בעולם המפותח Campylobacter jejuni הוא החיידק העיקרי שגורם לדלקת הקיבה והמעיים. נמצא שחצי ממקרי התחלואה קשורים לחשיפה לעופות. אצל ילדים, חיידקים הם הגורם לכ-15% ממקרי התחלואה והסוגים הנפוצים ביותר הם: Escherichia coli, סלמונלה, שיגלה וcampylobacter. אם האוכל מזדהם בחיידקים ונשאר בטמפרטורת החדר במשך מספר שעות החיידקים שמצויים בו מתרבים ועלולים להגביר את הסיכון של זיהום למי שיצרוך ויאכל את המזון. כמה מזונות המזוהים עם דלקת הקיבה והמעיים כוללים בשר נא או מבושל, עוף, פירות ים, ביצים, נבטים, חלב לא מפוסטר, גבינות רכות וכן מיצי פירות וירקות. בעולם המתפתח, במיוחד באזור שמתחתלמדבר סהרה באפריקה ובאסיה, כולרה היא גורם שכיח של דלקת הקיבה והמעיים. זיהום זה בדרך כלל מועבר על ידי מים מזוהמים או מזון.
קולוסטרודיום (Clostridium difficile) הוא גורם שכיח לגרימת שלשול אצל קשישים. נמצא שתינוקות יכולים לשאת חיידקים אלה מבלי לפתח סימפטומים. קולוסטרידיום הוא הגורם הנפוץ לשלשול בחולים אשר מאושפזים בבתי החולים והוכח שהוא קשור לעיתים קרובות לשימוש באנטיביוטיקה.
טפילים.
מספר טפילים חד-תאיים יכולים לגרום לדלקת הקיבה והמעיים – לרוב הטפיל Giardia lamblia הוא הנפוץ ביותר אולם גם מינים של: Entamoeba histolytica, Cryptosporidium ושלל מינים אחרים גם כן יכולים להוות גורמי תחלואה. הטפילים מהווים כ-10% מהמקרים אצל ילדים. הטפיל Giardia lamblia הוא גורם יותר נפוץ בעולם המתפתח והוא שגורם לדלקת הקיבה והמעיים במידה מסוימת כמעט בכל מקום בעולם. הסיכוי להדבקות בטפיל תעלה אצל אנשים שנסעו לאזורים שם השכיחות למחלה גבוהה, ילדים שלומדים במעון יום ובעקבות אסונות.
העברה של המחלה (transmission).
סיבות זיהומיות.
העברה של המחלה עלולה להתרחש באמצעות צריכת מים מזוהמים או כאשר אנשים חולקים את אותם חפצים אישיים. במדינות שבהן עונות רטובות ועונות יבשות, איכות המים בדרך כלל נהיית ירודה במהלך העונה הרטובה ולכן יש קורלציה עם זמן התפרצות המחלה במדינות אלו. במדינות אחרות שבהן יש 4 עונות בשנה הזיהומים נפוצים יותר בחורף. בקבוק האכלה של תינוקות שלא מחוטא כראוי הוא גורם משמעותי להדבקות בדלקת הקיבה והמעיים. העברה של המחלה קשורה גם לתנאי היגיינה ירודה, במיוחד בקרב ילדים במקומות שבהם אוכלוסייה צפופה, וגם באלה שסובלים מתזונה לקויה. לאחר פיתוח חסינות, מבוגרים יכולים לשאת אורגניזמים מסוימים ללא להפגין סימנים או תסמינים, ובכך הם בעצם מתפקדים כנשאים של המחלה.
סיבות שאינן זיהומיות.
ישנן מספר סיבות שהן לא זיהומיות אשר גורמות לדלקת של דרכי העיכול, ביניהן גם מחלת הקיבה והמעיים. הנפוצות ביותר כוללות שימוש בתרופות (כמו NSAIDs), מזונות מסוימים כגון לקטוז (לאנשים אשר רגישים ללקטוז), גלוטן (לאנשים אשר סובלים ממחלת הצליאק). מחלת קרוהן היא גם מקור לא זיהומי לדלקת הקיבה והמעיים.
פתופיזיולוגיה.
