פורינו גדל במחלקת הנוער של יובנטוס. הוא החל את דרכו בקבוצה הבוגרת ב-1965, אך משלא זכה לדקות משחק הושאל לסאבונה מליגת המשנה בעונת . עם השאלתו השתלב פורינו באופן מוצלח ותפס מקום של קבע בחוליית הקישור, אך בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגה השלישית. פורינו נותר בקבוצה עונה אחת נוספת בליגה השלישית, וכבש שישה שערים ב-29 הופעות במדי הקבוצה שסיימה שלישית בלבד ולא הצליחה לחזור לליגת המשנה.
בעונת שיחק פורינו לראשונה בסרייה א', כשהושאל מיובנטוס לקבוצת פלרמו מעיר הולדתו. ב-29 באוגוסט 1968 ערך פורינו את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשפאלרמו הובסה 3-0 בחוץ על ידי קליארי.
לקראת עונת החליף המאמן לואיס קרניליה את הריברטו הררה, שלא העניק לפורינו הזדמנות במדי הקבוצה הבוגרת. השינוי בעמדת המאמן סייע לפורינו לחזור לקבוצת נעוריו, וכבר באותה עונה הפך לגורם משמעותי בקישור הקבוצה. בהופעת הבכורה שלו בליגה במדי יובנטוס, ב-14 בספטמבר 1969 מול קבוצתו לשעבר פאלרמו, כבר כבש פורינו את שער הליגה הראשון שלו במדיה, בדרך לניצחון 4-1. בסך הכול באותה עונה הוא רשם 30 הופעות ליגה, בהן כבש פעמיים, וסיים עם קבוצתו במקום השלישי בטבלה. עם סיום העונה, אף זכה לזימון בכורה לנבחרת איטליה לקראת מונדיאל 1970.
בעונת זכה פורינו באליפות איטליה עם יובנטוס. הייתה זו אליפות ראשונה מתוך שמונה אליפויות בהן זכה ב-15 עונותיו בקבוצה, ובכך היה פורינו לכדורגלן היחיד שזוכה בשמונה אליפויות איטליה עם אותה קבוצה, וכן השווה את שיא הזכיות הכולל באליפות איטליה, במשותף עם וירג'יניו רוזטה וג'ובאני פרארי.
פורינו ויובנטוס זכו להצלחה גם בזירה האירופית. בעונת העפיל פורינו עם קבוצתו לגמר גביע אירופה לאלופות הראשון בתולדותיה, בו נכנעה 1-0 לאייאקס אמסטרדם, שזכתה בתואר בפעם השלישית ברציפות. פורינו פתח בהרכב קבוצתו למשחק הגמר.
בעונת זכה פורינו לראשונה בקריירה בתואר אירופי, כשהניף כקפטן יובנטוס את גביע אופ"א. יובנטוס, תחת המאמן ג'ובאני טרפטוני, רשמה קמפיין מוצלח בו הדיחה ביו היתר את מנצ'סטר סיטי, מנצ'סטר יונייטד, שחטאר דונצק וא.א.ק. אתונה בדרך למפגש גמר כפול מול אתלטיק בילבאו. פורינו פתח בהרכב יובנטוס בשני משחקי הגמר, בסיומם ניצחה יובנטוס בזכות חוק שערי חוץ.
בעונת העפיל פורינו עם יובנטוס לגמר גביע אירופה השני בתולדותיה, אך לא שותף במשחק הגמר בו נכנעה יובנטוס 1-0 להמבורג.
בעונת , עונת הפרישה של פורינו, הוא שוב העפיל עם קבוצתו לגמר אירופי, הפעם לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, בזכות טורניר מוצלח בו הותירה מאחור, בין היתר, את מנצ'סטר יונייטד ואת פריז סן-ז'רמן. במשחק הגמר פורינו לא שותף, ויובנטוס גברה 2-1 על פורטו בדרך לזכייה בתואר. למעשה, פורינו הוותיק לא שותף כמעט כלל במהלך העונה, וב-6 במאי 1984, ערב סיום העונה, עלה כמחליף לרבע שעה על מנת לקחת חלק באליפות השמינית שלו במדי יובנטוס, ובכך להשוות את שיא הזכיות באיטליה. הוא פרש ממשחק בסיום העונה בגיל 39.
