מגדל העצמאות ופסל קבוצת הנשים.
במגדל העצמאות (İstiklâl Kulesi) שמימין לכניסה לאתר (1) תבליט המתאר צעיר האוחז בחרב בשתי ידיו ולצידו נשר הניצב על סלע. הנשק סימל כוח ועצמאות במיתולוגיה ובאמנות הסלג'וקית, והצעיר מסמל את האומה הטורקית המגינה על עצמאותה.
בפסל קבוצת הנשים (Kadın Heykel Grubu) שליד מגדל העצמאות, שלוש דמויות נשים בלבוש טורקי מסורתי. שתי הנשים הקיצוניות אוחזות בזר אלומות המסמל את שפע הארץ. האשה השמאלית האוחזת בקערה מבקשת את רחמיו של האל על אטאטורק, והאמצעית מכסה בידה הימנית על פניה ובוכה. הנשים כולן מסמלות את גאוותן של נשות טורקיה ואת אבלן על מותו של אטאטורק.
מגדל החירות ופסל קבוצת הגברים.
במגדל החירות (Hürriyet Kulesi) שמשמאל לכניסה לאתר (2) תבליט של מלאך המסמל חירות וקדושה. המלאך אוחז בידיו דף נייר המסמל את הכרזת העצמאות של טורקיה. לצידו של המלאך ניצב סוס המסמל גם הוא חירות ועצמאות.
ליד מגדל החירות ניצב פסל קבוצת הגברים (Erkek Heykel Grubu) וגם בו שלוש דמויות. הדמות הימנית לבושה מעיל וחובשת קסדה ומסמלת את החייל הטורקי. הגבר השמאלי האוחז בספר הוא אינטלקטואל, ובתווך, מאחורי שתי דמויות האחרות, ניצב איכר בבגדים כפריים. מבטיהם הנחושים של שלושת הגברים מסמנים את כוח רצונה של האומה.
דרך האריות.
דרך האריות (Aslanlı Yol - "הדרך שלאורכה אריות") (3) היא שדרת הכניסה לאתר ומובילה אל רחבת הטקס. לאורך השדרה 24 פסלי אריות יישובים מכל צד. האריות אשר פוסלו בסגנון חתי מסמלים כוח ושלום.
רחבת הטקס והמגדלים שסביבה.
אורכה של רחבת הטקס (Tören Meydanı) הוא 129 מטר ורוחבה 84 מטר, והיא מסוגלת להכיל עד 15,000 איש (6). רצפת הרחבה מקושטת ב-373 דוגמאות שטיחים טורקיות, והיא עשויה טרוורטין בצבעי שחור, אדום וצהוב.
סביב רחבת הטקס ערוכים שמונה מגדלים. "מגדל הצבא" (Mehmetçik Kulesi) ניצב מימין לכניסה מדרך האריות אל רחבת הטקסים (4). התבליט על חזיתו של המגדל מראה "מהמטצ'יק" ("חירני'ק") עוזב את ביתו בדרכו אל החזית כשידה של אימו נחה על כתפו. המגדל הבא הוא "מגדל הניצחון" (Zafer Kulesi) הניצב בפינה הצפון-מערבית של הרחבה (8), ובו המרכבה אשר נשאה את ארונו של אטאטורק מארמון דולמבה'צה באיסטנבול ב-19 בנובמבר 1938. מעבר לקברו של איסמט אינני (9) ניצב "מגדל השלום" (Barış Kulesi) הממוקם בפינה הדרום-מערבית של הרחבה (אינו נראה בתמונה למעלה). במגדל זה תבליט בו נראה חייל המגן על איכר בחרבו. התבליט מסמל את הצבא המגן על אזרחי טורקיה ובהקשר רחב יותר את אימרתו של אטאטורק "שלום בבית, שלום בעולם" (טורקית מודרנית "Yurtta Barış, Dünyada Barış"; טורקית עות'מאנית "Yurtta Sulh, Cihanda Sulh") ואשר הייתה לסיסמתה של המדינה.
"מגדל ה-23 באפריל" (23Nisan Kulesi) ניצב בצידה הדרומי של רחבת הטקס (10) ומנציח את יום הקמתה של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-1920. במגדל תבליט של האירוע ונראית בו אשה האוחזת בידה האחת דף עליו חרוט התאריך ובאחרת מפתח. במגדל מוצג רכב השרד האחרון של אטאטורק מתוצרת קדילאק.
