אסא, מלך יהודה בין השנים 908 לפנה"ס עד 867 לפנה"ס, בנו של אביה. כשאסא עלה לשלטון הוא היה קטין ולכן כיהנה אמו מעכה כעוצרת עד הגיעו לגיל חמש עשרה, על פי ספר מלכים הוא הסיר את הבמות ועבודת האלילים. אירוע דומה למסע השוד של שישק אירע בימי מלכותו של אסא, שמלך על ממלכת יהודה בין השנים 908 לפנה"ס עד 867 לפנה"ס, על פי ספר דברי הימים, עלה בעשא מלך ישראל על ממלכת יהודה ותפס את המבצר רמה המזוהה עם הכפר הערבי א-ראם - צפונית לירושלים. כך הוטל מצור כלכלי על יהודה וירושלים הייתה תחת איום של כיבוש. בתגובה ועל מנת להסיר את ההסגר פנה אסא לשליט דמשק וביקש את עזרתו - תמורת תשלום של שוחד מאוצרות בית המקדש:
מלכות יהושפט.
יהושפט שלט על יהודה בשנים 870 עד 867 לפנה"ס כעוצר, ובשנים 867 עד 846 כמלך. מקובל לראות בו את אחד החשובים והמוצלחים שבמלכי יהודה. ספר מלכים מסכם את המפנה שחל בימי יהושפט ביחסים בין יהודה לישראל במשפט הקצר אך רב המשמעות: " וַיַּשְׁלֵם יְהוֹשָׁפָט עִם מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל" (). נראה כי יהודה ויתרה על שאיפתה להשתלט על הממלכה המאוחדת והעדיפה יחסי ברית עם ממלכת ישראל, על כל היתרונות הכרוכים בכך. במסגרת פעולותיו ערך יהושפט רפורמה משפטית שכללה הקמת בית-דין עליון בירושלים, המהווה ערכאה עליונה, לשופטים ממלכתיים שהוצבו בכל ערי יהודה הבצורות. בראש בית הדין ישבו שני ממונים עליונים. ישנה כאן הבחנה בין דינים הנכללים בתורת משה, לבין עברות על דבר המלך. השופטים מונו מבין הכהנים, הלויים וראשי בתי האבות ().
מלכות יואש.
יהואש, הוא בנו של אחזיהו מלך יהודה, מלך על ממלכת יהודה בשנים 836 עד 798 לפני הספירה. הוא עלה לשלטון בגיל 7 לאחר מרידה של יהוידע הכהן בעתליה, סבתו של יהואש. התנאים המיוחדים של עליית יהואש למלוכה הביאו תוצאות מפליגות בכל הנוגע למעמד המקדש כוהניו בממלכה. במשך כל תקופת מלכותו של בית דוד, עד לעליית יהואש, אין זכר להתערבות הכוהנים בעניינים המדיניים. הפעם, בשל התפקיד המכריע שמילא יהוידע הכהן בהכתרתו של יהואש, הפך יהוידע ליועץ ליהואש, והוא נטל - ככל הנראה חלק פעיל בניהול הממלכה.
מכל תקופת מלכותו הארוכה יחסית של יהואש בחר בעל ספר מלכים לציין שני אירועים בלבד החוזרים ומוצגים גם בספר דברי הימים. האירוע הראשון שמתואר בפירוט רב יחסית הוא בדק בית המקדש שנעשה במצוות המלך בשנת מלכותו העשרים ושלוש (מתוארך לשנת 814 לפנה"ס) ובמהלכו נאסף כסף, תוקן המבנה ושופצו הכלים. עם מות יהוידע חזר הכוח לאצילי הממלכה בהפיכת חצר שבה הוצא להורג זכריה, הכוהן הגדול. בסוף ימיו עלה חזאל מלך ארם על ירושלים ויואש נאלץ לפדות את העיר בתשלום כבד שמומן מאוצרות בית המקדש
מלכות אמציה.
אמציה מלך יהודה, בנו של יואש, מלך בשנים 798 עד 769 לפנה"ס. מתקופת מלכותו של אמציה נרשמו שני אירועים, האחד כיבוש אדום והשני עימות עם צבא ממלכת ישראל שנערך בסמוך לבית שמש. צבא ממלכת יהודה הובס, אמציה נפל בשבי וצבא ממלכת ישראל עלה על ירושלים. במהלך המצור נפרצו חומות העיר ובית המקדש נבזז:
מלכות עוזיהו ויותם.
