במהלך מלחמת העולם הראשונה נשאר אנסקו בבוקרשט וניצח על הסימפוניה התשיעית של בטהובן, על יצירות של ברליוז, דביסי ווגנר, וגם על יצירות משלו כמו הסימפוניה השנייה וסוויטה לתזמורת מספר 2. באותו זמן נפתחת תחרות ההלחנה על שמו. לאחר המלחמה חזר לחיים, שחלק בין רומניה לבין צרפת. מאותה תקופה זכורות האינטרפרטציות שלו לפואמה לכינור ולתזמורת של ארנסט שוסון ולסונאטות ויצירות הסולו לכינור של באך. הוא נסע כמה פעמים לארצות הברית, שם ניצח בשנת 1923 על תזמורת פילדלפיה ובשנת 1938 על הפילהרמונית של ניו יורק.
אנסקו המורה.
בין תלמידיו מונים את הכנרים כריסטיאן פרה (Christian Ferras), עברי גיטליס, ארתור גרומיו, סנדו אלבו ויהודי מנוחין. האחרון היה קשור אליו במיוחד והתייחס אליו כאל אביו הרוחני.
חייו האישיים.
ב-4 בדצמבר 1937 נשא לאישה את מריה טסקנו רוסטי, הנסיכה קנטקוזינו, אהובתו לסירוגין במשך כשלושים שנה.
לאחר התבססות הדיקטטורה הקומוניסטית ברומניה, גלה ממנה אנסקו והתיישב סופית בפריז, שם מת בלילה שבין 3 ו-4 במאי 1955. נקבר בפר לשז.
סאנגם
סאנגם (Sangam; בתרגום חופשי: "מפגש") הוא סרט הודי קלאסי בכיכובם של ראג' קאפור שגם ביים וכתב וראג'נדרה קומאר. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1964 ונחל הצלחה גדולה באסיה, רוסיה וישראל. משמעות המונח סאנגם היא אהבה וידידות חזקה בין שני חברים.
על-בסיס סרט זה יצר בני תורתי את הסרט כיכר החלומות בשנת 2001.
עלילה.
בסרט מסופר על סונדאר (ראג' קאפור), בחור פשוט ויתום אשר גדל בחיק משפחתו של חברו הטוב גופאל (ראג'נדרה קומאר). גופאל הוא האדם החשוב ביותר בחייו של סונדאר.
גם סונדאר וגם גופאל מאוהבים נואשות ברדהא, ידידת ילדות שלהם. רדהא עצמה מאוהבת בגופאל ולא בסונדאר. כשגופאל מגלה לראשונה שסונדאר מאוהב ברדהא, הוא מחליט לשכוח ממנה. היות שהוריה של רדהא סבורים שסונדאר אינו ראוי לבתם, מחליט סונדאר להפוך לקצין בצבא, שם לכאורה הוא מת מות גיבורים לאחר שמטוסו מופל מעל קשמיר בקרב נגד אויבי המדינה.
אחרי "מותו" של סונדאר מתחילים גופאל ורדהא לממש את אהבתם אחד כלפי השנייה. אולם באופן מפתיע חוזר סונדאר בריא ושלם אל ידידיו. גופאל מוותר שוב על אהבתו ומבקש מרדהא לשכוח אותו. הוריה של רדהא, שעתה מתרשמים לטובה מסונדאר, מסכימים שתינשא לו. רדהא גם היא מחליטה לשכוח מגופאל ולהתחיל חיים חדשים עם סונדאר.
זמן מה לאחר נישואיהם של רדהא וסונדאר, מגלה סונדאר מכתב אהבה שקיבלה רדהא בזמנו מגופאל, מבלי לדעת שמכתב זה נכתב על ידי חברו הטוב. לבסוף מתגלה מי כתב את המכתב וגופאל שם קץ לחייו. סונדאר מבין כי מה שהיה חסר בחייו הוא סאנגם, מפני שעל אף ויתורו של גופאל על אהבתו לטובת חברו, גופאל לא הבין שסונדאר גם אהב אותו מאוד והוא זה שהיה צריך לוותר על אהבתו לטובת אהבתם ההדדית של גופאל ורדהא.
מנחם מנדל (ספר)
מנחם מנדל היא סדרת סיפורים ביידיש מאת הסופר שלום עליכם, שגיבורהּ סוחר יהודי.
הסיפורים, הבנויים כקובץ איגרות ששולחים מנחם מנדל ואשתו זה לזה, נכתבו בין השנים 1892–1913 במספר סדרות ומסגרות ספרותיות. לראשונה נדפס הספר בשנת 1909. בשנת 1913 התפרסמו 45 איגרות בעיתון "היינט" (יידיש: "היום"), ומהן הורכב הכרך השני. ישנו חוסר תכנון עקיב בין סדרה לסדרה, וככל הנראה לא תכנן שלום עליכם את קורות מנחם מנדל במלואן מראשית כתיבתו.
