יו טרייסי, אתנומוזיקולוג אנגלי שעבר לגור באפריקה בשנת 1920, בילה כמה שנים משנות העשרים ועד שנות החמישים של המאה העשרים באפריקה הכפרית (באזורים שרחוקים מהשפעות מוזיקליות מערביות כמו רדיו, להקות שהושפעו מהמזרח ומיסיונרים נוצריים) שם הקליט מוזיקה מסורתית ותיעד מאות עיצובים מסורתיים של כלי קלימבה שונים, שלכל אחד מהם אופן כיוון ופריסת קלידים שונה. כיום, רוב כלי הנגינה הללו אינם קיימים בשטח, אך נשמרים בספרייה הבינלאומית למוזיקה אפריקאית (ILAM) , שהיא חלק ממורשתו של טרייסי. מאוחר יותר ייסד טרייסי את החברה לכלי נגינה אפריקאיים והחל בבניית וריאנט של מבירה ברודפורט , דרום אפריקה, אותו כינה קלימבה. הוא החל לייצא את הכלים ברחבי העולם בשנת 1954. מקור השם קלימבה בבנטו ופירושה "מוזיקה קטנה". אלה היו כלי המבירה הראשונים שיוצאו מסחרית מאפריקה. בתחילת שנות השישים נמכרו הכלים באמצעות החברה Creative Playthings מניו ג'רזי, שתכננה והפיצה צעצועים ורהיטים.
בשנת 2001 השיקה החברה הגרמנית Hokema וריאנט לקלימבה בשם סנסולה ורשמה עליו פטנט. לסנסולה מסגרת עץ אליפטית המכוסה עור תוף, הרוטט לצלילי קלימבה קטנה בעלת 9 קלידים המורכבת במרכזו במרכזו. הגוף דמוי התוף הזה מעצים את הצלילים הרכים של הקלימבה כך שהם יכולים להשמע גם למרחק.
גם לכלים האפריקאים וגם לווריאציות המערביות מיוחסות יכולות ריפוי. בזכות צליליה וקלות הניגון בה, הפכה הסנסולה הגרמנית במיוחד לפופולרית ברחבי העולם בטיפול בהפרעות התנהגות ובקליניקות לטיפולים אלטרנטיביים.
אקוסטיקה.
למלופונים הם כלי נגינה בעלי מעט קלידים, או "למלות" שמנגנים עליהם באמצעות פריטה. בשונה מכלי מיתר או כלי נשיפה חלולים כגון חליל, הצלילים העיליים של למלה מרוטה הם אינהרמוניים, מה שמקנה למבירה צליל אופייני. הצלילים העיליים האינהרמוניים מתחילים חזקים, דועכים די מהר, ומשאירים צליל כמעט טהור.
סידור התווים בקלימבה ווריאציות אחרות של המבירה, מכיל את התווים בסולם עולה על הקלידים מן המרכז כלפי חוץ מימין ומשמאל לסירוגין. בסידור קלידים זה שני קלידים צמודים יוצרים אקורד. כאשר מורטים על קליד מסוים גם הקלידים הסמוכים רוטטים, ותנודות משניות הרמוניות אלו משרתות תפקיד דומה לטונים הרמוניים של כלי מיתר - הן מגבירות את המורכבות ההרמונית של תו אינדיבידואלי.
קלימבה במוזיקה מודרנית.
במשך השנים הקלימבה גם מצאה את דרכה לתחום המוזיקה החדשה, שם היא משמשת לעיתים קרובות בשילוב עם מוזיקה אלקטרונית. פינק פלויד השתמשו בקלימבה (או מבירה) בשיר נושא הפתיחה מתוך "A Saucerful of Secrets" שיצא ב-1968. המלחין האנגלי, תום גרין, הידוע גם בכינוי "another fine day" יצר ב-1994 את האלבום האמביינטי "Life Before Land" שמבוסס על נגינה בקלימבה. הגרדיאן הציב אותו במקום השלישי ברשימת אלבומי האווירה הגדולים ביותר בכל הזמנים. המוזיקאי השוודי ינס לקמן מנגן לעיתים קרובות ביוקולילי ובקלימבה בהופעותיו החיות.
