יהדות המבורג, אחת הגדולות בגרמניה בזמנו, הייתה נתונה במאבקים בין חלוצי הרפורמים והשמרנים. רבים מהצעירים והמשכילים יותר פרשו בשנת 1818 לטובת בית-כנסת רפורמי חדש, ההיכל בהמבורג, שהוקם על ידי ישראל (אדוארד) קליי. בנוסח התפילה הושמטו הבקשות לחידוש עבודת הקרבנות. קליי הנהיג דרשות בסגנון עדכני ובגרמנית רהוטה, שילב קטעים בשפה בסידור, קיצר את התפילות וליווה אותן במוזיקה. הקהל סירב לשעות לדרישת ראב"ד המבורג, הרב ברוך עוזרש, ובית-דינו לסגור את המניין והוסיף לפקוד אותו גם כשרבנים מאירופה כולה גינו אותו כמעשה כפירה. הפרנס אליעזר ריסר הציע כבר בתחילת המשבר פתרון אחר, שאומץ על ידי יתר טובי העיר לאחר שלוש שנים של עימותים; נדרש למנות רב קהילה שיוכל לגשר על הפערים מול הציבור המשכיל והמעורה יותר בסביבה הנוצרית. הוועד פיטר את הראב"ד ושני הדיינים הקשישים והזמין את ברנייס. הוא נכנס לתפקיד בד' בחשוון תקפ"ב (30 באוקטובר 1821). החוזה שנחתם עמו, כפי שציין יצחק שורש, היה עדות ברורה לחילופי העתים ולהגדרה מחדש של סמכויות הרבנות בעידן המודרני: הודגש כי אין לו כל סמכות בנוגע לדין האזרחי ונאסר עליו במפורש להעניש בכל צורה שהיא עוברי עבירה או להתערב בענייני הרפורמים. אפילו תוארו הרשמי היה 'חכם בקהל אשכנזים', כדי להדגיש את ההבדל בינו לקודמיו וכנראה גם כחיקוי לנהוג אצל הספרדים, שנחשבו לדוגמה להתנהגות אסתטית. בקהילה הושכן שלום: פרנסי העדה המרכזית הגיעו להסדר עם המניין החדש, שאפשר למתפלליו להחזיק את המבנה על חשבונם כל עוד יוסיפו לשלם לה את מלוא המס שחויבו בו חברים רגילים. ברנייס השיב לבית-הכנסת הישן את מרבית הקהל באופן הנהגתו, ואימץ מיד סגנון שדמה רבות לזה של קליי. שלא כמו קודמיו שנשאו כנהוג פעמיים בשנה דרשות עמוסות פלפולים ביידיש, שהייתה נהירה עתה בעיקר למבוגרים ומושא למבוכה ליתר, הקפיד ברנייס לדרוש מדי שבוע על ענייני השעה ודברי מוסר בגרמנית נקיה. הוא לבש גלימות הדומות לשל כומר, צירף מקהלה לתפילה, הפגין ידע בתרבות הגרמנית ודרש התנהגות מכובדת מהקהל בבית-הכנסת. בין היתר, נדרש להתפלל בשקט בעוד שרק הש"ץ קורא בקול רם ונאסר לתקן בקול את בעל הקורא, להתנועע בפראות בתפילה, לירוק על הרצפה ועוד. בשקלול מעמדו מכל הבחינות, כתב שניאור ליימן:
כעבור 20 שנה החל מאבק קשה בינו ובין הקהילה הרפורמית בעיר, על רקע ניסיונו לעצור אותה מלבנות בית כנסת חדש, ועל רקע התנגדותו החריפה לסידור התפילה שהיא הוציאה. כוחם של הרפורמים בהמבורג ובגרמניה כולה היה במגמת התחזקות, והם גברו עליו. כעבור כ-7 שנים נפטר הרב ברנייס בפתאומיות.
בניו ותלמידיו.
לרב ברנייס היו 6 ילדים. אחד מהם הוא פרופ' יעקב בערנייס, שהמשיך את דרכו של אביו, ששילבה הקפדה על מצוות הדת יחד עם פתיחות מדעית. הוא נמנה עם המורים הראשונים בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בן אחר, מיכאל, שהיה פרופסור לספרות גרמנית, התרחק מדרכו של אביו והמיר את דתו בגיל צעיר. נכדתו של הרב ברנייס, מרתה, נישאה לזיגמונד פרויד, שבספרייתו הייתה תלויה תמונתו של סבה. נכדו היה התעמולן המפורסם אדוארד ברנייס. נינו של הרב ברנייס הוא המתמטיקאי והפילוסוף פאול ברנייס.
