בשל מלחמתו העיקשת בקבלה ובספר הזוהר התעוררה מחלוקת גדולה בתימן. ראש מתנגדיו היה הרב יחיא יצחק הלוי, הרב הראשי של תימן, שבצעירותו היה מבאי בית מדרשו של הרב קאפח. חלק גדול מחכמי תימן הצטרפו למאבק נגד הדרדעים. המחלוקת נמשכה ביתר עוז, ובשלב מסוים יצאה מבית המדרש וגלשה להלשנות אצל האימאם של תימן ולמאסרים. במחלוקת נגד הדרדעים התערבו גם חכמי ישראל מחוץ לתימן, מהם רבני ארץ ישראל ובהם הרב קוק שקיים התכתבות עם הרב קאפח בנושאי הזוהר והקבלה. חכמי ורבני ארץ ישראל וביניהם רבנים ספרדים ואשכנזים הוציאו כתב נידוי בעקבות דעותיו אלו. למרות המחלוקת הגדולה, המשיכו הרב יחיא יצחק הלוי והרב יחיא קאפח לכבד זה את זה ולשתף פעולה כבית הדין הגדול לכל יהודי תימן.
ב-1937, לאחר פטירת הרב קאפח והרב יצחק הלוי, הודפס בעילום שם בירושלים הספר "אמונת ה'" שככל הנראה נכתב על ידי הרב יחיא ערוסי הלוי התומך בקבלה, וזאת כמענה לספרו "מלחמות ה'".
הרב יחיא קאפח נפטר ביום שבת י"א בכסלו ה'תרצ"ב, דצמבר 1931. וכך נכתב על המצבה:
עם מותו נכתבו הספדים רבים אודותיו; ההספד המוכר ביותר הוא של תלמידו, הרב שלום קורח, "אגרת בוכים", שנתחבר לאחר מותו של הרב קאפח, אך נדפס, בהשמטות קלות, רק בשנת תשכ"ג. בנוסף נספד בירושלים בידי הראי"ה קוק, הרב שלום אלשיך ואחרים. כמו כן החלו מפעלי הנצחה רבים, לדוגמה הקמת "ארגון אבי דוד" לזכרו בארץ ישראל בשנת 1930, הדפסת ספר "שבות תימן" שכתבו תלמידיו ישראל ישעיהו-שרעבי ואהרן צדוק והוקדש לזכרו, וחוברת הזיכרון "מזכרת לרב יחיא קאפח" שנכתב במלאת שנה לפטירת הרב קאפח.
לאחר העלייה הגדולה שככה המחלוקת בקהילת תימן, ונעשה שלום בין הצדדים ביוזמתו של הרב שלום סעדיה גמליאל ובנוכחותו של הראשון לציון, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
מתלמידיו.
הרב יחיא אביץ', הרב שלום קורח, הרב יחיא גיאת, הרב יוסף קאפח (נכדו), הרב רצ'א צארום, הרב דוד עואץ', הרב משה צארום, הרב יחיא ניסים מנצורה, הרב אהרון חמדי, הרב חיים כסאר, הרב אברהם צדוק (צאלח), הרב יוסף עמר (מנקד התלמוד), הרב יצחק הזמי, ישראל ישעיהו-שרעבי.
הארי פוטר והאסיר מאזקבן
אותיות השימוש
אותיות השימוש הן שבע מתוך עשרים ושתיים האותיות באלפבית העברי, שמצטרפות אל מילות היסוד בראשן באופן חבור.
אותיות השימוש הן:
ב, ה, ו, כ, ל, מ, ש.
כל אחד מעיצורי מש"ה וכל"ב מלווה בתנועה, אשר משתנה בתנאים מסוימים, כפי שיפורט בהמשך.
בנוסף, למילה מסוימת יכולה להצטרף יותר מאות שימוש אחת. לדוגמה: והכובע, לכשיתעורר.
סימנים לזכירת אותיות השימוש.
את אותיות השימוש ניתן לסדר כראשי תיבות שישמשו כעזר זיכרון: מש"ה וכל"ב, סימן הנשען על שניים מגיבורי נדודי בני ישראל במדבר, משה וכָלֵב.
משמעות ושימושים.
אותיות בכל"מ מצטרפות גם לצורת המקור הנטוי. כיום נהוג להשתמש רק באות ל' לפני מקור נטוי (שם הפועל).
