ממשלות ארצות הברית ודנמרק, שגרינלנד נמצאת בריבונותה, פתחו מיד במבצע לטיהור שטח התאונה מהשרידים הרדיואקטיביים. השם שניתן לו היה פרויקט כתר קרח (Project Crested Ice), שבאופן בלתי רשמי כונה "דוקטור פריזלאב" (משחק מילים על שמו של הסרט דוקטור סטריינג'לאב). הייתה דחיפות רבה לטהר את השטח לפני הפשרת הקרח עם בוא האביב, שאיימה לפזר את הזיהום הרדיואקטיבי על פני שטח רחב יותר. תנאי העבודה באזור התאונה היו קיצוניים - טמפרטורות של 40 עד 60 מעלות צלזיוס מתחת לאפס ורוח במהירות של 140 קילומטר לשעה, שהכבידו מאוד על פעולת הציוד שנדרש למבצע. בנוסף לכך שררה במקום עד 14 בפברואר חשיכה מוחלטת של ליל הקוטב, ורק לאחר מכן החלה השמש להופיע בהדרגה.
בסיס צבאי הוקם על הקרח בקרבת אתר ההתרסקות, אך מחוץ לתחום השטח שבו נמדדה קרינה. כבישי קרח נסללו אליו מבסיס ת'ול. הבסיס איפשר קיום פעולות טיהור במשך 24 שעות ביממה.
ממשלת דנמרק דרשה מארצות הברית לאסוף ולסלק את כל שרידי המטוס ותכולתו ואת הקרח שהזדהם בדלק וקרינה רדיואקטיבית, וזאת מחשש שלאחר הפשרת הקרח באביב יצוף הדלק המזוהם על פני הים עד לחוף גרינלנד ויזהם גם אותו. כמו כן דרשו הדנים שהקרח המזוהם לא יושאר בגרינלנד לאחר איסופו. האמריקאים השתמשו לפיכך במפלסות לאיסוף השלג והקרח המזוהמים, ואלו הוכנסו לתיבות עץ והועברו למצבור ליד בסיס חיל האוויר ת'ול. שם הועמסו התיבות לתוך מיכלי מתכת. המיכלים הועלו על אוניות והובלו אל אתר החומרים הגרעיניים סוואנה ריוור (Savannah River) בארצות הברית. לטענת מפקד מבצע הטיהור סולקו מהאתר 93% מהשלג והקרח שהזדהמו בקרינה רדיואקטיבית. בסך הכל נאספו כ-2,100 מטרים מעוקבים של נוזלים מזוהמים בקרינה ועוד 30 מיכלי מתכת ובהם חומרים אחרים, חלקם מזוהמים.
מבצע הטיהור הסתיים ב-13 בספטמבר 1968. הועסקו בו 700 איש מארצות הברית ומדנמרק ויותר מ-70 סוכנויות של ממשלת ארצות הברית היו מעורבות בו. על פי הערכה הגיעה עלות המבצע ל-9.4 מיליון דולר (64 מיליון דולר במחירי 2016). בסך הכל נאספו 85% מהאורניום שבפצצות ו-94% מהמשקל של שלושה ממנגנוני השלב השני.
שנים רבות לאחר התאונה החלו לצוץ טענות בתקשורת כי לא כל חלקי ארבע פצצות המימן אותרו ונאספו במהלך מבצע הטיהור:
בדיקות מדעיות חוזרות של קרקע הים באתר התאונה נערכו לאחריה מדי שנתיים עד שבע שנים. הן הביאו לקביעה כי השרידים הרדיואקטיביים השונים במקום נותרו במידה רבה קבורים בקרקעית הים תחת שכבה של משקע ימי שנוצרה עקב הפעילות הביולוגית שם, לא הגיעו אל פני המים, לא זיהמו שטחים סמוכים ומעברם לבעלי חיים בקרקעית הים היה נמוך. נקבע כי שרידים אלו יוצרים סיכון נמוך עבור בני אדם, וכי יש לערוך בדיקות תקופתיות של חוף הים הסמוך לאתר התאונה על מנת לנטר הופעה של שרידים רדיואקטיביים שם, משום שאלו עלולים להתפשט באוויר. דגימות אלו נלקחו מספר פעמים החל ב-2003.
לאחר מבצע הטיהור.
הסכם על אמצעים להפחתת הסיכון של מלחמה גרעינית.
