מקוואות לצורך טבילה רווחו באירופה בימי הביניים. מחקר פליוגרפי וארכאולוגי מצא שרידי מקוואות באירופה מימי הביניים המעידים על רציפות בשמירת נוהגי הטהרה של עם ישראל במשך השנים. בשונה ממרבית המקוואות בימינו, אשר מקור מימיהם במי גשמים, מקוואות הטהרה באירופה בימי הביניים קיבלו את מימיהם ממי מעיין או מי תהום. לפיכך כדי לטבול במקווה היה צורך לרדת מתחת לאדמה עד אשר מגיעים למים. עובדה זו גרמה לכך שגם בעת פוגרומים נשתמרו חלק ממבני המקווה והם נשמרו עד ימינו. מבני המקווה העתיקים ביותר באירופה הם מהמאות העשירית והאחת-עשרה בוורמייזא ובשפיירא שבגרמניה. צורתו של המקווה הייתה מרובעת, ובכך נבדל משאר הבארות שצורתן הייתה עגולה. שמו של המקווה בגרמנית של ימי הביניים -"Juden in katlen Bron" ו"" במקורות לטיניים (תרגום כמעט מדויק ל"מקווה מים") - מעידים גם הם על ההבדלה שנעשתה בין בתי המרחץ ששימשו לשמירת היגיינה לבין המקוואות שנועדו לטהרה.
טבילת נשים במקווה.
למרבית הקהילות היהודיות בימי הביניים כלל לא היה מקווה, ונשים טבלו לאחר נידתן בנהרות המקומיים.
מהספרות ההלכתית מאשכנז, צרפת, פרובאנס ואיטליה של ימי הביניים עולים מנהגי נשים שלא תמיד תאמו את ההלכה היהודית. בספרות ההלכתית הספרדית, לעומת זאת, נכתבו פסקי ההלכה כמעט ללא אזכור מנהג הנשים.
התעלמות הנשים מההלכה המחייבת טבילה במקווה באה לידי ביטוי בכמה מרכזים יהודים בעולם, כדוגמת "מרד הטבילה" במצרים בסוף המאה השתים עשרה. עדות לסירוב הנשים לקבל עליהן את ההקפדות ההלכתיות הנוגעות לטבילה במקווה ניתן למצוא גם באירופה, כדוגמת נשות רומניה שטבלו במים שאובים על אף שהדבר אסור.
הטבילה במקווה הייתה חוויה שכללה מאמץ וסבל רב, בעיקר מפני שהטבילה הייתה במים קרים מאוד. הסיבה בגינה לא חוממו המים במרבית המקוואות הייתה נעוצה הן בקשיים טכניים והן בהתנגדות הרבנית. חלק מהרבנים בימי הביניים סירבו לחמם את המים משום
"גזירת מרחצאות" – חשש שמא חימום המקוואות ייצור דמיון בין בתי המרחץ לבין המקוואות, דמיון אשר עלול להביא לידי טבילת נשים בבתי המרחץ, שלא כדין. סיבה נוספת להתנגדות הרבנית לחימום מי המקווה הייתה הרצון לשומרו טבעי כמקור מים חיים. הקושי שהיה כרוך בטבילה הצוננת גרם לנשים רבות באירופה לדחות את טבילתן לימים חמים יותר, ובכך נמנעו מקיום יחסי אישות.
מקוואות עתיקות באירופה.
המקוואות באזור בקלן.
בשנת 1956 במהלך חפירות ארכאולוגיות שליוו את שיקום קלן לאחר מלחמת העולם השנייה, נמצא מבנה של מקווה שתוארך למאה האחת-עשרה על פי פריטים ארכיטקטוניים. בניית המקווה בקלן, בה התיישבו יהודים החל מהמאה העשירית, מתוארכת לשנת תתק"ל 1170.
מבנה המקווה בקלן היה מרובע, ועומקו כ-16 מטר. ההנחה היא כי מעל הקרקע היו עוד כארבעה מטרים אשר בסופם הייתה ארובה ששימשה לתאורה. על מנת להקל על הראייה בתוך המקווה נעשה שימוש באבנים בצבעים שונים. בתוך קירות המקווה נמצאים שקעים בגדלים שונים שנועדו לשם שמירת בגדים ומגבות, וכן להעמדת נרות.
