לקראת עונת הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, יחד עם טרי קאמינגס וג'ון סטארקס, בתמורה ללטרל ספריוול. לאורך 5 עונותיו עם הווריורס שותף ב-169 משחקים בלבד (מתוך 378) בשל פציעות שונות, וקלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק. בעונת , בה שיחק ב-20 משחקים, קלע שיא קריירה של 16.1 נקודות למשחק.
בקיץ 2003 הועבר בטריידים שונים לדאלאס מאבריקס ולבוסטון סלטיקס, בפברואר 2004 נשלח בטרייד נוסף לאטלנטה הוקס, ובמרץ 2004 שוחרר על ידי ההוקס. לאורך כל אותה עונה לא שיחק מילס באף משחק, בשל פציעה, ובקיץ 2004 פרש ממשחק.
גלנקיירן
יחסי איטליה–בוסניה והרצגובינה
יחסי איטליה–בוסניה והרצגובינה הם יחסי החוץ בין איטליה לבין בוסניה והרצגובינה.
סקירה כללית.
איטליה פתחה קונסוליה כללית בסרייבו בשנת 1863. במהלך מלחמת העולם השנייה שלטה איטליה הפשיסטית בחלק מבוסניה, כחלק משלטונה ביוגוסלביה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1991, זמן קצר לאחר שבוסניה והרצגובינה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה. בשנת 2016 הגישה בוסניה והרצגובינה בקשת הצטרפות לנאט"ו. כמו כן בוסניה והרצגובינה היא מועמדת להצטרפות ל, ואיטליה תומכת בהצטרפותה לארגון.
שירות המודיעין הרוסי
אזור התעשייה ארז
אזור התעשייה ארז היה אזור תעשייה בסמוך למעבר ארז, אשר פונה בתוכנית ההתנתקות.
היסטוריה.
בשנת 1970 הוקם ליד מעבר הגבול ארז (אז מחסום ארז) אזור תעשייה. באזור התעשייה הועסקו פועלים ישראלים ופלסטינים. בשנת 1972 היו באזור 11 מפעלים שבהם הועסקו כ-200 פועלים.
בדצמבר 2003 הציג שר החוץ דאז סילבן שלום בוועידת המדינות התורמות תוכנית בשם "האג'נדה החיובית" שתוכננה במסגרת שיתוף פעולה עם מפקדת תיאום פעולות הממשלה בשטחים, משרדי התמ"ת והחוץ. עיקר התוכנית היה הקמת שבעה פארקים תעשייתיים בשיתוף פעולה בין ישראל להרשות הפלסטינית שיהיו מבסוסים על מודל אזור התעשייה ארז. התכנית התבססה על העובדה שבניגוד לציפיות של גורמי מקצוע רבים, נוספו במהלך שלוש שנות האינתיפאדה השנייה (אשר באותה תקופה הייתה בשיאה) כ-50 מפעלים באזור התעשייה ארז.
בשיא פעילותו של אזור התעשייה היו בו כ-210 מפעלים, בתי מלאכה ומוסכים שהעסיקו כ-4,500 עובדים מרצועת עזה. עם זאת, בימים בהם הייתה מתיחות או במקרים בהם התרחשה תקלה במחשבי מסוף הגבול בסמוך לאזור התעשייה הצטמצם המספר לכ-200 עובדים בלבד.
בינואר 2004 התפוצצה מחבלת מתאבדת בכניסה למסוף מעבר הגבול והרגה 5 ישראלים אשר שהו במקום, בעקבות האירוע נסגר אזור התעשייה והעובדים אשר עבדו בו באותו הזמן חזרו לביתם.
במרץ 2004 הוחלט לסגור את אזור התעשייה לעובדים הפלסטיניים אשר היו חלק נכבד מכוח העבודה באזור התעשייה לאור המצב הביטחוני שהדרדר. חודשיים לאחר מכן נפתח מחדש אזור התעשייה לעובדים הפלסטיניים אך תוך זמן קצר נסגר בשנית. פעולותאלו הסבו למפעלים באזור נזק של כ-80 מיליון שקלים חדשים. עקב כך החליט ביוני 2004 שר התמ"ת דאז אהוד אולמרט לפנות את אזור התעשייה ולפזר את המפעלים שאכלסו אותו במספר אזורי תעשייה בדרום הארץ. הדבר בא לאחר אישורה של ההחלטה על תוכנית ההתנתקות על ידי ממשלת ישראל ולאחר תקופה ממושכת של אי ודאות ביטחונית.
