ב-12 במאי 1622, פורטוגל סוף סוף ויתרה על האי הורמוז. כ-2,000 הפורטוגלים עברו למאסקט, והורמוז חזר לפרס, אך תחת שלטון פרוטקטורט הבריטי. ניסיונות כיבוש פורטוגזיים שונים באו לאחר מכן בשנים 1623, 1624, 1625 ו-1627. לאחר ניסיון אחרון, הפעם ניסיון דיפלומטי בשנת 1631, פורטוגל החזירה את נוכחותה במפרץ הפרסי עם מפעל חדש בבסורה (בצרה) בשאט אל-ערב.
בשנים 1624/1625 כוננו הפורטוגלים חוזה עם פרס, שהעניק להם מפעל מבוצר בבנדר-קונג (היום במחוז המינהל בנדר לנגה). ניתן לראות עדיין את חורבות המתחם שהיה חזק בעבר. בשנת 1631 נבנה מבצר פורטוגלי נוסף בצד חצי האי מוסנדאם מול פרס. פרייר דה אנדרדה, הבכיר הפורטוגלי החשוב ביותר במפרץ פרס, נפטר בשנת 1633. הוא נקבר בכנסיית איגרג'ה דה סנטו אגוסטינהו במוסקאט.
הסחר הפורטוגלי באזור המשיך לפרוח. בשנת 1648, לעומת זאת, לאחר מצור של סולטנות מאסקט, הפורטוגזים נאלצו לנטוש ולהרוס את המבצרים שהיו להם באזור לטובת סולטנות מאסקט, מה שסימן את סיום הנוכחות הפורטוגזית במפרץ הפרסי ובמפרץ עומאן.
הקשר הפרסי-פורטוגלי ירד באופן טבעי, אך עדיין התמיד, במיוחד ברמת הדיפלומטיה והסחר. באמצעות משלחות דיפלומטיות כמו זו של 1696/1697, שני הצדדים דנו באינטרסים משותפים והסכימו לשתף פעולה. אז ספינות מלחמה פורטוגזיות התווכחו עם הצבא הפרסי נגד מוסקט, במיוחד בשנים 1715 ו-1718.
מאז 1900.
ב-15 באוקטובר 1956 הוסמך לואיש נורטון דה מאטוש, נציג פורטוגל בטורקיה, כשגריר הראשון באיראן. ב-10 בפברואר 1972 החל השגריר קרלוש הנריקה פריירה למונדה מקדו לעבוד בשגרירות פורטוגזית שזה עתה נפתחה בטהראן.
מאז סיום הסנקציות על תוכנית הגרעין האיראנית בשנת 2016, שני הצדדים חותרים לחזק, בעיקר, את היחסים הכלכליים. לדוגמה, שר החוץ הפורטוגלי ז'ורז'ה קוסטה אוליביירה ביקר באיראן עם משלחת כלכלית של יזמים פורטוגזים ביוני 2016. הוא אמר כי המדינות רצו תחילה להרחיב את הסחר הדו-צדדי ואז לפתח הזדמנויות השקעה הדדיות. הוא הזכיר את תחומי הייצור והתיירות, אך גם את החזרה ליבוא הפורטוגזי של נפט איראני.
הצד האיראני חותר גם למערכת יחסים חזקה יותר עם פורטוגל. בפברואר 2017 הצהיר נשיא איראן חסן רוחאני, לרגל ההסמכה של שגריר פורטוגל החדש בטהראן, כי אין מכשולים להתעצמות מקיפה של היחסים הדו-צדדיים, לא רק פוליטית וכלכלית, אלא גם תרבותית, מדעית, טכנולוגית ואקדמית.
יחסי סחר.
לשכת המסחר הפורטוגזית AICEP מחזיקה משרד בשגרירות פורטוגל בטהראן.
בשנת 2016 ייצאה פורטוגל סחורות בשווי 18.04 מיליון אירו לאירן (2015: 19.74 מיליון; 2014: 7.03 מיליון; 2013: 7.40 מיליון; 2012: 13.24 מיליון), מתוכם 41.3% נייר ועיסת נייר, 15.9% מכונות ומכשירים, 9.8% מוצרים כימיים-תרופתיים ו-9.2% כלי רכב וחלקי רכב.
באותה תקופה איראן ייצאה לפורטוגל סחורות בשווי 33.97 מיליון אירו (2015: 26.83 מיליון; 2014: 30.63 מיליון; 2013: 13.13 מיליון; 2012: 7.34 מיליון), מתוכם 97.3% מתכות, 1.9% מוצרים חקלאיים, 0.4% עפרות ומינרלים ו-0.3% מוצרים כימיים-תרופתיים.
