השלדה כוסתה ברצפת עץ, עליה ישבו הנהגים (הרצפה הייתה 67 ס"מ מעל המסילה). קטע מרכזי ברצפה נשלף לגישה למנוע, ומעליו היה מושב תותחן מסתובב. היה גם פתח קטן ברצפה, מצד אחד, להפעלת המנוע עם ארכובה.
מערכת חשמל.
מערכת החשמל במתח מדורג של 6 וולט כללה סוללה (100 אמפר), גנרטור מתוצרת בוש, מתנע מתוצרת "בוש" ומנורות לתאורה פנימית וחיצונית.
הדגם היה מצויד בשני פנסי בוש משוריינים בולטים בכל קצה, עם זכוכית משוריינת 65 מ"מ, המעניקה אור לבן או אדום (לטרזינה הצ'כוסלובקית היו פנסים מכוסים במגיני שריון). היה לו גם זרקור אחד נשלף על תורן על הצריח (לטרזינה הצ'כוסלובקית היה מנורה קטנה קבועה על הצריח).
"טטרה T18" בצבא צ'כוסלובקיה.
ב-30 בדצמבר 1926 צבא צ'כוסלובקיה רכשו טרזינה "טטרה T18". המספר הסידורי 7077 נמסר בקיץ 1927. לאחר מכן הוצבה הטרזינה כרכב ניסיוני לתרגילים של צבא צ'כוסלובקיה במרכז האימונים המרכזי ליחידות שריון במילוביצ'ה.
הדגם ניזוק קלות בהתנגשות עם רכבת משוריינת ב-7 בספטמבר 1930 (פציעות בלבד).
במהלך התגייסות צבא צ'כוסלובקיה בספטמבר 1938, לפני הסכם מינכן, הטרזינה פעלה בסלובקיה עם הרכבת השריונית Nr. 4.
ב-22 בנובמבר 1938 דגם ה-"טטרה T18" היה מעורב בתאונת דרכים נוספת בזמן שהתנגש בקטר.
במרץ 1939 השתלטו הגרמנים על הטרזינה וציוד שריון אחר, שנלקחו שלל לשימוש הוורמאכט.
"טטרה T18" בצבא הפולני.
בשנת 1926 רכש הצבא הפולני שישה יחידות "טטרה T18" (מס שלדות: 5545-5550), ותשע שלדות נוספות הוזמנו להרכבה בפולין. הטרזינות שנרכשו היו אמורים למלא תפקיד סיור לרכבות משוריינות.
דגמי ""טטרה T18" " הוקצו לארבע רכבות שריון של יחידת הרכבות המשוריינת הראשונה ליד ורשה ושתי רכבות של היחידה השנייה ליד קרקוב.
לאחר הבדיקות שנערכו בינואר 1927, התברר כי הרכישה לא צלחה. לטרזינות שנרכשו היה חסרון קרדינלי - המנוע של מכונית ה"טטרה 12" היה חלש מדי. הרכב האיץ די לאט וניתן היה להשיג 45 קמ"ש בלבד בשטח מישורי. אי אפשר היה להחליף את המנוע - שלדת הדגם תוכננה בדיוק עבור המנוע הזה. ייתכן ושימוש במנוע אחר היה דורש שינוי במבנה ההנדסה של השלדה.
עם זאת, הוחלט להשתמש בתשע השלדות והעבודה על שריונם וחימושם נמשכה. הטרזינות חולקו בין היחידות שהוצבו ביבלונה ו-"Niepołomice" .
בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר ייצור טנק קל מסוג חדש - רנו FT-17 ו-טנק זעיר מסוג TKS, הועברו טרזינות הטטרה למחסני החרום והוכשרו להפעלה בעת גיוס שידרש.
בשנת 1939 הטרזינות "טטרה T18" לא נשאו שום סימון, מלבד סמל הנשר הפולני (PKP) על דלתות הצד, שצוירו גם בצבעי הסוואה.
בספטמבר 1939 עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין שימשו לרכבת משוריינת PP15 (מס' 15) ("Śmierć") ורכבת משורינת מס' 13 ("ג'נרל סוסנקובסקי", PP13) .
לכל אחד מהם הייתה מחלקה של שני טרזינות (ברכבת מס 13 היו גם שני טרזינות R וטרזינה אחד של Nr). רכבת 15 הושמדה על ידי תותחי נ"ט גרמניים ליד נאשיילסק ב-5 בספטמבר 1939, תוך שהובילה סיור. השאר ננטשו ככל הנראה, אולי במצב פגום (הרכבת מס 13 הופצצה והושמדה ב- 10 בספטמבר 1939 ב-"Łochów" אף על פי שהטרזינות נותרו שלמים).
