הפיגוע במסעדת השווארמה בהרצליה התרחש ב-11 ביוני 2002, בשעה 19:45 בערך, מחבל מתאבד פלסטיני הפעיל מטען צינור קטן שנשא על גופו במסעדת מפגש השרון ג'מיל שברחוב סוקולוב בהרצליה, שבה ישבו כ-30 אנשים. הפיצוץ גרם למותה של נערה, הדר הרשקוביץ, ולפציעה של 15 אנשים. אחד מעובדי ההצלה טען כי למחבל היה מטען צינור נוסף, שלא התפוצץ. לפי הרשויות, המטען היה מלא במסמרים ובמסבים כדוריים.
בעקבות הפיגוע הגישה ישראל תלונה למועצת הביטחון של האו"ם בטענה שמתרחש מסע טרור פלסטיני נגד אזרחים ישראלים.
אחריות.
גדודי חללי אל-אקצא, זרוע צבאית של פת"ח קיבל אחריות על פיגוע הטרור. הדובר של הארגון דיווח כי המחבל הוא פלסטיני בן 30 בשם עומאר זאיידה שגר בכפר הפלסטיני מאדמא שבגדה המערבית.
סינאל תעשיות
ד&quot;ר אברהם אלפרד לנדסברג
יציאת בני ישראל ממצרים
יציאת ישראל ממצרים
אבו אלפרג'
הרניוס אטרוסקוס
קְוִוינְטוּס הֶרֶנִיוּס אֶטְרוּסְקוּס מֶסִיוּס דֶקִיוּס (בלטינית: Herennius Etruscus Messius Decius; תאריך לידה משוער: 227–251) היה קיסר רומא במשותף עם אביו הקיסר דקיוס במהלך שנת 251.
הרניוס אטרוסקוס נולד למצביא הצבאי הרומי גאיוס מסיוס קווינטוס דקיוס ואשתו האצילה הרומאית הרניה קופרסניה אטרוסקילה. הוא נולד כלל הידוע בשנת 227 או בסמוך לכך בעיר סִירְמִיוּם, בירת הפרובינציה הרומית פאנוניה.(סרמסקה מיטרוביצה, סרביה). הוא היה קרוב מאוד לאביו וליווה אותו במשימות והמסעות הצבאיים.
בשנת 251 מינה הקיסר דקיוס את הרניוס אטרוסקוס כאוגוסטוס ושניהם ישבו על כס המלוכה של האימפריה כקיסרים. מצב האימפריה הרומית היה בכי רע, ומפקדי צבא רומאיים מפרובינציות שונות מרדו כנגד השלטון המרכזי בתקווה לתפוס את כיסא הקיסרות או לקרוע נתחים מגוף האימפריה.
תקופת שלטונם הקצרה של דקיוס והרניוס אטרוסקוס נחשבת לשיא של משבר המאה ה-3 במהלכו התחלפו 25 קיסרים על כס השלטון, והקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים. בנוסף, בשנת 251 פרצה מגפת קיפריאנוס - ככל הנראה אבעבועות שחורות, שגרמה לתמותה גבוהה ופגעה בכוח האדם שעבד בחקלאות, אך בעיקר ביכולתה של הקיסרות לגייס חיילים לצבאה ולהגן על עצמה. השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את דקיוס לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, אחת ההתקפות המתועדות הראשונות הייתה בתקופת שלטונם של דקיוס והרניוס אטרוסקוס, כנגד תראקיה. הצבא הרומאי הצליח להפתיע את הפושטים בסמוך לעיר ניקופול (בולגריה). הגותים החלו בנסיגה אך משבשלו התנאים לטובתם הם סבו על עקבותיהם ותקפו את הצבא הרומאי שחנה באתר הסמוך לעיר הבולגרית המודרנית סטארה זאגורה, הרומאים הופתעו מעצם ההתקפה ומעצמתה ונפוצו לכל רוח ובראשם דקיוס, הייתה זו הפעם הראשונה שקיסר רומאי ברח מפני התקפה של "ברברים". הגותים ניצלו את הצלחתם וכבשו את פיליפופוליס.
