באפריל 1917 השתתפה הארמייה שתחת פיקודו בקרב השני על האן שהיה חלק ממתקפת ניוול. באוקטובר 1917 לאחר ההפסד האיטלקי בקרב קפורטו, נשלחה הארמייה שתוגברה בקורפוס ה-12 יחד עם חיל משלוח בריטי לאיטליה, על פי בקשת המפקד העליון האיטלקי לואיג'י קאדורנה. ב-11 בדצמבר 1917 הועבר לפקד על הארמייה השישית. ב-27 במאי 1918, פתח צבא הקיסרות הגרמנית בהתקפה על הארמייה שלו (הקרב השלישי על האן) במהלך ההפצצה הראשונית של הגרמנים ספגו הבריטים אבדות כבדות במיוחד, שכן דושן הורה להם להצטופף יחדיו, מה שהציב אותם כמטרה קלה עבור התותחנים הגרמנים. הצרפתים ספגו מעל 98,000 נפגעים והבריטים סביב 29,000. דושן הועבר מתפקידו על ידי הרמטכ"ל הצרפתי, פיליפ פטן.
אחריתו.
כישלונו במאי 1918, ניפץ למעשה את הקריירה המבטיחה שלו. הוא לא שב עוד לפקד על כוחות עד סוף המלחמה. ב-27 במרץ 1920 הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-19, ופיקד עליה עד 1 בינואר 1921, עת הועבר לפקד על הקורפוס ה-13 עליו פיקד עד 21 בספטמבר של אותה שנה, עת הועבר לפקד הקורפוס ה-3. ב-23 בספטמבר 1924 הועבר לכוחות המילואים, ולאחר מכן פרש מהצבא. לאחר פרישתו חי בביאורל עד מותו ב-9 ביולי 1950 בגיל 87.
מנחם מנדל פרוש
הרב מנחם מנדל פרוש שו"ב (י"א בסיוון ה'תרל"ח יוני 1878 - ט"ז בחשוון ה'תשי"ג נובמבר 1952) היה מרבני שכונת שערי חסד, שוחט ובודק ראשי של ירושלים וממייסדי מערכת הכשרות בסוף המאה ה-19, ומשגיח של בית היתומים דיסקין.
היה ממקורבי הרב אברהם יצחק הכהן קוק וסייע בהקמת ישיבת מרכז הרב בירושלים.
קורות חייו.
נולד בירושלים למייטא פערל ולרב גרשון פרוש, בנו של הרב נפתלי צבי פרוש, שהיה ממקימי בית החולים שערי צדק. למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים והיה מקורב להרב שמואל סלנט. בשנת ה'תרס"א מינה אותו הרב שמואל סלנט לשוחט ובודק (שו"ב) ראשי של הקהילה החרדית בירושלים לצד הרב אליהו ראם, בתפקיד זה שימש למעלה מיובל שנים כשהקהילות החסידיות והפרושים בירושלים הקפידו לאכול רק משחיטתו, רבים מהשוחטים בירושלים הם תלמידיו, בשל משרה זו כונה בשם המשפחה "פרוש-שו"ב".
בשנת ה'תרע"א מונה על ידי הרב יצחק דיסקין לכהן כמשגיח של בית היתומים דיסקין.
היה תלמידו של הרב יעקב משה חרל"פ שמינה אותו למסור שיעור עיוני בגמרא מידי ערב בבית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד, בשיעור זה היו משתתפים רבים מתלמידי החכמים בשכונה ובסביבתה.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 ייסד את הארגונים "קרן אגודת בני תורה" ו"בית ועד לחכמים" שמטרתם הייתה לסייע ללומדי התורה בירושלים. באותן שנים נשלח כשד"ר לארצות הברית לגיוס כספים עבור ישיבת עץ חיים ובית החולים ביקור חולים.
החל משנת ה'תר"ף נחשב לאחד ממקורביו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק בעקבות רבו הרב יעקב משה חרל"פ. היה מעורב בהחתמת רוב רבני ירושלים על כתב המינוי של הרב קוק לרבה של ירושלים בשנה זו. בשנים שלאחר מכן סייע רבות בהקמת ישיבת מרכז הרב בירושלים.
נפטר בט"ז בחשוון ה'תשי"ג.
משפחתו.
היה נשוי לבת דודו שינא גיטל, בתו של הרב שלמה זלמן פרוש.
