בשנת 1629 איבדה הדוכסות שליש משטחה במהלך מלחמת שלושים השנים, ובשנת 1634 נחל צבאה מפלה בקרב נורדלינגן, ובעקבות כך נבזזה הדוכסות. בשנת 1637 ברח אברהרד מהדוכסות לשטרסבורג, ובשנת 1638 חזר לוירטמברג לאחר משא ומתן עם פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשלום וסטפליה בשנת 1648 אושרה שליטתו בדוכסות. בשנת 1649 מסר אברהרד לאחיו פרידריך את דוכסות וירטמברג-נוישנשטיין, ובשנת 1651 מסר לאחיו אולריך את דוכסות וירטמברג-נויינבירג.
המאה ה-18.
בשנת 1674 מת אברהרד השלישי, דוכס וירטמברג, ובנו וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1677 מת וילהלם לודוויג במפתיע, ובנו אברהרד לודוויג, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שאברהרד לודוויג היה רק בן שנה, מונה דודו פרידריך קרל, דוכס וירטמברג-ויננטל כעוצר. אברהרד לודוויג שהיה מאוד רדוד ושטחי, השאיר את השלטון בידי יועציו, ובילה את מרבית זמנו במסעות ציד. בשנת 1700 ביקר אברהרד לודוויג בצרפת אצל לואי הארבעה עשר, מלך צרפת והתרשם מחצרו ומארמון ורסאי, והחל בעקבות כך בשנת 1704 בבניית ארמון לודוויגסבורג. על אף העלאת המיסים בדוכסות, נתקל אברהד לודוויג בבעיות מימון, ובניית הארמון נמשכה כ-15 שנים. סביב הארמון הוקמה העיר לודוויגסבורג.
בשנת 1707 מונה אברהרד לודוויג למפקד הכוחות השוואביים שלחמו במלחמת הירושה הספרדית, והועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. בשנת 1731 מת בנו פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של וירטמברג, ואברהרד לודוויג ניסה לחזור לאשתו יוהאנה אליזבת מבאדן-דורלאך, על מנת להעמיד עוד בן, אולם היא סירבה לחזור אליו. בשנת 1733 מת אברהרד לודוויג, ובן דודו קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג עלה לשלטון אחריו. עם עלותו לשלטון מינה קרל אלכסנדר את יוזף זיסקינד אופנהיימר ליועצו הכלכלי. מהלכיו הכלכליים של אופנייהמר הצילו את כלכלת וירטמברג שהייתה הרוסה בעקבות מלחמת הירושה הספרדית (1702-1713), אך גררו תגובות קשות הן מהמעמד העליון שכלל את האצילים והבורגנים והן ממעמד הצמיתים והאיכרים, אך אלכסנדר התעקש ושמר על אופנהיימר כיועצו. במשך כל תקופת כהונתו של אופנהיימר הצליח אלכסנדר לצבור לעצמו ולאנשיו כסף רב וחיי פאר ועושר רב, אך גם הצליח לחזק את צבאו. בשנת 1737 נפטר אלכסנדר משבץ מוחי פתאומי, ובנו קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיה קטין, שימשו קרל רודולף, דוכס וירטמברג-נוישטדט ולאחריו קרל פרידריך השני, דוכס וירטמברג-אלס כעוצרים. מיד לאחר עלותו לשלטון הוצא להורג יוזף זיסקינד אופנהיימר - יהודי החצר של אביו, וגופתו הושמה בכלוב ברזל. קרל אויגן התחנך בבית המלוכה הפרוסי, אצל פרידריך הגדול, ובשנת 1744 תפס לבדו את השלטון, והורה לקבור את גופתו של אופנהיימר. במהלך מלחמת שבע השנים לחם קרל אויגן לצד פרוסיה, והוביל את כוחותיו לנסיכות הבוחר מסקסוניה. קרל אויגן הרחיב מאוד את חצרו ופיאר אותה, ואף בנה טירות מרשימות, אולם ההוצאות האדירות הביאו את וירטמברג למצב כלכלי גרוע ביותר. קרל אויגן השקיע מאוד בחינוך ובחקלאות, ואף ייסד בשנת 1765 את הספרייה הלאומית של וירטמברג.
