הסרט הופץ על ידי אולפני יוניברסל ושודר בבכורה ב-30 באוקטובר 1981. הסרט גרף 25.5 מיליון דולר. פחות מהסרט הקודם ואף ספג ביקורות מעורבות. מצד אחד, המבקרים שיבחו את המשחק של השחקנים והאווירה בסרט, אך מצד שני מתחו ביקורת על האלימות הקיצונית והסדיזם שלא הופיעו בצורה כזו בסרט הקודם.
במקור, סרט זה היה אמור להיות הסרט האחרון בסדרת הסרטים של ליל המסכות אך לאחריו יצאו סרטים נוספים בסדרה.
הוצאה וקידום.
על מנת לקדם את הסרט, יוניברסל הדפיסה פוסטר שהציג גולגולת שהונחה על גבי דלעת. דימויים אלה מתוארים על ידי היסטוריון הקולנוע והסוציולוג רוברט א. קפסיס כ"מוטיב אימה שאי אפשר לטעות בו". בנוסף, על כל השלטים היה רשום את המשפט "More Of The Night HE Came Home" (בעברית: עוד מהלילה שהוא שב הביתה) על מנת ליצור את אותו אפקט אימה שיצר הפוסטר.
קיירן
ונדטה (קומיקס)
בית הכנסת נווה שלום
בית הכנסת נווה שלום (בטורקית: Neve Şalom Sinagogu) הוא בית כנסת באזור קרקוי ברובע בייאולו, באיסטנבול, טורקיה.
בית הכנסת נבנה לאור גידול האוכלוסייה היהודית בשכונת גלאטה הישנה (כיום מוקפת במחוז בייאולו) בסוף שנות השלושים. בית ספר יסודי יהודי נהרס בשנת 1949 לשם כך ובית הכנסת נבנה על חורבותיו. הבנייה הושלמה בשנת 1951. אדריכליו היו אליו ונטורה וברנר מוטולה, צעירים יהודים טורקים. חנוכת בית הכנסת נערכה ב-25 במרץ 1951 (י"ז באדר ה'תשי"א לפי לוח השנה העברי), במעמד הרב הראשי לטורקיה דאז, חכם באשי רפאל דוד סבאן.
נווה שלום הוא בית הכנסת הספרדי המרכזי והגדול ביותר באיסטנבול והוא פתוח לתפילה במיוחד בשבתות וימים נוראים והוא פתוח לבר מצוות, הלוויות וחתונות. בנוסף, במתחם בית הכנסת שוכן מוזיאון יהדות טורקיה.
פוטבזאורוס
פוטבזאורוס (שם מדעי: Futabasaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים שחי במשך הקרטיקון העליון לפני בערך 85 מיליון שנה מזמננו והוא האלאסמוזאור הראשון שהתגלה ביפן. המאובנים שלו נחשפו לצד ממצאי צדפות Inoceramus, בתצורת טמיאמה שבפוקושימה, יפן ותוארו ב-2006 בידי החוקרים Sato ,Hasegawa ו-Manabe.
בסוג זה נכלל מין אחד - "Futabasaurus suzukii", הקרוי על שם מגלה הממצאים סוזוקי. במקור השם "Futabasaurus" התייחס לממצאי דינוזאור תרופוד שהתגלה ביפן, אך נחשב לטקסון מוטל בספק הקרוב לטירנוזאוריים. שני הממצאים נקראים על שם קבוצת "Futaba Group" שגילתה את הממצאים של שתי הקבוצות.
היה זה פליוזאור גדול באורך 6.4 עד 9.2 מטרים ומשקל ממוצע של 3 עד 4 טונות והוא נחשב לקרובו של ההידרותרוזאורוס. הוא בעל בעל סנפירים רחבים דומים לסנפירי צבי ים, איתם חתר ביעילות במים והיה בעל צוואר ארוך ושרירי שעזר לו ללכוד טרף בהפתעה. עצם הבריח של הפליוזאור התמזגה עם עצם הזרוע ויצרה חלל רחב בחזהו. זוחל זה היה טורף גדול ומהיר שנע באוקיינוס השקט במרדף אחרי דגים ודיונונים.
ג'ים אלן
ג'יימס (ג'ים) אלן (באנגלית: James (Jim) Allen;7 באוקטובר 1926 – 24 ביוני 1999) היה תסריטאי ומחזאי בריטי, יליד מנצ'סטר, הידוע בזכות שיתופי הפעולה שלו עם הבמאי קן לואץ'.
