את עונת 1984 סיימו הרדסקינס במאזן של 11 ניצחונות וחמישה הפסדים, וסיימו במקום הראשון בבית המזרחי של חטיבת ה-NFC, בפעם השלישית ברציפות. למרות זאת, כבר בשלב הראשון של הפלייאוף הודחו בידי שיקגו ברס. במהלך עונת 1985, במשחק נגד ניו יורק ג'איינטס, נפצע הקוורטרבק ג'ו תייסמן בעקבות תיקול עם הליינבקר לורנס טיילור. תיקול זה סיים את הקריירה המקצוענית של תייסמן, וזכור כרגע המחריד ביותר בתולדות ה-NFL, כפי שהגדיר אותו הוושינגטון פוסט.
בעונת 1987 חזרו הרדסקינס לפלייאוף. הקבוצה העפילה למשחק חצי הגמר באליפות חטיבת ה-NFC לאחר ניצחון על שיקגו ברס. משחק זה היה המשחק ה-70 בקריירה של ג'ו גיבס כמאמן ראשי, והוא הפך למאמן בעל אחוז הניצחונות הגבוה ביותר בתולדות הרדסקינס. הניצחון במשחק העלה את הקבוצה לגמר חטיבת ה-NFC, בו הפסידה לג'ייאנטס.
שלושה שבועות לאחר תחילת עונת 1987, פתחו כמה משחקני הליגה בשביתה בת 24 יום. מחזור המשחקים השלישי לא התקיים, אך כיוון ש-89 משחקני הליגה לא שבתו המשחקים התקיימו כרגיל החל ממחזור המשחקים הרביעי, עם השחקנים שלא שבתו ושחקנים מחליפים. הרדסקינס היו הקבוצה היחידה ששיחקה עם שחקנים מחליפים בלבד. למרות זאת הצליחו המחליפים לנצח בשלושת המשחקים שהתקיימו במהלך השביתה. הצלחת השחקנים המחליפים ברדקסינס עוררה עניין, ובין היתר יצא 13 שנה לאחר מכן, בשנת 2000, הסרט "המחליפים", המבוסס על הסיפור. ניצחונות אלו סייעו לקבוצה להעפיל לפלייאוף. הקבוצה העפילה לסופרבול XXII, בו ניצחה את דנוור ברונקוס בתוצאה 42-10, לאחר שהברונקוס הובילו 10-0 ברבע הראשון של המשחק. במהלך תולדות הסופרבול לא נתבצעה חזרה מפיגור בכמות נקודות גבוהה יותר. את תואר ה-MVP של המשחק קיבל הקוורטרבק דאג ויליאמס, שמסר ארבע מסירות לטאצ'דאון. ויליאמס הפך לקוורטרבק האפרו-אמריקאי הראשון שהוביל קבוצה לניצחון בסופרבול.
עונת 1991 החלה עם 11 ניצחונות רצופים, שיא המועדון ברצף ניצחונות.
במהלך העונה שבר התופס ארט מונק את שיא התפיסות לקריירה, עם 820 תפיסות. בסוף העונה העפילו הרדסקינס לסופרבול XXVI, בו ניצחו את באפלו בילס בתוצאה 37-24. תואר ה-MVP של המשחק ניתן לקוורטרבק מארק ריפין, שהפך לשחקן הקנדי הראשון שזכה בתואר ה-MVP של משחק סופרבול.
תקופת פריחה זו, המכונה גם ה"עשור של הרדסקינס", הסתיימה ב-5 במרץ 1993, כשג'ו גיבס הודיע על פרישה מאימון הקבוצה לאחר 12 עונות אימון. במהלך 12 עונות אלו העלה את הקבוצה לפלייאוף שמונה פעמים, ארבע פעמים הוביל את הקבוצה לסופרבול ומתוכן ניצחה הקבוצה בשלושה. ב-1996 נכנס גיבס להיכל התהילה של ה-NFL.
עידן דניאל סניידר.
ב-6 באפריל 1997 נפטר קוק, הבעלים של הקבוצה, זמן קצר טרם פתיחת מגרש פדקס, אצטדיון חדש שבנה לקבוצה. בנו ג'ון ירש ממנו את הקבוצה, וקרא לאצטדיון על שם אביו, "אצטדיון ג'ק קנט קוק". לאחר שתי עונות לא מוצלחות, מכר ג'ון קוק ב-1999 את הקבוצה לדניאל סניידר, יושב ראש רשת פארקי השעשועים "סיקס פלאגס". סכום העסקה עמד על 800 מיליון דולר, העסקה היקרה ביותר אי פעם של רכישת קבוצת ספורט. אחת מפעולותיו הראשונות של סניידר הייתה מכירת הזכויות על שם האצטדיון למרבה במחיר. חברת פדקס נתנה את ההצעה הגבוהה ביותר, ושם האצטדיון שונה ל"מגרש פדקס". כבר בעונתו הראשונה של סניידר העפילה הקבוצה לפלייאוף, לראשונה מאז עונת 1992.
