בשנת 1913 הוא עבר לארצות הברית. כמו אירופאים רבים הוא נשבה בסיפורים ובדימויים של האינדיאנים. הוא היה נלהב לצייר אותם. בינואר 1920 סוף החליט לנסוע למערב, ובילה חודשים בשמורת בלקפיט במונטנה, שם צייר 36 דיוקנאות של אנשי השבט. הוא יצר מערכת יחסים איתם, ששמר אותה לאורך כל חייו וחזר שוב למערב לצייר אינדיאנים, סה"כ צייר יותר מ-250 דיוקנאות של אינדיאנים. ציוריו התפרסמו באופן נרחב יותר בשנות הארבעים והחמישים, כאשר חברת הרכבות השתמשה ברפרודוקציות ליטוגרפיות שלו עבור לוחות השנה שלה.
לרייס היו לקוחות בקרב הגרמנים האתניים בניו יורק, וב-1915 הוא הרצה לפני הליגה לסטודנטים לאמנות. הוא הקים חברת פרסום, והיה אספן של אמנות מודרנית. בשנת 1921 רייס חזר פעם אחת לגרמניה לביקור, ושב לניו יורק בשנת 1922, שם פתח בית ספר לאמנות.
רייס אייר את הספר "השחור החדש של אליין לרוי לוק, ספר חשוב על התרבות האפרו-אמריקאית בתקופת הרנסאנס של הארלם. בשנת 1925 הציע שכר לימוד חינם לאהרן דאגלס הצעיר, שהגיע להארלם באותם ימים. רייס שכנע את לוק לתת לדאגלס לתרום איורים למהדורה השנייה של "השחור החדש".
העבודה המצטיינת ביותר שלו הייתה יצירה שבוצעה בטרמינל הרכבת של סינסינטי בשנת 1933 . הוא שילב את הארט דקו עם דיוקנאות מההיסטוריה של סינסינטי. הוא צייר ארבעה עשר ציורי קיר במתחם הנוסעים. בשנת 1973, עם התפתחות התחבורה האווירית, הועברו הציורים האלה לשטחים הציבוריים של נמל התעופה הבינלאומי סינסינטי / צפון קנטאקי.
בשנת 2015, עם שיפוץ ושדרוג משמעותי של שדה התעופה, הועברו תשעה מציורי הקיר למרכז הכנסים סינסינטי, בעלות של 1.4 מיליון דולר.
רייס נודע בזכות הציורים המייצגים חתך רוחב של הקהילות האתניות בארצות הברית. דיוקנאותיו נחשבו לאובייקטיביות ולמרשימות מכל אמן לפניו.
הוא נפטר ב־23 באוגוסט 1953 בעיר ניו יורק. האינדיאנים ממונטנה, פיזרו את אפרו בקצה המזרחי של פארק הקרחונים הלאומי.
אדריכלות ועיצוב.
עיצובי הפנים שלו הושפעו מתנועת האמנות האוסטרית-גרמנית הזצסיון הווינאי. הקלילות של הסגנון, השימוש בגריד, ופאנלים מוזהבים וצבעוניים מושפעים יותר מהסגנון הווינאי מאשר לסגנון האמנותי של מינכן. העיצובים שלו עבור חברת האפיה "ביזי ליידי" בברודוויי בשנת 1915, הושפעו מעיצובים של האדריכל יוזף הופמן, מייסד תנועת הזסיון והזרם הוינאי, שאותם ראה עשור לפני כן. עוד אחד מהעיצובים הפנימיים שצוינו היה עבור בית הקפה רמפלמייר במלון סנט מוריץ בשנות השלושים.
עיון בהתפתחות עבודתו של רייס לאורך העשורים השונים מראה כי האבסטרקציות הפרחוניות שלו משנות השלושים והגאומטריה הדלילה של שנות הארבעים הושפעו ממוריו הראשונים הבולטים בגרמניה ובאוסטריה. העבודות שלו השפיעו על העיצוב והאדריכלות האמריקאית.
משפחתו.
רייס התחתן בגרמניה ואשתו הייתה בהריון כשעזב לארצות הברית בספטמבר 1913. בנם וינולד צ'ארק רייס (המכונה צ'ארק) נולד בגרמניה ב־27 בדצמבר 1913.
האם והבן הצעיר הצטרפו לרייס בניו-יורק בשנת 1914.
