סינג'יל (בערבית: سنجل, התעתיק המדויק: סנג'ל) הוא כפר ערבי-מוסלמי בשטחי הרשות הפלסטינית, הממוקם בהרי שומרון בין ההתנחלויות עפרה לשילה, סמוך לוואדי חרמיה, דרומית-מזרחית ליישוב מעלה לבונה. אוכלוסייתו 5,500 איש. הכפר נמצא באזור המוגדר כשטח B, כלומר בשליטה אזרחית פלסטינית ושליטה ביטחונית ישראלית.
מקור השם.
הכפר נוסד על ידי האביר רמון דה סן-ז'יל, ממנהיגי הצלבנים במסע הצלב הראשון, ושמו הוא שיבוש ערבי של השם סן-ז'יל. עם הזמן רוב תושביו הנוצריים ברחו או התאסלמו, לכן רוב תושבי הכפר היום מוסלמים.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברונזה הקדומה.
התקופה הצלבנית.
בכפר נשתמרו מבנים רבים מתקופת הצלבנים, כולל חורבות של כנסיות.
התקופה העותמאנית.
בשנת 1596, על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני, 42 משפחות התגוררו בכפר.
בשנת 1870, חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב שגרו בו כ-1,500 תושבים.
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית סינג'יל מנתה 934 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 אוכלוסיית סינג'יל מנתה 1,001 תושבים, ב-266 בתים. בשנת 1945 אוכלוסיית סינג'יל מנתה 1,320 תושבים, אשר בבעלותם 14,186 דונם של קרקע, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, סינג'יל נמצאת תחת שלטון ישראלי.
בינואר 1978 התיישבה סמוך לאדמות הכפר קבוצה של מתנחלים, במסווה של מחנה חפירות ארכאולוגיות בתל שילה הסמוך.
במסגרת הסכסוך הישראלי פלסטיני, לאורך השנים התרחשו עשרות אירועי אלימות הדדיים בין תושבי הכפר לבין יהודים תושבי האזור וכוחות צה"ל.
חיזמה
חיזמֶה (בערבית: حزما, נכתב לעיתים חיזמא) הוא כפר פלסטיני ביהודה ושומרון שטח B שליטה ביטחונית ישראלית, וכחלק מרשות הפלסטינית בנפת אל-קודס סמוך לשכונת פסגת זאב בירושלים. אוכלוסיית הכפר: 7,331 תושבים בשנת 2016.
ליד הכפר עוברים הכבישים לישובי מזרח בנימין, ולעלמון. בחלק מאדמות הכפר עוברת גדר ההפרדה.
בסמוך לכפר נמצא מחסום "חיזמה" המשמש כנקודת ביקורת ומעבר בין שטחי יהודה ושומרון לבין מדינת ישראל.
היסטוריה.
בכפר נתגלו עתיקות רבות מתקופת בית שני, בהן כלי חרס כגון אגרטלים, קערות וספלים, וכן גלוסקמאות עם כיתוב בעברית.
צפונית לכפר נמצא האתר "קובור בני אישראיל", שלפי סברה אחת הוא קבר רחל, ולפי סברה אחרת קבר בני ענק מתקופת המקרא.
החוקר אדוארד רובינסון הציע לזהות את הכפר עם העיר המקראית בֵּית עַזְמָוֶת, וזהו הזיהוי המקובל כיום.
עַזְמָוֶת נזכרת פעמים רבות בתנ"ך, לצד עֲנָתוֹת (היא ענאתא של ימינו), עָלֶמֶת (היא "ח'רבת עלמית" של ימינו) וזִמְרִי (היא "ח'רבת זמרי" שבשכונת פסגת זאב) - כולם אתרים הנמצאים בסמוך לכפר חיזמה.
הכפר מוזכר ברישומים של האימפריה העות'מאנית משנת 1517. בשנת 1596 חיו בו 28 משפחות.
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 515 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-521 מוסלמים אשר שכנו ב-91 בתים.
