חיל המשלוח אורגן בחופזה ובאקראי. רוב התכנון המבצעי בוצע בהיות הכוח בדרך. הכוח צויד במפות מעטות, רובן באיכות ירודה, כשאחת מהן שורטטה מהזיכרון. לאף אחד מאנשי הכוח לא הייתה שליטה בשפה האיסלנדית.
תוכניתם של הבריטים הייתה להנחית את כל כוחותיהם ברייקיאוויק. שם הם יכלו להתמודד עם כל התנגדות ולהכניע את הגרמנים המקומיים. כדי להתגונן מפני מתקפת נגד גרמנית דרך הים, הם היו אמורים לאבטח את הנמל ולשגר כוחות בדרך היבשה להלפורדור (Hvalfjörður) הסמוכה. הבריטים גם היו מודאגים מהאפשרות שהגרמנים עלולים לשגר כוחות בדרך האוויר, כפי שהם עשו בהצלחה מרובה במערכה בנורווגיה. כדי להתמודד עם איום זה, תוכנן שחלק מהכוחות ינועו מזרחה לשדות התעופה בקלדדרנס (Kaldaðarnes ) ובסנדסקיד (Sandskeið). לבסוף, תוכנן שכוחות יישלחו בדרך היבשה לנמל באקוריירי ולשטח הנחיתה במלגרדי (Melgerði) שבצפון האי.
מחלקת המודיעין של הצי (Naval Intelligence Division) ציפתה להתנגדות משלושה מקורות אפשריים. גרמנים מקומיים, שהייתה מחשבה שיש ברשותם כמות מסוימת של כלי נשק, עלולים היו להתנגד לפלישה או לנסות לבצע סוג כל שהוא של הפיכה. בנוסף, כוח פלישה גרמני היה עלול להיות כבר בדרכו לאיסלנד או שהיה עלול לצאת לדרך מיד עם תחילת הפלישה הבריטית. מחלקת המודיעין ציפתה גם להתנגדות מצדה של משטרת רייקיאוויק, שמנתה כ-60 איש חמושים. במקרה של נוכחות ספינות סיור דניות ברייקיאוויק, המלחים הדנים עלולים לסייע למגיני העיר. אפשרות זו הייתה בלתי מעשית, שכן הספינות היחידות של הצי המלכותי הדני שפעלו מחוץ למימיה של דנמרק, היו בגרינלנד.
מבצע קלשון.
כוח סטרג'ס.
ב-3 במאי 1940 קיבל גדוד הנחתים המלכותי השני, שישב בביזלי שבמחוז סארי, הוראות מלונדון להיות מוכן בהתראה של שעתיים מראש לנוע ליעד בלתי ידוע. הגדוד הוכרז ככשיר מבצעית רק חודש אחד קודם לכן. אף על פי שהיה לגדוד גרעין של קצינים פעילים, חיילי הגדוד היו מגויסים טריים שעדיין זכו לאימון חלקי בלבד. לכוח היה מחסור בכלי נשק, שכללו רק רובים, אקדחים וכידוני רובים, בעוד ש-50 מהחיילים קיבלו את רוביהם מבלי שהייתה להם את ההזדמנות לירות בהם. ב-4 במאי קיבל הגדוד תוספת צנועה של ציוד, כולל מקלעים קלים מסוג ברן, תותחים נגד טנקים ומרגמות 2 אינץ'. ללא שעמד לרשותם עודף זמן, היה צורך לבצע במהלך המסע הימי את איפוס הכוונות ואת ניסוי הכלים.
נשק הסיוע שסופק לכוח כלל שני תותחי הוביצר 3.7 אינץ' ארבעה תותחים ימיים 2 פאונד QF ושני תותחי הגנת חופים 4 אינץ'. התותחים אוישו על ידי חיילים מיחידות הארטילריה של הצי ושל חיל הנחתים, ואף אחד לא ירה בהם מעולם קודם לכן. לכוח חסרו זרקורים, ציוד קשר וציוד איכון.
כמפקד הכוח מונה הקולונל רוברט סטרג'ס. סטרג'ס היה אז בן 49, קצין מוערך מאוד שלחם במלחמת העולם הראשונה במערכת גליפולי ובקרב יוטלנד. נלווה אליו כוח מודיעין קטן בפיקודו של מייג'ור המפרי קוויל ומשלחת דיפלומטית בראשותו של צ'ארלס הווארד סמית'. להוציא את אלה האחרונים, מנה הכוח 746 חיילים.
