ב-13 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי ביזה והתעללות פומביים ביהודי היישוב. לאחר מספר ימים הועברה העיירה לשליטה סובייטית, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ובתקופה זו הגיעו למקום פליטים יהודים ממערב פולין, עד שמספר יהודי היישוב הגיע לכ-1,200 איש.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, ב-27 ביוני 1941, שבו לעיירה הגרמנים, והטילו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. בינואר 1942 רוכזו יהודי העיירה ב שהוקם בה, אשר מעת לעת אירעו בו מעשי שוד ורצח של יהודים בידי שוטרים מקומיים. יהודי הגטו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה קשות.
ב-2 בנובמבר 1942 רוכזו יהודי הגטו בקסרקטין, וב-19 בנובמבר שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
דוד בר חן
הרב דוד יוסף בר חן (תרפ"ט, 1929 - כ"ו באלול ה'תשע"א, 24 בספטמבר 2011) היה רב ישראלי ממוצא מרוקאי. רבה של שדרות במשך קרוב לארבעים שנים, ומרבני יהדות מרוקו בישראל.
תולדות חייו.
נולד בחג השבועות תרפ"ט במרוקו למקובל רבי מאיר אוחנונא, שכיהן כרב מחוז ורזאזאת, ולחנה.
במספר הזדמנויות, טען, כי משפחתו מצאצאי המקובל רבי סולימאן אוחנה, מגורי האר"י.
אביו נפטר בשנת 1939 (ה'ת"ש) ואמו שלחה אותו ללמוד במקנס בישיבתו של הרב רפאל ברוך טולדנו.
בהמשך למד בישיבת "אוצר התורה" של הרב רפאל עבו, ואחר כך בישיבת "אור יוסף - נובהרדוק" בעיירה פובליין בצרפת, אצל רבי גרשון ליבמן. בשנים אלו עסק בהברחת ילדים שהיו אמורים לעלות במסגרת עליית הנוער לארץ ישראל, לישיבת נובהרדוק .
בשנת 1950 (ה'תשי"א) עלה לישראל לקריאת הרב יוסף שלמה כהנמן, שקיבל אותו ללימודים בישיבת פוניבז' שבראשותו.
פעילותו הרבנית במרוקו.
הרב בר חן היה עוזרו ותלמידו הקרוב של הרב אבן דנאן.
פטירתו.
בשנותיו האחרונות התדרדר מצבו הבריאותי, אך הוא המשיך למלא את תפקידיו הרבניים, בסיוע בנו הרב ישי בר חן שכיהן כרב האזורי בגוש קטיף.
הרב בר חן נפטר במוצאי שבת כ"ו באלול ה'תשע"א, ונטמן למחרת בחלקת הרבנים החדשה שבהר המנוחות בירושלים.
כתביו.
הרב בר חן השאיר אחריו כתבי יד בהלכה ובאגדה, שלא נדפסו.
ציון זיו (זלוף)
ציון זיו (זלוף) (נולד ב-1947) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד בעבר על גדוד 51 ועל חטיבת החרמון.
שירות צבאי.
זיו נולד בעיראק, עלה ארצה בשנת 1951 וגדל בכפר סבא ובנתניה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1965 שובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר זיו הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר ובתום הקורס שימש כמפקד מחלקה בחטיבת עודד, ופיקד עליה במלחמת ששת הימים. כמפקד פלוגה בגדוד 51 לחם זיו במלחמת ההתשה. בין היתר הוביל זיו את פלוגתו במבצע פלצור, בפשיטה כנגד עמדות מחבלים בהר דב, במהלכו נהרגו כחמישים מחבלים. לאחר מכן לחם במלחמת יום הכיפורים כסגן מפקד גדוד 51, בין היתר במבצע קינוח. במבצע ליטני שימש כמפקד גדוד 51. זיו התפטר מתפקידו לאחר אירוע אש כוחותינו שהתרחש בגדוד. בשנים 1981-1982 פיקד על חטיבת החרמון. בתפקידו האחרון בצה"ל היה מדריך ראשי במכללה הבין זרועית לפיקוד ומטה (פו"ם). סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1989 בדרגת אל"ם.
