לבסוף מינה פואד את איסמעיל סידקי לראשות הממשלה. סידקי, שבמקורו היה ממנהיגי "אל-ופד", ביצע בשנות העשרים פניית פרסה פוליטית ופנה למפלגת "אל-איתיחאד". עם מינויו לראשות הממשלה, מטרתו העיקרית הייתה למנוע ממפלגת "אל-ופד" לשוב לשלטון מחדש אי פעם. מצב זה גרר תסיסה אזרחית גדולה עוד יותר. הצווים הסמכותניים נגד האופוזיציה לא מנעו מחאות נגד הממשלה ואף אירע באוגוסט 1930 ניסיון להתנקש בחייו של סידקי. באוקטובר הוסדרה בידי הממשלה חוקת מצרים השנייה אשר חיזקה את סמכויות המלוכה המצרית. מחויבות השרים כלפי הפרלמנט הוחלפה במחויבות כלפי המלוכה וניתן למלך להטיל וטו על כל חוק שהוא ללא תנאים מגבילים. היה זה דרך משט סמכותני זה שעברה הממשלה המצרית את תקופת השפל הכלכלי הגדול. השפל החריף פגע קשות בהכנסות השוק החקלאי שעוד היווה את הבסיס לכלכלה המצרית גם לאחר הרפורמות הממושכות לגידול השוק התעשייתי. בין השנים 1930 - 1934 הייתה מצרים במשבר כלכלי חריף ביותר אשר השתמע בין לבין בחובות אדירים על חלק נרחב מהאוכלוסייה המצרית וריביות גבוהות במיוחד. בשנת 1932 הורה פואד בצו מלכותי על הקמתו של חיל האוויר המצרי והוסף לסמכותו של הפיקוד העליון גם כוחות האוויר. בשנת 1933, לאחר שממשלת סידקי, ככל קודמותיה, נחשלה בהסדר היחסים עם בריטניה, פואד פיזר את הפרלמנט ואלו הבאים שמינה לא החזיקו את הראש מעל המים לזמן רב. בהמשך ביטל פואד את חוקת 1930 אך לא השיב על כינה את חוקת 1923, במקום זאת משל באורח אוטוקרטי לתקופת זמן לא מוגבלת על מצרים.
עם שיבתו של מֻחַמַּד תָּאוּפִיק נַאסִים פָּאשָׁא לראשות הממשלה, נעתר המלך פואד להשיב את חוקת 1923 לתפקוד. מעמדה של מצרים החל להתערער מפנים ומחוץ, עם עליית המתיחות באירופה לקראת מלחמת העולם השנייה ועם המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה שהביאה לכיבוש צבאי של האימפריה האתיופית בידי איטליה הפשיסטית, פעולה שאיימה על ביטחונה של מצרים. בתחילת 1936, סדרת משברים פוליטיים הביאה להתפטרותו של נאסים פאשא מרשות הממשלה. פואד בהמשך מינה ממשלה זמנית בראשות עלי מאהר, פעיל בחצר המלוכה. לצד קיומה של הממשלה הזמנית, פואד החל בארגון משלחת לבריטניה שמטרתה הייתה להסדיר את יחסי המדינות. באוגוסט 1936 נחתם לבסוף ההסכם האנגלו-מצרי. ההסכם קבע ברית צבאית ומדינית בין המדינות, הכרה בריטית מחודשת בריבונות מצרית, המשך חלוקת השלטון על סודאן, הצטרפות מצרים לחבר הלאומים וצמצום מספר החיילים הבריטים במצרים. פואד לא חזה בהצלחת המשלחת להגיע להסכם ונפטר ב-28 באפריל 1936, בגיל 68, חודש לפני ניצחון מפלגת "אל-ופד" בבחירות הבאות לממשלה. פואד נפטר בארמון קובה בקהיר, ונקבר במאוזוליאום הח'דיווי במסגד א-ריפאעי בקהיר. בנו פארוק מונה ליורשו בתור מלך מצרים. סדרת המטבעות היחידה שהנפיק בשנת 1920 בשמו ובתוארו "אלשלטאן פואד" היא יקרת המציאות. המטבע 20 "ע'רשא" קרי דומה ל"גרש (ן)" הונפק רק ב 2 יחידות ואין לו מחיר בקטלוג קראוזה. המטבעות 2 "גרשאן", 5, 10 "גרוש" غروش היו הילך חוקי גם בארץ ישראל בזמן המנדט עד לשנת 1927.
