כלי יקר הוא פירוש על חמישה חומשי תורה שנכתב על ידי רבי שלמה אפרים מלונטשיץ במאה ה-17. הספר התקבל כאחד מעמודי התווך של פרשנות המקרא, והודפס פעמים רבות במספר מהדורות. פעמים רבות הפירוש הוא שכתוב של דרשות ורעיונות אותם נשא הרב מלונטשיץ בדרשותיו השבועיות.
הרקע לחיבור הספר.
בשנת ה'שס"א (1601) חלה המחבר במחלה קשה, ממנה קיבל דחיפה לכתוב פירוש לתורה, וכך הם דבריו בהקדמתו:
מטרתו העיקרית של הרב הייתה להוציא לאור את המטען הרב שהצטבר אצלו בפרשנות במשך שנות דרשנותו.
את שם הספר קרא הרב בשם "כלי יקר" על שם פסוקים הקשורים לשני שמותיו. שמו העיקרי 'אפרים' הנזכר בפסוק: "הבן יקיר לי אפרים", ושמו השני 'שלמה' שנתוסף לו בעקבות מחלתו הקשה, נרמז בפסוק במשלי "וכלי יקר שפתי דעת" שאמרו שלמה המלך .
מרכיבי הפירוש.
פשט.
עיקרו של פירוש "כלי יקר" הוא על דרך הפשט, וכן העיד על עצמו המחבר בהקדמתו: "וכל דברי קרובים לפשוטו מאוד". הפירוש מתייחס לפירושים רבים שקדמו לו כגון: רש"י, רמב"ן, ספורנו, אברבנאל, הרא"ם, הרמב"ם במורה נבוכים ועוד. פעמים שהוא מוסיף לדבריהם נופך משלו, מוכיח את אמיתות דבריהם או משתמש בדבריהם להוכחת דבריהם, ופעמים גם חולק עליהם ומקשה על דבריהם.
ככל הפשטנים, גם פירוש זה עוסק בשאלות של סגנון הכתוב, סדר המילים בפסוק, כפל במילים שונות, דיוק בדברי הכתוב ויישוב מקראות.
אגב הפירוש על התורה, פזורים בפירוש גם הסברים לפסוקים מהנביאים ומהכתובים, ולעיתים לא רק פסוקים בודדים כי אם רצף פסוקים או עניינים.
מדרשי חז"ל.
מלבד הפשט, מצויים בפירוש מדרשי חז"ל ומאמרים מהתלמוד או מהמדרשים. פעמים הפירוש מנסה ליישב סתירות בין הפשט למדרש, ובסופו של דבר מסיק: "ומכל מקום, לעולם אין כוונתנו לפרש המקראות חוץ מפשוטם."
רמז.
עיקר הפירוש בדרך רמז נמצא בענייני המשכן וכליו, זאת בעקבות שאר המפרשים שגם פרשו כך את מעשה המשכן. בשאר המקומות, ענייני הרמז הם בעיקר תוכחה ומוסר לקורא, זאת מכיוון שלמחבר הייתה מטרה נוספת בפירושו, והיא ללמד מוסר את מי שמוכן לשמוע.
סוד.
לעיתים נדירות מסביר הכלי יקר דברים על פי דרך הקבלה, למשל: "ולדעת חכמי הקבלה...".
תוכחות מוסר.
בפירוש ישנן תוכחות מוסר רבות לציבור הקוראים. המחבר הוקיע תופעות של מינוי רבנים ודיינים שלא לפי גדולתם בתורה, התריע על צרות עין, חנופה, הזכרת שם שמיים לבטלה, קיום מצוות שלא לשמן, אי הדרישה של עם ישראל מה' לשוב אל ארץ ישראל ופירוד לבבות בעם ישראל. בפירוש פרשת מצורע מופיעה דרשה אותה דרש בלובלין בשבת זכור, וכל כולה תוכחה על חטא לשון הרע.
מקום מיוחד בתוכחות תופסת התוכחה בעניין תאוות הממון והרדיפה אחר המותרות. בעשרות מקומות בפירוש מוסברים הנזקים שחמדת הממון גורמת לאדם, ולא רק חמדת הממון, כי אם הממון עצמו: "התורה והעושר בורחים זה מזה".
אמונות ויסודות היהדות.
במספר מקומות דן הפירוש בסוגיות של אמונה ויסודות היהדות, ובהגנה עליהן מפני המכחישים אותן. לדוגמה, על מנת "לסתום פי דוברי עתק על תורתנו הקדושה" הביא הפירוש בפרשת בחוקותי שבעה הסברים קצרים (אותם כתב בתחילה האברבנאל) מדוע לא מוזכר בתורה השכר הרוחני, ומוזכר רק הגשמי. במקום אחר מוסבר מדוע אין הקב"ה נוקם ברשעים המרעים לצדיקים.
