אחרי המלחמה קיבלה אלסי מספר תוארי כבוד, ביניהם תואר מאקדמיית מדעי הרוח בצרפת ב-1965 ומדליית אריסטיד בריאן מהאקדמיה האירופאית בשנות ה-70 ופרס "האומץ לעזור" מהליגה נגד השמצה. לדברי נורמן ליפטון, כותב ועורך עצמאי, המשפחה לא רצתה פרסום על הפעולות ההרואיות שלה. רק אחרי שבן המשפחה האחרון נפטר פורסם סיפורה של רכבת החופש.
טרנסג'דריות ודת
ניצולת שואה
רמון סבינק
רמון סבינק (בצרפתית: Raymond Savignac, לעיתים מקוצר כ-Savignac) (נולד ב-6 בנובמבר 1907 בפריז והלך לעולמו ב-31 באוקטובר 2002 בגיל 94 בטרוביל (נורמנדי) הוא מעצב גרפי צרפתי, הידוע בשל הפוסטרים המסחריים אותם עיצב. עבודתו מאופיינת בפשטות הומוריסטית.
סבינק הוא אוטודידקט, החל לעצב פוסטרים בהדרכתו של קסנדרה . הוא זכה לפרסום עבור פוסטר יופלה. פוסטר ידוע אחר שלו הוא "La Guerre des boutons" (מלחמת הבוטונס).
ב-1949 הוצגה עבודתו של סבינק לצד מעצב הפוסטרים ברנר וילמן בגלריה לאמנות יפה בפריז.
תצוגת קבע של עבודתו מוצגת במוזיאון מונטבלו בטרוביל, שם התגורר בשנותיו האחרונות. על שמו נקרא חוף ים. רבים מהפוסטרים שלו מתארים את נורמנדי ומוצגים בה. בסביבותיה של העיר מוצגים גם ציורי הקיר שלו.
פר קירקבי
פר קירקבי (בדנית: Per Kirkeby; 1 בספטמבר 1938 - 9 במאי 2018) הוא צייר, פסל, משורר ובמאי קולנוע דני.
ביוגרפיה.
פר קירקבי נולד בקופנהגן, דנמרק; בוגר לימודי גאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן (1964). עד לפני שסיים את לימודי הגאולוגיה למד בבית הספר הניסויי לאמנות Eks-skolen ועבד כצייר, פסל, סופר ואמן ליתוגרפיה, תחומים בהם הוא דבק מאז ועד היום. גאולוגיה וטבע הן תמות המהוות חלק נכבד מאמנותו של קירקבי.
ב-1974 הציג בגלריית מייקל ורנר בקולון (עדיין מייצגת אותו בגרמניה, בריטניה וארצות הברית) ופרסם את הספר Fliegende Blätter. ב-2005 הציג תערוכת יחיד במוזיאון פוקוואנג שבאסן. ב-1982 הציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית ואן אבסמיוזיאום באיינדהובן שבהולנד.
ב-1988 פרסם ספרי מאמרים על פיקאסו, מאנה ודלקרואה.
הוא לקח חלק בביאנלה של ונציה בשנים 1976, 1980, 1993, 1997 ו-2005.
ב-1999 עיצב את התפאורה לאגם הברבורים עבור ניו יורק סיטי בלט. ב-2007 עיצב את התפאורה והתלבושות של "רומיאו ויוליה" עבור ניו יורק סיטי בלט, הציג תערוכה גדולה ראשונה במוזיאון לאמנות מודרנית שנחאי זנדאי בסין ואת תערוכת "פר קירקבי" במועדון האמנות של שיקגו.
ב-2008 הוצגה תערוכת "רטרוספקטיבה לפר קירקבי" במוזיאון לואיזיאנה לאמנות מודרנית בקופנהגן, דנמרק.
ב-2009 הוצגה תערוכת "רטרוספקטיבה לפר קירקבי" מוזיאון טייט מודרן בלונדון.
עבודתיו הוצגו בתערוכות חשובות ומהוות חלק מאוספים ציבוריים מרכזיים כמו גלריית טייט, לונדון; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק; המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק; מרכז ז'ורז' פומפידו, פריז. קירקבי כיהן כפרופסור באקדמיה לאמנות בקרלסרוהה (1978-89) ובפרנקפורטר שטדלשול (2000-1989).
ב-2013 נפל ונחבט בראשו וספג פגיעה מוחית; ב-2015 הודיע שבעקבות התאונה הפסיק ליצור.
