לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא נשאר ברייכסווהר (צבא רפובליקת ויימאר) ושירת בסגל הכללי של קבוצת קומפקומדו ה-1 בברלין; לאחר מכן, באוקטובר 1921 הועלה למפקד הסגל הכללי של הדיוויזיה ה-7 במינכן. בין השנים 1924–1927 כיהן כראש הסגל של הדיוויזיה במינכן. בשנת 1932, לאחר קריירה ממושכת בחיל הרגלים, ויבר הפך לראש מחלקת הכשרת הצבא במשרד הביטחון, עת תקופת נשיאותו של הינדנבורג. החל מ-11 בספטמבר 1933 ואילך, הוא שימש כראש מחלקת ההכשרה של משרד התעופה. עם תחילת פקודת הגיוס במרץ 1935 שונה שם תפקידו לראש המטה הכללי של הלופטוואפה.
ב-3 ביוני 1936, ויבר טס לדרזדן לקרוא מאמר באוניברסיטת המלחמה האווירית. בעודו שם קיבל הודעה על מותו של גיבור מלחמה גרמני והוא שב מיד לברלין. מטוסו התרסק בטיסת החזרה וויבר נהרג. לאחר מותו נערכה לכבודו הלוויה צבאית. לויבר היו שני בנים ששניהם שירתו בתור קצינים בלופטוואפה במהלך המלחמה, גינטר ויבר (1920-2004) וולטר ויבר (1923-1945), אשר נהרג במהלך מלחמת העולם השנייה מספר חודשים לפני כניעת גרמניה הנאצית.
תיאוריה צבאית.
עוד לפני היציאה למלחמת העולם השנייה, הבין ויבר שהסכסוך המזוין הבא יהיה טקטי כמו גם אסטרטגי. בהקפדה על חזונו, ויבר כיוון את התעשייה האווירית הגרמנית לפתח את מה שהוא ראה כנכס היקר ביותר במלחמה הבאה: מפציץ כבד בעל ארבעה מנועים. המפציץ שויבר חזה היה מסוגל לשאת מטען של כ-3,300 קילוגרם ולירות למרחק של לפחות 1,240 מייל.
בפיתוח הרעיון לכלי טיס שכזה, היה לויבר רק מתחרה מרכזי אחד: ברית המועצות; לפי ויבר, על מנת להכניס את המלחמה לתוך התעשייה הרוסית, שנקברה עמוק מאחורי הרי האורל, נדרשה גרמניה למטוס המסוגל לפגוע באותן תעשיות בהפצצה כבדה שעלולה לשבש את זרימת המטוסים, הטנקים, המשאיות, חלקי הארטילריה וכלי המלחמה האחרים ובכך לפגוע בתעשיית המלחמה. הייתה זאת אחת מההגדרות הראשונות להפצצה אסטרטגית. במהלך מלחמת האזרחים הספרדית הכוחות הגרמנים שתמכו בלאומנים היו אחראים על הפצצת גרניקה בצפון המדינה. ההפצצה במקור נועדה לפגוע בגשרים, מפעלי תעשייה ומרכזי פיקוד של כוחות אויב אך בפועל גרמה להשמדת האוכלוסייה האזרחית. תושבי העיר נכנעו לנוכח ההשמדה ואובדן הרצון להילחם אך במונחים הצבאיים של המטרה הראשונית הייתה ההפצצה לכישלון. רק מאוחר יותר אימץ הפיקוד העליון של הוורמאכט את ההפצצה של מטרות אזרחיות בתור דוקטרינה צבאית אשר שומשה במסגרת מלחמת העולם השנייה.
יחסי אסטוניה–הודו
יחסי אסטוניה–הודו הם היחסים הדיפלומטיים הבילטרליים בין אסטוניה להודו. הודו הכירה לראשונה באסטוניה ב-22 בספטמבר 1921 כשאסטוניה הצטרפה לחבר הלאומים. הודו הכירה מחדש באסטוניה ב-9 בספטמבר 1991 ויחסים דיפלומטיים כוננו ב-2 בדצמבר אותה שנה בהלסינקי.
ביקורים רשמיים.
להודו:
לאסטוניה:
יחסי סחר.
בשנת 2007 הייתה הודו השותפה לייבוא ה-34 בגודלה ושותפה לייצוא ה-37 בגודלה. היבוא לאסטוניה הוכפל בשנת 2006. שווי המסחר הכולל בין המדינות בשנת 2007 עמד על 30.8 מיליון אירו.
