כיום אינטרלנדי פעילה בתנועת "Death Positivity" ׁ(תנועת היחס החיובי כלפי המוות, המכונה לעיתים גם תנועת המוות הפרוגרסיבית), שמרכזה בארצות הברית. בבסיס התנועה עומדת האמונה שצריך לחנך את הציבור ולהעניק לו כלים לדבר באופן פתוח, מעמיק ואישי על נושאים כמו מוות, קבורה, המתות חסד, אבל ואובדן. "המשמעות של היחס החיובי כלפי המוות היא לא מוות זה כיף! בואו נחגוג", מבהירה אינטרלנדי. "מוות הוא תמיד טראומטי, קשה ומטלטל. אבל תנועת המוות הפרוגרסיבית מבקשת לשנות את השיח ולהבין את היופי, המשמעות והעומק שהמוות מעניק לחיים. מהבחינה הזאת, אופנה היא בסך הכל אמצעי. אני לא מתעניינת בעיצובים עצמם, אלא באופן שבו אפשר להפוך את העיצוב לחלק מתהליך האבל והקבלה. אני מבקשת מהמשפחות לבחור אריגים, לצבוע אותם בעצמם, להטביע עליהם את כפות ידיהם, לבשם אותם בריח האהוב על יקירם או להוסיף להם בדים מבגד או שמיכה שהוא או היא אהבו. כאשר הבגד מוכן אני מלבישה את המת באטיות ביחד עם בני המשפחה. זו חגיגה של אינטימיות ואהבה".
אינטרלנדי, שהספיקה לעבוד בשנים האחרונות עם עשרות משפחות שיקיריהן מתו או לקוחות שביקשו לעצב את בגדי הקבורה שלהם בעודם בחיים, היא הנציגה האוסטרלית היחידה בארגון חדש יחסית בשם "מסדר המוות הטוב". מאז הקמתו ב–2011, המסדר מאגד אנשי מקצוע שונים בתעשיית הקבורה — מנהלי הלוויות, בלוגרים העוסקים בטקסי פרידה ובמוות, קברנים, אמנים, מעצבי בגדים לגופות וכל מי שחשוב לו לקדם שיח פתוח וכן על סוף החיים. לא תמצאו כאן קברנים חמורי סבר שרזי המקצוע עוברים במשפחתם כבר חמישה דורות. המסדר הוקם על ידי הקברנית והסופרת קייתלין דותי בת ה–32. חברי המסדר נפגשים אחת לשנה ב"Death Salon" (סלון מוות) המתקיים כל שנה בעיר אחרת בארצות הברית ומשמש במה להחלפת רעיונות מקצועיים לקידום עקרונות המסדר.
בדומה לפיה אינטרלנדי, מרק מיטשל עיצב בגדים המיועדים לגופות והציג אותם בתערוכה בשם "קבורה", שהוצגה בסיאטל ב–2013. לדבריו, "התערוכה הזאת הייתה למעשה הדרך שלי לעצור ולהתאבל. אני מנסה להכניס אלמנטים קוויריים לתפיסת הקבורה באמצעות העבודה שלי. תעשיית המוות משתמשת בחניטה כדי להציג מראית עין של שלמות הגופה. אני מבקש להציע אפשרות רגישה יותר שלא מנסה להפוך את הגופה לבובת פלסטיק עם לחיים ורדרדות. עבור התערוכה יצרתי תשעה דגמים ייחודיים, שעל כל אחד מהם עבדתי שבועות או חודשים והשתמשתי בחומרים אקולוגיים מתכלים".
Etiquette כללי לבוש בלוויה.
יש כללי סטיילינג ללבוש של גבר ולאשה בלוויה הן לאבלים והן למבקרים.
בתרבות המערבית מצופה ללבוש בלוויה בגדים שחורים או כהים ולבוש פורמלי. אם כי במאה ה-21 ניתן ללבוש בגדים בצבעים שונים ללוויות ולאו דווקא לבוש פורמלי,
עדיין ההעדפה היא לצבעים כהים ולסגנון לבוש פורמלי שמרני. יש גם העדפה ללבוש לא חשוף ולז'קט לגברים.
בלוויה דתית יש לשמור על כללי הלבוש הנהוגים לפי הדת: בגדים כפי שאדם הולך לכנסייה בלוויה קתולית דתית ובגדים כפי שאדם נוהג ללכת אתם לבית כנסת בלוויה יהודית.
