אקרמן הושפעה מאומנות הקולנוע האירופאית, באותה מידה שבה הושפעה מהסרטים הסטרוקטורליסטיים. סרטים סטרוקטורליסטיים שימשו כניסויים פורמליסטיים שהציעו יחסי גומלין בין הצופה לתמונה. אקרמן תיארה את מייקל סנואו כסטרוקטורליסט מעורר השראה, במיוחד בשל סרטו "אורך גל", המורכב משוט אחד בו תמונה של ים על גג חומה, בעוד המצלמה מתקרבת בתנועת זום באיטיות לכיוון התמונה. אקרמן נמשכה אל העמימות הנתפסת של הסטרוקטורליזם משום שהיא מסירה את הדאגה הדומיננטית שקיימת בקולנוע בנוגע לעלילת הסרט. כנערה בבריסל, אקרמן הבריזה מבית הספר כדי לראות סרטים, כולל סרטים ניסיוניים מתוך פסטיבל נוקה-לה-זוט.
אקרמן מתייחסת למציצנות, אשר תמיד נוכחת בתוך השיח הקולנועי, בכך שהיא לעיתים קרובות משחקת דמות בתוך הסרטים שלה. בכך היא ממקמת את עצמה בשני הצדדים של המצלמה בו זמנית. הבמאית משתמשת בשעמום של הסטרוקטורליזם על מנת ליצור תחושת גוף אצל הצופה, המדגישה את חלוף הזמן.
אקרמן מצלמת בסגנון המסתמך על תפיסת החיים שבשגרה. על ידי עידוד צופים לסבלנות בקצב איטי יותר, סרטיה מדגישים את האנושיות שבחיי היום-יום. קתי האלברייך קובעת כי הבמאית "יוצרת קולנוע של המתנה, של מעברים, של החלטות דחויות". רבים מסרטיה של אקרמן מתארים את התנועה של אנשים על פני מרחקים או את היבלעותם במרחבים קלסטרופוביים. האוצר ג'ון דייוויס קובע כי המשמעות הפנימית של ביתה של אקרמן "מסתירה עבודה מגדרית ואלימות, סודיות ובושה, איפה שטראומות גדולות וקטנות מתפשטות עם מעט עדים, אם בכלל."
מותה.
אקרמן נפטרה ב-5 באוקטובר 2015 בפריז. "לה מונד" דיווח כי היא התאבדה. היא הייתה בת 65. סרטה האחרון היה סרט תיעודי בשם "לא סרט משפחתי", המתאר סדרה של שיחות עם אמה זמן קצר לפני מותה של אמה ; במהלך הסרט, היא אומרת, "אני חושבת שאם הייתי יודעת שאני הולכת לעשות את זה, לא הייתי מעזה לעשות את זה." על פי אחותה של אקרמן, היא אושפזה בשל דיכאון 10 ימים לפני מותה.
הידמרו קונויה
הרוזן הִידֶמָרוֹ קוֹנוֹיֶה (ביפנית: |近衛 秀麿|Konoe Hidemaro; 18 בנובמבר 1898 – 2 ביוני 1973) היה מנצח ומלחין יפני. הוא היה אחיו הצעיר של ראש ממשלת יפן בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה.
חייו.
קונויה נולד בטוקיו, בנו הצעיר של הדוכס קונויה אטסומארו, צאצא לאחד מחמשת בתי המלוכה של שבט פוג'יווארה. על פי המסורת, סיפק שבט קונויה נגני גאגאקו לחצר הקיסר היפני, והידמרו בחר להמשיך במסורת המוזיקלית של המשפחה, בעוד שאחיו הבכור פומימארו פנה לפוליטיקה.
בשנת 1913 החל קונויה את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות של טוקיו, שם התמחה בנגינה בכינור. ב-1915 יצא לזמן קצר לגרמניה ללמוד הלחנה. עם שובו ליפן היה לתלמידו של קוסאקו יאמאדה. הופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה ב-1920, עם תזמורת חובבים בניצוחו של טוקיצ'י סטוגוצ'י. קונויה יצא שוב לאירופה ב-1923, להמשיך בלימודיו בפריז אצל ונסן ד'אנדי ובברלין אצל פרנץ שרקר.
קונויה למד ניצוח גם אצל אריך קלייבר וקרל מוק. ב-1924 ניצח על הפילהרמונית של ברלין ובסתיו של אותה שנה חזר ליפן.
