ב-29 במאי 1941 עבר רשיד עאלי יחד עם המופתי אמין אל-חוסייני את הגבול לאיראן וב-30 במאי הגיעו לטהראן. לאחר שהגרמנים הבטיחו לו שיבריחו אותו מטורקיה, הוא הסכים לבסוף לשני התנאים שהציבה ממשלת טורקיה לבואו: להימנע מפעילות פוליטית וצבאית בתחומה, ולא לעזוב את אדמתה מבלי להודיע על כך מראש לשלטונות. ב-20 ביולי יצא מטהראן וכעבור יומיים, יחד עם עוזריו, חצה את הגבול לטורקיה באופן חוקי. באוגוסט 1941 התרחשה הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן במגמה למנוע את נפילת איראן לידי מדינות הציר, בדומה למה שאירע בעיראק בתקופת אל-כילאני. ב-21 בנובמבר הוטס אל-כילאני מקושטא בשם הבדוי "מר וורטמן" (Herr Wortmann), כחבר במשלחת בת 8 עיתונאים במטוס של יואכים פון ריבנטרופ, כשהוא חבוש בתחבושות. לאחר שהגיע לגרמניה, הוסתר במשך כמה ימים ושהותו נשמרה בסוד, כדי לא להביך את הטורקים. אל-כילאני שהה בברלין במחיצתו של המופתי. ביזמתו של ד"ר פריץ גרובה שהיה השגריר בבגדאד בתקופת המלחמה, עמד בראש "משרד ערבי", שנועד לקדם את תעמולת מדינות הציר במדינות ערב, וקרא לעצמו "השליט החוקי של עיראק". ב־1942 חתם על מכתב עם המופתי, המביע תמיכה בגרמניה ובשאיפה לחסל את הבית היהודי בפלסטין. באותה שנה נדון למוות שלא בפניו על ידי בית דין צבאי בעיראק.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמה נמלט ומצא מקלט אצל המלך אבן סעוד בערב הסעודית.
לאחר נפילת השושלת ההאשמית בעיראק, בעקבות הפיכת עבד אל-כרים קאסם ביולי 1958, בה נרצחו המלך פייסל השני והעוצר עבד אל-אילה, שב אל-כילאני לבגדאד, ושב וניסה את כוחו בזירה הפוליטית. בתחילה התקבל בברכה על ידי המשטר החדש, אך לאחר שבועות ספורים סר חינו, הוא הואשם בקשר כנגד המשטר, ונדון למוות. קאסם חס על חייו של רשיד עאלי, וביולי 1961 הוא שוחרר ממאסר והורשה לצאת לגלות בביירות. בשנת 1963 כאשר החליף עבד א-סלאם עארף את קאסם, והוציא אותו להורג, התאפשר לאל-כילאני לשוב לעיראק, אך הוא העדיף להישאר בגלות. הוא מת בביירות בשנת 1965.
של&quot;ת
בצרה (עיראק)
בצרה (בערבית: البصرة, תעתיק לעברית: "אלבצרה", ובהגייה פשוטה: "אלבסרה") היא עיר הנמל הראשית של עיראק ובירתו של המחוז הקרוי על שמה בדרום-מזרח המדינה. העיר נחשבת לבירה הכלכלית של עיראק וממוקמת לגדת נהר השט אל-ערב הנשפך אל המפרץ הפרסי במרחק של כ-445 ק"מ מדרום-מזרח לבירה בגדאד.
האזור סביב בצרה כולל מספר רב של בארות נפט. בעיר קיים שדה תעופה, שלאחרונה החל לפעול מחדש. סביב בצרה אדמות מתאימות לחקלאות למרעה, והיבולים העיקריים מאזור העיר הם אורז, תירס, שעורה, דוחן, חיטה ותמרים. בית הזיקוק בעיר יכול להפיק כ-140,000 חביות נפט ביום.
בעבר היו בבצרה קהילות יהודיות, וכן ידוע שפעל בה רבי שמעון קיירא מחבר הספר הלכות גדולות, אך רובן עזבו אותה בזמן הקמת מדינת ישראל ועלו לישראל במבצע עזרא ונחמיה. כיום, על פי הערכות, יש בבצרה כמה עשרות יהודים בלבד.
היסטוריה.
העיר הוקמה בשנת 636 כבסיס צבאי של כוחותיו של עומר בן אל-ח'טאב. בהמשך השנים מצביאים נוספים אשר נלחמו באימפריה הסאסאנית יישבו את האזור ושלטו בו. במהלך העשורים שלאחר מכן העיר נשלטה על ידי בית אומיה. בשנת 740 נכבשה על ידי א-ספאח, הח'ליף הראשון של בית עבאס.
