הפוסום ההררי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה והיציבה, התרחשותו במספר אזורים מוגנים והעדר איומים משמעותיים. בירוא יערות עבור חקלאות ומרעה מהווה איום מקומי, וגורמים ליצירת יער מקוטע שנקוד בשטחים פתוחים. שועלים עשויים להוות בעיה לאוכלוסיות מבודדות.
פוסום זנב-מברשת נחושתי
פוסום זנב-מברשת נחושתי (שם מדעי: Trichosurus johnstonii) הוא מין פוסום גדול דמוי חתול בסוג פוסום זנב-מברשת שאנדמי לצפון-מזרח יבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1888 על ידי הזואולוג האוסטרלי ומעמדו הטקסונומי אינו מוסכם. במקור, הוא תואר כמין נפרד, בהמשך סווג כתת-מין של פוסום זנב-מברשת מצוי, ובשלהי המאה ה-21 קיבל שוב מעמד של מין על ידי הזואולוגים האוסטרלים קולין גרובס ו. מספר ארגונים דוגמת IUCN עדיין מתייחסים אליו כתת-מין.
תיאור.
לפוסום הנחושתי מבנה גוף מוצק וכבד, וראש חרוטי דמוי שועל. אוזניו המשולשות קטנות יותר מקרובו המצוי, ושיניו הטוחנות גדולות יותר. לפוסום עיניים גדולות המותאמות לראיית לילה, אף גדול וזיפים שחורים. זנבו ארוך ועבה ומתאפיין בשיער גס דמוי מברשת. אצבעותיו ארוכות עם טפרים חדים וחזקים המשמשים אותו לטיפוס. אורך ראשו וגופו של הפוסום הנחושתי 35–43 סנטימטרים, אורך זנבו 33–42 סנטימטרים ומשקלו 1.8-1.2 קילוגרם. בניגוד לקרובו המצוי, אצל מין זה הדו-צורתיות הזוויגית אינה ניכרת להוציא את הגולגולת שגדולה מעט אצל הזכר.
הפרווה של הפוסום הנחושתי גסה וצפופה. צבעה הכללי נע בין חום-נחושת לחום-אדמוני, ערמון או כתום-תפוז - שמאפשר להבדיל בנקל בינו לבין קרובו המצוי. לעיתים קרובות, אזור הגב והכתף נוטה להתכהות לאפרורי עד שחרחר. הגחון, המפשעה, החזה ולעיתים גם המותניים בצבע כתום-אפרסק, זהוב או שמנת. הראש זהה פחות או יותר לצבע הגוף, להוציא פס חום כהה על המצח, טבעות כהות סביב העיניים וכתם כהה סביב האף הורוד. במקרים הרבים הצבע האפרורי בגב ובכף מתפשט לעבר הראש. הזנב בולט בצבעו הכהה שנע בין חום-שוקולד לשחור-פחם, וצידו התחתון קירח ואפרפר.
תפוצה ואקולוגיה.
הפוסום הנחושתי אנדמי לחצי האי כף יורק בצפון-מזרח קווינסלנד שבאוסטרליה. טווח התפוצה של מין טרם מופה ואינו ידוע במדויק, אך בכל זאת נחשב למצומצם יחסית למינים בסוגו, ומוגבל באופן כללי לרמת אתרטון בתוך הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד על מורדות הרי החיץ הגדול (אזור קיירנס ואזור חוף קסוברי). בית הגידול של הפוסום הנחושתי מורכב מיער גשם טרופי הררי ויער סקלרופילי פתוח עם כמות משקעים גבוהה.
הפוסום הנחושתי הוא יונק לילי שמבלה את רוב זמנו על העצים, ויורד מדי פעם לאדמה כדי לחפש מזון. במהלך היום הוא יושן במקלט טבעי כמו הצטלבות ענפים או חללי עצים ויוצא לפעילות לאחר רדת החשיכה; בניגוד לקרוביו, שיא הפעילות אצל הפוסום הנחושתי היא במחצית הראשונה של הלילה, ולאחר מכן הוא עשוי לחזור לישון. הפוסום חי בגפו בטריטוריה קבועה; הטריטוריות של הזכר והנקבה עשויות לחפוף זו לזו ולנקבות אחרות, אך טריטוריית הזכר לא תחפוף בדרך כלל לטריטוריות של זכרים אחרים. הפוסומים מתקשרים עם בני מינם באמצעות מגוון קולות (צווחות, נהמות, ציוצים, שריקות, שיעולים, ועוד). הנקבות דומיננטיות יותר מהזכרים.
