מוחמד באקר א-סדר חיבר ספרי פילוסופיה, פרשנות קוראן, כלכלה, לוגיקה, חינוך ומשפט חוקתי, וכן יצירות מסורתיות יותר על תורת המשפט, אוספים של טקסי פולחן, פרשנויות לתפילות והיסטוריה של מחלוקות סוניות-שיעיות מוקדמות. חיבורו בתחום הכלכלה, "הכלכלה שלנו" (ערבית: اقتصادنا), נחשב לאחד מהמחקרים הבולטים ביותר של המאה ה-20 הנוגעים לכלכלה אסלאמית כמערכת אידאולוגית אלטרנטיבית לקפיטליזם ולקומוניזם. עבודתו הפילוסופית "הפילוסופיה שלנו" (ערבית: فلسفتنا), היא ביקורת על הפילוסופיה האירופית, ובמיוחד על הקפיטליזם והסוציאליזם. הוא כוון לבני נוער חילונים בעיראק ונכתב בתגובה לצמיחת רעיונות קומוניסטים. שני חיבורים אלו, המציעים "פילוסופיה וכלכלה אסלאמית", נחשבים למפורסמים שבכתביו של א-סדר. הם מכילים מחשבות שיעיות מסורתיות, אך בה בעת הם מציעים גם דרכים בהן יכולה השיעה "להתאים למודרניות".
עבודותיו של א-סדר בנושא המדינה האסלאמית השפיעו על התפתחות החוקה האיראנית (1979). הוא שתל מרכיב אסלאמי שמקורו בשילוב של למדנות שיעית ופילוסופיה אפלטונית על ההפרדה המסורתית שבין הרשות המבצעת, המחוקקת והשופטת. ניתן לומר כי השפעתו של א-סדר בקרב השיעים בעיראק בשילוב האיום שהמהפכה האיראנית הציבה בפני עיראק, הביאו בסופו של דבר למעצרו ולהוצאתו להורג בשנת 1980.
פעילותו הפוליטית.
הקמת מפלגת א-דעווה.
חבורה של חכמי דת ובהם א-סייד מהדי אל-חכים, א-סייד טאלב א-רפאעי וא-שייח' מוחמד מהדי א-סמאווי הסיקו כי יש צורך במפלגה פוליטית שתחרוט על דגלה את המחשבה האסלאמית ותיכנס לשדה הפוליטי. מטרתם הייתה להילחם בחילוניות ובקומוניזם שהיו נפוצים בעיראק בשנות ה-50 וליצור מדינה אסלאמית. לאחר שהציגו בפני מוחמד א-סדר את הרעיון, הוא ייסד בשנת 1957 את מפלגת א-דעווה. מפלגה זו התנגשה מבחינה רעיונית עם מפלגת הבעת' שבתחילת דרכה הייתה חילונית ולא סובלנית לאופוזיציה. לאחר 5 שנים של ארגון המפלגה, הטמעת הרעיונות הדתיים בה והרחבת פעילותה, מוחמד א-סדר עזב אותה אך הורה לגורמים שנותרו בה להמשיך בדרך שהתווה.
אגודת חכמי הדת.
בעקבות הפיכת 1958 ועלייתו של עבד אל-כרים קאסם לשלטון, השפעת הקומוניסטים, שלדעת השיעים הם אתאיסטים כופרים, גברה בעיראק. חכמי הדת ניסו להתמודד עם התפשטות הקומוניזם באמצעות תוכניות חברתיות, פוליטיות, כלכליות ותרבותיות שיתחרו עימו. לצורך כך קבוצה של חכמי דת בנג'ף הקימה את אגודת חכמי הדת (ערבית: جماعة العلماء). עם היווסדה, מוחמד א-סדר לא היה חבר רשמי בה בשל גילו הצעיר, אך הוא עבד עם המייסדים ואף כתב את גילוי הדעת הראשון של האגודה. בנוסף, א-סדר ואחותו אמנה נהגו לכתוב במגזין "האורות" (ערבית: الاضواء) שיצא לאור מטעם האגודה.
תחת שלטון מפלגת הבעת'.
דה-לגיטימציה של מפלגת הבעת' ואיסור ההשתייכות אליה.
כאשר מפלגת הבעת' השתלטה על המדינה ומוסדותיה, כמו גם על בתי הספר והאוניברסיטאות, א-סדר ניסה להתנגד לפעילותה באמצעות הוצאת פתוה (פסק הלכה מוסלמי, ערבית: فَتْوَى) האוסר להשתייך אליה. א-סדר מצוטט כך: "ברצוני שכולם ידעו שההשתייכות למפלגת הבעת' אסורה (ערבית: حرام), ושהרשות תדע את עמדת מקור הסמכות – התנגדות למפלגה ולאמונותיה".
מעצרים.
לאחר שא-סדר כתב בהוראת איתוללה מוחסן אל-חכים, שנחשב אחד מבולטי הקהילה השיעית בעיראק, את "פלספתנא" הנזכר לעיל וכתבים נוספים, חמתה של מפלגת הבעת' עלתה, מה שהוביל למאסרים חוזרים ונשנים של א-סדר שלוו בדרך כלל בעינויים. למרות זאת, הוא המשיך בעבודתו לאחר ששוחרר. כאשר גורמי הבעת' עצרו אותו ב-1977, אחותו של א-סדר, אמנה, נאמה במסגד האמאם עלי בנג'ף וקראה לאנשים לצאת להפגין. ריבוי ההפגנות אילצו את הבעת'יסטים לשחרר את א-סדר ואלו שמו אותו במעצר בית.
א-סדר והמהפיכה האסלאמית באיראן.
מוחמד א-סדר סבר כי ניצחון המהפכה האסלאמית באיראן ב-1979 מסמל תקווה להצלת האומה. הוא צידד במהפכה ותמך באייתוללה ח'ומייני עוד לפני התרחשותה. במהלך חייו א-סדר פגש מספר פעמים בח'ומייני והיו ביניהם קשרים חזקים לאורך השנים בהן ח'ומייני בילה בנג'ף.
בין השנים 1979–1980 אירעו מהומות נגד הבעת' באזורים המזוהים עם השיעה בעיראק על ידי קבוצות שפעלו למען מהפכה אסלאמית בארצם. סדאם חוסיין ותומכיו האמינו כי המהומות התרחשו בהשראת המהפכה האסלאמית באיראן ואף דורבנו על ידי ממשלת איראן. לאחר המהפכה באיראן, קראה קהילת השיעים בעיראק למוחמד א-סדר להיות "האיתוללה ח'ומייני העיראקי" שלהם, ולהוביל מרד נגד משטר הבעת'. מנהיגי הקהילה, ראשי השבטים ומאות אנשי ציבור היו נאמנים לא-סדר וראו בו כמנהיג. לאחר מכן, במאי 1979, פרצו מהומות בבגדאד ובמחוזות השיעים שבדרום המדינה. במשך תשעה ימים התחוללו הפגנות נגד המשטר אך לבסוף הן דוכאו על ידיו. א-סדר נכלא שוב על ידי המשטר, אך אחותו של א-סדר, אמנה א-סדר, הנהיגה גל נוסף של מחאות בחודש יוני. עימותים נוספים התרחשו בין כוחות הביטחון למפגינים, נג'ף הוצבה במצור ואלפים עונו והוצאו להורג.
הוצאתו להורג.
א-סדר נעצר בפעם האחרונה ב-5 באפריל 1980 יחד עם אחותו אמינה א-סדר, לאחר שהנהיגו תנועת מחאה לוחמנית נגד משטרו של סדאם חוסיין. ב-9 באפריל 1980 הם נלקחו לבגדאד והוצאו שם להורג לאחר שעונו קשות על ידי גורמי הבעת' שכלאו אותם. סימני עינויים נראו על גופותיהם, ובחלק מהדיווחים נמסר כי סדאם חוסיין בעצמו היה זה שהרג אותם.
לאחר ההוצאה להורג גורמי הבעת' מסרו את גופותיהם לבן דודם סייד מוחמד א-סדר. הם נקברו בבית הקברות ואדי א-סלאם בנג'ף.
הידיעה בדבר הוצאתו להורג הכתה הדים בעולם האסלאמי ותוארה כאובדן של אחד האישים הבולטים בתחום המחשבה בעידן המודרני. לעומת זאת, במדינות המערב לא עוררה הוצאתו להורג של א-סדר ביקורת דומה, לנוכח תמיכתו הגלויה באייתוללה ח'ומייני באיראן.
קשרי משפחה.
מוחמד א-סדר היה חמיו של מקתדא א-סדר, בן דודם של מוחמד מוחמד סאדק א-סדר והאמאם מוסא א-סדר. עוד נטען כי הייחוס שלו חוזר לנביא מוחמד דרך האמאם השיעי השביעי מוסא אל-כאט'ם.
