בשנת 1977 שולבו החוקים השונים עם נוסח עברי של פקודת החוק הפלילי תוך קודיפיקציה של דיני העונשין, והתגבשו ליצירת חוק העונשין, התשל"ז-1977, שהוא נוסח חדש ונוסח משולב של החקיקה שקדמה לו.
חוק העונשין ממשיך לעבור שינויים רבים, הן מפאת היקפו והן מפאת רגישות הנושאים שהוא עוסק בהם. רוב התיקונים הם בעבירות הספציפיות. עם זאת מדי פעם מתוקן החלק הכללי של החוק באופן מהותי המשפיע על כלל דיני העונשין. התיקון המרכזי ביותר שנעשה בחוק היה תיקון 39 שנחקק בכנסת ב-1994 ונכנס לתוקף בשנת 1995, שבו הוחלף החלק הכללי של החוק (סעיפים 1–34) בחלק כללי חדש. אחת התכליות העיקריות של תיקון 39 הייתה בהעברת המשפט הישראלי לשיטה הדאונטולוגית וצמצום הנוכחות של התפיסה התועלתנית שרווחה ערב התיקון, כחלק מההשפעה האנגלית על מערכת המשפט בישראל. בקביעת נוסח החוק השתתפו גם מומחים מן האקדמיה, ובהם שניאור זלמן פלר ומרדכי קרמניצר.
תיקון מהותי נוסף שנעשה בחוק העונשין בשנת 2012 הוא תיקון 113 שבמסגרתו נקבעו עקרונות הענישה והדרך שבה על בית המשפט הגוזר עונש ללכת, במטרה להבנות את שיקול הדעת בענישה.
פרקי החוק.
הצגת העבירות בחלקו השני של החוק אינה בדרך של איסור עשייה, אלא בדרך של קביעת עונש למעשים (כנרמז בשם הערך) - חוק העונשין הוא חוק קאזואיסטי. כך, למשל, החוק אינו אומר "אסור לרצוח" אלא קובע "העושה אחת מאלה יאשם ברצח ודינו – מאסר עולם ועונש זה בלבד". בחוקים אחרים המטילים עונשים ניתן למצוא שילוב של שתי הגישות. בחוק למניעת הטרדה מינית, למשל, קובע "לא יטריד אדם מינית את זולתו ולא יתנכל לו", וב נקבע העונש למי שאינו מציית לאיסור זה: "המטריד מינית אדם כאמור בסעיף 3(א)(3) עד (6), דינו - מאסר שנתיים".
העונשים הקבועים במרבית סעיפי חוק העונשין הם עונשי מקסימום. המשמעות היא שבית המשפט המרשיע את העבריין רשאי להטיל כל עונש שהוא, ובלבד שאינו חמור מהעונש שנקבע בחוק. בעבירות מסוימות, כגון אונס, רצח ועוד, ישנם עונשי מינימום.
אלכסנדר שפרן
הרב אלכסנדר יהודה שפרן (רומנית: Alexandru Şafran צרפתית Aléxandre Safran, י"ח באלול תר"ע; 2 בספטמבר 1910 - תשס"ו; 27 ביולי 2006) היה תאולוג, הוגה דעות יהודי רומני ושווייצרי, כיהן כרב הראשי (הרב הכולל) של יהדות רומניה בשנים 1948-1940 לרבות בתקופת השואה ומאוחר יותר כרב הראשי של קהילת יהודי ז'נבה, בשווייץ. תרם תרומה חשובה למאמצים להצלת יהודי רומניה בשנות השואה, תמך בציונות ובחינוך היהודי, פרסם ספרים בתחום הדת והמיסטיקה היהודית והיה מהמובילים בקידום הדו-שיח בין היהדות ובין הנצרות. היה פרופסור למחשבת ישראל באוניברסיטת ז'נבה. ב-1997 נבחר לחבר כבוד זר של האקדמיה הרומנית. על שמו נקראת הקתדרה לחקר הקבלה באוניברסיטת בר-אילן.
ילדותו ולימודיו.
סנדר או אלכסנדר שפרן נולד בעיר בקאו, ברומניה כאחד מעשרת ילדיו של הרב הראשי של בקאו, בצלאל זאב שפרן, ושל פינקל שפרן, בת לבית ריינהארץ. את לימודיו התורניים עשה עם אביו במשך שנים רבות בבית ובבית המדרש. הגיע לדרגת בקיאות כזאת שיכול היה לעזור לאביו בכתיבת ספריו ובמתן תשובות לשאלות הרבות שהיו מגיעות לביתם מתלמידי חכמים מקצוות העולם.