נישואין.
אשתו הראשונה הייתה שיבאקיאר ח'אנום אפנדי (1876–1947), בת דודתו ובתו של גנרל. החתונה נערכה בארמון עבאסיה בקהיר בשנת 1896. נולדו להם שני ילדים. אשתו השנייה הייתה נזלי סברי (1894–1978), בתו של מושל קהיר ושר החקלאות עבד א-רחים סברי פאשא. הם התחתנו בארמון בוסתאן בקהיר בשנת 1919.
בנישואיו הראשונים לשיבאקיאר ח'אנום אפנדי, נולדו לו הילדים:
בנישואיו השניים לנזלי סברי, נולדו לו הילדים:
דייוויד לאו
דייוויד לאו (באנגלית: David Low; 8 באפריל 1891 – 19 בספטמבר 1963) היה קריקטוריסט בריטי ממוצא ניו זילנדי, מגדולי הקריקטוריסטים במאה העשרים.
חייו.
נולד בניו זילנד בשנת 1891. בהיותו כבן עשר למד בהתכתבות בבית הספר לקריקטורות בניו יורק את אמנות הקריקטורה. לאחר מכן למד זמן קצר בבית ספר לאמנות בעיר קרייסטצ'רץ' שבניו זילנד. החל לפרסם קריקטורות בעיתוני ניו זילנד ואוסטרליה עוד בהיותו בן 11. בשנת 1919 הגיע לבריטניה והחל לפרסם קריקטורות בעיתונות הבריטית.
לשיא גדולתו הגיע לאו בשנות השלושים והארבעים. הוא הכיר בסכנתה של גרמניה הנאצית מראשיתה ופרסם בשנות השלושים קריקטורות עזות ביטוי בגנות גרמניה הנאצית והיטלר. בציוריו על היטלר ביטא לאו מחד את סכנתו ורצחנותו ומאידך את הצד הנלעג והמגוחך שבאישיותו. הקריקטורות שלו על היטלר ומוסוליני גרמו לאיסור פרסום ציוריו בגרמניה ובאיטליה. בשנת 1937 פנו שלטונות גרמניה לממשלת בריטניה בדרישה להגביל את פרסום הקריקטורות של לאו שלעגו למדיניות הפיוס של נוויל צ'מברלין. הדרישה לא נענתה. בעיתונות הבריטית שתמכה במדיניותו של צ'מברלין כונה לאו "מחרחר מלחמה".
בימי מלחמת העולם השנייה, ובעיקר בימי הבליץ, תרם לאו בציוריו רבות להרמת המורל של העם הבריטי בשעותיו הקשות. ידוע ביותר ציורו מ-14 במאי 1940 "כולנו מאחוריך וינסטון" (All behind you, Winston), שבו הביע תמיכה נלהבת בווינסטון צ'רצ'יל, שאך זה נתמנה לראש ממשלת בריטניה, העומד בראש ממשלת אחדות לאומית עם מפלגת הלייבור. בציור מתואר צ'רצ'יל כשהוא צועד בצעדים נמרצים ומשמאלו ומאחוריו המוני אדם ובראשם חברי ממשלת האחדות ובהם מנהיג הלייבור קלמנט אטלי, כאשר כולם מפשילים את השרוול מעל זרועם הימנית ומאגרפים את כף ידם. כן נודע ציורו "אם צריך, לבד" (Very well, alone) שפורסם ב-24 במאי 1940, בימי המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. בציור מופיע חייל בריטי העומד לבדו, איתן וזקוף שבפניו ארשת נחרצת ורובהו בידו, על צוק סלע אליו מתנפצים גלים סוערים.