לאחר שלמד בבתי ספר מקומיים למד צ'ארק רייס במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובווינה. הוא הפך לאדריכל ועבד בארצות הברית.
בשנת 1996 הקים את חברה לטיפוח המודעות למורשתו האמנותית של אביו והנגשתה לציבור הרחב.
בוב באס
רוברט יוג'ין "בוב" באס (באנגלית: Robert Eugene "Bob" Bass; 28 בינואר 1929 – 17 באוגוסט 2018) היה מאמן ומנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, אשר היה פעיל בין השנים 1952–2004. בעונות ו- זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA, בתור הג'נרל מנג'ר של קבוצות סן אנטוניו ספרס ושארלוט הורנטס, בהתאמה. לאורך השנים שימש כמאמן הראשי של הספרס בארבע קדנציות שונות.
קריירת אימון וניהול.
באס נולד וגדל בעיר טלסה שבאוקלהומה, ובין השנים 1946–1950 למד באוניברסיטת אוקלהומה בפטיסט. כשנתיים לאחר סיום לימודיו מונה למאמן הראשי של קבוצת הכדורסל באוניברסיטה, ונשאר בתפקיד זה במשך 15 שנים. בעונות 1965–1967 הוליך את הקבוצה ל-3 העפלות רצופות לגמר , ואף לזכייה באליפות הטורניר בעונת 1966, בהובלתו של השחקן אל טאקר.
בקיץ 1967 מונה למאמן קבוצת דנוור רוקטס מליגת ה-ABA, לקראת עונת הבכורה של הקבוצה והליגה. בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הרוקטס מאזן כולל של 89 ניצחונות ו-67 הפסדים, ובשתיהן הודחו מהפלייאוף בשלב חצי גמר המערב. בקבוצה בלטו אז שחקני האולסטאר לארי ג'ונס, ויין הייטאוור וביירון בק.
בין השנים 1969–1971 אימן את קבוצת אוניברסיטת טקסס טק, אשר בעיר לאבק. לאורך התקופה רשמו ה"רד ריידרס" מאזן חיובי 22–15, בטרם התפטר באס בינואר 1971.
מיד עם עזיבתו את טקסס טק מונה למאמן מיאמי פלורידיאנס מה-ABA, ובסיום עונת 1971/1972, עם התפרקות מועדון הפלורידיאנס, עבר לאמן את ממפיס טאמס.
סן אנטוניו ספרס.
לקראת עונת 1974/1975 מונה באס למאמן הראשי של סן אנטוניו ספרס מה-ABA, במקומו של טום ניסאלקי. בעונה העוקבת העפילו הספרס לחצי גמר הליגה, בהובלתם של ג'ורג' גרווין, ג'יימס סיילאס, לארי קינון ובילי פולץ, אך הפסידו מול ניו יורק נטס בתוצאה 3–4. בקיץ 1976 הוחלף באס על ידי המאמן דאג מו, במקביל למעבר הקבוצה לליגת ה-NBA.
ביולי 1979 מונה לג'נרל מנג'ר של הספרס, ונשאר בתפקיד זה עד לסיום עונת . ב-12 מתוך 15 העונות השתתפה סן אנטוניו בפלייאוף ה-NBA, ובעונות ו- אף העפילה לגמר האזור המערבי, אולם בשני המקרים הודחה על ידי לוס אנג'לס לייקרס. לאורך התקופה אימנו את הספרס 11 מאמנים שונים, כולל באס עצמו אשר אימן את הקבוצה ב-3 קדנציות קצרות בעונות , ו-. בסיום עונת זכה באס בפרס מנהל השנה ב-NBA, לאחר שהספרס קבעו שיא מועדון של 56 ניצחונות. במהלך התקופה היה באס אחראי לצירופם של שחקני האולסטאר ארטיס גילמור (נרכש בטרייד ב-1982), אלווין רוברטסון (בחירה שביעית בדראפט 1984), דייוויד רובינסון (בחירה ראשונה בדראפט 1987) ושון אליוט (בחירה שלישית בדראפט 1989).
שארלוט/ניו אורלינס הורנטס.
