ב-2019 הוציא בצוותא עם אסף כהן ספר בשם "אגדות דשא", העוסק בכדורגל עולמי וסוקר את 50 השחקנים הגדולים ביותר בדור האחרון - מאז חקיקתו של חוק בוסמן. ב-2021 יצא הספר השלישי בסדרת "50 הגדולים", כאשר הוציא יחד עם אלעד זאבי את "סיפור אולימפי", על 50 הרגעים הגדולים בתולדות המשחקים האולימפיים.
ביוני 2021 נבחר להיות המגיש הראשי של "יורו 2020" ששודר בערוצי ספורט 1 וברשת 13.
לדוידוביץ' יש ערוץ פייסבוק בלעדי ששמו "שרון דוידוביץ'/אוי דוידוביץ'", שם הוא נוהג להעלות את כל הכתבות שעורך בנושאים האקטואליים לספורט. מתחילת עונת 2018/19, החל להקליט פודקאסט אודות הפריימרליג, בשם "בשירות הוד מלכותה", בשיתוף עם בן פורגס ואסף כהן. בתחילת 2020 החל להקליט את הפודקאסט "עושים NBA", בשיתוף עם ערן סורוקה, משה דוידוביץ' ועידן לוצקי.
דוידוביץ' נשוי לדנה ואב לשלושה. הוא מתגורר בהוד השרון.
פארק צ'אטוצ'אק
פארק צ'אטוצ'אק (בתאית: สวนจตุจักร) הוא פארק עירוני ברובע צ'אטוצ'ק, שבבנגקוק, תאילנד. זהו גם שמה של תחנת רכבת תחתית MRT שעוברת מתחת לפארק.
זהו אחד הפארקים הישנים בבנגקוק. עבודות הפיתוח החלו בשנת 1975 על אדמה שנתרמה על ידי חברת הרכבת הממשלתית של תאילנד. הפארק נפתח לציבור בשנת 1980. בצמוד לפארק ישנם עוד שני פארקים שיחד יוצרים את הריאה הירוקה הגדולה ביותר בבנגקוק: פארק המלכה סיריקיט ופארק ואצ'ירה בנג'אטאט. בתחומי הפארק ישנו אגם מלאכותי עם גשרים וגינת פרפרים וחרקים.
רכבת דנילוביץ' בבאר שבע
מחוז חוף
קאט גרהאם
ארמון וימנמק
ארמון וימנמק או אחוזת וימנמק (בתאילנדית: วิมานเมฆ) היא אחוזה ששימשה כמתחם מגורים למלך ראמה החמישי לאחר שעזב את ארמון מלך תאילנד. הוא ממוקם בתוך מתחם ארמון דוסיט, ארמון המלך החדש במרכז בנגקוק.
בשנת 1897 מלך ראמה החמישי ביקר באירופה במשך מס' חודשים וביקר בארומונת רבים והתרשם מאוד. לאחר חזרתו הוא רכש פרדסים ושדות אורז בפאתי העיר על מנת לבנות בו ארמון חדש, בסטנדרט אירופאי, לו קרא ארמון דוסיט.
ארמון וימנמאק נבנה בשנת 1900 על השדות והפרדסים אותם קנה המלך. הארמון כולל 72 חדרים. פנים הארמון עוצב בסגנון ניאו קלאסי אירופאי עם מוטיבים תאילנדים ואדריכלות של תחילת המאה ה-20.
ב-27 במרץ 1900 נערכה חגיגה גדולה לכבוד סיום העבודות ומלך ראמה החמישי עבר להתגורר במתחם יחד עם משפחתו למשך 5 שנים עת שעברו להתגורר בוילת אמפורן סאטארן, גם היא חלק משטח ארמון דוסיט כיום.
לאחר עזיבת משפחת המלך את הארמון הוא הפך למתחם מגורים של עובדי משק בית ובחלקו שימש כמחסן.
בשנת 1982, ביקשה המלכה סיריקיט את ראשותו של המלך ראמה התשיעי לשפץ את הארמון ולהפוך אותו למוזיאון אשר ינציח את מלך ראמה החמישי ואת המורשת התאילנדית.
כיום הארמון משמש בדיוק למטרה זו. זהו מוזיאון המנציח את המלך ואת המורשת התאילנדית ונחשב לאחת האטרקציות העיקריות בבנגקוק. זהו גם ארמון הגדול ביותר בעולם שעשוי מעץ טיק ומעוטר בזהב.
בין שלל המוצגים ישנן מתנות רבות שקיבל המלך מביקורים שלו בעולם, מלאכת יד, מכתבים ועוד.
