"כל זמן שהיה יצחק דר בעירו לא שח עם אשה חוץ מאמו ואחיותיו, כדרך בני טובים שאין מכירים בנשים קודם לאירוסיהם." מאפיין זה של יצחק מעיב על יחסיו עם סוניה, עד שהיא מואסת בו. ההבדל בין יפו לירושלים, המוזכר לעיל, ניכר גם בנשים שאתן מתחבר יצחק בערים אלה – סוניה המשוחררת, שיצחק נבוך פעמים אחדות מהתנהגותה, לעומת שפרה הצנועה והחסודה, שהתנהגותו של יצחק מביכה אותה.
המספר מציג את מאפייני השינויים בגישתו של יצחק לקיום המצוות:
בלק וכלבים אחרים.
הכלב בלק הוא דמות מרכזית ברומן, שנייה רק ליצחק קומר בחשיבותה. ברומן מוזכרים עוד כלבים אחדים, בהם כאלה החיים עם בעליהם:
ואחרים שהם כלבי חוצות:
תיאוריהם של כלבים אלה קצרים למדי. התנהגות הכלבים הללו שגרתית, ואין בה דבר החורג מהתנהגותם של כלבים. אף בלק, שהוא "כלב חוצות, שאזניו קצרות וחוטמו חד וזנבו דלול ומראה שערו ספק לבן ספק חום ספק צהוב, מאותם הכלבים שהיו משוטטים בירושלים עד שלא נכנסו האנגלים לארץ", מוצג תחילה ככלב שהתנהגותו שגרתית: "בלק כלב פשוט היה ולא נתעסק במה שמחוץ לשכל. ... כל התנהגותו של בלק מצוות כלבים מלומדה היתה." הרומן מתאר בהרחבה את מחשבותיו והחלטותיו של בלק, ואלה רחוקות מלהיות פשוטות, וחורגות במידה רבה מעומק המחשבה המיוחס לכלב. דוגמה: כאשר החנוונים שומעים שבלק הוא כלב משוגע, הם סוקלים אותו במשקלות ובאבנים, ובלק "הבין מדעתו ששלח בית דין צדק לבדוק את המשקלות. התחיל צועק הב הב, כלום יכולני לבלוע כל המשקלות הפסולים ולהעלימם מעיניהם של שליחי בית דין." אברהם הולץ ציין כי בלק "מוצג לאורך הרומן ההיסטורי־דוקומנטרי כיצור בעל דעה, בעל דמיון ובעל רגשות." בעז ערפלי מציין שבפרקי בלק "מדובר במעבר דרסטי מן הריאליסטי לפנטסטי או לסוריאליסטי, שהוא בה בעת גם גרוטסקי וסימבולי. בדמותו של הכלב בלק, גיבורו של הסיפור הפנטסטי הזה, נשתלבו מאפיינים כלביים נטורליסטיים ממש, עם מאפיינים אנושיים, תת-אנושיים ואולי גם על-אנושיים."
לדמותו של בלק ניתנו שלל פרשנויות מתוחכמות. על כך כתב עמוס עוז:
לבלק שתי פעולות מרכזיות בהנעת הרומן: נביחתו מבהילה את ר' פייש וגורמת לשיתוקו, ובכך מתאפשר הידוק הקשר בין יצחק לשפרה עד לנישואיהם, ונשיכתו את יצחק גורמת למותו. בשתי פעולות אלה בלק פועל כאחד הכלבים, אך מחשבותיו שהובילו לפעולות אלה עמוקות מאוד. כיוון ששם לב לשינוי ביחסם של האנשים אליו, יוצא בלק למסע לחקר האמת, בניסיון להבין מה גרם לשינוי. בעמל רב הוא מצליח במשימה זו. וכך מתוארים רגשותיו ומחשבותיו של בלק טרם הנשיכה הקטלנית: "נתעוררה בלבו של בלק שוב בקשת האמת. ומשנתעוררה בו בקשת האמת התחיל לבו מקיש בו. מה נספר ומה נאריך, מחמת געגועיו שהיו לו לבלק על האמת היה לבו מקיש כעלי במכתשת. והיה מתמה על עצמו, הרי צריך אני לשמוח ולבסוף איני שמח. ... חזר וכבש פיו בקרקע עד שלא ישיאהו יצרו להגביה קולו, שאם יגביה קולו יבעט בו הצבע, והרי אין בכוחו לקבל ייסורים חדשים. אבל בקשת האמת גברה על מוראו."
