הצלחתו הראשונה בתחום זה היה הקומדיה-מעשייה "Melodien der blev væk" (המנגינה שנעלמה) שהוצגה בשנת 1935 בתיאטרון הקברט הקטן רידרסאלן. במחזה הזה, המתוכנן תחילה כבלט, ושהורכב מ-21 תמונות-מערכונים, הפך לפופולרי מאוד והוצג 594 פעמים ברצף. הוא המתמקד בבלבול הרוחני שבחברה הטכנולוגית, ובשאיפות לאמנציפציה של "האדם הקטן", הכניס אבל חידושים ששברו את דפוסי המחזאות הקלאסית הדנית. הוא השתמש בה בפעלולי במה, ביסודות סמליים ופנטומימיים, לא מילוליים ולא ריאליסטיים, בהשראת מופעי הבלט. כמה מפזמוני המחזה כמו "השיר על אודות לארסן" (המסמל את שמחת החיים) למילים של סוון מלר כריסטנסן ולחנם של ברנהרד כריסטנסן והרמן קופן הפכו ל"קלאסיקה". ב-1936 הוצגה קומדיה זו גם ב-Arts Theatre בלונדון.
גם מחזהו השני, Eva aftjener sin Barnepligt (1936, חווה משרתת בילדות חובה) משקף את התחשבנותו של המחבר עם החשיבה, המוסר, החינוך והמנהגים של מעמד הביניים בתקופתו.
חווה, אם האנושות, היורדת מתוך תמונה במוזיאון והופכת לילדה בחיקה של משפחת ארנסט המכובדת מורדת לבסוף ברודנות הערכים הכובלים שלה.
בימי הכיבוש הנאצי וגם לפניו הביע אבל במחזותיו רעיונות של מחאה נגד חוסר החופש.
בשנת 1939 הוצג לראשונה המחזה Anna Sophia Hedwig (אנה סופיה הדוויג) בעל מסר אנטי פאשיסטי ואנטי-רודני, כתוב ככל הנראה בהשראת מלחמת האזרחים בספרד. המחזה מחייב את השימוש במאבק אלים נגד הרודנות ומבקר את ההומניזם הפאסיבי. ברוח דומה כתב אבל גם את המחזות "Judith" (המושפעת על ידי המחזה "יהודית" מאת ז'ירודו ו- "Dronning gaar igen" משנת 1943 על משפחה דנית תחת הכיבוש הנאצי.
בשנים 1941–1949 ניהל אבל את גני טיבולי בקופנהגן.
ב-1946 מתח המחזה Silkeborg בקורת על הפסיביות וההשלמה ששלטה בקרב הציבור הדני מול הכיבוש הנאצי בארצו.
אחרי המלחמה השתמש אבל במחזותיו ביסודות מיסטיים מורכבים, במשלים ("פרבולות") ובסמלים.
ב-1947 הועלתה על הבמה הדרמה האלגורית Dage paa en sky (ימים על ענן) המזהירה מפני סכנת המלחמה הגרעינית. העלילה מתרחשת בעולם האלילות יווניות שבאולמיפוס ובמוחו של מדען אובדני.
יצירה ידועה אחרת של אבל היא מחזה-החלומות Den blå pekingeser ("הפקינז הכחול", 1954) המתרחש גם הוא בראשו של אדם, בזמן שאהובתו לשעבר מאוימת במוות. מסר המחזה הוא לשבור את הבדידות ולהשלים עם החיים.
הדרמות Andersen eller hans livs eventyr (אנדרסן או הרפתקת חייו) (1955) ו-Kameliadamen (1959) (הגברת עם קמליות, גרסה אישית לפי המחזה של אלכסנדר דיומא הבן) ו-Skriget (הצעקה) (1961) טעונות השקפה פסימית. עלילת המחזה "הצעקה" מתרחשת בארבע רמות שונות - אגדית (שבה צפורים מדברות בצריח של כנסייה), של חיי יום-יום, סוריאליסטית, וביבלית-תנ"כית.
אבל נפטר בקופנהגן בגיל 59 בשנת 1961. הוא הובא לקבורה בבית הקברות אסיסטנס בנרברו.
מורשתו.
אבל הוערך כמחדש של התיאטרון הדני ועל גישתו האנטי-פאשיסטית.