4 Your Eyez Only
הוא אלבום האולפן הרביעי של הראפר האמריקאי ג'יי קול. האלבום יצא לאור ב-9 בדצמבר 2016, על ידי חברות התקליטים דרימוויל רקורדס, רוק ניישן ואינטרסקופ רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, וקיבל את תואר הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
יחסי אתיופיה–רוסיה
יחסי אתיופיה–רוסיה הם היחסים דיפלומטיים בין רוסיה לבין אתיופיה.
היסטוריה.
היחסים בין האימפריה הרוסית לאתיופיה.
הבכיר הרוסי הראשון שביקר בבירת אתיופיה ויצר קשרים רשמיים עם רשויות המדינה הלגיטימיות של הקיסר מנליק השני היה בשנת 1889 סגן ויקטור פדורוביץ' מושקוב, שביצע פקודה סודית של הקיסר אלכסנדר השלישי. בתחילת 1898 הגיעה לאדיס אבבה המשלחת הדיפלומטית הרוסית בראשות פ' מ' ולסוב, מה ש סימן את תחילת היחסים הרשמיים בין המדינות. המוצלח, לפחות בשלב הראשון (לפני 1907), התפתחות היחסים בין רוסיה לאתיופיה נבעה בעיקר מהעובדה שרוסיה לא השתתפה בחלוקה הקולוניאלית באפריקה, ולכן לא היוותה שום איום על אתיופיה. כיריבה של בריטניה ואיטליה בפוליטיקה האירופית, רוסיה הפכה באתיופיה באופן אובייקטיבי למשקל נגד פוליטי לתוכניות האימפריאליסטיות של מעצמות אלה. משימת המשלחת הרוסית הייתה "לזכות באמון הפגוע, ואם אפשר, להגן עליו מפני תככים של יריבינו הפוליטיים, ובמיוחד הבריטים, הרודפים אחרי יעדים כל כך שאפתניים וטורפים באפריקה." היעדר האינטרסים הפוליטיים והכלכליים המובהקים באתיופיה אפשר לרוסיה לתפוס את מקומו של יועץ מיטיב תחת הקיסר האתיופי. בנוסף, קצינים רוסים, בהשתתפותם במשלחות צבאיות של חיילים אתיופים, תרמו תרומה משמעותית לחיזוק שלמותה הטריטוריאלית של אתיופיה. עם זאת, חוסר העניין של ממשלת רוסיה בענייני אפריקה, שקבע את מקומה של אתיופיה בפריפריה של האינטרסים הפוליטיים של רוסיה, קבע את אופייה הבלתי פעיל והאטה יחסית של הנוכחות הרוסית במדינה זו. מבין כל המעצמות האירופיות, רק רוסיה לא סיכמה הסכם עם אתיופיה שיספק לה את הטיפול הלאומי המועדף ביותר במדינה. ההיסטוריון הסובייטי א.א. חנוב מסביר את היעדר קו ברור של משרד החוץ הרוסי ביחס לאתיופיה בגלל אי התחרות הכספית והכלכלית של רוסיה בהשוואה ליריבותיה העיקריות והצורך להתמקד באזורים בעלי אינטרסים חיוניים של רוסיה באותה תקופה - באירופה, המזרח הרחוק והמזרח התיכון: "היכולות והצרכים של הרוסים הדיפלומטיה לשיתוף פעולה עם אתיופיה לניהול מאבק משותף עם בריטניה פחתה משמעותית לאחר התבוסה של רוסיה במלחמת רוסיה-יפן בשנים 1904–1905. ולבסוף צומצם לאפס לאחר הצטרפות רוסיה ל בשנת 1907.
דיפלומטים רוסים נאלצו לעבוד באתיופיה באווירה של התנגדות הולכת וגוברת מהדיפלומטיה של מערב אירופה, שלא רצתה לחזק את מעמדה של רוסיה במדינה זו. התככים של נציגים דיפלומטיים מערב אירופיים, יחד עם האוריינטציה הפרו-גרמנית ההולכת וגוברת של החלק המשפיע על הממסד האתיופי, הביאו להיעלמותם ההדרגתית של קשרים רוסיים-אתיופים. בשנים ההן, האירוע המוצלח היחיד ביחסים בין המדינות היה התארגנותו ופעילויותיו לאחר מכן של בית חולים רוסי באתיופיה. עם זאת, בשנת 1906 הוא הפסיק את עבודתו, וצוותו הוחזר לרוסיה. עם זאת, באופן כללי, פעולותיה של רוסיה באתיופיה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ובעיקר התמיכה הדיפלומטית והחומרית חסרת העניין שלה, היו גורם חשוב לחיזוק מעמדה של מדינה זו.
