הפיכה עצמית
הפיכה עצמית (בספרדית: Autogolpe de Estado) מתרחשת כאשר ראש רשות מבצעת, שנבחר כדין, משעה את כוחן של הרשות המחוקקת, של הרשות השופטת או של החוקה. הפיכה עצמית סותרת את התרבות הפוליטית במדינות דמוקרטיות. בניגוד להפיכה "רגילה", בה מבצע גורם חיצוני (דוגמת הצבא) את ההפיכה, הפיכה עצמית מתבצעת על ידי גורם ממשל.
הפיכות עצמיות התרחשו מספר פעמים בהיסטוריה. למשל, ב-2 בדצמבר 1851, פיזר לואי נפוליאון, נשיא צרפת, את האספה הלאומית של צרפת בניגוד לחוקה, מהלך שהוביל להקמת הקיסרות השנייה ולהכתרת נפוליאון כקיסר צרפת. דוגמה נוספת התרחשה בשנת 1992 בפרו, כאשר הנשיא אלברטו פוג'ימורי השעה באופן לא חוקי את בית הנבחרים ואת בית המשפט העליון, והעניק לעצמו סמכויות שלטוניות נוספות.
אקסל שפלר
אקסל שפלר (בגרמנית: Axel Scheffler; נולד ב-1957) הוא מאייר ואנימטור גרמני. שפלר נודע בעיקר עקב עבודתו עם ג'וליה דונלדסון, כשאייר את ספרים שכתבה, טרופותי את ספר ההמשך, טרופותי הבת ואת הספר, טרמפ על מטאטא.
ביוגרפיה.
שפלר נולד בהמבורג, גרמניה המערבית. תחילה למד באוניברסיטת המבורג את היסטוריית האמנות אך עזב את לימודיו. בשנת 1982 עבר לאנגליה, בה הוא מתגורר עד היום. לאחר תקופה באנגליה, החליט לשנות כיוון, ולהפוך להיות מאייר, הספר הראשון שאייר היה "The Piemakers" מאת הלן קרוסוול. ב-1999, אייר שפלר את "טרופותי" שכתבה ג'וליה דונלדסון, באחת מהיצירות הבולטות שלו. שפלר המשיך את שיתוף הפעולה עם דונלדסון גם ב-2001, כשאייר את הספר "טרמפ על מטאטא" וב-2004, כשאייר את ספר ההמשך של טרופותי, "טרופותי הבת". מאז שפלר אייר ספרים רבים של דונלדסון.
נאיגואטה (אונייה)
האונייה נאיגואטה (בספרדית: Naiguatá, GC-23) הייתה ספינת סיור ששירתה בצי ונצואלה בשנים 2011–2020. היא טבעה לאחר שנגחה בטעות או במתכוון אונייה אזרחית.
האונייה.
האונייה הייתה השלישית בסדרה של אוניות סיור למי חופים מטיפוס גואיקמקוטו (Guaicamacuto) בצי ונצואלה. היא נקראה על שם העיר נאיגואטה. היא נבנתה במספנת נבנטיה בקדיס שבספרד והושקה בשנת 2009. היא הייתה בעלת הדחק של 1,720 טון במעמס מלא, אורך של 79.9 מטר ומנועי דיזל. חימושה כלל תותח ימי בקוטר של 76 מילימטר, תותח נ"מ ארליקון בקוטר של 35 מילימטר, שני מקלעים כבדים ומסוק על גבי סיפון טיסה.
טביעתה.
ב-30 במרץ 2020 הייתה האונייה מעורבת בתקרית עם אוניית התענוגות רזולוט (RCGS Resolute). האונייה, בבעלות חברה גרמנית, הניפה את דגל פורטוגל ולא נשאה נוסעים. לטענת החברה בעלת האונייה רזולוט אירע הדבר במים בינלאומיים, כ-13 מייל מהאי הוונצואלי איסלה לה טורטוגה שבים הקריבי. לפי הטענה של החברה ציוותה אוניית הסיור על אוניית התענוגות להילוות אליה לנמל בוונצואלה, ירתה בתותח ולאחר מכן התקרבה ונגחה את אוניית התענוגות מספר פעמים בצידה הימני, אולי בניסיון להפנות את חרטומה לעבר חוף ונצואלה. ונצואלה טענה האירוע התרחש במי החופים של ונצואלה ושהמגע בין האוניות נבע מהתנגשות.
