ג'ולי אסטל נולדה ב-1989 בג'קרטה, אינדונזיה, בתו של תיירי גסנייה, ממוצא צרפתי-אמריקאי, והילדה לימברה, ממוצא סיני-אינדונזי. היא הבת השנייה מתוך שלוש. אחותה הגדולה היא קאתי שרון, מנחת טלוויזיה ושחקנית, ואחותה הצעירה היא שרלוט כריסטי, אשת עסקים. אסטל למדה בבית הספר הצרפתי הבינלאומי בג'קרטה, וסיימה את לימודי התיכון ביוני, 2007.
קריירה.
אסטל התחיל את קריירת המשחק שלה בסרט האינדונזי "אלכסנדריה" (2005), ונבחרה בתור "הכוכבת העולה האהובה ביותר" בפרסי MTV אינדונזיה. עד מהרה, היא נהייתה מבוקשת כשחקנית בסדרות טלוויזיה ובסרטים, ואף החלה לדגמן. בנוסף, השתתפה אסטל במספר קליפים לשירים של אמנים אינדונזיים.
אסטל גם שיחקה בסרטים בהפצה בינלאומית, כולל כ- Hammer Girl, מומחית אמנות הלחימה סילאט הרימו, בסרט "The Raid 2" (2014), ובתור לדאיה בסרט "Macabre". בשנת 2018 היא הצטלמה בסרט של טימו צ'אהיאנטו שזכה להצחה.
אסטל היא גם פרזנטורית מבוקשת לקמפיינים של מגוון חברות, ביניהם גלידת Magnum.
בטסי טן בום
אליזבת (בטסי) טן בום (בהולנדית: Elisabeth (Betsie) ten Boom; 1885–1944) הייתה חסידת אומות העולם מהולנד שסבלה רדיפות תחת המשטר הנאצי במלחמת העולם השנייה, כולל כליאה במחנה הריכוז ראוונסבריק, שם נפטרה בגיל 59. היא אחת הדמויות המובילות בספר "The Hiding Place" ("המחבוא") שכתבה אחותה קורי טן בום על חוויות המשפחה במלחמת העולם השנייה.
קורות חייה.
טן בום סבלה מאנמיה ממארת. מחלתה מנעה ממנה להוליד צאצאים ולכן בחרה בגיל צעיר לא להתחתן.
טן בום התחנכה בבית הספר היסודי והתיכון המקומיים עד גיל 15. היא נותרה בבית כדי לעבוד עם אביה השען בסדנתו, שם הייתה מנהלת חשבונות. כמו כן הייתה טבחית המשפחה.
טן בום הייתה הבכורה מבין חמישה ילדים במשפחה, ולא עזבה את המשפחה אלא נשארה בבית עד מלחמת העולם השנייה.
כשחלתה טן בום בשפעת, השתלטה אחותה הצעירה קורי על הנהלת חשבונות התפקיד. לאחר החלמתה החלה טן בום לטפל במשק הבית, וזאת עשתה עד מעצרה בידי הנאצים.
1940–1944.
משפחת טן בום השתייכה לכנסייה הרפורמית ההולנדית והאמינה בשוויון כל האנשים לפני אלוהים. אחד האחים היה כומר והאחיות היו פעילות בפעילויות צדקה לפני המלחמה. במהלך כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית החלו בני המשפחה להחביא בביתם יהודים רבים וכן מתנגדי המשטר, ובנו חדר סודי כדי להסתירם.
ב-1944 נעצרו בני המשפחה ואנשים אחרים בבית – בסה"כ כ-30 איש. העצורים נלקחו לכלא סכוונינגן. שישה יהודים שהיו במחבוא בבית לא התגלו ושרדו, בעזרת מתנגדי מחתרת אחרים. האב, קספר טן בום, חלה ומת 10 ימים מאוחר יותר בכלא. אחד מהאחים, אחות אחת וכן אחיין שוחררו.
ביוני 1944, נשלחו טן בום ואחותה קורי למחנה ראוונסבריק. אמונתה האיתנה של טן בום באלוהים סייעה לה להישמר מדיכאון. הן סייעו לזולת ועודדו את עמיתיהן למאסר.
לפני מותה חוותה טן בום חזיונות שמימיים ובהם פורטו המעשים שעליה ועל קורי לעשות אחרי שחרורן. היא האמינה שהיא ואחותה קורי ישוחררו עד ראש השנה. בחזונותיה ראתה בית לאסירים-לשעבר, מחנה ריכוז בבעלותה שבו תוכל ללמד גרמנים לאהוב שוב, וטיולים עם קורי בעולם, בהם הן מספרות מה למדו על אלוהים במחנות.