תלמידיו המפורסמים של הרב ברנייס הם הרש"ר הירש והרב ד"ר עזריאל הילדסהיימר (הספדו של הרב הילדסהיימר על הרב ברנייס נדפס בספר השו"ת שלו). הם הושפעו רבות משיטתו, והשכילו גם להפיץ אותה בציבורים רחבים. ההיסטוריון היהודי היינריך גרץ, שהיה ממייסדי התנועה הקונסרבטיבית, ראה גם הוא בדבריו של הרב ברנייס יסודות לשיטתו, שקראה להתאמת היהדות על פי התנאים ההיסטוריים המתחדשים.
הספר "המזרח המקראי" ("Der biblische Orient").
בשנת 1821 יצא בעילום שם במינכן הספר "המזרח המקראי" ("Der Bibel'sche Orient"), שמצד אחד דיבר על תפקידם האוניברסלי של היהודים והתנ"ך בהפצת המונותיאיזם, ונלחם בתנועת הרפורמה, ומצד שני ציטט ממקורות נוצריים, ותקף חכמים רבניים ובהם אפילו אנשי הכנסת הגדולה.
בני דורו, ואף חוקרים בימינו, סוברים שהעמקות ורוחב היריעה הנפרשים בספר מוכיחות שהרב ברנייס הוא מחברו, או לפחות תרם לכתיבה. הרב ברנייס עצמו לא הכחיש שהוא שכתב את הספר, ובמשך כל ימיו היו שרדפו אותו משום שייחסו לו את הספר.
כרמלו אנטוני
ר' יצחק גיאת
הכישרון של מר ריפלי (סרט)
הכישרון של מר ריפלי (באנגלית: The Talented Mr. Ripley) הוא סרט קולנוע משנת 1999 המבוסס על סיפרה של פטרישיה הייסמית' "הכישרון של מר ריפלי" ועל תסריטו של במאי הסרט אנתוני מינגלה.
סרט זה הוא העיבוד השלישי של הרומן. בסרט מככבים מאט דיימון בתפקיד טום ריפלי, גווינת' פלטרו בתפקיד מארג' שרווד (Marge Sherwood), ג'וד לאו בתפקיד דיקי גרינליף (Dickie Greenleaf), קייט בלאנשט בתפקיד מרידית' לוג (Meredith Logue)- דמות אשר אינה מופיעה בספרה של הייסמית', פיליפ סימור הופמן בתפקיד פרדי מיילס (Freddie Miles), ג'ק דבנפורט בתפקיד פיטר סמית' קינגסלי (Peter Smith-Kingsley) - דמות אשר מוזכרת בספר והורחבה משמעותית בתסריט, וג'יימס רבהורן בתפקיד הרברט גרינליף (Herbert Greenleaf).
הסרט צולם באיטליה, בעיקר ברומא, וונציה, פאלרמו ומפרץ נאפולי. כמו כן, סצנות אחדות צולמו בניו יורק.
תקציר עלילה.
טום ריפלי (Tom Ripley) הוא בחור צעיר המתגורר בניו יורק ועובד קשה למחיתו בעבודות מזדמנות. כאשר פונה אליו איש העסקים העשיר הרברט גרינליף (Herbert Greenleaf) ומציע לו לנסוע לאיטליה ולשכנע את בנו השחצן דיקי (Dickie) לשוב לארצות הברית במטרה שיעבוד בעסק המשפחתי, טום מסכים. לאחר הגיעו לאיטליה פוגש ריפלי את דיקי גרינליף ואת חברתו מארג' שרווד (Marge Sherwood) והופך לחבר של הזוג. מארג' חושדת בטום שהוא אינו מי שהוא אמר שהוא, ואילו לאחר זמן קצר לדיקי נמאס מטום ומהתלות של טום בו. ריפלי מתאהב הן בדיקי והן במארג', מעריץ את אורח החיים העשיר והבזבזני של שניהם ורוצה להיות כמותם ולהיות חלק מהחיים החברתיים שלהם. דיקי מסכים לנסוע עם טום לחופשה קצרה בסן רמו שם הם שוכרים סירה. בסירה דיקי אומר לטום מה הוא חושב עליו, הם רבים וריפלי רוצח את דיקי באמצעות משוט הסירה וזורק את גופתו אל הים, ואז מטביע את הסירה.