למחזותיו שלושה נושאים מרכזיים: סאטירה של החיים והערכים הבורגניים (המוסכמות וה"כבוד" "המחניקים אל ספונטניות, מקוריות ושמחת חיים"), בקורת על הנייטרליות הפוליטית או האדישות והפאסיביות המוסרית ובאותו זמן קריאה להתנגדות אקטיבית לכוחות הדיכוי והרודנות, הוקעת הקור הרגשי וחוסר הסולידריות עם אחרים אצל אקדמאים מסוימים והאמונה שאת החום הרגשי והסולידריות ניתן למצוא יותר אצל האנשים הפשוטים.
אחרי המלחמה היו שהאשימו אותו כי היה "חבר לדרך" של הקומוניסטים וקיבל בקורות על היות מחזותיו מסובכים ומסורבלים מדי.
הביקורות ואכזבתו מהמחנה השמאלי בזירה הפוליטית הביאו לבידודו. עדיין הוא נחשב לפורץ דרך בתולדות התיאטרון הדני בתקופה שבין מלחמות העולם.
המבקרים השוו אותו יצירתו באותן שנים למחזות של מחברים צרפתים כמו ז'אן ז'ירודו וז'אן אנוי. הוא השאיר גם מחזות זמר ותסריטים לסרטים.
ג'יימס אדוארדס
ג'יימס בורוז אדוארדס (באנגלית: James Burrows Edwards; 24 ביוני 1927 - 26 בדצמבר 2014) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האנרגיה של ארצות הברית בקבינט של ארצות הברית, בממשלו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן. אדוארדס היה הרפובליקני הראשון שכיהן כמושל קרוליינה הדרומית מאז תקופת השיקום.
ראשית חייו.
ג'יימס אדוארדס נולד ב-24 ביוני 1927 בעיר הות'ורן שבפלורידה. שירת בצי הסוחר של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן שירת בכוחות מילואים של צי ארצות הברית. אדוארדס קיבל תואר ראשון ב-1950 ממכללת צ'ארלסטון, שם היה חבר באחוות פי קפא פאי. הוא קיבל תואר D.M.D (דוקטור לרפואת שיניים) ב-1955 מאוניברסיטת לואיוויל, והתמחה ברפואת שיניים באוניברסיטת פנסילבניה. ב-1960 שב אדוארדס לצ'ארלסטון, שם הקים קליניקה לעיסוק מעשי ברפואת שיניים ועסק בכירורגיית פה ולסת. לאחר מכן החזיק במגוון רחב של תפקידים הקשורים לרפואת שיניים בקהילתו.
קריירה פוליטית.
ב-1970, נבחר אדוארדס ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית בדרום מחוז הקונגרס הראשון של קרוליינה הדרומית. הוא תמך בחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-2 של קרוליינה הדרומית אלברט ווטסון בבחירות לתפקיד מושל המדינה. אדוארדס טען כי יריבו הדמוקרטי של ווטסון, ג'ון ווסט, פעל באופן חשאי ב-1969 נגד מינויו של קלמנט היינסוורת' מקרוליינה הדרומית לבית המשפט העליון של ארצות הברית. מועמדותו של היינסוורת' נכשלה בהצבעה בסנאט של ארצות הברית, ברוב של 45–55, בעקבות טענה כי לכאורה ציירו את היינסוורת' כמתנגד לאיגוד עובדים ולזכויות אזרח. אדוארדס ניבא שווסט כמושל ינחיל "ממשלת אולטרה-ליברלית, הנשלטת על ידי מיעוטים", בהסתמך על קשריו הפוליטיים של ווסט עם יוברט האמפרי ורוי וילקינס, איש האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים.
אדוארדס התמודד לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1971, במסגרת בחירות ביניים שנערכו בתכלית למלא את נציגות מחוז הקונגרס ה-1 של קרוליינה הדרומית הריק, שהתפנה עם מותו של לוציוס מנדל ריברס הדמוקרטי. אדוארדס הפסיד למקורבו של ריברס, מנדל ג'קסון דייוויס.
אדוארדס הצליח להיבחר לסנאט של קרוליינה הדרומית לאחר שיצא לו שם טוב בפוליטיקה המקומית. שנתיים לאחר מכן, התמודד לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית ב-1974 עם סיכוי קלוש לנצח. אדוארדס, באופן בלתי-צפוי, הביס את הגנרל ויליאם וסטמורלנד בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית, ובבחירות הכלליות ניצח את חבר בית הנבחרים הדמוקרטי ויליאם ג'נינגס בריאן דורן. אדוארדס נבחר למושל הרפובליקני הראשון של קרוליינה הדרומית מאז דניאל הנרי צ'מברלין, שנבחר ב-1876, בשלהי תקופת השיקום.
