כמעט במקביל, בשנת 1894 פותח סולם אומורי על ידי הסייסמולוג פוסקיצ'י אומורי - (大森房吉, 1868–1923), שכיהן כפרופסור באוניברסיטת טוקיו וניסח את חוק אומורי העוסק בתדירותן של רעידות עוקבות. סולם העוצמות שלו היה בעל 7 דרגות, והתבסס על התאוצה המרבית של הקרקע ועל התנהגותם של מבנים יפניים אופייניים. לאחר ביקור באיטליה התאים אומורי את סולם רוסי-פורל למפרטים יפניים, וציין את שרידותם של בניינים יפניים לעומת שבירותם של בניינים זרים בהקשר סייסמולוגי. הסולם פורסם בשנת 1900.
בשנת 1995, לאחר רעידת האדמה בקובה, יפן , חולקו דרגות 5 ו־6 לשתי דרגות משנה. שנה לאחר מכן, בשנת 1996 הוצג הסולם היפני החדש (JMA) על ידי הסוכנות המטאורולוגית של יפן, שנמצא בשימוש עד היום. הסולם נשאר להיות בן 8 דרגות, היחיד שבשימוש היום בעולם שאינו בעל 12 דרגות, ומכאן חריגותו.
בשנת 1996, לאחר רעידת האדמה באי לוזון, הפיליפינים, שהתרחשה בשנת 1990 וןהייתה במגניטודה 7.7 בסולם המומנט, ייסד המכון הפיליפיני לוולקנולוגיה וסייסמולוגיה סולם עוצמות סייסמיות בן 10 דרגות, שמותאם יותר למציאות הבנייה בפיליפינים. ההתאמה לסולמות המערביים היא, ש-דרגה 8 בסולם הפיליפיני כוללת בתוכה תיאורי הרס המאפיינים את דרגות VIII ו- IX בסולמות המערביים, דרגה 9 את תאורי דרגות X ו- XI ודרגה 10 את תאורי דרגה XII בסולמות המערביים. סולם זה החליף את סולם רוסי-פורל שהיה עד אז בשימוש בפיליפינים.
עוצמה סייסמית ותאוצת קרקע מקסימלית.
לקורלציה האמפירית, שהתבררה אחרי שנים של מחקר, בין דרגת העוצמה הסייסמית (להלן "אינטנסיטי") לתאוצת הקרקע המקסימלית - PGA שגרמה לאפקטים הסייסמיים בכל אתר, ושעל פיהם הוערכה האינטנסיטי באתרים אלה, אחראי יותר מכולם צ'ארלס ריכטר, ממציאו של סולם ריכטר המפורסם. הוא הכליל וניסח משוואת מתאם (קורלציה) אמפירית עבור קליפורניה: formula_1 כאשר formula_2 היא תאוצת הקרקע המקסימלית באתר ביחידות של סנטימטר לשנייה בריבוע (cm/sec2), ו־formula_3 היא דרגת האינטנסיטי שהוערכה בו.
הוא הביא דוגמאות אינטנסיטי להצבה במשוואה כדי להציג את תקפותו של המתאם, והעיר שבדרגות הגבוהות (X ומעלה) אמינות המשוואה יורדת. קיימת גם לוגיקה תהליכית למתאם זה: רעידת האדמה משגרת גלים סייסמיים ממוקד רעידת האדמה לכל עבר; הגלים הסייסמיים הללו בהגיעם לכל אתר, גורמים לתאוצת קרקע; תאוצת הקרקע המקסימלית אחראית ליצירת וחומרת האפקטים הסייסמיים באתר; לפי האפקטים הסייסמיים הללו אנו מעריכים את העוצמה הסייסמית. על כן קיים המתאם המדובר. במהלך המחצית השנייה של המאה ה־20 התקבלו משוואות קורלציה גם לאזורים אחרים בעולם כמו: מרכז אירופה והמזרח התיכון.
עוצמה סייסמית ומפות איזוסייסמיות.
