הדמות הראשית של הסרט, בריאן כהן (בגילומו של גרהם צ'פמן) נידונה למוות בצליבה על חלקו בעלילת חטיפה. לאחר רצף כישלונות להימלט מההוצאה להורג, מנסה אדם צלוב סמוך לו (בגילומו של אריק איידל) לעודד אותו בשיר "הבט תמיד על הצד השמח של החיים". עם התקדמות השיר, רבים מקרבנות הצליבה האחרים (בסך הכל 140 על פי התסריט, אף על פי שרק עשרים ושלושה צלבים נראים בפועל על המסך) מתחילים לרקוד באופן מוגבל ולהצטרף לשריקה של השיר. השיר ממשיך גם כשהקרדיטים מתחילים להתגלגל לסיום הסרט.
השיר עובד על ידי ג'ון אלטמן והוקלט באולפני צ'אפל עם תיזמור מלא ועם להקת פרד טומלינסון כאשר את השריקה ביצע ניל אינס. השיר הופיע באלבום פסקול הסרט תחת הכותרת "הבט תמיד על הצד השמח של החיים (כל הדברים משעממים ומכוערים)".
כאמור, השיר מציג את האופי הבריטי הנוקשה "לנוכח פני מצוקה ואסון" והפך לפופולרי. באחד המקרים, בעת מלחמת פוקלנד נפגעה ספינת הצי הבריטי אה"מ שפילד מטיל Exocet ארגנטינאי שנורה לעברה ב-4 במאי 1982. צוות המשחתת שר את השיר בזמן שהמתין לחילוץ מהספינה.
ב -4 באוקטובר 1989, כאשר צ'פמן מת, חמשת חברי מונטי פייתון הנותרים, יחד עם חברים קרובים ובני משפחתו, שרו יחד את השיר באזכרה. בשנת 2005, סקר של Music Choice הראה כי זהו השיר השלישי בפופולריות שלו שהבריטים היו רוצים שיושמע בהלוויותיהם.
מילים אלטרנטיביות.
באירועים מיוחדים, כאשר השיר בוצע בשידור חי, איידל שינה את אחת השורות כך שתתאים לאירוע המסוים.
סינגל.
ב-16 בנובמבר 1979 הופץ בבריטניה תקליטון ובו השיר. בצדו השני היה השיר "בריאן" (שיר הנושא של הסרט) אך הסינגל לא הגיע למצעדים. תשע שנים לאחר מכן הסרט הופץ בקלטות VHS והשיר נערך (להסרת שפה בוטה) והופץ מחדש ב-21 בנובמבר 1988 כשבצדו השני שוב השיר "בריאן" בגרסה מלאה. גם הפעם השיר לא הגיע למצעדים.
בתחילת שנות התשעים השיר החל לצבור פופולריות עם הצגת הסרט כסרט-פולחן. בעקבות שידור השיר באופן קבוע באחת מתוכניות הבוקר ברדיו BBC הפיצה חברת וירג'ין מחדש את השיר בסינגל ב־23 בספטמבר 1991.
הסינגל הגיע לעשרת השירים המובילים במצעד באוקטובר 1991 לאחר הופעה של איידל בתוכנית הטלוויזיה טופ אוף דה פופס. בשיאו הגיע השיר למקום שלישי ולאחר מכן הופיע באלבום האוסף "שירי מונטי פייתון" משנת 1989. הסינגל הגיע למקום הראשון באירלנד ב-13 באוקטובר 1991, אף על פי שהסרט נאסר להקרנה שם, בעקבות כך הפך השיר לפופולרי מתמיד.
גרסאות ערוכות אחרות של השיר, שנכתבו על ידי אריק איידל יצאו באלבומי אוסף בנובמבר 1991 וב-2 בדצמבר 1991. באחת הגרסאות שונתה השורה "החיים הם חתיכת חרא" ל"החיים חתיכת יריקה". ב-14 ביולי 2014 הונפקה גרסה נוספת לשיר, הפעם כסינגל של 12 אינץ' בו הוא מוצג כ"המנון הכדורגל הבלתי רשמי של אנגליה".
השיר מופיע פעמיים במחזמר "ספמאלוט"" בברודוויי, המבוסס על "מונטי פייתון והגביע הקדוש".
