פוזו הצטרף לחיל האוויר האמריקני במלחמת העולם השנייה, והוצב באסיה ובגרמניה. ספרו הראשון, "הזירה האפלה", פורסם ב-1955.
ספרו המפורסם ביותר, "הסנדק", פורסם ב-1969. כרקע לכתיבתו שימשו אנקדוטות אודות המאפיה בהן נתקל פוזו בעבודתו כעיתונאי. הספר עובד לטרילוגיה קולנועית מצליחה ומוערכת שבוימה על ידי פרנסיס פורד קופולה; פוזו כתב את התסריטים יחד עם קופולה.
ספר אחר שכתב פוזו, "הדון האחרון", שימש בסיס לסדרת טלוויזיה. פוזו כתב גם את התסריטים לסרט האסונות "רעידת אדמה" ולסרט סופרמן.
פוזו נפטר ב-2 ביולי 1999 בביתו שבלונג איילנד.
אולד סקול
הקיבוץ הארצי
מבנה גבישי
במינרלוגיה וקריסטלוגרפיה, מבנה גבישי הוא הסידור של האטומים בגביש. המבנה הגבישי מורכב מתא יחידה, שהוא מקבץ בסיסי של אטומים בעל מבנה פנימי התלוי ביסוד שלהם, וחוזר באופן מחזורי בסידור תלת ממדי המרכיב סריג. המרחקים שבין תאי היחידה בכיוונים השונים הם הפרמטרים של הסריג. תכונות הסימטריה של הגביש מתוארות על ידי חבורת ההזזות שלו, שהיא חבורה של סימטריות הזזה, המתאימות למבנה המחזורי בהנחה שהוא נמשך ללא הפרעה.
מבנה גבישי נמנה בקבוצת המבנים הכימיים, יחד עם מבנה אלקטרוני ומבנה מולקולרי.
מבנה הגביש והסימטריה קובעים תכונות חשובות רבות של הגביש, לרבות קווי השבירה, רמת האנרגיה של אלקטרונים הזורמים בו, והתכונות האופטיות.
תא יחידה.
את המבנה הגבישי מתארים בדרך כלל במונחי תא היחידה. תא זה הוא מבנה מרחבי של אטומים, המרצפים את המרחב התלת-ממדי ומעצבים את הגביש, בדומה לאריח המרצף חדר גדול. תא היחידה מתואר על ידי אינדקס מילר שלו (המאפיין את פרמטרי המרחק), האורך של צלעות התא, והזויות ביניהן. את מיקומם של האטומים בתוך התא מודדים ביחס לנקודה קבועה בתוך הסריג, והם מתארים את המבנה הפנימי של התא עצמו.
לכל מבנה גבישי יש תא יחידה סטנדרטי, שהוא התא הקטן ביותר בעל הסימטריה המלאה של הגביש. תא יחידה פרימיטיבי, שעשוי להיות קטן ממנו, הוא התא הקטן ביותר שניתן לרצף בסיבובים שלו את המרחב, ומכיל נקודת סריג אחת. תא היחידה הפרימיטיבי עשוי להיות פחות סימטרי מתא היחידה הסטנדרטי - לדוגמה, בריצוף של המישור באמצעות ריבועים, משולש בגודל רבע (שלו רק סימטריה של שיקוף) הוא תא פרימיטיבי.
יש רק שבעה מבנים גבישיים אפשריים שהאטומים יכולים להסתדר בהם כדי למלא את כל החלל האינסופי, באופן שכל נקודות הסריג זהות זו לזו (אלו מבנים שפעולת חבורת הסימטריות עליהם היא טרנזיטיבית).
מיון של גבישים על-פי סימטריה.
התכונה המגדירה ומבדילה גביש היא הסימטריה שלו, דהיינו, העובדה שפעולות מסוימות מותירות את הגביש ללא שינוי. לדוגמה, סיבוב של גביש במאה ושמונים מעלות עשוי להביא לסידור אטומים זהה לסידור שלפני הסיבוב, ואם כך, הסיבוב נקרא "סימטריה" של הגביש. בנוסף לסימטריות של סיבוב, לגביש יכולה להיות סימטריה של שיקוף, סימטריות של הזזה, וגם הרכבות של כל אלו. הבנה של מבנה הגביש מושגת על ידי פענוח חבורת הסימטריות שלו.
מערכת גבישית.