כאמור לעיל, כבר בניסיונו של מאלט, באמצע המאה ה־19, לתעד אפקטים סייסמיים של רעידת אדמה, הוא הצליח למפות אותה ולהגיע למיפוי של אזורים איזוסייסמליים. עד המצאת הסייסמוגרף המודרני בסוף המאה ה־19, זו הייתה דרך כמעט יחידה למדוד באופן מדעי רעידת אדמה. כיום, למרות קיומם של אלפי תחנות סייסמוגרפיות ברחבי העולם (רק בישראל יש כארבעים תחנות סייסמוגרפיות), נהוג להפיק מפה איזוסייסמית לכל רעידת אדמה מודרנית. יש והמפה מופקת באמצעות מחקר מעמיק של רעידת האדמה, ויש שהיא מופקת בצורה אוטומטית וממוחשבת. ההפקה הממוחשבת ניזונה בעיקר מדיווחים של הציבור שמוזמן לדווח על האפקטים הסייסמיים בכתובת המדויקת בה שהה. הדיווח מבוצע באמצעות פרסום הרעידה באתרי אינטרנט מקצועיים, וקריאה לציבור להשיב באמצעות קישור הנקרא "האם הרגשת את זה?". כך גם באתר הגלובאלי של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ששואל את הציבור בכל רעידת אדמה שמתרחשת בעולם:? Did You Feel It. הקישור מוביל את המדווח לטופס מפורט של דיווח על האפקטים הסייסמיים, סוג המבנה ככל שמדובר בנזקים למבנים וכיוצא באלה. מיפוי איזוסייסמי אוטומטי מבוצע לעיתים על ידי מכון הסקר הגאולוגי האמריקאי על בסיס נתונים של תאוצות הקרקע המקסימליות המדווחות ממכשירים (מדי תאוצה) באזורים השונים, תוך שימוש במתאם לדרגות העוצמה הסייסמית.
הערכת עוצמות סייסמיות והפקת מפה איזוסייסמית משמשות ככלי מחקר ראשון במעלה בחקר רעידות אדמה היסטוריות שהתרחשו בטרם הומצא הסייסמוגרף. למחקר מעמיק של רעידות אדמה שהתרחשו לכל אורכה של ההיסטוריה והסקה על הפרמטרים הכמותיים שלהן, יש חשיבות ראשונה במעלה לתחום הערכת סיכונים סייסמיים, והתכוננות לרעידות אדמה עתידיות. העובדה שהמשיכו להפיק מפות איזוסייסמיות גם לרעידות אדמה מודרניות, שהפרמטרים הכמותיים שלהם היו ידועים, אפשרו הסקה על פרמטרים כמותיים אלה מתוך המפה האיזוסייסמית של הרעידה ההיסטורית. זאת על ידי גילוי קיומם של יחסים אמפיריים בין מרכיבי המפה השונים לפרמטרים כמותיים אלה. למשל (ראו באיור משמאל): קשר בין המגניטודה לעוצמה הסייסמית האפיצנטריאלית – I0; קשר בין אורך הציר הארוך של האליפסה המבטאת את האזור האיזוסייסמי האפיצנטריאלי שהוא המקסימלי בדרך כלל, לבין אורך השבר שפעל ברעידת האדמה הנחקרת – L; קשר בין שטחים איזוסייסמליים מסוימים – A7 ו־A8 (למשל) למגניטודת הרעידה; וקשר בין אורך השבר והמגניטודה לכמות ההסטה – R2 שהתרחשה לאורך השבר שפעל בעת רעידת האדמה.. סיבה נוספת לחשיבות הפקת מפות איזוסייסמיות לרעידות אדמה מודרניות היא, שכאשר חוקרים רעידת אדמה היסטורית שהמפה האיזוסייסמית שמופקת מהמחקר, דומה למפה איזוסיימית של רעידת אדמה מודרנית מאותו אזור, הרי שניתן להסיק על הפרמטרים הכמותיים של הרעידה ההיסטורית מנתוני המכשירים של הרעידה המודרנית. בנוסף, צ'ארלס ריכטר פרסם יחסים אמפיריים בין האינטנסיטי המקסימלי ברעידות אדמה בקליפורניה לבין מגניטודת הרעידה ורדיוס חישתהּ.
עוצמה סייסמית ותרחישים לרעידות אדמה עתידיות.
