משכין קלם נולד בשיראז אך היה תושב של איספהאן- שם שמע לראשונה על האמונה הבהאית והחליט שברצונו להצטרף לדת זו. תכונותיו החיוביות - קליגרף מוצלח, משורר מתוחכם ואדם משכיל - פתחו לו אפשרויות רבות בהשגת פטרונים עשירים לעבודותיו, אך הוא העדיף לשוטט באזורו באופן סגפני עם מעט רכוש. מקורות רבים מדגישים את היותו אדם רוחני.
בסביבות 1865 הגיע משכין קלם לבגדאד, שם הוא שמע באופן נרחב יותר על הדת הבהאית מפיהם של נביל-י אעט'ם וזיינול מוקרבין. ישנן גרסאות שונות היכן קיבל משכין קלם תוקף סופי להיותו מאמין בהאי. ישנה גרסה לפיה הוא שהה באופן זמני בעיר חלב, שם הוא פגש את בהאא-אללה ואמונתו כלפי הדת הבהאית קיבלה תוקף מוחלט. וישנה גרסה אחרת לפיה הוא פגש את בהאא-אללה בעיר אדירנה- שם הוא הגיע לנקודת האמונה הגבוהה ביותר והתקבל כבהאי באופן רשמי. מסופר שמשכין קלם התגורר תחת חסותו של בהאא-אללה באדירנה וכל יום היה מקדיש למחשבות סביב אמונתו, התוודעות לברכות אלוהיות ויצירת יצירות קליגרפיות שונות.
בתקופה בה האימפריה העות'מאנית החלה להתנגד לדת הבהאית, הגיעה קבוצה של תומכי הדת - ביניהם משכין קלם - לאיסטנבול (בין חברי הקבוצה מירזא עלי סיאח ואקא ג'משיד גורג'י). הם האמינו שכישרונו הקליגרפי של משכין קלם יעזור להם לקבל הערכה באיסטנבול.
לפי מספר מקורות משכין קלם אכן הפך לדמות מוכרת בקרב נכבדי איסטנבול. אך למרות מעמדו הגבוה השגריר האיראני התנגד לפועלו לקידום הדת הבהאית וגרם לכליאתו ביחד עם התומכים הנוספים.
כליאתו וחייו המאוחרים.
משכין קלם שוחרר מהכלא באיסטנבול ותוכנן להישלח בספינה עם בהאא אלהה ומאמיניו לעכו אך לבסוף שלחו אותו ב-1868 לקפריסין, שם הוא נעצר ואולץ לחיות בגלות, תנאי הכליאה היו מגורים בפמגוסטה. ב-1871 משכין קלם נישא לפאטימה, אלמנתו של מיראז עלי סאייאן- תומך נוסף של בהאא אללה שהיה עצור כמו משכין קלם בקפריסין.
ב-1879 משכין קלם עבר לניקוסיה ואז ב-1885 עבר ללרנקה, שם הועסק בתור מזכיר. עזיבתו הרשמית את קפריסין מתועדת ב-1886, הוא עבר לעכו שם התגורר בח'אן אל-עומדאן.
בזמן שהותו בקפריסין הוא זכה להכרה חיובית ולמעמד גבוה עבורו ועבור משפחתו בתפקידים ממשלתיים וצבאיים בקפריסין ובטורקיה. ייתכן שחלק ממשפחתו של משכין קלם נותרו בקפריסין. ישנו תיעוד שבנו עלי אכבר הגיע ב-1888 לקפריסין ונותר שם 116 יום. אך ישנם סימני שאלה גדולים וחוסרים בתיעוד משפחתו של משכין קלם.
אחרי מותו של בהאא אללה ב-1892 ביקר משכין קלם במצרים, דמשק והודו. עבד אל-בהאא' שמע שמשכין קלם מזדקן בהודו וקרא לו לא"י. משכין קלם הגיע לחיפה, שם הוא חי עד מותו ב-1912.
משכין קלם וקליגרפיה.
משכין קלם הרבה לצייר באופן מעודן ומקושט פסקאות הקשורות לדת הבהאית ופועלה. כך למשל הוא עיצב פסקאות מתוך תפילות בהאיות, מכתבים של בהאא אללה ועוד. הוא הצליח לשמר את מעמדו כקליגרף מוצלח הודות לידע שרכש בסגנונות שונים של קליגרפיה. בזמן שהייתו אצל בהאא-אללה באדירנה, תקופה בה היה מחוזק מבחינה רוחנית ואמנותית, הרבה משכין קלם לצייר פסקאות של המשפט הערבי "يا بهاء الأبهى", בתרגום לעברית "הו הזוהר רב הזוהר", והיה שולח את הפסקאות לנמענים רבים. אחת מהגרסאות שיצר למשפט זה הפכו ליצירתו המוכרת ביותר - "השם הגדול". יצירה זו היא הפכה עם השנים לסמל הקדוש ביותר של הדת הבהאית.
