בשנת 1777 לפנה"ס כבש ירים-לים את העיר תותול, ששכנה במפגש הנהרות הבליח והפרת. הוא מינה את זמרי-לים, שהיה היורש המודח של מארי וקיבל את הגנת ימחד, למושל תותול. שנה לאחר מכן, כששמשי-אדד הראשון מת, הוא סייע לזמרי-לים להשיג את כס המלוכה של מארי ולגרש את ישמח-אדד. הברית בין ירים-לין וזמרילים חוזקה באמצעות נישואיו של זמרי-לים לשִיבּתוּ, בתו של ירים-לים הראשון, תוך שהוא מבטיח שנכדו יהיה היורש של מארי. יומיים לאחר טקס הנישואים, מתה סומונה-אבי, אמו של ירים-לים הראשון.
אובל-פי-אל, מלך אשנונה, ניצל את מותו של שמשי-אדד הראשון להרחבת ממלכתו על השטחים שנשלטו לפני כן על ידי אשור. מדיניות זו גרמה ללחץ על הברית המשותפת בין ימחד, אשנונה ובבל. בהמשך כרת אובל-פי-אל ברית עם עילם, שהייתה האויבת של חמורבי, בן בריתו של ירים-לים הראשון.
ירים-לים הראשון כונה בכתובות "המלך הגדול", כינוי המצביע על מעמדה של ימחד בתקופתו.
יחסיו עם מארי.
מערכת היחסים של זמרי-לים וירים-לים הראשון הושפעה מעזרתו של ירים-לים בהשגת השלטון במארי. הוא קרא לירים-לים "אבי", שנחשב תואר כבוד של פניית מלך וסאל למלך בכיר ממנו, ופעל תחת הדרכתו של הדד, האל הראשי של חלב, כשירים-לים משמש כמתווך. מארי פעלה כמדינה וסאלית של ימחד.
הלוחות בכתב יתדות שנמצאו במארי, מתעדים מקרים רבים שבהם זמרי-לים פעל בכפיפות לירים-לים. באחד המקרים המתועדים, פנה זמרי-לים לירים-לים בבקשה להסגיר אליו מלך וסאל שלו, שפנה אליו בתואר "אחי" במקום לפנות אליו בתואר "אבי". ירים-לים הסכים שהפנייה לא הייתה מכובדת, אבל לא הסכים להסגירו, אלא אמר רק שהעיר לאותו מלך ואסל לגבי צורת הפנייה הראויה למלך מארי. במקרה נוסף, ביקש זימרלים באמצעות דריס-ליבור, השגריר שלו בחלב, להסגיר לידיו מספר נמלטים. ירים-לים סירב לכך וטען שאין זה מתפקידו להחליט על כך, וכי על פי האל הדד, אין להסגיר נמלטים לידי הרודפים. רק לאחר הפניה השלישית, הסכים ירים-לים להסגירם.
במקרה נוסף, פנה אובל-פי-אל מלך אשנונה לזמרי-לים בהצעה לכרות ברית בין שתי המדינות, תוך ביצוע תיקון של הגבולות. זמרילים פנה עם ההצעה לירים-לים לקבל את הסכמתו. ההצעה ניתנה שלוש פעמים, וזמרי-לים כתב לו שהוא לא יכול לכרות ברית בלי הסכמתו של ירים-לים. הדחייה של ירים-לים לוותה בהסבר שאם זמרי-לים זקוק לסיוע צבאי כדי להילחם באויביו, הוא יקבל את העזרה מימחד.
המשך שלטון.
