הכיבושים החשמונאיים פתחו אזורי התיישבות והגירה לאוכלוסייה היהודית הצפופה ביהודה. ההתרחבות הטריטוריאלית הביאה להתעצמות החקלאית היהודית בארץ. ההשתלטות על ערי הנמל ודרכי המסחר הגבירו את הפעילות המסחרית בקרב היהודים. מלחמות אלכסנדר ינאי עם הנבטים היו בעיקר על השלטון בדרכי המסחר הבינלאומי. מעמד הסוחרים היהודים התחזק והיו אפילו יהודים שעסקו בשוד ים. הכיבושים והמלחמות הביאו לגידול במספר העבדים הנכרים בארץ ישראל ובמשך הזמן חלקם התיהד.
מדינת החשמונאים עיצבה מציאות חדשה בארץ ישראל, בכך שהפכה אותה לארץ של יהודים, שבה הפכו היהודים ליסוד הלאומי-הדתי החשוב והחזק ביותר למשך מאות שנים. מדינה זו נתנה לעם היהודי את העוצמה הדמוגרפית, הגאופוליטית והתרבותית-דתית, שנמשכה גם אחרי שהמדינה עצמה נפלה ואפשרה לו להתמודד על עצמיותו תחת שלטון רומא. המדינה יצרה בסיס חזק שאפשר לאומה עצמה להמשיך להתקיים למרות האסונות שפקדו אותה.
לקריאה נוספת.
מקורות עתיקים.
על קורות יהודה במשך מאה שנות הכיבוש התלמי אנו למדים מאוצר הספרות החיצונית היהודית, מכתבי יוסף בן מתתיהו, אך במיוחד משפע הפפירוסים של זנון (פקידו של אפולוניוס, האחראי למשק הכספים ולכלכלה המצרית בימי המלך תלמי השני, פילדלפוס), שנכתבו באמצע המאה השלישית לפנה"ס.
לפלף
חננה
חנאג'
יום הנגול
יום הנגול, הקרוי גם יום הכרזת הנגול או יום האלפבית הקוריאני, הוא יום זיכרון לאומי קוריאני להנצחת ההמצאה וההכרזה על הנגול, האלפבית של השפה הקוריאנית על ידי המלך סג'ונג הגדול. בקוריאה הדרומית נוהגים לציין יום זה ב-9 באוקטובר, ואילו בקוריאה הצפונית – ב-15 בינואר.
על פי "תולדות המלך סג'ונג", הכריז המלך סג'ונג על פרסום "הונמין ז'אונגאום", המסמך שהציג לראשונה את האלפבית החדש, שבמקור היה קרוי באותו שם, בחודש התשיעי של שנת הירח ב-1446.
ב-1926 חגגה "אגודת ההנגול" את יום השנה ה-480 (8 פעמים מחזור של 60 שנה) להכרזת הנגול ביום האחרון של החודש התשיעי בלוח השנה המבוסס על הלבנה, שהוא 4 בנובמבר בלוח הגרגוריאני. חברים באגודה הכריזו על יום זה כיום הזיכרון הראשון של ה"גגיאנה" (가갸날). מקור השם מ"גגיָאגאוּל" (가갸글) כינוי מוקדם להנגול שהיה מקובל בשפת הדיבור, והמבוסס על דקלום שתפקידו היה לסייע בשינון האלפבית והמתחיל ב"גגיה גאוגיאו" (가갸거겨).
ב-1928, זמן קצר לאחר שהמונח הנגול, שנטבע במקור ב-1913 בידי "ז'וּ סיגיאוֹנג", הפך לשם המקובל החדש לאלפבית, הוסב שמו של יום הזיכרון ל"הנגולאל". יום זה נחגג בהתאם ללוח הלבנה.
ב-1931 הוזז יום הזיכרון ל-29 באוקטובר בלוח הגרגוריאני.
ב-1934 עלתה הטענה שחייבים להניח כי ב-1446 השתמשו בלוח היוליאני והיום הוזז שוב והפעם ל-28 באוקטובר.
ב-1940 נתגלה עותק מקורי של ה"הונמין ז'אונגאום האראי", כרך של פרשנות ל"הונמין ז'אונגאום", שהופיע זמן קצר לאחר פרסום המסמך המקורי שאותו פירש. ממסמך זה התברר כי "הונמין ז'אונגאום" הוכרזה במהלך עשרת הימים הראשונים ("סאנגסן" – בהנגול 상순, בהנג'ה 上旬) של החודש התשיעי. היום העשירי של החודש התשיעי ב-1446 על פי לוח הלבנה ב-1446, היה זהה ל-9 באוקטובר על פי הלוח היוליאני. לאחר שהוקמה ממשלת קוריאה הדרומית ב-1945 הוכרז יום הנגול כחג רשמי המצוין ב-9 באוקטובר ושבו יוצאים עובדי המדינה לחופשה.
