רוג'רס נולד בעיירה בארייר שבדרום קנטקי. הוא השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קנטקי המערבית השוכנת בעיר באולינג גרין, ואחר כך קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת קנטקי שבלקסינגטון. רוג'רס שירת במשמר הלאומי של קנטקי ובמשמר הלאומי של קרוליינה הצפונית. לאחר תום לימודיו הגבוהים, היה רוג'רס עורך דין פרטי ונבחר לכהן כתובע המחוזי במחוזות פולאסקי ורוקאסטל, החל מ-1969 ועד היבחרו לקונגרס 11 שנה מאוחר יותר. ב-1979 היה רוג'רס מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד סגן המושל, כעמיתו למירוץ של מושל קנטקי לואי נון. הצמד הפסיד למועמדת המפלגה הדמוקרטית מרתה ליין קולינס.
ב-1980 החליט חבר הקונגרס הרפובליקני המכהן טים לי קרטר, נציג המחוז החמישי של קנטקי בבית הנבחרים, לפרוש מהחיים הפוליטיים. רוג'רס זכה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית ברוב של 23% מהקולות, וביום הבחירות הכלליות גבר על יריבו הדמוקרטי ונבחר לראשונה ל. מאז הוא ניצח בכל הבחירות לקונגרס שנערכו אחת לשנתיים, כשהאחרונות בהן ב-2018, עם תמיכה של לפחות 65% מקולות הבוחרים, למעט ב-1992, כאשר גבר על חבר הסנאט של קנטקי כשלו 55% מהקולות. רוג'רס הוא בעל התפקיד הפדרלי בעל הכהונה הארוכה ביותר המייצג את קהיליית קנטקי. הוא מייצג את אחד ממחוזות הקונגרס הנחשבים לרפובליקניים מבחינה שורשית השוכנים דרומית לנהר אוהיו. דרום-מרכז קנטקי, לבו של המחוז, דומה מאוד מבחינה דמוגרפית למזרח מדינת טנסי. בוחריו הזדהו עם הרפובליקנים לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית ותמכו במפלגה הרפובליקנית מאז ועד ההווה. רוג'רס היה ציר במספר כינוסים של הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
בבית הנבחרים, רוג'רס מפגין עמדות שמרניות רבות. למשל, הוא בעד המאמצים להחלת השפה האנגלית כשפה הלאומית של ארצות הברית, ובעד הפסקת המימון הפדרלי לתחנת הרדיו הלאומית NPR. הוא תומך בגדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו ובהרחבת מערכת בתי המשפט לנוער, מתנגד לנייטרליות הרשת ולהפלות מלאכתיות. מבחינת זכויות אזרח, הוא מתנגד להעדפה מתקנת, והאיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים העניק לו דירוג בן 28% לאור היסטוריית ההצבעות שלו. הוא מתנגד בולט לנישואים חד מיניים, ולראייה הוא קיבל דירוג בן 0% מהקמפיין לזכויות אדם על עמדותיו בנוגע לזכויות להט"ב. רוג'רס תומך בעונש מוות ומתנגד למחקר בתאי גזע עובריים.
בשנים 2011–2017 כיהן רוג'רס כיושב ראש ועדת ההקצבות, מהוועדות המשפיעות ביותר בבית הנבחרים של ארצות הברית. כיו"ר הוועדה, שם לו כיעד את צמצום גודל והיקף הממשל הפדרלי תוך ריסון הוצאות כלכליות פדרליות, ניהול פיקוח קפדני על סוכנויות ממשלתיות, ופעילות להשבת "המשמעת הפיסקלית" והשקיפות בתהליך קביעת תקציב המדינה. רוג'רס הוביל את הקונגרס לצמצם את ההוצאות הפדרליות באמצעות קיצוץ של 126 מיליארד דולר אמריקני מאז 2010. במהלך כהונתו, ניהל רוג'רס 650 שימועים בנושא פיקוח ושקול למעלה מ-2,000 תיקונים להצעות חוק בנושא הקצבות ממשלתיות במליאת בית הנבחרים. בשל עמדתו הבכירה בבית הנבחרים ועמדותיו השמרניות, רוג'רס נתון לביקורות רבות מצד חוגים ליברליים ופרוגרסיביים כאחד בשל סדרי העדיפויות שלו בכל הקשור לביטחון לאומי. כתב העת "National Review" כינה אותו "ביזיון לאומי", והמגזין רולינג סטון מנה אותו בין "עשרת חברי הקונגרס הגרועים באמריקה", והגדירו כ"החבר הטוב ביותר של אוסאמה בן לאדן" בגין הכוונת כספי ביטחון המולדת הפדרליים הרחק מערים גדולות אל יישובים במחוז הקונגרס שלו, אשר מבקריו טוענים כי מחוזו הוא אחד מיעדי הטרור הפחות סבירים באמריקה בגלל היעדר במונומנטים ייחודים או במרכזי אוכלוסייה בולטים.
