בשנת 1806 נהרג אביו במהלך קרב ינה-אאורשטדט, ופרידריך וילהלם עלה לשלטון במקומו, מאחר שאחיו הבכור - קרל גאורג אוגוסט, נסיך הכתר של בראונשווייג-וולפנביטל מת ערירי, ואחיו הגדולים היו בעלי פיגור שכלי. בשנת 1807 קיבלה הנסיכות מעמד של דוכסות ונקראה בשם דוכסות בראונשווייג, והצטרפה לקונפדרציה של הריין, כחלק מממלכת וסטפאליה. במהלך שנת 1807 ברח פרידריך וילהלם לדוכסות הגדולה של באדן, בעקבות הכיבוש הצרפתי. בשנת 1809 הקים פרידריך וילהלם כוח צבאי מכספו הפרטי, שנקרא "שחורי בראונשווייג" על שם מדיהם השחורים, ולחם עמו במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית. באוגוסט אותה שנה כבש פרידריך וילהלם את בראונשווייג לזמן קצר, אולם לאחר מכן נאלץ לברוח לבריטניה, שם התארח אצל גיסו ג'ורג', נסיך ויילס. פרידריך וילהלם קיבל דרגת לוטננט גנרל בצבא הבריטי, ונשלח עם לוחמיו לספרד, שם הושמד רוב צבאו במהלך הקרבות. בשנת 1813 חזר פרידריך וילהלם לבראונשווייג, ובשנת 1815 נהרג במהלך קרב קאטר ברה, ובנו קרל השני, דוכס בראונשווייג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
ב-1 בנובמבר 1802 התחתן פרידריך וילהלם עם מריה, נסיכת באדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ואמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ממנה היו לו 3 ילדים:
כוכבי התיכון של מקדונלד'ס
קטר שבו
קטר-שבו, 4CV (בצרפתית: Quatre Chevaux) היא מכונית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר יוצרה בין השנים 1947–1961.
דגם ה"קטר שבו" הורכב בישראל מ-1956 עד אוקטובר 1959. בישראל הורכבו 550 יחידות, מתוך 1,105,547 יחידות שנמכרו בעולם.
היסטוריה.
בצרפת, חברת רנו החלה לייצר את ה"קטר-שבו" (בתרגום חופשי: ארבעה סוסים), משנת 1947, הקטר-שבו היה הרכב הנמכר ביותר בצרפת עד שנת 1955.
המנוע היה בין 4 צילינדרים בטור - 8 שסתומים, נפח של 760 סמ"ק, הספק מרבי 17 כ"ס. הגיר ידני 3 הילוכים, הרכב הגיע למהירות מקסימלית של 95 קמ"ש.
משקל: 585 ק"ג, אורך: 3,663 מ"מ, רוחב: 1,430 מ"מ, גובה: 1,450 מ"מ.
הדגם הורכב באוסטרליה, אנגליה, יפן (על ידי הינו מוטורס ובשם הינו-רנו 4CV), ספרד וישראל.
הקטר שבו יוצרה בגרסאות: סדאן, קבריולה ומסחרית.
מפעל קייזר-אילין תעשיות.
המפעל החל להרכיב מגוון כלי רכב, תחילה מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" והנרי ג'יי ובהמשך ג'יפ ויליס, ויליס ג'יפ סטיישן, ויליס ג'יפ טנדר, "קטר שבו" ודופין של רנו הצרפתית.
הרכבת הקטר שבו בישראל.
לאחר שנחתם חוזה עם רנו הצרפתית, קייזר-אילין תעשיות הרכיב בנשר בין אפריל 1956 לאוקטובר 1959 550 יחידות.
נר לאחד נר למאה
נֵר לְאֶחָד נֵר לְמֵאָה הוא ביטוי תלמודי שמשמעותו היא שישנם מעשים שבהם אותה התועלת הצומחת ליחיד יכולה להועיל גם לרבים. הביטוי עוסק באורו של נר שיכול להועיל למאה בני אדם כשם שהוא מועיל לאדם יחיד.
מקור הביטוי.
בגמרא מובא ביטוי זה כהסברו של רבא לדין לפיו גוי שהדליק נר בשבת (דבר שאסור משום מלאכת מבעיר) לשימוש עצמי כשידוע לו שיהודי ייהנה מכך, מותר ליהודי להשתמש באור הנר. בסוגיית הגמרא עולה הבדל בין נר וגרם מדרגות (בנידון של הגמרא כבש משופע) שכדי שיחיד ייהנה מהם עליו לעשות פעולה שיכולה להועיל גם לרבים, לבין שאיבת מים ותלישת עשבים, שהפעולות האלה תלויות בכמות, ולכן טעם זה אינו תקף בהן.
