בסיום ארוחה הנערכת עם הגעתה לביתה החדש, מוסר קן לג'והנה פתק ובו הוא מודה לה על כך שנכנסה לתפקיד של טיפול בבתו. לאחר שקן שב לשיקגו, ג'והנה כותבת לו מכתב תשובה נימוסי. אדית, חברתה של סביתה, מציעה לג'והנה כי היא תשלשל את המכתב בתיבת הדואר בדרכה לביתה, אולם שתי הנערות פותחות את המכתב ואדית יוזמת מתיחה מרושעת בה הן מתחזות לקן ועונות למכתבה של ג'והנה במכתב תשובה רומנטי, תוך שהן מציעות לג'והנה לעבור להתכתבות בדואר אלקטרוני ונותנות לג'והנה (שעניין הדואר האלקטרוני חדש לה לחלוטין) חשבון דואר אלקטרוני מזויף. לאט לאט מתפתחת ההתכתבות. ג'והנה עונה לו מהמחשב בספריה הציבורית ומתאהבת בקן. היא קונה לראשונה שמלה המחמיאה לה כאשה.
הרהיטים של קן ואשתו המנוחה (בתו של מקאולי) נותרו ללא שימוש, מאוחסנים בצד ביתו של מקאולי השומר עליהם. ג'והנה מנקה אותם ושולחת אותם בהובלה על חשבונה, ללא אישורו של מקאולי, לשיקגו. היא מייעדת אותם לשימוש במוטל אותו משפץ קן על מנת להתפרנס ממנו, לאחר שנכשל בכל עיסוקי העבר שלו, דבר שחיזק את הבוז והתיעוב של מקאולי אליו. היא עצמה עוזבת את עבודתה ללא התראה ונוסעת באוטובוס לשיקגו לחיות יחד עם קן. בהגיעה למקום היא מוצאת את קן חי בתוך חורבת המוטל המוזנחת כשהוא מסומם וחולה. הוא מסביר לה כי לא כתב לה שום מכתב וכי אין לו כלל חשבון דואר אלקטרוני או מחשב. ג'והנה נשברת ברגע הראשון, אך מתעשתת ומחליטה להילחם על חייה החדשים ועל חייו של קן.
הפקה.
צילומי הסרט החלו בנובמבר 2012 בניו אורלינס בלואיזיאנה.
קבלה.
הסרט נכשל כישלון חרוץ בבתי הקולנוע והכנסותיו הסתכמו בכמה עשרות אלפי דולרים בלבד. באתר Rotten Tomatoes זכה הסרט לציון 50%, והמבקרים בו הסכימו על האמירה כי "הופעתה התוססת של קריסטן ויג שווה את מחיר הכרטיס... והיא צריכה להיות כזו, כי בשאר הסרט אין משהו ששווה ללכת אליו.
גם מבקר הקולנוע הישראלי, שמוליק דובדבני, התאכזב מהסרט וסיכם את ביקורתו: "התוצאה היא סרט טריוויאלי למדי בכל הנוגע לאופני העיצוב של מערכות היחסים בין הדמויות בו. ... השורה התחתונה היא, שבסופה של כל מנהרה אפלה ממתינה הגאולה בדמותה של שומרונית טובה שתגיע מאי שם. לפניכם עוד קלישאה ש"אהבה, שנאה" אינו טורח להחמיץ."
לעומת זאת, מבקרת הקולנוע שיילה או'מאלי, משבחת את הסרט; את חוסר היכולת של הצופה לדעת לאן עלילת הסרט תוביל, ובעיקר את הבימוי המאופק של ליזה ג'ונסון שאינה נגררת להפיכת הסרט לאופרת סבון ואת משחקה של קריסטן ויג שגם הוא מאופק וחף ממניירות.
אמר
אֶמַר (בערבית: إيمار) הוא שמה של עיר עתיקה שהתגלתה בתל מַסְכַּנַה (تل مسكنة). האתר שוכן במחוז חלב בסוריה. אמר הייתה עיר אמורית עתיקה ששכנה על הברך הגדולה, בחלקו המרכזי של נהר הפרת. האתר שוכן היום על גדתו של אגם אסד ליד העיר מסכנה ( مسكنة) . באתר נמצאה כמות גדולה של לוחות בכתב יתדות, בדומה לאתרים אוגרית, מארי ואבלה. מציאת הלוחות הפכה את האתר לאחד האתרים הארכאולוגים החשובים בסוריה. מהטקסטים מהאתר, המתוארכים בין המאה ה-14 לפנה"ס ועד נפילת אמר בשנת 1187 לפנה"ס, אפשר ללמוד שהעיר הייתה מרכז סחר חשוב בתקופת הברונזה המאוחרת.
