ה"זאלי'ס" מרוכזים בעיקר בשכונת ויליאמסבורג בברוקלין שבניו-יורק, בעוד שה"אהרונים" יושבים בעיקר בקריית יואל שבמונרו. שני הפלגים מנהלים מאבק ממושך על השליטה בנכסי החסידות.
בשבט תשע"ג, לראשונה מאז מינויו לאדמו"ר, ביקר בארץ ישראל לרגל נישואי נכדתו. במהלך ביקורו נפגש עם רבנים ואדמו"רים, ואף אגודאים, ובהם הרב שמואל אוירבך, הרב חיים קניבסקי והאדמו"ר מגור. בביקור חילק האדמו"ר סכומי כסף ניכרים למוסדות שמתנזרים מתמיכה כספית של מוסדות המדינה, וזאת כחלק ממיזם "שקל הטהור" שמפעילה החסידות בראשותו.
הרב טייטלבוים תומך ב"פלג הירושלמי" המתנגד להתייצבות השנתית של חרדים בלשכות הגיוס בישראל, ומעניק להם סיוע כספי ועידוד מוסרי.
לאחר נתק של שנים בין חסידות צאנז-קלויזנבורג לחסידות סאטמר, התפייס הרב טייטלבוים עם הרב שמואל דוד הלברשטאם מחסידות צאנז-קלויזנבורג בארצות הברית, אך לא התפייס עם הרב צבי אלימלך הלברשטאם מחסידות צאנז בישראל.
בנובמבר 2019 ביקר האדמו"ר בישראל. ונערכו לכבודו מעמד קבלת פנים גדול בירושלים, בבני ברק ובבית שמש שם השתתף בטקס הנחת אבן הפינה לבית מדרש של חסידות סאטמר.
באפריל 2020 דיברו האחים לראשונה בטלפון מזה 20 שנה.
משפחתו.
גיסיו הם רבי מאיר, חתנו של יוסף אשכנזי ואב"ד ביסטריץ; רבי אהרן טוביה, חתנו של רבי אליעזר הגר, האדמו"ר מסערט ויז'ניץ; הרב חיים אריה שפיץ, חתנו של הרב חיד"א וייס, ראש ישיבת עץ חיים ווילרייק; והרב שמואל שלמה ר"מ בישיבת סאטמר בקווינס.
מילדיו:
בלארוסי
אהרונים
ג'וליה גרנט
ג'וליה גרנט (באנגלית: Julia Grant; 26 בינואר 1826 – 14 בדצמבר 1902) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית יוליסס גרנט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1869–1877.
ביוגרפיה.
ג'וליה בוגס דנט, לימים ג'וליה גרנט, הייתה בתם של פרדריק ואלן ורנסשל דנט (Frederick &amp; Ellen Wrenshall Dent). ג'וליה נולדה במטע וייט הייבן שבקרבת העיר סנט לואיס במיזורי.
ג'וליה התחנכה בפנימיית הגברת מאורוס (Misses Mauros' boarding school ) שבסנט לואיס, בה למדו בנות החברה הגבוהה, ופגשה את יוליסס גרנט בביתה בעת אירוע בו התארחו בבית חבריו של אחיה פרדריק, עמו למדו בוסט פוינט - האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
ג'וליה וגרנט התאהבו בפגישה זו, והתארסו כמה שנים מאוחר יותר, בשנת 1844. חתונתם נדחתה בשל מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בארבע שנים נוספות.
ג'וליה הצטרפתה לבעלה בעת שירותו במוצבי ספר שונים, וחזרה לבסוף לבית הוריה בשנת 1852 כאשר גרנט נשלח לספר המערב.
גרנט לא עמד בגעגועיו לג'וליה, והתפטר מתפקידו שנתיים מאוחר יותר על מנת לשוב אליה. ניסיונותיו בגידולים חקלאיים נכשלו, והוא עבר עם משפחתו (אשתו וארבעת ילדיהם) בשנת 1860 לבית הוריו בגאלנה שבאילינוי, שם עבד בחנות מוצרי העור של אביו עת פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית. גרנט התנדב לשירות צבאי, וג'וליה שהתה עמו במחנות הצבא ככל שיכלה.
בשנת 1869, לאחר היבחרו לנשיא, הפכה ג'וליה לגברת הראשונה של ארצות הברית - תקופה המתוארת בזכרונותיה כתקופה המאושרת בחייה.
ג'וליה קיימה נשפים רבים בבית הלבן, ואהבה לארח את החברה הגבוהה של וושינגטון.