ב-2005 נשא לאישה את מארי אן דוס יונגרסן, ארכיטקטית בעלת שם מקופנהגן עליה כתב. כיום הוא מתגורר בפרוורי קופנהגן, בפרנקפורט ובאיטליה.
סוקרטיס פאפאסטאטופולוס
אליפות ארץ ישראל באתלטיקה 1945
אליפות ארץ ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בין התאריכים 12 - 13 במאי 1945.
ז'אן קרזו
ז'אן קרזו (Jean Carzou; בארמנית: Ժան Գառզու; 1 בינואר 1907 – 12 באוגוסט 2000) היה אמן, צייר ומאייר צרפתי-ארמני שעבודתו עיטרה את הרומנים של ארנסט המינגוויי, ארתור רמבו, אז'ן יונסקו ואלבר קאמי.
ביוגרפיה.
קרזו נולד בשם קרניק זולומיאן (בארמנית: Գառնիկ Զուլումեան) בחלב, סוריה, למשפחה ארמנית. לימים קרזו יצר את שמו מההברה הראשונה של שמו הפרטי ושם משפחתו, להן הוסיף את שם החיבה הפריזאי ז'אן. הוא רכש את השכלתו בקהיר, מצרים ועבר לפריז ב-1924 על-מנת ללמוד ארכיטקטורה.
הוא החל לעבוד כמעצב תפאורה לתיאטרון, אולם נוכח לדעת כי הוא מבכר ציור.
ב-1952 עיצב תלבושות ל-Les Indes Galantes של ז'אן-פיליפ ראמו באופרה של פריז. עבודותיו הבאות היו עם Le Loup (1953) ל"בלטים" של רולאן פטי, ז'יזל (1954) ו"עתליה" (1955) באופרה ובקומדי פרנסז.
בהיותו בן שמונים ואחת השלים את ציור קירותיה של הקפלה בעיר מאנוסק (Manosque) שבפרובאנס.
קרזו היה חבר המכון של צרפת, נבחר לאקדמיה לאמנויות היפות, אליה נכנס במקומו של הצייר ז'אן בושו שהלך לעולמו ב-1977. הוא זכה באות מסדר ההצטיינות הלאומי של צרפת.
יוזף בויס
יוזף היינריך בויס (בגרמנית: Joseph Heinrich Beuys, 12 במאי 1921 קרפלד - 23 בינואר 1986 דיסלדורף) היה אמן חזותי גרמני שפעל במערב אירופה ובאמריקה, אמן "הפלוקסוס הגרמני", המיצג וההפנינג, פסל, גרפיקאי, תאורטיקן ומחנך של האמנות.
יצירתו הרחבה התבססה על מושגים של הומניזם, על פילוסופיה חברתית ועל אנתרופוסופיה. שיאה ב"הגדרתו הנרחבת של האמנות" וברעיון ה"פיסול החברתי" (sozial Plastik) כ"יצירה של אמנות כללית" (Gesamtkunstwerk), בה ראה כלי בעיצוב החברה והמדיניות. בויס לקח חלק בדיונים פומביים רבים במגוון רחב של נושאים שכללו מגמות פוליטיות, אקולוגיות, חברתיות ותרבותיות. הוא נחשב לאחד האמנים המשפיעים ביותר של המחצית השנייה של המאה ה-20 ואחד מגדולי "אמני הפעולה" של המאה ה-20. בויס נחשב לאחד מנציגיו הבולטים של הפוסטמודרניזם. אחד הביוגרפים שלו הגדיר אותו כ"מתחרה אידיאלי לאנדי וורהול".
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
יוזף בויס נולד בקרפלד כבנם של יוזף יאקוב בויס (1958-1888), סוחר, ושל יוהאנה מריה מרגרטה הילזרמן (1974-1889). הוריו עברו מגלדרן לקרפלד בשנת 1910 ובויס נולד שם ב-12 במאי 1921. בסתיו באותה שנה עברה המשפחה לגור בקלווה, עיר תעשייתית באזור הריין התחתי קרוב לגבול עם הולנד. שם למד בויס בבית ספר עממי קתולי (Katholische Volksschule) ואחר כך בתיכון - הגימנסיה הממלכתית קלווה (Staatliches Gymnasium Cleve, הנקראת כיום הגימנסיה ע"ש פרייהר פון שטיין. מוריו התרשמו מכישרונו לציור. בו זמנית קיבל בילדותו שיעורי פסנתר וצ'לו. הוא ביקר מספר פעמים בסטודיו שפתח בעיר הצייר והפסל הפלמי אשיל מורטחאט. כנער התעניין בויס גם בהיסטוריה ובמיתולוגיה הצפונית ובמיוחד במדעי הטבע.
