כבש המדרגות המרכזי המוביל אל המפלס העליון בגבעה, עליה בנויים שלושת האולמות מצד צפון ומצד דרום, הוא כבש מדרגות טקסי, חלק מהדרך הקיסרית, וחרוטים עליו תבליטים מורכבים. כבש המדרגות המרכזי הצפוני, המוביל אל אולם שימור ההרמוניה, מגולף מגוש סלע אחד שאורכו 16.57 מטרים, רוחבו 3.07 מטרים ועוביו 1.7 מטרים. גוש סלע זה שוקל כ-200 טון והוא גוש הסלע המגולף הגדול ביותר בסין. כבש המדרגות המרכזי הדרומי המוביל לאולם ההרמוניה העילאית גדול אפילו יותר, אך הוא מורכב משני לוחות אבן שהוצמדו האחד לשני. החיבור הוסתר בפיקחות על ידי שימוש בתבליטים חופפים, ונתגלה רק כשהבלייה הרחיבה את הסדק בין שני לוחות האבן במאה ה-20.
בדרום מערב ובדרום מזרח החצר החיצונית ניצבים אולם העליונות הצבאית ("H") ואולם התהילה הספרותית ("J"). הקיסר עשה לעיתים שימוש בראשון על מנת להקביל שרים ולדון בענייני ניהול המדינה, ומאוחר יותר אכסן המבנה את מפעל ההוצאה לאור של הארמון. האולם השני שימש להרצאות טקסיות שנישאו על ידי מלומדים קונפוציניסטים בעלי מוניטין, ואחר כך שימש כמשרדו של המזכיר הגדול. המבנה הכיל את אחד משבעת העותקים של אסופת הספרים הגדולה המכונה "סְאקוּ צְ'וֵאנשׁוּ" (במנדרינית: 四庫全書, בפין-יין: Siku Quanshu - "אסופת ארבעת האוצרות"). בצפון מזרחה של החצר החיצונית היו שלושת הארמונות הדרומיים (南三所) (מסומנים במפה באות "K"), שהיו מקום משכנו של נסיך הכתר.
החצר הפנימית.
החצר הפנימית מופרדת מהחצר החיצונית על ידי חצר מלבנית הניצבת לציר הראשי של העיר. החצר הפנימית שימשה כביתם של הקיסר ובני משפחתו. בתקופת שושלת צ'ינג, חי הקיסר ואף עבד כמעט אך ורק בחצר הפנימית, בעוד שהחצר החיצונית שימשה למטרות טקסיות בלבד.
במרכז החצר הפנימית הייתה קבוצה נוספת של שלושה אולמות המסודרים בטור ("L") והם "ארמון הטוהר השמימי", "אולם האיחוד", ו"ארמון השלווה הארצית". אולמות אלה, הקטנים מהאולמות של החצר החיצונית, היו משכנם הרשמי של הקיסר והקיסרית. הקיסר המסמל יאנג ואת השמיים, אמור היה להתגורר בארמון הטוהר השמימי. הקיסרית, המסמלת יין ואת הארץ, אמורה הייתה להתגורר בארמון השלווה הארצית. בין שני הארמונות ניצב אולם האיחוד, שבו אמורים להתמזג היין והיאנג על מנת ליצור הרמוניה.
מצפון לשלושת האולמות האלה משתרע הגן הקיסרי ("M"). קטן יחסית בממדיו, וקומפקטי בתכנונו, ועם זאת מכיל כמה פינות נוף המעוצבות בקפידה. מצפון לגן מצוי המבנה האחרון בציר האורך המרכזי, "שער העוצמה הנשגבת", השער הצפוני של הארמון.
משני צדדיהם של שלושת האולמות המרכזיים, בחצר הפנימית, מתפרשים סדרה של חצרות פנימיות וארמונות קטנים, בהם התגוררו פילגשי הקיסר וילדיו. ישירות ממערב שוכן אולם הטיפוח השכלי ("N"). במקור היה זה ארמון משני, והוא הפך למשכן ולמשרד הקיסר בפועל החל בקיסר יוּנְגגֶ'נְג. בעשורים האחרונים לשלטון שושלת צ'ינג ניהלו הקיסריות האלמנות, כולל צישי, את חצרותיהן בחלקו המזרחי של האולם. מסביב לאולם הטיפוח השכלי מוקמו המשרדים של המועצה הגדולה וגופי מפתח ממשלתיים אחרים.
