בפברואר 2016, הראפר הבריטי טייני טמפה הוציא סינגל חדש בשם "Girls Like" יחד עם לארסון.
לארסון ביצעה את השיר הרשמי של יורו 2016, "This One's for You", מאת ה־DJ הצרפתי דייוויד גטה.
ב־1 בספטמבר 2016 לארסון הוציאה את הסינגל "Ain't My Fault", והוא יהיה חלק מהאלבום הבא שלה. ב־22 באוקטובר היא הוזכרה בטיים מגזין כאחת מ־30 הנערות המשפיעות ביותר בשנת 2016.
בנובמבר 2016 לארסון זכתה בפרס EMA. ב-2 בדצמבר העלתה לארסון סרטון כתוביות לשיר "I Would Like". ב-2 בפברואר 2017 הכריזה לארסון באינסטגרם שלה ששם אלבומה השני יקרא "So Good". ב-3 בפברואר יצא הקליפ לשיר "So Good" ששמו הוא כשם האלבום. באמצע שנת 2017, הוציאה לארסון ביחד עם קלין בנדיט את השיר "Symphony", אשר נכלל באלבומה השני.
גיבורים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
גיבורים היא תוכנית מציאות ישראלית מסוגת דוקו-ריאליטי העוקבת אחר חייהם של כוחות ההצלה והביטחון. שידור התוכנית החל ב-12 ביוני 2016 בערוץ 10 והסתיים ב-31 ביולי 2016.
פורמט התוכנית נמכר לצרפת וספרד, והתוכנית משודרת שם בשם "". בנוסף, אופציות של הפורמט נמכרו בין היתר לארצות הברית, אנגליה ואיטליה.
עלילה.
הסדרה "גיבורים" עוקבת אחרי ארבעה אנשים שמטרת עבודתם להציל חיים של אחרים.
חלי לוי (שוטרת, קצינת יחידת סיור במשטרת אשדוד), אלי כהן (מפקד צוות בתחנת כיבוי אש אשקלון ודובר מחוזי), אביגיל שימונוב (אחות מתאמת טראומה במרכז רפואי איכילוב בתל אביב) וד"ר דרור סופר (ראש יחידת טראומה במרכז רפואי איכילוב בתל אביב) הם ארבעת גיבורי הסדרה. הסדרה עוקבת אחרי שגרת חייהם ומתארת את המחיר האישי שהם נאלצים לשלם בשל בחירתם במקצועות אינטנסיביים אלו.
סקירת הסדרה.
העונה הראשונה עלתה לשידור ב-12 ביוני 2016 והסתיימה ב-31 ביולי 2016 וכללה 8 פרקים. פרק הבכורה הניב 18.3% רייטינג עם 496 אלף צופים. ממוצע הרייטינג של העונה עמד על 15.5% וממוצע של 426,000 צופים.ב-10 באוגוסט 2016 פורסם שהסדרה צפויה לחזור לעונה שנייה לאור הצלחתה. העונה השנייה לא עלתה וככל הנראה בוטלה טרם צילומיה.
סקיאמוניס
סקיאמוניס (בליטאית: Skiemonys; בפי יהודיה: שקומיאן) היא עיירה במחוז המשנה אניקצ'ה, שבמחוז אוטנה, בצפון-מזרח ליטא.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2001, מונה אוכלוסיית העיירה 92 אנשים.
לעיירה עבר יהודי, היה בה בית כנסת שנבנה בתרומת יהודי מהכפר בלטושובה הסמוך ובסיוע פריץ שכן, ובשנת 1921 נמנו בעיירה 150 תושבים יהודים.
יהודי העיירה נרצחו כנראה באניקשט ב-29 באוגוסט 1941, ו' באלול ה'תש"א.
מדינת פרנקלין
בחורף 1784, הנהגה משותפת של הקהילות שחיו בעמק טנסי הכריזה על עצמאות ממדינת צפון קרולינה, והקימה את מדינת פרנקלין, שהייתה ידועה גם כ"פרנקלנד". בעקבות החלטה זאת החל מאבק בין צפון קרוליינה למדינה החדשה שקמה בשטחיה המערביים, מאבק אשר הוליד התפלגות מקומית באותן קהילות בין תומכי העצמאות לבין נאמני מדינת האם.
מדינת פרנקלנד החזיקה 4 שנים עד 1788, כאשר הופלה על ידי צפון קרולינה שהחילה על שטחיה את ריבונותה מחדש. כישלון זה היה רק זמני, שכן מדינת פרנקלין ומורשתה היוו את הבסיס הרעיוני והמעשי להקמתה של מדינת טנסי, עם ג'ון סויר כמושלה הראשון.
היסטוריה.
בסופה של מלחמת העצמאות של ארצות הברית, ובעקבות מחיריה הכבדים, הממשלה הפדרלית וממשלות המדינות שקעו בחובות כבדים לבעלי חוב שונים ועמדו בפני קריסה כלכלית. חברי קונגרס קידמו תוכנית הצלה שמטרתה למכור את האזורים המערביים, שהיו ברובם לא מיושבים, והחלו לשדל את מנהיגי המדינות למסור את אותם שטחים לממשלה הפדרלית. באפריל 1784, לאחר חילוקי דעות בקרב האספה הכללית של צפון קרולינה, מדינה אשר הייתה שותפה לשפל הכלכלי, החליטה האספה להעביר את כל שטחיה ממערב להרי האפלצ׳ים לידי הפדרציה, אשר כללו את המחוזות וושינגטון, גרין, סוליואן, ודוידסון. בהחלטה זו, צפון קרוליינה הצטרפה למדינות ניו-יורק ווירג׳יניה אשר ויתרו על שטחם 4 ו-3 שנים קודם לכן בהתאמה.
הקהילות שחיו באותם אזורים מערבים, איכרים ברובם, התאחדו לראשונה ב-1772 תחת ״ממשלת וואטאוגה״, וחמש שנים לאחר מכן, בעקבות בקשת המתיישבים, הצטרפו לריבונותה של צפון קרולינה. למרות שהשתייכו לקבוצות אתניות ודתיות שונות, תהילת הקרב המשותפת של המתיישבים ממלחמת העצמאות האמריקאית, ומאבקם המשותף על ביתם נגד פשיטות עוינות של אינדיאנים, תרמו לאווירת אחדות ביניהם. אמנם, השלכות המלחמה יצרו ערפל כלכלי וחוסר יציבות פוליטי אשר השפיעו על אינטרסים של גורמים רבים, דבר שהחל להעיב על יציבותם החברתית, וממילא גם על אחדותם. כתוצאה מהריחוק הגאוגרפי, וקולות גוברים בקרב הנהגת צפון קרוליינה להפטר מהמתיישבים המערביים, סבלו אותן קהילות מהזנחה תקציבית של הממשל אשר עיכבה את התפתחותן הכלכלית, ומהפקרה צבאית שהותירה אותן חלשות אל מול תקיפות אינדיאנים. הלהט המהפכני ששרר בקרב האוכלוסייה בעקבות המלחמה, ביחד עם חוסר ביטחונם בתמיכתה התלושה של ממשלת צפון קרוליינה, הכשירו תמיכה רחבה בשאיפה המתממשת להקמת מדינה עצמאית. בנוסף, מלבד התסכול והאיבה שנוצרו אצל אנשי המערב כלפי מדינתם, החלו מאבקי כוח מקומיים, פוליטיים וכלכליים, אשר היוו את היסודות לפלגנות שתתעצם בעקבות השאיפה הבדלנית לעצמאות.
ב-23 באוגוסט 1784, התאספה הוועדה הראשונה בראשות הנשיא הנבחר ג׳ון סויר, מנהיג צבאי ובעל קרקעות רבים, והצהירה על זכותה לעתור לחברי הקונגרס הפדרלי על מנת שיאשרו את ויתורה של צפון קרוליינה על שטחיה, ושבהתאם יעודדו הקמת ממשלה נפרדת תחת חוקה שתאושר על ידם. בהצבעה שהתקיימה באותה ועדה רוב של 28 נגד 15 תמך בהקמת מדינה נפרדת ועצמאית. אולם, עוד בטרם הספיק הקונגרס לאשר את ויתורה של צפון קרוליינה על שטחיה המערביים, הנהגתה חזרה בה מהחלטתה. זאת משום שנציגים שונים בממשלת צפון קרוליינה מחו על כך ששאיפת הבדלנים לעצמאות חותרת תחת המניע המקורי להחלטתם, שמטרתו הייתה תועלת רווחת הממשלה הפדרלית, ובעקבות כך טענו שהוויתור אינו מפצה כלכלית כראוי את מדינתם. ביטול החלטת ויתור השטחים על ידי צפון קרוליינה הוביל לתחילת המאבק בינה לבין הבדלנים המערביים על אותן אדמות. ב-14 בדצמבר באותה שנה, בבית משפט במחוז וושינגטון, התקבצה קבוצה קטנה של מנהיגים מקומיים, אשר חלקם ראו בתפניתה של צפון קרוליינה הכרזת מלחמה על שאיפתם לריבונות, ובלהט הרגע הצביעה ברוב גדול על עצמאות ומדינת פרנקלין הוקמה באופן רשמי.
