את האטליה מקיף גן פסלים רחב ידיים מעשה ידיו של שמי. שמי יצר לאורך השנים פסלים רבים וגדולים. תחילה הונחו הפסלים סביב האטליה בצורה לא מסודרת. בשנת 2000, שלוש שנים לפני מותו, חיפש שמי מקום להניח את עבודותיו הרבות. ולאחר התלבטות רבה ביקש שמי להשאיר אותן בקיבוץ כברי. בעזרת נמרוד כנעני, חתנו, השטח סביב האטליה יושר, הונח חצץ והעבודות של שמי הונחו בצורה מסודרת בגן הפסלים.
הפפירוס הארוטי מטורינו
הפפירוס הארוטי מטורינו (מכונה גם הפפירוס הארוטי, פפירוס טורינו) הוא מסמך מצרי קדום. הפפירוס מתוארך על ידי חוקרים לסוף האלף השני לפני הספירה ושמור כיום במוזיאון המצרי בטורינו שבאיטליה.
מקורותיו המדויקים של הפפירוס אינם ידועים, אף על פי שהוצהר כי אותר בדיר אל-מדינה שבמצרים. על פי הערכות, הפפירוס שורטט על ידי שרטט מתבאי שבמצרים העליונה. הפפירוס שנחקר לאורך זמן לא פורסם, זאת לאחר שהוגדר בידי חוקרו הראשון, ז'אן-פרנסואה שמפוליון, כ"גסות מפלצתית". אגיפטולוגים נוספים שחקרו את הפפירוס הגיעו למסקנות דומות ובהתאם לזאת, רק בשנת 1973 הפפירוס פורסם על ידי האגיפטולוג הגרמני יוזף אומלין.
הפפירוס מורכב משתי חתיכות ברוחב שונה. אורכו הקצר, 259 סנטימטרים (101.97 אינץ'), חריג לעומת פפירוסים אחרים המתוארכים לאותה תקופה, שאורכם נע בין ארבעה לחמישה מטרים. כתוצאה מכך, חוקרים רבים סוברים כי מדובר בשני שרידים של פפירוסים שונים שהודבקו ושימשו כאחד.
תוכנו של הפפירוס.
בצדו הימני של הפפירוס מצוירות סצנות של בעלי חיים עם כלי נגינה. זאת בדומה לשרטוטים שנמצאו על אוסטרקונים. הסצנות הקטנות יותר כוללות בעלי חיים משוחחים ומשחקים משחקי שולחן. לצד סצנות אלו לא נמצא טקסט.
בצדו השמאלי של הפפירוס מופיעים ציורים המתארים שתים עשרה סצנות של פעילות מינית. שבע מתוכן כוללות גבר ואישה מקיימים יחסי מין. נראה כי לא מדובר באותו זוג החוזר על עצמו בווריאציות שונות, אלא שהדמויות משתנות. דמות של גבר קרח שאינו מגולח ולבוש בחצאית באופן מרושל מופיעה בשכיחות רבה. הגברים מתוארים כבני מעמד נמוך, כפי שמלמדת קרחתם החשופה. ייצוגם איננו משקף את תפיסת שלמות הגוף כפי שהיא מוכרת באמנות המצרית הקונבנציונלית. כמו כן, הגברים כולם מצוידים באיברי מין גדולים במיוחד. הנשים מובחנות פחות, וככלל הן תואמות את אידיאל היופי המצרי כמתואר בשירי אהבה מצריים.
הסצנות ברובן מתרחשות בחדר סגור ובתוכו חפצים המייצרים אווירה ארוטית. נמצא הסיסטרום, כלי ההקשה המשויך לחתחור, אלת האהבה. הכדים מלאים ביין או בירה, ורוב הסצנות מכילות משתתף נוסף, פאלוס שמתנענע ומתנדנד בין בני הזוג. ההערות החרוטות בשוליים מביעות הנאה ועונג "בוא מאחורי עם אהבתך, הו! בן, גילית את לבי..."
הזוגות מתוארים במגוון תנוחות מיניות. בחלק מהסצנות נשים מפתות את שותפן המיני, רוקדות ומסדרות את עצמן לקראתו. באחת מהן הנערה מחזיקה מראה וצובעת את שפתיה. היא גוחנת עם רגליה מעל אגרטל עם תחתית בצורת קונוס הנושקת לערוותה. הגבר כורע ברך לידה, אוחז את האגרטל בידו האחת ובידו השנייה נראה כמצביע או מלטף את אזורה האינטימי. ניתן להניח כי האגרטל משמש בסצנה זו כאביזר מין.