עוזיהו או עזריהו מלך יהודה, בנו של אמציה, שימש עוצר בשנים 785 לפנה"ס עד 769, וכמלך בשנים 769 עד 733. בספר מלכים מופיע תיאור קצר מאוד של מלכותו, ספר דברי הימים לעומת זאת מתאר את ימי מלכותו בפירוט המציב אותו כאחד מלכי יהודה הגדולים והחשובים שהקדיש זמן ומאמצים לביצור ירושלים וסביר להניח שיפוץ נזקי המצור של חזאל מלך דמשק בתקופת יהואש, מלך ישראל בפרט ומערכת הביצורים ברחבי ממלכת יהודה בכלל.
ייתכן והביטוי חשבונות מחשבת חושב מתייחס לחידוש בארכיטקטורת ביצורים - מעיין מבנים מיוחדים הבולטים מהחומה ששימשו כמגן עבור הקשתים והקלעים בעת שהעסיקו באש את האויב שלמרגלות החומה.
על סופו נכתב בספר מלכים:
מובנו של השם "חופשית" מתבאר מן השפה האוגריתית, בה ח'פת'ת הוא אחד מכינויי השאול. ונראה ש"בית החופשית" היה כינוי לבית אשר שוכניו משולים למתים. מקומו של מבנה זה אינו ידוע, אך המסורת העממית זיהתה אותו עם קבר בני חזיר. ממצא ארכאולוגי מעניין שמקורו איננו ידוע הוא ציון-קבר מתקופת בית שני שנשמ במוזיאון בטורקיה. ציון זה כתוב בארמית:
בניין ושיפוץ חומות ירושלים המשיך בימי מלכות בנו של עוזיהו יותם שעל פי דברי הימים:
מלכות אחז.
אחז בנו של יותם מלך יהודה, שלט כעוצר בשנים 743 עד 733 לפנה"ס וכמלך בשנים 733 עד 727. בימיו עלתה על במת ההיסטוריה האימפריה האשורית והמלך תגלת פלאסר השלישי ניהל מסעות מלחמה לכיבוש סוריה ודמשק ובת בריתה ממלכת ישראל. מנגד עמדה ממלכת יהודה בעמדה נייטרלית, ועל רקע זה פלשו כוחות צבא ישראל וארם לממלכת יהודה. ספר מלכים מוסר גרסה מצומצמת של האירועים, ומציין כי ירושלים הושמה במצור. ספר דברי הימים מוסר תיאור מפורט של האסון שהכה בממלכת יהודה: ערים הותקפו, מספר רב של תושבים ואצילים נהרגו ורבים אחרים נלקחו בשבי. אחז, שמצא עצמו בין הפטיש והסדן, פנה לשליט אשור ושילם לו דמי חסות שמומנו מאוצרות בית המקדש והפך לוסל של אשור:
מלכות חזקיהו.
חזקיהו בן אחז מלך ביהודה מ-726 (או 715) עד 696 לפני הספירה. אחד ממעשיו הראשונים היה טיהור ופתיחה מחדש של בית המקדש:
בימיו של חזקיהו נתחדש המאבק מול האימפריה האשורית, הממלכות הקטנות בלבנט ניצלו את מות סרגון השני, מלך אשור ומרדו.
חזקיהו, שהעריך כי צבא אשורי יצא למאבק במורדים פתח במבצע ביצורים רב היקף בכל יהודה ובירושלים בפרט. חומות שופצו ופרצות נסגרו. עדות לבניה נרחבת זו נמצאה בחפירות שנערכו ברובע היהודי של העיר העתיקה, ובה נחשפה החומה הרחבה קטע ביצור המתוארך לימי חזקיהו המלך, המעיד על גבולה הצפוני של ירושלים בימי בית המקדש הראשון. רוחבה המיוחד של החומה - שבעה מטרים - הוא שהקנה לה את שמה כבר בפי נחמיה לפני כ-2500 שנה, שכנראה ראה שרידים שלה בשובו מבבל (). הארכאולוג נחמן אביגד מתאר את החומה המאסיבית שנבנתה על בסיס מבנים קודמים כעדות לבניה דחופה לפני אסון מתקרב.
מפעל שני של חזקיהו המלך היה הבאת המים לעיר לשם כך חצב חזקיהו נקבה, הקרויה על שמו - נקבת חזקיהו, באורך של כ-500 מטרים, אשר עוברת תחת בתי עיר דוד מצפון-מזרח לדרום-מערב, ומנקזת את מי הגיחון לתוך בריכת השילוח. בריכה זו נקראה כך מפני שהמים נשלחו אליה ממרחק. מכתובת נקבת השילוח שנמצאה בניקבה ונמצאת במוזיאון ארכאולוגי באיסטנבול, ניתן להבין כי היא נחצבה בו זמנית משני קצותיה לאורך יותר מ-500 מטר. הפרש הגבהים בין מעיין הגיחון למוצא המנהרה בצד השני של עיר דוד בבריכת השילוח הוא 33 ס"מ בלבד והשיפוע הממוצע של המנהרה הוא 0.7 פרומיל בלבד. זהו הישג הנדסי מרשים.