הכלי יקר
לואי השישי
גביע העולם בכדורגל של פיפ&quot;א
יוסף (טומי) לפיד
קרלוס אלברטו פריירה
קרלוס אלברטו פריירה (פורטוגזית: Carlos Alberto Gomes Parreira; נולד ב-27 בפברואר 1943 בריו דה ז'ניירו), מאמן כדורגל ברזילאי.
פריירה הוביל חמש נבחרות שונות למונדיאל: את כווית למונדיאל 1982, איחוד האמירויות הערביות למונדיאל 1990, ברזיל למונדיאל 1994 ו-2006, ערב הסעודית למונדיאל 1998 ודרום אפריקה למונדיאל 2010.
בינואר 2003 מונה לקדנציה שלישית בנבחרת ברזיל במקומו של מריו זגאלו, במטרה להוביל את הנבחרת לגביע עולם שני ברציפות במונדיאל 2006. נבחרתו, אשר הייתה המועדפת לזכייה, הודחה מהטורניר בעקבות הפסד ברבע הגמר ל, אשר המשיכה עד לגמר.
מספר ימים לאחר ההדחה, לקח על עצמו פריירה אחריות, ופרש מאימון הנבחרת. בשנת 2007 הפך למאמן הראשי של נבחרת דרום אפריקה, התפטר מתפקידו באפריל 2008 וחזר לקראת מונדיאל 2010 כעבור כשנה וחצי.
ב-2012 מונה למנהלה הטכני של נבחרת ברזיל. בשנת 2014 סיים את תפקידו.
אדמור
רב אמן
רב אומן
ונדרליי לושמבורגו
ונדרליי לושמבורגו דה סילבה (בפורטוגזית: Vanderlei Luxemburgo da Silva; ) הוא מאמן כדורגל ברזילאי.
קריירה.
לושמבורגו, יליד נובה איגואסו, מדינת ריו דה ז'ניירו, מונה למאמן נבחרת ברזיל לאחר סיום מונדיאל 1998, אך לאחר הפסד ל באולימפיאדת סידני (2000) פוטר מאימון הנבחרת.
בתחילת שנת 2005 מונה לושמבורגו למאמנה של ריאל מדריד במקומו של המאמן הספרדי, חוסה אנטוניו קמאצ'ו. לאחר הגעתו ניצחה ריאל בשבעה משחקים רצופים והייתה רחוקה ארבע נקודות בלבד מזכייה באליפות.
ריאל התחילה את עונת 2005/06 ברגל ימין, ולושמבורגו הציג מערך חדש - "ריבוע הקסם" (4-2-2-2), אך הקבוצה הציגה יכולת חלשה, בין השאר בשל פציעות רבות של כוכביה. במהלך העונה הובסה ריאל על ידי ברצלונה באצטדיון סנטיאגו ברנבאו 3-0, ומעט לאחר מכן פוטר לושמבורגו מאימון הקבוצה.
בשנת 2011, הוביל את פלמנגו הברזילאית לזכייה ללא הפסדים באליפות ריו דה ז'ניירו. ב-30 ביולי 2013 חתם בפלומיננסה.
מריו זגאלו
מריו ז'ורז'ה לובו זגאלו (בפורטוגזית: Mário Jorge Lobo Zagallo; נולד ב-9 באוגוסט 1931 במסייאו) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל ברזילאי לשעבר, הידוע במיוחד בשל ההישגים אליהם הגיע כשחקן וכמאמן עם נבחרת ברזיל.
קריירה ככדורגלן.
כשחקן שיחק זגאלו לרוב בעמדת הקיצוני השמאלי, אך באפשרותו היה לשחק גם כקשר התקפי מאחורי החלוץ. הוא החל את הקריירה שלו ב-1948 בקבוצת אמריקה פוטבול קלוב (ריו דה ז'ניירו), מהקבוצות הבכירות של ריו דה ז'ניירו, וב-1950 עבר לפלמנגו. זגאלו שיחק בפלמנגו במשך שמונה שנים והפך לאחד מהשחקנים הבולטים בתולדות הקבוצה, אף שלא הצליח לזכות עמה בתארים. הוא הבקיע במדי הקבוצה 30 שערים ב-217 הופעות.
