הבחירה בלינה משותפת בקיבוצים נבעה מכך שהיא היוותה "מעבדה טבעית" לחקר סוגיות הקשורות להשפעה מוסדית על ילדים. מחקרים אלה שהיו בעלי אופי קוואזי-ניסויי, הראו את ההשפעה שיש להפרדה מההורים בלילה על מצבם הרגשי של הילדים. על מנת להתמקד בהשפעות "נטו" של הפרדת ילדים בלילות, שגיא-שְורץ איתר אקולוגיית גידול ילדים שהיא מיטיבה בשאר התחומים. לפיכך, בשעה שמרבית תנאי הגידול של ילדים במשך היום בסביבת הלינה המשותפת בלילה היו טובים, השינה בנפרד מההורים היוותה חריגה משמעותית מהתנאים שהחוקרים סבורים כי הם קריטיים להתפתחות קשרים רגשיים תקינים בין ילדים צעירים והוריהם. ממצאיו המחישו את ההשפעה השלילית של הפרדת ילדים מהוריהם באוכלוסייה מיטיבה ובכך הוא סיפק תמיכה למושג הפרידה שהוא מושג מפתח אצל בולבי שטען כי פרידה זו היא חלק מאבני הנגף שפוגעים בילדים בסיכון.
בולבי עצמו ראה במחקרים אלה תרומה רבה לתאוריה שלו, שכן אם ילדים נורמטיביים נפגעים מפרידות אלה בלילות, קל וחומר הדבר לגבי ילדים שבאים ממשפחות בסיכון סביבתי חמור.
שגיא-שְורץ חקר אוכלוסייה נורמטיבית זו שכן ביקש להאיר את המשמעות הקריטית שיש להפרדת ילדים מהוריהם. למחקרים אלה השלכות ביחס לסוגיות שונות בתחום הרווחה: הוצאת ילדים מן הבית והחוויה שילדים חווים כתוצאה מהפרידה,
השמת ילדים במסגרות חוץ-משפחתיות מול אומנה, גירושין ופרידות קשות של ילדים מאחד ההורים (בדרך כל האב), תזמון של אימוץ, ועוד. עיקר חשיבותם של מחקרים אלה הוא באוניברסליות של הממצאים והרלוונטיות שלהם לכל אלה החוקרים את ההשפעה של התנסויות מוקדמות ופרידות על רווחתם של ילדים.
אומנה.
שגיא-שְורץ הוזמן בשנת 2012 על ידי Casey Foundation, להיות חלק מקבוצה בת 10 מומחים מרחבי תבל שדנו בסוגיה של residential care (מסגרת מגורים קבוצתית לא-ביתית), זאת בגלל חשש גובר והולך שלעיתים מערכות רווחה לא ששות לוותר על השמת ילדים בסיכון במסגרות חוץ-משפחתיות. המחקר מצביע על הצורך לשלב ילדים במשפחות אומנה ולא במסגרות מוסדיות.
אחריות הורית בעתות גירושין.
שגיא-שְורץ היה אחד מחברי הוועדה הציבורית לבחינת ההיבטים המשפטיים של האחריות ההורית בגירושין שבראשה עמד פרופ' דן שניט. חלק ניכר מהמלצות הוועדה מושתת על מחקרי תאוריית ההתקשרות ששגיא-שְורץ הרבה לחוקרה.
שגיא-שְורץ חקר את השפעות אבות על התפתחות ילדיהם והשפעתן על הפרקטיקה והמדיניות החברתית ברמה הלאומית והבינלאומית.
אימוץ.
שגיא-שְורץ עוסק בתחום הרווחה והמשפט הקשור לנושא אימוץ ילדים והכנסת תוכניות התערבות עם הורים וילדים בסיכון. הוא התייחס גם אל סוגיית האימוץ המורכבת של התינוקת מברזיל שבית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ פסק כי יש להחזירה מההורים המאמצים בישראל אל האם הביולוגית. במאמר "טעויות שיפוטיות" הוא מנתח מדוע לדעתו שגה בית המשפט העליון בהחלטתו ומנסה על סמך ניתוח זה להראות במקרה אחר שהעסיק את בית המשפט – "תינוק המריבה" – מדוע יש להשאיר את התינוק בקרב ההורים המיועדים לאימוץ ולא להחזירו אל האם הביולוגית. בית המשפט העליון דן בסוגיה זו בשנת 2005,
והפסיקה של השופט אהרן ברק ועמיתיו נשענה רובה ככולה על תיאורית ההתקשרות ומחקריה, ששגיא-שְורץ קידם רבות במשך השנים, במיוחד בהקשר המשפטי.