התזונה של הפוסום הנחושתי מורכבת בעיקר מעלים, פירות, זרעים וחסרי חוליות קטנים, ובסך הכול זוהו כ-33 מיני צמחים הנצרכים על ידו; פריטי מזון בולטים הם: אזדרכת מצויה, לפופית ומין סולונום ("Solanum mauritianum"). מין זה אינו מהווה מטרד חקלאי כמו קרובו המצוי או הצפוני. הטורפים העיקריים של הפוסום הם ינשוף חזק, ינשוף נובח, פיתון זית, שועל אדום וחתול הבית; הפוסום משתמש ביכולת הטיפוס שלו כדי להימלט מטורפים קרקעיים.
אין מידע מהימן על הביולוגיה של הפוסום הנחושתי, והיא דומה ככל הנראה לזו של לקרובו המצוי. הוא מתרבה פעמיים בשנה, ובכל המלטה הפוסומית ממליטה גור יחיד. ההיריון נמשך 17.5 ימים. הגור שוהה בכיס 4–5 חודשים ולאחר מכן רוכב על גבה של האם. הוא נגמל בסביבות 6–7 חודשים ומתלווה לאימו עד גיל 8 או 18 חודשים. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל שנתיים או שלוש והזכרים בגיל 4 שנים. תוחלת החיים הממוצעת בטבע היא כנראה 7 שנים.
מצב.
הרשימה האדומה של IUCN טרם העריכה (NR) את מצב השימור של הפוסום הנחושתי, מכיוון שהיא מתייחסת אליו כאל תת-מין של הפוסום המצוי. טווח התפוצה של המין הוא הקטן ביותר מהמינים בסוג, אך יש אינדקציות לכך שהוא נפוץ בשפע (צפיפות ממוצעת של 3–4 פרטים לדונם) ומרביתו שוכן בתוך אתר מורשת עולמית (הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד) המגן עליו מפני הפרעה אנושית. על בסיס נתוני IUCN לגבי קרובו המצוי, סביר להניח שמצבו יציב, ואיומים אפשריים עליו הם טריפה על ידי מינים פולשים ופגיעה בבית הגידול על ידי שריפות בר גדולות.
פוסום זנב-מברשת צפוני
פוסום זנב-מברשת צפוני (שם מדעי: Trichosurus arnhemensis) הוא מין של פוסום גדול בסוג פוסום זנב-מברשת שאנדמי לצפון יבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית כמין נפרד בשנת 1897 על ידי הזואולוג הנורווגי ומעמדו הטקסונומי טרם מוסכם. לאורך המאה ה-20 הוא נחשב כתת-מין של פוסום זנב-מברשת מצוי, ובשלהי המאה ה-21 קיבל שוב מעמד של מין על ידי הזואולוגים האוסטרלים קולין גרובס ו. ארגון IUCN עדיין מתייחס אליו כתת-מין. המשמעות של שמו המדעי היא "שעיר הזנב מארנהם".
תיאור.
לפוסום הצפוני מבנה גוף כבד וחסון, צוואר קצר וראש חרוטי דמוי חתול או שועל. אוזניו משולשות וגדולות, עיניו גדולות וחוטמו מחודד. זנבו של הפוסום ארוך ומברשתני, והוא דק ודליל בשיער לעומת המינים האחרים בסוג. לפוסום טפרים חדים כשל החתול, וכריות הצמדה בכף היד והרגל המסייעות לו בטיפוס. אורך ראשו וגופו של הפוסום הצפוני 35–55 סנטימטרים ואורך זנבו 25–40 סנטימטרים; הזכר גדול מן הנקבה ומשקלו 4.5-2 קילוגרם לעומת 3.5-1 קילוגרם אצל הנקבה.
הפרווה של הפוסום הצפוני קצרה ודלילה יחסית לקרובו המצוי. צבעה הכללי נע בין אפור-כסוף לאפור כהה, בז' או חאקי, אך עשויים להיות פרטים כהים יותר. הצד התחתון (המותניים, הגחון, החזה והמפשעה) בצבע לבן בוהק או קרם-שמנת, לעומת הצבע הצהבהב אצל הפוסום המצוי. אזור הגב נוטה להתכהות במעט, ועל המצח ולעיתים גם על הכתף פס שחרחר דקיק. הראש זהה לצבע הגוף, עם לחיים בהירות וכתמים אפרוריים כהים סביב החוטם והעיניים.