בכל מדינות המערב מקובל, כחלק ממערך ההתכוננות לרעידת אדמה הרסנית, להכין תרחיש לרעידה זו. הרעידה שמקובל להכין לה תרחיש היא רעידת האדמה שההסתברות להתרחשותה לפחות פעם אחת ב־50 שנה היא 10%, דהיינו, רעידת אדמה שזמן המחזור הוודאי שלה הוא 500 שנה. כך גם בישראל, ותקן 413 לבנייה עמידה כנגד רעידת אדמה מכתיב בחוק את החובה לתכנן את עמידות המבנה, כך שיעמוד כנגד תאוצות קרקע שיתרחשו באתר ברעידת אדמה כזו. גודל הרעידה הזו משתנה מאזור לאזור בהתאם לרמה הסייסמית של כל אזור. למשל, הרמה הסייסמית בקליפורניה היא בערך פי 10 מהרמה הסייסמית בישראל. עובדה זו משפיעה גם על קושי בתחום אחר של הכנת התרחישים. בקליפורניה ובמרכז אירופה התרחשו במהלך המאה ה־20 ועד היום מספיק רעידות אדמה שנחקרו לעומק, כדי להכין תרחיש על בסיס אחת מהן שעונה על הקריטריון של רעידת אדמה שההסתברות להתרחשותה לפחות פעם אחת ב־50 שנה היא 10%. בישראל הייתה בסך הכל רעידת אדמה אחת כזו מאז תחילת המאה ה־20, וקשה להכין תרחיש מתאים, שיענה על הדרישות לגבי כל אזור ואזור בארץ. הרציונל שעומד מאחורי השיטה להכנת תרחיש על בסיס מה שידוע שהתרחש ברעידת אדמה דומה בעבר הוא: שמדובר ברעידת אדמה בעלת אותו גודל ואותו מוקד או מישור שבר, וקרום כדור הארץ הוא אותו קרום, אזי, אותה כמות של אנרגיה שהשתחררה מאותו מקום בעומק הקרום, תביא לתפרושת מרחבית דומה של תאוצות הקרקע. מכיוון שיש מיתאם בין תאוצות הקרקע לעוצמה הסייסמית, ניתן להעריך מה תהיה העוצמה הסייסמית בכל יישוב או שכונה של עיר גדולה, ואז על פי מטריצות פגיעוּת מקובלות, ניתן להעריך את ההתפלגות היחסית של הנזקים במבנים על פי איכות המבנים ודרגות הנזק בכל אתר על פי העוצמה הסייסמית החזויה בו. להמחשה, ראו מטריצת פגיעות משמאל.
סולם מודרני להערכת "עוצמה סייסמית" שמומלץ לשימוש בישראל.
בעקבות אימוץ סולם MSK-64 על ידי המכון הגאופיסי לשימוש בישראל, נהגו מדעני המכון להעריך עוצמות סייסמיות ברעידות האדמה שהתרחשו במחצית השנייה של המאה ה-20 באמצעות סולם זה. מכיוון שלא התרחשו רעידות אדמה גדולות בתקופה זו, לא היה מדובר באתגר של ממש. ברם, הסולם שימש ככלי אפקטיבי בניסיון לחקור רעידות אדמה היסטוריות שהתרחשו באזור. רוב רעידות האדמה הללו נחקרו על ידי או בראשות פרופ' ניקולס אמברייזיס (N. Ambraseys) מהקולג' המלכותי להנדסה בלונדון (Imperial College London). ברם, לפחות רעידת אדמה היסטורית אחת בארץ ישראל נחקרה בהיקף גדול על בסיס הערכת עוצמה סייסמית על פי סולם זה.
בשנת 1988 החליטו בנציבות הסייסמולוגית האירופאית על הכנת סולם מאקרוסייסמי מודרני יותר מ- MSK-64. התוצר היה סקאלה חדשה, מפורטת לאין שיעור ביחס לסקאלה משנת 1964 שהוזכרה לעיל. היא הופצה בשנת 1993, ושימשה כטיוטה להערות החברים בנציבות מכל המדינות, לרבות מישראל. בכנס הנציבות בשנת 1996 ברייקיאוויק שבאיסלנד, הוחלט על אימוץ הסקאלה הזו, והיא הופצה בשנת 1998 ונקראה European Macroseismic Scale-EMS 98. זה הסולם הראשון בהיסטוריית המחקר המאקרוסייסמי שהופץ עם הנחיות לשימוש ועם אילוסטרציות ותמונות להמחשת דרגות הנזק במבנים השונים. עדיו, הסולמות הופצו מתוך הנחה שהמשתמשים מבינים את כוונותיהם של מחברי הסולמות. זו הגרסה התקפה עד כתיבת שורות אלה - אוגוסט שנת 2021. בשנת 2011 המליץ המכון הגאולוגי לישראל על אימוץ סולם EMS-98 לשימוש בישראל על ידי הגופים המופקדים על ניטור רעידות אדמה כאן.
סוגיית השיטתיות בהערכת עוצמות סייסמיות.