שבעת פלאי תבל של העולם העתיק (או שבעת פלאי תבל) הם מבנים בעלי חשיבות מיוחדת אשר הוקמו בעת העתיקה באזור הים התיכון. מבנים אלו הוזכרו ברשימות בכתבים הלניסטיים שונים, אשר שימשו כמעין קטלוג של ההישגים האנושיים והיו פופולריות בקרב מטיילים ונוסעים בעולם העתיק. לרשימת פלאי תבל היו גרסאות רבות, הבולטות בהן מיוחסות לאנטיפטרוס מצידון, פילון מביזנטיון , הרודוטוס וקלימכוס מקירניה.
מבין שבעת הפלאים של העולם העתיק רק אחד, הפירמידה הגדולה של גיזה, נותר יחסית ללא פגע עד היום.
רשימת שבעת פלאי תבל היוותה השראה ל לאורך ההיסטוריה, רובן מונות שבעה פלאים.
רקע.
הכיבוש היווני של חלקים נרחבים מהעולם הידוע במאה ה-4 לפנה"ס אפשר את גישתם של נוסעים הלניסטים לציוויליזציות של מצרים, פרס ובבל. יוונים רבים התרשמו רושם עז ממפעלי הבנייה המרהיבים בארצות אלו, ובכתבים שונים מהתקופה החלו להופיע רשימות המתארות אותם. בתחילה הוזכרה המילה היוונית ת'אה (θέα), שפירושה "מראה" או "מקום לראות". רשימות מאוחרות יותר השתמשו במילה ת'אומה (θαύμα) שפירושה "פלא", והביטוי נשמר עד היום. למעשה, רשימת פלאי תבל הייתה המקבילה העתיקה למדריך למטיילים.
לרשימת הפלאים היו גרסאות רבות, הידועה והקדומה ביותר שנשתמרה היא של המשורר היווני אנטיפטרוס מצידון (סביבות 140 לפנה"ס), המונה שבעה אתרים, אך בעיקר מהלל את מקדש ארטמיס באפסוס:
מקור נוסף מסביבות המאה ה-2 לפנה"ס, המזוהה כפילו מביזנטיון, חתום על חיבור קצר שכותרתו "שבע המראות של העולם". כתבי פילו לא נשתמרו בשלמותם, והם מונים שישה אתרים התואמים לרשימתו של אנטיפטר.
מרשימות אחרות של ההיסטוריון הרודוטוס (485 לערך עד 420 לפנה"ס) ושל קאלימאכוס (סביב 300 לפנה"ס), אשר אוחסנו במוזיאון אלכסנדריה, נשתמרו מעט מאוד הפניות.
הקולוסוס מרודוס היה הפלא האחרון שבנייתו הושלמה, בשנת 280 לפנה"ס, והראשון שנחרב, ברעידת אדמה ב-226 לפנה"ס. בסך הכל, כל שבעת הפלאים היו קיימים יחדיו בעת ובעונה אחת לתקופה של פחות מ-60 שנה. בגרסתו הקדומה של אנטיפטר חומות בבל תפסו את מקומו של המגדלור, ובכתבים אחרים שקדמו לבניית הקולוסוס השלים שער עשתר את רשימת שבעת הפלאים.
היקף.
נהוג לייחס את הגבלת הרשימות לשבעה אתרים למשמעות המיוחדת של המספר שבע, אשר סימל שלמות ושפע בתרבות היוונית העתיקה. מבחינה גאוגרפית הרשימה מכסה מונומנטים שהיו קיימים באזור הים התיכון והמזרח התיכון בלבד, אשר הרכיבו את העולם שהיה ידוע באותה תקופה ליוונים. אתרים אחרים שהיו קיימים מחוץ לאזורים אלה לא נשקלו כחלק מתיאורים עכשוויים של פלאי תבל העתיקים.
המקורות המוקדמים שהגיעו מכותבים הלניסטים, השפיעו רבות על הרכב הרשימה. חמישה מתוך שבעת האתרים ברשימה הם למעשה הישגים יוונים בתחום הארכיטקטורה והאומנות, כשהיוצאים מן הכלל הם הפירמידה הגדולה של גיזה והגנים התלויים בבבל.
השפעה.
שבעת הפלאים ברשימתו של אנטיפטר זכו לשבחים רבים בשל תכונותיהם הבולטות. הם היו המבנים הגבוהים או הגדולים מסוגם, והתאפיינו ברמת ביצוע ארכיטקטונית ואמנותית גבוהה ביותר. שיטות העבודה שיושמו בבניית שבעת הפלאים זכו לחיקויים רבים, בעולם היווני ומעבר לו.