בסקר בשנת 1945 אוכלוסיית חיזמה מנתה 750 איש, ושטחי הקרקע של הכפר היו 10438 דונם, מתוכם כרבע שימשו לחקלאות. חלק מהקרקעות נמכרו ליהודים בשנות ה-30 של המאה ה-20.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, חיזמה עברה לשלטון ירדן.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. מיד אחרי מלחמת ששת הימים החילה ממשלת ישראל את החוק הישראלי על מזרח ירושלים לפי צו בהתאם לסעיף 11ב של פקודת סדרי השלטון והמשפט. שר הביטחון, משה דיין, מינה ועדה של שלושה אלופים (חיים הרצוג, רחבעם זאבי ושלמה להט) על מנת לקבוע את גבולות ירושלים. ממצאי הוועדה של האלופים הוגשו לקראת סוף יוני 1967 ואל ירושלים המערבית הצטרפה ירושלים המזרחית יחד עם 70,000 דונם. גבול ירושלים המאוחדת נקבע מטרים ספורים ממערב לשטח הבנוי של הכפר. אך רבות מהאדמות החקלאיות של הכפר שבהן גידלו בעיקר זיתים נמצא בתוך תחום ירושלים המאוחדת.
בתחילת 1980 הופקעו חלק מאדמות הכפר לצורך הקמת שכונת פסגת זאב.
בהסכמי אוסלו נקבע כי כ-9% משטח הכפר יוגדר כשטח B, ו-91% הנותרים יהפכו לשטח C. בעקבות בניית גדר ההפרדה, חלק מהתושבים הפלסטינים של חיזמה העתיקו את מגוריהם לצד המערבי של הכפר.
לצורך בניית כביש 437, המשרת את תושבי האזור הישראלים והפלסטיניים, הופקעו כ-300 דונם מאדמות הכפר.
בנובמבר 2019, במסגרת "פעולת תג מחיר", רעולי פנים השחיתו מכוניות וריססו כתובות בכפר.
בשלהי שנת 2021 ובתחילת שנת 2022 דווח על זריקות אבנים יומיומיות לעבר אוטובוסים ישראליים בכביש 60 העובר בתוך הכפר, על ידי תושבי הכפר, ותושבי הכפר ענאתא. לפי נתוני "הצלה ללא גבולות" בחודש נובמבר אירעו 27 זריקות אבנים, ובחודש דצמבר 42. המצב עורר מחאה מצד ארגון נהגי האוטובוסים בישראל ומצד ראש מועצת בנימין ישראל גנץ.
ב-2 וב-3 במרץ 2022, בוצעו שני פיגועי דקירה בכפר שבהם שני מחבלים דקרו יהודים שנכנסו לבצע קניות בכפר.
מחסום חיזמה.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. באזור הכפר תוואי הגדר עוקב ברובו את גבול ירושלים המאוחדת, אך קטע קטן במערב הכפר, שהוא בתוך גבול ירושלים המאוחדת, הוא בצידו הפלסטיני של הגדר. ממערב לכפר, בין כביש 437 לקצה המזרחי של שדרות סיירת דוכיפת בשכונת פסגת זאב, הוקם "מחסום חיזמה". המעבר במחסום מותר לאזרחים ישראלים ופלסטינים תושבי מזרח ירושלים אך אסור לתושבי הגדה בעלי היתרי כניסה, ולכלי התחבורה הציבורית של מזרח ירושלים מחויבים לעבור רק דרך "מחסום קלנדיה" בצפון ירושלים (עד להקמת המחסום יכלו תושבי הכפר להיכנס לירושלים כמעט ללא הגבלה).
בית יחיד בכפר - בית משפחת אל־חטיב, הממוקם בוואדי שלמרגלות שדרות סיירת דוכיפת, נותר בצד הישראלי של גדר ההפרדה, אך לבני המשפחה אסורה הכניסה לישראל, ולבני משפחתם בכפר, אסור לחצות את המחסום כדי לבוא לבקרם.
במחסום היו מספר פיגועים, ואירועים רבים של זריקת אבנים על כלי רכב ישראלים.
