הפרס חולק על ידי מנהלת הליגות לכדורגל וחברת וואווי החל מנובמבר 2015, והזוכה הראשון היה שלומי ארבייטמן אז כדורגלן הפועל באר שבע. שיאן הזכיות הוא עומר אצילי עם שש זכיות
הזוכים בפרס.
שיאני הזכיות.
להלן טבלת השחקנים שזכו בתואר זה:
רדחוב
מחסור בויטמין B12
הרכבת הקלה בבאר שבע
הרכבת הקלה בבאר שבע היא מערך תחבורה ציבורית עתידי להסעת המונים בבאר שבע באמצעות רכבת קלה.
היסטוריה.
תוכנית להקמת רכבת קלה בבאר שבע עלתה לראשונה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, במסגרת תוכנית המתאר החדשה של העיר, שהייתה מיועדת להפוך אותה ל"מטרופולין הרביעי של ישראל". ב-13 בינואר 1998, חתמו שר התחבורה, יצחק לוי, שגריר הולנד בישראל, ואן הלנבירג-הובר וראש עיריית באר שבע, דוד בונפלד, על הסכם לתכנון רכבת קלה בבאר שבע על ידי חברת התכנון ההולנדית לוג'יטק. ביוני 1999, הודיע ראש עיריית באר שבע, יעקב טרנר, כי הרכבת הקלה בבאר שבע תחל לפעול בשנת 2003. בין השאר נבדקה האפשרות לבצע את הפרויקט במימון של משקיעים פרטיים. בדיקה נוספת שנערכה אז, העלתה כי אין כדאיות כלכלית לפרויקט נוכח נפח הנוסעים הקטן יחסית באותם ימים בתחבורה הציבורית ולכן התוכנית הוקפאה.
במאי 2008 הודיעו משרדי האוצר והתחבורה כי הם שוב בוחנים הקמת רכבת קלה בבאר שבע.
ב-12 בינואר 2016 הכריזו שר התחבורה, ישראל כ"ץ, וראש עיריית באר שבע, רוביק דנילוביץ', על הכוונה להתחיל בתכנון רכבת קלה שתשרת את תושבי באר שבע והיישובים הסמוכים לה. כמו כן, הכריז כ"ץ כי הרכבת תיקרא בשם "רכבת דנילוביץ'", על שם יוזם הרעיון, רוביק דנילוביץ'. עלות ההקמה תהיה בין 3 ל-5 מיליארד שקלים.
ב-29 בינואר 2018 החלו עבודות התכנון, בשיתוף עיריית באר שבע, משרדי האוצר והתחבורה, וחברת נתיבי איילון.
בדצמבר 2020 התפרסם כי משרד האוצר אישר תקציב של 30 מיליון ש"ח לתכנון הרכבת הקלה.
בפברואר 2021 פורסם כי משרד התחבורה החל לקדם את התוכנית, באמצעות חברת נתיבי ישראל, לאחר שהושגו הסכמות בין המשרד למשרד הביטחון בנוגע למערך התחבורתי שישרת את החיילים בקריית המודיעין שתקום בליקית. במסגרת זו מתוכנן להקים קו שיחבר בין קריית המודיעין שתקום בליקית לבין באר שבע, ויעבור במסלול סיבובי בעיר.
ב-6 באוקטובר 2021 פורסם כי התקיימה ישיבה ההתנעה הראשונה של הפרויקט בוועדה לתשתיות לאומיות. תוואי הקו הראשון של הרכבת הקלה יהיה באורך של כ-25 קילומטרים והקמתו צפויה להסתיים בתוך כעשור.
תוואי הרכבת.
נכון לשלבים המוקדמים של התכנון, צפויים שני קווים. הראשון יחל בשכונת רמות, ימשיך בשכונה ד', יעבור על רובו של רחוב רגר, ויסתיים בשכונת נווה זאב. השני יתחיל בשכונת נחל עשן, יעבור בשכונת י"א, יפגוש את הראשון בקרבת קניון הנגב, ויסתיים באזור התעשייה עמק שרה. הקווים יעברו בין היתר גם בסמוך לתחנה המרכזית, בית חולים סורוקה והעיר העתיקה ובשכונות הפרוורים הדרומיים של העיר - נחל בקע ונווה נוי. בנוסף מתוכנן קו נוסף של רכבת קלה באורך של כ-25 קילומטרים לקריית המודיעין המתוכננת בליקית, שיחבר בין מחנה הצבא לבאר שבע. על פי התכנון הקו יעבור בבאר שבע במסלול סיבובי ויחלוף בין השאר בתחנות הרכבת באר שבע מרכז ובאר שבע האוניברסיטה, בבית חולים סורוקה, ובעירייה, ומלבד בסיס המודיעין בליקית יחלוף גם בעומר ובמיתר.