המספר מגלה פרטים לא ידועים על עולמם של הכלבים:
אינטרטקסטואליות.
כברבים מסיפוריו של עגנון, גם ברומן "תמול שלשום" ניכרת האינטרטקסטואליות. המחיש זאת עמוס עוז, בדבריו על פסקת הפתיחה לרומן:
אינטרטקסטואליות לסיפורים אחרים של עגנון.
ברומן זה, בדומה למנהגו של עגנון בסיפורים נוספים שלו, מוזכרות דמויות מסיפורים אחרים שלו:
האינטרטקסטואליות מתקיימת גם בכיוון ההפוך: בסיפור "מזל דגים" מעיר המספר "והרי היה יכול לצייר על עורו של הדג, כשם שעשה יצחק קומר שכתב על עורו של בלק, אלא בלק כלב היה, שעורו קולט את העין, מה שאין כן בריה מפולמת מלאת ליחה, שהצבע מתפשט בתוך הליחה ואינו עושה צורה."
דרך נוספת של אינטרטקסטואליות, המופיעה בסיפורים נוספים של עגנון, מוצגת על ידי אמונה ירון בתיאור יצירתו של הסיפור "כנגן המנגן", שנכלל בקובץ "פתחי דברים" שיצא לאור לאחר פטירתו של עגנון:
דמויות אלה כוללות את מירה רמישווילי כרצונעליון ומאשא יסינובסקי כרצונעליון, גרושותיו של ויטוריו כרצונעליון, ודמויות נוספות.
אינטרטקסטואליות נוספת.
בכתבי עגנון, ו"תמול שלשום" בכלל זה, נפוצה אינטרטקסטואליות לספרות התורנית לדורותיה, אך נדירה אינטרטקסטואליות לספרות העולם. בתיאורו של בלק נכללת אינטרטקסטואליות כזו (ובניגוד למנהגו, עגנון אף רומז לקיומה): "כיוון שנינער רואה היה את עצמו כאותו גרמני שפייט עליו פייטנם, הנה אנכי עומד אני שוטה עלוב, והרי אני חכם כמות שהייתי." "אותו גרמני שפייט עליו פייטנם" הוא פאוסט, גיבור מחזהו של גתה, "פאוסט", והמשך התיאור הוא תחילת המונולוג של פאוסט בחלק "לילה" של המחזה.
בהמשך מתאר המספר: "ועדיין היה בלק רחוק מן האמת, מכל מקום חקירת האמת הייתה מנחמתו קצת בצרתו, כמליצת המשורר האלקי
"המשורר האלקי", שדבריו מצוטטים ברומן, הוא רמח"ל, והציטוט נלקח מתוך מחזהו "לישרים תהילה". חוקר הספרות דן מירון נתן פרשנות נרחבת לשני קטעים אינטרטקסטואליים אלה.
אינטרטקסטואליות נוספת, הפעם ללא רמז של המספר לקיומה, מופיעה בתיאור מחשבותיו העמוקות של בלק על קיומם של השדים. חוקר הספרות אברהם הולץ חשף שמחשבות אלה מתייחסות לדבריו של משה הגולה מקיוב בספר שושן סודות.
יצירת הספר ופרסומו.
הרומן "תמול שלשום" יצא לאור בהוצאת שוקן. תחילה פורסם בשני חלקים - הראשון יצא לאור בנובמבר 1945, והשני - בינואר 1946. מאוחר יותר יצא לאור בכרך אחד.
סיפורים ששולבו ברומן פורסמו שנים רבות קודם לכן, החל משנת 1909, כסיפורים קצרים עצמאיים. סיפורים אלה כוללים את:
גיבורם של אחדים מסיפורים אלה הוא יצחק קומר, וגיבורם של סיפורים אחדים הוא הכלב בלק, המופיעים שניהם ביצירה המוגמרת. בנוסף לסיפורים אלה, התפרסמו גם פרקים מהרומן השלם קודם צאתו לאור.
במכתב לברוך קורצווייל כתב עגנון שהשקיע ברומן "תמול שלשום" למעלה מעשרים ואחת שנה. אברהם הולץ העיר על כך:
בעזבונו של עגנון נמצא בכתב ידו אפילוג אידילי ל"תמול שלשום", שאותו החליט עגנון שלא לכלול ברומן. באפילוג, שתחילתו במילים "כדי לסיים בנחמה" מסופר ששפרה ילדה בת ליצחק קומר, יהודית שמה. הבת הצטרפה לקבוצה של עובדי אדמה, שאליה הצטרף גם גדעון, בנם של סוניה וירקוני. "ראו זה את זה ונתחבבו זה על זה". פרופ' גרשון שקד, שהביא לדפוס אפילוג זה, הצדיק את החלטתו של עגנון שלא לכלול את האפילוג ברומן.
