לפת (שם מדעי: "Brassica rapa") היא ירק ממשפחת המצליבים, המשמש למאכל וכמספוא. זהו צמח תרבותי, שהיה ידוע ביוון וברומא העתיקה, בסין ובמצרים העתיקה וגם בישראל ועל כך מעידים המקורות שבמשנה.
מאפיינים.
הלפת גדלה בייחוד בארצות של אקלים נח וממוזג. נזכרה במשנה "הטומן לפת וצנונות תחת הגפן, אם היו מקצת עליו מגלין, אינו חושש לא משום כלאים, ולא משום שביעית, ולא משום מעשרות, ונטלים בשבת" (משנה כלאים א ט), בין ירקות הגינה.
בתקופת המשנה נחשב הלפת למאכל עניים ושימש גם כמספוא, ובמסכת ברכות מד ב' נאמר: "אוי לבית שהלפת עוברת בתוכו".
לפת טרייה מכילה 30 קלוריות ל-100 גרם ולפת מבושלת 28 קלוריות ל-100 גרם. הלפת היא אשרוש עם שושנת עלים בראשו והוא דומה לצנון בחיצוניותו ובאופן גידולו. גם הלפת היא גידול חד-שנתי חורפי. ידועים זנים כדוריים, עגולים-פחוסים ושיפודיים. הוא גידול רב-שימושי הנאכל טרי או כבוש והעלים הירוקים מבושלים כתרד.
זרעי אחד מזני הלפת משמשים להכנת שמן קולזה – שמן בעל טעם חזק, המקובל לתיבול, במדינות כמו שווייץ.
במזרח אסיה קיימים שני זנים של לפת שנהוג להשתמש בעליהם, ולא בשורשיהם, למטרות קולינריות. לזנים אלו מספר שמות בשפות שונות. בארץ התקבעו השמות פאק צ'וי וכרוב נאפה לתיאור שני הזנים.
צומת ספרים
צומת ספרים היא רשת חנויות ספרים ישראלית.
הרכב הבעלות.
"צומת ספרים 2002 שותפות מוגבלת" החלה בפעילותה בחודש דצמבר 2002.
השותפות היא מיזוג של שתי רשתות ספרים:
באוגוסט 2005 נכנסה הוצאת מודן שבבעלות עודד מודן כשותפה שלישית ברשת הממוזגת.
רשת "צומת ספרים" נמצאת בבעלות של אבי שומר, יורם רוז, ערן זמורה ועודד מודן.
אבי שומר מכהן כמנכ"ל החברה.
היסטוריה.
בבסיס הרעיון של "צומת ספרים" ניצבה ההתמודדות עם מחסני הספרים של ההוצאות. קשה להוצאות לחזות את כמות העותקים שיימכרו מכל מהדורה. מצד שני שטחי המדף בחנויות הספרים מוגבלים ויש למלא אותם תדיר בספרים חדשים. על כן נותרים לעיתים במחסני ההוצאה ספרים רבים ללא דורש. חנות צומת ספרים הוקמה לראשונה על ידי הוצאת זמורה-ביתן במחסן ליד קיבוץ גבעת ברנר ב-1996 במטרה "לפנות את המחסנים" על ידי מכירה של עותקים (חלקם פגומים) במחירים שהיו נמוכים בכ-30% ממחירי ספרים חדשים. הצלחת המודל הייתה אדירה בשעתה.
מאפיינים מרכזיים.
הרשת ידועה בסניפיה הגדולים, בהם הסניפים בגעש וברגבה. בחלק מסניפיה משולבים בתי קפה, פינות ילדים ושולחנות עיון. סניף הדגל של הרשת, הנושא את השם "הספרייה", נפתח בתחילת 2006 בדיזנגוף סנטר בתל אביב. סניף "הספרייה" מתאפיין בעיקר בגודלו (500 מ"ר), ובשולחנות הקריאה הארוכים המוצבים בו. בסניף זה נערכים אירועים ספרותיים: ערבי קריאה, השקת ספרים חדשים, מפגשי סופרים ומשוררים, שעות סיפור לילדים ועוד. בקניון חיפה חנות הספרים פתוחה ומשולבת לתוך מרחב של מסעדה פתוחה (כ-250 מ"ר). בגרנד קניון (חיפה) החנות גדולה ומציעה מבצעים על שטח חיצוני.
הרשת היא חלוצה ישראלית בתחום המכונות האוטומטיות למכירת ספרים. כמו כן היא מפעילה אתר אינטרנט למכירת ספרים.
