התפוחית שוהה בישראל באופן קבוע ונמצאת בישראל בעיקר בגולן, בגליל, בהרי הכרמל והרי יהודה. בעונת הסתיו התפוחית נמצאת בקבוצות, לעיתים יחד עם פרושים אחרים וניתן למצוא אותה במישור החוף ואף בנגב. באביב היא חוזרת לאזורי ההרים. התפוחית המצויה נמצאת בשדות בר מישוריים ופתוחים בהם עשבים ושיחים, יערות דלילים ובעיקר בקרחות ושולי היער, מטע, פרדס, כרמים, פארקים וגנים גדולים. מזונה העיקרי הוא זרעים וזירעונים ממגוון רחב של פרחים ושיחים. התפוחית מגוונת את מזונה בניצנים שונים, בפירות ובמגוון רחב של חרקים וחסרי חוליות. תוחלת חיים של התפוחית היא כתשע שנים.
תכונות מורפולוגיות.
התפוחית המצויה היא ציפור בגודל קטן עד בינוני. לתפוחית יש גזרה דקה, זנב ארוך ומקור בצבע אפור. אורכה של הציפור הוא 13–14 ס"מ, ומשקלה הוא 15 -21 גרם.
מוטת כנפיים של הציפור הוא 25.5-21 ס"מ. מקור התפוחית קצר ועבה ומתאים לאכילת זרעים. הצבע של התפוחית הוא חום. ראש התפוחית אפור וכתם בהיר בלחייה. צווארה לבנבן. הזכר בולט באביב בצבעיו הוורודים והאדמדמים הן במצחו והן בחזהו. גבו וכנפיו בצבע חום ערמוני בשאר ימות השנה. התפוחית ממין נקבה דומה לזכר אך ללא גוונים אדומים. לתפוחית יכולת שירה והיא שרה בזמן שהיא עפה.
התנהגות.
רבייה.
התפוחית המצויה מתרבה מאמצע אפריל עד תחילת אוגוסט. הקשר בין בני הזוג יציב ונמשך מעבר לתקופת הקינון. הזכר נוכח באופן קבוע באזור הקרוב לקן ומפגין בעלות על ידי שירתו, סימור נוצות הראש והחזה, ופרישת הכנפיים לצדדים סביב הנקבה. הקן אותו התפוחית ממין נקבה בונה מורכב מענף של עץ או שיח ומרופד בשורשים, פרווה ונוצות. הדגירה נמשכת בין 10 ל-14 ימים. הנקבה דוגרת לבד והזכר נמצא במשך זמן זה במרחק מהקן. כאשר הביצים בוקעות התפוחית מטילה בין 4–6 ביצים שצבען כחלחל-לבן, והן מסומנות בפסים ורודים או סגולים. עם בקיעת הגוזלים הזכר מאכיל את הנקבה והיא מאכילה את הגוזלים. לאחר מספר ימים שני ההורים מביאים אוכל לגוזלים הכולל גושי זרעים שרוככו בזפק והודבקו בריר. כעבור כשבועיים פורחים הגוזלים מהקן.
נחל שלמה
נחל שלמה הוא נחל אכזב בהרי אילת בו תופעות גאולוגיות כגון סלעי גרניט, קונגלומרט קדום וסלעים מטמורפיים. ראשיתו של נחל שלמה באכף המפריד בין הר יהורם להר שלמה. במוצא הנחל, לקראת השפך לראש מפרץ אילת, נמצא מבנה היסטורי הוא בית וילימס שבו התגורר בשנות ה-40 של המאה ה-20 הגאולוג הבריטי, לאונרד לויד ויליאמס.
הנחל מנקז את הנחלים: רחבעם, יהושפט וצפחות.
הצמחייה בנחל כוללת אשלים, עצי שיזף ועצי שיטה. בנחל ניתן להבחין בבעלי חיים כגון: יעלים, גמלים ולטאות.
שיקום הנחל.
בשנת 2014 הסתיימו עבודות שיקום הנחל ששימש כאתר פסולת בניין. השיקום היה תוצר של שיתוף הפעולה של עיריית אילת והיחידה לאיכות הסביבה יחד עם המשרד להגנת הסביבה. כחלק משיקום הנחל הוקם באזור הנחל פארק חבלים גדול שבו שלושה מסלולים בדרגות קושי שונות ופעילות נוספות.
