נתיב המים שבפארק מתחיל בראש הרמה שנבנתה בפארק. המים זורמים במורד מפל פולוויל לבריכת פולוויל, ותחת גשר פולוויל. אזור זה משמש אתר קינון לציפורים נודדות והצמחייה באתר היא צמחיית ביצה. משם זורמים המים דרך הבריכה העליונה והבריכה התחתונה. המים זורמים במורד דרך אזור ביצתי נוסף, תחת גשר אסדייל ודרך אגם אמברג'יל, ומשם דרך מפלי אמברג'יל תחת גשר קשת האבן אל תוך הבקעה מעשי ידי האדם הקרויה "התהום".
המים זורמים דרך קשתות נת'רמיד ואגם בינן בו שתולים צמחי מים רבים, ותחת גשר הפגודה וגשר בינן, וליד בית הסירות המשמש כיום כמרכז מבקרים, אל אגם ללווטר, ומשם תחת גשר ללווטר אל האגם המלאכותי - אגם פרוספקט ששטחו 240,000 מ"ר והכולל כמה איים מלאכותיים.
שטח המצוקים.
אולמסטד ווקס ראו את הבקעה שבמרכז הפארק כליבו ושיאו של הפארק ושל הרמה הניצבת
במרכזו של הפארק הבאה לחקות את הרי האדירונדק. הבקעה הצרה (שעומקה 30 מטרים) נפתחה מחדש בשנת 2003 לאחר שנים של הזנחה (השיפוצים החלו בשנת 1996), והנחל הזורם דרך הבקעה מוביל לעבר בית הסירות שתוכנן על ידי חברת האדריכלים הידועה מקים, מיד ווייט, שהיה אחת מפינות החמד בפופולריות בפארק בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
בית הסירות, שכמו כל הפארק סבל הזנחה ואף היה מועמד להריסה, ניצל ביוזמתו של ראש העיר בשנות ה-80 של המאה ה-20 אד קוץ'.
השיפורים של רוברט מוזס.
במהלך המאה ה-20 נוספו לפארק מתקנים רבים ביוזמתו של רוברט מוזס ובהם מתקני משחקים לילדים, ובניית קונכיית התזמורת ליד פסלו של המרקיז דה לה פאייט, אולם חלקיו הפנימיים של הפארק נותרו בהתאם לתוכניתם של אולמסטד ווקס, ובלא שיפוצים בלייה וסחף הביאו להרס של פני השטח. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נוסד ארגון ללא מטרת רווח - "איחוד פרוספקט פארק" ("Prospect Park Alliance") במטרה לשקם את הפארק.
נופש ופנאי.
בפארק מתקיימת ליגת כדור בסיס רך לנשים של פארק פרוספקט . כמו כן אפשר לרכב בפארק על סוסים מאורוות קנזינגטון . בתי סירות מאפשרים שיט באגם שבפארק וקונכיית הקונצרטים בפארק מאפשר את קיומה של סדרת קונצרטים בקיץ - סדרה שמתקיימת מדי שנה מאז שנת 1979.
כדור בסיס לנוער.
בפארק שבעה מגרשי כדור בסיס - שנים מהם בגודל מלא, וחמישה, קטנים יותר, מיועדים לילדים בגילאים 8 - 12.
מעברי תנועה.
במהלך שנות קיומו של הפארק הייתה קיימת המחלוקת האם לאפשר מעבר מכוניות דרך הפארק על מנת להקל על לחצי התנועה בכבישים שסביבו, או לשמור על הפארק כאזור מוגן מרעשי התנועה וזיהום האוויר. המתנגדים לבניית כבישים דרך הפארק טוענים כי מעבר מכוניות יגביר את הסיכון להולכי הרגל בפארק.
על פי התקנות מותר למכוניות לעבור דרך הפארק רק בשעות העומס (7 - 9 בבוקר ו-5- 7 אחרי הצהריים), אולם המתנגדים למצב הקיים טוענים כי אלה השעות בהם מספר המשתמשים בפארק (אצנים, מטיילים ורוכבי אופניים) הוא הרב ביותר, ועל כן התנועה מסכנת אותם ביותר בשעות אלה.
חסידות סרט ויז'ניץ
חסידות סרט ויז'ניץ (בכתיב מסורתי: סערט וויזשניץ) היא חצר חסידית, ענף של חסידות ויז'ניץ, שייסד הרב ברוך הגר בנו של הרב ישראל הגר מוויז'ניץ. ב-2016 היא מנתה 1,300 משפחות. מרכזה בחיפה ובראשה עומד הרב יעקב הגר.
תולדות החסידות.