השליט האשורי החדש סנחריב יצא בשנת 701 לפנה"ס למסע מלחמה לדיכוי המרד. הצבא האשורי שבר את הברית הרופפת שעמדה נגדו והרס את המבצרים של ממלכת יהודה. גם התנ"ך וגם המקורות האשוריים מוסרים גרסאות משלימות וסותרות בנוגע לשיאה של המערכה מול ממלכת יהודה. על פי הכתוב בתנ"ך ספר מלכים ב' עלה סנחריב על ירושלים וחזקיהו שילם לו דמי חסות כבדים שנלקחו מאוצר בית המקדש.
מנסרת סנחריב נותנת תיאור מורחב של מסעו של סנחריב ליהודה, ומפרטת את מסע המלחמה. ארבעים וששה מבצרים נהרסו וירושלים הושמה במצור, שהוסר לאחר תשלום מס כבד ומתן בני ערובה. לאחר מכן מפרט סנחריב את הפריטים והאוצרות שהועברו לידיו על ידי שליחי המלך חזקיהו:
ומתאר הנביא מיכה ( ואילך) את מסע סנחריב:
בהמשך התיאור התנכי על העימות, מופיעה תוספת המתארת צבא אשורי העולה על ירושלים ומצטטת נאום של שר אשורי בשם רבשקה המגדף את אלוהי ישראל ודורש את כניעת ירושלים. כאשר שמע חזקיהו את דברי רבשקה קרע אף הוא את בגדיו ושלח איגרת אל ישעיהו הנביא בבקשה שיתפלל עבורם. ישעיהו הודיע לשליחי חזקיהו שה' יגן על ירושלים, למען דוד עבדו ושסנחריב יפול. ואכן, באותו לילה יצא מלאך והרג במחנה סנחריב 185 אלף איש, בעוד שארית הצבא האשורי נאלצה לסגת מיהודה, יש הרואים בתיאור המשך ישיר של מסע המלחמה של סנחריב - ומפלתו, יש הרואים בו תיאור של מסע מלחמה שני (שלא מופיעה לו מקבילה בהיסטוריוגרפיה האשורית) שכוון נגד שארית ממלכת יהודה וסופו כישלון. על פי עמדת המחקר התנכי-היסטורי המודרני סיפור זה משקף מסורת נבואית הצמודה לסיפור כניעת חזקיהו אך למעשה מתמקדת בתרומתו של הנביא ישעיהו להצלת ירושלים, המחקר המודרני גורס כי האירועים המתוארים במיתוס מיוחסים לממשיכי דרכו של הנביא וניסיון להסביר את נכונותו של סנחריב להפסיק את מסע המלחמה. מוסר ההשכל מהמיתוס הוא מעמדה המיוחד, האלוהי והמועדף של ירושלים.
המחקר גורס כי המיתוס נבואי הצמוד לאירועי שנת 701 יצק נדבך נוסף בתפיסה של ירושלים כעיר המוגנת ומטופחת בחסד עליון, ממלכת יהודה נותרה מדינת חסות אשורית עד לעליית האימפריה הבבלית, גם אז - משנשתנתה התמונה הפוליטית - מדינית והנביא ירמיהו יזהיר את תושבי ירושלים מאסון עדיין נראתה ירושלים כמקלט בטוח, תפיסה זו המשיכה לחיות בזיכרון הלאומי קולקטיבי ועד לסוף ימי בית שני הצביעו אנשי ירושלים על מקום מחנה האשורים - כינוי שניתן לגבעה מחוץ לתחום החומה השלישית.
מלכות מנשה.
מנשה, מלך יהודה בשנים 697 - 642 לפנה"ס. עלה לכס המלוכה כאשר היה בן 12 בלבד. הוא ירש ממלכה קטנה ומשועבדת עקב הכישלון שנחל אביו, המלך חזקיהו, במרד נגד אשור. באותה עת גבלה יהודה בצפון ובצפון מערבה באימפריה האשורית שהייתה בשיא כוחה. בקרבתה חיו שארית תושבי ממלכת ישראל שלא גלו ועמים שונים שהוגלו לשומרון על ידי האשורים.
ייתכן שעל רקע זה הרחיב מנשה את שטחה של ירושלים ושיפץ את ביצוריה:
מלכות יאשיהו, יהואחז יהויקים ויהויכין.