לרוג'רס שלושה ילדים מאשתו הראשונה, שירלי מקדוול, לה היה נשוי מ-1958 עד למותה כתוצאה ממחלת הסרטן ב-1995. ארבע שנים מאוחר יותר נישא בשנית לסינת'יה דוייל.
מונטה פאשי ארויקה
גלית גאון
גלית גאון (נולדה ב-23 ביולי 1965) היא אוצרת וחוקרת עצמאית בתחום העיצוב הישראלי העכשווי, הפועלת לקידום העיצוב בישראל מזה למעלה משלושה עשורים. שותפה לחשיפת העשייה המקומית בעיצוב בזירות הבינלאומיות, יזמה ואצרה מאות תערוכות. מאז 2020 משמשת כראש מרכז שנקר לחקר ותיעוד העיצוב בישראל, וכראש התכנית ללימודי אוצרות עיצוב בשנקר, אותה ייסדה בשנת 2016. בעבר שימשה אוצרת ראשית של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ושל מוזיאון העיצוב חולון - מוזיאון העיצוב הראשון בישראל, מראשית הקמתם ובמשך כעשור.
חברת סגל בכירה ומרצה בשנקר, מרצה באקדמיה לעיצוב ואמנות בצלאל ובמוסדות אקדמיים רבים בארץ ובעולם. יו"ר ועדת ההיגוי לפרס אדמונד דה רוטשילד לעיצוב. שותפה ומובילה פרויקטי תרבות ממשלתיים ופרטיים, וחברה בוועדות לקידום, לשיפוט ולהנעת תחום העיצוב בישראל ובעולם. כמו כן מלווה מעצבים, אוצרים, חוקרים, מוסדות, מועצות מקומיות וגופים שונים בפיתוח תוכן ופרוגרמות תרבות.
ביוגרפיה.
גלית גאון נולדה וגדלה בירושלים, בתם של יפה ואיזיקה גאון. אמה היא חוקרת, מחנכת ומפתחת טכניקות לחשיבה יצירתית. אביה, איזיקה גאון, היה אוצר העיצוב והאדריכלות הראשון בישראל, אוצר המחלקה לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל מיום הקמתה בשנת 1973 ועד לפטירתו בשנת 1997. צמיחתה במוזיאון ישראל התוותה את דרכה של גאון להתפתח כמעצבת ואוצרת עצמאית לעיצוב מן התערוכה הראשונה בראשית שנות ה-90 ועד היום.
לגאון שני אחים צעירים: גל גאון הוא אדריכל ומרצה, מייסד ובעל גלריה לעיצוב הנושאת את שמו. גילי גאון היא במאית ומנהלת מחלקת התעודה בכאן 11. גלית נשואה למיקי היימן, מייסד ושותף לחברת Taga Innovation, ולהם שני ילדים.
קריירה מוקדמת.
גאון למדה אדריכלות ועיצוב תעשייתי בבצלאל, אקדמיה לעיצוב ואמנות (1990). לאחר סיום לימודיה, יזמה ואצרה שתי סדרות של תערוכות: "עיצוב מקומי" במוזיאון מגדל דוד  ו-"חברים של הרמוני" בחנות הרהיטים הירושלמית 'הרמוני'. בתערוכות השתתפו יוצרים, מעצבים ואמנים ישראלים רבים, ביניהם כיעקב קאופמן, אלכס וורד, אסתר קנובל, יואל גילינסקי, אילון ערמון ואחרים. תערוכות אלו היו מהזירות החוץ-מוזיאליות הראשונות בארץ שהציגו עיצוב מקומי עכשווי, ורבים ממשתתפיהן בגרו להיות מהמעצבים החשובים בתולדות התחום בישראל.