לאחר תום תקופת נשיאותו של גרנט בשנת 1877 יצאו בני הזוג לחופשה מסביב לעולם.
לאחר שובם לארצות הברית, בשנת 1884 נכשלו שוב עסקיו של גרנט, והוא פשט רגל. על מנת לקיים את משפחתו כתב גרנט את זכרונותיו בידיעה שהוא גוסס מסרטן, במטרה שאלמנתו תחייה מהתמלוגים של ספריו. תמלוגים אלה אכן שימשו למחייתה של ג'וליה, שנפטרה בשנת 1902 בגיל 76 - גיל מבוגר יחסית באותם ימים.
בשנת 1897 נכחה ג'וליה בטקס חנוכת אנדרטת קבר גרנט בעיר ניו יורק, ומאוחר יותר אף היא נקברה באנדרטה זו.
מייק מילר
מייקל לויד "מייק" מילר (באנגלית: Michael Lloyd "Mike" Miller; נולד ב-19 בפברואר 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2000–2017. שיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
מילר היה שחקן מוביל באוניברסיטת פלורידה, בה שיחק בין השנים 1998–2000 וסייע להוביל אותה לגמר טורניר ה-NCAA בשנת 2000, בו הפסידה המכללה לאוניברסיטת מדינת מישיגן. לאחר מכן בשנת 2001 נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-5 בסיבוב הראשון על ידי אורלנדו מג'יק. כבר בתחלית עונת הרוקי שלו סומן כאחד מהשחקנים הדומיננטיים המשחקים בליגה. כאשר הגיעו לקבוצה שחקנים כמו טרייסי מקגריידי וגרנט היל הוא נחשב לאחד השחקנים שיסייעו להם להתמודד על אליפות הליגה עם אורלנדו.
אבל אורלנדו התדרדרה עקב ניהול בעייתי והפציעות הרבות של גרנט היל, בהנהלה הוחלט להעביר את מילר לקבוצת ממפיס גריזליס שהייתה קבוצה חסרת ניסיון לפלייאוף.
לאחר שנתיים שבהם תיפקד כשחקן חמישייה לא יציב, נהפך לשחקן השישי של הקבוצה, בשנת 2006 נבחר בתור ה"שחקן השישי" של העונה לאחר שהעמיד ממוצעים של 13.7 נקודות ו-5.4 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
בשנת 2008 עבר מילר בעסקה לקבוצת מינסוטה טימברוולבס, וכעבור שנה, שוב בעסקה, עבר לוושינגטון ויזארדס. ב-15 ביולי 2010 חתם מילר על חוזה לחמש שנים עם מיאמי היט. ב-2013 חזר לגריזליז וב-2014 חתם בקבוצת קליבלנד קאבלירס על חוזה לשנתיים. בסיום עונתו הראשונה בקאבלירס הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, ממנה שוחרר כעבור כחודשיים. ב-1 באוקטובר 2015 חתם על חוזה לעונה אחת בדנוור נאגטס.
מבצע ברוש
מבצע ברוש היה מבצע צבאי של צה"ל שנערך במלחמת העצמאות בתאריכים 9 ביולי 1948 - 18 ביולי 1948, כחלק מקרבות עשרת הימים, ומטרתו הייתה כיבוש ראש הגשר הסורי במשמר הירדן. לאחר עשרה ימים של קרבות עקובים מדם, לא הושגה מטרת המבצע, וקו החזית נותר דומה מאוד לזה שלפני תחילת המבצע. עם זאת, האיום הסורי לבתר את הגליל העליון הוסר.
רקע.
ב-5 ביוני 1948 חצה הצבא הסורי את נהר הירדן על גשר בנות יעקב ופתח במתקפה על המושבה משמר הירדן, שעל פי תוכנית החלוקה נועדה להיכלל בתחומי המדינה היהודית. לאחר מספר התקפות שנהדפו, ב-10 ביוני כבשו הסורים את המושבה, התקדמו מערבה, אך נבלמו בחורבת ירדה (מקומה של משמר הירדן בימינו), גבעה שולטת ברכס העולה מן הירדן לכיוון מערב לצד הכביש מחניים-גשר בנות יעקב (כיום כביש 91). מצב זה נותר בעינו עם כניסתה לתוקף של ההפוגה הראשונה, ולפיו התקיים ראש גשר סורי שבסיסו בנהר הירדן וקודקודו בסמוך לחירבת ירדה. מטה חזית הצפון תכנן את המבצע, במטרה לחסל את ראש הגשר הסורי האמור, מה גם שזה היווה איום מתמיד לניתוק אצבע הגליל, שמצידה המערבי, במרחק ק"מ אחדים, איימו במקביל כוחות צבא ההצלה.