טן בום מתה במחנה ראוונסבריק ב-16 בדצמבר 1944, בגיל 59. אחותה קורי שרדה את המאסר.
הנצחה.
בתום המלחמה החלה קורי טן בום להגשים את חזונותיה של אחותה בטסי טן בום – סיורים בעולם והפצת אמונתן.
לבטסי טן בום ולאביה קספר הוענק על ידי יד ושם בשנת 2008 התואר חסידי אומות העולם. אחותה קורי קיבלה אות זה לפני כן.
איתן שיקלי
איתן שיקלי (נולד ב-6 בספטמבר 1958) הוא מרצה וד"ר לחינוך יהודי ומכהן כנשיא האוניברסיטה העברית במקסיקו סיטי.
בין השנים 1994–2020 עמד בראש קרן החינוך למען בתי ספר וגני תל"י.
קורות חייו.
איתן שיקלי נולד בתוניס, בה גדל עד קיץ 1967. בעקבות ההתנכלויות ליהודים בתוניס, שהתגברו עם פרוץ המהומות על רקע מלחמת ששת הימים, כאשר היה בן 9, הוא היגר עם משפחתו לצרפת. עד גיל 19 הוא התגורר בפריז וסיים בה את לימודיו התיכוניים. ביום הולדתו ה-19 הוא עלה לישראל אחרי שהתקבל ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית.
שיקלי סיים לימודי תואר ראשון בלימודי מזרחנות ויחסים בינלאומיים והתגייס לשירות בצה"ל של חמש שנים במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל.
עם סיום שירותו הצבאי (בדרגת רב-סרן) התקבל ללימודי רבנות "מסורתית" בבית המדרש לרבנים ע"ש שכטר בירושלים שם הוסמך לרבנות. במקביל הוסמך לתואר שני ותעודת הוראה מטעם מכללת אורנים.
משנת 1994, עומד שיקלי בראש קרן תל"י. במקביל, הוא מרצה לסירוגין במכון שכטר למדעי היהדות, בסמינר לוינסקי ובמכללת אורנים ואף שימש כמנחה פרויקטים במכון מנדל למנהיגות חינוכית בירושלים.
בשנת 2000, השלים תואר שני נוסף במינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת הרווארד כעמית בתוכנית ווקסנר.
בשנת 2004, השלים תואר שלישי מטעם ה-JTS בנושא תולדות חינוך תל"י בישראל.
בשנת 2013 הקים במסגרת קרן תל"י את "נשמה יתרה בחינוך", המכון להעצמת הרוח והרוחניות בחינוך.
בשנת 2015 יזם את הקמת "תל"י אמל"ט", שלוחה דרום אמריקאית של חינוך תל"י באמריקה הלטינית בשיתוף עם הסמינריו רביניקו לטינו אמריקה בבואנוס איירס.
בשנת 2020 התמנה לנשיא Universidad Hebraica במקסיקו סיטי.
עמדות.
שיקלי והארגון שעמד בראשו, קרן החינוך למען בתי ספר תל"י, הם גורמים מרכזיים בתנועה להתחדשות היהודית במדינת ישראל.
שיקלי דוגל ופועל להפצה ואהבת תרבות יהודית ומורשת ישראל במה שמכונה על ידי רבים כ"המרחב החילוני".
גישתו לחינוך יהודי במדינת ישראל טוענת כי רבים במרחב החילוני מנוכרים עמוקות ליהדות והוראתה כתוצאה מסלידה מן הממסד הדתי, ייחוס קיצוניות דתית ליהדות, בורות או ירושת ערכי אתוס "היהודי החדש" שדגל בהתנתקות מהיהדות הגלותית. לאור זאת, על מנת להצליח, חינוך יהודי צריך לפייס מחדש את הישראלי עם מורשתו התרבותית והרוחנית על ידי יצירת מגע חינוכי עדין, רך, מכיל שמעניק משמעות וערך מוסף למי שבא במגע עמו.
חיים אישייים.
שיקלי נשוי ואב לשלושה. בנו עמיחי הקים ועמד בראש המדרשה למנהיגות חברתית תבור ומכהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת ימינה בכנסת העשרים וארבע.
גילדה רדנר
גילדה סוזן רדנר (באנגלית: Gilda Susan Radner; 28 ביוני 1946 - 20 במאי 1989) הייתה קומיקאית ושחקנית יהודיה-אמריקאית, ואחת משבעת החברים המקוריים של תוכנית המערכונים סאטרדיי נייט לייב של רשת NBC. אחת מן ההצלחות הגדולות שלה הייתה הופעות יחיד שביצעה בתיאטראות ברודוויי בשנת 1979.