עלילה.
מנחם מנדל הוא סוחר יהודי החולם להתעשר. הוא יוצא מעיר הולדתו כתריאלבקה, ובמהלך נדודים רבים הוא מגיע לאודסה, "יהופיץ" (כינוי של המחבר לקייב), אמריקה וורשה. במהלך נדודיו הוא מתכתב עם אשתו שיינה-שיינדל. בכל מקום אליו הוא מגיע, מנסה מנחם מנדל להשתלב בעסקים המקומיים ולצבור הון. הוא ממציא תוכניות ותחבולות שאינן מועילות לו לבסוף במאום. בכל פעם מחדש הוא בונה מגדלים באוויר, שלאחר מכן מתנפצים. עובדה זו אינה מרפה את ידיו, והוא פונה למקצוע הבא הנקרה בדרכו.
השפעה תרבותית.
מכתביו של מנחם מנדל לאשתו מתארים הווי חיים יהודיים בעיירה היהודית, העשירים ברוח (גם אם לא בחומר), ומאופיינים בהומור עצמי ותמימות. בין יצירותיו של שלום עליכם, מהווה גם יצירה זו מצבת זיכרון לחיים יהודיים עשירים בהווי וברוח בעיירות מזרח אירופה, חיים שנגדעו באחת.
המשורר נתן אלתרמן בחר בדמות מנחם מנדל בשיר "מכתבו של מנחם מנדל" שאותו כתב בשנת 1945 ואשר מתייחס למאורעות השואה.
תרגומים לעברית.
הספר תורגם לעברית שלוש פעמים, בידי י"ד ברקוביץ, אריה אהרוני (1997) ובני מר (2016).
גילום הדמות.
בסרט הישראלי טוביה ושבע בנותיו, מגלם השחקן אילי גורליצקי את מנחם מנדל בתור שדכן וסוחר פורח,
המבטיח לטוביה שישקיע את הנדוניה בסך 33 רובל של טוביה ב"יהופיץ" בבורסה, וכמובן לא מקיים הבטחתו מה שמצריך את טוביה לרדוף אחריו.
המה מליני
המה מליני (נולדה ב-16 באוקטובר 1948), שחקנית ובמאית הודית.
חייה.
תפקידה הראשון היה לצידו של ראג' קאפור. היא אשתו השנייה של השחקן דהרמנדרה ולשניים שתי בנות.
סרטה הבולט ביותר עד היום הוא "סיטה וגיטה", שהיה עיבוד מודרני לספר מאת מארק טוויין "בן המלך והעני", וצולם בשנת 1972, זכה באותה שנה בסרט השנה.
מליני שיחקה בסרטים רבים לצידו של דהרמנדרה, ביניהם "עליבאבא ו-40 השודדים", "ראג'ה אהובי", "שולאי", "סאמרט" ועוד.
בנוסף לקריירת המשחק שלה, החלה מליני גם לביים סרטים. הסרט הראשון אותו ביימה נקרא "רקדנית קברה" בשמו הבינלאומי, ובו שיחקו שחקנים כמו מיתהון צ'קרבורטי, שאהרוח' ח'אן, ג'יטנדרה ודימפל קפדיה.
סרט נוסף בו השתתפה היה "מישהו שומר עלי". בסרט זה, שצולם בשנת 2003 מתחיני שיחקה לצד אמיטאב באצ'אן, שחקן לצידו שיחקה בסרטים רבים כמו "גורל", "לב חצוי", "שבעה אחים לשבע כלות", "חוק עיוור", "הכופר" ועוד. בנוסף, היא ובאצ'אן שיחקו תפקידי אורח בסרט "ויר וזארה" לצד שאהרוח' ח'אן ופריטי זינטה.
אירוויזיון 1974
תחרות האירוויזיון לשנת 1974, התחרות ה-19, נערכה ב-6 באפריל 1974 בברייטון, הממלכה המאוחדת. מנחת התחרות הייתה קייטי בויל והמנצחת הייתה הלהקה השוודית אבבא עם השיר "ווטרלו". שיר זה גם נבחר כשיר היובל באירוויזיון ונחשב לשיר המזוהה ביותר עם התחרות.
לוקסמבורג, שזכתה שנה קודם לכן, לא יכלה לקיים את התחרות שוב מפאת העלות הרבה (היא אירחה גם את אירוויזיון 1973). הממלכה המאוחדת נאותה לארח את התחרות.