ככל סיפוריו של ש"י עגנון, "תמול שלשום" ממשיך לצאת לאור בהוצאת שוקן. בנוסף נכלל הספר בשנת 2008 בסדרת הספרים "עם הספר" של הוצאת ידיעות אחרונות, בצירוף מבוא מאת ניצה בן-דב.
בתחילת דצמבר 1949 פנה המשורר אברהם שלונסקי לעגנון, לאחר שקיבל הסכמה לכך מהוצאת שוקן, וביקש את רשותו לפרסם את 14 פרקי בלק מתוך "תמול שלשום" במסגרת סדרת "דורון" (סדרת מנויים של ספרי זוטא בהוצאת ספריית פועלים), שבה נדפסו יצירות מופת מספרות הארץ והעולם. עגנון נענה בחיוב, ותוך חודש נשלחו אליו דפי ההגהה. הספר, "כלב חוצות : פרשה קטנה של תמול שלשום", בן 144 עמודים בפורמט קטן (8X12 ס"מ), יצא לאור במהירות שיא ‏–‏ כבר בסוף מרץ 1950, ו"זכה למכירות טובות". בשנת 1960 "כלב חוצות" יצא לאור מחדש בהוצאת "תרשיש" של משה שפיצר, בפורמט גדול (בגובה של 27.3 ס"מ וברוחב של 18.5 ס"מ) בלוויית איורים של אביגדור אריכא.
שבחי הרומן בפי חוקרי ספרות.
הרומן זיכה את עגנון בפרס אוסישקין לשנת תש"ו וזכה לשבחים מופלגים מפי חוקרי ספרות.
פרופ' ברוך קורצווייל כתב:
לאה גולדברג כתבה:
פרופ' בעז ערפלי כתב:
עיבוד לרדיו ולתיאטרון.
בשנים 1975–1976 שודרה בגלי צה"ל סדרה בת 40 תסכיתים על פי "תמול שלשום", שעיבד לרדיו יצחק גורמזאנו גורן וביימה עדנה שביט. בסדרה השתתפו אלכס פלג, גדעון שמר, יהודה אפרוני, דבורה קסטלנץ ואחרים.
בשנת 1982 עלה בתיאטרון "הבימה" המחזה "תמול שלשום" בבימויו של יוסי יזרעאלי, שלא זכה להצלחה. המבקר אמנון נבות הציג את שורש הכישלון: "הפיכת רומאן הענקים האפי של עגנון להתרחשות ששטח הבמה הוא מגבלתה העיקרית נועדה מראש לכישלון. האשם שיש לתלות ביוסי יזרעאלי הוא באי־הערכה נכונה של עומק והיקף המהפך הדראמטי הכרוך בהעלאת יצירה כ"תמול שלשום" עלי במה."
בשנת 2009 עיבד המחזאי והבמאי אודי בן סעדיה את 12 הפרקים שעוסקים בכלב בלק, להצגה בשם "כלב חוצות" בתיאטרון תמונע בתל אביב. בהצגה השתתפו השחקן ערן שראל והרקדנית מיה שטרן.
בשנת 2011 עובד הרומן למחזה ובוים על ידי פנינה גרי, בתיאטרון הערבי-עברי ביפו.
לקריאה נוספת.
מחקרים.
עבודות גמר ודוקטור
גראם שלילי
גרם חיובי
גראם חיובי
אשר בן נתן
אשר (ארתור) בן נתן (15 בפברואר 1921 – 17 ביוני 2014) היה איש קהילת המודיעין והביטחון ודיפלומט בשירות מדינת ישראל, אשר כיהן כשגריר הישראלי הראשון בגרמניה המערבית.
ביוגרפיה.
אשר בן נתן נולד בווינה בירת אוסטריה בשנת 1921 בשם ארתור פּירניקרץ (Arthur Piernikarz). שמו העברי ניתן לו בעלייתו עם בני משפחתו לארץ ישראל כנער בן 17 בשנת 1938.
בשנת 1944 גייסה הסוכנות היהודית את בן נתן למחלקת החקירות של המוסד לעלייה ב' והוטל עליו לאסוף מידע על המצב בארצות ששוחררו מן הכיבוש הנאצי.