זגאלו נכלל לראשונה בסגל נבחרת ברזיל לקראת טורניר מונדיאל 1958, כחלק משינויים מהפכניים שבוצעו על ידי ז'ואו האבלנז' בשיטת הניהול של הנבחרת. זגאלו פתח בהרכב הנבחרת לאורך כל משחקי ההכנה ובתחילת הטורניר עצמו, ונשאר בהרכב גם לאחר שינויים רבים שביצע המאמן ויסנטה פאולה בחלק ההתקפי. בעקבות שינויים אלו החל זגאלו, ששיחק כקיצוני השמאלי, לתפקד כחלק מחוליית התקפה של ארבעה שחקנים שכללה גם את הקיצוני הימני גארינצ'ה ואת החלוצים המרכזיים ואוה ופלה.
במהלך הטורניר תרם זגאלו לנבחרתו בעזרת אינטילינגציית וטכניקת המשחק הגבוהה שהפגין, ולקח חלק חשוב בבניית המשחק של הנבחרת. כמו כן, תרם באופן משמעותי בחילוץ כדורים מהגנת הקבוצה היריבה. בשלב חצי הגמר, שבו ניצחה ברזיל 2:5 את נבחרת צרפת, הוא בעט כדור שנהדף על ידי השוער קלוד אבס, וממנו הבקיע פלה שער. במשחק הגמר, מול נבחרת שוודיה המארחת, הבקיע זגאלו שער ובישל אחד נוסף לפלה, בדרך לניצחון 2:5. בכך היה שותף זגאלו לזכייתה הראשונה של ברזיל בגביע העולם.
ב-1958, לאחר טורניר המונדיאל, עבר זגאלו לבוטפוגו, וסייע בהפיכתה לאחת מהקבוצות הבולטות בברזיל. הוא יצר שיתוף פעולה מוצלח עם גארינצ'ה במשחק ההתקפה, והיה שותף לזכיית הקבוצה באליפות ריו דה ז'ניירו ב-1961 וב-1962. הוא זכה עם הקבוצה לראשונה בטורניר ריו-סאו פאולו - מהתחרויות החשובות בברזיל באותה תקופה - ב-1962, לאחר שגבר עמה על סנטוס שהובלה על ידי פלה. ב-1964 זכתה הקבוצה בטורניר במשותף עם סנטוס.
זגאלו היה שותף לסגל נבחרת ברזיל גם במונדיאל 1962, לצד רבים מחבריו להרכב הנבחרת ארבע שנים קודם לכן. במשחק הראשון של נבחרתו, מול נבחרת מקסיקו, הוא הבקיע שער בניצחון 0:2. לצד הבישולים שתרם לנבחרתו, זגאלו שם דגש גדול במשחקו על החלק ההגנתי, אף יותר מאשר בטורניר המונדיאל הקודם. הוא זכה עם נבחרתו בגביע בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון על נבחרת צ'כוסלובקיה במשחק הגמר. בעקבות יכולתו הטובה נכלל זגאלו בנבחרת המצטיינים של הטורניר מטעם פיפ"א. זגאלו סיים את דרכו בנבחרת בשנת 1964, ופרש סופית ממשחק ב-1965, כשהוא בן 34.
קריירה כמאמן.
ב-1966, שנה בלבד לאחר פרישתו ממשחק, מונה זגאלו למאמן בוטפוגו. הוא אימן את הקבוצה במשך ארבע שנים, במהלכן בנה את אחת מחוליות ההתקפה הבולטות בתולדות ברזיל, שכללה שחקנים כמו ז'אירזיניו ופאולו סזאר לימה. הוא הצעיד את בוטפוגו לשתי זכיות רצופות באליפות ריו דה ז'ניירו, בשנים 1967 ו-1968, ולזכייה בטאסה ברזיל ב-1968.
ב-1970 נקלע מאמן הנבחרת הלאומית, ז'ואו סלדאניה, לסכסוך מתמשך עם התקשורת הברזילאית ועם נשיא המדינה, אמיליו מדיסי, שדרש להשפיע על בחירת הסגל. בעקבות דרישה זו התפטר סלדאניה מתפקידו, וזגאלו מונה במקומו למאמן הנבחרת, חודשיים לפני פתיחת טורניר המונדיאל. לאחר מינויו לתפקיד שמר זגאלו על מרבית הסגל ששיחק תחת סלדאניה, אך ביצע מספר שינויים טקטיים. הוא הצליח לשלב בהרכב הנבחרת את ז'רסון וריבלינו, ששיחקו שניהם כקשרים מרכזיים מטבעם, בכך שהסיט את ריבלינו לקישור ההתקפי ותפקד את ז'רסון כאחראי העיקרי על בניית המשחק. זגאלו פתח בקישור ההתקפי גם עם ז'אירזיניו ופלה, שותפו בנבחרת שזכתה בגביעי העולם ב-1958 וב-1962, ועם טוסטאו כחלוץ מרכזי.