אדבלדו איזידו נטו (בפורטוגזית: Edvaldo Izidio Neto; 12 בנובמבר 1934 – 19 בינואר 2002) מוכר יותר כואוה (Vavá), היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בנבחרות ברזיל שזכו במונדיאל 1958 ומונדיאל 1962. ואוה נחשב לאחד החלוצים הגדולים בתקופתו, ותרומתו הייתה גדולה במיוחד לשתי הזכיות הראשונות של ברזיל במונדיאל.
ביוגרפיה.
ואוה שיחק 22 משחקים בנבחרת ברזיל, ואף היה מלך השערים של מונדיאל 1962. הוא שיחק בספורט קלוב רסיפה (1949–1950), בוואסקו דה גאמה (1951–1958), באתלטיקו מדריד (1958–1961), בפלמיירס (1961–1963), בקלוב אמריקה (1964–1967), בטורוס נאזה (1967–1968), בסן דייגו טורוס (1968–1969) ובפורטוגזה (1969).
לוואוה היה חלק עיקרי בזכייתה של נבחרת ברזיל במונדיאל 1958. במשחק מול נבחרת ברית המועצות הבקיע שני שערים לרשתו של לב יאשין, ובכך ברזיל עלתה לסיבוב הבא. במשחק הגמר מול נבחרת שוודיה הבקיע צמד נוסף, והוא סיים את הטורניר עם 5 שערים בסך הכל.
במונדיאל 1962 נאלץ ואוה להסתגל למשחק עם חלוצים שונים מפלה, לאחר שזה נפצע במשחק השני. ואוה, ששיחק לצד אמרילדו וגארינצ'ה, הבקיע ארבעה שערים בטורניר, אשר כולם באו בשלבים הסופיים של הטורניר, ואחד מהם היה במשחק הגמר מול נבחרת צ'כוסלובקיה.
ואוה הוא אחד מארבעה שחקנים שכבשו בשני משחקי גמר מונדיאל שונים. את ההישג הוא חולק עם פלה, פול ברייטנר וזינדין זידאן.
פוליטיקה של גרמניה המזרחית
המערכת הפוליטית בגרמניה המזרחית הייתה רודנית וצנטרליסטית. ב-7 באוקטובר 1949 אושרה חוקתה של גרמניה המזרחית, המגדירה אותה כרפובליקה סוציאליסטית ודמוקרטית.
כרפובליקה סוציאליסטית, באופן רשמי התקיימה מערכת בחירות פלורליסטית, אך בפועל המפלגה היחידה שהשתתפה בבחירות הייתה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. מפלגה קומוניסטית זו סינפה אליה מספר תנועות/מפלגות שרצו איתה כרשימה אחת - "החזית הלאומית של גרמניה הדמוקרטית". שירות הביטחון של גרמניה המזרחית, השטאזי פיקח מקרוב כדי לאתר כל פעילות פוליטית שלא קשורה במפלגה השלטת. אנשים שהשתתפו בפעילויות פוליטיות אלו נענשו בחומרה רבה. כל הארגונים במדינה נשלטו והוכוונו על ידי השלטונות. לכנסייה ניתן חופש יחסי כל עוד לא פעלה בתחום הפוליטי.
רק בשנת 1990 נערכו בחירות חופשיות, בהן זכתה השלוחה המזרח גרמנית של מפלגת ה-CDU המערבית. בראש שלוחה זו עמד לותר דה מייצירה, שהיה המנהיג המזרח גרמני היחיד שנכנס לשלטון באופן דמוקרטי. תחת שלטונו של דה מייצירה (ורשמית גם תחת קודמיו) המשטר התנהל כדמוקרטיה פרלמנטרית.
בעקבות איחוד גרמניה, שינתה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי את שמה למפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי וכיום שמה "די לינקה" (גרמנית: die Linke).
מבנה השלטון.
מפלגת האיחוד הסוציאליסטי.
כנהוג במדינות קומוניסטיות, למפלגה השלטת במדינה הייתה השפעה גדולה על הנעשה בה. אף על פי שרשמית ההחלטות אושרו או הוחלטו בגופים השונים, הגוף שמשך בחוטים היה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ששלטה רוב שנות קיומה, ובייחוד הגוף העליון שלה הפוליטביורו. פרטיזציה (הגברת השפעת המפלגה על מוסדות השלטון) של המערכת במדינה באה לידי ביטוי בכך שהשטאזי, שירות הביטחון של המדינה- סיסמתו הייתה "המגן והחרב של המפלגה".
