתיים ודרישות הצדק, משפיעה את השפעתה גם על קביעת קנה-המידה של ההתנהגות הרשלנית, משום שגם לעניין הרשלנות אנו בודקים לא מה שאדם סביר היה צופה מראש, אלא מה שצריך היה לצפות מראש. אבל משנמצא הנתבע אשם בהתנהגות רשלנית, נמדדת חובת הפיצוי בדרך כלל בקנה-מידה מחמיר יותר. על סמך נימוקים אלה, קיבל השופט לנדוי את הערעור בקובעו כי על חברת עלי טבק לפצות את הניזוק בגין החשת מחלתו.
לסיכום, השקפת הרוב בפסיקה הישראלית גורסת, כי הלכת הגולגולת הדקה מהווה סטייה ממבחן הצפיות אך לגבי משמעות סטייה זו ישנן חילוקי דעות - יש הסוברים כי ההלכה מושתתת על ההבחנה בין סוג הנזק לבין היקפו, יש הסוברים כי יסוד הסטייה בכך שמבחן הצפיות חל רק כאשר התערבו גורמים חדשים אך לא כאשר הנזק הוא תוצאה ישירה ממצב קיים, ויש הסוברים כי ההלכה מהווה חריג פשוטו כמשמעו, מבלי שתהיה קשורה בהלכת רחב יותר. השקפת המיעוט גורסת כי ההלכה אינה מהווה סטייה ממבחן הצפיות.
מבט ביקורתי.
החלת הלכת הגולגולת הדקה בתביעות נזיקיות, היינו הטלת אחריות על נזקים שאינם צפויים, מתיישבת עם מגמת התרחבות האחריות בנזיקין, המשקפות מודעות חברתית הולכת וגדלה לצורך להטיל אחריות על התנהגויות שאינן רצויות, ולצורך להעניק פיצוי הולם לנפגעים מהתנהגויות אלה, שכן ההגינות מחייבת כי ההשלכות הנובעות מהיקף הנזק יינשאו על ידי המזיק ולא על ידי הניזוק.
בהסתכלות בפריזמה כלכלית-חברתית על דיני הנזיקין, מוצא פרופ' ר' פוזנר (Economic Analysis of Law) כי מקור הצידוק להחלת הלכת הגולגולת הדקה, נעוץ בתפיסה של חלוקת פיצויים יעילה בחברה שבה, לצד מקרים של "גולגולות דקה" ייתכנו גם מקרים של "גולגולת קשה" דהיינו, כאשר הניזוק מתאפיין בחסינות גבוהה מהממוצע מפני הנזק.
מנגד, ניתן לטעון כי הטלת אחריות בשל נזקים שהיקפם בלתי צפוי, פוגעת בעקרון היסוד של עוולת הרשלנות המבוססת על צפיות הנזק, ואשר עלולה ליצור פערים בלתי הוגנים בין מידת אשמתו של הנתבע לבין מידת האחריות המוטלת עליו. בנוסף, שימת דגש על נזקים בלתי צפויים, על חשבון תועלות בלתי צפויות הצומחות לתובע, מביאה אף היא לתוצאה בלתי הוגנת.
בעיית חוסר ההגינות גוברת כאשר המדובר הוא בנזקים שניוניים – ממספר היבטים:
טיעונים אלה מובילים למסקנה כי נדרש איזון עדין בין השיקולים התומכים בהרחבת האחריות החריגה להיקף הנזק הבלתי צפוי, מכוח הלכת הגולגולת הדקה, לבין השיקולים השוללים אותה.
במשפט הפלילי, יישום הלכת הגולגולת הדקה מעלה מתח דומה ואף חמור יותר מזה הקיים בדין האזרחי, לאור העקרון כי יש לנקוט משנה זהירות בהטלת האחריות הפלילית. מגמה של הרחבת האחריות בדיני נזיקין, אשר עשויה לעיתים לבוא על חשבון שיקולי הגינות, סיבתיות, הרתעה ושיקולים פרגמטיים, עלולה לגבות מחיר כבד הרבה יותר, הן מבחינה אישית, מן הנאשם הספציפי, והן מבחינה חברתית, כאשר אנו מסיטים את הדיון מן הדין האזרחי אשר נסוב בעיקרו סביב שאלת הפיצוי הכספי, ועוברים לעסוק בדיני נפשות.
הבעייתיות שבהרחבת הלכת הגולגולת הדקה באה לידי ביטוי בפרשת קליפורד (דנ"א 7794/98); זריקת אלחוש שהזריק רופא למטופלת במהלך טיפול שיניים שגרתי, גרמה לה לנזק מוחי קשה. הזריקה החדירה חומר הרדמה לעורק, אשר הגיע לאזור המוח, וגרם להצרת כלי הדם. כתוצאה מכך נוצר קריש דם שמנע זרימת דם למוח. הנזק המוחי הקשה היה בלתי-צפוי שכן הווה תקדים רפואי. תופעות הלוואי הצפויות של השימוש בזריקה כללו נמנום קל וסחרחורת, ועל פי מאמר, שפורסם כשנה לאחר המקרה, גם הפרעות ראייה חולפות.