הרולס רויס הצהובה
הרולס רויס הצהובה (באנגלית: The Yellow Rolls-Royce) הוא סרט קולנוע בריטי אנתולוגי משנת 1965 בבימויו של אנתוני אסקווית' עם רקס הריסון, ז'אן מורו, ג'ורג' סי סקוט, שירלי מקלין, אינגריד ברגמן ועומר שריף בתפקידים הראשיים.
התסריט של טרנס רטיגן מורכב משלושה סיפורים שהמשותף ביניהם היא מכונית רולס-רויס פנטום 2 צהובה משנת 1931 והאהבות הנחבאות שמתרחשות במושב האחורי שלה.
הסיפור הראשון מתאר את הרכישה הראשונה על ידי איש אצולה ופוליטיקאי בריטי עבור אשתו הצרפתייה והנואפת. הסיפור השני מתאר את התאהבותו של צלם רחוב איטלקי בנערת גנגסטר אמריקאי; בסיפור השלישי רוכשת את הרולס מיליונרית אמריקאית בטרייסט, בדרכה לבקר בני אצולה יוגוסלביים במהלך מלחמת העולם השנייה.
השיר "שכח את המחר" ("Forget Domani") של ריז אורטולני הפך ללהיט וזכה לביצועים של פרנק סינטרה, קוני פרנסיס, פרי קומו ועוד. בסרט הוא מושר על ידי קטינה רניירי. הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר. אורטולני היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב על הפסקול המקורי הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד גם לפרס באפט"א על הצילום והתלבושות.
תקציר העלילה.
סיפור ראשון.
לורד צ'ארלס, המרקיז מפרינטון (רקס הריסון), מתבונן במכונית רולס-רויס פנטום 2 צהובה ונוצצת ורצה לרכוש אותה לכבוד יום הולדתה של אשתו הצרפתייה והיפה, לואיז (ז'אן מורו). צ'ארלס הוא גם חובב מרוצי סוסים וסוסו "העשרה ביוני" נקרא על שם תאריך חתונתם. צ'ארלס זכה כמה פעמים במרוץ הסוסים היוקרתי של אסקוט וקיבל גביעי זהב גדולים מהמלך.
צ'ארלס הוא אדם עשיר ועסוק מאוד. הוא תת-שר החוץ הבריטי. אחד מעוזריו הבכירים הוא ג'ון פיין (אדמונד פורדום). ג'ון הוא גבר צעיר ונאה. בסעודה חגיגית לשגריר אלבניה צ'ארלס מושיב אותו ליד לואיז והם מחליפים מבטים גנובים. ליידי אנג'לה הרכלנית (מוירה ליסטר) מבינה שיש כאן משהו ביניהם.
בתום הסעודה מציג צ'ארלס את המכונית החדשה לעיניהם המשתאות של לואיזה והאורחים. למחרת הם נוסעים למירוץ וג'ון מתלווה אליהם. לואיזה מתלוננת על "כאב ראש" ופורשת מהיציע וכן ג'ון. צ'ארלס פוגש בליידי אנג'לה שמעלה בפניו את חששותיה. הוא עוזב את המרוץ מגיע למכונית שחלונותיה מכוסים, פותח את הדלת ומוצא את אשתו וג'ון מחובקים.
הוא זוכה במירוץ אך הוא עצוב וכועס. לואיז מבקשת להתגרש אך הוא דוחה זאת כי לא רוצה לפגוע ביוקרתו. במקום זה הוא מורה להחזיר את המכונית למוכרים.
סיפור שני.
המכונית נמצאת כעת בג'נובה, לאחר 20,023 מילים. היא הייתה ברשותו של מהרג'ה שהפסיד אותה בקזינו בסן רמו. לעיר מגיע המאפיונר פאולו מלטזה (ג'ורג' סי סקוט) ביחד עם ארוסתו מיי ג'נקינס (שירלי מקלין) ועוזרו ג'ואי (ארט קרני). מלטזה רוצה לבדר את מיי. הוא רוכש בהנחה גדולה את הרולס רויס הצהוב לאחר שהמוכר "נכנע" לדרישותיו. ג'ואי מסיע אותם לפיזה ופירנצה אך מיי לא מתרשמת מהמראות. בפירנצה הם נתקלים בצלם רחוב נאה בשם סטפנו (אלן דלון) שמצלם את מיי ומחמיא לה על יופייה.
