יתר על כן, רבים מבתי החולים הפסיכיאטריים המרכזיים באפריקה פועלים בדרכים בלתי אנושיות ויש עליהם ביקורת חריפה. כלומר, בחלק מבתי החולים עדיין מוחזקים חולים בשלשלאות ומדווחים על הזנחה והתעללות מצד עובדי בית החולים.
בהתייחס להיעדר הון עצמי, ישנה סוגיה נוספת המצביעה על פערים בבריאות הנפש בקרב כפריים לעומת עירוניים. בתי החולים הפסיכיאטרים המעטים שנמצאים במדינות באפריקה נוטים להיות מרוכזים באזורים עירוניים. כלומר, רק אנשים שיכולים להרשות לעצמם לשלם עבור הטיפול בעצמם וידם משגת יקבלו טיפול למחלתם. לעומתם, אזרחים המתגוררים באזורים מרוחקים ובכפרים אין להם כלל גישה לקבלת לטיפול. המצב דומה גם בשירות הפסיכולוגי הניתן ביבשת. אולם, עובדים סוציאליים עשויים להיות זמינים יותר אך הם בדרך כלל לא יתמקדו בטיפול ישיר בסימפטומים של מחלת נפש.
סטיגמה, אפליה והפרת זכויות אדם.
סטיגמות חברתיות עלולות להרחיק סובלים ממחלות נפש מהטיפול, לסבול מאפליה ורמת חיים ירודה. סטיגמה מסכלת את הצמיחה ואת הפוטנציאל של יחידים ומשפחות הסובלים ממחלת נפש להירפא. סטיגמה משפיעה על מוסדות, עובדי בריאות ואפילו מומחים לבריאות הנפש המספקים טיפול לחולים. בנוסף, בעקבות הסטיגמות הקיימות בתחום בריאות הנפש והערכה נמוכה של החולים בהם, לא משקיעים כספים בתחום כדי לשפר את הטיפול ולחקור אותו. סטיגמות נמצאו כתורמות לאפליה ולהפנמה של תפיסות שליליות בצורה של סטיגמה עצמית, ולכן גורמים לחולים להימנע מטיפול ולהסתיר את הסימפטומים שלהם. אמונות מסוימות על הגורם למחלות נפש כוללות לעיתים קרובות את כל המשפחה, אשר עלולים גם לסבול מסטיגמה, מה שגורם גם לבני משפחת החולה להסתיר את מחלתו ולהתעלם מבעיה.
כמו כן, חוקרים רבים מתחו ביקורת על כמה גישות טיפוליות מסורתיות מזיקות שמנציחות את הסטיגמה, כולל הצתה ושריפה של חולים.
אפריקה - פסיכיאטריה בעולם המתפתח.
עלויות ותקצוב.
הפרעות פסיכיאטריות הן בין המחלות הנפוצות, המטרידות והיקרות ביותר מבין כלל המחלות הרפואיות הקיימות. מחקרים קהילתיים וקליניים במערב ובמקומות נוספים מוכיחים כי הפרעות במצב הרוח והפרעות חרדה, הן ההפרעות הפסיכיאטריות הנפוצות ביותר. מחקר כלל עולמי בנוגע לנטל הקיים כתוצאה ממחלות מצא כי דיכאון היה הרביעי מבין המחלות המהוות לנטל הגדול ביותר מכלל המצבים הרפואיים בעולם בשנת 1990, וחזה כי הוא יהפוך להיות השני המכביד ביותר בשנת 2020. חלק גדול מהפרעות החרדה הן דיכאוניות, ומהוות הן כשליש מן העלויות של כלל ההפרעות הפסיכיאטריות.
על פי מחקרים שנעשו, נמצא כי השקעה במחקרי בריאות כדאית לתכנון הכלכלה של מדינות מתפתחות ומחקר לבריאות הנפש הוא חלק אינטגרלי ממחקרי הבריאות הנדרשים. המעבר ממחקר ליישום בתחום בריאות הנפש, מעבר לכך שיסייע באופן ישיר לאלו הסובלים מהפרעות נפשיות, יכול לתרום תרומה נוספת וחשובה להתפתחות חברתית ולהקלת עוני.
תחלואה נילווית.