הוא קרא גם הרבה ספרי אמנות, ספריו של מייסד האנתרופוסופיה, רודולף שטיינר, יצירותיהם של שילר, גתה, נובאליס וספריו של שופנהאואר, ספרי רפואה, ביולוגיה וזואולוגיה. כפי שסיפר מאוחר יותר, כשב-19 במאי 1933 ארגנו הנאצים טקס של שריפת ספרים בקלווה, בחצר בית הספר, הוא הציל מהלהבות את הספר "Systema Naturae" (בתרגום - "מערכת הטבע" או "שיטת הטבע") מאת קארולוס לינאוס.
ב-1936 התקבל בויס בארגון היטלר יוגנד ("הנוער ההיטלראי") שכלל באותה תקופה את רוב רובם של הילדים והנוער ושהחברות בו הפכה לחובה מאוחר יותר באותה שנה. הוא בגיל 15 השתתף בספטמבר 1936 באספת הארגון בנירנברג. אחרי ששקל בילדותו ללמוד רפואה בשנות בית הספר האחרונות, אולי בהשפעת פסליו של וילהלם להמברוק החליט להיות פסל. בסביבות שנת 1939 עבד בקרקס סמוך בהדבקת מודעות על בעלי חיים וכמטפל בהם. באביב 1941 סיים את לימודי התיכון ובחינות הבגרות.
שנות מלחמת העולם השנייה (1945-1941).
בשנת 1941 התנדב בויס לחיל האוויר של גרמניה הנאצית, הלופטוואפה. גרמניה נמצאה במלחמה החל מספטמבר 1939, השירות הצבאי היה חובה, אולם באמצעות התנדבות הייתה אפשרות להשפיע על שיבוץ. בויס החל את אימונו הצבאי כאלחוטן אוויר תחת הדרכתו של היינץ זילמן בפוזן (כיום פוזנן) ושניהם נכחו בהרצאות לביולוגיה ולזואולוגיה באוניברסיטת פוזנן שעברה באותה תקופה רה-גרמניזציה. ב-1942 הוא שהה בקרים והיה חבר בצוותים של מפציצי קרבי. החל מ-1943 נשלח כתותחן אחורי על מפציצי צלילה מסוג יונקרס 87 "שטוקה" שבסיסם היה בהתחלה בקניגרץ ואחר כך בחוף המזרחי של הים האדריאטי. נשמרו מאז רישומים וציורים שכבר אז היה בהם צביון סגנונו האופייני.
ב-16 במרץ 1944 התרסק מטוסו של בויס בחזית קרים, קרוב לזנמיאנקה (אז "פרייברג"). בתקופה זו נוצר המיתוס שהפיץ על הצלתו בידי טטרים מקרים שעטפו את גופו המרוסק בשומן חיות והאכילוהו וטיפלו בו עד שהחלים. לפי הרישומים המסודרים, בויס ניצל בידי הקומנדו הגרמני וכלל לא היו טטרים ביישוב שבו נמצא. בויס הובא בידי חיילים גרמנים לבית חולים צבאי, שם אושפז למשך 3 שבועות בין 17 במרץ ל-7 באפריל 1944.
הסיפור הבדוי, שגם נכלל באוטוביוגרפיה שלו, תואם את תפיסתו ויצירתו. האמן בויס השתמש בסיפור על הצלתו, לכאורה, כמיתוס בראשיתי בעל עוצמה בעיצוב זהותו האמנותית כשהוא סיפק גם מפתח לשימושו בחומרים בלתי קונבנציונליים, שביניהם מקום מרכזי תופסים הלבד והשומן.
על אף פצעיו באוגוסט 1944 נשלח בויס לחזית המערבית כחלק מיחידת צנחנים עם ציוד ואימון לקויים. כשהוא נפצע יותר מחמש פעמים בקרבות זכה בתג פצוע עשוי זהב. יום אחרי הכניעה ללא תנאים של גרמניה ב-8 במאי 1945 נפל בויס בשבי בקוקסהאפן והובא למחנה שבויים בריטי. משם שוחרר ב-8 באוגוסט באותה שנה. הוא חזר לבית הוריו שעברו לפרבר של קלווה.
המשך לימודיו והתחלת הקריירה האומנותית.