מדינאים בולטים.
מזכירים ראשונים / כללים של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי.
גרמנית: "Erster Sekretär des Zentralkomitees der Sozialistischen Einheitspartei Deutschlands", "Generalsekretär des ZK der SED".
ראשי המדינה.
נשיאי גרמניה המזרחית (בוטל ב-1960).
גרמנית: "Staatspräsident, Präsident der DDR".
יושבי ראש מועצת המדינה.
גרמנית: "Vorsitzender des Staatsrats".
יושבי ראש מועצת השרים (ראש הממשלה).
גרמנית: "Vorsitzender des Ministerrats".
נקרא גם "נשיא השרים" "(Ministerpräsident)"
נשיא הפולקסקאמר (יו"ר הפרלמנט).
גרמנית: "Präsident(in) der Volkskammer".
נילטון סנטוס
נילטון דוס סאנטוס (בפורטוגזית: Nílton dos Santos; 16 במאי 1925 – 27 בנובמבר 2013) היה כדורגלן ברזילאי.
סאנטוס שכונה "האנציקלופדיה", היה שחקן מפתח בנבחרת ברזיל, ששיחקה במונדיאל 1954, במונדיאל 1958 ובמונדיאל 1962. בנוסף, היה סאנטוס חלק מהסגל של נבחרת ברזיל למונדיאל 1950, אבל לא עלה כלל על המגרש.
בכל הקריירה המקצוענית שלו שיחק סאנטוס רק בשתי קבוצות: בוטפוגו ונבחרת ברזיל.
ב-1998 נבחר על ידי פיפ"א כמגן השמאלי של קבוצת הכדורגל של המאה.
ב-4 במרץ 2004, נבחר סאנטוס על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
ערים באוסטריה
נכון לשנת 2019, גרים 4,110,658 מתושבי אוסטריה בערי המדינה (כ-46%). העיר הגדולה בה היא וינה, עיר הבירה, המאכלסת כחמישית מאוכלוסיית המדינה, ובנוסף היא גם המטרופולין הגדולה בה המאכלסת כשליש מאוכלוסיית המדינה. היישוב הצפוני ביותר באוסטריה הוא ליטשו, הדרומי ביותר הוא פרלך, המערבי ביותר הוא פלדקירך והמזרחי ביותר הוא המינבורג אן דר דונאו.
רשימת הערים.
הערים המודגשות הן ערי הבירה של המחוזות בהן הן נמצאות.
תחנת הכוח אורות רבין
פליסתנס
פּלֵיִסתֶנס (ביוונית: Πλεισθένης), הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית שקיימות מספר גרסאות אודות זהותה.
גרסה אחת טוענת כי פליסתנס היה בן של תיאסטס, שאביו שלח אותו להתנקש באטראוס, אך האחרון הצליח להרוג אותו.
לפי גרסה שנייה, פליסתנס היה מבני פלופס, אח של אטראוס ותיאסטס, הבעל הראשון של איירופה ואבי אגממנון ומנלאוס. הוא היה חולה ומת ולאחר מותו אטראוס נשא את איירופה ואימץ את ילדיה.
גרסה שלישית טוענת כי פליסתוס היה בנם של איירופה ואטראוס.
לפי גרסה נוספת, פליסתנס הוא בנם של מנלאוס והלנה.
אשר אוחנה
אשר אוחנה (נולד ב-1945 במרוקו) כיהן כשר הדתות וכגזבר ומנכ"ל מפלגת ש"ס.
ביוגרפיה.
נולד במרוקו, ועלה לישראל בשנת 1956. בשנת 1962 סיים לימודיו התיכוניים בתיכון חב"ד. בשירותו הצבאי שירת בהג"א.
אוחנה הוסמך להנהלת חשבונות, ועבד בין השנים 1963–1978 בעיריית בית שמש ושימש מנהל חשבונות, גזבר, מנהל מדור שכר ומנהל מנגנון כוח אדם בעירייה. לאחר מכן עסק באופן פרטי כמנהל חשבונות. בשנת 1987 מונה למנהל פרויקטים בחברת הבנייה "נעים זמירות" ובשנת 1991 למנכ"ל חברת הבנייה "אוחנה ובניו".
