מקרטני המשיך ותרם את השיר "For No One", המלווה וכולל קטע סולו של קרן יער בנגינת אלן סיוויל. לנון שיבח מאוחר יותר את מילותיו של שיר זה, כפי שעשה גם ביחס ל"אלינור ריגבי". תרומה חשובה נוספת של מקרטני לאלבום הייתה השיר "Got to Get You into My Life". השיר נכתב, לפי עדותו של מקרטני, על גילוי המריחואנה בחייו. עיבוד תפקידי כלי הנשיפה בשיר זה וההכלאה בין סגנון המזכיר תזמורות "ביג בנד" והפזמון במבנה בלוזי היו אחד ממקורות ההשראה למוזיקת הפאנקי שהתפתחה מאוחר יותר. תרומה חשובה נוספת של מקרטני הייתה הבלדה "Here, There, and Everywhere", הגדושה מהלכים הרמוניים מעודנים ומבריקים. שתי התרומות הנוספות של מקרטני היו השיר "Good Day Sunshine" ו-"Yellow Submarine", שנכתב כשיר ילדים והותאם למנעד הקולי של מבצעו, רינגו סטאר.
השיר "I'm Only Sleeping" היה תרומתו של לנון. ראשיתו של סולו הגיטרה המנוגן לאחור בטעות של טכנאי, שהפך את סרט ההקלטה. האריסון למד לנגן את תפקיד הגיטרה בסדר הפוך, כשמאוחר יותר הצטרף אליו גם מקרטני, ועם היפוך הסרט הושמעה נגינת הגיטרה בסדר תווים נכון, כשצלילי הגיטרה מהופכים. לנון הסביר, מאוחר יותר, כי הרעיון עלה במוחו בטעות, כאשר היה תחת השפעת מריחואנה, אף כי בפועל כלל לא השתתף בהקלטה בה 'התגלה' האפקט. לנון תרם שיר נוסף, "She Said She Said", העמוס נגינת גיטרות והוסיף אליהם את השירים "And Your Bird Can Sing" ו-"Dr. Robert".
כישרון ההמצאה של חברי הלהקה הגיע לשיאו דווקא בשיר הראשון מן האלבום שהוקלט, "Tomorrow Never Knows", של לנון. השיר, ששמו בא לו ממשחק מילים טיפוסי של רינגו סטאר, התבסס במילותיו על "ספר המתים הטיבטי". לנון ביקש לשמוע בשיר שירתם של עשרת אלפים נזירים טיבטיים ומקרטני וטכנאי ההקלטות ג'ף אמריק עמלו על יצירת האפקט באמצעות הקלטות של גיטרות הפוכות, קולות מהופכים ולולאות של צלילים. שימוש ייחודי נעשה גם באופן הקלטת קולו של לנון, כך שיישמע מרוחק ומהדהד. לשיר ולאווירתו הייתה השפעה ניכרת על המוזיקה הפסיכדלית בשנים הבאות.
פריצתו של ג'ורג' האריסון.
האלבום סימן פריצה משמעותית ראשונה של ג'ורג' האריסון כמלחין, כאשר בפעם הראשונה זכה לשלב שלושה שירים מפרי עטו באלבום של הלהקה. הביטלס בחרו לפתוח את האלבום בשיר "Taxman", בו תינה האריסון את העובדה שהכנסותיה של הלהקה מוסו בשיעור של 95 אחוזים ("אם חמישה אחוז נראה לך עלוב ודל - תגיד תודה שאני משאיר לך משהו בכלל"). השיר מאזכר ישירות את ראשי הממשלה ממפלגת השמרנים (אדוארד הית') והלייבור (הרולד וילסון). סולו הגיטרה בשירו של האריסון - סולו המושמע גם בסיום השיר - מנוגן דווקא על ידי מקרטני. האריסון תרם לאלבום גם את השיר "I Want to Tell You" ואת "Love You To", שלחנו מערבי, אך הוא מלווה בנגינת סיטאר.
כותרת האלבום ועיצוב.
שם האלבום, כמו שם האלבום שלפניו (Rubber Soul), הוא משחק מילים. פירושו אקדח תופי וגם דבר־מה מסתובב, כגון התקליט כאשר הוא מנוגן. חברי הלהקה התלבטו רבות לפני שנבחר השם לאלבום. לפי ספרו של ברי מיילס, הכותרת המקורית שארבעת חברי ההרכב בחרו הייתה "Abracadabra", אך השם נגנז מכיוון שלהקה אחרת כבר השתמשה בו. לנון הציע את השם "ארבע הצלעות של משולש הנצח", וסטאר הציע בבדיחות הדעת את השם "After Geography" כמשחק מילים על שם אלבומם של האבנים המתגלגלות "Aftermath", שיצא באותה תקופה. הלהקה המשיכה להתחבט בין שמות רבים עד שבמהלך מסע ההופעות שלהם ליפן ביוני-יולי 1966 נבחר פה אחד השם "Revolver".
