מחקרים רפואיים שונים שבים ומראים שיש הרבה יתרונות בריאותיים ביצירה במסרגה אחת. בשנת 2014, קתרין וארסילו [Kathryn Vercilo] אספה עדויות מנשים על ההשפעה הפסיכולוגית והגופנית של יצירה במסרגה אחת בזמן משבר, ופרסמה אותן בספר בשם, Crochet Saved My life. ארבע שנים לאחר מכן בשנת 2018 החוקרת האוסטרלית פיפה בורנס [ Pippa Burns מאוניברסיטת וולונגונג [Wollongong] חקרה יחד עם רוזמרי פאן דה מאר, כיצד סריגה יכולה לעזור לאנשים. שני המחקרים היו אנונימיים, בכל מחקר השתתפו בערך 8000 נפשות, רוב התשובות נענו על ידי נשים, במחקר של 2018 50% מהמשיבות היו בגילאי 41–60, במחקר של 2014 34% היו בין גילאי 36–50 ו 35% היו בין גילאי 51-60.בשני המחקרים ההמשיבות סרגו כל יום. במחקר של 2014, היו רק 1/3 מהשאלות שהיו במחקר של 2018. למחקר השני נענו משיבות מ75 ארצות. בעוד במחקר של 2014 ענו 25% שהן סרגו רק 2–5 שנים ו20% שסרגו יותר מ30 שנה. במחקר של 2018 58% של העונות סרגו בין 1–10 שנים. בשני המחקרים אנשים נשאלו למה הם סורגים, השאלה לא שאלה ישירות לגבי בריאות נפשית, אבל התשובות מראות בבירור שיש קשר בין הסריגה לבין הרגשות הטובים. שלושת הסיבות הראשונות לסריגה היו 1.יצירתיות, 2. הרפיה 3. תחושה של הישג. לשאלה מה התועלת שבסריגה השיבו 90% רוגע, 82% אושר, 74% שיפור הזיכרון, 71% שיפור הריכוז.
במחקר שבדק את ההשפעה של פעילויות שונות בגיל השלישי על ירידה ביכולות הקוגניטיביות ראיינו מדגם אקראי של מהאוכלוסייה בגילאים 70–89 על הפעילויות שלהן במהלך השנה והשוו את אלה לקבוצה של כ-200 נבדקים עם פגיעה קוגניטיבית קלה. הממצאים הראו סיכוי נמוך יותר לירידה קוגניטיבית אצל אלה שעסקו בפעילויות מחשב, באמנויות יצירתיות כגון סריגה או טלאים, במשחקים ובקריאת ספרים.
יצירת אמנות סרוגה.
האמנית השווייצרית סופי טאובר-ארפ, הייתה אמנית שיצרה בגאומטריה אבסטרקטית שיצרה עבודות עם ריקמות, הדבקות, ציורים ויצירות סרוגות. סריגה וקרושה בצורה חופשית היא יצירה ללא דוגמה או 'סדר', היוצר/ת יכולים להכניס את הקרושה לכל חלק של היצירה. אפשר לעבוד לכל הכיוונים, ההתחלה עם מעין לוח חלק וממשיכים לאן שהאמנות מוליכה את היוצר/ת. היצירה בצורה חופשית נחשבת כאמנות, כי היא קרובה יותר לציור כאשר היא דו ממדית, או לפיסול כאשר היא תלת ממדית.
ישנם יוצרים המשתמשים בקרושה כדי ליצור מיצגים של צמחייה, כלי בית, חלקי גוף ועוד. האמנית המאיירת קייתלין מקורמאק יצרה דמויות של שלדי חיות, צורות אנתרומורפיות ומבנים דמויי מבצרים וכנסיות.
בשנת 2018 עיצבה חברת Choi+Shine Architects מיצב לפסטיבל האורות במפרץ המרינה של סינגפור. המיצב שמדמה את קיפודי הים, החיים על קרקע הים ובבריכות סלעים נוצר במסרגה אחת מחוטי פוליסטר, עלי ידי 50 אנשים שיצרו שהשתמשו ב-1700 מטרים של חוטים כדי ליצור ב-10 שבועות חלקים שונים של כל אחד משלושת הדגמים. מטרת המיצב הייתה לחקות את הדוגמאות המתמטיות שיוצרות את העטיפה העדינה של היצורים הימיים הללו ולבטא את היופי והמגוון של הטבע.
מיחזור משביח בקרושה.
