בשנת 1811 פורסמה מערכת התחריטים הראשונה שלו; כל הציורים למעט אחד מהם היו בנושאים אדריכליים, בעיקר בניינים ביורקשייר. בשנים 1812 עד 1820 פרסם סט של 60 תחריטים של המבנים העתיקים של נורפוק. ב־1817, 1818 ו-1820 הוא ביקר בנורמנדי יחד עם דוסון טרנר, ועשה רישומים של מבנים. שנתיים לאחר מכן פרסם 100 תחריטים המבוססים על רישומים שהוכנו במהלך הנסיעות שלו בנורמנדי. לאחר ביקורים אלה השתנה אופי ציוריו, המאוחרים יותר שנעשו בצבע בהיר יותר.
בין השנים 1812 עד 1823 התגורר קוטמן על החוף בגרייט יארמות', שם למד ספנות ולמד את צורת הגלים. כמה מעבודותיו הימיות המשובחות ביותר מתוארכות לתקופה זו. הוא חזר לנוריץ' בשנת 1824, בתקווה לשפר את מצבו הכלכלי, ועבר לבית גדול בסנט מרטין, מול ארמון הבישוף, שם בנה אוסף הדפסים, ספרים, שריון ודגמים רבים של ספינות שיסייעו לו לקומפוזיציות. הוא הציג עבודות בין השנים 1823 עד 1825 בתערוכות השנתיות של אגודת האמנים נוריץ'.
בשנת 1825 הפך קוטמן לעמית של האגודה המלכותית לציירים בצבעי מים והציג שם עד 1839.
קינגס קולג', לונדון.
בינואר 1834 מונה קוטמן למאסטר לציור נוף בקינגס קולג' בלונדון, בין השאר על פי המלצתו של ויליאם טרנר. בשנת 1836 מונה בנו מיילס אדמונד קוטמן לסייע לו. האמן דנטה גבריאל רוזטי היה אחד מתלמידיו. בלונדון, קוטמן התיידד עם האמנים ג'יימס סטארק, ג'ורג' קטרמול, סמואל פרוט וקורנליוס וארלי. בשנת 1836 הוא הפך לחבר כבוד במכון האדריכלים הבריטי. בשנת 1838 כל תחריטיו פורסמו על ידי הנרי ג'ורג' בווהן, כולל "ליבר סטודיורום".
משפחתו.
קוטמן התחתן עם אן מיילס, אחת מארבע בנותיו של איכר מפלבריג. הם התחתנו בכנסיית הקהילה ב־6 בינואר 1809. קוטמן נותר מסור לאשתו לאורך כל חיי נישואיו. הם עברו ללונדון באביב 1809, וילדם הבכור מיילס אדמונד קוטמן נולד ב-5 בפברואר בשנה שלאחר מכן. לאחר שהמשפחה עברה לגרייט יארמות' באפריל 1812, נולדה בתם אן, ואחריה עוד שלושה בנים נוספים, ג'ון ג'וזף קוטמן, (פרנסיס) וולטר ואלפרד הנרי. שנולדו בשנת 1814, 1816 ו-1819 בהתאמה. בת שישית נולדה בשנת 1822.
בשנת 1834 בנו הבכור מיילס אדמונד נשאר בנוריץ' לעבוד כמורה לאמנות, כאשר שאר בני משפחת קוטמן עברו ללונדון עם מינויו של ג'ון סל קוטמן לפרופסור לציור בקינגס קולג'. שנה לאחר מכן, מיילס אדמונד עצמו עבר ללונדון, והפך לעוזרו של אביו לאחר שאחיו ג'ון ג'וזף חזר לנוריץ'. בניו מיילס אדמונד וג'ון ג'וזף קוטמן הפכו מאוחר יותר לציירים ראויים לציון. מיילס אדמונד החליף את אביו כמאסטר לציור בקינגס קולג' בשנת 1843.
שנותיו האחרונות.
בשנת 1841, במהלך שנים עשר החודשים האחרונים לחייו, חזר קוטמן להתכתב עם דוסון טרנר. הוא קיבל חופשה של שבועיים מקינגס קולג', נסע מלונדון ליארמת' באונייה ואז לנוריץ', ובסופו של דבר שהה בנורפוק למשך חודשיים לפני שחזר ללונדון. באותה שנה עשה רישומי גיר של נוריץ' וכפר נורפוק.
ציור השמן האחרון שלו – מיום 18 בינואר 1842 שמעולם לא הושלם – היה נוף לנהר בנוריץ'.
במהלך ששת החודשים האחרונים לחייו, בגלל הידרדרותו הבריאותית, קוטמן לא כתב מכתבים ולא הציג שום ציורים חדשים.
