מאמרים רפואיים מיוון העתיקה מראים כי הזונות נקטו באמצעים שונים על מנת להימנע מלהיכנס להריון (במטרה שלא ייפגעו רווחיהן). אמצעי המניעה שהיו בשימוש ביוון העתיקה אינם ידועים כיום אולם ניתן להניח שהם דומים לאלה שהיו בשימוש ברומא. היפוקרטס בספרו "על הזרע" ממליץ לאישה לקפוץ מעלה ומטה תוך שהיא נוגעת בישבנה בעקביה ואז קופצת באוויר על מנת להימנע מלהיכנס להריון.
כלי נוסף ממנו ניתן ללמוד על מצב הזונות הם ציורים המופיעים על כלי חרס יוונים. על כלים אלה ניתן לראות את הסימפוזיום - המשתאות בהם נכחו ההטאירה, וכן כלי חרס רבים מתארים פעילות מינית, ואף התגלה קיליקס המתאר זונה עושה את צרכיה בתוך סיר לילה. הזונה מיוצגת בציורים באמצעות ארנק - המעיד על היחס הכלכלי בינה לבין שאר הדמויות בציור.
ניתן ללמוד מכל המקורות כי ההטאירה היו הנשים החופשיות ביותר ביוון, אולם רבות מהן העדיפו למצוא בעל ולהפוך לנשים מכובדות (ופחות חופשיות).
זנות בספרות.
בתקופת הקומדיה החדשה ביוון העתיקה, דמויות של זונות, בדומה לעבדים, הפכו לדמויות המרכזיות (ה"כוכבים") של הקומדיות. הסיבה לכך הייתה, שבעוד שהקומדיה היוונית העתיקה עסקה בעיקר בנושאים פוליטיים, הקומדיה החדשה עסקה בחיי האתונאים, ומאחר שהנוכחות של הזונות הייתה משמעותית ביותר בחיי האתונאים בעלי האמצעים, היא שמשה כר פורה לקומדיות בנות התקופה - ולמעשה הזונות היו הנשים היחידות שהסתובבו בפועל ברחובות, ועל כן קומדיה בהיעדר נוכחות של זונות הייתה בלתי מציאותית.
הז'אנר המקובל היה מצב בו הקורטזנה הייתה החברה הצעירה של הגיבור הראשי - שנאלצה לרדת לזנות לאחר שנחטפה על ידי שודדי ים או נעזבה על ידי משפחתה. לבסוף מזהים אותה קרובי משפחתה, פודים אותה והיא חופשייה להינשא לגיבור. ז'אנר נוסף הוא "הזונה עם לב הזהב", כפי שהיא מופיעה במחזה של מנאנדרוס "הנרגן", המשמשת ניגוד לזונה רודפת הבצע המופיעה בכל הקומדיות. במחזות הדנים ביוון האוטופית אין מקום לזנות. במחזה של אריסטופאנס מהפכת הנשים - הגיבורה פראקסאגורה אוסרת את הזנות.
זונות ממין זכר.
בדומה לזונות ממין נקבה, היו ביוון העתיקה מספר רב של זונות ממין זכר המכונות פורנויי (Πόρνοι). המונח מופיע לראשונה על גרפיטי מהאי סנטוריני, וכן המונח מוזכר במחזהו של אריסטופאנס - "פלוטוס" משנת 390 לפנה"ס. זונות אלה סיפקו הן צורכי נשים והן צורכי גברים. כך לדוגמה, במחזה פלוטוס מתלוננת אישה זקנה כי היא בזבזה את כל כספה על פורנויי צעיר שכעת עוגב אחרי אישה אחרת. יצוין כי מרבית זונות אלה סיפקו צרכים של גברים ולא של נשים.
זנות ופדרסטיה.
בניגוד לזנות נשים - אשר במסגרתה היו נשים זונות בכל הגילאים, זונות ממין זכר היו אך ורק גברים שטרם הגיעו לגיל ההתבגרות. פסודו לוסיאנוס במאמרו "יחסי האהבה" מסביר:
התקופה בה נערים היו מועמדים מתאימים לקיום יחסי מין הייתה התקופה שלאחר תחילת גיל ההתבגרות ועד התקופה בה גדל זקנו של הנער (אף שהיו מקרים בהם הוחזקו נערים מבוגרים כנאהבים).
היחס לזנות של גברים לא היה יחס שלילי (באופן דומה ליחס לזנות נשים, שהיה יחס חיובי). בתי זונות בהם היו עבדים צעירים היו גלויים לציבור - ולא היו מוקצים ל-"אזור אורות אדומים" אלא פזורים בכל העיר.