בעוד שההשקעות ההודיות באסטוניה הן בקנה מידה קטן והן בתחום המסחרי והמזון, לאסטוניה אין השקעה ישירה בהודו. עם זאת, שר החוץ של אסטוניה אורמאס פיט הביע רצון לשפר את הקשרים הכלכליים ולמנות שגריר שאינו תושב ולפתוח שגרירות משלו מלבד שתי קונסוליות כבוד קיימות.
הודו חתמה על הסכם המועצה העסקית המשותפת עם לשכת המסחר באסטוניה.
יחסי תרבות.
האדם הראשון מאסטוניה לבקר בהודו בסוף המאה ה-17 היה איש הדת אברהרד אקהולד (אקהולץ) שנולד ב טאלין ולמד בבית "האקדמיה Gustaviana" של טרטו. שום דבר מיוחד לא ידוע על ביקורו. משלחתו של אדם יוהאן פון קרוזנשטרן ביקרה בהודו בדרכה לסין בשנים 1797–1798 במהלך ההקפה הרוסית הראשונה. הוא שהה תקופות קצרות במדרס ובכלכותה, הכיר את הפעילות המסחרית והניהולית של חברת הודו המזרחית הבריטית ועשה מסע של חודשיים על סיפון HMS אורפיאוס במפרץ בנגל. העובדה שספרייתו של קרוסנשטרן הכילה כארבעים פריטים על ההיסטוריה והגאוגרפיה של הודו ועל ספרות סנסקריט מראה את העניין הרב שלו כלפי המדינה.
ספרי הלימוד האסטוניים הראשונים שהזכירו את הודו נכתבו על ידי גאורג גוטפריד מרפורג (1805) וקרל ארנסט ברג (1811). הפרסום האסטוני הראשון שהגיע להודו היה "Pühhapäiwa Wahhe-luggemissed" (קריאות מתווך ביום ראשון) של אוטו וילהלם מסינג (1818). הספר הכיל תיאור של מאה עמודים על טבעה וחברה של הודו. פרסומים בשפת הסנסקריט הודפסו באוניברסיטת טרטו ומשנת 1837 החלו שיעורי ההוראה בסנסקריט, שהועברו על ידי הפרופסור קרל פרידריך קיל. אחד מממשיכיו לאופולד אלכסנדר פון שרדר הפך לאינדולוג מצטיין, הידוע בתרגומיו ובמחקריו המקוריים על הספרות ההודית המוקדמת.
באמצע המאה ה-19 פורסמו כמה מאמרים על עבודת המיסיונרים בהודו, במיוחד בקרב הטמילים. "Maailma maade õpetus" (שיעור על מדינות העולם) מאת ברנד גילדנמן נתן סקירה שיטתית קצרה על הגאוגרפיה של הודו, שהשתפרה במהדורות 1854 ו-1868. מאמריו של יוהאן וולדמר יאנסן על הודו, שהיו פופולריים מאוד, תרמו עוד יותר לידיעת האסטונים על המדינה, כאשר פרסם מידע עדכני על מהלך המרד ההודי הגדול בשנת 1857. השפעה נוספת על הידע הושגה על ידי האינטלקטואלים פרידריך ריינהולד קרויצוולד, וולדמר הנסן, אדוארד פרידריך לוסיוס ואחרים.
כמה מיסיונרים פרוטסטנטים מאסטוניה תרמו בהודו. הראשון היה ארנולד נרלינג שעבד בקרב הטמילים בשנים 1862–1872. נולד ברוואל, פרנץ מתיסן למד בבית הספר של המיסיון בבזל, נשלח לעבוד בכלכותה בשנת 1867 ונשאר שם למשך שארית חייו. אף על פי שהם היו גרמנים-בלטים, המיסיונר האסטוני האתני היה כריסטוף ברנספלד מקרדלה שעבד במכללה התאולוגית Gossner בשנים 1880–1896.
בסוף המאה ה-19, הודו הייתה ידועה מאוד לאסטונים. בנוסף לספרי הלימוד והעיתונות, הונפקו חוברות על המשימה, מרד 1857, ננה סאהיב (1884), הרעב הגדול של 1876–78 (1892), ההינדואיזם (1892), הראג' הבריטי (1895) ועוד. אלה נתמכו במכתבי המיסיונרים בהודו שפרסמו העיתונות האסטונית.
