בייסבול הוא הספורט המרכזי בעיר. קבוצת הבייסבול של העיר סנט לואיס קרדינלס זכתה ב11 אליפויות והגיעה 18 פעמים לוורלד סיריס, הישג שני רק לניו יורק יאנקיז. קבוצת בייסבול אחרת שנקראה סנט לואיס בראונס שיחקה אף היא בעיר אך עברה לבולטימור והפכה לבולטימור אוריולס. בעבר שיחקה בעיר קבוצת הכדורסל סנט לואיס הוקס שזכתה באליפות NBA אחת לפני שעברה לאטלנטה. בשנים 1995 עד 2015 שיחקה בעיר קבוצת הפוטבול סנט לואיס ראמס וזכתה פעם אחת בסופרבול, ב-2016 עברה הקבוצה ללוס אנג'לס. קבוצת ההוקי קרח סנט לואיס בלוז הצטרפה לליגת ה-NHL בשנת 1967 וזכתה בגביע סטנלי ב-2019.
ספורט אחר הפופולרי בסנט לואיס הוא היאבקות מקצועית. במשך כמה עשורים היו מאות אלפים צופים במופעי היאבקות שבועיים בעיר, אם במופע עצמו או בטלוויזיה.
ערים תאומות.
לסנט לואיס יש 16 ערים תאומות ברחבי העולם:
קישורים חיצוניים.
מוזיאון העיר
פול מקגאן
פול מקגאן (באנגלית: Paul McGann; נולד ב-14 בנובמבר 1959) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה בריטי.
ביוגרפיה.
פול מקגאן נולד בסארי שבאנגליה, משפחתו עברה לליברפול כשהיה ילד. הוא התפרסם כשהופיע בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "The Monocled Mutineer" של ה-BBC. אחר כך שיחק בסרט הפולחן של ברוס רובינסון "וית'נייל ואני" בתפקיד "אני". ב-1989 גילם את אנטון סקרבנסקי בסרטו של קן ראסל "הקשת", עיבוד קולנועי לספרו של ד. ה. לורנס. באותה שנה הופיע בתפקיד הראשי בסרט הישראלי "רחובות האתמול", סרטו של יהודה ג'אד נאמן לצידו אלון אבוטבול.
מאז הופיע לרוב בטלוויזיה בין השאר בסדרת סרטי הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן, ובתפקיד ההתגלמות השמינית של הדוקטור בסרט הטלוויזיה דוקטור הו בשנת 1996, ושוב בסדרה של תסכיתי אודיו בהפקת Big Finish Productions החל משנת 2001. עד שנת 2005 שבה קיבל כריסטופר אקלסטון את תפקיד הדוקטור כשהסדרה חזרה להפקה שנתית סדירה ב-BBC, נחשב מקגאן על ידי מעריצי הסדרה לדוקטור "הנוכחי". מקגאן המשיך לגלם את דמות הדוקטור בתסכיתי אודיו. בנובמבר 2013 חזר מקגאן וגילם את תפקיד הדוקטור בפרק קצר בשם "לילו של הדוקטור", ששודר כקדימון לספיישל חמישים שנה של הסדרה.
עוד השתתף בתפקידי משנה בסרטים אמריקאים כגון "הנוסע השמיני 3" ו"מלכת הארורים". קולו נשמע במשחק הווידאו "Ceremony of Innocence" לצד איזבלה רוסליני ובן קינגסלי.
לפול מקגאן יש שלושה אחים שחקנים, מארק, ג'ו וסטיבן. ב-1995 הופיעו ארבעתם יחד כאחים בסדרת הטלוויזיה "The Hanging Gale" על הרעב באירלנד. הם הקימו להקת פופ שנקראה המקגאנס והוציאו סינגל בשם "הכל מלבד הנער" ( "Everything But The Boy").
סיינט לואיס
קרל פרידריך שינקל
אוסקר נימאייר
אוסקַר ריבֵּיירוֹ דֶה אָלְמֵיידָה נִיֶמַאייר סוֹאַרֶס פִילְיִוֹ (בפורטוגזית: Oscar Ribeiro de Almeida Niemeyer Soares Filho; 15 בדצמבר 1907 - 5 בדצמבר 2012) היה אדריכל ברזילאי, ככל הנראה ממוצא יהודי (להלן), אחד החשובים והמשפיעים ביותר בקרב הזרם המודרניסטי וממשיכיו באדריכלות הסגנון הבינלאומי.
מחלוצי האדריכלים שהשתמשו בבטון מזוין כחומר בנייה עיקרי ופיסולי (כדוגמת לה קורבוזיה השווייצרי).