המסע לאיסלנד.
ב-6 במאי הועלה כוח סטרג'ס על רכבות שעשו את דרכן לעיירה גרינוק שעל שפך הנהר קלייד. כדי להימנע ממשיכת תשומת לב, חולק הכוח לשתי רכבות במהלך המסע, אך עקב עיכובים במסע הרכבות, הגיעו הכוחות לתחנת הרכבת של גרינוק בערך באותה עת, ואיבדו במידה מסוימת את החשאיות שנדרשה למשימה. בנוסף, נעשו פשרות בנושא ביטחון המידע והמסרים הועברו ברשת הקשר בצורה גלויה וכאשר הגיעו הכוחות לגרינוק, היה ידוע לכל שיעד הכוח הוא איסלנד.
בבוקרו של ה-7 במאי עשה הכוח את דרכו לנמל גרינוק, שם המתינו לו הסיירות "ברוויק" (HMS Berwick) ו"גלאזגו" (HMS Glasgow), שנועדו לקחת אותם לאיסלנד. העלייה לספינות החלה, אך הייתה רצופה בבעיות ובעיכובים. היציאה לדרך נדחתה עד ל-8 במאי ואף אז כמות גדולה של ציוד ואספקה הושארה על הרציפים.
ב-8 במאי, בשעה 4 לפנות בוקר, הרימו הספינות עוגן ויצאו לאיסלנד. הן לוו על ידי כוח ליווי נגד-צוללות שכלל את המשחתות, "פירלס" (HMS Fearless) ו"פורצ'ן" (HMS Fortune). הסיירות לא נועדו להעברת כוח בסדר גודל זה ותנאי המחיה עליהן התאפיינו בצפיפות מרובה. למרות מזג האוויר הנוח יחסית, לקו רבים מחיילי חיל הנחתים במחלת ים קשה.
להוציא מקרה התאבדות של אחד המגויסים הטריים לחיל הנחתים, עבר המסע ללא אירועים מיוחדים.
אובדן ההפתעה.
ב-10 במאי 1940, בשעה 1:47 בלילה (שעון מקומי), המריא מטוס סיור ימי מסוג Supermarine Walrus מהמעוט של הסיירת "ברוויק". מטרתה העיקרית של טיסה זו הייתה לתצפת על סביבותיה של רייקיאוויק שמא משייטות במימיה צוללות אויב, שעל פי דעתה של מחלקת המודיעין של הצי שייטו בקרבת הנמלים האיסלנדיים. לטייס המטוס ניתנו הוראות לבצע גיחה אחת בלבד מעל רייקיאוויק, אך, בין אם בטעות או בשל קצר בתקשורת, הוא טס בכמה מעגלים מעל העיר והשמיע רעש רב. באותה עת לא היו ברשותה של איסלנד מטוסים, כך שאירוע בלתי רגיל זה העיר אנשים לא מעטים בעיר משנתם. לראש ממשלת איסלנד, הרמן יונסון, נמסר דיווח על טיסה זו וכן נודע הדבר למשטרת איסלנד. מפקד המשטרה בפועל, איינר ארנלדס, שיער שככל הנראה מקורו של המטוס הוא בספינת המלחמה הבריטית שהביאה את השגריר הבריטי החדש שהיה צפוי להגיע. השערה זו הייתה נכונה, אם כי היא לא ציירה את תמונת המצב בשלמותה.
ורנר גרלך, הקונסול הגרמני, נעור גם הוא משנתו לקול המטוס. מתוך חשש ממה שצפוי לקרות, הוא נסע לנמל יחד עם גרמני נוסף. כשהשקיף במשקפת לכוון הים, הוא אישר שהצפוי אכן התרחש ומיהר לשוב לדרכו. כשהגיע לביתו, הוא התארגן לשריפת מסמכיו וניסה ללא הצלחה להשיג בטלפון את שר החוץ האיסלנדי.
הכניסה לנמל.
