במהלך השביתה נערכו אירועי הזדהות עם העצירים השובתים בגדה, בעזה ובתחום הקו הירוק. אירועים אלו כללו הפגנות, עצרות ואוהלי מחאה מול בתי כלא, משרדי הצלב האדום, קונסוליות זרות ועוד. ביום ה-20 לשביתה התכנסה ועדת האתיקה של שרות בתי הסוהר והחליטה כי במקרה הצורך יואכלו השובתים בכפייה. ב-14 במאי 2012, היום ה-28 לשביתת הרעב, הושג הסכם בתיווך מצרים ובמעורבות הנהגת החמאס והרשות הפלסטינית בין הנהגת השובתים למדינת ישראל. ההסכם כלל התחייבות של האסירים להימנע "מכל פעילות אשר תהווה תמיכה מעשית בטרור" וישראל מצידה התחייבה להוציא אסירים מבידוד, לאפשר ביקורי משפחות ולהתחיל בדיונים על הקלת תנאי המאסר. בהתאם להסכמות הוצאו 18 אסירים מבידוד ונערכו מספר ביקורי משפחות מרצועת עזה בליווי הצלב האדום. ביקורים אלו הוגבלו להורים ובנות זוג אף על פי שהסכם סיום השביתה כלל גם ביקורי אחים ובני אסירים. ההסכם לא כלל את נושא העצירים המנהליים ואלה המשיכו בשביתות רעב.
שביתת הרעב ב-2017.
ב-16 באפריל 2017 פתחו כ 1,100 אסירים ביטחוניים בבתי הכלא בשביתת רעב בתביעה לשיפור תנאי המאסר והחזרת זכויות שנשללו מהם. דרישות האסירים כללו בין היתר את שיפור הטיפולים הרפואיים של האסירים, שיפור תנאי הנסיעות והחופשות, הפסקת הבידודים, שוויון עם האסירים הפליליים באפשרות ללמוד לימודים אקדמיים ושיחות עם בני משפחה:
עם פתיחת השביתה פרסם מרוואן ברגותי, ממארגני השביתה מאמר העיתון הניו יורק טיימס בו הסביר את הרקע לשביתה
עם תחילת השביתה הועבר מרוואן ברגותי מכלא הדרים, לבית המעצר קישון בתנאי בידוד. כחלק מהאמצעים המשמעתיים נגד שובתי הרעב הוחרם מהאסירים מלח החיוני לשמירה על מאזן הנוזלים בגופו של שובת רעב וב-7 במאי פרסם שירות בתי הסוהר סרטון ממצלמות אבטחה בו נראה מרוואן ברגותי אוכל חטיף טורטית בסתר, השר גלעד ארדן הגיב לסרטון לפרסום הסרטון לא הייתה השפעה על שובתי הרעב. שביתת הרעב עוררה גל של פעולות מחאה והזדהות בשטחים וב-22 במאי התקיימה שביתת הזדהות עם דרישות השובתים ביישובים הערבים בישראל. השביתה הסתיימה ב-27 במאי בעקבות הסכמה בין נציגי השובתים ושירות בתי הסוהר בראשות נזים סביתי בדבר הגדלת תדירות ביקורי המשפחות
שביתת הרעב ב 2019.
באפריל 2019 פרצה שביתת רעב של אסירים ביטחוניים בעקבות הפעלת מיסוך שמנע מהם תקשורת סלולרית. שביתת הרעב הסתיימה לאחר שבוע בעקבות הסכמה על הצבת טלפונים ציבוריים לשימוש האסירים
מסתננים.
ביוני 2013 פתחו 350 מסתננים מאפריקה הכלואים בבית הסוהר סהרונים בשביתת רעב בדרישה לקבל מעמד פליט בישראל. 3 מהשובתים נזקקו לאשפוז ושלטונות הכלא מנעו תקשורת בין אגפים במתקן למנוע התפשטות השביתה
שביתת רעב של ראשי רשויות ביהודה ושומרון.