מלחמות צרפת המהפכנית.
בשנת 1793 מת קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג ללא ילדים, ובמקומו עלה לשלטון אחיו לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג, ולאחר מותו בשנת 1795 עלה לשלטון אחיו הצעיר פרידריך השני, דוכס וירטמברג. פרידריך ששירת בצבאו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, והיה קשור אליו בקשרי נישואים, עבר לנצרות הפרוטסטנטית ואף חינך את בניו כך. במהלך שלטונו פלשה צרפת לשטח הדוכסות, ואילצה את פרידריך למשוך את כוחותיו מהצבא הקיסרי ולשלם פיצויים. אולם בעזרת ניהול יעיל, שמר פרידריך על עצמאות הדוכסות. בשנת 1797 מת פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השלישי, דוכס וירטמברג. פרידריך חזר ונטל חלק במלחמה נגד צרפת נגד רצון נתיניו, וכאשר פלשו הצרפתים שוב לשטחי הדוכסות, פרש פרידריך לארלנגן, שם שהה עד לשלום לונוויל בשנת 1801.
במרץ 1802 נחתם הסכם עם צרפת, ובו הוסכם שפרידריך יעביר לצרפת את נחלותיו בגדה השמאלית של הריין, בתמורה לתשע ערים חופשיות ובכללן את רויטלינגן והיילברון, וכן עוד שטחים שיסופחו לדוכסות.
לאחר מכן.
בשנת 1803 שודרגה הדוכסות למעמד של נסיכות הבוחר, וסופחו אליה עוד שטחים כחלק מחילוט נכסי הכנסייה באימפריה.
בשנת 1805 הצטרפה וירטמברג לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של ממלכה.
נמל התעופה סוחומי דרנדה
פפטידים אנטימיקרוביאליים
פפטידים אנטימיקרוביאלים (באנגלית: AntiMicrobial Peptides, בקיצור: AMPs), המכונים גם דפנסינים (באנגלית: Host Defense Peptides, או בקצרה: HDPs), הם חלק מהמערכת החיסונית המולדת הנמצאת בכל סוגי החיים. הבדלים מהותיים הקיימים בין התאים האיקריוטיים והפרוקריוטים עשויים להיות מטרות לפפטידים האנטי-מיקרוביאליים. פפטידים אלה מהווים אנטיביוטיקה חזקה ורחבת טווח. הם בעלי פוטנציאל להיות טיפול חדיש נגד חיידקים. נמצא שפפטידים אלו הורגים חיידקי גראם-חיוביים וגראם-שליליים, וירוסים בעלי מעטפת, פטריות ואפילו תאים אבנורמליים וסרטניים. בשונה מרוב סוגי האנטיביוטיקה השגרתית, לפפטידים מיקרוביאליים אילו יש את היכולת לשפר את החסינות של הגוף על ידי תפקודם כאימיונומודיולאטורים.
מבנה.
הפפטידים האנטימיקרוביאלים הם קבוצה ייחודית ומגוונת של מולקולות, אשר מחולקים לקבוצות לפי סוגי החומצות אמינו שבהם ומבנהם. פפטידים מיקרוביאליים בדרך כלל בנוים מ-10 עד-50 חומצות אמינו עם מטען חיובי כולל. פפטידים אלה כוללים בדרך כלל פיזור של חומצות אמינו בסיסיות וחלקים הידרופוביים המסתדרים בכוונים מנוגדים במרחב המולקולה. כתוצאה מתכונות אלו, לפפטידים אנטימיקרוביאלים יש מבנים מרחביים מיוחדים, הם מסיסים במים, טעונים חיובית והידרופוביים. אפשר לסווג פפטידים אנטימיקרוביאלים מקופלים לפי מבניהם השניוני:
פעילות.
