מנהיגי הקהילה היהודית הקטנה החיה במרוקו כיום, סרז' ברדוגו ואנדריי אזולאי, פנו ליד ושם כדי שמוחמד החמישי יירשם כחסיד אומות העולם עבור מה שהם הגדירו כ"הערכה על פועלו בהצלת יהודי מרוקו בזמן השואה". עמדת יד ושם היא כי המלך מוחמד החמישי אינו עומד בקריטוריונים של "פנייה רשמית של הנאצים להסגרת היהודים", מאחר שבהצהרותיו ומעשיו המלך לא העמיד עצמו בסכנת חיים.
לקריאה נוספת.
le «bon roi» pour les juifs
זמן מאוחר
לפי משוואות מקסוול, גלים אלקטרומגנטיים המתפשטים בוואקום, מתפשטים במהירות האור c.
מהירות האור היא מהירות סופית, ולכן לאור הנפלט מן המקור בזמן formula_1, ייקח זמן מסוים עד שיגיע לצופה שנמצא במרחק r מן המקור. הצופה יבחין במאורע רק בזמן formula_2. הקשר בין שני הגדלים הוא:
formula_3
לאחר העברת אגפים,
formula_4
הביטוי formula_5 נקרא זמן מאוחר (או זמן מעוכב [Retarded time]).
הסיבה לשם "Retarded time", היא כי כל השדות והפוטנציאלים שיראה הצופה, הם למעשה אותם שדות ופוטנציאלים שהתרחשו בעבר, בזמן המאוחר. כלומר הצופה יצפה בשדות ובפוטנציאל שהיו במקור בעבר, ולא במצבם הנוכחי.
הזמן המאוחר הוא תוצאה ישירה של סופיות מהירות האור, ולכן איננו קיים במכניקה הקלאסית, כי שם מהירות האינטראקציה אינסופית.
תאופיק זיאד
תאופיק אמין זיאד (בערבית: توفيق زيّاد, תעתיק מדויק: תופיק זיאד; 7 במאי 1929 - 5 ביולי 1994) היה חבר הכנסת מטעם הרשימה הקומוניסטית החדשה (רק"ח) והחזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד"ש). ראש עיריית נצרת בין השנים 1975 ל-1994. משורר וסופר.
קורות חייו.
זיאד נולד בעיר נצרת למשפחת עובדי אדמה בני דת האסלאם. עבד חלקית בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון כדי לסייע בפרנסת המשפחה ועם זאת נחשב כתלמיד טוב. במהלך אותן שנים התקרב בדעותיו למפלגה הקומוניסטית.
ב-1954 נבחר זיאד לראשונה למועצת העיר נצרת.
בסוף 1955 נשפט ל-40 ימי מאסר על הפגנה בה נכנס לשטח סגור. תלונתו על כך שהוכה במהלך ההפגנה על ידי שוטרים עלתה לדיון בכנסת. זיאד הובא למשפט באשמת תקיפת שוטר ונשפט לקנס ולמאסר בכלא טבריה. במהלך שהותו בכלא נאבק למען זכויותיו וזכויות אסירים אחרים, בייחוד בנושא התעמרות סוהרים באסירים. בסוף אפריל 1958 נעצר שוב, יחד עם הנהגת מק"י בנצרת, על התפרעות בהכנות לקראת מצעד האחד במאי. בבחירות שהתקיימו בדצמבר 1970 עמד בראשות רשימת רק"ח למועצת העירייה. לאחר הבחירות, בהן זכתה רק"ח ב-7 מתוך 17 מושבים במועצה, ניסה זיאד להקים קואליציה עם מפ"ם והמפד"ל, אך כשל. בסוף 1974 גבר על אמיל חביבי בהתמודדות על מועמדות רק"ח לראשות עיריית נצרת. ב-9 בדצמבר 1975 נבחר לראשות עיריית נצרת, כשהוא עומד בראש חזית נצרת הדמוקרטית. מאז נבחר זיאד, פעם אחר פעם, לראשות העיר – לרבות בבחירות האחרונות בהן השתתף לפני מותו, שבהן זכה לתמיכה של למעלה מ-60% מהמצביעים.
בתקופה בה קיצצה ממשלת ישראל בתקציביה של עיריית נצרת (לטענתו במטרה לגרום לו לשנות את דרכיו) ארגן בעיר מחנה עבודה התנדבותי דו-לאומי, אליו הגיעו צעירים (רובם המכריע ערבים, אולם גם מתנדבים יהודים ומתנדבים מממדינות אחרות).