עטיפת האלבום עוצבה ואוירה על ידי הבסיסט והצייר הגרמני קלאוס פורמן, ידידם של הביטלס מתקופתם בהמבורג, גרמניה. פורמן שילב אלמנטים של רישום וקולאז' עם תצלומים שצילם בעצמו ותצלומים שצילם הצלם רוברט ויטאקר (Robert Whitaker).
ביקורת.
האלבום נחשב לאחד הגדולים בהיסטוריה של הרוק. בשנת 1997, לפי סקר "המוזיקה של המילניום" שבוצע על ידי העיתון הבריטי הגרדיאן, נבחר כאלבום השלישי המוצלח ביותר בכל הזמנים. בשנת 2001 בחר ערוץ המוזיקה VH-1 באלבום כטוב בכל הזמנים. האלבום קיבל דירוג זהה בשנת 2002 מקוראי מגזין המוזיקה רולינג סטון. כמו כן, ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים קיבל האלבום את המקום השלישי, אחרי האלבומים "סרג'נט פפר" של הביטלס ו-"Pet Sounds" של להקת The Beach Boys. האלבום כונה "נקודת השיא האישית של כל אחד מחברי הביטלס, שמתחברות יחדיו ליצירת אלבום מושלם". ביחד עם "סרג'נט פפר" נחשב האלבום כמסמל את שיא תקופת היצירה של הביטלס.
רשימת הרצועות.
כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, אלא אם צוין אחרת.
ארטילריה רקטית
ארטילריה רקטית המכונה גם רקטת קרקע-קרקע (רק"ק) היא ארטילריה המצוידת במשגר רקטות במקום פגזים רגילים. בניגוד לפגז, הרקטה מניעה את עצמה באמצעות מנוע רקטי והמשגר רק מתווה לה את כיוון ההאצה הראשוני. הרקטות נבדלות מטילים בכך שאין להן הנחיה או ניהוג עצמי. את הרקטות ניתן לחמש בראשי קרב שונים כגון חומר נפץ מרסק, רסס ופצצת מצרר.
יתרונה של ארטילריה רקטית על ארטילריה קנית (פגזים) היא הטווח והיכולת למטחים מרוכזים של עשרות רקטות תוך שניות מועטות. את רוב הרקטות ניתן לשגר או ממשגר נייח חד-קני או ממשגר נייד רב-קני. בניגוד לטילים, לרקטות אין הנחיה והן עפות במסלול שהוכתב להן מראש בעת השיגור. הרקטות זולות יחסית לטילים אך פחות מדויקות מהם.
היסטוריה.
החלוצות בתחום הרקטות הארטילריות היו ברית המועצות שפיתחה את רקטות הקטיושה בזמן מלחמת העולם השנייה וגרמניה שפיתחה את טילי ה-V-1 וה-V-2. אחת מהרקטות הארטילריות הנפוצות ביותר בעולם היא רקטת הגראד שייצרה ברית המועצות. כיום הנשק הרקטי העיקרי של צבאות נאט"ו הוא משגר רקטות M-270 MLRS.
בישראל.
ישראל גם היא פיתחה מספר מערכות רקטיות, חלקן מבוססות על נשק שלל סובייטי, והפעילה אותן בהצלחה במבצע שלום הגליל. רקטות משמשות גם כיום את ארגוני הטרור הערביים כנגד ישראל (הפת"ח וחזבאללה בלבנון, חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה).
מבנה והנדסה.
רקטה.
הרקטה היא גוף גלילי בעל ראש קרב (לרוב מחודד או כיפתי) שמונע על ידי מנוע רקטי. כדי לייצב את מעופה של הרקטה, מותקנים עליה כנפונים או סנפירים. ראש הקרב מגוון וכולל בדרך כלל חומר נפץ מרסק, רסס או פצצות מצרר.
גודל הרקטה משתנה, אך רוב הרקטות הארטילריות גדולות למדיי, בשל הצורך בדלק רב כדי להניע את הרקטה לטווחים משמעותיים. הטווח של רקטות קלות, דוגמת הקסאם, מגיע עד לכ-15 ק"מ. רקטות בינוניות מגיעות לטווח של כ-30–50 ק"מ, ואילו רקטות כבדות יכולות להגיע לטווח של מאות קילומטרים.