Wednesday Morning, 3 A.M
Wednesday Morning, 3 AM
מכלוף
פרידריך-וילהלם מילר
גנרל פרידריך-וילהלם מילר (בגרמנית: Friedrich-Wilhelm Müller; 29 באוגוסט 1897 – 20 במאי 1947) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
מילר נולד ב-29 באוגוסט 1897 בבארמן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-2 (פומרניה ה-1 - פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה). ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בהמשך המלחמה הועבר מילר לרגימנט המילואים ה-266, והועלה לדרגת לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מילר למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1936 עבר מילר לוורמאכט, והועלה לדרגת מיור. ב-10 בנובמבר 1938 מונה מילר למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-105, וב-1 במאי 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה מילר מפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-105, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-34 בעתודת הארמייה הראשונה, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-34 במסגרת הקורפוס ה-23, ובשלב השני במסגרת הקורפוס ה-26. ב-1 באוקטובר 1940 מונה מילר למפקד רגימנט הרגלים ה-105, ובינואר 1941 נשלח עם הרגימנט שבפיקודו לרומניה. במהלך המערכה בבלקן לחם מילר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-72 במסגרת הקורפוס ההררי ה-18, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם מילר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-72 במסגרת הקורפוס ה-54, וב-22 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 במאי 1939 הועלה לדרגת אוברסט, וב-8 באפריל 1942 קיבל על פעולותיו בקרב קרץ' תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוגוסט 1942 הועלה מילר לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-22 שהייתה חלק מהארמייה ה-12 ביוון. בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לכרתים, ושהתה שם עד ספטמבר 1944. ב-1 באפריל 1943 הועלה מילר לדרגת גנרל לוטננט, וב-18 ביוני 1943 קיבל על פעולותיו את הצלב הגרמני בזהב. במהלך ספטמבר - נובמבר 1943 פיקד מילר על המערכה לכיבוש איי הדודקאנס, והדף את כוחות בעלות הברית. ב-15 בפברואר 1944 פרש מילר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ובכך חמק מחטיפה על ידי המחתרת. ב-4 במאי 1944 מונה מילר למפקד הקורפוס ה-5, שהיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום אוקראינה, וב-2 ביוני 1944 מונה למשך שבוע למפקד הקורפוס ה-59, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה. ב-1 ביולי 1944 הועלה מילר לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד מבצר כרתים. כאמצעי תגמול על חטיפתו של היינריך קרייפה הרס מילר את העיר אנוגיה, והרג את הגברים תושבי העיר, ובספטמבר 1944 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-13 בנובמבר 1944 מונה מילר למפקד הקורפוס ה-34, שהיה חלק מקבוצת ארמיות E, וב-1 בדצמבר 1944 מונה מילר למפקד הקורפוס ה-68, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F, והוביל אותה במהלך הנסיגה מהבלקן, וב-27 בינואר 1945 קיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-29 בינואר 1945 מונה מילר למפקד הארמייה הרביעית, במקום פרידריך הוסבאך שהודח מתפקידו, ולחם עימה בקרבות הקשים בפרוסיה המזרחית. ב-27 באפריל 1945 נכנע מילר בראש כוחותיו לצבא האדום ונלקח בשבי.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הוסגר מילר על ידי הרוסים ליוון, ונשפט על חלקו בטבח בני ערובה בכרתים, נמצא אשם ונידון למוות, והוצא להורג באתונה ב-20 במאי 1947.
לודוויג קיבלר
גנרל לודוויג קיבּלר (בגרמנית: Ludwig Kübler; 2 בספטמבר 1889 - 18 באוגוסט 1947), היה מפקד בכיר ב שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
קיבלר נולד ב-2 בספטמבר 1889 במינכן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1908 התגייס קיבלר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-15 (פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. וב-9 ביולי 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באוגוסט 1918 הועלה לדרגת האופטמן, ומונה למפקד גדוד ברגימנט, אך נפצע קשה זמן קצר לאחר מכן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קיבלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1928 הועלה קיבלר לדרגת מיור, וב-1 ביוני 1931 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-19 (הבווארי), וב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בנובמבר 1933 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר, וב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1934 מונה קיבלר לראש מטה הקורפוס ה-7, וב-1 ביוני 1935 מונה למפקד החטיבה ההררית. ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-9 באפריל 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ההררית ה-1.
מלחמת העולם השנייה.
בפרוץ המלחמה היה קיבלר מפקד הדיוויזיה ההררית ה-1 ופיקד עליה בפלישה לפולין, כעתודת קבוצת ארמיות דרום, וב-27 באוקטובר 1939 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בדצמבר 1939 הועלה קיבלר לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם קיבלר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-34 במסגרת הארמייה השישית.
ב-19 ביוני 1940 הועלה קיבלר לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, וב-25 באוקטובר 1940 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-49. קיבלר היה מיועד להשתתף עם הקורפוס שבפיקודו במבצע פליקס לכיבוש גיברלטר, אך לבסוף המבצע בוטל. במהלך המערכה בבלקן לחם קיבלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם קיבלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 ובהמשך כחלק מהארמייה ה-11 ומארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב אומן, בקרב קייב, ובקרבות באזור רוסטוב.
ב-19 בדצמבר 1941 מונה קיבלר למפקד הארמייה הרביעית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז, אך מכיוון שלא עמד בציפיות של היטלר, הוחלף קיבלר ב-20 בינואר 1942 על ידי גוטהרד היינריצי, והועבר לעתודת המילואים.