להלן כמה מהאירועים שהתרחשו במחסום:
נאופלזיה
אירוסמית
ישראל זביטי
ישראל זביטי (נולד ב-15 בינואר 1980 בנתניה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה.
זביטי גדל במחלקת הנוער של מכבי נתניה והיה שותף מרכזי באחד השנתונים הטובים שהיו במחלקת הנוער של המועדון, לצידם של קלמי סבן, עמוס נחייסי, שלומי דהאן, רן קוז'וק ואחרים. הקבוצה זכתה 3 פעמים ברציפות בדאבל של ליגות הנערים בישראל, בנוסף לחמש אליפויות במהלך השנים בין קבוצות הילדים ועד הנוער, שיא שטרם נשבר. זביטי היה שחקן סגל קבוע בנבחרת הצעירה של ישראל.
זביטי עלה לקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה בעונת , עת שיחקה בליגת המשנה, ובעונה זו העפיל עמה לליגה הבכירה. במשך עשר עונות ברציפות בהן שיחק במכבי נתניה, הוא ירד עמה ליגה ועלה עמה חזרה לליגת העל פעם נוספת. בעונת , עם הגעתו של הבעלים החדשים של הקבוצה דניאל יאמר, הוחתם זביטי על חוזה לשלוש עונות.
לקראת עונת עזב זביטי את מכבי נתניה וחתם בקבוצת הפועל פתח תקווה ששיחקה בליגה הלאומית, ועמה העפיל לליגת העל וזכה בגביע הטוטו לליגה הלאומית. ביולי 2008 הוחלט לסיים את הקשר עם זביטי ולאחר שלושה חודשים ללא קבוצה הוחתם בהפועל רמת השרון.
בעונת חתם זביטי בקבוצת הפועל כפר סבא, ולאחר עונה אחת עבר לשחק בקבוצת מכבי השקמה/רמת חן מליגה א', במדיה פרש ממשחק פעיל בקיץ 2011.
יוסף סידר
יוסף (יוסי) סידר (נולד ב-31 באוגוסט 1968, ניו יורק) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.
סידר כתב וביים את הסרטים: "ההסדר" (2000), "מדורת השבט" (2004), "בופור" (2007, תסריט בשיתוף רון לשם) שהיה מועמד לפרס אוסקר, "הערת שוליים" (2011), שהיה אף הוא מועמד לפרס אוסקר, ו"" (2017).
סידר הוא חבר האקדמיה האמריקאית לקולנוע וזוכה חמישה פרסי אופיר, פרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל קאן ופרס דוב הכסף של פסטיבל ברלין.
שנותיו הראשונות.
סידר הוא הבכור מבין שישה אחים. אמו, ציפי, היא מורה לדרמה ומטפלת בפסיכודרמה (גיסתו לשעבר של איש העסקים משה טלנסקי), ואביו, חיים סידר, הוא פרופסור לביולוגיה מולקולרית וחתן פרס ישראל למדעי החיים. נולד בניו יורק ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 6. גדל בשכונת בית וגן בירושלים ולמד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר".
בצה"ל שירת בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו מצה"ל עבד כתאורן וכמנהל במה באולפני "טלעד" ובמקביל למד לתואר ראשון בפילוסופיה ובתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים. חלק משכרו שולם לו על ידי "טלעד" בציוד להפקת סרט קצר ושמו "מזל טוב לאורי ועליזה", שסידר כתב וביים בו הופיעו חבריו אורי ועליזה קורב ואבישי בן-חיים.
עם סיום לימודיו באוניברסיטה העברית, לאחר שלא התקבל ללימודים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, נסע ללמוד קולנוע באוניברסיטת ניו יורק, שם ביים סרט גמר באורך 16 דקות בשם "PSALMS" ("תהלים").
קריירה קולנועית.
עם שובו לישראל הגיש תקציר של עלילת סרטו הראשון, "ההסדר", לקרן הקולנוע הישראלי, שהעניקה לו דמי פיתוח. למרות היכרותו עם המגזר הדתי-לאומי, עבר לגור במשך שנתיים בקרוון בהתנחלות דולב שבבנימין לצורך כתיבת התסריט.