לאחר חילופי מאמנים רבים, החתים סניידר ב-2004 את ג'ו גיבס, מאמן הקבוצה בשנות ה-80, כמאמנה הראשי.
עונתו הראשונה בקדנציה לא הייתה מוצלחת. למרות ההגנה החזקה של הקבוצה, הרדסקינס לא הצליחו בחלק ההתקפי. לקראת עונת 2005 שיפר גיבס את הסגל ההתקפי של הקבוצה במהלך הדראפט ובאמצעות החתמת שחקנים חדשים. כבר באותה עונה הצליחו הרדסקינס להעפיל לפלייאוף.
בעונה זו נשברו שלושה שיאים של הקבוצה: שיא היארדים בריצה לעונה, שיא היארדים בתפיסה לעונה ושיא התפיסות לעונה על ידי קיצוני צמוד. בעונת 2007 הוביל גיבס את הקבוצה לפלייאוף נוסף, אך הרדסקינס הפסידו כבר בשלב הראשון והודחו מהפלייאוף.
גיבס לא הצליח לשחזר את הישגיו מהעבר והודיע על פרישה לפני תחילת עונת 2008.
את מקומו של גיבס החליף ג'ים זורן. זורן הפך את ההתקפה להתקפת "וסט קוסט" (West Coast), שיטה התקפית השמה דגש על מהלכי המסירה. את עונתו הראשונה סיים עם מאזן של שמונה ניצחונות ושמונה הפסדים.
לקראת עונת 2009 החתימו סניידר וזורן את התאקל ההגנתי אלברט היינסוורת', שנחשב לתאקל ההגנתי הטוב ביותר בליגה באותה עונה. הוא חתם על חוזה בסך 100 מיליון דולר לשבע שנים, השכר הגבוה ביותר לשחקן הגנה בתולדות הליגה.
בדראפט 2009 בחר זורן את הליינבקר בריאן אורקפו מאוניברסיטת טקסס. כבר בשנתו הראשונה נבחר אורקפו למשחק הפרובול. לאחר פתיחת עונה לא טובה של זורן, שכללה הפסד לדטרויט ליונס ששבר רצף של 19 הפסדים לליונס, שכרה הקבוצה את שירותיו של שרמן לואיס כיועץ התקפי לקבוצה, ובכך נלקחה מזורן השליטה על בחירת מהלכי ההתקפה. לקראת סיום העונה שכרה הקבוצה את ברוס אלן, בנו של מאמן העבר של הקבוצה ג'ורג' אלן, לתפקיד הג'נרל מנג'ר של הקבוצה. העונה הסתיימה עם מאזן של ארבעה ניצחונות ו-12 הפסדים, ומיד בסיומה פוטר המאמן זורן.
ב-5 בינואר 2010, יממה לאחר פיטוריו של זורן, הוחתם מייק שנאהאן למשרת מאמן הקבוצה. שנאהאן, אלן וסניידר ערכו שינויים בצוות האימון, וצירפו את קייל שנאהאן, בנו של מייק שנאהאן, כמתאם ההתקפה, ואת ג'ים האסלט, מאמנה הראשי לשעבר של ניו אורלינס סיינטס, כמתאם ההגנה. צוות האימון החדש ערך שינויים רבים גם בצוות השחקנים, כאשר המרכזי בהם הוא טרייד בו קיבלו את הקוורטרבק דונובן מקנאב.
ה"חזירים".
ה"חזירים" (באנגלית: The Hogs) הם שחקני קו ההתקפה של הקבוצה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הם נודעו בעיקר בזכות השליטה שלהם בקו המגע (line of scrimmage). את שמם טבע ג'ו בוגל, מאמן קו ההתקפה, לאחר שכינה את שחקניו "חזירים". לבוגל הוטבע הכינוי "בוס החזירים".
