באוניברסיטה מספר ספריות, אחת מהן היא Biblioteca Joanina, שנבנתה במאה ה-18 בסגנון הבארוק וקרויה על שם המלך ששלט באותה תקופה - ז'ואאו החמישי. הספרייה נבנתה על בסיס ספריית מחקר שהייתה קיימת באוניברסיטה עוד מהמאה ה-15 וייחודה בכך שרוב 250,000 הכרכים שבה נכתבו עד המאה ה-18.
איגוד הסטודנטים.
הסטודנטים מיוצגים על ידי איגוד הסטודנטים AAC (קיצור של Associação Académica de Coimbra), שנוסד ב-3 בנובמבר 1887 והוא איגוד הסטודנטים הוותיק ביותר בפורטוגל. לאיגוד יש היסטוריה ארוכה של מאבקים במדיניות הממשלתית ומשורותיו יצאו מדינאים ואינטלקטואלים ידועים. האיגוד אחראי גם על ארגון חיי חברה פעילים הכוללים פעילויות ספורט (ראו בהמשך) ומחלקות תרבות בהם מועברים הרצאות בנושאים חוץ אקדמיים הכוללים תיאטרון, קולנוע, שידורי רדיו וטלוויזיה, מוזיקה, שירת מקהלה, עיתונאות ובולאות. כל סטודנט ולעיתים גם מי שאינו סטודנט זכאי להשתתף בפעולות אלה.
מסורת, ספורט ומועדוני ספורט.
קיים קשר ישיר בין אוניברסיטה ותיקה זו ובין מוסדות ומסורות אקדמאיות רבות שיש להם השפעה משמעותית על חיי העיר. כדוגמת מעונות הסטודנטים ה-"Republics", וחגיגות מסורתיות שהבולטת בהן היא ה-"Queima das Fitas" (חגיגת סיום הלימודים שבה נוהגים לשרוף סרטים בצבעי הפקולטות השונות), השימוש הנפוץ בלבוש המסורתי, שירת הפאדו של קוימברה שכיום מושמעת רק במופעים מאורגנים ולא כבעבר כסרנדות רחוב מסורתיות, והטקסים האקדמיים (במיוחד חלוקת תוארי הדוקטורט).
הצבעים הרשמיים של הפקולטות באוניברסיטת קוימברה הם:
בצבעים אלה נעשה שימוש בסמלי הפקולטה, בטקסי האוניברסיטה בחלוקת תוארי דוקטורט והסטודנטים עושים בהם שימוש בסרטים בצובע התואם לפקולטה בהקשר למסורות אקדמיות (כדוגמת ה-"Queima das Fitas" – "שרפת הסרטים"). הצבע של סמל האוניברסיטה ומשרד הרקטור המסמל את המוסד כולו הוא ירוק כהה. ב-1 במרץ, יום הקמת האוניברסיטה, מונף תמיד דגל אוניברסיטת קוימברה (דגל לבן שבמרכזו הסמל הירוק) מעל למגדל הישן של האוניברסיטה. יום זה מתחיל שבוע מיוחד של דיונים, כנסים, סמינרים ואירועים מיוחדים הקשורים להיבטים שונים של המוסד.
ה-Praxe הוא מונח המתאר את אוסף המנהגים והטקסים המבוססים על מסורות עתיקות (שהחלו כנראה בספרד) שהן חלק חשוב מהחיים האקדמיים בקוימברה ושכל סטודנט נחשף להם. חלק מכוח המשיכה של החיים האקדמיים בקוימברה, מלבד איכותם הידועה היא שיש בהם יותר Praxe, כלומר כוללים טקסים ייחודיים המבדלים את קוימברה ממוסדות אחרים ומעניקים לסטודנטים תחושה מיוחדת של שותפות בטקסים אקדמיים שמקורם מלפני מאות שנים. על אף שחלק מטקסים אלה נראים בעיני רבים כמיושנים, ולעיתים גבלו בטקסי חניכה משפילים הם נחשבים כחלק חשוב בחוויית הלימודים של הסטודנטים בקוימברה. כללי ה-" Praxe" כלולים בספר (קוד ה-Praxe האקדמי) שיוצא לאור על ידי סטודנטים ותיקים של איגוד הסטודנטים ה-AAC. בספר נקבעים כללי התנהגות בפעילויות כגון גיוס, הערכה, קבוצות וטקסי שרפת הסרטים. גם בתוך האיגוד, כארגון סטודנטים מודרני ודמוקרטי, יש קבוצות שהם אנטי-Praxe ואנשים הדורשים רפורמה יסודית בטקסים המסורתיים. תקופת השנה הראשונה ללימודים (שהיא באופן טבעי, בקטגוריה הנמוכה ביותר בהיררכיית ה-Praxe) היא עבור רוב הסטודנטים תקופה טובה של זיכרון שלא יישכח של מאורעות שלא ישובו עוד. אחת המסורות הבולטות היא התלבושת האקדמית של אוניברסיטת קוימברה, חליפה שחורה וכיפה אותה לובשים הסטודנטים באירועים מיוחדים ושאומצה על ידי אוניברסיטאות פורטוגזיות אחרות.