תחת שלטון בית עבאס הפכה בצרה למרכז אינטלקטואלי. פעלו בה דמויות מפורסמות כגון איש האשכולות אבן אל-היית'ם והמיסטיקנית הסופית ראבעה אל-עדוויה. בשנת 923 פלשו הקרמטים לעיר והרסו אותה. השושלת הבויהית שלטה בעיר בשנים 945- 1055.
בשנת 1122 השליט הסלג'וקי זנגי סיפח את העיר לשטחו. בית עבאס הפסיק להתקיים בשנת 1258 לאחר שהאימפריה המונגולית כבשה את האזור, כולל בצרה, תחת הנהגתו של הולאגו חאן. בשנת 1411 נכבשה העיר על ידי קארה קויונלו. במהלך המאה ה-16 התרחשו באזור קרבות ועימותים בין האימפריה הפורטוגזית לפרס. לבסוף, האימפריה הפורטוגזית היא זו ששלטה בבצרה. במשך שנים רבות בצרה הייתה מרכז מסחרי ותרבותי פורח.
העיר נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1668, לאחר עימותים הולכים ומתמשכים עם ממלכת פרס. אחרי קרב בצרה ב-1914 חידשה הממלכה המאוחדת את הפעילות של הנמל והאינטרסים הבריטיים הביאו לפריחתו של הנמל והפיכתו למרכזי בסחר עם המזרח הרחוק. בזמן מלחמת העולם השנייה היה הנמל למקום חשוב מאוד עם שליחת ציוד ואספקה שנשלחו לברית המועצות מבעלות הברית.
אוכלוסיית המדינה הייתה בשפל בזמן מלחמת איראן–עיראק ורבים מהתושבים עזבו. העיר הופצצה רבות על ידי איראן והתרחשו בסביבתה קרבות רבים. לאחר המלחמה הקים סדאם חוסיין אנדרטאות רבות בעיר. במלחמת עיראק התרחשו קרבות קשים בעיר, עם פלישת ארצות הברית למדינה.
אוכלוסייה.
נכון ל-1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מונה 1,340,827 בני אדם והיא העיר השלישית בגודלה בעיראק אחרי בגדאד ומוסול, כמעט כולם הם ערבים ו-95% הם שיעים כאשר 5% הנוספים הם סונים. בעיר מתגוררת קהילה קטנה של מנדעים.
יהודים.
קהילת בצרה נזכרת לראשונה בספרות הגאונים בשנת 830. בנימין מטודלה ציין שבעיר מתגוררים כמה אלפי יהודים. בשנת 1888 כללה הקהילה כ-1000 אנשים, ב-1910 עלה מספרם ל-1,500 – רובם סוחרים שעסקו ביבוא משי, פשתן, וסחורות נוספות מהודו ומאירופה. בשנת 1936 היו בעיר 7,260 יהודים ששלחו ציר אחד לפרלמנט ומשנת 1946 – שני צירים.
בתקופת מלחמת העצמאות היו בעיר התנכלויות ביהודים. המיליונר היהודי שפיק עדס הואשם בריגול ובגידה, נידון למוות וניתלה. בעיר היו אז כ-11,000 יהודים. בעיר התפתחה מחתרת יהודית בה למדו עברית והתכוננו לעלייה. עלייה בלתי לגאלית החלה עם הקמת המדינה וצעירים רבים עזבו את המדינה. חיי היהודים באותה תקופה מתוארים ביצירות של לילי זלוף.
בשנת 1975 היו בעיר 35 יהודים בלבד.
אנטיוכוס אסיאטיקוס
יחיאל מפאריס
תזמורת הגוונדהאוז
רוסיה לבנה
סופרמן חוזר
סופרמן חוזר (באנגלית: Superman Returns) הוא סרט גיבורי על שיצא בקיץ 2006, אשר מבוסס על אחת הדמויות המצליחות בעולם DC קומיקס, סופרמן. הסרט בוים על ידי בריאן סינגר (אקס-מן וX-מן 2) ומככבים בו ברנדון ראות', קייט בוסוורת' וקווין ספייסי. התסריט נכתב על ידי מייקל דוהרטי ודן האריס, לפי הסיפור אותו כתבו יחד עם סינגר.
ההפקה החלה בפברואר 2005, והסרט יצא למסכי הקולנוע בארצות הברית ב-28 ביוני 2006, אחרי 16 חודשים של הפקה וצילום.
סופרמן חוזר הוא הסרט באורך מלא הראשון זה 19 שנים מאז הסרט שיצא ב-1987. הסרט קיבל ביקורות חיוביות, ונכון ל-2 בנובמבר 2006 הוא גרף כ-391 מיליון דולר ברחבי העולם.
