יום תרומת הדם הבין־לאומי (באנגלית: World Blood Donor Day) הוא מועד בין־לאומי של האומות המאוחדות וארגון הבריאות העולמי המצוין מדי שנה ב-14 ביוני. ציון המועד החל בשנת 2004, ומטרתו היא העלאת מודעות לצורך בתרומת דם ברחבי העולם והוקרת תודה לתורמי הדם. המועד נקבע ל-14 ביוני, יום הולדתו של הרופא והביולוג, זוכה פרס נובל קרל לנדשטיינר אשר ידוע בשל סיווג הדם.
במדינות רבות אין אספקה מספקת של דם בטוח, ושירותי הדם עומדים בפני האתגר להנגיש מספיק דם, תוך הקפדה על איכותו ובטיחותו. בשנת 2014, 73 מדינות עדיין תלויות במידה רבה בתורמים בתשלום. כתוצאה מכך, ארגון הבריאות העולמי ראה חשיבות בהעלאת המודעת לצורך בתרומות הדם.
פרסי גילדת הבמאים של אמריקה
רוטב רוסי
רוטב רוסי הוא רוטב לסלט הרוטב מורכב ממיונז, קטשופ ושאר מרכיבים. הרוטב הוא מרכיב מרכזי בכריך רובן.
הרוטב הרוסי דומה לרוטב אלף האיים ולרוטב צרפתי.
היסטוריה.
הרוטב הרוסי מוזכר כבר בשנת 1900 במקורות אמריקאים. הרוטב גם מתועד בספר קייטרינג משנת 1910 בתור חלופה לוויניגרט ולרוטב עגבניות.
הכנת הרוטב.
בדרך כלל הרוטב הוא בטעם פיקנטי, הוא עשוי כיום באופן מתערובת של מיונז וקטשופ המשולבים במרכיבים נוספים כמו חזרת, פימנטוס, עירית, חרדל ותבלינים.
שימושים.
מלבד השימוש כרוטב לסלט, רוטב רוסי משמש גם כממרח לכריכי ראובן.
הוגו לופז-גטל רמירז
הגלריה העירונית לאמנות מודרנית, רומא
הגלריה העירונית לאמנות מודרנית ועכשווית (באיטלקית: Galleria Comunale d'Arte Moderna) היא מוזיאון לאמנות מודרנית ברומא.
היסטוריה.
בשנת 1883 רכשה עיריית רומא 40 צבעי מים, עבור הצייר האיטלקי אתורה רוזלר פרנץ, וכמה יצירות היסטוריות וגנריות בתערוכה עולמית. בעשורים שלאחר מכן, מאז רכשה העירייה יצירות אחרות למטרות שונות, החל להתפתח הרעיון לבנות גלריה עירונית לאמנות מודרנית ועכשווית.
בשנת 1925, כאשר האוסף מנה כמאתיים יצירות המורכבות מציורים, פסלים ועבודות גרפיקה, הוא הוצג לקהל בארמון קפרלי בגבעת הקפיטולין ונקרא בשם Galleriad'Arte Moderna (גלריה לאמנות מודרנית). האוסף המשיך לגדול ובשנת 1931 נחתם הסכם חדש, שכלל מספר תרומות ובעיקר 70 עבודות שרכשה העירייה.
בשנת 1938 נסגרה הגלריה באופן זמני למרות שהעירייה המשיכה ברכישותיה.
בשנת 1963 היא נפתחה מחדש בארמון התערוכות שהיה פתוח לקהל עד 1972, עת נסגרה שוב, לאור הצורך בשיקום הארמון, והעבודות הוצבו במחסני ארמון בראשי ובכמה חדרים ששייכים לעירייה. כשליש מהעבודות שימשו לקישוט משרדים. בהמתנה למשכנם הסופי, חלק מהאוספים הועברו למנזר העתיק של הכרמלים היחפים של סנט ג'וזף ברחוב Capo le Case, שם הם שוב מוצגים לקהל מאז 1995.
בינתיים בשנת 1999 נחנך האתר החדש והשני של הגלריה בבניין הקודם של Peroni.
לאחר תקופת סגירה בעקבות עבודות שיפוץ, המוזיאון נפתח מחדש בנובמבר 2011.
אוספים.
