בצאת הסינגל סיפרה ריטה איך השיר נוצר: "יש בי רצון גדול להכיר לקהל שלי את המוזיקה והשירים הפרסיים: השפה העשירה, הביטויים, חוסר הציניות, המטאפורות לצד הלחנים הנוגעים ללב, אבל לרוב לא הצלחתי לתרגם אותם במדויק לעברית והנחתי לזה. הפעם, בעידודה של אחותי מיטרה, החלטתי לא לתרגם, אלא לכתוב טקסט חדש ללחן השיר הזה שבו התאהבתי ואני שומעת אותו ללא הפסקה. צרויה להב הנדירה עזרה לי להלביש את המילים שלי על הלחן. החלטתי להישאר נאמנה לעיבוד המקורי שריגש אותי בפשטותו".
ביקורות.
השיר זכה לביקורת חיובית מצד יוסי חרסונסקי שאמר: "ריטה כמו ריטה "חיה" את הסיפור, מצליחה "להרגיש" את מי שהיא מגלמת, וליצור את האיזון הקולי הנכון. חלוקת האנרגיות מקבלת חיזוק בעיבוד האפקטיבי הידידותי למשתמש, שמקדם את ההתרגשות ומוביל אותה מאיפוק בתחילת השיר לשיא הדרמה האישית במעלה המנעד הקולי".
דידי הררי אירח את ריטה במסגרת התכנית דידי לוקאלי ברדיו ושיבח את ריטה על השיר: "שיר יפה...לחן מדהים והמילים שלך יפות מאוד".
ביקורת חיובית נוספת הגיעה מצד דודי פטימר שאמר: "השיר הזה בא לי כ"רעם ביום בהיר" וכבש את ליבי מהרגע הראשון הן מבחינת הטקסט המלנכולי והכן והן מבחינת הפזמון שאי אפשר שלא להתמכר אליו".
ורן אור
ורן אור (באנגלית: Verne Orr, נולד כג'ורג' ורנון אור הבן, באנגלית: .George Vernon Orr, Jr; 12 בנובמבר 1916 - 27 בנובמבר 2008) היה איש עסקים, איש חינוך ופוליטיקאי אמריקאי מקליפורניה, שכיהן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא רונלד רייגן.
ראשית חייו.
ורן אור נולד בדה מוין, בירת איווה. הוא גדל במערב התיכון וקודם לתחילת לימודיו בבית הספר התיכון עברה המשפחה לקליפורניה.
ב-1937 הוא סיים את לימודיו בקולג' פומונה, שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא. ב-1939 הוא סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד.
במלחמת העולם השנייה שירת אור בצי ארצות הברית. באפריל 1942 הוא החל בשירות פעיל בגיס האספקה של הצי. במהלך המלחמה הוא שירת הן בזירת צפון אמריקה והן בזירת האוקיינוס השקט. עד לשחרורו בנובמבר 1945 הוא הגיע לדרגת לוטננט. הוא המשיך לשרת בכוחות המילואים של הצי עד 1951 ושוחרר אז בדרגת לוטננט קומנדר.
קריירה עסקית וציבורית.
עם תום שחרורו משירות פעיל החל אור לעבוד בעסק למכירת מכוניות של אביו בפסדינה, ובסופו של דבר היה לשותף בעסק. הוא היה פעיל בתחום זה בין השנים 1946–1962. בשנת 1960 לערך הוא החל להעביר את תחום העניין שלו לעסקי ההשקעות של המשפחה. ב-1963 הוא היה לנשיא בנק השקעות וחיסכון בפסדינה, ובתפקיד זה הוא שימש עד 1966.
ב-1966 בחר מושל קליפורניה, רונלד רייגן, באור כמנהל משרד הרישוי של קליפורניה. בתפקיד זה הוא שימש עד 1969, אז הוא שירת זמן קצר כמנהל השירותים הכלליים של המדינה לפני שהיה למנהל הפיננסים של המדינה, תפקידו בו הוא שימש בשנים 1970–1975.
בין השנים 1975–1980 לימד אור מימון ממשלתי בבית הספר למנהל ציבורי שלאוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-1977 מינה אותו המושל ג'רי בראון כחבר במועצה המנהלת של אוניברסיטת קליפורניה.