המערכת הגבישית מקבצת מבנים גבישיים, על-פי תכונות מערכת הצירים המשמשת לתאר את הסריג שלהם. כל מערכת גבישית כוללת שלושה צירים בסידור גאומטרי אופייני. כאמור לעיל, יש רק שבע מערכות גבישיות. הפשוטה, והסימטרית ביותר, היא המערכת הקובייתית, שהסימטריות שלה הן כשל קובייה (כלומר, 24 סימטריות סיבוביות).
המערכות הנוספות הן המשושה, הטטרגונלית, הרומבוהדרלית, האורתורומבית, המונוקלינית והטריקלינית. כמה קריסטלוגרפים אינם מחשיבים את המבנה המשושה למערכת בזכות עצמה, אלא כחלק מן המערכת הטריגונלית. המערכת הגבישית וסריג בראבה של הגביש מתארים את סימטריות ההזזה (הטהורות) של הגביש.
סריגי בראבה.
כאשר המערכת הגבישית משולבת עם אופן המרכוז של הסריג, מתקבל סריג בראבה. אלו מתארים את הסידור הגאומטרי של נקודות הסריג, ולכן גם את כל המידע על סימטריות ההזזה של הגביש. במרחב הדו-ממדי יש 5 סריגי בראבה אפשריים, ובמרחב התלת ממדי יש 14 סריגי בראבה שונים זה מזה. כל החומרים הגבישיים המוכרים (למעט גבישים למחצה, שאינם מחזוריים), שייכים לאחד הסריגים הללו. הסריגים, ממוינים על-פי המערכת הגבישית שלהם, מופיעים בטבלה משמאל.
המבנה הגבישי מורכב מקבוצה נתונה של אטומים, הקרויה "בסיס", הממוקמת סביב לכל אחת מנקודות הסריג. לפיכך, הקבוצה חוזרת שוב ושוב במרחב התלת-ממדי, כפי שקובע הסריג המתאים, שהוא אחד מ-14 סריגי בארויס. סימטריות הסיבוב והשיקוף של הקבוצה מתוארות על ידי חבורת הסימטריות הנקודתית.
חבורות הסימטריה של גביש.
חבורת הסימטריה של הגביש מורכבת מכל ההעתקות של המרחב, המותירות את הגביש באותו מצב. לחבורה זו יש שתי תת-חבורות חשובות: החבורה של כל הפעולות המותירות נקודה קבועה במקומה (דהיינו, סיבובים ושיקופים), והחבורה של ההזזות המעבירות נקודת סריג מסוימת לנקודות סריג אחרות. חבורת הסימטריה הכללית, הקרויה גם "חבורת המרחב" של הגביש, מורכבת מסיבובים, שיקופים והזזות, או הרכבה של פעולות אלה זו אחר זו. במרחב התלת-ממדי יש 230 חבורות מרחב שונות זו מזו.
גביש כמו-מחזורי.
בשנת 1984 התחוללה סערה בעולם הקריסטלוגרפיה, בעקבות פרסום מאמרו של פרופסור דן שכטמן מהטכניון על גבישים בעלי "סימטריה אסורה". צורת הגביש שגילה שכטמן מכונה גביש כמו-מחזורי או קווזי-גביש. גבישים כמו-מחזוריים אינם מקיימים את חוקי "הסימטריה הגבישית הקלאסית", של מבנה גבישי מסודר בעל מחזוריות של אטומים לאורך המרחב, אלא מגלמים סוג חדש של סדר הנעדר מחזוריות בשלושה ממדים. בעקבות תגלית זו נמצאו מאות גבישים חדשים, שנחשבו בעבר כבלתי אפשריים. ב-5 באוקטובר 2011 הכריזה ועדת פרס נובל בסטוקהולם על זכייתו של דן שכטמן בפרס נובל לכימיה לשנת 2011 על גילוים של הגבישים הכמו–מחזוריים.
תכונות פיזיקליות.
פגמים בגבישים.
בניגוד לגבישים אידיאליים, המתוארים על-פי תאי היחידה שלהם והמבנה הסימטרי, לגבישים טבעיים יש פגמים ואי-סדירויות. את הפגמים בגביש מקובל למיין בהתאם למימד שלהם. לדוגמה, פגם נקודתי הקרוי היעדרות נגרם כתוצאה מאטום חסר בגביש, ואילו פגם נקודתי הקרוי חדירון נגרם שעה שאטום נדחף אל תוך חלל קטן במבנה הגבישי. פגמים אלה קובעים עד כמה יהיו דומות התכונות החשמליות והמכניות של החומר לתכונותיו של הגביש התאורטי. בפרט, הסטה של הסריג הגבישי מביא לכך ששברי הסטה יתרחשו בכח נמוך בהרבה מזה שנובע מן התאוריה.
