ואיה שיחק במדי ברצלונה במשך 8 שנים. שיחק בעמדת הקיצוני, בעיקר בשמאל אך מדי פעם בגם בימין. הוא נודע בעיקר בזכות מהירותו ומסירות הרוחב שהעביר לרחבה, שבישלו מספר רב של שערים לחבריו להתקפה, הבולטים שבהם מריאנו מרטין בשנים הראשונות וססאר בשנים המאוחרות יותר. לצד הבישולים, תרם ואיה לברצלונה גם מספר דו-ספרתי של שערים. ב-141 משחקים במדי הקבוצה הבקיע 49 שערים, 20 מתוכם בליגה הספרדית. עונת השיא שלו מבחינת הבקעת שערים הייתה עונת 1942/1943, אז הבקיע 7 שערים, כולל שלושער בניצחון 8-0 על סלטה ויגו ב-8 בנובמבר 1942 וצמד בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-10 בינואר 1943, שהסתיים בתיקו 5-5.
בעונת 1943/1944 הבקיע ואיה 5 שערים ב-15 הופעות, אחד מהם היה השער היחיד בקלאסיקו בו ניצחה ברצלונה 1-0 את ריאל מדריד ב-2 בינואר 1944. בעונה הבאה זכה עם ברצלונה באליפות הליגה, אם כי ב-14 משחקים בהם שותף לא הצליח להבקיע. בהמשך 1945 זכה ואיה עם הקבוצה עם בקופה דה אורו, ובעונת 1947/1948 הצליחה ברצלונה לזכות באליפות פעם נוספת. בעונה זו הבקיע שער ליגה אחד, שער הליגה האחרון במדי ברצלונה, בניצחון 3-0 על אתלטיק בילבאו ב-11 באפריל 1948.
ב-1948, כשהיה בן 30, עזב ואיה את ברצלונה והצטרף לבדאלונה, קבוצה קטנה ליד העיר ברצלונה. כעבור שנתיים הצטרף לסאנט אנדראו, ששיחקה בליגה השנייה. בסאנט אנדראו שיחק במשך שנתיים, לפני שעבר לפלמוס, שם פרש ממשחק.
ואיה לא השתתף באף משחק במדי נבחרת ספרד, אך הוא לקח חלק בשני משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה, הראשון ב-1943 והשני ב-1944, בשניהם הבקיע שער.
לאחר פרישתו עבד לתקופות קצרות כמאמן כדורגל, כשהקבוצה הבכירה ביותר שאימן הייתה סאנט אנדראו. במשך שתי הקדנציות שלו שם, הן בשנות ה-50 והן בשנות ה-60, הייתה הקבוצה בליגה השלישית.
עיסוקו העיקרי לאחר שפרש ממשחק היה באגודת השחקנים הוותיקים של ברצלונה. ואיה היה מעמודי התווך בארגון, והוא הרבה לבקר ולתמוך בשחקני עבר של המועדון שסבלו מבעיות כספיות או בריאותיות. במהלך חגיגות המאה של המועדון ב-1999 עזר לאתר וליצור קשר עם שחקני העבר של המועדון שעדיין בחיים, על מנת להביאם למפגש איחוד. מתוך 329 שחקני עבר, נכחו 250 במפגש, שנערך ב-29 באפריל 1999.
ב-27 בדצמבר 2005 אושפז בשל אוטם בריאה, וכעבור 4 ימים נפטר, בגיל 88.
גדי ירקוני
תקלה מופלאה
תקלה מופלאה (באנגלית: Short Circuit) הוא סרט קומדיה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 1986 בבימויו של ג'ון בדהאם, אשר נכתב על ידי ס. ס. וילסון וברנט מאדוק. עלילת הסרט מתמקדת ברובוט צבאי ניסיוני, שהופך מודע לעצמו בעקבות פגיעת ברק, ויוצא לחקור את עולמו. בסרט מככבים אלי שידי, סטיב גוטנברג, פישר סטיבנס, אוסטין פנדלטון, וג'י. וו. ביילי, עם טים בלאני כקולו של הרובוט, ג'וני 5.
סרט ההמשך, "תקלה מופלאה 2", יצא לאקרנים בשנת 1988.
תקציר העלילה.