תהליכי שימור ושיחזור יצירותיו.
ב-2003 ישנו תיעוד של פעולת שחזור יסודית בה נמצאו חתיכות נייר מיצירתו של משכין קלם (פסקה מעוטרת מתוך מכתב של בהאא אללה) מודבקים ליצירה קליגרפית אחרת. בעזרת תהליך חיתוך והדבקה השיבו את החתיכות ליצירה המקורית של משכין קלם וזו שוחזרה כמעט באופן שלם.
מקורות.
https://bahai-library.com
http://www.holy-writings.com
http://www.bahai.org
אנוך אולינגה
אנוך אולינגה (באנגלית: Enoch Olinga; 24 ביוני 1926 – 16 בספטמבר 1979) היה יליד אוגנדה, נוצרי אנגליקני אשר המיר את דתו לבהאא'י בשנת 1952, זכה לתואר אביר בהאא' אללה () והיה הצעיר ביותר אשר מונה כיד אמונת האל, המעמד הגבוה ביותר בדת הבהאא'ית. הוא שירת את האינטרסים של הדת ברחבי העולם ובעיקר באפריקה. אולינגה חזר לאוגנדה בתקופה בה היו מהומות במדינה בתקופת שלטונו של אידי אמין ולבסוף נרצח עם משפחתו ב-16 בספטמבר 1979.
היסטוריה מוקדמת.
אנוך אולינגה נולד ב-24 ביוני 1926 למשפחת נוצרים מומרים מהכנסייה האנגליקנית הילידית של אוגנדה, מהקבוצה האתנית 'טסו' (). אולינגה היה בנם השני של סמוסאן אוקדאקינה ואסזה ייאמיתי. אביו של אולינגה היה מדריך על עיקרי הנצרות ומיסיונר של הכנסייה האנגליקנית ובשנת 1920 התנדב להקים תחנת מיסיון בסורוטי, מרכז אוגנדה, שם גר עם משפחתו עד שנת 1927. לאחר מכן עבר עם אשתו וילדיו לטילינג, כפר בצפון-מזרח אוגנדה, שם אנוך אולינגה חונך בבתי ספר מיסיונרים. הוא קיבל את השכלתו המוקדמת בטילינג ולאחר מכן למד בבית ספר בנגורה, עיר קטנה ליד ביתו, ובבית ספר תיכון במבאלה. לאחר מכן, החל ללמוד באוניברסיטת מקרה, אך לא סיים את לימודיו.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, כאשר היה בן 15, אולינגה גויס לחיל החינוך המלכותי הבריטי () ונשלח לניירובי. במהלך המלחמה, הוא שירת ברובאי המלך המזרח אפריקנים בדרום אסיה: בורמה, סיילון (סרי לנקה של היום) והודו. כאשר חזר לאוגנדה ב-1946, הוא הועסק על ידי המחלקה הקולוניאלית ליחסי ציבור ורווחה. הוא הוכשר ככלכלן ועבד כמתרגם על שום היותו דובר שש שפות. הוא הוציא שני ספרים בשפתו, אטסו (Ateso language) (), עבור מחלקת החינוך במחוז טסו. תחילה, הוצב בסורוטי ומבאלה ולבסוף עבר להתגורר בקמפלה בשנת 1950. במהלך תקופת זמן זו הוא נישא לאשתו הראשונה, אאוניקה, אתה הביא לעולם שישה ילדים.
