ב-2002 הוא פוטר על ידי ערפאת, לאחר סכסוך אישי קשה ביניהם. בשנה שלאחר מכן התקרב בחזרה לערפאת ומונה ב-2003 כיועצו לביטחון לאומי. לאחר מות ערפאת התקרב בהדרגה ליורשו, אבו מאזן, ושימש כנציגו במספר הזדמנויות. רג'וב התמודד בבחירות למועצה המחוקקת ב-2006 במחוז חברון, והפסיד למועמדי חמאס, בהם אחיו, נאיף. כתוצאה מההפסד התפטר מתפקידיו, יצא ללימודי תואר שני ונטל על עצמו את תפקיד יו"ר ההתאחדות הפלסטינית לכדורגל. באוגוסט 2009 נבחר כחבר הוועד המרכזי של פתח.
יו"ר התאחדות הכדורגל הפלסטינית.
ב-2009 הפך ליו"ר התאחדות הכדורגל הפלסטינית. במסגרת זו פעל רג'וב דיפלומטית נגד ישראל.
ב-2013 פנה לפיפ"א בבקשה להשעות את ישראל מן הארגון, על רקע מניעת כניסתם של שחקנים ומאמנים מכמה מדינות ערביות לאליפות מערב אסיה לנערים, שהתקיימה ברשות הפלסטינית. בהמשך גיבש רשימה של חמש דרישות מישראל, אשר דחייתן מעכבת לטענתו את התפתחות הכדורגל הפלסטיני:
במאי 2015, לאחר שישראל לא נענתה לדרישות, הגיש בכינוס פיפ"א בציריך הצעה להשעות את ישראל מן הארגון. רג'וב משך את ההצעה ברגע האחרון, ובכינוס הוחלט להקים ועדה לבדיקת הנושאים שבמחלוקת.
ביוני 2018 לחץ רג'וב על נבחרת ארגנטינה בכדורגל לבטל את הגעתה למשחק הידידות ישראל-ארגנטינה וקרא לשרוף את חולצתו של ליאו מסי, משנודע כי המשחק צפוי להתקיים בירושלים במקום בחיפה. לאחר ביטול המשחק הגישה ההתאחדות לכדורגל בישראל
תלונה נגד רג'וב לפיפ"א, וזו הודיעה שהיא תפתח נגדו בהליך משמעתי. ב-24 באוגוסט 2018 הודיעה פיפ"א על השעייתו של רג'וב ל-12 חודשים וקניסתו ב-20,000 פרנק שווייצרי בגין הסתה.
עמדותיו.
ג'יבריל רג'וב מרבה להתראיין לכלי תקשורת ישראליים בהסברת העמדה הפלסטינית. בעשור האחרון הרבה רג'וב להביע עמדות אנטי-ישראליות קיצוניות.
בשנים 2002–2003 השתתף רג'וב ביוזמת ז'נבה, במסגרתה הופיע ב"קמפיין הפרטנרים" באומרו: .
כמו כן נטל רג'וב חלק פעיל בהסכם מיטשל ובשיחות עם ג'ורג' טנט. רג'וב ידוע כבעל עמדות פרגמטיות ביחסו לחמאס. על אף שבעבר פעל נגד התנועה כראש הביטחון המסכל בגדה, הוא הרבה בהצהרות פייסניות כלפיה לאחר מות ערפאת.
בראיון שנערך עמו בשנת 2007 והובא בערוץ 10 טען כי (חדשות ערוץ 10 - 12.2.07).
באוקטובר 2011 נשא רג'וב נאום בשם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, בטקס שנערך לכבוד האסירים הביטחוניים ששחררה ישראל בעסקת שליט. בנאומו שיבח את חמאס על חטיפת החייל גלעד שליט: . בנוגע לאסירים המשוחררים אמר: , וכן:
במאי 2012 שודר ברשות השידור הפלסטינית נאום של רג'וב במסיבת עיתונאים של איגוד כתבי הספורט הערבים. בנאומו אמר:
בראיון שהעניק לטלוויזיה הישראלית לאחר מבצע "עמוד ענן" בנובמבר 2012, אמר רג'וב את הדברים הבאים: .
במאי 2013 אמר בריאיון כי . כמו כן אמר , , ,
ב-1 ביולי 2013, כחודש לפני ביקור שחקני ברצלונה ברשות הפלסטינית ובישראל, התראיין רג'וב לטלוויזיה הפלסטינית ואמר כי ישראל: .
