כשלושה שבועות לאחר מכן, בליל 24–25 במרץ, שוב חדרה חוליית מסתננים מעזה. החוליה הגיעה למושב פטיש, מושב עולים מכורדיסטן, בצפון-מערב הנגב, ותקפה ברימונים וביריות חוגגים בחתונה שנערכה אותה שעה בחצר אחד הבתים. בהתקפה נרצחה ורדה פרידמן, מדריכה מכפר ויתקין, ונפצעו עוד כעשרים.
ההתקפה זעזעה את המדינה והשפיעה עמוקות על שר הביטחון דוד בן-גוריון. לדברי ההיסטוריון מוטי גולני, תגובותיו של בן-גוריון, כמו אלה של ראש הממשלה משה שרת והרמטכ"ל משה דיין, "היו זועמות יותר מאשר תגובותיהם באירועים קודמים או מאלה שבאו לאחר מכן. את הזעם של בן-גוריון אפשר להשוות אולי רק לתגובתו על הרצח במעלה עקרבים, שנה קודם לכן".
תושבי מושב פטיש ביקשו לנטוש אותו; בן-גוריון, שהגיע למושב, מצא את התושבים מוכנים לעלות על משאיות שיפנו אותם.
בעקבות ההתקפה העלה לראשונה בן-גוריון הצעה ליזום פעולה צבאית נרחבת במטרה לכבוש את רצועת עזה מידי המצרים (או במילותיו: "לגרש [את] המצרים מרצועת עזה"). לדעתו, לא היה מנוס מפעולה כזו כדי להתמודד עם מכת ההסתננויות. בנוסף, הוא גרס כי הפרת הסכמי שביתת הנשק על ידי המצרים, לרבות חסימת מעברן של ספינות ישראליות בתעלת סואץ (פרשת הספינה 'בת גלים' בסתיו 1954), מצדיקה פעולה כזו.
בריאיון למשה ז"ק העלה בן-גוריון סיבה נוספת למדיניות התגמול:
ביום שלמחרת הפיגוע נפגש בן-גוריון עם הרמטכ"ל דיין, ומתוך שכנוע כי אין מנוס מצעד זה, הורה לו להעריך כמה זמן צפוי להימשך כיבוש הרצועה והאם צה"ל מוכן למלחמה כוללת. באותו ערב נפגש בן-גוריון עם ראש הממשלה שרת, שהביע את התנגדותו. ביום שלמחרת כונסה ישיבה דחופה של ראשי מפא"י והרמטכ"ל כדי לדון בהצעה, והיא זכתה לתמיכתם של רוב החברים, שהסכימו כי הסטטוס-קוו של הסכמי שביתת הנשק היה כלא היה.
בישיבת הממשלה ב-29 במרץ נדונה ההצעה באריכות. משה שרת כתב ביומנו:
המתנגדים, בראשות שרת, העלו מגוון נימוקים. החששות העיקריים היו מסנקציות צבאיות וכלכליות מצד המעצמות, וכן מהתפרצותה של מלחמה כוללת עם מצרים או אף עם כל מדינות ערב. ומנגד, שרת העריך כי גם כיבוש הרצועה על ידי ישראל לא יביא לפתרון בעיית הפליטים ברצועת עזה והאיום הביטחוני הנשקף ממנה.
ביומנו מספר שרת:
בהצבעת הממשלה ב-3 באפריל הוחלט לדחות את רעיון הכיבוש ברוב של תשעה נגד חמישה – בקולותיהם של מיעוט משרי מפא"י, בראשותו של שרת, ושל רוב השרים מן המפלגות האחרות.
עוד על יחסו של בן-גוריון לאו"ם ולקהילה הבינלאומית.
כעבור חודש, ביום העצמאות השביעי (27 באפריל 1955, ה' באייר תשט"ו), נאם בן-גוריון באירוע המרכזי של מצעד צה"ל, שהתקיים באצטדיון רמת גן, והשמיע דברים ברוח דומה. עיקרו של הנאום היה תגובה תקיפה להחלטותיה האנטי-ישראליות של ועידת בַּאנדוּנְג (ועידת היסוד של ארגון המדינות הבלתי-מזדהות), שנערכה מספר ימים קודם לכן:
משפט הסיום של נאום זה – – היה גם הוא לאמרת כנף, פעמים רבות בצורה משובשת: "לא חשוב מה יאמרו הגויים, חשוב מה יעשו היהודים". המשפט זכה להד גדול, לביקורת חריפה מחד גיסא ולאהדה רבה מאידך. רבים ראו בו את תמצית תורתו הממלכתית של בן-גוריון. כמו "או"ם-שמום", גם הוא יונק מן הגישה הציונית הגורסת שגורלו של עם ישראל נתון שוב בידו.
