לאחר עליית הקהילות הכורדיות היהודיות מאורמיה ונע'דה לישראל, השתכנו חלקם בשכונת הבוכרים ובשכונת בית ישראל החדשה, והקימו יחד בית כנסת במבנה קטן ששכן ברחוב יחזקאל שבשכונת הבוכרים. לאחר מספר שנים, לאור הריבוי במספר המתפללים, הוחלט בשנת 1966 על הקמת מבנה לבית הכנסת ברחוב שמואל הנביא 55. הקרקע נרכשה עוד בתחילת המאה ה-19, והבנייה בוצעה בידי בני העדה בעצמם, שהיו ברובם בעלי מקצועות בתחום הבנייה. הנחת אבן הפינה לבית הכנסת נערכה ב-14 ביוני 1966, בהשתתפות הרב עובדיה יוסף.
כיום מתקיימות בבית כנסת כלל תפילות ימי החול והשבת בידי בני העדה האחרונים שנשארו לגור בסביבתו, יחד עם מתפללים צעירים הגרים בסמוך, שאינם מבני העדה. בשנת 2012 השתכנה בקומה העליונה של בית הכנסת ישיבת "משכנות הלויים", ומקיימת בה סדרי לימוד קבועים. בשנת 2013 נערכו שיפוצים בחצר הכניסה לבית הכנסת, ובחודש מאי 2017 נהרסה תיבת האבן הגדולה שעמדה במרכז בית הכנסת, והוחלפה בתיבת עץ. בחודש ספטמבר 2018 שופצו החזית והמבוא, ובית הכנסת הורחב מעט.
מבנה.
מבנה בית הכנסת כולל שתי קומות, ולא נראה מיוחד כלפי חוץ. הקומה הראשונה שימשה בעבר כאולם שמחות לבריתות ולאירועים קטנים של בני העדה, ולאחר מכן כבית הכנסת של חסידות זוויהל, עד לעזיבתה בחודש אוגוסט 2017. בקומה השנייה הגבוהה יותר, שוכן בית הכנסת, ובחציה העליון עזרת נשים מוגבהת. על קירות בית הכנסת מופיעים עיטורים מאוירים, ועל חלקם תלויות גם מצבות זיכרון והנצחת התורמים ובני העדה. חלונות בית הכנסת צרים וארוכים, וכוללים זכוכיות בצבעים שונים. בקיר הכניסה משמאל ישנן מצבות הנצחה לזכרם של לוחמי צה"ל מבני העדה שנהרגו במלחמות ישראל, ובתקרת בית הכנסת תלויות נברשות שונות ועתיקות, בחלקן, שהוקדשו על ידי תורמים שונים.
בחודש ספטמבר 2018 הסתיימה עבודת שיפוץ מבנה הקומה התחתונה, לאחר שנערכו בה שינויים.
המרד על הקיין (סרט)
המרד על הקיין (באנגלית: The Caine Mutiny ) הוא עיבוד קולנועי משנת 1954 של הרומן בשם זה של הרמן ווק משנת 1951 שזכה בפרס פוליצר. הרומן נכתב בעקבות חוויותיו של ווק משירותו על שולת מוקשים באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
הסרט בוים על ידי אדוארד דמיטריק והופק על ידי סטנלי קריימר בעזרתו של חיל הים של ארצות הברית. המרד של קבוצת הקצינים נגד מפקדם אינו כרוך באלימות אלא במישור האתי והחוקי ובעקבותיו בא משפט צבאי שהוא שיא העלילה.
זה אחד מסרטיו האחרונים של המפרי בוגרט והופעת בכורה של רוברט פרנסיס שנהרג כעבור שנה בתאונת מטוס.
בתחילת הסרט נכתב כי "מעולם לא היה מרד על ספינה של חיל הים של ארצות הברית".
הסרט היה בין הסרטים הקופתיים ביותר באותה השנה, והיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר: לסרט הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, הפסקול המוזיקלי הטוב ביותר (מקס שטיינר), השחקן הטוב ביותר (המפרי בוגרט) שחקן המשנה הטוב ביותר (טום טולי), העריכה הטובה ביותר והקלטת הקול הטובה ביותר.
התסריט שונה בהרבה פרטים מהספר ומתרכז בעיקר באישיותו הבעייתית של מפקד ה"קיין" - פרנסיס קוויג.