החל משנת 1987 פועלת באזור חוות הגמלים.
מודל למדא-CDM
מודל למדא-CDM (ΛCDM) הוא פרמטריזציה של המודל הקוסמולוגי "המפץ הגדול" שבו היקום מכיל קבוע קוסמולוגי, המסומן על ידי האות היוונית למדא (Λ), הקשור לאנרגיה אפלה, וחומר אפל קר (CDM- cold dark matter). המודל מכונה לעיתים המודל הסטנדרטי של מודל המפץ הגדול היות שהוא המודל הפשוט ביותר שמספק הסברים טובים למאפיינים הבאים של היקום:
המודל מתבסס על תורת היחסות הכללית כתאוריה הנכונה של כוח הכבידה בקנה מידה קוסמולוגי. המודל הופיע בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 כ"קוסמולוגית קונקורדנציה", לאחר תקופת זמן בה מאפיינים שונים של היקום נראו לא עקביים, ולא הייתה הסכמה רחבה על הרכב צפיפות האנרגיה של היקום.
בית הכנסת של עולי חידאן
בית הכנסת של עולי חַיְדַאן הוא בית כנסת ישן של עולי תימן שנבנה ב-1909 בעת העלייה השנייה והוא שוכן בשכונת שעריים ברחובות.
היסטוריה.
בשנת תרס"ט (1908–1909), הגיעו לנמל יפו שתי קבוצות עולים משני מחוזות בתימן – צעדה וחַיְדַאן. מנשה קפרא שעל שמו נקרא הרחוב בו שוכן בית הכנסת, עמד בראש קבוצת עולי חידאן. בדרכם לארץ ישראל הם עברו מדבר, הותקפו על ידי שודדים והפליגו באניות מפרש בים סוער. חלק ניכר מהעולים האלה הצטרפו לעולי תימן ברחובות שהגיעו שנתיים קודם לכן, והאחרים פנו לראשון לציון ולפתח תקווה.
בית הכנסת נבנה ב-1909 והיה אחד משלושת הבתים הראשונים שנבנו בשכונת שעריים, המבנה לא עבר שינויים עם השנים, ושומר על צורתו המקורית גם בעשור השני של המאה ה-21. בית הכנסת פועל רק בשבתות. בית הכנסת שוכן ברחוב מנשה קפרא 40, רחוב זה נקרא על שמו של מנהיג עולי חידאן שהגיעו לרחובות, מנשה קפרא.
מבנה בית הכנסת.
מבנה בית הכנסת נבנה ללא פאר, במעט הכסף שנותר לאחר תלאות הדרך מתימן. עקב מחסור באמצעים חומרי הבניה ושיטות הבניה היו פשוטות ביותר.
בית הכנסת בנוי אבני כורכר מלוכדות בטיט, ומטויח מבחוץ עם גג רעפים. מלכתחילה נבנה בית הכנסת כבית מגורים, בו חדר אחד הוקדש לתפילה. מקור המנהג להקים בתי כנסת קטנים רבים על אדמה פרטית, במקום להקים בית כנסת אחד גדול על אדמה ציבורית, טמון במסורת התפילה.
עם הקמת בית הכנסת היו מתפללים בחדר הקטן הסמוך לכניסה, כשבחלל הגדול הצמוד, התגוררה משפחת צדוק.
בית הכנסת במאה ה-21.
בעשור השני של המאה ה-21, קהילת המתפללים מתחלקת לכ-90% מתפללים ותיקים, ו-10% צעירים. גבאי בית הכנסת במשך שנים רבות היה יחזקאל שנפטר בתחילת 2017. אחריו מונה שמשון מיקשי להיות האחראי על בית הכנסת.
בבית הכנסת יש ספר תורה עתיק יומין שנשמר וחודש, ועוד ספר חדש נוסף שנתרם בתחילת 2016, ובג' בסיוון תשע"ז בית הכנסת זכה בהכנסת ספר תורה שלישי. בית הכנסת מחזיק גם שני ספרי תורה נוספים, שלא נמצאים בשימוש בשל היותם פסולים.
בית הכנסת פתוח למתפללים בדרך כלל רק בימי שישי ושבת, מאחר שהמתפללים מפוזרים ומתפללים גם בבתי כנסת נוספים בעיר רחובות. המניין משתנה בצורה מחזורית (שטיבלך).
