לאחר הבחירות הודיע טראמפ על בחירתו בסשנס לתובע הכללי. מועמדותו של סשנס לתפקיד נתקלה בביקורת רבה מצד המפלגה הדמוקרטית, ובאופן תקדימי העיד הסנאטור קורי בוקר נגד המינוי, וזאת, לדבריו, בשל רקורד של התנגדויות סשנס לקידום רפורמות דו-מפלגתיות בתחומי המשפט הפלילי וההגירה, ביקורתו על חוק זכות ההצבעה, וחוסר נכונותו להגן על זכויות מיעוטים, נשים ולהט"בים. מינויו אושר בסנאט ב-8 בפברואר 2017 ברוב של 52–47 (כשסשנס עצמו נמנע), והוא הושבע לתפקידו יום למחרת.
ב-1 במרץ 2017 נחשף כי סשנס קיים שתי שיחות עם השגריר הרוסי בארצות הברית, סרגיי קיסליאק, ביולי ובספטמבר 2016, בצל התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, ולא חשף זאת במהלך עדותו בסנאט תחת שבועה. בתגובה הכריז סשנס במסיבת עיתונאים כי הוא משעה את עצמו מחקירה בעניין הקמפיין של טראמפ וקשרים פוטנציאליים עם רוסיה בבחירות ומקבלת החלטות בנוגע לה. ב-20 במרץ 2017 אישר ראש ה-FBI, ג'יימס קומי, את דבר קיום חקירה כזו. בתגובה להודעתו של סשנס, אמר טראמפ כי אילו היה יודע שסשנס יפסול את עצמו מהחקירה לא היה ממנה אותו. בין היתר הפציר טראמפ בסשנס באופן פומבי לחקור יריבים כגון הילרי קלינטון ואישים מממשל אובמה. בעקבות מאורעות אלו דווח כי קיים נתק בין סשנס לטראמפ, וכי הם אינם מדברים ביניהם.
ב-7 בנובמבר 2018 הדיח הנשיא טראמפ את סשנס מתפקידו ותחתיו מונה מתיו ויטיקר, ראש הסגל של סשנס, כמחליף זמני בתפקיד התובע הכללי בפועל.
לאחר כהונתו כתובע הכללי.
בנובמבר 2019 הודיע סשנס על כוונתו להתמודד לסנאט של ארצות הברית ולשוב לאותו מושב שייצג במשך כעשרים שנה. במהלך הבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית הוא העפיל לסיבוב שני מול מאמן הפוטבול טומי טוברוויל, וב-14 ביולי 2020 הפסיד את המועמדות. בין סשנס לנשיא טראמפ זרם דם רע, והשניים מסוכסכים זה מכבר בעקבות ההחלטה של סשנס להשעות עצמו מחקירת המעורבות הרוסית בבחירות 2016 בידי רוברט מולר. מאז שהודיע ​​סשנס כי הוא מתמודד שוב על מושבו הישן בסנאט, הוא בילה חלק ניכר מזמנו בניסיון לשכנע את בוחריו לשעבר שלמרות ההתקפות החוזרות ונשנות של טראמפ נגדו — החל מ"רפש", דרך "לא כשיר נפשית" ועד ל"טעות הגדולה ביותר" של נשיאותו — עדיין ניתן יהיה לסמוך עליו שיגן על הנשיא בקונגרס.
תחת מפלת של פולין
תחת מפולת של פולין
דרקולה (דמות)
סילנה (ירח)
סילנה (נקרא גם Jupiter XLVIII) הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק שהתגלה בשנת 2003 על ידי קבוצה של אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי בהובלתו של סקוט שפרד. לאחר הגילוי קוטלג בשם S/2003 J 13.
קוטרו של סילנה הוא 2 קילומטרים ומהירותו בעת הקפתו את צדק היא 2.34 ק"מ לשנייה. רדיוס מסלולו של סילנה סביב צדק הוא 23,396,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 731.099 ימים. סילנה בעל בהירות נראית של 23.2. סילנה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.4116.
את שמו, קיבל סילנה על שם סילנה שהייתה בתו של זאוס.
סילנה משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, קבוצת ירחים זו קרויה על שמו של הירח פסיפאה, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה וספונדה.