במרץ 1980 פתחו חמישה ראשי רשויות ביהודה ושומרון – שילה גל ראש מועצת גוש עציון, פנחס ולרשטיין ראש מועצת בנימין, זאב פרידמן (זמביש) ראש המנהלה בקריית ארבע, אינה ויניארסקי מזכירת תקוע, וראובן רוזנבלט ראש מועצת חוף עזה – בשביתת רעב מול הכנסת, בדרישה להסדיר את מעמדן המשפטי של הקרקעות ביישובים ומסביב להם, כדי לאפשר ליישובים עתודות קרקע להתפתח ולגדול. כמו כן מחו ראשי הרשויות על התחייבותו של ראש הממשלה מנחם בגין לנשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר להקפיא את הבניה ביישובים, בזמן שיחות הסכמי קמפ-דייוויד. השביתה נמשכה 45 ימים. במהלך השביתה הגיעו אלפים לתמוך בשובתים. מעת לעת הצטרפו אנשים נוספים לשביתה, וכן התקיימו עצרות תמיכה. שר החוץ יצחק שמיר ניסה לשדל את השובתים להפסיק את שביתתם, אך הללו סירבו בטענה שאינו מביא עמו בשורות חדשות. השביתה הסתיימה כאשר הובטח לשובתים כי תוקם ועדה בראשות השר יצחק מודעי, שתבצע סקר קרקעות מקיף בכל יהודה ושומרון, תאתר אדמות מדינה ועליהן ייבנו במשך הזמן יישובים חדשים. עורכת הדין פליאה אלבק, שעמדה בראש האגף האזרחי במשרד המשפטים, הייתה למרכזת המקצועית של הוועדה, וזו אכן איתרה שטחים נרחבים של אדמות מדינה ביהודה ושומרון, אשר שינו את מפת ההתיישבות.
שביתת הרעב של אייבי נתן.
בשנת 1978, אייבי נתן שבת רעב במשך 45 ימים, במהלכם איבד כ־20 ק"ג ממשקל גופו, בדרישה להפסקת התנחלויות בתקופת המשא ומתן לשלום. השביתה הופסקה בעקבות דיון מיוחד במליאת הכנסת במהלכו פנו אליו חברי כנסת בקריאה שלא לסכן את חייו. ח"כ אריה אליאב אמר באותו דיון כי באמצעות שביתת הרעב הארוכה אייבי נתן .
שביתת הרופאים בישראל.
במרץ 1983 פרצה שביתת רופאים בדרישה לשיפור שכרם ותנאי ההעסקה. בחודש יוני, לאחר שהוצאו צווי ריתוק נגד השובתים, פתחו 12 רופאים בשביתת רעב ובתוך 10 ימים הצטרפו כ-3,000 רופאים לשביתה, שנמשך עד להשגת הסכם עבודה חדש.
פלשים
פלשמורה
בה&quot;ד 12
בה"ד 12 הוא בסיס הדרכה, שהיה מרכז ההכשרה לנשים בצה"ל ובהמשך הפך לבית הספר לקצונה עבור חילות תומכי לחימה. הבסיס הוקם בתחילת שנות ה-50 במחנה תל השומר ומאוחר יותר עבר למחנה צריפין. הכשרת הקצינות הנפרדת נסגרה בשנת 2005 (בשל ביטול ההפרדה המגדרית) ומאז קיימים בשטח הבה"ד מפקדת מערך מגל ובית הספר לפיקוד שלו.
בה"ד 12.
בשנת 2004, כחלק ממגמת ייעול בצה"ל, הוחלט לסגור את בה"ד 12 ולהעבירו אל תוך בה"ד 1. ב-18 באפריל 2005 נערך טקס סגירת הבה"ד, ובו העבירה המפקדת האחרונה של הבה"ד, אלוף-משנה דפנה הררי, את לפיד הפיקוד למפקד בה"ד 1 - אלוף-משנה נדב פדן. במסגרת השינוי, הועבר כל סגל הפיקוד אל בה"ד 1 ולשם כך בוצעו בו שיפוצים והרחבות בתקציב של כ-40 מיליון ש"ח. בעקבות פינויו של הבסיס, הועברה אליו מפקדת מגל.
במרץ 2006 נפתחה בבה"ד 12 מגמה חדשה בקורס הקצינים עבור צוערים מוגבלים רפואית, בעלי משפחה גדולה או נשים בהיריון, שלא יכלו לעבור את הקורס בבה"ד 1. הצוערים העוברים את הקורס הוגדרו ככאלו החייבים קרבה של חצי שעה לבית חולים, ואכן, בבה"ד 12 נהנים צוערים אלו מהקרבה לגוש דן ולמרכז הרפואי על שם אסף הרופא.
כיום בה"ד 12 מאכלס בתוכו את היחידות הבאות:
עד 2017 שכן בבסיס גם קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים שכפוף ישירות למז"י ולא קשור למגל. מפקד הקורס הוא קצין בדרגת תת-אלוף. ב-2017 עבר הקורס לבסיס ג'וליס.
מרופה
מרופה (Μερόπη) היא דמות מהמיתולוגיה היוונית, הבת של אריאדנה ושל דיוניסוס ואחותו של אוינופיון.