הידוע בזונות ממין זכר היה פיידון מאליס, שנשבה לעבדות כאשר נכבשה עירו, ומאז שירת בבית זונות, עד שסוקרטס התאהב בו וקנה לו את חירותו. על שמו נקרא דיאלוג של סוקרטס המתאר את שעותיו האחרונות של סוקרטס.
בדומה לנשים, היו זונות ממין זכר חייבים לשלם מיסים עירוניים.
זנות והזכות לאזרחות.
הזנות ממין זכר הייתה קיימת בכל ערי יוון. מאחר שקהל הלקוחות שלה הגיע מכל שכבות האוכלוסייה, ומאחר שמרבית התושבים לא יכלו לרכוש עבדים לצורכי זנות (בניגוד לנוהג דומה שהיה קיים ברומא העתיקה) הוקמו בתי זונות רבים למלא את צורכי האוכלוסייה.
ביוון העתיקה נחשב המין האוראלי כמעשה משפיל, ועל כן האראסטס (המבוגר ביחסים ההומוסקסואליים) לא יכול היה לבקש מהארומנוס שלו לעשותו. בשל הפן השלילי ששויך לקיום מין אוראלי, הזונות ממין זכר בבתי הזונות היו עבדים, ולרוב עבדים זרים שאינם יוונים. העובדה שאדם שימש כזונה הייתה בעלת משמעות שלילית (אטימיאה - Ἀτιμία) ויכלה להביא לשלילת האזרחות. במקרה ההעמדה לדין של טימארכוס אאסחינס מואשם על ידי טימארכוס, ועל מנת להגן על עצמו טימארכוס מאשים את אאסחינס שהיה זונה בצעירותו - דבר המביא לשלילת האזרחות שלו. באותו אופן ארומנוס לא יכול היה לדרוש תשלום בגין סיפוק צורכי האראסטס - דרישת התשלום היוותה זנות ויכלה להביא לאובדן הזכויות החברתיות.
ההנמקה לכך, כפי שהיא מוסברת על ידי אאסחינס המצטט את הדוקימאסיקה (Δοκιμασία):
עלויות.
בדומה לזנות עם זונות ממין נקבה, המחירים השתנו מעת לעת ומאדם לאדם. אתנאיוס מציין כי נער הציע חסדים מיניים במחיר של אובולוס אחד. סטרטון מסארדיס מציין כי נער נתן שירותי מין עבור חמש דרכמאות (בספרו "האנתולוגיה הפלטינית"). פסודו אאסחינס העריך בכתביו כי בכל הקריירה שלו הרוויח מלנופוס 3,000 דרכמאות.
המחיר השתנה בהתאם למעמד של הזונה ממין זכר כך למשל חלילניות (Αὐλητρίς) חויבו לקבל עד שתי דרכמאות ללילה. אאסחינס בספרו "ההעמדה לדין של טמארחוס" מציין הבדל בין זונה ממין זכר (פפורנאומנוס) לבין נער מוחזק (הטיירקוס): בעוד השני נחשב דבר מקובל שאינו נושא סטיגמה שלילית, הראשון נחשב מעמד המקביל לזונה פחותה.
מיסים.
מדי שנה חויבו היצאנים והיצאניות לשלם מס שנתי באתונה בשם פורניקון תלוס (יוונית: Πορνικὸν τέλος מילולית: מס של יצאנ/ית). המקור העיקרי לפיו נגבה מס זה הוא נאום נגד טימרכוס משנת 345-6 לפני הספירה. במהלך הנאום, אייסכינס מנסה לשכנע את השופטים בבית המשפט כי טימרכוס זנה במהלך ילדותו. המיסים של הזנות נגבו עבור שנת פעילות.
רוג'ר ואן דר ויידן
מטבח ביוון העתיקה
מטבח יוון העתיקה
מייקל סקופילד
מטבח יווני עתיק
אדיאמן (נפה)
נפת אדיאמן (בטורקית: Adıyaman) היא נפה במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום-מזרח טורקיה. הנפה הוקמה בשנת 1954 ושטחה 7,614 קילומטרים רבועים. נכון לשנת 2020 חיו בנפה זו 632,459 תושבים. בירת הנפה היא העיר אדיאמן.