למד גם במסלול חינוכי ממלכתי בבית הספר התיכון ע"ש פרדיננד הראשון בעירו והיה אחד מתלמידיו המצטיינים.
אחרי בחינות הבגרות, למד בבית המדרש לרבנים בווינה ובמקביל, לפי הדרישות, פילוסופיה באוניברסיטת וינה. גם בבית המדרש לרבנים עוררה בקיאותו של שפרן תשומת לב רבה אצל מוריו וביניהם אצל הרקטור ד"ר אדולף שוורץ, הפרופסור לתלמוד, שנהנה להתווכח עם הסטודנט הצעיר בסוגיות שונות שהועלו בשיעורים. שפרן הצעיר הרבה להתוכח, הפעם על רקע אידאולוגי, גם עם הפרופסור לתנ"ך שמואל קראוס, ששיעוריו היו מבוססים על שיטות ביקורת המקרא שלא היו מקובלות על אביו, הרב בצלאל שפרן.
בשנת 1933, הוסמך כדוקטור לפילוסופיה, והוסמך לרבנות. בשנת 1934 קיבל בנוסף הסמכה כרב ראשי או רב גדול (grand rabbin) מהקונסיסטוריה של דת ישראל Consistoire israëlite בבריסל, בלגיה.
פעילותו כרב של יהודי בקאו.
שפרן ירש את אביו בתפקיד הרב של בקאו.
בשנת 1936 נשא אשה - קרובת משפחתו מצד אמו מן העיר יאשי, שרה ריינהארץ, בוגרת האוניברסיטה והאקדמיה לאמנות בעיר הולדתה. בבקאו השקיע מאמצים פוריים בחינוך הנוער. במקום שנותר פנוי של אביו המנוח כיהן על יד הרב נימירובר בוועדת הבחינות של הרבנים שעל יד משרד הדתות הרומני. בו זמנית הרצה הרצאות רבות בערי רומניה, לקח חלק בכנסים שונים של הקהילות היהודיות ברומניה ובעולם, גם כן בקונגרסים הציונים העולמיים בציריך (1937) ובז'נבה (1939) כנציג תנועת המזרחי. פעילותו הענפה כללה גם פרסום מאמרים בכתבי עת רבים של היהדות המודרנית הרומנית - קוריירול ישראליט (השליח הישראלי), טריבונה אברייאסקה (הבמה היהודית), רנאשטריאה אברייאסקה (התחייה היהודית), חשמונאה, אדם, שטיר דין לומיאה אבריאסקה (חדשות מהעולם היהודי), קולטורה (התרבות) - על חגי ישראל, על מנהיגי הציונות, על דמויות מעולם התרבות היהודית, על אישים נוצרים אוהדי ישראל וכו'. חיבר גם מאמרים בתחום דת ישראל בכתבי העת העבריים "דרכנו" שהופיע בצ'רנוביץ ו"ההד" מירושלים.
בחירתו כרב הכולל של יהודי רומניה.
בשנת 1940, בהיותו בן פחות מ-30, לאחר פטירתו של הרב יעקב יצחק נימירובר הציג מועמדותו לתפקיד הרב הראשי של רומניה.
שפרן נתמך על ידי חוגי היהדות האורתודוקסית בקרב רבני רומניה, כולל על ידי אגף הרבנים החרדים בראשות מנהיג אגודת ישראל, הרב צירלסון של בסרביה. הוא זכה באהדה גם בקרב רבנים אורתודוקסים וניאולוגים של יהודי טרנסילבניה, אם כי אלו לא השתתפו בבחירות, ואף נתמך על ידי הזרם האורתודוקסי המרכזי ביהדות רומניה שהעריך את השכלתו הרבנית והאוניברסלית המעמיקה והוקירו דרכו את המורשת המסורתית של אביו, הרב בצלאל שפרן. בין ששת המועמדים האחרים בלט הרב ד"ר מאיר אברהם הלוי, שסומן על ידי הרב הראשי הקודם, נימירובר, כיורשו ונתמך על ידי וילהלם פילדרמן, איחוד היהודים הרומנים ופדרציית איחוד הקהילות היהודיות. הלוי זכה בכ-50 קולות, הרב אלפרין זכה ב-15 קולות, והרב תנן Thenen מהעיר בראילה זכה ב-10 קולות בלבד. בבחירתו על ידי הרוב (76 קולות) ב-4 בפברואר 1940 היה אלכסנדר שפרן לרב הראשי (של כלל היהודים במדינה) הצעיר ביותר בעולם. באותו זמן הייתה קהילת יהודי רומניה הרביעית בגודלה בעולם (אם לוקחים בחשבון שיהודי אוקראינה ורוסיה היו אז במדינה אחת).
