לאחר טורניר מונדיאל 1982 בספרד, שהסתיים בהדחה מאכזבת כבר בשלב הבתים, החליף מוניוס את חוסה סנטמריה בתפקיד מאמן נבחרת ספרד. בעבר, אחז מוניוס בתפקיד למשך ארבעה משחקים כמאמן זמני, בשנת 1969. המשימה הראשונה של מוניוס כמאמן הנבחרת הייתה מוקדמות יורו 1984, ונבחרתו הוגרלה לבית שכלל גם את . ספרד הגיעה למשחק האחרון בשלב המוקדמות מול בידיעה שהיא חייבת ניצחון בהפרש של 11 שערים על מנת להעפיל לאליפות אירופה. מוניוס הדריך את נבחרתו לניצחון השני בגובהו בהיסטוריה שלה, 12-1, עם רביעיות של סנטיאנה והיפוליטו רינקון. התוצאה הספיקה לספרד על מנת להעפיל לטורניר.
ביורו 1984 השיגה ספרד את ההישג הגדול ביותר שלה מאז הזכייה ביורו 1964, והעפילה לגמר הטורניר. ספרד השיגה ניצחון בודד בשלב הבתים, 1-0 במשחק האחרון מול , שהספיק לה על מנת לסיים בראשות הבית עם מאזן נקי מהפסדים. ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין מול הוביל אותה לגמר מול , שם נכנעה לנבחרת המארחת, שנהנתה מתמיכת הקהל הביתי ומיכולת מרשימה של מישל פלאטיני.
מוניוס הוביל את ספרד למונדיאל 1986 במקסיקו. ספרד ספגה הפסד 1-0 ל כבר במשחק הפתיחה שלה בטורניר, אך המשיכה לשני ניצחונות במשחקים הבאים בשלב הבתים, בהם 3-0 מרשים על . ספרד הביסה בשמינית הגמר 5-1 את עם רביעייה של אמיליו בוטרגניו, והפכה לאחת המועמדות לזכייה בתואר. אמנם, הפסד מאכזב ל בדו-קרב פנדלים סיים את דרכה של ספרד ברבע הגמר.
הטורניר האחרון של מוניוס כמאמן הנבחרת היה יורו 1988. הוא הוביל את הנבחרת לחמישה ניצחונות משישה משחקים בשלב המוקדמות, אך בטורניר עצמו שובצה ספרד בבית קשה שכלל את הנבחרות המוכשרות של ו, שגם אירחה את הטורניר. ספרד השיגה ניצחון על הצלע הרביעית בבית, דנמרק, אך נכנעה לאיטליה ולגרמניה והודחה בסיום שלב הבתים. מוניוס סיים את דרכו בנבחרת לאחר הטורניר, והוחלף בלואיס סוארס מירמונטס.
שנתיים לאחר סיום דרכו כמאמן, ב-16 ביולי 1990, נפטר מוניוס בביתו שבמדריד בגיל 68.
ארץ המוצים
ארץ המוצים, "חבל המוצים" המכונה גם ארץ האבן (ברומנית: Țara Moților) היא חבל אתנו-גאוגרפי בהרי הקרפטים המערביים ברומניה. החבל הררי וכולל את האגן העליון של הקריש הלבן ואריאש. תושבי המקום מכונים מוצים או צוׂפּים.
התושבים המקומיים, המוצים, נבדלים במידת מה בהופעתם ממרבית האוכלוסייה שסביבם, בהיות רבים מהם בהירים יותר ובעלי שיער בלונדיני.
המוצים טוענים ששמם נגזר מכך שעוד מימי קדם נהגו הגברים המוצים לקשור את שערם בצורת ציצה הפונה אל ימין ראשם, אל מאחורי האוזן. המילה ציצה ברומנית היא moț (מוץ) ובגרמנית Zopf (צופ) מכאן הכינוי הנוסף. לפי המסורת של המוצים מוצאם מהדאקים והחיילים הרומאים.
המוצים עוסקים בעיקר בשני ענפים, תעשיית העץ ועבודה במכרות. מסביב לאזור המיושב על ידי המוצים חיים המוקאנים, שדומים מאוד למוצים, אך נבדלים מהם בצורת הבנייה של בתיהם ובעיסוקם, גידול בקר וצאן. המילה "מוקאן" ברומנית משמשת לתיור רועים הרריים, לא רק בקרפטים המערביים. למילה יש משמעות נוספת: אדם גס רוח, איש פשוט וחסר נימוסים.
