בדיון שנערך בבית המשפט העליון בהובלת השופט ג'ובראן ובהסכמתם של השופט הנדל והשופטת נאור, עמד בית המשפט העליון על השאלות המרכזיות שנדונו בביהמ"ש המחוזי. כאמור, השאלות היו: האם לוחות המשחקים יוגנו על ידי זכויות היוצרים והאם השימוש בהם מהווה התעשרות שלא כדין. בעניין השאלה השנייה, סבר השופט ג'ובראן, בדומה לשופטת ציפורה ברון, שהמועצה לא עשתה שימוש לרעה במידע. להפך, סביר שהשימוש במידע העלה את המודעות לליגות האנגליות. לפיכך, הליגות לא זכאיות לסעד בגין תביעה בעילה של התעשרות שלא כדין.
סעיפי החוק המרכזיים בעניינו, נמצאים ב והם: סעיף 1 לחוק כולל בהגדרתה של "יצירה ספרותית" טבלה ולקט של נתונים, סעיף 4(א)(1) קובע שזכות יוצרים תהא בין היתר גם ביצירה ספרותית מקורית. מנגד, סעיף 5 לחוק קובע שזכות היוצרים ביצירה לא תחול על רעיון, עובדה או נתון אלא על דרך ביטויים.
השופט ג'ובראן מסווג את היצירה כ. כאמור, דרישה מרכזית להכרה בזכות יוצרים היא דרישת המקוריות. כתנאי למילוי הדרישה, הכירה הפסיקה הישראלית בשני מבחנים: מבחן "היצירתיות" ומבחן "ההשקעה".
על-פי מבחן היצירתיות, יש להראות שמקור היצירה הוא ביוצר אך מעבר לכך, על היצירה לשקף רמה מינימלית של ביטוי אישי. כמו כן, המבחן מתמקד בעיקר בתהליך הכנת היצירה ולא בתוצר הסופי. על-פי מבחן ההשקעה, על היוצר להראות שהשקיע ביצירתו השקעה מינימלית של משאב אנושי מסוים. לדוגמה, השקעה של זמן, עבודה, כישרון, ידע וכדומה. בדין הישראלי, מקובלת הגישה לפיה המבחנים הם מצטברים. כלומר, כדי לקבל את הגנת זכות היוצרים יש לעמוד למלא אחר הדרישות של שניהם.
בפסק הדין בענייננו, ביהמ"ש בוחן את זכות היוצרים בלקט. על-פי סעיף 4(ב) לחוק, . כלומר, ייתכנו מצבים בהם הלקט עצמו יהיה מוגן אך הנתונים שהוא מכיל יהיו שייכים לרשות הציבור.
יישום מבחני הפסיקה והחקיקה:
בניגוד לטענתם של הליגות הבריטיות לכדורגל, קבע השופט ג'ובראן שבחינת המקוריות תעשה עבור תהליך יצירת הלקט ולא עבור תהליך הכנת הטורניר או קביעת סדר המשחקים שנעשו בהתאם לשיקולים מסוימים. השופט מוסיף שמבחן ההשקעה מתקיים מאחר שהושקעו מאמצים במידה מינימלית בהכנת הרשומות. עם זאת, מבחן היצירתיות אינו מתקיים. לדעתו, הנתונים עצמם שמופיעים בלוח אינם מוגנים בזכויות יוצרים, אך למעלה מכך, גם הלוח עצמו מציג רשימת משחקים מאוגדת שאינה מוגנת. זאת הואיל ולא הוכחה יצירתיות בבחירת סידור הנתונים או בבחירת הנתונים עצמם. השופט ג'ובראן מוסיף שעל אף שמארגני הליגות בחרו את המשחקים שיופיעו בלוח, כך שלכאורה מתקיימת יצירתיות בבחירת הנתונים, אין זה מספיק מכיוון שבחירתם אינה משקפת ביטוי אישי של היוצר. כלומר, בבחירה לא נדרשה מומחיות או דמיון והמידע המוצג הוא מידע טריוויאלי.
בנוגע לסידור ועיצוב המידע בלוח, מציין השופט כי הדרך שנבחרה להציג את המשחקים על-פי תאריך התקיימותם, ציון שמות הקבוצות ושם המגרש היא ההגיונית ביותר, על אף שאינה הדרך היחידה. לסיכום, נתוני המשחקים עצמם הם למעשה עובדות שאינן מוגנות בזכויות יוצרים. כמו כן, לוחות המשחקים עצמם אינם מוגנים בזכויות מאחר שלא עמדו בדרישות הפסיקה והחוק. לפיכך, מסקנתו היא שניתן לעשות שימוש במידע שנמצא בלוחות המשחקים בין אם בחלקו או במלואו ללא צורך בקבלת רשות או תשלום כלשהו.
