רואקוטן
פרק המשימה
קרב רפיח
קרב רפיח היה קרב מכריע במלחמה הסורית הרביעית בין תלמי הרביעי ממצרים ואנטיוכוס השלישי (הגדול) מהאימפריה הסלאוקית. הקרב נערך ביום ה-22 ביוני 217 לפנה"ס, ליד העיר רפיח, ובעקבותיו זכו המצרים לשוב ולשלוט על קוילה-סוריה. קרב זה היה הקרב היחיד בהיסטוריה בה פילים אסייתים נלחמו בפילים אפריקאים.
רקע.
בשנת 219 לפנה"ס, יצא אנטיוכוס השלישי למלחמה נוספת עם מצרים התלמיית. ההחלטה לפתוח במלחמה זו, המכונה המלחמה הסורית הרביעית, נתגבשה לאחר שבחצר אנטיוכוס נוצר הרושם כי תלמי עומד מאחורי , דודו של אנטיוכוס, אשר הכריז עצמו למלך על הטריטוריות של האימפריה הסלאוקית באסיה הקטנה (טורקיה של ימינו) ושאף להילחם באנטיוכוס על השליטה באימפריה.
אנטיוכוס שאף להחזיר לעצמו את השליטה בחלקים שאבדו לאימפריה מימי שלטונו של סלאוקוס הראשון. הוא ביקש לנצל את חולשתה של מצרים, שנבעה מאי שקט ציבורי ומבעיות בחילופי השלטון התלמיי. אנטיוכוס כבש בחזרה את עיר הנמל סלאוקיה פייריה וכן ערים בארץ ישראל ובעבר הירדן המזרחי.
במטרה למשוך זמן בו יוכלו המצרים לארגן צבא מתאים למאבק באנטיוכוס, הם החלו בדיוני סרק על הסכם בין הצדדים, תוך העמדת פנים כי בכוונתם להתפשר עם אנטיוכוס.
בקיץ 217 לפנה"ס, כאשר אנטיוכוס עוד עסוק בכיבושיו בארץ ישראל, נודע לו על צבאו של תלמי, המתעתד להילחם בו, והוא נזדרז לאסוף את צבאו והציבו מול צבאו של תלמי.
ההכנות לקרב.
שני הצבאות נפגשו מעבר לרפיח, כאשר תלמי הוא זה שבחר, הלכה למעשה את שדה הקרב. בראש הצבא עמד תלמי הרביעי עצמו ביחד עם אשתו ואחותו ארסינואי השלישית.
צבאו של תלמי מנה כשבעים אלף לוחמים רגליים, מהם חמישים ושלושה אלף מצוידים בצורה כבדה ומאומנים להילחם במערך פלנקס. להם נוספו כששת אלפים פרשים ו-73 פילי מלחמה, מהסוג הצפון אפריקאי (שנכחד מאז). מולו עמד אנטיוכוס בראש צבא שמנה, לפי ההיסטוריון פוליביוס, ששים ושניים אלף רגלים, אשר מתוכם רק כשלושים אלף היו חיילים כבדים שלחמו במערך פלנקס. היתר היו לוחמים קלים יותר מרחבי הממלכה, שלחמו לפי שיטות הלחימה המקומיות שלהם. איתם רכבו כחמשת אלפים פרשים ו-102 פילים, מהסוג האסייתי, הגדול יותר.
תלמי הוא זה שנטל את היוזמה בבחירת פריסת הלוחמים, ואשר הביא את אנטיוכוס לנהוג לפי תכתיביו. הוא פרש את חיל הרגלים שלו במרכז, ומשני צדיו, הציב את פרשיו, ואת פיליו מקדימה להם. בין הפרשים לרגלים הציב את חייליו הקלים יותר ואת קשתיו. אנטיוכוס פרש את צבאו בצורה דומה מולו, מה שהביא לכך שמרכזו היה חלש בהרבה מזה של תלמי.
מהלך הקרב.
תלמי פתח את הקרב בכנפו השמאלית, החלשה יותר. אנטיוכוס הצליח באמצעות פיליו העדיפים לדחוק לאחור את הפילים של תלמי וליצור אי-סדר בכנפו השמאלית. התקפה מסיבית של אנטיוכוס בראש פרשיו, הצליחה לבודד את הכנף משאר צבאו של תלמי, ואנטיוכוס החל לרדוף אחרי הכוחות הנמלטים, תוך כדי שהוא מתרחק משדה הקרב האמיתי, קרב שטרם החל.