ביטויים דומים.
ארבעה לצלא ארבעה לצללא - ביטוי המופיע בתלמוד בהקשר לדינא דבר מצרא. משמעותו לפי אחת האפשרויות המובאות בפירוש רש"י:
טיג'אן ז'ייטה
טיג'אן ז'ייטה (באנגלית: Tijan Jaiteh; נולד ב-31 בדצמבר 1988) הוא כדורגלן גמביאני שמשחק בעמדת הקישור בפרטיזן טירנה מליגת העל האלבנית ובנבחרת גמביה.
קריירת מועדונים.
ג'ייטה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בגמביה. באוקטובר נבחן בקבוצת בראן מליגת העל הנורווגית והצטרף לקבוצה לקראת עונת בה זכה עם הקבוצה באליפות. ב-31 בינואר 2011 הושאל לראנס מליגת העל הדנית עד לסיום העונה בדנמרק.
ב-18 במרץ 2012 חתם בסנדפיורד בה שיחק שנתיים.
בקיץ חתם בסנדנס אולף לעונה אחת. בהמשך שיחק בפ.צ. קופר מליגת העל הסלובנית וקופס מליגת העל הפינית.
ב-19 בדצמבר 2016 חתם בבני יהודה תל אביב. בקיץ חתם באל-מרח'ייה העולה החדשה לליגת העל הקטרית.
ב-31 בינואר 2019 חתם בפרטיזן טירנה מליגת העל האלבנית.
קריירה בינלאומית.
ז'ייטה זכה עם נבחרת גמביה בכדורגל עד גיל 17 באליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 17 בשנת . בשנת השתתף עם נבחרת גמביה בכדורגל עד גיל 20 באליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 20 בה סיימה גמביה במקום השלישי שנתן לה את הכרטיס לגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערכה באותה שנה, בה גמביה הגיעה לשמינית הגמר.
ב-1 ביוני 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד . נכון לשנת 2016, ז'ייטה הוא קפטן הנבחרת הבוגרת של גמביה.
לוקה דורדביץ'
עונת 1931/1932 בלה ליגה
עונת 1931/1932 הייתה העונה הרביעית של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-22 בנובמבר 1931 והסתיימה ב-3 באפריל 1932. בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה המילה "ריאל" הורדה משמות הקבוצות.
הליגה כללה 10 קבוצות. ולנסיה עלתה מהליגה השנייה.
מדריד זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה.
בהתאם לתוצאות העונה אוניון ירדה ליגה ולא חזרה לליגה הבכירה.
כדורגלנים מצטיינים.
לפי הנתונים הרשמיים של LFP זוכה פרס הפיצ'יצ'י הוא: אגוסטין סאוטו ארנה
( ספרד), אתלטיק בילבאו, שכבש 13 שערים ב-18 משחקים. לפי נתוני עיתון הספורט MARCA אגוסטין סאוטו ארנה כבש רק 11 שערים וגיירמו גורוסטיסה ( ספרד) גם הוא מאתלטיק בילבאו כבש 12 שערים ולפי גרסת העיתון הוא היה מלך השערים של העונה.
השוער הטוב ביותר של העונה הוא: ריקרדו זאמורה ( ספרד), ריאל מדריד, שספג 15 שערים ב-17 משחקים. זה הייתה העונה השנייה בה זאמורה היה השוער הטוב ביותר.
נס הלגיון
נס הלגיון, שכונה גם אקווילה (Aquila, בתרגום לעברית: עיט; התרגום "נשר" נפוץ, אך הוא מוטעה), או העיט של הלגיון היה הסמל החשוב ביותר של הלגיונות בצבא הרומי. לפי פליניוס הזקן, גאיוס מאריוס הוא שקבע את העיט כנס החשוב ביותר של הלגיון, כאמצעי לחיזוק גאוות היחידה של חייליו, במסגרת הרפורמות שערך בצבא הרומי בתקופת הרפובליקה המאוחרת. הנס שמר על מעמדו גם במסגרת הצבא הרומאי הקיסרי.