"מספר 5" הוא אב טיפוס של רובוט צבאי, אשר נבנה על ידי חברת "נובה מעבדות". לאחר שנפגע מברק, הרובוט מפתח מודעות-עצמית והופך להיות בעל רצון חופשי. הוא בורח מהמתקן בו הוא מוחזק אל העיר אסטון שבאורגון, שם הוא פוגש אישה בשם סטפני ומתיידד עימה. בתחילה, מניחה סטפני כי מדובר בחוצן. לאחר שהיא מבינה שהרובוט הוא פרי פיתוח צבאי, היא יוצרת קשר עם "נובה" על מנת שיאספו בחזרה את רכושם. מספר 5, שפוחד כי יפורק אם יוחזר לנובה (משמע, "ימות"), גונב את רכבה של סטפני ובורח מהמקום. נציגי הצבא יוצאים למרדף אחר הרובוט במטרה להשמידו, בעוד סטפני מנסה לשכנע את יוצרי הרובוט, ניוטון קרוסבי ובן ג'אביטויה, כי מדובר ביצור חי.
אנשי הצבא, נציגי חברת נובה, סטפני וניוטון יוצאים למרדף אחר מספר 5. באמצעות מכשיר מעקב שהותקן ברובוט, אנשי הצבא מגיעים למקום הימצאו ויורים לעברו טילים במטרה להשמידו. סטפני הבוכיה עוזבת את המקום ביחד עם ניוטון, שמתכנן לחדש את עבודתו בביתו שבמונטנה. במהלך הנסיעה, מספר 5 מתגלה במפתיע, ומספר כי אנשי הצבא השמידו רובוט כפיל, אותו בנה מחלקי חילוף. מספר 5 משנה את שמו ל-"ג'וני 5", ומלווה את סטפני וניוטון אל ביתם החדש.
הפקה.
הסרט "תקלה מופלאה" נוצר בעקבות כך שהמפיקים הפיצו קלטת הדרכה אודות רובוט במכללות שונות. לאחר שבחנו סרטים אחרים, הכוללים רובוט כאחת הדמויות הראשיות (כמו למשל סדרת "מלחמת הכוכבים"), הם החליטו שהסרט יעסוק בתגובותיהם של בני-אדם לרובוט "חי", בהנחה שאף אחד לא יאמין, בתחילה, שלרובט יש תודעה.
מספר 5 היה החלק היקר ביותר של הסרט; נדרשו מספר גרסאות שונות של הרובוט, עבור צילומי סיקוונסים שונים. כמעט כל דבר אחר בסרט היה זול יחסית, ובכך איפשר למפיקים להקצות את סכומי הכסף הרבים שנדרשו, על מנת ליצור את דמות הרובוט. מספר 5 עוצב על ידי סיד מיד, "העתידן החזותי" המפורסם עבור עבודותיו על "בלייד ראנר" ו"טרון".
העיצוב של מיד הושפע מאוד מהסקיצות של אריק אלארד, אחראי הרובוטיקה בהפקה. ג'ון בדהאם התייחס אל אריק כאל ה-MVP של ההפקה.
רוב תנועות הזרוע של מספר 5 היו בשליטה של "חליפת טלמטריה", שהולבשה על פלג גופו העליון של בובנאי. לכל מפרק בחליפה היה חיישן נפרד, המאפשר העברת תנועות היד של הבובנאי ישירות למחשב. כמו כן, מספר 5 דובב בזמן אמת על ידי הבובנאי שלו, מהלך שגרם לבמאי הסרט להאמין שהוא מספק אמינות רבה יותר לאינטראקציה שבין הרובוט לבין השחקנים האחרים, מאשר להוסיף את קולו של הרובוט במהלך הפוסט-פרודקשן, אם כי חלק מהמשפטים של הרובוט כן דובבו באולפן מאוחר יותר.
פישר סטיבנס אמר שכאשר הוא נשכר במקור לגלם את דמותו של בן, הדמות לא נועדה להיות ממוצא הודי. בשלב מסוים סטיבנס פוטר, והוחלף על ידי ברונסון פינצ'וט, אבל אז פינצ'וט פוטר וסטיבנס לוהק מחדש לתפקיד. כדי לגלם את התפקיד הוא נאלץ לגדל זקן, לצבוע את שיערו לשחור, להכהות את עורו עם איפור, להכחיל את עיניו החומות עם עדשות מגע, לדבר עם מבטא הודי וללכת "הליכה שפופה, כמו שחקן קריקט".
במהלך ראיון החדשות המאולתר של סטפני, הבמאי ג'ון בדהאם עושה הופעת קמאו כצלם חדשות.
