קרחון הלשון מרינר וחלקו התחתון של קרחון מרינר התגלו מהאוויר בדצמבר 1958 על ידי קפטן ג'ון קאדוואלדר (John Cadwalader), מצי ארצות הברית, ועל ידי שני משתתפים במשלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959), במהלך טיסות סיור שיצאו משוברות הקרח מאוניית צי ארצות הברית גליישר (USS Glacier), ואניית צי ארצות הברית סטטן איילנד (USCGC Staten Island), אשר עגנו ליד הקצה הדרומי של האי קולמן.
מטרת טיסות הסיור - למצוא אתר להנחית את חברי משלחת הסקר.
מקור השם.
שמו של קרחון הלשון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי.
קרחון הלשון מרינר נקרא על שם קרחון מרינר, ממנו הוא יוצא.
קרחון מרינר נקרא לזכרם של יורדי הים אשר סייעו לחקר אנטארקטיקה.
קרחון לשון
לשון הקרח מארינר
קרחון הלשון מארינר
לשון הקרח מרינר
מרקוס דראקוס
מרקוס דראקוס (ביוונית: Μάρκος Δράκος; ) היה גנרל-לויטננט יווני, שנודע בעיקר בפיקודו בצבא היווני בזמן המלחמה היוונית-איטלקית בשנים 1940–1941, כמפקדו של צבא מזרח מקדוניה וצבא אפירוס.
ביוגרפיה.
נעורים.
מרקוס דראקוס נולד באתונה בשנת 1888. הוא למד בבית הספר הצבאי היווני ובבתי הספר הצבאיים בצרפת. הוא הועלה לדרגת סגן זוטר בשנת 1908. דראקוס לקח חלק בתנועת הקצינים האנטי-מלוכנים בשנת 1909, בראשות קולונל ניקולאוס זורבאס. לקח חלק במלחמות הבלקן (1912–1913), במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת יוון–טורקיה בצבא יוון.
במלחמת יוון–טורקיה.
ביוני 1920, ההתקפה של חיל המשלוח היווני מסמירנה (כיום איזמיר) בכיוון צפון מערב והמרדף אחר היחידות הטורקיות הביאו למעין תחרות בין מנהיגי צבא יוון – שהיו מתחרים להקדים אחד את השני בכיבוש ערים בדרך למתקפה. לגנרל דימיטריס יואנו נמאס "לבלוע את האבק של המתחרים שלהם". כשפרץ את קו ההגנה הטורקי של באליקסיר-אדרמיט (טורקיה), הציב בצורה חסרת תקדים את חטיבתו מול חיל החלוץ של האוגדה המתקדמת. הטורקים הנסוגים הבינו את הסיכון שבמעשיו של הגנרל יואנו והקיפו את חטיבתו. לקראת התקרבות האוגדה, שני קציני מטה של הגנרל יואנו, נפוליאון זרבאס וליאונידס ספאייס, הובילו כל אחד 20 פרשים וביצעו התקפות פרשים נועזות כמעט בו זמנית וחיסלו את המקלעים הטורקיים ויחידות התותחנים שירו לעבר מטה האוגדה שהועלו לחזית. החטיבה, לאחר שקיבלה מידע כי המטה נמצא בסכנה, האיצה את צעדתה. אך התקדמות החי"ר הייתה איטית ורב-סרן התותחנים מרקוס דראקוס, שהפר את כל ההוראות, בראש סוללת התותחנים המותקנת, מיהר לטבעת הכיתור. בלי להתיר את הסוסים, הסוללה פתחה באש. הטורקים ברחו, כשהם נרדפים על ידי הפרשים היוונים. החטיבה הצטרפה לקירק אגאך.
תקופת בין המלחמות.
בתקופה שבין מלחמות העולם עלה מרקוס דראקוס בקריירה בצורה מסחררת. בתקופה בין 1932–1934 ובדרגת סגן אלוף הוא עמד בראש בית הספר הצבאי הגבוה לקצינים. ערב המלחמה היוונית-איטלקית הוא היה המפקח כללי של הצבא, ואז נכנס לתפקיד פיקוד במזרח מקדוניה.
מלחמת יוון-איטליה.
