ג'וזף פריסטלי (באנגלית: Joseph Priestley; 13 במרץ 1733 – 6 בפברואר 1804) היה כומר, פילוסוף וכימאי אנגלי. ידוע כמי שגילה את היסוד חמצן.
ביוגרפיה.
ג'וזף פריסטלי נולד ב-1733 בכפר באזור יורקשייר באנגליה. הוא היה הבכור מבין ששת ילדיו של יונס, יצרן צמר. כדי להקל על אמו, נשלח, בגיל שנה, לבית סבו. לאחר פטירתה, בגיל שש, חזר לבית אביו. בגיל תשע נישא אביו בשנית, והוא אומץ על ידי אחות אביו.
כנער, למד פריסטלי לטינית, יוונית ועברית, וכבר בגיל 16 לימד אנשי דת לקרוא את התנ"ך בעברית. הוא חלה בשחפת ואז למד גם צרפתית ואיטלקית כדי שיוכל לעסוק במסחר, אך חזר ללימודי דת. בנוסף למד נגינה בחליל. הוא הוכשר לכמורה בקבוצה נוצרית שנפרדה מהכנסייה האנגליקנית.
בגיל 22 החל לנהל קהילה בכנסייה בנידהם (Nidham), אך עזב אחרי 3 שנים. כעבור שלוש שנים פתח בית-ספר בננטטוויץ (Nantwitch) שבצ'שייר. היו לו 30 תלמידים ו-6 תלמידות, והוא לימד אותם בשיטות חדשניות. הוא כתב ספרי דקדוק, עודד כתיבה יוצרת ואף לימד ניסויים במדע.
בגיל 29 נישא לאחות של תלמידו, בתו של בעל מכרות ברזל עשיר. אחרי שנה החל לעסוק בהוראת שפות באקדמיה בוורינגטון, שם החל לפרוח בחברת צעירים אינטלקטואלים נוספים. הוא האמין בחופש בחינוך ובפוליטיקה, ועודד את תלמידיו לשאול שאלות. הוא פיתח את לימודי ההיסטוריה, הדקדוק, החוק, הכלכלה ומדע המדינה - מאה שנה לפני שנכנסו לתוכניות הלימודים באנגליה. הוא גם תמך ברעיון הנהגת חינוך חינם לכל האנגלים.
ב-1767, אחרי הולדת שני ילדיו, נקלע לקשיים כספיים כמורה, וחזר לנהל כנסייה בלידס. אז החל לעסוק בשכנוע, כתיבה והרצאות על ישו כאדם, ניהול כנסיות בצורה דמוקרטית על ידי אנשים פשוטים, ועוד. בתקופה זו ספג ביקורת חריפה מאנשי כמורה קתולים כמו גם מחילונים.
בתקופה זו המשיך פריסטלי לעסוק במדע, והתעניין בגזים ובאוויר. הוא הצליח לאסוף את הגז ממבשלת בירה סמוכה לדירתו, להמס אותו במים וליצור משקה מוגז טעים, שטען שהוא יעיל גם נגד מחלת הצפדינה. כך המציא את המשקאות המוגזים.
ב-1772 גילה לראשונה את הגז חמצן דו חנקני ("גז צחוק"). באותה שנה זכה גם במדליית קופלי.
בהמשך קיבל תפקיד כמורה, ספרן ומלווה לרוזן משלבורן. בתקופה זו המשיך לערוך ניסויים, ללמוד ולהיפגש עם פילוסופים בלונדון. ב-1774–1777 פרסם את ששת הכרכים של ספרו "ניסויים ותצפיות בסוגים שונים של אוויר", אותו הקדיש לדוכס.
כשלא מצא מי שיצייר את מכשיריו, למד לצייר בפרספקטיבה בעצמו, ואף כתב על כך ספר. זה גם הביא אותו לכתוב וללמוד על "הראייה, האור והצבע". בכתביו תיאר את כל מה שחווה בדיוק בחושים, את הצלחותיו וכישלונותיו לפרטים, כמו למשל כשניסה לשמר בשר בעזרת תחמוצת חנקן, ולאכלו אחרי חצי שנה.
ב-1774 נפגש פריסטלי בצרפת עם לבואזיה, כשליווה את אדונו, שם כנראה נתן ללבואזיה את הרעיון על קיומו של גז המועיל לנשימה, שלבואזיה העניק לו את השם חמצן וערך בו ניסויים רבים. הוא בילה גם זמן רב עם ידידו בנג'מין פרנקלין, ועודד אותו לכתוב ספר על תופעות חשמל. לאורך חייו המקצועיים עד יומו האחרון תמך פריסטלי בתורת הפלוגיסטון. בשל כך היה שרוי בוויכוח מתמיד עם לבואזיה אשר הוביל את המהפיכה הכימית לפיה תהליכי השרפה נובעים מתהליכי חימצון. פרסטלי הדגיש את הגישה הניסויית בכימיה, גישה שפותחה על ידי פרנסיס בייקון בעוד שלבואזיה דבק בגישה התיאורית המחפשת מסגרת המאחדת את כל המושגים תחת פרדיגמה אחת מבית מדרשו של רנה דקארט.
לצד גישתו המדעית ביחס לחקר הגזים אימץ פרסטלי גישה חברתית, שעלתה בקנה אחד עם הגישה המדעית. לפי תפיסתו בני המעמדות הנמוכים, שמהם הגיע, התנגדו להיררכיה הכנסייתית, והעדיפו גישה המדגישה את חשיבות פועלו של האדם ואחריותו לקשרים עם האל ועם החברה. בדרך דומה העריך פריסטלי כי חלקיקי החומר הם בעלי מהות כמעט רוחנית. לדעתו חלקיקי החומר אינם פסיביים וטבועים בהם כוחות שהם מפעילים זה על זה. גישתו הפוליטית של פרסטלי הובילה אותו לתמוך בכוחות שקידמו את המהפכה הצרפתית. תמיכה זו עוררה התנגדות בארצו והוא נאלץ להגר לארצות הברית, שבה בילה את העשור האחרון לחייו. פריסטלי זכה לקבלת פנים אוהדת בארצות הברית והוצע לו לכהן כפרופסור לכימיה באוניברסיטת פנסילבניה. אך, הוא העדיף להתגורר בסביבה כפרית. בחירתו של תומאס ג'פרסון, שהיה אחד ממעריציו, לנשיא ארצות הברית אפשרה לפרסטלי לסיים את חייו בסביבה אוהדת ותומכת.
חוקי מנדל
פופ קורן
כפר חג מולד
כפר חג מולד (באנגלית: Christmas village) הוא קישוט לחג המולד אשר נהוג להציבו מתחת לעץ חג המולד בערב חג המולד.
קישוט זה כולל כפר מיניאטורי, המעוצב בדרך כלל בדומה לתיאור של העיר הוויקטוריאנית המתוארת בספרו של צ'ארלס דיקנס "מזמור לחג המולד", וכן נהוג שהבתים בכפר או בעיירה מוארים באורות בדומה לעץ החג.
הכפר עשוי בדרך כלל מחרס או פורצלן, ומונח על שטיח לבן המייצג שלג.
כפרים אלה מהווים בדרך כלל פרטי אספנות.
עדי יהוה
עדי יהוה (באנגלית: Jehovah's Witnesses או JW) הוא ארגון משיחי יוצא הנצרות, שנוסד בארצות הברית בסוף המאה ה-19 וטוען שיש לחזור לאמונותיהם של שליחי ישו במאה הראשונה לספירה. בישראל עדי יהוה אומרים שאינם רואים עצמם כגוף נוצרי משום שבשונה מהזרמים הנוצריים המרכזיים, הם דוחים את האמונה בשילוש הקדוש, באש גיהנום ובנפש בת אלמוות, והצלב אינו מהווה סמל עבורם. עם זאת, הברית החדשה היא חלק אינטגרלי של כתבי הקודש - ה"ביבליה", ומומרים חדשים נדרשים בטבילה. שם הארגון מבוסס על הפסוק "אתם עדיי, נאום יהוה, ועבדי אשר בחרתי...".
בראש הארגון עומדת קבוצה של גברים המכונה "הגוף המנהל של עדי יהוה" והיא אחראית להדרכה דוקטרינרית ולעניינים ארגוניים אחרים. בארצות רבות הקימו עדי יהוה תאגידים ועמותות שלא למטרות רווח במטרה לקדם את פעילותם. הראשונה שבהם והעיקרית מביניהם היא "חברת המצפה לכתבי הקודש ועלונים של פנסילבניה". יתר הגופים החוקיים שקמו אחריה נועדו לשרת את יעדיה. בישראל עושה זאת "עמותת המצפה לישראל". חברת המצפה מפרסמת כתבי עת הנקראים "המצפה" ו"עורו!" וספרים רבים אחרים.
חברי קהילת עדי יהוה משתתפים באספות שבועיות, המסתכמות בשלוש שעות וחצי מדי שבוע. בנוסף לכך הם מקדישים חלק מזמנם לשם הפצת אמונתם בציבור, בייחוד בהטפה מבית לבית. בשנת 2018 היו כ-8 מיליון עדים ברחבי העולם שדיווחו על פעילותם בתנועה.
אמונתם של עדי יהוה היא שצריך לפרסם בעולם את שמו של אלוהים, יהוה, ושהגייתו הכרחית ליצירת יחסי קרבה עמו. הם מאמינים שהן התנ"ך והן הברית החדשה הם חלק מהמקרא, ולשיטתם מותו של ישו היה שלב חשוב בתהליך שהחל בחטא עץ הדעת על ידי אדם הראשון - תהליך המוביל למלחמת ארמגדון. לפי חקירתם במקרא, בשנת 1914 נעשה ישו למלך בשמים, ובעתיד יצטרפו אליו 144,000 שותפים מקרב בני האדם. שלטון רוחני זה יהפוך את כדור הארץ לגן עדן ויחולל את תחיית המתים. לפי השקפתם, המלחמה הבלתי נמנעת, ארמגדון, תחסל את הרוע ותותיר על הארץ את הצדיקים.
היווסדות הדת.
מקור הארגון הוא בתנועת "תלמידי המקרא" שהקים צ'ארלס טייז ראסל בשנות ה-70 של המאה ה-19. ב-1881 ייסד ראסל את חברת "המצפה" כדי להפיץ את תפיסותיו. טלטלות רבות עברו על הקבוצה אחרי מותו של ראסל, במיוחד אחרי כניסת יורשו, ג'וזף רתרפורד , לתפקיד נשיא חברת המצפה. אלה שהמשיכו לדבוק בחברת המצפה אימצו לעצמם את השם "עדי יהוה" בשנת 1931.
היסטוריה.
צ'ארלס ראסל (1916-1870).
ב-1870 הקימו צ'ארלס טייז ראסל ועמיתיו קבוצה עצמאית ללימוד המקרא בפיטסבורג שבפנסילבניה. ראסל סבר כי "בכל אחד מן הזרמים [בנצרות] יש יסודות אחדים של אמת, אולם באופן כללי [זרמים אלה] מטעים וסותרים את דבר אלוהים". לאורך פעילותו, חלק ראסל על תפיסות נוצריות רבות: הישארות הנפש, אש גיהנום, השילוש, סוף העולם וביאתו השנייה של ישו בבשר (ראסל וקבוצתו גרסו שהוא ישוב ברוח).
בשנת 1876 חבר ראסל לנלסון ברבוֹר. בדומה לראסל, גם ברבור החזיק בדעה שביאתו השנייה של ישו היא באופן סמוי מן העין. ברבור טען שהדבר התרחש ב-1874. ב-1877 ברבור וראסל הוציאו לאור ספר שהסביר את שיטתם. שמו היה "שלושת העולמות" (Three Worlds). הם ציפו לאיסוף הקדושים אל השמים בשנת 1878, ו-1914 סומנה כשנה שבה יביא אלוהים את משפטו על העולם. כמו כן הם ערכו יחד כתב עת דתי שנקרא "מבשר השחר" (Herald of the Morning). ב-1879 ראסל וברבור נפרדו בדרכיהם בשל חילוקי דעות דוקטרינריים ונוצרה קבוצה נוצרית נפרדת בהנהגת ברבור. זמן קצר לאחר מכן, ביולי של אותה שנה, ראסל החל להוציא לאור כתב עת משלו, "המצפה של ציון המכריז על נוכחות המשיח" (שהחליף את שמו ל"המצפה – מכריז על מלכות יהוה").