תלמי לעומתו, ידע לסגת מראש הכנף השמאלית שהייתה בשליטתו לאחר שנוכח בכישלון ההתקפה. הוא עבר לפקוד על כנפו הימנית והחזקה יותר של צבאו. פרשיו של תלמי איגפו את הפילים של אנטיוכוס, ויחד עם הרגלים של האגף הימני הצליחו להכריע את הכנף השמאלית של אנטיוכוס. בשלב זה נתייצב תלמי מאחורי מרכז צבאו, והצעיד את הפלנקס להתקפה. כאמור, היה הפלנקס של תלמי עדיף על זה של אנטיוכוס ובהדרגה החל זה האחרון לכרוע תחת לחץ ההתקפה. את נסיגתו חסמו הפרשים של האגף הימני של תלמי, ומספר ההרוגים לצבא אנטיוכוס היה רב.
רק כעת עמד אנטיוכוס בעצמו, שעוד רדף אחר האגף השמאלי של תלמי, על האירועים בקרב המתחולל, ומרגע שחזר אל זירת הקרב כבר היה מאוחר מדי. אנטיוכוס נאלץ לסגת עם שרידי צבאו, שהתרכזו ברפיח.
תוצאות הקרב.
ניצחונו של תלמי היה מוחלט. אבדותיו הסתכמו בכ-1,500 חיילים רגליים, 700 פרשים ו-16 פילים. אנטיוכוס איבד כרבבה מחייליו הרגליים, 300 פרשים ו-5 פילים, ובנוסף להם עוד 4,000 נפלו שבויים.
ההיסטוריון פוליביוס רואה את חוסר ניסיונו של אנטיוכוס וגילו הצעיר כסיבה לכשלונו. בנוסף, חייב תלמי את ניצחונו במידה לא מבוטלת ליתרונו בקרב חיילי הפלנקס שלו אשר היו רבים יותר ומאומנים כראוי. קיימים גם דיווחים כי פיליו של אנטיוכוס נבהלו ונמלטו מהקרב.
המצרים ראו בניצחון כהצלחה חד פעמית, ולא כמנוף להמשך כיבושים על חשבונו של אנטיוכוס. בהסכם הפסקת האש שנחתמה בין הצדדים לאחר מכן, זכתה מצרים לשמור ולהחזיק בפרובינציה של סוריה.
עם זאת, לאורך זמן יצאו המצרים מן הקרב כמפסידים: הניצחון הושג הודות לתרומתם של החיילים המצרים המקומיים שאומנו כראוי כהופליטים. בקרב אלו נתחזקו הרגשות הלאומיים וביטחונם העצמי והם העזו למרוד בשלטון בית תלמי.
אנטיוכוס לעומתו, חש כי הפסדו נגרם הודות לפחדנותם של חיילים ונותר נחוש בדעתו להיערך מחדש לקרב על סוריה לאחר שיסדיר את בעיותיו בשאר גבולותיו. ואכן, שנים אחר-כך, במלחמה הסורית החמישית הביס אנטיוכוס את המצרים והשתלט על אזור סוריה וארץ-ישראל.
לקריאה נוספת.
E. Galili, "Raphia, 217 BCE, revisited", Scripta Classica Israelica 3, 1976-7, pp. 52-126.
חניה
חניה היא העמדת כלי רכב בעת שהוא אינו בשימוש. באופן טיפוסי, מכונית פרטית נמצאת רוב הזמן בחניה. בערים, הצורך בשטחי חניה יוצר בעיה קשה, מכביד על התנועה ומצריך משאבי שטח יקרים. מקומות חניה בעיר מצויים בצדי הרחוב ובחניונים, שחלקם מגרשים פתוחים במפלס הרחוב וחלקם מבנים ייעודיים או חלק, לעיתים קרובות תת-קרקעי, מבניין שרובו משמש למטרות אחרות.
תשלום.
במקומות בהם יש מחסור בחניה נוהגות רשויות מקומיות לגבות תשלום עבור חניה במרחב הציבורי, לאורך רחובות ובחניונים. בחניונים היה נהוג עד לשנים האחרונות לבצע גבייה ידנית של תשלום עבור חניה בכניסה או ביציאה מהחניון. בשנים האחרונות הותקנו בחניונים רבים אמצעים לגבייה אוטומטית של תשלום עבור חניה.
בחניה לאורך כבישים גבייה ידנית אינה מעשית ועל כן הומצאו אמצעים שונים לגביית התשלום. בשנת 1935 הוכנס לשימוש בארצות הברית המדחן שקיבל תשלום באופן אוטומטי. בהמשך הוכנסו לשימוש כרטיסי חניה, מדחני כרטיסים, תשלום סלולרי מהטלפון הסלולרי ומכשירי צג לתשלום עבור חניה.
