עם צאת האלבום, זכה השיר להצלחה בסטרימינג, תוך שהגיע בשיאו למקום ה-20 במצעד שירי הספוטיפיי הישראליים השבועי, וצבר באותו השבוע כ-53,947 השמעות. נכון לספטמבר 2020, הוא עומד על כ-1.7 השמעות בפלטפורמה, וכ-7 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ ואתר ynet הגיע השיר למקום ה-40.
קמארג
איאן אלכסנדר (שחקן)
Read My Lips
יאיר לוי
קראטה קיד
אלן בריסטו
אלן מרסר בריסטו הבן (באנגלית: .Allan Mercer Bristow, Jr; נולד ב-23 באוגוסט 1951) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי. שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1973–1983, ולאורך התקופה רשם ממוצעים כוללים של 7.8 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
שימש כמאמן הראשי של קבוצת שארלוט הורנטס בין השנים 1991–1996, וכן היה הג'נרל מנג'ר של שארלוט (1990–1991), דנוור נאגטס (1997–1998) וניו אורלינס הורנטס (2004–2005).
קריירת משחק.
בריסטו נולד וגדל בעיר ריצ'מונד שבווירג'יניה, ובין השנים 1969–1973 למד באוניברסיטת וירג'יניה טק. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 23.1 נקודות ו-12.7 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1973 נבחר בריסטו בבחירה ה-21, על ידי קבוצת פילדלפיה 76'. בקיץ 1975, לאחר שתי עונות בפילדלפיה, שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת 1975/1976 הצטרף לקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-ABA, ולאחר עונה אחת עבר יחד עמה לליגת ה-NBA. לאורך תקופתו עם הקבוצה בשתי הליגות קלע 8.4 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1979 עבר לשחק ביוטה ג'אז, במדיה קבע שיאי קריירה של 11.6 נקודות ו-6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באוגוסט 1981 הועבר עם ויין קופר בטרייד לדאלאס מאבריקס, תמורת ביל רובינזיין. בסיום עונת , לאחר שתי עונות בדאלאס, פרש בריסטו ממשחק בגיל 31.
קריירת אימון וניהול.
בשנת 1983, מיד עם פרישתו ממשחק, החל בריסטו את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן בסן אנטוניו ספרס.
שנה לאחר מכן עבר לצוות האימון של דנוור נאגטס, בה שימש כעוזרו של המאמן דאג מו במשך 6 עונות רצופות. בכל 6 העונות השתתפה דנוור בפלייאוף ה-NBA, ובעונת אף העפילה לגמר האזור המערבי.
בקיץ 1990 מונה בריסטו לג'נרל מנג'ר של שארלוט הורנטס, ושנה לאחר מכן עבר לתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה, במקומו של ג'ין ליטלס. בעונתו השנייה כמאמן ההורנטס, , העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, לראשונה בתולדותיה, ואף גברה בסיבוב הראשון על בוסטון סלטיקס (3–1). בחצי גמר המזרח הפסידה שארלוט מול ניו יורק ניקס (1–4), על אף יכולת טובה של כוכבי הקבוצה אלונזו מורנינג, לארי ג'ונסון וקנדל גיל. בעונת השיגו ההורנטס את המאזן הרביעי בטיבו באזור המזרחי (50–32), אך הודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון. לאורך 5 עונותיו של בריסטו כמאמנה, רשמה הקבוצה מאזן כולל של 207 ניצחונות ו-203 הפסדים בעונה הסדירה, ו-5 ניצחונות ו-8 הפסדים בשלב הפלייאוף.
בפברואר 1997 מונה לג'נרל מנג'ר של הנאגטס, וכשנה לאחר מכן הוחלף בתפקיד על ידי מייק ד'אנטוני.
בעונת שימש כג'נרל מנג'ר של ניו אורלינס הורנטס.
בכל אחת משלוש תקופותיו כג'נרל מנג'ר, העביר בטרייד את הכוכב הגדול ביותר של קבוצתו: בינואר 1991 העביר את ארמן גיליאם (משארלוט) בטרייד לפילדלפיה 76', תמורת מייק ג'מינסקי; באוקטובר 1997 העביר את אנטוניו מקדייס (מדנוור) בטרייד לפיניקס סאנס, תמורת 5 בחירות דראפט עתידיות; ובפברואר 2005 העביר את בארון דייוויס (מניו אורלינס) בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, תמורת ספידי קלקסטון ודייל דייוויס.
