הוא היה חבר בבית הדין של רבי יחזקאל לנדא רבה של העיר. כיהן כראב"ד פראג וכראש הישיבה הגדולה בה במשך ארבעים שנה, ורבים מתלמידיו התפרסמו וכיהנו ברבנות. בין תלמידיו: רבי אלעזר פלקלס ורבי יעקב גינצבורג. לצד הרבצת תורה, עסק הרב פישלס שהיה עשיר גדול גם בצדקה; הוא פרנס משפחות רבות ותלמידי חכמים בפראג.
רוב כתביו אבדו בשריפה שפרצה בפראג בשנת 1754, חלק מכתביו נדפסו לאחר פטירתו בספר "הסברות מהר"ם בומסלא". תלמידו רבי בצלאל רנשבורג כתב בהקדמת ספרו "חכמת בצלאל - פתחי נדה" שהיה לפניו כתבי רבו.
נפטר בי"ז בכסלו ה'תק"ל, 16 בדצמבר 1769. בהלווייתו ספד לו ה"נודע ביהודה" שהקריא דברים שלדבריו נמסרו לו בחלומו בשבוע שלפני פטירת הרב פישלס, לומר בהספדו כשימות.
משפחתו.
רבי מאיר פישלס נישא לייטל בת ר' משה גינזבורג. לאחר פטירתה נישא בשנית לריצ'ל בת ר' שמעון פרנקל שפירא, ראש הקהל בפראג, שהייתה אלמנת ר' ברוך שפיץ. לאחר פטירתה נישא בשלישית לייטל לבית לייטרסדורף, אלמנת רבי עקיבא איגר מפרשבורג.
בניו היו רבי ליב פישלס שכיהן אחרי אביו בראשות הישיבה, ורבי משה פישר מחותנו של הרב שמואל לנדא, בן הנודע ביהודה, רבה של פראג. חתנו הרב ברוך בנדט דושנית, היה רבה של ניימכן שבהולנד. נכדו, דוד פישל, היה גביר מנכבדי הקהילה בפראג.
הכשרה מקצועית בישראל
ההכשרה המקצועית בישראל היא שם כולל למגוון מסלולי לימוד המאפשרים רכישת מקצוע לאוכלוסייה הבוגרת. הקורסים מיועדים להכשרה ראשונית לעובדים לא מיומנים, להסבה והתפתחות מקצועית לעובדים בעלי ניסיון.
בשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה התרחבה מערכת ההכשרה המקצועית בקצב מהיר על רקע תפיסת "העבודה היצרנית" והפכה חלק בלתי נפרד מהמאמץ הלאומי לפיתוח המשק. במהלך שנות השמונים והתשעים חלו תמורות רבות במערכת ההכשרה המקצועית, תמורות שהפכו אותה ממערכת המשרתת את צורכי המשק והתעשייה למערכת הממוקדת בטיפול באוכלוסיות חלשות. החל מתחילת שנות האלפיים החלה מערכת ההכשרה להתכווץ באופן מהיר, כאשר הביטוי הבולט לכך הוא צמצום התקציב המוקצה לצורך ההכשרות. בעוד שבשנת 2000 עמד התקציב השנתי על כ-160 מיליון שקלים, בשנת 2012 היה רק 43 מיליון שקלים. קיצוץ של יותר משבעים אחוזים.
ההכשרה המקצועית בישראל נמצאת תחת אחריות האגף להכשרה מקצועית ופיתוח כוח אדם במשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים. מחקרים שבחנו את אפקטיביות תהליכי ההכשרה מצאו כי קיימת השפעה חיובית בהעלאת אחוזי השתתפות המוכשרים בשוק העבודה. בנוסף נמצא כי השתתפות בקורסי הכשרה מסייעת לעלייה בשכר העובדים. יחד עם זאת נמצא כי חלק ניכר מהמשתתפים לא ממשיכים לעבוד במקצוע אותו רכשו.
התפתחות היסטורית.
שנים ראשונות.
