חתוכה כתב שלושה ספרי שירה. שיריו פורסמו גם בעיתונים "הארץ" ו"ידיעות אחרונות", בכתבי העת "מעיין", "הו!", "The Ilanot Review" ובאתר "העוקץ". ספר שיריו הראשון, "מזרח ירח", זיכה אותו בפרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם. מנימוקי השופטים להענקת הפרס: "שירתו של שלמה חתוכה היא שירת מחאה ומעמד ביקורתית. זוהי שירה אמיצה המעשירה את שירת המחאה והמעמד הישראלית באופן המכליל בתוכה מחדש ובעיתוי עכשווי את הזהות המזרחית". שירו "לב כנוע" הולחן על ידי עלמה זהר, ושירו "עידוגו" הולחן בידי עידו גונן ובוצע על ידי דביר כהן-עראקי. שיריו תורגמו לאנגלית, לספרדית ולפולנית. שירו "שתי מסיכות" הופיע בבחינת הבגרות בספרות.
ב-2016 הוא הצטרף לכאן – תאגיד השידור הישראלי, שם הוא משוחח עם משוררות ומשוררים בתוכנית "ברית מילה" ויחד עם רועי חסן הוא משדר את תוכנית הרדיו "חתוכה וחסן", שבה הם משוחחים ביניהם על אומנות, מוזיקה, קולנוע וספרות בנגיעה אישית.
ב-2016 הוא הקים, יחד עם המוזיקאי אורן בנימין, את ההרכב "פרחים שחורים". אלבום הבכורה שלהם נקרא "איש, אישה, אש". לשיר "ואלה שמות" יצרו וידאו קליפ.
פעילות חברתית.
בשנת 2013 הוא הקים ביחד עם נעמה קטיעי את עמר"ם - "עמותת רוח המזרח", שמטרה להעלות למודעות את פרשת היעלמותם של ילדי תימן, בלקן ומזרח. העמותה אספה מאות עדויות ויצרה ארכיון אינטרנטי פתוח באופן ציבורי לקהל הרחב. הארכיון נועד לאפשר לכל אחד להתוודע אל הפרשה ואל העדויות שהושתקו עד כה - באופן ישיר ובלי תיווך ממסדי וכן לסייע למשפחות ולחטופים למצוא את יקיריהם. בנוסף, עמותת עמר"ם החליטה לציין את 21 ביוני 2013, יום פטירתו של הרב עוזי משולם, כיום מודעות בפרשת ילדי תימן, בלקן ומזרח. ביחד עם ארגונים נוספים, העמותה מקיימת ביום זה הרצאות וערבי שיח בנושא על מנת להביא להכרה רשמית בפרשה.
עמותת עמר"ם הקימה את "טנג'יר – הוצאה לאור", במטרה לתת קול וייצוג למי שקולם הודר עד כה מבמות התרבות וכמו כן לייצר בית תרבותי לפעילות אקטיביסטית. בין הספרים שיצאו בהוצאת טנג'יר: "הכלבים שנבחו בילדותינו היו חסומי פה" של רועי חסן (שחתוכה ערך), "מחר נעבוד" של תהילה חכימי, "נועדנו לגדולות אחרות" של עדן אביטבול ועוד.
בשנת 2015 החל לפעול ביחד עם אקטיביסטיות ואקטיביסטים נוספים למען ייצוג שוויוני במדיה החזותית. הפעולה הראשונה שלהם הייתה תגובה לפרסומת של מטרנה שעלתה בשנת 2015 לשידור, שבה ביקשו אנשי מטרנה מקבוצת אימהות לתת את העצה הטובה ביותר שלהן לאימהות שבדרך. בסרטון כל האימהות והילדים היו אשכנזים לבנים. חתוכה יצר ביחד עם עדן אוליאל ואחרים סרטון תגובה בשם "אל תתנו לגזענות לעבור מסך". מאז חתוכה כותב על הנושא רבות ויצר סדרת סרטונים בשם "המשמר המזרחי" בתאגיד כאן, אשר עסקו בהיבטים שונים של חוסר השוויון כלפי יוצאי עדות המזרח בישראל.