גוף אוניית התענוגות היה מחוזק על מנת לאפשר לה לשייט במי קרח בקרבת אנטארקטיקה. עקב כך נגרם לה מהנגיחות (או ההתנגשות) רק נזק מועט. לספינת הסיור לעומת זאת נגרם נזק חמור, מים החלו לחדור לתוכה ובהמשך היא טבעה. האונייה רזולוט הודיעה על הטביעה למרכז תיאום ההצלה הימי הבינלאומי (MRCC) והציעה עזרה לצוות האונייה הטובעת. לאחר שעה הודיעה רזולוט שצוות הנאיגואטה נאסף על ידי הצי הוונצואלי.
נשיא ונצואלה ניקולאס מדורו האשים את קברניט אוניית התענוגות בביצוע אקט של פיראטיות וטרור. שר ההגנה של ונצואלה כינה את האירוע "אקט של תוקפנות אימפריאלית".
קוצים (שיר)
קוצים הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי אביב גפן והמוזיקאי הישראלי עידן רייכל שהוקלט על ידי רייכל. השיר יצא לאור ב-8 בדצמבר 2010, כסינגל מתוך האלבום ה-12 של גפן, "פסיפס", על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי אביב גפן והופק על ידי גפן ועידן רייכל. השיר הוא בסגנון הרוק. השיר היה אמור להיכלל באלבום משותף של השניים, בשם "רייכל גפן", אך בסופו של דבר האלבום נגנז, והשיר נכלל באלבומו ה-12 של גפן, "פסיפס".
השיר עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום.
הצלחה.
השיר הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', תוך שהה שם במשך שלושה שבועות. במצעד הפזמונים השנתי של התחנה, דורג השיר במקום ה-27. במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ, דורג השיר במקום ה-20. במצעד הפזמונים השנתי של מדיה פורסט הגיע השיר למקום ה-96.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ של השיר באתר יוטיוב עומד על כ-8.5 מיליון, ומונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-2 מיליון.
ביקורת.
בלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב תוך שהעניק לו ציון של חמישה כוכבי זהב מתוך חמישה.
תימורה לסינגר נתנה לשיר ביקורת מעורבת באתר ynet, תוך שכתבה:
דיוקן אוטו ורבורג
"דיוקן אוטו ורבורג" הוא דיוקן של אוטו ורבורג, שהוגש לו על ידי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות לרגל יום הולדתו ה-70.
תיאור.
את הדיוקן של ורבורג יצר בוריס שץ בשנת 1905 בגרמניה, לרגל מינויו לתפקיד ראש הוועד הפועל של "בצלאל". ורבורג מוצג בפרופיל, ללא התייחסות לרקע. הדיוקן משובץ בתוך מסגרת פליז שעוצבה על ידי זאב רבן ובוצעה במחלקת המקשה של בית-הספר או באחד מבתי-המלאכה הקשורים אליו, באזור שנת 1929. היא מעוצבת כלונטה הנשענת על זוג עמודים. בין בסיסי העמודים, שבהם מופיע דימוי של המנורה וכוכבים, מופיעה כתובת הקדשה שנוסחה הוא: "בני בצלאל, מנהלו, מוריו, פקידיו, תלמידיו, אומניו ופועליו מגישים לך, נשיאנו, ליום הולדתך השבעים, את המתנה והברכה שתזכה לימים ארוכים וטובים, שתזכה להביא את 'בצלאל' מחדש לתחיה ושיהיה לשמחה ללבך ולתועלת לארץ ישראל ולעם ישראל". בלונטה מופיע תיאור של בצלאל בן אורי, בונה המשכן, היושב לצד ארון הברית. מסביב מופיע תיאור של שריגי רימון. תיאור זה של בצלאל מבוסס על עיצובו של אפרים משה ליליין לסמל בית-הספר והופיע גם בפסל "בצלאל בונה המשכן ליד ארון העדות" (1918) של שץ ועל כריכת ספרו של שץ "על אמנות אמנים ומברקיהם: פתגמים ומכתמים" (1924), שעוצב בידי מרדכי נרקיס. הלונטה מוקפת בדגם של מנורה ובבסיסה הכתובת "מבצלאל - לנשיאו פרופ. א. ורבורג". כותרות העמודים מכילות דימוי לא שגרתי ובו מוקפים בניני בצלאל בזוג נחשים. ייתכן כי בכך מובע מצבו הכספי הקשה של בית-הספר, שנסגר בשנה זו.