מצידה האחר של רחבת הדגל (11) נמצא "מגדל שבועת הלאום" (Misak-ı Millî Kulesi) המנציח בשמו את שש החלטותיו של הפרלמנט העות'מאני הרביעי והאחרון טרם פיזורו בידי הבריטים (12). במגדל זה תבליט ובו נראות ארבע ידיים האוחזות בכת חרב אחת והמייצג את שבועת האומה להגן על מולדתה. "מגדל הרפורמות" (İnkılâp Kulesi) בפינה הדרום-מזרחית של רחבת הטקס (14) הוא המשכו של "מוזיאון אטאטורק ומלחמת העצמאות" (Atatürk ve Kurtuluş Savaşı Müzesi) שבינו לבין מגדל "שבועת הלאום" (13). במגדל הרפורמות מוצג תבליט של יד רופסת האוחזת בלפיד העומד לכבות, ומסמלת את האימפריה העות'מאנית הגוועת. למולה יד חזקה האוחזת בלפיד איתן מסמלת את הרפורמות של המדינה הטורקית החדשה. במגדל הרפובליקה (Cumhuriyet Kulesi) בפינה הצפון-מזרחית של הרחבה (15) מוצג שולחן העבודה המקורי של אטאטורק ותמונות של בניין האספה הלאומית הראשון והבניינים בהם התקיימו ועידת ארזורום וועידת סיוואס. המגדל השמיני ואחרון הניצב משמאל לכניסה אל רחבת הטקסים מדרך האריות (5), הוא "מגדל ההגנה וזכויות הלאום" (Müdafaa-i Hukuk Kulesi) ובו מוצגים מסמכים היסטוריים שונים. במגדל תבליט של איש צעיר המגונן בידו האחת על עץ ובידו האחרת מסמל "עצור", סמל להתגוננות טורקיה מפני הצבאות הפולשים.
המאוזוליאום.
מרחבת הטקס מוליכות מדרגות אל מבנה המאוזוליאום עצמו (Mozole). מכל צד של גרם המדרגות תבליט המתאר את אחד משני הקרבות המכריעים במלחמת יוון–טורקיה - קרב סקריה מימין וקרב דומלופנר המכונה גם "ההתקפה הגדולה" (Büyük Taaruz) משמאל. גובהו של בניין המאוזוליאום (16) 17 מטר, אורכו 72 מטר ורוחבו 52 מטר. שתי שורות של 8 עמודים כל אחת ניצבות בקדמתו ובאחוריו, ושורות דומות בנות 14 עמודים כל אחת משני צדדיו. גובה כל אחד מהעמודים בארבע השורות הוא 14.4 מטר. בכניסה אל המבנה ניצבות דלתות עשויות ארד. בקומה הראשונה של המאוזוליאום שוכן "היכל הכבוד" (Şeref Holü) שבו סרקופג סמלי העשוי ממונולית במשקל של 40 טון. הקבר עצמו נמצא ב"חדר הקבר" (Mezar Odası) שמתחת לאולם הכבוד. מצבה משיש אדום ולבן במרכז החדר ניצבת במרכזו של מתחם מתומן בסגנון עות'מאני וסלג'וקי.
גן השלום.
גן השלום (Barış Parkı) ממוקם מצפון-מערב למאוזוליאום ולאורך דרך האריות (17). בגן 49,500 עצים ושיחים מ-24 מדינות שונות, ובהן גם ישראל, וכן מרחבי טורקיה.
מוסה קזם קראבקיר
מוסה קזם קראבקיר (בטורקית Musa Kâzım Karabekir; 1882 - 26 בינואר 1948) היה איש צבא ומדינאי טורקי, חבר ויושב ראש האספה הלאומית הגדולה של טורקיה.
ראשית חייו.
קראבקיר נולד באיסטנבול בשם קזם זיירק (Kazım Zeyrek). הוא היה בנו של קצין צבא עות'מאני ובשנותיו הראשונות נדד באזורים שונים באימפריה לרגל שירותו של אביו. עם מות אביו ב-1893 הוא שב לאיסטנבול עם אימו וקיבל חינוך בבתי ספר צבאיים. ב-1902 סיים את לימודיו בקולג' הצבאי באיסטנבול בהצטיינות.
שירות צבאי.