סימטריה גבישית ותכונות פיזיקליות.
עשרים מתוך 32 מחלקות הגבישים הן מחלקות פיאזואלקטריות, וגבישים השייכים למחלקות אלה מפיקים חשמל כאשר הם נלחצים. למחלקות אלה אין מרכז סימטריה. כל חומר מפתח פולריזציה דיאלקטרית כאשר פועל עליו שדה חשמלי, אבל חומר שפיזור המטען הטבעי שלו הוא פולרי אפילו בהיעדר שדה חיצוני, נקרא "חומר פולרי". תכונה זו נקבעת באופן בלעדי על ידי המבנה הגבישי. רק עשר מתוך 32 הקבוצות הן פולריות. הגבישים הפולריים הם פירואלקטריים, ולכן נקראות לפעמים עשר המחלקות הפולריות "מחלקות פירואלקטריות".
יש כמה מבנים גבישיים, במיוחד דמויי הפרווסקיט, שיש להם התנהגות פרואלקטרית. גביש פרואלקטרי דומה לפרומגנט בכך שהוא שומר על פולריות לאורך זמן. כאשר מופעל על הגביש שדה חשמלי בעל עוצמה מספקת הוא מאמץ פולריות קבועה, שאותה אפשר להפוך על ידי שדה חזק מספיק בכיוון ההפוך. למרות שחומרים אלה קרויים 'פרואלקטריים', תכונה זו נובעת מן המבנה הגבישי ולא מנוכחותה של מתכת פרואלקטרית.
ראו גם.
למידע נוסף בנושא, ראו: הנדסת חומרים, הנדסה קרמית ומטלורגיה
ליישומים בתעשייה, ראו מדע החומרים, קרמיקה או מטלורגיה.
בולבול אדום-שת
בּוּלְבּוּל אֲדוֹם שֵׁת (שם מדעי: "Pycnonotus cafer") הוא ציפור שיר. תפוצתה הטבעית מפקיסטן לדרום-מערב סין.
התנהגות ומאפיינים.
הבולבול, ציפור רעשנית, מין פולש לאיים רבים באוקיינוס השקט (הוואי למשל), ומוכר בהם כמזיק לחקלאות, פוגע בפירות (שהם עיקר תזונתו), בפרחים ובקטניות שונות.
הבולבול ידוע כמפיץ זרעים של צמחים פולשים. הוא נוטה להתחרות עם ציפורי שיר אחרות על מקורות המזון, ולגרשן מהטריטוריה שלו. ניתן לזהותו באמצעות כתם הארגמן הבוהק בשורש הזנב (תת-שת). הראש שחור ומצויץ, הכנפיים חומות והבטן בצבע לבן מלוכלך. אורך גופו כ-21 ס"מ ומשקלו 26–45 גרם. הצעיר דומה בצבעיו לבוגר, אך קצוות כנפיו במסגרת חומה כהה. במין זה חד פרצופיות זוויגית, אולם הזכר גדול במעט מהנקבה.
ניתן לראות את הציפור בעיקר בין ענפי עצים. באזורים חקלאיים, נופים פתוחים וכן באזורים עירוניים. מעופה מהיר וקופצני, חסר אחידות. עונת הרבייה נמשכת לאורך כל השנה. הקן נבנה בצורת ספל ובנוי מחומר צמחי ומקורי עכביש. מבפנים מרופד בסיבים רכים שונים. בקן מוטלות 2–5 ביצים מנוקדות בגוון ורוד-אדמדם. בשנה אחת מתרחשות כשלוש הטלות, כדי להתגבר על הרס הקנים בידי אויבים טבעיים. הדגירה אורכת 14 ימים בלבד. מחוץ לעונת הקינון נאספת הציפור בקבוצות גדולות.
המין נצפה בארצות המוצא, מקנן לעיתים במקומות לא שגרתיים, בתוך מנועים, בטורבינות ובבתים מיושבים. קיימת אפשרות כי הוברח על ידי מגדלי עופות, סוחרים או דייגים, על אף שהמין אינו מזמין פנים במיוחד. היו מקרים בהם נלכד המין על ידי הרשויות המקומיות, שהבחינו שמדובר במין פולש, ואז הצליח להשתחרר משביו.
בשנת 1977 צירף שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית את הבולבול לרשימת בעלי החיים האסורים לייבוא ללא אישור מתאים.
מאמץ פיתול