רוב הרקטות הן חסרות הנחיה, ונקודת פגיעתן נקבעת על ידי זווית השיגור, פעילות המנוע הרקטי, חוקי הפיזיקה והבליסטיקה בפרט ותנאי מזג האוויר (כגון רוח). במאה ה-21 פותחו רקטות מתקדמות יותר, בעלות יכולת לתקן את מסלולן. הן כוללות מערכת ניווט אינרציאלית או GPS ועל ידי השוואה מתמדת של מיקומן לעומת מיקום המטרה כפי שהוזן בשיגור, הן מתקנות את מעופן (בדרך כלל באמצעות פליטת רשף מנחירים מיוחדים). בניגוד לטיל, הרקטה איננה מונחית ואי-אפשר לעדכן את מיקום המטרה מרגע ששוגרה. דוגמה לרקטות מתקנות מסלול תוצרת ישראל (תעש מערכות) הן רעם איתן המסוגלת לשגר חימוש מצרר בדיוק גבוה יחסית לרקטות מצרר "טפשות", וכן רקטות כידון קסום ורומח שהן בעלות יכולת פגיעה כמעט נקודתית (CEP קטן מ-10 מטר) במטרות נייחות.
משגר רקטות.
משגר רקטות הוא מתקן שנועד לשגר רקטות. לרקטה אין מערכת ניווט והנחיה, ולכן מסלול הרקטה נקבע לפי זוויות ההגבהה והצידוד של המשגר בעת השיגור וכן מושפע מעוצמת המנוע, נתוני מטאורולוגיה ועוד.
לאורך קנה השיגור, המכונה לעיתים גם מטול (בעיקר במערכות שיגור קטנות, כדוגמת חלק ממערכות הירי של רקטה נגד טנקים), מורכבת מסילה או צינור. על גבי המסילה או בתוך הצינור נמצאת הרקטה טרם הירי. בזמן הירי, ניצת מנוע השיגור, המעניק דחף לרקטה ומאיץ אותה. בשלב זה, אותה מסילה או צינור הם אלו השומרים על הרקטה בכיוון שבחר היורה, בעוד היא צוברת מהירות, עד לעזיבתה את קנה השיגור. יש לציין, כי רקטות מסוימות מפעילות מנועי האצה גם לאחר שעזבו את קנה השיגור ורקטות מסוימות, כדוגמת הרמ"מ, אף מפעילות מנגנונים לתיקון המסלול. לכן, בשונה מפגז הנורה מתותח, הרקטות לא נעות במסלול בליסטי טהור מרגע שעזבו את קנה השיגור. בחלק ממשגרי הרקטות צינור השיגור הוא גם הזביל בו מאוחסנת הרקטה טרם שיגורה. במשגרי רקטות רב-קניים דוגמת ה-M270 MLRS טעינה מחדש של רקטות מתבצעת פשוט על ידי טעינת מארז חדש.
ישנם מספר סוגים של משגרי רקטות:
העת העתיקה.
הראשונים להשתמש ברקטות ככלי נשק היו הסינים.
רקטה ארטילרית
רק&quot;ק
רקטת קרקע-קרקע
רקטת קרקע קרקע
פרוג 7
אף 15
רוק בריו
רוק בריו (Rock in Rio), היה פסטיבל הרוק הגדול ביותר בברזיל. הפסטיבל התקיים שלוש פעמים בריו דה ז'ניירו במהלך השנים 1985, 1991 ושנת 2001. כאשר, בשנת 2004 הפסטיבל התקיים בליסבון שבפורטוגל ובשנת 2010 במדריד.
היסטוריה.
בקשר לשנת 2014 ישנה אפשרות נוספת בקשר למיקום הפסטיבל (קולומביה).
רוק בריו.
הפסטיבל הראשון של רוק בריו, התקיים משך 10 ימים, בין ה-11 ל-20 בינואר 1985, בשטח מיוחד שגודלו 250,000 מטרים רבועים בשכונת ז'אקארפאגואה (Jacarepaguá) שבריו דה ז'ניירו ובו צפו כ-1.4 מיליון אנשים. הפסטיבל כלל הופעות רבות של אמנים בינלאומיים, ביניהם: קווין, איירון מיידן, AC/DC, אוזי אוסבורן, רוד סטיוארט והסקורפיונס.