באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג ב-2013 זכה מאייר במדליית כסף בקרב שבע. באליפות העולם שנערכה באותה שנה במוסקבה הוא סיים במקום רביעי בשיא אישי חדש של 8446 נקודות, 66 נקודות פחות מדמיין וורנר מקנדה שזכה במדליית ארד.
באליפות אירופה שנערכה בציריך באוגוסט 2014 הוא זכה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 8521 נקודות, אחרי אנדריי קראוצ'נקה מבלארוס (8616 נקודות) ולפני איליה שקורניוב מרוסיה (8498 נקודות).
הוא נעדר מאליפות העולם שנערכה בבייג'ינג ב-2015, עקב פציעה בשרירי מיתר הברך.
סגן אלוף אולימפי.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה מאייר במדליית כסף בשיא אישי חדש של 8834 נקודות, אחרי אשטון איטון מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 8893 נקודות ולפני דמיין וורנר (8666 נקודות). בשלושה מהמקצועות שיפר את שיאיו האישיים: ריצת 100 מטר (10.81 שניות), ריצת 400 מטר (48.28 שניות) וקפיצה במוט (5.40 מטר).
אלוף עולם.
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 הוא זכה במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8768 נקודות, לפני ריקו פריימוט (8564 נקודות) וקאי קצמירק (8488 נקודות), שניהם מגרמניה.
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם בתחילת מרץ 2018 זכה מאייר במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6348 נקודות, לפני דמיאן וורנר (6343 נקודות) ומייקל אויבו מאסטוניה (6265 נקודות).
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט אותה שנה הוא קבע במסגרת קרב העשר שיא איש חדש בריצת 100 מטר, המקצוע הראשון, של 10.64 שניות, אך פסל בשלושת הניסיונות בקפיצה לרוחק, המקצוע השני ופרש מהתחרות.
שיאן עולם.
בתחרות שנערכה בבורדו ב-16 בספטמבר הוא קבע שיא עולם חדש בקרב 10 של 9126 נקודות, ושבר את שיאו בן 3 השנים של אשטון איטון (9045 נקודות). בדרך לשיא העולם הוא קבע מספר שיאים אישיים: בריצת 100 מטר הוא קבע 10.55 שניות, בקפיצה לרוחק הוא שיפר ב-20 ס"מ את שיאו האישי וקבע תוצאה של 7.80 מטר, בקפיצה במוט הוא קפץ 5.45 מטר ובהטלת הכידון הוא שיפר בכמטר וחצי את שיאו האישי והעמידו על 71.90 מטר. בנוסף לכך, הדף את כדור הברזל למרחק של 16.00 מטר, בקפיצה לגובה עבר 2.05 מטר, בריצת 400 מטר קבע תוצאה של 48.42 שניות, בריצת 110 מטר משוכות קבע תוצאה של 13.75 שניות, זרק את הדיסקוס למרחק של 50.54 מטר ובריצת 1500 המטרים קבע תוצאה של 4:36.11 דקות.
מגן שיניים
מגן שיניים הוא מגן עשוי גומי ומיועד להגנה על הלסת העליונה. מטרתו של המגן היא לבלום את הזעזוע הנוצר כאשר הלסת חוטפת מהלומה, ובכך להגן על השיניים משבירה. ישנם מגני שיניים "כפולים" המיועדים להגן על הלסת העליונה והלסת התחתונה, אך אלו נפוצים פחות בשל העובדה כי הם מקשים על הנשימה והדיבור, וכי צורך לסגור את הפה באופן תמידי.
מגני שיניים נפוצים בקרב מתאמנים באמנויות לחימה, המשתמשים במגנים מסוג זה כדי להגן על השיניים במהלך הקרב. גם בענפים אחרים משתמשים ספורטאים במגן מסוג זה, לדוגמה בכדורסל, רוגבי, הוקי, או כדורעף, ענפים בהם המשחק הוא אגרסיבי או שקיימת סכנה כי כדורים יפגעו בפנים.
מגני השיניים הבסיסים מורכבים מגומי רך. ישנם מגנים מחומרים שונים, כמו מגני שיניים עם משטחי ג'ל בחלק הפנימי במטרה להעניק בלימה מיטבית של הזעזועים. כמו כן, ישנם מגני שיניים המותאמים עבור אנשים להם התקנים שונים עבור יישור השיניים.