בשנת 2002 נמכר הדיוקן במכירה פומבית. בשנת 2015 נמכר שנית בעבור סכום של 50,000 דולר.
The Witness
The Witness (מאנגלית: "העד") הוא משחק וידאו מז'אנר משחקי חשיבה ממוחשבים ועולם פתוח, אשר יצא בשנת 2016 ופותח על ידי חברת Thekla, Inc והיוצר ג'ונתן בלואו (מפתח Braid).
משחקיות.
המשחק עוקב בזווית גוף ראשון אחר דמות אדם לא מזוהה, אשר חוקרת אי בעל אחת עשר סביבות שונות והר אשר במרכזו. כל סביבה מאופיינת במאפייני צמחייה וסביבה שונים: מדבר, פרדס, יער טרופי, ביצת עשב ועוד.
כל הפאזלים מבוססים על מכניקה ראשונית בסיסית: סדרה של רשתות על פאנלים, אשר דורשות מהשחקן להעביר קו ישיר מנקודת ההתחלה ועד לנקודת הסיום. המשחק כולל כ-650 פאזלים ואורכו לפחות 40 שעות.
כבר בתחילת המשחק, השחקן יכול לסייר בכל האי, כחלק מהקונספט של משחק עולם פתוח. עם זאת, אזור ההר, שהוא גם האזור של סיום המשחק, הוא היחידי שנותר סגור עד שהשחקן יסיים את כל 11 הסביבות האחרות.
כל אחד מן האזורים, כולל פאזלים אשר נפתרים דרך מכניקה אחת ייחודית. בהתחלה רמת הקושי תהיה קלה - למטרת ההבנה של המכניקה עצמה, ובאופן הדרגתי הרמה תעלה עד לפתרון הפאזל הסופי של האזור.
המשחק לא כולל דיבוב ודיבור, פרט לפריטים קטנים דמויי ipod אשר כוללים הקלטות של ציטוטים מפי אנשים ידועים, כמו בודהה, סקינר ואיינשטיין. בין המדובבים של ההקלטות ניתן לכלול את אשלי ג'ונסון ופיל למאר.
המשחק גם כולל תיאטרון קטן בו מוקרנים קליפים קצרים של וידאו, ביניהם הסיום של הסרט של אנדריי טרקובסקי, נוסטלגיה. בסוף המשחק קיים שלב בונוס מתוחכם, המלווה במוזיקה של אדוורד גריג למחזה פר גינט.
פיתוח.
לאחר ההצלחה עם Braid, ניגש ג'ונתן בלו לפרויקט חדש שהתחיל בסיעור מוחות של מספר חודשים. הוא הגדיר אותו כ"אמביציוני ומאוד מאתגר", בעיקר בעקבות המעבר לפיתוח משחק מידול תלת-ממדי.
הפיתוח החל בסוף שנת 2008. בלו קרא למשחק ה"עד", מאחר שהמשחק בא ממקום אומנותי - בעזרת נקודת המבט של השחקן ביחס לסובב אותו, עליו לגלות פתרונות ומשמעות וכל זאת ללא תוכן מילולי. (גישה הדומה למשחק Myst).
בלואו ניסה כמה שיותר להימנע ממצבים של חוסר הבנה ובהירות, כמו במקרים של איגנורטיו אלנכי וכשל המצוקה היחסית. נוסף על כך, אין עונשים או הגבלות זמן, שנפוצים במשחקי וידאו אחרים.
בנוסף, במשחק נכללים שני הישגים בסך הכל, של סיום המשחק וסיום שלב הבונוס. המטרה הייתה להראות שהמשחק איננו מעודד תחרותיות אלא תהליך של חקירה והבנה.
גיוס כספים ופיתוח.
The Witness הוכרז ב-2009, עם תקציב ראשוני של 800 אלף דולר. בלואו יצר סטדיו מצומצם של 10–15 איש בשם Thekla, Inc. כדי שייסיע לו בתהליך יצירת המשחק. בלואו והצוות עבדו על המשחק שבע שנים, וציינו שלא התפשרו על איכותו.
עלות הפיתוח הסופית הייתה בסביבות 6 מיליון דולר, תקציב שמתאים יותר למשחקי AAA מאשר למשחקי אינדי. עם זאת, המשחק פותח ושווק באופן עצמאי וללא תלות באחת מחברות הגדולות במשק, כמו Ubisoft וכדומה.