טום לוקח את זהותו של דיקי, שולח מכתבים בשמו של דיקי למארג' ונפרד ממנה. פרדי מיילס (Freddie Miles), אחד מחבריו של דיקי, מגיע לביתו של דיקי, פוגש את טום וחושד במעשיו בדירה, ולכן טום רוצח את פרדי. יום לאחר מכן מופיעה המשטרה בביתו של טום ריפלי בעודו מתחזה לדיקי גרינליף וחוקרת אותו (בדמותו כדיקי) בחשד לרצח חברו של דיקי, פרדי. לאחר מכן טום מביים את התאבדותו של דיקי (באמצעות השחתת הדרכון שלו וכתיבת מכתב התאבדות) ונמלט מהמשטרה האיטלקית לוונציה.
בוונציה פוגשת אותו מארג', אשר חושדת בטום כי רצח את דיקי. טום שוקל לרצוח את מארג' אולם חוזר בו מאחר שחברה של מארג' - פיטר סמית' קינגסלי - מגיע לדירה. הבלש הפרטי שנשכר על ידי אביו של דיקי מציע לו קצבה חודשית על מנת שטום לא יגלה למשטרה האיטלקית פרטים על עברו של דיקי.
טום מפליג ליוון עם אהובו פיטר סמית' קינגסלי, אולם על האוניה פוגש את מרדית' לוג' המאמינה שהוא דיקי (לאחר שהכירה אותו בעת התחזותו לדיקי). מאחר שפיטר סמית' קינגסלי מכיר אותו בזהות אחת, ומרדית' בזהות אחרת, הוא מחליט לרצוח את פיטר סמית' קינגסלי.
הבדלים בין הסרט לבין הספר.
תסריטו של מינגלה דבק במתווה העלילה העיקרי בספרה של הייסמית', אך מוסיף לו כמה דמויות ומשנה כמה אחרות כדי להאיר את מניעיו ותחושותיו של ריפלי באור שונה.
השינוי הבולט ביותר מן הספר לרומן הוא באופיה של מארג'. ברומן מוצגת מארג' כמושא איבתו של ריפלי, הנוטר לה על שהיא מצליחה לכבוש את מקומו בלבו של דיקי ולהוביל את היחסים ביניהם לסיפו של קשר רומנטי, אף שדיקי אינו רוחש לה תחילה כל משיכה רומנטית. מארג' של הרומן היא אישה תמימה, שריפלי מצליח להערים עליה על נקלה, ולהוביל אותה לקבל, גם אם במידה של עוינות, את טיעוניו ורמזיו של ריפלי. בסרט, לעומת זאת, מארג' היא דמות מרכזית, חזקה ומורכבת, המושלת בדיקי ובעולמו ומבינה, בסופו של הסרט, כי ריפלי הוא האדם העומד מאחרי מותו של דיקי.
שינוי בולט אחר בסרט הוא הפיכתו של דיקי מאדם קל-דעת ונטול כישרון אמנותי של ממש, המכלה את ימיו בשתייה וברביצה על חוף הים, לדמות אלימה ואפלה יותר, הנמצאת באיטליה כי חמקה מרשויות החוק בארצות הברית, מכניסה להריון נערה צעירה בלי לחוש ייסורי מצפון על התאבדותה. מערכת היחסים בין דיקי לריפלי - אדישות משועממת המתחלפת במיאוס ובבוז מצד דיקי; וקנאה ותשוקה מצד ריפלי, כשיד האיבה והקנאה גוברת כשהוא נדחה על ידי דיקי - שומרו בסרט כפי שהם ברומן.
שינוי עלילתי מרכזי בין הספר לרומן נמצא בתוואי העלילה מרגע הרצח. ברומן, ריפלי חש דחוי על ידי דיקי, ועושה מאמץ אחרון ונואש לשבות את ליבו ולהשיב את תהילת יחסיהם כקדם. בשהותם בניס דיקי לועג לריפלי ורומז להומוסקסואליות שלו, ובכך מחולל את סדרת האירועים המביאה לרצח. בסרט, ממוצים אירועים אלו בסצנת הרצח, המוצגת כפעולה אימפולסיבית של ריפלי.