הוא נפטר ב־24 ביולי 1842 ונקבר בבית העלמין של קפלת סנט ג'ון ווד, לונדון.
בצוואתו השאיר הכל לאשתו, ואיפשר לה לקבל פנסיה ששולמה לה ולילדיה. ציוריו ורישומיו נמכרו כולם ממאי 1843 ואילך, השיגו מחירים נמוכים ומשפחתו נותרה בקשיים כלכליים.
מורשתו.
למעלה מ-600 מציורי המים והרישומים שלו נקנו על ידי ג'יימס ריב, שב-1902 מכר יותר ממחציתם למוזיאון הבריטי: את שארית האוסף שלו רכשה טירת נוריץ' מאוסף התעשיין נורפוק ראסל קולמן. עבודותיו מוצגות בתצוגה ציבורית בנוריץ', שם קיימות יותר מ-2,000 עבודות, וכן בגלריה לאדס לידס, בגלריית טייט, במוזיאון הבריטי ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט, במוזיאון בקיימברידג' ובמרכזים אזוריים אחרים. בארצות הברית ישנן עבודות של קוטמן במרכז ייל לאמנות בריטית בניו הייבן, קונטיקט ובגלריות אחרות ברחבי הארץ. תחריטים ארכיטקטוניים שלו נחשבים זה מכבר כתיעוד רב ערך לתשוקתו לארכאולוגיה.
טרנציו גרוסי
טרנציו גרוסי (באיטלקית: Terenzio Grossi; 25 בספטמבר 1832 – ספטמבר 1862) היה שודד דרכים איטלקי, ראש כנופיה ופורע חוק, עמד בראש כנופיית גרוסי, שפעלה בשנים
1861–1862. גרוסי וחבורתו היו מבצעים מעשי רצח רבים, מעשי שוד והתקוממויות מזוינות כנגד המדינה האיטלקית המתהווה ותמכו למעשה בניסיון להחזיר את השלטון האפיפיורי בארצות מארשה בתחילת איחוד איטליה. הוא זכור במסורות בעל פה כגיבור עם, הוא נרצח בבגידה על ידי איש כנופייתו ויד ימינו סנטה פרונטיני, שפעל בהסכמה סודית עם מחוז פזארו ואורבינו להסגרתו של מנהיג הכנופיה תמורת חנינה ופרס כספי.
גיל ההתבגרות ופשעים מוקדמים.
טרנציו גרוסי נולד באורבניה ב-25 בספטמבר 1832, בעיירה מארצ'ה הינדרלנד עשרה קילומטרים מאורבינו. היה הבכור מבין שני בנים (טרנציו ומרקו), הוא גדל במשפחה של איכרים חסרי קרקע ועבד באדמות של כמה חוות באזור. עד מהרה טרנציו גרוסי התגלה כבלתי סובלני למצבו כחקלאי ובגיל ההתבגרות הוא ביצע את הפשעים הראשונים נגד רכוש וגנב נכסים מאולתרים מהמתיישבים ובעלי הקרקעות של המחוז.
בשנת 1854 כבר נעצר גרוסי מספר פעמים על ידי כוחות מדינת האפיפיור בגין גניבות והפרה של הצו הפוליטי שקבע באותה עת חובת העסקה בסחר הוגן ועמידה בעוצר משעות בין הערביים לעלות שחר. במסמכים הוא תואר כבעל קומה גבוהה ובהיותו גאוותן, עקשן ויוזם בתגובה להאשמות נגדו.
המאסר.
גרוסי ברח שוב ושוב מבתי הכלא של פוסומברון וסן אנג'לו בוואדו, ולבסוף ממבצר סן ליאו בשנת 1858, לאחר שנידון ל-12 שנים בכלא. נמלט וכועס על חומרת עונשי האפיפיור נגדו, גרוסי הסתתר במשך זמן מה ואז התנדב לשירות המהפכן גריבלדי בשנת 1860, השנה בה לחם לצד המהפכנים נגד מדינת האפיפיור. סביר מאוד להניח שבאותה תקופה גרוסי קיווה לחנינה מהמדינה החדשה על פשעי עבר ושהוא יוכל איכשהו לחמוק מההרשעות הישנות נגדו על ידי לחימה למען אנשיו של גריבלדי. אך החנינה של גרוסי ושאר פושעי בתי הכלא של האפיפיור לא הגיעה ובשנה שלאחר מכן התבססה המדינה האיטלקית באזור רומאניה ומארצ'ה עם מיסים חדשים והנהגת שירות צבאי חובה. מאוכזב לאחר שסיכן את מותו כחייל בקרב על פוסומברון ב-10 בספטמבר 1860, חזר גרוסי לפשע והתפכח מהפוליטיקה בניסיון להתנגד לשליט פיידמונטה.