מייקל דיקרסון
מייקל דיאנג'לו דיקרסון (באנגלית: Michael DeAngelo Dickerson; נולד ב-25 ביוני 1975) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1998–2003. נאלץ לפרוש ממשחק כבר בסיום עונתו החמישית, בשל פציעה קשה במפשעה. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 15.4 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק. בן דודו של כדורסלן העבר דייוויד וסלי.
קריירת מכללות.
דיקרסון נולד בעיר גרינוויל אשר בקרוליינה הדרומית, ובין השנים 1994–1998 למד באוניברסיטת אריזונה. בעונתו השלישית באריזונה, 1996/1997, הוביל את הקבוצה לזכייתה הראשונה בטורניר אליפות המכללות, לצדם של ה מייק ביבי וה ג'ייסון טרי. לאורך אותה עונה קלע 18.9 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-10. בעונה הבאה המשיך דיקרסון להציג יכולת גבוהה, אך קבוצתו הודחה מטורניר המכללות כבר בשלב רבע הגמר (NCAA Elite Eight), לאחר שהפסידה מול אוניברסיטת יוטה.
קריירת משחק מקצועית.
בדראפט ה-NBA 1998 נבחר דיקרסון בבחירה ה-14, על ידי יוסטון רוקטס. בעונתו היחידה ביוסטון, אשר כללה 50 משחקים בלבד בשל שביתת שחקנים, פתח בכל משחקי קבוצתו, קלע 10.9 נקודות בממוצע למשחק ב-43.3% קליעה לשלוש (שישי בליגה), ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. באותה עונה שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד האקים אולאג'ואן, צ'ארלס בארקלי וסקוטי פיפן.
בקיץ 1999 הועבר יחד עם אנטואן קאר, אותלו הרינגטון וברנט פרייס לוונקובר גריזליס, כחלק מטרייד משולש עם אורלנדו מג'יק, במסגרתו נשלח סטיב פרנסיס ליוסטון. בעונתו הראשונה עם הגריזליס הצטיין עם ממוצעים של 18.2 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק, ובעונה העוקבת העמיד ממוצעים דומים – 16.3 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק. ב-10 בפברואר 2000 קלע שיא קריירה של 40 נקודות במשחק מול לוס אנג'לס קליפרס. במשחק הרביעי של עונת , מול פיניקס סאנס, נפצע דיקרסון בצורה קשה במפשעה, ונדרש לעבור מספר ניתוחים באזור. בשל הפציעה השתתף דיקרסון בשישה משחקים בלבד בשתי העונות הבאות, עד לפרישתו ממשחק בשנת 2003.
בעונת 2009/2010 חזר מפרישתו, ושיחק בקבוצת פלנסיה מליגת המשנה הספרדית בכדורסל. לאחר ארבעה משחקים שוחרר מהקבוצה, ופרש ממשחק באופן סופי.
איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי
איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי (בצרפתית: Syndicat National de l'Édition Phonographique; באנגלית: ובקיצור: SNEP) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות בצרפת.
תעודות על מכירות.
איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי מעניק תעודות זהב, פלטינה ויהלום על מכירות של סינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו:
ג'ון בלוק
ג'ון ויליאם בלוק הבן (באנגלית: .John William Block, Jr; נולד ב-16 באפריל 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1966–1976. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר כשחקן פילדלפיה 76', ולאורך 10 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 11.9 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה.
בלוק נולד בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ובין השנים 1962–1966 למד באוניברסיטת דרום קליפורניה. בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1965/1966, העמיד ממוצעים של 25.2 נקודות ו-10.8 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1966 נבחר בלוק בבחירה ה-27 (סיבוב שלישי), על ידי לוס אנג'לס לייקרס. שנה לאחר מכן, בדראפט ההרחבה של שנת 1967, נבחר על ידי סן דייגו רוקטס לקראת עונת הבכורה של המועדון. בעונתו הראשונה עם הרוקטס הוביל את קלעיה עם ממוצע של 20.2 נקודות למשחק, אולם היא סיימה עם המאזן הגרוע בליגה; 15–67. בשלוש העונות הבאות קלע 13.3 נקודות והוריד 7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק עבור סן דייגו.