מחסום חניה.
שומר חניה או מחסום חניה הוא מוצר המותאם להתקנה בפתח החניה.
לשומר החניה תפקיד עיקרי והוא למנוע מכלי רכב זרים לחנות בשטח החניה כאשר היא ריקה.
הדרך שבה פועל שומר החניה היא בעצם על ידי חסימה של הכניסה לחניה כאשר שומר החניה עומד נעול בכניסה לחניה. כאשר נהג הרכב המורשה לחנות בחניה רוצה להחנות בה את רכבו, הוא יוצא מהרכב, משכיב את שומר החניה ומחנה.
קיימים מגוון דגמים של שומרי חניה – שומרי חניה בעלי רגל בודדת, שומרי חניה בעלי 3 רגליים עם צירים ורגל טלסקופית וגם שומרי חניה המופעלים חשמלית על ידי שלט רחוק.
שומר חניה אינו תחליף לאמצעי מיגון כנגד גנבת כלי רכב.
השלכות החניה בחינם.
הכלכלן דונלד שופ, חוקר תכנון עירוני שעסק בשאלת החניה ותמחורה, טען כי מתן חניה בחינם גורם נזק חברתי, כלכלי וסביבתי ומוביל לבזבוז עצום של משאב ציבורי מוגבל - הקרקע. ניסיונות להגדיל את היצע החניה יובילו לעלייה בביקוש ובשימוש ברכב פרטי, ובמהרה ייווצר שוב מחסור במקומות חניה. שופ הציע לתמחר באופן דינמי את החניה, כדי להגיע למצב שבו מצד אחד רוב גדול של החניות יהיה בשימוש, ומצד שני תהיה תחלופה גבוהה ונהג שמגיע יוכל למצוא חניה, בתשלום, במרחק סביר מיעדו תוך זמן קצר. הרצון לחסוך בדמי החניה יעודד את התושבים להשתמש בחלופות לרכב הפרטי, או לשתף נסיעות.
עבירות חניה.
לפי סעיף 72(א) לתקנות התעבורה מותרת חניית כלי רכב בכל מקום למעט המקומות המצוינים בחוק, למשל לפי תמרור מתאים או על המדרכה. ישנם בעלי רכבים החונים במקומות אסורים לחניה ובעקבות זאת מקבלים דו"ח חניה או שרכבם נגרר על ידי הרשות המקומית. יש להבחין בין שני סוגי עבירות חניה, הראשונה היא חניה ללא תשלום והשנייה היא חניה באופן המפריע לתנועה. חניה המפריעה לתנועה תתבצע בדרך כלל ליד שפת מדרכה המסומנת באדום לבן על מנת לאפשר מעבר רכב יותר ברחובות צרים או ליד צמתים כדי לאפשר שדה ראייה מספיק ויכולת תמרון למשאיות ואוטובוסים. האכיפה של עבירות חניה תתבצע בצורה יזומה על ידי הרשות המקומית או על ידי פניה של אזרחים לרשות המקומית. עבירת חניה על המדרכה תסומן לפעמים על ידי אזרחים המרימים את מגב השמשה של הרכב כדי לסמן לו שהוא חנה באופן המפריע לאזרחים.
כיכר ראסל
כיכר ראסל (באנגלית: Russell Square) היא כיכר בשכונת בלומסברי ברובע קמדן שבלונדון. הכיכר סמוכה למוזיאון הבריטי ונושקת לאוניברסיטת לונדון. מקורו של שם הכיכר הוא שם המשפחה של הדוכס מבדפורד שאחוזתו הייתה באזור. הכיכר נוצרה בתחילת המאה ה-19 כאשר היא הוקפה מכל צדדיה ברחובות ובניינים שונים. זו הכיכר השנייה בגודלה של לונדון. היא הוקמה בשנת 1801 על ידי המפרי ריפטון. ג'יימס ברטון היה המעצב של המבנים המקוריים שהקיפו את הכיכר, שרק מעטים מהם נותרו.
בסמוך לכיכר מצויה תחנת הרכבת התחתית כיכר ראסל.
מייצר בס
יעקב לוריא
יעקב לוריא (28 בינואר 1913 - 22 בפברואר 1966) היה צייר ישראלי, מראשוני גבעת ברנר.
קורות חייו.
עד עלייתו ארצה.
לוריא נולד בפאֶנזה שברוסיה. בגיל שלוש עקר עם משפחתו לעיר שַבְלי שבליטא, שם סיים את לימודיו בגימנסיה "תרבות" שכל הלימודים בה התנהלו בעברית.