לפי המיתולוגיה היוונית, אוריון התאהב במרופה, אך אחיה, אוינופיון, התנגד לשידוך. אוריון אנס את מרופה וכנקמה אוינופיון השקה אותו לשוכרה וניקר את עיניו. הפייסטוס ריחם על אוריון ונתן לו נער מלווה בשם סדאליון. סדאליון הוביל את אוריון מזרחה, שם קרני השמש השיבו את מאור עיניו. אוריון זמם להרוג את אוינופיון, אך הפייסטוס התערב פעם נוספת ובנה לאוינופיון מבצר תת-קרקעי. לאחר שאוריון לא הצליח למצוא את אויבו, יצא אל דלוס, שם פגש את אהובתו הבאה, את אאוס.
פרט למרופה בת אריאדנה מוזכרות במיתולוגיה היוונית עוד מספר נשים שנשאו את אותו שם:
זוהר אביב
זוהר אביב (נולדה ב-25 במרץ 1962) היא סופרת, כותבת לעיתוני ילדים ונוער, מלמדת דרמה וכתיבה יוצרת, מנחה קבוצות הורים, מאמנת אישית ומרצה בבתי-ספר יסודיים על יצירתה ומתנדבת ופעילה חברתית.
חייה.
זוהר אביב נולדה וגדלה במושב אודים. למדה ספרות וחינוך באוניברסיטת תל אביב, הנחיית קבוצות הורים במכון אדלר, ומשחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
אביב הוציאה עד היום לאור למעלה מ-80 ספרים פרי עטה, בהם ארבע סדרות.
זוהר נוהגת לשתף את האימייל שלה בסוף כל ספר והקוראים יוצרים איתה קשר. זוהר נוהגת לבחור ילד שיש לו קושי מסוים, ולהפוך אותו לגיבור הספר, וזאת כדי להביא את המסר שלו לעולם, להעצים אותו ולהביא לשינוי חברתי.
זוהר כותבת בעיתון "אצבעוני" את סדרת "בר מוח" בעבר כתבה במגזין ערוץ הילדים את הפינה "למשש ת'דופק", כתבה לעיתונים "ראש אחד", "מעריב לילדים", "מעריב לנוער", מדור הילדים ב"ידיעות אחרונות", כתבה גם סיפורים למבוגרים בעיתון "חדשות נתניה".
בשנת 2000 זכתה סדרת ספריה "חבורת כוח המוח" בפרס "מצילה" בנושא מניעת אלימות מטעם המשטרה והמשרד לביטחון הפנים.
בשנת 2008 זכתה בפרס "חיים בדרך ארץ" על תרומתה בנושא הטמעת ערכי דרך ארץ בקרב הילדים ובני הנוער.
בשנת 2010 זכתה בתעודת הוקרה מטעם עיריית נתניה על הישגיה בתחום הקריאה, על פי סקר ספריות, וספריה זכו לככב בראש רשימת הספרים הנקראים ביותר בספריות בישראל. זוהר מקיימת מפגשי סופר בלווי תיאטרון בובות, בבתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים, ברחבי ישראל.
שבר (רפואה)
שבר ברפואה הוא הפרעה בהמשכיות מבנה עצם היכולה להיות חלקית או מלאה. שברים מופיעים בעצמות בריאות עקב טראומה גופנית. לעומת זאת, שבר פתולוגי עלול להיגרם בעקבות מאמץ נורמלי בעצמות הסובלות מפגיעה בהרכבן, למשל עקב דלדול עצם (אוסטאופורוזיס), ציסטה, גידול שפיר או ממאיר.
סיווג.
שברים מסווגים לפי פרמטרים שונים. סיווג השבר מקל על בחירת הטיפול בו ועל הפרוגנוזה. ישנם מספר סיווגים מרכזיים וכן עוד סיווגים רבים לפי עקרונות שונים כגון התאמת טיפול או המצאת פרוגנוזה, בדרך כלל בהתייחסות למקום השבר. כך למשל סיווגים שונים של שבר בצוואר הירך או בחלקים שונים של עצם הזרוע.
פתוגנזה של שבר ותהליכי ריפוי.
בשלושת הימים הראשונים לאחר השבר שנוצר בעצם, נוצרת בסביבת השבר המטומה שבתוכה שוקעים פיברין וטסיות דם. כתוצאה מהשקיעה, משתחרר פקטור הגדילה PDGF אשר קורא למקרופאגים. המקרופאגים בולעים את הרקמה ההרוסה, ומשחררים אף הם גורמי גדילה האחראים על יצירה מחדש של עצם. כמו כן מופיעים במקום לויקוציטים - לרבות מקרופאגים ולימפוציטים.