במרכז העלילה נמצאים מרטין, אדריכל נשוי בגיל העמידה, אשתו סטיבי ובנם בילי. חייו של מרטין מתערערים כשהוא מתאהב בעז בשם סילביה. המחזה מתמקד בגבולותיה של החברה הכביכול ליברלית בארצות הברית; באמצעות הצגת המשפחה במשבר, אלבי מאתגר את הקהל לפקפק בשיפוטו המוסרי של הטאבו החברתי.
שם המחזה מתייחס לשיר ""מי היא סילביה?" ממחזהו של ויליאם שייקספיר "שני אדונים מוורונה"". במחזה זה, פרוטיוס שר את השיר הזה, בתקווה לחזר אחרי סילביה. התייחסות לשיר זה נמצאת גם במחזה "Finding the Sun", אותו כתב אלבי בשנת 1982.
תקציר העלילה.
המחזה נפתח עם מרטין וסטיבי בסלון ביתם שבפרוורים, חוגגים את יום הולדתו ה-50 של מרטין. הם מתכוננים לראיון בטלוויזיה אותו צפוי לקיים חברם רוס, אבל דעתו של מרטין מוסחת, והוא לא זוכר כלום. סטיבי שואלת את מרטין על כרטיס ביקור של אישה שמצאה בכיסו ועל הריח המוזר שלו. מרטין מכחיש שיש לו רומן עם אישה, אבל מתוודה שהתאהב בעז בשם סילביה. סטיבי צוחקת, חושבת שזה בדיחה. סטיבי עוזבת כאשר רוס מגיע. רוס מעוניין לחגוג בתוכנית הטלוויזיה שלו את היותו של המרטין האדריכל הצעיר ביותר הזוכה בפרס פריצקר וכן את בחירתו להיות האדריכל של פרויקט חדש ויוקרתי, אך חוסר היכולת של מרטין להתרכז בראיון מתסכלת את רוס. מרטין מגלה לרוס שהסיבה להיסח הדעת שלו היא הרומן שלו עם סילביה, שהחל במהלך החיפוש אחר בית כפרי. רוס, שמופתע לגלות שמרטין יכול להתאהב במישהי מלבד סטיבי, שואל שוב ושוב "מי היא סילביה?" וכאשר מרטין מציג בפניו תמונה שלה, רוס צורח שסילביה היא עז.
סטיבי מתעמת עם מרטין על מכתב שרוס כתב על הרומן של מרטין ועל זהותה של סילביה. בילי מזועזע, בוכה ובורח לחדרו. סטיבי קוראת את המכתב בקול רם, ואז מתארת כיצד היו חייה נורמליים לפני שפתחה אותו. היא מבינה כי מרטין אמר אמת בתמונה הראשונה, וכי היא צדקה לדאוג בגלל כרטיס הביקור והריח המוזר. הכרטיס שייך לקבוצת תמיכה בזואופיליה. מרטין מגלה כי החברים בקבוצה מחפשים אחר חברה של חיות כמנגנון התמודדות. עבורו, סילביה היא לא רק חיה; יש לה נשמה והיא מקבלת את אהבתו. במהלך הסבריו, סטיבי שוברת חפצים שונים והופכת רהיטים שונים. לבסוף, היא יוצאת, נשבעת לנקום.
בילי נכנס לסלון ההרוס שבו מרטין נשאר לבדו. בילי מציין כי מרטין וסטיבי הם אנשים טובים, והם טובים יותר מרוב ההורים של חבריו לכיתה. עם זאת, הוא מתחיל לבכות ברגע שהוא מבין כי משיכתו לבעלי חיים של מרטין קרעה את משפחתו הרגילה ומאושרת ללא תקנה. לאחר מכן הוא מכריז על אהבתו ומנשק של מרטין. רוס נכנס ועד לנשיקה של בילי. למרות היותו זועם בתחילה, מרטין מחבק את בילי כדי לנחם אותו. מרטין מגן על הנשיקה שלו עם בילי בפני רוס, ומציין כי יש לו חבר שפעם קיבל זקפה מכך שתינוק ישב על ברכיו, כשהוא רומז שהחבר היה רוס. כאשר רוס מביע את הסתייגותו ממרטין וממעשיו, מרטין קורא תיגר על שיקול דעתו של רוס ומותח ביקורת על התערבותו של רוס במשפחתו. רוס מצדיק את המכתב שכתב לסטיבי. סטיבי חוזרת, גוררת איתה פגר של עז. היא הרגה את סילביה מפני שלא יכלה לסבול את הרעיון שסילביה אוהבת את מרטין באותה מידה כמו סטיבי. רוס קופא במקומו, בילי בוכה, ומרטין נשבר.