דלקת הקיבה והמעיים מוגדרת כבעלת תסמינים של הקאות ושלשול עקב זיהום של המעי הגס או המעי הדק. השינויים במעי הדק הם בדרך כלל לא דלקתיים, בעוד שאלה של המעי הגס הם כן. המספר הנדרש של פתוגנים כדי לגרום זיהום משתנה מפתוגן אחד (בשביל Cryptosporidium) עד אפילו 108 (בשביל Vibrio cholerae).
אבחון.
דלקת הקיבה והמעיים תאובחן בדרך כלל בצורה קלינית, בהתבסס על בדיקת החולה והבנה של הסימנים והתסמינים ממנו הוא סובל. קביעת הגורם המדויק למחלה בדרך כלל לא תהיה נחוצה, משום שהטיפול דומה (ללא קשר לגורם). עם זאת, יש לקחת תרבית צואה במרבית המקרים הבאים: צואה דמית, חולה שאולי נחשף להרעלת מזון ומי שאשר לאחרונה נסע בעולם (בייחוד למדינות מתפתחות). יש לבדוק רמות סוכר אצל תינוקות וילדים צעירים משום שבאוכלוסייה זו מצבים כמו היפוגליקמיה מתרחשים אצל כ-10% מהם בעת שהם סובלים מדלקת הקיבה והמעיים. כמו כן יש לבדוק רמות אלקטרוליטים בדם ואת תפקוד הכליות כאשר קיים חשש של התייבשות חמורה.
התייבשות.
קביעה אם חולה בדלקת הקיבה והמעיים סובל מהתייבשות היא חלק חשוב של ההערכה. התייבשות בדרך כלל מחולקת במקרים כך :קלה (3-5%), בינוני (6-9%), חמור (≥10%) מהמקרים. אצל ילדים הסימנים הכי מדויקים להתייבשות יהיו: מילוי קפילרי, בדיקת טורגור לעור ואבחנה של דפוס נשימה חריג. ממצאים שימושיים אחרים (במצבי התייבשות חמורים יותר) כוללים עיניים שקועות, ירידה בפעילות, חוסר דמעות ויובש בפה. תפוקת שתן נורמלית וכמות רוק מספקת בפה הן סימנים מרגיעים וככה"נ לא מדובר בהתייבשות. בדיקות דם במעבדה יהיו בדרך כלל בעלות תועלת קלינית בקביעת מידת התייבשות.
אבחנה מבדלת.
סיבות פוטנציאליות אחרות של סימנים, סימפטומים המחקים את אלה של דלקת הקיבה והמעיים שיש לשלול כוללים דלקת התוספתן, מחלות מעי דלקתיות, זיהומים בדרכי השתן וסוכרת. אי-ספיקת הלבלב, תסמונת המעי הקצר, מחלת וויפל, מחלת הצליאק הן מעט פחות סבירות אולם צריכות להילקח בחשבון. האבחנה המבדלת יכולה להיות מסובכת במקצת, אם האדם מציג רק הקאות או שלשולים (ולא את שניהם).
דלקת התוספתן עשויה להתאפיין בהקאות, כאב בטן, וכמות קטנה של שלשול ב-33% מהמקרים. זאת בניגוד לכמות גדולה של שלשול שאופיינית מאוד לדלקת הקיבה והמעיים. דלקות ריאות או דלקת בדרכי השתן אצל ילדים עלול לגרום גם הקאות או שלשול. חמצת קטוטית סוכרתית (DKA) תאופיין בכאב בטן, בחילות, הקאות, אבל ברוב המקרים לא תכלול שלשול. מחקר אחד מצא כי 17% של ילדים שסובלים מDKA אובחנו תחילה כסובלים מדלקת הקיבה והמעיים.
מניעת דלקת הקיבה והמעיים.
אורח חיים.
אספקה של מאגרי מים לא מזוהמים ונגישים, כמו כן שמירה על תנאי תברואה תקינים חשובים להפחתת שיעורי הידבקות של דלקת הקיבה והמעיים. מבחינת הפרט- נקיטת אמצעים אישים כגון שטיפת ידיים עם סבון, מצאו שיעזרו ויגרמו לירידה בשיעורי דלקת הקיבה והמעיים, הן במדינות מתפתחות והן במדינות מפותחות בעולם עד כדי 30%. שימוש בג'ל על בסיס אלכוהול (אלכוהול-ג'ל) תהיה יעילה בהגנה מפני זיהומים והעברתם. נמצא גם שהנקת התינוק בחלב תעזור להפחית את תדירות הזיהומים ואת משך הזמן שלהם. הימנעות ממזון מזוהם או שתייה מזוהמת גם כן נמצא יעיל.