רדנר נפטרה ממחלת סרטן השחלות בשנת 1989. את מפעל חייה ומורשתה מנציחים עד היום באמריקה בתור אישה פורצת דרך בתחום הסטנד-אפ והקומיקאיות והיא נחשבת לדמות אייקונית בהיסטוריה האמריקאית.
בעלה היה הבמאי והתסריטאי ג'ין ויילדר.
ביוגרפיה.
רדנר נולדה ב-28 ביוני 1946 בדטרויט, מישיגן להנרייטה והרמן, זוג הורים יהודיים. אביה היה איש עסקים ואמא הייתה מזכירה במשרד עורכי דין. היא גדלה בדטרויט עם מטפלת בשם אליזבת' קלמנטיין גיליס, שניבאה לה השראה לאחת מן הדמויות ששיחקה במהלך חייה. רדנר הייתה קרובה לאביה, שלקח אותה לראות הופעות בתיאטראות ברודוויי בניו יורק, ומכאן החיבור שלה לתיאטרון. כשהייתה בת 12, בשנת 1958, סיפרה שאביה פיתח גידול במוח והיה מרותק למיטתו ולא מסוגל לתקשר עד למותו שנתיים אחר כך, בשנת 1960.
קריירה.
רדנר החלה את הקריירה הציבורית השלה כנערת מזג אוויר בתחנת רדיו באן ארבור. היא עברה לגור עם חבר שלה, פסל קנדי בשם ג'פרי ראובינוף בטורונטו. שם היא הופיעה במופע סטנד-אפ והחלה להכיר כוכבים רבים, ביניהם יוג'ין לוי, ויקטור גרבר, מרטין שורט ועוד. בשנת 1974 הצטרפה לתוכנית קומדיה ברדיו ששודרה במאות תחנות רדיו בארצות הברית ונפגשה עם ידוענים רבים, ביניהם צ'בי צ'ייס, ביל מארי, ג'ון בלושי ועוד. כך החלה רדנר את הקריירה שלה.
סטארדי נייט לייב.
לאחר התהילה שצברה בעת שהייתה שדרנית ברדיו ועקב קשריה עם רבים מכוכבים קומיקאים, הצטרפה רדנר לצוות התוכנית סאטרדיי נייט לייב בעונתה הראשונה. היא נהגה לחקות וללעוג למגישי חדשות והפכה לאייקון לאחר שגרמה לקהל רב לצחוק מפעולותיה.
מחלתה.
בעת ששהתה בממלכה המאוחדת בשנת 1985, חשה רדנר ברע וביקשה טיפול רפואי. במשך עשרה חודשים רופאים רבים ניסו לאבחן את מקור כאביה אך אף אחד לא הצליח לזהות את המחלה. באותה שנה התמודדה רדנר עם ידיעה שפורסמה מצד הפקת סאטרדיי נייט לייב בנוגע להפרעות האכילה שלה והפסד אישי של 8 מיליון דולרים.
ב-21 באוקטובר 1986 אובחן אצל רדנר סרטן השחלה. היא עברה כריתת רחם, ועל פי מאמר שפורסם בשנת 2009 על ידי המגזין של האגודה האמריקנית לחקר הסרטן "הוסר מבטנה של רדנר גידול ממאיר בגודל אשכולית". היא עברה במשך שנתיים טיפולי כימותרפיה והקרנות, מה שדיכא את רדנר וגרם לה להסתתר מעין הציבור האמריקני.
מותה.
בחודש ספטמבר 1988 לא נראו אצל רדנר סימנים נוספים לסרטן, אך לבסוף הסרטן חזר אל גופה אחרי זמן קצר. ב-17 במאי 1989 עברה רדנר בדיקת סי טי. במהלך הבדיקה נכנסה רדנר לתרדמת ממנה לא קמה, וכעבור שלושה ימים, ב-20 במאי 1989 הלכה רדנר לעולמה. הלווייתה התקיימה ב-24 במאי 1989 בעיר סטמפורד שבקונטיקט, שם היא נטמנה.
אלטרייט
קוסטיס סטפנופולוס
אלברט ארמיטאג'
אלברט בּוֹרְלֵייז ארמיטאג' (באנגלית: Albert Borlase Armitage; 2 ביולי 1864 - 31 באוקטובר 1943) היה חוקר קטבים סקוטי וקצין בצי המלכותי.
ילדות ונעורים.