היסטוריה.
אמר הייתה עיר אסטרטגית כמרכז סחר, שבה משלוחים שהגיעו בכלי שיט על הפרת הועברו לתעבורה במסלול יבשתי. באמצע האלף השלישי לפנה"ס העיר הייתה בתחום השפעתה של אבלה והיא מוזכרת בטקסטים בארכיון אבלה. על פי הארכיון של מארי, במאה ה-18 לפנה"ס, העיר הייתה בתחום השפעתה של הממלכה האמורית ימחד. לא נמצאה מסורת של מלכים מקומיים בעיר. באתר עצמו נמצאו טקסטים כתובים המתוארכים למאה ה-13 לפנה"ס ולתחילת המאה ה-12 לפנה"ס. הלוחות מכילים מסמכים שרובם כתובית באכדית והם מהמאה ה-13 לפנה"ס, עוסקים בעסקות פרטיות, רשומות משפטיות, עסקות בתחום הנדל"ן, נישואים, צוואות, ואימוצים. בבית של אחד הכוהנים נמצאה ספרייה שהכילה טקסטים ספרותיים במסורת מסופוטמית וטקסטים העוסקים בטקסים מקומיים. בנוסף היא מוזכרת בטקסטים שנמצאו בחתושש, אוגרית, ובאשור באותה עת אמר הייתה חלק מהמרחב החתי ובתחום השפעתם של מלכי כרכמיש שהיה מלכים וסאל של החתים. העיר הייתה עיר ראשית על גבול פרובינציה חתית שהייתה ידועה בשם "ארץ אסתתה" (Land of Astata) שכללה גם את תל פרי
נמצאו ממצאים ארכאולוגיים ומסמכים עד תחילת המאה ה-12 לפנה"ס. העיר חרבה יחד עם ערים רבות נוספות בעת נפילת הממלכות במשבר תקופת הברונזה המאוחרת. על פי הממצאים העיר נהרסה בשנת 1187 לפנה"ס, בשנת סיום מלכותו של המלך הכשיתי מבבל מלי-שיפאק השני (Meli-Shipak II).
האתר נשאר שומם במשך שנים רבות. בתקופה מאוחרת יותר הוקם ליד שרידי אמר יישוב בשם ברבליסוס, ששכן על גבולה המזרחי והלא יציב של האימפריה הרומית. בשנת 253 התקיים במקום קרב ברבליסוס, בין המלך הפרסי סאסאני שאפור הראשון והכוחות הרומיים. היישוב המשיך להתקיים גם בתקופת האימפריה הביזנטית.
ארכאולוגיה.
חפירות ההצלה הראשונות נערכו בעקבות עליית המים בעקבות סגירת סכר טבקה ויצירת אגם אסד. החפירות נערכו בין השנים 1972–1976 על ידי שתי משלחות ארכאולוגיות צרפתיות בניהולו של ז'אן-קלוד מרגורון (Jean-Claude Margueron). בחפירות התגלה מתחם מקדשים מתקופת הברונזה המאוחרת, שכלל מקדש לאל בעל ואולי גם לבת זוגו עשתרת.
לאחר סיום החפירות של המשלחות הצרפתיות, האתר שלא היה שמור נבזז בשיטתיות. לוחות רבים נמצאו בשוק העתיקות האפור לאחר שהם הוצאו מהקשרם. ב-1992 החלה מחלקת העתיקות והמוזיאונים של סוריה לנהל את האתר ובחפירות החדשות התגלו שכבות קדומות יותר, המתוארכות לתחילת תקופת הברונזה התיכונה (המחצית השנייה של האלף השלישי והמחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס). אלה התקופות שהוזכרו בארכיון של מאיר וארכיונים נוספים. ב-1996 הצטרפה למשלחת הסורית משלחת חפירה מאוניברסיטת טיבינגן בגרמניה.
במסגרת החפירות נמצאו כ-1,100 לוחות בכתב יתדות באכדית, 800 במסגרת החפירות המאורגנות ו-300 שהגיעו משוק העתיקות. בנוסף נמצאו 100 לוחות בשפה החורית ולוח אחד בשפה החתית. כל הלוחות למעט לוח אחד הם מתקופת הברונזה המאוחרת.