בשנת 1992 הצטרף למפלגת ש"ס על מנת לסייע בטיפול בחובות המפלגה, בעקבות הקנסות שספגה בשל מימון המפלגה לבחירות. בין השנים 1993–1996 היה גזבר המפלגה. לאחר מכן מונה ליועץ בכיר לשר הדתות (1996–1997) ולמנכ"ל המשרד (1997–1998). בשנת 1999 מונה למזכ"ל רשת "מעיין החינוך התורני" מטעם המפלגה ובין השנים 2000–2001 היה מזכ"ל המפלגה.
ב-7 במרץ 2001 מונה לשר הדתות מטעם ש"ס בממשלה ה-29, ממשלת האחדות בראשותו של אריאל שרון, אך לא כיהן כחבר הכנסת. ב-28 בפברואר 2003 סיים את תפקידו כשר עם כינונה של ממשלה חדשה, שבה פורק המשרד לענייני דתות.
בעל תואר ראשון, כיום הוא בעל משרד חשבונאות פרטי ושימש כיו"ר ועדה ממונה במועצות הדתיות בעכו ובשלומי. ב-4 באוגוסט 2015 הוא נכנס לתפקיד יו"ר המועצה הדתית בנתניה.
בנו יהודה אוחנה משמש כיום כגזבר תנועת ש"ס.
איירופה
איירופה (ביוונית: Αερόπη), בתו של קטראוס מלך כרתים ונכדתו של מינוס, אחותם של אלתיימנס, אפמוסינה וקלימנה, ואימם של אגממנון, מנלאוס ואנאקסיביה.
קטראוס שמע נבואה שעל פיה מותו יבוא מידי אחד מילדיו. לאחר הנבואה אלתיימנס ואפמוסינה עזבו את כרתים מרצונם, אך קלימנה ואיירופה נמסרו למכירה לנאופליוס. נאופליוס נשא בעצמו את קלימנה ומכר את איירופה לאטראוס (או לפליסתנס, תלוי בגרסה). איירופה התאהבה בתיאסטס וכשבעלה נתן לה את גיזת הזהב כדי שתטמין אותה במקום מבטחים. אך היא מסרה אותה לאהובה, תיאסטס, ללא ידיעת בעלה. תיאסטס ואטראוס התחרו על המלוכה במיקנה. תיאסטס אמר לאטראוס שרק מי שיוכל להשיג את גיזת הזהב יהיה ראוי למלוך ואטראוס, שחשב שהגיזה ברשותו (אצל אשתו), הסכים לכך. תיאסטס הציג את גיזת הזהב וזכה בכיסא המלוכה. מאוחר יותר הביא אטראוס אישור מהרמס לכך שהוא זכאי למלוכה ועל כך השיב לו אחיו, שיחזיר לו את המלוכה, כשהשמש תנוע אחורה על מסילתה בשמים. זאוס עשה זאת ואטראוס זכה במלוכה.
בהזדמנות זו נודע לאטראוס על בגידת אשתו עם אחיו והוא תכנן את נקמתו. אטראוס הזמין את תיאסטס למשתה התפיסות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס ובישל את בשרם, פרט לידיהם ורגליהם. בארוחה הגיש אטראוס לאחיו את בשר ילדיו (רעיון שאינו חדש במשפחה זו, ראו מה עשה טנטלוס לפלופס) בעזרת ידיהם ורגליהם. תיאסטס ברח, אך חיפש דרך לנקום באחיו. אורקל ניבא לתיאסטס שאם יביא לעולם בן מבתו, פלופיה, בן זה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את בתו ונולד להם בן בשם אייגיסתוס. פלופיה הפקירה את בנה, אך רועה צאן מצא אותו והביא אותו אל אטראוס. אטראוס גידל את אייגיסתוס והתייחס אליו כאל בנו.
כשאייגיסתוס בגר, הגיעה תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו-סבו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.
פרסום ויראלי
בן-חצב סתווני
בן-חצב סתווני (שם מדעי: "Scilla autmnalis") הוא גאופיט ממשפחת האספרגיים, אשר פורח בסתיו פעמיים באותה השנה: פעם אחת לפני בוא הגשם ופעם שנייה לאחר ירידתו.
מאפיינים.