הספרדים הגיעו לאזור החל מאמצע המאה ה-16, אבל לא ניסו להתיישב באזור. הספרדים הביאו איתם סוסים. שבטי אינדיאנים נוודים כדוגמת האפאצ'ים גילו במהרה את ערכם בזמן ציד או בזמן נדידה. האפאצ'ים בני שבט המסקלרו הגיעו לאזור זמן קצר אחרי הספרדים ונהגו לנוע באזור בחיפוש אחר חיות ציד הגדולות כדוגמת אייל פרדי שחור-זנב, אייל קנדי וכבש גדול-קרניים ולקצור את צמח האגבה (מסקל בספרדית) שנתן לבני השבט את כינויים, כמו גם צמחי מאכל אחרים. בנוסף לאספקת סיבים לחבלים, שמיכות וסנדלים, נהגו המסקלרו לצלות לבבות אגבה בבורות בישול גדולים ואכלו אותם או הכינו אותם לצריכה מאוחרת יותר. בשטח הפארק אותרו בורות צליית אגבה וחפצים אחרים של תרבות המסקלרו.
אף על פי שהמסקלרו למדו להסתגל לסביבה קשה זו, הם לא יכלו להתמודד עם התקדמותם המהירה והבלתי רצויה של המתיישבים ממוצא אירופי לאזור. במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19 חצו מהגרים רבים את האזור בדרכם מערבה. ב-1858 הוקמה תחנת פיינרי (Pinery Station) בסמוך למעיינות פיין (Pine Springs), תחנת דיליז'נסים שנועדה לשרת את שירות הדואר הפרטי דואר בטרפילד אוורלנד (Butterfield Overland Mail). הדיליז'נסים של השירות חצו את ההרים במעבר גוואדלופה בגובה 1,687 מטרים. המתיישבים החדשים השתלטו על שטחים שלמים ועל מקורות המים היקרים. המסקלרו הגיבו באמצעות פשיטות על חוות וכרכרות. בתגובה שלח צבא ארצות הברית אלפי חיילים ופרשים שהקימו מצודות שנועדו להגן על נוסעים ומתיישבים מתקיפות האינדיאנים.
חיילי הביזון.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הקים צבא האיחוד (צבא הצפון) יחידות על טהרת חיילים אפרו-אמריקאים. יחידות אלו, בפיקודם של קצינים לבנים, קיבלו בעקביות חלק מן החובות הגרועות ביותר שהיו בידי הצבא להציע. בתום המלחמה נשלחו כמה מיחידות אלה, כולל רגימנט הפרשים התשיעי ורגימנט הפרשים העשירי למישורים הגדולים במרכז אמריקה על מנת להתמודד עם מעשי האיבה מצד האינדיאנים.
בני שבט השאיין כינו את החיילים השחורים "חיילי הביזון" (Buffalo Soldiers) בשל עורם הכהה, השיער המתולתל ורוח הלחימה העזה. תנאי החיים של חיילים אלה היו קשים והם סבלו מדעות קדומות. במשך עשרים שנה בערך, הם ניהלו מלחמה נגד האינדיאנים במערב. חיילי הביזון יצאו למסעות רבים בהרי גוואדלופה. הסיורים הצבאיים בהרים תלולים וטרשיים אלו היו ארוכים ומתישים כשהחיילים נושאים עמם כמות מוגבלת של מזון ומים. מלבד העימותים הצבאיים עם לוחמי המסקלרו היו חיילי הביזון אחראים לחקור ולמפות את מרבית האזור שהידע עליו היה מועט. בחורף 1869 נשלח רגימנט הפרשים התשיעי בפיקודו של לוטננט קושינג להרי גוואדלופה על מנת לעצור את פשיטות האינדיאנים על מרכבות הדואר והיישובים. הרגימנט איתר והרס שני מחנות של המסקלרו. בשלהי המאה ה-19 גורשו כמעט כל המסקלרו מהרי גוואדלופה והועברו לשמורות.
המתיישבים.
