טמפרטורת האש, שהגיעה ל-1,000 מעלות צלזיוס, סיכלה את ניסיונות חיילי הבסיס לחלץ את חבריהם מהמבנה. כבאית הוזעקה מהישוב הסמוך, מעלה אפרים, אך גם צוותה לא הצליח להציל את הלכודים במבנה. הנזק שגרמה האש לגופות ההרוגים הקשה על זיהוין .
החיילים שנפגעו השתייכו למפקדת עוצבת עמוד האש של חיל התותחנים, ששכנה בבסיס.
לאחר השרפה.
המבנה שנשרף היה מבנה טרומי נייד, אחד מתוך קבוצת מבנים, ששימשו בסוף שנות השבעים את הקבלנים האמריקאים, שבנו בנגב את בסיסי רמון ועובדה. התברר כי קירותיו נבנו מחומר פלסטי דליק ביותר.
אף ששני ארגוני מחבלים הוציאו הודעות כוזבות של נטילת אחריות לשרפה, החקירה לאחר השרפה שללה אפשרות של פיגוע חבלני. החקירה העלתה כי השרפה פרצה עקב הדלקת נר באחד מחדרי המגורים. החייל מדליק הנר, שנשאר בחיים, נשפט ונדון למאסר.
ארבע שנים וחצי לאחר האסון, ב-22 באפריל 1990, התנגשו ליד אותו בסיס שני מסוקי יסעור במהלך טיסת אימון והתרסקו. בתאונה זו נספו שבעה אנשי צוות אוויר.
אבא בר כהנא
הנס יורדן
גנרל הנס יורדן (בגרמנית: Hans Jordan; 27 בדצמבר 1892 - 20 באפריל 1975) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
יורדן נולד ב-27 בדצמבר 1892 בשויירן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-93 (אנהלט). במלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת הרגימנט בחזית המערבית, ובאוגוסט 1914 נפצע בקרב. באביב 1915 חזר יורדן לחזית ולחם במסגרת רגימנט המילואים ה-264, ובמרץ 1916 נפצע שוב. לאחר החלמתו חזר יורדן לרגימנט המילואים ה-264, וב-18 באוגוסט 1916 קודם לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף יורדן לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1926 מונה יורדן למפקד פלוגה 4 (מקלעים) ברגימנט הרגלים ה-6, וב-1 באוקטובר 1930 מונה למפקד פלוגה ברגימנט הפרשים ה-5 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1931 מונה למדריך בבית הספר לחי"ר בדרזדן, וב-1 ביולי 1933 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-45, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט ההוא. ב-1 במרץ 1936 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד חטיבת ההדרכה C בבית הספר הצבאי במינכן. ב-1 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד חטיבת ההדרכה B בבית הספר הצבאי וינר נוישטאדט.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה יורדן מפקד חטיבת ההדרכה B בבית הספר הצבאי וינר נוישטאדט, ובשל כך לא השתתף במהלך המערכה בפולין. ב-1 בנובמבר 1939 מונה יורדן למפקד רגימנט הרגלים ה-49, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-28 במסגרת הקורפוס ה-8, ועל פעולותיו קיבל ב-5 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם יורדן עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-28 במסגרת הקורפוס ה-8, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-13 בדצמבר 1941 מונה יורדן למפקד הדיוויזיה ה-7 שהייתה חלק מהקורפוס ה-7 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחם עמה בבלימת מתקפת הנגד הרוסית. ב-16 בינואר 1942 קיבל יורדן על פעולותיו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-20 באפריל 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-9 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית.
ב-1 בנובמבר 1942 הועלה יורדן לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הקורפוס ה-6, שהיה חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בינואר 1943 הועלה יורדן לדרגת גנרל חיל הרגלים, והוביל את הקורפוס שבפיקודו בקרבות הקשים ברז'ב ובויטבסק, ועל כך קיבל ב-23 בדצמבר 1943 את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-20 באפריל 1944 קיבל יורדן על פעולותיו בקרבות תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-20 במאי 1944 מונה למפקד הארמייה התשיעית. ב-22 ביוני 1944 הותקפה הארמייה על ידי הרוסים במסגרת מבצע בגרטיון וכמעט הושמדה, ובשל כך הודח יורדן ב-26 ביוני מתפקידו. במרץ 1945 מונה יורדן לתפקיד פיקודי בקבוצת ארמיות C, ובאפריל מונה למפקד הכוחות בטירול. בתחילת מאי 1945 נכנע יורדן לכוחות האמריקניים ונלקח בשבי.
לאחר המלחמה.
יורדן שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר יורדן במינכן עד למותו ב-20 באפריל 1975.
דניאל פטריק מוינהן
גרייס לי בוגס
גרייס לי בוגס (27 ביוני 1915 - 5 באוקטובר 2015) הייתה פעילה חברתית, פילוסופית, פמיניסטית וסופרת סינו-אמריקאית. היא ידועה בעיקר עבור שנות פעילותה עם המהפכנים ס.ל.ר. ג'יימס וראיה דונייבסקיה בשנות ה-40 וה-50 אך בכמעט 80 שנים של אקטיביזם הייתה חלק מתנועות רבות, כולל התנועה השחורה לזכויות האזרח, תנועת הכוח השחור, זכויות ואיגוד עובדים, זכויות נשים, וכן צדק סביבתי.
ביוגרפיה.
