הסדרה עוקבת אחר האירועים והקונספט של הטרילוגיה הקולנועית וממשיכה את הרפתקאותיו של פרנק מרטין, נהג שליחויות פרילנסר מקצועי להשכרה שיספק כל דבר, בכל מקום במחיר הנכון וחי על פי שלושה כללים "בלתי ניתנים לשבירה", אותם הוא מפר לעיתים קרובות. כריס ואנס גילם את תפקידו של פרנק מג'ייסון סטאת'אם ואליו הצטרף בעונה הראשונה אנדראה אוסווארט כמנהל המשרד שלו קרלה ולרי, צ'רלי הובנר בתור המכונאי דיטר האוסמן ופרנסואה ברלנד, השחקן היחיד מסדרת הקולנוע, שמגלם את המפקח טרקוני. בעונה השנייה הצטרפה ויולאנטה פלאסידו בתפקיד קאטרינה "קט" בולדיו, סוכנת ההזמנות החדשה שלו. בניגוד לקרלה, שלא הצטרפה לעונה השנייה, קאט בדרך כלל הצטרפה לפרנק בהרפתקאותיו.
12 פרקים הוזמנו בשנת 2012 לעונה הראשונה בתקציב כולל של 40 מיליון. התוכנית שודרה באותה השנה ב-11 באוקטובר בגרמניה ברשת RTL, וב-6 בדצמבר בצרפת בערוץ M6. הבכורה הקנדית הייתה ב-4 בינואר 2013 ברשת HBO קנדה. הסדרה החלה לשדר בהודו ב-25 בינואר 2013 בערוץ Sony PIX, ועלתה לראשונה בארצות הברית ברשת TNT ב-18 באוקטובר 2014. 12 פרקים נוספים הוזמנו לעונה שנייה שצילומיה החלו במרוקו בפברואר 2014. העונה השנייה שודרה בקנדה ב-5 באוקטובר 2014 ובארצות הברית בערוץ TNT ב־29 בנובמבר 2014.
ב-26 בנובמבר 2015 פורסם כי הסדרה בוטלה ולא תחודש לעונה שלישית.
מדיה ביתית.
ב-3 במרץ 2015, Fox Home Entertainment של המאה ה-20 הוציאה את העונה הראשונה במלואה ב-DVD. העונה השנייה שוחררה ב-9 ביוני 2015.
שואת יהודי בלגיה
השואה בבלגיה הכבושה בידי גרמניה הנאצית מתייחסת לרדיפה וההשמדה של יהדות בלגיה בין 1940 ל-1944 במהלך מלחמת העולם השנייה.
עם תחילת המלחמה, אוכלוסיית בלגיה הייתה קתולית ברובה הגדול. היהודים היו האוכלוסייה הלא-נוצרית הגדולה ביותר במדינה - כ-65,000 מכלל אוכלוסייה של שמונה וחצי מיליון. רובם חיו בערים אנטוורפן, בריסל, שרלרואה ולייז'. הרוב היגרו לבלגיה בשנות ה-20 ממזרח אירופה ואחרים נמלטו מרדיפות בגרמניה הנאצית, וכתוצאה מכך, רק מיעוט קטן (6%) היו בעלי אזרחות בלגית.
באוקטובר 1940, כחמישה חודשים לאחר הפלישה הגרמנית לבלגיה וכיבוש בלגיה על ידי גרמניה הנאצית, העביר הממשל הצבאי הגרמני שורה של חוקים אנטי-יהודיים. ועדת המזכ"לים הבלגית סירבה בתחילה לשתף פעולה בביצוע פעולות אנטי-יהודיות, אך בהמשך בצעה את הנחיות הגרמנים בנושא. הממשל הגרמני החל לתפוס עסקים בבעלות יהודית וסילק יהודים מתפקידים בשירות המדינה. באפריל 1941, ביוזמת אנשי האס אס, פלשו משתפי פעולה פלמיים לשני בתי כנסת באנטוורפן ושרפו את ביתו של הרב הראשי. הגרמנים יצרו יודנרט במדינה, (AJB; "איגוד היהודים בבלגיה"). בשנת 1942 הסלימה רדיפת יהודי בלגיה, כחלק מהפתרון הסופי. ממאי 1942 נדרשו יהודים לענוד את הטלאי הצהוב כדי לסמן אותם בציבור. הגרמנים החלו לגרש יהודים למחנות ריכוז בגנרלגוברנמן (החלק הכבוש בפולין) באמצעות רשימות שהוכנו על ידי ה-AJB. יהודים שנבחרו מהרשימות נדרשו להופיע במחנה המעבר מכלן; לאחר מכן גורשו בטרנספורטים למחנות ריכוז והשמדה, לרוב הגדול לאושוויץ.