מלטזה מקבל הודעה כי עליו לחזור מיד לארצות הברית כדי לחסל מישהו. הוא משאיר את מיי בידיו של ג'ואי ומצווה עליו לשמור עליה. ג'ואי ומיי יוצאים לטיול וסטפנו מצטרף אליהם. יחסיו עם מיי מתהדקים והם מקיימים יחסים במושב האחורי של הרולס רויס הצהובה. ג'ואי מעלים עין בגלל חשש לשלומו. סטפנו לוקח את מיי למועדון והם רוקדים צמוד לצליל השיר "שכח את המחר" ("Forget Domani"). סטפנו מתאהב בה אך היא יודעת שעליה לחזור למלטזה עם שובו וכך אכן זה קורה.
סיפור שלישי.
טריאסט, אפריל 1941, גרדה מילט (אינגריד ברגמן) היא אלמנה אמריקאית עשירה שמגיעה לטריאסט עם מזכירתה הורטנס (ג'ויס גרנפל). היא רוכשת את הרולס רויס הצהובה והמשומשת במחיר מציאה. מטרתן היא להיפגש עם המלכה האם של יוגוסלביה. סגן הקונסול, פרגוסון (ואלי קוקס) מזהיר אותה לא להיכנס ליוגוסלביה כי הגרמנים עומדים לפלוש אליה. מילט מסרבת ובאותו רגע מגיע בחור שמציג את עצמו בשם דאביץ' ומבקש כי תבריח אותו ליוגוסלביה כי ייעצר אם ייתפס היות שהוא שייך למחתרת קומוניסטית.
גרדה מהססת אך לבסוף מסכימה אף על פי שהורטנס מסרבת להתלוות אליה. היא מסתירה את דאביץ' בתא המטען והם מצליחים לעבור בקושי את הבדיקה במעבר הגבול. דאביץ' נפרד באמצע הדרך וממליץ לה על מלון בעיירה סמוכה. בארוחת הערב מפציצים מטוסים גרמנים את המלון. דאביץ' מגיע להציל אותה והם נוסעים לכפר סמוך שם ההם מתקבלים בהתלהבות על ידי התושבים שהופכים לפרטיזנים. גרדה מסייעת לדאביץ' להסיע במכונית הצהובה פרטיזנים מכל הכפרים למחנה אחד. פעם אחת מפציצים מטוסים גרמנים את המכונית והיא מצליחה להימלט מהם. הקשר בינה לדאביץ' מתהדק והם מקיימים יחסים במושב האחורי של הרולס רויס הצהובה.
גרדה רוצה להישאר במקום אבל דאביץ' אומר לה שזה מסוכן וזו לא מלחמתה. הוא מורה לה לחזור לארצות הברית ולדווח על המצב לנשיא רוזוולט. היא חוזרת לטריאסט ומשם לארצות הברית. בסוף רואים את הרולס רויס מורדת מאניית מטען בנמל ניו יורק ונוסעת ברחובות העיר.
סורת א-תחרים
סורת א-תחרים (בערבית: سورة التحريم, "האיסור") היא הסורה ה-66 בקוראן, והיא מונה 12 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון בה.
תוכן הסורה.
לפי נושאים.
חלק מהסוגיות המוזכרות בסורה זו הם:
לפי פסוקים.
פסוקים 1–2 ופסוק 4 מתארים את תמיכתו של אללה במוחמד. פסוק 3 מגדיר את תפקידן ומעמדן של נשותיו של מוחמד. פסוק 5 מזהיר את נשותיו של מוחמד מפני גירושים אפשריים אם הן תמשכנה לתכנן מזימות מאחורי גבו. פסוקים 6–9 עוסקים בחלק מחובותיהם של המוסלמים ושל מוחמד. פסוק 10 מתאר את מה שעלה בגורלן של הנשים של נח ולוט. פסוקים 11–12 מתארים את החסד שאללה יעניק לעאישה ולמרים, אם ישו.
ויליאם ג'יימס מולר
ויליאם ג'יימס מולר (באנגלית: William James Muller; 28 ביוני 1812 – 8 בספטמבר 1845) היה צייר נוף ודיוקנאות בריטי, האמן הידוע ביותר של אסכולת בריסטול.
ביוגרפיה.