ב-21 בנובמבר 2017, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס וראש ממשלת יוון אלכסיס ציפראס קיימו שיחות בניקוסיה. הם דנו בהתפתחות מרבצי הפחמימנים במזרח הים התיכון ובפרויקטים של אנרגיה מועילים הדדית. מנהיגי שלוש המדינות תמכו וקיבלו בברכה יוזמות במגזר הפרטי ביישום פרויקטים של תשתיות אנרגיה החשובות לביטחון המדינות הללו, כמו EuroConnector Interconnector.
ביקורים רשמיים.
ב-5 בספטמבר 2014 ערך שר החוץ היווני אוונגלוס וניזלוס ביקור רשמי במצרים כדי לחזק את היחסים בין המדינות. בקהיר נפגש אוונגלוס וניזלוס עם גורמי ממשל ודן בסוגיות שונות של אינטרס הדדי, כגון השקעות זרות במדינה, סחר וחילופי דעות על המצב הפוליטי ב המשפיע על מדינות הים התיכון ומשפיע עליהן, כמו גם פתרון סוגיות המייצגות. אינטרס הדדי, כולל קביעת גבולות אזור כלכלי בלעדי בין המדינות והמשך פיתוח שיתוף הפעולה בין הממשלות בארגונים ובפורומים בינלאומיים.
ב-24 באפריל 2015, נשיא יוון פרוקופיס פבלופולוס ערך ביקור רשמי במצרים במטרה לחזק את היחסים בין המדינות ולהעצים את שיתוף הפעולה בין ממשלות המדינות, וכן לפתור סוגיות בעלות אינטרס הדדי, כגון: המצב במזרח התיכון והגירה בלתי חוקית, הנוגעת לשניהם מדינות הים התיכון, כמו גם ההגדרה של גבולות ימיים בין מדינות.
חיידקים פסיכרופיליים
הטגארט ברמלה בתוך כלא איילון
מצודת הטגארט שנמצאת בשטח בית הסוהר איילון (ידוע גם בשמו הקודם כלא רמלה) היא חלק משרשרת מצודות טגארט שהוקמו בארץ ישראל ביוזמתו של סר צ'ארלס טגארט. המצודה ומתקן כליאה של שירות בתי הסוהר ממוקמים סמוך לערים רמלה ולוד. בית הסוהר משמש לכליאת אסירים שנשפטו על ידי בית משפט לתקופות מאסר ממושכות.
מבנה הטגארט בין רמלה ללוד.
מצודת הטגארט ברמלה נבנתה על ידי הבריטים ובנייתה הסתיימה בשנת 1943 לאחר המרד הערבי הגדול.
לאחר הקמת המדינה הועבר המבנה למשטרת ישראל.
המצודה השתמרה עד היום והיא נמצאת בתוך השטח הכללי של כלא איילון. ניתן לזהות גם היום את סימני ההיכר של הטגארט – שני מגדלי שמירה בצד מזרח, שערי ברזל לכניסה לחיילים, לכלי רכב ולפרשים, חומה היקפית, וחצר גדולה מרובעת במרכז. עובי קירות המצודה הוא כ־60 ס"מ.
רקע היסטורי.
העיר רמלה.
א.י. ברור מציין בספרו "ארץ ישראל" בסקירה היישובית את לוד ורמלה יחד. מאחר שבמשך מאות בשנים היו שכנות וביניהם כרמים ופרדסים.
הערים רמלה ולוד ישבו במרכז הדרך מהרי ירושלים לכוון דרך האורך שבשפלת החוף שהייתה לה חשיבות רבה לאורך ההיסטוריה. דרך זו חיברה מאז ומעולם את מצרים עם ארצות הפרת והחידקל.
לוד הייתה עיר קדומה שהופיעה עוד בכתבי המצרים לפני תקופת כיבוש יהושע בן נון; מאידך רמלה (עיר החול בערבית) הוקמה על ידי הח'ליף סלימאן עבד אל מלכ בשנת 715 לספירה.
בתקופת הערביים שלפני הצלבנים הייתה רמלה בירת הארץ. זו העיר היחידה שתוכננה ונבנתה כדי להיות בירת המינהל של המחוז במקום קיסריה. סלימאן ביקש לעשות את רמלה למטרופולין ובנה בה בית חרושת לצביעה. הוא קידם את כלכלתה על ידי תעשייה ומסחר. בתקופה זו הצטרפו לאוכלוסייתה בני עמים רבים כולל קהילה יהודית חשובה שהוזכרה גם בגניזה הקהירית.