ביוגרפיה.
אלן נולד באזור מיילס פלאטינג במנצ'סטר, לנקשייר, ילדם השני של קיטי וג'ק אלן, קתולים ממוצא אירי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, עזב את בית הספר בגיל 13 לעבוד בבית חרושת לתיל. הוא עבד בעבודות שונות במהלך המלחמה, לפני שגויס לצבא בשנת 1944 ושירת עם כוחות הכיבוש הבריטיים בגרמניה. לאחר שעזב את הצבא בשנת 1947, עבד במגוון עבודות, כולל פועל בניין, כבאי בצי הסוחר וכורה פחם. במהלך שירותו הצבאי נכלא אלן בגין תקיפה ואסיר חבר הכיר לו את האידיאלים של הסוציאליזם. מאז אלן היה סוציאליסט נלהב למשך שארית חייו, אם כי תיעב את הסטליניזם וסירב להיות קשור למפלגה הקומוניסטית של בריטניה.
אלן החל לכתוב בתקופה שעבד ככורה פחם. בשנת 1958 הוא היה מעורב בהשקה ובפרסום של כתב עת של ארגון כורי הפחם בבריטניה, והוא החליט לאמץ כתיבה כמקצוע במשרה מלאה. בשנת 1964 הוא הגיש תסריט לחברת הטלוויזיה "גרנדה", שקיבלה אותו לעבודה כתסריטאי באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", סדרה שהייתה אז הפופולרית ביותר בטלוויזיה הבריטית. עם זאת הוא לא אהב את הסדרה והלחץ לעמוד בתאריכי מסירת התסריט לפרקים שצולמו ושודרו 4 או 5 פעמים בשבוע.
המחזה הראשון של אלן, The Hard Word (1966), בבימויו של רידלי סקוט, שודר בערוץ BBC 2. אחריו הופיעה The Lump (1967), היצירה הבדיונית הראשונה שביים: ג'ק גולד, שהחל את הקריירה שלו בסרטים תיעודיים. שתי ההצגות התבססו על חוויותיו כפועל בענף הבניין. אלן פגש בקן לואץ' בשנת 1967. הראשון במחזותיו של אלן שביים לואץ' היה "הלהבה הגדולה" בשנת 1969. ההצגה המתארת ​​שביתה בקרב פועלי נמל ליברפול, שהונהגה על ידי פועל טרוצקי בניגוד לרצון איגוד העובדים; השביתה נשברת באלימות על ידי הצבא והמשטרה.
בשנת 1975 כתב אלן ולואץ' ביים את הסדרה "ימים של תקווה" (Days of Hope), יצירתו הידועה ביותר של אלן. סדרה של ארבעה פרקים, המספרת את סיפורה של תנועת הלייבור הבריטית בין מלחמת העולם הראשונה לבין השביתה הכללית בשנת 1926. הדרך בה הוצג הצבא הבריטי בסדרה ספגה ביקורת עוינת מאוד בעיתונות באותה תקופה.
המחלוקת על המחזה "אבדון".
הפרויקט השנוי ביותר במחלוקת של אלן ולואץ' היה המחזה שכתב אלן, אֲבַדוֹן - . שהצגת הבכורה שלו תוכננה ל-22 בינואר 1987 בתיאטרון 'רויאל קורט' בלונדון. יממה אחת לפני הבכורה הודיע המנהל האמנותי של התיאטרון, על ביטול ההצגה. הפרשה עוררה סערת רוחות בקהילה היהודית בבריטניה, והעסיקה את אמצעי התקשורת במדינה במשך שבועות אחדים. המחזה היה מבוסס בעיקר על משפט קסטנר, שהתנהל בישראל במהלך שנות ה-50. המחזה הוצג כדרמה באולם בית המשפט ועסק בטענה לשיתוף פעולה בין ציוני הונגריה לנאצים בתקופת השואה. בין הדברים שנזכרו במחזהו של אלן היו: הפניה של ההסתדרות הציונית בגרמניה אל המפלגה הנאצית עם עלותה לשלטון, וניסיונות אחרים להגיע להבנה עם הנאצים. כולל הזמנת לאופולד פון מילדנשטיין, מטעם קורט טוכלר, איש הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בגרמניה, לבלות חצי שנה בארץ ישראל. את נציג ההגנה, פייבל פולקס, שנפגש עם אדולף אייכמן והציע לו שיתוף פעולה מודיעיני במזרח התיכון. וההתבטאות מעוררת המחלוקת, שיוחסה לדוד בן-גוריון: "אם אדע שאפשר להציל את כל ילדי גרמניה על ידי העברתם לאנגליה ורק מחציתם על ידי העברתם לארץ ישראל, אני אבחר בדבר השני, כי לפנינו לא רק חשבון הילדים האלה, אלא חשבון היסטורי של עם ישראל". דברים שזכו לחשיפה גם שנה קודם, עם פרסום ספרה של דינה פורת "הנהגה במלכוד, היישוב נוכח השואה, 1942–1945".