כדי להתאים ככל האפשר את המגן עבור המשתמש, המגנים מיוצרים במידות שונות, הן עבור מבוגרים והן עבור ילדים. בנוסף, כדי לאפשר התאמה גדולה ככל הניתן עבור צורת הלסת של המשתמש, מנחים היצרנים לטבול במשך 30 שניות עד דקה את המגן במים חמים, ואלו ירככו את הגומי של המגן. לאחר שהגומי התרכך, יש להכניס את המגן לפה, לסגור אותו ולהמתין מספר שניות עד שהגומי יתקרר. לאחר שהגומי יתקרר יהיה המגן בצורה של הלסת של המתאמן ויהיה מותאם עבורו.
סיסה
עפרי אילני
עפרי אילני (נולד ב-9 באפריל 1979) הוא היסטוריון, עיתונאי, עורך, בלוגר, ומבקר ספרות ישראלי. אילני הוא בעל טור שבועי בעיתון "הארץ" ומבקר ספרי עיון בעיתון "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה.
עפרי הוא בנם של המורה לביולוגיה תחיה אקסלרוד והזואולוג גיורא אילני. אילני גדל ביישוב הקהילתי ספיר ולמד בתיכון לחינוך סביבתי במדרשת בן-גוריון שבנגב.
הקריירה העיתונאית.
אילני החל את הקריירה העיתונאית שלו ככתב ב"זמן הנגב", מרשת המקומונים של "מעריב", ואחר כך עבר לכתוב ב"העיר". בין השנים 2009-2004 עבד ב"הארץ", שם שימש, בין השאר, ככתב במוסף "קפטן אינטרנט" וככתב להשכלה גבוהה ומדע.
באפריל 2009 נפצע קל במהלך סיקור הפגנת ארגוני הנשים מול תחנת המשטרה ברחוב דיזנגוף בתל אביב, שם מחו המפגינים נגד מעצרם של חברי ארגון "פרופיל חדש".
מאז 2010 הוא מבקר ספרי עיון ב"ידיעות אחרונות", במדור לספרות. משנת 2015 הוא בעל טור שבועי, "תחת השמש", ב"הארץ", שעוסק בסוגיות עכשוויות מפרספקטיבה היסטורית ושל ביקורת התרבות.
כעיתונאי סיקר בהרחבה מחקרים ודיונים במדעי הטבע ובמדעי הרוח והיסטוריה. בין היתר, הציג גישה ביקורתית למחקרים במדעי המוח המבקשים לספק הסברים ביולוגיים לתופעות פוליטיות ותרבותיות.
אילני גם היה עורך בדסק החדשות ובמוסף "גלריה" ב"הארץ" וכן במגזין "כותרת".
הקריירה האקדמית.
בשנת 2013 סיים אילני את כתיבת עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת תל אביב, בהנחיית פרופ' שולמית וולקוב. עבודתו התמקדה בקריאה הפוליטית בתנ"ך ובשימוש בבני ישראל כמודל לאומי, והציגה בהרחבה את המגמה האנטי-תנ"כית במחשבת הנאורות ואת מאמציהם של כותבים דאיסטים ורציונליסטים לקעקע את סמכותו של התנ"ך ולהציג את בני ישראל כעם גס ובזוי, כאשר אל מול תופעות אלה מוצגות תופעות מנוגדות – ניסיונות לרהביליטציה של התנ"ך כמיתוס היסטורי וכמקור השראה תרבותי. העבודה מחדשת בהצבתו במרכז של העם העברי כמושא מחקר במסגרת מחקר המקרא הגרמני. הטענה היא שחוקרי המקרא האוריינטליסטים באוניברסיטאות הגרמניות ביקשו לבצע רקונסטרוקציה של העם העברי, לצורך שחזורו של הקונטקסט שבתוכו נכתב הטקסט. בין השנים 2013–2015 היה פוסט-דוקטורנט באוניברסיטה העברית, כמו גם באוניברסיטת הומבולדט בברלין, גרמניה, בפקולטה לתאולוגיה אוונגלית.
בשנת 2016 היה פוסט-דוקטורנט במרכז לחקר המרת דת ומפגשים בין-דתיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומרצה באוניברסיטת תל אביב.