במהלך העשור הראשון לקיומה של המדינה החלו תהליכי מיסוד של מערכות ההכשרה והתמקצעות של עובדים והתהדק הקשר בין מערכות המדינה ובין התעשייה. מיסודה של מערכת ההכשרה המקצועית נעשה בעזרת סיוע שהתקבל ממשלות שונות, מארגוני סיוע של האו"ם, ה-ILO והבנק העולמי. תמיכה זו כללה משאבים מקצועיים ותקציביים בהיקפים של עשרות מיליונים לירות
במהלך שנות ה-60' התחזק הקשר בין תהליכי התפתחות המשק וצורכי התעשייה ובין מאפייני ההכשרה המקצועית. עיקר המאמץ המוסדי כוון לביסוס פעולת האגף להכשרה המקצועית ולחיזוק הקשר עם החינוך המקצועי. ההכשרה המקצועית התעצבה על רקע תפיסת "העבודה היצרנית" והפכה חלק בלתי נפרד מהמאמץ הלאומי לפיתוח המשק. החינוך המקצועי התעצב על רקע השאיפה לספק חינוך לכל ולתת מענה לבני הנוער בדמות תעודת מקצוע והכשרה לתעסוקה.
לקראת תום שנות ה-60' נחתם הסכם בין משרד העבודה ומשרד החינוך לחלוקת תחומי הפעולה תחת אחריותם של כל אחד מהמשרדים בתחום החינוך המקצועי והגברת שיתוף הפעולה. על פי ההסכם, משרד העבודה היה אחראי לטפל בהכשרה ובהשתלמות של מבוגרים ובהכשרת בני נוער לפי חוק החניכות. משרד החינוך היה אמון על הטיפול בכל הסוגים האחרים של הכשרת בני נוער בתקופות למשך לימוד שונות. כמו כן, הוקמה קרן הכשרה והשתלמות מקצועית של פועלי בניין בשיתוף עם הסתדרות פועלי הבניין וארגון הקבלנים
במהלך שנות ה-70' התפתחה מערכת הכשרה מקצועית ענפה במימון ובניהול של משרד העבודה. ההכשרות סיפקו מיומנויות מקצועיות בהתאם לצורכי שוק העבודה. מערכת זאת כוונה בעיקרה לטפל באבטלה חיכוכית זמנית. לצד מערכת זאת, פעלה מערכת הכשרה של ההסתדרות והאיגודים המקצועיים, בהתאם לדרישות הענפיות, אשר היבנו את הדירוג המקצועי בענפים השונים. במחצית השנייה של שנות ה-70', על רקע ההאטה הכלכלית נדרשה מערכת ההכשרה לספק מענה לבעיות אבטלה ארוכות טווח ומצבי תעסוקה משתנים. עיקר המאמץ של מערכת ההכשרה הופנה ממתן שירותים אוניברסליים לטיפול הממוקד באבטלה. כך, למשל, תקציב האגף להכשרה גדל בשל העברת חלק מדמי הביטוח הלאומי לטובת פעילויות הכשרה מקצועית. מספר המשתתפים בהכשרות הלך וגדל עם שילובם של מובטלים, עולים חדשים, חיילים משוחררים ותושבי עיירות הפיתוח ושכונות המצוקה השתלבו בפרויקטים ייעודיים.
שנות השמונים והתשעים.
שנות השמונים מסמנות את סיום תקופה מיסודה של מערכת המקצועית ואת ראשית המעבר ממערכת המשרתת את צורכי המשק והתעשייה למערכת הממוקדת בטיפול באוכלוסיות חלשות. התמורות הטכנולוגיות, התפתחותם של ענפי אלקטרוניקה, המחשבים והאוטומציה והשינויים בתחומי הידע עיצבו מחדש את פעולתה של מערכת זו. תחומי הידע החדשים דרשו מיומנויות רחבות, מחד, ושליטה בעולמות ידע ממוקדים, מאידך. השילוב בין השניים דרש חשיבה מחודשת אודות תהליכי ההכשרה וההסמכה של עובדים לתעשייה.
באותן השנים מאפייני פעולתה של מערכת ההכשרה המקצועית הושפעו מהתהליכים והמגמות החדשות שהתרחבו בפוליטיקה הישראלית. התקציבים הגדולים שעמדו לרשות מערכת ההכשרה המקצועית הפכו עם השנים לאפיק נוח בידי קברניטי משרד העבודה והרווחה למתן הטבות פוליטיות. אחד הביטויים הבולטים לכך היה הופעתם של שירותים שכוונו לאוכלוסיות מוגדרות ותאמו את צורכיהם אשר לא עמדו בהלימה למגמות שהתפתחו בתעשייה או בחברה. שירותים אלה, דוגמת הכשרות לאוכלוסייה החרדית בתחומי מקצועות הסת"ם, שימושו כדיבידנט שניתן על מנת לשמור על היציבות הקואליציונית.