במשך השנים הוקמו בעיר מסגדים גדולים והעיר התפתחה בזכות מיקומה ובמאה ה־10 נחשבה לאחת הערים המשגשגות ביותר בסוריה. היא הייתה מוקפת בוסתנים ושווקיה ששקקו מסחר נפרשו סביב המסגד הגדול שבמרכזה.
בשנים הבאות עד למאה ה־16 ,עבר השלטון על רמלה ידיים רבות. הפאטמים, הבדווים, הסלג'וקים הצלבנים והממלוכים
בשנת 1546 העיר נהרסה לחלוטין ברעש אדמה. ובתקופה העות'מאנית ירדה ממעמד של "עיר מחוז" למעמד "עיר נפה" במחוז עזה.
עקב מיקומה המרכזי שימשה רמלה במשך כל השנים כתחנה לעולי הרגל היהודים והלא יהודים. בציר משפלת החוף ומיפו לירושלים.
בסוף המאה ה־19 ועד מלחמת העולם הראשונה עוד היה בה יישוב יהודי קטן.
בתקופת המנדט היה לבריטים ברמלה בסיס תעופה, וגם בסיסי צבא רבים בסרפנד (צריפין) ובלוד הסמוכה לרמלה.
בתקופת המנדט הבריטי היה בלוד צומת מרכזי של מסילות הברזל, בשנות ה־40 היו ברמלה כ־12,000 נפש.
בשנות המנדט התפתחה רמלה והייתה למרכז פעילות מדינית מוסלמית לאומנית.
המרד הערבי הגדול.
הסיבות למרד הערבי הגדול של 1936–1939 היו העלייה החמישית, גידול באוכלוסייה היהודית, וצמיחה כלכלית אדירה.
הפלסטינים חשו שהיישוב היהודי גדל על חשבונם. בזירה הבינלאומית התגבשה ברית של מדינות שנקראות מדינות הציר – גרמניה, איטליה, ספרד ויפן.
ההנהגה הערבית בארץ ישראל גיבשה הבנה פוליטית שבמצב הפוליטי הבינלאומי יש הזדמנות לסילוק המנדט הבריטי והישוב היהודי.
לכן הנהגת הערבים פתחה במאבק בשני שלבים:
שלב א – התחיל בשנת 1936 וכלל קיום הפגנות, מחאות, שביתות, אינתיפאדה לא אלימה, סגירת עסקים ובתי ספר. התוצאה המידית הייתה פגיעה בפלסטינים עצמם ובעיקר במעמד העירוני הבינוני. הפגיעה בכפריים הייתה קטנה יותר מאחר הם יכלו לקיים את עצמם.
שלב ב – היות ששיטה זו לא הועילה הם עברו למרד צבאי בבריטים וביהודים (1937–1939) המרד נכשל. מכמה סיבות:
כתוצאה מהמרד הערבי הגדול ממשלת בריטניה הבינה שצריך לחפש מוצא מהקונפליקט. הבריטים הקימו את ועדת פיל שהציעה את הפתרון של חלוקת ארץ ישראל כאשר על רוב השטח תקום מדינה פלסטינית ובחלק קטן מהשטח מדינה יהודית.
למרד הערבי הגדול היו תוצאות חשובות מבחינת היישוב היהודי: מבחינה צבאית ההגנה והאצל רכשו ניסיון רב מהעבודה עם הבריטים.
מבחינה כלכלית הייתה חשיבות גדולה לתוצאות המרד – למעשה אם נסתכל על שתי הקהילות היהודים והערבים בארץ נראה שמלכתחילה בין שתי הקהילות הייתה הפרדה גאוגרפית, פוליטית, ותרבותית. אך בתחום הכלכלי היו תלויים האחד בשני.
המרד הביא להפרדה גם בתחום הכלכלי והחל משנת 1936 היישוב היהודי דאג לעצמו בתוצרת חקלאית ובמסחר.
בנמל חיפה שהיה מתופעל על ידי ערבים שובשה העבודה. הקמת נמל תל אביב היווה אלטרנטיבה שאפשרה ליהודים עצמאות גם בנושא זה.
הרקע לתוכנית בניית "טגארט".
