בעשור השני של המאה ה-21 אף התרבו כנסים בינלאומיים לנוודים דיגיטליים כגון DNX. תנועת הנוודים הדיגיטליים גדלה במקביל לעליית האפשרות של עבודה מרחוק,  במיוחד בתחום הטכנולוגיה. כך למשל, בין חברות טכנולוגיות בעמק הסיליקון. החל משנת 2009 חלה עלייה משמעותית בפופולריות של נוודים דיגיטליים בחברות מוכרות וגדולות. חברת נשיונל ג'אוגרפיק החלה "בלוג הנווד הדיגיטלי", וחברת המחשבים Dell השיקה אתר בשם "נוודים דיגיטליים" אשר היה קיים זמן קצר. סרט תיעודי על חיי נוודות דיגיטלית מומן בשנת 2012 באמצעות Kickstarter, והצליח לגייס כ-$37,000. הסרט נוצר על ידי הבעל ואשתו כריסטין ודרו גילברט, בשם "הדור האלחוטי". שייט שנקרא ""קרוז נוודי" נוסד על מנת לאפשר לנוודים דיגיטליים להיפגש ולתקשר.
למרות שקבוצות אוכלוסייה רבות יכולות לבחור באורח חיים של נוודות דיגיטלית, יש נטייה לבחירה זו בעיקר בקרב אנשים צעירים, יזמים ופליטים.
יעדים פופולריים.
יעדים מסוימים פופולריים יותר בין נוודים דיגיטליים, אלה כוללים את בודווה (Budva) צ'יאנג מאי, תאילנד ובאלי בשל יוקר מחיה נמוך ואיכות חיים גבוהה. ערים אחרות כוללות את טאלין, טריפה, טביליסי כיוון שקיימת בהן קהילה משמעותית של נוודים דיגיטליים וקבלה בחברה של סגנון חיים זה לצד יוקר מחיה נמוך. אף בערים יקרות יותר קיימים נוודים דיגיטליים, הבולטות בהן הן סינגפור ואוסלו. בבריטניה קיימים ריכוזים של נוודים דיגיטליים בערים מסוימות, כגון בריסטול, ברמינגהאם וברייטון. זאת בשל עלות נמוכה יותר של החיים בהשוואה ללונדון.
גורמים לפופולריות.
מספר גורמים תרמו לעלייה משמעותית בפופולריות של סגנון החיים של נוודות דיגיטלית בעשור השני למאה ה-21. קישוריות לאינטרנט הפכה נפוצה יותר במאה ה-21, דבר המקל על נדידה של אנשים לאזורים רבים יותר בעולם. יותר עבודות הפכו בלתי תלויות לביצוען במיקום גאוגרפי מסוים.
התפתחויות משפטיות.
מוצאם של רבים מן הנוודים הדיגיטליים הוא ממדינות מפותחות ודרכוניהם מאפשרים להם מידה רבה יותר של חופש תנועה בין מדינות. מסיבה זו רבים מהם נוטים לנדוד כשהם מצוידים באשרות תייר בלבד. בעוד שמבחינה טכנית אין זה חוקי לנווד דיגיטלי לעבוד במדינה זרה בה הוא מבקר באשרת תייר, רבים מן הנוודים הדיגיטליים נוטים לשהות במקומות בהם יוקר המחיה נמוך, בעוד שהם עובדים עבור מעבידים הנמצאים במדינת המוצא שלהם. במדינות רבות, כל עוד עבודה זו נעשית בצנעה ואינה פוגעת במקומות העבודה של אזרחי המקום, השלטונות מעלימים עין מעבודתו של הנווד הדיגיטלי. רבים מן הנוודים הדיגיטליים נוהגים לבצע יציאות מתוכננות ממדינות בהן הם רוצים לשהות, במטרה להאריך את תוקפה של אשרת התייר באותה מדינה. בחלק מן המדינות האהודות על נוודים דיגיטליים הם מנסים לקבל אשרת שהייה חוקית במדינה על ידי עבודה במשרה חלקית בהוראת אנגלית, או על ידי לימודים באוניברסיטה מקומית באשרת תלמיד.
במדינות מספר נוסדו תוכניות שמטרתן להקל על נוודים דיגיטליים הנכנסים למדינה. באסטוניה קיימת אשרת e-Residency ובתאילנד אשרת SMART. אסטוניה אף הכריזה כי היא מתכננת להנפיק אשרת נווד דיגיטלי, לאור הפופולריות הגוברת של אשרת e-Residency.