עם היוודע מותו של ראש הממשלה לשעבר, אריאל שרון, פרסם רג'וב את הודעתו בנושא וטען כי שרון היה "פושע שאחראי למותו של יאסר ערפאת", כמו כן הוא קבל על כך ששרון לא נשפט בבית הדין הבינלאומי בהאג.
באפריל 2014 השווה שוב בין הנאציזם לבין המדיניות הישראלית: .
בפברואר 2018 הגיע עם פמלייתו לעמדה של משמר הגבול בחברון והטיח עלבונות בשוטרים. רג'וב פנה ללוחמת מג"ב ואמר: "תשתקי, לכי לעזאזל". בעקבות זאת הגיש משמר הגבול תלונה למנהלת התיאום והקישור שבחטמ"ר יהודה.
דרו קארי
דרו אליסון קארי (באנגלית: Drew Allison Carey; נולד ב-23 במאי 1958) הוא שחקן, קומיקאי, סטנדאפיסט ומנחה טלוויזיה אמריקאי מצליח.
קארי מאופיין בהומור בוטה. הוא התחיל את דרכו במופעי סטנד-אפ בלוס אנג'לס ובהמשך כיכב בסדרת הטלוויזיה המופע של דרו קארי. הסדרה שודרה במשך 9 עונות מ-1995 ועד 2004 ברשת ABC וזכתה להצלחה רבה, אך ירדה אחרי העונה התשיעית בגלל נתוני מדרוג נמוכים וביקורות קשות.
קארי היה אחד הכותבים של תוכנית האלתורים בהנחייתו "של מי השורה הזאת בכלל?". התוכנית שודרה במשך 4 עונות מ-2001 עד 2005. בנוסף, הופיע בהופעת אורח במשפחת סימפסון, עונה 19 פרק 20.
פפסינוגן
אתבש
מצחתה
מצחֶתה (בגאורגית: მცხეთა) היא עיר בגאורגיה, וממוקמת במפגש הנהרות קורה ואראגווי, כ-27 ק"מ צפונית לבירה טביליסי. העיר השוכנת במרכזו של חבל כארתלי ההיסטורי משמשת כיום כבירת מחוז מצחתה מתיאנתי, ומהווה את המרכז המנהלתי של נפת מצחתה. בעיר נפגשות הדרך בין הים הכספי והים השחור עם הדרך היוצאת מטביליסי צפונה לכיוון רוסיה (הדרך הצבאית הגאורגית). במצחתה עוברת גם מסילת הברזל העיקרית של גאורגיה, המוליכה מטביליסי מערבה. מרכזה של העיר, שהיא אחת מהעתיקות בגאורגיה, הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. לפי מפקד משנת 2014 מנתה אוכלוסיית העיר 7,940 תושבים. מצחתה הוכרזה לעיר בשנת 1956.
היסטוריה.
לפי ממצאים ארכאולוגיים, הייתה מצחתה מיושבת כבר לפני 3,000 שנה. במשך כמעט אלף שנים, החל במאה ה-3 לפנה"ס ועד למאה ה-6 לספירה, שמשה העיר כבירתה של הממלכה הגאורגית איבריה. ההיסטוריונים הרומים סטרבון, פלוטארך ופליניוס הזקן עמדו על חשיבותה של מצחתה לאורך הדרך שקישרה בין הים השחור והים הכספי, ועל מצודותיה. במצחתה קבלה על עצמה ממלכת איבריה את הנצרות בשנת 337, ומאז הייתה העיר למרכזה הדתי של גאורגיה ולמקום מושבה של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית, ונקראה גם "ירושלים השנייה". לפני בואה של נינו הקדושה שניצרה את הגאורגים, שימשה מצחתה כמרכז פולחני לאל ארמזי (בעיר נצבים עד היום מצודת ארמזי מהמאה ה-3 לפנה"ס ואקרופוליס בשם דומה מסוף האלף הראשון לפנה"ס). מקורות גאורגיים מתארים במדויק את הפסטיבל הפגני ההמוני במצחתה שאף המלך עצמו השתתף בו. על לפי המסורת, משנכנסה נינו הקדושה למצחתה בלווית המלך מיראן וראתה את החגיגה השנתית לכבוד ארמזי, החלה להתפלל ופסל האל נשרף ממכת ברק. לפי המסורת מינה אלכסנדר הגדול את הנסיך הגאורגי האגדתי אזו (נקרא גם אזוני) לשליט "השבט של מצחתה". המקור הגאורגי מימי הביניים "ניצורה של כארתלי" ("მოქცევაჲ ქართლისაჲს"), עוסק בחשיבותה של מצחתה, ולפיו היה אזו בנו של מלך אריאן-כארתלי שהתיישב במקום עם 18 משפחות נוספות, והיה לאבי האומה. על פי הרשומות הגאורגיות מאת לאונטי מרובלי בן המאה ה-11, נמנה "מסחתוס" על בניו של כרתלוס, ולאחר מותו של האחרון מונה על ידי אימו לאב המייסד של מצחתה. עם הזמן השתנה שם העיר מ"מֶסחתה" ל"מצחֶתה".