עם פתיחתו של בית הספר הפרטי לעיצוב אסכולה (1993), ביוזמתם וניהולם של עמנואל רפופורט ואופיר פז, התמנתה גאון לאוצרת הגלריה לעיצוב של אסכולה ושימשה כראש המחלקה לעיצוב תעשייתי (1994-2000). בין הפרויקטים שהובילה בתקופה זו היו התערוכות 'תוצרת העיר', 'האיש ההולך', 'רותו מודן ואיציק רנרט', 'אספרסו', 'איסה מיאקה  - ארון פרטי', 'אופנת נייר', 'עמוס בידרמן' ועוד.
מאוחר יותר סיימה בהצטיינות לימודי מוזאולוגיה ואוצרות ביקורתית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. תערוכת הגמר שאצרה בשיתוף איריס פז, "נוף מקומי", הוצגה בגלריה האוניברסיטאית וסקרה ארבעה דורות של אדריכלי נוף בישראל.
בשותפות עם יעל עמית-סנקר הקימה את סטודיו "ויטרא" לתכנון מוזיאונים (1994-2000). במהלך שנים אלו ניהלה ועיצבה פרויקטים ותערוכות במוזיאונים רבים בארץ ובעולם, בהם מוזיאון העם הטיבטי ותצוגות במוזיאון יד ושם. בשנים 1995-1996 יזמה וניהלה אמנותית את שבוע העיצוב הראשון בתל אביב, אצרה והפיקה את הביתן לעיצוב עכשווי במסגרת תערוכת ריהוטים ופלאסטו ישפאק, שימשה כאוצרת מלווה להתאחדות התעשיינים, משרד התעשייה והמסחר והייתה שותפה ליוזמות הראשונות לגיבוש מענקים ופרסים לעיצוב ישראלי מטעם משרדי הממשלה.
בתקופת לימודיה לתואר השני במסלול לאמנות ויהדות במכון שכטר למדעי היהדות החלה את עבודתה בחולון, שם ייסדה וניהלה את המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, ונמנתה על צוות ההקמה והניהול של מוזיאון העיצוב בו שימשה כאוצרת ראשית מהקמתו ולמשך כעשור.
קריירה מאוחרת.
דרכה המקצועית של גאון בעולם המוזיאונים כאוצרת עיצוב, קיבלה תפנית משמעותית עם ייסוד המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בדצמבר 2007, ותחילת עבודתה כאוצרת ראשית למוזיאון העיצוב בחולון בשנת 2008. במסגרת תפקידה כאוצרת ראשית של שני המוזיאונים, עסקה בשנים הראשונות בגיבוש חזון, תוכנית עבודה, תוכניות חינוך אוספים עבור מוזיאונים ייחודיים אלה בישראל. תוך ביסוס מסגרות מוזיאליות בנושא אוספים, תערוכות, קשרי עבודה בינלאומיים, זכו שני המוזיאונים להכרה ממשלתית מטעם מועצת המוזאונים וכן להכרה ולהערכה בארץ ובעולם.
בעשור בו כיהנה גאון בתפקידה, הובילה למעלה ממאה תערוכות בתחומי האיור, הקריקטורה, העיצוב, האופנה, המוצר, האומנות ומלאכת היד, קרמיקה, עבודות ייחודיות ועבודות תעשייתיות. התערוכות הציגו נרטיבים תהליכיים, חומריים, טכנולוגים, חדשניים ואנתרופולוגיים. עבודתה כאוצרת ראשית מאופיינת מחד בשיתוף אוצרים רבים ובינלאומיים בתהליך היצירה ומאידך מעורבות לפרטים בתכני התערוכות ועד האופן בו הוצגו לקהל המבקרים.