בית סאמרסט
בית סאמרסט (באנגלית: Somerset House) הוא מבנה גדול הממוקם בצידו הדרומי של הסטרנד שבמרכז לונדון, על הגדה הצפונית של נהר התמזה. חלקו המרכזי של המבנה הבנוי בסגנון נאו-קלאסי נבנה בין 1776–1796. אגפיו הצפוניים והדרומיים של המבנה נבנו בסגנון ויקטוריאני. המבנה קרוי על שם בניין בשם זה שעמד באותו אתר קודם לכן.
היסטוריה.
בית סאמרסט הישן.
במאה ה-16 היה אזור זה של התמזה לא מפותח. ספינות ניווטו במעלה הנהר לווסטמינסטר ובין ארמון המלכים בווסטמינסטר והסיטי של לונדון היה שטח מגורים מועדף על האצולה הבריטית. בשנת 1539 קיבל אדוארד סימור, דוכס סאמרסט והרוזן מהרטפורד חלקת אדמה בצ'סטר, בקרבת טמפל בר מאת הנרי השמיני מלך אנגליה. עם עלייתו לשלטון של אדוארד השישי בשנת 1547 הפך סימור ללורד המגן - וניהל בפועל את המדינה בשל מחלתו של המלך הילד. בשנת 1549 הרס סימור את אכסניית האוצר ובניינים סמוכים ובשטח שהתפנה בנה לעצמו בית מגורים בין שתי קומות. חומרי הבנייה נלקחו מהמנזרים הסמוכים לקתדרלת סנט פול שנהרסו בהוראתו כחלק מפירוק המנזרים במסגרת המאבק בין הפרוטסטנטיות והקתוליות באנגליה. לא ידוע מי האדריכל שתכנן את המבנה, אולם מבנה זה היה אחד המבנים הראשונים באנגליה שנבנו בסגנון הרנסאנס. עוד לפני סיום בניית האחוזה ירד חנו של סימור והוא הוצא להורג בהוראת המלך בשנת 1552 בגבעת המצודה. "אחוזת סאמרסט" עברה לאוצר הכתר, והנסיכה אליזבת התגוררה בה לפני שהוכתרה למלכת אנגליה בשנת 1558.
המבנה נותר ארמון מלכותי, ושימש את מלכותיהם של המלך ג'יימס הראשון, צ'ארלס הראשון וצ'ארלס השני. בעת שלטונו של ג'יימס הראשון שימש כמגורי אן מדנמרק, אשת המלך, ונקרא על שמה "בית דנמרק" - "Denmark House". אן הורתה לאדריכל איניגו ג'ונס לבנות מספר הרחבות למבנה, וכן הנרייטה מריה מצרפת אשת צ'ארלס הראשון הורתה בשנת 1652 לבנות במקום כנסייה קתולית. מבנה זו תוכנן אף הוא על ידי ג'ונס.
מלכי בריטניה הפסיקו להשתמש בארמון במהלך מלחמת האזרחים האנגלית. הפרלמנט הבריטי ניסה למכור את המבנה בשנת 1649 אולם לא הצליח למצוא קונה (אולם רהיטי הארמון נמכרו בשווי של 118,000 ליש"ט). חלקים מהמבנה שימשו את צבא הפרלמנט ובארמון התגורר תומאס פיירפקס ששימש ראש צבא הפרלמנט. בבית סאמרסט הונחה גופתו של אוליבר קרומוול בשנת 1658 לאחר מותו לטקס הלוויה.
לאחר השבת המלוכה לשלטון הנרייטה מריה החלה בשיפוץ המבנה בשנת 1661 והורתה על הקמת חזית חדשה למבנה לכיוון נהר התמזה. חזית זו תוכננה על ידי איניגו ג'ונס, אולם הנרייטה מריה שבה לצרפת בשנת 1665 ולא ראתה את השלמת המבנה.
קתרינה מברגנזה אשת צ'ארלס השני התגוררה במבנה זמן מה.
בשנת 1685 שופץ המבנה תחת פיקוחו של סר כריסטופר רן. לאחר "המהפכה המהוללת" בשנת 1688 הפסיק בית המלוכה להשתמש במבנה והוא נותר נטוש זמן מה. בשנת 1775 החלו בהרס המבנה הנטוש.
המבנה הנוכחי.