ב-1991 בוטל מעמדו הרשמי של יום הנגול כיום חופשה, בשל לחץ מצד ארגוני המעסיקים, במטרה להגדיל את מספר ימי העבודה, יחד עם הנהגת יום האו"ם הקוריאני. עם זאת, נותר מעמדו הרשמי של יום הנגול כיום זיכרון לאומי. אגודת ההנגול ניהלה מסע תעמולה על מנת להחזיר לחג את מעמדו הקודם, אך בלא הצלחה.
קוריאה הצפונית חוגגת את היום המקביל "יום צ'וסנגול" ב-15 בינואר על מנת לציין את היום ב-1445 (1444 על פי לוח הלבנה) שמאמינים כי היה יום היצירה המקורי של "הונמין ז'אונגאום".
כמה בלשנים אמריקאים וגרמנים, כולל ג'יימס ד. מקקאולי המנוח, חגגו יום זה מדי שנה לאות הכרה ביצירת האלפבית הקוריאני כהישג בלשני בעל משמעות עולמית.
Find the lady
רפי פוירשטיין
רפאל (רפי) פוירשטיין (נולד ב-1958, ה'תשי"ט) הוא רב קהילה לשעבר בשכונת הר נוף בירושלים, מראשי ארגון "צהר", ונשיא "מרכז פוירשטיין לקידום כושר הלמידה".
ביוגרפיה.
פוירשטיין נולד בירושלים. אביו היה חתן פרס ישראל פרופ' ראובן פוירשטיין, שפיתח שיטות ייחודיות לשיפור תהליכי חשיבה ולמידה, והקים את מכון פוירשטיין לקידום כושר הלמידה. אחיו הוא השחקן, התסריטאי והבמאי אהרן פוירשטיין.
פוירשטיין למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ולאחר מכן גם לימד בה. בשנת 1977 החל את לימודיו בישיבת מרכז הרב בירושלים, בה למד במשך שמונה שנים וקיבל סמיכה לרבנות. לאחריהן המשיך לשנתיים נוספות של לימודי דיינות בכולל פסגות.
בשנת 1988 התמנה הרב פוירשטיין לר"מ לגמרא ולימד גם פילוסופיה יהודית בישיבה בקיבוץ עין צורים, שם לימד במשך חמש שנים נוספות ובשנת 1993 התמנה לרבו הראשון של הקיבוץ.
בשנת 1989 חל מפנה ראשון בדרכו המקצועית של הרב פוירשטיין, עם לידת בנו השני אלחנן הלוקה בתסמונת דאון. הוא התחיל ללמוד פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית והשלים את התואר והדוקטורט באוניברסיטת פריז VIII בצרפת ובכך החלה דרכו כמומחה בתחום ההתפתחותי-קליני.
בשנת 1993 הצטרף הרב פוירשטיין לצוות מכון פוירשטיין והתמחה בעיקר בתחום האבחון הדינאמי. במשך שנותיו במכון פיתח שיטות התערבות ואבחון נוספות ופורצות דרך בתחום והיה שותף בכתיבה של ספרות ומאמרים בתחום ההתערבות-הקוגניטיבית, קידום אנשים בעלי מוגבלויות והאבחון הדינאמי.
במהלך עבודתו במכון פיתח הרב פוירשטיין שיטות התערבות למניעת טעויות אנוש במגזר העסקי, פעל לשילוב אוכלוסיות המגיעות מרקע תרבותי שונה באוכלוסייה, קידם את הכנסת תחום תהליכי חשיבה ולמידה למערכת החינוך בישראל ובעולם ועוד.
בשנת 2014 לאחר פטירתו של אביו, התמנה הרב ד"ר רפי פוירשטיין לנשיא מכון פוירשטיין, תפקיד אותו הוא ממלא עד היום.
היה ממייסדי ארגון רבני צהר, שם הוא מכהן כיושב ראש עמית והוביל את הקמת מערך כשרות צהר של הארגון.
בשנת 2004, נמנה פוירשטיין עם ראשי התומכים בהקמת מכון שילה, המטפל בבעיות פסיכולוגיות בציבור הדתי לאומי.
פוירשטיין מתגורר בשכונת הר נוף בירושלים וכיהן כרב קהילת בית הכנסת הדתי לאומי עד לשנת תשפ"ב. נשוי ואב לשמונה. בתו בתיה נשואה לרב אברהם סתיו.