לעיתים מצטרפות למילה אותיות שימוש אחדות, למשל: "וכשקראתי".
דגש חזק אחרי אותיות מש"ה.
אחרי אותיות השימוש מש"ה ישנו מכפל המסומן בדגש חזק. מכפל זה נוצר בעקבות תהליך של הידמות.
בהגייה הישראלית המודרנית הדגש משפיע רק על אופן הגייתם של האותיות ב', כ', ו-פ'..
בכתיב המנוקד מסומן דגש חזק אחרי אותיות מש"ה בכל מקרה פרט לעיצורים גרוניים, שאינם נכפלים. במקום זאת יש לפעמים שינויים בתנועות שלפני אותיות גרוניות, כמו למשל תשלום דגש.
העיצורים הגרוניים יכולים לעיתים להשפיע על הניקוד של אותיות השימוש מ"ם ו-ה"א הבאות לפניהן.
ניקוד אותיות כל"ב.
אותיות כל"ב מנוקדות באופן דומה לוי"ו החיבור כאשר הן מתקשרות לשם עצם לא מיודע, פרט לתנועת שורוק הייחודית לו' החיבור ולא נראית באותיות אלו. כלומר, בדרך כלל הן תנוקדנה בשווא נע כתוצאה של חיטוף. עם זאת, לפני חטפים חלה הידמות לתנועת החטף של האות שאחרי אות השימוש כל"ב. בנוסף, לפני כל האותיות המנוקדות בשווא, אותיות כל"ב תנוקדנה בחיריק.
כשאותיות כל"ב מתקשרות לשם עצם מיודע, ה"א הידוע נעלמת, אך התנועה והמכפל שלה נשארים.
במקרים אלו אותיות השימוש תנוקדנה על פי רוב בפתח או קמץ. כמו כן, בעקבות הישארותו של המכפל של ה' הידוע האותיות ב', כ', ו-פ' תיהגנה באופן פוצץ ולא חוכך.
כאשר שם העצם מיודע וכולל מילת קניין, תנוקדנה אותיות השימוש בשווא, וזאת על מנת להימנע מיידוע כפול (למשל ב+חלוני = בחלוני, ה'ב' תנוקד בשווא).
מוספיות שאינן אותיות שימוש.
ישנן אותיות אשר נוספות לאותיות השורש של המילה ומהוות חלק מהתבנית שלה. אילו הן מוספיות שאינן אותיות שימוש.
הפרדת אותיות השימוש.
אותיות השימוש בכתב העברי נכתבות ללא הפרדה מהמילים אחריהן. מצב זה יוצר בעיות הבנה רבות, והקורא נאלץ לקרוא לפעמים שוב ושוב משפטים כדי להבין את הכתוב. דוגמאות: "הנשיא היה בבון", "חשד: פקח העיר לצעירים שעשו "על האש" באנדרטה באשדוד - והותקף", "מתפללים שיפרו הנחיות יפוזרו, לא ניכנס לבתים" ועוד. הבלבול הזה עתיק מאוד. כך למשל אף נוצרה המילה "צקלון" כיוון שלא הבינו שהבי"ת ש"בצקלונו" מ"וכרמל בְּצִקְלֹנוֹ"(מלכים ב׳ ד, פסוק מב) שורשית היא. רק כשגילו את השפה האוגריתית שהיא שפה אחות לעברית ומצאו בה את המילה הבינו את הטעות. לכן בהצעות הליטון שהיו בעבר הפרידו את האותיות. כך עשו זאב ז'בוטינסקי בספרו ללימוד עברית "תרי"ג מילים", מיכאל אבינור בכתב הכרמלי ואיתמר בן אב"י בעיתונו "השבוע הפלסטיני'. גם הבלשן עוזי אורנן בתקן לליטון שלו ISO 259 מפריד את אותיות השימוש. עוזי אורנן גם הציע להפריד את אותיות השימוש בכתב העברי, אבל הצעתו לא זכתה לתמיכה.
גילה חסיד
גילה חסיד (נולדה ב-23 בפברואר 1959) היא זמרת, פסנתרנית, מלחינה ומנצחת חבורות זמר.
ביוגרפיה.