למחלקות הספורט ב-AAC יש חלק משמעותי בחיי הספורט בקוימברה והם מייצגים את העיר בענפי הספורט: רוגבי, כדוריד, כדורסל, בייסבול, אמנויות הלחימה, אתלטיקה, התעמלות ושחייה. כמו בשאר מחלקות התרבות של ה-AAC, כל סטודנט, כולל אתלטים מקצוענים ומקצוענים למחצה יכולים להשתייך אליהם.
קבוצת הכדורגל הראשית של העיר המכונה "אקדמיקה" או "בריוסה" היא לכאורה גוף אוטונומי של ה-AAC הקרוי AAC-OAF, אך למעשה זהו מועדון כדורגל עצמאי, הקשור בצורה רופפת בלבד למוסד האם. קבוצת הכדורגל היא קבוצה חשובה יחסית, במיוחד במספר האוהדים הרב שיש לה בפורטוגל והיא משחקת בליגה הלאומית של פורטוגל והייתה הקבוצה הראשונה שזכתה בגביע הפורטוגזי ב-1939.
אתר מורשת עולמי.
ביוני 2013 אונסק"ו הוסיף את האוניברסיטה לרשימת אתרי המורשת העולמיים בקריטריונים 2, 4, 6
פרותגורס
גיימבוי
כנף 1
ניקולה פוקה
ניקולה פוסאן
אלפרד סיסלי
אלפרד סיסלי (; 30 באוקטובר 1839 - 29 בינואר 1899) היה צייר צרפתי.
סיסלי נולד בפריז בשנת 1839. בשנת 1860, כשהגיע לגיל 21, החל סיסלי ללמוד בסטודיו של האמן מארק צ'ארלס גבריאל גלייר, שם הכיר את עמיתיו ליצירה לעתיד קלוד מונה ופייר-אוגוסט רנואר. בשנת 1871, בעת טיול עם קלוד מונה, בלונדון, אנגליה, גילה אלפרד את יצירותיהם של ג'וזף טרנר וג'ון קונסטבל. יצירותיהם של אמנים אלה, וכן האמנות האנגלית בכלל, השפיעו על תחום יצירתו של סיסלי. באותה תקופה החל לעבוד סיסלי יחד עם האמנים האימפרסיוניסטים, ביניהם חבריו לעבודה מונה ורנואר, וכן אדגר דגה וקאמי פיסארו. במהלך חייו צייר סיסלי כ-900 ציורי שמן, ברובם תיאר נופים כפריים.
נפטר בשנת 1899 מסרטן. היה נשוי ואב לשניים.
דמויות מקראיות שאינן נזכרות בשמן במקרא
טייסת ההפצצה הכבדה
דיאקונוס
פרדריק באזיל
ז'אן פרדריק באזיל (בצרפתית: Jean Frédéric Bazille; במקור, בצרפתית, שם המשפחה נהגה "באזי"; 6 בדצמבר 1841 – 28 בנובמבר 1870) היה צייר צרפתי.
ביוגרפיה.
החל ללמוד רפואה ב-1862, ואז פגש באקראי את האמן פייר-אוגוסט רנואר ונמשך אל עולם האמנות. בין השנים 1862–1863 למד אמנות בסטודיו של שארל גלר. באזיל נהג ליצור יחד עם רנואר, קלוד מונה, אלפרד סיסלי ואדואר מאנה, ועקב מצבו הכלכלי הנוח, תמך בהם כלכלית, השתתף רבות בקניית חומרי הציור שלהם ואף נתן להם מקום בסטודיו הפרטי שלו.
באזיל נחשב ביצירתו אימפרסיוניסט. יצירתו המפורסמת ביותר היא "איחוד משפחתי", אותה צייר בשנת 1868. למרות הטענות החוזרות על היותו הומוסקסואל, עובדה זו לא הוכחה מעולם.
באזיל נפל בקרב במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870, כשהיה בן 29 בלבד.
בודו אליעזר
בודו
ניקולה בורבאקי
מיירה הס
מיירה הס (באנגלית: Myra Hess; 25 בפברואר 1890 - 25 בנובמבר 1965), פסנתרנית יהודיה בריטית.