השופט ג'ובראן, בהסכמתם של השופטים הנדל ונאור, הכריע שהערעור יידחה והליגות לכדורגל בבריטניה ישלמו את הוצאות המשפט של המועצה.
לאחר פסק הדין.
לא אחת, פסקי דין מאוחרים מערכאות שונות הסתמכו על הדגשת מבחני המקוריות שנעשתה על ידי השופט ג'ובראן. ביניהם ניתן למנות את הפרשה המרכזית סייפקום אשר עסקה בשאלת המקוריות הנדרשת להגנה על יצירות פונקציונליות. ופסקי דין בערכאות נמוכות יותר כגון פסק הדין בפרשת סער ברודסקי שם נשאלה בין היתר, שאלת המקוריות של פורמט טלוויזיוני. פסק הדין בפרשת סייפקום ניתן בשנת 2013. השופט יורם דנציגר אשר הוביל את הדיון, פירט את מבחני המקוריות. לדעת השופטים, יש לבחון שלושה מבחני משנה והם: מבחן המקור, מבחן ההשקעה ומבחן היצירתיות. מעבר לכך, על אף הסכמתו עם השופט יורם דנציגר, ביקש השופט אליקים רובינשטיין להוסיף מבחן נוסף והוא מבחן השכל הישר.
מפסידנות
לוזריות
דפיטיזם
מבני הפרסה (איילת השחר)
מבני הפרסה הם קבוצה של 10 מבנים שהוקמו, בראשית ימיו של קיבוץ איילת השחר, בצורת פרסה. מבנים אלו היו מבני הקבע הראשונים של הקיבוץ ושימשו בתחילה למגורים ובהמשך נפתחו במקום בתי מלאכה שונים. הבתים הוגדרו כאתרי מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ההיסטוריה של המבנים.
בשנת 1923 עברו חברי הקיבוץ למקום הקבע שנבחר עבורם והחלו בהקמת מבני קבע שכללו בתי מגורים, רפת ומגדל מים. 10 בתי המגורים הראשונים נבנו בתבנית של פרסה. סידור זה היה ייחודי בתנועה הקיבוצית והוא תוכנן כך שהמתיישבים יוכלו לעבור ממודל של קיבוץ למודל של מושב, לחלק את השטח המשותף לנחלות ולגדל תוצרת חקלאית בקרבת הבית.
הבנייה נתמכה על ידי יק"א ובוצעה על ידי קבוצת "אחווה" בפיקוחו וניהולו של מיכאל ארליך. תחילה בנתה הקבוצה את הרפת, מגדל המים ו-5 ממבני הפרסה וב-1929 הושלמה בנייתם של חמישה מבנים נוספים.
בתחילה שימשו המבנים למגורים אולם בהדרגה עברו חברי הקיבוץ לבתים חלופיים עד שבשנות ה-50 פסקו לשמש למגורים. במקביל לנטישת התושבים החל אכלוס המבנים על ידי גני ילדים, משרדים ובתי מלאכה. חלק מהמבנים שומר ותוחזק וחלקם נזנח.
תיאור הבנייה.
מבני הפרסה הם מבנים בני קומה אחת שנבנו במתכונת כמעט אחידה. המבנה היה מאורך ובו 4 חדרים שחולקו ל-2 דירות. לכל דירה היה חדר כניסה וחדר פנימי. בדרך כלל יועדה כל דירה שכזו למשפחה אולם במספר מקרים גר דייר שונה בכל חדר מה שאילץ את דיירי החדרים הפנימיים להיכנס לחדרם דרך החלון על מנת שלא לעבור בחדר השכן.
קירות הבתים נבנו מאבנים שנחצבו בסביבה ולאחר מכן כוסו בטייח. בבניית תקרת הרביץ נעשה שימוש בתערובת קני גומא מהנחלים באזור וטיט. המסבך של הגג נבנה בקורות עץ והרעפים היו רעפי מרסיי.
פירוט המבנים.
המבנים נבנו במקור למגורים ושימשו בהמשך לתפקידים אחרים. בחלק מהמקרים קיים תיעוד להיסטוריה של הבתים:
קישורים לארכיון הקיבוץ.