חסיד נולדה בישראל, למדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב, שירתה בתיאטרון צה"ל. למדה באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. ניהלה מוזיקלית את תוכנית הטלוויזיה "מסיבת גן", עם ירון לונדון ורבקה מיכאלי.
חסיד הופיעה בין היתר בפסטיבל קלאסי-קאמרי 2005, במופע משותף עם התזמורת הקאמרית הישראלית, במופע יווני בפסטיבל ישראל 2004, ושרה כסולנית במופעי הפסטי-לאדינו בליווי התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
כיום היא מופיעה במופעי יחיד, וכן במסגרת הרכבי ג'אז שונים ובמופעים משותפים עם אלי גורנשטיין, משה בקר, רבקה גור, דודו זר, גדעון שמר, חני ליבנה, מרגלית טובי, נתן סלור ועוד.
אברהם גרנות
אברהם גרָנוֹת (גְרָנוֹבְסקי, בכתיב יידיש: גראַנאָווסקי; 19 ביוני 1890 – 5 ביולי 1962) היה פעיל ציוני, כלכלן, משפטן ופוליטיקאי ישראלי יליד בסרביה, יושב ראש הקרן הקיימת לישראל, מחותמי מגילת העצמאות וחבר הכנסת הראשונה והשנייה.
ביוגרפיה.
גרנות נולד בשם אברהם גרנובסקי (Granovsky) בשנת 1890 בפלורשט שבמחוז סורוקה בבסראביה שבאימפריה הרוסית (כיום ברפובליקה מולדובה). את ילדותו העביר באודסה. בשנת 1907 עלה עם משפחתו לארץ ישראל ולמד בגימנסיה הרצליה. אולם לאחר שנה חזרה המשפחה לרוסיה. בשנת 1911 נסע להמשיך את לימודיו בחו"ל. למד משפטים וכלכלה בשווייץ באוניברסיטאות פרייבורג ולוזאן, ובשנת 1917 קיבל תואר דוקטור למשפטים. היה פעיל בקרן הקיימת לישראל בהולנד, ובשנת 1922 עלה לארץ ישראל באופן סופי. עבד עם מנחם אוסישקין ונבחר למנהל ראשי של הקרן הקיימת בשנת 1940 (משנת 1945 באופן רשמי) כיורשו בתפקיד של אוסישקין. כיהן בתפקיד יושב ראש הדירקטוריון של הקרן הקיימת.
בין 13 ל-18 בדצמבר 1942 השתתף בסיור בערבה שאורגן על ידי יוסף ויץ (בהשתתפות 12 אנשים, לרבות מהנדס המים שמחה בלאס, הבוטנאי מיכאל זהרי, והמודד והמומחה במיפוי קרקעות זלמן ליף). באמצע שנות הארבעים עמד בראש ועדת המשנה לתיכון פני הארץ שהייתה ועדת משנה של ועדת התיכון של הסוכנות היהודית.
הציע עקרונות למדיניות חקלאית, היה יושב ראש הדירקטוריון של "מקורות" בשנים 1943–1961.
היה חבר מועצת העם ומחותמי מגילת העצמאות. ממייסדי המפלגה הפרוגרסיבית וחבר הכנסת הכנסת הראשונה מטעמה. נבחר גם לכנסת השנייה.
אשתו, מרים גרנות, הייתה מראשי מועצת "הדסה". בנו, יעקב (נולד ב-1921), משפטן, מילא תפקידים בכירים בבנק לאומי ובבנק לתעשייה. בתו של אברהם גרנות, נעמי, השתקעה עם בעלה בארצות הברית. נכדתו היא ההיסטוריונית יעל זרובבל, פרופסור לתולדות עם ישראל באוניברסיטת רטגרס בארצות הברית.
נפטר ביולי 1962 בבית החולים הדסה בירושלים, לאחר מחלה קשה. בן 72 במותו. נקבר בבית העלמין סנהדריה.
על שמו נקראת שכונת "נווה גרנות" בירושלים וכן הרחוב "אברהם גרנות" שבתחומה, שם שוכן קמפוס מכון שכטר למדעי היהדות. לזכרו הוקמה "קרן אברהם גרנות", המנוהלת על ידי הקק"ל ומחלקת מלגות לתלמידים וסטודנטים על עבודות בתחום המדיניות האגררית של ישראל.
חוק נכסי נפקדים.