Cholecystokinin
קבוצת ארמיות אפריקה
קבוצת ארמיות אפריקה (בגרמנית: Heeresgruppe Afrika) הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
קבוצת ארמיות אפריקה, נוסדה ב-23 בפברואר 1943, בתוניסיה. בתור מסגרת פיקודית ליחידות גרמניות ואיטלקיות, שנשלחו לתוניסיה החל מנובמבר 1942, כדי למנוע את כיבושה על ידי כוחות בעלות הברית, לאחר שהאחרונים השתלטו על מרוקו ואלג'יריה במסגרת מבצע לפיד. הקבוצה איחדה תחתיה את ארמיית הפאנצר אפריקה, ואת הארמייה הראשונה של הצבא המלכותי האיטלקי. הקבוצה נקראה בתחילה בשם קבוצת הפאנצר אפריקה, אולם בהמשך נקראה קבוצת ארמיות אפריקה. כמפקד הקבוצה מונה מפקד קורפוס אפריקה לשעבר ארווין רומל.
ב-28 בפברואר 1943, נקרא רומל לשוב לגרמניה וכמחליפו מונה הנס-יירגן פון ארנים, שפיקד על הקבוצה במהלך המערכה בתוניסיה. במאי הכריע לבסוף יתרונם המספרי והלוגיסטי של בעלות הברית את הכף, ויחידות גרמניות נכנעו בזו אחר זו עד שלבסוף נכנעה כל הקבוצה. לא הייתה כניעה אחת גדולה של כל הקבוצה, וארנים עצמו נכנע ב-13 במאי.
קבוצת ארמיות F
קבוצת ארמיות F (בגרמנית: Heeresgruppe F הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט שהוצבה בבלקן.
היסטוריה.
הקבוצה נוצרה ב-12 באוגוסט 1943 בעיר ביירוית שבגרמניה. כמפקדה הראשון שימש מקסימיליאן פון וייכס, שהיה גם האוברבפסלהאבר זידאוסט, היינו המפקד העליון של אזור המזרח. קבוצת הארמיות הוצבה בבלקנים, ותפקידה העיקרי היה להילחם בפרטיזנים יוגוסלביים ויוונים שהחלו לצבור כוח. המבצע העיקרי שניהלה היה פינוי הצבא הגרמני מיוון ויוגוסלביה בספטמבר-נובמבר 1944, לנוכח האיום שתנותק בידי הצבא האדום. וייכס שיקר לפיקוד העליון והציג את הנסיגה המחושבת כאילוץ תחת מתקפת אויב כבדה. ב-23 במרץ 1945 פורקה הקבוצה, ויומיים לאחר מכן ב-25 במרץ הועבר וייכס סופית לעתודה, ואת תפקיד האוברבפסלהאבר זידאוסט קיבלה קבוצת ארמיות E.
מצבת כוחות.
הקבוצה כללה את היחידות הבאות:
קבוצת ארמיות E
קבוצת ארמיות E (בגרמנית: Heeresgruppe E) הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
קבוצת הארמיות נוסדה ב-1 בינואר 1943 על בסיס הארמייה ה-12, ולמפקדה מונה אלכסנדר להר. קבוצת הארמיות הוצבה בבלקנים, ותפקידה העיקרי היה ללחום נגד פרטיזנים ביוון וביוגוסלביה. ההוראות שקיבלו אנשי הקבוצה היו ברורות מאוד, כנגד כל גרמני הרוג, יש להרוג 10 אזרחים, וכנגד כל עשרה גרמנים הרוגים יש להשמיד כפר שלם. במסגרת מילוי הוראות אלו ביצעו אנשי הקבוצה שני פשעי מלחמה מחרידים טבח קלבריטה, וטבח דיסטומו. יתר על כן, כאשר איטליה הפשיסטית נכנעה בפני בעלות הברית בספטמבר 1943, ביצעו אנשי הקבוצה את טבח קפלוניה במהלכו דיוויזיה איטלקית שלמה שכללה 5,000 חיילים איטלקיים, נטבחה. קבוצת הארמיות לקחה חלק בולט במערכת הדודקאנס, כאשר כבשה את האיים הדודקאנסיים מידי האיטלקים והבריטים שהחזיקו בהם.