מעונות יום בישראל.
שגיא-שְורץ ערך מחקר על ההשפעה של שהות ממושכת במעונות יום במהלך שנת החיים הראשונה על רווחתם הרגשית והחברתית של ילדים. הוא התמקד באוכלוסייה הנורמטיבית שמהווה כ-80% של השוהים במעונות, קל וחומר לגבי 20% שהיא אוכלוסיית רווחה שמגיעה אל מעונות היום במסגרת מכסה ייעודית על פי הסדר עם משרד הכלכלה ומשרד הרווחה. שגיא–שְורץ זכה למענק מחקר גדול מהמכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית – National Institute of Child Health and Human Development – כדי לחקור את איכות מעונות היום בישראל.
המחקרים שפכו אור על הסיכון הכרוך בשהות ממושכת במעונות יום בעלי איכות נמוכה על רווחתם של ילדים.
הממצאים זכו גם לתהודה בתקשורת בארץ.
שגיא-שְורץ השתמש בתהודה זו על מנת לקדם את איכות הטיפול במעונות יום בישראל.
הוא מצביע על התוקפנות הרבה שנצפית בקרב ילדים צעירים שמגיעים אל מעונות היום הירודים באיכותם, וכתוצאה מכך אינם זוכים לקבל תשומת לב וטיפול ראוי.
חקר טראומות.
בשני העשורים האחרונים שגיא-שְורץ עוסק במחקרים בתחום הטראומות, תוך התייחסות למקומה של תאוריית ההתקשרות והשלכותיה למניעה והתערבות.
הוא חקר סוגיות רב-תרבותיות של תיאורית ההתקשרות,
כמו גם העברה בין-דורית של טראומות עמוקות (או כנראה אי-העברה כפי שממצאי המחקרים מראים). הוא חוקר זאת ביחד עם פרופ' Marinus van IJzendoorn (מארינוס ואן אייז'נדורן) ושותפיו באוניברסיטת ליידן, הולנד, תוך שיתוף פעולה עם פרופ' קלאוס גרוסמן וד"ר קארין גרוסמן, אוניברסיטת רגנסבורג בגרמניה. הדבר הוביל לפרויקט של חקר ההעברה הבין-דורית של השואה והחיים בצִלה.
העברה בין דורית של טראומת השואה.
שגיא-שְורץ חקר את ההשפעה ארוכת השנים של אובדן הורים במהלך השואה על התפתחותן ורווחתן של ניצולות שחוו את אימי השואה כילדות.
במחקר זה חקר שגיא-שְורץ ניצולות שואה שאיבדו כילדות את שני הוריהן, ובמקביל חקר את בנותיהם ואת נכדיהם. מחקרים אלו חשפו לראשונה את ההשפעה הקשה של חוויות אלו על ניצולות השואה אף עשורים רבים לאחר מכן. עם זאת, המחקר גילה כי בנותיהם של ניצולות השואה, בנות "הדור השני", לא הראו סימנים של פגיעה רגשית או אחרת, וזו גם הייתה התמונה לגבי הנכדים. בניגוד לצפוי הצביע המחקר דווקא על החוסן הרב שאפיין את הניצולות בתפקודן כאימהות. נתונים אלו פתחו צוהר למחקרים אינטרדיסציפלינריים ושיתופי פעולה נוספים בתחום, כולם מראים כי הדור הראשון הצליח לא להעביר את הטראומה מדור לדור. הדור השני אף התגלה כבעל יכולת אמפתית רבה יותר מקבוצת השוואה שלא חוותה את השואה.
בנוסף, במחקר אפידמיולוגי שהשווה עשרות אלפי ניצולי שואה עם עשרות אלפי קשישים שלא חוו את השואה, נתגלה כי תוחלת החיים של ניצולי השואה ארוכה יותר.
חקר השפעות חשיפה לטראומות של מלחמה ואלימות פוליטית על רווחתם של ילדים.
שגיא-שְורץ ארגן כנס בינלאומי ישראלי-פלסטיני בתמיכת ה-International Society for the Study of Behavioral Development. תוצאותיו התפרסמו בגיליון מיוחד של ה-International Journal of Behavioral Development בעריכה משותפת של שגיא-שְורץ וזיאד עבדין הפלסטיני מאוניברסיטת אל קודס.