נוודים דיגיטליים בישראל.
בישראל ישנה קהילה קטנה של נוודים דיגיטליים. בשל קלות הכניסה לאירופה ומניעת כניסה למרבית המדינות המוסלמיות בעולם, בעלי דרכון ישראלי רבים יעבירו את הנוודות שלהם בתאילנד אבל גם בערים במזרח אירופה. היעד הפופולרי ביותר עבור נוודים ישראלים הוא במונטנגרו שבמזרח אירופה ובנוסף קיימים מקבץ קטן של נוודים באיי יוון.
בתקופת הקורונה עלתה הפופולריות של נוודות דיגיטלית בתחומי ישראל, במיוחד בפריפריה. בקיבוץ מורן קיים כפר לנוודים דיגיטליים. בתקופת הקורונה הוא מאויש בעיקר בישראלים.
יחסי יפן–ניו זילנד
יחסי יפן–ניו זילנד הם היחסים שבין יפן לבין ניו זילנד. היחסים החלו לאחר מלחמת העולם השנייה. כיום, יפן היא שותפה מסחרית גדולה עם ניו זילנד.
היסטוריה.
בשנת 1985, יפן וניו זילנד חתמו על הסכם "אשרת עבודה וחופשה" שבו שתי המדינות מאפשרות למטיילים ולתיירים במדינות לעבוד על מנת לממן את הוצאות הנסיעה שלהם. ניו זילנד הייתה אחת מארבע המייסדות של תוכנית ההחלפה וההוראה של יפן, שהוקמה בשנת 1987 על ידי ממשלת יפן.
בשנת 2010, לאחר שהתרחשה רעידת האדמה בניו זילנד, סייעה יפן בשליחת כוחות צבא וציוד. שנה לאחר מכן, כאשר התרחשה רעידת האדמה והצונאמי בטוהוקו, ממשלת ניו זילנד תרמה כ2 מיליון דולר לצלב האדום היפני על מנת לתמוך ולסייע בציוד הצלה.
באוקטובר 2012, קומודור הצי המלכותי של ניו זילנד, ג'ון מרטין, ביקר את הצבא הימי של יפן ושיבח את פעולותיו.
כיום, הפורום העסקי הבינלאומי של ניו זילנד, שהוקם בשנת 2006, על ידי חברות הייצוא הגדולות בניו זילנד, הוא אחד מהגורמים העיקריים והמרכזיים להסכם הסחר החופשי עם יפן. כיום, יפן היא שותפה מסחרית גדולה עם ניו זילנד.
שתי המדינות אשררו את הסכם השותפות הכלכלית האזורית המקיפה שנכנס לתוקף בינואר 2022.
מקיני
מקיני (באנגלית: McKinney) היא עיר בטקסס, ארצות הברית הממוקמת כ-51 ק"מ מצפון לדאלאס. זוהי העיר ה-19 בגודלה בטקסס וה-147 בארצות הברית. אוכלוסיית העיר בשנת 2017 הוערכה בכ-168,358 תושבים.
בשנת 2014 כתב העת Money דירג את מקיני כ"מקום הטוב ביותר למגורים באמריקה".
היסטוריה.
העיירה נוסדה בשנת 1848, וכשנה לאחר מכן נתרמו לה אדמות רבות מאחד מבעלי הקרקעות המקומיים. בשנה זו התגוררו בעיירה כ-35 תושבים. במשך 125 השנים הראשונות שלה, מקיני שימשה כמרכז המסחרי העיקרי של המחוז. מקיני שימשה מקור לחומרים חקלאיים רבים כגון קמח, כותנה, תירס וכו'. לאחר שנת 1880 נבנה בה גם בית אופרה. בשנת 1912 התגוררו כ-4,700 תושבים בעיר. בשנת 1953 התגוררו בעיר כ-10,000 תושבים, ופעלו בה כ-355 עסקים. מקיני המשיכה להיות מרכז מסחרי למוצרים חקלאיים עד סוף שנות ה-60.
דמוגרפיה.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-131,117 תושבים. הגיל החציוני הוא 33. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר היא 63,366 דולר. כ-4.9% מהמשפחות ו-8.5% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני. בתחילת המאה ה-21 מקיני התאפיינה באחוז צמיחה גבוה במיוחד, אחד מהגבוהים ביותר בארצות הברית.
