בשנת 1997 המפלגה אימצה חוקה שקבעה כי התוכנית שלה הייתה "להחזיק את דגל הפטריוטיזם והסוציאליזם, ליישם את הקו הבסיסי לשלב הראשוני של הסוציאליזם, לשמור על היציבות בחברה, לחזק את השירותים לאחדות הלאומית ולחתור למען קידום מודרניזציה סוציאליסטית, הקמת ושיפור כלכלת שוק, שיפור ארגון מחדש פוליטי ותרבות רוחנית סוציאליסטית, אמנציפציה ופיתוח כוחות יצרניים, התבססות והרחבת החזית הפטריוטית המאוחדת והגשמת המטרות הגדולות של הסוציאליזם הסיני."
הרכב.
הליגה מורכבת בעיקר מאינטלקטואלים בינוניים ובכירים בתחומי תרבות, חינוך, מדע וטכנולוגיה.
נכון לסוף 2012, היו במפלגה למעלה מ-282,000 חברים. מתוך סך זה 22.8% היו מתחום החינוך המתקדם, 30.2% היו מתחום חינוך חובה, 17.4% היו במדע וטכנולוגיה, 5.8% היו באמנות ובעיתונות.
רבי יוחנן בן החורני
רבי יוחנן בן החורני (ת) (לעיתים נקרא רבי יוחנן החורני) הוא תנא שחי בדור שבין תקופת הזוגות לתקופת התנאים. היה תלמידו של שמאי הזקן, אך למעשה כל ימיו עשה כדברי בית הלל. רבו של רבי אלעזר ברבי צדוק.
הדעה המקובלת היא ששמו מעיד על כך שמקום מגוריו או מקום מגורי אביו היה העיר חורן שבסוריה, אך יש הטוענים שהיה גר בבית חורון.
ביקורם של זקני בית שמאי ובית הלל בסוכתו.
במסכת סוכה חלקו בית הלל ובית שמאי בעניין מי שראשו ורובו בסוכה, ושולחנו בתוך הבית. בית הלל מביאים ראיה לשיטתם שמותר לאכול בסוכה במצב כזה, ממעשה שאירע עם רבי יוחנן החורני, שזקני בית הלל וזקני בית שמאי באו לבקרו בסוכתו ומצאוהו יושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית, ולא אמרו לו דבר. בית שמאי חלקו עליהם וטענו להפך, שהזקנים שביקרו בביתו אמרו לו: .
הקפדתו בדיני טהרה.
בתוספתא על מסכת סוכה, מספר רבי אלעזר ברבי צדוק, שכשהוא למד אצל רבי יוחנן בן החורנית בשנת בצורת, רבי יוחנן אכל פת חרבה. רבי אלעזר אמר זאת לאביו, צדוק, ששלח אותו בחזרה לתת לרבי יוחנן זיתים. כשרבי יוחנן ראה שהזיתים לחים, הוא הבין שנלקחו מתוך חבית מלאה במוהל היוצא מן הזיתים, שלפי בית הלל נחשב כשמן ומכשיר את הזיתים לקבל טומאה, ולא הסכים לאוכלם מחשש שעם הארץ נגע בחבית וטימא את הזיתים. רבי אלעזר סיפר זאת לאביו, וזה שלח אותו להגיד לרבי יוחנן, שהחבית הייתה מנוקבת, ולכן גם לפי בית הלל לא נטמאו הזיתים שבה על ידי שנגע בהם עם הארץ. ומה שהזיתים היו לחים, זה מפני ששמרים סתמו את החור בחבית ומנעו מהמוהל לצאת.
התוספתא לומדת ממעשה זה, שרבי יוחנן נהג לאכול את חוליו בטהרה, ושאף על פי שהיה מתלמידיו של שמאי הזקן, נהג כל ימיו כדברי בית הלל.
דוד ורנר סנטור
דוד (ורנר) סנטור (בגרמנית: David Werner Senator; ברלין, 6 בספטמבר 1896 – אטלנטה, 2 בנובמבר 1953) היה סגן נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה העברית, חבר הנהלת הסוכנות היהודית המורחבת ופעיל בברית שלום.