המבנה המרכזי בחלק הצפון מזרחי של החצר הפנימית הוא ארמון אריכות הימים השלווה (宁寿宫) (מסומן במפה כ-"O"), מכלול מבנים שנבנה על ידי הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג בצפייה לפרישתו. מבנה ארמון זה מחקה את מבנה העיר האסורה וכולל "חצר חיצונית", "חצר פנימית", גנים ומקדשים. הכניסה לארמון אריכות הימים מסומנת על ידי קיר הלבנים המזוגגות המכונה "מסך תשעת הדרקונים".
מבני דת בעיר האסורה.
לאמונה הדתית נודע מקום חשוב בחיי היום-יום בחצר הקיסרית. כך למשל בתקופת שושלת צ'ינג הפך "ארמון ההרמוניה הארצית" למקום פולחן שמאני, בהתאם למנהגי הפולחן שהביאו השליטים החדשים ממנצ'וריה. בה בעת המשיכה האמונה הדתית הסינית הנפוצה ביותר, הטאואיזם, לשחק תפקיד חשוב במהלך תקופות השלטון של שושלות מינג וצ'ינג. בעיר האסורה יש שני מקדשים טאואיסטיים, האחד בגן הקיסרי, והאחר בחלק המרכזי של החצר הפנימית.
דת נפוצה אחרת בארמון של שושלת צ'ינג הייתה בודהיזם טיבטי או לאמאיזם. בחצר הפנימית מפוזרים כמה מקדשים בודהיסטיים. באיקונוגרפיה בודהיסטית נעשה שימוש בקישוטים הפנימיים של מבנים רבים. מבין אלה, ביתן גשם הפרחים הוא החשוב ביותר. במבנה זה יש מספר גדול של פסלי הבודהה, איקונות, ומנדלות, המסודרים בסידורים פולחניים.
סביב העיר האסורה.
העיר האסורה מוקפת משלושה צדדים על ידי גנים קיסריים. מצפון פארק גִ'ינְגשָׁאן (景山, פין-יין: Jǐngshān), המוכר גם כ"גבעת הפחם", גבעה מלאכותית שנוצרה מהאדמה שפונתה בעת חפירת התעלה והאגמים שמסביב לעיר האסורה. לגבעה הייתה גם מטרה נוספת. בהתאם לעקרונות הפנג שווי, יש להסיט מדרכן רוחות רעות המגיעות מצפון, והגבעה הנמצאת מצפון לעיר האסורה נועדה להגן עליה. משום כך יש גם המכנים גבעה זו "גבעת הפנג שווי".
ממערב, שוכן רובע ג'ונְגנָאנְהָאי (中南海, פין-יין: Zhōngnánhǎi, מילולית "ים דרומי ומרכזי"), ששימש כגן המרוכז סביב שני אגמים מחוברים וכיום משמש כמרכז השלטון בסין וכולל את בנייני המטה של המפלגה הקומוניסטית של סין ושל "מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין" (כלומר, ממשלת סין). צפון לג'ונְגנָאנְהָאי ומצפון מערב לעיר האסורה שוכן פארק בֵּייהָאי (北海公园, פין-יין: Běihǎi, מילולית: "ים צפוני"), גם הוא מרוכז סביב אגם המחובר אל שני האגמים שבג'ונְגנָאנְהָאי, ומשמש פארק פופולרי.
דרומית לעיר האסורה היו שני מקדשים חשובים; המקדש הקיסרי של המשפחה (太庙, בפין-יין: Tàimiào), והמקדש הקיסרי של המדינה (太社稷, בפין-יין: Tàishèjì), שבהם יכול היה הקיסר להוקיר את רוחות אבותיו הקדמונים ואת רוח האומה בהתאמה. כיום מבנים אלו הם אולם התרבות של העם העמל בבייג'ינג ופארק ג'ונְגשָׁאן (המנציח את סון יאט-סן) בהתאמה.
דרומית יותר, על הציר העיקרי צפון-דרום, ניצבים שני מבני שער גדולים זהים. הראשון הוא "השער הזקוף" (端门, בפין-יין: Duānmén), והשני והמפורסם יותר, "שער טיין-אן-מן" (天安门, בפין-יין: Tiān'ānmén, מילולית: "שער השלום השמימי", 门-מן פירושו "שער"). מעל לפתח המרכזי במבנה השער מתנוססת תמונתו של מאו דזה-דונג ומימינו ומשמאלו שני שלטי ענק "תחי הרפובליקה העממית של סין" ו"תחי האחדות הגדולה שבין עמי העולם". שער טיין-אן-מן מחבר את העיר האסורה עם המרכז הסמלי של המדינה הסינית המודרנית, כיכר טיין-אן-מן.