לפפטידים אנטימיקרוביאלים צורות פעולה והריגה של מיקרובים מגוונות, המשתנות לפי סוג האורגניזם המותקף. חלק מהפפטידים האנטימיקרוביאלים הורג חיידקים וגם פטריות, psoriasin, למשל, הורג את חיידק האי קולי (E. Coli) ועוד כמה פטריות דלקתיות. ממברנת הציטופלזמה היא בדרך כלל מטרת הפפטידים אך הם יכולים גם לשבש סינתזת חלבונים, הקוד הגנטי ודופן התא. היות שרוב המשטחים של הבקטריה טעונים או הידרופוביים, המגע הראשוני בין הפפטידים והאורגניזם המותקף הוא אלקטרוסטטי. בפיסידין(Piscidin) לדוגמה, מבניהם האמפיפילי, מטענם החיובי וגודלם מאפשרים היקשרות וחדירה לממברנות דו-שכבתיות ויצירת נקבים בעלי צורות של 'barrel-stave', 'carpet' או 'toroidal-pore' (ראה תמונה משמאל). לחלופין, הם יכולים להיכנס לתוך התא ולהקשר לחלבונים תוך-תאיים החיוניים להישרדות התא. צורת התקפה זו כוללת עצירת סנתזת דופן התא, הקוד הגנטי, DNA וRNA, חלבונים ואנזימים, ושיבושים בממברנה הציטופלזמית. אך במקרים רבים מנגנון ההריגה והתקיפה אינו ידוע. טכניקה חדשה לחקירת מנגנונים אלו היא . בניגוד לאנטיביוטיקה שגרתית, פפטידים אנטימיקרוביאלים הם בקטריוצידיות במקום בקטריוסטטיות. באופן כללי, הפעילות האנטימיקרוביאלית נמדדת על ידי הריכוז המעכב המזערי.
תפקיד במערכת החיסון.
לפפטידים אנטימיקרוביאלים תפקיד במערכת החיסונית בנוסף להיותם מחסלים לבקטריה. סביר שתפקידים חיסוניים אלו כוללים סילוק זיהומים, יכולת לגרום לשינויים בביטוי DNA באורגניזם המארח, תפקוד ככמוקינים או מזרזים יצירת כמוקינים, עיכוב יצירת ציטוקינים דלקתיים המונעים מליפופוליסכריד, עידוד רפוי פצעים, וויסות תגובות של התאים הדנדריטים ותאים בעלי יכולת אימוץ חיסונית. בניסויים על אורגנזמים לא אנושיים נמצא שפפטידי הגנה הם חיוניים במניעת וסילוק זיהומים. דבר המעיד שאולי לפפטידים, שהופרדו ונקראו "פפטידים אנטימיקרוביאלים", יש תפקיד חלופי חשוב יותר הקורה בתוך האורגניזם השלם.
שיטות לחקירת אופן התפקוד ומנגנוני הפעולה.
יש מספר שיטות שדרכם מנסים לגלות ולהבין את מנגנוני הפעולה של הפפטידים האנטימיקרוביאלים. אלו חלק מהם:
פוטנציאל טיפולי.
פפטידים אלה הם אנטיביוטיקה רחבת טווח ובעלת דרישת זמן מגע קצר לשם הריגה, וכתוצאה הם בעלי פוטנציאל מצוין לפיתוח לתרופות תרפיות חדישות ולהטבת אנטיביוטיקה שגרתיות קיימות. מספר של פפטידים אנטימיקרוביאלים הנמצאים בטבע פותח כטיפול במחלות מגוונות, מפצעים דלקתיים לסרטנים.
חיסרון גדול לפוטנציאל של פפטידים אלה הוא אפשרות הבקטריה לפתח עמידות להם, ובעיקר אם זה יוביל לעמידות בפני שימוש המערכת החיסונית של הגוף. בפפטידים, משמע לבקטריה יש עמידות בפני המערכת כולה ולא רק סוג אנטיביוטיקה מסוים. עם אספקת כמות גדולה של פפטידים אלו אנו מקלים על הבקטריה לפתח עמידות.
פפטידים אנטימיקרוביאלים שולבו בטיפולים הניתנים באופן מקומי. אחד האתגרים הגדולים של נתינת טיפולים אלו באופן מערכתי (לא מקומי) הוא ההתפרקות המהירה של חלבוני הפפטידים בזרם הדם.
אנטי-סרטן.
חלק מהפפטידים האנטימיקרוביאלים הנקראים "cecropins" הם בעלי תכונות אנטי-סרטניות ונקראות פפטידים אנטי-סרטניים (AntiCancer Peptides - ACPs).
סלקטיביות.