בנו הבכור שלמה זלמן היגר לארצות הברית לאחר שאשתו נפטרה לאחר לידת בתם הבכורה, הבת שנולדה, רבקה דבורה פריימאן גדלה אצל סבה מיום לידתה.
בנו מרדכי ליבר ממקורביו של האדמו"ר מביאלה. בנו הוא הרב שלום חיים פרוש חוקר תורני ועולם החסידות.
בתו עשירה דבורה נישאה להרב ירוחם פישל קרלנשטיין. בניה הם הרב דב צבי קרלנשטיין שהיה ראש ישיבת גרודנא באשדוד ושלמה קרלנשטיין יושב ראש הסתדרות מורי אגודת ישראל.
בנו הרב גרשון היה מנהל מפעל התורה ומראשי סניף אגודת אחוה בירושלים. חתנו הוא הרב משה רחלזון ראש ישיבת אור שמח.
חיבוריו.
חיבר את הספר בתוך החומות ובו מספר מדורים. מדור תורני עם מערכות תורניות שכתב על הש"ס, מדור מכתבים ובו חילופי מכתבים שלו עם הרב קוק ורבנים נוספים, וכן תיאור פעילותו הציבורית לאורך השנים. יצא לאור בהוצאת מוסד הרב קוק בשנת תש"ח.
רחמים לוי
הרב רחמים לוי (ה' באב תרצ"ב – כ"ה בסיון תשע"ג) היה רב שכונת נחלאות בירושלים, מנהל מחלקת הכשרות ברבנות הראשית ומרבני העדה הטורקית בישראל.
ביוגרפיה.
הרב הלוי נולד בה' באב תר"צ בשכונת זיכרון אחים בירושלים לרבי אהרון וזכייה לוי, עולים מטורקיה. למד בישיבת מקבציאל ובישיבת פורת יוסף. בשנת תש"ו החל ללמוד בישיבת שערי ציון, והוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה וולדינברג והרב רפאל אברהם שלום מזרחי שרעבי. בשנת תשט"ז מינה אותו הראשון לציון הרב יצחק ניסים לרב שכונת נחלאות, על פי בקשת תושבי השכונה, ובמקביל המשיך ללמוד במכון אריאל ובישיבת המקובלים בית אל אצל הרב עובדיה הדאיה.
בשנת תשט"ז סמך אותו לכושר לרבנות עיר, ובשנת תשי"ט סמך אותו הרב עובדיה יוסף לתעודת יורה יורה. הקים ארגון לנוער דתי בשם "הסנה" עם הרב דוד דיין, רבה של צפת, וארגון "בני עמי" לנוער בשכנות נחלאות. לאחר פטירת הרב בן ציון עוזיאל בשנת תשכ"ד הקים בשכונת נחלאות את "ישיבת שערי עוזיאל" על שמו. הרב הלוי ייסד את מנהג קמחא דפסחא בשכונת נחלאות, וחיזק את שירת הבקשות. בשנת תשכ"ה מונה למפקח ארצי על הכשרות ברבנות הראשית, ובשנת תשמ"ז מונה למנהל מחלקת הכשרות ברבנות הראשית.
מספר שנים לפני מותו לקה באירוע לבבי וחלה החמרה במצבו הבריאותי. לאחר מות בנו אהרון מספר שנים לאחר מכן הידרדר מצבו עוד יותר, ונפטר בכ"ה בסיון תשע"ג, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. בהלוויה הספידו אותו הרבנים שלמה עמאר, אליהו בקשי דורון ואליהו אברג'ל. בשנת תשפ"א נקרא על שמו רחוב בירושלים.
בנו, הרב משה לוי הוא ר"מ בישיבת מעלה אליהו בתל אביב, בנו הרב אברהם לוי הוא רב קהילה באלעד.
גלודט
גאלודט
גאלאודט
גלאודט
רוחות של חופש
רוחות של חופש (באנגלית: Amazing Grace; תרגום: חסד מופלא) הוא סרט דרמה ביוגרפי בריטי משנת 2006 בבימויו של מייקל אפטד, שעוסק במערכה שניהל ויליאם וילברפורס לביטול סחר העבדים באימפריה הבריטית. וילברפורס היה ממובילי התנועה לביטול העבדות, והיה אחראי על החוקים בנושא שהתקבלו בפרלמנט הבריטי. שם הסרט מתייחס למזמור "Amazing Grace". עוד מתאר הסרט את חוויותיו של ג'ון ניוטון כקפטן בספינת עבדים וההמרה הדתית שחווה, שהיווה השראה לשיר שהפך למזמור. בסרט מתואר ניוטון כמי שהשפיע רבות על וילברפורס ועל התנועה לביטול העבדות.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-16 בספטמבר 2006 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. אחר כך הוקרן בפסטיבל הסרטים הרטלנד , בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסנטה ברברה ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ב-23 בפברואר 2007 יצא הסרט לאקרנים בארצות הברית, ביום השנה ה-200 להצבעה של הפרלמנט הבריטי על איסור הסחר בעבדים .
