בשנת 1978 סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1980 סיים בהצטיינות לימודי מוסמך אוניברסיטה בכימיה באותה האוניברסיטה. בשנים 1980–1983 שימש כראש המעבדות הניידות לזירת העבירה של המחלקה לזיהוי פלילי במשטרת ישראל. ב-1986 סיים את לימודיו במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בחודש נובמבר 1987 הוסמך כעורך דין.
משנת 1988 עד ל-2002 עבד כעורך דין עצמאי. בשנת 1991 קיבל תואר דוקטור לכימיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. משנת 1997 משמש משמש כמרצה מן החוץ בחוג לקרימינולוגיה ובפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים ובמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט סטולר מרצה בחוג "ראיות מדעיות". נוסף על כך, סטולר לימד במרכז הבינתחומי הרצליה וגם כיום הוא מלמד במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
בחודש דצמבר 2002 מונה לכהונת שופט בבתי משפט השלום במחוז תל אביב. ביוני 2007 מונה לכהונת שופט בית המשפט המחוזי מרכז. בדצמבר 2016 מונה לכהונת שופט בכיר.
במרץ 2019 מונה לכהונת סגן נשיא של בית המשפט המחוזי מרכז לוד.
בית החולים השרון
דוב כחול טיבטי
דוב כחול טיבטי או דוב טיבטי (שם מדעי: "Ursus arctos pruinosus") הידוע גם בשמות דוב הימלאיה כחול, דוב שלג ההימלאיה, דוב חום טיבטי ודוב הסוס (בטיבטית הוא ידוע בשם Dom gyamuk), הוא תת-מין של הדוב החום שנמצא בשפלה הטיבטית המזרחית. הדוב הכחול הוא אחד הדובים הנדירים ביותר בעולם, ונדיר לראותו בטבע. בנוסף הדוב הכחול ידוע במערב רק באמצעות מספר קטן של דגימות פרווה ועצם, וסווג לראשונה בשנת 1854.
היסטוריה טקסונומית.
הדוב החום של גובי מסווג לפעמים כאותו תת-מין כמו הדוב הכחול הטיבטי; זה מבוסס על הדמיון המורפולוגי, והאמונה כי הדוב החום של גובי מייצג אוכלוסיית שרידים של הדוב הכחול. עם זאת, הדוב גובי מסווג לעיתים כתת-מין משל עצמו, ודומה מאוד לדובים חומים אסיאתיים אחרים.
בית גידול.
המידע המצומצם הזמין על ההרגלים והטווחים של הדוב הכחול מעורר את ההשערה שייתכן לצפות מדי פעם בדוב מפסגות הרים גבוהים במהלך זמני אספקת מזון מופחתת, או בחיפוש אחר בן זוג.
מצב שימור.
בשל המידע המוגבל מצב השימור המדויק של הדוב הכחול אינו ידוע. עם זאת, בארצות הברית המסחר בדגימות הדוב כחול או מוצרים מוגבל על ידי חוק המינים בסכנת הכחדה של 1973. הוא מופיע גם בנספח I באמנה בדבר סחר בינלאומי בסוגים בסכנת הכחדה (CITES) כמין מוגן. הדוב הכחול ניצוד בשל חומצות המרה שלו אשר בשימוש ברפואה הסינית המסורתית, והוא בסכנת הכחדה גם בשל הפגיעה בבתי הגידול.
בתרבות.
הדוב הכחול הוצע כאחת מההשראות האפשריות עבור התצפיות הקשורות לאגדה של יטי. משלחת מ-1960 בהנהגתו של סר אדמונד הילרי שחיפשה עדויות ליטי, חזרה עם שתי פיסות פרווה שזוהו על ידי המקומיים כ"פרוות יטי", שזוהו מדעית מאוחר יותר כמנות פרווה של הדוב הכחול.
מוזיאון בית חנקין
מוזיאון בית חנקין הוא מוזיאון רב תחומי השוכן במרכז מושב כפר יהושע וממוקם בתוך מתחם בית הספר היסודי 'מרחבים' שבמושב. המקום נפתח ב-1950 ומוצגים בו כיום  עשרות פוחלצים ושלדים של עופות ויונקים הנפוצים בעמק יזרעאל בפרט ובארץ בכלל, וכן מגוון עשיר של צמחים מיובשים, פינת העבודה של יהושע חנקין, מוצגים ארכאולוגיים, גאולוגיים ותכנים אקולוגיים. במקום נמצאת גם גלריה לאמנות עכשווית ובה מוצגות תערוכות מתחלפות.
המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
הקמת המוזיאון.
בית חנקין הוקם במושב כפר יהושע שבעמק יזרעאל. המושב נוסד בשנת 1927 על ידי אנשי העלייה השלישית מכוחה של אידאולוגיה חזקה ונקרא על שמו של יהושע חנקין. מייסדי הכפר פעלו למען הקמת חברה חדשה ומתוקנת, המשלבת את פועלם של האינדיבידואל והקולקטיב גם יחד.
בשלהי שנות הארבעים של המאה העשרים, בהתאם לצוואתו של יהושע חנקין, יזם המורה ואיש הטבע מנחם זהרוני 1979-1912) את הקמתו של "מכון אזורי לטבע ולידיעת המולדת - "בית חנקין", בבית הספר בכפר יהושע. את הכסף לבניית המקום הותיר יהושע חנקין – 2,500 ל"י, וכפר יהושע נטל על עצמו לכסות את רוב ההשקעה הכספית, בתקווה כי מוסדות ואישים המוקירים את זכרו של חנקין ישתתפו גם הם בהקמת הבניין.
אבן הפינה לבית הונחה ב-1949. מנחם זהרוני תיאר את הקמת המכון:
להנחת אבן הפינה נשלח מברק ברכה מקרן קיימת לישראל:
ב-1950, כשנה לאחר שהונחה אבן הפינה, השתרע בית חנקין, שהוקם בשטח בית הספר של המושב על 220 מ"מ. המבנה כלל אולם תצוגה רב תחומי- בית חנקין, מעבדת כימיה וביולוגיה, מחסן, מצפה כוכבים קטן ע"ש הטייס מאיר חפשי, פינת חי וגן בוטאני. שלוש שנים לאחר ההקמה נבנה האגף לחקלאות- 'יד מיכאל', לזכרו של מיכאל כפרי, חבר הכפר ובו אולם להרצאות ותערוכות.
פעילות המקום בשנים הראשונות.
בשנת 1953 סיכמה הנהלת המוסד את הפעילות בשנותיה הראשונות ודיווחה כי אל המקום הגיעו בשנה זו 4,000 מבקרים מכל הארץ. אך לא בביקורים ראתה הנהלת המוסד את עיקר פעילותה: 'בית יהושע חנקין נועד לצורכי לימוד, להרבצת תורה לעם...הדרך למטרה הזו עוברת את בית הספר והמטרה תושג בעיקר על ידי עובדי החינוך.' רוב פעילותו של המוסד התקיימה בקרב מורים שהשתלמו בקורס טבע ובקורס לידיעת הארץ. מלבד הקורסים נערכו טיולים בהדרכתם של עובדי הבית וכן מספר כנסים וימי עיון. בשנים 1954–1956 ניטעה מסביב לבית חנקין גינה בוטאנית ובה פינת צמחי מים. שתי ספריות הועמדו לרשות המבקרים והמשתלמים, באחת נאספו ספרי מדע בעברית ובלועזית, במקצועות מדעי הטבע וידיעת-הארץ, ובשנייה, נאספו ספרי עזר לתלמיד ולמורה בעברית בלבד.
ניהול המקום והאוסף.
מנחם זהרוני היה למנהלו של המקום מיום היווסדו ובמשך שנים פיתח אותו למרות קשיים רבים שניכרו בדרכו. זהרוני החל לעבוד בבית הספר בכפר יהושע בשנת 1936 כשהוא משלב את ההוראה בלימודים במכון הביולוגי של יהושע מרגולין בתל אביב ובלימוד עצמי. במהלך עבודתו הקים בית טבע, ובעזרת הילדים מילא אותו באוספים, פלקטים ומכשירי עזר. זהרוני עסק בטבוע ציפורים, הקים פינת חי והרבה לשוטט ברחבי הארץ. בקיץ 1947, יצא זהרוני לשליחות כחבר ב'הגנה', להקמת בתי ספר במחנות הפזורים ברחבי אוסטריה ולגיוס אנשים וכספים. בקיץ 1948 חזר ארצה. שנתיים אחר כך החל בהקמת 'בית חנקין'. זהרוני "המשוגע לדבר" הקדיש את זמנו, את נשמתו ואף את ממונו לפיתוח המקום. הגרעין לאוסף המוזיאון היה האוסף הפרטי שלו אליו נוספו ברבות השנים מוצגים שנאספו על ידי הקהילה וממשיכי דרכו של זהרוני. זהרוני אסף במו ידיו את המוצגים מהסביבה, מן החי והצומח, מוצגים גאולוגיים וארכאולוגיים. במקום רוכזו אוספים עשירים במדעי הטבע, חקלאות, ארכאולוגיה של האזור, וכן הוקמו בו מעבדה לביולוגיה, אולם תצוגה לבעלי חיים, עופות, צמחים ומוצגי גאולוגיה. עוד היו במקום גם אוסף מטבעות עתיקים וספריה.