הרב ברוך הגר החל בתרצ"ו לכהן כרב העיר סירט. כחודש לאחר מכן נפטר אביו רבי ישראל והוא החל לכהן שם כאדמו"ר. הקים בעיר את ישיבת "בית ישראל ותמכין דאורייתא". לאחר השואה עלה לארץ ישראל והקים מחדש את החסידות. בנה את רמת ויז'ניץ בחיפה ופתח בה את ישיבת יחל ישראל. לאחר פטירתו בחשוון תשכ"ד מונה תחתיו בנו, הרב אליעזר הגר. בנו השני של רבי ברוך הגר, הרב משה הגר, כיהן כראש הישיבה. לאחר פטירת הרב אליעזר, בתמוז תשע"ה, מונה תחתיו לאדמו"ר בנו, הרב יעקב.
מוסדות ומאפיינים.
מרכז החסידות הוא ברמת ויז'ניץ בחיפה, שם מתגוררות מאות משפחות של החסידות. בית המדרש הגדול שם בנוי בתבנית בית הכנסת של החסידות ברומניה. בשכונה ישיבה גדולה, ישיבה לצעירים, רשת כוללי אברכים "מבצר התורה", תלמוד תורה "תפארת משה" (על שם רבי משה הגר), ומוסדות חינוך נוספים לבנים ולבנות. בבני ברק יש לחסידות ישיבה לצעירים, כוללי אברכים ושלש בתי כנסת, וכן בית ספר יסודי לבנות. בתי כנסת ישנם גם בירושלים, באלעד, בביתר עילית, באשדוד ובצפת. גם בארצות הברית ישנן קהילות של החסידות.
החסידות מדגישה את שמירת הלשון ואהבת כל יהודי. בשבתות שובבי"ם נוהגים אנשי החסידות בתענית דיבור עד לאחר תפילת מוסף. בשבת פרשת בא הם נוהגים תענית דיבור לאורך כל השבת, לגברים, נשים וטף.
ענפים שהסתעפו מהחסידות.
שאץ-ויז'ניץ.
הרב מנחם דוד הגר, בנו של רבי משה, מכהן החל מתשל"ב כאדמו"ר בבית מדרשו של הרב חיים הגר, בנו של רבי משה משאץ, בחיפה. הקים מוסדות בשם "אהל משה". בנו הרב ברוך הוא רב הקהילה באשדוד.
קוסוב-ויז'ניץ.
הרב נפתלי ראובן קורנרייך, חתנו של האדמו"ר רבי אליעזר, החל לכהן כאדמו"ר אחר פטירת חמיו. לפני כן כיהן כרב קהילת סרט ויז'ניץ בבני ברק, ובהמשך רב קהילה ביישוב תל ציון, שם הקים את ישיבת קוסוב ויז'ניץ. בתשע"ה עבר להתגורר בבית שמש והעביר לשם את הישיבה. שוררת מתיחות בינו לבין גיסו רבי יעקב, בנו היחיד של רבי אליעזר וממלא מקומו, בעוד החתן השני, הרב אהרן טוביה שפיטץ, רב "סרט-ויז'ניץ ארצות הברית", מזוהה עמו. בחצר זו מכונה האדמו"ר הקודם "ברכת אליעזר" (במקום "חכמת אליעזר" בחצר המרכזית).
מכם דופלר
אוניברסיטת רייכמן
אוניברסיטת רייכמן היא אוניברסיטה פרטית השוכנת בהרצליה, ומקיימת תוכניות לימודים לתואר ראשון ולתואר שני בתחומים אחדים, וכן תוכניות לימודים לתואר שלישי (דוקטור) במשפטים, במדעי המחשב ובפסיכולוגיה.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1994 ופעלה עד ל-17 באוגוסט 2021 בשם "המרכז הבינתחומי הרצליה" כמכללה אקדמית פרטית שאינה מתוקצבת.
אוניברסיטת רייכמן היא האוניברסיטה הפרטית היחידה בישראל (כל שאר האוניברסיטאות בישראל הן ציבוריות). מייסד המוסד האקדמי, פרופ' אוריאל רייכמן, שימש כנשיא שלו מאז הקמתו, פרט להפסקה של כשנה במהלך שנת 2006, עם הצטרפותו למפלגת "קדימה" והתמודדותו לכנסת. בשל הפיכתה לאוניברסיטה הנושאת את שמו, פרש רייכמן מתפקידו כנשיא האוניברסיטה והחליפו בתפקיד פרופ' רפי מלניק.
בשנת הלימודים תשע"ט החלו את לימודים במרכז הבינתחומי כ-7,000 סטודנטים (מהם כאלפיים בבית הספר הבינלאומי, שהגיעו מכ-90 מדינות), לתארים ראשון ושני.