אמנים אחרים, ביניהם ג'נסיס, Earth, Wind &amp; Fire, ג'ו מנגו , קינג קרימזון, ג'ון מאייר, לורה בארט וומפייר ויקנד, שילבו גם הם את הקלימבה בסגנונות הפופ והרוק המערבי. ג'ואן ארמטריידינג השתמשה במבירה באלבום שלה "Show Some Emotion" והלהקה טוטו השתמשה בקלימבה בשיר "אפריקה". מוריס וייט, מייסד להקת Earth, Wind &amp; Fire וסולנה הביא לחשיפה עצומה לקלימבה במוזיקת הלהקה. היצירות "Kalimba Story", "Evil", "Biyo" ו- "Departure" כללו קטעי סולו של קלימבה.
מלחין מוזיקת הסרטים ג'יימס הורנר השתמש בקלימבה בפסקול של "שובו של הנוסע השמיני", והמלחין דני אלפמן בפסקול של "המספריים של אדוארד".
ח'ליל א-זבר , רב-נגן בהרכב הג'אז "Ethnic Heritage Ensemble" הרשים את המבקרים בפסטיבל הג'אז בתל אביב ב-2008 כאשר ניגן על קלימבה וקונגה.
שניים משלושת חברי הרכב הפולק האקוסטי הישראלי Goldoolins מנגנים בקלימבה וההרכב המוזיקלי האקוסטי הישראלי "לא" (LO) המנגן שירים שנכתבו והולחנו על ידי גיא שמי שילבו נגינה בקלימבה באלבומם השני.
מירב גולד, יוצרת בצלילים, הילרית וזמרת אינטואיטיבית ישראלית, מנגנת על סנסולה, הווריאנט הגרמני של הקלימבה, בהופעותיה.
גליה להב
גליה להב היא מעצבת אופנה ישראלית, בעלי בית האופנה לתפירה עילית הקרוי על שמה.
ביוגרפיה.
להב נולדה בפינסק שבבלארוס. ב-1957 עלתה עם הוריה, אחותה התאומה ואחיה הבכור לישראל.
למדה בסמינר למורות למלאכת יד ואמנות בגבעתיים ועבדה כמורה לאמנות בבית ספר יסודי באשדוד. ב-1985 פתחה סטודיו לעיצוב אופנה באשדוד והתמחתה בעיצוב שמלות כלה עם קישוטי תחרה ייחודיים. בהמשך עברה לפעול בסטודיו רחב בצפון רחוב דיזנגוף בתל אביב-יפו וב-2015 עברה למבנה בן ארבע קומות ברחוב הרצל בעיר.
בית האופנה זכה להצלחה בינלאומית ולו חנויות בתל אביב, לוס אנג'לס, המבורג וכ-70 נקודות מכירה ברחבי העולם. ב-2016 התקבל לפדרציה של החייטות העילית הצרפתית (הוט קוטור) והיה בכך לבית האופנה הישראלי הראשון שהגיע להישג זה.
להב נשואה לנתן להב, מנכ"ל חברת יהודה רשתות, הם הורים לשני בנים ובת.
Who Owns My Heart
Who Owns My Heart (בעברית: מי הבעלים של הלב שלי) הוא שיר של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2010 כסינגל השני מתוך האלבום השלישי של סיירוס, Can't Be Tamed.
באופן כללי, השיר מדבר על מפגש אהבה פוטנציאלי במועדון בלילה. סיירוס תיארה את סצנת המועדון שלדעתה הייתה מורכבת בעיקר מהמוזיקה ומהתאורה העזה וחשבה שזה עלול לגרום לרגשות מזויפים עם האדם שרוקדים איתו. היא אומרת "האם אתם אוהבים את הבן שאתם רוקדים איתו או שזה רק בגלל האווירה?".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי רוברט הלס. הווידאו קליפ יצא ב-20 באוקטובר. הקליפ מתחיל בזה שהיא מתעוררת על מזרן בחדר השינה ואז היא יושבת על קצה האמבטיה ושרה ומתכוננת למסיבה הקרובה ולאחר מכן היא מופיעה במושב אחורי של לימוזינה וברגע שהיא מגיעה למסיבה באחוזה היא רוקדת על שולחן עץ גדול. בהמשך הקליפ היא רוקדת עם הרבה אנשים ברחבת הריקודים ואז הקליפ מסתיים בזה שהיא מתעוררת שוב בחדר השינה שלה. נכון לינואר 2022 לשיר יש למעלה מ-172 מיליון צפיות.