בעונת שיחק במילווקי באקס לצדם של כרים עבדול-ג'באר ואוסקר רוברטסון, והעפיל עם הקבוצה לגמר האזור המערבי בפלייאוף. בעונה העוקבת השתתף בפעם היחידה בקריירה במשחק האולסטאר של ה-NBA, כשחקן פילדלפיה 76', לאחר שרשם במדיה ממוצעים של 17.9 נקודות ו-9.2 ריבאונדים למשחק. יומיים לאחר משחק האולסטאר הועבר בלוק בטרייד לקנזס סיטי קינגס, עבורה שיחק במשך כעונה וחצי. בין השנים 1974–1976 שיחק בניו אורלינס ג'אז ובשיקגו בולס, בטרם פרש ממשחק בסיום עונת .
פיליפ הראשון, רוזן הנאו-מינצברג
פיליפ הראשון, רוזן הנאו-מינצברג המכונה פיליפ הצעיר (בגרמנית: Philipp I. von Hanau-Münzenberg; 20 בספטמבר 1449 – 26 באוגוסט 1500) היה רוזן הנאו בין השנים 1452 – 1458, אז חולק המחוז בינו לבין דודו, פיליפ הזקן. פיליפ הצעיר שלט החל מאז במחוז הנאו-מינצברג עד מותו.
ילדות.
פיליפ הראשון נולד בטירת ווינדקן (כיום נידראו) לרוזן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו, והרוזנת פלטין מרגרט ממוסבאך, והוטבל בכנסייה המקומית. סנדקיו היו:
בשנת 1452 מת אביו, ריינהרד השלישי, לאחר שלטון שנמשך עשרה חודשים בלבד. פיליפ היה אז בן ארבע שנים, ונצרך לאפוטרופסות. משנת 1452 עד לחלוקת המחוז בשנת 1458, היה תחת אחריות מועצת עוצרים, שכללה את סבו (אב אמו) הרוזן פלטין אוטו הראשון ממוסבאך, סבתו (אם אביו), קתרינה מנסאו-בילשטיין, ודודו היחיד, פיליפ הזקן. משנת 1458 עד 1467, פיליפ הזקן היה האפוטרופוס והעוצר הבלעדי. בשנת 1467 הגיע פיליפ הצעיר לבגרות.
לא ידוע יותר מכך על ילדותו.
חלוקת המחוז.
הסיבה לחלוקה.
בעת שירש פיליפ הצעיר את הרוזנות, היה הוא בן ארבע שנים בלבד והדבר הציב בפני משפחת הנאו דילמה:
ההתלבטות.
הוויכוח על חלוקת המחוז מתועד יחסית. שתי סיעות קרמו עור וגידים ברוזנות ובמשפחה השלטת.
אוטו הראשון, אחד מן העוצרים לפיליפ הצעיר, התנגד לחלוקה. הוא תמך באינטרסים של בתו מרגרט, אלמנתו של ריינהרד השלישי ואמו של פיליפ הצעיר. הוא ביקש למצב את נכדו כיורש היחיד של המחוז כולו.
הרוזנת האלמנה הקשישה, קתרינה מנסאו-בילשטיין, הייתה אדישה ולא שינה לה אם תמשיך השושלת דרך נכדה, פיליפ הצעיר, או באמצעות בנה השני, פיליפ הזקן. היא קבעה כי ניתן יהיה לצמצם את הסכנה של מות בית הנאו על ידי מתן אפשרות לפיליפ הזקן להתחתן, מכיוון שכבר הוכיח את יכולתו להוליד.
תומכיו של פיליפ הזקן ארגנו קמפיין מכתבים. קרוביו של הרוזן והארגונים החשובים ביותר בקרב נתיניו - בפרט ארבע הערים במחוז, הנאו, וינדקן, באבנהאוזן וסטיינאו, והעמותות של האבירים של טירת באבנהאוזן - וכן הוואסלים של רוזנות הנאו, כולם כתבו לאוטו הראשון וביקשו לאפשר לפיליפ הזקן להינשא. מכתבים אלה נשמרים בארכיון המדינה במרבורג.
אמנת החלוקה של 1458.