לי מרווין משחק בתפקיד קטן של אחד המלחים ומופיע כאחד העדים במשפט הצבאי בסוף הסרט.
תקציר העלילה.
וילי קית' (רוברט פרנסיס) הוא צעיר בוגר אוניברסיטת פרינסטון שסיים קורס קצינים של חיל הים. יש לו חברה בשם מיי (מיי וין) המופיעה כזמרת במועדוני לילה אך אמו העשירה מתנגדת לקשריו עם בחורה ממעמד נחות יותר.
הוא מוצב לשרת על שולת המוקשים "קיין" ונדהם ממראה עיניו, הספינה מזוהמת וחלודה והמלחים המרושלים מסתובבים בבגדים מלוכלכים ולא מגולחים. הוא מתקבל על ידי המפקד דה פריס (טום טולי) המסתכל בבוז על בוגר פרינסטון המצוחצח הזה.
קית' מתוודע לקצין המבצעים, לוטננט סטיב מאריק (ואן ג'ונסון) ולקצין הקשר, לוטננט טום קיפר (פרד מקמורי). המשמעת על הספינה ירודה ולמפקד לא אכפת. כעבור זמן קצר מוחלף דה-פריס בלוטננט קומנדר פיליפ פרנסיס קוויג (המפרי בוגרט). קוויג מכנס מיד את כל הקצינים ושוטח לפניהם את חזונו תוך כדי משחק בכדוריות מתכת. הוא אומר כי:"יש ארבע דרכים לפעול בספינה - הדרך הנכונה, הדרך השגויה, הדרך של חיל-הים והדרך שלי". קית' מרוצה וקוויג ממנה אותו לאחראי על המשמעת בספינה.
בפעולה המבצעית הראשונה של קוויג נבחרה ה"קיין" לגרור מטרה לשם אימון ירי של אוניות הקרב. בעת התרגיל התעסק קוויג בנזיפה על מלח שחולצתו לא הייתה תחובה בתוך מכנסיו ועל קית' שאחראי על המשמעת. בסוף התרגיל הוא לא שם לב שה"קיין" הסתובבה וחתכה את חבל הגרירה והמטרה אבדה בים. קוויג מאשים את כולם בתקלה חוץ מעצמו. הוא נקרא לחקירה בסן פרנסיסקו ומצליח לצאת ללא אשמה. קית' מנצל את החופשה לבילוי עם חברתו בפארק יוסמיטי אבל היא מנתקת את הקשרים איתו בגלל יחסה העוין של אמו.
בחזרה לים - ה"קיין" משתתפת במבצע נחיתה ותפקידה ללוות את סירות הנחתים עד החוף ולסמן את אזור הנחיתה בצבע צהוב. בגלל אש היפנים נתקף קוויג בפחד, עוצר את ה"קיין" רחוק מאזור הנחיתה וזורק שם לים את הצבע הצהוב. מאז קוראים לו כולם בלעג בשם: "Old Yellowstain".
קוויג מבקש מקציניו גיבוי אך הם לא מגיבים. לאחר מכן מגלה קוויג כי חסר רבע גלון של תותים קפואים. הוא מבקש ממאריק לנהל חקירה מקיפה ולמצוא למי מאנשי ה"קיין" יש מפתח כפול המתאים לארון בו אוחסנו התותים. החקירה לא מעלה דבר.
מאריק נמצא תחת השפעתו של קצין הקשר, טום קיפר, אינטלקטואל בעל יומרות לכתיבת נובלה, ואחד מהחותרים העיקריים תחת סמכותו של קוויג. קיפר משכנע את מאריק כי קוויג איבד את שפיות דעתו, וכי לפי תקנה 184 לתקנות הצי יש למאריק סמכות להחליפו.
קית', קיפר ומאריק מגיעים בסירה לנושאת מטסים לפגישה על אדמירל ויליאם הולסי כדי ליידע אותו בעניין קוויג אך לפני הכניסה לחדר האדמירל מקבל קיפר "רגלים קרות" ואומר לחבריו כי מוטב שיחזרו היות שלא יאמינו להם וזה יפגע בהם.