קרנוטיט
קרנוטיט הוא מינרל נדיר המכיל אשלגן, ונדיום, אורניום ומים בכמות משתנה. לעיתים קרובות מוצאים בקרנוטיט כמויות זעירות של סידן, בריום, מגנזיום, ברזל ונתרן. צבע הקרנוטיט צהוב זוהר עד צהוב ירקרק, והוא מצוי בעיקר בגושים ופתיתים באבן חול. המינרל צובע את אבן החול בצהוב אפילו בכמות קטנה של אחוז מהנפח. הקרנוטיט הוא מקור חשוב להפקת אורניום בשל תכולת האורניום במינרל הגבוהה יחסית ושבעטיה הוא גם רדיואקטיבי. הקרנוטיט קרוי על שם מהנדס המכרות והכימאי הצרפתי מארי אדולף קרנו (Marie Adolphe Carnot) (1839 – 1920).
הקרנוטיט דומה מאוד למינרל טיויאמוניט. המבנה הכימי של שני המינרלים זהה, כאשר בטיויאמוניט מחליף סידן את האשלגן ויש בו מעט יותר מים. שני המינרלים נוצרים מהתפרקות של מינרלי אורניום בסביבה צחיחה והתגבשות בסלעי משקע, כשהם מתפזרים באבן החול או מתרכזים סביב לגזעי עצים מאובנים. ניתן למצוא קרנוטיט במדינות ויומינג, קולורדו, אריזונה, נבדה, יוטה, וניו מקסיקו בארצות הברית, וכן במדינות מרוקו, זאיר, אוסטרליה וקזחסטן.
המאה ה-2 לפני הספירה
השר לקליטת עלייה
העותמנים
איחוד הצלה
איחוד הצלה הוא ארגון מתנדבים המאגד חובשים, פרמדיקים ורופאים מרחבי ישראל כגוף התנדבותי לכונני רפואת חירום, על מנת להציל חיים ולמתן שירותיי עזרה ראשונה.
נשיא הארגון ומייסדו הוא אלי ביר.
היסטוריה.
באוגוסט 2006 פרשו אלי ביר וקבוצת מתנדבים מארגון הצלה ישראל בעקבות סכסוכים בתוך הארגון והקימו את "איחוד הצלה". בתחילה נקרא הארגון "ארגון מתנדבי הצלה בישראל". עם השנים התפתח הארגון, והיום, בנוסף למתנדבים החרדים, חברים בו מאות מתנדבים שאינם דתיים, ואף צוות של ערבים ממזרח ירושלים ומהמשולש. באוגוסט 2008 מונה פרופ' אבי ריבקינד כחבר הוועדה הרפואית של "איחוד הצלה".
נכון לשנת 2022 מונה הארגון כ-6,200 מתנדבים: חובשים, פרמדיקים ורופאים, והוא מאושר כגוף מסייע רשמי בשעת חירום על ידי משרד הבריאות, ורשאי לקבל מידע עדכני על אירועי חירום ממוקד החירום של מגן דוד אדום. חלק מהמתנדבים בארגון פועלים במסגרת רשות השירות הלאומי-אזרחי.
חזון הארגון.
"איחוד הצלה" יעניק לכל נזקק ללא הבדל דת גזע ומין בכל רחבי הארץ, טיפול רפואי ראשוני בתוך 90 שניות, בעזרת ציוד רפואי מתקדם, על-מנת להציל חיים ולמזער נזק בלתי הפיך, ויפעל לשפר מצב הרפואה הדחופה הטרום אשפוזית במדינת ישראל.
פעילות מבצעית.
מ-1 בספטמבר 2011 החל איחוד הצלה להפעיל מוקד חירום טלפוני (שמספרו 1221) מקביל למגן דוד אדום שעונה לקריאות רפואיות 24 שעות ביממה, המוקד מופעל על ידי חובשים ופרמדיקים מהארגון, המוקד מקבל את קריאת החירום, מזניק אליו את מתנדביו ובמקביל מעביר את הקריאה למוקד מגן דוד אדום לשם הזנקת אמבולנס לאירוע החירום. באוגוסט 2017 יצא חוזר מנכ"ל של משרד הבריאות שבו נאסר על הארגון לפרסם את מספרו, בפברואר 2022 אושרה בקריאה טרומית חוק לאיחוד מוקדי החירום הרפואיים הטלפוניים ועל פיו למוקד הארגון תהיה גישה שווה לקריאות המתקבלות במוקד 101.
מתנדב בארגון צריך להיות בעל רכב פרטי, או חבר ביחידת האופנועים או האופניים. החובשים מקבלים את קריאות החירום באמצעות מוקד חירום טלפוני של מגן דוד אדום ושל איחוד הצלה. המתנדבים יוצאים להגיש סיוע הרפואי עד להגעת האמבולנס לאירוע.
הארגון מאבזר את מתנדביו באמצעי קשר וציוד רפואי.