בסך הכול, ב-15 עונות במדי יובנטוס רשם פורינו 528 הופעות, מתוכן 361 הופעות ליגה, בהן כבש 19 שערים (שמונה בליגה), והיה לקפטן הרשמי של המועדון במשך עשר שנים, בין 1974 ל-1984.
בתחילת שנות ה-90 חזר פורינו למועדון כשנשיא המועדון, ג'מפיירו בוניפרטי, מינה אותו לתפקיד ראש מחלקת הנוער של המועדון. הוא אחז בתפקיד במשך כחמש שנים מוצלחות, בהן אימן את הקבוצה חברו לקבוצה לשעבר אנטונלו קוצ'ורדו, ועל הדשא הוביל את הקבוצה כקפטן אחד מסמליה של המועדון בעתיד, אלסנדרו דל פיירו.
נבחרת איטליה.
על אף הצלחתו במדי יובנטוס, הקריירה הבינלאומית של פורינו הייתה קצרה למדי. מאמן הנבחרת, פרוצ'ו ולקרג'י, זימן אותו בתום עונת הבכורה שלו ביובנטוס לסגל נבחרת איטליה לקראת מונדיאל 1970 במקסיקו. פורינו ערך את הופעת הבכורה שלו באותו הטורניר, כשעלה כמחליף במחצית המשחק השני של שלב הבתים, בין איטליה ל. פורינו החליף את אנג'לו דומנגיני ושיחק לאורך כל המחצית השנייה. מאז הוא לא שותף עד לסיום הטורניר, שהסתיים בהפסדה של איטליה 4-1 ל במשחק הגמר.
שנתיים וחצי לאחר הטורניר חזר פורינו לסגל של ולקרג'י במהלך מוקדמות מונדיאל 1974. הוא ערך הופעה אחת בטורניר המוקדמות, בניצחון החוץ של איטליה על , אך לא זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר. קרוב לשנתיים אחר כך הוא ערך את הופעתו השלישית והאחרונה במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול .
עונת 1911/1912 בסדרה השוודית
עונת 1911-1912 בסדרה השוודית הייתה עונת הכדורגל השנייה בשוודיה במסגרת ליגה (הטורניר שקדם לליגת העל השוודית), והיא הייתה ליגת הכדורגל המקצועני בשוודיה בשנים 1911-1912. על כל ניצחון קיבלה הקבוצה המנצחת 2 נקודות, על תיקו נקודה אחת ובעבור הפסד 0 נקודות. עונת 1911-1912 הייתה עונה שחולקה ל-2: משחקי סתיו 1911 ומשחקי אביב 1912 (שבסופו של דבר לא שוחקו).
"זוכת הסדרה" (Seriemästare) הייתה ארגריטה, בפעם השנייה ברציפות. ויקינגרנה ואסקילטונה פרשו כבר לאחר משחק אחד (ניצחון 3-1 והפסד 7-0 בהתאמה, משחקים אלו אינם נחשבו בתוצאות), ובמקומם נכנסו לליגה גטבורג FF ומריהברג. שתיהן הודחו מהליגה בסיום העונה, ומאז לא שיחקו יותר בסדרה (מריהברג פורקה, גטבורג FF שיחקה ב-2015 בליגה השישית).
בנוסף לפרישתם של שתי הקבוצות לאחר מחזור אחד בלבד, לא פחות מ-10 משחקים לא שוחקו, והליגה נגמרה כשלכל קבוצה מספר משחקים שונה. הסיבה לכך הייתה אליפות העולם הכדורגל כחלק מאולימפיאדת סטוקהולם ב-1912. נבחרת שוודיה ערכה משחקי אימון לקראת משחקי הקיץ, וכך תמה העונה הסדירה ללא קיום חלק ניכר מהמשחקים.
הראל גורדין
הרב הראל גורדין הוא רב ור"מ ומרצה בתחומי הלכה, אתיקה והיסטוריה יהודית. לשעבר חבר בארגון רבני צהר. מחבר הספר "הרב משה פיינשטיין - הנהגה הלכתית בעולם משתנה".
שימש כרב של כמה שכונות בהרצליה וכרב קהילה במשואות יצחק.
כר"מ שימש בישיבת אור עציון, בישיבת אורות שאול בפתח תקווה, כראש תוכנית לבוגרות במדרשת נשמת, כראש בית המדרש של הכולל הציוני בניו יורק. ושוב בישראל כר"מ בישיבת ההסדר בינות רעננה ובישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן.