מוצי
מוקאן
צופי
רחל שביט
אאיצ'י (מחוז)
מְחוֹז אָאִיצִ'י (ביפנית: 愛知県) הוא מחוז בחבל צ'ובו שבאי הונשו שביפן. בירת המחוז היא העיר נגויה, והיא חלק ממטרופולין צ'וקיו, שהיא המטרופולין השלישית בגודלה ביפן, וה-34 בגודלה בעולם.
היסטוריה.
לפני רסטורציית מייג'י התחלק שטח מחוז אאיצ'י בין המחוזות אווארי ומיקאווה. לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868, אוחדו שני המחוזות האלה למחוז אחד, ובשנת 1871, לאחר ביטול שיטת ההאן, קיבל המחוז את השם נגויה. שנה לאחר מכן שונה שמו למחוז אאיצ'י.
גאוגרפיה.
מחוז אאיצ'י שוכן בלב האי הונשו, וגובל במחוזות הבאים: שיזואוקה במזרח, נאגנו בצפון מזרח, גיפו בצפון, ומיאה במערב. כמו כן, בדרומו פונה המחוז למפרץ איסה ולמפרץ מיקאווה. 17% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.
במערב המחוז שוכנת העיר נגויה, העיר השלישית בגודלה ביפן, ובסביבתה מתגוררת מרבית מאוכלוסיית המחוז, אם כי גם במזרח המחוז שוכנות מספר ערים ואזורי תעשייה גדולים.
ערים.
במחוז אאיצ'י 38 ערים:
כלכלה.
במחוז אאיצ'י אזורי תעשייה גדולים, ותאגידים רבים הקימו בו מפעלים, כגון: טויוטה, מיצובישי מוטורס, פייזר, סוזוקי מוטור, קבוצת פולקסווגן ועוד.
בגדי ילדים
בגדי ילדים הם פרטי ביגוד, הנלבשים על ידי ילדים. מקובל להגדיר את תקופת הילדות כתקופה המתחילה בסביבות גיל שנתיים-שלוש, לאחר תקופת הינקות, ומסתיימת בסביבות גיל שתים עשרה, עם תחילת גיל ההתבגרות. כל חברה מגדירה את גיל הילדות על-פי פרמטרים משלה ובכל תקופה משקפים בגדי הילדים בחברות השונות את מקומם של הילדים בחברה, את התפישה הרווחת לגבי גידול הילדים, תפישות מגדריות ואת הדמיון והשוני בין בגדי הילדים לבין אלה של המבוגרים.
היסטוריה.
בימי הביניים נהוג היה לעטוף את התינוקות ברצועות בד ארוכות, מעין כותונת כפייה שהגבילה את תנועתם. התפיסה הרווחת גרסה שרק כך יגדלו בצורה ישרה ובריאה. כשגדלו מעט הולבשו התינוקות בגלימה ארוכה. כאשר החלו ללכת ולמדו לשלוט בצרכיהם קוצרה הגלימה. הבגד היה זהה לבני שני המינים. לאחר מכן הולבשו הילדים בבגדים הדומים לאלו של הבוגרים ולא הייתה התאמה של הלבוש לצרכיהם כילדים. הבגדים שיקפו את התפיסה האירופית שראתה בילד איש קטן, והאופנה לא הבחינה בין מבוגרים בגילאים שונים. במהלך המאה ה-18 התחולל שינוי רעיוני מהותי באנגליה שהעלה את חשיבותן של זכויות האזרח. התהליך פשט לצרפת ולארצות אחרות והגיע לשיאו במהפכה הצרפתית. העיסוק בזכויות האזרח מיקד את ההבחנה בשלבים השונים של חיי האדם והעלה את המודעות גם לילדים ולצורכיהם המיוחדים. הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק שעבודתו הדגישה את השפעתו הכמעט-מוחלטת של החינוך על התפתחות האדם, טען כי תשע עשיריות מאופיו של האדם ומיכולותיו מעוצבות על ידי החינוך שלו. הפילוסוף הצרפתי ז'אן-ז'אק רוסו שעסק בפילוסופיה של החינוך ונחשב להוגה הדעות הראשון שהציג מתווה לחינוך של ילדים בגישה טבעית, הביע את דעותיו על החינוך בספרו "אמיל, או על החינוך" וטען כי אם יחונכו הילדים לפי צורכיהם הם יגדלו ויהפכו לאזרחים טובים יותר. בעקבות שינויים אלו החלו בתחילת המאה ה-19 לעצב בגדי ילדים מגבילים פחות שאפשרו תנועה רבה יותר אך עדיין שיקפו את בגדי המבוגרים.
