רמת הכוח הטלקינטי של ג'ין מגיעה לרמות בהן היא מסוגלת לגרום לריחופם של אובייקטים בגובה מסלולו של כדור הארץ וכן להפעיל מניפולציה על מספר רב של אובייקטים בהיותם באוויר ובדפוסים מורכבים. השימוש בטלקינזיס מאפשר לה לרחף ולשמש כאמצעי תעופה. היא משתמשת בכוח זה כדי ליצור לעצמה מגנים. בהמשך היא מפתחת "רגישות טלקינטית" לאובייקטים בסביבתה הקרובה, מה שמאפשר לה להרגיש את המרקם שלהם, את דפוסיהם המולקולריים ולבחון אותם ברמה תת-אטומית.
כוח הפניקס.
בזמן שג'ין משנה את צורתה לפניקס, כוחותיה מתעלים לאין שיעור. הם מאפשרים לה לפורר ולארגן מחדש חומרים מוצקים ברמה תת-אטומית, לעוף ללא כל עזרה בחלל, לשרוד בכל אטמוספירה שהיא, ולהפעיל מניפולציה על אנרגיות אלקטרומגנטיות וקוסמיות למגוון צרכים. ביכולתה ליצור חורי תולעת המסוגלים להעביר אותה לכל מקום ביקום בו במקום. במצב זה, היא יכולה להביס בקלות את אחד ממבשריו של גלקטוס.
בתור האווטאר של הפניקס, ג'ין מסוגלת ליצור להבות קוסמיות אפילו באזורים בלתי אפשריים כמו ריק החלל ומתחת לפני המים. התגלמות הלהבות היא בצורת עוף דורס או חלקיו, כלומר טופרים או כנפיים. לג'ין שליטה מושלמת בלהבות אלה, והן מכלות את כל מה שכוח הרצון שלה מאפשר. יתר על כן, להבות אלה לא דורשות חמצן כדי לבעור, והן בוערות בכזו עוצמה, עד שהחומר בו הן נוגעות מתכלה ללא שרידים כמו אפר. אין זה ברור אם להבות אלו הן שלוחה של כוחות הטלפתיה או הטלקינזיס שלה, או שהן מאפיינים בלעדיים לכוח הפניקס. הלהבות הקוסמיות הן צורת ביטוי מוחשית למטרתה של הפניקס "לשרוף את כל מה שלא עובד", וכן "לשרוף דרך שקרים והטעיה".
בתור הפניקס, ג'ין יכולה לחזור מן המתים. בכמה מהסיפורים, חזרתה מתבצעת מיד לאחר מותה, בעוד שבכמה מהסיפורים, תחייתה המחודשת צריכה להתרחש בזמן המתאים, לעיתים כעבור מאה שנים. כוח הפניקס מאפשר לג'ין להחיות מחדש כל סוג חיים שקיים, וגם לספוג, לתעל ולשמר אותו. כתוצאה מכך, היא יכולה לקחת חיים מאחד ולתת אותם לאחר, לרפא את עצמה בעזרת אותו כוח חיים, או אפילו להקים לתחייה את המתים, היות שכוח הפניקס הוא תמצית החיים והמוות.
מערכת היחסים בין ג'ין גריי לכוח הפניקס מתוארת בדרכים שונות לאורך ההיסטוריה של הדמות. בעלילה המקורית, אשר לפיה כוח הפניקס הוא התגלמות הפוטנציאל המלא שלה, כוחות אלו נחשבים לשלה, כחלק מרצונם של היוצרים כריס קלרמונט וג'ון ביירן ליצור את "גיבורת-העל הקוסמית הראשונה". אולם, מאז השכתוב שנעשה לדמות הפניקס כישות נפרדת, התיאורים של כוחה משתנים - מהיותה מארחת אחת מני רבים של הפניקס, ורק "משאילה" את הכוחות בתקופת הזמן שלה, למארחת ראשונה מסוגה, ולאחת המאוחדת עם הפניקס. בהמשך היא מתוארת כאחת המעטים אשר נושאת בתואר "פניקס הלבנה של הכתר" מכל תקופות הזמן.
Sealab
SEALAB (תרגום חופשי מאנגלית: מעבדה ימית) היא סדרת ניסויים של הצי האמריקני שבמסגרתם נסיינים שהו וגרו מתחת לפני המים לזמן ממושך, במעונות תת-ימיים, מעין קפסולות, בבידוד מוחלט מהסביבה החיצונית ומאנשים אחרים.