רקויאם לחלום
עיתונאים ללא גבולות
עיתונאים ללא גבולות (בצרפתית: Reporters sans frontières), על משקל "רופאים ללא גבולות", הוא ארגון לא ממשלתי בינלאומי הפועל לקידום ושמירת חופש העיתונות. הארגון הוקם בצרפת ב-1985 ומטהו שוכן בפריז.
ב-2005 זכה הארגון בפרס סחרוב לחופש המחשבה מטעם הפרלמנט האירופי. ב-2019 זכה בפרס דן דוד.
משימת הארגון כוללת ניטור, גינוי ומניעה של התקפות על חופש המידע ברחבי העולם. תחומי הפעילות המתמחים בארגון כוללים גם התמקדות בצנזורה באינטרנט ובמדיה החדשה, ותמיכה בעיתונאים העובדים באזורים מסוכנים. לכתבים ללא גבולות נוכחות פעילה בחמש יבשות באמצעות רשת של למעלה מ -150 כתבים, ונהנית ממעמד של יועץ באו"ם ובאונסק"ו.
פעילויות נוספות.
הארגון מתחזק רשימות של עיתונאים הרוגים ועיתונאים כלואים. הארגון מוביל קמפיינים שונים לדוגמה בזמן אולימפיאדת בייג'ינג 2008 ובזמן משחקי החורף בסוצ'י 2014. הארגון מציין מדי שנה ב-12 במרץ את היום הבינלאומי נגד צנזורה ברשת. מדי שנה בדצמבר מעניק הארגון את "פרס חופש העיתונות".
לאהור
לאהור (באורדו: لاہور; בפנג'אבי: لہور ) היא בירת פרובינציית פנג'אב והעיר השנייה בגודלה בפקיסטן אחרי קראצ'י. על פי מפקד האוכלוסין שנערך ב־2017, מנתה אוכלוסייתה של לאהור כ-11.1 מיליון נפש. נתונים אלו מדרגים את לאהור כחמישית בגודלה בדרום אסיה וכעיר ה-26 בגודלה בעולם (במונחי כמות האוכלוסין). העיר מאוכלסת ברובה במוסלמים כשהשפות העיקריות בה הן פנג'אבי, אורדו ואנגלית. בתקופת השלטון הבריטי (עד 1947), הייתה לאהור העיר המרכזית בחבל ארץ זה. העיר היא מרכז מוסלמי מסורתי למן הקמת המאוזולאום לקדוש הסופי, עלי חוג'ווירי ב-1077. העיר הפכה למרכז תיירותי, בשל המבנים המוגולים הרבים שבה. זו גם הסיבה לכך שהעיר מכונה לעיתים, "גן המוגולים". לאהור שימשה לאורך ההיסטוריה כבירתן של ממלכות רבות: הממלכה השאהית במאה ה-11, השושלת הע'זנווית במאה ה-12, השושלת הע'ורית במאות ה-12 וה-13, האימפריה המוגולית במאה ה-16, האימפריה הסיקית בתחילת המאה ה-19 וכבירת מחוז פנג'ב תחת השלטון הבריטי בהודו ממחצית המאה ה-19 ועד מחצית המאה ה-20. מבנים מוגולים כגון: מסגד באדשאהי, מצודת לאהור, גני שאלימאר, המאוזוליאומים של ג'הנגיר ונור ג'הן הם יעדים תיירותיים פופולריים בעיר. בלאהור גם בולטת המורשת הקולוניאלית הבריטית ובניינים רבים שנבנו בסגנון מוגולי-גותי, כגון: בית המשפט העליון בלאהור, בית הדואר המרכזי, מוזיאון לאהור ומבני עתיקים רבים באוניברסיטאות כולל אוניברסיטת פנג'אב. לאהור נחשבת על ידי רבים כלב התרבותי של פקיסטן מאחר שהיא משמשת כמרכז הפקיסטני העיקרי בתחומי האמנות והקולנוע וחלק גדול מהאינטליגנציה הפקיסטנית יושב בה.
היסטוריה.
אגדה, המבוססת על מסורת שעברה בעל פה, מספרת כי לאהור, שנודעה בעבר בשם, לאוואפורי (בסנסקריט, העיר של לאווה), נוסדה על ידי הנסיך לאווה, בנו של האל ראמה, בשעה שהעיר השכנה, קסור, נוסדה על ידי אחיו התאום קושה. עד היום קיים במצודת לאהור מקדש לכבוד האל לאווה ששמו נהגה לעיתים גם לוה. לוה-אאר פירושו הוא המבצר של לוה.