בין אוגוסט 1942 ליולי 1944 גורשו מבלגיה כ-25,000 יהודים וכ-350 צוענים; יותר מ-24,000 נרצחו לפני שחרור המחנות על ידי בעלות הברית. כמו כן, 5,900 יהודים שנמלטו מבלגיה גורשו ממחנה דרנסי שבצרפת למחנות המוות. בסך הכל נרצחו בשואה כ-29,000 יהודים מבלגיה, מתוך כ-75,000 יהודים שהיו בבלגיה לפני השואה - כ-44% מיהודי בלגיה.
החל משנת 1942 גברה ההתנגדות בקרב האוכלוסייה הלא יהודית ליחס כלפי היהודים בבלגיה. בסוף הכיבוש היו מוסתרים אלפי מבוגרים וילדים יהודים בבלגיה; חלקם במוסדות רשמיים, אחרים במוסדות הכנסייה ובתים פרטיים. רבים נעזרו בוועד להגנת היהודים בבלגיה - CDJ - שסיפק מזון ומקלט ליהודים מסתתרים. חלקם של היהודים שהסתתרו הצטרפו להתנגדות המזוינת. באפריל 1943 תקפו אנשי מחתרת את הטרנספורט העשרים לאושוויץ והצליחו להציל 17 מהמגורשים, רבים נוספים נמלטו בכוחות עצמם.
רקע.
דת ואנטישמיות.
לפני המלחמה אוכלוסיית בלגיה הייתה ברובה קתולית. כ-98 אחוז מהאוכלוסייה הוטבלו וכ-80 אחוז מהנישואין נערכו בטקסים קתוליים מסורתיים. מבחינה פוליטית נשלטה המדינה על ידי המפלגה הקתולית הבלגית .
מתוך כ-8.5 מיליון בלגים, היו רק 10,000 יהודים בבלגיה לפני מלחמת העולם הראשונה. בין המלחמות הייתה הגירה יהודית משמעותית לבלגיה. בשנת 1930 עלה מספר יהודי בלגיה ל-50,000 - וב-1940 - בין 70,000 ל-75,000. מרבית העולים היהודים החדשים הגיעו ממזרח אירופה ושטחי הרייך (גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה), ונמלטו מאנטישמיות ועוני במדינות מולדתם. אוכלוסיית הצוענים בבלגיה באותה עת הייתה בערך 530. מעטים מהמהגרים היהודים זכו באזרחות בלגית, וחלקם לא דיברו צרפתית או הולנדית. קהילות יהודיות התפתחו בשרלרואה, לייז', בריסל ובעיקר אנטוורפן, שם התגוררו יותר ממחצית היהודים בבלגיה.
בין המלחמות עלתה הפופולריות של מפלגות הסדר החדש הפשיסטי בבלגיה. אלה היו מיוצגים בעיקר על ידי Vlaams Nationaal Verbond - VNV; "האיחוד הלאומי הפלמי" וכן Verdinaso ו-De Vlag בפלנדריה ומפלגת Rex בוולוניה. שתי המפלגות הפלמיות תמכו ביצירת Dietse Natie ("מדינת הולנד הגדולה") שממנה יוחרגו יהודים. מפלגת שהאידאולוגיה שלה התבססה על הפשיזם הנוצרי, הייתה אנטישמית במיוחד. VNV וגם נערכו תחת סיסמאות אנטישמיות לבחירות 1938. עמדתם גונתה רשמית על ידי הרשויות בבלגיה, אך דמויות בולטות, בהן המלך לאופולד השלישי, נחשדו כאנטישמיות. מיוני 1938 גורשו לגרמניה מהגרים יהודים בלתי חוקיים שנעצרו על ידי המשטרה הבלגית, עד שגינוי ציבור גרם להפסקת הנוהג לאחר ליל הבדולח, בנובמבר 1938. בין 1938 לפתיחת המלחמה בספטמבר 1939, ועם הירידה בהשפעת המפלגות הפשיסטיות בבלגיה, החלה המדינה לקבל יותר פליטים יהודים, כולל 215 פליטים מהאוניה סנט לואיס שלא ניתן להם להיקלט בשום מדינה אחרת.
הפלישה והכיבוש הגרמניים.