היסטוריה.
הקמת המכללה האקדמית הפרטית "המרכז הבינתחומי הרצליה" הוכרזה ב-11 במאי 1994 במעמד שר השיכון ושר המשפטים. קמפוס הבינתחומי הוקם בשטח ששימש קודם לכן את בית הספר להגנה אווירית של צה"ל, שחלק מבנייניו עדיין משמשים את המרכז הבינתחומי. לצד מבנים אלו הוקמו בקמפוס מבנים חדשים, חלקם בתכנונה של עדה כרמי-מלמד, שזכתה בפרס רכטר לשנת 2005 על תכנונם. המרכז הבינתחומי הוא מוסד פרטי וחוץ תקציבי, ואינו מקבל מימון ממערכת התקצוב הממשלתית. תקציב המרכז מבוסס בעיקר על שכר הלימוד ועל תרומות מגורמים בישראל ומחוצה לה. הקרקע עליה נמצא המוסד מוחכרת לו בתשלום על ידי המדינה.
מאז שנת 2000 מארגן המרכז הבינתחומי מדי שנה את כנס הרצליה, או בשמו הרשמי "כנס הרצליה על מאזן החוסן והביטחון הלאומי". בכנס בולטים בהשתתפותם בכירי הממשל, מערכת הביטחון בישראל וראשי המשק. הכנס זוכה להד רב באמצעי התקשורת. ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, בחר בכנס הרצליה כבמה לשתי הצהרות מדיניות חשובות שלו: בשנת 2002 הכריז על תמיכתו במפת הדרכים ובשנת 2003 הציג את תוכנית ההתנתקות.
בדצמבר 2011 אושר למרכז להעניק לאנשי סגל תואר פרופסור. המועצה להשכלה גבוהה סייגה אישור זה בדרישה כי יהיו במרכז לפחות חמישה פרופסורים בתחום של המועמד שהמרכז מבקש להעניק לו תואר פרופסור.
ב-20 במרץ 2018 הודיעה המועצה להשכלה גבוהה כי אושר למרכז הבינתחומי להגיש תוכנית לתואר שלישי (דוקטור) במשפטים, סמכות שהייתה שמורה לאוניברסיטאות המחקר הציבוריות. בנובמבר 2018 אישרה המועצה את פתיחת התכנית לדוקטורט במשפטים. האישור הוא לשבע שנים, שבסופן תיבדק איכות התוכנית. בראש הוועדה העליונה של התוכנית עומד פרופ' אהרן ברק. ההחלטה על פתיחת התכנית הפכה את המרכז הבינתחומי למוסד האקדמי הראשון שאינו מתוקצב על ידי ות"ת שבו נערכים מסלולים לדוקטורט.
ביולי 2019 העניק המרכז לראשונה תואר דוקטור לשם כבוד, ועם מקבליו נמנו איש העסקים האמריקאי-ישראלי שלדון אדלסון וגדי איזנקוט.
מאז הקמתה ובמשך השנים נעשו ניסיונות של המכללה לקבוע עובדות בשטח, בדמות הכרזה כי היא אוניברסיטה באמצעות ניסיון לשנות שמה, עתירות לבית המשפט, שינוי שם הרחוב בשיתוף עיריית הרצליה לרחוב "האוניברסיטה", ואף ציון בדפים שונים באתר האינטרנט שלה כי היא ניצבת במרחק חודשים מהכרה כאוניברסיטה פרטית.
במאי 2020 המרכז קיבל אישור מהמועצה להשכלה גבוהה לפתוח תוכניות ללימודי דוקטורט ולהעניק תואר שלישי בשני מסלולים נוספים, במדעי המחשב ובפסיכולוגיה, והכריז על פתיחתם.
ב-1 ביוני 2020 החליטה האספה הכללית של המרכז הבינתחומי הרצליה לשנות את שמו ל"אוניברסיטת רייכמן", ובתוך כך לאוניברסיטה הפרטית הראשונה בישראל, והשינוי אושר על ידי המועצה להשכלה גבוהה ב-17 באוגוסט 2021.
המוזיאון לתקשורת.
המוזיאון לתקשורת נמצא בבית הספר סמי עופר לתקשורת. המוזיאון מציג את התפתחות מיזמי התקשורת בישראל ובעולם מתחילת המאה ה-20 בשטח התקשורת הכתובה והאלקטרונית. ממצא מיוחד הוא מכבש דפוס שתרם משה מונטיפיורי לישראל ב"ק בשנת 1842, המכונה "משאת משה ויהודית".
תוכניות מיוחדות.
סטודנטים מחוץ לישראל.