צבא יוון עמד בפני הפלישה האיטלקית והעביר את פעולות הצבא לשטח אלבניה. בפברואר 1941 הפך הגנרל דראקוס לראש מטה צבא אפירוס. בתחילת מרץ 1941 החל העברת שתי דיוויזיות חי"ר בריטיות וחטיבת טנקים אחת ליוון מהמזרח התיכון, שכבשה את קו ההגנה הרחק מהחזית במערב מקדוניה ובצפון אולימפוס. הגנרלים דראקוס, ד' פאפדופולוס וגיאורגיוס קוסמאס, מתוך אמונה כי זהו רק צעד של גאופוליטיקה, הביעו בגלוי את התנגדותם בדבר ההמלצה להישאר בשטח יוון ולחכות לקראת פלישה גרמנית לכוחות בריטיים חלשים. הם חשו שכוחות קטנים אלה יכולים להוות רק את התירוץ וההצדקה לפלישה הגרמנית. הגנרלים האמינו שהיה צריך להשאיר את הכוחות היוונים לבדם לדחות את הפלישה הגרמנית ולהתקדם אל שדה הקרב מול אויב הגובר עליהם במספרו ובכוחו, אך לשלול ממנו כל "הצדקה" דיפלומטית או צבאית כביכול. בכל מקרה, הצבא הבריטי החלש, חסר תמיכה אווירית מספקת, לא יכול היה לספק סיוע משמעותי לצבא יוון. לאחר הכרזת שלושת הגנרלים, המטה הכללי סבר כי השקפותיהם אינן תואמות את אלה של המטה ופיטר אותם ב־7 במרץ 1941, חודש לפני פלישת גרמניה.
השנים שלאחר המלחמה.
בכיבוש המשולש הגרמני-איטלקי-בולגרי של יוון שהגיע בעקבות כך, הגנרל דרקוס לא ציין את השתתפותו בתנועת ההתנגדות. לאחר שחרור המדינה (אוקטובר 1944). בשנת 1945 הוא עמד בראש המועצה הצבאית העליונה. ב־16 באפריל 1945 הוא הפך לסגן שר המלחמה בממשלתו של האדמירל פטרוס וולגריס. במציאות זה היה תפקיד השר, מכיוון שבכל הממשלות שלאחר המלחמה תפקיד שר המלחמה נותר באופן סמלי אצל ראש הממשלה. הוא עזב את תפקידו כשר ב־11 באוגוסט אותה שנה. הגנרל דראקוס נפטר באתונה ב-1975.
לוכד רוח
לוכד רוח (נקרא גם: מגדל רוח) הוא אלמנט אדריכלי מסורתי עתיק, המשמש ליצירת אוורור טבעי וקירור פסיבי במבנים שונים באזורים מדבריים או חמים. לוכדי רוח מגיעים בעיצובים שונים: חד-כיווני, דו-כיווני ורב-כיווני. לוכדי רוח נמצאים בשימוש נרחב בצפון אפריקה, במדינות מערב אסיה וסביב המפרץ הפרסי. אלמנט זה היה קיים במשך 3,000 השנים האחרונות עד להמצאות החשמל והמזגן במאה ה-19. במחצית השנייה של המאה ה-20 נעשו מספר ניסיונות של אדריכלים להקים מבנים מודרניים בהם משולב לוכד רוח כדי להגביר את האוורור ולהקטין את צריכת מיזוג האוויר והחשמל. באופן כללי עלות הבנייה של בניין מאוורר עם לוכד רוח היא פחותה משל בניין דומה עם מערכות חימום, אוורור, ומיזוג אוויר קונבנציונליות. גם עלויות האחזקה נמוכות מביניינים עם מזגנים ומאווררים. לוכדי רוח הם אף שקטים וממשיכים לתפקד גם כאשר אספקת החשמל נפסקת (עניין חשוב במיוחד במקומות בהם כוח הרשת אינו אמין ויקר, כמו הודו וקליפורניה). החל מתחילת המאה ה-21 נעשים ניסיונות דומים לשלב מבנים אקולוגיים ביחד עם לוכד רוח. לוכדי רוח מתוכננים לרוב לפי תנאי מזג האוויר המקומיים ומיקרו אקלים היות שלא כל הטכניקות יעילות בכל מקום.
קרחון מרינר
אנדרטת גדוד 17 בחרמון
אנדרטת גדוד 17 בחרמון היא אנדרטה לחללי גדוד 17 (גדוד אריות הגולן) של חטיבת גולני שנהרגו בחרמון במהלך מלחמת יום הכיפורים. האנדרטה ניצבת בקרבת הכניסה לאתר החרמון, לזכר 19 חללי הגדוד שנהרגו בשני הקרבות שניהלה החטיבה במלחמה לכיבוש מוצב החרמון מידי הצבא הסורי.
