התכנון להקמת כנף מטוסי קרב אשר תיועד ליירוט מטוסי הפצצה תקיפה וסיור של בעלות הברית ובמיוחד מטוסי דה הבילנד מוסקיטו של חיל האוויר המלכותי, הוכנה בידי הרמן גרף כבר ביוני 1943. ביולי של אותה שנה החלו להגיע מטוסי ה-Bf 109G-5 שיועדו ללחימה בגובה רב, אולם הכנף הוגדרה כמבצעית רק ב-21 ביולי של אותה שנה, וב-15 באוגוסט ניתן לה שמה הרשמי Jagdgeschwader 50, וגרף מונה כמפקדה. מרבית המטוסים בכנף היו מסרשמיט Bf 109, ויועדה בעתיד לעשות שימוש במטוסי מסרשמיט Me 163. אולם בהדרגה כאשר בעלות הברית החלו להפציץ את אירופה התברר שהמסרשמיטים לא שקולים למוסקיטו, והיו מוצלחים יותר נגד המפציצים הכבדים שהפעיל חיל האוויר של ארצות הברית.
גרף הורשה לבחור בעצמו את מפקדי הכנף, והוא בחר שלושה מבין ידידיו הוותיקים אלפרד גריסלאבסקי, ארנסט סוב והיינריך פילגראבה. הכנף התחלקה לשלושה להקים ("Gruppe"), שכל אחד מהם חולק לטייסות. היחידה נודעה לשמצה בחוסר המשמעת הצבאית שלה, גראסליבסקי כותב ביומנו: "היחידה שאינה צבאית ביותר בכל הוורמאכט". כאמור היחידה לא הפגינה ביצועים מרשימים, נחשבה לכישלון מוחלט, ופורקה באוקטובר שלושה חודשים בלבד לאחר הקמתה. בסה"כ נהרגו שישה מבין אנשיה, ו-13 ממטוסיה הופלו.
מבנה.
הכנף חולקה על פי המבנה הבא:
ג'ייק סאליבן
ג'ייקוב "ג'ייק" סאליבן (באנגלית: Jacob "Jake" Sullivan; נולד ב-28 בנובמבר 1976) הוא היועץ לביטחון לאומי, במקצועו עורך דין ויועץ מדיני אמריקאי, שימש יועץ מדיני לממשלו של ברק אובמה בתחום המשא ומתן עם איראן בתחום תוכנית הגרעין שלה ויועצה המדיני הבכיר של הילרי קלינטון.
ביוגרפיה.
סאליבן נולד וגדל במיניאפוליס שבמינסוטה. בעת לימודיו בתיכון היה נשיא מועצת התלמידים ואלוף בדיבייט. ב-1998 סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת ייל וב-2003 סיים תואר JD במשפטים בייל. במהלך לימודיו שימש עורך בכתב העת Yale Law Journal ובמגזין הסטודנטים Yale Daily News. בייל הכיר את הרולד קו, עורך דין המתמחה בזכויות אדם וביחסים בינלאומיים, ולימים נהיה ליועץ המשפטי של מחלקת המדינה של ארצות הברית תחת הילרי קלינטון. סאליבן התנדב לסייע לקו בכתיבת תצהיר לבית המשפט העליון של ארצות הברית, כידיד בית המשפט בנושא תיק לורנס נגד טקסס.
סאליבן זכה למלגת רודז, וסיים תואר שני באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. במקביל ללימודיו באוקספורד שימש עורך כתב העת Oxford International Review, עבד במועצה ליחסי חוץ (CFR) וככתב במגזין The Atlantic.
בשובו לארצות הברית שימש עוזרו של שופט בית המשפט לערעורים עבור הסבב השני וכעוזרו של שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית סטיבן ברייר. הוא עבד בפירמת עורכי הדין Faegre &amp; Benson במיניאפוליס, לימד באוניברסיטת סיינט תומאס המקומית ושימש יועצה הבכיר של הסנאטורית איימי קלובצ'ר ממינסוטה. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 שימש תחילה כסגן היועץ הראשי של הילרי קלינטון, ולאחר הפסדה בפריימריז עבר לשמש כיועצו של ברק אובמה וסייע לו בהכנות לקראת עימותי הבחירות מול המועמד הרפובליקני ג'ון מקיין. לאחר מינויה של קלינטון למזכירת המדינה היא מינתה את סאליבן לסגן ראשת המטה שלה ולמנהל תכנון ומדיניות במשרד. עם עזיבתה של קלינטון את התפקיד מונה סאליבן בפברואר 2013 ליועצו הביטחוני הבכיר של סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן. במהלך כהונתו היה מעורב במשא ומתן החשאי עם איראן באשר לתוכנית הגרעין שלה, שהוביל להסכם הביניים בז'נבה. באוגוסט 2014 סיים את תפקידו כיועץ סגן הנשיא והחל ללמד באוניברסיטת ייל. הוא המשיך לשמש יועץ לממשל אובמה בנושא תוכנית הגרעין האיראנית ושימש חבר המשלחת האמריקאית להסכמות לוזאן ולהסכם המעצמות ביולי 2015.
סאליבן שימש יועצה המדיני הבכיר של קלינטון במסגרת קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. הוא שותף לקונספט מדיניות "העוצמה החכמה" (Smart power), מונח שטבע פרופסור ג'וזף ניי מאוניברסיטת הרווארד ומהווה שילוב בין עוצמה רכה ועוצמה קשוחה.
חיים אישיים.
סאליבן נישא ב-2015 למגי גודלנדר.
שצ'וצ'ין (בלארוס)
שצ'וצ'ין (בבלארוסית: Шчучын; בפולנית: Szczuczyn; ביידיש: שטשוטשין; בעברית לעיתים: סטוצ'ין) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, על גדות נהר שצ'וצ'ינקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
שצ'וצ'ין נזכרת לראשונה בשנת 1436, ומהמאה ה-15 הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. מאמצע המאה ה-17 ועד תחילת המאה ה-18 נהרס היישוב מספר פעמים בידי הרוסים, הקוזקים והשוודים.
בשנת 1761 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי שצ'וצ'ין.
בשנת תרס"ח התמנה הרב יהודה לייב חסמן לרב העיר שצ'וצ'ין, והקים בה ישיבה בשם "ענף כנסת ישראל", שהייתה סניף של ישיבת כנסת ישראל בסלבודקה. הוא קרא לרב אלתר שמואלביץ לכהן בישיבה כר"מ. לצידו כיהן כר"מ הרב נחמן קולידצקי (אביו של הרב יצחק קוליץ). הישיבה מנתה כ-300 תלמידים והייתה מהישיבות המרכזיות באותה תקופה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התפזרו תלמידיה והישיבה לא חזרה לפעול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה כ-1,000 פליטים יהודים ממערב פולין.
ב-25 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי שוד, השפלה, התעללות ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, גיוס לעבודות כפייה, חובת תשלום סכומי כופר, וחובת ענידת טלאי צהוב.
בסוף אוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. באמצע ספטמבר 1941 רצחו הגרמנים כמה עשרות מנכבדי הקהילה ביישוב, ובהם רב הקהילה, רבי יחיאל מיכל רבינוביץ, מחבר "אפיקי ים". בסוף אותו חודש רצחו הגרמנים כמה עשרות עובדי כפייה יהודים מהעיירה. בינואר 1942 רצחו הגרמנים כ-20 יהודים נוספים מהגטו.
בתחילת מאי 1942 גודר הגטו שבעיירה, והובאו אליו כ-600 יהודים נוספים מהסביבה. ב-9 במאי רצחו הגרמנים בירי כ-2,000 מיושבי הגטו שבעיירה, ואת קרוב ל-600 הנותרים ריכזו בגטו מצומצם יותר. עד קיץ 1943 חיסלו הגרמנים גם את גטו זה.
שטשוטשין
אינהרמוניות
במוזיקה, אינהרמוניוּת הוא מונח המתאר מצב בו תדרי הצלילים העיליים חורגים מכפולות שלמות של הטון היסודי (הצליל הנמוך בסדרת הצלילים העיליים).
מבחינה פסיכואקוסטית, צלילים נתפסים בדרך כלל כבעלי גובה מובהק יחיד, אולם למעשה הם כוללים מספר רב של צלילים נוספים - "צלילים עיליים". כלי הקשה רבים, כגון מצילתיים או פעמונים, יוצרים צלילים מורכבים ביותר מבחינה אינהרמונית.
בכלי מיתר כגון פסנתר, כינור או גיטרה, וכן בכלי הקשה מסוימים כגון הטאבלה האינדיאנית, הצלילים העיליים קרובים - ובמקרים מסוימים כמעט זהים - לכפולות שלמות של הטון היסודי. בכלים אלו, כל חריגה של הצלילים העיליים משורת הצלילים העיליים המושלמת נקראת אינהרמוניות. ככל שהמיתרים גמישים פחות (דהיינו, ככל שהמיתרים יותר קצרים, עבים, רפויים או נוקשים), כך הם יפיקו יותר אינהרמוניות.
באופן תאורטי, מיתר או עמוד אוויר הבנוי באופן מושלם, ודק או גמיש באופן אינסופי, ירטוט בדיוק לפי תדרי טור הצלילים העיליים. בפועל, גוף התהודה המייצר את הצליל - בדרך כלל מיתר או עמוד אוויר - חורג מהתדרים התאורטיים במידה מעטה או רבה. לדוגמה, מיתר עבה במיוחד מתפקד פחות כמו מיתר ויותר כמו צילינדר, שיש לו תדר עצמי שהוא לאו-דווקא מכפלה שלמה של הטון היסודי.
כאשר צליל מופק בכלי קשת באמצעות העברת הקשת על מיתר, או בכלי נשיפה בעקבות ויברציות בכלי או בשפתי הנגן, תופעה הקרויה "mode-locking" מנטרלת את הצלילים האינהרמוניים של המיתר או עמוד האוויר וגורמת לצלילים העיליים "להינעל" בדיוק בכפולות שלמות של הטון היסודי, אם כי ייתכן שהטון עצמו יסטה מעט מנקודת התהודה הטבעית של כלי הנגינה. מסיבה זו, צליל בודד המנוגן על ידי כלי קשת או כלי נשיפה ממתכת או עץ לא בהכרח מייצר אנהרמוניקה.
לעומת זאת, כאשר צליל מופק ממיתר באמצעות פריטה (כגון גיטרה), צביטה (כגון פיציקטו בכלי קשת) או הקשה (כגון בפסנתר), נוצרת אינהרמוניות. האינהרמוניות של המיתר תלויה במאפיינים הפיזיקליים שלו, כגון מתיחות, נוקשות, אורך ועובי. לדוגמה, מיתר נוקשה ומתוח במידה מתונה (כמו מיתר נמוך בפסנתר) יפיק כמות רבה של אינהרמוניות, בה בשעה שמיתר דק ומתוח ביותר (מיתר גבוה בפסנתר) או מיתר גמיש יותר (למשל מיתר העשוי ממעי או ניילון, המשמש בגיטרה או נבל) יפיק כמות מעטה יותר של אינהרמוניות. מיתר מלופף יפיק פחות אינהרמוניות מאשר מיתר חלק, ומסיבה זו לרוב מיתרים מלופפים עדיפים על פני חלקים.
פסנתר.
איכות הצליל האנהרמוני.
בשנת 1943, מדדו לראשונה החוקרים יאנג ושוק (Young &amp; Schuck) את הספקטרום האינהרמוני של צלילי הפסנתר. הם מצאו שהספקטרום של הפסנתר מתפשט ו"נמתח" בהדרגה - דהיינו, הגובה של צלילי הפסנתר הנמוכים הולך וסוטה בהדרגה כלפי מטה, והגובה של הצלילים הגבוהים סוטה בהדרגה כלפי מעלה.