ביטוי זה לא היה בעצם אלא גלגול נוסף של העיקרון של פועלי ציון מימי העלייה השנייה, "בכוחות עצמנו" – עיקרון שביטא בן-גוריון פעמים רבות לאורך השנים במפלגתו, בהסתדרות ובהנהלת הסוכנות.
כפי שעולה מדברי בן-גוריון בנאום, יחסו לאו"ם (ולקהילה הבינלאומית) לא היה יחס של ביטול מוחלט. בשנת 1967 נשאל בן-גוריון על הגדרתו את האו"ם כ"או"ם-שמום", והשיב: "גם עכשיו. אבל או"ם-שמום יותר טוב משום דבר". בהזדמנות אחרת אמר עוד בעניין זה, כי–
הביטוי בתרבות הפוליטית הישראלית.
לדעת עמוס כרמל, האמרה נזכרת בעיקר כראיה לקרתנות שיוחסה לבן-גוריון ולהולכים בעקבותיו.
ואולם, הביטוי מעולם לא איבד מהפופולריות שלו, היה בשימוש בקרב מדינאים ואזרחים רבים.
הביטוי עולה בעיקר כתגובה להחלטות של האו"ם ומוסדותיו שנחשבות לדעת הדובר לאנטישמיות או אנטי-ציוניות, כגון ההחלטה שקבעה כי הציונות היא גזענות. הביטוי מביע סלידה וחוסר התייחסות להחלטות האו"ם או לדרישותיו, ומתייחס לאו"ם כמוסד אטום ולא-רלוונטי, שהחלטותיו אינן מעניינות את ישראל, בפרט כאשר הוא מקבל החלטות אנטי-ישראליות בכוח הרוב של מדינות הגוש המזרחי (בעבר), מדינות ערב והמדינות הבלתי-מזדהות, וכי על ישראל לדאוג בעצמה לאינטרסים החיוניים שלה.
בדצמבר 1966, על רקע החלטת גינוי נוספת שהתקבלה באו"ם, אמרה גולדה מאיר (ששימשה אז בתפקיד מזכ"לית מפא"י, ועד תחילתה של אותה שנה כיהנה כשרת החוץ של ישראל במשך קרוב לעשור): "מעולם לא אמרתי: 'או"ם-שמום'. [אבל] תמיד אמרתי, ואני אומרת זאת גם עכשיו: לבטחונה של ישראל – אחראית מדינה אחת בלבד: מדינת ישראל".
ב-1997, כשהתקבלה באו"ם החלטת גינוי לישראל על הקמת שכונת הר חומה במזרח ירושלים, הגיב ראש הממשלה בנימין נתניהו באומרו: "אם זה מה שיש לאו"ם לעשות, אז הוא באמת שמום". בדצמבר 2012 הציג ראש הממשלה נתניהו (בקדנציה השנייה שלו) עמדה דומה, כאשר אמר בראיון טלוויזיה "לא מעניין אותי מה האו"ם אומר".
הביטוי זכה לשימוש מחודש על ידי רבים לאחר המלצת בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג בעניין גדר ההפרדה.
בשנת 1998 ציטט מזכ"ל האו"ם קופי אנאן את המונח בעברית בעת ביקורו בכנסת, והוסיף כי 'בעולם של ימינו, בלי האו"ם לא יהיה לנו כלום'.בראיון ביום הביקור לעיתונאי דני זקן מקול ישראל ששודר ביומן החוץ ברשת ב' אמר "על הישראלים לדעת כי כעת 'אום is not שמום' "
ישנם ביטויים שגורים נוספים בתרבות הישראלית המביעים עמדה קרובה: "העולם כולו נגדנו", "עם לבדד ישכון" ו"עלינו לסמוך רק על עצמנו".
כלא אטיקה
פצצת היתוך גרעיני
נליס
דנטה אליגרי
אלברטו ג'ילארדינו
אלברטו ג'ילארדינו (באיטלקית: Alberto Gilardino; נולד ב-5 ביולי 1982 בביאלה, איטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן קבוצת פרו ורצ'לי מהליגה האיטלקית השלישית.
ג'ילארדינו ערך 57 הופעות במדי נבחרת איטליה, בהן כבש 19 שערים.
קריירת קבוצתית.