החל משנת 1936, שבה בלגיה על מדיניות הנייטרליות שלה. אף על פי שהצבא הבלגי גויס בשנת 1939, המדינה הייתה מעורבת במלחמה רק מ-10 במאי 1940, אז פלשה אליה גרמניה הנאצית. לאחר מערכה שנמשכה 18 יום, נכנע הצבא הבלגי ב-28 במאי. בלגיה, יחד עם המחוז הצרפתי נור-פה דה קאלה, אוגדו יחד תחת המינהל הצבאי הגרמני של בלגיה וצפון צרפת ("Militärverwaltung in Belgien und Nordfrankreich"). בלגיה הייתה תחת כיבוש צבאי, ובתחילה הייתה תחת שליטת הוורמאכט ולא המפלגה הנאצית או האס אס. ביולי 1944 הוחלף הממשל הצבאי בממשל אזרחי ("Zivilverwaltung"), מה שהגדיל מאוד את כוחם של הארגונים הקיצוניים במפלגה הנאצית וכן האס אס בבלגיה עד לשחרור בידי בעלות הברית בספטמבר 1944.
השואה.
אפליה ורדיפה מוקדמת, 1940–1941.
ב־23 באוקטובר 1940 אימץ המינהל הצבאי הגרמני לראשונה חקיקה אנטי-יהודית. החוקים החדשים, בדומה לחוקי נירנברג שאומצו בגרמניה בשנת 1935, חפפו חקיקה דומה בהולנד ובצרפת. החוקים של 28 באוקטובר אסרו על יהודים לעסוק במקצועות מסוימים (כולל שירות המדינה) ואילצו יהודים להירשם בעירייתם המקומית. באותו תאריך הודיע הממשל הגרמני על הגדרת היהודי. חנויות או עסקים בבעלות יהודית היו חייבים להיות מסומנים על ידי שלט בחלון, ונרשמו נכסים כלכליים בבעלות יהודית. מיוני 1940 נערכה בלייז' רשימת בתי עסק יהודיים.
בשנת 1940 החלה ממשלת גרמניה לחסל עסקים יהודיים. חלקם הועברו לבעלות גרמנית בתהליך המכונה אריזציה. כ-6,300 עסקים בבעלות יהודית חוסלו לפני 1942, ו-600 עברו אריזציה. בהחרמות גויסו כ-600 מיליון פרנק בלגי, הרבה פחות מהצפוי.
בין 28 באוקטובר 1940 ל-21 בספטמבר 1942 הוכרזו על ידי המינהל הצבאי 17 תקנות אנטי-יהודיות.
איגוד יהודי בלגיה.
"איגוד יהודי בלגיה" (Association des Juifs en Belgique - AJB ) היה יודנרט ארצי שנוצר על ידי הגרמנים לצורך ניהול האוכלוסייה היהודית בבלגיה מנובמבר 1941 ואילך. אף על פי שהגרמנים שלטו באיגוד, נוהל האיגוד על ידי יהודים ואפשר לנאצים לטפל ביהודים הבלגים כיחידה אחת. ה-AJB מילא תפקיד מרכזי ברישום היהודים במדינה. בסך הכל נרשמו 47,000 יהודים ב-AJB. מספר זה מייצג רק חלק מכלל האוכלוסייה היהודית, נתון שמשקף במידה מסוימת את חוסר האמון שהפגינה הקהילה כלפי הארגון. היה זה הנתון נמוך מזה שהציג אדולף אייכמן כמספר היהודים בבלגיה בוועידת ואנזה בינואר 1942.
במהלך הגירושים נעצרו כ-10,000 יהודים בהתבסס על רישומם ב-AJB. ה-AJB, בפיקוח הדוק של משטרת הביטחון והאס-דה, הייתה אחראית על ניהול מחנה המעבר במכלן. ה-AJB מילאה תפקיד מרכזי בשכנוע היהודים להתייצב מרצון לגירוש, אם כי לא ברור אם ידעה מה הגורל המצפה למגורשים. החל משנת 1942, במקביל להתנקשות ברוברט הולצינגר, מנהיג ה-AJB, ירד האמון באיגוד והוא נתקל בחשדנות גוברת.
לאחר המלחמה הועמדו לדין מנהיגי ה - AJB באשמה של שותפות בשואה אך זוכו.
הקצנה, 1942-1941.
פוגרום אנטוורפן וטלאי צהוב.
ב־14 באפריל 1941, לאחר שצפה בסרט התעמולה הגרמני "היהודי הנצחי", יחידות פלמיות צבאיות למחצה ביצעו פוגרום באנטוורפן. המון חמוש במוטות ברזל תקף ושרף שני בתי כנסת בעיר והשליך את ספרי התורה לרחוב. לאחר מכן תקף את ביתו של הרב מרדכי רוטנבורג, רבה הראשי של העיר. המשטרה וכיבוי האש הוזעקו, אך הרשויות הגרמניות אסרו עליהם להתערב.