בשעה 3:40 לפנות בוקר ראה שוטר איסלנדי צי קטן של ספינות מלחמה מתקרב לנמל, אך לא עלה בידו לזהות את לאומיותן של הספינות. הוא הודיע למפקדו, שהודיע לאיינר ארנלדס, מפקד המשטרה בפועל. חוקי הנייטרליות שלהן הייתה איסלנד מחויבת, אסרו על יותר משלוש ספינות מלחמה של המדינות המעורבות במלחמה לעשות שימוש בנמל טבעי של מדינה נייטרלית בעת ובעונה אחת. על כל מטוס שהמריא מסיפונן של ספינות כאלה נאסר לטוס מעל מים טריטוריאליים של מדינה כזאת. בראותו שהצי המתקרב עומד להפר את הנייטרליות האיסלנדית, החליט ארנלדס לחקור את העניין. בהגיעו לנמל, הוא ראה את הספינות במו עיניו והגיע למסקנה שהן ככל הנראה בריטיות. הוא יצר קשר עם משרד החוץ, שאישר לו שעליו לצאת לכוון הצי ולהודיע למפקדו שהוא מפר את הנייטרליות של איסלנד. קציני מכס נצטוו להכין סירה.
בינתיים, קיבלו הנחתים על סיפון ה"ברוויק" פקודה לעלות על סיפון ה"פירלס" שתיקח אותם אל הנמל. מחלת הים שהחיילים סבלו ממנו וחוסר ניסיונם גרמו לכמה עיכובים והקצינים היו מתוסכלים מכך. זמן קצר לפני השעה 5 בבוקר, יצאה ה"פירלס" לכוון נמל רייקיאוויק כשעל סיפונה כ-400 נחתים. קהל קטן התאסף במקום, כולל כמה שוטרים שעדיין המתינו לסירה עבור קציני המכס. הקונסול הבריטי ברייקיאוויק קיבל הודעה מוקדמת על הפלישה וחיכה יחד עם צוותו כדי לסייע לכוחות עם הגעתם. מתוך חוסר הנוחות שהוא חש עקב נוכחות הקהל, פנה הקונסול שפרד לשוטר איסלנדי ואמר לו: "אכפת לך... להרחיק את הקהל מעט אחורה, כדי שהחיילים יוכלו לרדת מהמשחתת?" הוא שאל. "כמובן", השיב השוטר.
אנשי הכוח שהיה על סיפון ה"פירלס" החלו לרדת לרציף מיד לאחר שהספינה עגנה בנמל. ארלנדס ביקש לשוחח עם מפקד המשחתת, אך נתקל בסירוב. לאחר מכן הוא מיהר לדווח לראש הממשלה, שהורה לו לא להפריע לכוחות הבריטים ולהשתדל למנוע חיכוכים בינם לבין האיסלנדים.
בשטח הנמל מחו כמה מקומיים כנגד הגעתם של הבריטים. אחד האיסלנדים חטף רובה מידיו של אחד הנחתים ונעץ סיגריה בקנה שלו. לאחר מכן הוא השליך את הרובה חזרה לחייל ואמר לו להיזהר כשהוא עושה בו שימוש. באותו רגע הגיע קצין בריטי לנזוף בנחת.
הפעולות ברייקיאוויק.
הכוחות הבריטים החלו את פעולותיהם ברייקיאוויק בהצבת משמר על משרד הדואר ובהצמדת כרזה לדלת הבניין. הכרזה הסבירה באיסלנדית רצוצה שהכוחות הבריטים כבשו את העיר וקראו לשיתוף פעולה בטיפול בגרמנים המקומיים. משרדי שירות הטלפונים, שירות השידור האיסלנדיים והתחנה המטאורולוגית הושמו מיד תחת שליטה בריטית כדי למנוע את הגעת החדשות על הפלישה לברלין.
בינתיים, ניתנה עדיפות גבוהה לתפיסת הקונסוליה הגרמנית. בהגיעם לקונסוליה, רווח לכוחות כאשר גילו שלא הייתה במקום כל התנגדות ופשוט נקשו על הדלת. הקונסול גרלך פתח את הדלת, מחה נגד הפלישה והזכיר לבריטים שאיסלנד היא מדינה נייטרלית. בתגובה הוזכר לו שדנמרק גם היא הייתה מדינה נייטרלית. הבריטים גילו אש בוערת בקומה העליונה של הקונסוליה ומצאו ערמת מסמכים שהובערו בתוך האמבטיה של הקונסול. הם כיבו את האש והצילו מספר ניכר של תיקי מסמכים.
הבריטים ציפו גם להתנגדות מצוות ה"בהיה בלנקה", אוניית משא גרמנית שפגעה בקרחון במצר דנמרק (המצר שמפריד בין איסלנד לבין גרינלנד) וש-62 אנשי צוותה ניצלו בידי מכמורתן איסלנדי. אנשי צוות הספינה הגרמנית, שהיו לא חמושים, נכנעו ללא התנגדות.
תוצאות הפלישה.