אלן בריסטאו
אליסיה שחף
אליסיה שחף (נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-25 בנובמבר 1959) היא אמנית, צלמת, ופעילה חברתית שצילמה ויצרה תערוכות אמנות בנושאים אישיים וגם עם מסרים חברתיים של נפגעי אלימות מינית, שורדי שואה ומהגרים.
תולדות חייה.
אליסיה שחף היא בתם של שושנה שקליאר מוניס (Susana Schkliar Monis), שהייתה מנהלת חשבונות ילידת ארגנטינה, ומריו מוניס (Mario Monis) שהיה מנהל חשבונות יליד ארגנטינה. המשפחה עלתה לישראל בשנת 1971 והתגוררה בבת ים. בשנת 1975 שבו לארגנטינה ובשנת 1980 עלו לישראל בפעם השנייה וגרו ברמת השרון.
שחף התגוררה בקיבוץ מצר בין השנים 1981–1996, שם התחתנה עם נסטור סקלוביץ (שחף).
בשנת 1994 סיימה את מגמת הצילום בית הספר לאמנות קמרה אובסקורה. בשנת 2003 הפכה לבוגרת הסמינר לאוצרות ותרבות בבית הספר. בשנת 2018 סיימה מסלול "פוטותרפיה בשילוב אמנויות" באוניברסיטה הפתוחה.
על אמנותה.
שחף עוסקת בנושאים שקשורים להיסטוריה המשפחתית שלה, להיותה אישה, מהגרת. צילמה והציגה תערוכות על אנשים שנפגעו בצורות שונות, דוגמת בעיות הגירה או בעיות מקומיות, מתוך תחושה שבצילום אין רק תיעוד, אלא שההתבוננות באמצעות הצילום מאפשרת הבנה של אירועים, פרטים ומצבים. שחף הושפעה מאמנותם של צלמים שקדמו לה, ואימצה את הגישה לפיה צילום יכול לעלות מודעות לנושאים חברתיים. בהרצאה במוזיאון על התפר בשנת 2018 סיפרה שהושפעה מצלמים כמו לואיס היין האמריקאי, שנכנס להיכל התהילה של הצילום הבינלאומי, שצילומיו עוררו מודעות ציבורית לבעיות של מעמד הפועלים ובפרט למצבם הנואש והקשה של ילדים עובדים בכל רחבי ארצות הברית. צלמת נוספת שמאוד השפיעה על שחף הייתה הארגנטינאית, אדריאנה לסטידו, שבצילומיה הראתה את קשיי חייהן של אמהות בגיל העשרה, אסירות, ויחסי אמהות ובנות. לדבריה ההשפעה הכי גדולה על דרכה האמנותית הייתה מהצלם רוברט מייפלתורפ, שצילם גברים אפרו-אמריקאים בעירום, בקומפוזיציה שמציגה אותם כמעין אלים. צילומים אלו השפיעו על מעמדם של הגברים הללו בחברה. כמו כן הושפעה מפרנצסקה וודמן (Francesca Woodman), צלמת אמריקאית שהתפרסמה בצילומי שחור-לבן שלה או של דוגמניות, שזכו לתשומת לב חיובית. בהרבה מצילומיה נראות נשים עירומות או לבושות במטושטש.
באותה הרצאה היא מדגישה שהיא אינה מטפלת בנשים שעברו אלימות מינית, אלא שבעזרת חשיפת הדיוקן שלהן הן מעבירות מסר שאין להן סיבה להסתתר או להתבייש. מכיוון שבישראל אסור להראות תמונות של נפגעות אלימות מינית (עד לשנת 2018) ללא אישור שופט. כך, נפגעות מרגישות גם פגועות וגם "שקופות". הדיוקן הגדול בפנים גלויות בא להראות שהן גיבורות ולא קורבנות שצריך להסתירן מעיני הציבור. לאחר מכן יצירה שחף תערוכה נוספת של גברים שעברו אלימות מינית, מתוך רצון להדגיש גם את חשיבותו של הנושא.
תערוכות יחיד נבחרות.
