בהיותה הגברת הראשונה גילתה הלן עניין רב בפוליטיקה, אולם חודשיים לאחר כניסת בעלה לתפקידו היא עברה שבץ מוחי. בתה, הלן טאפט מאנינג עזבה את המכללה בה למדה ועברה לוושינגטון למלא את תפקיד הגברת הראשונה, אולם היא שבה למלא את תפקידה. מורשתה של הלן הרון טאפט בוושינגטון הבירה נמשכת עד עצם היום הזה, ומיוצגת בכל אביב עם פריחת עצי הדובדבן היפניים העוטפים את אגן הגאות של הבירה. התוצאה היא הקמפיין של גברת טאפט בשנת 1909 לנטיעת אלפי עצים צעירים פורחים שזכרה משנותיה באסיה בזמן שבעלה היה מושל הפיליפינים. ומבקרים במוזיאונים בסמית'סוניאן רואים את השפעתה של גברת טאפט באוסף המדהים של שמלות ההשבעה של הגברות הראשונות, אוסף שהחל עם גברת טאפט.
לאחר סיום כהונתו המשיכו בני הזוג להתגורר בבירה. הלן נפטרה בביתה ב-22 במאי 1943.
המצור על אגריגנטום
נשים קטנות (אנימה)
נשים קטנות (באנגלית: Little Women, ביפנית: 愛の若草物語) היא סדרת אנימה יפנית בת 48 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1987 בהשראת הספר "נשים קטנות" מאת לואיזה מיי אלקוט. בישראל שודרה הסדרה בטלוויזיה החינוכית בתחילת שנות ה-90.
עלילה.
ארבע האחיות מארץ' - מרגרת' (מג) הענוגה והחולמת על בעל עשיר, ג'וזפין (ג'ו) המרדנית והפרועה, אליזבת' (בת') הצייתנית והביישנית, איימי הצעירה ביותר והמפונקת ואימן. התקופה היא תקופת מלחמת האזרחים בארצות הברית. אב המשפחה הוא רופא המשרת בצבא הצפון. לאחר קרב קשה בעיירה הסמוכה, צבא הדרום המובס עובר בעיירה שלהם ושורף אותה עד היסוד. על חורבות ביתן מגלות בנות משפחת מארץ' שהמפעל שבו השקיע מר מארץ' את כל הונו נשרף גם הוא. חסרת פרוטה וקורת גג, נוסעת המשפחה לעיר אחרת, שבה גרה הדודה של האב, בתקווה שהיא תוכל לעזור. הבנות מנסות להסתגל לחייהן החדשים, למכשולים השונים ופוגשות חברים חדשים, ביניהם לורי, הנער השכן הבודד וסבו חמור הסבר שמתגלה כאדם בעל לב זהב.
ההבדלים בין הסדרה לספר.
רק החלק הראשון של הספר עובד לסדרה (כלומר הסדרה לא עוסקת בחלק השני של הספר, המספר את קורות האחיות לאחר שהתבגרו והפכו לנשים). בנוסף, אומנם לא מוזכר בסדרה באופן ישיר גילן של האחיות, ניתן לראות ששתי האחיות הקטנות צעירות יותר מגילן בספר. בעוד בת' בספר היא בת 13 ואיימי בת 12, הרי שכאן גילה של איימי לא עולה על 8–9 שנים, וגילה של בת' הוא בין 10–12. אך ההבדל המשמעותי ביותר הוא בעלילה. בסדרה ישנה עלילה התחלתית המתפרסת על כמה וכמה פרקים: הסיפור על הקרב הקשה והריסת העיירה, הסתרת הנער העבד השחור, שריפת הבית, המעבר לעיירה ניוקורד אל הדודה מארץ, חיפוש בית להתגורר בו - כל אלו הם פרי המצאתם המקורית של מחברי הסדרה. כמו כן, קיימות דמויות שלא הופיעו בספר: החתולה מילקי אן (בתרגום העברי "אנני הלבנה"), העבד הנמלט ג'ון, העיתונאי אנת'וני, בן הדוד דייוויד וכדומה. חנה, שמעמדה במשפחה בספר אינו מוגדר (מטפלת, משרתת...) היא בסדרה המטפלת של הבנות שהפכה לבת בית ונותרה עם המשפחה גם בזמנים הקשים, כאשר לא היה באפשרות האם לשלם לה שכר. היא מאוירת כשחורה, אך נוהגים בה כשווה, כהוכחה לכך שהמשפחה אכן נגד העבדות, העיקרון האנושי שלמענו נלחם האב בחזית.
