המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית החלה במאי 1919 ומצד הכוחות האפגנים נראתה בעיקר פעילות של לוחמת גרילה. גנרל אחד ממשפחת המלוכה, מוחמד נאדיר ח'אן, השתמש בקשרים שלו עם מנהיגי שבטים פשטונים בתוך הראג' הבריטי (כיום באזורים השבטיים המנוהלים פדרלית, ח'ייבר פח'טונח'ווה וגילגיט-בלטיסטן ברפובליקה האסלאמית של פקיסטן) והביס את הכוחות הבריטים שנשלחו לעצור את "המרד" האפגני. לאחר שלושה חודשי מלחמה שני הצדדים התיישבו למסע ומתן למען הגעה להסדר ובסופו של דבר, אמירות אפגניסטן הוקרה בתור מדינה ריבונית.
רפורמות.
עם קבלת העצמאות, פנה אמנאללה למודרניזציה פנימית. הוא חנך סדרה מקיפה של רפורמות משפטיות, חברתיות, כלכליות, צבאיות ופוליטיות; הוא נחשב לאחד מבין השליטים המוסלמים שקראו למודרניזציה, ביחד עם רזא שאה פהלווי ומוסטפא כמאל אטאטורק. ניתן לחלק בערך את צעדי החקיקה והביצוע של אמאנואלה לשלושה שלבים.
הרפורמות כללו את הנושאים הבאים: הצבא אורגן מחדש, כאשר השירות הצבאי מבוסס כעת על גילאים. סטנדרטים חינוכיים הוטלו על הממסד הדתי שקשריו עם הממשל נחתכו. בוטלו מוסדות שבטיים, בוטל מכס פנימי ותשלום מיסים במזומן הוסדר. התקציב המדיני הראשון של אפגניסטן נערך, נוסדו תעשיות החלפת יבוא, והחקלאות קודמה באמצעות תמריצי מס ורפורמה בקרקע. רפורמות חברתיות נחנכו – על ידי חקיקה, שכנוע, תעמולה או קריאה מלכותית. נשים עודדו להסתובב בפומבי ללא חג'אב ולהשתתף בחיים הציבוריים; פוליגמיה נאסרה, ואילו העבדות הפכה אסורה לפי חוק. קמפיין קפדני נגד שחיתות החל דרכו. חינוך חילוני של הדור הצעיר קיבל עדיפות עליונה; אמאנואלה עצמו למד מספר שפות בחייו. תוכניות העבודות הציבוריות כללו תשתיות להקמת כבישים, גשרים ומבני ציבור רבים; הוקם בית האופרה הראשון (והיחיד) באפגניסטן ורכבת קטנה המקשרת בין קאבול למושב הרשות המחוקקת החדש בדאר אל-אמאן.
שאה אפגניסטן.
עם הסדר החוקה והדין המשפטי אפגניסטן הפכה למונרכיה חוקתית ועל כן תוארו של אמאנואלה הפך מאמיר לשאה בשביל להאדיר את יוקרתו וחזק את מעמדו הבינלאומי. תוארו המלכותי המלא של אמאנואלה היה תואר זה נותר ונישא בידי יורשיו והמלכים הבאים עד לשנת 1973, כאשר מוחמד דאוד ח'אן ביצע הפיכה וסיים את השלטון המלוכני.
יחסי חוץ.
בענייני חוץ, אמנואלה זכה להכרה דיפלומטית באפגניסטן כמדינה ריבונית מרוב המעצמות הגדולות בין השנים 1921 ל-1923 (ארצות הברית, בגלל ההשפעה הבריטית והיעדר אינטרסים מסחריים או תרבותיים שם, לא הכירה רשמית באפגניסטן עד 21 באוגוסט 1934; שגרירות לא נפתחה בקאבול עד יוני 1942). היחסים עם איראן היו ידידותיים לפי שם אך מרוחקים לרוב וכמעט ולא התרחש מסחר. היחסים עם ברית המועצות היו לבביים בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים, כאשר הבולשביקים תפסו סמכות על האזורים המוסלמים באימפריה הרוסית לשעבר; אך ברגע שהם סיימו את האוטונומיה של בוכרה, אמנואלה היה מאוכזב מהיחס למוסלמים והיחסים התקררו. בהודו הבריטית פקידים התקשו לקבל את עצמאותה המוחלטת של אפגניסטן, ואילו האפגנים התרעמו בצורה מרה על עמדות פטרוניות של בריטניה.