אולינגה פגש בדת הבהאא'ית בשנת 1951. באותה השנה הוא פוטר מעבודתו הממשלתית בשל שתיית אלכוהול מופרזת. מדוכא ומאוכזב מחייו השוממים למדי, החל ללמוד את הדת הבהאא'ית עם ויולט ועלי נאח'ג'וואני (), חלוצים בהאא'ים () מאיראן אשר הגיעו זמן קצר לפני כן לאוגנדה. ההשפעות הבהאא'יות הראשונות על אולינגה לא היו אמריקניות, אלא איראניות, מה שהיה משמעותי למדי. ניתן לומר באופן כללי כי הבהאא'ים של איראן באותה תקופה היו פחות ממוקדים בהיבטים האדמיניסטרטיביים והארגוניים של הפרקטיקה הבהאא'ית, מאשר בני דתם האמריקנים. התפיסה הפרסית הרחבה יותר הזו, עם השקפתה ההיסטורית העמוקה וגמישותה, הייתה עשויה לספק יותר הזדמנויות להמרתם המהירה של האפריקנים, אשר אולינגה היה יכול ליזום באוגנדה. הקהילה הבהאא'ית באיראן הייתה מבוססת היטב בחלקים הכפריים של המדינה במשך מאות שנים וזו חוותה צמיחה מהירה בכפרים בתקופות מוקדמות של ההיסטוריה שלה. לקהילה הבהאא'ית האמריקנית הצעירה הרבה יותר לא היה ניסיון שכזה. אולינגה השתתף בקורסים בהנחיית עלי נאח'ג'וואני ולאחר עבודה מרובה של הפצת האמונה הבהאא'ית היה הבהאא'י המומר השלישי באוגנדה על ידי נאח'גוואני, על כן התנזר מאלכוהול החל מפברואר 1952. זו גם הייתה השנה בה הוא פרסם את "Kidar Aijarakon", תרגום של הברית החדשה באטסו. עד לאוקטובר 1952 אביו של אולינגה הצטרף לדת הבהאא'ית גם כן.
פועלו באוגנדה וקמרון הבריטית.
המרתו של אולינגה לבהאא'י הייתה כנקודת מפנה בצמיחת הדת הבהאא'ית באוגנדה ולאחר מכן בקמרון. ברגע שהפך לבהאא'י, הוא ביצע שינוי קיצוני בהרגליו ואורחות חייו, החל לקרוא בספרים הבהאא'ים בשקיקה וללמוד את הדת. השינוי בהתנהגותו גרם לכך שאשתו, אאוניקה, גם כן המירה את דתה והפכה לבהאא'ית, אך נישואיהם נותרו אומללים. המומר החמישי של הדת הבהאא'ית באוגנדה היה חבר קתולי של אולינגה, פטר מוטאווזי, אשר עבד עמו בעבודתו הממשלתית והושפע מהמרתו של אולינגה.
בתקופה בה אולינגה הפך לבהאא'י, ההליך הרשמי להרשמה לקהילה הבהאא'ית האוגנדית עבור מאמין חדש היה כתיבת מכתב לאספה הרוחנית הלאומית של הבהאא'ים של בריטניה. מכתב זה היה אמור להיות הצהרת אמונה ובקשה להצטרף לקהילה הבהאא'ית - בקשת ההצטרפות הותנתה למומרים אשר ידעו קרוא וכתוב והיו מחונכים היטב. עוד באפריל 1952 היו מספיק בהאא'ים המתגוררים בקמפלה כדי לאפשר הקמת אספה רוחנית מקומית במקום ואולינגה הפך לחבר בגוף זה. זמן קצר לאחר הקמת האספה בקמפלה ורק חודשיים לאחר שאולינגה הפך לבהאא'י, הוא חזר לביתו בכפר טילינג במטרה לבקר את משפחתו. אולינגה דיבר עם אנשים שפגש בערים בהן שהה במהלך הדרך על הדת הבהאא'ית, חלק מהם רצו להפוך לבהאא'ים ואולינגה שלח גלויות חזרה לחלוצים האיראנים בקמפלה וסיפר להם על המאמינים החדשים. כאשר הגיע למחוז טסו גם כן דיבר על הנוהגים הבהאא'ים וגילה שאנשים רבים רוצים להפוך לבהאא'ים. נראה כי כל המאמינים החדשים היו מהשבט של אולינגה או משושלתו. אולינגה כתב במהרה לעלי נאח'ג'וואני וביקש ממנו להצטרף אליו לטילינג שכן מספר הבהאא'ים החדשים היה רב והיו להם שאלות על הדת שאולינגה לא היה יכול לענות עליהן. נאח'ג'וואני הצטרף אליו ולבסוף, היו כ-90 מומרים חדשים לדת הבהאא'ית. עד מהרה, מאות משבט טסו הפכו לבהאא'ים. המרות אלו ייצגו את הכניסה המשמעותית הראשונה של אנשי אפריקה שמדרום לסהרה אל הדת הבהאא'ית מאז תחילת המאה ה-19.