האוזניים אפרפרות עם כתמים שחרחרים ולבנים, והאף ופנים האוזניים ורודים. הזנב בצבע שחור פחם בצידו העליון והשעיר, ואפרפר או ורדרד בצידו התחתון והקירח.
תפוצה ואקולוגיה.
הפוסום הצפוני אנדמי לצפון אוסטרליה באזור הטריטוריה הצפונית ואוסטרליה המערבית. התפוצה שלו משתרעת בעיקר על ארץ ארנהם וקימברלי, עם אוכלוסיות מבודדות בפילבארה, איי בארו ואיי טיווי (האי מלנוויל והאי בת'רסט). האוכלוסיות המבודדות במזרח קווינסלנד ובמרכז הטריטוריה הצפונית שייכות כנראה לפוסום המצוי. בית הגידול של הפוסום הצפוני מורכב מיער אקליפטוס וחורש שיטה דליל באקלים מונסון טרופי עד צחיח למחצה. הוא נראה לעיתים קרובות גם בסביבה כפרית ועירונית.
הפוסום הצפוני הוא יונק פעיל דמדומים ולילה שחי מרבית הזמן בגפו. את שעות היום הוא מבלה בשינה בקינים שבנה בחללי עצים. שני הזוויגים מחזיקים טריטוריה שגודלה נע בין 5 ל-10 דונם, אך יש רמת חפיפה גבוהה אפילו בין פוסומים מאותו הזוויג והם סובלנים יחסית זה כלפי זה. התזונה של הפוסום כוללת עלים, ניצנים, פרחים, פירות, חסרי חוליות, ביצים ואפילו עופות קטנים. בקרבת מגורי אדם, הפוסום גורם לנזקים רבים לגינות ועצי פרי, מקנן בגגות ובמבנים ומהווה מטרד ניכר במקום שבו הוא מצוי במספרים גדולים. המין סובלני יחסית לנוכחות אנושית וניתן להאכילו ידנית. הטורפים העיקריים של המין הם הדינגו, פיתון השטיחים ולטאת כוח; בעבר, הוא היה ניצוד למזון גם על ידי הילידים האבוריג'ינים.
הרבייה של הפוסום הצפוני מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה. ההיריון של הפוסומית נמשך 17–18 ימים לאחריהם נולד לרוב צאצא יחיד. הגור שוהה בכיס 4–5 חודשים ונגמל לאחר חודשיים נוספים שבמהלכם הוא רוכב על גב האם. הגור מגיע לבגרות בסביבות שנה. תוחלת החיים המרבית היא 11–13 שנים.
מצב.
מצב שימורו של הפוסום הצפוני טרם הוערך (NR) על ידי הרשימה האדומה של IUCN, מאחר שהיא עדיין מתייחסת אליו כתת-מין של הפוסום המצוי. על פי נתוני הארגון, האוכלוסייה שלו דלילה ונמצאת במגמת ירידה, בשל משטרי אש לא הולמים. הפוסום הצפוני מצוי במספר אזורים מוגנים, שהבולט שבהם הוא הפארק הלאומי קקדו.
פוסום זנב-מברשת קצר-אוזן
פוסום זנב-מברשת קצר-אוזן (שם מדעי: Trichosurus caninus; קרוי גם פוסום זנב-מברשת כלבי או בובוק צפוני) הוא מין פוסום גדול בסוג פוסום זנב-מברשת שאנדמי למזרח יבשת אוסטרליה ותואר מדעית בשנת 1836 על ידי הזואולוג הבריטי ויליאם אוגילבי (William Ogilby). בשנת 2002, פוצל ממנו המין פוסום זנב-מברשת הררי.
תיאור.
הפוסום קצר-האוזן מתאפיין בגוף מוצק וכבד, וראש חרוטי דמוי כלב. זנבו הארוך בעל מברשת שיער עבה, אך צידו התחתון וקצהו חשופים. מלבד קצה הזנב החשוף, הוא נבדל מקרובו הפוסום ההררי בכך שאוזניו העגלגלות קצרות יותר, כפות רגליו האחוריות קטנות וזנבו ארוך יחסית. אצבעותיו של הפוסום ארוכות וקירחות עם סוליות הדבקה וטפרי חתול חזקים המאפשרים לו לטפס על עצים.