חייה.
מיירה הס נולדה בלונדון למשפחה יהודית ולמדה באקדמיה המלכותית למוזיקה אצל טוביאס מאהטאי. הופעת הבכורה שלה הייתה בשנת 1907, בנגינת הקונצרט הרביעי לפסנתר מאת בטהובן בניצוח סר תומאס ביצ'ם. לאחר זאת יצאה למסע הופעות בבריטניה ובאמריקה הצפונית.
פרסום רב יותר קנתה בשנות מלחמת העולם השנייה. כיוון שכל אולמות הקונצרטים נסגרו, ארגנה מיירה הס סדרת קונצרטים לשעת צהריים בגלריה הלאומית, וברבים מהם ניגנה בעצמה. לאות הוקרה על הקונצרטים האלה הוענק לה תואר הכבוד Dame בשנת 1941.
הס נודעה בעיקר במוצרט, בטהובן ושומאן, אבל היה לה רפרטואר רחב, החל בדומניקו סקרלטי וכלה ביצירות בנות זמנה. היא ניגנה בביצוע בכורה הן את הסונאטה לפסנתר והן את הקונצרטו לפסנתר של האוורד פרגוסון. כמו כן הרבתה לנגן מוזיקה קאמרית וניגנה בדואו פסנתר עם דודניתה, איירין שארר.
פרי עבודתה המפורסם הוא עיבוד לפסנתר של פרק המקהלה "Jesu, bleibet meine Freude" מתוך הקנטטה מס' 147 של יוהאן סבסטיאן באך, Herz und Mund und Tat und Leben.
נבל פה
נבל הפה או נבל הלסת הוא אחד מהכלים המוזיקליים העתיקים בעולם.
הכלי מורכב מלשונית מתכת גמישה המחוברת למסגרת ברזל או פלדה יצוקה כך שהיא נמצאת בין זרועות המסגרת. קצה לשונית זו מוחזק בפיו של האדם המנגן בכלי, והוא פורט על הלשונית עם אצבעותיו כדי להפיק תווים. לתווים המופקים יש גובה צליל קבוע, אף על פי שעל ידי שינוי כמות האוויר בפה המנגן ניתן ליצור צלילים עיליים שונים, וכך ליצור מלודיות פשוטות.
נבל פה מתחלק לשניים:
בשני הסוגים פורט המנגן על הלשונית הדקה בעזרת אצבעותיו. ניתן לשנות את גובה הצליל בעזרת שינוי מבנה חלל הפה.
על אף שבאנגלית נבל הפה נקרא Jew's harp (נבל יהודי), אין לכלי שום קשר מיוחד ליהודים, וסביר להניח שמקור השם הוא בשיבוש המילים Jaw harp (נבל לסת).
להקת הרד הוט צ'ילי פפרז השתמשה בנבל הפה בשירה "Give it Away".
הזמר לאונרד כהן מזכיר את נבל הפה בשירו "Last Year's Man", ומשתמש בו בשיר "Bird On The Wire" (אפשר לשמוע את הכלי בבירור בשנייה 0:06).
כיצד מנגנים בנבל הפה.
את נבל הפה מחזיקים בעדינות כך שהיד נוגעת רק במסגרת ולא בלשונית, מצמידים את המסגרת לשיניים הקדמיות כשהן מופרדות במקצת והשפתיים מונחות על החלק העליון והתחתון של המסגרת.
מנגנים על ידי פריטה לשני הכיוונים של הלשונית. ניתן להשיג צלילים שונים על ידי הזזת הלסת התחתונה והלשון לשינוי חלל הפה או נשיפה ושאיפה בזמן הפריטה.
קובץ הרצה
קובץ הרצה (לפי האקדמיה ללשון: קובץ בציע) במדעי המחשב הוא קובץ אשר מכיל נתונים המתורגמים לתוכנית על ידי המחשב. על פי רוב, הקובץ כולל ייצוג בינארי של פקודות מכונה בעבור מעבד מסוים.
קיימות מוסכמות לסיומות של שמות קובצי הרצה, לדוגמה: exe, bin. לעיתים תציין מערכת הקבצים, אם קובץ הוא בר-הרצה.
באופן תאורטי כל קובץ, אשר קיימת תוכנית מחשב אחרת, למשל מערכת הפעלה, המסוגלת להריץ אותו, הוא קובץ הרצה. כך למשל, אם מותקנת במחשבך סביבת הריצה של ג'אווה תוכל להריץ קובצי JAR.
לעיתים כולל קובץ ההרצה מידע אשר אינו חלק מהתוכנית עצמה, כגון מידע על ניפוי שגיאות.