האוסף כולל יצירות המייצגות את המשמעותיות ביותר רגעים של אמנות איטלקית מסוף המאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה. עדכון המלאי של כל האוסף שנערך בין השנים 1991 ל-1994 העריך למעלה מ-4,000 יצירות. בין האמנים המציגים נמנים ג'ורג'ו דה קיריקו, ג'ורג'ו מורנדי ואחרים.
מלון בוורלי וילשייר
מלון בוורלי וילשייר (באנגלית: Beverly Wilshire Hotel) הוא מלון היסטורי ויוקרתי השוכן בבוורלי הילס שבקליפורניה. הוא נפתח ב-1928. החל משנת 1992 המלון הוא חלק מרשת ארבע העונות. הוא שוכן בשדרות וילשייר מול הקצה הדרומי של הקטע המסחרי של רודיאו דרייב.
היסטוריה.
השטח התחום בין שדרות וילשייר בצפון, דרך לאסקי במערב, שדרות אולימפיק בדרום וסאות' בוורלי דרייב במזרח שימש בשנים 1920 עד 1924 מסלול מרוץ מכוניות מפורסם ופופולרי בשם Beverly Hills Speedway (וקודם לכן היה שדה שעועית). עליית שווי הקרקעות באזור הביאה לכך שהאדמה הייתה שווה יותר מהמסלול ובעליו מכרו אותו ליזם הנדל"ן וולטר ג'ורג' מקארתי (1882 – 1956) לשם פיתוח עירוני. מקארתי יזם, בין היתר, את הקמתו של מלון דירות בצורת האות E בשם Beverly Wilshire Apartment Hotel. המבנה שהוקם היה בסגנון רנסאנס איטלקי והוא נבנה מאבן טוסקנית ושיש קרארה. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלים ווקר ואייזן.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 המלון, אשר החליף ידיים, שופץ על ידי הבעלים החדשים והוקמו בו חדר נשפים, בריכת שחייה ומגרשי טניס. הטניסאי פנצ'ו גונזלס מונה למנהל הטניס. המלון החליף ידיים פעם נוספת ב-1958 ואחר כך גם ב-1961 כאשר נמכר להרננדו קורטרייט שהקים בו אגף חדש; האגף נבנה דרומית לאגף הוותיק, הוא מתנשא לגובה של 50 מטרים וכולל 14 קומות מעל קומת הקרקע. הבנייה החלה ב-1969 והסתיימה ב-1971, דבר שהביא להכפלת שטחו של המלון. ב-1985 נרכש המלון, שמנה בשלב זה 395 חדרים וסוויטות, על ידי רשת ריג'נט תמורת 125 מיליון דולר ו-100 מיליון דולר נוספים הושקעו בשיפוצו. שמו שונה בשלישית, הפעם למלון ריג'נט בוורלי וילשייר. ב-1992 נרכשה רשת ריג'נט על ידי רשת ארבע העונות, מותג שצורף לשמו. ב-1995 נרכש על ידי קרן השקעות פרטית שבסיסה בהונג קונג. ב-2006 השף וולפגנג פאק פתח במלון מסעדת סטייקים בשם CUT.
במשך השנים המלון אירח ואף שימש כביתם של אנשים מפורסמים רבים. וורן בייטי ואלביס פרסלי התגוררו בו שנים, ג'ון לנון התגורר בו חודשים בזמן שהיה פרוד מאשתו יוקו אונו. אשת החברה ברברה האטון בילתה בו את שנותיה האחרונות. בין היתר התארחו במלון גם הדלאי לאמה, קיסר יפן הירוהיטו וברק אובמה. המלון אירח פעמים רבות את טקס פרס גלובוס הזהב. המלון שימש פעמים רבות כזירת צילום לסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע (בין אם לצילומי חוץ, פנים או שניהם יחד), בהם: השוטר מבוורלי הילס (1984), בולוורת' (1998) ופרוסט/ניקסון (2008). הופעתו הזכורה ביותר על המסכים התרחשה ב-1992, אז כיכב המלון בשובר הקופות אישה יפה – שם התארחו אדוארד לואיס (ריצ'רד גיר) וויויאן וורד (ג'וליה רוברטס). צילומי הפנים של המלון בסרט התבצעו במלון אמבסדור שבלוס אנג'לס.
ב-1987 צורף המלון למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בארצות הברית.
ניקולאי וטורוב
ניקולאי אלכסנדרוביץ' וטורוב (נולד ב-27 באפריל – 20 במאי 1918) היה תעשיין רוסי. על פי מחקר של פורבס משנת 2006, שהכליל את בית רומנוב, הוא החזיק בתואר האיש העשיר ביותר ברוסיה ערב מלחמת העולם הראשונה והונו הוערך ב-60 מיליון רובל בזהב.
