הפעם הראשונה בה הריסון ירה ברובה צלפים הייתה במחנה אימונים בספליט, קרואטיה, הרובה היה מדגם דרגונוב שמיוצר ברוסיה. בספרו האוטוביוגרפי תיאר הריסון את הרובה כקלצ'ניקוב "מוארך" וכן שלאחר שפגע בעץ בעזרת הרובה התבקע זה באמצעו.
שיא הצלפות.
בנובמבר 2009 פגע הריסון ביריה אחת בשני מקלענים של ארגון הטליבאן בעיר מוסה קאלה שבאפגניסטן ממרחק של 2,474 מטרים, הירי הושג באמצעות רובה צלפים בריטי מדגם L115A3 (הדגם של צבא בריטניה של רובה האקורסי אינטרנשיונל ארקטיק וורפר מגנום (AWM)). בריאיון לרשת BBC, סיפר הריסון כי נזקק לתשע יריות איכון בטרם ירה את הקליע הקטלני. לאחר מכן ירה ירייה מדויקת לעבר המטרה ופגע ב"מכה אחת" בשני המקלענים. המחבל הראשון נורה בבטנו והשני נורה מצד הגוף. מאוחר יותר באותו היום, חג מסוק אפאצ'י מעל נקודת הפגיעה במחבלים ובעזרת מכשירי לייזר נקבע מרחק הצליפה במדויק, וכך הושג האישור שמדובר בצליפה המרוחקת ביותר בהיסטוריה. הריסון הוסיף וסיפר שבעת הירי התנאים היו אידיאליים לצליפה מושלמת: רוח אפסית, מזג אוויר נעים וראות מרבית.
חיים אישיים.
אביו ואימו של הריסון היו מאלפי כלבים בשירות משטרת חיל האוויר המלכותי. הם נפרדו כאשר היה צעיר מאוד, והוא השני מבין שני בנים. בגיל 16 הצטרף לאקדמיה הצבאית ובהמשך שירת ברגימנט הכחולים והמלכותיים. הוא נשוי לטניה ולזוג בת אחת.
לאחר חזרתו מאפגניסטן בשנת 2009 למולדתו, הוא החל לפתח תסמינים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית ושוחרר משירות צבאי בשנת 2014. בראיון שנערך עמו בנושא אמר:
משרד ההגנה הבריטי שילם להריסון 100,000 פאונד על כך שזהותו נחשפה והוא היה תחת איום אפשרי של חטיפה על ידי אנשי הטליבאן. הלחץ שהופעל על הריסון גרם לו לעומס נפשי שהוביל לשחרורו מהצבא.
הריסון כתב ספר אוטוביוגרפי בשם "The Longest Kill" על חייו ועל הקריירה שלו כצלף צבאי.
נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה
נמל התעופה הבין-לאומי סוקרנו-האטה (באינדונזית: Bandar Udara Internasional Soekarno–Hatta) הוא נמל תעופה השוכן 20 ק"מ צפון-מערבית לג'קרטה שבאי ג'אווה, בירת אינדונזיה. נמל התעופה הוא העמוס ביותר באינדונזיה ואחד העמוסים בחצי הכדור הדרומי. הנמל נפתח לפעילות ב-1985 ומהווה את בסיס הפעולה המרכזי של מספר חברות תעופה, בהן חברת גארודה אינדונזיה.
הנמל קרוי על שמם של סוקרנו, נשיאה הראשון של אינדונזיה, ומוחמד האטה, סגן הנשיא הראשון של אינדונזיה.
היסטוריה.
מתחילת שנות ה-70 החלה הממשלה האינדונזית בקיום סקרי שטח על מנת לאתר מקום לנמל תעופה חדש שיחליף את הנמל הקודם, נמל התעופה קמאיורן , שהיה נחשב למיושן ולא יכול היה לעמוד בקצב גידול הנוסעים. ב-12 מבנובמבר 1976 זכתה החברה הצרפתית Aeroport de Paris במכרז לבניית נמל התעופה. במאי 1977 הוסכם על העיצוב הסופי. ב-1 בדצמבר 1984 הושלמה בנייתו של נמל התעופה, והוא נפתח לפעילות ב-1 במאי 1985 תחילה לטיסות פנים בלבד. טרמינל שני, לטיסות בינלאומיות נפתח ב-1 במאי 1991.
