אמה מוריארטי (סאלי פילד), גרושה בת 33, מגיעה ביחד עם בנה ג'ייק (קורי היים) לחוות סוסים נטושה ומוזנחת ליד העיירה יוניס באריזונה. ביחד עם בנה היא משקמת את המקום ורוצה לפתוח בו חווה לאילוף סוסים. היא מדפיסה מודעות פרסום בעיירה ונפגשת עם רוקח העיירה, מרפי ג'ונס (ג'יימס גארנר).
מרפי הוא אלמן מבוגר מאמה. היא מוצאת חן בעיניו וכדי לעזור לה הוא קונה סוס ומשכן אותו בחווה כדי שתהיה לו סיבה טובה להתראות איתה שם וכן הוא עוזר לה בפרסום החווה.
היחסים ביניהם מסתבכים כאשר מגיע לחווה הגרוש שלה בובי (בריאן קרבין) שרוצה לחזור אליה אך היא דוחה אותו ושני הגברים מתחרים על אהבתה.
המצב הזה נמשך עד שיום אחד מגיעה למקום ונדה (אנה לוין) בת זוגו של בובי עם תאומים זהים שילדה לו.
הם עוזבים את המקום ואמה ומרפי נשארים וממשיכים את רומן האהבה ביניהם.
מתתיהו לונץ
מתתיהו לונץ (5 ביוני 1894 – 27 בספטמבר 1979) היה בנקאי ופעיל ציבור ב ובישראל.
קורות חיים.
מתתיהו לונץ נולד בירושלים לאברהם משה לונץ חוקר ארץ ישראל ודבורה (לבית עקיבא ריטבסקי).
לונץ החל לעבוד בבנק אפ"ק ביפו ב-1913 וב-1919, אחרי פטירת אביו, עבר לעבוד בסניף בירושלים. בין לבין, בזמן מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא העות'מאני כצנזור.
לאחר מכן הועבר לצפת על מנת לשמש מנהל הסניף המקומי של הבנק לכעשר שנים. בצפת החל בפעילות ציבורית ושימש יו"ר ועד הקהילה העברית. בזמן מאורעות תרפ"ט עמד יחד עם בנקאי אחר, אליהו קלינגר, בחזית השטח היהודי על מנת לרסן את פעילות הערבים.
ב-1930 עבר לטבריה לטובת ניהול סניף אפ"ק. גם שם שימש כיו"ר ועד הקהילה וככזה תרם למיתון הסכסוכים בין הקהילה היהודית לשכניה הערבים.
מטבריה עבר לחיפה ב-1936. היו אלו ימי העלייה החמישית והעיר התפתחה במהירות. ב-1953 "הוחזר" לירושלים, אך במהרה חזר לחיפה.
גם בחיפה שימש בתפקידים ציבוריים כגון יו"ר הוועד המקומי של קרן היסוד, חבר הקוּרָטוֹרְיוֹן (חבר נאמנים) של בית הספר הריאלי העברי, נשיא לשכת המסחר העירונית, יו"ר אגודת בית שבתי לוי, יו"ר המועדון הימי והכלכלי מיסודו של החבל הימי לישראל, נשיא סניף רוטרי, יקיר העיר חיפה. משנת 1957 החל לשמש כקונסול כבוד של דנמרק בחיפה וסמלה של דנמרק התנוסס על בית המשפחה.
תמיכתו באגודת צופי ים נענתה בקריאת סירת מפרשים "מתתיהו לונץ" על שמו.
על שמו רחוב בחיפה.
משפחתו.
ב-1920 התחתן עם אסתר לבית משפחת ברקוף מזכרון יעקב
אחיו הם ד"ר יעקב לונץ (ידוע בשם העט "יעקב אסיא"), שרה וחנה בולוטין.
ילדיו הם דבורה גורי, שהייתה אלחוטנית ב והמשיכה אחר כך בשירות המדינה. תרזה גויסה במלחמת העצמאות לפלמ"ח שם הייתה מזכירה פלוגתית ומאוחר יותר נישאה לרב חובל עמנואל קלמפרר ורמי לונץ, תת-אלוף בחיל הים הישראלי.