ראדיחוב
רכבת דנילוביץ'
קוליקיב
קוּליקִיב (נקראת גם קוּלִיקוֹב, באוקראינית: Куликів; בפולנית: Kulików, ביידיש: קוליקאוו) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
לקוליקיב הוענקו זכויות עיר בשנת 1431, ועד אז נקראה בשם בושץ'. מהמחצית השנייה של המאה ה-17 היה היישוב בבעלות משפחתו של המלך יאן סובייסקי, ולאחר מכן היה בבעלות משפחת רדזיביל.
במאות ה-17 וה-18 נודע היישוב בשל תעשיית האריגה שבו. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בתחילת המאה ה-20 נודעה העיירה בשל הלחם המיוחד שנאפה בה, אשר שווק בלבוב.
יהודי קוליקיב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1544, אך יישוב זה נקטע במהלך פרעות ת"ח ות"ט. במחצית השנייה של המאה ה-17 שוקמה הקהילה בעיירה, ונבנה בה בית כנסת.
בדיחה אידית מפורסמת הייתה נפוצה לגבי היהודים המתווכחים על חשיבות קהילתם או מנהיגם, והביטוי לנושא של מה בכך היה: "ער קלערט צי קוליקאווער בייגל, זענען גרוסער פון די לעמבערגער" (הוא בודק אם הבייגל של קוליקוב נראה גדול יותר מזה של למברג-לבוב). הביטוי גם מזלזל בייחוד שהחשיבו סוחרי הלחם המיוחד של קוליקוב שרובם היו יהודים.
רבנים מפורסמים כיהנו בקהילה זו וביניהם הרב שלמה קלוגר והרב נתן הלוי רוזנפלד מחבר סדרות הספרים 'אמרי בינה' (על שם אשתו).
בעת פרעות תרפ"ט בארץ ישראל, נאמו בבית הכנסת והספידו את ההרוגים רבה הראשי של העיירה, הרב נתן רוזנפלד, נכדו של מחבר 'אמרי בינה', וכן נציג הציונים בעיירה וראש הקהילה עוה"ד הד"ר גרוסבארד. הרב רוזנפלד היה רבה האחרון של העיירה ונספה יחד עם משפחתו וקהילתו בשואה. ד"ר גרוסבארד שרד את השואה ולאחריה מסר עדות על קורות יהודיה ליד ושם.
העיירה שימשה כמקום האספה של ועד ארבע ארצות עבור מנהיגי יהודי גליציה (ובירתה לבוב), שנקראה אז מדינת-רייסן. באסיפות אלו היו שלושה נציגים ליהודי העיר ברוד, ונציג אחד לכל אחת מהעיירות הבאות: רוהטין, בוצ'אץ', סטרי, בורו-הודצני וזלוטשוב.
המשכיל, שמשון בלוך נולד, למד וחי בעיירה זו, בתקופות בהן היה בקשר עם נחמן קרוכמל. בשנים אלו חי בעיירה בעוני רב ובדוחק ותיאר את קשייו.
במהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, וזו הגיעה בתחילת המאה ה-20 ל-1,211 איש. לאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-600 יהודים, קרוב לרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ביום ראשון ד' בתמוז תש"א ה-29 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וב-1 ביולי 1941 ו' בתמוז תש"א, תקפו שוטרים אוקראינים בליווי הצבא הגרמני את יהודי העיירה, וביצעו בהם מעשי התעללות ושוד. כ-100 שוטרים גרמנים שהגיעו כעבור מספר ימים לעיירה לשם חופשה, ביצעו גם הם מעשי התעללות, רצח ושוד בקרב יהודיה, ובהמשך, הוטל על הקהילה לשלם סכום כופר גבוה לשלטונות. בד בבד, יודנרט אשר מונה בעיירה נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים, שחלקם הוחזקו בתנאי רעב ועינויים בשני מחנות עבודה, בכפרים הסמוכים ויסנבורג וצ'ורטקוב, תוך רצח רבים מהם.