תפישה חינוכית ואידאולוגיה.
הקמת 'בית חנקין' תאמה את תפישת החינוך בכפר ואת שיטת ההוראה ופעילותו של מנחם זהרוני. תפישתו החינוכית, הרב תחומית של 'בית חנקין' נבנתה כהמשך לטיולים הרגליים הרבים שערכו באזור, ואשר היו חלק ממהלך הלימודים השוטף וכהמשך ללימוד הספרות היהודית והתנ"ך. אחרי שעות הלימודים עזרו הילדים ותושבי הכפר בארגון 'בית חנקין', בתחזוקה, באיסוף המוצגים ובטיפול בפינת החי הצמודה.
איסוף הממצאים הארכאולוגיים, הזואולוגיים, הבוטניים והגאולוגיים על ידי זהרוני ובני המקום, הכנסתם והצגתם ב'קודש הקודשים' החילוני – המוזיאון ובית הספר, היו צעדים נוספים ביצירת המטא-נרטיב הציוני. לשם כך גויסו מאמצים מוזיאליים, שבאו לידי ביטוי בבניית מקום בעל תחושת ייחוד, קדושה ומסתורין, בבחירת התכנים, באיסוף המוצגים, באופן התצוגה המפואר, בשיתוף הקהילה ובחשיפת המקום לקהל רחב. זהרוני הצהיר על החשיבות האסתטית, שראה בעיצוב הבניין והתצוגה. כעשור לאחר מכן, ב-1963 היה המקום ל'מרכז ארצי לחינוך שדה', מנהלו מנחם זהרוני, פרש מתפקידו בשל חילוקי דעות אידאולוגיים וכספיים, ונגה הראובני מונה למחליפו. הראובני ביקש שתוכנו המחקרי והלימודי של המוסד יהיה טבע הארץ ונופה בראייה של קדמוני ישראל ומתוך זיקה לחיי יום יום בהווה. המרכז עסק בשלושה תחומים עיקריים: א. מחקר- חקירת הטבע והנוף במקורות הספרותיים וביטויים בשטח ב. הוראה- תלמידי 'המדרשה למורי כפר', בנהלל למדו במקום באופן קבוע, וכן נערכו חוגים למורים וגננות בתחום חינוך השדה.  ג. תצוגה- הכנת תערוכות קבועות ונודדות, כמו תערוכת 'נופי מקרא' שהוצגה ב-11 מרכזים עירוניים וכפריים ברחבי הארץ.
ב-1969 פרצה במקום שרפה ומאז עמד שומם מספר שנים. ב-1973 קיבל על עצמו אילן טל שהיה מורה לגאוגרפיה ומדעים את ניהול המקום וחידושו. בעזרת ביל פרגסון, צייר ואיש אקדמיה, עוצבה התצוגה מחדש בהתאם לנרטיב אקולוגי. נערך מיון, צוירו דיורמות והמקום זכה לעדנה מחודשת. במהלך השנים לאור שינויים אידאולוגיים, חברתיים ותרבותיים ובשל העדר עניין ותקציב מצד הקהילה ומוסדותיה, הלכה הפעילות בבית חנקין והצטמצמה, עד לסגירתו המוחלטת.
בית חנקין כיום.
משנת 2014 צמחה פעילות התנדבותית של אנשי הקהילה לשיקום ולפיתוח המקום מחדש, ולגיבוש תוכנית עתידית. במסגרת התוכנית, לצד פיתוחו והתאמתו לרוח הזמן, יישמר ייחודו ההיסטורי והערכי של המקום, על ידי שימור המבנה ותערוכת הקבע. במקביל מוצגות תערוכות אמנות מתחלפות באולם 'יד מיכאל', אשר מתפקד כגלריה לאמנות עכשווית. התערוכות המוצגות במקום מתייחסות באופן ביקורתי ועדכני לאוספים, למוצגים ולתכנים הקיימים במרחב הבית.
דוב גובי