הרשת מונה, נכון לשנת 2020, 100 סניפים ברחבי ישראל, כולם בבעלותה המלאה. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הגדילה הרשת משמעותית את נפח פעילותה. מחזור המכירות של החברה עומד על 350 מיליון ש"ח לשנה, המהווה כ- 35% מנתח שוק חנויות הספרים בישראל.
רשת "צומת ספרים" מתחרה ברשת הוותיקה ממנה, "סטימצקי", באמצעות מבצעי הוזלה ובחנויות גדולות יותר.
לציתין
רוי ספייסר
רוי גודפרי בולן ספייסר (באנגלית: Roy Godfrey Bullen Spicer; 1889–1946) היה מפקד משטרת המנדט בארץ ישראל בראשית מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט.
ביוגרפיה.
רוי ספייסר נולד בשנת 1889. הוא שירת במשטרה הבריטית מאז שנת 1907. בשנת 1909 עבר לשרת במושבה הבריטית ציילון (כיום סרי לנקה) תחת פיקודו של הרברט דאוביגין (מי שמאוחר יותר בשנת 1930 הגיע לארץ ישראל כדי לבצע ארגון מחדש של משטרת המנדט). בימי מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי, נלחם, נפצע וקיבל עיטור. בתום המלחמה חזר למלא את תפקידו בציילון. משנת 1925 שירת כמפקד המשטרה במושבה קניה. בשנת 1931 הועבר לשירות בארץ ישראל והחל מ-16 ביולי 1931 שימש כמפקד משטרת המנדט.
ספייסר נתגלה כקצין מקצועי שבלט ביכולתו וביושרו האישי והיה מקובל הן על האנגלים והן על השוטרים המקומיים. תוך כמה שנים הצליח להפוך את משטרת המנדט למשטרה מקצועית ומודרנית.
זמן קצר לאחר מינויו נפגש ספייסר, באוגוסט 1931, עם חיים ארלוזורוב ממנהיגי היישוב. ספייסר עשה על ארלוזורוב רושם מצוין כאדם בעל מרץ המסור למטרתו שהיא להקים משטרה טובה בארץ ישראל. ספייסר הביע באוזני ארלוזורוב בגילוי לב כי ענייני המשטרה בארץ ישראל עד אז "התנהלו בכל רע" והבטיח לתקן את המצב על ידי תוספת שוטרים אנגלים שיגויסו בלונדון. בהמשך כהונתו של ספייסר נדרשה המשטרה לחקור בפרשת רצח ארלוזורוב, שהתרחש ביוני 1933.
ספייסר נהג בפיקודיו ביד רמה ודרש מהם סטנדרטים גבוהים. הוא גילה קשיחות והתבטא בחריפות בכל הקשור להשגת מטרותיו. הוא דרש מאנשיו עבודה מסורה ומאומצת. קצינים שלא הסתגלו למשטר העבודה שהנהיג - סולקו מיד.
את הקצינים והסמלים הבריטיים, שהיו מרוכזים קודם לכן ביחידות נפרדות, מובדלים מן השוטרים המקומיים, פיזר בין תחנות המשטרה. תחת תחושתם כי הם עליונים על השוטרים המקומיים, מצאו עצמם עובדים במחיצת סמלים יהודים וערבים, ולעיתים אף תחת פקודתם. עם זאת, מאפיין חיצוני שהבחין בין השוטרים הבריטים והשוטרים הארץ-ישראלים היה הכובע. לבריטים ניתן כובע מצחייה, ואילו לבני המקום - קולפאק.
ספייסר הגדיל באופן משמעותי את משמרות הלילה של השוטרים במטרה למנוע את הפשיעה. הוא קיצר את משמרות השוטרים מ-13–14 שעות למשמרות של שמונה שעות ובדצמבר 1932 התגאה בירידה משמעותית בפשיעה בארץ ישראל.
עמדתו הלא-פוליטית של ספייסר נתקלה במחסום של הפקידות הבריטית, שגילתה עמדה עוינת ליישוב היהודי. אחרי הרצח בכפר חסידים ב-5 במרץ 1932, בו נורה למוות אחד מן המתיישבים, ניסה להקים יחידת משטרה חמושה מבין המתיישבים באזור חיפה, אך תוכניתו סוכלה על ידי הפקידות. גם תוכניתו להביא לארץ כלבי גישוש סוכלה על ידם.
אחת מפעולותיו החשובות של ספייסר הייתה לארגן מחדש את הבולשת - מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט (C.I.D), שכשלה בתפקידה להילחם בטרור הערבי לאחר מאורעות תרפ"ט.