ב-1980 היה אור חבר בוועדת מסע הבחירות של רייגן בבחירות לנשיאות שנערכו אותה שנה. לאחר שנבחר רייגן כנשיא, היה אור לסגן מנהל משרד המעבר שלו. ב-1981 מינה אותו הנשיא רייגן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית.
כמזכיר חיל האוויר עבד אור בשיתוף פעולה עם ראש מטה חיל האוויר, הגנרל צ'ארלס גבריאל. יחד עלה בידם להבטיח הגדלה בתקציב חיל האוויר, לדאוג לכוח האדם שלו ולבצע תהליכי מודרניזציה במבנה שלו. ב-1985 סיים אור את כהונתו כמזכיר חיל האוויר.
לאחר מכן הוא שב לפסדינה, שם הוא היה לשותף בחברת התכנו והייעוץ "סמית', אור ושות'". ב-1999 הוא מונה כדקאן בית הספר למנהל עסקים וללימודים בינלאומיים של אוניברסיטת לה ורן. בתפקיד זה הוא שימש עד יוני 2002 ופרש כדקאן אמריטוס.
ב-2005, לאחר 14 שנות עבודה על התזה שלו, השלים אור את חובותיו ללימודי הדוקטור בפוליטיקה ובמדיניות ציבורית באוניברסיטת קלרמונט. באותה עת הוא היה בן 88. נושא התזה שלו היה פיתוח המפציץ B-1 לנסר, מערכת שהוא סייע לקידומה כאשר כיהן כמזכיר חיל האוויר.
מותו ומורשתו.
ורן אור נפטר ב-27 בנובמבר 2008, בגיל 92, בביתו בפסדינה.
הוא רשם קריירה ארוכה ומשמעותית בעסקים, בממשל ובחינוך, וזכה לקבל מספר רב של פרסים. ב-1970 הוא הוכתר כאיש השנה של פסדינה. הוא גם היה איש השנה של צבא הישע של פסדינה וקיבל את פרס הפטריוט של פסדינה. הוא שימש כנשיא אגודת הסוחרים של פסדינה, הנשיא של סניף מחוז לוס אנג'לס של ארגון הצדקה הארצי United Way of America, נשיא מועדון ארגון הצדקה העולמי Kiwanis של פסדינה, ונשיא אגודת השירות למשפחה בפסדינה. הוא היה מנהל אמריטוס של בית החולים האנטינגטון בפסדינה.
ברמת מדינת קליפורניה, היה אור יושב ראש הוועד המנהל של אוניברסיטת קליפורניה וחבר בחבר הנאמנים של קולג' סקריפס שבקלרמונט. הוא גם היה חבר המועצה המייעצת של אוניברסיטת A&amp;M פלורידה ושל אוניברסיטת המדינה של פלורידה.
בין הפרסים האישיים שהוענקו לאור ניתן למנות את פרס השירות האזרחי המצטיין של מחלקת ההגנה, מדליית השירות הציבורי הראוי לשבח של הצבא, פרס השירות הציבורי המצטיין של הצי, עיטור השירות האזרחי היוצא מן הכלל של מחלקת חיל האוויר ולב הארגמן.
אוניברסיטת לה ורן הקימה את קרן המלגות על שם אור ורן. הקרן מכבדת את מורשתו של אור למנהיגות ולשירות באמצעות הענקת מלגה שנתית לסטודנה מצטיין וראוי של בית הספר למנהל עסקים וללימודים בינלאומיים של האוניברסיטה.
מדי שנה מעניקה אגודת חיל האוויר את "פרס אור ורן". פרס זה מוענק ליחידת החיל שעושה את השימוש היעיל ביותר במשאבי האנוש שלה.
חזי ליפשיץ
חזי (יחזקאל) ליפשיץ (נולד ב-4 בנובמבר 1975) הוא עובד ציבור ישראלי, המכהן כמנהל הרשות הממשלתית למים ולביוב. קודם לכן שימש כמנכ"ל משרד משאבי המים.
השכלה.
ליפשיץ הוא בוגר תואר ראשון במדעי המחשב ומנהל עסקים, וכן מחזיק בתואר שני במנהל עסקים, מימון ושיווק; שני התארים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה.
ליפשיץ עבד כרכז ביחידת המונופולים וביחידת ההפרטה ברשות החברות הממשלתיות.
בשנת 2013 מונה לסמנכ"ל תשתיות אנרגיה ומים במשרד האנרגיה. במסגרת תפקיד זה טיפל ליפשיץ בתחום ההתייעלות האנרגטית והמים והיה חבר במועצת רשות המים.
