עונת 1962/1963 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה השמינית של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-12 בספטמבר 1962 ותחרות הסתיימה ב-22 במאי 1963.
בתחרות השתתפו 30 קבוצות. נציגת אלבניה השתתפה בתחרות בפעם הראשונה.
משחק הגמר נערך באצטדיון ומבלי הישן, לונדון. התחרות הסתיימה בניצחון של מילאן בפעם הראשונה בתולדות המועדון. לראשונה מאז תחילת התחרות בשנת 1955, ריאל מדריד לא השתתפה במשחק הגמר (לפני זה היא זכתה חמש פעמים ברציפות ופעמיים הפסידה במשחק הגמר).
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 30 קבוצות. בנפיקה ליסבון כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. סטאד ריימס העפילה ישירות לשמינית הגמר (הסיבוב הראשון של העונה), 28 קבוצות הנותרות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ.
ניאסנגבה איאדמה
נְיָאסֶנְגְּבֶּה אֵיָאדֵ֫מָה (בצרפתית: Gnassingbé Eyadéma; 26 בדצמבר 1935 - 5 בפברואר 2005) היה נשיא טוגו משנת 1967 ועד למותו ב-2005.
ביוגרפיה.
איאדמה נולד למשפחת איכרים ענייה משבט הקביה , אחד הגדולים מבין 37 השבטים בטוגו. שם ילדותו היה אטיין (הוא שינה את שמו פעמיים, מאוחר יותר). בנעוריו עסק באגרוף. בזמן שטוגו הייתה קולוניה של צרפת, הוא שירת בלגיון הזרים הצרפתי והשתתף במספר מלחמות קולוניאליות בשורות צרפת, בהן מלחמת העצמאות של אלג'יריה ומלחמת הודו-סין הראשונה.
ב-13 בינואר 1963 השתתף בהפיכה צבאית בטוגו, במהלכה נרצח הנשיא סילבנוס אולימפיו ליד בניין השגרירות האמריקאית בלומה. אולימפיו נלחם נגד הצרפתים על עצמאותה של טוגו, ונחשב עצמאי וסורר מדי לטעמה של צרפת, שעודדה את מנהיגי ההפיכה. רציחתו הייתה הראשונה בשרשרת רציחות שהתרחשו במדינה. בתקופה זו שינה את שמו לאיאדמה, שם שמשמעותו "אומץ" בשפת הקבייה.
על פי עדויות רבות, איאדמה רצח בעצמו את אולימפיו. על פי העדויות, אולימפיו נתפס על ידי קבוצת חיילים, ואייאדמה ציווה על אחד החיילים להרוג אותו. כשזה ירה לרגלי הנשיא, תפס אייאדמה את נשקו של החייל וירה שלוש פעמים בטווח קצר באולימפיו. אז חזר ודקר את הנשיא שפרפר למוות על הארץ. "כך עשיתי גם באלג'יריה, כדי לוודא שהקורבנות שלי מתים", אמר.
לאחר הפיכת 1963 מונה ניקולא גרוניצקי לנשיא החדש של טוגו. בשנת 1967 איאדמה הוביל הפיכה צבאית נוספת נגד גרוניצקי, שבה הוא גורש לפריז. ב-14 באפריל 1967 הכריז על עצמו כנשיא ושר הביטחון, והחזיק בתפקידים אלה במשך 38 שנה, עד מותו ב-2005. הוא היה השליט הוותיק ביותר באפריקה. במהלך שנות שלטונו, איאדמה שמר על יחסים הדוקים עם צרפת ופעל בשירותה.
איאדמה היה עריץ. על פי דו"חות של אמנסטי אינטרנשיונל וארגוני זכויות אדם נוספים, בשנות שלטונו התבצעו בטוגו הפרות רבות של זכויות האדם, בהן עינויים, השפעה של הרשות המבצעת על הרשות השופטת, צפיפות רבה בבתי כלא וזיופי בחירות.
אזרחי טוגו ניסו מספר פעמים להתקומם נגד שלטונו של איאדמה, ללא הצלחה. כמו כן הוא ניצל ממספר ניסיונות התנקשות.