הנס נחשב לפריט דתי ומקודש והיה מושא גאוותו של הלגיון. נפילתו בידי האויב, בדרך כלל בעקבות תבוסה או השמדה של הלגיון בשדה הקרב, נחשבה לחרפה ולפגיעה קשה בכבוד, לא רק של הלגיון הספציפי שאיבד אותו, אלא של הרפובליקה/הקיסרות הרומית בכלל. לכן הרומאים השקיעו מאמצים גדולים למען השבת נסי הלגיונות לידיהם, גם שנים רבות לאחר אובדנם בקרב.
היסטוריה.
בדת הרומית, העיט היה סמל חשוב. על פי המיתולוגיה הרומית העיט משמש כשליח של האל יופיטר. חשיבותו המיתולוגית, שהעניקה לו סמכות של כוח משפיע, הביאה להכרתו כסמל המרכזי של הלגיונות הרומיים. במישור הצבאי הוא היה סמל לעָצמה הרומית. אצל הרומאים, העיט שנחשב ל"מלך העופות" והחזק שבהם, היה סמל השלטון ואות לבשורת הניצחון בקרב. על מידת החשיבות, שיחסו הרומאים לנס הלגיון, ניתן ללמוד מהעובדה, שהקנטוריון הבכיר בלגיון (הפרימוס פילוס), שפיקד על הקוהורטה הראשונה (יחידת העילית של הלגיון), הופקד על שמירתו והגנתו. כשהצבא היה במחנה, נשמר הנס במקדש, יחד עם דמויות המשפחה הקיסרית.
נושא נס הלגיון (ה"אקוויליפר") היה קצין בדרגה נמוכה (דרגה אחת מתחת לקנטוריון) בשורות הלגיון, ומשכורתו הייתה כפולה מהמשכורת שקיבל לגיונר פשוט. הוא התבלט בלבושו, שכלל חליפת שריון מיוחדת, מעליה לבש עור של שועל, דב או אריה עם הפרווה הטבעית שלהם. ראש החיה כיסה את קסדתו של נושא הנס, כששיניה נראות מלפנים, הגפיים הקדמיות שלה נקשרו מעל חזהו ושאר עורה השתלשל מאחוריו. נושא הנס היה צמוד בדרך כלל אל מפקד הלגיון וניצב בסמוך לו גם במהלך הקרבות. התפקיד של נושא הנס, נחשב לפסגת הקריירה של מש"ק בצבא הרומי. הוא היה משתחרר בדרגה של פרימיפלאריס, זוכה למענקים רבים, ומקבל מעמד מיוחד במוניקיפיות של רומא. זהו מקור הביטוי שרווח ברומא "נשר רב עושר".
הצבא הרומי ספג שורת תבוסות קשות במלחמות שניהלה רומא נגד האימפריה הפרתית (בשנים 53 לפנה"ס, 40 לפנה"ס ו-36 לפנה"ס), ונגד השבטים הגרמניים (קרב יער טויטובורג), בהן נפלו נסי הלגיונות, שהשתתפו בקרב, לידי האויב. לאחר מכן השקיעו הרומאים מאמצים צבאיים ודיפלומטיים גדולים, כדי להביא להשבת הנסים האבודים לידיהם, ולעיתים קרובות גם הצליחו להחזיר אותם, גם אם נדרשו לשם כך עשרות שנים. מייסד הקיסרות הרומית, אוגוסטוס קיסר, ייחס חשיבות רבה להצלחתו לאלץ אויבים של רומא להחזיר נסים צבאיים שנפלו לידיהם במערכות קודמות, ולכן דאג לפרט הצלחות אלו במסגרת כתובת המתארת את רשימת הישגיו. נסי הלגיונות שהוחזרו מידי הפרתים הובאו לרומא בטקס מפואר, והונחו למשמרת במקדש מארס הנוקם שבפורום אוגוסטוס.
לפי ההיסטוריון סווטוניוס, במהלך תבוסת צבאו של קסטיוס גאלוס בשלב הפתיחה של המרד היהודי הראשון (בשנת 66) נפל נס לגיון אחד לידי המורדים היהודיים. חוקרים מודרניים, כגון משה עמית הניחו, על סמך מה שנכתב אצל סווטוניוס, שמדובר בנס העיט של הלגיון השנים עשר פולמינטה. אולם לטענה זו לא נמצא אישוש בכתביהם של היסטוריונים אחרים בני הזמן, כגון יוספוס פלביוס וטקיטוס, שתיארו אף הם את תבוסתו של גאלוס, אך לא הזכירו אירוע זה, למרות חשיבותו. במקורות הראשוניים המצויים בידינו, לא מוזכרים גם מאמצים רומיים להשבת נס הלגיון האבוד לידיהם.
מבנה הנס.