חיסון.
בשל יעילותו ובטיחותו של החיסון ב-2009 ארגון הבריאות העולמי המליץ על חיסון לרוטה-וירוס (rotavirus) שיוצע לכלל הילדים ברחבי העולם. בנוסף, שני סוגי חיסון מסחריים לנגיף קיימים וכמה נוספים נמצאים בפיתוח. באפריקה ואסיה החיסונים הפחיתו את אחוזי הסובלים מדלקת הקיבה והמעיים בקרב תינוקות. מדינות שיישמו תוכניות חיסון לאומיות ראו ירידה בשיעורי וחומרת המחלה. חיסון זה עשוי גם למנוע מחלות לילדים שאינם מחוסנים על ידי הפחתת מספר מחזורי הזיהומים. מאז שנת 2000, יישום של תוכנית החיסונים בארצות הברית הצליחה להפחית באופן משמעותי את מספר המקרים של שלשול עד ל-80%. את המנה הראשונה של החיסון יש לתת לתינוקות בגילאים של בין 6 ל-15 שבועות. חיסון אוראלי נגד כולרה נמצא יעיל להפחתת הסיכוי למחלה עד ל-50–60 אחוזים.
טיפול.
דלקת הקיבה והמעיים היא בדר"כ מחלה אשר תטופל עצמית ואינה דורשת טיפול תרופתי. הטיפול המועדף בחולים עם התייבשות מתונה היא החזרת נוזלים דרך הפה, כלומר בשתיית מים. לילדים בסיכון של התייבשות מהקאות, נטילת מנה אחת של תרופה נוגדת הקאות עשוי להיות מועיל. נטילת כדור נוגד כאבים ובפרט כאב בטן- בהתייעצות עם גורם רפואי.
טיפול בהתייבשות.
הטיפול הראשוני של דלקת הקיבה והמעיים הן בילדים והן במבוגרים היא הטיפול בהתייבשות. עדיף שהטיפול יהיה על ידי שתיית המים, אם כי לעיתים עירוי תוך ורידי של נוזלים עשוי להיות נחוץ במקרה ויש ירידה ברמת ההכרה או אם מדובר בהתייבשות חמורה. שתיית משקאות המורכבים בעיקר מסוכרים פשוטים, כגון משקאות קלים ומיצי פירות, לא מומלצים לילדים מתחת לגיל 5 מכיוון שהם עלולים לגרום לשלשולים.
תזונה.
תזונה ללא לקטוז או תזונה שמקפידה על הפחתת לקטוז לא נמצאה יעילה תמיד למניעת שלשולים. נמצא שעדיף שילדים ימשיכו את הרגלי התזונה הרגילה שלהם במהלך פרקי הזמן שבהם הם סובלים משלשול, חוץ מהיוצא מן הכלל שהוא להימנע ממזון עתיר סוכרים.
מספר מוצרי פרוביוטיקה הוכחו כמועילים בהפחתת משך זמן המחלה ותדירותה. הם גם יכולים להיות שימושיים במניעת ובטיפול בשלשול שקשור לנטילת אנטיביוטיקה. מוצרי חלב מותססים (כמו יוגורט) באופן דומה נמצא מועיל. תוספי אבץ נמצאו אפקטיביים גם לטיפול וגם למניעת שלשולים בקרב ילדים בעולם המתפתח.
תרופה נגד בחילה.
תרופות נגד בחילות עשויות להיות מועילות לטיפול נגד הקאות אצל ילדים. אף על פי שהן עוזרות להפחית את כמות ההקאות, הן לא הוכחו קלינית כמועילות לשיפור מצב דלקת הקיבה והמעיים.
אנטיביוטיקה.
אנטיביוטיקה לא נחוצה בדרך כלל במהלך טיפול בדלקת הקיבה והמעיים, אף על פי שלפעמים מומלץ לנטול אנטיביוטיקה אם התסמינים חמורים במיוחד. ארגון הבריאות העולמי (WHO) המליץ לילדים צעירים שיש להם שלשולים דמיים בשילוב עם חום ליטול אנטיביוטיקה.
אפידמיולוגיה.