מחוז סלאוויטא
בעקבות הסוד האפל
בעקבות הסוד האפל (באנגלית: Fatherland; מילולית ארץ אבות) הוא עיבוד טלוויזיוני משנת 1994 לספר ארץ אבות מאת רוברט האריס. הסרט הופק על ידי HBO וכיכבו בו רוטגר האוור בתפקיד זאווייר מארץ' ומירנדה ריצ'רדסון בתפקיד שרלוט "צ'רלי" מקגווייר. אף על פי שבסיס העלילה מהרומן נשמר, ישנם הבדלים רבים בין הספר לסרט.
עלילה.
פרולוג מתווה את ציר הזמן החלופי של הסיפור. כישלון פלישת D Day גורם לארצות הברית לסגת מאירופה והגנרל דווייט אייזנהאואר פורש בבושת פנים. ארצות הברית ממשיכה במלחמת האוקיינוס השקט נגד יפן, ובראשות הגנרל דאגלס מקארתור, משתמשת בפצצות אטום בניצחונה שם. באירופה, גרמניה הנאצית פולשת בהצלחה לממלכה המאוחדת, מה שגורם לכך שג'ורג' השישי ושאר משפחת המלוכה הבריטית נמלטת לקנדה לגלות בעוד שהיא עדיין שולטת באימפריה. תחת פיקוחם של הנאצים אדוארד השמיני מקבל את הכס ואילו ווליס סימפסון הופכת למלכתו. ווינסטון צ'רצ'יל יוצא גם לגלות בקנדה ומתגורר שם עד מותו בשנת 1953. גרמניה כובשת את שאר אירופה (למעט שווייץ הנייטרלית ועיר הוותיקן) ומכפיפה אותה לרייך הגרמני הגדול, המקוצר לכינוי "גרמניה". החברה הגרמנית ברובה נקייה ומסודרת, לפחות על פני השטח, כאשר האס.אס מאורגן מחדש ככוח משטרה עליון.
גרמניה היא מדינה שהסתבכה במלחמתה התמידית עם ברית המועצות, שמונהגת עדיין על ידי סטלין בן ה-85 עד שנות השישים. בחירתו של הנשיא הדמוקרטי ג'וזף קנדי, שדעותיו האנטישמיות נודעו ברבים, מעניקה למנהיגות הנאצית סיכוי להבטיח דטאנט עם ארצות הברית ובעלות בריתה בדרום אמריקה. בשנת 1964, כשמתקרב יום הולדתו ה-75 של אדולף היטלר וקנדי יוצא לגרמניה לישיבת פסגה, האומה פותחת את גבולותיה לתקשורת עם ארצות הברית ואמריקה הלטינית.
שבוע לפני הפסגה מתגלה גופה שצפה באגם ליד ברלין על ידי הרמן יוֹסְט, צוער אס-אס באימונים. רב-סרן אס-אס זאווייר מארץ' נשלח לחקור את המקרה ובעודו מתשאל את יוסט, זה מתוודה שהוא ראה את הגופה נזרקת על ידי אודילו "גלובוס" גלובוצניק, יד ימינו של ריינהרד היידריך. ההרוג מתגלה כיוזף ביהלר, פקיד המפלגה הנאצית בדימוס, שניהל את ההתיישבות היהודית בשטחי מזרח אירופה במהלך המלחמה. הגסטאפו משתלט על התיק מסיבות של "ביטחון המדינה" ויוסט מת בתאונת אימונים לכאורה.
בינתיים, שרלוט "צ'רלי" מגווייר, חברת פמליית עיתונות אמריקאית, מקבלת באופן דיסקרטי מעטפה של זקן במלון שלה בברלין. בפנים תצלום של כמה פקידים נאצים בכירים מחוץ לווילה. הערה בתצלום מובילה אותה לווילהלם שטוקרט, פקיד אחר במפלגה הנאצית בדימוס, אך היא מוצאת אותו מת בדירתו. מארץ' נשלח לחקור, אך כאשר הוא לוקח את צ'רלי לזירת הפשע, הגסטאפו משתלט על החקירה והממונה של מארץ', ארתור נבה, מזהיר אותו מפני המשך חקירה. כשהם עוקבים אחר התצלום, צ'רלי ומארץ' מבקרים בוואנזה כדי ללמוד את זהות הגברים שנכחו בוועידת ואנזה. נמצא שכל אחת מהן מתה בנסיבות חשודות פרט למרטין פרנץ לותר, שהעניק לצ'רלי את התמונה.