כמרצה, הרצה במשך מספר שנים בנושאי הלכה ואתיקה בעסקים במרכז האקדמי לב, בנושא מחשבת ההלכה במכללת ליפשיץ. ובנושא יחסי דת ומדינה בישראל במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה.
בין השנים 1982–1987 למד בישיבת הכותל ובישיבת הר עציון. בין השנים 1987–1992 היה בגרעין המייסד ולמד בכולל אברכים ללימודי דיינות ורבנות בעתניאל, שלימים הפך לישיבת עתניאל, שם הוסמך לרבנות הרבנות הראשית לישראל. בין השנים 1992–2000 שימש כר"מ בישיבת אור עציון. בין השנים 1997–1998 שימש כראש תוכנית לבוגרות במדרשת נשמת. בין השנים 1998–2000 שימש כרב קהילה במושב השיתופי משואות יצחק. בין השנים 1998–2007 היה חבר בארגון הרבנים צהר. בין השנים 2000–2002 שימש כר"מ בישיבת אורות שאול בפתח תקווה, ובמקביל למד וקיבל תואר ראשון בתלמוד ומחשבת ישראל מהמכללה האקדמית הרצוג.
בין השנים 2000–2007 שימש כרב שכונות מערב הרצליה: הרצליה פיתוח, הרצליה ב' ונוף ים. ב-2003 זכה במלגת שבתון של קרן אבי חי. בין השנים 2003–2005 למד וקיבל תואר שני בהצטיינות בתוכנית הבין-תחומית לפרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2008 קיבל תואר דוקטור על עבודה בנושא "הלכה ופסיקת הלכה בעולם משתנה: עיון בין-תחומי בפסיקותיו של הרב משה פיינשטיין" בהנחיית הפרופסורים מנחם לורברבוים ומנחם מאוטנר בבית הספר לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. ובמהלך לימודיו זכה במלגת דיקן מדעי הרוח.
בין השנים 2007–2010 שימש כראש בית המדרש של הכולל הציוני בניו יורק. בין השנים 2010–2013 שימש כמרצה בנושאים הלכה ואתיקה בעסקים במרכז האקדמי לב ובנושא מחשבת ההלכה במכללת ליפשיץ. בין השנים 2011–2013 שימש כמרצה בנושא יחסי דת ומדינה בישראל במרכז הבינתחומי הרצליה.
מלמד בישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן. בין השנים 2017-2014 שימש כר"מ בישיבת ההסדר בינות רעננה.
גורדין חקר את הגותו של הרב משה פיינשטיין וב-2017 הוציא בהוצאת מכללת הרצוג את ספרו "הרב משה פיינשטיין - הנהגה הלכתית בעולם משתנה".
ירים-לים הראשון
יַרים-לים הראשון (נכתב גם כ"ירימלים"; מלך בין השנים 1780–1764 לפנה"ס לערך, על פי הכרונולוגיה התיכונה) היה המלך השני בממלכת ימחד האמורית, שמרכזה שכן בעיר חלב שבסוריה. אשתו, המלכה גַשֵרַה, הייתה אמם של בתו שיבתו ובנו ויורשו חמורבי הראשון.
תקופת מלוכתו.
ראשית תקופת מלכותו.
ירים-לים היה בנו ויורשו של סומו-אפוח, המלך הראשון של ימחד, ואשתו המלכה סומונה-אבי. ממלכת ימחד הייתה מאוימת על ידי המלך האשורי שמשי-אדד הראשון, שכרת בריתות עם ממלכות שסבבו את ימחד, ובהן כרכמיש, חשום ואורשום מצפון, וממלכת קטנה מדרום. הוא כבש את ממלכת מארי במזרח ומינה את בנו ישמח-אדד להיות מלך מארי. ירים לים עלה לשלטון בשנת 1780 לפנה"ס, לאחר מותו של אביו במהלך מסע המלחמה כנגד שמשי-אדד הראשון. הוא נקט בדיפלומטיה של כריתת בריתות עם חמורבי מלך בבל ואובל-פי-אל השני, מלך אשנונה. בריתות אלה אפשרו לו להתייצב מול כוחו של שמשי-אדד הראשון וגם לסייע לחמורבי בהצלת בבל.