ההרכב הגזעי של האוכלוסייה הוא 74.8% לבנים, 10.5% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 4.1% אסייתים, ו 3.2% דיווחו על שני גזעים או יותר.
המעסיקה המרכזית בעיר היא ריית'און.
פוליטיקה וממשל.
מועצת העיר מורכבת משבעה נציגים. שני חברי מועצה וראש העירייה נבחרים על ידי כלל תושבי העיר, בעוד שארבעת הנוספים נבחרים בארבעה מחוזות בחירה.
מקיני (טקסס)
נינה שנק פון שטאופנברג
אליזבת מגדלנה "נינה" פון שטאופנברג (בגרמנית: Elisabeth Magdalena "Nina" Schenk Gräfin von Stauffenberg; 27 באוגוסט 1913 - 2 באפריל 2006) הייתה אשתו של קלאוס שנק פון שטאופנברג, שהיה דמות מפתח בקשר העשרים ביולי נגד המשטר הנאצי בגרמניה.
ביוגרפיה.
נינה נולדה ב-27 באוגוסט 1913 בקובנה שבאימפריה הרוסית, תחת השם אליזבת מגדלנה פון לרננפלט. אביה היה הפוליטיקאי והגנרל גוסטב פרייהר פון לרננפלט (1871-1944) ואמה הייתה אנה פריין פון שטאקלברג (1880-1945), אצילה גרמנית-בלטית. ב-1930 היא פגשה לראשונה את קלאוס שנק פון שטאופנברג במפגש של האריסטוקרטיה הגרמנית. במפגשים כגון אלו, היה שטאופנברג - הקצין הצעיר ויפה התואר בעל הגינונים האציליים, פופולרי מאוד. עם זאת, נינה העידה שבתחילה חשה רתיעה מפניו מכיוון שסברה שהוא יהיר. רק בהמשך פינתה הרתיעה את מקומה לאהבה. הם נישאו בדצמבר 1933 בקתדרלת במברג. קלאוס הופיע לחתונה לבוש במדי צבא וחבוש קסדה. הוא טען ש"להתחתן פירושו לשרת בתפקיד".
בעקבות נישואיה, קיבלה נינה את התואר "רוזנת שטאופנברג". נולדו להם חמישה ילדים: ברתולד מריה, היימראן, פרנץ-לודוויג, ולריה וקונסטנצה. אף על פי שמשפחתה של נינה הייתה לותרנית, הילדים גודלו כקתולים על פי דרישת משפחתו של קלאוס. קלאוס היה אב ובעל קפדן ובלתי מתפשר, ודרש מאשתו וילדיו סדר, דיוק ומשמעת. הוא לא התיר לנינה להשתתף בחייו, וכאשר הגיעו חבריו לבקרו ביקש ממנה לעזוב את הבית או להישאר בחדר השינה. עם זאת, הוא היה קשור ומסור מאוד למשפחתו, וחזר לבקר את נינה בכל הזדמנות שיכל.
קלאוס שיתף את נינה בדעותיו נגד המשטר הנאצי. לאחר שהוא נפצע במהלך המערכה בצפון אפריקה, היא הגיעה לבקר אותו בבית החולים. הוא אמר לה: "את יודעת, אני מרגיש שאני חייב לעשות משהו עכשיו, להציל את גרמניה." היא הייתה שותפה לכל תוכניותיו להפלת המשטר הנאצי, ותמכה בו לאורך כל הדרך. ב-20 ביולי 1944 יצא לדרכו קשר העשרים ביולי אשר קלאוס עמד בראשו. בעקבות כישלון הקשר, הוצא קלאוס להורג. אולם השלטון הנאצי לא אמר די בכך. היינריך הימלר הצהיר ש"משפחתו של הרוזן שטאופנברג תיעקר מהשורש". היא נלקחה לחקירה יחד עם הוריה, אולם העמידה פנים שהיא אינה יודעת דבר על מעשיו של בעלה: "העמדתי פנים כאילו אני עקרת בית קטנה וטיפשה, שמתעניינת רק בילדים, בחיתולים ובכביסה מלוכלכת". למרות זאת, וחרף העובדה שהיא הייתה בהריון עם בתה החמישית קונסטנצה, היא נלקחה למאסר במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק. נודע לה שגם אמה נכלאה באותו מחנה, אולם לא ניתן להן לראות זו את זו. ילדיה נלקחו ממנה וגודלו בבתי יתומים. הורו להם לשכוח את הוריהם וניתן להם שם המשפחה "מייסטר" (Meister).