הפקות.
המחזה הוצג לראשונה בברודוויי ב-John Golden Theatre ב-10 במרץ 2002, שם רץ עד ל-15 בדצמבר 2002, ובסך הכל הוצג 309 פעמים (ועוד 23 הצגות הרצה). דייוויד אסביורנסון ביים את ביל פולמן, שגילם את דמותו של מרטין, מרסדס רוהל בתפקיד סטיבי, ג'פרי קרלסון וסטיבן רואו. ב-13 בספטמבר 2002, ביל ארווין נכנס לתפקידו של מרטין, וסאלי פילד נכנסה לתפקידה של סטיבי.
הבכורה האירופית התקיימה ב-Vienna's English Theatre בחודשים מרץ-מאי 2003. בהצגה, בבימויה של פם מקינון, כיכבו לורנס לאו (מרטין), ג'וריאן יוז (סטיבי), הווארד נייטינגל (רוס) ומייקל זלבינגר (בילי).
בבריטניה, ההצגה הועלתה תחילה ב-Almeida Theatre שבאיזלינגטון משם עברה ההפקה ל-Apollo Theatre שבוסט אנד ב-15 באפריל 2004, והוצגה שם עד ל-7 באוגוסט 2004. בבימויו של אנתוני פייג', בהצגה השתתפו השחקנים ג'ונתן פרייס (מרטין), קייט פאהי (סטיבי), מתיו מארש (רוס) ואדי רדמיין (בילי).
המחזה הופק בניו סאות' ויילס, אוסטרליה, על ידי ה-State Theatre of South Australia והוצג ב-Seymour Centre שבסידני בין ה-6 באפריל ל-7 במאי 2006. בבימויה של מריון פוטס, בהפקה זו השתתפו השחקנים ויליאם זאפה, ויקטוריה לונגלי, קמרון גודול ופיפ מילר.
באוטווה, המחזה הופק על ידי ה-Great Canadian Theatre Company תחת בימויה של לורן פרדי, והוצג בין ה-28 באוקטובר ועד ל-14 בנובמבר 2004. השחקנים כללו את סטיוארט ארנוט בתפקיד מרטין, דיקסי סיטל בתפקיד סטיבי, פיטר מוני בתפקיד בילי, ודניס פיצג'רלד בתפקיד רוס.
המחזה הוצג בישראל בתיאטרון הבימה, על פי תרגום של רבקה משולח בבימויו של חנן שניר. ההצגה עלתה לראשונה ב-9 ביולי 2005 בהשתתפות מוני מושונוב (מרטין), ליליאן ברטו (סטיבי), אלכס אנסקי (רוס) ועידו רוזנברג (בילי). בביקורתו על ההצגה, כתב אופק מתתיאס כי מושונוב הפליא "במשחק דרמטי רגיש, נוגע ומלנכולי".
הפקה לונדונית חדשה בבימויו של איאן ריקסון, ובכיכובם של דמיאן לואיס, סופי אוקונדו, ג'ייסון יוז מדקווה, נפתחה בתיאטרון היימרקט שבווסט אנד, בשנת 2017.
זכיות ומועמדויות.
בשנת 2003 המחזה היה אחד מהמועמדים הסופיים לפרס פוליצר לדרמה, אך מי שזכה בו באותה שנה בסופו של דבר היה המחזה "Anna in the Tropics".
העז, או מי זו סילביה?
העז, או מי זאת סילביה
העז, או מי זו סילביה
העז או מי זאת סילביה?
העז או מי זו סילביה?
העז או מי זאת סילביה
העז או מי זו סילביה
ספיקר B6
בנות מקלאוד
בנות מקלאוד (באנגלית: McLeod's Daughters) היא סדרת דרמה אוסטרלית שנוצרה על ידי פוזי גרים-אוונס וקרוליין סטנטון מחברת Millennium Television ולאחר מכן אנדמול אוסטרליה עבור רשת תשע. הסדרה עלתה לראשונה לשידור בערוץ 9 באוסטרליה ב-8 באוגוסט 2001 והפכה לאחת הסדרות המצליחות ביותר בטלוויזיה האוסטרלית וזכתה לשבחי הביקורת.