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
ורנר סנטור נולד וגדל בברלין ולמד ב ברובע שונברג. מאוחר יותר למד משפטים וכלכלה באוניברסיטאות של מינכן, ברלין ופרייבורג, שם השלים ב-1919 את עבודת הדוקטורט שלו בהנחיית הכלכלן , שעסקה בחקיקה בתחום הקרקעות בפלשתינה. בעת היותו סטודנט התמסר לפעולות תרבות בקרב הנוער היהודי מבני המהגרים ממזרח אירופה. בהמשך לכך, סנטור הצטרף אל ה"פולקסהיים" (Volksheim, בית העם), מיסודו של זיגפריד להמן, ששימש כמרכז קהילתי לנוער מהגר ממזרח אירופה. כחלק מה"התקרבות אל המזרח", ובאופן חריג עבור יהודי-גרמני בן דורו, למד סנטור יידיש. כשוחר "הציונות התרבותית" למד גם עברית. סנטור שירת כקצין בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. הוא היה חבר במפלגת פועלי ציון, אך פרש ממנה לאחר כמה שנים מאחר שלטעמו לא עשתה די כדי לקדם הבנה עם ערביי ארץ ישראל.
בארגוני סיוע יהודיים בגרמניה.
בשנים 1920–1921 היה מזכיר ואחר כך מזכיר כללי, של משרד הסעד לפועלים היהודים בגרמניה (Arbeiterfürsorgeamt). ב-1922, נתמנה סנטור לסגן מנהל מחלקת הפליטים של הג'וינט באירופה. בתפקידו זה ביקר ברוסיה ופעל במספר מדינות במזרח ומרכז אירופה. סנטור ניסה לעלות לארץ לראשונה ב-1924 ועבד כחבר הנהלת המשביר המרכזי בתל אביב. ב-1925 החליט לחזור לגרמניה וקיבל את משרת המזכיר הכללי של הג'וינט באירופה, בה כיהן עד 1930.
עלייה לארץ וחברות בהנהלת הסוכנות היהודית המורחבת.
ב-1929 נוסדה הסוכנות היהודית המורחבת, בה היו חברים נציגים ציונים ונציגים לא ציונים, עליהם נמנו פילנתרופים אמריקאים. אך, בהגדרה, קשה היה למצוא לא-ציונים אמתיים שייאותו לקבוע את מושבם בארץ לשם כך. למרות היותו ציוני, סנטור קיבל את הצעת הלא-ציונים, ובראשם, פליקס ורבורג, לפעול כנציגם בארץ. אלה האחרונים בטחו בו כי יפעל באופן ענייני, ללא השפעה של חישובים "ציוניים" או מפלגתיים. כך, ב-1930 חזר לארץ כחבר הנהלת הסוכנות. תחילה עבד בתפקיד גזבר ואחר כך כמנהל מחלקת העלייה. בתפקידו זה, סייע בהבאת יהודי גרמניה לארץ בעקבות עליית הנאצים לשלטון ב-1933. יחד עם גאורג לנדואר ניהל סנטור את המחלקה הגרמנית של הסוכנות היהודית, שהייתה אחראית על יישוב ייהודי גרמניה. המחלקה דאגה לתקצוב ולהיבטים המנהליים של עליית הנוער והשניים עבדו באופן הדוק עם הנרייטה סאלד . סנטור היה מעורב בהסכם ההעברה, ושימש כיו"ר דירקטוריון חברת "העברה", באמצעותה העבירו יהודי גרמניה את רכושם לארץ. היה ממקימי חברת רסקו.
ב-1937 התפטר סנטור מתפקידו כמנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית, בשל ביקורת על מדיניות חלוקת הסרטיפיקטים על פי שיקולים מפלגתיים. סנטור הוסיף לכהן כחבר הנהלת הסוכנות עד להתפטרותו בדצמבר 1945, בעקבות ביקורת מתמשכת על מדיניותה ביחס לערבים, ובראשה התחייבותה לתוכנית בילטמור.
באוניברסיטה העברית.
ב-1937 נתמנה למנהל אדמיניסטרטיבי של האוניברסיטה העברית, תפקיד שמקביל למנכ"ל. סנטור שהה באוניברסיטה שעל הר הצופים בעת מלחמת העצמאות, ואף נטל חלק בשמירה. ב-1949, עם שוך קרבות מלחמת העצמאות, סנטור נתמנה לסגן-נשיא אכסקוסיבי. עקירת האוניברסיטה מבניניה בהר הצופים, והצורך להפעילה ולקיימה בבניינים שכורים ופזורים בחלק הישראלי של העיר, ואף הצורך להוסיף לה מחלקות בהתאם לצרכים, דרשו ממנו מידה רבה של התמסרות ואימוץ היכולת.
פטירתו.
