בעוד שהמטרה של שפות תכנות עיליות היא לפשט את תהליך התכנות, בדרך כלל תכנות בשפות low-level מאפשר כתיבה של קוד יעיל יותר. "קנס האבסטרקציה" (abstraction penalty) הוא מחסום המונע מטכניקות תכנות high-level מלהיות מיושמות במצבים בהם המשאבים החישוביים מוגבלים. תכנות high-level מאפשר יתרונות כדוגמת מבני נתונים גנריים יותר, פירוש בזמן ריצה, ויצירה של קובצי קוד בשפת ביניים. עם זאת, בדרך כלל, כל אלו גוררים מהירויות ריצה איטיות יותר, צריכת זיכרון גבוהה יותר, ויצירת קבצים בינאריים גדולים יותר של התוכנית. מסיבה זו, קוד הנדרש לרוץ בצורה מהירה ויעילה במיוחד, עשוי לדרוש שימוש בשפות תכנות low-level, למרות ששפות high-level היו מקלות על כתיבת הקוד. במקרים רבים ניתן לבצע אופטימיזציה לתוכניות הכתובות בשפה עילית על ידי קידוד ידני בשפת סף של החלקים הקריטיים בתוכנית, ובכך ליצור תוכנית מהירה ויעילה יותר.
למרות האמור לעיל, עם התפתחותן של ארכיטקטורות מורכבות יותר של מיקרו-מעבדים מודרניים, לעיתים קרובות מהדרים מתוכננים היטב עבור שפות תכנות עיליות, יודעים להפיק קוד הקרוב ביעילותו לזה המופק בצורה ידנית על ידי רוב המתכנתים בשפות low-level. כמו כן, תחת הגדרות מסוימות, רמת האבסטרקציה הגבוהה יותר עשויה לאפשר שימוש בטכניקות חזקות יותר, המספקות תוצאות כוללות טובות יותר מאשר במימושים שקולים בשפות low-level. שפות תכנות עיליות מתוכננות כך שלא יהיו תלויות במבנה של מחשב מסוג מסוים, דבר המאפשר להריץ תוכנית הכתובה בשפה כזאת על גבי מחשבים מסוגים שונים (ראו: חוצה-פלטפורמות).
משמעות יחסית.
לעיתים משתמשים במושגים "high-level" ו-"low-level" כמושגים יחסיים להשוואה בין שפות תכנות שונות המיועדות למתכנתים אנושיים. לדוגמה, לפני כמה עשורים, שפת C נחשבה high-level, מאחר שהיא תומכת ברעיונות כגון הערכת ביטויים (expression evaluation), פונקציות רקורסיביות המקבלות פרמטרים, טיפוסי נתונים ומבנים (structs). לעומת זאת, כיום, מתכנתים רבים מתייחסים לשפת C כ-low-level מאחר שהיא לא כוללת מערכת סביבת הרצה (run-time system) גדולה (למשל, אין איסוף זבל), היא תומכת רק בפעולות סקלריות, ומאפשרת גישה ישירה לזיכרון המחשב. לפיכך, שפת C משתלבת ללא קושי עם שפת סף ועם מעבדים ומיקרו-בקרים ברמת המכונה.
בדרך כלל שפות סף נחשבות low-level. עם זאת, ניתן לחשוב על שפת סף כייצוג "גבוה" יותר של שפת מכונה, מכיוון שהיא כוללת רעיונות כגון מבנים, ביטויים מוגבלים, ולפעמים אפילו משתנים, פרוצדורות ומבני נתונים. (עם זאת, שפת סף בכל זאת מהווה ייצוג ביחס של אחד-לאחד לשפת המכונה, אלא אם נעשה שימוש במאקרו).
שפת המכונה בתורה נמצאת ברמה מעט יותר גבוהה מאשר ה-microcode ו-micro-operations המשמשים בתוך מעבדים רבים.
מודלים של ביצוע.
קיימים שלושה מודלים של ביצוע (execution models) עבור שפות עילית מודרניות:
שפות מפורשות (interpreted languages) נקראות ומבוצעות בצורה ישירה, ללא שלב של הידור. תוכנה הנקראת מפרש (interpreter) עוקבת אחר סדר הזרימה של התוכנית, קוראת אותה שורה אחר שורה, ממירה את השורה לשפת מכונה ומבצעת אותה. שפת המכונה אינה נשמרת, ואם יש צורך לבצע שוב את אותה שורת קוד, היא עוברת פירוש מחדש.