בכנס שהתקיים בשנת 2006 במלון אמבסדור בירושלים המזרחית התקבצו חוקרים ואנשי שדה מהצד הישראלי, הפלסטיני (גם מעזה והגדה), והבינלאומי לדווח ולברר את ההשפעות של מצב העימות הכרוני באזורינו על רווחתם של ילדים ואת הדרכים האופטימליות להגן על הילדים מהדחק הכרוך בחשיפה לאלימות וטראומה.
בעקבות הכנס ועבודתו בתחום הוזמן שגיא-שְורץ כעמית מחקר בכיר (Jennings Randolph Senior Fellow) במכון של הקונגרס האמריקאי: United States Institute of Peace (USIP) בוושינגטון
שם ניסה לשלב ידע מתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית, חקר טראומות, פסיכולוגיה חברתית-פוליטית, ויחסים בינלאומיים, זאת כדי להבין תהליכים פסיכולוגיים-חברתיים שמאפשרים או בולמים יכולות אישיות לאמץ פרדיגמות של כניסה להליך שלום ופיוס. אחת ממסקנות המחקר היא כי באותה מידה שילדים באופן טבעי נפגעים, הרי שיש להם גם מידה רבה של יכולת עמידות (Resilience). מאמר שלו הכולל הצעות הקושרות מודל מערכתי-אקולוגי של התפתחות האדם עם סוגיות של אלימות פוליטית התפרסם בכתב עת בחקר יישוב סכסוכים. שגיא-שְורץ מנתח במאמר זה את השינוי שחל בקרב שתי דמויות מרכזיות בקהילייה הישראלית ובקהילייה הפלסטינית, עמי אילון ראש השב"כ לשעבר וזוהיר מנאסרה מפקד מנגנון הביטחון המסכל בגדה – שניהם הפכו מדמויות צבאיות ולוחמות למנהיגי שלום.
במחקרי הטראומה של שגיא-שְורץ נוצרה אבחנה בין טראומות שמגיעות מתוך המשפחה (למשל, התעללות בילדים) מול חוץ המשפחה (למשל, שואה, אלימות פוליטית)
ובכך גם הצביע על דרכי הסתכלות דיפרנציאליים ברמת ההתערבות והמדיניות.
פעילות ציבורית.
שגיא-שְורץ היה שותף בוועדות לאומיות כמו הוועדה לבחינת ההיבטים המשפטיים של האחריות ההורית בגירושין (ועדת שניט), הוועדה לחקר הגיל הרך של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (ועדת קליין),
הוועדה המייעצת לרישוי ולפיתוח סטנדרטים למסגרות חינוכיות לגיל הרך (ועדת רוזנטל), משתתף גם בשימועים בוועדות החינוך, העבודה, והרווחה של הכנסת בנושאי חינוך בגיל הרך, רווחת ילדים וילדים בסיכון. הוזמן גם כעד מומחה לוועדת החקירה הממלכתית בנושא הסיוע לניצולי השואה בראשותה של השופטת דורנר ("ועדת דורנר").
שגיא-שְורץ משמש גם כ-Amicus Curiae (ידיד בית המשפט) בנושאי גירושין, אמנה, אימוץ והגירה.
אג'אר
אג'אר (נולד ב-1977 באיסטנבול) הוא זמר ישראלי-טורקי, ששר בסגנון טורקי.
אודות.
אג'אר נולד ברובע אוסקודר שבאיסטנבול, ולו שני אחים. הוא החל לשיר בגיל צעיר, והשתתף בטורקיה בשלוש תחרויות זמרה. בשתיים מהן לקח את המקום הראשון ובשלישית זכה במקום השני.
בשנת 1988, כשהוא רק בן אחת עשרה, הוא הגיע לארץ בלא משפחתו. כנר טורקי, שהופיע בישראל והכיר את אג'אר כזמר בטורקיה הביא אותו.
אג'אר גורש מהארץ בגלל היותו בלתי חוקי וחזר לארץ בזהות בדויה. בגיל 18 שינה בחזרה שמו לשמו המקורי. בארץ נולד לו ילד מחוץ לנישואים. אג'אר החל לפתח קריירה מוזיקלית בארץ, הופיע במועדונים והוציא מספר אלבומים. בשנת 1997 הגיע השיר "גולה גולה", אותו הקליט עם אתניקס למקום ה-22 במצעד הפזמונים העברי השנתי.