בסביבת קלן ידוע על מקווה נוסף ב ששרידיו נמצאו בשנת תרע"ד 1914. עומקו היה כחמישה מטרים מתחת לפני האדמה כיוון שהיה סמוך לנהר. מקווה זה היה במרתף בית כנסת שחרב בעקבות גאות הנהר בשנת תקמ"ד 1784. המקווה בוטל לכשנבנה בשנת תקמ"ו [1786] בית כנסת חדש במקום.
המקווה בוורמס.
מעל דלת בית הכנסת בוורמס ניצבת אבן הקדשה לבניין המקווה ועליה חרותה שנת בניית המקווה - תתקמ"ו [1186]. המקווה ניצב באזור הציבורי שבשכונה היהודית בוורמס. במאה התשע-עשרה הפסיקו את השימוש במקווה והוא נעשה בור ביוב, עד שבשנת 1895 שוחזר. חדר הטבילה במקווה הוא מרובע בגודל 2.87 מטר ובעומק של שבעה מטרים. גם מקווה זה, כמו מקוואות אחרים באירופה בימי הביניים, היה מקווה מעין או באר מים תהום. הסגנון ה"רומני" בו עוצב המקווה הפך לביטוי אדריכלי "יהודי" בתמונות ותיאורים במאה החמש-עשרה.
המקווה בבסלו (ספרד).
בניין המקווה בבסלו מתוארך לאמצע המאה השתים עשרה. בשנת 1964 נתגלה המקווה בבסלו, ואושר כמקווה טהרה יהודי על ידי הרשות הרבנית בפרפיניאן ובפריס. בשל תהליך מתמשך של הריסת העיר לא נותר כל שריד מבית הכנסת שבמקום, אך כיוון שהמקווה היה באדמה שרידיו נשתמרו. מקווה זה הוא אחד מתוך שתיים בספרד ששרידיהם נמצאו עד כה, המקווה השני נמצא בעיר אובדה בחבל אנדלוסיה, והוא נשתמר בשלמותו כולל בית הכנסת מעליו, שנמצא כולו מתחת לאדמה, ולכן מיוחס לזמן תקופת האנוסים בספרד, והוא נתגלה במקרה על ידי בעל הבית שהחל לחפור מתחת לבית לצורך הרחבתו, והחליט על חשבונו לשמר את כל העבר היהודי שנמצא מתחת לביתו, המקום נקרא Sinagoga del agua על שם מעיין המים שמתחתיו שממלא גם את המקווה, ויש להם גם אתר אינטרנט של המקום, ממצאים אלו מעידים על הקהילה היהודית העתיקה שחיה באזור. עד ימינו הכיכר הנמצאת בסמוך למקווה מכונה "הכיכר של היהודים". בנוסף לבית הכנסת "הרמב"ם" בקורדובה ולשני בתי הכנסת בטולדו, מהווה בניין המקווה בבסלו והמקווה בעיר אובדה שרידים יחידים המעידים על היהדות העשירה בספרד. המקווה היה חדר מלבני שגודלו 5.50X4.50 והוא עוצב בסגנון רומני. המקווה בנוי מאבן המכוסה קמרון.
טום גולה
תומאס ג'וזף "טום" גולה (באנגלית: Thomas Joseph "Tom" Gola; 13 בינואר 1933 - 26 בינואר 2014) היה כדורסלן ופוליטיקאי אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1955–1966. גולה התאפיין כשחקן רבגוני ושלם המסוגל לשחק במספר עמדות, הודות לקומתו הגבוהה (1.98 מטרים), שליטתו הטובה בכדור ויכולות המסירה שלו. על אף ששיחק לרוב בעמדות הקלע והסמול פורוורד הצטיין בהורדת כדורים חוזרים, ולאורך הקריירה אסף כ-8 ריבאונדים בממוצע למשחק. בשנת 1976 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
מכללות.
גולה נולד בעיר פילדלפיה שבפנסילבניה, והחל ללמוד ב"תיכון לה סאל" המקומי בשנה בה סיים את לימודיו פול אריזין. בשנת 1951 פתח את קריירת המכללות שלו באוניברסיטת לה סאל, ובשנת 1954 הוביל אותה לזכייתה הראשונה באליפות ליגת המכללות. בסיום אותה עונה זכה בפרס השחקן המצטיין של הטורניר, וכן בתואר שחקן העונה בליגת המכללות. בעונה הבאה, שהייתה האחרונה שלו במכללה, הוביל את לה סאל לגמר אליפות המכללות, בו הפסידה לאוניברסיטת סן פרנסיסקו של ביל ראסל וקיי סי ג'ונס. לאורך תקופתו בלה סאל העמיד ממוצעים של 20.9 נקודות ו-19.0 ריבאונדים למשחק. גולה מחזיק בשיא הריבאונדים של טורניר ה-NCAA, עם 2,201 הריבאונדים בסך הכול.