פרשנויות והתייחסויות.
הציורים מהווים מושא לפירושים והסברים רבים. היעדרם של מקורות מדויקים לפפירוס זה מהווה קושי לקביעת משמעותו של הנרטיב המוצג.
חוקרים רבים הציעו שמהות הפפירוס היא סאטירה פוליטית על רעמסס השלישי והרמונו. חוקרים נוספים, ביניהם אומלין, סברו שהאירוניה מכוונת לאלים המצריים או לפחות לייצוגם הרשמי באמנות. הוצע שהדמויות בפפירוס הם הכומר של אמון, אל העולם, עם זמרת פולחנית של האלה חתחור, אלת האהבה. ההנחה שמדובר בכהן דת מבוססת על העובדה שהגברים המופיעים בציור הם נימולים. בעבר סברו אגיפטולוגים כי הזמרות של חתחור נודעו לשמצה ובהתאם לכך פירשו את ציורי הפפירוס. חוקרים אחרים סברו כי הפפירוס מתאר את ביקוריו של איכר גס ומוזנח בבית בושת.
בשל סטנדרט הציור הגבוה, ניצול שטח הפפירוס המחושב וכן החיבור המקצועי של שתי החתיכות, קיימת סברה כי קיים שרטט יחיד לפפירוס הזה. הסצנות אוירו בכישרון רב גם בהשוואה לאוסטרקון המוצלח ביותר באותה תקופה. רצף ההתרחשויות ובחירת הדמויות הראשיות מצטיירים כבחירה מכוונת וכוללת. לכן, אף על פי שמתקבל הרושם כי אין קשר בין הסצנות של בעלי החיים בפפירוס לפעילות המינית האנושית, יש להניח כי עבור המצרים היה קיים קישור ידוע.
הלדור אסגרימסון
הלדור אסגרימסון (באיסלנדית: Halldór Ásgrímsson, 8 בספטמבר 1947 - 18 במאי 2015) היה ראש ממשלת איסלנד בשנים 2004–2006. בשנים 1994 - 2006 הוא כיהן גם כיו"ר המפלגה הפרוגרסיבית (מפלגת מרכז-ימין).
קורות חייו.
אסגרימסון למד במכללת ביפרוסט של התנועה הקואופרטיבית האיסלנדית (30 ק"מ מצפון לעיירה בורגרנס) ובשנת 1970 הוסמך לתפקיד מנהל חשבונות בשירות הציבורי. מאוחר יותר הוא קיבל השכלה אוניברסיטאית בלימודי מסחר בנורווגיה ובדנמרק ובשנים 1973–1975 עבד כמרצה באוניברסיטת איסלנד.
בשנת 1974 אסגרימסון נבחר לאלת'ינגי (פרלמנט) מטעם המפלגה הפרוגרסיבית במחוז צפון-מזרח (אחד מששת מחוזות הבחירה במדינה). הוא כיהן כאחד הנציגים של מחוז זה עד 1978, בעוד שבשנים 1979–2003 היה אחד מנציגי מחוז רייקיאוויק צפון.
בשנים 1983–1991 היה אסגרימסון שר הדיג (בשלוש ממשלות של מנהיג מפלגתו דאז – סטינגרימור הרמנסון, וגם בממשלה שהונהגה בשנים 1987–1988 בשיתוף הפרוגרסיבים על ידי ת'ורסטיין פאלסון – יו"ר מפלגת העצמאות). בשנים 1985–1987, במשך חלק מתקופת כהונתה של ממשלת הרמאנסון הראשונה, הוא היה הנציג של ממשלה זו במועצת השרים הנורדית – גוף משלים למועצה הנורדית. בשנים 1988 - 1989 (בממשלת הרמאנסון השנייה) אסגרימסון כיהן גם כשר המשפטים והכנסייה. ב-1994 הוא נבחר למנהיג המפלגה הפרוגרסיבית.
בשנים 1995–2004 היה אסגרימסון שר החוץ בשלוש ממשלות (שנייה-רביעית) של דוד אודסון – מנהיג מפלגת העצמאות ששיתף את הפרוגרסיבים בקואליציה. בתקופת כהונתה של ממשלת אודסון השנייה (1995 - 1999) אסגרימסון היה במקביל בתפקיד, שהוא מילא קודם בשנים 1985 - 1987 – נציג ממשלת איסלנד במועצת השרים הנורדית. (במאי 1999, בשבועות האחרונים לכהונתה של ממשלה זו, אסגרימסון החליף את חברו למפלגה שעזב את הממשלה וכיהן גם כשר לאיכות הסביבה ושר החקלאות).