ארכיון הקיבוץ כולל צילומי אוויר של בתי הפרסה וכן תמונות מתקופת הקמתם ומהשנים הראשונות לאחר מכן:
אילן חצור
אילן חצור (נולד ב-6 בספטמבר 1964) הוא מחזאי, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
חצור נולד למרגלית ויעקב חצור, למד בבית ספר תיכון בקריית חיים והוא בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב במגמת כתיבה ובימוי. חצור מורה לכתיבה דרמטית ומשחק, מתרגם לעברית ואנגלית, כותב במגזינים ומקומונים כדוגמת ידיעות תל אביב, כלבו חיפה ומסע אחר. מקים, מנחה ומפיק הצגות לקבוצות תיאטרון חובבים וקהילתי, בין היתר לאנשים עם צרכים מיוחדים, אסירים, נוער במצוקה ועולים חדשים.
בשנת 1990 העלה את המחזה "רעולים" בתיאטרון הקאמרי, המחזה תורגם לאנגלית, ספרדית, ערבית וגרמנית והוצג בכ-100 הפקות באירופה וארצות הברית. רעולים גם זכה בפסטיבל עכו 1990, פרס אקו"ם, ופרס רוזנבלום לאמנויות הבמה. בשנת 1992 כתב יחד עם אילן שיינפלד את הקברט הסאטירי "היי רימונה". בשנת 1994 תרגם את רוויזור של גוגול למחזה "מבקר המדינה: מחזה מדברי סהרורי" שהועלה בתיאטרון הקאמרי באותה השנה, ובשנת 2005 העלה את "מבקר המדינה 2005" בתיאטרון הבימה. בשנת 1999 הועלה מחזהו "ז'קו" בתיאטרון בית ליסין, המחזה הוא עיבוד חופשי של חצור ל"המתאבד" המתרחש בישראל, ההצגה הועלתה שוב בתיאטרון הבימה בשנת 2015. בשנת 2002 הועלה בתיאטרון החאן הירושלמי מחזהו "מלחמה על הבית" (בהשראת המחזות "האכארנים" "הפרשים" ו"ליסיסטרטה" מאת אריסטופאנס) שזכה בפרס התיאטרון הישראלי ל"קומדיה הטובה של השנה".
מרסילי
מרסילי הוא הר מצולה גדול בים הטירני, כ-175 ק"מ דרומית לנאפולי. ההר הוא הר געש תת-ימי. גובהו כ-3,000 מטר ופסגתו נמצאת כ-450 מ' מתחת לפני הים. על אף שבמהלך ההיסטוריה המתועדת ההר לא התפרץ, וולקנולוגים מאמינים כי המבנה שלו שברירי יחסית, עשוי צפיפות נמוכה ואבנים לא יציבות, המוזן על ידי תא מאגמה רדוד בתחתיתו.
מרסילי הוא אחד מהרי הגעש התת-ימיים המסוכנים בים הטירני. התפרצות תת-ימית של ההר או התמוטטות של חלק מההר עלולים לגרום לצונאמי באיטליה ובחופים הסמוכים בים התיכון. ב-29 במרץ 2010 הודיעו וולקנולוגים מהמכון הלאומי האיטלקי לגאופיזיקה וולקנולוגיה (INGV) כי מרסילי עשוי להתפרץ בכל רגע.
גאומורפולוגיה.
הר מרסילי הוא חלק מהקשת הגעשית של האיים הליפאריים. אורכו 70 ק"מ ורוחבו 30 ק"מ והוא אחד מהרי הגעש הגדולים ביותר באירופה, גדול יותר מאשר הר אטנה. הוא התגלה במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 ונקרא על שם הגאולוג הגאיטלקי לואיג'י פרדיננדו מרסילי. מחקרים מקיפים בוצעו עליו רק החל משנת 2005, כאשר המועצה האיטלקית הלאומית למחקר החלה בפרויקט לחקר ההר.
הר הגעש עולה מקרום אוקייני דק בעובי 10 ק"מ בלבד, המהווה אגן ימי משלו. קרום האגן עשוי בזלת תולאיטית, האופייני לאגנים בחלק האחורי של קשתות געשיות אוקייניות.
נראה כי מרסילי נוצר לפני כ-200 אלף שנים. על מורדותיונמצאו ראיות לזרמי מגמה. כמו כן, נמצאו עדויות על קריסה של הרי געש תת-ימיים קודמים אחרים באזור.
כפן (פירושונים)
כפן (עוף)
זעמנים (על-משפחה)
בויגה