שינוי אחר של ספייסר, שפגע ביישוב היהודי, היה ביטול האוטונומיה של משטרת תל אביב שפעלה כגוף עצמאי, המורכב משוטרים יהודים בלבד, בכפיפות לעיריית תל אביב, תוך שיתוף פעולה עם ארגון ההגנה. עם ביטול האוטונומיה היו כשליש מהשוטרים במשטרת תל אביב, בריטים.
בחודש אוקטובר 1933, עם התגברות העלייה היהודית מגרמניה לאחר עליית היטלר לשלטון, נערכו הפגנות של ערבים בירושלים, ביפו, בחיפה ובשכם. ההפגנות, שהערבים הבטיחו כי תתנהלנה בדרכי שלום, הפכו למהומות, וספייסר דיכא אותן בתקיפות בהפעילו כוחות של שוטרים רכובים על סוסים, בשימוש באלות ואפילו בירי, בו נהרגו 24 ערבים ונפצעו למעלה מ-200 ערבים, עד שהמהומות שכונו בפי אנשי היישוב מאורעות אוקטובר 1933, שככו לגמרי. במאורעות אלה לא היו היהודים מעורבים כלל.
בגלל מדיניותו האוהדת את היישוב של הנציב העליון ארתור ווקופ ופעולתו התקיפה של ספייסר בדיכוי המהומות ב-1932, לא פרצו בארץ ישראל מהומות דמים בשנים 1932 - 1935, אולם לא היה בכך די כדי למנוע את פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט ב-19 באפריל 1936.
כשפרצו המאורעות טרם השלימה משטרת המנדט את ביצוע הרפורמות עליהן החליט דאוביגין, וכמו כן גילו השוטרים הערביים כפל נאמנות ולא ביצעו את פקודות מפקדיהם הבריטים. למרות זאת השתדלו הקצינים הבריטים לעשות ככל שביכולתם לדיכוי המרד. בפרוץ המאורעות תבע ספייסר מהנציב העליון, ארתור ווקופ, להשליט יד חזקה אך לא נענה, בגלל שיקוליו המדיניים של ווקופ. בכל זאת נשלחה לכל תחנות המשטרה הוראה לפתוח ב"אש מחושבת" לאחר מתן התראה. על יחסו של ספייסר ניתן ללמוד מהתנהגותו האישית. בנוסעו במכוניתו, בימי המאורעות, מחיפה, מצא בדרך ליד הכפר עראבה בשומרון משאית יהודית שנתקלקלה. הוא עצר את מכוניתו ולא עזב עם מלוויו את המקום אלא כעבור שעתיים, לאחר שהנהג היהודי הצליח לתקן את הקלקול. הנציב העליון ווקופ היה האוהד ביותר את היישוב היהודי מבין הנציבים העליונים, אולם כנציב עליון וכגנרל בריטי נמנע מלסכן את אנשיו למען היישוב היהודי. ספייסר, שתבע יד חזקה נגד הפורעים, נאלץ שלא לחרוג מהוראות הנציב.
כמעט במלאת שנה למאורעות ב-13 ביוני 1937, ניסו טרוריסטים ערביים להתנקש בחייו של ספייסר. בנוסעו במכוניתו בירושלים, כשהוא בלתי חמוש, ביציאה ממגרש הרוסים, הוא הותקף באש אקדחים מטווח קצר. הכדורים החטיאו את ספייסר אך כדור אחד ניפץ את שמשת המכונית ונהגו, שוטר בריטי, נפצע באורח קשה בצווארו. הוא עצר את המכונית, שמט את אקדחו ואז נורה בשנית ואיבד את הכרתו. היורים נמלטו אל בין הסימטאות. לאחר ההתנקשות יצא ספייסר לחופשה באנגליה ולאחר מכן הודיע כי הוא מסרב לחזור לארץ ישראל, ככל הנראה משום שנמאס לו לחפות על הפקידות של ממשלת המנדט, שלא נתנה לו לפעול לפי הבנתו לדיכוי המאורעות, ובנובמבר 1937 סיים את תפקידו כמפקד משטרת המנדט.
עם עוזבו את ארץ ישראל כתב עליו העיתון "דבר", שהיה כלי הביטוי של הנהגת היישוב:
ספייסר היה חובב כדורגל נלהב, ובמקביל להיותו המפקח הכללי של המשטרה שימש גם כיושב ראש של ההתאחדות לכדורגל בארץ ישראל. בתקופתו זכתה קבוצת הכדורגל של המשטרה הבריטית באליפות ארץ ישראל ובגביע הארץ ישראלי בכדורגל, בשנת 1932.