קונויה היה שותף לייסוד האגודה הסימפונית של יפן בשנת 1952, ובשנה שלאחריה היה למנצח התזמורת. בהמשך ייסד קונויה את התזמורת הסימפונית של טוקיו, ועזר לעצב, לאורך תקופה של 10 שנים, את התזמורת להרכב, שהוכר כמשתווה באיכותו לרבות מן התזמורות המעולות באירופה. מינואר 1926 ועד פברואר 1935 היה המנהל המוזיקלי הראשון של תזמורת NHK של טוקיו.
כיום זכור קונויה כמי שניצח על הקלטת הבכורה של הסימפוניה הרביעית של מאהלר במאי 1930. עוד הייתה זאת, פרט לחיתוך בפרק השלישי, ההקלטה החשמלית הראשונה של סימפוניה של מאהלר במלואה.
קונויה הרבה בהופעות אורח באירופה ובארצות הברית, שם ניצח על כ-90 תזמורות שונות במהלך הקריירה שלו, בהן תזמורת לה סקאלה במילאנו והתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית. הוא יצר קשרי ידידות עם אריך קלייבר, לאופולד סטוקובסקי, וילהלם פורטוונגלר וריכרד שטראוס. הוא נסע לגרמניה וניצח על הפילהרמונית של ברלין במחצית השנייה של שנות ה-30'. בראשית דרכה של תזמורת NBC, תכנן סיור באמריקה בפיקוחו של סטוקובסקי, אבל המיזם בוטל בגלל מלחמת העולם השנייה.
קונויה כתב יצירות מקוריות, אבל התעניין יותר בעיבוד מוזיקה קיימת, בין היתר "תמונות בתערוכה" של מוסורגסקי והחמישייה בדו מז'ור של שוברט.
מטאלורג פיקאליובו
מועדון הכדורגל מטאלורג פיקאליובו (ברוסית: Футбольный клуб Металлург Пикалёво) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר פיקאליובו שבמחוז לנינגרד. הקבוצה מתמודדת באליפות מחוז לנינגרד בכדורגל, אך בעבר התמודדה בליגה המקצוענית ובליגה הרוסית השנייה. הקבוצה התקיימה משנת 1956 ועד 2014 והתמודדה במסגרת אליפות המחוז עד שפורקה.
בשנת 2015 הוקמה הקבוצה מחדש ונקראת בשם "מטאלורג מחוז המשנה בוקסיטוגורסק" (ברוסית:Металлург-БМР).
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה בחסות מפעל המלט של העיר פיקאליובו.
משנת 1963 התמודדה הקבוצה במסגרת אליפות המחוז. בשנת 1966 זכתה בגביע המחוז ושנה לאחר מכן זכתה באליפות המחוז ללא אף הפסד במהלך העונה.
בשנים 1968—1969 התמודדה באזור 8 של הליגה הסובייטית השנייה. בעונת 1976 התאחדה הקבוצה עם קבוצת הכדורגל של בוקסיטוגורסק והתקיימה עד 1989.
בשנים 1994—1995 התמודדה הקבוצה בליגה הרוסית השלישית, שבאותה עת נחשבה לליגה הרביעית בחשיבותה ברוסיה והייתה ליגה מקצוענית.
בעונת 2003 התמודדה הקבוצה בליגה הרוסית השנייה, אך נתקלה בקשיים פיננסיים שמנעו ממנה את המשך קיומה באופן סדיר. והקבוצה פורקה.
במרס 2015 הוקמה קבוצת הכדורגל מטאלורג-BMR, כאשר BMR הוא ראשי התיבות ברוסית של מחוז המשנה בוקסיטוגורסק; ברוסית: Бокситогорский муниципальный район). הקבוצה סיימה את עונת הבכורה שלה באליפות המחוז במקום החמישי ובעונת 2016 העפילה עד לגמר גביע המחוז, אך הפסידה.
קישורים חיצוניים.
מגדלי הארבעה
מגדלי הארבעה הם צמד גורדי שחקים בין הרחובות הארבעה והחשמונאים בתל אביב-יפו. המתנשאים לגובה של 34 ו-38 קומות וכוללים יחדיו כ-135,000 מ"ר. בנייתם החלה בשנת 2012 והסתיימה ב-2017.
היסטוריה.
