הביצוע הראשון של הסטאבט מאטר של דבוז'אק התקיים ב-23 בדצמבר 1880 בקונצרט של איגוד אומני המוזיקה בפראג. בין המבצעים נכללו הרכב האופרה של התיאטרון הארעי הצ'כי, בניצוחו של אדולף צֶ'ךְ ועם הסולנים אלאונורה אֶרְנבֶּרגוּ, בטי פיבּיש, אנטונין וַאוְורָה וקרל צ'ך. לֶאוֹש ינאצֶ'ק ניצח על היצירה שנה מאוחר יותר, ב־2 באפריל 1882 בברנו, וסמוך לאחר מכן בוצעה היצירה בבודפשט. היצירה בוצעה לראשונה בלונדון בשנת 1883, ושוב ברויאל אלברט הול בשנת 1884, וכך הייתה לגורם מכריע בפריצת הדרך הבינלאומית של דבוז'אק כמלחין.
בישראל בוצעה היצירה, בין היתר, על ידי המקהלה הקאמרית הישראלית טבעון, יחד עם מקהלת הקנטטות מפרייבורג, גרמניה, מקהלת היינריך שיץ, בזאנסון, צרפת, ותזמורת קאמרטה אקדמיקה מפרייבורג, בחודש מאי 2015 בחיפה, בתל אביב ובמעלות, בניצוחה של יעל וגנר-אביטל, ועם הסולנים יסמין לוי-אלנטק, מריון אקשטיין, פיליפ ניקלאוס ופטר שילר.
במאה ה-21 ממשיכה הסטאבט מאטר להיות יצירתו הדתית המפורסמת ביותר של דבוז'אק, והמבוצעת לעיתים הקרובות ביותר.
הוצאות לאור של התווים.
בשנת 1879 הציע דבוז'אק את הסטאבט מאטר שלו למוציא לאור פריץ זימרוק, אבל רק לאחר הצלחת ביצוע הבכורה בפראג בשנת 1880, הצליח לעניין את האחרון בפרסום. זימרוק הציע לשנות את מספר האופוס (אופוס 28) למספר גבוה יותר והיצירה פורסמה לבסוף בשנת 1881 כאופוס 58 של דבוז'אק, על ידי הפירמה של נ. זימרוק. הפרסום כלל את התווים הקוליים בעיבוד לפסנתר של יוסף זובאטי. בשנת 1897 פורסמו התווים מחדש על ידי ג. שירמר ועיבוד זה הוא הבסיס לתווים המוכרים כיום. גרסה מלאה של תווי התזמורת והתוויים הקוליים פורסמה על ידי נוֹבֶלוֹ ושות', במהדורת Original Octavo בשנת 1883.
במחצית השנייה של שנות החמישים של המאה ועשרים, פורסמה הסטאבט מאטר ככרך ll/1 של SAD (Souborné vydání děl Antonína Dvořáka, מהדורה שלמה של יצירות אנטונין דבוז'אק).
בקטלוג התמטי של יצירות דבוז'אק, מאת גָ'רמיל בורגהאוזר, קיבלה הסטאבט מאטר את המספר B.71.
בשנת 2004 פורסמו שתי מהדורות חדשות של הסטאבט מאטר של דבוז'אק:
בשנת 2016 פרסם בית ההוצאה "קארוס" עיבוד של יואכים לינקלמן לסטאבט מאטר של דבוז'אק להרכב קאמרי. התווים הקוליים שפורסמו יחד עם מהדורה זו, היו נוסח מעודכן של העיבוד לפסנתר של יוזף זובטי.
הקלטות.
גרסה משנת 1876 הכוללת שבעה פרקים לרביעייה קולית, מקהלה ופסנתר, הוקלטה בשנת 2009 על ידי סולנים ואנסמבל אָצֶ'נטוּס בניצוחו של לורנס אֶקוילבי, עם הפסנתרנית בריגיטה אֶנגרר.
You Are the Only One
You Are the Only One (בעברית: אתה היחיד) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הרוסי סרגיי לזרב. השיר יצא לאור ב-14 במרץ 2016, וייצג את רוסיה באירוויזיון 2016.
אירוויזיון 2016.
השיר יצג את רוסיה באירוויזיון 2016, שם ניצח במקום הראשון בחצי גמר, וסיים במקום השלישי בגמר.