ההשפעה היוונית על התרבות הרומאית, ותחיית הסגנון היווני-רומאי בתקופת הרנסאנס הציתה את דמיונם של אמנים ונוסעים אירופאים. ציורים ופסלים רבים שמתייחסים לשבעת הפלאים נוצרו, בזמן שהרפתקנים נהרו אל האתרים עצמם כדי לחוות אותם באופן אישי. אגדות ושמועות רבות היו נפוצות והאדירו עוד יותר את ההילה סביב שבעת פלאי תבל.
שבעת הפלאים גם השפיעו על דורות של היסטוריונים בתקופות שונות, אשר ניסו להרכיב רשימות פלאים בהיקפים שונים ונושאים רבים.
שרידים.
מכל שבעת פלאי תבל, היחיד שנותר עומד על תילו כיום היא הפירמידה הגדולה של גיזה. קיומם של הגנים התלויים עדיין מוטל בספק וקיימות תאוריות רבות בנושא. מקורות ארכאולוגיים מאשרים את קיומם בעבר של חמשת הפלאים הנותרים. מקדש ארטמיס באפסוס ופסל זאוס באולימפיה נהרסו בשריפות, והמגדלור באלכסנדריה, הקולוסוס מרודוס והמאוזוליאום בהליקרנסוס נחרבו ברעידות אדמה.
שרידים של המאוזוליאום נמצאים במקום בו עמד, וחלק מהפסלים שקישטו את הקבר נמצאים במוזיאון הבריטי בלונדון. עמוד אחד מבין מאה עשרים ושבעה העמודים שעליהם עמד מקדש ארטמיס קיים עדיין באתר, ומפסל זאוס, הקולוסוס והמגדלור נותר זכר במטבעות שנטבעו באותה תקופה.
מגדלי צמרת
חמד אבן עיסא אל ח'ליפה
ח'ליפה אבן סלמאן אל ח'ליפה
גולת משחק
ולקחת לך אישה
"ולקחת לך אישה" הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויים של השחקנית רונית אלקבץ ואחיה שלומי אלקבץ, שיצא לאקרנים בשנת 2004.
הסרט, קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, הוא סרט הביכורים של שניהם כבמאים, והוא מהווה מעין אוטוביוגרפיה משותפת. הוא הוקרן במדינות רבות, וזכה בהערכה עולמית רבה.
רונית אלקבץ הייתה מועמדת לפרס אופיר על משחקה בסרט.
בשנת 2008 יצא החלק השני בטרילוגיה שהתחיל "ולקחת לך אישה", סרטם המשותף השני של רונית ושלומי אלקבץ, "שבעה", ובשנת 2014 יצא החלק השלישי - "גט".
עלילה.
עלילת הסרט מתרחשת בעיר חיפה של שנת 1979, ומגוללת את סיפורה של ויויאן, אישה הכלואה בנישואין חסרי אהבה, שנקרעת בין המחויבות שלה לתא המשפחתי ובין מאהב מהעבר שחוזר במפתיע. אירוע זה מצליח לערער את שיגרת חייהם האפורה של בני הבית, ולחשוף את האמת העגומה של חייהם.
תומאסו אנטוניו ויטאלי
המשרד ההונגרי לחלל
המשרד ההונגרי לחלל (בהונגרית: Magyar Űrkutatási Iroda ובר"ת: MŰI) הוקם על ידי ממשלת הונגריה בינואר 1992 . המשרד הראשי ממוקם בעיר בודפשט. מטרת הארגון היא תיאום הפעולות השונות של הונגריה בתחום החלל, ושיתוף פעולה עם מדינות אחרות. נכון להיום (2012) בראש המשרד עומד אלוד בוט' שמכהן בתפקיד זה משנת 1997.
היסטוריה.
מאז 1965 ועדת חקר החלל בהונגריה נקראה ועדת ההיגוי לחקר החלל שעבדה ישירות תחת פיקוח הממשלה ההונגרית. בשנים 1978-1991 תפקיד זה הועבר לידי האקדמיה ההונגרית למדעים ובשנת 1992 הוקם המשרד ההונגרי לחלל שאליו עבר תפקיד חקר החלל בהונגריה. בין 1992-2005 ראה המשרד את תפקידו כשרות עצמאי, תחת פיקוח של הממשלה ההונגרית אך החל מהתאריך 1 בינואר 2006 האוטונומיה של המשרד חדלה ופעילותו הפכה להיות תחת פיקוח משרד התקשורת והאינפורמציה, למרות הפיקוח שומר המשרד על אוטונומיה בתחום שיתופי הפעולה החלליים של הונגריה עם מדינות אחרות.