בשנת 1974 הוא ניצל מתאונת מטוס ועקב כך שינה את שם משפחתו לניאסנגבה, שם שמשעותו "נס" בשפת הקביה.
בשנת 1985 נערך ניסיון הפיכה במדינה, אך איאדמה הזעיק את כוחות צבא צרפת, שסייעו לו לדכא את המהומות. כוחות צבא צרפת מוצבים עד היום דרך קבע בלומה, בירת טוגו.
במהלך שנות שלטונו נערכו מספר מערכות בחירות, בהן לא התמודד נגדו כל מתחרה, ובכולן הוא נבחר לכאורה לנשיאות. בשנים 1993 ו-1998 נערכו בחירות שהיו לכאורה דמוקרטיות, אבל במהלכן נרצחו מאות ממתנגדי הנשיא. לפי דו"חות אמנסטי, חייליו של איאדמה היו אחראים לרציחות אלה. במערכת הבחירות לנשיאות ב-1998, ספירת הקולות הופסקה באמצע ואיאדמה הוכרז כמנצח.
בשנת 2003 הבטיח איאדמה לפרוש מהשלטון, אך לאחר מכן חזר בו ולדבריו החליט "להמשיך להקריב את עצמו". החוקה של טוגו שונתה כדי לאפשר לו להיבחר שוב.
בשנים האחרונות לחייו חלה התדרדרות במצבו הבריאותי של איאדמה, והוא ביקר מספר פעמים בישראל לצורך קבלת טיפולים רפואיים בהרצליה מדיקל סנטר. בשנת 2005 לקה בהתקף לב ומת בעיירת מולדתו פיה. בנו פור ניאסנגבה נבחר למלא את מקומו.
ג'. מייקל בישופ
ג'ון מייקל בישופ (אנגלית: John Michael Bishop; נולד ב-22 בפברואר 1936) הוא אימונולוג ומיקרוביולוג אמריקאי אשר זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1989, יחד עם הרולד א. ורמוס, על גילוי המקור התאי של אונקוגנים רטרו וירוסיים.
בישופ נולד בפנסילבניה שבארצות הברית. הוא למד במכללת גטיסברג ומאוחר יותר באוניברסיטת הרווארד, שם קיבל בשנת 1962 תואר דוקטור לרפואה.
בישופ החל לעבוד במכון הלאומי לאלרגיה ומחלות זיהומיות. לאחר מכן הוא עבד במשך שנה במכון היינריך פטה בהמבורג שבגרמניה, בטרם הצטרף לסגל אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו בשנת 1968. מאז ועד היום נמנה בישופ על סגל האוניברסיטה, ואף שימש כקנצלר האוניברסיטה בשנים 1998–2009.
בישופ ידוע בעיקר בזכות עבודתו עם הרולד א. ורמוס ודומיניק סטהלין. עבודתם המשותפת הראתה ב-1976 כי אונקוגנים הם פרוטו-אונקוגנים מותמרים, ומצויים באדם וביצורים רבים נוספים. כאמור, עקב עבודה זו זכו בישופ וורמוס בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1989.
בשנת 1984 זכה בישופ בפרס אחוות אלפרד פ. סלואן. ב-2003 זכה במדליה הלאומית למדעים. באותה שנה פורסם ספרו: "איך לזכות בפרס נובל: חיים בלתי צפויים במדע". בשנת 2008 נבחר לכהן כחבר חוץ בחברה המלכותית.
מערכת טולהומה
מערכת טוֹלָהוֹמָה (באנגלית: Tullahoma Campaign) או מערכת מרכז טנסי (באנגלית: Middle Tennessee Campaign), הייתה מבצע צבאי אשר נערך בין ה-24 ביוני ל-3 ביולי 1863, ובמהלכו ביצעה ארמיית הקמברלנד של האיחוד בפיקוד מייג'ור ג'נרל ויליאם רוזקרנס את אחד התמרונים החשובים של מלחמת האזרחים האמריקנית. תוצאת המערכה הייתה דחיקתם של כוחות הקונפדרציה ממרכז טנסי ואיום על העיר האסטרטגית צ'טנוגה.
