בקולנוע שיחק מרשל בסרטים "Rasputin the Mad Monk" (מ-1966), "אלפי" (1966), "המכשפות" (1966), "The Viking Queen" (מ-1967), "Quatermass and the Pit", (מ-1967), "Mosquito Squadron" (מ-1969), "I Start Counting" (מ-1970), "מתוקה היא הנקמה" (1971), "Because of the Cats" (מ-1973), "זרע התמרין" (1974) וב"המרגלת שאהבה אותי" (1977). תפקידו הזכור ביותר הוא בסרט הפשע "יום שישי הארור" מ-1980. בהמשך הופיע בסרטים בהפקה אוסטרלית כגון "חבורת אופני ה-BMX" (מ-1983), "Bliss" (מ-1985), "The Man from Snowy River" (מ-1988), "המעניש" (1989) יחד עם דולף לונדגרן, "Country Life" (מ-1994) והסרט "סלקי" (2000).
בטלוויזיה הופיע מרשל בסדרה "Spindoe", במיני-סדרה "הטיית לב", בסדרת הדרמה "Warship", ב-"United!", בסדרה "ההגדה לבית פורסייט", בסדרה המשטרתית "Dixon of Dock Green", סדרת הדרמה "Z-Cars", בסדרות "המלאך", "הגומלים", "קו אונידין", "המקצוענים", "שובו של המלאך", "Buccaneer", בסדרה "The Chinese Detective", "רובין משרווד", "בקצב הלב", "The Bill" וב"דיאל ופסקו".
מרשל הרבה להופיע גם באוסטרליה, והשתתף בהפקות כגון אופרת הסבון "Prisoner", הסדרות "Special Squad" ו-"Golden Pennies", באופרת הסבון "שכנים", הסדרה "Embassy", הסדרה "קרוב רחוק", בסדרת הדרמה "Stingers", בסדרה המשטרתית "Water Rats", ובסדרה הרפואית "All Saints".
ב-1989 היה בריאן מרשל מנחה התוכנית "Australia's Most Wanted", גרסה אוסטרלית של התוכנית האמריקאית "America's Most Wanted" שהתמקדה בסיוע למשטרה בפענוח פשעים לא פתורים.
נפטר ב-25 ביוני 2019.
יחסי אסטוניה–קנדה
יחסי אסטוניה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אסטוניה לבין קנדה. בקנדה חיים בין 22,000 ל-25,000 מהגרים אסטונים.
היסטוריה.
קנדה הכירה באסטוניה לראשונה ב-1922, מעולם לא הכירה בכיבוש הסובייטי וכשזו קיבלה עצמאות ב-1991 הייתה קנדה בין המדינות הראשונות להכיר בה מחדש ולכונן איתה יחסים דיפלומטיים.
קנדה הייתה המדינה הראשונה לאשר בנאט"ו בשנת 2004, את הצטרפותה של אסטוניה לארגון.
בשנת 2007 חתמו שתי המדינות על פטור מוחלט מאשרות כניסה למדינה, אזרחים קנדים רשאים להיכנס לאסטוניה בכל זמן ואזרחים אסטונים רשאים להיכנס לקנדה בכל זמן וללא הגבלה.
יחסים כלכליים.
בשנת 2015, ייצאה קנדה לאסטוניה סחורה בשווי 23.8 מיליון דולר שכללה בעיקר משאיות משלוחים, סרטנים, טלסקופים ואזעקות לבית. באותה השנה ייצאה אסטוניה לקנדה סחורה בשווי 95 מיליון דולר אמריקאי שכללה בעיקר נפט, שמן, מוצרי טלפוניה, קמח ומזרנים.
יחסי מרוקו–קנדה
יחסי מרוקו–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת מרוקו לבין קנדה. שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים עם עצמאותה של מרוקו בשנת 1956. שתי המדינות הן חברות מלאות בלה פרנקופוני. בקנדה חיים 100,000 מהגרים מרוקאים.
מגומד סולימנוב
מגומד עלייביץ' סולימנוב (ברוסית: Мухаммад Алиевич Сулейманов; 29 בפברואר 1976 – 11 באוגוסט 2015), הידוע גם בשם אבו אוסמאן גימרינסקי  (ברוסית: Абу Усман Гимринский), היה טרוריסט אסלאמי-דאגסטני ברוסיה והמנהיג השלישי שלאמירות קווקז, קבוצה מיליטנטית ששמה לה למטרה לכונן אמירות אסלאמית בצפון הקווקז תחילה ולאחר מכן להשליט אסלאם בעולם.
