חופמי צווארון (שם מדעי: "Charadrius hiaticula") הוא חופמי קטן המקנן באירואסיה הארקטית. השם המדעי של הסוג, "Charadrius," נגזר מלטינית והוזכר בוולגטה של המאה ה-4 ותואר שם כעוף צהבהב. מקור מילה זו הוא מיוונית העתיקה, "kharadrios," פירושו עוף הנמצא בנקיקים ועמקי נהר ("kharadra", "הגיא"). שם המין, "hiaticula", מקורו מלטינית ויש לו משמעות דומה למונח היווני, "hiatus", "נקיק" ו "-cola", "תושב" ("colere", "לשכון").
חופמי הצווארון הוא חולף וחורף שכיח בישראל ונפוץ במקווי מים וחופים בכל רחבי הארץ.
תיאור.
אורכו של עוף בוגר הוא 17–19.5 ס"מ ומוטת כנפיה 35–41 ס"מ. גבו וכנפיו בצבע אפור-חום, בטנו לבנה, חזהו לבן ועל צווארו פס שחור רחב. יש לו ראש חום, מצח לבן, מסגרת שחורה סביב העיניים ומקור כתום בצבע כתום ושחור. הרגליים הן כתומות ושתי האצבעות החיצוניות היחידות הן בעלות קרום קטן, בניגוד למין המעט קטן יותר אך דומה מאוד, חופמי אמריקני, שבו כל שלוש האצבעות הן בעלות קרום קצר, וגם בעל פס צר יותר על החזה; בעבר שני המינים נחשבו למין אחד. חופמי צווארון צעיר הוא בעל צבע עמום יותר מאשר פריטים בוגרים, עם פס חזה לא שלם בצבע אפור-חום, מקור כהה ורגליים בצבע צהוב-אפור.
מין זה נבדל מהמין הקטן יותר, חופמי גדות, בצבע הרגל, בגזרת הראש, ובמחסור בטבעת צהובה סביב העין.
רבייה, תפוצה ומרחב מחיה.
אזורי הרבייה של חופמי הצווארון הם מרחבי אדמה פתוחים בחופים ברחבי צפון אירואסיה ובצפון-מזרח קנדה הארקטית. חלק מהחופמים מתרבים ביבשה, ובמערב אירופה גבול תפוצת הקינון הדרומי שלהם הוא צפון צרפת. הם מקננים על הקרקע בשטח פתוח עם צמחייה דלה או ללא צמחייה כלל.
חופמי הצווארון הוא עוף נודד החורף באזורי חוף דרומית לאפריקה. בנורווגיה, לאחר טיבוע ומעקב אחר חופמים התגלה כי בוגרים בעונת הרבייה נודדים למערב אפריקה. חופמי צווארון רבות שוכנים בבריטניה הגדולה וצפון צרפת לאורך כל השנה.
תזונה.
החופמי מחפש אחר מזון על חופים, אדמות בוציות בעת שפל ושדות, בדרך כלל על ידי הראייה. הוא ניזון מחרקים, סרטנים ותולעים.
תת-מינים.
ישנם שלושה תת-מינים בעלי הבדלים מעטים, אשר מתבדלים מעט בגודל ובצבע מעטה הנוצות; תת-המינים משתלבים למין אחד וההבדלים ביניהם נעלמים באזור שבו הטווחים שלהם נפגשים.
"C. h. hiaticula" ו-"C. h. tundrae" הם בין הטקסונים אשר הסכם השימור על עופות המים האפריקאים-אירואסיים הנודדים (AEWA) תקף לגביהם.
חסידן צבוע
חסידן צבוע (שם מדעי: "Mycteria leucocephala") הוא עוף מים גדול ממשפחת החסידתיים החי בדרום-מזרח אסיה.
גובהו של החסידן 93-102 ס"מ, מוטת כנפיו 150-160 ס"מ ומשקלו 2-3.5 ק"ג. לחסידן יש מקור צהוב מעוקל כמו מקור מגלן ופנים ורודות עם עיניים שחורות. שאר הגוף לבן עם קצוות כנפיים וזנב שחורים ושולי הכנפיים האחוריים והזנב ורודים. הרגליים ורודים. שני הזוויגים דומים אחד לשני.
החסידן הוא עוף ביצות החי בעיקר סביב המישורים של הודו, סרי לנקה, דרום סין ודרום-מזרח אסיה עד מלזיה ותאילנד. הוא מצוי בחבורות גדולות סביב נהרות טרופיים מהם הוא חוטף דגים ויצורים קטנים נוספים בעזרת מקורו המעוקל.