ג'ון אוקיף
ג'ון אוקיף (באנגלית: John O'Keefe; נולד ב-18 בנובמבר 1939) הוא מדען מוח בריטי-אמריקאי, פסיכולוג ופרופסור במרכז סינסברי ולקום למעגלים והתנהגות עצביים ובמחלקת המחקר לביולוגיה של תאים והתפתחות ביוניברסיטי קולג' לונדון. הוא גילה תאי מקום בהיפוקמפוס, ושהם מראים סוג ספציפי של קידוד זמני בדמות דיכוי שלב התטא. הוא חולק את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 2014, יחד עם מיי-בריט מוסר ואדוארד מוסר. הוא עבד ביוניברסיטי קולג' לונדון במשך כל הקריירה שלו, אך גם כיהן במשרה חלקית באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה בהוראת משתפי הפעולה הנורווגים שלו.
ראשית חייו.
נולד בעיר ניו יורק להורים מהגרים אירים, אוקיף למד בתיכון רג'יס (מנהטן) וקיבל תואר BA מהקולג' סיטי בניו יורק. הוא המשיך ללמוד באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קוויבק, קנדה, שם קיבל תואר שני בשנת 1964, ותואר דוקטור בפסיכולוגיה בשנת 1967, בהנחיית רונלד מלזק.
קריירה ומחקר.
אוקיף עבד אוניברסיטת קולג' בלונדון בשנת 1967 כעמית מחקר פוסט-דוקטורט בארצות הברית. הוא המשיך לעבוד שם וקודם לפרופסור בשנת 1987. בהוראת משתפי הפעולה שלו אדוורד מוסר ומיי-בריט מוסר הוא מונה ליו"ר פרופסור במשרה חלקית באוניברסיטה הנורווגית למדע וטכנולוגיה בשנת 2014.
גילוי תאי מקום.
אוקיף ותלמידו ג'ונתן דוסטרובסקי גילו תאי מקום על ידי ניתוח שיטתי של הגורמים הסביבתיים המשפיעים על תכונות הירי של נוירונים בהיפוקמפוס בודדים. פרסומיו הרבים על תאי מקום צוטטו מאוד. בנוסף פרסם ספר משפיע עם לין נדל, והציע את התפקיד הפונקציונלי של ההיפוקמפוס כמפה קוגניטיבית לתפקוד הזיכרון המרחבי. בהרחבות עבודתו נותחו תאי מקום בניסוי או הודמו במודלים במאות מאמרים.
גילוי הקצב של שלב התטא.
במחקר נוסף על תאי מקום, אוקיף מצא עדויות לשינוי מובחן של קידוד זמני של מידע על ידי תזמון פוטנציאל הפעולה בתאים במקום, יחסית למחזור EEG תנודתי המכונה קצב התטא, בניגוד לתזמון ספייק בתוך תא בודד. במאמר משנת 1993, הוא ומייקל רצ'ה הוכיחו כי תאי מקום מתרחבים בשלבים שונים ביחס לתנודות בקצב התטא בפוטנציאל השדה המקומי של ההיפוקמפוס. כשחולדה נכנסת לשדה הירי של תא מקום, הדוקרן מתחיל בשלבים מאוחרים של קצב התטא, וכשהחולדה עוברת דרך שדה הירי, הדוקרנים עוברים לשלבים מוקדמים יותר של מחזור התטא. השפעה זו שוחזרה במספר עיתונים שלאחר מכן, ומספקת ראיות לקידוד קלט חושי על ידי תזמון הקוצים. מודלים רבים התייחסו למנגנונים הפיזיולוגיים הפוטנציאליים של התקדמות שלב התטא.
חיזוי וגילוי של תאי וקטור גבוליים.
במאמר שנכתב בשנת 1996 הציגו אוקיף וניל ברג'ס נתונים המראים שינויים במיקומם ובגודלם של שדות הירי של תאי מקום כאשר הוסרו המחסומים המגדירים את הסביבה. במאמר זה ובמאמרים הבאים הם הציגו מודל של תופעה זו המנבאת קיומם של תאי וקטור גבול שיגיבו במרחק ספציפי ממחסומים בסביבה. מספר שנים מאוחר יותר, חיזוי תאורטי מפורש זה נתמך על ידי נתונים ניסיוניים נרחבים המדגימים תאי גבול עם התכונות החזויות בתת-התוכנית ובקליפת המוח התוך-המדיאלית (שם הם מכונים לעיתים תאי גבול).
פרסים והוקרה.