הקהילה היהודית והלובי הישראלי בבריטניה, מחו במשך מספר שבועות נגד העלאת המחזה, בטענה שהוא אנטישמי, ודרשו שלא יוצג. לבסוף נענה התיאטרון לדרישתם, והמחזה בוטל.
בשנות ה-90.
בשנות ה-90 כתב אלן את התסריטים לשלושה סרטים עלילתיים של לואץ': "אג'נדה נסתרת" ב-1990, המתארת ​​את הרצח של פעיל אמריקאי לזכויות האזרח בבלפסט. ריינינג סטונס ב-1993, טרגיקומדיה המתרחשת במידלטון, שליד מנצ'סטר, ועבודתו הדרמטית האחרונה של אלן, ארץ וחופש ב-1995, המספרת את סיפורו של צעיר קומוניסט אידיאלי מליברפול המצטרף לכוחות הממשלה במלחמת האזרחים בספרד.
התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית
התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה
סמל נס ציונה
פרס אנני לפסקול הטוב ביותר
פרס אנני לפסקול הטוב ביותר (באנגלית: The Annie Award for Music in a Feature Production או Annie Award for Music in an Animated Feature Production) הוא פרס הניתן מדי שנה למוזיקה הטובה ביותר בסרט אנימציה עלילתי, תיאטרלי או ישיר לקליפ. הפרס השנתי מוענק על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה בסניף אסיפ"א - הוליווד, קליפורניה.
היסטוריה.
הפרס החל להינתן בשנת 1997 כפרס אנני על "ההישג האישי הטוב ביותר: מוזיקה בהפקה / הפקת וידאו ביתית". במהלך השנים הבאות שונה שם הקטגוריה שבגינה ניתן הפרס ל"הישג אישי יוצא מן הכלל למוזיקה בהפקת אנימציה", "הישג אישי מצטיין לציון מוזיקה בהפקת אנימציה", ו"מוזיקה מצטיינת בהפקת אנימציה" לפני שעבר לשם הקטגוריה הנוכחי בשנת 2005. שם הקטגוריה שונה ל"המוזיקה הטובה ביותר בהפקת אנימציה" בשנת 2006 למשך שלוש שנים לפני שהוחזר ל"מוזיקה בהפקת אנימציה" בשנת 2009.
הזוכים והמועמדים.
להלן רשימת הזוכים והמועמדים, נכון לשנת 2020:
פרס עמית באפט&quot;א
פרס עמית באפט"א או עמית האקדמיה, הוא פרס על מפעל חיים שמוענק על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA). זהו הפרס המכובד ביותר של האקדמיה, והוא מוענק מדי שנה מאז שנת 1971. זוכי הפרס היו בעיקר במאי קולנוע, אבל הפרס הוענק גם לשחקנים, מפיקי קולנוע וטלוויזיה, צלמי קולנוע, עורכי סרטים, תסריטאים, ומאז 2007 גם לעוסקים בתחום של משחקי וידאו. הארגון הראשון שזכה בפרס היה מרצ'נט ואייבורי הפקות בשנת 2002. רשימת הזוכים מורכבת בעיקר מתושבי הממלכה המאוחדת, אבל היא כוללת גם כמה אזרחים מארצות הברית ואזרחי מדינות אירופיות נוספות. ב-2010 היה שיגרו מיאמוטו לזוכה הפרס הראשון ממדינה אסיאתית.
אלפרד היצ'קוק היה הראשון שקיבל את הפרס. ב-1999 הוענק הפרס לצמד הקומיקאים מורקמב ווייז אחרי מותם, ולסטנלי קובריק שנפטר באותה שנה והוענק לו הפרס בשנת 2000.
מאיירלנד
מאיירלנד היא שכונה בדרום מערב יוסטון שבטקסס. השכונה נקראת על שם משפחת מאייר, שקנתה והחזיקה 6,000 אקר (24 קילומטר רבוע) בדרום מערב יוסטון.