במהלך המבצע התרחשה פרשת כיבושו של הכפר הערבי דיר יאסין על ידי ארגוני האצ"ל והלח"י, שבו נהרגו כ-100 עד 120 (יש מחלוקת על המספר המדויק, ומיד לאחר שאירע, פרסמו הן הערבים והן האצ"ל מספרים גבוהים בהרבה) מתושבי הכפר. הפרשה יצרה זעזוע רב בארץ ובעולם, והגבירה, ככל הנראה, את תופעת הבריחה של תושבי הכפרים הערביים, שגבלו בהתיישבות יהודית.
במקביל לקרב סביב ירושלים תקף צבא ההצלה הערבי בפיקודו של קאוקג'י את משמר העמק במטרה לכבשה, לחסום את הדרך מואדי מילק לחיפה ולהתאחד עם הכוחות הערביים שם. קרב משמר העמק היה הקרב הראשון בו רוכז כוח ערבי גדול של אלפי לוחמים, שנעזר בתותחי שדה ושריוניות שהפגיזו את משמר העמק. בתחילה הקיבוץ התגונן בכוחות עצמו, אך אחר כך חברו לו תגבורות. הבריטים התערבו ופינו את הילדים מהקיבוץ. לאחר שיצחק שדה נטל את הפיקוד ורוכזו כמה מאות לוחמים, עבר הכוח היהודי להתקפה וכבש אתרים שולטים וכפרים ערביים בסביבה. לבסוף, כעבור עשרה ימי קרבות קשים, הכריע הכוח היהודי את צבא ההצלה וניתק את חיפה הערבית מהכוחות שבג'נין.
מספר ימים אחר כך, ב-18 באפריל, כבשו כוחות גולני את טבריה, ותושביה הערבים ברחו בחסות צבאית בריטית. היא הייתה העיר המעורבת הראשונה שעברה לשליטת "ההגנה". שלושה ימים אחר כך, ב-21 באפריל, נכבשה חיפה בתוך 24 שעות על ידי כוחות כרמלי ומרבית תושביה הערבים נמלטו ממנה.
מיד אחר כך התרחשו מבצעים נוספים : מבצע יבוסי לפריצת המצור על נווה יעקב, עטרות והר הצופים בירושלים (22 באפריל עד 1 במאי), מבצע חמץ לכיבוש יפו (27 עד 30 באפריל), מבצע יפתח לכיבוש צפת והגליל העליון המזרחי (28 באפריל עד 29 במאי), מבצע מכבי להמשך פריצת הדרך לירושלים, מבצע ברק להשתלטות על דרום השפלה ומבצע קלשון להשתלטות על אזורי המפתח שפינו הבריטים ברגע האחרון בירושלים (14–15 במאי).
תוצאות המעבר להתקפה.
ההגנה עברה להתקפה שבתחילתה מבצעים שנועדו לפתור בעיות מקומיות דוחקות, אך בהמשך פעלה לפי עקרונות תוכנית ד'. במשך שישה שבועות אלה, התחולל שינוי חד במצב היישוב היהודי בארץ ישראל. עד פלישת צבאות ערב, לאחר הכרזת העצמאות, נכבשו כמאה כפרים ערביים. בחודשים אפריל-יוני עזבו את בתיהם כ-300,000 תושבים ערבים מן הערים המעורבות ומהכפרים הסמוכים ליישובים יהודיים. בעקבות תוכנית ד' נוצר ליישוב היהודי רצף טריטוריאלי כמעט מלא, פרט לירושלים ולמספר מובלעות ערביות.
מנהיגים ערבים רבים ברחו מהארץ וההנהגה הערבית המקומית התפוררה. הבהלה בציבור הערבי הייתה רבה והחשש מפני הלוחמים העבריים הלך וגדל. בנוסף, חל שינוי דרמטי גם במצבם של הכוחות העבריים, שאורגנו בחטיבות וחימושם השתפר, ובכך היוו תשתית להקמת צה"ל בסוף מאי 1948.
בשלב זה של מלחמת העצמאות ניצח היישוב היהודי את ערביי ארץ ישראל, אולם היה זה ניצחון חלקי בלבד שכן בסיומו נותרה הדרך לירושלים חסומה ובנוסף, ערב הקמת המדינה, ב-13 במאי, נפל גוש עציון והוחלט לפנות מספר נקודות התיישבות יהודיות נוספות.
מספר הנופלים ביישוב היהודי בתקופת יישום תוכנית ד' עמד על 1,253, מתוכם כ-500 אזרחים.