הארמון נמצא צפונית לארמון דוסיט, בחלק הצפון-מערבי של מתחם ארמון דוסיט. מזרחית לו מרכז הדואר התאילנדי, המוזיאון הלאומי וגם החיות. מערבית לו נמצאת אוניברסיטת סואן דוסיט וגלריית אומנות.
אשכנזים (פירושונים)
זמן אוניברסלי
זמן אוניברסלי (שם מקור Universal Time, ובקיצור UT) הוא תקן זמן המבוסס על סיבוב כדור הארץ. תקן זה מהווה המשך לתקן זמן גריניץ' (GMT), כלומר זמן השמש במרידיאן הראשון בגריניץ'. בפועל הביטוי "זמן אוניברסלי" הוא בעל מספר משמעויות (כשנדרש דיוק של יותר מכמה שניות) כיוון שיש לו מספר גרסאות שונות. הגרסאות הנפוצות ביותר בשימוש הם, זמן אוניברסלי מתואם (UTC) ו- UT1 שהוא הצורה העיקרית של זמן אוניברסלי. כל הגרסאות של הזמן האוניברסלי, למעט UTC, מבוססות על סיבוב כדור הארץ ביחס לגרמי שמים מרוחקים (כוכבים וקוואזרים) אבל עם גורם קנה מידה והתאמות אחרות, כדי להפוך אותן קרובות יותר לזמן השמש. UTC מבוסס על הזמן האטומי הבינלאומי, עם תוספת שניות בדקות מעוברות, כדי לשמור אותו בתוך 0.9 השנייה של UT1.
קוצו של יוד - יל&quot;ג
קארקול
קארקול (בקירגיזית: Каракол), לשעבר פרז'וולסק, היא העיר הרביעית בגודלה בקירגיזסטן, והבירה של מחוז איסיק קול. העיר ממוקמת בסמוך לקצהו המזרחי של אגם איסיק קול, כ-150 קילומטרים מגבול קירגיזסטן - סין, וכ-380 קילומטרים מבירת קירגיזסטן, בישקק.
היסטוריה.
במקום שבו העיר נמצאת כיום נוסד מאחז צבאי רוסי ב-1 ביולי 1869. היישוב התפתח במאה ה-19, לאחר שגאוגרפים הגיעו לאזור כדי למפות את ההרים ואת העמקים שבין קירגיזסטן לסין. בשנת 1880 גדלה האוכלוסייה מאוד, עקב הגירה של מוסלמים שברחו ממלחמות בסין.
בשנת 1888 מת ממחלת הטיפוס הגאוגרף והחוקר ניקולאי פרז'וואלסקי בעת ששהה בקארקול, תוך כדי הכנות למסע לטיבט. שם העיר שונה מ"קארקול" ל"פרז'וואלסק" לכבודו. בשנת 1921, לאחר מחאות ותרעומת מצד המקומיים על החלפת השם - שם העיר שונה בחזרה ל"קארקול", ובשנת 1939, בפקודת סטלין, ולכבוד 100 שנים להולדתו של ניקולאי פרז'וואלסקי, שם העיר שונה שוב ל"פרז'וואלסק". עם זאת, השם "פרז'וואלסק" השתמר בשמו של היישוב הקרוב מאוד לעיר, פריסטן-פרז'וואלסק.
אגם איסיק קול, הסמוך לעיר, שימש את הצבא הסובייטי להדרכה ולבדיקת מערכות הנעת טורפדו. כתוצאה מכך, בקארקול הלכה וגדלה קהילה המורכבת מאנשי צבא ומשפחותיהם.
כיום, קארקול היא מרכז לתיירים המבקרים באגם איסיק קול.
דמוגרפיה.
קארקול היא העיר הרביעית בגודלה בקירגיזסטן, לאחר בישקק, אוש, וג'ללאבד. על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2021, התגוררו בקארקול 84,351 איש. המיעוטים האתניים הגדולים ביותר בעיר הם רוסים (17%, על פי מפקד 2009) ואויגורים (3.9%).
אתרים חשובים.
קארקול היא אחד מיעדי התיירות המרכזיים של קירגיזסטן, המשמשת כנקודת התחלה לטיולים, טרקים, סקי וטיפוס הרים ברכס טיאן שאן, הנמצא מדרום וממזרח לעיר. קברו של ניקולאי פרז'וולסקי, פארק לזכרו, ומוזיאון קטן המוקדש לתגליותיו ולתגליות של חוקרים רוסיים אחרים במרכז אסיה, נמצאים כ - 9 קילומטרים מצפון לעיר, בעיר פריסטן-פרז'וולסקי, המשקיפה על מפרץ מיכאליווקה, המקום בו פעל אתר ניסויי הטורפדו הסובייטי. האתר עצמו עדיין סגור לציבור, והוא מוכרז כשטח צבאי.