נפילת השלטון.
שלטונו של אמנואלה הניב תוצאות מעורבות. כלכלת המדינה שברה שיאים, מה שאיפשר לאפגניסטן לשלם עבור תוכניות הפיתוח שלה וטכנאים זרים. מרבית הרפורמות בחינוך התקבלו בשמחה, במיוחד על ידי הצעירים. הרפורמות בצבא, שבוצעו בתמיכת משלחת של הכוחות המזוינים של טורקיה, הביאו קצינים שאפתנים לנקודות מפתח, מה שהביא את אמנואלה לבצע טיהור פוליטי בצבאו. ההתנגדות הדתית והשבטית התרכזה באותם מאפיינים של תוכניות המודרניזציה אשר בלמו את הפריבילגיות הכספיות והחברתיות של נושאי תפקיד המולא והח'אנים, פעולה אשר איימה על האוטונומיה השבטית. בשנת 1924 פתחו כוחות שבטיים רבים במרד ח'וסת מדרום-מזרח המדינה, הטיהור הצבאי של אמאנואלה פגע קשות בהנהגה הצבאית והצבא התקשה להפיל את המרד. בשנים 1927–1928 לאחר סיור במזרח התיכון ובאירופה, חזרו הוא והמלכה משוכנעים עוד יותר בצורך במודרניזציה מהירה. בסוף שנת 1928 הודיע על תוכנית רפורמה מורחבת מאוד, אך זו הופרעה בתחילת 1929 על ידי מרד שבטי גדול אחר שכלל כוחות פשטונים וטג'יקים יחדיו. מרד זה הפך בסופו של דבר למלחמת האזרחים האפגנית הראשונה שהפילה את משטרו של אמאנואלה.
גלות.
המשטר האפגני הוסדר לבסוף עם עלייתו לשלטון של מוחמד נאדיר שאה באמצע שנת 1929 אך בנקודה זאת היה אמאנואלה בגלות באירופה. פלגים פנימיים בתוך אפגניסטן תמכו בהשבתו של אמאנואלה לשלטון אך דרישות אלה לא התממשו. אמאנואלה מצדו השתכן בוילה ברומא וניתנה לו חסות מצדו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. במהלך מלחמת העולם השנייה התרוצצו שמועות שאמאנואלה פועל ביחד עם גרמניה הנאצית בברלין, אך טענות אלו לא הוכחו. אמאנואלה המשיך חייו באיטליה ומאוחר יותר בשווייץ והוא נפטר בשנת 1960 בציריך. גופתו הובאה לאפגניסטן (באותה העת תחת שלטונו של מוחמד זאהיר שאה) ואמאנואלה נקבר בג'לאלאבאד, ננגרהאר. לאחר הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ועליית האמירות האסלאמית של אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן, רוב הרפורמות של אמאנואלה בוטלו לגמרי.
משפחתו.
מאשתו, סוראיה טרזי, מלכת אפגניסטן, היו לאמאנואלה 10 ילדים:
המשכיות עסקית
פורד פמפה
פורד פמפה (באנגלית: Ford Pampa) הוא טנדר בסגנון Coupé utility אשר יוצר בין השנים 1982–1997 בברזיל על ידי יצרנית הרכב Ford Motor Company Brasil Ltda, חברת בת של קונצרן הרכב פורד.
קתי מאנינג
קתי אלן מאנינג (באנגלית: Kathy Manning; נולדה ב-3 בדצמבר 1956) היא עורכת דין ופוליטיקאית יהודייה-אמריקאית המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של קרוליינה הצפונית. היא אחת מחברת הקונגרס שנבחרו בבחירות 2020, ושנתיים לפני כן הייתה המועמדת הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס ה-13 של קרוליינה הצפונית במהלך בחירות של 2018.
ביוגרפיה.
מאנינג נולד בדטרויט שבמישיגן למשפחת יהודית. אביה עבד בחברת פורד במשך ארבעים שנה, ואמה הייתה מורה בבית ספר ציבורי באזור מגוריה. מאנינג למדה באוניברסיטת הרווארד ובבית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן.
לאחר שהשלימה את לימודיה הגבוהים היא כיהנה כמנהלת בארגון הפדרציות היהודיות בצפון אמריקה.
בבחירות 2018 התמודדה מאנינג נגד חבר הקונגרס המכהן, טד באד עבור מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של קרוליינה הצפונית, באותה העת המחוז השתרע מהפרוורים הצפוניים של שארלוט עד לגרינסבורו, בסופו של יום מאנינג הפסידה לבאד שניצח ברוב של כ-51%, למאנינג הייתה כ-45% בלבד.