נכון ליוני 2004 כמחצית מ-201 המפעלים שהיו באזור התעשייה היו בבעלות ישראלית אך העסיקו יחד עם היזמים הפלסטינים כ-4,000 עובדים פלסטינים וכן כ-350 עובדים ישראליים בכל אזור התעשייה.
תוכנית ההתנתקות.
במקור שטח אזור התעשייה היה אמור להיות בחלקו בשליטה ביטחונית ישראלית (כמו השטח של יישובי צפון השומרון אשר פונו אזרחית אך לא צבאית), כך למשל במסמך שהציג חגי שובל, בעבר ראש ענף במפקדת תיאום וקישור ארז (אשר בסיסה היה צמוד לשטח אזור התעשייה) שאף הגיע לידי מספר בעלי עסקים, במסמך נקבע כי לפחות חלקו הצפוני של אזור התעשייה מתוכנן להישאר בשליטה ביטחונית ישראלית גם במסגרת הסדר קבע.
ביוני 2005 נפגש המשנה לראש הממשלה, שמעון פרס עם מספר בכירים בלשכת המסחר הטורקית וכן עם אנשי עסקים מטורקיה אשר היו מעוניינים בניהולו וכן בהפעלתו של אזור התעשייה ארז לאחר שתבוצע תוכנית ההתנתקות, הגורמים לא שללו אפשרויות בהם הדבר יכלול העברת שלוחות של מפעלים בטורקיה אל אזור התעשייה, באזור התעשייה רצו הטורקים להכשיר אלפי עובדים פלסטיניים וכן עשרות מנהלים לעבודה במפעלים הטורקיים, הנושא עלה לראשונה בשיחות שקיים רג'פ טאיפ ארדואן (אז כיהן כראש ממשלת טורקיה) עם פרס במהלך ביקורו של ארדואן בישראל.
כפיצוי לפינוי המפעלים בעת תוכנית ההתנתקות ניתנו כ-18 הלוואות לבעלי עסקים מתוך קרן מיוחדת שמינהלת סל"ע ניהלה, עם זאת לטענתו של אבי דואן, אשר באותה תקופה היה ראש צוות המשימה ליזמות ותעסוקה למפוני חבל עזה וצפון השומרון, דואן טען כי לא כולם קיבלו את הפיצויים אשר הובטחו להם, דואן הציג נתונים בהם צוין כי רק כ-5 מפעלים היו מטופלים באמצעות הלוואת גישור של מט"י, כ-4 מפעלים נוספים נמצאים בטיפול של רואה חשבון עצמאי בעזרת מימון מטעם מט"י ושני מפעלים נוספים קיבלו סיוע מול הבנקים לאחר שהפכו ללקוחות מוגבלים.
במאי 2019 פורסם כי מספר גורמים במערכת הביטחון ממליצים על הקמת אזור תעשייה משותף אשר מפעליו יוכלו להעסיק כ-5,000 עובדים פלסטיניים במיקום אשר יהיה קרוב לאזור התעשייה במעבר קרני אשר ננטש כמה שנים קודם לכן, אזור התעשייה יהיה דומה לאזור התעשייה שהיה בעבר במעבר הגבול בארז שפונה במהלך תוכנית ההתנתקות, עם זאת לאור שיקולים ביטחוניים אם אכן יוחלט להקים מחדש אזור תעשייה מסוג זה הוא לא יוקם בשנית במעבר ארז אלא באזור מעבר קרני.
גנריום
גנריום (רשמית: "גנריום ביו-טכנולוגיות חדשניות", ברוסית: Генериум. Инновационные биотехнологии, באנגלית: Generium Pharmaceutical) היא חברת תרופות רוסית, אחת מחברות התרופות הגדולות במדינה ונחשבת לאחת המובילות בשוק התרופות הרוסי. החברה מחזיקה במתחם פיתוח עצמאי, המסוגל להתמודד עם מחזור הפיתוח המלא של כל תרופה ביולוגית, החל מתכנון מולקולות וכלה בייצור מסחרי.
מנכ"ל החברה הוא דמיטרי קודלאי, רופא בהכשרתו.
פעילות.