גרגוריו בניטו
גרגוריו "גויו" בניטו רוביו (; 21 באוקטובר 1946 – 2 באפריל 2020) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת הבלם.
בניטו שיחק לאורך מרבית הקריירה המקצועית בקבוצת ריאל מדריד, והיה שותף להצלחותיה המקומיות בשנות ה-70, בהן שש אליפויות ספרד וחמישה גביעים, וכן להעפלתה לגמר גביע אירופה לאלופות ולגמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
בניטו הלך לעולמו בגיל 73, לאחר שנדבק בקורונה.
קריירת משחק.
בניטו הצטרף לקבוצת הנוער של מועדון הפאר ריאל מדריד ב-1963, כשהיה בן 17. עוד קודם לכן, כנער, עסק בענפי ספורט שונים ובגיל 15 אף היה לאלוף ספרד בגילאי בתי הספר בהטלת כידון.
לקראת עונת , ולאחר שלוש שנים בקבוצת הנוער של ריאל מדריד, הצטרף בניטו בהשאלה לקבוצה השכנה ראיו ואיקאנו, ששיחקה בליגת המשנה, שם החל את הקריירה הבוגרת שלו. הוא שיחק במדיה במשך שתי עונות, אותן סיימה בחלקה העליון של הטבלה, ובסך הכול ערך במדיה 43 הופעות ליגה. הוא נאלץ לקצר את עונתו השנייה במועדון, לאחר שנקרא לשירות צבאי והוצב בעיר סידי איפני שבמרוקו.
בניטו חזר לסגל קבוצת נעוריו לקראת עונת 1969/1970, תחת המאמן מיגל מוניוס. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך כשפתח בהרכב בניצחון 1–6 על אולימפיאקוס ניקוסיה במסגרת גביע אירופה לאלופות. בליגה ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור השביעי של העונה, ב-26 באוקטובר 1969, מספר ימים לאחר יום הולדתו ה-23, כאשר פתח בניצחון החוץ 1–2 על ריאל סוסיאדד. עד לסיום העונה ערך עשרים הופעות ליגה, כאשר ריאל סיימה שישית בלבד בטבלה, אך סייע לה לזכות בגביע המלך הספרדי באותה העונה, לאחר שפתח בכל שלביו המתקדמים של המפעל, כולל בניצחון 1–3 על ולנסיה במשחק הגמר.
בניטו תפס מקום של קבע בקבוצה בשנים הקרובות. במהלך העשור הבא שותף בלמעלה מעשרים הופעות ליגה בכל עונה. כבר בעונה הבאה הגיע עם קבוצתו לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם פגשה ריאל את צ'לסי האנגלית. בניטו פתח במשחק הגמר שהסתיים בשוויון 1-1, לאחר הארכה. יומיים אחר כך, שוב פתח במשחק הגמר החוזר, בו נכנעה ריאל 1–2. בעונת 1971/1972 היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות ספרד, הראשונה מתוך שש זכיות שלו בתואר עם הקבוצה. הוא הוסיף ארבעה גביעים נוספים עם ריאל, כאשר בשתיים מהעונות זכה עם הקבוצה בדאבל.
בשלהי הקריירה, על אף שזכה למספר נמוך של הופעות, המשיך בניטו במדי קבוצת נעוריו, ואף זכה להעפיל עמה לגמר גביע אירופה לאלופות 1981. הוא ערך שלוש הופעות בלבד במפעל באותה העונה, שלושתן בשלבים המוקדמים, ולא נכלל בסגל של המאמן וויאדין בושקוב למשחק הגמר מול ליברפול, שם שוב נכנעה ריאל לקבוצה אנגלית, 1-0 בסיום.
בתום עונת 1981/1982, ולאחר 13 עונות בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, פרש בניטו ממשחק פעיל, עם למעלה מארבע מאות הופעות רשמיות במדי המועדון.
נבחרת ספרד.
בניטו סומן ככישרון בינלאומי מבטיח כבר בשלב מוקדם, וכשהיה בן 21 ייצג את הנבחרת האולימפית של ספרד בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), שם העפילה הנבחרת עד לשלב רבע הגמר.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ערך בניטו ב-9 במאי 1971, תחת המאמן לאסלו קובאלה, כאשר פתח בהרכב בניצחון החוץ 0–2 על במסגרת מוקדמות יורו 1972.
במהלך הקריירה הבינלאומית שלו, שנפרסה על פני שבע שנים, היה שותף בניטו לשני טורנירי מוקדמות אליפות אירופה ולשני טורנירי מוקדמות מונדיאל, אך ספרד כשלה להעפיל לטורניר גדול בתקופתו של בניטו בנבחרת.
בסך הכול ערך בניטו 22 הופעות בינלאומיות במדי נבחרת ספרד.
לאחר הפרישה.
בניטו זכה להוקרה בפרובינציית טולדו בה נולד, כאחד הכדורגלנים הבכירים שהגיעו ממנה. בשנת 2005 נחנך בעיר הולדתו, אל פואנטה דל ארסוביספו, מרכז ספורט עירוני על שמו של בניטו. כמו כן, נחנך בעיר רחוב על שמו.
את שנותיו האחרונות עבר בניטו בבית אבות בעיר מדריד, כשהוא סובל ממחלת אלצהיימר. ב-2 באפריל 2020, הלך בניטו לעולמו בגיל 73, כתוצאה ממחלת הקורונה, לאחר שבית האבות בו טופל נחשף לנגיף במהלך התפרצות נגיף הקורונה בספרד.
סולימאן בן קוטלמיש
סולימאן בן קוטלמיש (טורקית: Kutalmışoğlu Süleyman Şah) (המאה ה-11 המוקדמת – 1086) היה מצביא טורקי אשר מרד בשנת 1060 באימפריית הסלג'וקים והקים את סולטנות רום עם הכיבוש בשנת 1075 של הערים ניקאה (איזניק) וניקומדיה (איזמיט) באנטוליה. שלט בסולטנות רום משנת 1077 ועד לנפילתו ב-1086.
סולימאן היה בנו של קוטלמיש, שנאבק ללא הצלחה נגד בן דודו אלפ ארסלאן על כס האימפריה הסלוג'קית הגדולה. כאשר נפטר קוטלמיש בשנת 1064, סולימאן נמלט עם שלושת אחיו אל הרי שור, ושם חיפש מקלט אצל שבטים טורקמנים החיים מחוץ לגבולות האימפריה. אלפ ארסלאן הגיב בהשקת סדרת משלחות עונש כנגדן. מבין ארבעת האחים, סולימאן בלבד שרד את הפשיטות והצליח לגבש את מנהיגותו בשבטים הטורקמנים.
בשנת 1078 ביקש הקיסר הביזנטי מיכאל השביעי את עזרתו של סולימאן נגד ניקפורוס בוטניאטיס, מפקד הנושא האנטולי של הסלג'וקים, שקרא תיגר נגד הקיסר על כס המלוכה. סולימאן יירט את הכוח הקטן של בוטניאטיס בין קוטיאום לניקאה, ואז שכנע אותו סולימאן להצטרף למרידתו שלו בכך שהציע לו תמריצים עדיפים על אלה של הקיסר. הצעתו של ניקפורוס לשלטון הייתה מוצלחת, ובתמורה לתמיכתם הורשו הטורקמנים של סולימאן להתיישב בצד האסיאתי של הבוספורוס, ליד קונסטנטינופול עצמה.
בשנת 1084 עזב סולימאן את ניקאה והשאיר את אחיו אבו קאסים אחראי. סולימאן הרחיב את ממלכתו, בשנת 1084 הוא כבש את אנטיוכיה והמשיך לטבוח בתושביה עד כניעתם. יתר על כן, אוצרות כנסיית סנט קסיאנוס נגנבו והכנסייה הוסבה למסגד. סולימאן נהרג ליד אנטיוכיה בשנת 1086 על ידי תותוש הראשון, השליט סלג'וקי בסוריה. בנו של סולימאן, קיליג' ארסלאן הראשון, נלכד, ומאליק שאה (הסולטאן הסלג'וקי) העביר אותו לאספהאן כבן ערובה. לא בטוח אם תותוש הרג את סולימאן מתוך נאמנות למאליק שאה הראשון או פשוט לשם רווח אישי. עם מותו של מאליק שאה הראשון, קיליג' ארסלאן הקים מחדש את סולטנות רום.
אנטון דולין
סר אנטון דולין (באנגלית: Sir Anton Dolin; 27 ביולי 1904 – 25 בנובמבר 1983) היה רקדן בלט וכוריאוגרף בריטי.
ביוגרפיה.