חבר כנסת.
בבחירות לכנסת ב-1969 הוצב במקום החמישי של רשימת רק"ח לכנסת, המוסלמי הראשון ברשימה. בעיתונות פורסם שקיימת הסכמה שאם לא תזכה הרשימה לחמישה מנדטים יפנה אחד המועמדים האחרים את המקום עבורו. לאחר שבבחירות זכתה הרשימה לשלושה מנדטים בלבד, דרש זיאד שאחד הקודמים ברשימה יפנה לו מקום, כיוון שכשני שלישים מהקולות לרשימה היו ממוסלמים, אך דרישתו לא נענתה. בתחילת 1972 התפטר אמיל חביבי מהכנסת, אך במקומו נכנס אברהם לבנבראון ולא זיאד. בתחילת 1973 יצא זיאד בשליחות המפלגה לפראג בה שהה כחצי שנה, עד ששב לישראל כדי להתמודד בבחירות לכנסת השמינית כנציג המוסלמים במפלגה.
נבחר לכנסת השמינית ב-1973 וכיהן ברציפות עד 1990 ושוב מ-1992 ועד מותו כשהוא נושא את דגל "שתי מדינות לשני עמים", נלחם בקיצוניות הדתית וקרא לסובלנות, אחוות עמים ושוויון זכויות. תאופיק זיאד מילא תפקיד מפתח בקבלת ההחלטה על הכרזת השביתה הכללית ביום האדמה הראשון, ב-30 במרץ 1976. כן היה מהוגי רעיון "נצרת 2000".
תופיק זיאד היה מהראשונים שנפגשו עם אש"ף, עוד בזמן שהדבר היה לא חוקי, ומילא תפקיד מרכזי ביצירת הדיאלוג עם הנהגת העם הפלסטיני באותה עת.
כתיבת שירה.
תאופיק זיאד ידוע בתור אחד מהמשוררים הבולטים מקרב ערביי ישראל ובצד עיסוקיו הפוליטיים, הקדיש זיאד חלק חשוב של חייו לשירה ולתרבות. ברבים משיריו באה לביטוי השקפתו הקומוניסטית. שיריו עוסקים בקשר לאדמה, בנושאי חירות ושוויון, אחוות עמים ועוד. רבים משיריו מושרים עד היום בפי בני האוכלוסייה הערבית בישראל וכן במקומות רבים ברחבי העולם. חלק משיריו תורגמו לעברית ולשפות נוספות.
זיאד היה פעיל במק"י וכתב שירים פוליטיים בביטאונה, "אל-איתיחאד". לאחר מלחמת יום הכיפורים כתב שירים שלעגו לרהב הישראלי והביעו שמחה על ההצלחה של מצרים וסוריה להשיב את הכבוד הערבי. חלק משיריו הפוליטיים הרגיזו רבים בקרב הציבור היהודי בישראל.
מותו.
תאופיק זיאד נהרג בשנת 1994 בתאונת דרכים בדרכו מפגישה עם יושב ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת. זיאד נהג, חצה פס הפרדה רצוף והתנגש חזיתית ברכב הבא ממול. הנהג ממול תושב נצרת נפגע באורח בינוני. לאחר מותו נקראו רחובות על שמו בנצרת, בשפרעם ובערים ערביות נוספות.
פי האמת
פי האמת (באיטלקית: La Bocca della Verità, תעתיק: לה בוקה דלה וריטה) הוא פסל הנמצא ברומא. ככל הנראה הפסל היווה חלק ממזרקה מהתקופה הרומית או מכסה ביוב.
גילוי האמת.
החל מימי הביניים ייחסו לפסל יכולת לגלות את האמת - ולהוות למעשה "פוליגרף". על פי האמונה אם אדם היה משקר בעת שהיה מכניס את ידו לתוך פי האמת, הפה היה נושך את ידו של השקרן.
הפה הוצב בכניסה לכנסיית סנטה מריה קוסמדין במאה ה-17.
אזכורים בקולנוע.
האזכור המפורסם ביותר של פי האמת בקולנוע היה השימוש שנעשה בו בסרט "חופשה ברומא" משנת 1953 בהשתתפות אודרי הפבורן וגרגורי פק. בסרט, הפבורן המשחקת את הנסיכה אן, נלקחת על ידי פק, המגלם את דמותו של כתב עיתון, לסיור בעיר. במסגרת הסיור מגיעים השניים לפי האמת ופק מספר לה על האמונה. הפבורן מכניסה ידה בחשש לפה אולם לא קורה לה דבר. כאשר פק מכניס את ידו לפסל הוא צורח וכשהוא מוציא את ידו, כף ידו חסרה. האירוע לא היה בתסריט של הסרט ועל כן הפבורן צרחה באימה אמיתית עד שהוא הוציא את כף ידו משרוולו.
ימת כנרת
טבח ליל ברתולומאוס הקדוש
טבח ליל ברתולומאוס הקדוש (בצרפתית: Massacre de la Saint-Barthélemy) הוא כינוי לטבח שביצעו הקתולים הצרפתים בהוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתים) ב-24 באוגוסט 1572, היום המוקדש לברתולומאוס הקדוש. הטבח היה אחד מהשיאים של מלחמת הדת בין הקתולים וההוגנוטים, שהתרחשה בצרפת בין השנים 1595-1562, מלחמה שהתחוללה בשל פרישתם של אלפים מדרכי עבודת האלוהים הקתוליות בצרפת, לאחר שנמשכו לפרוטסטנטיות של ז'אן קלווין.
הסיבות לטבח זה היו דתיות, מדיניות וחברתיות. הוא היה תוצאה של מתיחות, שהצטברה בקרב אצילים קתולים ופרוטסטנטים במשך עשר שנים, מאז תחילת מלחמות הדת בצרפת ב-1562. הוא שיקף את המתיחות בין ממלכת צרפת, שניסתה להשכין שלום בין הנתינים הקתוליים (הרוב) ובין נתיניה הפרוטסטנטיים (המיעוט), לבין זו של ספרד הקתולית לחלוטין, שהתמודדה עם מרד נגדה בארצות השפלה הנשלטות על ידה. הוא היה גם תוצאה של היריבות בין בית גיז, שהוביל את הקתולים הצרפתים, לבין זה של מונמורנסי, שהיה מפולג בין קתולים ובין פרוטסטנטים. אם כי קיימים בקרב ההיסטוריונים חילוקי דעות בדבר מעורבותו של בית המלוכה הצרפתי בטרגדיה זו, כיום רווחת הדעה שבין הנושאים באחריות למאורע זה היו קטרינה דה מדיצ'י ובנה המלך שארל התשיעי.
טבח זה התחולל כתוצאה משלושה מאורעות:
שלום סן ז'רמן-און-לה הביא לקיצה מלחמה איומה שנמשכה שלוש שנים. שלום זה היה שביר משום שלא היה מקובל על הקתולים הקיצוניים. חזרת ההוגנוטים לחצר המלכות הכתה בתדהמה קתולים רבים. אך אם המלך ובנה החליטו שלא לאפשר למלחמה לפרוץ מחדש והרשו לגאספאר דה קוליני, שהיה מנהיג ההוגנוטים, לשוב ולתפוס את מקומו במועצת המלך. כדי לחזק את שלום סן ז'רמן, קטרינה דה מדיצ'י תכננה את נישואי בתה מרגריט דה ולואה, לאנרי מלך נווארה ההוגנוטי (אנרי הרביעי מלך צרפת לעתיד). נישואים אלה לא היו מקובלים על הקתולים הקיצוניים ועל האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר, שיחד עם פליפה השני מלך ספרד גינו את מדיניותה של אם המלך.
לרגל נישואים אלה התקבצו בפריז כ-800 אצילים הוגנוטים, שליוו את אנרי מלך נווארה. אך פריז הייתה עיר אנטי פרוטסטנטית והפריזאים, שהיו קתולים קיצוניים, לא קיבלו אותם בקרבם. הפרלמנט של פריז החליט להחרים את טקס הנישואים, קטרינה דה מדיצ'י לא קיבלה את אישור האפיפיור לנישואים אלה ואנשי בית גיז לא היו מוכנים לראות את אנשי בית מונמורנסי תופסים את מקומם בטקס זה. רוב הכמרים הקתולים סירבו לערוך את טקס הנישואים. לבסוף הצליחה קטרינה דה מדיצ'י לשכנע את הקרדינל שארל דה בורבון, שהיה דודו של החתן, לערוך את טקס נישואיו. מושל פריז פרנסואה דה מונמורנסי, שלא יכול היה לשלוט במאורעות, נאלץ להתפטר ולעזוב את פריז ימים מספר לאחר טקס הנשואים, מה שהותיר את שדה הפעולה בידי בית גיז.