בעקבות שיתוף הפעולה המוצלח בין ה"חזירים" לבין הרץ האחורי באותה תקופה, ג'ון ריגנס, דבק בריגנס הכינוי "חזיר של כבוד". שיתוף פעולה זה זיכה את ריגנס בתואר השחקן המצטיין של סופרבול XVII. באחד המשחקים עזר הקוורטרבק ג'ו תייסמן ל"חזירים" וחסם תיקול, חסימה שהייתה מהלך מפתח במשחק ובעקבות כך כונה "חזירון של כבוד". בוגל, עם זאת, לא התייחס לתייסמן כאחד מה"חזירים", משום שבדרך כלל לא חסם תיקולים.
במהלך עונת 1985, במשחק נגד ניו יורק ג'איינטס, נפצע תייסמן. ה"חזירים" כשלו בניסיונם לעצור את לורנס טיילור, שחקן ההגנה של הג'איינטס שתיקל את תייסמן ופצע אותו. פציעה זו הובילה לסיום הקריירה של תייסמן. וושינגטון פוסט כינה את הפציעה כרגע המחריד ביותר בתולדות ה-NFL.
בסוף עונת 1985 פרש ריגנס יחד עם שניים מה"חזירים", ואת מקומם החליפו שחקנים צעירים מהדראפט שגם אליהם התייחסו כחלק מה"חזירים". שילוב שחקנים אלו הצליח לשחזר את הצלחתם של ה"חזירים" המקוריים והוביל את הקבוצה לשתי אליפויות נוספות. עד תחילת שנות ה-90 פרשו כל ה"חזירים". ה"חזירים" הוביל את הרדסקינס לשלוש זכיות בסופרבול. ראס גרים, אחד מה"חזירים" וריגנס, "חזיר של כבוד", נכנסו להיכל התהילה.
תלבושת הקבוצה.
עיצוב התלבושת הנוכחית, בצבעי בורדו וזהב, הוצג לראשונה על ידי המאמן ג'ק פארדי ב-1979. בשנים 1961–1978 תלבושת הקבוצה הייתה מכנסיים בצבע זהב וחולצות בצבע בורדו למשחקים ביתיים ולבן למשחקי חוץ. החל מ-1978 ועד היום משתמשת הקבוצה במגני הפנים שעל הקסדה בצבע זהב; לפני כן צבע מגני הפנים היה אפור.
הרדסקינס היא אחת משלוש הקבוצות היחידות ב-NFL שהתלבושת הביתית שלה לבנה. שתי הקבוצות האחרות הם דאלאס קאובויס ומיאמי דולפינס. מנהג זה החל בקבוצה בשנת 1981, תחילת תקופת אימונו של ג'ו גיבס. גיבס עבד לפני הגעתו לקבוצה כמתאם התקפה בסן דייגו צ'רג'רס; באותה תקופה תלבושתם הביתית של סן דייגו הייתה גם היא לבנה, וכשהפך למאמן ראשי ברדסקינס, המשיך גיבס במנהג זה, אף על פי שרוב הקבוצות המארחות בסופרבול נוהגות לבחור בתלבושת צבעונית. בכך הפכה הרדסקינס לאחת משלוש הקבוצות המארחות בסופרבול שלבשו מדים לבנים. הקבוצות האחרות הן דאלאס קאובויס ופיטסבורג סטילרס שבסופרבול XL בחרו בתלבושת אחרי רצף ניצחונות בפלייאוף שקדם לו כשהם לבושים במדים לבנים.
ב-23 בספטמבר 2007, במשחק ביתי נגד ניו יורק ג'איינטס, לבשו שחקני הקבוצה מדים מיוחדים לציון 75 שנים להקמת הקבוצה ב-1932. חולצת התלבושת הייתה לבנה, המכנסיים בצבע זהב והקסדה הרגילה הוחלפה בקסדה צהובה שעליה סמל מיוחד לאירוע זה.
בסוף עונת 2009 פורסמו ידיעות שתלבושת הקבוצה תעבור שינוי ותוסיף צבע שחור לתלבושת. אולם ברוס אלן, הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, טען שאין בכוונת ההנהלה לשנות את תלבושת הקבוצה.
מחלוקת השימוש בדמות האינדיאני.
יש הטוענים כי שמם וסמלם של הוושינגטון רדסקינס מהווה פגיעה באינדיאנים. נעשו ניסיונות בעבר על ידי קבוצות מסוימות לשנות את השם, אך ללא הצלחה. אחרים טוענים להגנת הרדסקינס ששמם נועד לכבד את אומץ לבם וגדולתם של האינדיאנים. ללא קשר להקשרים בהם שימשה המילה בעבר, המילה "רדסקינס" מתייחסת לקבוצת הפוטבול.