אלזה המיואשת מתמסרת לפון לגארט כדי שיעזור בשחרור מישל. מישל משוחרר לבסוף וחוזר כשבר כלי לפריז. הם הולכים לסן סוסי ובפתח מחכים להם שליחיו של לגארט שהורגים אותם כשלגארט מתבונן מרחוק.
מקס מודה באשמה וטוען שהוא וארגונו נגד אלימות אבל יש לפעמים צורך שהחלשים יגיבו גם הם כמו שהוא הרגיש במקרה הזה. המושבעים גוזרים עליו חמש שנים על תנאי. בחוץ, אחד יורק על לינה ואומר: "זה בשביל היהודים שלך, זונה". אנטישמי אחר(ז'אן רנו) קורא לעברה: "הוא לא יזכה לגן עדן"...
שניהם הולכים לאכול במסעדת סן סוסי שבכניסה אליה יש שלט הנצחה לאלזה ומישל וינר שנרצחו שם ב-1935.
לבסוף מופיעה כתובית כי מקס ולינה באומשטיין נרצחו כעבור חצי שנה ליד ביתם והרוצחים לא נתפסו.
צוות השחקנים.
זהו סרטה האחרון של רומי שניידר: כחודש לאחר הקרנת הבכורה, היא נמצאה מתה בחדרה, ונקבע כי סיבת המוות הייתה דום לב. היא הקדישה את הסרט לבעלה הראשון ולבנה שמתו טרם זמנם. בעלה הראשון, השחקן הארי מאיין היה מישלינג שנכלא במחנה הריכוז נוינגמה וסבל מאז מדיכאון, התאבד בתלייה ב-1979. בנם דייוויד-כריסטופר היה בן 14 כשמת מאיבוד דם לאחר פציעתו כתוצאה מניסיון טיפוס על גדר מחודדת בביתו של סבו החורג. חברות הביטוח סירבו לבטח אותה לסרט מחשש שתתאבד במהלך הצילומים.
זהו הסרט היחידי בו הופיע הנער הגרמני ונדלין ורנר, ששיחק בתפקיד של מישל פיקולי בתור נער, ושאחר כך הפך לאחד מחשובי המתמטיקאים בעולם, זוכה מדליית פילדס.
פרסים.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי סזאר וזכה באחד:
המינהל השמיני של המטה הכללי הרוסי
המינהל השמיני של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: 8ףВосьмо́е управле́ние Генера́льного шта́ба Вооружённых Сил Росси́йской Федера́ции) הוא גוף פיקוד ובקרה של המטה הכללי הרוסי, המנהל את השירות להגנה על סודות מדינה. המנהל דואג לספק את המידע הדרוש למילוי משימות הפיקוד והשליטה של כוחות הצבא של הפדרציה הרוסית.
היסטוריה.
המינהל השמיני של המטה הכללי הוקם מתוך גופי ההצפנה של הצבא האדום בשנת 1941. לקראת פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, המחלקה הייתה מאוישת בכוח אדם ומהנדסים.
ב-7 באוקטובר 1941 המנהל לשירותי הצפנה של המטה הכללי החליף רשמית את שמו למנהל השמיני של המטכ"ל. במקביל, הוקמה יחידה מיוחדת כחלק ממטה השדה של הצבא ונוצרו גופים מיוחדים במנהל התותחנים הראשי, במנהל התקשורת הצבאי המרכזי, במנהל התקשורת, במנהל האספקה ובמספר אגפים אחרים. עד שנת 1920 המערכת להגנת סודות צבאיים פעלה באגפים.
בשנת 1926 הוסב המנהל למחלקה השנייה של משרד הוועדה העממית לענייני צבא וצי. בשנת 1930 הוסבה למחלקה השביעית של מטה הצבא האדום, ולאחר מכן למחלקה השמינית. חיילי היחידה גויסו מתוך האקדמיה הצבאית על שם פרונזה. בשנת 1939 שונה שם המחלקה למחלקת השירות המיוחד ונכללה במנהל המבצעים של המטה הכללי של הצבא האדום. עם תחילת המלחמה הוקמה לשכת השירות המיוחד של המטה הכללי של הצבא האדום עם סך של 197 אנשי שירות ו-50 עובדים.