בעולם המתפתח, לתחלואה נלווית של הפרעות במצב הרוח והפרעות חרדה להפרעות זיהומיות, כגון HIV/AIDS,חשיבות עליונה. למרות זאת, לא קיים עדיין מחקר העוסק בהבנה ובניהול של הפרעות נפשיות בכלל, והפרעות במצב רוח וחרדה בפרט.
אבחון והערכה.
הפרעות פסיכיאטריות, כרוכות לא רק בהערכות פיזיות אלא גם במבנים חברתיים ובשיפוט ערכי. ההערכות שונות אלו המאפיינות את הפסיכיאטריה, גורמות לעיתים להפרעות הפסיכיאטריות להיות שנויות במחלוקת בהתייחס למורכבות השיפוט הביולוגי (=פיזי) - נפשי. כיום, למינוחים הרשמיים הנוכחיים ישנם מגבלות משמעותיות. אבחונים מוקדמים של ה-DSM התבססו לעיתים קרובות על קונצנזוס של מומחים ולא על נתונים אמפיריים. בשל כך, ולמרות העובדה שנערך ייעוץ אנתרופולוגי בינלאומי בעת כתיבת ספר האבחונים של הDSM - חסרים כיום נתונים השמים דגש על אוכלוסיות שונות. זאת בדגש על קהילות ותרבויות ספציפיות כגון קהילות המתקיימות במדינות אפריקה השונות, בהן סימפטומים נפשיים, קוגניטיביים וסומטיים נחווים ומתפרשים באופן שונה.
מחקר, פיתוח ומשאבים.
לשיפור הבנת ההפרעות הנפשיות הנפוצות בקרב ילדים ונוער חשיבות עולמית, אך במיוחד במדינות מתפתחות בעלות מאפיינים דמוגרפיים הכוללים אוכלוסיות צעירות יותר. למרות שנעשו מחקרים אפידמיולוגיים אשר עסקו בהפרעות במצב הרוח והחרדה בעולם המתפתח לא נבדקו פרמטרים חשובים כגון שכיחות, תחלואה ודפוס תופעתן של הפרעות נפשיות משותפות בהקשר המקומי.
גיוס משאבים מהווה בעיה הן בעולם המפותח והן בעולם המתפתח, אך ללא ספק מהווה אתגר גדול יותר במדינות אשר אינן עונות על הנדרש מבחינת השירותים הקליניים הקיימים בהן, ללא סוכנויות מימון מדעיות או עם כאלה מוגבלות, ובכאלה עם מחסור יחסי ביכולת המחקר. מדינות מתפתחות, הכוללות תחת הגדרתן את מרבית מדינות אפריקה, מתאפיינות בקושי לגיוס משאבים בשל גורמים אלו. ארגונים כמו הארגון הבינלאומי לחקר המוח (IBRO) מבצע מחקרים בתחומי מדעי המוח הרלוונטיים להפרעות נפש שכיחות בעולם המתפתח.
תמיכה ומודעות ציבורית.
חלק מן האתגרים העיקריים העומדים בפני חוקרים ואנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש הם סטיגמות, בורות ועמדות אנטי-מדעיות. בשל כך, לא נעשית עבודה מספקת על מנת להפחית עיכובים בטיפול ושימוש בהתערבויות לא יעילות. תופעות אלו נוגעות בייחוד לעולם המתפתח. יש תפיסות שונות לגבי נושא בריאות הנפש בקרב הציבור הרחב. בנוסף, קיימות עדויות לכך שקובעי מדיניות וסוכנויות מימון, כמו גם עורכי כתבי עת אקדמיים ואוניברסיטאות, מציגים סטיגמות כלפי מחלות נפש.
מדיניות ויחס לתחום.
מערכות בריאות הנפש הן האמונות על הטיפול בחולים ועל המחקר. המדיניות והיחס לתחום הפסיכיאטריה משפיעים על התקצוב הניתן למערכות בריאות הנפש ועל אופי והיקף פעולתן.
המדיניות והיחס לפסיכיאטריה באפריקה מציבים אתגרים מול הפסיכיאטריה וחוקריה. אתגרים המתייחסים למימון ולמשיכת חוקרים מוכשרים בתחום מדעי המוח, למחסור יחסי בחקר הטיפול התרופתי והפסיכותרפי, לקושי בחקר מערכות בריאות הנפש ועוד. יתרונות והזדמנויות, כמו גם אתגרים, קיימים הן בעולם המפותח והן בעולם המתפתח - אך היקפם עשוי להיות שונה מבחינה איכותית וכמותית.