אחרי הבחירות שנערכו במאי 2003, אודסון הרכיב את ממשלתו הרביעית תוך סיכום עם אסגרימסון, לפיו מנהיג הפרוגרסיבים יישאר בתפקיד שר החוץ עד ספטמבר 2004, ואילו אחר כך הם יתחלפו בתפקידים. בתמורה לוויתור על תפקיד ראש הממשלה מצד אודסון, אסגרימסון הסכים להגדיל את ייצוגהּ של מפלגת העצמאות בממשלתו העתידית בשר נוסף.
אסגרימסון כיהן כראש ממשלת איסלנד בשנים 2004 - 2006. ב-5 ביוני 2006, בעקבות תוצאות מאכזבות בעבור המפלגה הפרוגרסיבית בבחירות לרשויות המקומיות, הוא הודיע על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה ועל כוונתו להתפטר באוגוסט של אותה שנה גם מתפקידו כמנהיג המפלגה. ב-15 ביוני 2006 אסגרימסון הוחלף בתפקיד ראש הממשלה על ידי מנהיג מפלגת העצמאות – גייר הארדה (שמשנת 2005 היה שר החוץ במקומו של דוד אוסדון, שפרש מהחיים הפוליטיים כדי לכהן כנגיד הבנק המרכזי של איסלנד).
באוגוסט 2006 אסגרימסון התפטר כמובטח מתפקיד מנהיג המפלגה הפרוגרסיבית. הוא נפרד מהמפלגה בוועידתה הארצית, במהלכה נשא נאום נרגש ובו גם הודעה על פרישתו מהחיים הפוליטיים. הוא הוחלף בתפקיד על ידי יון סירגודסון, שכיהן כשר המסחר ושר התעשייה בממשלתו הראשונה של גייר הארדה (שהחליפה את ממשלתו של אסגרימסון בעקבות התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה).
ב-31 באוקטובר 2006 אסגרימסון נבחר לתפקיד מזכ"ל מועצת השרים הנורדית, בו כיהן מ-1 בינואר 2007 עד שנת 2013.
במאי 2015 נפטר בעקבות התקף לב. אסגרימסון היה נשואי לסיגוריונה סיגורדרדוטיר ואב לשלושה.
ושוכני
וַשׁוּכָּנִי הייתה עיר הבירה של הממלכה החורית העתיקה מיתני משנת 1500 לפנה"ס לערך ועד המאה ה-13 לפנה"ס. משמעות שמה היא אולי "מקור הטוב" או "מקור הבריאות". הפרשנות היא לפי דמיון הביטוי בסנסקריט.
המקום המדויק שבו שכנה העיר אינו ידוע. אחת ההצעות שהועלו הייתה לזהות את מקומה עם תל פחריה, ששוכן ליד תל חלף במחוז אל-חסכה בצפון סוריה. העיר שכנה על הגדה המזרחית של הפרת. החוקרים הגיעו למסקנה זאת בעקבות הטקסטים שהשאיר שופילוליומש הראשון, שבו ציין שהיה עליו לחצות את הנהר כדי להגיע לעיר, בעוד שכרכמיש שכנה ממערב לפרת. הערים שכנו כנראה לא רחוק אחת מהשנייה. העיר נבנתה כנראה כעיר חדשה שתשמש בירתה של מיתני, לאחר שהממלכה התארגנה מחדש. האלה של העיר הייתה אושה (Usha).
העיר נחרבה על ידי המלך החתי שופילוליומש הראשון (1323-1358 לפנה"ס) בשנים הראשונות למלכותו. שופילוליומש הראשון ניצל שעת כושר, כאשר במיתני התנהל מאבק על המלוכה. הוא כרת ברית עם אחד הנצים, אַרתַתַמַה, והכריז מלחמה על תוּשרַתַה . הסיבה הפורמלית ליציאה לקרב הייתה ההתערבות הצבאית של מיתני במרד שהתרחש באִשוּוַה , שהייתה תחת שלטון חתי. תושרתה התרברב על ניצחונו באשווה ושלח חלק מהשלל למלך המצרי אמנחותפ השלישי, בן בריתו. שופילוליומש הראשון ירד על ושוכני מהאזור ההררי שמצפונה, והפתיע את המלך החורי שנמלט ממנה. נפילת ושוכני הביאה לקריסת כל המערכת האימפריאלית שניהלה את הממלכה. כיבוש העיר מופיע בטקסטים המספרים על מעשי שופילוליומש הראשון, על המלכת מלך חורי בשם שַתיוַזַה , בנו של תושרתה, על ממלכת חניגלבת שהוא הקים.