את השנים הבאות של שלטונו, הקדיש ירים-לים להרחבת שלטונו לאזור עמק החבור במזרח, וגם בצפון מסופוטמיה. הוא הרחיב את השפעתו על מספר ערי מדינה חשובות ונקט במדיניות של יצירת בריתות, שהפכו את הערים הללו לערים וסאליות של ימחד, ובהן אורשום ואוגרית. בתקופתו חל שיפור ביחסים בין ימחד וקטנה. קטנה נשארה ממלכה עצמאית, אבל לאחר שאיבדה את בעל בריתה שמשי-אדד הראשון, נאלצה להפסיק את כיבושיה ולעמוד יחידה מול כוחה של ימחד. אמות-פי-אל, מלכה של קטנה, כרת ברית עם ימחד בתיווכו של זמרי-לים. במזרח הוא הגיע עד דיר, ששכנה על גבול ממלכת עילם. ימחד שלטה על כל אזור הפרת בצפון סוריה, כשהעיר אמר הייתה עיר הנמל שלה על הפרת. לוח שנמצא במארי מדגים את המדיניות הפוליטית והמלחמתית של ירים-לים. הלוח נשלח למלך העיר דיר בדרום מסופוטמיה, והוא כולל הכרזת מלחמה על דיר ושכנתה דיניכתום, ששכנה על נהר החידקל. הלוח מציין הצבת 500 ספינות של ימחד למשך 12 שנים בדיניכתום, ותמיכת צבא ימחד בדיר במשך 15 שנים. עד מותו של ירים-לים הראשון, היו לו יותר מ-20 מדינות בנות ברית ווסאליות. על פי ההיסטוריון ויליאם המבלין (William J. Hamblin), הוא היה בזמנו השליט החזק ביותר במזרח הקרוב מחוץ למצרים. ירים-לים הראשון מת בשנת 1764 וירש אותו בנו חמורבי הראשון.
כוחו של ירים-לים הראשון ושליטתו במלכים רבים, באה לידי ביטוי באיגרת שנמצאה במארי, בה נכתב:
התנגדות בתקופת מלחמת העולם השנייה
ההתנגדות בתקופת מלחמת העולם השנייה הקיפה את כל ארצות הכיבוש שהיו תחת שלטון מדינות הציר וכן גורמים בקרב הצבא, התעשייה והגופים האזרחיים במדינות הציר עצמן.
במהלך המלחמה הוקמו מספר גופי התנגדות גם לבעלות הברית, תחילה במהלך המערכה בצפון אפריקה, ולאחר פלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, גם בגרמניה הנאצית.
ההתנגדות למדינות הציר.
מחתרות.
תנועות התנגדות לגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה התקיימו בכל מדינה כבושה וכן במדינות הציר עצמן - גרמניה, אוסטריה ואיטליה. ההתנגדות התבצעה באמצעים מגוונים, בין היתר אי ציות אזרחי, הפצת דיסאינפורמציה ותעמולה אנטי נאצית ואנטי פשיסטית, הסתרת לוחמי צבאותיהן של בעלות הברית, כגון טייסים שמטוסם הופל בשטחי הכיבוש של הנאצים ומשתפי הפעולה עמם, ולוחמה והשתלטות על שטחים, בעיקר במזרח אירופה ובסיוע צבאות סדירים, בעיקר בסיוע הצבא האדום.
בין המחתרות הגדולות היו תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה, שכללה את ארמייה קריובה, ארמייה לודובה, קבוצת אנשי היער (Leśni) , תנועת ההתנגדות האיטלקית , ועדת השחרור הלאומית באיטליה, תנועת ההתנגדות הצרפתית, המחתרת הקומוניסטית בצרפת, המאקי, צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, המחתרת הבלגית , המחתרת הנורווגית, המחתרת היוונית והמחתרת ההולנדית. גם בגרמניה הנאצית הייתה תנועת התנגדות לנאצים.
בריטניה, למרות שלא נכבשה, הכינה יחידות התנגדות לנאצים. גוף ההתנגדות הגדול היה "תנועת ההתנגדות הבריטית" (British resistance movement). הוא הוכן על ידי סוכנות הביון הבריטית, ה-SIS. גוף ההתנגדות המשני שהוכן היו "יחידות המשלוח" - Auxiliary Units (שאין לבלבלן עם חיל המשלוח הבריטי במלחמת העולם השנייה ). יחידות אחרות של מדינות שלא נכבשו, כגון המשרד לשירותים אסטרטגיים של ארצות הברית וכן מנהלת המבצעים המיוחדים של בריטניה, ייסדו תאים מחתרתיים או תמכו בתאי מחתרת קיימים במדינות הכיבוש הנאצי.
פרטיזנים.
הפרטיזנים פעלו בעיקר במזרח אירופה, וחלק משמעותי מהם היו סובייטים . הם לחמו בשטחים גדולים, בעיקר ביערות המדינות הבלטיות, בלארוס ואוקראינה. תחילת פעילותם הייתה ביחידות קטנות, אך בהדרגה גדלו היחידות עד שהגיעו לגודל של עשרות אלפי לוחמים. יחידות אלה פעלו במתואם עם הצבא האדום, קיבלו בהצנחה אספקה של מזון, נשק, ציוד רפואי וציוד תומך לחימה, ופעלו בעורף האויב הגרמני.
