עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, היה אונריין קצין מטה בקורפוס ה-11, ולחם יחד עמו במסגרת המערכה בפולין. ב-15 בינואר 1940 מונה למפקד גדוד סיור, וב-15 בספטמבר הועבר לפיקוד העליון בברלין. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-15 בספטמבר 1941 מונה למפקד גדוד החי"ר הממונע ה-6. הגדוד שלו השתתף בקרב על מוסקבה כחלק מדיוויזיית הפאנצר השישית, אולם באחד המקרים הוא הורה להסיג את הגדוד במהלך הקרב כדי להציל אותו מהשמדה. הוא נשפט על כך בפני בית דין צבאי, אולם זוכה וב-28 בפברואר 1942 אף הוענק לו הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באפריל של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על רגימנט הרובאים ה-4, אשר במאי של אותה שנה הפך להיות רגימנט פאנצרגרנדיר. ב-1 ביולי 1942 הוא קודם לדרגת אוברסט. באמצע יולי 1943 הוא מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפאנצר השישית, ובקרבות חרקוב באוגוסט של אותה שנה, הצליחו יחידות הפאנצרגרנדיר שתחת פיקודו למנוע פריצת דרך של הצבא האדום, ועל כך קיבל ב-10 בספטמבר של אותה שנה את צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-29 באוקטובר 1943 הוא החליף את פרידריך זייברג כמפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14, והשתתף עמה בקרב דנייפר. ב-1 בינואר 1944 הועלה לדרגת גנרל מיור, ועוד באותו חודש השתתף עם הדיוויזיה בקרב קורסון-צ'רקאסי. על ביצועיו במהלך קרב זה, הוספו ב-26 ביוני 1944 עלי אלון לצלב האבירים שלו. ב-1 ביולי של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, וב-5 בספטמבר חלה קשה ונאלץ להתאשפז בבית חולים. הפיקוד על הדיוויזיה הועבר לידי אוסקר מונצל. ב-1 בדצמבר של אותה שנה חזר לפקד על הדיוויזיה והוביל אותה במהלך קרבות נסיגה קשים אל קורלנד. ב-11 בפברואר 1945 מונה למפקד קורפוס הפאנצר אס אס השלישי, והוביל אותו עד 5 במרץ עת מסר את הפיקוד לפליקס שטיינר. ב-24 באפריל הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר קלאוזביץ. לדיוויזיה היו מעט טנקים, ורובם היו במצב גרוע. היא הייתה דיוויזיית השריון האחרונה שהוקמה בידי הוורמאכט, אולם הקמתה לא הושלמה מעולם. חרף מצבתה החסרה, היא נשלחה לקרב כבר באותו חודש. היא הוכפפה תחת קורפוס הפאנצר ה-39 אשר היה חלק מהארמייה ה-12 של ולטר ונק. הדיוויזיה הצטוותה לנוע דרומה ולנסות לחתוך את קווי האספקה של הדיוויזיות המובילות של צבא ארצות הברית ולחבור אל ארמיית הפאנצר אס אס ה-11 שלחמה באזור הרי הארץ. הניסיון נחל כישלון מוחץ, ומרבית הדיוויזיה הושמדה במהלכו. ב-24 באפריל נפל אונריין בשבי בידי גדוד סיור אמריקני.
אחריתו.
הוא שוחרר מהשבי בשנת 1947, ועד 1960 פיקד על יחידות שבויים גרמנים שפעלו בשירות הצבא האמריקני וביצעו עבורו משימות עבודה שונות. בין האזורים שהיו תחת פיקודו נמנה מחנה הריכוז דכאו. ב-1960 הוא פרש לביתו, ונפטר במינכן ב-22 בינואר 1972 והוא בן 71.
צמיחה פוסט-טראומטית
צמיחה פוסט-טראומטית (PTG) היא שינוי פסיכולוגי חיובי אשר נגרם כתוצאה ממצוקות וקשיים שונים (טראומה), זאת מתוך ניסיון לעלות לרמה גבוהה יותר של תפקוד. נסיבות קשות אלו מציבות קשיים משמעותיים בפני יכולות ההסתגלות של הפרט והדרך בה הוא תופס את העולם ואת מקומו בו.