המיזם של מצודות הטגארט יצא אל הפועל מיד עם סיום המרד הערבי עקב שלושה גורמים מרכזיים שהיו תוצאה של התפתחות האירועים בשלב השני של המרד הערבי ומיד אחריו:
הגורם הראשון – סר צ'ארלס טגארט שהוזמן לארץ ישראל בראשית השלב השני של המרד הערבי באוקטובר 1937 על ידי שר המושבות כדי לייעץ בנושאי המלחמה בטרור הערבי. את המלצותיו הגיש בדּוח שכתב בינואר 1938 עם שתי המלצות מרכזיות:
הגורם השני – היה המלצה שכתב מפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל, רוברט היינינג () באוקטובר 1938 שהמליץ לבנות את תחנות המשטרה הייעודיות שעליהן המליץ טגארט כמצודות בנקודות שליטה מרכזיות.
הגורם השלישי – היה קשור להיערכות לקראת אפשרות של פינוי הכוחות הבריטיים מארץ ישראל לאירופה עקב התחזיות למלחמה באירופה. המגמה הייתה לאפשר בקלות העברת אחריות על ביטחון הפנים מהצבא הבריטי למשטרה בערים ובמרחב הכפרי בכל ארץ ישראל.
מצודות הטגארט תוכננו והוקמו בנקודות אסטרטגיות ברחבי הארץ. המטרות היו, שליטה על האוכלוסייה המקומית כלקח ממאורעות המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939, ושליטה על מערך הדרכים בארץ ישראל למקרה של פלישה גרמנית במהלך מלחמת העולם השנייה.
במיקום שנקבע למצודת רמלה הייתה מטרה לשלוט על צירים מרכזיים במישור החוף.על הציר הראשי בין יפו לירושלים ועל צומת מסילות הברזל שהיה בלוד.
בתקופת המנדט נהרגו בארץ 5,731 חיילים בריטיים שנקברו בבית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה.
בניית המצודות.
צ'ארלס טגארט בתוכניותיו חילק את התחנות לשלוש רמות:
הוחלט לבחור דגם לכל מצודות המשטרה בארץ ישראל. צורת הדגם הייתה של מצודה מלבנית או מרובעת שבקצותיה המנוגדים נקבעו צריחים.
מיזם מצודות הטגארט היה אחד ממיזמי הבנייה הביטחוניים החשובים ביותר בארץ ישראל בתקופת המנדט שיצא אל הפועל בראשית מלחמת העולם השנייה בין השנים 1940–1943. במסגרת המיזם נבנו 62 מצודות משטרה בכל רחבי ארץ ישראל כדי להחזיר לבריטים את השליטה בשטח.
כל 62 מצודות הטגארט שנבנו במסגרת המיזם, נועדו לשלוט באזורים בהם היו מאבקים מול האוכלוסייה. כתוצאה מכך תוכננו המצודות כך שיעמדו במצור מתמשך של עד שלושה חודשים. כולל מגורים, מים ומזון. המיזם היה בסדר גודל יוצא דופן, ועל כן הוחלט להקים מנהלת כדי לרכז את תכנון המצודות בכל ההיבטים, לפקח על הבנייה וכן לעסוק בחלוקת חומרי הגלם והפריטים השונים לבניית כל התחנות בשטחי המנדט.
ב־12 בספטמבר 1939 יצאה תוכנית הבניה לדרך. נקבע תקציב, נרכשו אדמות ומימוש התכנית – התכנון, הביצוע והפיקוח – הוטל על מע"ץ. המבנים תוכננו ונבנו בהתאם לתקנים שהיו נהוגים ברחבי האימפריה הבריטית.
על פי הדרישה המקורית, משך בניית כל 55 המצודות היה צריך להיות שמונה חודשים וחצי עד אחד עשר חודשים אולם למעשה נמשכה בנייתן שנה וחצי בעיקר בשל העיכובים במשלוחים של חומרי גלם שהגיעו מחוץ לארץ. 7 מצודות נוספות נבנו בשלב מאוחר יותר.
מצודת הטגארט בין רמלה ללוד.
אזור רמלה לוד והטגארט במלחמת השחרור – מבצע דני.
עם יציאת הבריטים מהארץ, הם העבירו את כל המצודות לכוחות ששלטו בשטח. אזור רמלה–לוד היה בשליטת הלגיון והוא שלט על שתי מצודות הטגארט אשר היו בעיר רמלה ובדרך בין רמלה ללוד.
עם תחילת ההפוגה הראשונה הייתה הדרך בין מהשפלה לירושלים בעייתית. האספקה אליה עברה בדרך בורמה, השליטה על מקורות המים בראש העין הייתה תחת שליטת הלגיון. במרכז הארץ היו ערוכים כוחות הלגיון בלוד ורמלה, ומערבה עד יהוד של ימינו.