כאשר הם חוזרים ל"קיין" מתחילה סערת טייפון איומה העומדת להטביע את האוניה. קוויג נתקף בפחד ונותן פקודות שנראות למאריק לא אחראיות. לפתע קופא קוויג ולא מגיב. מאריק נוטל את הפיקוד וכאשר קוויג חוזר מקפאונו מודיע לו מאריק כי אינו כשיר לפקד על האוניה וכי נטל ממנו את הפיקוד. קוויג צועק עליו ועל קית' כי זה מרד והוא ידאג להעמדתם לדין באשמה זו.
עורך הדין בארני גרינוולד (חוזה פרר) נשכר להגן על מאריק. במהלך המשפט הצבאי עולה לעדות קית' ומאריק המעידים כי לדעתם קוויג הוא פרנואידי אך התובע מפריך את דעתם בכך שאינם פסיכיאטרים. פסיכיאטר צבאי מעיד כי בדק את קוויג וקבע שהוא בריא בנפשו אך סובל מתסביך נחיתות. העדות המפתיעה היא של קיפר שהסית את חבריו נגד קוויג. הוא מתכחש כי אמר לחבריו שקוויג אינו מאוזן נפשית.
נראה שהמשפט הולך להיות מוכרע נגד מאריק. לבסוף מגיע למשפט קוויג. בתחילה הוא מציג את עצמו כמפקד בעל ניסיון שקציניו חתרו תחתיו. גרינוולד שואל אותו בקשר לפרשת חיפוש המפתח ואומר כי הוא עומד להביא עדות של הקצין הרדינג שאמר לקוויג כי אנשי המטבח אכלו את התותים ואין סיבה לחיפוש המפתח. כאשר קוויג שומע זאת הוא מתעצבן, מוציא את כדוריות הברזל ומשחק אתם תוך שהוא צועק ומאשים את כולם שהם פועלים נגדו. בית המשפט מתרשם שקוויג מעורער ומזכה את מאריק.
לאחר הזיכוי מתאספים הקצינים למסיבה. גרינוולד נכנס ואומר להם כי הגיבור האמיתי הוא קוויג ששירת בצבא שנים רבות כשהם באותו זמן למדו ווהרוויחו כסף. לבסוף הוא שופך משקה על פניו של קיפר ומאשים אותו בבגידה בחבריו.
קית' משלים עם חברתו מיי ומקבל תפקיד בספינה אחרת עליה מפקד שוב, דה-פריס.
עונת 2004/2005 בבונדסליגה
עונת 2004/2005 הייתה העונה ה-42 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-6 באוגוסט 2004 והסתיימה ב-21 במאי 2005.
נירנברג, ארמיניה בילפלד ומיינץ 05 (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) עלו מהליגה השנייה.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16–18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה.
באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם ה-18 בתולדות המועדון. היא זכתה גם בגביע.
פרייבורג, בוכום והאנזה רוסטוק ירדו לבונדסליגה השנייה.
גאוס (אונייה)
גָאוּס (Gauss) הייתה אונייה, שנבנתה בגרמניה במיוחד בשביל משלחת אל הקוטב הדרומי, ונקראה על שם המתמטיקאי והפיזיקאי קרל פרידריך גאוס. בהמשך, כשקנדה רכשה אותה בשנת 1904, נקראה האוניה "ארקטיק CGS".
בניית האונייה.
האונייה נבנתה במספנת Howaldtswerke-Deutsche Werft בקיל בעלות של 500,000 מרק גרמני. האונייה עוצבה על פי המודל של פראם, אונייתו של פריטיוף ננסן, והושקה ב-2 באפריל 1901, מצוידת כבָּרְקֶנְטינה תלת-תורנית, עם מפרש קדמי מרובע.
אורך האונייה היה 46 מ', רוחבה 11 מ' בקורה האמצעית, והשוקע שלה בן 4.8 מ'. עם מנוע הקיטור לתמוך בכוח המפרשים, יכלה להגיע למהירות של 7 קמ"ש. היא נועדה לשאת 700 טון במחסניה, די הצורך לספק את צורכיהם של 30 אנשי צוות למשך שלוש שנים, ללא סיוע מבחוץ. השדרית הייתה חזקה במידה יוצאת דופן, וההגה והמדחף תוכננו להעלאה אל הסיפון לצורך בדיקות או תיקונים.
תולדות האונייה.
בין 1901 ל-1903 סיירה "גאוס" באנטארקטיקה עם משלחת גאוס, בהנהגת אריך פון דריגאלסקי.