מטרת המחקר הייתה להבין את יכולת הגוף האנושי להתמודד עם תנאי לחץ לא טבעיים, בידוד וריחוק מן החברה, וכמו כן בדיקת אופן פעולת מערכות האדם הכלליות מתחת לפני המים בזמן ממושך.
הידע שהושג ממחקרים אלו עזר לבניית ציוד צלילה ושחייה טובים יותר, ציוד חילוץ תת-מימי מתקדם, וכמו כן להבנת המערכות הפסיכולוגיות והגופניות שבגוף האדם.
SEALAB I.
SEALAB I, המתקן הראשון בסדרת שלושת המתקנים, הוכנס אל מתחת לפני המים ליד חוף ברמודה, ב-1964. המתקן הושם בעומק של 58 מטרים מתחת לפני הים. המתקן נבנה מחומרים עמידים והורד מתחת לפני המים על ידי מנוף. במסגרת הניסוי, במתקן שהו ארבעה צוללנים, שהיו אמורים לשהות בו כשלושה שבועות רצופים. כעבור 11 ימים הניסוי הופסק, בעקבות סערה טרופית.
על המתקן פיקד רב החובל ג'ורג פ., שפיתח מאוחר יותר מחקרים חשובים בנושא צלילה וציוד צלילה.
SEALAB I היה מתקן בסיסי ביותר, ולא היו בו מכשירים אלמנטריים כגון מקררים או תאורה. בנוסף, SEALAB I היה הניסוי הראשון, ולכן לא בוצעו בו ניסויים רבים שנדרשו לפרויקט. בין השאר בשל כך בוצעו עוד מספר ניסויים.
SEALAB II.
SEALAB II, המתקן השני, שהושם במים ב-1965, לא דמה כלל למתקן הקודם, וכלל שכלולים והבדלים רבים. בין השאר, הוא כלל מקלחת חמה ומקלחת קרה, וכן מקרר. המתקן הוכנס למים מחוף קליפורניה, אל עומק של 62 מטרים מתחת לפני הים.
ב-28 באוגוסט 1965 נכנס למתקן הצוות הראשון של צוללנים, מתוך שלושה.
כל צוות בילה חמישה עשר יום במתקן התת-ימי, אך האסטרונאוט סקוט קרפטנר, שגם השתתף בפרויקט, נשאר במתקן שלושים ימים.
בנוסף לבחינה גופנית של הצוותים (מתוארת בספר שנכתב על ידי רודולף והאמרליך), הנסיינים בדקו כלים חדשים, שיטות חילוץ, וכן נבדק מצב הרוח והתחושות הנפשיות אצל הנסיינים, ששהו ימים רבים מתחת לפני הים, מבלי לפגוש באדם אחר.
לצוות במתקן סייע דולפין בשם סאפי שאומן בתוכנית היונקים הימיים של הצי האמריקני, אשר העביר לשוהים מים ומזון מפני השטח. נעשה שימוש דווקא בדולפין שיעביר אספקה בגלל שתי סיבות עיקריות: אחת, כדי לבודד עד כמה שניתן את הנסיינים השוהים במתקן מהעולם החיצון, והשנייה, משום שמדובר בעומק רב שקשה להגיע אליו בלי ציוד מתאים, מה גם שזו הייתה הזדמנות לבחון את הדולפינים בתוכנית היונקים הימיים של הצי האמריקני, שאחת ממטרותיה היא העברת ציוד ואספקה.
SEALAB III.
בסיסה של קפסולת SEALAB III הוא שילדת מבנה SEALAB II, עם שיפוצים ושיפורים רבים, אך היא מוקמה בעומק פי ארבעה מאשר SEALAB II (כ-240 מטרים). לפי התכנון, חמישה צוותים של תשעה צוללנים היו אמורים לשהות כל אחד כ-12 ימים במתקן, לבחון שיטות חילוץ וכן מחקרים בנושא אוקיינוגרפיה ודיג.
ההכנות עבור חלק זה בפרויקט היו רבות, בעיקר בשל העומק הרב שבו הקפסולה אמורה להתמקם. בנוסף להכנות בדמות מחקרים רבים בנושאים פיזיולוגיה, כימיה, וביולוגיה, הנסיינים שנבחרו למשימה היו צוללנים מומחים מיחידה מוושינגטון, וכן הוכנו צוותי הצלה מיוחדים שידעו לפעול בעומקים ובתנאים קיצונים שכאלו.