במקביל, עקרונות ניהול מערכת ההכשרה המקצועית החלו להשתנות לאור השינויים בעקרונות המדיניות החברתית. המעבר מתפיסה סוציאלית אוניברסלית לטיפול ממוקד באוכלוסיות מוגדרות עיצב מחדש את עקרונות הפעולה של המערכת. ההכשרה הפכה לכלי לטיפול באוכלוסיות ממוקדות ולאפיק למתן מענה לצרכים הסוציאליים שלא סופקו במסגרת השירותים החברתיים. מערכת ההכשרה המקצועית הפכה מספינת הדגל של תהליכי פיתוח ההון האנושי לאמצעי להכשרה של אנשי מקצוע המופנים לרמות הנמוכות בשוק העבודה.
שנות התשעים התאפיינו באימוצה של גישה פרטיקולרית לניהול והסדרה של תהליכי התפתחות ההון האנושי. ההכשרה הפכה מכלי להתערבות בשוק העבודה לתשתית בעזרתה נעשה מאמץ לניוד אוכלוסיות ומתן מענה לצרכים ייחודיים של סקטורים שונים בחברה. מגמות אלה הגבירו את העיסוק וההתמחות בהקשרים החברתיים ובניסיון לפתח כלי הכשרה פרטיקולאריים עבור אוכלוסיות ייעודיות כגון עולים חדשים, ערבים וחרדים המכוונים לסייע בהתמודדות בכניסה לשוק העבודה, בהורדת החסמים ובהגברת הנגישות לידע ופיתוח הון אנושי. כך למשל תקציב האגף להכשרה מקצועית גדל מ-82 מיליון שקלים בשנת 1990 ל-269 מיליון שקלים בשנת 1991, כאשר מחצית מפעולות האגף הופנו לטובת הכשרת העולים.
הפרטה וצמצום.
בפתחה של המאה העשרים ואחת מדיניות ההכשרה המקצועית ניצבה בפני תמורות משמעותיות שעיצבו את מאפייניה וצורת פעולתה. אל השיח העוסק בהכשרת עובדים מקצועיים לתעשייה חלחלו תפיסות נאו-ליברליות שהובילו לגיבושה של מדיניות חדשה.
בשנת 2004 החליטה ממשלת ישראל על הפעלת תוכנית מהל"ב/"אורות לתעסוקה". התוכנית, התבססה על מודל "From welfare to work", או כפי שכונתה "תוכנית ויסקונסין". התוכנית נועדה לצמצם את החסמים של אוכלוסיות בכניסה לשוק העבודה ולזרז את תהליך השתלבותן בתעסוקה. הפעלתה של התוכנית נעשתה באמצעות התקשרות עם חברות פרטיות וגורמי מגזר שלישי שהפעילו "מרכזי תעסוקה". מדיניות זו הצטרפה לצעדים נוספים בתחומים משיקים ובתוכם השינוי בגובה ומאפייני הזכאות לגמלאות קצבאות האבטלה, הבטחת הכנסה ופרופיל הזכאים. מדיניות זו הביאה לפגיעה משמעותית במעמדה של ההכשרה המקצועית במובניה הקלאסיים ולשחיקה בתהליכי התאמת ההון האנושי המקצועי לצורכי התעשייה.
כיום מערכת ההכשרה המקצועית היא מערכת שיורית המתקשה להניע עובדים בשוק העבודה. הביטוי לשינוי הדרמטי במעמד ההכשרה המקצועית בישראל התבטא בקיצוץ המאסיבי בתקציבי האגף להכשרה מקצועית. בשנת 2000 עמד תקציב האגף על 159.4 מיליון ש"ח לעומת 43 מיליון ש"ח בלבד בשנת 2012.
מעבר למשרד הרווחה.
ביולי 2016 הוחלט על העברת תחום התעסוקה מאחריות משרד הכלכלה והתעשייה לאחריות משרד הרווחה והשירותים החברתיים בראשותו של השר חיים כץ. ההחלטה זכתה לביקורת מצד גורמים מקצועיים בתחום שטענו כי החיבור בין תחום התעסוקה לעיסוק בסוגיות חברתיות המזוהות עם אוכלוסיות חלשות פוגע במעמדו של התחום.
מערכת ההכשרה בישראל.
הבסיס החוקי.