אם בגלל יופיים של פריטי עבודת קרושה שונים ואם בגלל הזמן שנשים השקיעו ביצירתם, אפשר למצוא הרבה יצירות של בגדים מחודשים או חדשים לגמרי המקושטים או מורכבים מפיסות תחרה מצונרת.
אופן היצירה בקרושה, מאפשר להשתמש בה למיחזור ושימוש מחודש של חומרים שונים. למשל לחתוך שקיות ניילון לפסים ולסרוג מהם תיקים, שטיחי מקלחות, ושטיחים. גם בדים אפשר לחתוך לפסים וליצור מהם כיסויים למיטות, לרצפה וכריות. כמו כן אפשר לסרוג קרושה עם פיסות ניר עיתון, סרטי וידאו ישנים, ואפשר לפרום סריגים ישנים ולהפכם שוב לחוטים רגילים. אפשר גם לחבר מפיות מצונרות בעזרת מסרגת הקרס לשמלה או למלבוש אחר.
במאה ה-21 מרבים לסרוג בטריקו, שאפשר לגזור מחולצות וגופיות משומשות, ואפשר לרכוש בחנוית לעבודות יד קצוות של גלילי סריגי טריקו שמשמשים לעשית סריגים עבים. למעשה כל חוט גמיש יכול לשמש לעבודת קרושה, חבלי כביסה גמישים, חוט תיל דקיק.
כביש 200
כביש 200 או כביש עוקף רמלה־לוד הוא כביש אורך המחבר בין כביש 44 וכביש 431. הפרויקט משרת בעיקר את תושבי השכונות המערביות של העיר רמלה, ובפרט את שכונת "נאות יצחק שמיר", את שכונת גני אביב, הנמצאת בעיר לוד, את השכונות שיבנו על שטח בסיס צריפין לאחר שיפונה ובעתיד הרחוק גם את הבקו"ם שיעבור בסמוך לכביש.
חלק מהכביש נפתח לתנועה במאי 2020.
היסטוריה.
ב-2017 החלו העבודות להקמת הכביש, קבלני הפרויקט הם חברת נתיבי איילון ואלקטרה בנייה.
ב-2018 החלו העבודות על ההפרדה המפלסית באזור הכביש, במסגרת הפרויקט הוקם גשר באורך של כ-250 מטר.
ב-1 ביוני 2019 החלו העבודות על הקמת החומה, למניעת רעש לתושבי השכונות הסמוכות.
ב-2019 דווח על התקדמות ניכרת בעבודות על הכביש.
בסוף 2019 מנכ"ל נתיבי איילון איתמר בן מאיר דווח על זירוז עבודות הבנייה של כביש 200 והסדרת שדרות משה ארנס (רחוב הזית). פתיחת הכביש הוקדמה בכחצי שנה.
יש תוכניות להארכת הכביש עד שכונת גני אביב שבלוד, נכון ל-2020 התוכנית לא קודמה.
במרץ 2020 דווח על סיום שלב א' של הפרויקט והתחלת ביצוע של שבילי האופניים באזור הכביש.
תחבורה ציבורית בכביש.
כיום בכביש 200 ישנם ארבע תחנות אוטובוס ששלוש תחנות אוטובוס יופעלו בעתיד הקרוב ותחנה אחת עובדת עם שבעה קווים שחברת קווים מפעילה את כל הקווים העוברים בתחנה.
החל מה-1 לספטמבר, חברת אגד תתחיל להפעיל קו שיעבור בכביש, קו 403. קו 403 יעבור בכביש 200 וכך יופעלו 2 תחנות חדשות בכביש.
הריגת משפחת אל-דאלו בעזה
הריגת משפחת אל-דאלו בעזה אירעה ב-18 בנובמבר 2012. ביום החמישי של מבצע עמוד ענן תקף מטוס חיל האוויר הישראלי בית מגורים במחנה הפליטים ג'באליה שבצפון רצועת עזה, בחשד ששימש מסתור למחבלי החמאס, שהיו מעורבים בשיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל. על פי דיווחי הפלסטינים בהתקפה נהרגו 12 אנשים, עשרה מתוכם בני משפחת אל-דאלו, בהם נשים וילדים. בערוצי טלוויזיה רבים שודרו תמונות גופותיהם של הילדים, שכובות זו על זו בבית החולים בעזה.
תגובת דובר צה"ל לאירוע הייתה: "אובדן החיים בשני הצדדים מצער מאוד, אך האחריות למתרחש מוטלת על כתפיהם של פעילי ארגוני הטרור, שהפכו את האוכלוסייה המקומית למגן אנושי."
