בשנים 1959 – 1966 קידם את השימוש בשיטת ההשקיה בטפטוף, ויחד עם בנו ישעיהו, שהמציא טפטפות חדשות ופורצות דרך לזמנו, עסק בפיתוחן, בניסוין ובהחדרתן לשוק החקלאי בארץ וגם בעולם. בשנת 1959 הותקנה מערכת ניסיונית ראשונה של השקיה בטפטוף, ובשנים הבאות פותחה השיטה ושוכללה והגיעה להיקף מסחרי. ב-8 באוגוסט 1965 חתמו שמחה בלאס ובנו ישעיהו על הסכם עם קיבוץ חצרים בדבר הקמת חברה משותפת, נטפים, אליה העבירו את כל הידע, את זכויות השימוש בפטנטים ואת מערכות הייצור והשיווק של הטפטפות שהוקמו על ידם. חברת "נטפים" החלה לפעול למעשה ב-1 בינואר 1966. "נטפים" לוותה במשך מספר שנים על ידי שמחה בלאס ובנו. לאחר זמן רכש קיבוץ חצרים את חלקו של בלאס ב"נטפים", ומאוחר יותר גם את חלק בנו. המוטיבציה הראשונית של בלאס לעסוק בטפטפות הייתה החיסכון במים, אולם כבר בשנות ה-60 הראשונות, התברר שיתרונות ההשקיה בטפטוף גדולים הרבה יותר. יישום השיטה גרם למהפכה עולמית בשיטות ההשקיה והדישון בחקלאות, והוביל לחיסכון במים ולהגדלת היבולים.
פעילות ציבורית.
לאחר התפטרותו, פתח בלאס מחדש את משרדו לתכנון מפעלי מים. הוא הצטרף לוועדה המרכזת של ההסתדרות מטעם מפא"י והקים את המחלקה לעובד האקדמאי בהסתדרות, בראשה עמד בשנים 1956–1959. הוא התפטר מתפקיד זה לאחר שלא ראה תכלית בפעולתו בהסתדרות.
בשנת 1958 קיבל מהטכניון בחיפה תואר כבוד של "דוקטור למדעים טכניים" על פועלו בפיתוח המים בישראל.
בלאס השתייך לתנועת העבודה והיה תומך מובהק של בן-גוריון. הוא היה מזוהה עם מפא"י ואף הוצג מטעמה ברשימות מועמדים שונות. בשנת 1965, יחד עם יתר תומכי דוד בן-גוריון, השתתף בהקמת רפ"י בה היה פעיל. לאחר מכן תמך ברשימה הממלכתית עד פרישת בן-גוריון ב-1970.
יזם את הקמת המועצה הטכנית של אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל ועמד בראשה בשנים 1959–1969. בתקופה זו פרסמה המועצה 24 עבודות בנושאים הנדסיים.
שמחה בלאס נפטר ב-1982 ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק.
הותיר אחריו שלושה בנים (יצחק, ישעיהו, חיים) ונכדים.
רחוב בתל אביב נקרא על שמו בסמוך אל בניין הנהלת מקורות.
שהרוק קהאן
ארתוסתנס
תרנגול
שמשון תל-אביב
אצטדיון קולומבוס קרו הישן
אצטדיון קולומבוס קרו הישן, שבעבר נקרא אצטדיון קולומבוס קרו (באנגלית: Columbus Crew Stadium) ואצטדיון מפרה (באנגלית: MAPFRE Stadium, נהגה: מַפְֿרֵה) הוא אצטדיון כדורגל בעיר קולומבוס שבאוהיו. האצטדיון נפתח ב-15 במאי 1999 במשחק בין קבוצות הכדורגל של קולומבוס קרו לניו אינגלנד רבולושן במסגרת ליגת ה-MLS. זהו האצטדיון הייעודי לכדורגל הראשון בארצות הברית, שנבנה במיוחד לכדורגל בליגת ה-MLS. האצטדיון אירח את גמר גביע ה-MLS ב-2001, את משחקי ה-ALL STAR ב-2000 וב-2005 ואת גביע העולם בכדורגל לנשים בשנת 2003. האצטדיון מכיל 19,968 מקומות ישיבה (לאירועים והופעות התפוסה יכולה להגיע גם ל-30,000).