כדאי לברר אם נדרש קוד לבוש מסוים ללוויה או לטקס האזכרה. למשל, יש המבקשים ללבוש בגד בצבע האהוב על הנפטר ובגד אהוב עליו. למשל, אם שחקן כדורגל נפטר, המשפחה עשויה לבקש מחבריו להתלבש בבגדי האימון שלו.
יש לוויות בהם נדרש כיסוי ראש לנשים ולגברים. (למשל, אצל יהודים או יוונים-אורתודוקסים).
קיימות רשימות של בגדים רצויים לנשים, גברים וילדים ללוויה.
סרטים על לוויות ואבל.
ישנם סרטים רבים המציגים בגדי אבל ובגדים בלוויות.
למשל:
נמל התעופה הבין-לאומי וירו וירו
נמל התעופה הבין-לאומי וירו וירו (בספרדית: Aeropuerto Internacional Viru Viru) הממוקם בסנטה קרוס דה לה סיירה שבבוליביה הוא נמל התעופה הגדול ביותר שפועל במדינה. מנמל התעופה פועלות טיסות פנימיות בבוליביה וטיסות בין-לאומיות ליעדים בדרום אמריקה, צפון אמריקה ואירופה.
היסטוריה.
נמל התעופה נפתח בשנת 1983 והחליף את נמל התעופה הבין-לאומי הישן של סנטה קרוס - נמל התעופה אל טרומפיו .
בנמל התעופה התרחשו 3 תאונות לאורך שנות הפעילות שלו, בשנים 2006, 2010 ו-2014.
עזרא וישניא
עזרא וישניא (נולד ב-1948) הוא חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז על לחימתו בקרב אום-כתף במלחמת ששת הימים. וישניא עוטר על כך ששכב על הגדר, על מנת שחבריו לגדוד יוכלו לעבור על גבו.
שירותו בצה"ל.
עזרא וישניא נולד בתל אביב בשנת 1948. וישניא התגייס לנח"ל ושירת כחניך צעיר בקורס המ"כים של הנח"ל (שמוקם אז בשבטה) בגדוד "שועלי הנגב".
לחימתו בקרב אום-כתף.
כשפרצה המלחמה, הגדוד של וישניא נשלח לכבוש חלק ממתחם התעלות באום כתף - נקודת מפתח הסמוכה לגבול עם מצרים – במטרה לפתוח את הכביש שעבר במרכז המתחם, ובכך לאפשר לכוחות השריון של צה"ל להתקדם על הכביש מערבה.
בליל ה-5 ביוני 1967, בכניסה לקרב התעלות באום-כתף, נמנה וישניא עם חוליית הפריצה של מחלקתו. בשעת הפריצה נפצע בשתי רגליו מ-6 כדורים במספר צרורות. על אף פצעיו הקשים, גרר את עצמו על גדר התיל, שכב על הגדר וצעק לעבר חבריו: "דירכו עלי ועברו". אנשי הפלוגה עברו עליו לתוך המתחם ורק לאחר מכן, נחבש ופונה.
מדובר בתרגולת צה"לית שהייתה קיימת עוד לפני מלחמת ששת הימים, על פיה, בעת פריצה ליעד מבוצר, פורץ הכוח התוקף את הגדרות המקיפות את היעד באמצעות בונגלור. במידה ואין בונגלור, או שהבונגלור לא מתפוצץ, על אחד מחיילי כוח הפריצה להישכב על הגדר ושאר החיילים אמורים לעבור על גבו ולדלג אל תוך המתחם.
על פועלו בקרב העניק לו הרמטכ"ל דוד אלעזר את עיטור העוז באפריל 1973.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה סבל מכאבים ברגליו. וישניא השתתף בראיונות בהם סיפר את סיפורו כלוחם. עזרא וישניא נשוי וגר בתל אביב.
פעולתו של וישניא בקרב הונצחה בפזמון "צל"ש" שכתבו עודד בצר (מילים) ודוד קריבושי (לחן) ובוצע על ידי צמד דרום באלבום הבכורה שלהם, "צמד דרום" (1968).
הביטוי לשכב על הגדר הפך נפוץ בעקבות מורשת הקרב שהותיר אחריו וישניא, בתחילה בצה"ל ולאחר מכן בכלל העברית החדשה.