בריאן סינגר אמר שאפיון דמותו של לות'ר בסרט זה דומה לזו שהייתה בסרטיו של כריסטופר ריב. דמותו של השחקן מרלון ברנדו, בתור אביו הביולוגי של סופרמן ג'ור-אל, נוספה בעזרת CGI מתוך צילומים מהסרטים הקודמים בסדרה. פניו של ברנדו מופיעות בתור דמות וירטואלית במבצר הבדידות של סופרמן.
הסרט זכה בחמישה מתוך עשרה פרסי סאטורן בקטגוריות השחקן הראשי, הבימוי, המוזיקה, הכתיבה וסרט הפנטזיה הטוב ביותר. בנוסף, היה מועמד לפרס אוסקר ופרס באפט"א על האפקטים הוויזואליים, אולם הפסיד את שניהם לטובת .
תקציר העלילה.
סופרמן חוזר לכדור הארץ, לאחר שנעלם למשך חמש שנים ארוכות בחיפושיו אחר כוכב הבית שלו, קריפטון. הוא מגלה שהעולם צריך מושיע, והוא שב ללבוש את חליפתו הכחולה בעלת הגלימה האדומה כדי להושיע את העולם. הוא מתגלה חזרה לעולם כאשר הוא מציל את אהובתו לויס ליין ממטוס שכמעט מתרסק לתוך מגרש פוטבול אמריקאי. באמצעות זהותו הסודית כקלארק קנט, הוא חוזר למטרופוליס מתוך כוונה לפתח קשר רציני עם לויס, אך מגלה כי זו התארסה לטייס הצעיר ריצ'רד וייט, ולהם ילד בן חמש בשם ג'ייסון שהוא הבן של סופרמן שנטש את הילד שלו בלי כוונה.
במקביל מגיח לקס לות'ר ודורש נקמה בסופרמן על כי שלח אותו לכלא. הוא מתכנן דרך חדשה לחסל את סופרמן ולהשתלט על העולם. לאחר שהוא פורץ ל"מבצר הבדידות", לות'ר גונב את הקריסטלים שמשמשים את סופרמן ומשתמש בהם כנשק, בצירוף עם קריפטונייט שאותו גנב ממוזיאון. הוא יוצר הפסקת חשמל בעיר מטרופוליס ומתכנן להקים יבשת חדשה שתוקם מתוך האוקיינוס ותציף את יבשת אמריקה.
הפקה.
ההפקה של "סופרמן חוזר" החלה בפברואר 2005 באוסטרליה, במיקום שכולל חווה מחוץ לעיירה גונהאדה בצפון מערב ניו סאות' ויילס, ובסידני. סצינות אחרות צולמו בארצות הברית. הסרט כולו צולם בטכנולוגיית HDTV, כאשר יש שימוש רב במצלמות פנוויז'ן ג'נסיס.
מוזיקה.
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב ג'ון אוטמן, אשר הלחין את המוזיקה לסרט X-מן 2 והלחין מוזיקה לסרטיו הקודמים והרבים של בריאן סינגר ובנוסף ערך את הסרט.
סופרמן חוזר: מוזיקה מתוך הסרט
ביקורות.
לצד ביקורות חיוביות, שהיללו את עדכונה של מיתולוגיית סופרמן אל תוך שנות ה-2000 בעזרת אפקטים ממוחשבים, היו אלה שלא אהבו את הסגנון הקודר והתסריט המאולץ.
יהודה בן עטר
הרב יהודה אבן עטר (אלול ה'תט"ו, 1655 - י"ט בסיוון ה'תצ"ג, 22 במאי 1733), היה אב בית דין ודיין בערים פאס ומקנס שבמרוקו, פרשן מקראי, ומרבניה הגדולים של המדינה.
קורות חיים.
נולד בעיר פאס. שם משפחתו "עטאר" - 'בשמים' בערבית, הוא על שם עיסוקם של אבות המשפחה.
אביו יעקב (בן אברהם) נפטר בגיל 23, על כן יצא לעבוד לפרנסתו והיה צורף מומחה. כל חייו, גם כשכיהן ברבנות, התפרנס מיגיע כפיו ולא חפץ לקבל שכר מקופת הציבור.
למד מרבי וידאל הצרפתי השלישי, ורבי מנחם סרירו, ובהיותו כבן 43, בשנת ה'תנ"ח (1698), מונה לכהן כדיין בפאס יחד עמם. נודע כגאון ובקי בכל מקצועות התורה, ובאותה שנה חתם יחד עם גדולי חכמי דורו על תקנה האוסרת להפריז בנדוניה שהכלה צריכה להעניק לחתן.