ב-2 ביוני 2020 מונה ליפשיץ לתפקיד מנכ"ל משרד משאבי המים, תחת השר זאב אלקין.
במאי 2022 מונה למנהל הרשות הממשלתית למים ולביוב, הוא נכנס לתפקידו ביוני 2022.
שקד ירושלמי
שקד דוד אלימלך ירושלמי (נולד ב־8 במרץ 1998) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת קלע בהפועל רמת-גן גבעתיים, גובהו 1.91 מטר.
קריירה.
שקד ירושלמי נולד בישראל וגדל בקצרין עד גיל 13, בגיל 13 עבר עם משפחתו להתגורר בגליל העליון ושם התחיל לשחק בקבוצות הנוער של הגליל העליון.
בעונת 2016/17 חתם בקבוצת הבוגרים של הפועל גליל עליון-קריית שמונה ושימש כחריג בקבוצת הנוער של המועדון. בעונה זו שקד נבחר לחמישית העונה בליגה הבכירה בישראל לנוער ביחד עם שחר עמיר, עמית עבו ועמית זיס.
בקיץ 2019 זומן שקד לסגל של נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל ואף לקח חלק בטורנירי ההכנה של הנבחרת בסלובניה אך לא זכה להישאר בסגל הנבחרת גם באליפות אירופה.
מעונת 2016/17 עד עונת 2019/20 שיחק שקד ירושלמי בהפועל גליל עליון של אבישי גורדון. בעונת 2019/20 רשם שקד שיא נקודות אישי של 18 נקודות.
בקיץ 2020 חתם שקד בהפועל רמת-גן גבעתיים, נבחר לשחק בטורניר ההכנה "3 על 3" וזכה עימה בטורניר הראשון מבין ארבעה.
נחמיה מאירי
נחמיה מאירי (יודנלרנר) (27 באוגוסט 1926 – 24 בינואר 2013) היה סוכן במוסד, כיהן כראש יחידת קיסריה וראש יחידת כידון.
ביוגרפיה.
מאירי נולד בדמבלין שבפולין. לאחר פלישת גרמניה לפולין, אספו הנאצים את מאירי ובני משפחתו לבור הריגה ביער, מאירי הצליח לחמוק מהטבח לאחר שהתחזה למת. בהמשך המלחמה נתפס והועסק בעבודות פרך בשדה תעופה. בתקופה זו הציל את חייו של קצין לופטוואפה שמטוסו התרסק ועלה באש, מאירי טיפס למטוס הבוער וחילץ את הטייס מחוסר ההכרה.
ב-1946 עלה לארץ ישראל. היה חבר בהכשרת דגניה ב' וחבר בגדוד השלישי של הפלמ"ח. במלחמת העצמאות נפל בשבי הלגיון הירדני אך הצליח להימלט. לאחר המלחמה הצטרף לש.ב ומשם עבר למוסד. היה חלק מיחידת קיסריה וממקימי יחידת החוד "כידון". הוא השתתף במבצע ברן, בפעילות נגד המדענים הגרמנים במצרים ובחיפוש אחר הילד יוסל'ה שוחמכר. במבצע זעם האל היה בחוליה שחיסלה את ואאל עאדל זועייתר, את מחמוד המשארי, את באסל אל-קובייסי, את סעיד מוקאסי וכן פיקד על חוליה שעקבה אחר אחמד בושיקי, הוא נפצע ברגלו ושב לישראל, לפני שבושיקי חוסל עקב זיהוי שגוי. בפעולה אחרת היה חלק מסוכני המוסד שעקבו אחר חוליית ארגון ספטמבר השחור בראשות אמין אל הינדי שתכננה לפגוע במטוס אל על באיטליה באמצעות טילי נ"מ. מאירי סבר שיש לחסל את החוליה, אך הצטווה במקום זאת ללכת למשטרה האיטלקית ולמסור את המידע על הפיגוע המתוכנן. הפיגוע סוכל אך אנשי החוליה שוחררו לאחר חודשים בודדים.
לאחר פרישתו מהמוסד עבד כקצין הביטחון בידיעות אחרונות.
מאירי נפטר ב-2013 ונקבר בבית הקברות ירקון. הותיר אחריו אישה, בן ובת.
החוק לביטול המפלגות
נעורי איוואן