טרפז (סרט)
טרפז (באנגלית: Trapeze) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בבימויו של קרול ריד עם ברט לנקסטר, טוני קרטיס וג'ינה לולובריג'ידה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן The Killing Frost מאת הסופר הבריטי מקס קאטו משנת 1950.
זאת הייתה ההופעה הראשונה של לולובריג'ידה בסרטים אמריקאיים. לנקסטר ביצע את רוב הפעלולים על הטרפז בעצמו לאור ניסיונו הרבה כאקרובט לפני שהחל בקריירת משחק. גם קרטיס ולולובריג'ידה עברו אימוני בטרפז מעופף ואת החלקים הפשוטים ביצעו בעצמם.
הסרט צולם בפריז ובקרקס החורף (Cirque d'hiver) בעיר. בסרט יש קטעים נרחבים של פעלולים על הטרפז המעופף וכן הופעות אקרובטיות, פילים, סוסים ואריות
ברט לנקסטר זכה על משחקו בסרט זה, בפרס דב הכסף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1956.
תקציר העלילה.
מייק ריבל (ברט לנקסטר) הוא לוליין מעופף ותיק ומנוסה בקרקס בוליונה בפריז. הוא הלוליין השישי בעולם שהצליח לבצע סלטה משולשת בטרפז מעופף. באחד הביצועים נפל ונחבל ברגלו ומאז הוא צולע ונזקק למקל הליכה והוא מדוכא וממורמר.
טינו אורסיני (טוני קרטיס), בנו של חבר לשעבר של מייק מגיע מניו יורק לקרקס שבפריז, מדגים לפני מייק את יכולותיו על הטרפז ומבקש שייאמן אותו לבצע סלטה משולשת ובעת המופע ישמש כתופס (catcher) שלו. מייק מסרב ומתחמק ממנו אבל נערת הסוסים רוזה (קייטי חוראדו), אהובתו לשעבר של מייק, שעדיין מאוהבת בו בסתר ליבה, משכנעת אותו לקבל את טינו והם מתחילים באימונים.
מייקל מתחיל לאמן את טינו אבל כאן נכנסת לעלילה לולה (ג'ינה לולובריג'ידה) הקופצת מעל טרמפולינה. היא שואפת להתקדם בתפקיד בקרקס ומתחילה לפלרטט עם מייק וטינו. היא משכנעת את בעל הקרקס להופיע כמשתתפת שלישית במופע של טוני ומייק. מייק מסרב אך טינו שמתאהב בלולה מתנה את המשך המופע שלהם בהשתתפותה. בעלה של רוזה, שמקנא במייק, מכיוון שהוא מבין שלרוזה יש עדיין רגשות כלפיו, משחרר את הנמר של הקרקס על מייק ובמהלך המאבק עם הנמר נפגעת ידו של מייק והוא אינו יכול לשמש יותר תופס ומביאים לו מחליף. בינתיים למרות המתח ביניהם, מתפתח סיפור אהבה בין לולה לבין מייק. בעל הקרקס שמבין שכל השלישייה עומדת לנטוש אותו לטובת קרקס מצליח יותר מגלה כנקמה לטינו על הרומן בין מייק ללולה. טינו מתחקה אחר לולה ורואה אותה הולכת למלון ונפגשת שם עם מייק, הוא משכנע אותה לחזור אליו, תוך שהוא חוזר באוזניה על דברים שמייק אמר עליה בעבר.
לאחר כל המריבות בין טינו למייקל מגיע הקטע הדרמטי. טינו מחליט להופיע ומייקל מקדים את מחליפו ועולה מיד לעמדת הטרפז. ההופעה מתחילה למרות כעסו של מנהל הקרקס המורה להסיר את רשת הביטחון. בתזמון מושלם מצליח טינו לבצע את הסלטה המשולשת לקול תשואות הקהל. הסרט מסתיים כאשר טינו הופך לכוכב באופן מיידי ומרואיין על ידי העיתונאים הנמצאים בקהל, בינתיים עוזבים מייק ולולה את הקרקס כל אחד ונפגשים ברחוב, שם הם מתחבקים וממשיכים ללכת.
Google Suite
אלכסנדר בלקמן
בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי)
בדידותי הנהדרת (מישהו אוהב אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה החמישי, סיפור אופטימי. השיר יצא לאור ב-31 באוקטובר 2016, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השני במצעד של רשת ג', אך נחסם מלהגיע לצמרת על ידי "למה לי", של שרית חדד.
רקע וכתיבה.