לפני ההרצה של שפות מהודרות (compiled languages), הן עוברות המרה לקובצי הרצה (executable form). קיימים שני סוגים של הידור:
שפה יכולה לעבור תרגום לשפת תכנות שהיא low-level יותר, וקיימים עבורה מהדרים רבים לשפת מכונה. שפות התכנות JavaScript, C ו-Python הן שפות יעד מקובלות עבור מתרגמים מסוג כזה.
קרב פוסאדה
קרב פוסאדה הוא שם שניתן בתקופה המודרנית לקרב שנערך בסתיו 1330 בין כוחות נסיכות ולאכיה בהנהגת בסראב הראשון ובין הצבא ההונגרי בהנהגת מלך הונגריה, קארוי רוברט לבית אנז'ו. אירוע צבאי זה הפך לסמל העצמאות של ולאכיה ותושביה הרומנים ביחס לכתר ההונגרי.
מקורות היסטוריים.
הקרב מצוין על ידי כמה כרוניקות מימי הביניים: "הכרוניקה המצוירת" מווינה
(Chronicon pictum) מסביבות שנת 1360, הכרוניקה של יאנוש טורוצי - "דברי ימי ההונגרים"
(Chronica Hungarorum), מסביבות שנת 1455 וספריו של ההיסטוריון הפולני יאן דלוגוש מהשנים 1480–1486 (Annales seu cronici incliti regni Poloniae), כמו כן על ידי כמה כֲתבים הונגרים, פולנים וגרמנים מהמאה ה-15 וה-16, החוזרים בעיקר על הדיווח שבכרוניקה הווינאית.
האירוע המלחמתי מוזכר גם בתעודות הונגריות בנות הזמן, מהמאה ה-14, מהן יכלו ההיסטריונים להפיק פרטים נוספים אודותיו.
השם פוסאדה.
בכל המקורות הנ"ל אין זכר לשם "פוסאדה", מילה שציינה מקום תלול, קשה לגישת בני אדם, המוגן על ידי גורמים טבעיים או מלאכותיים.
הפיכתה לטופונים התרחשה בתחילת המאה ה-15, בתעודות הונגריות הנוגעות לקרב אחר, משנת 1395, שבין השליט הרומני ולאד חומס הכתר ובין זיגמונד לבית לוקסמבורג, מלך הונגריה. שתי תעודות מהשנים 1408 ומ-1438, מדברות על "ההרים הקרויים פוסאדה", בעוד דיווח של המלך זיגמונד עצמו משנת 1397 מוסר את העובדה כי הקרב פרץ "בזמן שעלינו על פסגות ההרים, הקרויים בדרך הרגיל פוסאדה, דרך מעברים ושבילים צרים בין שיחים גדולים".
השם "קרב פוסאדה" נכנס למסורת ההיסטוריוגרפית הרומנית בתחילת המאה ה-20 עקב השערתו של ההיסטוריון ניקולאיה יורגה כי שני הקרבות ב-1395 וב-1330 אירעו באותה זירה, דהיינו, בגיא צר שלדעתו נקרא "פוסאדה", בדרך אל העיר קמפולונג.
תיאור האירועים.
בשנת 1324 הייתה נסיכות ולאכיה נתונה תחת חסות הונגריה, בראשה עמד המלך מבית אנז'ו, קרל רוברט.
כעבור שנה, ב-1325, פלש שליט ולאכיה, בסראב הראשון, לאזור המערבי הסמוך, ה"באנאט של סברין", צעד שגרם להידרדרות ביחסיו עם המלך. יתרה מזו, החל משנת 1327, סירב בסראב לשלם לכתר ההונגרי את המס השנתי הקבוע. המלך קרל רוברט, ככל הנראה בהשפעת יועצו, דנש (דיוניסיוס) סֵץ' (לעתיד באן של סברין), החליט על מהלך צבאי על מנת להעניש את הווסאל הסורר ולהחזיר את שטח הבאנאט של סברין לשליטת הממלכה ההונגרית.
בספטמבר 1330 יצא קארוי רוברט את בירתו הזמנית בעיר טימישוארה, כבש בסערה את מחוזות סברין, פלש לאולטניה החרוכה מבעוד מועד בידי בסארב, והתקדם אל בירת השליט הרומני, קורטיה דה ארג'ש. בשל אסטרטגיית הגנה זו של בסראב, נותר הצבא ההונגרי במהרה ללא אספקת מזון והורעב.