מספר המתפללים הקבועים הם כ-10–15 וותיקים, שהמשיכו לפקוד את בית הכנסת מאז עלייתם ארצה, והם בני 80–85 שנה.
יוסף אשר הלוי פולאק
מרכז רפואי אשדוד
אלה קציר
אלה קציר (נולדה בשנת 1958), היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בריצת 100 מטר (1974) ואלופת המכביה התשיעית (1973) בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה.
קציר התאמנה בהפועל רמת גן בהדרכתו של דוד קושניר.
בתחרות שנערכה במכון וינגייט ב-25 במאי 1973 קבעה קציר בריצת 60 מטר שיא ישראלי חדש לקדטיות (עד גיל 18) בתוצאה של 7.5 שניות (מדידה ידנית), השיא עדיין קיים, נכון ל-2017.
אלופת המכביה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו ביולי 1973, זכתה קציר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.77 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אצנית ישראלית, באותה העת, לפני לוריין אברמסון מארצות הברית (26.03 שניות) וג'נין קפלן מרודזיה (26.51 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם מיה קלה, אורית זלינגר ואסתר רוט-שחמורוב בתוצאה של 48.46 שניות, לפני אוסטרליה (52.28 שניות) ומקסיקו (57.05 שניות). מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.26 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אצנית ישראלית, באותה העת, אחרי אסתר רוט-שחמורוב שקבעה שיא מכביה חדש של 11.75 שניות ולפני לוריין אברמסון (12.59 שניות).
באליפות בתי הספר העל יסודיים שנערכה שנערכה בפירנצה, איטליה ביוני 1974 בהשתתפות 21 מדינות זכתה קציר במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.3 שניות, אחרי אצנית מצרפת (12.2 שניות).
אלופת ישראל.
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בשנת 1974 זכתה קציר במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.1 שניות, לפני אסתר רוט-שחמורוב (12.1 שניות) ודינה שלוש בת אגודתה (12.2 שניות).
מריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט
מריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט (בגרמנית: Prinzessin Marie von Schwarzburg-Rudolstadt; 29 בינואר 1850 – 22 באפריל 1922), הייתה אשתו של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, וחמותה של וילהלמינה, מלכת הולנד.
ביוגרפיה.
אנה נולדה ב-29 בינואר 1850 בראבן שטיינפלד שהשתייכה לדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין, לאדולף, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט, ולמתילדה, נסיכת שנבורג-ולדנבורג, בתם של אוטו ויקטור, נסיך שנבורג-ולדנבורג וטקלה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט.
ב-4 ביולי 1868 התחתנה מריה עם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, שאלו היו נישואיו בפעם השלישית. לבני הזוג נולדו 4 ילדים, ובשנת 1883 מת פרידריך פרנץ בביתו בשוורין.
בשנת 1901 התחתן בנה היינריך, דוכס מקלנבורג-שוורין עם וילהלמינה, מלכת הולנד, ועבר להתגורר עמה בהאג. בשנת 1922 ביקרה מריה בהאג את בנה היינריך לרגל יום הולדתו ה-46, ובזמן שהותה שם מתה ב-22 באפריל.
משפחתה.
ב-4 ביולי 1868 התחתנה מריה עם פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
סכר הרואיפה
סכר הרואיפה (בערבית: سد الروافعة, בתעתיק לעברית: סד אל-רוַאפֿעה) הוא סכר על נחל אל עריש, כשלושה ק"מ דרומית מזרחית לצומת אבו עגילה וכעשרה ק"מ מערבית לצומת אום כתף, בגובה 120 מ' מעל פני הים.
היסטוריה.
הסכר נבנה כחלק ממפעלי המים בסיני, כדי לאגור מים לפיתוח חקלאות וליישובם של בדואים נודדים. ראשיתו ביוזמתו של קלוד ג'רוויס, מושל סיני בשנים 1923–1936.
כמו כן נועד הסכר לצמצם את נזקי השיטפונות באל עריש.
בסמוך לסכר בנה ג'רוויס בית קטן לעצמו.
לאחר גשמים ושיטפונות יוצר הסכר אגם עונתי.