סדר כוחות.
מפקד המבצע היה מרדכי מקלף, מפקד חטיבת כרמלי. תחת פיקודו היו במבצע גדודים 22, 23, 24 של חטיבת כרמלי וגדוד 11 של חטיבת עודד. גדוד 13 מחטיבת גולני שימש כעתודה חזיתית. מפקדת המבצע הייתה ב"מלון שולמית" בראש פינה. הכוחות הסוריים בראש הגשר היו בגודל של גדוד מוגבר. הכוח הסורי בגזרה כולה, כולל ממזרח לירדן, היה בגודל חטיבה בקירוב.
תוכנית המבצע.
תחילה נועדה חטיבת עודד לקבל את התפקיד הראשי במבצע, אך החטיבה, שהוקמה בתחילת יוני, לא הייתה בשלה לתפקיד זה, ובתחילת יולי הוחלט להטיל את התפקיד על חטיבת כרמלי, הוותיקה והמנוסה יותר.
גדוד 23 של 'כרמלי' תוכנן לכבוש תחילה, בכוח של פלוגה אחת, את משלטי הג'לבינה שמדרום לדרדרה. פלוגה נוספת תוכננה לצלוח את הירדן ולכבוש את דוריג'את. פלוגה שלישית תוכננה לתפוס את תל המעברה. גדוד 22 של 'כרמלי' נועד לחצות את הירדן, לעבור דרך המשלטים שיתפסו כאמור על ידי גדוד 23, לכבוש את בית המכס העליון, ולבסוף לחסום את הכביש לקוניטרה. גדוד 24 של 'כרמלי' נועד לכבוש את משלט 223, מצידו הדרומי מערבי של ראש הגשר, מדרום לכביש למחניים, וגדוד 11 של 'עודד', את משלט 243, מצפון לאותו כביש. בשלב השני, לאחר ניתוק ראש הגשר ממזרח, בד בבד עם התקפות ממערב, תוכנן לחסל את ראש הגשר.
מהלך המבצע.
התחלת המבצע.
בליל ה-10-9 ביולי 1948 בשעה 22:00 החלה תקיפת כוחות צה"ל במסגרת מבצע ברוש.
השלב הראשון של המבצע הסתיים בהצלחה חלקית. גדוד 23 כבש את תל המעברה בדרום אגם החולה, את חירבת ג'לבינה, ואת חירבת דוריג'את ממזרח לירדן. לעומת זאת, גדוד 22 שהיה אמור לעבור את הירדן בגשר פונטונים, כדי לכבוש את בית המכס העליון, לא הצליח במשימתו, בגלל אי השלמתו של הגשר. חלק מן הגדוד עבר בסירות וברפסודה, אך התברר כי הגדוד לא יספיק לכבוש את בית המכס בו בלילה, ולכן הוחלט להחזיר את חיילי הגדוד שכבר צלחו את הירדן.
ממערב ומדרום, בהתאמה, כבשו כוחות חטיבת 'עודד' את משלט 243 וכוחות גדוד 24 של 'כרמלי' את משלט 223. עם בוקר החזיקו הסורים בראש הגשר רק במשמר הירדן ובכרד אל בקרה לידו.
התקפת הנגד הסורית.
בבוקר ה-10 ביולי 1948 פתח הצבא הסורי במתקפה מסיבית של חי"ר, שריון, ארטילריה ומטוסים. הסורים כבשו באותו יום את כל המשלטים שנכבשו מהם בלילה, ובנוסף, כבשו את חירבת ירדה. בהמשך היום הסורים התקדמו על הכביש למחניים עד למרחק של כק"מ מהקיבוץ, אך הסתפקו בהפגזה, בטרם נסוגו קמעה.
לסורים הייתה עליונות אווירית. הם ניסו מספר פעמים לתקוף את המפקדה במלון שולמית. בנוסף, הם תקפו את שדה התעופה של מחניים בו היו ריכוזים של רכב ואנשים וגרמו לשבעה הרוגים ועשרים ושבעה פצועים.
פלוגה מגדוד 13 של חטיבת 'גולני' שהיוותה חלק מן העתודה החזיתית, הוזעקה למקום וכבשה בלילה בחזרה את חירבת ירדה.
ההתקפה על דרדרה.