גנריום היא חברה חדשנית הנחשבת למובילה בתחום הביוטכנולוגיה, כשהיא מפתחת ומייצרת תרופות לאבחון וטיפול במחלות משמעותיות בעיקר מחלות נדירות ואונקולוגיות, שחפת, המופיליה, טרשת נפוצה, טיפולים במחסור בהורמון גדילה ובאוטם שריר הלב. מרכז המחקר והייצור של גנריום ממוקם בכפר וולגינסקי, במחוז ולדימיר. במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה החברה שיתפה פעולה ביצירת בדיקות לאיתור נוגדנים במטופלים במרוץ למציאת חיסון למגפה.
צ'רטאנובו המרכזית
צ'רטאנובו המרכזית (ברוסית: Чертаново Центральное) הוא ראיון של המחוז הדרומי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 6.5159 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 117,308 תושבים (2020).
המצב האקולוגי במרכז צ'רטנובו מעורבב. במערב המחוז הוא מוערך כבטוח ביותר בגלל היעדר אזורי תעשייה, כבישים מהירים גדולים ונוכחות יער ביטבסקי לאורך כל הגבול. במזרח המחוז, המצב האקולוגי לא טוב בגלל אזור התעשייה הממוקם מס' 65 "צ'רטנובו" וכביש המהיר ורשבסקויה שעובר שם.
אבישלום וסטרייך
אבישלום וסטרייך (נולד ב-15 באוגוסט 1976) הוא ד"ר לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת בר-אילן, פרופסור למשפטים ב ברמת גן, עמית מחקר במרכז קוגוד של מכון שלום הרטמן, ועמית מחקר לשם כבוד בפקולטה לאומנויות, שפות ותרבויות באוניברסיטת מנצ'סטר.
וסטרייך עוסק בתחומי המשפט העברי, דיני משפחה ותורת המשפט .
ביוגרפיה.
וסטרייך למד בישיבת עתניאל ובישיבת שעלבים, ולאחר מכן התגייס לחיל המודיעין, שם שירת כקצין. במהלך השירות הצבאי השלים תואר ראשון ב בהצטיינות יתירה. לאחר השירות הצבאי פנה וסטרייך לתואר שני בפרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן, ולתואר ראשון נוסף בתלמוד ובמשפטים. וסטרייך השלים דוקטורט בתוכנית ללימודי פרשנות שבמחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטור שלו עסקה בהתפתחות ומגמות פרשניות בדיני הנזיקין התלמודיים לאור מקרי פטור חריגים, והתמקדה בעיקר במסכת בבא קמא. העבודה הונחתה על ידי יאיר לורברבוים ודוד הנשקה.
לאחר סיום הדוקטורט החל וסטרייך לשמש כמרצה אורח בתלמוד, מדרש וספרות ההלכה בקולג' לאו בק שבלונדון, וכעמית מחקר ביחידה לחקר העגינות במרכז ללימודי היהדות באוניברסיטת מנצ'סטר. לאחר מכן החל וסטרייך לכהן כמרצה ובהמשך כפרופסור חבר ב ברמת גן.
בשנת 2016 היה וסטרייך עמית מחקר במכון הדסה-ברנדייס של אוניברסיטת ברנדייס, ובשנת 2017 היה חוקר אורח במרכז פטרי-פלום למשפט רפואי, ביוטכנולוגיה וביואתיקה בבית הספר הרווארד למשפטים.
בנוסף לתפקידו כפרופסור למשפטים, מהווה וסטרייך עמית מחקר במרכז קוגוד לחקר המחשבה היהודית ולהגות עכשווית של מכון שלום הרטמן, וכעמית מחקר לשם כבוד בפקולטה לאומנויות, שפות ותרבויות שבאוניברסיטת מנצ'סטר.
פרסומים.
שני ספריו הראשונים עוסקים בנושאי הגירושין. בשנת 2012 פרסם את ספרו "Talmud-Based Solutions to The Problem of Agunah", שחובר בהיותו עמית מחקר ביחידה לחקר העגינות באוניברסיטת מנצ'סטר. בשנת 2014 פרסם את ספרו "הזכות לגירושין – גירושין ללא אשם במסורת היהודית".
פרסם ומפרסם מאמרים נוספים בכתבי העת של המשפט העברי בישראל, ובאתר מרכז קוגוד. בנוסף, הוא פעיל בקבוצת הפייסבוק "יומי" אשר מהווה נקודת מפגש של חוקרי תלמוד על הדף היומי.
חיים אישיים.
נשוי למירי, מורה לספרות, משוררת ומרצה במדרשת לינדנבאום-לוד ובמדרשות נוספות, ואב לארבעה ילדים. מתגורר בפתח תקווה.
ריבועים בבטן
אילוף המלכה