לאחר מספר שנים הצטרפה ללהקת תיאטרון הקאמרי, שם הופיעה במספר תפקידים בולטים: אליז ב"הקמצן", קרול ב"אוליאנה", איימי ב"עולמה של איימי", אמי ב"המנצח", מיכאלה ב"המורדים", שילה ב"יום במותה של ג'ו", מאדג' ב"המלביש", בלינדה בלייר ב"אחורי הקלעים" נעמי ב"מילאנו", שרה ב"קרוב לבית", אניטה ב"הבן הטוב", אלה ב"אוי אלוהים" ובלאנש ב"יומן חוף ברייטון".
בשנים אלה זכתה בפרס "השחקנית המבטיחה" בשנת 1995 ובפרס על שם אברהם בן-יוסף בשנת 2006.
ב-2005 שיחקה בסדרת הנוער של ערוץ הילדים ללקוחות HOT, השמיניה, את דמותה של גילה, אימו של אבי מוסקוביץ'.
ב-2008 שיחקה גולן בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "אבידות ומציאות", בבימויו של שבי גביזון, וזכתה לשבחים רבים. כמו כן הופיעה בתפקיד אורח בסדרה הגרסה הישראלית של הסדרה האמריקנית המצליחה "בנות הזהב" ובסדרה "המגפה". "אדומות ", "מסכים" "המסע הארוך".
משנת 2010 חזרה להופיע בתיאטרון באר-שבע, בשורה של תפקידים מרכזיים: ביאטריצ'ה ב"המון רעש על לא כלום", האחות ראטשד ב"קן הקוקייה", קארן ב"הכל אודות חווה", לאה ב"בין חברים " עיבוד לספרו של עמוס עוז, אנגוסטיאס ב"בית ברנרדה אלבה", הלנה ב"למה לא באת לפני המלחמה", המלכה קליטמנסטרה באיפיגניה. על שני התפקידים האחרונים הייתה מועמדת פעמיים לפרס השחקנית הראשית, במסגרת פרסי התיאטרון הישראלי. בשנת 2016 גילמה את הלנה אלוינג, בעיבוד מודרני למחזה "רוחות", את הלן צ'ייסן ב"הרולד ומוד", ואת האם ב"חתונת הדמים".
בשנת 2017 גילמה בתיאטרון באר-שבע את גניה ברוניצקי ואת מאדאם ז'ולי בעיבוד לבמה של הרומן עפיפונים, את איבון במחזה "הורים איומים", תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס "שחקנית השנה" בטקס פרסי התיאטרון לשנת 2016, ואת לובוב רנייבסקאיה בגן הדובדבנים.
בתיאטרון תמונע שיחקה את המלכה אליזבט ב"מרי סטיוארט" ואת ארקדינה ב"השחף". בשנת 2017 מגלמת את אגאווה ב"הבאקכות".
ב-2017 השתתפה בפרק בסדרה "נופלות על הרגליים" ובסדרה "ויקי ואני", בתפקיד אמא של דדי מתוקי. בשנת 2017 שיחקה בסרטו של שבי גביזון, "געגוע", וכן בסרטה של מיכל בת-אדם "הדרך לאן".
ב-2018 השתתפה בהצגה "כלוב העליזים" בבימויו של רפי ניב בתיאטרון באר שבע.
סיגר
סיגר הוא צרור עלי טבק מיובשים ומגולגלים המשמש לעישון. מבנהו עגול וארוך, וצבעו חום. אופן עישונו של הסיגר שונה מאמצעי עישון אחרים כגון סיגריה ונרגילה, שכן המעשן מוצץ את הסיגר לתוך פיו, ולרוב לא שואף את העשן לריאותיו. קיימת נטייה להאמין כי עישון הסיגר נחשב פחות מסוכן מעישון הסיגריות, משום שרוב מעשני הסיגר אינם שואפים את העשן לריאות. לעומת זאת גדלים הסיכויים לחלות בסרטן הגרון וחלל הפה.
הסיגרים שנחשבים לאיכותיים ביותר מיוצרים בקובה, אך קיימים סוגים איכותיים המיוצרים בניקרגואה, הונדורס, הרפובליקה הדומיניקנית ועוד.
מקור שמו של הסיגר הוא מהמילה הספרדית Cigarro, הנגזרת מהמילה המקבילה בשפתם של בני המאיה לטבק - Siyar.
היסטוריה.
קיימות עדויות עוד מהמאה ה-10 שתושביה המקוריים של יבשת אמריקה והאיים בים הקריבי עישנו סיגרים. העדות הראשונה לכך התגלתה באתר הארכאולוגי של בני המאיה ווחאקטון (Uaxactún) שבמחוז פטן בצפון גואטמלה. היה זה שרטוט על כלי קיבול מחרסינה המתאר אדם מעשן סיגר.