עמדתם של הבדלנים מתומצתת מתוך מכתב שנשלח מהאסיפה הכללית של מדינת פרנקלין אל מושל צפון קרוליינה, אלכסנדר מרטין, ב-21 במאי 1785: ״אנשי המדינה המערבית מצאו עצמם משלמים מיסים לרווחת הממשלה, בזמן שנשללה מהם כל תמורה… מקרי הרצח התדירים שבוצעו בחזיתנו על ידי האינדיאנים, הביאו אותנו לגבש תוכנית להגנתנו… זה נכון שהצהרנו על עצמנו כמדינה עצמאית… ואנו נחושים לעולם לא להזניח עצמאות זו שאנו מחויבים לה בקשרי כבוד ודת״.
מאמציהם של נציגי האספה לזכות בהכרה במדינתם החדשה על ידי הקונגרס לא הניבו פירות. אף לאחר שפנו לבנג׳מין פרנקלין, שאת שמו אימצו כשמה של מדינתם על מנת לגייס את תמיכתו, הוא השיבם עם עצה לחדול מניסיונותיהם להשגת עצמאות. המצב הפוליטי אליו נקלעו אנשי המדינה החדשה, שמחד נאבקו עם צפון קרוליינה על עצמאותם, ומאידך לא הצליחו לזכות בתמיכת הממשל הפדרלי, העמיק את הקרע בין התומכים והמתנגדים, שממילא התאפיין ביריבויות אישיות ארוכות ימים.
אנשי ההנהגה הבינו כי הונם הכלכלי והפוליטי האישי נמצא בסיכון, כמו גם של ציבורם, ועל כן הם נחלקו בדבר המדיניות שתהווה את הפתרון היעיל ביותר. הבדלנים, בראשות ג׳ון סויר, שבתחילה התנגד להקמת המדינה, האמינו כי עצמאות תאפשר להם להרחיב את כלכלתם על ידי כך שתסיר מכשולים פוליטיים המונעים מדיניות נוקשה יותר כלפי האינדיאנים, תאפשר מיסוי מקומי שיטיב עם התפתחות האזור, ותייצר להנהגתם השפעה פוליטית גדולה יותר מאשר הייתה לה תחת ריבונותה של צפון קרוליינה. את מתנגדיהם הנהיג ג׳ון טיפטון, שחלק יריבות אישית ארוכה עם ג׳ון סויר, ושלמרות שנכשל במאבק הפוליטי, הצליח להעמיד תנועת-נגד חזקה במטרה להפיל את מדינת פרנקלין ולבסס את עצמו ואת תומכיו בעמדות שליטה תחת ריבונותה של צפון קרוליינה. טיפטון קיים קשר רציף עם אלכסנדר מרטין מושל צפון קרוליינה, אשר תמך בתנועת ההתנגדות ובמקביל ניהל קמפיין תודעתי להשחרת שמם של מנהיגי התנועה הבדלנית בקרב מתיישבי המערב כאנשים תאווי בצע במסווה אידאולוגי.
בבחירות המקומיות של צפון קרוליינה בקיץ 1785, החליף את אלכסנדר מרטין בתפקיד המושל ריצ׳רד קאסוול, שהיה חברו ושותפו העסקי של ג׳ון סויר, ובהתאם הנהיג גישה מאופקת יותר כלפי מדינת פרנקלין. אמנם, הפלגנות הפנימית הייתה קוטבית מתמיד, והגיעה למצב של אובדן שליטה ומאבק מזוין בעקבות וויכוחים פנימיים סביב אופייה של החוקה.