קורות חיים.
נימאייר נולד בעיר ריו דה ז'ניירו בשנת 1907, ברחוב אשר יישא לימים את שם סבו, ריביירו דה אלמידה. לפי מקורות אחדים הוריו היו יהודים, אבל מרבית המקורות טוענים רק לרמז לשורשים יהודיים. בדומה לרבים מבני תקופתו ממוצא אירופאי בריו, נודע בצעירותו כעלם חסר דאגות וכבן הבוהמה. החל את לימודיו האקדמיים בגיל 21, בשנה בה נשא לאשה את אניטה באלדו, בתו של מהגר איטלקי. נישואים אלו העניקו לנימאייר הצעיר תחושת מחויבות, והביאו אותו לכדי מציאת עבודה וכניסה לאוניברסיטה.
החל לעסוק בטיפוגרפיה תחת חסותו של אביו, לצד התחלת לימודיו ב-"Escola de Belas Artes" (בית-הספר לאמנויות יפות), ממנו בגר בשנת 1934 כאדריכל מהנדס. חרף קשיים כלכליים בחייו, החליט נימאייר לעבוד בלא תשלום בסטודיו של האדריכל הנודע לוסיו קוסטה ושותפו קרלוס לאו, וזאת מתוך אמונה כי הוא יוכל לשפר את המראה הכללי של סביבתו הבנויה, ממנה חש חוסר סיפוק.
בשנת 1945, כאשר כבר נצבר מאחריו מוניטין מסוים כאדריכל מוצלח, הצטרף נימאייר למפלגה הקומוניסטית הברזילאית ונטל בה חלק פעיל. תמיכה נלהבת זו בקומוניזם, עתידה לעלות לנימאייר מחיר רב בהמשך חייו. במהלך המשטר הצבאי הדיקטטורי בברזיל, אשר תפס את השלטון בשנת 1945, נבזז ונפגע משרדו של נימאייר וזה נאלץ לצאת לגלות באירופה. שר התעופה הברזילאי דאז צוטט באומרו: "מקומו של אדריכל קומוניסט הוא במוסקבה". נימאייר אכן ביקר בברית המועצות, שם נפגש עם מספר מנהיגים סוציאליסטים ואף התיידד עם אחדים מהם. פידל קסטרו ציין בעבר: "נימאייר ואנוכי הננו הקומוניסטים האחרונים על גבי כדור-הארץ". בשנת 1963 הוא קיבל את פרס לנין לשלום.
עבודותיו הראשונות.
בשנת 1936 מונה לוסיו קוסטה על ידי שר החינוך, גוסטבו קפאנמה, כאדריכל של בניין משרד החינוך והבריאות בריו דה ז'ניירו. בפרויקט זה נטל חלק נימאייר הצעיר כעובד במשרד. שלוש שנים מאוחר יותר הוביל נימאייר צוות אדריכלים (לוסיו קוסטה, קרלוס לאו, אפונסו אדוארדו ריידי, חורחה מוראירה, ארנאני וסקונצ'לוס, בשיתוף לה קורבוזיה כיועץ), האחראים מטעם משרד החינוך על משימת עיצוב "האדם החדש, ברזילאי ומודרני".
פעילות בישראל.
בתקופת גלותו, ביקר נימאייר בישראל לתקופה קצרה בשנת 1964 בהזמנת איש העסקים יקותיאל פדרמן. בתקופה זו היה מעורב במספר רב של פרויקטים שלמעשה אף אחד מהם לא יצא לפועל על פי תכנונו. בין הפרויקטים שתוכננו על ידי נימאייר בתקופת שהותו בישראל ניתן למנות את אוניברסיטת חיפה (אותה ביצע לבסוף האדריכל שלמה גלעד). תוכנית לכיכר המדינה בתל אביב (אותה ביצעו לבסוף האדריכלים אבא אלחנני וישראל לוטן). "פרויקט נורדיה" - באתר בו נבנה לבסוף "דיזנגוף סנטר" בתל אביב. "עיר הנגב" - שתוכננה כעיר בלב הנגב. "פרויקט פנורמה" בפסגת הכרמל (במקום בו ניצבים כיום מגדלי פנורמה) וכן מספר בתים פרטיים שלא בוצעו.
הערכה.
נימאייר זכה בפרס פריצקר על פועלו בשנת 1988.