החסידנים מקננים במושבות צפופות על העצים לצד הנהרות והביצות. המושבות עוזרות לחסידנים להתגונן מטורפי אפרוחים כמו עיטים ועיטמים.
הפרופסור המטורף
חסידן מילקי
חסידן מילקי (שם מדעי: "Mycteria leucocephala") הוא עוף מים מהסוג חסידן שבמשפחת החסידתיים החי בדרום-מזרח אסיה.
מאפיינים.
גובה החסידן כ-91-97 ס"מ ומשקלו 2-2.5 ק"ג. הוא בעל מקור מעוקל צהוב עם עיניים שחורות מוקפות טבעת צהובה והעור ורוד. שאר הגוף לבן למעט קצוות הזנב והכנפיים השחורים והרגליים הוורודים.
החסידן חי בביצות ובחופים בסומטרה, ג'אווה, סולאווסי, מלזיה, קמבודיה, דרום וייטנאם, באלי, כמה איים קטנים באינדונזיה וכנראה שגם בדרום תאילנד. החסידנים מחטטים בביצות ובחופים ומחפשים יחדיו מזון.
הם ניזונים בעיקר מדגים (בייחוד מיבשתנים החיים על החוף), מחסילונים ומסרטנים.
עוף זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה בבתי גידולם, גידול אנושי מואץ ולעיתים גם ציד וסחר בגוזלים.
מודרניזציה
מאלכ אבן אנס
מַאלכּ בִּן אַנַס (בערבית: مالك بن أنس) (711–795) מוכר יותר בכינוי "האימאם מַאלִכּ".
ביוגרפיה.
מאלכ בן אנס היה מראשי פוסקי השריעה, איש הפיקה ותאולוג ערבי - מוסלמי. נולד בשנת 711 לספירה ונפטר בשנת 795 לספירה. נולד וגדל בעיר אלמדינה, והפך לאחד מגדולי המומחים בהיסטוריה בתחום איסוף וקטלוג החדית'.
כאדם שנולד למשפחה אמידה ויציבה כלכלית, הוא לא נדרש לעבוד לפרנסתו. ומכיוון שהוא נמשך מאוד ללימודי האסלאם, הוא הקדיש את כל חייו ללימוד, להתעמקות, ולהתמחות בשריעה בכלל, ובפיקה בפרט.
אביו של מאלכ היה אנס בן מאלכ אבו עאמר אלאסבחי אלחמירי. אימו הייתה אלעאליה בת שריק אלאזדיה. למאלכ היו 3 בנים ובת: יחיא, מחמד, חמאד ופאטמה.
האימאם מאלכ רכש את השכלתו במה שהיה מושבם של גדולי החכמים, אלמדינה, וחי בין צאצאיו וממשיכי דרכו של הנביא מוחמד.
מאלכ הוא האימאם השני (מבחינה כרונולוגית) מבין ארבעת האימאמים הגדולים והנחשבים ביותר בהלכה האסלאמית, והוא היה מבין הראשונים שסידרו את ההלכה האסלאמית בצורה סיסטמטית. עמדותיו ושיטת פסיקותיו נחשבות לאבני היסוד של האסכולה המאלכית.
מעמדו בקרב חכמי האסלאם כל כך רם ונישא, עד כי אמרו עליו .
ספרו "אלמואטא" (الموطأ) נחשב לאחד מהספרים החשובים ביותר בעולם ההלכה האסלאמי, ואף אמר עליו האימאם א-שפעי שהוא הספר הכי מאומת על פני האדמה לאחר הקוראן.
הזכרתו בחדית'.
הנביא מוחמד אמר בחדית' שאומת על ידי האימאם מוחמד בן עסא א-תירמיד'י: "בקרוב אנשים יעלו על הגמלים שלהם ויצאו לחפש ידע, והם לא ימצאו מישהו בעל יותר ידע מאשר החכם של אלמדינה". רבים מגדולי החכמים לאורך ההיסטוריה האסלאמית, אמרו שהם בטוחים שמדובר באימאם מאלכ .
מותו.
מאלכ נפטר בגיל 84, באלמדינה, בשנת 795, והוא נקבר בבית הקברות "ג'נת אלבקי" אשר בקרבת מסגדו של הנביא מוחמד. אף על פי שהייתה מצבה סביבה קברו, אשר מוסלמים רבים נהגו לבקר בה מתוך כבוד אליו, נהרס המצבה ושוטח הקבר על ידי ממלכת סעודיה כחלק מהקמפיין שלהם להריסת אתרי מורשת אסלאמיים לאחר כינון הממלכה הסעודית בשנת 1932.
עמדותיו.
הסונה של הנביא.
מאלכ החשיב את ההליכה בדרכו של הנביא מוחמד ("הסונה") כדבר בעל חשיבות עליונה בחייו של כל מוסלמי. הוא אף אמר "הסונה היא כמו תיבת נח: מי שיעלה עליה, ינצל, ומי שיתרחק ממנה, יטבע".
האמונה.
כאשר הוא נשאל בנוגע לאמונה, אמר שהאמונה מורכבת ממילים וממעשים.
ידע.
האימאם מאלכ אמר בנוגע לידע: "אכן, הידע הזה (הידע הרוחני) הוא הדם והבשר שלכם, ואתם תתושאלו על זה ביום תחיית המתים. אז שימו לב ממי אתם לוקחים את זה (את הידע)". כמו כן, גם אמר האימאם: "מי שיש לו ידע, לא צריך להפסיק לחפש עוד ידע". בנוסף, הוא אמר גם "זה לא הידע שצריך לבוא אליך, אלא אתה שצריך לבוא אל הידע", והוסיף "זה לא מועיל לאף אדם משכיל להפסיק לרכוש ידע חדש". האימאם תיאר את הידע במילים "ידע הוא לא הרבה מידע, ידע הוא אור שאללה מניח בלבו של המאמין האמיתי".
כבוד והתנשאות.
האימאם מאלכ אמר בנוגע לכבוד: "אכן, כאשר בן אדם מתחיל לשבח את עצמו, הכבוד שלו מתחיל לעזוב אותו"
המנהג של אנשי אלמדינה.
אחד האספקטים הכי מיוחדים במתודולוגיה של האימאם מאלכ, הייתה השענותו על מנהגם של אנשי אלמדינה כמקור וכבסיס להלכה. בהלכה האסלאמית, המקורות העיקריים הם הקוראן והסונה, ולאחר מכן מקורות ההלכה משתנים מאסכולה לאסכולה. אצל האימאם מאלכ, וגם עבור ממשיכי דרכו, מנהגם של תושבי אלמדינה היה נחשב למקור השלישי בחשיבותו בתחום פסיקת ההלכה.
מוריו.
בין המורים והמדריכים של האימאמים מאלכ, אפשר למצוא את: אבן הרמז, אשר היה השייח' הראשון שלו. נאפע מולא אבן עמר, זיד בן אסלם, אבן שהאב א-זהרי, אבו א-זנאד, עבד א-רחמן בן אלקאסם בן מחמד בן אבו בכר א-צדיק, איוב א-סחתיאני, ת'ור בן זיד א-דילי, אבראהים אבן אבו עבלה אלמקדסי, חמיד א-טוויל, רביעה בן אבו עבד א-רחמן, השאם בן ערווה, יחיא בן סעד אלאנסארי, עאישה בת סעד אבן אבו ווקאס, עאמר בן עבד אללה בן א-זביר בן אלעוואם, אבו אלאסווד מחמד בן עבד א-רחמן בן נוופל אלאסדי אלקרשי.
ראו גם.
אל-מווטא
עיטם איי שלמה
עיטם איי שלמה (שם מדעי: "Haliaeetus sanfordi") הוא מין של עוף דורס מהסוג עיטם האנדמי לאיי שלמה ומצוי בסכנת הכחדה. הוא מבין הקטנים שבסוג.
אורכו של 70–90 ס"מ, מוטת כנפיו 165–185 ס"מ ומשקלו 1.1-2.7 ק"ג. נוצותיו חומות, הראש חיוור ומקורו חסון ואפור. הכפות לבנות עם טפרים מעוקלים בעלי קרסים. הזנב לבן.
העיטם הוא צייד המחפש מזון לאורך החוף בדאייה. הוא חוטף מהמים דגים, סרטנים, רכיכות, צבים, נחשי ים. הוא גם חוטף עטלפי פרי ועופות ימיים קטנים ויאכל גם נבלות או יחטוף מזון לעופות אחרים.
בעבר העיטם היה תת-מין של עיטם לבן-חזה אך הופרד לשיטת כמה מדענים.
יחסי בנגלדש–דרום סודאן
יחסי בנגלדש–דרום סודאן הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הרפובליקה של דרום סודאן.
התחומים העיקריים בהם ישנו שיתוף פעולה בין שתי המדינות הם שירותם של "אנשי השלום" הבנגלים בדרום סודאן, מעורבותם של ארגונים לא ממשלתיים בנגלים במגזרים חברתיים שונים בדרום סודאן והשקעת חברות בנגליות במדינה זו, במיוחד במגזר החקלאי.
שומרי השלום הבנגלים בדרום סודאן.