במושג צמיחה פוסט טראומטית אין הכוונה לחזרה לאותם החיים שנחוו טרם תקופת הסבל מהטראומה, אלא לתהליך משמעותי המוביל לשינויים פסיכולוגיים משני-חיים של חשיבה, תפיסה והתייחסות לעולם, היוצר שינוי אישי משמעותי. שינוי זה הוא תהליך הממוקד בקבלה ופרשנות חיובית, אופטימיות ועיבוד קוגניטיבי. התהליך בא לידי ביטוי בשינוי פסיכולוגי חיובי אצל הפרט, כתוצאה מהתמודדות עם פגיעה בגוף ו/או בנפש כמו מחלות סופניות, שכול, אונס ועוד. ישנה הבנה רווחת בספרות כי השינוי נאבק במצוקה (טראומה). כך נוצר לחץ אצל הפרט להגיע לרמת תפקוד גבוהה מזו שהייתה אצלו לפני האירוע הטראומטי. ההתמודדות עם המצוקה מניבה לעיתים שינוי פסיכולוגי ותפיסה חיובית יותר מהמצב שקדם לטראומה.
יש הטוענים כי צמיחה פוסט-טראומטית היא בעיקר אשליה. היא נובעת מהערכה מחודשת של המצב הקיים, לעומת המצב שלפני המשבר. אין הכוונה להמעטת הסבל או בראיית הטראומה עצמה כחוויה חיובית, אלא בגילוי כוחות תוך ההתמודדות עם הטראומה והשלכותיה. הטראומה היא חוויה סובייקטיבית, אך עדיין אפשר למנף בעזרתה פיתוח מיומנויות אישיות ובין אישיות. להלן גורמים שנמצאו מקדמים בצמיחה פוסט-טראומטית: שיתוף ברגשות שליליים, תפיסה של האירוע הטראומטי כחלק מרכזי ואינטגרלי בחיים.
ישנן נקודות עיקריות בהן משתפר התפקוד הפסיכולוגי החיובי בקרב שורדי משברים טראומטיים:
בעיצומה של מגפת הקורונה, חלה ירידה בבריאות הנפש, בשביעות רצון מהעבודה ובפנאי ביחס ל-6 חודשים הקדמו למגפה. מציאת התועלת בקורונה, קשורה באופן ישיר לPTG. ההתמודדות עימה, הכרת התודה, קצב חיים איטי יותר והערכת האנשים הקרובים אלינו.
חזית הערבה
חזית הערבה (ברוסית: Степной фронт), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרב קורסק.
היסטוריה.
ב-9 ביולי 1943 הוקמה חזית הערבה על בסיס פיקוד הערבה, בתור עתודה לכוחות הלוחמים בקרב קורסק, ולמפקדה מונה איוואן קונייב. החזית לחמה בקרב קורסק, וכוחותיה הכריעו את קרב פרוחורובקה לטובת הסובייטים. לאחר מכן השתתפה החזית במבצע בלגורוד-חרקוב ובקרב דנייפר, וב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של חזית הערבה לחזית האוקראינית השנייה.
חזית בריאנסק
חזית בריאנסק (ברוסית: Брянский Фронт) הייתה חזית, של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
החזית הוקמה ב-14 באוגוסט 1941, וכמפקדה הראשון מונה אנדריי יריומנקו. החזית נועדה לכסות את הפער שנוצר בין החזית המרכזית לחזית העתודה, והמטה שלה היה בעיר בריאנסק. היא כללה את הארמיות ה-50 וה-13. ב-22 ביולי חידשו שלוש החזיתות, יחד עם החזית המערבית את המתקפה במחוז סמולנסק, שהחלה בצורה מוגבלת כבר ב-16 באוגוסט במטרה ליצור לחץ על קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. ב-26 באוגוסט הורה הסטבקה על פירוק חזית המרכז, והארמיות שלה, ה-13 וה-21, הועברו אל חזית בריאנסק. לאחר כישלון קרב סמולנסק, פתחו הגרמנים במבצע טייפון והצליחו לכתר את חזית בריאנסק. ב-23 באוקטובר, לאחר קרבות קשים, הצליחו חיילי החזית לפרוץ את הכיתור, אולם מרביתם נהרגו בניסיון. המעטים ששרדו נמלטו לכיוון מוסקבה. יריומנקו עצמו נפצע קשה, וב-10 בנובמבר הוכרז רשמית על פירוק החזית.