אוקיף נבחר לעמית האגודה המלכותית (FRS) בשנת 1992 ולעמית האקדמיה למדעי הרפואה (FMedSci) בשנת 1998. בנוסף, הוא קיבל את פרס קרן פלדברג בשנת 2001 ואת פרס גרוומאייר בפסיכולוגיה בשנת 2006. (עם לין נדל). בשנת 2007 הוא קיבל את פרס האגודה הבריטית למדעי המוח על תרומה יוצאת דופן למדעי המוח הבריטיים ובשנת 2008 הוא קיבל את פרס האיגוד האירופי למדעי המוח האירופיים של איגודי מדעי המוח האירופיים. מאוחר יותר בשנת 2008 הוענק לאוקיף פרס גרובר למדעי המוח. הוא מונה למנהל הפתיחה של מרכז סינסברי וולקום למעגלים והתנהגות עצביים. בשנת 2013 הוא קיבל את פרס לואיזה גרוס הורביץ (עם אדוארד מוסר ומאי-בריט מוסר). ב-2014 הוא היה שותף לחתן פרס קוולי למדעי המוח יחד עם ברנדה מילנר ומרקוס רייכל. בשנת 2016 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים.
לאוקיף הוענק פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2014, עם מיי-בריט מוסר ואדוורד מוסר.
אוקיף קיבל תואר דוקטור לשם כבוד למדעים מטעם אוניברסיטת קולג' קורק ב־15 בדצמבר 2014. במאי 2015 הוא קיבל אחד מהסיטי קולג' של ניו יורק, וביוני אותה שנה הוענק לו אחד מאוניברסיטת מקגיל.
אלקטרה (נימפה)
מולדובית
מולדובית הוא שמה של השפה הרומנית כאשר היא מדוברת במולדובה. אם חיפשתם ערך העוסק השפה הזו, ראו: רומנית או מולדובנית.
גוסטב גוזדצקי
גוסטב גוזדצקי (בפולנית: Gustaw Gwozdecki; 5 במאי 1880 – 3 במרץ 1935) היה צייר, פסל, ונציג של קפיסטים פוסט-אימפרסיוניסטים פולניים.
ביוגרפיה.
הוא היה בנו של פלורנטין, עיתונאי וסגן מנהל הנהלת תיאטרון ורשה. בשנת 1899 החל את לימודיו האמנותיים במינכן, שם ליווה אותו באופן פרטי סטניסלב גרוכולסקי ואנטון אז'בה. שם הוא הופיע לראשונה והציג את יצירות האמנות שלו. בשנת 1900 נסע לקרקוב שם למד באקדמיה לאמנות של יאן מטייקו, שם לימד אותו יאן סטניסלבסקי, ומאז 1901 היה בוורשה, שם לימד אותו קונרד קריז'נובסקי. בשנת 1902 הוא קיבל את מלגה והוא עבר לבית הספר הלאומי לאמנויות בפריז, שם לימד אותו פיסול הוברט פונסקארם. מאותו הזמן ואילך, הוא בילה את מרבית שנותיו בפריז, ובשנת 1904 הציג את יצירותיו בסלון ד'אוטומן. הוא השתתף בקביעות בתערוכות בוורשה, בפוזנן ובווינה.
בשנת 1914 הוא הציג יחד עם האקדמיה הפולנית לאמנויות יפות (Polska Akademia Malarstwa) בפריז. משנת 1916 הוא נסע רבות, ומשנת 1917 עד 1927 שהה בעיר ניו יורק, שם היה מנהיג המכונים השנתיים. בתקופת שהותו בארצות הברית גבר העניין בקהילות הפולניות. הוא פעל ופרסם את האמנויות היפות הפולניות בארצות הברית ובצרפת, והיה חבר באגודת האמנים הפולנים "אגודת שטוקה" ובחברת האמנים הפולניים שבה הציג את יצירות האמנות שלו.
הוא נפטר בגיל חמישים וארבע שנים.
יצירתו.
הוא צייר נופים, דיוקנאות ודומם. הוא עשה פסלים משיש וגבס. יצירותיו מכילות דמויות פשוטות, עם גוונים עשירים וגדושים. רבות מיצירותיו מבוססות על חייהם של אנשים מקומיים. יצירות האמנות העיקריות שלו הפכו אותו לאחד המודרניסטים והאקספרסיוניסטים הראשונים של פולין. לאחר 1910 עבר לפוביזם, לפיכך יצירותיו זכו לדעות חיוביות מצד מבקרי האמנות הצרפתית. יצירות האמנות שלו קודמו על ידי חברו, גיום אפולינר, בעזרת כתב העת "לה פלומה".
יצירות האמנות של נמצאות במקומות שונים: המוזיאון הלאומי בוורשה, פוזנן, וקרקוב, ומקומות בינלאומיים אחרים כוללים: האגודה להיסטוריה וספרות פולנית בפריס; הגלריה לאמנויות יפות ליד אוניברסיטת ייל, ובעיר ניו יורק.
C418 (מוזיקאי)