האנדרטה היא סלע בגובה של כחמישה מטר, שהובא מהגלבוע והוצב על כן בטון על גבי גבעה. מדרגות מעפילות מתחתית הגבעה אל הסלע.
על פני הסלע מסותתת תבנית כף יד. כל אחד מפרקיה הוא כיתוב זיכרון לאחד מהנופלים, המציינת את שמו, דרגתו וישוב מגוריו. לידן נחצב הכיתוב "בהבקיעם אל השיא לעקור אויב נפלו בנים. טל נעורים על ראשם וטל חרמון"מאת המשורר יצחק שלו. משמאל מופיע שם הגדוד ומימין סמלו.
האנדרטה הוקמה ביוזמת הוריו של זהר בן ברק, אחד הנופלים. היא עוצבה על ידי הפסל מרדכי כפרי ונחנכה בשנת 1975.
בקרבת האנדרטה ניצבת אנדרטה ל-80 נופלים של החטיבה בקרבות על מוצב החרמון.
אלי אלון
אלי אלון (נולד ב-19 ביוני 1945, ח' בתמוז ה'תש"ה) הוא רופא מרדים, פרופסור קליני ומרצה באוניברסיטת ציריך. תחום המחקר וההתמחות של פרופסור אלון הוא הרדמה מיילדותית (אפידורלית), שיכוך כאבים בשליטת המטופל, הרדמה מקומית ושיכוך כאב כרוני.
ביוגרפיה.
אלון נולד בשם אלי לינקר בתל אביב לציטה לינקר (חברת הכנסת השמינית ויקירת העיר תל אביב-יפו לשנת 1991 ולמשה לינקר (דוקטור לרפואה). למד בתיכון עירוני א', ולאחר לימודי הרפואה שירת כרופא צבאי.
סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת מילאנו בשנת 1972, והשלים את התמחותו כרופא מרדים באוניברסיטת מילאנו ובבית החולים האוניברסיטאי של ציריך . לאחר מכן שימש עמית מחקר קליני באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
בהמשך הקריירה מילא כמה תפקידים בכירים במערכת הרפואה המרדימה של שווייץ. ובין השאר שימש ראש מחלקת ההרדמה בבית החולים המחוזי של לוגאנו, הקים את בית הספר לאחיות מרדימות בלוגאנו, ושימש הנשיא הראשון של אגודת הרופאים המרדימים של קנטון טיצ'ינו. פרופסור אלון אף היה חלוץ בתחום ההרדמה המיילדותית, וניהל את מחלקת ההרדמה המיילדותית בבית החולים האוניברסיטאי של ציריך.
בשנת 1991 התמנה אלון למנהל המרפאה הבין-תחומית לכאב בציריך וליועץ של בית החולים האוניברסיטאי של ציריך לניהול כאב.
בשנת 1993 התמנה למרצה בכיר, ובשנת 2000 לפרופסור באוניברסיטת ציריך.
בשנים 1996–2011 שימש חבר הנהלת האגודה השווייצרית ללימודי כאב (ובתוכן בשנים 2005–2008 שימש נשיא האגודה). באגודה הוא עדיין מלמד את הקורס השנתי המתקדם לשיכוך כאבים.
בשנים 2008–2014 שימש חבר הנהלת הפדרציה האירופית לכאב .
אלון שימש עורך של כתב העת האירופי לכאב, של כתב העת הרשמי של פדרציית הכאב האירופית, המשמש לפרסומים מדעיים, של כתב העת השווייצרי לרפואה מרדימה (Acta Anaesthesiologica Helvetica), של מגזין הפיקוח הבין-לאומי על הרדמה מקומית (International Monitor of Regional Anesthesia), של כתב העת "הרדמה מיילדותית" (Obstetric Anesthesia Digest) ושל כתב העת "כאב" (Der Schmerz).
פרופסור אלון מתגורר בציריך עם אשתו, אב לבן ולבת.
פרסומים.
נכון ל-2020, פרופסור אלון פרסם 10 ספרים ותיעודי הליכים רפואיים ו-55 מאמרים מדעיים. כמו כן, כתב פרופסור אלון 58 פרקים לספרים אחרים.
להלן מבחר מפרסומיו:
כריסטיאן פרדריק פון שלבורג
כריסטיאן פרדריק פון שלבורג (בדנית: Christian Frederik von Schalburg; 15 באפריל 1906 – 2 ביוני 1942) היה קצין צבא דני, המפקד השני של הגייסות החופשיים של דנמרק ואחיה של ורה שלבורג.