ב-12 באוקטובר 1492 עגנו שלוש ספינותיו של מגלה הארצות האיטלקי כריסטופר קולומבוס, ניניה, פינטה וסנטה מריה, על חוף האי סן סלבדור שבאיי הבהאמה של ימינו. ב-28 באוקטובר 1492 רשם קולומבוס ביומן המסע שלו כי התושבים המקומיים נוהגים לשרוף ולעשן את עליו של צמח מקומי. רודריגו דה חרס (Rodrigo de Xeres), קצין בדרגת סרן בספינתו של קולומבוס, ולואיס דה טורס (Luis de Torres), מתורגמן ממוצא יהודי שהתלווה לקולומבוס במסעותיו, נחשבים לאירופים הראשונים שעישנו סיגר בצורתו המקורית. הם קיבלו את עלי הטבק כמתנה מהילידים באי. דה חרס עישן סיגרים באופן קבוע עד שובה של המשלחת לספרד.
תושביה האינדיאנים של יבשת אמריקה נהגו לייבש את עלי צמח הטבק ולעטוף אותם בעליו של צמח מקומי אחר, לרוב תירס או דקל. הספרדים הם שהחלו בייצור תעשייתי של סיגרים בצורה המוכרת לנו כיום.
במאה ה-19 עישון סיגרים היה נפוץ בהרבה מעישון סיגריות. תעשיית הסיגרים הייתה חשובה מאוד, והייתה מקור פרנסתם של עובדים רבים בטרם הפכו חלקים נכבדים מתהליך הייצור של סיגרים לממוכנים. קובה הובילה את תעשיית הסיגרים, כאשר איכרים קובניים רבים החלו לגדל טבק בשדותיהם למען תעשיית הסיגרים המתפתחת. עלייתו של פידל קסטרו לשלטון בקובה ב-1959, וכתוצאה מכך האמברגו שהטילה על המדינה ארצות הברית - צרכנית הסיגרים הגדולה בעולם - הבריחה יצרני סיגרים רבים מקובה לרפובליקה הדומיניקנית, להונדורס, למקסיקו ולמדינות נוספות באזור מפרץ מקסיקו. הם הביאו עמם את מיומנויותיהם ואת זרעיהם, והמשיכו את מסורת ייצור הסיגרים, תוך שהם מצליחים לספק את הביקוש הגדול של השוק האמריקני לסיגרים משובחים.
למרות הקידמה הטכנולוגית, חברות סיגרים רבות, בעיקר בקובה, מעסיקות עדיין מגלגלי סיגרים מקצועיים המייצרים סיגרים ביד. חברות הסיגרים נוהגות לצרף לאריזות הסיגרים המיוצרים ביד את הכתובית "Totalmente a mano" ("מיוצר לחלוטין על ידי אדם"), כאינדיקציה לאיכות וליוקרה.
הרכב הסיגר.
שלושה סוגים של עלי טבק מרכיבים את הסיגר: עלים לעטיפה, עלים למילוי ועלים להדבקה.
עלי העטיף.
העלים המיועדים לעטיפת הסיגר הם עלים גדולים יחסית ונלקחים בדרך כלל מחלקו החיצוני של הצמח. הם חשובים במיוחד לקביעת צבעו וטעמו של הסיגר. צבע העלה מצביע על אחוז השמן שהוא מכיל ועל תהליכי הייבוש שעבר. הסיגרים מסווגים לפי צבעי העלים העוטפים אותם, בגוונים שונים של חום. הגוון הבהיר ביותר (Claro) עוטף סיגרים חלשים יותר, בעלי טעם עדין ואחוז שמן נמוך. הגוון הכהה ביותר (Oscuro) אופייני לעלים בעלי אחוז שמן גבוה ועוטף סיגרים כבדים בעל טעם חזק ודומיננטי. להלן רשימת הגוונים מהבהיר ביותר לכהה ביותר:
ככלל, ככל שצבע הסיגר כהה יותר, כך הוא חזק יותר.
העדפות השווקים העיקריים:
עלי מילוי.
העלים המיועדים למילוי הסיגר הם עלים דקים וקטנים יותר ונלקחים מחלקו הפנימי של צמח הטבק. יצרני הסיגרים משתמשים בתערובות שונות של עלים כדי ליצור טעם ייחודי - כל אחד בהתאם לחוזק הסיגר שהוא מבקש ליצור. חלק מהיצרנים משתמשים רק בחלקים ספציפיים של העלה, ולא בכולו. הדבר מאפשר בידוד של הארומה מטעמי לוואי והדגשת הטעם הדומיננטי.