בדרכו קיבל המלך משלחת רומנית שביקשה שלום. בסאראב הציע בתמורה ויתור מצידו על העיר טורנו סברין, הבטיח לחזור לשלם מס, למסור את אחד מבניו כבן ערובה בחצר המלך ולשלם בנוסף סכום של 7,000 מרקים כפיצוי. באיגרת בסראב הוסיף את המלים הבאות:
"רק שיואיל לחזור בשלום ויימנע מסכנות, כי אם יבוא הנה, לא יוכל להימלט מהן". קארוי רוברט סירב לקבל את ההצעה. הוא הגיב ביהירות ואמר שבסראב הוא רועה צאן בשרותו וידאג למשוך אותו החוצה בזקן ממאורתו.
בהמשך הצליחו הלוחמים ההונגרים להגיע לקורטיה דה ארג'ש הריקה מאדם ולהציתה.
כאמור, הרומנים נסוגו בפני ההונגרים כשהם משמידים כל העולה בדרכם. לאחר שהלוחמים ההונגרים הרעבים התייאשו מהאפשרות לפגוש את הצבא הרומני או לחלופין, למצוא מזון, ניתנה פקודת הנסיגה, אך בדרך חזרה, בעודם בשיא מצוקת הרעב, המתינו להם הרומנים.
הצבא ההונגרי נלכד על ידי חייליו של בסראב בגיא צר ובמערכה שנמשכה ארבעה ימים, בין ה-9 ל-12 בנובמבר, הובסו ההונגרים והמלך שלהם נמלט משם כאשר הוא מחופש לאחד מנאמניו, דז'ה הדרווארי (Dezső Héderváry), בנו של דנש, שלפי הכרוניקה, הקריב עצמו למענו.
בין הנופלים היו אצילים הונגרים רבים, ביניהם גם טמאש, הוויווד של טרנסילבניה, אנדראש לבית אלבה, נושא חותם המלך, והכומר המוודה של המלך. חלק מהשורדים נפלו בשבי.
לפי כמה מקורות הונגרים והכרוניקה של יאן דלוגוש הגיעו הצדדים להסכמה על הפסקת הלחימה כשאחד התנאים היה שהרומנים ידריכו את הצבא הפולש בדרך הכי קצרה חזרה להונגריה. אולם מורי הדרך הרומנים הם שהובילו את החיל ההונגרי לגיא שבו טמן להם בסראב מלכודת. א. קסנופול פקפק באמיתות דיווחים אלה והחשיב אותם כניסיון להצדיק את התבוסה המבישה של הצבא המלכותי.
תעודה הונגרית משנת 1351 מוסרת שלעזרת הרומנים באו כמה קבוצות של בני ברית טטרים.
לפי כרוניקה אנטיקווה, שהיא הכרוניקה העתיקה של הסכסונים הטרנסילבנים, גם תושבי העיר סיביו שמרדו אז במלך הונגריה, שיתפו פעולה עם בסראב.
השלכות הקרב.
כרוניקה של טורוצי מספרת שלידיי הרומנים נפל שלל רב כמו: בגדים יקרים, מטבעות זהב וכסף, כלי שולחן בעלי ערך ועוד.
הניצחון נתן לבסראב אפשרות לחזק אל אחיזתו בוולאכיה, להבטיח את עצמאות המדינה הצעירה ואף להרחיב את גבולותיה.
אחרי הקרב שלט בסאראב, שאימץ את התואר מארה וויווד ("רב-וויווד"), ללא עוררין, עד מותו בשנת 1352. בשנים האחרונות של חייו שלט יחד איתו גם בנו, ניקולאיה אלכסנדרו.
היחסים עם הונגריה השתפרו בשנת 1342 בעקבות מותו של קארוי רוברט ועליית בנו לאיוש הראשון על כס הונגריה. בשנת 1354 ניקולאיה אלכסנדרו, יורשו של בסראב הכיר את הסוזרניות ההונגרית.
על מיקום זירת הקרב.
עד עכשיו לא נקבע בוודאות איפה התרחש הקרב.
המקומות המועמדים בעיני ההיסטוריונים הם: עמק הנהר אולט, חבל לובישטיה, טיטשט, במחוז ולצ'ה, אזור מהאדיה, בבאנאט של סברין, הפרוזדור רוקר (מחוז ארג'ש) -בראן ועמר הפרחובה.