במהלך המאה התשע עשרה התגברה מאוד השפעתה של הבורגנות וערכיה המשפחתיים. השפעה זו ומיקוד תשומת הלב בערכי המשפחה שינו את הגישות הרווחות לחינוך הילדים והאיצו גם את תהליך שינוי בגדי הילדים. הגזרות הפכו נוחות ומאווררות יותר, הבדים פשוטים ונעימים יותר למגע והצבעים כהים יותר. את הבגדים קל היה יותר ללבוש ולפשוט והחלו להתחדד ההבדלים בין בגדי הבנים לבגדי הבנות. בשלב זה התפיסה המבחינה בין ילד למבוגר הופנמה לחלוטין.
הבדלים מגדריים.
התפתחות היסטורית.
לקראת סיומה של המאה התשע עשרה השתנה סגנון הלבוש של הילדים. תוצאותיו של שינוי זה ניכרות גם במגמות הלבוש המאפיינות את המאה ה-21. כשם שבגדי המבוגרים הושפעו מרפורמות לבוש בעקבות סגנון החיים הנוח והפחות רשמי ועליית העיסוק בספורט, כך גם בגדי הילדים הפכו נוחים ומותאמים יותר. עד מלחמת העולם הראשונה הולבשו התינוקות בכותנות לבנות ללא קשר למינם הביולוגי והבנים הצעירים לבשו גלימות או חצאיות ושערם היה ארוך כשל הבנות. ניתן היה להבחין בין הבנים לבנות אך ההבדלים בין המינים היו מרומזים ועדינים. בין השנים 1890 ו- 1920 חל שינוי בבגדי הילדים שמצא את ביטויו באלמנטים המדגישים את ההבחנה המגדרית בין בנים לבנות. בין גיל חמש לשתים עשרה הולבשו הבנים בבגדים שלא דמו לבגדי הנשים אך גם לא לבגדי גברים. הבנים לבשו בגדים המדמים לבוש צבאי כמו חליפת מלחים, או חליפות בסגנון לורד פונטלרוי הקטן. בניגוד לשינויים אלה בלבוש הבנים, בגדי הבנות עד גיל ההתבגרות עברו שינויים קלים בלבד והמשיכו להידמות לאלה של הנשים הבוגרות. בהדרגה הפכו בגדי הבנים לגבריים יותר בעוד אלה של הבנות נשארו נשיים.
חצאית או מכנסיים.
במהלך המאה ה-20 הפכו בגדי ילדים בעלי עיצוב גברי כמו מכנסיים, מקובלים יותר על בנות ונשים אך בנים הלובשים שמלה או חצאית אינם מראה שכיח ומקובל. בסביבות 1940 יכלו בנות בכל גיל ללבוש מכנסיים בבית או באירועים בלתי רשמיים, אך נדרשו ללבוש שמלות וחצאיות בבית הספר ובאירועים רשמיים. כיום נוהגות הבנות ללבוש מכנס ארוך או קצר כדבר שבשגרה. חלק מן המכנסיים, כגון ג'ינס "יוניסקס", מעוצבים כדי להתאים לשני המינים אך מכנסיים רבים אחרים מאופיינים לפי מגדר על ידי צבעים ודקורציה.
בגדי ילדים והבניה מגדרית.
הבניה מגדרית היא תהליך חברתי מתמשך של למידת התנהגויות, ציפיות, תפיסות וזהויות שבאמצעותו בני האדם מגדירים את המשמעות של גבריות ושל נשיות ברגע נתון. ההנחה הבסיסית בתפיסות אלה היא כי הסדר התרבותי, המציג הבדלים מגדריים כקבועים באופן ביולוגי ולפיכך טבעיים ואינם ניתנים לשינוי, מסווה את האידאולוגיה הפטריארכלית שעל פיה מרבית החברות האנושיות מאורגנות סביב האמונה והפרקטיקה בדבר עליונותם של גברים ביחס לנשים.
ורוד וכחול.