ערוב ימיו.
בימי כהונתו נאסר על מושל קרוליינה הדרומית לכהן שתי תקופות כהונה ברציפות, לכן אדוארדס לא התמודד מחדש לתפקיד המושל ב-1978. ב-1981 מינה הנשיא רונלד רייגן את אדוארדס למזכיר האנרגיה של ארצות הברית. הוא התפטר שנתיים לאחר מכן כדי לשמש נשיא האוניברסיטה הרפואית של קרוליינה הדרומית, תפקיד שמילא במשך שבע עשרה שנים. ב-1997, אדוארדס צורף להיכל התהילה של קרוליינה הדרומית. ב-2008 נתן אדוארדס פומבי לתמיכתו במושל מסצ'וסטס לשעבר, מיט רומני, במהלך התמודדותו למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות.
בימי כהונתו כמושל ולאחריהם, אדוארדס פיתח מערכת יחסים קרובה עם קודמו הדמוקרטי, ג'ון ווסט, אותו האשים קודם לכן בהטיית מינויו של היינסוורת'.
אדוארדס נפטר משבץ מוחי ב-26 בדצמבר 2014 במאונט פלזנט, דרום קרוליינה, שם נקבר.
כביש חורשים
2019 ברוסיה
2019 ברוסיה היא השנה ה-28 להקמת הפדרציה הרוסית לאחר התפרקות ברית המועצות.
הוכרזה כשנת התיאטרון.
נוביקסון
נוביקסון (בעבר "דקלוינסון" ו"דקלסגל") היא תוכנית אקטואליה שבועית שמוגשת על ידי עקיבא נוביק ומשודרת ברשת ב'. התוכנית עוסקת בענייני פוליטיקה ואקטואליה. היא כוללת ראיונות עם אישים בולטים בתחומים חדשותיים וחברתיים.
עד ינואר 2019 שודרה בתחנת גלי צה"ל. עד דצמבר 2019 הגישו את התוכנית ירון דקל ועמית סגל, ולאחר מכן ירון דקל וחיים לוינסון. לאחר יציאתו של דקל לשליחות בקנדה, החליף אותו בתפקיד עקיבא נוביק ושונה שם התוכנית ל"נוביקסון", עד אשר לוינסון עזב את התוכנית ב-2022.
היסטוריה.
דקלסגל.
התוכנית החלה את שידוריה בשנת 2015 בתחנת גלי צה"ל בימי חמישי בשעות 9–11 בבוקר בהגשת ירון דקל ועמית סגל תחת השם "דקלסגל". לפני עלייתה שודרה במשבצת השידור שלה התוכנית מה בוער. אות הפתיחה לתוכנית הוא השיר "How Gee" של הבלאק מאשין. התוכנית כוללת את הפינה "שיחה בהפתעה" ובה נערכת שיחה עם מרואיין, כאשר מגישי התוכנית אינם יודעים את זהותו תחילה ומנסים לנחש את זהותו בתחילת הראיון. בשל מתכונת זו הם גם אינם נערכים לראיון מראש. בפינה "אדם מן היישוב" מראיינים דקל וסגל אדם לא מוכר העוסק במקצוע "רגיל" כגון דייג או נהג אוטובוס, ומראיינים אותו אודות מקצועו.
דקל החל להגיש את התוכנית בעת שהיה מפקד גלי צה"ל, והוא המשיך להגישה גם לאחר סיום תפקידו.
בתחילת פברואר 2019 בעקבות מעברו של דקל להגשת חדשות השבוע (מהדורת חדשות) בכאן 11 של כאן, התוכנית עברה להיות משודרת בכאן ב' בימי חמישי בין השעות 8–10 בבוקר.
שינויים בצמד המגישים.
בסוף דצמבר 2019 הודיע עמית סגל בסוף השידור שהוא יפסיק להגיש את התוכנית עקב עומס עבודה. בינואר 2020 נודע כי חיים לוינסון יחליף את סגל בהגשת התוכנית. לאור השינוי שונה גם שם התוכנית לדקלוינסון.
בספטמבר 2021 עזב דקל את הגשת התוכנית לאחר יציאה לשליחות בקנדה מטעם הסוכנות היהודית, וחיים לוינסון החל להגיש את התוכנית יחד העיתונאי עקיבא נוביק. לאור השינוי שונה גם שם התוכנית לנוביקסון.