משימות/תפקידים.
על פי המשרד הלאומי למחקר קניין תעשייתי בהונגריה משנת 2008 משימות המשרד ההונגרי לחלל הן:
פיקוח ממשלתי.
בעשורים האחרונים התבצעו שורה של שינויי חקיקה בהונגריה, ולכן הממשלה ההונגרית החליטה לפקח על חקר החלל, וזה כולל פיקוח על המשרד ההונגרי לחלל באמצעות הצבת שר ייעודי. לעיתים מסוימות אף קרה שמספר שרים פיקחו על המשרד במהלך מחזור בחירות אחד.
רשימת השרים המפקחים ותקופת פיקוחם להלן:
מיקום המשרד.
החל משנת הקמת המשרד (1992) נדד המשרד ממקום אחד למשנהו, אך החל משנת 2009 המשרד מצא לו מקום קבע בעיר בודפשט בהונגריה. הכתובת של המשרד לשליחת דואר היא: NKTH MŰI, 1117 Budapest, Neumann János u. 1/c.
יחסים בינלאומיים.
חוץ מהחובות החוקיות של המשרד להסכמים בינלאומיים עם ארגונים אירופאים (כגון סוכנות החלל האירופית, הנציבות האירופית, ועדת החלל החיצון של האו"ם, וכו'), קבע המשרד ההונגרי לחלל גם שיתופי פעולה יחד עם מדינות בודדות,
ולהלן שמותם:
ג'ובאני בוטסיני
פלקישר באובכטר
ה"פֶלקישֶר בֶּאוֹבַּכטר" (בגרמנית: "Völkischer Beobachter"; משמעות השם: "הצופה העממי") היה ביטאונה של המפלגה הנאצית בגרמניה החל משנת 1920.
העיתון החל את דרכו כביטאון התנועה הפאן-גרמנית בשנת 1887 במינכן ונקרא "Münchner Beobachter" ("הצופה של מינכן").
עד אוגוסט 1919, עת הוחלף שמו ל"פלקישר באובכטר", החליף הביטאון את בעליו מספר פעמים. בשנת 1920 רכשה התנועה הנאצית את הזכויות על השם וההפצה. המוציא-לאור הראשון של הביטאון היה נאצי אנטישמי בשם דיטריך אֶקָרט, שהשתתף מאוחר יותר בפוטש במרתף הבירה ב-1923. לאחר האירוע ובעקבות המשפטים שנערכו לראשי הקושרים הופסקה זמנית הוצאת העיתון עד פברואר 1925.
המוציא לאור והעורך הראשי משנת 1923, עקב מותו של אקרט, היה אלפרד רוזנברג, ממייסדי התנועה הנאצית ומנהיגה בפועל בתקופה שבה היה אדולף היטלר כלוא לאחר ניסיון הפוטש. עורך בכיר נוסף והמו"ל האחרון (בשנים 1945-1938) היה וילהלם וייס.
תפוצת הביטאון עלתה מ-8,000 גיליונות ב-1920 ל-25,000 בשנת 1923. מפברואר שנה זו החל להופיע בכל יום. החל משנת 1926 החל העיתון להדפיס גם תמונות בנוסף לטקסט. עד שנת 1927 הופיע רק בדרום גרמניה, החל משנה זו החל להופיע בכל רחבי גרמניה.
מאוחר יותר נוצרו 3 מהדורות אזוריות - לדרום גרמניה, לצפונה ולאוסטריה. ב-1933, לפני עלות הנאצים לשלטון, הגיעה התפוצה ל-120,000.
בשנת 1944 הגיע העיתון לשיא תפוצתו - כ-1.7 מיליון עותקים.
ה"פלקישר באובכטר" חדל להופיע בסוף אפריל 1945.
תוכן וסגנון.
כשופרה של המפלגה הנאצית שימש העיתון מלכתחילה לפרסום אירועים, הפגנות ומדיניות. מאוחר יותר שימש כאחד מכלי התעמולה החשובים להפצת האידאולוגיה הנאצית. סגנון הכתיבה היה ברור ופשוט ובעל אופי רשמי, כאשר קהל היעד היה עממי בעיקר.
העיתון השתלח בחריפות בדמוקרטיה בכלל וברפובליקת ויימאר בעיקר ונקט בטון אנטישמי קיצוני (נגד "היהדות העולמית") יותר מכל עיתון אחר.