אילני גם חוקר את ההיסטוריה של היחס להומוסקסואליות בתנועה הציונית. פרסם בכתב העת "זמנים" מאמר העוסק ביחס להומוסקסואליות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. במאמרו בחן את השיח על "משכב זכר" בעיתונות העברית של שנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה העשרים. אילני גילה שבתקופת המנדט ראו במקרים של משכב זכר צורה של נחשלות הקשורה לקיום במזרח. אי לכך תוארו הומוסקסואלים לא רק כסוטים וכדגנרטים מיניים, אלא גם כמחבלים בטוהר הפרויקט הציוני וכבוגדים בפוטנציה. כמו כן, חקר את ההומוסקסואליות בעולם המוסלמי והערבי.
עפרי אילני פרסם מאמרים אקדמיים בכתבי עת שפיטים, ביניהם: "Journal of the History of Ideas", "היסטוריה", "תיאוריה וביקורת" ו"זמנים". כמו כן, פרסמם בכתבי עת שונים, ביניהם: "אלכסון", המדרשה", "מעיין", "מפתח" ו"ערב רב".
בשנת 2016 יצא לאור ספרו של אילני "החיפוש אחר העם העברי: תנ"ך ונאורות בגרמניה" בהוצאת מכון ליאו בק ירושלים ומרכז זלמן שזר. גרסה אנגלית פורסמה ב-Indiana University Press ב-2018, תחת השם In Search of the Hebrew People: Bible and Nation in the German Enlightenment.
פעילותו כבלוגר.
משנת 2010 שותף אילני בכתיבת ועריכת בלוג ביקורת התרבות "ארץ האמורי" לצד הפילוסוף והעיתונאי גל כץ. בבלוג מתפרסמים סקירות, מאמרים ודעות על עניינים שעל סדר היום ועל עניינים שנדחקו מסדר היום בתחומי פוליטיקה, פילוסופיה, היסטוריה, סוציולוגיה, אקולוגיה, מיניות ותאולוגיה.
בלוג "ארץ האמורי" זכה להצלחה ולשבחים רבים. בין היתר, הוא נבחר לרשימת המומלצים של רועי צ'יקי ארד ושל אורי קציר; בנוסף, המשורר אהרן שבתאי ציין כי זהו הבלוג המועדף עליו.
חיים אישיים.
אילני מתגורר בברלין ובישראל לסירוגין.
Rise (שיר של קייטי פרי)
Rise (בעברית: להתרומם) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית קייטי פרי ושיר הנושא של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
השיר יצא לאור ב-14 ביולי 2016 על ידי חברת ההפקות קפיטול רקורדס והקליפ הרשמי הופץ לראשונה ב-4 באוגוסט 2016. הקליפ, אשר נמשך שלוש דקות ועשרים שניות. זכה כעבור שבועיים ל-30 מיליון צפיות וכ-670 אלף לייקים ביוטיוב. נכון לשנת 2020, צבר למעלה מ-180 מיליון צפיות.
פרי, שכתבה ומבצעת את השיר, אמרה עליו "השיר הזה מתבשל בתוכי במשך שנים, ועכשיו הגיע סוף סוף אל פני השטח".
וידאו קליפים.
לסינגל יצאו שני וידאו קליפים:
מולטיפיאנו
מולטיפיאנו הוא הרכב פסנתרנים ישראלי שנוסד בתל אביב בשנת 2011. ההרכב מקדיש עצמו לביצוע, פרסום והפצה של הרפרטואר המקורי והעשיר שנכתב לאנסמבל פסנתרנים מבאך ועד ימינו. מאז הקמתו הופיע ההרכב בארבע יבשות וזכה לתהודה רבה בשל תרומתו לקידום והפצת הספרות המקורית להרכבי פסנתרים. ההרכב הוקם על ידי הפסנתרן והמחנך תומר לב ופועל בחסות בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, המשותף לאוניברסיטת תל אביב ולתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
תומר לב וקבוצה של פסנתרנים מתלמידיו הקימו את אנסמבל "מולטיפיאנו" המתמחה בביצוע יצירות שנכתבו ליותר מפסנתרן אחד.
בשנת 2015 הוענק להרכב פרס שרת התרבות בגין הישגיו הרבים בישראל ומחוצה לה.
כיום כולל הגרעין הקבוע של ההרכב את הפסנתרנים תומר לב, ברניקה גליקסמן, נמרוד מאירי-הפטל, אלמוג סגל ואייל פלץ.
מטרות ורפרטואר.