אתרי מורשת עולמית.
העיר משופעת באתרים היסטוריים ודתיים ששני העיקריים שביניהם הם:
יהודי מצחתה.
ספר דברי הימים של גאורגיה - כארתליס צחובריבה, שמהווה את המסמך הגאורגי הקדום ביותר הידוע, מייחס את בואם של היהודים לגאורגיה, לתקופת חורבן הבית הראשון: "אז כבש נבוכדנאצר המלך את ירושלים ויהודים שנמלטו ממנה באו אל כארתלי וביקשו אדמה מה"מַמַסַחליסי" (בית האב) של מצחתה תמורת תשלום מס גולגולת. הוא נתן להם אדמה ליד האראגווי, על המעיין הנקרא בשם זאנאווי." במקום אחר, מספר הכארתליס צחוברבה על פליטים יהודים שהגיעו לגאורגיה לאחר שהוגלו על ידי אספסיאנוס והתיישבו במצחתה ליד אחיהם שישבו שם זה מכבר. היהודים כונו בשם "אוריה" או "הוריה", כינוי הרווח בכל המקורות הגאורגיים המוקדמים ומימי הביניים המאוחרים. מאוחר יותר תפס את מקומו הכינוי "איבּראילי", בעוד הכינוי "אוריה" הפך לכינוי גנאי ליהודים. ה"כארתליס צחובריבה" נכתב רק במאה ה-11, לכן יש להתייחס במידה של ספקנות למובא בו, גם אם הוא נסמך על מקורות קדומים מאוד, שכן ייתכן שמקורו ברצון לקשר את בואם של היהודים לגאורגיה למאורעות היסטוריים ידועים.
העדויות הארכאולוגיות הקדומות ביותר לישיבת יהודים בגאורגיה הן מצבות קבורה שנמצאו ליד מצחתה. על המצבות המיוחסות למאות ה-3-ה-5 חקוקות כתובות בארמית ובעברית. על מציבה אחת מופיע הכיתוב "יהודה דמתקרא גורק". ואילו על אחרת, זו של יוסף בר חאזן, חקוקים גביע וכן הלאה. במסורות הגאורגיות על הפצת הנצרות בגאורגיה תופסים היהודים מקום מיוחד.
האגדה בכרוניקה הגאורגית מימי הביניים "כרתליס צחוברבה", קושרת את היהודים הגאורגים עם סיפור צליבתו של ישו. מסופר בה כי שליחים מירושלים התייצבו בפני יהודי גאורגיה ממצחתה, וביקשו נציגים שייקחו חלק במשפטו של ישו. שניים מראשי היהודים, אליעז ממצחתה ולונגינוז מקרסני, יצאו לירושלים. הם נוכחו בעת צליבת ישו וקנו את כותנתו של ישו, מחייל רומאי מגבעת הגולגולתא שבירושלים, מקום קבורתו של ישו. בשובם למצחתה, יצאה צידוניה, אחותו של אליעז לקבל את פניהם וחיבקה את הכותונת, נפלה ומתה, מצער על מותו של ישו. את גלימתה לא ניתן היה להסיר ממנה, ולכן היא נקברה כשהכותונת בזרועותיה, ובמקום קבורתה צמח עץ ארז מארזי הלבנון. על פי המסורת מצבת קבר במרכזה של כנסיית סווטיצחובלי שבמצחתה, מסמנת את קיברה של צידוניה. ייתכן שאגדה זו רומזת לכך, שבקרב היהודים שהתגוררו בגאורגיה היו "יהודים נוצרים" עוד לפני שנינו הקדושה ניצרה את הגאורגים.