הפרקליטות הצבאית בדקה את התקרית, והחליטה שלא לפתוח בחקירה פלילית.
התקיפה.
ב-18 בנובמבר 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, סמוך לשעה 14:30, ירה מטוס F-16 של חיל האוויר טיל לעבר בית בן 4 קומות השייך לג'מאל מחמוד יאסין אל-דאלו, בן 52. בבית התגוררו 3 משפחות ובהן 11 נפשות. הבית נמצא מול בנק פלסטין ברחוב אל-נאסר בצפון העיר עזה. הבית נהרס לחלוטין על כל יושביו.
בתקיפה נהרגו 12 פלסטינים, עשרה מתוכם בני משפחתו של ג'מאל אל-דאלו, בהם אשתו, בנו, אחותו, כלתו וארבעה מנכדיו. כמו כן נהרגו שני שכנים, צעיר בין 18 וסבתו.
בצילום של סוכנות רויטרס, שפורסם בעיתונים רבים בעולם, נראים ארבעת הילדים ממשפחת אל-דאלו שנהרגו בהתקפה: ג'מאל מוחמד ג'מאל אל-דאלו בן ה-6, יוסוף מוחמד ג'מאל אל-דאלו בן ה-4, שרה מוחמד ג'מאל אל-דאלו בת ה-7, והתינוק איברהים מוחמד ג'מאל אל-דאלו, בן פחות משנה. התמונה לא פורסמה בכלי התקשורת בישראל, וגם האירוע סוקר במידה מועטה, פרט לעיתון "הארץ" שפרסם את הידיעה ככותרת ראשית.
בערוץ אל-ג'זירה ובערוצי טלוויזיה נוספים בעולם שודרו תמונות גופותיהם של הילדים, שכובות זו על זו בבית החולים שיפא בעזה. כמו כן שודרו בשידור חי הניסיונות לחלץ ניצולים מבין ההריסות, במהלכם חולצה גופת אחד הילדים. היעד לתקיפה היה כנראה יחיא רביע, איש חמאס הקשור למערך הרקטות המתגורר בשכנות למשפחת אל-דאלו, שלא היה בביתו באותה עת. בתחילה נמסר על ידי דובר צה"ל כי היעד לתקיפה היה אבי המשפחה, ג'מאל אל-דאלו, אך הוברר לאחר מכן שהוא קצין ב שאינו קשור לחמאס.
לאחר התקיפה.
למחרת נערכה הלווייתם של בני משפחת אל-דאלו, ושודרה בערוצי טלוויזיה רבים בעולם, כשבועיים לאחר מכן הגיע ח'אלד משעל לביקור אבלים אצל אבי המשפחה.
בצהרי ה-21 בנובמבר 2012 הוטמן מטען נפץ בקו אוטובוס 142 של חברת דן, שנסע בשדרות שאול המלך בתל אביב. 27 בני אדם נפצעו בפיגוע. דובר חמאס אמר כי הפיגוע הוא בתגובה להרג בני משפחת אל-דאלו בעזה.
ב-19 באוגוסט 2014 נהרג בן משפחה נוסף, רבאח אל-דאלו, בן 18, כאשר מטוס חיל האוויר הטיל על ביתו מספר פצצות במשקל טון כל אחת, בניסיון להרוג את המבוקש מוחמד דף, שלא שהה במקום. בתקיפה נהרגו אחת מנשותיו של דף, בת 27, יחד עם בתם בת ה-3 ובנם, בן 7 חודשים.
דרישות לחקירת העניין.
הפרקליטות הצבאית החליטה שלא להורות על חקירה פלילית לבדיקת התקרית., על החלטה זו נמתחה ביקורת מצד ארגון "בצלם" וארגון Human Rights Watch.
ארגון "בצלם" קיבל גרסה לתקרית מהפרקליטות הצבאית, לפיה נעשה ניסיון לצמצם את הפגיעה באזרחים, אולם "הגורמים המבצעיים לא צפו כי כתוצאה מהתקיפה ייגרם נזק אגבי לאזרחים שלא היו מעורבים בלחימה בהיקף שנטען שנגרם בפועל". על בסיס זה נקבע בפרקליטות כי אין חשד לעבירה פלילית. הארגון מתח ביקורת על החלטה זו, וציין כי לא ברור אילו מאמצים נעשו בזמן האירוע כדי לוודא שבמקום אין אזרחים, וכי אין כל הסבר כיצד התקיפה גרמה לפגיעה כה קשה.