עם זאת שנתיים לאחר מכן, בבחירות 2020 ניצחה מאנינג בפריימריז הדמוקרטים וגם בבחירות הכלליות, וגברה על המועמדת הרפובליקנית לי היווד כשגרפה כ-62% מקולות הבוחרים. היא עתידה להישבע לתפקידה ב-3 בינואר 2021 עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. בנוסף לכך, מאנינג היא הדמוקרטית הראשונה שתייצג מחוז קונגרס זה מאז 1985.
מאנינג נחשבת על ידי העיתונות כאחת מחברות הקונגרס הפרו-ישראליות ביותר במפלגה הדמוקרטית וזאת לצד חברים נוספים במפלגתה.
אלקה
יהודה ליב זלוטניק-אבידע
וינסנט קורדה
וינסנט קורדה (במקור וינצה קלנר, בהונגרית: Korda Vincent; טורקווה, 22 ביולי 1897 – לונדון, 4 בינואר 1979) היה מעצב תפאורה יהודי-הונגרי, צייר. אחיהם של הבמאים אלכסנדר קורדה וזולטאן קורדה. אשתו הייתה השחקנית גרטרוד מסגרוב.
ביוגרפיה.
וינסנט קורדה נולד במשפחה יהודית כבנם השלישי של הנריק קלנר, פקיד נושא משרה כמנהל אחוזה ושל ארנסטינה וייס. אֶחיו היו שאנדור (אלכסנדר) קורדה הבכור וזולטאן קורדה. זולטאן למד בבית ספר מקצועי ואחר כך באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. הוא טיפח את שאיפותיו הציוריות. כסטודנט של בלה איוואני-גרינוולד הוא הציג כישרון רציני בקרית האמנים בעיר קצ'קמט וניבאו לו עתיד אומנותי גדול. הוא התגורר בווינה, באיטליה (פירנצה), בקרית האמנים בבאיה מארה ובפריז. אחת מעבודותיו המפורסמות ביותר הוא דיוקנו של המשורר ההונגרי הגדול, אטילה יוז'ף.
מאוחר יותר, בעקבות המסורת המשפחתית, גם הוא התחייב לקולנוע. בהזמנת אחיו, אלכסנדר קורדה, שכבר היה אז סמכות קולנועית רצינית, אלכסנדר קורדה עבר לבריטניה כמעצב תפאורה. כ"חימום" הוא היה עוזרו של אלפרד יונג (היה מעצב הפקות יליד גרמניה שבילה חלק גדול מהקריירה שלו בעבודה בתעשיית הקולנוע הבריטית), ואחר כך הפך לעצמאי. בשנת 1939, לאחר שהוכיח שוב ושוב את כוח הדמיון החזותי שלו ואת מקוריות הרעיונות החזותיים שלו, שלא לדבר על הידע הטכני הווירטואוזי והתחכום הידוע שלו, הופקד על תפקיד המנהל האמנותי ב-London Film. בין השנים 1946 עד 1959 עבד עבור British Lion Films.
הוויזואליות התוססת שלו ייצגה כמה ז'אנרים וסגנונות. הוא הצליח ליצור אווירה על בד של תקופות שחלפו באותה מידת אותנטיות כמו אקזוטיות מודרנית והן אווירת הרפתקאות, אווירה של דרמות חברתיות וקומדיות. רבים מנופיו התעוררו לחיים בציור.
ויספיש
אויערבאך
הריגת עמרן אבו חמדיה
הריגת עמרן אבו חמדיה התרחשה בחברון ב-30 בדצמבר 2002 וכללה התעללות של ארבעה שוטרי משמר הגבול בפלסטינים, שהגיעה לשיאה בהריגת נער פלסטיני בן 17, עמרן אבו חמדיה, שהושלך מג'יפ דוהר. בנוסף לכך שוטרי מג"ב אלה "התעללו בעוברי אורח נוספים שנקרו על דרכם, ובין היתר, חטפו אותם והובילו אותם למקום מבודד, שם הכו אותם באכזריות, פצעו אותם פציעות קשות ושדדו חלק מהם. את מעשיהם הנציחו במצלמות וידאו. הם אף ביצעו פעולות רבות שנועדו לשבש את החקירה, ולמנוע את חשיפת מעשיהם הנפשעים."