הסדרה מתרחשת בחוות דרוברס ראן, חוות בקר המרוחקת כ־180 ק"מ מהעיירה הקרובה ו-400 ק"מ מעיר מרכזית, בדרום אוסטרליה. החווה, שנמצאת בבעלות משפחת מקלאוד במשך דורות, עברה מאב לבן. ג'ק מקלאוד ניהל את החווה כאשר אשתו הראשונה מתה לאחר לידת בתו, קלייר. ג'ק מתחתן שנית עם רות, נערה עירונית ומלאת חיים, היולדת לו את בתו השנייה, טס. שתי הילדות הקטנות היו קשורות אחת לשנייה, אך רות נאבקת עם בדידות הקיום של החיים בערבה האוסטרלית. במלאת חמש שנים להולדת טס, רות נוטשת את דרוברס ראן ולוקחת את טס איתה לעיר הגדולה ועוזבת את ג'ק וקלייר לנפשם. הסדרה מתחילה כשטס מקבלת מכתב מעורך דין המודיע לה שירשה מחצית מהרכוש שג'ק הוריש במותו. לאחר כמעט 20 שנים של חיים בעיר גדולה, טס חוזרת לדרוברס ראן כשהיא נחושה למכור את חלקה, אך מגלה שקלייר, שמעולם לא עזבה את הקרקע, אינה יכולה לקנות ממנה את חלקה. לפתע נוחת על קלייר כל העולם החיצון, יחד עם דרך חיים שונה וחדשה לגמרי. טס מזכירה לה שהיא אישה ושהחיים אינם רק עבודה. מכאן חייה של קלייר ישתנו לגמרי בזכות אחותה הנמרצת.
בתחילה, כיכבו בסדרה ליסה צ'אפל ובריידי קרטר כשתי הגיבורות הראשיות, עם סוניה טוד, ג'סיקה נפייר, רייצ 'ל קרפני, אהרון ג'פרי ומיילס פולארד לצדם. בעקבות אירועי העונה השלישית מרבית השחקנים החלו לעזוב ולוהקו שחקנים חדשים לדמויות חדשות. אחרי שמונה עונות ו-224 פרקים, הסדרה בוטלה והפרק האחרון שודר ב-31 בינואר 2009.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ הולמרק החל מה-20 באפריל 2002.
הסדרה הייתה להצלחה מיידית באוסטרליה, עם ממוצע של 1.51 מיליון צופים בעונה הראשונה והמשיכה להגיע לשיאים גבוהים גם בעונתה הרביעית עם ממוצע של 1.52 מיליון צופים. שיא שנשמר עד לעונה השביעית כשבמהלך העונה השביעית הוכרז כי הסדרה תבוטל לאחר העונה השמינית. הסדרה נמכרה לשידור בינלאומי למדינות רבות ברחבי העולם וזכתה להצלחה עצומה בארצות הברית (שבה אף נבנה בסיס אוהדים נרחב), קנדה, אירלנד ועוד כמה מדינות אירופאיות. בבריטניה הסדרה זכתה להצלחה בינונית. הסדרה הייתה מועמדת ל-41 פרסי האקדמיה האוסטרלית לטלוויזיה (פרסי הלוגי, Logie) כשהיא זוכה בפרסי סדרת הדרמה הפופולרית ביותר, השחקנית הטובה ביותר (לליסה צ'אפל) והשחקן הטוב ביותר (אהרון ג'פרי). הסדרה זכתה גם בפרס APRA על הפסקול והליווי המוזיקלי.
המוזיקה לסדרה הולחנה על ידי כריס האריוט ואליסטייר פורד. הפסקול נכתב על ידי גרים-אוונס והאריוט, עם שירים שבוצעו על ידי היוצרת והזמרת האוסטרלית, רבקה לאוול.
ב-6 ביולי 2017, ערוץ תשע אישר כי הוא נמצא במגעים עם גרים-אוונס על אתחול אפשרי לסדרה. ב-6 בספטמבר 2017, גרים-אוונס הכריזה כי היא עובדת על סיפור. ב-23 באוקטובר 2017, גרים-אוונס הודיעה שהיא סיימה את המגעים עם ערוץ תשע בנושא בשל חילוקי דעות על הסדרה החדשה, אף שאמרה שאינה שוללת אפשרות לגייס מימון המונים לצורך הפקת סדרת אתחול.
הפקה ופיתוח.