דקיוס שצבאו לא הושמד, הצליח לאסוף את כוחותיו ולהגיע למגע עם הגותים שבשלב זה היו מותשים מהלחימה והציעו תנאי הפסקת אש שעיקרם נסיגה תמורת מעבר חופשי ובטוח, דקיוס סירב והצבאות נפגשו ב-25 ביוני 251 בקרב אבריטוס המכריע. הקרב נערך בפרובינציית מואסיה בסמוך לעיר הבולגרית המודרנית ראזגרד, על פי היסטוריונים ביזנטיים מאוחרים, בנו של דקיוס הרניוס אטרוסקוס נהרג מיד בתחילת הקרב ועל כך אמר הקיסר "אין מקום לקינה, מות חייל אחד איננו איבדה גדולה לאימפריה". הצבא הרומאי נלכד בביצות שבשדה הקרב והושמד לחלוטין, הקיסר דקיוס עצמו היה בין הנספים וביחד עם הרניוס אטרוסקוס נרשם בספרי ההיסטוריה כקיסרים הרומאים הראשונים שנהרג במלחמה כנגד אויב זר.
עם מותם בחר הצבא הרומי את טרבוניאנוס גאלוס כקיסר, בעוד יורש העצר של דקיוס, בנו הצעיר הוסטיליאנוס יושב ברומא. בצעד יוצא דופן הכריז טרבוניאנוס גאלוס על הוסטיליאן כשותף לו בתפקיד הקיסר כדי למנוע מלחמת אזרחים. באותה שנה מת הוסטיליאן ממגפה שפרצה ברומא, וגאלוס מינה את בנו וולוסיאנוס כקיסר-שותף.
הרמוניה קבועה מראש
תאוריית ההרמוניה הקבועה מראש (באנגלית: Pre-established harmony) של גוטפריד לייבניץ היא תאוריה פילוסופית על סיבתיות שגורסת כי כל מרכיב יסודי (substance) מושפע ומשפיע רק על עצמו, ושכל מרכיבי היסוד (גופים חומריים ותודעות) של העולם נדמים כמקיימים אינטראקציה סיבתית אחד עם השני משום שהם תוכנתו מראש על ידי אלוהים כך שיתקיימו ב"הרמוניה" אחד עם השני. המונח של לייבניץ למרכיבי היסוד הללו הוא "מונאדות", אשר הוא תיאר אותן בעבודתו הבשלה ("מונאדולוגיה", פסקה 7) כ-"חסרות חלונות". לדוגמה:
התאוריה של לייבניץ ידועה ביותר כפתרון לבעיית הגוף והנפש הנוגעת לאופן שבו התודעה מקיימת אינטראקציה עם הגוף הפיזי. בנוסף, לייבניץ דחה גם את הרעיון של גופים פיזיקליים המשפיעים אחד על השני, והסביר את כל הסיבתיות הפיזית בדרך זו.
כדי להמחיש את רעיון ההרמוניה, לייבניץ מביא בכתביו את משל השעונים. במטפורה של לייבניץ, קריאת השעון יכולה לסמל כל מצב רגעי של ישות מסוימת, כך למשל ניתן לקשר שעון לנפש ("שעון נפשי") או שעון לגוף הפיזי ("שעון ביולוגי"). לייבניץ טוען כי ישנן שלוש דרכים שבאמצעותן ניתן להביא שני שעונים למצב של פעולה סינכרונית. הראשונה היא חיבור פיזי בין השעונים, באמצעות מנגנון שמתאם את קריאת השעונים ביניהם (למשל, באמצעות שידור אוטומטי של אות סנכרון). השנייה היא באמצעות התערבות שען שמכוון מחדש את השעונים כל אימת שנוצרת אי התאמה. השלישית היא באמצעות שען מוכשר המצליח ליצור שעונים עם התאמה מושלמת מלכתחילה. הדרך הראשונה משולה ליחסי סיבה ותוצאה, השנייה לרעיון של התערבות אלוהית מחזורית, והשלישית לרעיון ההרמוניה מראש של הדברים, כאשר אלוהים משול לשען המוכשר.
תחת העקרון של הרמוניה קבועה מראש, התכנות מראש של כל תודעה יכול להיות מורכב ביותר, כיוון שרק היא עצמה גורמת למחשבות שלה או לתנועות של הגוף הפיזי המקושר אליה. כדי שלמראית עין יתקיימו אינטראקציות, ה"תוכנית" של כל מרכיב יסודי חייבת להכיל תיאור של היקום כולו, או תיאור של איך העצם צריך להתנהג כל הזמן, כולל במהלך כל האינטראקציות שהוא נצפה מקיים. תאוריית ההרמוניה הקבועה מראש מתארת במובן מסוים את העולם כאוסף של אוטומטים שנועדו להשתלב יחד בצורה החלקה ביותר האפשרית, כאשר רק לאל עצמו יש את נקודת המבט השלמה. במיוחד במדעי החיים בולטת העדות המדעית לקיומה של תוכנית הרמונית כזאת (אף כי מדובר בתאוריה פילוסופית בלבד); למשל, כאשר מופרש הורמון בגוף החי, איבר המטרה שלו "מותאם" לקלוט אותו, באנלוגיה לתכנות ההדדי של שתי מונאדות המקיימות אינטראקציה.