גם לאחר גירוש המסקלרו מהאזור לא קמו בו חוות קבועות. עבור מרבית המתיישבים היה האזור טרשי וצחיח מדי. פליקס מקקיטריק (Felix McKittrick) היה אחד מהמתיישבים האירופיים הראשונים בהרי גוואדלופה. הוא גידל בקר במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19. קניון מקקיטריק קרוי ככל הנראה על שמו. חוות פריחולה (Frijole Ranch) היה בית החווה הקבוע הראשון באזור. הוא נבנה בשנת 1876 על ידי האחים ריידר (Rader), והיה הבניין הגדול היחיד באזור. הוא שימש כמרכז קהילתי ומשרד דואר אזורי משנת 1916 עד 1942. בית חוות פריחולה שוחזר ומשמש מוזיאון תרבותי. בשנת 1908 נבנה בית חוות ויליאמס (Williams Ranch House), והוא נקרא על שמו של אחד ממקימיה, ג 'יימס אדולפוס ויליאמס. השופט ג'יי. סי. האנטר (J.C. Hunter) מוואן הורן בטקסס איחד את רוב החוות הקטנות באזור לתוך חוות הר גוואדלופה (Guadalupe Mountain Ranch). ב-1921 התרשם וולאס פראט (Wallace Pratt), גאולוג של חברת הנפט "Humble Oil and Refining Company", מיופיו של קניון מקקיטריק ולכן הוא רכש את הקרקע כדי לבנות שם שני בתים. שניהם שימשו כבתי קיץ עבור פראט ומשפחתו עד 1960. וולאס פראט תרם כ-24 קילומטרים רבועים מקניון מקקיטריק למדינה, שרכשה ממנו אחר-כך 323 קילומטרים רבועים נוספים. רכישות אלו היוו את הבסיס לפארק הלאומי הרי גוואדלופה שנפתח באופן רשמי לציבור בספטמבר 1972.
תיירות.
קרוב ל-200,000 תיירים מבקרים בממוצע בפארק מדי שנה. עיקר הפעילות היא סיור בשבילים. הפארק מציע 120 קילומטרים של שבילים ברמות קושי שונות. פעילויות נוספות הן צפרות, רכיבה על סוסים וצפייה בכוכבים באזור שבו יש מעט מאוד זיהום אור. למבקרים מוצעים כ-20 אתרי מחנאות לרכבי נופש ואוהלים.
פקודת נ.ק.וו.ד 00447
גביע הפדרציה 2005
גביע הפדרציה 2005 הייתה התחרות ה-43 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
תחרויות אזוריות החלו באפריל 2005 ומשחק הגמר הסתיים ב-18 בספטמבר 2005.
נבחרת רוסיה ניצחה במשחק הגמר את נבחרת צרפת וזכתה בגביע בפעם השנייה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות.
מתכונת התחרות הייתה זהה למתכונת שהייתה בסוף שנות ה-90.
כל המפגשים כללו 5 משחקים.
בית עולמי א' כלל 8 קבוצות ובית עולמי ב' כלל 8 קבוצות.
יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה, בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה).
לקראת סיום העונה 8 קבוצות מהבית העולמי א' נפגשו עם 8 קבוצות שעלו מבית עולמי ב' והתמודדו על המקום בבית עולמי בעונת 2006.
מהלך התחרות.
העברות לקראת שנת 2006.
בעקבות המשחקים בין 4 נבחרות שהפסידו בשלב הראשון של הבית העולמי א' לבין הקבוצות שניצחו בבית עולמי ב':
ישראל בתחרות.
בנבחרת השתתפו ציפי אובזילר ושחר פאר. הנבחרת החלה את השתתפותה בבית אזורי אירופה/אפריקה דרג א'. התחרויות נערכו בטורקיה באפריל 2005. הנבחרת שיחקה בבית ב' וסיימה אותו במקום השני. כתוצאה מכך הנבחרת המשיכה ושיחקה נגד . ניצחה 2:0 וסיימה את השתתפותה בתחרות בממקומות 5-7.
הרשת של שרלוט
הלנה (ירח)
הלנה (נקרא גם Saturn XII, S/1980 S 6.) הוא אחד מהירחים של כוכב הלכת שבתאי. התגלה ב-1980 על ידי פייר לאק, ז'אן לקאשה. חולק מסלול עם דיוני.
שמו.
הלנה נקרא על שם הלנה מטרויה, מי הייתה נכדתו של כרונוס (שבתאי) במיתולוגיה היוונית ואחותם של קסטור ופולוקס.
עם גילויו ב-1980 הוא נקרא באופן זמני S/1980 S 6. הלנה ידוע גם בשם Saturn XII וגם בשם Dione B, כיוון שהוא במסלול משותף עם הירח דיוני.