במאי 1953, למרות בריאותו הלקויה, במימון קרן רוקפלר, יצא סנטור לסיור לימודי באירופה, ובאמריקה, לעמוד על דרכי הפיתוח והארגון של אוניברסיטאות.
במהלך אותה נסיעה, נפטר באטלנטה שבארצות הברית, וביום י' כסלו תשי"ד, 17 בנובמבר 1953, הובא ארונו לקבורה בירושלים.
פעילות ב"ברית שלום" וב"איחוד".
סנטור היה פעיל ב'ברית שלום', שפעלה מאמצע שנות העשרים ועד ראשית שנות השלושים. בהמשך, הצטרף לאגודת "איחוד" שהקים י"ל מאגנס ב-1942, והיה חבר מרכזי באגודה, שניסתה לסכל את יישום תוכנית החלוקה לטובת הקמת מדינה דו-לאומית. מטרתן המוצהרת של קבוצות אלו הייתה: "לטפח את ההבנה והשלום בין היהודים ובין הערבים תושבי הארץ, מתוך הכרה בזכות הערבים לריבונות לאומית, שווה לזכות זו של היהודים". דעות אלה הציבו את סנטור, בד בבד עם הארגונים האמורים, בשולי הציבוריות היהודית בארץ. עם זאת, השפעת הקבוצות האמורות בקרב סגל אוניברסיטה הייתה גדולה יחסית. כך, כאשר חיל המדע של ארגון ההגנה רצה לנצל את מעבדות וכוח האדם שבאוניברסיטה לצורך פיתוח אמצעי לחימה, נאלצו לעשות זאת במחתרת כפולה, הן מפני הבריטים, הן מפני רשויות האוניברסיטה.
אחר.
ורנר סנטור עוטר באות הכבוד מסדר האימפריה הבריטית. היה חבר דירקטוריון עליית הנוער, יו"ר דירקטוריון כפר הנוער בן שמן, ועל שמו קרוי "בית סנטור" בבן שמן.
ראש ממשלת סינגפור
ראש ממשלת סינגפור הוא הדמות הפוליטית החזקה ביותר במדינה. נשיא סינגפור ממנה לתפקיד ראש הממשלה את חבר הפרלמנט שלטעמו הוא בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להשיג רוב בפרלמנט. למעשה ראש הממשלה הוא לרוב ראש המפלגה הגדולה ברשות המחוקקת.
על פי חוקת סינגפור הרשות המבצעת מקבלת את סמכויותיה מהנשיא, אך החוקה גם מעניקה לראש הממשלה ולקבינט את הסמכות לשליטה וניהול של הממשלה. הנשיא כמעט תמיד מחויב לפעול בעצתו של הקבינט או של שר המוסמך מטעמו. בשל כך למעשה רוב עבודת השלטון נעשית בידי ראש הממשלה והקבינט.
תפקיד ראש הממשלה נוצר ב-1959 כאשר סינגפור קיבלה אוטונומיה מבריטניה והוא ניתן ללי קואן יו. התואר ראש ממשלה ניתן לראשונה רק לאחר הפרידה ממלזיה ועצמאות סינגפור ב-1965.
לי קואן יו היה ראש הממשלה הראשון והוא כיהן בתפקיד מ-1959 עד 1990. את מקומו תפס גו צ'וק טונג. גו פרש מתפקידו ב-12 באוגוסט 2004 והוא הוחלף על ידי בנו של לי קואן יו, לי הסיין לונג.
Walt Disney Studios Motion Pictures
מגפת הקורונה בבחריין
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בבחריין, התפשטה אל המדינה בסוף ינואר 2020.
רקע.
ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה החדש הוא הגורם למחלת נשימה בקרב אנשים בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין, אשר דווח בפני ארגון הבריאות העולמי ב-31 בדצמבר 2019.
שיעור התמותה במקרה של מגפת הקורונה היה נמוך בהרבה ממגפת הסארס שהתפרצה בשנת 2003 בסין, אך ההדבקה מאדם לאדם היא גדולה ומשמעותית המשפיע בצורה מכרעת על מספר מקרי מוות באופן משמעותי.
התפשטות המגפה.
ב-31 בינואר הודיעה בחריין כי היא מבקשת מאזרחיה להימנע מלטוס לסין עקב התפרצות נגיף הקורונה במדינה.
ב-24 בפברואר הודיעה בחריין על מקרה ראשון של אדם שאובחן כחולה בנגיף הקורונה. לפי משרד הבריאות הבחרייני מדובר באזרח המדינה אשר חזר מאיראן.