משחק האולטימטום
משחק האולטימטום (נקרא גם התראה) הוא משחק, המשמש רבות בשדות המחקר כלכלה התנהגותית, תורת המשחקים ופסיכולוגיה קבלת החלטות. בצורתו הקלאסית של משחק זה שני צדדים שאינם מכירים אחד את השני משחקים פעם אחת בלבד (כך שאין אפשרות לתגמול). השחקן הראשון מציע דרך לחלוקת סכום כסף מסוים עם השחקן השני. בפני השחקן השני עומדות שתי אופציות: הסכמה או סירוב. אם יסכים - תבוצע הצעת השחקן הראשון. אם יסרב - שני השחקנים לא יקבלו דבר.
ניתוח מתמטי של המשחק.
באמצעות כלים מתורת המשחקים ניתן להסיק מה האסטרטגיה שבה לכל אחד מהשחקנים יהיה כדאי להתמקד במצבו. נקודה זו נקראת נקודת שיווי משקל פרפקטי.
מציאת שיווי המשקל הפרפקטי.
נניח, לצורך העניין, כי המינימום שניתן להציע לשני הוא שקל אחד מתוך סכום כסף של 100 שקלים. ננתח את האופציות העומדות בפני שני השחקנים:
השחקן הראשון יכול להציע את ההצעות האפשריות, כלומר כל המספרים בין ₪1.00 ל-₪100.00. לעומתו, השחקן השני הן כל הפונקציות המקבלות הצעה ומחזירות "מסכים" או "מסרב".
נניח שהשחקן הראשון הציע לשחקן השני formula_1 שקלים מתוך סך הכסף formula_2. אם השחקן השני יסכים להצעה - השחקן הראשון יקבל formula_3 שקלים, והשחקן השני יקבל formula_1 שקלים. אם יסרב- שני השחקנים לא יקבלו דבר.
כדי לפתור את שיווי המשקל הפרפקטי, יש לפתור לאחור (מהסוף להתחלה). כל הצעה מהשחקן הראשון בעצם פותחת תת-משחק אחר, המאופיין על ידי הסכום המוצע.
כל אחד מתתי-המשחק מכיל רק שחקן אחד - המקבל, ויש לו שתי אסטרטגיות: להסכים או לסרב. אם יסכים - התשלום של השחקן המקבל הוא הסכום המוצע. אם יסרב - התשלום שלו יהיה ₪0. לכן, בכל אחד מתתי-המשחקים בהם מוצע סכום חיובי ממש, שיווי המשקל היחיד הוא זה בו המקבל בוחר "לקבל". אם יסרב - יָרֵעַ את מצבו לעומת בחירה בקבלה. כעת, כשהשחקן המציע יודע כיצד יסתיים כל אחד מתתי-המשחקים - כולם יסתיימו בקבלה, שיווי המשקל היחיד הוא זה בו הוא מציע את הסכום המינימלי (₪1.00, במקרה הזה). כל סכום גבוה יותר יביא לתשלום נמוך יותר מבחינתו של המציע. התשלום של המציע הוא formula_3 שקלים, והוא פוחת ככל שההצעה "formula_1" עולה.
הפרדה מניתוח שיווי משקל נאש.
יש להבדיל את ניתוח שיווי המשקל של נאש (Nash Equilibrium) מניתוח שיווי המשקל הפרפקטי (Subgame Perfect Equilibrium). בעוד שהאחרון הוא מושג הלוקח בחשבון כיצד המשחק מתפתח - תחילה המציע בוחר סכום ורק אז המקבל, היודע את הסכום המוצע, מחליט אם לקבל או לא - הראשון לוקח בחשבון אך ורק את האסטרטגיות, ומתעלם משלבי המשחק. כל מה ששיווי משקל נאש מצריך הוא זיווג של אסטרטגיות (אחת של המציע ואחת של המקבל), כך שבהינתן האסטרטגיה של צד אחד, לצד האחר אין אינטרס לסטות ולהציע אסטרטגיה אחרת מזו של שיווי המשקל.