מסלול ומאפיינים.
הירח הלנה חולק מסלול עם דיוני בנקודת לגראנז' המתאימה למסלול, יחד עם פולידפקיס. הוא אחד מהירחים הטרויאנים של שבתאי. חצי הציר הגדול שלו הוא 377,400 ק"מ משבתאי ומשלים סיבוב סביב שבתאי כל 2.7 ימים (במדידה לפי משך יממה של כדור הארץ).
הירח בקוטר ממוצע של 17.6 ק"מ. בממדי אופייניים של 36x32x30 ק"מ.
תצפיות מראות כי הצד הפונה לשבתאי מלא במכתשים קטנים (עד גודל של מספר ק"מ בודדים) ואילו הצד הנגדי לשבתאי בעל מכתשים בודדים, שמגיעים לגודל של 10 ק"מ. (גודלו של הלנה עד 30 ק"מ).
תצפיות וחקר על ידי גשושיות.
הלנה נצפה לראשונה מכדור הארץ ב-1980, על ידי פייר לאק, ז'אן לקאשה ממצפה הכוכבים פיק די מידי.
נראה לראשונה מהחלל בזמן חליפה של הגשושית וויאג'ר 2 ליד שבתאי באוגוסט 1981.
תצפיות נוספות התבצעו עם הגעתה של הגשושית קאסיני למסלול סביב שבתאי ב-2004. קאסיני התקרבה לחליפה ליד הירח הלנה בתאריך 3 במרץ 2010, וכן ביצוע יעף קרוב ביוני 2011.
בריטן נורמן איילנדר
בריטן נורמן איילנדר או Britten-Norman BN-2 Islander הוא דגם של מטוס נוסעים קל, דו מנועי. האיילנדר נבנה על ידי חברת בריטן נורמן החל מ־1965, ויוצרו מהדגם 1,280 מטוסים. המטוס יוצר גם ברישיון בחברת
Intreprinderea de Reparatii Material Aeronautic - IRMA מרומניה.
מטוסי איילנדר בישראל.
מטוס האיילנדר הראשון הגיע לישראל ב-1969 ונכנס לשירות בחברת יעף. בשנות השבעים רכשה את האיילנדר "חברת כנף לתעופה כללית", שהפכה לאחר מכן לשותפות כנף-ארקיע. שהפעילה את המטוסים למנחתים ביעדים הקצרים (שדה תימן ליד באר שבע, מנחת בר-יהודה ליד מצדה, סדום, מנחת ספיר ליד עין יהב, מנחת מצפה רמון, קריית שמונה וחיפה).
סה"כ פעלו בישראל כ-17 מטוסי איילנדר, 11 על ידי ארקיע.
ערב מלחמת יום הכיפורים סבל חיל האוויר הישראלי ממחסור במטוסי סיור קלים. עקב כך עם פרוץ הקרבות נחכרה על ידי צה"ל טייסת אזרחית קלה שכללה 11 מטוסים. מטוסים אלו העבירו במשך המלחמה אח"מים ומפקדים מחזית לחזית וכמו כן העבירו דו"חות מודיעין מהמפקדות לחזיתות. המטוסים הגיעו לחיל האוויר מחברת כנף, עשרה מהם היו מסוג "איילנדר" ואחד צ'ייפטין. המטוסים הוטסו בעיקר על ידי טייסים יוצאי חיל האוויר שרובם גויסו למילואים במלחמה. למרות המחסור בכוח האדם הצליחה הטייסת להפעיל את מטוסיה והשתלטה במהלך המלחמה על כ-70 אחוזים מטיסות הטייסות הקלות. הסיבה לנתח הגדול לו זכו המטוסים האזרחיים הייתה נעוצה בכך שהם היו גדולים יותר ממטוסי הטייסת הקלה של חיל האוויר ויכלו לשאת יותר מטען. המטוסים הצטרפו לכוחות חיל האוויר כבר ב-6 באוקטובר והשתחררו בתחילת פברואר, לאחר 4 חודשים. המטוסים, שבשלושת הימים הראשונים למלחמה לא פעלו מחשש לפגיעה בהם, טסו שעות רבות ותרמו לחיזוק כוחו של חיל האוויר בטיסות הפנים והקישור.