פסקול.
למרות שאף אלבום פסקול לא שוחרר באותו הזמן שהסרט יצא, לזמר האמריקאי אל דה-בארג' היה להיט במצעדי הפזמונים, בשם "Who's Johnny" - שיר הנושא מתוך הסרט.
בשנת 2008 חברת התקליטים Varèse Sarabande שחררה את המוזיקה המקורית שהלחין דייוויד שיר, כחלק מסדרות CD Club שהופצו במהדורות מוגבלות. השיר של דה-בארג' לא נכלל או נזכר באלבום זה. שלושת הערוצים האחרונים בו הם מנגינות מקוריות. על פי הבוקלט של האלבום, השיר המופיע עם כתוביות הסיום לא נכלל בסרט עצמו. יחד עם זאת, הוא נכלל בפסקול. המיקס הסופי ומנגינת מוזיקת כותרות הסיום שולבו לתוך ערוץ אחד על האלבום, למרות שבסרט נעשה בהם שימוש בנפרד.
משחק וידאו.
משחק וידאו, אשר פותח על ידי Ocean Software עבור ספקטרום, קומודור 64, ו-Amstrad CPC, נעשה בהתבסס על הסרט. המשחק כלל שני חלקים: משחק ארקייד, בו ג'וני 5 נאלץ לברוח מהמעבדה, וחלק פעולה, בו ג'וני בורח בשטח כפרי מחיילים, רובוטים אחרים ובעלי חיים.
תגובות.
הסרט זכה לביקורות מעורבות. לסרט דירוג של 57% באתר האינטרנט Rotten Tomatoes עם ההסכמה כי הסרט "חביב וטוב-מזג, אך גם רדוד וצפוי ... איננו מתקרב לעומק או לרגשנות שיש בסרט 'אי.טי.' - אם כי ג'וני 5 הוא גיבור-רובוט מקסים." במגזין וראייטי נכתב כי הסרט הוא "פרודיית מדע בדיוני מדליקה, עם דיאלוגים משובחים, שהיו עלולים שלא להיות מקסימים כל כך, לולא החיבה שבין הרובוט לבין שייד. גוטנברג מגלם את עצמו בביצוע דבילי הטוב ביותר שלו." בניו יורק טיימס, וינסנט קנבי כתב כי "הסרט, שיש לו את המראה הנקי, המצוחצח היטב של קומדיית דיסני ישנה, ​​מבוצע בצורה מוצלחת." בעיתון סאן-סנטינל ניתנה ביקורת טובה, בה נאמר כי "מספר 5 הוא הכוכב האמיתי של סרט אנרגטי זה. שייד, גוטנברג והחבר'ה - הם רק שחקני משנה." רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס העניק לו דירוג של 1.5 מתוך 4 כוכבים וכינה אותו "חמוד מדי".
עם יציאתו, הגיע הסרט למקום הראשון ברשימת שוברי הקופות בארצות הברית ובסך הכול הכניס 40,697,761 דולר, ובכך דורג לסרט ה-21 ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר לשנת 1986 בארצות הברית; הוא הרוויח מעט יותר מאשר להיטים אחרים, כגון "יפה בורוד", "הזבוב", "חנות קטנה ומטריפה" ועוד.
סיקוול ורימייק.
הסיקוול "תקלה מופלאה 2" יצא בשנת 1988. תסריט לסרט שלישי בסדרה נכתב בשנת 1989, ושוכתב בשנת 1990, אך המפיקים סברו כי הוא איננו מספק, והפרויקט בוטל.
באפריל 2008, דיווח המגזין וראייטי כי חברת ההפקות Dimension Films רכשה את הזכויות להפיק רימייק לסרט המקורי. דן מילאנו נשכר לכתוב את התסריט, ודייוויד פוסטר להפיק אותו. פוסטר אמר שהמראה של הרובוט לא ישתנה. ב-27 באוקטובר 2009 הוכרז כי סטיב קאר יביים את הגרסה המחודשת ושעלילתו של הסרט תהיה כרוכה בילד ממשפחה שבורה, המתיידד עם הרובוט "מספר 5". ב-4 באוגוסט 2011 עזב קאר את הפרויקט, ואתר האינטרנט Deadline.com דיווח כי טים היל יביים את הריבוט במקומו.
מוזיאון לארכאולוגיה אדנה
דום/דת'
דת'-דום