ניתן לשים לב שאם התודעה מתנהגת כמונאדה חסרת חלונות, אין כל צורך בקיומו של עצם אחר כדי ליצור את התפיסות החושיות של התודעה הזאת, מה שמוביל להשקפת עולם סוליפסטית בה העולם מורכב רק מתודעה. לייבניץ הצביע על כך ב"דיון על מטאפיזיקה" חלק 14. אף על פי כן, הוא טוען שמעקרון ההרמוניה שלו, לפיו האל ברא את העולם הטוב ביותר וההרמוני ביותר האפשרי, נובע כי התפיסות (מצבים פנימיים) של כל מונאדה מבטאים את העולם בכללותו, ושהעולם המבוטא על ידי כל מונאדה למעשה קיים ממש. אף על פי שלייבניץ קובע כי כל מונאדה היא חסרת חלונות, הוא גם טוען שהיא מתפקדת כ"מראה" של היקום כולו.
יוליוס מונק
יוליוס מונק (1901 – 1976) היה רדיולוג, פרופסור לרדיולוגיה, בבית הספר לרפואה של הטכניון, הקים וניהל את מכון הרנטגן בבית החולים רמב"ם.
קורות חיים.
מונק נולד בבוסקובייצה, בחבל מוראביה בצ'כיה אשר היוותה חלק מאוסטרו-הונגריה. מונק למד רפואה בברנו והתמחה ברדיולוגיה. מונק סיים את ההתמחות בווינה.
בשנת 1940 עלה מונק לארץ ישראל, עם רעייתו גרטה, ביתו חנה ובנו ראובן. מונק התיישב בחיפה. התגייס לצבא הבריטי ושירת כרופא רנטגן. השתחרר בדרגת מייג'ור.
מונק הקים את מכון הרנטגן בבית החולים רמב"ם, והיה למנהלו הראשון עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1972. בנוסף, קיבל מינוי של פרופסור לרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של הטכניון.
מתלמידיו היה ד"ר אלפרד יונגמן.
בנו, , נהרג ב-8 במרץ 1957 בעת שירות בצה"ל בחצי האי סיני.
מונק נפטר בשנת 1976. הותיר אישה ובת.
בית הספר לטכנאי רנטגן בבית החולים רמב"ם קרוי על שמו.
ספריית רוזנטליאנה
ספריית רוזנטליאנה (Bibliotheca Rosenthaliana) היא אוסף ספרי היהדות בספריית אוניברסיטת אמסטרדם. הספרייה נוסדה ב-1880 על בסיס אוספו האישי של אליעזר (לייזר) רוזנטל ((Leeser Rosenthal (1794-1868), אשר יורשיו תרמו אותה לעיר אמסטרדם. הספרייה כוללת אוסף כתבי יד עבריים, פריטי אינקונבולה עבריים ויהודיים ("דפוסי ערש", ספרים שנדפסו סמוך להמצאת הדפוס), אפמרה, כתבי עת, ארכיונים, ספרי יעץ ועיון ועוד. הספרייה כוללת 120,000 פריטים, בהם 1,000 כתבי יד ו-80 ארכיונים והיא הגדולה מסוגה באירופה (למעט בריטניה).
ספריית משפחת רוזנטל.
רוזנטל נולד ב-1794 בנאשיילסק שבפולין למשפחת למדנים. בגיל צעיר עבר לגרמניה שם שימש כמורה בברלין, פוטסדאם והשתקע בהנובר, שם נשא לאשה את סופיה (ציפורה) בלומנטל. רוזנטל החל לאסוף ספרי יהדות וכתבים עבריים. עם מותו, בשנת 1868 הייתה ספרייתו ככל הנראה האוסף הפרטי היהודי הגדול בגרמניה, אשר כלל כ-5,200 ספרים, 32 כתבי-יד, 12 פריטי אינקונבולה עבריים ועוד. לקטלוג האוסף שערך בעצמו קרא רוזנטל "יודע ספר".