חוק שימור המסה
אלקמן
אלקמן היה המשורר הלירי הראשון ביוון העתיקה. פועלו מתוארך למאה השביעית לפנה"ס. התפרסם ביצירות ליריות מקהלתיות. מוצאו של אלקמן אינו ברור אך משוער שהיה במקורו לידי מהעיר סרדיס שבמערב אסיה הקטנה, הוא הובא לספרטה כעבד אך שוחרר כעבור זמן על ידי משפחה שרכשה אותו בשל כישוריו ואיכויותיו הליריות. אלקמן הוא הנציג הקדום ביותר של הקאנון האלכסנדרוני, שבו מככבים תשעה משוררים ליריים מובילים, ובכללם סאפפו, אנאקראון, פינדארוס ועוד.
יצירות לבתולות.
במחצית המאה ה-19 נחשף פפירוס באחת הפירמידות המצריות ובו 100 טורי יצירה לירית משל אלקמן בשם "פרתניאון", כלומר שיר שבוצע על ידי מקהלה של נשים בתולות ("פרתנוס" ביוונית פירושו בתולה).
שירים מהסוג הזה הושרו בחגיגות דתיות, ובכללם מרומזים יחסים לסביים בין הנערות של ספרטה. פרסום השירים מסוג זה די מפתיע נוכח השמרנות הספרטאית.
השרידים.
פרט לפפירוס שנמצא במאה התשע עשרה, מבין יצירותיו של אלקמן נותרו 6 חיבורים ליריים, והללו מכילים בין חמישים לשישים המנונים, אך גם אלה אבדו בתקופת ימי הביניים, ומה שידוע לנו על אלקמן מתמצה בציטוטי יצירתו המשובצים אצל מחברים אחרים.
המלחין יחזקאל בראון חיבר את אלקמן, יצירה למקהלת גברים א-קאפלה על פי פרגמנטים של אלקמן.
לקריאה נוספת.
מבחר מקיף מיצירתו של אלקמן, כולל הערות, מצוי בספרו של שמעון בוזגלו: שַד לילה שחור, 2006.
אירוויזיון 1995
אירוויזיון 1995 נערך באירלנד לאחר שזו זכתה באירוויזיון זו השנה השלישית ברציפות - הישג שכמוהו לא היה בתחרות, ולא חזר על עצמו מאז.
בתחרות זכתה להקת "סיקרט גארדן" אשר ייצגה את נורווגיה עם קטע כליי בשם נוקטורן - שיר חסר מילים כמעט לחלוטין, אשר המנגינה תופסת בו את החלק המרכזי. מספר מדינות ביקשו לערער על הזכייה, משום שכמעט ולא היו מילים בשיר. אחרי בדיקה התגלה כי אין חוק שמחייב את המופיעים באירוויזיון לשיר, והערעור נדחה.
את ישראל ייצגה בתחרות הזמרת ליאורה, עם השיר "אמן", שכתבה חמוטל בן זאב והלחין משה דץ. ניצח על התזמורת גדי גולדמן. השיר "אמן" הגיע למקום השמיני בחלוקת הנקודות. הייתה זאת הפעם האחרונה שבשיר ישראלי באירוויזיון היה מנצח על התזמורת שכן ישראל נעדרה מאירוויזיון 1996 ומאירוויזיון 1997 ואילו באירוויזיון 1998, שהיה האירוויזיון האחרון שהייתה בו תזמורת, ישראל השתתפה ללא ליווי תזמורת לשירה "דיווה", אלא עם פלייבק.
ליאורה, שהייתה אלמונית לחלוטין לפני תחרות הקדם אירוויזיון בו זכתה כאשר קיבלה 82 נקודות מתוך 84 אפשריות, הגיעה לתחרות עם שאיפה לזכות במקום הראשון. ליאורה סיימה במקום השמיני, עם 81 נקודות; היא קיבלה פעם אחת את הניקוד המרבי, מצוות השיפוט של בריטניה.
רקע.
שני זוכי האירוויזיון שייצגו את אירלנד בעבר נכחו בתחרות: דנה, זוכת אירוויזיון 1970 שהביאה לאירלנד את הניצחון הראשון שלה עם השיר "All Kinds of Everything", וכן "מר אירוויזיון" ג'וני לוגאן שזכה פעמיים, באירוויזיון 1980 עם השיר "What's Another Year?", ובאירוויזיון 1987 עם השיר "Hold me Now", ואף כתב את השיר של לינדה מרטין "Why Me?", איתו היא זכתה באירוויזיון 1992. בערב התחרות חל יום הולדתו של לוגאן, אך לדברי המנחה "הוא לא אומר של איזה גיל", אולם בכל זאת הקהל שר לכבודו יום הולדת שמח בליווי התזמורת.