רוב הפרטיזנים (למשל רוב אנשי הארמייה קריובה) התנגדו להצטרפות יהודים לשורותיהם ולעיתים אף הסגירו אותם לגרמנים. לעומת זאת, בקרב הארמייה לודובה הקטנה יותר, התקבלו יהודים בתור לוחמים.
חסידי אומות העולם.
בין גופי ההתנגדות היו מספר ארגונים או קבוצות מחתרת שסייעו ליהודים, ניסו להצילם, סיכנו את חייהם ולא קיבלו על כך תמורה. חוק יד ושם קובע שהתואר "חסיד אומות העולם" יוענק לאלו מביניהם שמעשה ההצלה שלהם הוכר על ידי הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם כעומד בקריטריונים אלה. התואר ניתן רק ליחידים ולא לארגונים, אך ישנם ארגונים ויישובים שרבים מחבריהם או תושביהם קיבלו את האות - למשל הארגון הפולני ז'גוטה, הכפר ניולנדה בהולנד, הכפר לה שמבון-סור-ליניון ועוד.
התנגדות יהודית בשואה.
לאחר שהתקבל מידע מהימן על רצח היהודים באמצעות אנשי קשר מחוץ לגטאות, ולאחר שהחלו אקציות גירוש מהגטאות, החלו יושבי הגטאות, בעיקר צעירים ובהם חברי תנועות נוער, להתארגן לקראת התנגדות מזוינת. ההתנגדות היהודית בנשק כללה מרידות בגטאות ובמחנות הריכוז והעבודה; בריחה והברחת יהודים ליערות המדינות הבלטיות, בלארוס ואוקראינה; לחימה פרטיזנית ביערות; חברות במחתרות וביחידות התנגדות בבלגיה ובצרפת; שותפות במרד הסלובקי וכן בשורות הפרטיזנים של טיטו ביוגוסלביה; וכן הסתתרות והסתרה של יהודים. אסירים יהודים מרדו בטרבלינקה באוגוסט 1943, בסוביבור באוקטובר 1943 ובאושוויץ-בירקנאו באוקטובר 1944.
ההתנגדות לבעלות הברית.
היו מספר תאי מחתרת שפעלו נגד בעלות הברית. יחידות גרילה איטלקיות פעלו נגד הבריטים בצפון אפריקה בין השנים 1941-1943, במהלך המערכה בצפון אפריקה. תנועת ההתנגדות הנאצית "אדם-זאב" (Werwolf) בשטחי הכיבוש של בעלות הברית בגרמניה לא הגיעה לגודל משמעותי ולא קיימה פעולות משמעותיות. במדינות הבלטיות פעלו יחידות התנגדות לברית המועצות שנקראו "אחי היער" (Forest Brothers, ובאסטונית: Metsavennad). יחידות אלה - ויחידות דומות ברומניה, בולגריה, אוקראינה וצ'צ'ניה החלו את פעולתן בתקופת כיבוש המדינות הבלטיות בשלהי מלחמת העולם השנייה , והמשיכו לפעול נגד הכיבוש הסובייטי עד שנות השישים.
בחזית האוקיינוס השקט לא ידוע על מקרי התנגדות מאורגנת של יפנים נגד בעלות הברית, אם כי התנגדות של פרטים נמשכה מספר שנים לאחר כניעת האימפריה היפנית. בין עשרות המקרים של התנגדות יפנית ידוע מקרהו של היראו אונודה שנכנע רק כשלושים שנה לאחר המלחמה.
נבחרת מקסיקו בכדורגל נשים
נבחרת מקסיקו בכדורגל נשים מייצגת את מקסיקו בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של מקסיקו.
משחקה הראשון של הנבחרת התקיים ב-1970 במסגרת גביע העולם הלא-רשמי שנערך באיטליה, ובו היא ניצחה 0-9 את אוסטריה. שנה לאחר מכן, בספטמבר 1971, אירחה מקסיקו את גביע העולם הלא-רשמי הבא, ונבחרתה הגיעה עד לגמר הטורניר. במשחק הגמר, אל מול קהל של 110,000 באצטדיון האצטקה, הפסידה מקסיקו 3-0 לדנמרק, משלושער של סוזן אוגוסטסן בת ה-15.