לאחר עריכת הבחירות, הכריז פרודי על ניצחונו ב-11 באפריל 2006, וזאת על אף הרוב הדחוק מאוד בו זכה בבחירות לבית התחתון (49.8% לעומת 49.7% ליריבו ברלוסקוני), ועל אף אי הוודאות בספירת קולות האיטלקים החיים בחו"ל, אשר קבעו האם זכה פרודי בניצחון לו טען גם בבחירות לבית העליון, ועל אף שראש הממשלה סילביו ברלוסקוני סירב להכיר בתוצאות וטען כי יש לספור מחדש את הקולות. פרודי הכריז כי יקים ממשלה יציבה "מבחינה פוליטית ומבחינה טכנית".
בתאריך ה-19 באפריל, בית המשפט העליון באיטליה אישר את ניצחונו של פרודי.
תפקוד הממשלה.
במהלך כהונתה הייתה ממשלת פרודי השנייה נתונה לוויכוחים וחיכוכים בלתי פוסקים בין סיעותיה, הנמנות עם מרכז הפוליטיקה האיטלקית, השמאל והשמאל הקיצוני. לממשלתו היה רוב זעיר של סנאטור אחד בלבד בסנאט האיטלקי, רוב הנתון לחסדיה של כל אחת מסיעות הקואליציה. גם בין חברי הממשלה נתגלעו חיכוכים רבים, לדוגמה: בעוד שהבטחתו של פרודי במהלך הבחירות להוצאת החיילים האיטלקים מעיראק מומשה, סירב פרודי להוציא גם את 1,800 החיילים האיטלקים המוצבים באפגניסטן, דבר שעורר את זעמו של השמאל הקיצוני ובמיוחד המפלגה הקומוניסטית באיטליה. ויכוחים נוספים התגלעו גם בנושאי כלכלה ויחסים בינלאומיים.
יחסי חוץ.
בתקופתו של פרודי השתנו יחסי החוץ של איטליה לבלי הכר בהשוואה לקודמו בתפקיד. בעוד ברלוסקוני היה מידידיה הקרובים של ארצות הברית והנהיג מדיניות חוץ שמרנית, הנהיג פרודי מדיניות שהייתה כמעט אנטי-אמריקנית, על אף הכחשותיו הנמרצות. כאמור, הוא הוציא את חיילי איטליה מעיראק, וכן ביקר בחריפות את ההפצצות האמריקניות בסומליה ואת ההחלטה לשלוח כוחות אמריקניים נוספים למפרץ הפרסי. בתקופתו אף התחזקו יחסי איטליה עם רוסיה ועם מדינות אירופה האנטי-אמריקניות. לעומת זאת, סירב פרודי להוציא את כוחות איטליה מאפגניסטן. שר החוץ מאסימו ד'אלמה טען כי "יש הבדל תהומי בין הפעילות הצבאית באפגניסטן, שאושרה על ידי האו"ם, לבין הפעילות בעיראק". פעולה שנועדה לפייס את ארצות הברית היא הסכמתו של פרודי להגדלת הבסיס האמריקני בויצ'נצה, הקיים שם מאז מלחמת העולם השנייה, חרף התנגדותם החריפה של מפלגות השמאל באיטליה.
משברים קואליציוניים.
ב-21 בפברואר 2007 עלתה להצבעה בסנאט מדיניות החוץ של איטליה על ידי פרודי ומפלגתו. בהצבעה, שלה יוחסה חשיבות רבה, נחל פרודי כישלון על חודם של שני קולות. בעקבות כך הגיש פרודי את התפטרותו לנשיא איטליה, ג'ורג'ו נפוליטנו, לאחר 9 חודשי כהונה בלבד. לאחר מספר ימים חזר פרודי לכהן כראש הממשלה לאור בקשתו של הנשיא, ולאחר שזכה בהצבעת אמון בשני בתי הפרלמנט.
עם זאת, לאור הפירוד והמריבות הפנימיות בשורות השמאל באיטליה החליט פרודי בעקבות אירועים אלה ליזום הקמתה של מפלגה חדשה, המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. הוא בחר ב-45 פוליטיקאים, אנשי מרכז - שמאל, נציגי מספר מפלגות שמאל ומרכז קטנות, בתור ועדה מארגנת. מרביתם באו ממפלגות שהיו שותפות גם לאיחוד הקודם, "קואליציית עץ הזית" בראשותו, אבל היו גם נציגי גורמים רבים נוספים.