מאז אמצע המאה ה-18 החלה נשמעת ביקורת בלונדון על העדרם של מבני ציבור (בניגוד לבניינים מסוג אלה שהיו קיימים בבירות אירופה האחרות). משרדי הממשלה ומשכני אגודות הידע (the Learned Societies) הצטופפו בבניינים ישנים בכל רחבי העיר. בראש הקבוצות שקראו להקמת מבני ציבור היה אדמונד ברק שדרש הקמת "מבנה לאומי". בשנת 1775 התקבלה דרישתו והפרלמנט הבריטי העביר חוק שמטרתו הקמת מבני ציבור ומשרדים ציבוריים בבית סאמרסט. המבנה יועד, על פי האמור בחוק, לשמש משכן למשרד המלח (The Salt Office), משרד החותמות (The Stamp Office), משרד המיסים (The Tax Office), משרד הימיה (The Navy Office), משרד המזון של הימיה (The Navy Victualling Office), משרד הלוטו (The Publick Lottery Office), משרד מחזיקי הניצים והסוחרים (The Hawkers and Pedlar Office), משרד כרכרות האקני (The Hackney Coach Office), משרד הממפה הכללי של אדמות הכתר (The Surveyor General of the Crown Lands Office), משרד מבקרי הפנים (The Auditors of the the Imprest Office), משרד הצנרות (The Pipe Office), משרד דוכסות לנקסטר (The Office of the Dutchy of Lancaster), משרד דוכסות קורנוול (The Office of the Dutch of Cornwall), משרד הצווים (The Office of Ordinance) ועוד.
בהתאם לחוק מונה הממפה הכללי האחראי על העבודות הציבוריות (Surveyor-General of Works), האדריכל סר ויליאם צ'יימברס, כמתכנן המבנה, ונקבע שמשכורתו תהיה 2,000 ליש"ט לשנה. צ'מברס הקדיש את שני העשורים האחרונים של חייו, החל מ-1775 לתכנון המבנה.
בשנת 1780 הסתיימה בניית האגף הצפוני הפונה לסטרנד. תוכניות אגף זה התבססו על תוכניותיו של איניגו ג'ונס לאגף הדרומי.
בשל פרוץ המלחמה עם צרפת שהביא למחסור בכספי הציבור, התעכבה הבנייה.
לאחר מותו של צ'מברס ב-1796 המשיך לפקח על הבנייה תלמידו ג'יימס וייאט, אולם העבודות נמשכו עד 1819. מבנה זה לא כלל את "האגף החדש" ואת מכללת קינגס הממוקמים מאחורי האגף המערבי והמזרחי בהתאמה. עלויות בניית המבנה המקורי הגיעו ל-500,000 ליש"ט.
בשנים אלו טרם נבנו רציפי התמזה, ושלוש קשתות בצידו הדרומי של המבנה איפשרו לסירות להיכנס לתוך רציפים בתוך המבנה.
צ'מברס תכנן אגפים מזרחיים ומערביים נוספים, אולם בשל העדר תקציב אלה לא נבנו עד 1819. מאוחר יותר הוקמה מכללת קינגס במזרח בין השנים 1829 ו-1834 בהתאם לתוכניותיו של צ'מברס.
בין השנים 1851 ו-1856 נהרסו המבנים ששימשו כמבני מגורים של אנשי משרד הימיה שעבדו באגף הדרומי של המבנה, ובמקום נבנה "האגף החדש" בשנת 1856.
במבנה שכנו אגודות ידע שונות כגון האקדמיה המלכותית לאמנויות, החברה המלכותית ואגודת העתיקות של לונדון. אגודות אלה, כמו גם אוניברסיטת לונדון שכנו במבנה עד 1870.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע המבנה בהפצצות, והרוטונדה של המבנה נהרסה לחלוטין. בשנת 1940 נפגע האגף המערבי פגיעה ישירה.
רק בשנות ה-50 החל שיקום המבנה - שיקום שדרש סתתים מיומנים על מנת לשחזר את המבנה בצורה מדויקת -בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה קושי רב למצוא סתתים מיומנים בשל התפתחות ענף הבנייה. האדריכל סר אלברט ריצ'רדסון מונה כאחראי על השיקום, והוא שחזר את חדר נלסון ומדרגות נלסון שנהרסו. עלות השיקום הגיעה ל-84,000 ליש"ט (כשערם אז).
האגף הדרומי ששופץ שימש את משרדי התובע הכללי.
שימוש ממשלתי.
במבנה שכנו משרדי הימיה - ועל כן האמינו שהוריישו נלסון עבד בבניין - אולם אין עדויות לכך.