הרב שפרן כיהן ממרכזו בבית הכנסת קורל של בוקרשט, כקודמו, אף על פי שתוכנית בית הכנסת (כללה מקום למקהלה ולעוגב) וארגון התפילות לא תאמו את תפיסתו הדתית אך בנסיבות התקופה השלים עם זאת. התנאים המיוחדים של תקופת שואת יהודי רומניה ומאוחר יותר של תחילת המשטר הקומוניסטי, לא אפשרו לו לבצע שינויים בפולחן. בכלל כפי שהעיד בזיכרונותיו ראה בחיוב את הפעילויות התרבותיות והמוזיקליות שהתקיימו בבית הכנסת הקורל לשם חיזוק רוחם של יהודי בוקרשט והסביבה.
תפקיד הרב הראשי גרר באופן אוטומטי גם תואר של סנטור רומני, כנציג היהדות על ספסל כהני הדת, זאת על אף שהיה מתחת לגיל 40, והיה הכרח לקיים דיון ואישור מיוחד של בית המשפט העליון של רומניה. בנאומו הראשון בסנאט של רומניה הרשים הרב שפרן על ידי תוכן דבריו וגם על ידי עושר השפה הרומנית שבפיו. "הביא אלינו רוח רעננה של אביב" הייתה לכך תגובת היושב ראש. אך לאחר מספר חודשים, עם שינוי השלטון, תואר זה נלקח ממנו.
במקביל לפעילותו בבית הכנסת הקוראל ובמכון שעל ידו, שרת הרב שפרן גם בבית הכנסת מלבי"ם בבוקרשט שהיה קרוב יותר לרוח היהדות האורתוקוסית המסורתית.
בימי המשטר הפאשיסטי-צבאי בשנים 1940–1944 נבחר הרב שפרן באופן סמלי על ידי קהילת המתפללים בו ל"רב בית הכנסת" הזה, כמעין "ממשיך דרכו" של המלבי"ם. האירוע הונצח בתעודה מיוחדת שהוענקה לרב שפרן. בבית הכנסת מלבי"ם נשא הרב שפרן דרשות ולימד שיעורי תלמוד, שבהם נכחו לפעמים גם דמויות נשואות פנים של רבנים אשר היו פליטים באותם ימים בבוקרשט כמו הרב משולם ראטה מצ'רנוביץ והרב חיים מאיר הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ שנמלט מצפורני הנאצים מגטו אוראדיה.
פעילותו בראש יהדות רומניה בתקופת השואה, 1940–1944.
במלחמת העולם השנייה הנהיג את יהדות רומניה, לצדו של העורך-דין ד"ר וילהלם פילדרמן, שהיה יושב ראש "איחוד היהודים הרומנים". בשנת 1940 ממשלת ג'יגורטו הנהיגה חקיקה גזענית אנטי-יהודית בהשראת חוקי נירנברג ובספטמבר אותה השנה הגיע לשלטון משטר "לאומי-לגיונרי" בברית עם גרמניה הנאצית. נוכח הצעדים הראשונים של המשטר החדש לכיוון רדיפת האוכלוסייה היהודית, גירושה וחיסולה האפשרי, גייס הרב שפרן את כל הכוחות הנפשיים וכישורי השכנוע על מנת להתערב לטובת עמו. בשנת 1941 התערבותו אצל ניקודים מונטיאנו, הפטריארך של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, תרמה להחלטת המרשל אנטונסקו, הרודן של רומניה, לבטל את החלטתו לכפות ענידת הטלאי הצהוב על יהודי רומניה. זמן קצר לאחר מכן כשכל הארגונים היהודים הוצאו מחוץ לחוק הרב שפרן ומנהיגים יהודים אחרים הקימו מועצה במחתרת שהצליחה לפעול במשך הזמן גם בתוך מסגרות "המרכז היהודי"- הבובה שהקימו השלטונות.