חרף היותו מתומכי גישת היוטיליטריאניזם באדריכלות (אשר מיוחס לה על ידי הפוסט-מודרניזם, בין היתר, יצירת אדריכלות מגושמת, קרה ומנוכרת), השמה לעצמה את ערך השימושיות כמחולל העיקרי, אין יצירותיו של נימאייר זוכות לביקורת האופיינית כלפי אדריכלים בני הזרם הנ"ל. על-אף היותו מודרניסט מושבע, בנייניו מאופיינים לרוב בשאר-רוח רב ואף בעלי נטייה לפיסוליות. נטייה בולטת זו לקימורים דינמיים וחושניים ביצירתו, גורמת לעיתים לבנייניו להדמות יותר לפסל או אנדרטה מאשר לבניין מודרניסטי מתקופתו. לצד ההערצה רבה כלפי סגנון ייחודי זה, מבקריו מוצאים במאפיין זה את חולשתו.
דמותו של נימאייר ותרומתו הכבירה להקמת בירת ברזיל, ברזיליה, מתוארים על גבול הפרודיה בסרט הצרפתי משנת 1964, "האיש מריו" (בצרפתית: L'homme de Rio), בכיכובו של ז'אן-פול בלמונדו.
קילוף עור
קילוף עור או בשמו העממי והלועזי "פילינג", הוא הליך קוסמטי בו תאי עור מתים מוסרים מהשכבה העליונה של העור ותאים חדשים נחשפים למתן מראה בריא וצעיר יותר. קילוף עור יכול להתבצע במספר דרכים ביניהם מקלחת פשוטה, סיבון באמצעות לופה, שימוש בחומרים כימיים או קילוף באמצעות לייזר.
היסטוריה.
היסטוריונים מתארים תהליכי קילוף עור שהתבצעו עוד במצרים העתיקה בערך ב-3000 לפנה"ס. נשים מצריות היו מושחות את גופן בחומרים רבים: עור של בעלי חיים ומלח לקילוף מכני של העור וחלב חמוץ ושאריות של ענבי יין לקילוף כימי של העור. בתחילת המאה ה-19 החלו סלוני יופי באירופה וצפון אמריקה לבצע טיפולי קילוף עור ללקוחותיהם באמצעות "נוסחאות סודיות" שהיו כנראה חומצות מוחלשות ממקור צמחי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלו רופאים לבצע טיפולי קילוף עור מבוססי חומצת פנול וחומצת אצטט-טרי-כלורית (TCA). לבסוף, בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו רופאים להשתמש בלייזר בטיפולי קילוף עור כתחליף לטיפול בחומצות.
סוגים של קילוף עור.
ניתן לחלק את פעולת קילוף העור לארבעה סוגים:
קילוף מבוסס חומרי טבע.
קילוף מבוסס חומרי טבע או בשמו העממי "פילינג טבעי" הוא טיפול הכרוך במריחת חומרים ממקור אורגני ו/או מינרלי על העור. חומרים אלו יכולים להיות בעלי אפקט מכני של גירוד העור (כמו גרגירים) או חומצות המסירות את שכבות העור העליונות (חומצות מהצומח). סוגי הפילינג הטבעי הם:
קילוף כימי.
קילוף כימי או "פילינג כימי" הוא טיפול הכרוך בשימוש בחומצות כימיות כגון חומצת פנול וחומצת אצטט-טרי-כלורית (TCA). טיפולים אלו יוצרים כוויות בדרגות קלות עד דרגה שתיים וגורמות לגוף לקלף מעליו את שכבות העור תוך יצור שכבות חדשות (שוב, בדומה לכווייה).
חסרונות.
מכיוון שהליך יצירת כוויות הוא עדין ובעל סיכונים רבים, ההמלצה הגורפת היא שימוש חובה במקדם הגנה על בסיס קבוע בשעות היום והימנעות ככל הניתן לחשיפה לשמש לאחר ביצוע של פילינג מסוג זה לצמיתות. לאחר טיפול מסוג זה מערכת ההגנה החיסונית של העור נפגעת והיא נעשית חלשה וחשופה לקליטת זיהומים ברמה גבוהה יותר. בהתאם לכך, השימוש על בסיס קבוע בתכשירי הגנה הם בגדר חובה על מנת למנוע זיהומים ומניעת פיגמנטציה.
יתרונות.
יתקבל גוון אחיד יותר לעור, מראה עור מלוטש ומעודן. טיפול מסוג זה יגרום להאטת ההזדקנות הביולוגית של העור ולתיקון של פגמי עור קלים.
הסתייגות מTCA בעולם.
בחלק ממדינות העולם חדלו משימוש בחומצות TCA. מגמה זו נובעת מכניסת מכשירי הלייזר ובין היתר במדינות עם אוכלוסייה בעלי פיגמנט כהה.