"איל ג'ילה" החל את הקריירה שלו בפיאצ'נצה וערך במדיה את הופעת הבכורה בסרייה A נגד מילאן ב-2000. לאחר מכן שיחק בהלאס ורונה במשך שתי עונות, בהן כבש רק חמישה שערים, אבל הראה כישרון מבטיח. כשמאמן הקבוצה צ'זרה פרנדלי עבר לפארמה ב-2002, הוא התעקש לרכוש את ג'ילארדינו לקבוצתו החדשה.
בעונתו הראשונה במועדון פארמה הוא הבקיע חמישה שערים בלבד. אולם בעונת (העונה העוקבת) כבר היה שני לאנדריי שבצ'נקו בטבלת המבקיעים של הליגה, עם 23 שערים. הוא זכה בתואר השחקן האיטלקי הטוב ביותר וגם בתואר השחקן הטוב ביותר של עונת .
ב-17 ביולי 2005 רכשה אותו מילאן מפארמה תמורת 24 מיליון אירו.
הוא הצליח להשתלב במועדון הצמרת האירופי ולהבקיע 17 שערים בסרייה א' בעונתו הראשונה, ובעונת סיים בתור מלך השערים של מילאן במסגרת הליגה. אולם הוא לא הצליח לשחזר את כושר ההבקעה שלו במסגרת האירופית, ולא מצא את הרשת אף לא פעם אחת ב-12 המשחקים שבהם שותף במהלך הקמפיין של מילאן בעונת בליגת האלופות. עם זאת, בעונת 2006/2007 הוא זכה עם קבוצתו בליגת האלופות, לאחר שגם כבש בחצי הגמר לרשת מנצ'סטר יונייטד.
בקיץ 2008 עזב ג'ילארדינו את מילאן ועבר לפיורנטינה בתמורה ל-15 מיליון אירו. בסיום העונה הראשונה שלו במדי הויולה כבש 19 שערי ליגה ו-25 שערים בכל המסגרות.
ב-9 בינואר 2017 חתם ג'ילארדינו בפסקארה לאחר עונה נטולת שערים עבורו באמפולי.
קריירה בינלאומית.
ג'ילארדינו שיחק במדי הנבחרות האיטלקיות של גילאי עד-18 ועד-21. עם הנבחרת עד גיל 21 השתתף במשחקי ההעפלה לאליפות אירופה של 2002, במשחקים הביתיים נגד הונגריה ופולין.
בנבחרות הצעירות היה שותף לזכייה באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2004 ולזכייה במדליית הארד באולימפיאדת אתונה. עם 19 כיבושים במדי הנבחרת הצעירה, הוא הכובש המצטיין בה בכל הזמנים.
ב-4 בספטמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק נגד נורווגיה. הוא היה שותף והבקיע בניצחון 4 - 1 על נבחרת גרמניה ב-1 במרץ 2006. במונדיאל באותה שנה היה שותף לזכייתה של איטליה בגביע העולמי, והבקיע שער בודד מול נבחרת צ'כיה בשלב הבתים. כמו כן זומן לסגל נבחרת איטליה באליפות אירופה בכדורגל 2008 ולגביע הקונפדרציות 2009, בהם לא כבש.
במוקדמות מונדיאל 2010 כבש ג'ילארדינו 4 שערים, כשאחד מתוכם היה מול נבחרת אירלנד בדקה ה-90, והבטיח את העפלת הנבחרת למונדיאל 2010. כמו כן, במשחק העוקב הבקיע ג'ילארדיניו שלושער לרשת נבחרת קפריסין.
קריירת אימון.
בספטמבר 2018 קיבל ג'ילארדינו את תעודת המאמן מאופ"א, וב-7 באוקטובר התמנה לתפקיד עוזר המאמן של קבוצת רצאטו מהליגה הרביעית באיטליה. ב-28 בפברואר 2019 קודם לתפקיד המאמן הראשי.
ב-11 ביולי 2019 התמנה למאמן הראשי של פרו ורצ'לי מהליגה האיטלקית השלישית.
ספארק נטוורקס
ספארק נטוורקס (Spark networks), לשעבר 'מאצ'נט', היא רשת הכרויות מקוונות בינלאומית המפעילה אתרי אינטרנט להיכרויות. בבעלותה של רשת 'ספארק נטוורקס', אתרי היכרויות תחומיים רבים ברחבי העולם כגון JDate (להיכרויות בין יהודים), BlackSinglesConnection.com (להיכרויות בקהילה האפרו-אמריקנית) ועוד.
היסטוריה.