רוי לופס דה וייאלובוס
רוי לופס דה וייאלובוס (בספרדית: Ruy López de Villalobos; סביבות 1500 – 4 באפריל 1546) היה מגלה ארצות ממוצא ספרדי אשר הפליג מספרד החדשה במטרה לייסד מושבה באיי מערב האוקיינוס השקט שהיו סמוכים לקו ההפרדה עליו הוסכם בחוזה סרגוסה בין ספרד לפורטוגל ב-1529. ככל הנראה, היה זה וייאלובוס שנתן לפיליפינים את שמם, כאשר כינה את האיים שגילה "לאס איסלאס פיליפינאס" לכבודו של פיליפ נסיך אסטוריאס שהפך מאוחר יותר לפליפה השני מלך ספרד. במהלך ניסיונותיו ליצור קשר עם ספרד החדשה, שלח וייאלובוס שני ימאים: ברנארדו דה לה טורה (בספרדית: Bernardo de la Torre), אשר חקר את איי צפון-מערב האוקיינוס השקט דרומית ליפן, ואורטיס דה רטס (בספרדית: Ortiz de Retes), שהפליג לאורך חופי צפון גינאה החדשה והעניק לאי את שמו.
במהלך מסעו מערבה ב-1542 גילה וייאלובוס או אחד מנווטיו, חואן גאטאנו (Juan Gaetano), קבוצת איים, ככל הנראה הוואי. סבורים כי קיומם נשמר בסוד כדי לא לגלות את הנתיב המדויק של ספינות הגליאון של מנילה שחלפו באזור במשך כ-250 שנה, וקיימת מחלוקת רבה האם אכן נתגלו על ידי הספרדים.
רקע.
פדרו דה אלוואראדו, מושל גואטמלה, ביקר בספרד בזמן שובם של ניצולי משלחות לואאיסה ודה סאבדרה לספרד מפורטוגל, כאשר ביניהם היה אנדרס דה אורדאנטה. הדיווח של דה אורדאנטה תיאר את האפשרויות הרבות במערב האוקיינוס השקט. מלבד איי התבלינים, עליהם ויתרו הספרדים בחוזה סרגוסה, היו איים נוספים צפונה משם בעלי פוטנציאל להתעשרות. דה אלוואראדו ניצל את ההזדמנות והשיג אישור לבניית 11 אוניות לחקר האוקיינוס השקט. מסע החקר הראשון צפונה לאורך חופי צפון אמריקה, שנועד למצוא את שבע ערי הזהב האגדיות של ממלכת סיבולה, עורר את תשומת לבו של המשנה למלך בספרד החדשה, אנטוניו דה מנדוסה, שמיהר לתבוע שליש ולאחר מכן מחצית מכל רווח פוטנציאלי עתידי. מותו של דה אלוואראדו במלחמה מול האינדיאנים בגואטמלה נתן למנדוסה את ההזדמנות להשתלט על המשלחת ולהעניק את הפיקוד לקרוב משפחתו מנישואין, רוי לופס דה וייאלובוס.
משלחת אל איי הפיליפינים.
מטרות המשלחת היו: הקמת מושבה באיים המכונים "איסלאס דה פוניינטה" (Islas de Poniente; "האיים כלפי מערב") באזור האי סבו כדי לסחור עם סין, הפצת הנצרות בקרב הילידים ומציאת נתיב חזרה לספרד החדשה. וייאלובוס הפליג בראש שש ספינות ו-370 אנשי צוות מנמל בארה דה נבידאד במערב מקסיקו ב-1 בנובמבר 1542: הסנטיאגו, הסן חורחה, הסן אנטוניו, הסן קריסטובל, הסן מרטין והסן חואן. וייאלובוס חלף בדרכו על פני איים המשתייכים לאיי מרשל ולארכיפלג איי קרוליין של ימינו, לפני שקרב אל אזור איי הפיליפינים בינואר 1543. אז ביצע וייאלובוס טעות, כאשר התעלם מעצתו של הנווט שלו, ובמקום לפנות לכיוון קצהו הצפוני של האי מינדנאו, נתיב שהיה מוליך את המשלחת לעבר האי סבו דרך מצר סוריגאו, מצא עצמו תקוע בחוף המזרחי של מינדנאו, ללא רוחות מתאימות, ללא אפשרות למסחר, מכיוון שסינים לא הגיעו למזרח מינדנאו ומול אוכלוסייה מקומית עוינת. המשלחת שהתה במשך 32 יום במינדנאו וסבלה מרעב כבד. בלית ברירה עזבה המשלחת את האי ולאחר ניסיונות כושלים להפליג בשל הרחות החלשות הוקם בסיס על האי סאראנגני (Sarangani) מול הקצה הדרומי של מינדנאו, בו ביקרו בעבר משלחות מגלן ולואאיסה. גם שם סבלו אנשי המשלחת ממחסור במזון ונאלצו לאכול צמחים וחיות לא מוכרים להם, אשר גרמו לחלקם למחלות ולמוות.