השמעת מוזיקה הודית הפכה למסורת בפסטיבל הסרטים האסטוני "אוריינט". שווינה שחקן Dr.Mustafa רזא הופיע בפסטיבל שלוש פעמים.
החברה לתרבות אסטונית-הודית הוקמה בשנת 2004 ומאז תרמה באופן קבוע למכון האסטוני למדעי הרוח, לספרייה הלאומית של אסטוניה ולאוניברסיטת טרטו.
יחסים פוליטיים.
קבוצת הפרלמנט האסטונית–הודית הוקמה בריג'יקוגו בשנת 2004. אסטוניה תמכה בהצעתה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם. אסטוניה תומכת גם בטיוטה ההודית בנושא אמנה מקיפה בנושא טרור בינלאומי (CCIT) באו"ם.
מדע.
בשיתוף פעולה עם המרכז לביולוגיה סלולרית ומולקולרית, CCMB, היידראבאד, הודו, ביוסטון אסטוני ואוניברסיטת טרטו פרסמו עשרות מאמרים בנושא מוצא והגירה של אוכלוסיות דרום אסיה. מלבד סטודנטים וחוקרים הודים רבים עובדים באוניברסיטת טרטו ובאוניברסיטה הטכנולוגית בטאלין.
הסכמים.
לאסטוניה ולהודו יש הסכמים על שיתופי פעולה בנושאים שונים ממדע וטכנולוגיה לתרבות, חינוך, מדע, ספורט, אומנויות, מדיה המונית, תיירות ונושאי נוער. בשנת 1999 הודו ואסטוניה חתמו על הסכם מועצה עסקית משותפת להגדלת ההשקעות והסחר בין שתי המדינות.
Laugh Now Cry Later
Laugh Now Cry Later הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הקנדי דרייק, בשיתוף הראפר האמריקאי ליל דורק. השיר יצא לאור ב-14 באוגוסט 2020, על ידי חברות התקליטים ריפבליק רקורדס ו-OVO סאונד, במקור כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השישי של דרייק, "Certified Lover Boy", אך לא נכלל בו בסופו של דבר.
השיר הגיע בשיאו למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, ולראשון במצעד הקנדה הוט 100.
רקע.
ב-12 באוגוסט 2020 פרסם דרייק קליפ של עצמו ושל אדם אחר שרכב על אופנועי ים בלילה ברשתות החברתיות. הפוסט לווה בכיתוב "". עם צאתו, התברר כי הווידאו קליפ של השיר טומן בחובו שיתוף פעולה עתידי בין דרייק לחברת הביגוד האמריקאית נייקי.
ביקורת.
ג'רמי ד. לארסון מפיצ'פורק שיבח את המסירה של דרייק, וכינה את השיר "אחד משירי דרייק הקלים והברוחניים ביותר שיצאו מזה זמן". בנוסף, הוא תיאר את נוכחותו כ"קרירה ופשוטה ללא מאמץ", וטען כי "ליל דורק מופיע כמקביל מושלם". מגזין Complex חשב שהשיר היה "אווירה, אך אינו להיט ברור" וגם לא "שיר פופ עם מספר השמעות רב ברדיו או הקלטת מועדונים שמכה חזק". לדברי צ'ארלס הולמס במגזין רולינג סטון, השיר "נשמע כמו דרייק בהשתתפות דרייק", והסביר שהשיר הוא "התגלמות של מה שקורה כשאתה מקיף את דרייק האמיתי עם חדר של מלא דרייקים בעבר".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בסמוך לצאת הסינגל עצמו, ובוים על ידי דייב מאיירס . הקליפ צולם במטה של חברת נייקי שבביברטון, אורגון, ובכך ספג ביקורת על פרסום החברה ונראותו כפרסומת. הקליפ מציג בעיקר תצלומים של דרייק עוסק בפעילויות ספורטיביות שונות: אגרוף מתחת למים (כהתייחסות למוחמד עלי), ריצה על הליכון ויציאה למסע קניות בחנות נייקי סגורה, וכן את דורק ודרייק רוכבים על אופנועי ים. הקליפ כולל גם מספר הופעות אורח של ספורטאים, ביניהם קווין דוראנט, אודל בקהאם ג'וניור ומרשון לינץ' .
מבצע המאמץ הפעיל