ב-24 בדצמבר 1941 הוקמה החזית מחדש, וכמפקדה מונה יעקב צ'רביצ'נקו. החזית הורכבה מהארמיות ה-3, ה-13, ה-40 וה-48, מארמיית הטנקים החמישית וארמיית האוויר ה-2. החזית השתתפה בשלב האחרון של הקרב על מוסקבה, במבצע וורונז'-וורושילובגרד ומבצע מקרה כחול. ב-12 במרץ 1943 פורקה החזית בשנית ועל בסיסה הוקמה בשנית חזית העתודה. ב-28 במרץ של אותה שנה הוקמה החזית פעם שלישית על בסיס חזית אוריול וכמפקדה מונה מקס רייטר. החזית השתתפה במבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. היא פורקה ב-10 באוקטובר של אותה שנה ועל בסיסה הוקמה החזית הבלטית.
סגנון בישול
סגנון בישול או מטבחים מאופיין על פי כלל המרכיבים של בישול, כולל מוצרי היסוד, טכניקות בישול, כלים וכיוצ"ב. סגנון בישול בדרך כלל מקושר לתרבות מסוימת או לאזור גאוגרפי. סגנון בישול כולל בדרך כלל מגוון רחב של מנות ומאכלים המזוהים איתו.
גורמים משפיעים.
המאכלים המאפיינים סגנון בישול מסוים מושפעים ממספר גורמים: החשוב בהם הוא הזמינות של החומרים, אך גם תנאי סביבה (אקלים חם/קר, יבש/לח), חוקי דת ומסורות, ואף מרכיבים תרבותיים כגון סדר יום מקובל.
תנאי הסביבה.
המיקום הגאוגרפי של האזור קובע במידה רבה את המזונות הזמינים. למשל, קרבה או ריחוק ממקווי מים (ימים, אגמים או נהרות) משפיעה על הזמינות של דגים ושאר מאכלי ים. מוצרי היסוד של המטבחים השונים היו תלויים בגידולים החקלאיים שהיו זמינים באותו האזור כגון אורז במזרח אסיה, חיטה באגן הים התיכון ומסופוטמיה, תירס באמריקה ועוד.
בנוסף, משפיע האקלים על שימור המזון, שהיה גורם חשוב מאוד בהתפתחות המטבחים. לדוגמה, באזורים קרים היה הכרח בשימור מזונות לצריכה בחורף (בו הם חסרים) שנעשה בטכניקות של עישון, המלחה, וכבישה. באזורים חמים, לעומת זאת, נפוצה יותר טכניקה של ייבוש מזון. אקלים לח מאוד, למשל, לא מאפשר כלל שימוש במלח ומאלץ את המטבחים להשתמש בתחליפים.
סחר.
עם התפתחות הסחר והקשר בין היבשות השונות, הושפעו המטבחים ממוצרי יסוד חדשים שהופצו ומטכניקות שנלמדו. גילוי אמריקה חשף את העולם הישן למגוון רחב של מוצרים שהשתלבו במטבחים הקיימים, כגון תירס, תפוחי אדמה, עגבניות, פלפלים, קקאו ועוד.
חוקי דת.
חוקי דת ומסורות השפיעו רבות על המטבחים: חוקי כשרות אסלאמיים ויהודיים, מועדי התרחשות של חגים משפיעים על החומרים הזמינים לאותה עונה ולכן על מאכלי החג המסורתיים.
חזית וורונז'
חזית וורונז' (ברוסית: Воронежский фронт), הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בקרב קורסק.
היסטוריה.
ב-9 ביולי 1942 הוקמה חזית וורונז', על בסיס חזית בריאנסק, ולמפקדה מונה פיליפ גוליקוב. החזית לחמה במבצע וורונז'-וורושילובגרד, שם ספגה אבדות כבדות, ובדצמבר 1942 השתתפה במבצע סטורן קטן. לאחר מכן לחמו כוחות החזית בקרבות באזור קורסק וחרקוב, והשתתפו בקרב חרקוב השלישי. החזית השתתפה בקרב קורסק, ולחמה נגד כוחות קבוצת ארמיות דרום הגרמנית. לאחר מכן השתתפה החזית במבצע בלגורוד-חרקוב ובקרב דנייפר, ואף שחררה את קייב, וב-20 באוקטובר 1943 שונה שמה של חזית וורונז' לחזית האוקראינית הראשונה.
יבגני פאשוטין
שיר אדמה