כנופיית הפשע.
בשנים 1861–1862, טרנציו גרוסי וכנופייתו עמדו במרכזם של השתלטויות מזוינות רבות בעיירות ובערים באזור מרצ'ה, וכן ביצעו פעולות אלימות נגד הקרביניירי המלכותי והמשמר הלאומי. בין הערים הכבושות היו מונטפברי, איזולה די פאנו, מונטצ'אטו ועוד. השודים שביצעה הכנופיה נגד בעלי הממון ועסקים מסחריים הניבו רווחים עצומים שגרוסי העניק לעיתים קרובות את חלקם לפשוטי העם וזכה לחיבתם ובהכרת תודתם. החבורה, שהורכבה בעיקר מעריקים ופושעים מזדמנים, מצאה אפוא את תמיכת האוכלוסייה הפחות אמידה, שסבלה יותר מכל ממוסד גיוס החובה שהונהג והתנגדה למדינת האפיפיור.
בגידה ומוות.
תהילתו של טרנציו גרוסי ושותפיו הלכה וגדלה ביחס לעליית כוחם, עד כדי כך שנדרשה הצבת כוחות חמושים גדולים בניסיון ללכוד אותם. אף על פי כן, לאחר יותר משנה של מחקר טרנציו גרוסי עדיין היה פושע נמלט.
ב-9 בספטמבר 1862 סנטה פרונטיני, מעריץ אלים ואכזר של הכנופיה, הסכים עם ממשלת נפת פסארו דה אורבינו להסגיר את טרנציו גרוסי תמורת דרכון ומסמכי נסיעה ותגמול של אלף לירות. טרנציו גרוסי, שלפני זמן מה סירב לאותה הצעה על מנת לא לבגוד בחבריו, נהרג בשתי יריות מאחור על ידי סנטה פרונטיני בדרך שמובילה לאיזולה די פאנו. סנטה פרונטיני לא קיבל את החסינות המובטחת אך נשפט ונידון למוות בגיליוטינה.
Voicenotes
Voicenotes הוא אלבום האולפן השני של הזמר האמריקאי צ'ארלי פות'. האלבום יצא לאור ב-11 במאי 2018 דרך חברות התקליטים Artist Partner Group ואטלנטיק רקורדס.
פות' דחה את הוצאת האלבום מתחילת שנת 2018 עקב רצון "להפוך אותו למושלם", כאשר בזמן זה צילם מחדש את עטיפת האלבום. לקידום האלבום יצא פות' לסיבוב הופעות באמריקה הצפונית בשנת 2018 מחודש יולי ועד לתחילת חודש ספטמבר.
האלבום זכה להצלחה מסחרית, והגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200, לאחר שמכר כ-58 אלף יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון להוצאתו. בנוסף זכה האלבום לביקורות חיוביות ממבקרים, שבין היתר ציינו כי האלבום מראה על שיפור מאלבומו הקודם של פות', Nine Track Mind.
פיקוד האוויר של חיל האוויר המלכותי
פיקוד האוויר של חיל האוויר המלכותי (באנגלית: RAF Air Command) הוא כיום הפיקוד היחיד בחיל האוויר המלכותי המפקד על כלל כוחות החיל.
הפיקוד הוקם באפריל 2007 על ידי מיזוג של שני הפיקודים שהתקיימו בחיל האוויר מאז שנות ה-90; פיקוד התקיפה ופיקוד האימון וכוח האדם. מאז שהתמזגו בהדרגה כלל פיקודי החיל שהתקיימו במהלך מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה, פיקוד האוויר למעשה אחראי על כלל היחידות ותחומי האחריות של חיל האוויר המלכותי. הוא כולל שני אגפים שבראש כל אחד מהן קצין בדרגת מרשל אוויר; אגף מבצעים הכולל שלושה להקים ומרכז את כל תחומי האחריות מלבד אימון והכשרה המצויים בידי אגף היכולות הכולל להק אימון אחד. פיקוד האוויר מתפקד בפועל בתור מפקדת חיל האוויר ומפקדו הוא גם מפקד חיל האוויר המלכותי, מתוך כך הוא מקביל למפקדת הצבא של הצבא הבריטי ומפקדת פיקוד הצי של הצי המלכותי.
מפקדת פיקוד האוויר נמצאת בבסיס חיל האוויר המלכותי היי ויקומב.