האצטדיון נקרא בעבר על שם חברת מפרה ביטוח הספרדית ממדריד, לאחר שהחברה חתמה על הסכם חסות עם המועדון שהוכרז ב-3 במרץ 2015. זהו הסכם החסות הראשון מאז שנפתח האצטדיון, לאחר שהמועדון חיפש אחר מכירת זכויות שם האצטדיון מאז שנפתח בשנת 1999, אך לא הצליח להגיע להסכם במשך כל השנים הללו.
תרנגולת
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית הוא תואר המוענק לכדורגלן הדרום אמריקאי הטוב ביותר שמשחק בקבוצה בדרום אמריקה. הפרס מוענק מדי שנה משנת 1971. בין השנים 1971 ל-1992 בחר העיתון הוונצואלי "אל מונדו" את הזוכה מתוך כלל השחקנים הדרום אמריקאים, גם אלו אשר שיחקו מחוץ ליבשת. החל מ-1986 בוחר העיתון האורוגוואיי "אל פאיס" את הזוכה אשר חייב גם לשחק בדרום אמריקה.
סטריטהאם קומון
סטריטהאם קומון (באנגלית: Streatham Common ) הוא שטח פתוח רחב באזור סטריטהאם שברובע למבת' בלונדון.
השטח היה בעבר שטח פתוח קהילתי של קהילת סטריטהאם, והחל מהמאה ה-18 שימש השטח למשחקי קריקט ציבוריים. כמו כן מצוי בשטח הציבורי גן ציבורי ויער בו גדלים עצי ארז. המדרון בקרבת היער משמש כתיאטרון פתוח בימי הקיץ.
בגן נערך מדי קיץ פסטיבל עפיפונים. זו הקבוצה הקהילתית הראשונה עם האחריות הישירה לניהול פארק למבת' כחלק מתוכנית הגנים השיתופיים. בשנת 2016 היא השתלטה על בריכת ההנעה של סטריאת'ם קומון ומנעו את סגירתה, ובשנת 2017 התחילה בעבודות שימור שוטפות בשמורת הטבע המקומית סטריאת'ם. בשנת 2018 הוחזרו לפעילות המפל וגן הזרמים.
סטרת'האם קומון
סטרית'האם קומון
מדהורי דיקסיט
מדהורי דיקסיט (נולדה ב-15 במאי 1967) היא שחקנית ודוגמנית הודית.
תחילה התפרסמה דיקסיט כדוגמנית, היא החלה לשחק רק בשנת 1988. ברבים מסרטיה, שיחקה לצד שאהרוח' ח'אן ואניל קאפור.
תפקידה הראשון היה בסרט "טאזאאב" בשנת 1988, ומאז היא משחקת בסרטי דרמה, פעולה ונוער, המשודרים במדינות אסיה, ברוסיה ובישראל.
בין סרטיה ניתן למנות את "דבדס", "אהובתי אני שלך", "פחם בוער", "קישן וקנהיה", "אג'ה נצלה" ו"הלב" (עם אמיר ח'אן).
בשנת 2022 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת המסתורין "משחק התהילה" בשירות הזרמת המדיה נטפליקס.
מרקוס קאפו
מקורות
"מקורות חברת מים בע"מ" היא חברת המים הלאומית של מדינת ישראל. היא חברה ממשלתית הפועלת תחת אחריות הרשות הממשלתית למים ולביוב, משרד האנרגיה ומשרד האוצר. החברה נוסדה בשנת 1937, ובמסגרת תפקידה במערך אספקת מים בישראל, מספקת כיום כ-80% ממי השתייה בישראל וכ-70% מצריכת המים בישראל. החברה פועלת כמפיק וספק של מים לפי הוראת חוק המים התשי"ט-1959, וכן מפעילה ומנהלת את מפעל המים הארצי לרבות המוביל הארצי, מכוח הסמכתה כרשות המים הארצית לפי חוק המים.
החברה מספקת מים למגזר הביתי, לחקלאות ולתעשייה, וכן לממלכת ירדן ולרשות הפלסטינית, בהתאם למחויבויותיה בהסכמים מדיניים. "מקורות" מתפעלת כ-3,000 מתקנים בפריסה ארצית בתחומי אספקת מים, איכות מים, תשתיות, מכונים לטיפול בשפכים, התפלה ועוד.
בשנת 1962 הוקם בניין ההנהלה הראשי של "מקורות" (בית לינקולן) ברחוב לינקולן 9 בתל אביב.
היסטוריה.