הם התכנסו לראשונה ביוני 2007 ולאחר דיונים קבעו פרוצדורת בחירות, שתצליח לדעתם לאחד את השורות בשמאל - מרכז. על פי קביעתם, הבחירות לאספה המכוננת של המפלגה החדשה ולמנהיגותה, היו בחירות פתוחות, בהן ניתנה זכות בחירה לכל איטלקי מעל לגיל 16, בלי קשר להשתייכותו המפלגתית.
הבחירות נערכו ב-14 באוקטובר 2007. השתתפו בהן כשלושה וחצי מיליון איטלקים, פרודי עצמו המשיך לכהן כראש ממשלה ונמנע מלרוץ. המנצח המוחלט היה ראש העירייה המצליח מאוד של רומא, וולטר ולטרוני, שקיבל כ-76% מהקולות. ולטרוני, קומוניסט לשעבר, היה מהכוחות המובילים בהפיכתה של מפלגה זו בשעתו, לסוציאליסטית ודמוקרטית. הוא חבר לפרודי במספר הזדמנויות בעבר, וגם בבחירות אלה נחשב במידה רבה למועמדו של פרודי. פרודי עצמו נבחר לנשיא הראשון של המפלגה, תפקיד סמלי בעיקרו.
במקביל, בזירה החיצונית התעורר בינואר 2008 משבר קואליציוני נוסף, כאשר המפלגה הדמוקרטית-נוצרית פרשה מן הקואליציה והותירה אותה ללא רוב בסנאט. בבית התחתון של הפרלמנט זכה פרודי בהצבעת האמון, אך הסנאט הצביע על אי-אמון בממשלתו. זמן קצר לאחר מכן הגיש פרודי את התפטרותו לנשיא, שבתורו ביקש מפרודי לעמוד בראשה של ממשלת מעבר.
ב-14 באפריל 2008 פינה את מקומו לסילביו ברלוסקוני.
שומר מסך (טלוויזיה)
לימוזינה (טלוויזיה)
שייט תחרותי
שייט מפרשיות
לויתנית
ספר היצירה
פרעות קישינייב
הסכם טרום נישואין
ליטל פייטר 2
גיירמו רמירס
גיירמו "פאנדו" רמירס אורטגה (בספרדית: Guillermo "Pando" Ramírez Ortega; נולד ב-26 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר גואטמלי.
רמירס נולד בליווינגסטון שבגואטמלה. החל את הקריירה שלו בגיל שמונה, בקבוצת הכדורגל מוניסיפל. בשנת 2001 שיחק רמירס בפאס יואנינה היוונית ובשנת 2003, שיחק בקבוצת צ'יאפס המקסיקנית. רמירס הוא הקפטן של נבחרת גואטמלה, ושיאן ההופעות בנבחרת 106 פעמים.
בעונת 2005 הושאל רמירס לקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS. בעונה הרגילה כבש רמירס שער בודד, אבל בפלייאוף כבש את שער הניצחון בגמר גביע ה-MLS, והביא לגלאקסי גביע MLS שני בתולדותיה.
פרסי MLS
מדי שנה, מחלקת ליגת ה-MLS האמריקאית, פרסים לשחקנים מצטיינים ולקבוצות מצטיינות.
שחקן השנה.
תואר ה-MVP על שם לנדון דונובן הוא תואר המוענק מדי שנה לשחקן בעל התרומה הגבוהה ביותר לקבוצה בליגת ה-MLS. הזוכה בפרס נבחר על ידי עיתונאים, שחקני הליגה והנהלת הקבוצות.
בין השנים 1996–2007 הפרס נקרא על שם חברת הונדה, נותנת החסות. בין השנים 2007 -2014 נקרא הפרס של שם חברת פולקסווגן. ב-15 בינואר 2015 שונה שם הפרס ונקרא על שם שחקן העבר בליגה לנדון דונובן
מלך הנקודות.
פרס מלך הנקודות, הוא תואר שמוענק לשחקן שהיו לו הכי הרבה נקודות (מספר השערים כפול שניים ומספר הבישולים) בסוף העונה הרגילה. הפרס הוענק משנת 1996 ועד שנת 2004, והיה בחסות באדוויזר. זוכי הפרס:
מגף הזהב.
פרס מגף הזהב, הוא תואר שמוענק לשחקן שהיו לו הכי הרבה שערים בסוף העונה הרגילה (אם לשני שחקנים היה מספר זהה של שערים, מספר הבישולים הוא שקובע את הזוכה). הפרס מוענק משנת 1996, והוא היה בחסות באדוויזר. זוכי הפרס:
שוער השנה.