עוני כגורם מרכזי למחלות נפש באפריקה.
ישנם מספר גורמים פסיכו - סוציאליים שמקבלים בולטות באפריקה, שהמרכזי ביותר בהם הוא העוני. כיוון הסיבתיות הוא דו כיווני, מאחר שעוני גורם להפרעות נפשיות והפרעות נפשיות גורמות בתורן לעוני. עוני גורם לבעיות נפשיות באמצעות מנגנונים כמו חשיפה ללחצים, חוסר יכולת להבטיח התערבויות למניעת מחלות נפש או טיפול בהן, וכן צמצום הגישה לערי הבירה. לעומת זאת, מחלות נפש יכולות לגרום לעוני מפני שהן מפחיתות תעסוקה (הן במציאת עבודה והן בטיפול כמו הורה לילדים) וכן מגדילות את העלויות במערכת הבריאות הממשלתית והמסורתית.
העוני מגדיל את הסיכון למצוקה כגון חוסר במזון, בתזונה לקויה, אלימות, חינוך לא הולם וכן התגוררות בשכונות המאופיינות על ידי היעדר של רשתות חברתיות תומכות. גורמים אלו מהווים גורמי סיכון ללקות בהפרעות נפשיות.
אתיופיה.
רוב התושבים משתמשים בשיטות מסורתיות לטיפול במחלות נפש. אלו שמגיעים לטיפול בשיטות המודרניות עושים זאת לאחר שניסו להשתמש בכל האמצעים המקומיים המסורתיים כגון ענידת קמעות, שתייה או התזה של מים קדושים, לעיסת עשבים, שתיית מיץ העשוי מעשבים או צביעת הגוף איתו, ביצוע טקסים כגון גירוש שדים על ידי תפילה או איוד. פעולות אלו נעשות לרוב בניגוד לרצון החולה, כאשר הוא כבול. משפחות רבות משאירות את החולה בביתן כאשר הוא קשור, עד אשר הוא הופך להיות פחות אגרסיבי או אלים. לאחר מכן משחררים את החולה, וניתן לראות חולים רבים מסתובבים ברחובות הערים והכפרים עירומים או לא מסודרים. אנשים כאלו מובלים לבתי חולים פסיכיאטריים רק כאשר מבצעים עבירה כלשהי, זאת בצו בית משפט. באדיס אבבה, עיר הבירה של אתיופיה, היו שלושה מוסדות לטיפול בחולי נפש עד 1987: בית החולים עמנואל, הקליניקה האשפוזית במחלקה האוניברסיטאית הפסיכיאטרית והיחידה הפסיכיאטרית בבית החולים הצבאי. עד אז היו 11 פסיכיאטרים בכל המדינה. מאחר שאתיופיה היא מדינה עניה והגיעו למסקנה שבעתיד הקרוב לא יהיה ניתן לספק שירותים לאנשים בעלי הפרעות נפשיות, משרד הבריאות, יחד עם המחלקה האוניברסיטאית הפסיכיאטרית ובשיתוף פעולה עם ארגון הבריאות העולמי, החלו בהכשרת אחיות פסיכיאטריות. בשנת 1997, הוכשרו 140 אחיות כדי לזהות ולטפל בהפרעות פסיכיאטריות נפוצות. כיום, כ-26 בתי חולים אזוריים ומרכז רפואי כוללים בתוכם יחידות פסיכיאטריות שעליהן ממונות האחיות. על האחיות יש פיקוח תקופתי במקומות עבודתן מטעם הפסיכיאטרים מאדיס אבבה. האחיות מפנות מטופלים בעלי מקרים קשים לבתי החולים באדיס אבבה במקרה הצורך ולאחר קבלת טיפול, מטופלים אלו חוזרים לאחיות למעקב ולטיפול. תוכנית זו מהווה מתן טיפול פסיכיאטרי הוגן, בעיקר לאנשי הכפרים, על אף שלעיתים חסרות ביחידות אלו תרופות פסיכיאטריות.