ביוגרפיה.
חיים וקריירה.
ניקולאי היה חייב את הונו לאביו, אלכסנדר וטורוב, איש עסקים מצליח באירקוצק שהקים רשת קמעונאית טרנס-סיבירית. עם מותו בשנת 1911 נאמד הערך הנקי של אלכסנדר וטורוב ב-13.6 מיליון רובל; ההון עבר בירושה לניקולאי ולאחיו הפחות ידוע, שחי במוסקבה מאז 1897. ניקולאי וטורוב ניצל את הונו של אביו כדי להשתלט על בנקים (כמו I. V. Yunker &amp; Co., שאורגן לכדי בנק התעשייה המוסקבאי, Московский промышленный банк, עם הון של 30 מיליון רובלים) וחברות ייצור רבות, כמו שותפות הייצור של אלברט גובנר (Товарищество ситцевой мануфактуры Альберта Гюбнера) שהוקמה על ידי רוסים יוצאי צרפת ב-1871 והחזיקה בבעלותה מספר מפעלי טקסטיל. מדיניות ההשתלטות האגרסיבית שלו זיכתה אותו בכינוי "מורגן הרוסי". הוא מכונה "הראשון ששבר את המסורות הישנות לטובת ארגון רציונלי ואינטליגנטי של עסקים מסחריים."
עם כניסתה של רוסיה למלחמת העולם הראשונה, הפך וטורוב לאחד הקבלנים הצבאיים הגדולים של ממשלת האימפריה הצאר, כשהוא צבר סובסידיות אדירות לבניית מפעלי ייצור חדשים במרכז רוסיה; הוא היה מנהל התעשייה הביטחונית בפועל בכל אזור מוסקבה.
רציחתו.
וטורוב החליט להישאר ברוסיה אחרי מהפכת 1917 והתחייב לנאמנות למשטר הבולשביקי.
פחות משנה לאחר מכן, במאי 1918, הוא נרצח; הוא נורה למוות ב-20 במאי 1918 במשרדו ב"חצר העסקים" במוסקבה (על פי מקורות אחרים, ב-5 במאי 1918 בביתו). הרוצחים לא נמצאו. על פי דברי כותבת הכרוניקה של אירקוטסק, ניטה רומנוב, הוא נרצח על ידי בנו השני בשל סכסוך אישי. עם זאת, הנסיבות המדויקות של מותו נותרו לא ידועות.
הוא נקבר בבית הקברות במנזר סקורביאשנסקי, במוסקבה.
מורשת.
רבים מהפרויקטים הגדולים ביותר של וטורוב בתקופת המלחמה, שהולאמו על ידי הסובייטים, עדיין פועלים:
מפעלי וטורוב פחות מוכרים עדיין פועלים בכל רחבי העיר מוסקבה. רבים הוסבו למשרדים וקניונים.
ביתו לשעבר של וטורוב, בית ספאו, נתפס על ידי הממשלה הסובייטית בשנת 1918 ששינה בה מאז את שגריר ארצות הברית בברית המועצות (1933—1991) וממשיך לשמש את שגריר ארצות הברית בפדרציה הרוסית.
רמת האסקי
רמת האסקי (באנגלית: Husky Heights) היא רמה הררית שטוחה באופן יחסית, המכוסה בקרח, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הנקודה הגבוהה ביותר ברמה היא כיפת האסקי, שגובהה 3,580 מטרים מעל פני הים, והיא ההר ה-74 בגובהו באנטארקטיקה.
הרמה ממוקמת 7 קילומטרים דרומית לשולחן היינז.
הרמה מתנשאת מעל מוצאו של קרחון ברנדאו.
היסטוריה.
מקור השם.
שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרמה נקראת על שם כיפת האסקי - הנקודה הגבוהה בה, וזו, בתורה, נקראת על שם כלבי ההאסקי באמצעותם הגיעו החוקרים מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד אל הרמה.
מפעל אלקטרוסטאל
מפעל המתכות אלקטרוסטאל הוא מפעל לייצור פלדות וסגסוגות למטרות מיוחדות לתעשיות היי-טק והוא מהמפעלים הגדולים ברוסיה והוותיק מסוגו.
היסטוריה.