ב-15 בפברואר 1969, SEALAB III הוכנס אל מתחת לפני המים, לעומק 185 מטרים, בחוף קליפורניה. זמן קצר לאחר הכניסה למים, נפער בקפסולה חור ומים החלו להיכנס אליה, ושישה צוללנים נשלחו במהרה לתקן את הדליפה, אך הם נחלו כישלון. במהלך הניסיון השני לחילוץ השוהים ותיקון הדליפה, מת הצוללן בארי קאנון, משוהי הקפסולה. מאוחר יותר, התברר שבמסכת הנשימה שלו היה חסר ברליים - תערובת של סידן הידרוקסילי ובריום הידרוקסילי המשמשת לספיחת פחמן דו-חמצני ממערכת הנשימה. בארי קאנון מת מחנק כתוצאה מהצטברות פחמן דו-חמצני במערכת הנשימה הסגורה.
בזמן שחמשת הצוללנים האחרים ששהו במתקן הובלו לתהליך כבן שבוע להפחתת לחץ הדרגתית בתא לחץ, היו ניסיונות חוזרים ונשנים לפגיעה באספקת החמצן שלהם, על ידי מישהו בסיפון. לבסוף, שומר הוצב ליד תא הלחץ והצוות החלים. חשוד אפשרי זוהה על ידי פסיכיאטר המבצע, אולם הפושע מעולם לא הועמד לדין והסיבה לניסיון ההריגה לא ידועה.
לפי דבריו של ג'ון קרייבן, אחד מבכירי קציני חיל הים האמריקני ומנהל חטיבה שבמסגרתה התנהל פרויקט SEALAB, פרויקט SEALAB III הוא "כישלון מוחלט עם כל התקלות המוזרות והאפשריות".
בעקבות אירועים אלה, פרויקט SEALAB הלך ודעך. למרות שלמחקרים הייתה חשיבות רבה והתקלה בקפסולה תוקנה, לא היה המשך לניסוי. כעבור זמן, הועלו מספר הצעות להמשך הניסויים, אך הן מעולם לא מומשו.
יורם הרועה
יורם הרועה (נולד בי"ט בשבט תרצ"ג, 15 בפברואר 1933) הוא מבכירי התשבצאים בישראל.
קורות חייו.
יורם הרועה נולד בשנת 1933 בתל יוסף, לחוה וגרשון הרועה (הפנר). אביו היה איש גדוד העבודה, רועה הפרות והרפתן של תל יוסף. הרועה גדל בקריית חיים, וב-1950 עבר לירושלים, ומאז הוא מתגורר בה.
עבד ככלכלן במשרד האוצר, בעיקר בלשכת הממונה על הכנסות המדינה. בין השאר נמנה עם הצוות המקצועי שסייע בידי ועדת בן שחר. בשנת 1956 פרסם את תשבץ ההיגיון הראשון בשפה העברית ברבעון "שרות" של עובדי שרותי המיסים והמשיך לפרסם שם תשבצי היגיון במשך שמונה שנים.
ב-1980 החל לפרסם תשבצי היגיון בעיתון "הארץ" והוא מתמיד בכך. תשבצי ההיגיון שלו מתפרסמים גם בירחון "ניקוי ראש ענק", שבו הוא מפרסם גם תשבץ רגיל ובאתר זמרשת. הוא פרסם תשבצים גם ב"דבר השבוע" "כותרת ראשית", "פוליטיקה", "מכביתון" ובשבועון "הקיבוץ" ("תשבץ שכל").
הרועה מתנדב בחברה להגנת הטבע בירושלים.
טוני קרטיס
טוני קרטיס (באנגלית: Tony Curtis; 3 ביוני 1925 - 29 בספטמבר 2010) היה שחקן קולנוע יהודי אמריקאי.
ביוגרפיה.
ילדותו.
טוני קרטיס נולד ברובע הברונקס ניו יורק בשם ברנרד שוורץ. הוריו, עמנואל שוורץ יליד אופאי (פאיע בפי היהודים) והלן קליין ילידת מיכלובצה, היגרו מהונגריה לארצות הברית בשנות ה-20. ילדותו לא עברה עליו על מי מנוחות: אמו נהגה להכותו ואחיו הצעיר ג'וליוס נהרג בתאונת דרכים כשטוני היה בן 12. קרטיס עצמו עזב את בית הספר והתגייס למארינס במלחמת העולם השנייה.
קריירת משחק.