קארקול מפורסמת בקרב ספורטאי הסקי והסנובורד מברית המועצות לשעבר באתרי הסקי שבה. השירותים שאתר הסקי בקארקול טובים משמעותית מאלה המוצעים באתר הסקי שימבוּלַק, והמחירים בו נמוכים יותר.
קתדרלה רוסית פרבוסלבית.
הקתדרלה הרוסית הפרבוסלבית נבנתה במקור מאבן בשנת 1872, כאשר קארקול הייתה עיר חיל מצב שהוקמה כמאחז צבאי בשולי האימפריה הרוסית. הקתדרלה נהרסה במהלך רעידת אדמה בשנת 1890, ונבנתה מחדש מעץ, עם יסודות העשויים מלבנים. הבנייה נמשכה עד שנת 1895. במהלך תקופת הבנייה, יורט שימש את תושבי העיר ככנסייה.
מסגד דוּנגאן.
המסגד נבנה ביזמת איברהים אׇג'י. הוא הזמין לעיר את האדריכל צ'או סֶאוּ ו-20 גלפים בעלי ידע באדריכלות סינית מסורתית לשם בניית המסגד. הבנייה של מבנים חיצוניים למסגד, ועבודות פשוטות יותר, הוטלה על בעלי מלאכה מקומיים. בניית המסגד החלה בשנת 1904, והסתיימה בשנת 1910. בבניין תומכים 42 עמודים, ומקיף אותו קרניז עשוי מעץ, המעוטר בתמונות של צמחים כגון ענבים, רימונים, אגסים ואפרסקים. במהלך חלק מהתקופה הסובייטית, בין השנים 1929–1947, המסגד שימש כמחסן. בשנת 1947, הבניין נמסר לקהילה המוסלמית, וחזר לשמש כמסגד. כיום, המסגד רשום כאתר היסטורי ופתוח למבקרים.
גזר-דין
נינו הרמן
נינו (חנניה) הרמן (נולד ב-4 בפברואר 1952) הוא צלם אמנותי ישראלי.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
הרמן נולד בתל אביב לגבי (גבריאל) הרמן, ממקימי הקבוץ עין גב. בגיל שנתיים לקה בשיתוק ילדים (פוליו) שהותיר אותו מוגבל. גדל מגיל ארבע ברמת גן. לו אחות.
קריירה בצילום.
בהיותו בן שבע עשרה החל הרמן לעבוד כעוזר צלם בסטודיו של אפרים קדרון בתל אביב (1969–1971). ועבד כצלם עיתונות עצמאי, כצלם של "עולם הקולנוע" לצד כתב הבידור ג. עיטור (1971–1973).
צלם לשכת העיתונות הממשלתית בתל אביב (1973–1974).
הרמן יסד יחד עם הצלמים שעיה סגל ושמואל רחמני את סוכנות הצילום "24+" שסיפקה צילומים לעיתון "מעריב" (1974–1977), ב"מעריב" עבד כצלם חדשות ומגזין, בין השאר לצידם של יעקב ארז, יגאל לב, משה דור ולוי יצחק הירושלמי ואחר-כך כצלם המערכת של העיתון בירושלים.
ייסד ביחד עם הצלם אלי הרשקוביץ את סוכנות הצילום הירושלמית "זום 77" - שעבדה בשירות "ידיעות אחרונות", Associated Press ו"טיים מגזין" (1977 – 1979).
הרמן חזר לצלם בלע"מ ועבד עם משרד ראש הממשלה (1979–1986). במסגרתה תיעד את הסכם השלום בין ישראל למצרים. ליווה את ראשי הממשלה בגין, שמיר ופרס בישראל ומחוצה לה; המשיך ללוות את פרס גם כשר חוץ ושר אוצר. תצלומיו הופיעו בפרסומים, ספרים ותערוכות קבוצתיות רבות שנלקחו מאוסף התצלומים הלאומי של לע"מ ומהארכיון של עיתון מעריב.
בשנים (1987–1998) היה עורך צילומים בדסק החדשות של העיתון מעריב ובעקבות פציעה שעבר פרש מהעיתון.
בשנת 2000 נהרג בנו צלם צבאי בתאונת דרכים והרמן הפסיק לצלם.
בשנת 2009 חזר לצילום, ומאז הוא עוסק בצילום אמנותי ומתעד אנשים.
עוסק גם בצילומי טבע. העבודות האחרונות מהסדרה "מבעד לחלון" שעלו ב"דימויי יומי" חודש באוגוסט 2015 באתר "ערב רב" מתכתבות עם ציור.
בעבודותיו הוא אינו עושה כל שימוש מניפולטיבי בפוטושופ.