דלפי ז'לי
דלפי ז'לי אי ראורה (בקטלאנית: Delfí Geli i Roura, נולד ב-22 באפריל 1969 בסאלט שבספרד) הוא כדורגלן עבר קטלאני-ספרדי ששיחק כמגן ימני. ז'לי שיחק החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ועד תחילת המאה ה-21 בקבוצות כגון ברצלונה, אלבסטה, אתלטיקו מדריד ודפורטיבו אלאבס. החל מ-2015 ז'לי הוא נשיא מועדון הכדורגל ז'ירונה.
קריירה.
קריירת מועדונים.
ז'לי נולד וגדל בסאלט, עיירה שבקרבת ז'ירונה שבקטלוניה, ספרד. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כשחקן התקפה בז'ירונה שהייתה אז בליגה השלישית. הוא ירד עמה לליגה הרביעית כבר בעונתו הראשונה שם. ב-1989 הצטרף לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, מהקבוצות הבכירות בכדורגל בספרד. הוא היה שנתיים בברצלונה ב', שהייתה אז בליגה השלישית, והוא סייע לה לעלות לליגה השנייה. במדי הקבוצה הבוגרת ערך הופעה בודדת, במשחק הליגה נגד ריאל אוביידו ב-31 בינואר 1990 שהסתיים בתיקו מאופס.
בעונת 1991/1992 הושאל ז'לי מברצלונה לאלבסטה, שעלתה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה בספרד. שם הוסט לעמדת המגן הימני. לאחר שהסתיימה השאלתו, הועבר באופן מלא לקבוצה, והוא היה שחקן קבוע בהרכבה עד 1994. בקיץ הזה עבר לאתלטיקו מדריד והוא התברג בקבוצתו החדשה במהרה. בעונת 1995/1996 לקח חלק מהותי בזכייתה בדאבל - זכייה באליפות ספרד ובגביע הספרדי - תוך שהוא מופיע ב-49 משחקים בכל המסגרות ומבקיע פעמיים. הוא בילה באתלטיקו מדריד 5 עונות, בהן ערך 139 הופעות בליגה וכבש 9 שערים.
מכיוון שמעמדו בקבוצה דעך בעונת 1998/1999 - הוא שותף רק ב-6 משחקי ליגה - החליט ז'לי לעזוב את הקבוצה. הוא הצטרף לקבוצתו הקודמת, אלבסטה, ששבה לליגה השנייה. הוא היה שם עונה אחת, בה כבש 6 שערים ב-23 הופעות, ולאחר מכן עבר לדפורטיבו אלאבס שמהליגה הראשונה. הוא השתלב בקבוצה היטב, שותף ב-35 משחקי בעונתו הראשונה שם וסייע לה להגיע למקום ה-10 בליגה. כמו כן, העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, שם פגשה אלאבס את ליברפול. 90 הדקות הראשונות הסתיימו בתוצאה 4-4, מה שהביא את המשחק להארכה, אלא שאז ז'לי הבקיע שער עצמי, שהיה גם שער הזהב שהעניק לליברפול את הניצחון ואת הזכייה בגביע.
ז'לי המשיך באלאבס שנתיים נוספות, כשבעונת 2002/2003 הוא ירד עם הקבוצה לליגה השנייה. בקיץ 2003 שב לקבוצת נעוריו ז'ירונה, שהייתה אז בליגה השלישית. בעונתו השנייה שם, עונת 2004/2005, ירד עם הקבוצה לליגה הרביעית. בסיום העונה, בהיותו בן 36, פרש ממשחק.
קריירת נבחרות.
ז'לי ערך 4 הופעות במדי נבחרת ספרד, כולן במשחקי ידידות. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-15 בינואר 1992, כשנכנס כמחליף במשחק הידידות נגד . בהמשך נכנס כמחליף במשחקי הידידות נגד ונגד . במשחקו הרביעי והאחרון פתח בהרכב במשחק הידידות נגד ב-27 בינואר 1993.
בנוסף, הופיע פעמיים בנבחרת הלא רשמית של קטלוניה במהלך שנת 1993.
לאחר הפרישה.
ב-9 ביולי 2015 נבחר ז'לי כנשיא קבוצת הכדורגל של ז'ירונה, כשאז היא הייתה בליגה השנייה. בסיום עונת 2016/2017 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה, לאחר שסיימה במקום השני בליגה השנייה.
דראג (מופע)
באו וואו
באו וואו (Bow Wow) הוא הביטוי המתאר באנגלית את קול נביחת הכלב.
צמחי אוויר
מתקפת הטרור בטהראן (2017)