ב-11 באוגוסט 2015, מגומד נהרג במהלך פעילות כוחות מיוחדים של הרוסים במהלך פשיטה ליד גימרי שבמרכז דאגסטן.
זיסמן מונטנר
זיסמן מונטנר (1897–1973) היה סופר, היסטוריון ורופא, ממייסדי החברה לתולדות הרפואה והמדעים בארץ ישראל, בשנת 1949 הקים וניהל במרסיי בית חולים לעולים לארץ-ישראל.
ביוגרפיה.
מונטנר נולד בקולומיאה בריבונות אוסטרו-הונגריה. בשנת 1902 עברה משפחתו לברלין שם סיים בית ספר יסודי. לאחר מכן התלמד בנגרייה במשך שנתיים. בין השנים 1913–1916 למד בתיכון.
בין השנים 1916–1918 בתקופת מלחמת העולם הראשונה, שירת מונטנר כקצין בצבא האוסטרי.
משנת 1918 עד 1933 השתתף מונטנר בפעילות ציונית. בין השנים 1920–1926 היה מונטנר חבר הנשיאות העולמית של מכבי. מונטנר השתתף בעריכת ה"לקסיקון היהודי", "אנציקלופדיה יודאיקה" ו"מילון מונחים" וערך את כתב העת "המכבי".
בין השנים 1919–1923 למד מונטנר רפואה בברלין. בסיום לימודיו התמנה כאסיסטנט במכון האוניברסיטאי להיגיינה.
בין השנים 1926–1927 היה מונטנר רופא-עוזר בבית החולים העירוני.
מונטנר נשא לאשה את נלי. הזוג היה חשוך ילדים.
בשנת 1933 עלה מונטנר לארץ-ישראל והתיישב בירושלים. הזוג התגורר ברחוב הנביאים פינת רחוב החבשים, (היום רחוב אתיופיה.)
בשנת 1938 פרסם מונטנר מאמר שנושאו "תוכנית שלום עם הפלשתינאים".
בשנת 1947 היה מונטנר ממייסדי החברה לתולדות הרפואה והמדעים, ומזכירה הראשון.
בשנת 1949 מונטנר הקים וניהל במרסיי בית חולים לעולים לארץ-ישראל.
מונטנר היה חבר בוועדה שהחליטה על שמות בתי חולים ממשלתיים. שר הבריאות הד"ר יוסף בורג העביר לדוד בן-גוריון את המלצות הוועדה, ובן-גוריון אישר את ההצעה לשמות בתי החולים : "רמב"ם", "צהלון", "אסף הרופא" ו"דונולו".
מונטנר פרסם כ־100 מאמרים על תולדות הרפואה, הכין לדפוס 10 מספרי הרפואה של הרמב"ם ואת כתבי הרפואה של דונולו ואסף הרופא.
מונטנר חקר על הרמב"ם רבות ואהב רבות את ספריו ומחקריו הרבים.
למונטנר היו העתקים רבים של כתבי הרמב"ם והרב דונולו אותם הוא למד והתבסס רבות על פיהם.
למונטנר היה קשר עם הפיזיקאי אלברט איינשטיין והוא היה מתכתב עימו.
מונטנר נפטר בשנת 1973.
בשנת 1973, לאחר מותו הוענק למונטנר מטעם עיריית תל אביב פרס איינהורן על מפעל חייו בחקר תולדות הרפואה היהודית.
בשנת 1983 יצא לאור ספר לזכרו, בעריכת יהושע ליבוביץ
מספריו.
תל אביב : מחברות לספרות
בעריכתו.
משה בן מימון, אבן תבון, משה בן שמואל, המאה ה-13, נתן, המאתי, אבן רשד, מחמד, תשי"ז-תשכ"ט, ירושלים : מוסד הרב קוק
המכון לחקר השאלה היהודית
המכון לחקר השאלה היהודית (בגרמנית: Institut zur Erforschung der Judenfrage) היה מוסד נאצי שנוסד ב-1939 על ידי אלפרד רוזנברג בפרנקפורט על המיין במטרה לחקור את היהדות ואת חיי היהודים, כאשר אלה ייכחדו, במסגרת "בית הספר הגבוה לנציונל-סוציאליזם". המכון נחנך רשמית במרץ 1941. באופן מעשי אסף המכון ספרים, כתבי יד וחומרים כתובים נוספים (אפמרה, כתבי עת, כרזות, יצירות אמנות ועוד), אותם שדדו חיילי הורמאכט מספריות, ארכיונים ואוספים פרטיים ברחבי הרייך.