אף על פי שכיום יש פיקוח הדוק על הפיתוח והבנייה באזורים הסמוכים לעיר האסורה, נעשו בהם במהלך המאה ה-20 פעולות הרס ובנייה מחדש, שנבעו מסיבות פוליטיות, ואשר שינו את אופיים. מאז שנת 2000 פועלת הרשות העירונית של בייג'ינג לפנות מהבניינים ההיסטוריים מוסדות ממשלתיים וצבאיים, והיא הקימה פארק סביב החלק מחומת העיר האסורה שנותר על תילו. ב-2004 חודש צו שהגביל את התכנון ואת גובה הבניינים במטרה לקבוע את אזור העיר הקיסרית והאזור הצפוני של העיר כשטח חיץ עבור העיר האסורה.
ב-2005 נכללו העיר הקיסרית ופארק בֵּייהָאי ברשימת האתרים הקצרה המוצעים כאתרי מורשת עולמית בבייג'ינג.
שימוש בסמלים בעיר האסורה.
עיצוב העיר האסורה, החל מהתוכנית הכללית, וכלה בפרטים הקטנים, תוכנן בקפידה במטרה לשקף את הפילוסופיה הסינית, את עקרונות הדת בסין, ומעל לכל לסמל את תפארת העוצמה הקיסרית. כמה דוגמאות של עיצובים סמליים:
אוספים.
האוספים של ארמון המוזיאון מבוססים על האוסף הקיסרי של שושלת צ'ינג. על פי ספירת מלאי שנעשתה ב-1925, אוחסנו בעיר האסורה כ-1.17 מיליון פריטים. בנוסף, הספריות הקיסריות הכילו את אחד מאוספי הספרים העתיקים והמסמכים הגדולים ביותר בסין, כולל מסמכים רשמיים המתעדים את פעילות הממשל של שושלות מינג וצ'ינג.
החל מ-1933 היה הכרח לפנות את רוב הפריטים החשובים מאוסף המוזיאון בשל סכנת הפלישה היפנית. עם תום מלחמת העולם השנייה הוחזר האוסף לנאנג'ינג. אולם כאשר החל להתחוור לממשלה הלאומנית שקומוניסטים עומדים לנצח במלחמת האזרחים של סין, היא החליטה לשנע את הפריטים החשובים ביותר לטאיוון. מתוך 13,427 ארגזים של החפצים מאוסף הארמון המקורי, 2,972 מאוחסנים כיום במוזיאון הארמון הלאומי בטאיפיי, קרוב ל-10,000 ארגזים הוחזרו לבייג'ינג, ו-2,221 נותרו כיום מאוחסנים באחריות המוזיאון של נאנג'ינג.
אחרי 1949 ערך המוזיאון ספירת מלאי מחודשת כמו גם חיפוש יסודי בעיר האסורה, שהניב את גילויים של מספר חפצים חשובים. בנוסף, הממשלה העבירה פריטים ממוזיאונים אחרים במדינה על מנת לחדש את אוסף מוזיאון הארמון. פריטים נוספים נקנו או נתרמו מהציבור.
ההשפעה התרבותית.
לעיר האסורה, פסגת ההתפתחות בת אלפיים שנה של האדריכלות הסינית והמזרח אסיאתית הקלאסית, הייתה השפעה משמעותית על ההתפתחותה של אדריכלות זו, והיא אף העניקה השראה למבנים מודרניים רבים. לדוגמה: במאה ה-19 בנה הקיסר גיאה לונג מווייטנאם ארמון ומצודה שהיו מתוכננים להיות עותק מוקטן של העיר האסורה הסינית. חורבותיהם שוכנים בהואה. השם המקובל באנגלית ובשפות אחרות למקום הוא "העיר הקיסרית". שמו של מכלול בנייני הארמון הפנימי בווייטנאמית מתורגם מילולית ל"העיר האסורה הסגולה", שם הזהה לשמה של העיר האסורה בבייג'ינג בסינית.
העיר האסורה שימשה רקע לספרים רבים. בשנים האחרונות היא הופיעה בסרטים ובסדרות טלוויזיה. כמה דוגמאות:
באנאט