ארמיית טנסי של הקונפדרציה בפיקוד גנרל ברקסטון בראג תפסה עמדות הגנה חזקות בהרים במרכז טנסי, עם מפקדה בעיר טולהומה . באמצעות סדרה של התקפות הטעיה מתוזמנות היטב הצליח רוזקרנס לכבוש מספר מעברי הרים חשובים; בין היתר, נשק חדיש – רובה ספנסר נטען המחסנית – עזר להכריע את הכף. כוחות הקונפדרציה סבלו מיריבות קשה בין גנרלים וממחסור באספקה, וכאשר כוחות האיחוד איימו לנתק את דרכי האספקה והתקשורת שלהם, נאלצו לסגת מטולהומה אל עבר צ'טנוגה, אשר שוכנת מצפון לגבול עם ג'ורג'יה על נהר טנסי.
המערכה הסתיימה באותו שבוע שבו התרחשו שני ניצחונות אסטרטגיים של האיחוד, בקרב גטיסברג ובמצור על ויקסבורג; רוזקרנס התלונן שהישגו לא קיבל את תשומת הלב הראויה. עם זאת, אבדות הקונפדרציה במערכת טולהומה היו מועטות, וצבאו של בראג נותר חזק דיו על מנת להנחיל לרוזקרנס תבוסה בקרב צ'יקמוגה, חודשיים מאוחר יותר.
רקע.
קרב נהר סטונס העקוב מדם (31 בדצמבר 1862 – 2 בינואר 1863) בין רוזקרנס לבראג במרפריסבורו, טנסי, הסתיים ללא הכרעה טקטית, אולם בעקבותיו נסוג בראג כ-30 מייל דרומה אל עמדות מגננה לאורך נהר דאק , מאחורי רכס ההרים אשר מקיף את אגן נאשוויל . קבוצות של זקיפים הגנו על מעברי ההרים, ומסך סיור של פרשים הגן על האגפים, לאורך חזית של כ-70 מייל ממזרח למערב. בראג, אשר מפקדתו שכנה בעיר טולהומה, היה מודאג מכך שרוזקרנס יתקדם ויתפוס את העיר האסטרטגית צ'טנוגה, צומת רכבות חיוני על נהר טנסי, והשער לצפון ג'ורג'יה. כוח הפרשים שלו היה פרוש על פני חזית רחבה מכיוון שברמה הטקטית הוא היה מודאג מכך שרוזקרנס יאגף אותו, ויכריח אותו לסגת או להילחם מעמדה נחותה. בראג הניח שהמתקפה תכה באגף שמאל שלו דרך מעבר גאי (Guy's Gap) הנוח לתנועה, אל כיוון שלביוויל ; מכיוון שכך, הציב את גייס הרגלים הגדול יותר שלו, בפיקוד לוטננט ג'נרל לאונידס פולק , בעמדות הגנה מבוצרות בשלביוויל.
שמונה מיילים לימינו של פולק, בעמדות מבוצרות בווֹרטרייס , היה מוצב הגייס של לוטננט ג'נרל ויליאם ג' הארדי , מגן על הדרך הראשית אל צ'טנוגה. הגייס של הארדי היה בכוננות לתגבר את שלושת מעברי ההרים שמצפונו – (ממערב למזרח) מעבר בל-באקל (Bell Buckle Gap), מעבר ליברטי (Liberty Gap), ומעבר הובר (Hoover Gap). מעבר הובר היה כמעט בלתי מוגן; היה זה מעבר צר באורך 4 מייל ברכס ההרים המפריד בין נהר דאק לנהר סטונס, אשר גובהו כ-400 מטר. המעבר היה כה צר עד כי שתי עגלות היו יכולות רק בקושי לעבור זו לצד זו; הדרך נשלטה על ידי הפסגות שסביבה. מחפורות וביצורים איתנים נבנו על מנת להגן על המעבר, אולם אלה היו מאוישים על ידי רגימנט פרשים אחד בלבד.