פרס שוער השנה, הוא תואר שמוענק לשוער הטוב ביותר ה-MLS. הפרס מוענק מאז שנת 1996. זוכי הפרס:
שחקן ההגנה של השנה.
פרס שחקן ההגנה של השנה, הוא תואר שמוענק לשחקן ההגנה הטוב ביותר ה-MLS. הפרס מוענק מאז שנת 1996. זוכי הפרס:
רוקי השנה.
פרס רוקי השנה, הוא תואר שמוענק לשחקן השנה הראשונה הטוב ביותר ה-MLS. הפרס מוענק מאז שנת 1996. זוכי הפרס:
השחקן החדש של העונה.
פרס השחקן החדש של העונה, הוא תואר שמוענק לשחקן בעל עבר בליגה מקצוענית אחרת, שזוהי עונתו הראשונה ב-MLS, והיה המרשים ביותר. הפרס מוענק מאז שנת 2007. זוכי הפרס:
שחקן הקאמבק של השנה.
פרס שחקן הקאמבק של השנה, הוא תואר שמוענק לשחקן שביצע את הקאמבק המרשים ביותר ב-MLS. הפרס מוענק מאז שנת 2000. זוכי הפרס:
השחקן ההוגן של השנה.
פרס השחקן ההוגן של השנה, הוא תואר שמוענק לשחקן שהתנהג בצורה הוגנת במשך כל העונה ב-MLS. הפרס מוענק מאז שנת 1997. זוכי הפרס:
מאמן השנה.
פרס מאמן השנה, הוא תואר שמוענק למאמן שהשיג תוצאה טובה עם קבוצתו בעונה אחת ב-MLS. הפרס מוענק מאז שנת 1996. זוכי הפרס:
ראב&quot;ן
רומאנו פרודי
פרודי
סקייטפארק
סקייטפארק הוא מתקן ספורט שתוכנן ונבנה כך שהוא מתאים במיוחד לסקייטבורדינג. סקייטפארקים מתאימים גם לרכיבה על סקוט(מאנגלית: scoot ובעברית: "קורקינט פעלולים") וכן יכולים להתאים גם לגלגיליות ולאופני פעלולים אך זאת בתנאי שנבנו בצורה מתאימה ומחומרים נכונים (שאם לא משקל האופניים עלול לפגוע בתקינות מתקני הפארק).
המתקנים העיקריים בסקייטפארק הם רמפות בצורת חצי צינור, רבע צינור, צינור מלא (נדיר יותר), מעקות, מדרגות, תיבות, פירמידות, משטחים משופעים, רמפות גבוהות, בריכות, אבני שפה וכדומה. סקייטפארקים יכולים להיות בבעלות פרטית או ברשות הרבים. הכניסה לפארקים פרטיים כרוכה בדרך כלל בתשלום.
בארצות הברית ובאירופה פארקים פרטיים רבים הוקמו בתוך מבנים או תחת גג. הפארקים הציבוריים בדרך כלל אינם מקורים, אך חלק מהפארקים הציבוריים בארצות הברית, למשל, הוקמו מתחת לגשרים של אוטוסטרדות.
סקייטפארקים נבדלים זה מזה בחומרי הבניין העיקריים מהם הם בנויים:
היסטוריה.
סקייטפארקים החלו להבנות בארצות הברית בשנת 1976. הפארקים הראשונים היו בצורת בריכה או קערה, חצי צינור או צינור ונבנו בעיקר מבטון במגרשים לא מקורים. רוב המתקנים הפרטיים נבנו במהירות ללא תכנון מתאים, על מנת לנצל את הביקוש למתקני סקייטבורד ולהשיג רווח מהיר ולכן לא המשיכו לפעול לאורך זמן.
השפל של תחילת שנות התשעים והתאוששות ענף הסקיטבורד שבאה אחריו הביאו לתכנון ובנייה זהירים, כאשר סקייטפארקים נבנו בשלבים של תכנון ובנייה תוך כדי בדיקה שהסקייטפארק משתלב בסביבה ושהמתקנים בו מתאימים לספורט ומאפשרים שפע מסלולים והזדמנויות לסקייטרים. הסקייטפארקים הציבוריים מוקמו בשטחים בהם היו "אלמנטים לא רצויים", דוגמת גשרי אוטוסטרדות. בארצות הברית התפתחה ההבנה שסקיטבורדינג הוא ספורט מסוכן הדורש בניית מתקנים בטוחים ומתאימים על ידי הרשויות.
סקייטפארקים בישראל.