2012: "גיבורות" – דיוקנאות של נשים נפגעות אלימות מינית. מרכז ענב לתרבות, תל אביב; הספרייה למדעי החברה, אוניברסיטת תל אביב, כנסת ישראל; הספרייה למדעי החברה באוניברסיטה העברית ירושלים; עיריית ראשון לציון ועוד. לתערוכה הודפס קטלוג.
2013: "La Maga" – גלריה 121, תל אביב. אוצרת: אוסנת ישראלי.
2016: "נראים" – דיוקנאות של גברים נפגעי אלימות מינית, מרכז ענב לתרבות, תל אביב.
2018: "מביטים קדימה" – דיוקנאות של ניצולי שואה, אוניברסיטת חיפה. אוצרת: פרופ' שרון פוליאקין, ליווי פרופ' יוחאי רוזן.
2020: "בית מלאכתה" – אמניות במרחבי העבודה שלהן, גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון, אוצרת דר טל דקל.
2021: "כריסטינה" - תערוכה והשקה של ספר אמנית, גלריה מקום לאמנות, תל אביב, אוצר: ניר הרמט.
2022: כלוב הצלעות - תערוכה והשקה של ספר אמנית, הגלריה בבארי, אוצרת: סופי ברזון מקאי.
תערוכות קבוצתיות נבחרות.
2007: "משנה מקום" – מוזיאון בת ים. אוצרות: אורית בולגרו ולאה אביר. לתערוכה הודפס קטלוג.
How I see Germany" – OMC Gallery for Contemporary Art, USA :2008"
2008: "נשים במרכז התמונה" – אוניברסיטת בן-גוריון. לתערוכה הודפס קטלוג.
2010: "צבע טרי" – גלריה ארליך.
2011: "מילים מצטלמות" – גלריה P8, תל אביב. אוצרת: אליסיה שחף.
translucent" :2011" – ניסוי כלים #8, תל אביב. אוצר: אריה ברקוביץ.
2011: "זמאיקאה?" – גלריה על הצוק, נתניה. אוצרת: מאיה קשביץ. לתערוכה הודפס קטלוג.
2011: "טקסט, טקסט" – האנגר לאמנות עכשווית, כפר ויתקין. אוצרת: אוסנת ישראלי
2012: "משפחה/יחסים" – גלריה Espace 10, ירושלים. אוצרת: שושי שאולי.
Links" :2012" – האנגר לאמנות עכשווית, כפר ויתקין. אוצרת: אוסנת ישראלי.
2012: "דיוקנאות קין" – אוניברסיטת בן-גוריון. אוצר: חיים מאור.
2012: "קופסת אוכל" – הגלריה העירונית גבעתיים. אוצרת: גלי טימן.
2012: "הגירה" – בית האמנים רחובות.
2012: The Migration Project" – Chasama, New York".
2013: "באתי, התגעגעתי, באתי" - הגלריה החדשה של המכון לאמנות בת ים.
2013: "חדרי קריאה" – גלריה אלפרד, תל אביב. אוצרת: גלי טימן.
2015: "מראות מקום: מבטים על מגדר והגירה בישראל" - רדליין, באר שבע. אוצרות: אור תשובה וטל דקל. לתערוכה הודפס קטלוג.
2015: "#sellfee" – אמני הסטודיו מתחם אלפרד, גלריה אלפרד, תל אביב.
2017: "sellfie" – מוזיאון העיר קרלובץ, קרואטיה.
2017: This is so wrong" – Ephemeral Spaces, Raum D. MuseumsQuartier, Vienna, Austria"
2017: "אמנות מסוכנת" – מוזיאון חיפה. אוצרת: סבטלנה ריינגולד.
2018: "כלואות" – מוזיאון על התפר, אוצר: רפי אתגר.
2019: "קליפת נגה וסוד האגוז" – בית הספר לאמנות מוסררה, במסגרת הביאנלה לאמנות ירושלים, אוצר: אייל בן דב.
2020: "נשים יוצרות מציאות" – גלריה מירווח בהרדוף, אוצרות: דבורה מורג וענת מנדיל.
2021: "הופכות את היוצרות" - תאו, הרצליה, אוצרת: ביני שריד ושירה גפן.
2022: "תוגת יומולדת" - בית האמנים תל אביב, אוצרת: ענת גורל רורברגר.
2022: "דרך" - גלריה שתיים עין הוד, אוצר: ניר הרמט.
יצירות ייחודיות.