עלי הדבקה.
העלים המשמשים להדבקה הם עלים גמישים יותר מעלים אחרים ומשתלבים לכל אורכו של הסיגר כדי להדביק את העלים הממלאים לעלים העוטפים ולעצמם.
חלוקת הסיגר.
ניתן לחלק את הסיגר לארבעה חלקים.
1. ראש או כיפה: ראש הסיגר נמצא בקצה הסיגר וברב הסיגרים האיכותיים הראש אטום עם עלי ההדבקה כדי לשמור על איכות הסיגר. יש לקטום את ראש הסיגר לפני העישון כדי לאפשר החדרת עשן לחלל הפה.
2. פילטר או בעברית מסנן: הפילטר נמצא מעל ראש הסיגר ותפקידו הוא לסנן את העשן הנשאף מרעלים שונים ולעדן את העשן כדי שלא יהיה מחניק. ברב הסיגרים אין פילטר, בדרך כלל רק סיגרים זולים מכילים פילטר. לעומת זאת ברב רובם של הסיגרים שאינם מכילים פילטר ישנו טבק דחוס שתפקידו להחליף את הפילטר. הסיבה להיעדרות הפילטר בסיגרים יקרים היא החשש לסינון הארומה והטעם של הטבק הנשרף.
3. גוף: גוף הסיגר הוא ריכוז של עלי הטבק השונים והוא מתחלק לשלושה חלקים.
4. בסיס או רגל: בסיס הסיגר הוא החלק האחרון בסיגר (מנגד לראש הסיגר) ואותו מבעירים.
חוזק הסיגר.
חוזק הסיגר נקבע בעיקר לפי עלי המילוי אשר הסיגר מכיל, ככל שיכיל יותר עלי 'ליגרו' לעומת עלי 'סקו' יהיה הסיגר חזק יותר בטעמו ולהפך. גם עלי העטיף קובעים את חוזקו של הסיגר. ככל שעלי העטיף יהיו יותר שמנוניים כך גם חוזקם יהיה גבוה יותר ולהפך. אולם, החוזק של עלה העטיף אינו משמעותי כמו חוזק המילוי. סיגר שחוזקו יהיה חזק יותר יכיל כמות גדולה יותר של ניקוטין מכיוון שבסיגר זה תהיה כמות גדולה יותר של עלי ליגרו המכילים את אחוז הניקוטין הגבוה ביותר בצמח הטבק.
הערה: גודל הסיגר אינו קובע בהכרח את חוזקו.
דרגות החוזק:
צורות וגודלי סיגרים.
את צורות הסיגרים ניתן לחלק ל-2 קבוצות שונות.
פראחוס (Parejo).
כמו כן לכל סיגר בצורת פראחוס גודל שונה ובשל הפופולריות המכריעה של סיגרים בעלי צורת פראחוס, עם השנים הומצאו שמות סיגרים שונים בשפה המקצועית כדי להבדיל בגודלי הסיגרים המגוונים. לכל סיגר ששמו קרוי על ידי השמות המיוצגים בטבלה הבאה אסור לחרוג ממידות המינימום המיוצגות להלן.
בנוסף לכך ישנה שיטת ניקוד מקובלת לכל סיגר המנקדת את קוטרו לפי אינצ'ים (קוטר הסיגר שנמדד בדרך כלל באינץ' נקרא Ring) חלקי 64.
לדוגמה - אם קוטר הסיגר הוא 42 אז נעשה 42/64 ונקבל את הגודל באינצ'ים שהוא 0.65625 ואם נרצה אותו במילימטרים אז נכפיל ב-25.4 מ"מ (1 אינץ'=25.4 מ"מ) ונקבל 16.66 מ"מ קוטר .
הנוסחא לחישוב הקוטר במילימטר:
הקוטר במילימטר = formula_1.
פיגוראדוס (Figuerados).
כפי שנאמר סיגרים מסוג פיגוראדוס הם סיגרים שאינם גליליים ושוקי שוקיים. במהלך המאה ה-19 סיגרים מצורת פיגוראדוס היו הפופולריים ביותר בשוק, עד לשנת 1930 כאשר שוק הסיגרים החל להפסיק לייצר צורות מסוג פיגוראדוס והחל לשווק ולמכור סיגרים מסוג פראחוס. כנראה הסיבה לתפנית השיווקית הזאת נבעה מהקושי ביצור סיגרים מסוג פיגוראדוס. אומנם לאחרונה החלה תחייה קטנה בשוק הסיגרים וחברות מסחריות החלו לייצר צורות סיגרים שהיו מקובלות במהלך המאה ה-19.