יחסי ברית המועצות ואתיופיה.
בשנת 1917, עקב העובדה כי תחילה האימפריה הרוסית, ואחר כך הרפובליקה הרוסית שהחליפה אותה, חדלה להתקיים, הופסקו היחסים בין רוסיה לאתיופיה. ניסיונות רוסיה הסובייטית בשנים 1921–1922 וברית המועצות בשנת 1924 לשחזרם כשלו בגלל התנגדות הדיפלומטיה של בריטניה, צרפת ואיטליה, וכן בגלל תגובה פנימית.
למרות היעדר יחסים רשמיים, ברית המועצות ואתיופיה הצליחו לסיים כמה עסקות סחר מועילות הדדית בשנות ה-30 של המאה ה-20. הם איפשרו לאדיס אבבה להשתכנע כי הקשרים הכלכליים הסובייטים-אתיופים המתעוררים חיוביים לעמדת מדיניות החוץ של המדינה. בשנת 1934 פנתה ממשלת אתיופיה לברית המועצות בבקשה מתעקשת להרחיב את הסחר ולהחזיר את היחסים הדיפלומטיים, שהובנו במלואה במוסקבה. עם זאת, המלחמה עם איטליה שפרצה עד מהרה לא אפשרה לממש את כוונותיהם של שני הצדדים.
ב-21 באפריל 1943 חודשו היחסים בין המדינות ביוזמת אתיופיה. בשנת 1977 פרצה מלחמת אוגדן בין אתיופיה לסומליה, שבה תמכה ברית המועצות באתיופיה. בשנת 1978 נחתם חוזה בין ברית המועצות לאתיופיה לשיתוף הפעולה. בסיוע ברית המועצות הוקמו מפעלים תעשייתיים, מתקני אנרגיה באתיופיה, ובוצעה כמות משמעותית של חיפושים גאולוגיים. יותר מעשרים אלף אזרחי אתיופיה קיבלו השכלה במוסדות החינוך של ברית המועצות ורוסיה; כ-5,000 אתיופים עברו הכשרה מקצועית למושאי שיתוף פעולה.
היחסים עם הפדרציה הרוסית.
בראשית שנות ה-90, עקב התפרקות ברית המועצות ושינויים פוליטיים פנימיים באתיופיה, חלה ירידה קלה בהיקף שיתוף הפעולה בין המדינות. נכון לעכשיו שגרירות רוסיה, משרד רוזזרוב זצנטר ובית החולים הצלב האדום הרוסי פועלים באדיס אבבה. מאז שנת 2002 קיים משטר כניסה ללא ויזה בין המדינות לדרכונים דיפלומטיים ושירותים.
נציגויות דיפלומטיות.
אתיופיה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה, ואילו רוסיה מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
דוד גטניו
דוד גטניו הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר מכהן כמפקד עוצבת התבור.
ביוגרפיה.
גטניו התגייס לצה"ל לחיל התותחנים. כיהן כמפקד גדוד 334, מפקד בא"ח תותחנים. בהמשך הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד עוצבת התבור.
יערה זרד
יערה זרד (נולדה ב-14 באפריל 1988) היא עיתונאית, מגישת טלוויזיה ושדרנית רדיו ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה וגדלה בכפר סבא, לאוה שעלתה מעיראק ולשלום שעלה ממרוקו. הצעירה מארבעה אחים. למדה בתיכון רבין בעיר.
לאחר שירות צבאי במסגרת משטרתית, החלה זרד בלימודי תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת אריאל, ולאחריו הצטרפה לעולם התקשורת. לאחר סיום הלימודים עבדה כחמש שנים בתחום הדיגיטל. ב-2016 החלה לעבוד ברדיו גלי ישראל במספר תפקידים, ובין השאר ניהלה את תחום הדיגיטל. ב-2019 התחילה בהגשת תוכניות בתחנה. ב-2020 התחילה לעבוד בעכשיו 14.
הגישה את התוכנית "פעמיים הפוך" לצד עו"ד מיכאל דבורין בגלי ישראל. ביולי 2020 החלה להגיש תוכנית עם יאיר נתניהו בתחנה.