בחורף 1941–1942 מתו רבים מיהודי העיירה ברעב. בשל סמיכות העיירה למסילת הברזל, הגיעו אליה לא אחת יהודים שהצליחו להימלט מקרונות הרכבת העמוסים שעשו דרכם למחנה ההשמדה בלז'ץ מרחבי גליציה.
ב-25 נובמבר 1942 שולחו כל עובדי הכפייה היהודים מהעיירה בעגלות ללבוב, וממנה הועברו לבלז'ץ. יתר יהודי העיירה גורשו ב-כ' וכ"א בכסליו תש"ג, ה-29 וה-30 בנובמבר 1942 לגטו ז'ולקייב (זולקווא). במהלך השנה שלאחר מכן סבלו תושבי הגיטו מתנאי הרעב וממגפה שבשיאה המיתה כ-20 איש ביום. כשנה לאחר הגעתם, ביום חמישי י"ח באדר ב' תש"ג (ארבעה ימים לאחר חג הפורים), 25 במרץ 1943, הובלו כל יושבי גטו זה למעט 100 יהודים שהושארו לעבודות דחק, אל היער הסמוך ושם נורו לתוך בורות הריגה שהוכנו לכך מראש. מיהודי העיירה שרדו את השואה בודדים בלבד.
לאחר השואה ובשנות השלטון הסובייטי, נבנו בתים על בית הקברות היהודי במקום והמצבות נשדדו. בית הכנסת המרכזי נותר על כנו, הפך לבית פרטי, ותועד בידי מספר קבוצות, ביניהם תלמידי בצלאל.
שם המשפחה קוליקוב, ילידי עיירה זו או יוצאיה נפוץ בקרב יהודים בולטים וביניהם
קוליקוב
רובופסיכולוגיה
אלסנדרו שופף
אלסנדרו שופף (בגרמנית: Alessandro Schöpf, נולד ב-7 בפברואר 1994 באומהאוזן שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בארמיניה בילפלד מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת אוסטריה בתפקיד הקשר.
קריירת מועדונים.
שופף שיחק במועדוני הנוער האוסטרים SV לנגנפלד ו-AKA טירול, ובשנת 2009 הצטרף לבאיירן מינכן בגיל 15. שופף שיחק בקבוצות הנוער של באיירן מינכן, ובקיץ 2012 עבר לקבוצת המילואים. את הופעת הבכורה ערך בליגה הבווארית האזורית מול קבוצת המילואים של אאוגסבורג, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1. בעונת 2012/13 הופיע שופף 28 פעמים בקבוצת המילואים, וסייע לה לסיים במקום השני שאינו מקנה עליית ליגה, כשהוא מבקיע 11 שערים. בעונת 2013/14 הבקיע שופף 11 שערים ב-34 הופעות, והוביל את קבוצת המילואים של באיירן מינכן למקום הראשון בליגה הבווארית האזורית, אך הקבוצה הפסידה בפלייאוף העלייה לפורטונה קלן בשערי חוץ, ולא עלתה אל הליגה השלישית. בנובמבר 2013 הוחתם שופף על חוזה בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן ביחד עם יוליאן גרין, אך הוא לא שיחק דקה בקבוצה הבכירה, והמשיך לשחק בקבוצת המילואים.
בקיץ 2014 חתם שופף בנירנברג, שזה עתה נשרה מהבונדסליגה. את הופעת הבכורה בקבוצה ערך בניצחון 0–1 על ארצגבירגה אוה במחזור הפתיחה. עם זאת, נירנברג כשלה במשימתה להעפיל בחזרה אל הבונדסליגה. סך הכול שופף שיחק בנירנברג במשך עונה וחצי, והבקיע 11 שערים ב-51 הופעות.
בינואר 2016 חתם שופף על חוזה בשאלקה 04 עד ליוני 2019. בפברואר 2016 הבקיע שופף את שערו הראשון במדי שאלקה, כאשר כבש את השער השלישי בניצחון 0–3 על וולפסבורג במשחק ליגה.
ב-19 ביולי 2021 חתם שופף בארמיניה בילפלד לשנתיים.
קריירה בינלאומית.