למבני הטרמינלים בנמל התעופה עיצוב ייחודי בסגנון אדריכלות הפנדופו (Pendopo) של האי ג'אווה, כאשר גנים טרופיים ממלאים את המרווחים שבין המבנים.
המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית
המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית: Biographical Directory of the United States Congress) הוא לקסיקון ביוגרפי של כל חברי הקונגרס של ארצות הברית בהווה ובעבר ושל זה שקדם לו, הקונגרס הקונטיננטלי. בלקסיקון נכללים גם חברים חסרי זכות הצבעה בקונגרס שהם נציגים מהטריטוריות של ארצות הברית (איי הבתולה של ארצות הברית, גואם, סמואה האמריקנית ואיי מריאנה הצפוניים), מוושינגטון די. סי. וכן נציבים (Resident Commissioner) מהפיליפינים ומפוארטו ריקו.
המהדורה המקוונת כוללת גם מדריך לאוספי מחקר (רשימת המוסדות בהם ניירות, מכתבים, תכתובת, ופריטים אחרים של חברי קונגרס נמצאים בארכיון), וכן ביבליוגרפיה מורחבת של עבודות שפורסמו אודות חבר הקונגרס (רשימה ביבליוגרפית קצרה יותר כלולה בביוגרפיה עצמה של חבר הקונגרס). חומרים נוספים אלה, בעת שהם זמינים, ניתן להיכנס אליהם דרך לחיצה בצד שמאל באתר הרשמי של חבר הקונגרס.
יעקב אשכנזי
יהודה מטוליטולה
מיה דרייפוס
מיה דרייפוס (נולדה ב-5 בספטמבר 1975) היא במאית, תסריטאית ויוצרת ישראלית, בוגרת אוניברסיטת תל אביב ומרצה לתסריטאות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
דרייפוס החלה לימודי פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, אך עברה לחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 ביימה את סרטה הקצר הראשון, "שעווה זה כואב". בשנת 2005 ביימה את "ביקור חולים", סרט הגמר שלה, שהתקבל והוקרן בפסטיבל קאן וזכה במקום השני בתחרות הסרטים הקצרים. הסרט זכה בפרסים בפסטיבלים נוספים ברחבי העולם, בבייג'ינג, בטאיוואן ובתל אביב. לאחר סיום לימודיה החלה ללמד תסריטאות בחוג לקולנוע בתל אביב.
בשנת 2014 יצא סרטה העלילתי הראשון באורך מלא "ההיא שחוזרת הביתה", בכיכובם של טלי שרון, אלון אבוטבול, לאורה ריבלין ואלי כהן. הסרט זכה בפרס "סרט הביכורים" בפסטיבל הקולנוע ירושלים, פרס השחקנית לטלי שרון ופרס הצילום. בנוסף, ליאורה רבלין זכתה באותה שנה בפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על השתתפותה בסרט זה.
דרייפוס ערכה את התסריט של סרטה של הבמאית עילית זקצר "סופת חול", שיצא בשנת 2016 וזכה בשישה פרסי אופיר (בהם פרס הסרט הטוב ביותר), וכן בפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס באותה השנה.
עוד בשנת 2016 יצא הסרט "גיבורה", פרויקט קולנועי אותו יצרה וניהלה אמנותית יחד עם מיכל ויניק. הסרט מורכב מחמישה סרטים קצרים של חמש במאיות צעירות, בוגרות החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
כיום, דרייפוס מלמדת תסריטאות ובימוי בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש ובמכללה האקדמית בית ברל, ועובדת על סרטה השני, "כביש הסרגל", אשר זכה במענק "נשים בתמונה" ומשתתף בחממת הקולנוע בירושלים 2016.
מאיה דרייפוס
F-16 ברק
אפרים אלנקאווה
Santianna
"Santianna", סנטיאנה, ידוע גם בשמות: "Santiana", "Santy Anna", "Santayana", "Santiano", "Santy Anno" ושמות נוספים, הוא שיר עממי שבמקורו הוא שאנטי (שיר עבודה של ימאים). השיר הוא בעל גרסאות רבות ושונות. גרסתו הנפוצה של השיר מתייחסת אל הגנרל המקסיקני אנטוניו לופס דה סנטה אנה המוכר בכינוי "סנטה אנה" ולמלחמת ארצות הברית–מקסיקו. השיר רשום כמספר 207 בקטלוג רוד לשירי עם . בשנות ה-60 של המאה ה-20 זכה השיר לגרסה עברית למילים של חיים חפר, "הוא הא היי עם הרוח".