לאחר התאונה ובעקבות התקרית הגרעינית בפאלומארס והקשיים הטכניים והפוליטיים שעוררו החליטה ארצות הברית להפסיק את הטיסות במסגרת מבצע כיפת כרום. ההחלטה נבעה גם מהירידה בחשיבות האסטרטגית של מפציצים גרעיניים לאור פיתוחם ושכלולם של טילים בליסטיים בין יבשתיים נושאי נשק גרעיני. ארגון גרינפיס טען כי תאונות אלו וכן תאונת גולדסבורו ב-1961 הביאו את ארצות הברית וברית המועצות לנקוט אמצעים על מנת להבטיח שאף אחת מהן לא תגיע בעקבות תאונה שכזו למסקנה כי הן עומדות בפני הנחתת מכה גרעינית על ידי הצד שכנגד. בספטמבר 1971 חתמו שתי המדינות על הסכם על אמצעים להפחתת הסיכון של מלחמה גרעינית. במסגרתו התחייבו להודיע למדינה האחרת מיד לאחר כל תאונה או אירוע בלתי מורשה או לא צפוי המערב נשק גרעיני ושיש בו כדי להגדיל את הסיכון לפרוץ מלחמה גרעינית. הוחלט להשתמש לשם כך בקו החם מוסקבה-וושינגטון.
בטיחות הפעלת נשק גרעיני.
התאונות בפאלומארס ובת'ול הניעו את ארצות הברית לעסוק במחקר לשם שיפור חומר הנפץ הקובנציונלי והחיווט החשמלי המשמשים בראשי הנפץ הגרעיניים שלה, לאחר שהתברר שהם אינם יציבים דיים לעמוד בפני הכוחות המעורבים בתאונה אווירית. ב-1979 פיתחה המעבדה הלאומית לוס אלמוס חומר נפץ קונבנציונלי חדש (IHE - Insensitive High Explosive), שהוכנס לשימוש בכלי הנשק הגרעיניים של ארצות הברית.
פרשת ת'ולגייט בדנמרק.
מדיניותה של ממשלת דנמרק מאז 1957 הייתה לאסור על נוכחות כלי נשק גרעיניים בשטחה. לכן הסתירו ממשלות דנמרק וארצות הברית לאחר קרות התאונה בת'ול את טבעה האמיתי של משימת המטוס שהתרסק - טיסה מבצעית שגרתית בשמי גרינלנד - והציגו את נוכחותו שם כסטייה חד-פעמית. בשנות ה-90 סתר תוכן מסמכים אמריקאים שנחשפו את טענות ממשלת דנמרק בנדון ועקב כך התחוללה ב-1995 סערה פוליטית בדנמרק שזכתה לכינוי "ת'ולגייט". הפרלמנט הדני פנה אל המכון הדני לעניינים בינלאומיים על מנת שיערוך מחקר בנוגע לטיסות הגרעיניות של ארצות הברית בשמי גרינלנד ומעורבות בסיס האוויר ת'ול בהן. המחקר הושלם כעבור שנתיים. הוא קבע כי הטיסות הגרעיניות האמריקאיות בשמי גרינלנד היו חוזרות ונשנות. כמו כן נטען בו שראש ממשלת דנמרק הנס כריסטיאן הנסן לא חשף בפני ארצות הברית את מדיניות ארצו נגד הצבת נשק גרעיני בשטחה בעת ניסוח ההסכם הביטחוני בין ארצו לבין ארצות הברית (שעסק גם בבסיס האוויר ת'ול) ב-1957 והביא להכללת ניסוח עמום בו בנדון. נטען שהנסן נתן למעשה הסכמה שבשתיקה לארצות הברית לאחסנת נשק גרעיני בגרינלנד. המחקר גם קבע שכלי נשק גרעיניים אמריקאים אוחסנו בגרינלנד עד 1965, דבר שסתר את טענת שר החוץ הדני נילס הלווג פטרסן בשנות ה-90 כי כלי נשק אלו נמצאו במרחב האווירי של גרינלנד אך מעולם לא הוצבו על הקרקע שם. לבסוף, המחקר גם חשף פרטים על התוכנית האמריקאית שלא מומשה (פרויקט תולעת הקרח) להציב במתקנים תת-קרקעיים בגרינלנד עד 600 טילים גרעיניים.
טענות עובדים על חשיפה לקרינה.