תקציר עלילה.
בשנת 1796 מחלים ויליאם וילבפורס ממחלה קשה אצל בן דודו, הנרי תורטון, בבאת' שבסאמרסט. הוא מוצג בפני ברברה ספונר מי שתהיה אשתו. בתחילה הוא מתנגד לפתח יחסים רומנטיים ביניהם, אבל היא משכנעת אותו לספר לה על הקריירה שלו.
הסיפור חוזר בפלשבק לתקופה של 15 שנה לפני כן ב-1782, ויליאם מגולל את קורות חייו מאז. בתחילת דרכו כחבר פרלמנט (MP) צעיר, שאפתן ופופולרי, הוא חווה הארה דתית ומתחבר לאגף האוונגליקלי של הכנסייה האנגליקנית. הוא מהרהר באפשרות לעזוב את הפוליטיקה וללמוד תאולוגיה. אבל חבריו, ויליאם פיט הבן, תומאס קלרקסון, האנה מור ואולאודה אקוויאנו, משכנעים אותו שהשפעתו תהיה רבה יותר אם יעבוד את אלוהים בכך שיטפל בנושא ביטול הסחר בעבדים. דבקותו במטרה גוברת אחרי שהוא פוגש את ג'ון ניוטון, מי שהיה המורה הרוחני שלו. ניוטון מופיע לראשונה כשהוא מטאטא את רצפת הכנסייה ולבוש בגדי שק. ניוטון מספר שהוא חי בחברתן של 20,000 רוחות של עבדים. כמי שהיה קפטן בספינת עבדים והפך נוצרי, היא מצטער צער עמוק על מעשיו והשפעתם על בני האדם. ניוטון מפציר בוויליאם לפעול למען המטרה של ביטול הסחר בעבדים.
ויליאם הופך להיות לתומך ואיש סודו של פיט שמתמנה לראש הממשלה. פיט נותן לוויליאם הזדמנות להביא את הצעת החוק לביטול העבדות בפני הפרלמנט. ויליאם מאבד את הפופולריות שלו בבית הנבחרים הבריטי בעקבות הקמפיין הנלהב שהוא מנהל. מולו עומדת קואליציה של חברי פרלמנט המייצגים את האינטרסים של העוסקים בסחר בעבדים בלונדון, בריסטול, גלאזגו וליברפול, ובראשם עומדים באנאסטר טרלטון ודוכס קלרנס. הצעת החוק של ויליאם אינה עוברת על אף תמיכה עממית ובעל ברית בלתי צפוי בדמותו של צ'ארלס ג'יימס פוקס. אחר כך נותר פיט אחד החברים הבודדים של ויליאם בפרלמנט. עם זאת גם היחסים ביניהם הופכים להיות מתוחים כשפיט מתמודד מול קואליציה רעועה בתקופה של מלחמות המהפכה הצרפתית. פיט אומר לוויליאם שהמטרה צריכה עכשיו לחכות לאקלים פוליטי יציב יותר.
ויליאם ממשיך במאבקו אבל אחרי שנים של כישלונות הוא מותש ומתוסכל מכך שלא הצליח לשנות דבר. הוא חושב שמפעל חייו היה לשווא, והוא נופל למשכב (בסרט הוא מתואר כסובל מקוליטיס כרוני, והוא מתמכר ללאודנום שאותו הוא לוקח כדי לשכך את הכאבים). זמן ההתרחשות בסרט חוזר ל-1797. ויליאם שכבר הרים ידיים, שוקל לעזוב את הפוליטיקה. ברברה משכנעת אותו להמשיך להאבק מכיוון שאין מישהו אחר שמסוגל או מוכן לעשות זאת. ימים אחדים אחר כך ויליאם וברברה מתחתנים. אחרי שנים אחדות ויליאם חי עם אשתו והילדים שנולדו להם, והם מספקים לו את התמיכה והכוח הדרוש לו להמשיך במאבק.