את שנותיו הראשונות בצבא העות'מאני עשה בעיקר בבלקן ולקח חלק במלחמת הבלקן הראשונה שבמהלכה נפל בשבי הבולגרי. במלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בקרב גליפולי ב-1915 ושנה לאחר מכן נשלח לחזית העיראקית והשתתף במצור על כות שהסתיים במפלה מבישה של הצבא הבריטי. במהלך 1917 נלחם בקרב כות השני ובהמשך אותה שנה שירת במערכה בקווקז ונלחם נגד צבא רוסיה ולוחמים ארמנים. למרות קידומו המהיר עד שלב זה והעובדה שזכה לשבחים, את עיקר תהילתו קנה במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה. קראבקיר סירב להוראתו של הסולטאן מהמט השישי להיכנע למדינות ההסכמה, ונותר במזרח אסיה הקטנה.
כאשר נפתחה ועידת ארזורום של ביולי 1919, הופקד קראבקיר על הגנת הוועידה ובאיה. הוא הצטרף לתנועה הלאומית הטורקית והופקד על החזית המזרחית. תחת פיקודו של קראבקיר הביסו הטורקים את הארמנים במלחמת טורקיה–ארמניה. ב-7 בנובמבר 1920 כבש קראבקיר את אלכסנדרופול היא גיומרי בארמניה של ימינו והציג לארמנים אולטימטום לפיו אם לא יכנעו יכבוש את ירוואן. הארמנים נכנעו ותנאי הכניעה נדונו בין קראבקיר לשר החוץ של ארמניה. בסופו של משא ומתן נחתם הסכם אלכסנדרופול ב-2 בדצמבר 1920, ולפיו אולצה ארמניה לוותר על כל השטחים שניתנו לה מכוח הסכם סוור. קראבקיר חתם גם על הסכם קארס בין רוסיה הבולשוויקית לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-23 באוקטובר 1921. ב-26 באוקטובר 1924 סיים קראבקיר את שירותו הצבאי וזכה ב"מדליית העצמאות" (İstiklal Madalyası) לאות הוקרה על תרומתו.
כמדינאי.
עם תום מלחמת העצמאות של טורקיה, הגיע קראבקיר לאנקרה והיה לחבר האספה הלאומית מטעם אדירנה ולאחר מכן מטעם איסטנבול. קראבקיר תמך במוסטפא כמאל בהחלטתו לבטל את הח'ליפה ב-1924, אך סבר כי טרם בשל הזמן לכך. על רקע זה נגלתה יריבות בין השניים, וקראבקיר ייסד את "מפלגת הרפובליקה הפרוגרסיבית" (Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası) ב-17 באוקטובר 1924 והיה למנהיגה. לאחר ניסיון ההתנקשות במוסטפא כמאל והמרד הכורדי שבשניהם האשים האחרון את קראבקיר, פוזרה מפלגתו ב-5 ביוני 1925 ופעולתה נאסרה. קראבקיר וחלק מחברי מפלגתו נאסרו, והוא נאלץ לפרוש מהפוליטיקה והושם במעצר בית משך 13 שנה. הוא התמסר לכתיבה אך הממשלה הטורקית התנכלה לו וכתביו הועלו באש. רק עם מותו של מוסטפא כמאל אטאטורק ב-1938 ומינוי איסמט אינני שהיה ידידו של קראבקיר לנשיא, הוא היה יכול לשוב אל החיים הפוליטיים. בשנת 1939 שוב נבחר קראבקיר לאספה הלאומית וב-1946 אף היה ליושב ראש האספה, אך הוא נפטר לאחר כשנה וחצי בעודו נושא בתפקיד. גופתו הועברה ב-1988 אל בית העלמין הממלכתי של טורקיה באנקרה.
חפציבה דיור
פסלי הארד המוזהבים מקרטוקטו די פרגולה
פסלי הארד המוזהבים מקרטוקטו די פרגולה (באיטלקית: Bronzi dorati da Cartoceto di Pergola) היא סדרת פסלים של קבוצת רוכבים, העשויים מארד מוזהב. סדרת הפסלים הזו היא הסדרה הרומית היחידה שקיימת עד היום, אשר עשויה מארד מוזהב. במקור הסריה הייתה מורכבת משני אבירים, שני סוסים, ושתי נשים עומדות. מבין פסלי האבירים והסוסים, נשאר רק פריט אחד מכל סוג. כיום קיימים ארבעה פריטים מהסדרה, וכל אחד מהם במצב שימור שונה.
גילוי ושיקום.