עובדים דנים שהיו מעורבים במבצע הטיהור לאחר התאונה - אם כי לא בעבודה על גבי משטח הקרח הנגוע - טענו לימים לנזקים בריאותיים שנגרמו להם עקב חשיפה לקרינה ולהיעדר מעקב נאות של ממשלת דנמרק אחרי מצב בריאותם. מחקר אפידמיולוגי שנעשה בדנמרק ב-1986 מצא בקרב עובדים אלו שיעורי היארעות של סרטן בשיעור של 50% יותר מאשר באוכלוסייה הכללית, אך לא קבע כי הקרינה הגרעינית עקב התאונה גרמה לכך. ב-1995 נמצא כי 410 עובדים מתוך מדגם של 1,500 מהם מתו מסרטן. באותה שנה שילמה ממשלת דנמרק פיצויים ל-1,700 עובדים. הליכים משפטיים בנדון של עובדים לאחר שנת 2000 נגד ממשלת דנמרק על פי משפט הקהילה האירופית לא זכו להצלחה. ממשלת דנמרק גם טענה כי התאונה לא גרמה בטווח הארוך לבעיות בריאות באוכלוסייה הכללית בדנמרק.
תביעת עובדים דנים בנדון נגד ארצות הברית ב-1987, שלא הצליחה, הביאה לחשיפת מסמכים שמהם עלה כי ארצות הברית לא ערכה בדיקות בריאות תקופתיות לאנשיה שעסקו במבצע הטיהור. מאז החלה ארצות הברית לבדוק אנשים אלו באופן סדיר.
פורד קוואדריסייקל
פורד קוואדריסייקל (באנגלית: Ford Quadricycle) הוא הרכב הממונע הראשון שבנה הנרי פורד בשנת 1896.
מהדגם הורכבו 3 יחידות עד שנת 1901.
היסטוריה.
נסיעת המבחן של דגם ה"פורד קוואדריסייקל" נערכה ב-4 ביוני 1896.
"הנרי פורד" מכר את "פורד קוואדריסייקל" הראשון שייצר, בשנת 1896 תמורת 200 דולר. בשנת 1904 רכש פורד חזרה את הדגם תמורת 65 דולר.
דגם ה"פורד קוואדריסייקל" היה הרכב השני שיוצר בדטרויט.
בעקבות הצלחת דגם, ה"פורד קוואדריסייקל" ייסד הנרי פורד בשנת 1903 את חברת פורד.
אמדה אוזנפנט
אלג'נובי
אַלגֶ'נוּבִּי (קיצור של השם בערבית: رأس الأسد الجنوبي - "ראס אל-אסאד אל-ג'נובי", ראש האריה הדרומי, כלומר הכוכב הדרומי של ראש האריה) או ε באריה הוא כוכב בולט של קבוצת הכוכבים אריה עם בהירות נראית מדרגה 2.98, שבהתאם לשמו, מייצג את הקצה הדרומי של ראש האריה. לפעמים הכוכב נקרא גם רַאס אֶל-אַסָאד אוֹסְטְרָלִיס כאשר המילה "אלג'נובי" מוחלפת במילה הלטינית "אוסטרליס" (Australis) שפירושה זהה - דרומי.
מאפיינים.
אלג'נובי הוא ענק צהוב מסוג ספקטרלי G0 II (לפעמים מסווג גם G1 III) שנמצא במרחק של כ-250 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-4 מסות שמש, רדיוסו כ-21 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-5,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 360 מעוצמת ההארה של השמש. גילו של הכוכב מוערך בכ-162 מיליון שנים והוא כבר סיים להתיך מימן בליבתו שמורכבת בעיקר מהליום. תהליכי ההיתוך עברו לשכבות חיצוניות יותר של הכוכב וגורמים להתנפחותו ולהתקררותו, בדרך להפיכתו לענק אדום. כוכבים מסוג זה הם במקרים רבים לא יציבים והופכים למשתנים קפאידיים, וגם אלג'נובי דווח בעבר ככוכב משתנה עם שינויי בהירות של כעשירית דרגת בהירות. עם זאת, המדידות אינן חד משמעיות והוא אינו מסווג כמשתנה קפאידי אלא רק כחשוד ככוכב משתנה.
אפסילון באריה
סושמה סוואראג'
סוּשׁמה סוואראג' (בהינדית: सुषमा स्वराज, באנגלית: Sushma Swaraj; 14 בפברואר 1952 – 6 באוגוסט 2019) הייתה פוליטיקאית הודית, עורכת דין בבית המשפט העליון, ושרת החוץ של הודו, מאז 26 במאי 2014 ועד למותה.
סוואראג' הייתה בין ראשי מפלגת העם ההודית והיא האישה השנייה בהיסטוריה שהייתה שרת החוץ, אחרי אינדירה גנדי. היא נבחרה שבע פעמים לפרלמנט, ושלוש פעמים לאספה המחוקקת. בגיל 25 בשנת 1977, הייתה הצעירה ביותר לאייש תפקיד שר בקבינט המדינה הצפונית, הריאנה. היא גם שימשה כראש הממשלה החמישי של דלהי לתקופה קצרה ב-1998.