מקור.
נושא השיר, שנכתב לכל המאוחר בשנות ה-50 של המאה ה-19, קיבל השראה, ככל הנראה, מאירועים אקטואליים באותה עת שהתייחסו לעימותים בין צבא מקסיקו, שהונהג על ידי סנטה אנה ובין צבא ארצות הברית שהונהג על ידי זאכרי טיילור במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. מבחינה היסטורית, המילים אינן מדויקות: לדוגמה, קרב מונטריי וקרב מולינו דל ריי (גרסאות שונות של השיר מתייחסות לקרב הראשון, ואחרות לקרב השני) הסתיימו בניצחון אמריקני ולא בניצחון מקסיקני (כפי שמצוין בשיר). עם זאת, ניתנו פירושים נוספים למונח סנטה אנה המופיע בשיר. לפי הסבר אחד, Saint Anne הייתה פטרונית הימאים הבריטונים. לפי הסבר אחר מדובר כלל באישה שכינויה הוא "Sandy Anna".
מילים.
כפי שרווח בשירי שאנטי רבים, קיימות גרסאות מוקלטות רבות ושונות לאותו שיר: הן בלחן והן במילים. הגרסאות השונות התפתחו ככל הנראה בקווי ספנות שונים ובהתאם לסגנונם של מובילי השירה בספינות השונות שיצרו את גרסאותיהם השונות - שרבות מהן אבדו ולא הוקלטו כלל.
מוביל שירת שאנטי ואספן שלה, סטן יוגיל, כתב כי "סנטיאנה" היה במקורו "שיר משאבה" (שהושר בעת שהספנים עסקו בשאיבת מים - פעולה שנעשתה באופן קבוע בספינות עץ), אך הפך ל"שיר כנן" (העלאת המפרש באמצעות הכנן) פופולרי בעת שספינות עץ הפכו לספינות ברזל. השיר הוא במתכונת הקבועה של "קריאה" ו"תגובה". המילים שלעיל הן הגרסה המובאת אצל יוגיל. ה"קריאה" בכתב רגיל וה"תגובה" בכתב נטוי.
חוקר הפולקלור, אלן לומקס, פרסם גרסה בעלת מילים שונות לגמרי, ששמע מספן ששמו ג'יי. אם. האנט ב-1935. מילות הבית הראשון והפזמון בגרסת לומקס הן:
פזמון
תחיית השיר במאה העשרים.
בארצות הברית.
בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20 הפכו שירי שאנטי לפופולריים כחלק מתחיית מוזיקת הפולק האמריקנית והבריטית ו"סנטיאנה" הפך לחלק מהרפרטואר של מוזיקאים כגון פול קלייטון והאחים קלאנסי. ביצועים שזכו להקלטות ולפופולריות הם של אודטה (1956) ושלישיית קינגסטון (1958). המילים בביצועים אלו מדברות על הפלגה מליברפול למפרץ סן פרנסיסקו, אך במקום מקסיקו בשיר המקורי - מופיעה קליפורניה. בגרסת "האורגים" (1958) מצוינת הפלגה מבוסטון לקליפורניה. נראה כי גרסאות אלו מבוססות על גרסת לומקס לשיר ומתארות את הבהלה לזהב בקליפורניה שהתרחשה אף היא באמצע המאה ה-19.
בצרפת.
ב-1961 יצאה גרסה צרפתית לשיר על ידי הזמר הוגו אופרי שהפכה לפופולרית בצרפת. גרסה זו מדברת על הפלגה מסן מלו לסן פרנסיסקו המתוארת כמקום עשיר. ב-2005 יצאה גרסה חדשה לשירו של אופרי באלבום שכלל שירים מתוך תוכנית הכישרונות הצרפתית "Star Academy". ביצוע זה הגיע לראש מצעד הלהיטים הצרפתי. ב-2006 יצא ביצוע נוסף לשיר על ידי הזמר לוראן ווזלי .
בגרמניה.