למקום השני בתחרות הגיעה ג'יליולה צ'ינקווטי מאיטליה (אשר זכתה אף באירוויזיון 1964) עם השיר "Sì" ("כן"). זמרת מפורסמת נוספת שהשתתפה באירוויזיון זה היא הזמרת הבריטית-אוסטרלית אוליביה ניוטון-ג'ון עם השיר "Long Live Love".
ישראל באירוויזיון 1974.
ישראל שלחה את להקת כוורת לייצג אותה, שהייתה אז בשיא הפופולריות שלה, עם השיר "נתתי לה חיי". לפי חוקי התחרות, רק לשישה אנשים מותר לעמוד על הבמה בזמן ההופעה, ולכן נאלץ יוני רכטר להיות המנצח של התזמורת. כוורת הגיעה בסופו של דבר למקום השביעי.
בחדרי חרדים
בחדרי חרדים הוא אתר חדשות למגזר החרדי. לצד האתר קיימת מערכת פורומים, כשהעיקרי בהם הוא פורום "בחדרי חרדים".
אתר החדשות.
באתר מופיעות ידיעות חדשותיות על המתרחש במגזר החרדי, מבזקי חדשות, מאמרים, דעות ותצלומים. בנוסף לידיעות החדשותיות והאקטואליה היומית, האתר מביא לגולשיו כתבות, ידיעות וסיפורים מתוך חצרות הרבנים והאדמו"רים, ידיעות פוליטיות פנים-חרדיות, וכן בתחום האינטרנט והמחשבים, פרסום ושיווק, כלכלה וצרכנות, מוזיקה ועוד. האתר מכיל מדור וידאו ואלבומי תמונות בעלי זיקה לקהילה החרדית. התמונות מגיעות מהגולשים עצמם, מהפורומים וכן מצלמים השולחים את תמונותיהם לאתר בהתנדבות. באתר גם מדור גמילות חסדים הפתוח לכולם להציע תרומות לגולשים נזקקים.
בשנת 2007 נרכש האתר על ידי חברת גלובל נטוורקס, שבבעלות גיא כהן. כהן הפך את האתר לפורטל תוכן שמפרסם ידיעות בתחומים מגוונים (פוליטיקה, כלכלה, מוזיקה, חדשות מחצרות הרבנים ועוד). בשנת 2011 הקים האתר אנציקלופדיה אינטרנטית בשם "בחדריפדיה" אך זו נסגרה לאחר שנים מעטות.
באוגוסט 2013 נרכש האתר על ידי הפרסומאי מאיר גל, ב-10 מיליון ש"ח. מעט לאחר מכן עזב דוד רוטנברג, שכיהן עד אז כעורך ראשי, את האתר. גל השיק מגזין שבועי אינטרנטי ומהדורת חדשות ויזואלית תחת השם "הכוורת". בינואר 2014, פורסם תחקיר שנערך על ידי תוכנית הטלוויזיה "המקור", שבו נשמע מאיר גל מנחה את העורך דוד רוטנברג לנקוט קו שבו האתר יתמוך בפוליטיקאי אלי ישי.
בספטמבר 2018 מכר גל את רוב חלקו לקבוצת משקיעים בראשות מיקי ברזל בעליה של ספקית האינטרנט נתיב.
בין השנים 2013 ל-2015 פעל האתר ללא עורך קבוע בעקבות פרשת הסחיטה, ב-2015 מונה מני גירא-שוורץ לעורך, ובמרץ 2018 הוא הוחלף על ידי יעקב גרודקה. שפרש גם הוא ביוני 2019.
תוכן, פיקוח וצנזורה.
בדצמבר 2009 פרסמו בכירי הרבנים החרדים קול קורא חריף כנגד אתרי האינטרנט החרדיים. בעקבות האיסור נסגרו רוב אתרי האינטרנט החרדיים. העורכים הראשיים של "בחדרי חרדים", דוד רוטנברג ודב פוברסקי, התפטרו ובמקומם מונה עורך אנונימי. סגירת כמה מהאתרים המתחרים חיזקה את אתר בחדרי חרדים וכוח האדם בו גדל. המנכ"ל גיא כהן נשאר בתפקידו והפך לאחראי הלא אנונימי היחיד מאחורי הפורום. עם זאת, באפריל 2010 אישרו בעל פה כמה מבכירי החותמים על החרם את המשך פעילות האתר החדשותי תחת פיקוח מבקר מטעמם על התכנים. הם עשו זאת מתוך הבנה שהסדר זה עדיף על כך שגולשים חרדים יגלשו באתרים חילוניים. בעקבות כך חזרו רוטנברג ופוברסקי לתפקידם.