בשנת 1935, החלו קידוחי מים בעמק זבולון במסגרת תכנון מפעל השקיה מרכזי לעמק יזרעאל המערבי ביוזמתו של לוי שקולניק (אשכול) ועל פי הצעתו של המהנדס שמחה בלאס. בשנים 1935 ו-1936 החל בלאס לתכנן את התוכניות הראשונות של חברת "מקורות", שהוקמה לאחר מכן.
בשנת 1937 פורסם "תזכיר ההתאגדות של חברה מוגבלת במניות" (כלומר בע"מ). על פי התזכיר הוגדר תפקידה של חברת המים שעמדה לקום: "להוציא לפועל ולעשות את כל הדברים הנחוצים, או המתאימים, להשגת מים, אגירתם, מכירתם, מסירתם, הפצתם והמצאתם". על התזכיר חתמו נציגי הסוכנות היהודית, קק"ל, חברת "ניר" ההסתדרותית והמרכז החקלאי – ויישובים חקלאיים בעמק יזרעאל המערבי. כשבועיים לאחר מכן נרשמה החברה כחוק במשרדי ממשלת המנדט בשם "מקורות". ההון שעמד לרשות החברה בתחילת דרכה נאמד ב-85 אלף לא"י (לירה ארצישראלית) והיא מנתה שישה עובדים. "מקורות" נוסדה על ידי לוי אשכול כחברה הסתדרותית (50% באמצעות חברת ניר בע"מ) בבעלות משותפת עם הסוכנות היהודית והקרן הקיימת לישראל (25% כל אחת).
1938 - חנוכת "מפעל הקישון" - מפעלה הראשון היה "מפעל הקישון". המפעל הוקם על פי תוכניות המהנדס שמחה בלאס שהיה המהנדס הראשי שלה עד קום המדינה. "מפעל הקישון" מומן מכספי "הסכם ההעברה" (העברת כספים של יהודי גרמניה לארץ בצורת סחורות שנקראה בשם ה"טרנספר") וסיפק מים ל-13 יישובים חקלאיים (מהם אחד שהוקם הודות למפעל), 3 יישובים עירוניים (מהם 2 שהוקמו הודות למפעל) וכן לחיפה (הדר הכרמל והר הכרמל). לאחר קבלת אישור מהממשלה המנדטורית ביצעה "מקורות" קידוחים רבים בגבעת חירבאג' שליד כפר חסידים ובעמק זבולון, באזור שבין הקיבוצים אושה ויגור. בחלקם הגדול של הקידוחים נמצאו כמויות מים גדולות, באיכות טובה מאוד לשתייה ולהשקיה. במקביל בנתה "מקורות" מספר בתי משאבות ליד הבארות ותחנת שאיבה מרכזית ליד קיבוץ שער העמקים, והניחה קו באורך של 17 ק"מ, שהוביל מים ליישובי עמק יזרעאל המערבי. ספיקתו של המפעל נאמדה בארבעה מיליון מ"ק מים בשנה. לנוכח גידול האוכלוסין והמחסור במזון באותה תקופה אִפשר המפעל את הרחבת שטחי השלחין בעמק. בנוסף לקידוחים בשולי העמק ולהנחת צינורות מים שהוליכו מים מהגליל המערבי, תוכנן בשנים מאוחרות יותר גם לאגור את מי השיטפונות באגן נחל קישון באמצעות בניית אגם אגירה – אגם כפר ברוך. מאגר כפר ברוך היה האגם התפעול העיקרי להשקיית שדות העמק עד שנת 1984, שבה הורחב מפעל ההשקיה, סמוך לו נבנה מאגר מעלה הקישון וארבעה מאגרים נוספים הוקמו בפריפריה. מקורותיו העיקריים הם הקולחים המטוהרים המגיעים ממכוני הטיהור של חיפה והקריות ומי שיטפונות.
1939 - תוכנית "הפנטזיה" - ד"ר ארתור רופין, ראש מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית, שלימים כונה "אבי ההתיישבות היהודית", ביקש משמחה בלאס להכין לו תוכנית "פנטזיה" להשקיית הנגב. כעבור מספר חודשים הגיש בלאס לרופין את התוכנית, שכללה שלושה שלבים: הבאת מי קידוחים קרובים, הבאת מי הירקון לנגב והבאת מים מצפון המדינה לנגב. התוכנית החלה לקרום עור וגידים טרם קום המדינה, ועם חנוכת "המוביל הארצי" היא התגשמה: מים הגיעו מהכנרת למרחבי הנגב!