לי היא בת לשני מהגרים מסין. אביה הגיע לארצות הברית בעקבות השפל הכלכלי הכבד בסין שנוצר כתוצאה ממלחמת האופיום הראשונה באמצע המאה ה-19. כשממשלת סין חויבה בפיצויים אסטרונומיים אחרי המלחמה, היא העבירה את הנטל הכלכלי לאכרים העניים, וכשאלה לא יכלו לעמוד בחובות, נוצרה תנועת הגירה המונית שבה נאלצו רבים לעזוב את ביתם. במסגרת זו, אביה של לי, צ'ין לי, עקר ממולדתו יחד עם אשתו השנייה, יין לאן לי.
לי למדה במכללת ברנרד על מלגה, וקבלה משם תואר ראשון בפילוסופיה ב-1935. היא המשיכה ללימודי דוקטורט במכללת ברין מאר, אותם סיימה ב-1940.
קריירה.
כאישה לא-לבנה, עמדו בפני לי מכשולים גדולים בעולם האקדמי של שנות ה-40, והיא נאלצה לעבוד במשרה זוטרה בשכר מינימום בספריית הפילוסופיה של אוניברסיטת שיקגו. בתקופה זו היא גילתה את הפעילות של מפלגת העובדים השמאלנית בגין עבודתם למען זכויות שוכרי דירות. המפלגה הייתה ידועה בשל עמדתה הקומוניסטית האנטי-סטליניסטית.
היא פגשה את האקטיביסט ס.ל.ר. ג'יימס - סוציאליסט והיסטוריון ממוצא אפרו-טרינידדי - ובכך החלה הפעילות לזכויות אפרו-אמריקאיות שעסקה בה במהלך כל חייה. היא עברה לניו יורק, שם הכירה דמויות תרבותיות ואקטיביסטיות כמו ריצ'רד רייט וקתרין מארי דאנהם. היא החלה לתרגם לאנגלית, לראשונה, מאסות מ"כתבים פילוסופיים-כלכליים (1844)" של קרל מרקס. לי, ג'יימס וראיה דונייבסקיה, המייסדת של הפילוסופיה המרקסיסטית-הומניסטית בארצות הברית, הקימו את תנועת "נטיית ג'ונסון פורסט" או "הג'ונסוניטים" - התארגנות שמאל רדיקלית שהתפצלה ממפלגת העובדים ותנועתו של טרוצקי. הקבוצה התמקדה יותר בקבוצות שוליים ואוכלוסיות מודרות, כמו נשים, אנשים של צבע, ונוער. הג'ונסוניטים האמינו שברית המועצות היא ישות מדינית-קפיטליסטית. כלומר, שלמרות התארגנות המדינה כסוציאליסטית לכאורה, מטרותיה של הישות המדינית הן מטרות רווח. היא כתבה מאמרים ומאסות עבור הארגון בשם העט ריה סטון.
הג'ונסוניטים התפרקו על רקע אידאולוגי באמצע שנות ה-50, ולי ובוגס המשיכו לתמוך בעשייתו של ג'יימס במסגרת ארגונו החדש - Correspondence Publishing Committee. אחד ההשגים העיקריים של הארגון היה פרסום ספר על מהפכת העובדים בהונגריה ב-1956 בשם "Facing Reality". ב-1962 נפרדו דרכיהם של ג'יימס והזוג בוגס, והאחרונים המשיכו לנהל את הארגון יחד עם פעילי שמאל אחרים, בעוד ג'יימס הקים ארגון חדש, שלא ארך ימים, בשם Facing Reality, כמו הספר. ג'יימס כתב מאוחר יותר, בספרו "The American Revolution: Pages from a Black Worker's Notebook" על הבסיס לסכסוך, שהיה כנראה הנטיות המאואיסטיות של חבריו, והקשיים שלו להנהיג את הארגון בארצות הברית בעודו חי באנגליה, לשם גורש על ידי הרשויות האמריקאיות.
בשנת 1964 ניסתה בוגס לשכנע את מלקולם X, אשר היה חבר מקורב לזוג בוגס והיה לן בביתם כששהה בדטרויט, לרוץ לבחירות לסנאט, אך הוא סירב. ב-1967, לי החליטה, למרות שנים של תמיכה בו, שדרכם של מלקולם X ושל תנועת הכוח השחור לוקים בחסר - שמהפכנות שרק מפרקת ושאין לה תוכנית בניה נועדה לכישלון. היא התעקשה שמהומות הגזע של התקופה היו מהפכות ולא פורענות, אך עדיין החליטה לאמץ את דרכיו של מרטין לותר קינג - שלפני כן תפשה כנאיביות - באמרה:
החל בשנות השמונים, לי התמקדה באקטיביזם מקומי בעיר מגוריה, דטרויט, יחד עם בן זוגה ג'ייס בוגס. פעילותה כללה אקטיביזם סביבתני, ארגון קהילתי, העלאת תודעה פוליטית, פמיניזם, ועוד. בין מיזמיה בדטרויט היא התוכנית "קיץ דטרויט" (Detroit Summer), תוכנית רב-דורית ורב-תרבותית לנוער, אשר זכתה בפרסים מרובים. ביתם של הזוג בוגס הפך למטה של "מרכז בוגס לטיפוח מנהיגות קהילתית" אותו יסדו בשנות ה-90 המוקדמות חבריהם לאקטיביזם, ומשם התנהלו מיזמים קהילתיים רבים וכן קמפיינים חברתיים מקומיים וארציים. במשך שנים רבות כתבה לי טור בעיתון Michigan Citizen. לי נפטרה בגיל 100 ב-5 באוקטובר 2015.
קופה אמריקה 1987
תחרות הקופה אמריקה 1987 (1987 Campeonato Sudamericano Copa América), הוא גביע אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל ה-33. הטורניר נערך בארגנטינה בין ה-27 ביוני ל-12 ביולי 1987, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). כל עשר הנבחרות החברות בהתאחדות השתתפו בטורניר.