ביוני 2009, זכו האחים משה ויגאל גינדי במכרז של מינהל מקרקעי ישראל לרכישת הקרקע, בשטח שישה דונמים. במקום פעל באותה עת מגרש חניה. האחים הציעו 151.5 מיליון שקל, ההצעה הגבוהה מבין חמש הצעות, שעליה הוסיפו תשלומי פיתוח בסכום של 18.4 מיליון שקל. הצעתם הייתה גבוהה ב-25 מיליון שקל (כ-20%) יותר מההצעה השנייה בגובהה במכרז, שעמדה על כ-125 מיליון שקל. קבוצת חג'ג' רכשה מהאחים גינדי את המגרש שעליו נבנו המגדלים בספטמבר 2010, תמורת 323 מיליון שקל. ביוני 2011, נבחרה חברת "א.דורי בנייה" כקבלן מבצע להקמת הפרויקט בעלות של 351 מיליון שקל.
את המגדלים תכננה קבוצת חג'ג' לבנות באמצעות קבוצת רכישה, אך זו לא יצאה לפועל ובמקום זאת מכרה את רוב הפרויקט לגורמים שונים עוד במהלך הבנייה. בין השאר רכש איש העסקים טדי שגיא את ארבע הקומות העליונות באחד משני המגדלים, תמורת 80 מיליון שקל, ומרכז המרכז השלטון המקומי רכש 3 קומות תמורת 50 מיליון שקל.
ביוני 2013, במסגרת העברת זכויות לא מנוצלות ממבנים לשימור, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בתל אביב להגדיל את הבניינים בתשע קומות נוספות. קבוצת חג'ג' שילמה לחברת "בנייני העיר הלבנה" 34 מיליון שקל עבור העברת הזכויות. הזכויות הועברו משמונה בניינים לשימור מחמיר הכלולים בתוכנית השימור בתל אביב. ההסכם אפשר לשפץ את המבנים הישנים.
במהלך הבנייה, באוגוסט 2014, נפלה קורה מהמגדל לרחוב הארבעה גרמה נזק לרכוש, אך לא היו נפגעים.
בניית המגדלים הושלמה במהלך שנת 2017 והם אוכלסו החל מתחילת 2018.
בינואר 2020, רכשה חברת כלל ביטוח את ארבעת הקומות שהיו בבעלות טדי שגיא תמורת 129 מיליון שקל.
בקיץ 2020 פתחו האחים חג'ג' טרקלין עסקים מפואר בקומה המקשרת בין שני המגדלים, הכולל אולם כנסים, בר ומסעדה בשם "Pop&amp;Pope".
מאפיינים.
מגדלי הארבעה תוכננו על ידי משרדו של האדריכל משה צור. שניהם משמשים כמגדלי משרדים בגובה 160 ו-152 מטר בחזית כיכר גבעון (שבמגרש המפריד בין גב רחובות החשמונאים והארבעה). עיצובם של המגדלים הוא בצורת קוביות המונחות בזוויות שונות זו על זו, ביניהם טרקלין "תלוי" ולובי משותפים. לובי המגדלים והטרקלין עוצבו על ידי מעצב העל ג'ורג'ו ארמני. הטרקלין המשותף מתבסס על גשר, המחבר בין שני הבניינים בקומה 15. מתחת למגדלים ישנו חניון תת-קרקעי בן שש קומות כאשר השלוש העליונות מביניהן משמשות כחניון ציבורי בתשלום.
חברת הניהול של הבניין היא חברת "השתתפויות בנכסים".
יובל סטופל
יובל סטופל (נולד בשנת 1977) הוא מלחין, מנצח, מעבד ומפיק מוזיקה חסידית חרדי-ישראלי.
ביוגרפיה.
סטופל נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה למשה ופנינה סטופל. בנעוריו למד בישיבה התיכונית העירונית יבנה ובה היה חבר במקהלת ילדים בניצוחו של יעקב רוטנר. את שירותו הצבאי עשה במקהלת הרבנות הצבאית כסולן וזמר ובהמשך גם כמפקד הלהקה, תחת ניהולו המוזיקלי של מונה רוזנבלום.
קריירה מוזיקלית.
לאחר שירותו הצבאי הקים עם אלי יזרלביץ' את חברת ההפקות "במה כהלכה", המתמחה בהפקות תוכן לציבור הדתי וחרדי.
סטופל עיבד והלחין עשרות שירים. בין לחניו המוכרים: "קח את שלי", "כמה טוב שנפגשנו" ו"מסלול מחדש", אותם הלחין עבור אברהם פריד, "ללבנה אמר", בביצועו של הזמר אודי אולמן והפתיח לתוכניתו של מנחם טוקר "מוצ"ש חי".
השתתף כשחקן וכזמר לצדו של הזמר אודי אולמן בתקליטור הצפייה לילדים, "יהודים בני מלכים".