מאז התפרקות ברית המועצות זהו גוף של משרד ההגנה והמטה הכללי המורכב מיחידות המאוישות במומחים להגנה על סודות המדינה. קציני המינהל אחראים גם לאבטחת המידע בתקשורת (צנזורה צבאית). המידע הנתון לפיקוח המינהל הוא כזה נובע מפרסום חומרים על פעילויות הכוחות המזוינים - על חיי הצבא, הצי, חיל האוויר וכן על שיתוף פעולה צבאי-טכני.
השירות להגנה על סודות מדינה
השירות להגנה על סודות מדינה של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Служба защиты государственной тайны ВС РФ) הוא גוף מיוחד בתחום הפיקוד והבקרה הצבאיים של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, הפועל במסגרת המנהל השמיני של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית לאבטחת מידע והגנה על סודות מדינה במשרד ההגנה ובצבא הרוסי.
מייסד היחידה ומי שעמד בראשה לראשונה היה פיוטר בליוסוב משנת 1941 עד 1961.
היסטוריה.
ב-8 במאי 1918, על פי פקודת הקומיסר העממי לעניינים צבאיים מספר 339, הוקם ב-13 בנובמבר1918, תת-מחלקה עצמאית של המטה הכללי להצפנה שנועדה לסייע למשטר בהגנה על סודות מדינה.
ב-5 במאי 1921, בצ'קה, הוקמה מחלקה מיוחדת לעסקי הצפנה ופענוח במדינה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נפתר תהליך מיכון ההצפנה כאשר בשנת 1936 פותח ציוד ההצפנה הראשון V-4. בשנת 1937 נוצרה מכונת הקידוד "קריסטל" K-37.
לאחר מלחמת העולם השנייה, תקשורת מוצפנת הייתה סוג אמין של תקשורת סמויה בכוחות המזוינים של ברית המועצות, שנועדה להעביר מידע חשוב והודעות הדורשות סודיות מיוחדת.
מבנה.
השירות להגנה על סודות מדינה של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית משלב מחלקות משנה:
תקרית האננס
"תקרית האננס" הוא הפרק העשירי בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה איך פגשתי את אמא. הוא שודר במקור ב-28 בנובמבר 2005. זהו הפרק הנצפה ביותר בעונה 1 והפרק השני בסך הכל במהלך כל תשע העונות של איך פגשתי את אמא. בשידור המקורי של הפרק, צפו בו מעל 12 מיליון איש. הוא נחשב לאחד הפרקים הטובים ביותר בסדרה כולה.
עלילה.
ברני, מרשל ולילי מבקרים את טד על כך שחשב יותר מדי בכל היבט בחייו, במקום פשוט לפעול על פי גחמה. ברני משכנע את טד לשתות חמישה שוטים של 'הדרקון האדום' (תערובת מיוחדת של קרל הברמן בבר מקלארנ'ס); טד טוען כי הוא עדיין יכול לתפקד קוגניטיבית גם בהשפעת האלכוהול, אך זמן קצר לאחר מכן הוא איבד הכרה. הוא מתעורר למחרת בבוקר עם בחורה שהוא לא זוכר לידו במיטה, אננס על שידת הלילה שלו וקרסול נקוע. הוא גם מגלה כי המקטורן שלו נשרף חלקית. טד שואל את מרשל ולילי לגבי הלילה, ומרשל ולילי אומרים לו שהוא שר יחד עם הג'וקבוקס בבר כשהוא עומד על שולחן. הוא גם חייג בשכרות לרובין, שהייתה ביחד עם איש עסקים עשיר. הוא נפל מהשולחן (דבר שהסביר את הקרסול הנקוע), ומרשל ולילי לקחו אותו למיטתו. עם זאת, הם מופתעים כאשר טד שואל על הבחורה שבמיטה, ולא יכול להסביר את האננס או מדוע המעיל של טד נשרף. טד מתקשר לברני, מכיוון שהוא חושב שאולי הוא יודע מה קרה, ומוצא אותו שרוע באמבטיה שלהם.