שוד הספרים.
צו מ-2 באפריל 1941 מינה את רוזנברג כמפקדו של המבצע לאיסוף כל חומר הנוגע לחקר "השאלה היהודית" והעניק לו סמכות להפקיע כל "רכוש יהודי ללא בעלים", בפרט אוספי ספרים גדולים מכל רחבי העולם. פירוש הצו היה הפעלת ארגון סוכנים (Einsatzstab Reichsleiter Rosenberg - ERR - מטה מבצע רוזנברג) שעסק בהעברת ספריות שלמות ובהן ספרי קודש וספרים עבריים נדירים מכל המדינות שהיו תחת הכיבוש הנאצי. רוב הספרים הגיעו למכון בפרנקפורט, אך רבים אחרים נמכרו או אבדו.
בין הספריות שנשדדו ואוספיהן אוחסנו במכון, ניתן למנות את ספריית כל ישראל חברים בפריז, אוסף משפחת רוטשילד, ספריית רוזנטליאנה מאמסטרדם ואחרות. חלק מרשימת הספריות שנשדדו במערב אירופה הופיעו במסמך שהוצג במשפטי נירנברג. בסך הכל אוחסנו במכון כחצי מיליון ספרים, רק כעשירית מהחומר קוטלגה.
בעקבות הפצצות בעלות הברית על פרנקפורט, הוחלט להעביר את רוב אוסף הספרים למקום בטוח יותר בעיר הונגן שליד גיסן.
פעילויות המכון.
המכון פרסם כתב עת בשם "Der Weltkampf. Monatsschrift für Weltpolitik, völkische Kultur und die Judenfrage aller Länder" (המאבק העולמי: ירחון של הפוליטיקה העולמית, תרבות אתנית והשאלה היהודית בכל המדינות), בו פורסמו "מחקרים" בעלי גישה גזענית ואנטישמית. התורמים המרכזיים לכתב העת היו עורכו ארנסט גראף צו רבנטלו (Ernst Graf zu Reventlow) וחוקרי המכון, גרגור שוורץ-בושטוניטש (Gregor Schwartz-Bostunitsch) ויוהאן פון לרס (Johann von Leers).
כמו כן ארגן המכון תערוכות בעלות אופי תעמולתי כגון "היהודי וצרפת".
לאחר השואה.
לאחר השואה נתגלו רוב ספרי המכון בהנגן על ידי יחידת ה של צבא ארצות הברית. הם העבירו את הספרים למחסן באופנבך הסמוכה לפרנקפורט. הצבא השקיע מאמצים רבים בהחזרת הספרים לבעליהם החוקיים.
מדינת סף גרעינית
מדינת סף גרעינית היא מדינה שיש לה את הטכנולוגיה והיכולת האופרטיבית לבנות נשק גרעיני, אך שטרם ביצעה זאת. יכולת לטנטית שכזו איננה אסורה על-פי האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ונקראת לעיתים "אופצית יפן", שכן ליפן תשתית גרעינית אזרחית נרחבת ונחשבת לבעלת יכולת פריצה מהירה לפצצה באם תחפוץ בכך.
בעקבות הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית יש הרואים באיראן כמדינת סף גרעינית, אם כי רוב החוקרים מסכימים שהיא רחוקה מלהיות מדינת סף.
חוקרי גרעין מציינים כי למדינות רבות במערב יש את יכולת טכנית לפתח נשק גרעיני בתוך מספר שנים, בהן גרמניה ואוסטרליה.
המפלגה הנאציונל-סוציאליסטית האמריקאית
סולן (פירושונים)
סטראיה רוסה
דוד ברנסקי
דוד ברנסקי (1944 בתל אביב - 2013 בירושלים) היה רופא ילדים. כיהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים, וניהל את אגף הילדים בבית החולים הדסה בירושלים.
ביוגרפיה.