במשחק זה ישנן מספר נקודות שיוויי המשקל נאש. לדוגמה, ניקח את זיווג האסטרטגיות הבא: המקבל מסכים אך ורק לסכום 50 ומסרב לכל סכום אחר. המציע מציע את הסכום 50. זהו שיווי משקל נאש! בהינתן האסטרטגיה של המציע, אין למקבל אינטרס לבחור אסטרטגיה אחרת. הוא אינו יכול לשפר את מצבו על ידי אסטרטגיה אחרת. הוא יכול לבחור אסטרטגיה אחרת שתרע את מצבו (כזו שבה הוא מסרב לסכום 50), או אסטרטגיה אחרת, שאינה משנה את תשלומו (כזו שבה הוא מסכים לסכום 50 או לסכום 300, ומסרב לכל סכום אחר). כמו כן, אם נקבע את האסטרטגיה של המקבל, למציע אין אסטרטגיה שיכולה להשיג לו יותר מ-50. אם יציע 1 - המקבל יסרב להצעה, מכיוון שקיבענו את האסטרטגיה של המקבל.
ניתן להבחין בחוסר יכולתו של שיווי משקל נאש לתת ביטוי לדינמיות של המשחק. במקרה של משחק ההתראה, מושג שיווי המשקל הפרפקטי מאפשר לפתור את המשחק בצורה הגיונית יותר – בהנחה שמטרתם היחידה של השחקנים היא לקבל את התשלום הגבוה ביותר.
משחק האולטימטום במחקרים התנהגותיים.
מאות משחקים ששוחקו ברחבי העולם הראו שמציעים נוטים להציע הצעות חיוביות, כאלה המתקבלות על המגיבים ומגיבים נוטים לדחות הצעות נמוכות.
השפעת אנונימיות ויחסי חברות בין משתתפי המשחק.
במחקר שבוצע בשנת 2015 נמצא כי כאשר המשתתפים אנונימיים או לחלופין אינם נמצאים ביחסי חברות, המשתתף השני דוחה הצעות ביתר קלות. ברמה המוחית נמצא כי רמת הקרבה החברתית בין המשתתפים, המתבטאת ביחסי חברות של המקבל עם המציע, מתבטאת בגובהו של אות עצבי בשם feedback negativity או בקיצור FN. נמצא כי כאשר הציע זר הצעה שאינה הוגנת, הפוטנציאל החשמלי של אות זהכפי שנמדד באמצעות מכשיר EEG על קרקפת מקבל ההצעה, היה יותר שלילי בהשוואה להצעה הוגנת. מנגד כאשר המציע היה חבר, המגמה שנצפתה הייתה הפוכה. עוד נמצא כי זהות המציע מעובדת טיפה יותר מאוחר, ומזוהה עם שוני בהופעת סיגנל בשם P300. סיגנל זה הגיע לפוטנציאל חיובי יותר עבור הצעה הוגנת של אנונימי, אל מול הצעה הוגנת של משתתף שזהותו ידועה.
תאוריית האדם הרציונלי.
תוצאות אלה מאתגרות את התפיסה המסורתית של המודל הכלכלי "Homo economicus" ("האדם הרציונלי") לפיו תהליך קבלת ההחלטות של הפרט נובע משיקולים רציונליים גרידא של מקסום רווח וצמצום הפסד, ומוכיחות שהוגנות היא מרכיב מובנה בהליך קבלת ההחלטות של הפרט וקיים משקל לרווח ולאי הפסד לא מוחשיים.
פרשנות.
אפשר להסביר את התוצאות בדרכים שונות, אבל כל הדרכים מובילות לכך, שהתאור של "האדם הכלכלי" אינו מדויק, והתאוריה הכלכלית הנאו-קלאסית נמצאת בבעיה בהקשרים של יעילות פארטו של השוק.
כל האפשרויות הללו לא עומדות בקנה אחד עם התאוריה של האדם הכלכלי הנאו-קלאסי. אם הוא אכן רציונלי, ולא אכפת לו מרגשות, עדיין מושגים כמו הגינות או חוסר הרצון להיתפס כ"פראייר" לא אמורים להוות שיקול אצל האדם הכלכלי, ושילוב של אחד ההסברים האפשריים להתנהגות בפועל היה מניב ניתוח כלכלי שונה מאשר המקובל.
לדוגמה, צורות מסוימות של חלוקה, שלכאורה הן בעלות יעילות פארטו, אינן כאלה, משום שהן גורמות לפגיעה באוכלוסיות ש"נדפקו" (במונחים של משחק האולטימטום) – גם אם הן מקבלות סכום חיובי קטן של כסף, בעקבות החלוקה היעילה פארטו (במונחים כספיים), בפועל תהיה פגיעה ברווחה.
לקריאה נוספת.
יבניאלי ט'. (2016), הוגנות ונדבנות בחלוקת הפסדים - ניתוח באמצעות משחק האולטימטום, חיבור לשם קבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת בן-גוריון.