הגאליוט סן קריסטובל, שעלתה על שרטון באי לימאסאווה (Limasawa) הסמוך ללייטה כחודשיים קודם לכן במהלך סיור, הופיעה במפתיע באפריל 1543 כשהיא נושאת עמה אורז ומוצרי מזון אחרים עבור המשלחת. ב-4 באוגוסט נשלחו הסאן קריסטובל והסן חואן לעבר האיים לייטה וסאמאר במטרה למצוא מזון, כאשר על האחרונה, בפיקודו של ברנארדו דה לה טורה, הוטל להצטייד ואז להפליג צפונה כדי למצוא נתיב שייקח אותה לספרד החדשה.
מסעו של דה לה טורה.
ברנארדו דה לה טורה נשלח על ידי וייאלובוס באוגוסט 1543 על גבי הספינה סן חואן למצוא נתיב מזרחה בחזרה לספרד החדשה ולהביא את החדשות על מצב המשלחת למנדוסה. היה זה הניסיון הכושל הרביעי בחיפוש נתיב חזרה, שנודע מאוחר יותר כנתיב הגליאון של מנילה, אשר נתגלה רק ב-1565: דה לה טורה הגיע עד קו הרוחב 30 צפון, לפני שנאלץ לשוב על עקבותיו בשל סערה שהסיטה את ספינתו לעבר אזור איי מריאנה. משם הפליג לאי סאמאר, עגן שם ב-31 באוקטובר ובנובמבר הגיע למינדנאו, שם גילה שהמשלחת עזבה את סאראנגני והפליגה לאיי התבלינים. דה לה טורה עצמו הגיע לטידורה לאחר כחודשיים.
במהלך מסעו צפונה, הגיע דה לה טורה ללייטה ולסאמאר וגילה איים רבים השייכים בימינו ליפן: אטול אוקינטורישימה (Okinotorishima) אותו כינה "פארסה ולה" (Parece Vela; "דמוי מפרש", על שם צורתו), ככל הנראה את מינאמי-טורי-שימה (Minami-Tori-shima, הידוע גם כ"מרקוס איילנד"), מספר איים השייכים לאיי בונין אותם כינה "איסלאס דל ארסוביספו" (Islas del Arzobispo; איי הארכיבישוף") ואת "האיים הוולקניים" (Los Volcanes), ביניהם האי איוו ג'ימה של ימינו.
מסעותיו של דה לה טורה מוזכרים בתיעוד מסעותיו של הימאי חואן דה גאטאנו (Juan de Gaetano) המופיעים בספר "ויאחה אה לאס איסלאס דה פוניינטה" (Viaje a las Islas de Poniente; "מסע לאיים כלפי מערב", 1546).
הפיליפינים.
על פי מספר מקורות, היה זה דה לה טורה שנתן לפיליפינים את שמם, מ"איסלאס דה פוניינטה" (Islas de Poniente; איים כלפי מערב") ל"פליפינאס" (Felipinas), לכבודו של נסיך אסטוריאס באותה תקופה שהפך מאוחר יותר למלך ספרד פליפה השני. מקורות אחרים מייחסים את נתינת השם לרוי לופס דה וייאלובוס.
דה לה טורה נחשב כאירופאי הראשון שהפליג סביב האי מינדנאו. כמו כן, מסעותיו סייעו במידה רבה להגברת הידע האירופאי אודות איי מערב האוקיינוס השקט.
מסעו של דה רטס וסופה של המשלחת.