במשך כחמישה עשורים של פעילותו פרסם לאו מעל 14,000 קריקטורות. בשנת 1962 זכה לאו לתואר אבירות.
דייוויד לאו נפטר ב-19 בספטמבר 1963.
הוט דוג
פורט מינור
פורט מינור (באנגלית: Fort Minor) הוא פרויקט מוזיקלי צדדי של מייק שינודה, חבר להקת "לינקין פארק". בנובמבר 2005 יצא האלבום הראשון של הפרויקט, הנקרא "The Rising Tied".
מוזיקה.
שינודה הקים את פורט מינור על מנת להתנסות בתחומים מוזיקליים שונים מאלו של לינקין פארק. הפרויקט הוא במסורת ה"מאש אפ" משנות ה-2000 ומשתתפים בו אמנים רבים, רובם מז'אנר ההיפ הופ. בין האמנים הנוטלים חלק באלבום ניתן למנות ג'יי זי (המפיק בפועל של האלבום שבעבר עבד ביחד עם לינקין פארק בדיסק המאש אפ Collision Course). אמנים נוספים הם הרכב הראפ Styles of Beyond מהלייבל של לינקין פארק, הזמרת וכותבת השיר הולי ברוק, אריק בובו מסייפרס היל, גוסטפיי מוו-טאנג קלאן, וג'ו האן (הדי ג'יי של לינקין פארק).
מיקסים.
במקביל ליציאת האלבום הראשון יצא אלבום מיקסים וחידושים של האלבום על ידי הדי.ג'יי. גרין לנטרן. האלבום, ששמו הוא "We Major", מציג שיתוף פעולה בין גרין לנטרן ופורט מינור בשירי האלבום המקורי ועוד שירים חדשים. האלבום ניתן לרכישה רק באמצעות האינטרנט.
באוגוסט 2006 זכה פורט מינור בקטגוריית הרינגטון הטוב ביותר לשיר "Where'd You Go".
קלוד לורן
קלוד לורן (בצרפתית: Claude Lorrain; 1600 – 23 בנובמבר 1682) היה צייר צרפתי שפעל ברומא. נחשב כאחד הגדולים שבציירי הבארוק וכמייצג הגדול (לצדו של ניקולא פוסן) של הקלאסיציזם בתקופה זו. זכה לפרסום עצום בשעתו עד שנודע (וכך מופיע לעיתים בספרות המקצועית עד היום) בשמו הפרטי, קלוד, כבוד המוענק רק לגדולים מכולם.
חייו ויצירתו.
קלוד לורן, ששמו המקורי היה קלוד ז'לה (Gellee), נולד למשפחה ענייה בכפר שמפאן בדוכסות לורן (כיום חבל לורן שבצפון מזרח צרפת). למד בבית הספר שבכפר והיה שוליה אצל אופה עוגות. נתייתם מהוריו בהיותו בן שתים עשרה בלבד, ועבר להתגורר אצל אחיו הבכור שעסק בתחריטי עץ בעיר פרייבורג שבגרמניה. שני הביוגרפים הראשונים שלו, הצייר הגרמני יואכים פון סנדרארט (Sandrart) והביוגרף האיטלקי פיליפו בלדינוצ'י (Baldinucci) חלוקים ביניהם בנוגע לשנות בחרותו והכשרתו כצייר, אולם כיום מאמינים מרבית החוקרים כי את ראשית הכשרתו עשה ברומא אצל צייר נופים גרמני בשם גופרדו וואלס. לאחר כשנה עזב את וואלס ועשה את שאר לימודיו אצל הצייר האיטלקי אגוסטינו טאסי (הידוע יותר כמי שאנס את ארטמיזיה ג'נטילסקי). ב-1625 יצא למסעות בשווייץ, בבוואריה ובצרפת. קארל דרה (Deruet), שהיה צייר החצר של דוכס לורן, העסיק אותו כעוזרו במשך שנה שבמהלכה עיטר קלוד את תקרת הכנסייה של מסדר הכרמליתים בעיר נאנסי (שהייתה בירת דוכסות לורן).