לקראת עונת מונה באס לג'נרל מנג'ר של שארלוט הורנטס, במקומו של דייב טוורדזיק. בדראפט 1996 בחר את כוכב התיכונים קובי בראיינט בבחירה ה-13, ומיד העביר אותו בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס תמורת ולאדה דיבאץ. בעונת השיגו ההורנטס את מאזן העונה הסדירה הטוב בתולדות המועדון (54–28), בהובלת גלן רייס, אך הודחו כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף, על ידי ניו יורק ניקס. בסיום אותה עונה זכה באס בפעם השנייה בקריירה בפרס מנהל השנה ב-NBA. בשנת 2002 עבר המועדון לשחק בניו אורלינס, ושינה את שמו ל"ניו אורלינס הורנטס". בסיום עונת פרש מתפקידו ועזב את הקבוצה. ב-7 מתוך 9 עונותיו עם ההורנטס השתתפה הקבוצה בפלייאוף, וב-3 מתוכן העפילה לסיבוב השני.
ב-17 באוגוסט 2018 נפטר באס בביתו שבסן אנטוניו, טקסס, בגיל 89. לאחר פטירתו אמר עליו מאמן הספרס, גרג פופוביץ': "לאורך ארבעה עשורים הייתה לבוב באס השפעה עצומה הן על ה-ABA והן על ה-NBA. הוא היה חלוץ אמיתי בעולם הכדורסל המקצועי".
באר אנטליה
חברים (אלבום)
חברים (או שלומי שבת וחברים) הוא אלבומו השישי של הזמר שלומי שבת, שיצא לאור בשנת 2001. האלבום הצליח בחנויות מאוד וכלל להיטים כ"מחרוזת מתוקים", "חתיכת שמיים", "לכל אחד יש" ועוד.
נושא האלבום הוא דואטים של שלומי שבת עם אומנים אחרים כאשר במהלך הקלטת האלבום שיתף שבת פעולה עם 16 זמרים שונים כולל: ירון כהן, יואב יצחק, ליאור נרקיס, איציק קלה, אבי סינואני, שלומי שבן, גידי גוב, פיני חדד, בועז שרעבי, ארקדי דוכין ואחותו הקטנה לאה שבת.
האלבום מכר מעל ל-200,000 עותקים וזכה בתואר אלבום פלטינה, ונמצא ברשימת האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
מנחם אשר ספיר
מנחם אשר ספיר (ירושלים, 1893 - לונדון, 1944), היה קצין בצבא צרפת, דיפלומט, עיתונאי ופעיל ציוני, אשר פעל להשגת תמיכה בציונות מצד התנועה הלאומית הערבית.
תולדות חייו.
מנחם אשר ספיר נולד בירושלים לאביו בנימין זאב ספיר. בצעירותו יצא ללמוד משפטים באוניברסיטת איסטנבול, ושם התחבר לאנשי תנועת הטורקים הצעירים וכן התנועה הפאן-אסלאמית. כמו ויקטור יעקובסון, שאף הוא היה באיסטנבול באותה תקופה, ניסה לקדם קשרים בין התנועה הציונית לתנועה הלאומית הערבית בהנחה שלתושבי ארץ ישראל היהודים והערבים יש אינטרסים לשיתוף פעולה. ספיר סייע במשא ומתן לשלום בין טורקיה וארצות הבלקן אחרי המלחמות שביניהן ב-1913.
נסע לפריז ללמוד בסורבון, וגם שם קיים מגע עם חברי הוועד הערבי של הלומדים והמהגרים, בהם עווני עבד אל-האדי (מאוחר יותר חבר הוועד הפועל הערבי) וג'מיל מרדם (מאוחר יותר ראש ממשלת סוריה).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, התנדב ללגיון הזרים הצרפתי ושרת עד 1917; נפצע, עוטר וקיבל דרגת קצונה.
בתקופה שבין מלחמות העולם שהה לסירוגין בפריז, בסלוניקי ובארץ ישראל, ועסק רבות בפעילות דיפלומטית למען התנועה הציונית, בהתאם לאמונתו שיש להגיע להבנה הדדית ושיתוף פעולה בין הציונים לערביי המזרח התיכון. בפרט, ידוע שבמארס 1922 השתתף, מטעמה של ההסתדרות הציונית העולמית, בשיחות שנערכו בקהיר עם קבוצת גולים סורים, אנשי 'מפלגת האחדות הסורית'. שיחות אלה תוארו על ידיו בעדות שלו בפני ועדת פיל. בועידה הציונית בלונדון ב-1920 היה ציר סלוניקי. בו בזמן המשיך להיות גם קצין צרפתי.