לאחר שניצחה באירוויזיון 1994, הודיעה רשת השידור האירית RTÉ שהיא חוששת אם היא תוכל לארח שוב את התחרות, בפעם השלישית ברציפות. כתגובה הציעה רשת השידור הבריטית BBC לקחת על עצמה את האחריות לאירוח התחרות, ואף הציעה לערוך את התחרות בהפקה משותפת עם RTÉ בבלפסט, עיר הבירה של צפון אירלנד. בסופו של דבר החליטה רשת השידור האירית לערוך את התחרות בעצמה. אולם היא פנתה לאיגוד השידור האירופאי ואמרה שבמידה והיא תנצח שוב, שלא יצפו ממנה לארח את התחרות בפעם הרביעית ברציפות.
על-פי ההימורים, השיר שהיה מועמד לניצחון היה השיר של שוודיה עם בלדת הפופ "Se på mig". מדינות אחרות שהיו עם סיכויים גבוהים לזכייה הן דנמרק, ישראל, סלובניה, וכן המנצחת בתחרות, נורווגיה. השיר המנצח בתחרות היה שונה מהשירים שהיו בתחרות עד אז מכיוון שהוא הכיל רק 24 מילים. איגוד השידור האירופאי הוריד את מספר השירים בתחרות ל-23 וזאת על-מנת להבטיח שהתחרות לא תימשך יותר משלוש שעות. 5 מתוך 6 המדינות שהודחו מהאירוויזיון הקודם חזרו לתחרות בשנה זו. לוקסמבורג החליטה לפרוש מהתחרות לתמיד, ואיטליה פרשה מרצון כמו ב-1994.
היו מספר סברות באירלנד שרשת השידור האירית בחרה מלכתחילה שיר עם סיכוים נמוכים לזכייה וזאת כדי להימנע מאירוח התחרות בפעם הרביעית ברציפות, אולם הטענה הזאת מעולם לא אומתה. בכל מקרה, RTÉ אירחה שוב את התחרות ב-1997 לאחר זכייתה באירוויזיון 1996.
לכה דודי
הפיוט לְכָה דוֹדִי הוא חלק מתפילות קבלת שבת הנאמרות בערב שבת לפני תפילת ערבית. הפיוט חובר על ידי הפייטן המקובל הרב שלמה הלוי אלקבץ ונחשב לחלק החדש ביותר בסידור התפילה שמקובל על כל העדות. לפיוט חוברו לחנים רבים, לפיוט כולו או לבתים מסוימים ממנו.
זמן כתיבתו.
הפיוט הודפס לראשונה בסידור בנוסח הספרדים בוונציה בשנת ה'שמ"ד (1584). היו מן החוקרים שטענו שהפיוט קדום יותר ונכתב בסביבות שנת ה'ש"ח, מכיוון שהוא דומה לשירים לפיוטים אחרים שנכתבו באותה תקופה במבנה, בפזמון החוזר, בהרבה לשונות בבתי השיר, ובשיבוץ שלהם בתוך קבלת שבת.
פיוטים קדומים אלו כוללים פיוט של רבי משה בן מכיר בספרו סדר היום ופיוט של ר' מרדכי דאטו שהיה תלמיד של הרב שלמה אלקבץ הלוי. ראובן קימלמן, משה חלמיש ויצחק יוסף כהן טוענים שהשיר של הרב מן הסתם קדם לשיר של התלמיד, ולכן יש להקדים את כתיבת הפיוט לכה דודי של אלקבץ לסביבת שנת ה'ש"ח. אחרים, כמו אברהם ברלינר, יהודה רצהבי, מירון ביאליק לרנר ויהודה ליבס טוענים שהפיוטים הדומים קדמו ל"לכה דודי" של אלקבץ. קימלמן מייחס למירון ביאליק לרנר את האפשרות ש"לכה דודי" של אלקבץ הוא "עיבוד של שיר קיים או מעין מהדורה בתרא".
מקור הפיוט.
הפיוט הוא חלק מטקס קבלת שבת, שהותקן על ידי מקובלי צפת במאה ה-16 והתקבל בכל קהילות ישראל. טקס זה כולל סדרה של פיוטים ופרקי תהלים הנאמרים לפני תפילת ערבית לשבת. קבלת שבת עצמה מבוססת על מנהג קדום המוזכר בתלמוד הבבלי: