ארוס שמר על מקומו בסגל צ'ילה לקופה אמריקה 2001 תחת המאמן פדרו גרסיה בארוס. הוא פתח בהרכב בניצחון 1–4 על שפתח את שלב הבתים. במשחק השני, בו גברה צ'ילה 0–1 על ונצואלה, פתח ארוס בהרכב והוחלף במחצית המשחק, ולא שותף בהפסד 0–2 לקולומביה במשחק השלישי. הוא נותר על הספסל גם בהפסד 0–2 למקסיקו, שסיים את דרכה של צ'ילה בטורניר בשלב רבע הגמר.
על אף שלא שיחק במדי צ'ילה מאז ספטמבר 2001, זומן ארוס לסגל צ'ילה גם לטורניר קופה אמריקה 2004, השלישי שלו במדי הנבחרת, תחת המאמן ג'ובנאל אולמוס. ארוס לא שותף בהפסד 0–1 לברזיל בפתיחת שלב הבתים, נכנס כמחליף במחצית המשחק מול שהסתיים בשוויון 1-1, ושוב שותף כמחליף ל-19 דקות בהפסד 1–2 ל, שסיים את דרכה של צ'ילה במפעל בתום שלב הבתים, והיה להופעתו האחרונה של ארוס במדי הנבחרת.
בסך הכול ערך ארוס 27 הופעות במדי נבחרת צ'ילה.
מאוריציו ארוס
עיקרון קצה לקצה
עיקרון פוליאנה
אנדרה אלבז
אנדרה אלבז (בצרפתית: André Elbaz; נולד ב-26 באפריל 1934 באל-ג'דידה) הוא צייר ויוצר סרטים מרוקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
אלבז למד ציור ותיאטרון ברבט ופריז. עד לגיל 21 הוא עסק בעיקר בתיאטרון. בהמשך הוא פיתח שיטה לטיפול פסיכיאטרי שהתבססה על ציור ותיאטרון.
בשנת 1961 התקיימה תערוכת ציורים שלו בקזבלנקה ובעקבות הצלחתה הוא מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות של העיר.
בשנת 1976 אנדרה אלבז הציג את הציורים של במוזיאון תל אביב.
במקביל לקריירה כצייר, אנדרה אלבז יצר מספר סרטים קצרים. סרטו משנת 1971 על מרד ורשה משלב את ציוריו עם מלל של אלי ויזל ונעים קטן. בשנת 1985 ציוריו בנושא השואה הוצגו ביד ושם.
בשנת 1990 התקיימה תערוכה המוקדשת לאנדרה אלבז במרכז ז'ורז' פומפידו.
אלכסנדר סמוילנקו
אלכסנדר ולריאנוביץ' סמוילנקו (ברוסית: Алекса́ндр Валерья́нович Само́йленко; נולד ב־28 במרץ 1964, טשקנט) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי-רוסי, במאי קולנוע, מפיק, מסעדן, מנחה רדיו.
ביוגרפיה.
בשנת 1988 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה לתיאטרון על שם שצ'וקין. במשך זמן מה הוא לא עבד במקצועו - כמנהל בתיאטרון על שם וחטנגוב ואז נכנס לעסקים: יחד עם השחקן מקסים סוחאנוב יצרו סדנת תיאטרון לייצור תפאורה. אך לאחר זמן מה מכרו אותו ופתחו כמה מועדונים ומסעדות במוסקבה, אלכסנדר סמוילנקו נאלץ להישאר כמסעדן זמן מה. יחד עם מקסים סוחנוב הוא הבעלים של מסעדת "מאיאק", "סטניסלבסקי" ומסעדות אחרות.
מאז 1997 עובד בתיאטרון הדרמה במוסקבה על שם סטניסלבסקי. מאז 2007 - בתיאטרון מלאיה ברונאיה. הוא שיחק בהצגות תיאטרון האומות ותיאטרון אחר. מתחילת שנות האלפיים משחק באופן פעיל בהפקות טלוויזיה וקולנוע (הסרטים "משמר הלילה", "משמר היום" והסיטקום "בנותיו של אבא", "מז'ור" ו"מעושר לאושר" הביאו את התהילה הגדולה ביותר). בפברואר 2016 הציגה חברת ההפקות אלכסנדרה סמוילנקו ותיאטרון ירמולובה את המחזה של המחזאי האמריקאי דון ניגרו "דון ג'ובאני"
הוא מנחה תוכנית הרדיו "חדר אדים עם אלכסנדר סמוילנקו" בתחנת הרדיו "City-FM".
אום כולת'ום בנת מוחמד
אום כולת'ום בנת מוחמד (בערבית: أم كلثوم بنت محمد; 603 – 630) היא השלישית מבנותיו של מוחמד נביא האסלאם ואשתו ח'דיג'ה.
נישואים.
הבעל הראשון.
בשנת 610, התחתנה אום כולת'ום עם עותיבה בן אבו להב בן עבד אל-מוטליב, אך הנישואים שלהם מעולם לא התממשו. היא עדיין הייתה חיה בבית הוריה כאשר אביה החל לקרוא לאנשים אל האסלאם. בשנת 613, נוצר קרע בין אביה של אום כולת'ום לבין אביו של בעלה, דבר שהוביל לביטול הנישואים שלה. מאוחר יותר, כאשר מוחמד נשאל מדוע הוא הפריד את אום כולת'ום מעותיבה, ענה מוחמד "אללה לא התיר לי לחתן אותה עם אדם שלא הולך לגן העדן".
הבעל השני.
לאחר פטירתה של אחותה רוקיה, דבר שהותיר את עות'מאן אלמן, נישאה אום כולת'ום לעות'מאן. הנישואים נערכו בשנת 624, באוגוסט או ספטמבר שלאותה שנה, אף על פי שהם עברו לגור ביחד רק בדצמבר של אותה שנה.
לא היו להם ילדים משותפים.
פטירה.
אום כולת'ום נפטרה בשנת 630, בנובמבר או דצמבר של אותה שנה.
גיבורי פוקימון
גיבורי פוקימון: לטיאוס ולטיאס (באנגלית: Pokémon Heroes, ביפנית: 劇場版ポケットモンスター 水の都の護神 ラティアスとラティオス), הוא סרט קולנוע יפני מסוגת האנימה. את הסרט ביים קוניהיקו יויאמה. היה זה הסרט החמישי המבוסס על הסדרה "פוקימון".
הסרט יצא לאור בבתי הקולנוע היפניים ב-13 ביולי 2002, ולאחר מכן עשתה גרסה אנגלית את דרכה אל בתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-11 באוקטובר 2002 בהפצה זמנית בידי מירמקס, לאחר מכן הסרט הופץ בקלטות וידאו וב-DVD בינואר 2004. בניגוד לסרטים הקודמים, הסרט לא דובב לעברית.
עלילת הסרט.
הסרט מתרחש בעיר אלטו מארה, המוגן בפני שני פוקימוני הדרקון לטיאס ולטיאוס. אביהם, גם לטיאוס, אמרו שהוא הציל את העיר מפני מאמן פוקימונים מרושע והפוקימונים שלו: קאבוטופס וארודקטייל כאשר משנה את רחובות העיר לתעלות. האזרחים בנו את מנגנון ההגנה של אלטו מארה (ה.א.מ. בקיצור, D.M.A.) כדי להגן על העיר במקרה הצורך, אולם הדבר לא נעשה. לטיאוס האבא מת, השאיר מאחוריו את נשמת הטל שלו, אשר אמור לבלום את נשמתו כדי להפעיל בעוצמה את מנגנון ה.א.מ.
בהווה, הסוכנות של צוות רוקט, אנני ואוקלי השיגו ספר המספר על ההיסטוריה של אלטו מארה, והן מתכננות לשלוט במגנגון של הה.א.מ. אש מיסטי וברוק טיילו בעיר וראו לטיאס בלתי נראית. אנני ואקלי עקבו אחרי לטיאס, אשר מחופשת לילדה אנושית, ומנסות לתפוס אותה באמצעות הפוקימונים שלהן אריאדוס ואספיון. אש ופיקאצ'ו באו להציל אותה, הנחו את לטיאס בבטחה אך היא נעלמה כאשר אש הסתובב חזרה.
בביקור במוזיאון, השלישייה פגשה את האוצר לורנזו אשר סיפר להם על ההיסטוריה של אלטו מארה, הה.א.מ., והפוקימונים המאובנים בתצוגה. אש גילה את הילדה, בשם ביאנקה, אשר הייתה דומה ללטיאס בתחפושת, ורדף אחריה בכל העיר, אבל היא אמרה לו שהיא לו מזהה אותו. לטיאס עצמה מופיעה, הדריכה את אש ופיקאצ'ו לגינה סודית שם היא ולטיאוס חיות, מגנות בידי לורנזו וביאנקה, נכדתו. כאשר פיקאצ'ו שיחק עם לטיאס ולטיאוס, לורנזו הראה לאש את נשמת הטל, ולא היו מודעים לזמזום של אנני ואוקלי אשר חדרו אל המקלט.
בלילה הזה, אנני ואוקלי התגנבו אל הגינה, וחטפו בהצלחה את לטיאוס ואת נשמת הטל, אולם לטיאס יצאה. ביאנקה ולורנזו ניסו לעצור את הגנבות ולמנוע מהן להשתמש בה.א.מ. אולם הם נתפסו, נשמת הטל ולטיאוס השתמשו בכוח שלהן להפעיל את המכונה. לטיאס עפה לאש לעזרה, יחד עם יכולת "מבט משותף" אשר גורמת להם להיות עדים למה שקרה במוזיאון. אוקלי נהייתה רעבת כוח, השתמשה בה.א.מ. כדי להקים לתחיה את קאבוטופס וארודקטייל, ולפתוח נעילה עירונית כדי למנוע התערבות. אש, פיקאצ'ו ולטיאס התחמקו מהנעילה, רצו למוזיאון כאשר נרדפו בידי הפוקימונים המאובנים.
אוקלי נסתה להטביע את אש, פיקאצ'ו ולטיאס, אולם המתקפות העל חושיות של לטיאס גרמו לה.א.מ. לצאת מכלל שליטה. כאשר הגיעו למוזיאון, השלישייה הצילה את לטיאוס וכיבו את המכונה. אולם, אנני נסתה לקחת את נשמת הטל שהשחירה, אשר התנפצה, גרמה לכל מי העיר להשטף ולחזור בתור גל ענקי. לטיאס ולטיאוס אחדו כוחות כדי לעצור את הגל, לטיאוס הקריב את חייו. קאבוטופס וארודקטייל התאבנו שוב ואנני ואוקלי נלכדו בתוך הה.א.מ.
אש וחבריו מצאו את לטיאס, הבינו שלטיאוס מת, אבל הם נתנו בו מבט אחרון לפני מותו. כמה ימים מאוחר יותר, אש מיסטי וברוק מוכנים לעזוב את אלטו מארה, נפרדו מלורנזו, אך ביאנקה לא הופיעה. ביציאה מהעיר, הם גילו את ביאנקה ברציף אולם היא לא לבשה כובע. הילדה נתנ לאש מיור שלו ושל פיקאצ'ו, נשקה לו על הלחי, ועזבה בלי לומר מילה, אולם אש הבין שהיא אמרה להתראות. אולם לא היה ברור אם הילדה היא ביאנקה או לטיאס.
קונסטנטין לברוננקו
קונסטנטין ניקולאייביץ' לברוננקו (ברוסית: Константи́н Никола́евич Лавро́ненко; נולד ב-20 באפריל 1961, רוסטוב על הדון) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה סובייטי-רוסי. ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטיהם של אנדריי זוויאגינצב וסרגיי אורסוליאק. השחקן הרוסי היחיד שזכה בפרס פסטיבל קאן לשחקן הטוב ביותר. אמן הפדרציה הרוסית (2009).
ביוגרפיה.
נולד ב-20 באפריל 1961 ברוסטוב על הדון במשפחה ממעמד הפועלים. ברוסטוב חלפו ילדותו ונעוריו. מגיל צעיר חלם להפוך לאמן, חיקה את ארקדי רייקין, מגיל 14 למד עם אחותו הגדולה בחוג לדרמה. את שיעורי המשחק הראשונים שלו קיבל מגלינה איוואנובנה ז'יגונובה (אמו של השחקן סרגיי ז'יגונוב), שביימה תיאטרון. הוא סיים את לימודיו במחלקה למשחק במכללת רוסטוב לאמנויות.
בשנים 1979–1981 שירת בצבא, בהרכב הזמר והמחול של מחוז הצבא של צפון הקווקז. בהרכב שר לראשונה, ואז החליף בדרן שהלך לעולמו.
בשנת 1981 1985 לברוננקו למד בבית הספר התיאטרון האמנותי המוסקבאי.
הוא עבד בתיאטרון סאטיריקון, שיחק במשך שנה בלנקום,השתתף בפרויקטים של סדנאות יצירה התיאטרון האירופי החדש. עם שחקני התיאטרון יצא לסיבוב הופעות בגרמניה ובבלגיה.
הופעת הבכורה של לברוננקו בקולנוע התקיימה בשנת 1984, במלודרמה "עדיין אוהב, עדיין מקווה", שם שיחק יחד עם יבגני יבסטגינייב, אותו הוא מחשיב כמורה שלו.