ברני מספר שטד הופיע שוב בבר בסביבות השעה 1 לפנות בוקר, אך כשהתחיל להתקשר שוב לרובין, ברני הצית את מקטורנו של טד. אחרי עוד קצת כיף, הוא החזיר את טד למיטה, ובאופן דומה למרשל ולילי אין לו מושג מי הבחורה המסתורית. טד מגלה שמישהו כתב על זרועו, ואמר להתקשר למספר אם טד נמצא מעולף איפשהו. טד מתקשר למספר ומגיע לברמן, קרל, שממלא עוד קצת מהסיפור: טד חזר שוב לבר בשעה 3:00 לפנות בוקר, אבל קרל סירב לשרת אותו. טד אמר לקרל את משמעות המילה "קריוקי" וכי הוא רוצה ללכת לראות כמה פינגווינים בגן החיות, ואז התקשר לפתע למישהו (ככל הנראה רובין) ואמר לה לבוא ולעשות משהו "משוגע". על סמך מידע זה, מרשל, לילי וברני מאמינים כי הבחורה המסתורית במיטתו של טד היא למעשה רובין, אך כאשר טד הולך להעיר אותה, רובין מתקשרת ואומרת לו שהיא באה לדון איתו על מה שקרה בלילה הקודם.
הבחורה במיטה, טרודי (דניקה מק'קלר), מתעוררת ומסבירה את הצד שלה בסיפור: טד תפס את עיניה כשהיה שיכור, והם החליפו מספרים בשירותי הנשים של הבר (אליהם טד נכנס בטעות ). היא סיפרה לטד את משמעות המילה "קריוקי" ועל אהבתה לפינגווינים, והסבירה מדוע הזכיר טד מאוחר יותר את הדברים בפני קרל. אחר כך הוא התקשר אליה והזמין אותה, ולא את רובין. טד אומר לטרודי להסתתר כשרובין ניגשה לדבר איתו, וטרודי עוזבת דרך יציאת החירום לפני שטד יכול להראות אותה לרובין כדי להוכיח לה שהוא המשיך הלאה. טד העתידי מסביר כי טרודי מעולם לא הגיבה להודעה הבאה שלו, והוא מעולם לא גילה מאין הגיע האננס, אבל הוא היה טעים.
סכנה ברורה ומיידית
סכנה ברורה ומיידית (באנגלית: Clear and Present Danger) היא דוקטרינה שאומצה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית כדי לקבוע באילו נסיבות ניתן להציב גבולות לחופש הביטוי ולחופש העיתונות, הנסמכים על התיקון הראשון לחוקה. דוקטרינה זו הוחלפה בשנת 1969, בפסיקת "Brandenburg v. Ohio", במבחן "פעולה לא חוקית מיידית" (imminent lawless action) .
היסטוריה.
לפני המאה ה-20, רוב הנושאים שעמדו לדיון במקרים של מחלוקת בנושא חופש הביטוי עמדו תחת האילוץ של הגבלה לפני פרסום (Prior restraint) . בראשית המאה העשרים החל בית המשפט העליון של ארצות הברית לבחון מקרים בהם אנשים נענשו לאחר דיבור או פרסום. המבחן המשפטי העיקרי ששימש לקבוע אם ניתן להפליל את המתבטא היה מבחן הנטייה להרע (Bad tendency) . למבחן זה שורשים במשפט המקובל הבריטי. גישה זו אפשרה להוציא את הדיבור אל מחוץ לחוק אם הייתה לו נטייה לפגוע ברווחת הציבור. אחד המקרים הראשונים שבהם בית המשפט העליון התייחס לענישה לאחר פרסום החומר היה "פיטרסון נגד קולורדו" משנת 1907, בה השתמש בית המשפט במבחן הנטייה להרע כדי לאשש את האישומים בביזוי נגד מוציא לאור של עיתון שהאשים את שופטי קולורדו בפעולה מטעם חברות שירות מקומיות.
"שנק נגד ארצות הברית".