קריירה מקצועית.
גולה נבחר על ידי פילדלפיה ווריורס כבחירה טריטוריאלית בדראפט ה-NBA לשנת 1955. בעונתו הראשונה בווריורס חבר לפול אריזין וניל ג'ונסטון, אשר הובילו את הקבוצה לאליפות ה-NBA. גולה קלע 10.8 נקודות למשחק באותה עונה, וזכה למקום ברוטציה הודות לתרומתו בהגנה, בריבאונד ובהובלת הכדור. ב-5 העונות הבאות המשיך לשמש כשחקן חמישייה, השתתף 3 פעמים במשחק האולסטאר ורשם לאורך התקופה ממוצעים של 14.2 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-4.8 אסיסטים למשחק. בשנת 1959 הצטרף לקבוצה הסנטר וילט צ'מברלין, אך למרות יכולתו המצוינת הודחה פילדלפיה מהפלייאוף פעם אחר פעם, לרוב מול בוסטון סלטיקס.
במהלך עונת נשלח גולה בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לפורוורדים וילי נאולס וקני סירס. בשתי עונותיו הראשונות בניו יורק נבחר פעמיים נוספות למשחק האולסטאר, אך בהמשך נחלשה תרומתו והוא פרש ממשחק בסיום עונת , בגיל 33. באף אחת מ-4 העונות של גולה בניקס לא העפילה הקבוצה לפלייאוף.
לאחר קריירת המשחק.
בשנת 1968 חזר גולה לאוניברסיטת לה סאל, כשמונה למאמן קבוצת הכדורסל. בשתי עונותיו בתפקיד הוביל את הקבוצה למאזן כולל של 37 ניצחונות ו-13 הפסדים. אולם הכדורסל של האוניברסיטה, שנחנך בשנת 1998, נקרא על שמו - "טום גולה ארנה".
בשנת 1968 נכנס גולה גם לחיים הפוליטיים, כשנבחר לבית המחוקקים של מדינת פנסילבניה, כנציג המפלגה הרפובליקנית. לאחר כשנה עזב את התפקיד והתמנה למנהל הכספים הראשי של העיר פילדלפיה. בשנת 1973, בסיום הקדנציה הראשונה שלו, סיים את תפקידו. ב-26 בינואר 2014 נפטר גולה, בגיל 81.
IRAS 17423-1755
IRAS 17423-1755 (ידועה גם בשם Henize 3-1475) היא ערפילית פלנטרית הממוקמת בקבוצת הכוכבים קשת במרחק של 18,000 שנות אור מכדור הארץ.
עוצמת ההארה של הערפילית גדולה יותר מפי 12,000 מזו של השמש.
קישורים חיצוניים.
HD 40409
HD 40409 הוא כוכב הממוקם בקבוצת הכוכבים דג זהב. הכוכב בעל בהירות נראית של 4.66 ובהירות מוחלטת של 2.47.
הכוכב נמצא במרחק של 86 שנות אור מכדור הארץ (26 פארסק) והוא בעל סיווג ספקטרלי של K2III.
מסתו של הכוכב היא 1.3 מסות שמש ורדיוסו גדול פי שבעה מרדיוס השמש.
מירופול
קמיונקה סטרומולבה
BB בדג זהב
BB בדג זהב (BB Doradus) הוא כוכב משתנה כפול שנמצא בקבוצת הכוכבים דג זהב ומורכב מננס אדום וננס לבן.
בהירותו הנראית של הכוכב משתנה בחדות בין דרגות 14.3 ל 19.3 והוא מוגדר כמשתנה דמוי נובה.
קמיונקה סטרומילובה
רוז'ה קזאלה
רוז'ה קזאלה (בצרפתית: Roger Cazala, 1906, בומון-סור-סארת , צרפת - 1944, פלוסנבירג, גרמניה) היה ביולוג, חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הנאצים.
קורות חיים.
קזאלה למד רפואה בסורבון והוכשר במכון פסטר. משנת 1933 היה רוקח ועובד מעבדה בשאטורו, מעבדה שהקים אביו. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה החל קזאלה לרחוש איבה לנאציזם ועם כיבוש צרפת במאי 1940 הצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית. בשנת 1942 מת אביו וקזאלה קיבל לידיו את המעבדה וניהלה.
פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה.