אֵאוּגֶן דִידוֹ קְוָטֶרְנִיק (בקרואטית: Eugen Dido Kvaternik; 29 במרץ 1910, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 10 במרץ 1962, ריו קוארטו, ארגנטינה) היה ראש שירותי הביטחון הקרואטיים (Ustaška Nadzorna Služba) ב. במאי 1941 יצא להשתלמות בגרמניה לארגון שרותי הביטחון במתכונת ה-RSHA. רדיפת היהודים והשמדתם התנהלו במסגרת מחלקה שכונתה מחלקת "ההגנה" בשרותי הביטחון. עד הדחתו במאי 1943 נחשב לאיש השני בחשיבותו בהיררכיה הקרואטית.
קווטרניק וסגנו, וייקוסלאב לובוריץ', ניהלו משטר טרור ורצח כלפי יהודים, סרבים, צוענים ו"אויבי המשטר". הוא נחשב לאחראי הראשי לאותם פשעים. במאי 1943 הוא הודח מתפקידו ויצא לגלות בסלובקיה משום שסיכן את מעמדו של המנהיג הקרואטי אנטה פאבליץ'.
לאחר המלחמה נמלט קווטרניק לארגנטינה בסיועה של הכנסייה הקתולית, ומשם המשיך בפעילות חתרנית נגד משטרו של טיטו. הוא ארגן מחדש את תומכי האוסטאשים ופרסם מאמרים שבהם לא הביע חרטה על מעשיו. כל בקשותיה של יוגוסלביה להסגירו לידיה נדחו, והוא מעולם לא הועמד לדין.
קווטרניק ושתי בנותיו מצאו את מותם בתאונת דרכים בארגנטינה בשנת 1962.
משפחתו.
אאוגן הוא בנו של סלאבקו קווטרניק, שר המלחמה במדינת קרואטיה העצמאית בתקופת מלחמת העולם השנייה. סבו של קווטרניק מצד אמו, יוסיף פרנק (Josip Frank), מייסד מפלגת הזכויות הקרואטית, שמתוך שורותיה קמה תנועת אוסטאשה הפשיסטית, היה יהודי מומר. בתו, אולגה, אמו של אאוגן ורעייתו של סלאבקו קווטרניק, הייתה יהודייה למחצה, ועל פי חוקי הגזע הגרמניים, אאוגן היה בן תערובת בדרגה שנייה.
יחסיו של אאוגן עם אמו היו קשים ביותר. האם התאבדה בשנת 1942 בשל מעשי הרצח והאכזריות של בנה. על פי אחת הגרסאות, האם השליכה עצמה לבאר ועל פי עדות אחרת היא הרעילה את עצמה. לאאוגן מיוחסת האמירה, אותה כביכול השמיע בעת לוויית אמו: "הנה סוף סוף הסתלק היהודי האחרון ממשפחתנו".
פרקליטות
טאזוס
שבילי התהילה
שבילי התהילה (באנגלית: Paths of Glory) הוא סרט קולנוע משנת 1957 בבימויו של סטנלי קובריק, המבוסס על רומן הנושא אותו שם אותו כתב המפרי קוב. הסרט מציג יחידת חיל רגלים צרפתית בחפירות מלחמת העולם הראשונה שחדלה להיות נאמנה לחייליה שלה בשל רצון המפקדים להתחמק מביקורת העיתונות על כישלונות בשדה הקרב.
תקציר העלילה.
עלילת הסרט מבוססת בחופשיות על סיפורם האמיתי של שלושה חיילים צרפתים, המשרתים תחת גנרל רבילאק, אשר מוצאים להורג במהלכה של מלחמת העולם הראשונה; משפחותיהם תובעות, ומכיוון שההוצאות להורג התנהלו באופן שאינו הוגן, שתיים מן המשפחות קיבלו פרנק אחד כל אחת (שווה ערך לשבעים אגורות לפי שער החליפין הנוכחי), בעוד ששלוש האחרות לא זכו במאום.
הסרט מתחיל בסצנה המבארת את העתיד לבוא המתרחשת בשדה הקרב של מלחמת העולם הראשונה, בה הגנרל מירו (ג'ורג' מקארדי פוסע בנתיבה של תעלת חפירה ופונה לאנשיו. הוא פונה לחיילים אחדים (רובם יהפכו להיות דמויות ראשיות בסרט) בשאלה: "האם אתה מוכן להרוג עוד גרמנים?" הוא מסלק אחד מהחיילים מן הגדוד, בשל הפגינו סימנים של הלם קרב, שהגנרל רואה בה פחדנות.
מירו, המעוניין בקידום, פוקד על הגדוד לבצע משימת התאבדות. המטרה היא כיבוש גבעה הקרויה "תל נמלים", פעולה שכיחה במלחמה זו. בתחילה הוא מייעץ כנגד ההתקפה, בציינו את הסבירות הנמוכה להצלחתה ואת הסכנה לחייליו האהובים, אולם בעת שהקצין הממונה עליו, גנרל ג'ורג' בולארד (אדולף מנז'ו) מציין את אפשרות קידומו למטה הכללי הצרפתי, הופך מירו עורו בן רגע ומשכנע עצמו שההתקפה תצליח. הוא מותיר את ביצועה של התוכנית על כתפיו של קולונל דאקס (קירק דאגלס), זאת על אף שדאקס מוחה באומרו כי תוצאתה היחידה של ההתקפה תהיה החלשת הצבא הצרפתי, לו יגרמו אבדות כבדות, בלא שום הישגים בצידם. מירו אינו מתרכך לשמע זאת.
במהלכה של משימת תצפית, מבחין סגן שתוי בתנועה מכיוון האויב ומשליך רימון יד. קודם לכן שלח הסגן אחד משני אנשיו לסיור תצפית קדימה, והחייל הנותר נוכח לדעת שהתנועה היא החייל השב מהסיור. הוא מאשים את הסגן בהרג חברו שלו ואז בבריחה בפחדנות, אולם הסגן מכחיש זאת מכל וכל.
המשימה מסתיימת בכישלון חרוץ. אף אחד מן החיילים התוקף את "תל הנמלים" אינו מגיע ליעדו, ושליש מן החיילים מסרבים אפילו לעזוב את החפירות (או אינם מסוגלים, מחמת אש האויב העזה הניחתת עליהם). הגנרל, מלא זעם, משוכנע שחיילי הגדוד שנשאר בחפירות הם פחדנים ופוקד על התותחנים שלו לירות עליהם. מפקד סוללת התותחנים המקומי מסרב לירות על אנשיו שלו בלא אישור בפקודות כתובות.
כתוצאה מכישלון ההתקפה, מנסה גנרל מירו לנער את האשמה ממעל כתפיו מחשש פן תדבק בו ולהטילה על חייליו, ומחליט להוציא להורג בפרהסיה מאה מאנשיו כדוגמה אישית. גנרל בולארד משכנע את מירו להפחית את מספר המוצאים להורג לשלושה, אחד מכל פלוגה. רב-טוראי פאריס (רלף מיקר) נבחר מכיוון שהקצין הממונה עליו פותח כנגדו במסע נקמה פרטי; הסגן הוא אותו אחד שהטיל רימון על פקודו שלו והרגו מוקדם יותר בסרט ורב"ט פאריס היה עד הראיה היחידי שהאשים אותו. טוראי פרול (טימותי קרי) נבחר על ידי עמיתיו בשל היותו מנודה חברתית. האיש האחרון הוא טוראי ארנו (ג'ו טרקל) נבחר אקראית, חרף היותו אחד מהחיילים הטובים והנועזים ביותר.
קולונל דאקס מגן על אנשיו שישפטו על ידי בית דין צבאי בגין פחדנות ועושה זאת בחירוף נפש. באופן בלתי נמנע הוא מפסיד במשפט, למרות מחאתו על אמינותו המפוקפקת של בית המשפט. דאקס מציין שנמנעה ממנו האפשרות להציג ראייה החיונית להגנה, שהתביעה אינה מציגה שום עדים, שלא חובר כל כתב אישום נגד הנאשמים וששום תיעוד בכתב של המשפט לא נערך. הוא פונה לליבו הרחום של בית המשפט באומרו: "רבותי השופטים, אם תשפטו את האנשים האלה לכף חובה, ירדוף הדבר כל אחד מכם עד ליום מותו". בית המשפט מכיר בכך שהוצאה להורג היא מדיניות מקובלת בצבא הצרפתי.
אף על פי שדאקס מגלה את אוזני הממונים עליו על בוגדנותו של הגנרל, המגובה בעד המספר על ניסיונו של מירו לירות על חייליו שלו, לא ננקטת כל פעולה. האנשים המורשעים מושמים בבית האסורים ומקבלים את ארוחתם האחרונה. הכומר מבקר את טוראי פרול שמוכן להתוודות, בעוד ארנו מנסה בחמת זעמו לתקוף את הכומר. לבסוף חובט פאריס בארנו על מנת למנוע מבעדו מלתקוף את הכומר. ארנו מועד אחורנית ונתקל בקיר הסודק את גולגולתו.
בטקסיות ובהדר רב מובלים שלושת האנשים החוצה לחצר, בעוד החיילים מכל שלוש הפלוגות נוכחים ועומדים דום. ארנו נישא באלונקה ונקשר לעמוד ההוצאה להורג. פרול מובל קשור עיניים מלווה בידי הכומר עד הסוף. פאריס אינו עוטה כל כיסוי עיניים. כל השלושה נורים על ידי כיתת יורים.
לאחר ההוצאה להורג מזמין גנרל בולארד את דאקס לארוחת בוקר אליה מוזמן גם הגנרל מירו. הוא מבהיר כי מירו ייחקר בשל הפקודה שנתן לירות על חייליו שלו. מירו עוזב בחרון אפו את החדר, מכיוון שהושם שעיר לעזאזל. אז מציע גנרל בולארד לדאקס את משרתו של גנרל מירו, ברומזו כי דאקס כיוון לקידום לכל אורך הדרך. דאקס מגיב בזעם ודוחה את ההצעה בשאט נפש. הוא מודאג יותר מהרג אנשיו החפים מפשע מאשר מהקריירה האישית שלו. בולארד אינו מבין את פשר האידיאליזם שלו. הגנרל הציני בולארד בז לדאקס בשל היותו אידיאליסט, באומרו שהוא מרחם עליו וכי הוא יהפך לשוטה הכפר. הקולונל דאקס משיב כי הוא מרחם על הגנרל בשל חוסר יכולתו להבחין בשגיאותיו. מצפונו של בולארד נותר נקי.
לאחר ההוצאה להורג מתהולל הגדוד במסבאה, כששבויה גרמנית אסופית נאלצת לבדר את החיילים הצרפתים על הבמה הקטנה. ברגע שהיא עולה לבמה, מתחילים החיילים ליילל לעברה כזאבים, בשל היותה יפת מראה, בעוד מנהל הבר מעודד אותם לכך. לאחר שמעודדים אותה לשיר, מתחילה האסופית לזמר ברכות שיר עם גרמני "הפרש הנאמן", מתחילה חרישית וממשיכה בקול הולך ומתגבר לאוזני הקהל המחריש. בעודה שרה בגרמנית שובה השיר את לבם של החיילים, ורבים מהם מזמזמים לבסוף ביחד עם הנעימה המלנכולית והיפהפייה שלו, המנקרת במוחם. חלקם מכירים את השיר במילותיו הצרפתיות ומלווים אותה בזמרה, בעוד אחרים מייבבים בלאט, ייתכן כי הם מכירים או מבינים את נושאו של החייל היוצא למלחמה בעוד אהובתו נשארת בבית. דאקס מופיע בכניסה למסבאה ומודיע שהם שבים לחזית, ומותיר את אנשיו לרגע של הנאה לפני חזרתם לקרב.
על הספר.
לספר לא היה כל שם כשקוב סיים לכותבו, לכן ערך המוציא לאור תחרות. השם הזוכה לקוח מתוך הבית השמיני של שירו המפורסם של תומאס גריי "אלגיה שנכתבה בבית קברות כנסייתי":
ספריית הקונגרס של ארצות הברית כינתה את הסרט כ"בעל חשיבות תרבותית" והוא נבחר לשימור בארכיב הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
מתנד (אלקטרוניקה)
באלקטרוניקה, מַתְנֵד הוא מעגל חשמלי (או מעגל מוכלל) היוצר אות חשמלי מחזורי, לרוב גל סינוס או גל מרובע. תדר המתנד עשוי להיות מפחות מהרץ ועד עשרות גיגה-הרצים.
סוגים של מתנדים אלקטרוניים.
יש שני סוגים עיקריים של מתנדים אלקטרוניים: מתנד הרמוני ומתנד רלקסציה (relaxation)
מתנד הרמוני (סינוסואידי).
המתנד ההרמוני יוצר גל סינוסואידי. בבסיסו הוא מגבר שמוצאו מחובר למסנן צר-סרט, שמוצאו מחובר לכניסת המגבר. כאשר מדליקים את המגבר, מופיע רעש במוצא שלו. הרעש עובר דרך המסנן כך שרק תדרים שהם בתחום הצר שמעביר המסנן מועברים בחזרה אל כניסת המגבר, ואלו מוגברים יותר ויותר כיוון שהתהליך חוזר על עצמו. תוך מספר מחזורים קטן מתייצב המתנד ומגיע למצב עמיד. אז מתקבל במוצא המגבר אות שמורכב מתחום צר של תדרים, שמרכזו הוא התדר המרכזי של המסנן, ורוחבו הספקטרלי נקבע על ידי רוחב המסנן.