ב-1984, בשבוע שבין 1- ל-18 בדצמבר, ממשלת יוון חגגה מאה שנים להולדתו של פנאיט איסטרטי, שבגלל אביו היווני, נחשב ביוון לסופר יווני. על בית אביו הוצב לוח הנצחה, רחוב נקרא על שמו של פנאיט איסטרטי והמדיה התמלאה בדיווחים עליו.
הנצחתו בספרים.
דמותו של פנאיט איסטרטי, חיי הנדודים שלו, היותו סופר דו-לשוני, פעילותו הפוליטית והיותו מראשוני אנשי השמאל המבקרים את המשטר הסטליניסטי בקול רם, כל אלה עוררו את הדמיון וסופרים שונים מצאו באלמנטים האלה כר נרחב לכתיבת ספרים וביניהם:
אירועי 90 שנות ספרות אירופאית.
בין 16 ל-18 באוקטובר 2013, בשיתוף פעולה של הספרייה הלאומית של רומניה, המוזאון הלאומי של הספרות הרומנית, הספרייה המחוזית על שם פנאיט איסטרטי בבראילה, הספרייה המטרופוליטנית של בוקרשט ואגודת ידידי פנאיט איסטרטי נערכו אירועי "90 שנות ספרות אירופאית - פנאיט איסטרטי". האירועים חגגו מלאות 90 שנה לפרסום הראשון של קירה קירלינה בכתב העת Europe. האירועים כללו תערוכה של יצירות איסטרטי בשפות שונות, כתבי יד, חליפות מכתבים של איסטרטי ותצלומים, הצגות המבוססות על יצירותיו ועל חייו, הקרנת סרטים המבוססים על יצירותיו ורב שיח על האיש ויצירתו.
יצירותיו.
אוספי פובליציסטיקה.
ב-1993 פרסם יון אורסולסקו, בהוצאת פורטו-פרנקו, בגאלאץ, אוסף פובליציסטי של איסטרטי בשם "Publicistica de tinereţe 1906 - 1916" (פובליציסטיקה של צעירות 1906 - 1916).
בשנים 2004–2005, אותו יון אורסולסקו פרסם, בהוצאת הומניטס, בבוקרשט, טרילוגיה בשם "Trei decenii de publicistică" (שלושה עשורים של פובליציסטיקה). הכרך הראשון נשא את השם "Scăpare de condei" (פליטת קולמוס) וכלל 103 מאמרים שפורסמו בשנים 1906 - 1916. הכרך השני נקרא "Între banchet şi ciomăgeală" (בין משתה ובין הלקאה) וכלל 104 מאמרים שפורסמו בשנים 1919 - 1929. הכרך השלישי נשא את השם "Scrisore deschisă oricui" (מכתב פתוח לכל מאן דהו) וכלל 87 מאמרים שפורסמו בשנים 1930 - 1935.
ספריו בעברית.
שלושה כרכים מיצירתו של איסטרטי תורגמו לעברית ובעיתון דואר היום הופיע סיפור אחד:
עיבודים קולנועיים ליצירותיו.
קירה קירלינה הוסרט לראשונה בשנת 1928, כסרט אילם, בברית המועצות, בבימויו של בוריס גלגולין (Boris Glagolin). בעת ביקורו של איסטרטי בברית המועצות, הוא הגיע לביקור גם באולפנים בחצי האי קרים, שם עבדו על הכנת הסרט. בשנת 1993 הופק פעם נוספת, הפעם בשם "בלקן! בלקן!", כקופרודוקציה רומנית-הונגרית-טורקית בבימויו של Gyula Maár. בשנת 2014 הוסרט פעם נוספת בהפקה רומנית, בבימויו של דן פיצה.
"קוצי הברגאן" הוסרט ב-1957, כקופרודוקציה צרפתית-רומנית, בבימוי של לואיס דקין ושל גאורגה ויטנידיס
ב-1962 זכה גם "קודין" להסרטה בקופרודוקציה צרפתית-רומנית, בבימויו של אנרי קולפי.
אביוגנזה
מגדל מצור
מגדל מצור הוא סוג של כלי מצור ששימש בתקופות עתיקות. מגדל זה היה עשוי מעץ ונגרר אל מול חומות העיר הנצורה. בדרך כלל המגדלים כללו גלגלים כדי שיהיה קל לניידם. גובהו של המגדל היה רב ואיפשר לתוקף להנחית לוחמים על חומות, לירות על העיר חצים ולצפות על המתרחש בה.
בזמן מצור על עיר הובאו מגדלי מצור כדי לפרוץ אליה. בראשי המגדלים היו גשרים נפתחים עליהם עברו החיילים אל חומות העיר. בתוך המגדל היו חרכי ירי מהם יכולים היו הקשתים המוגנים לירות על האנשים שעל החומות ואל תוך העיר.
לפעמים בתחתית המגדל היו איילי ניגוח בשביל למוטט את החומות. על ראשי המגדלים הוצבו לפעמים בליסטראות, טרבושות או קטפולטות כדי לשפר את הטווח שלהן.
החסרון העיקרי במגדלי המצור היה הקושי להעלותם על הרים או גבעות. בסיפור מצדה הרומאים נדרשו לבנות סוללה כדי שיוכלו להעלות את מגדל המצור על ההר, וכך הצליחו להחריב את החומות. אמנם באזורים הרריים וקשים למעבר לא היו המגדלים שימושיים כל כך, אך מצד שני הרבה ערים גדולות ומבצרים היו מוקפים בנהרות, ובמקומות כאלה המגדל עזר לפרוץ אל העיר.
עובדת היותו של המגדל עשוי עץ הובילה פעמים רבות לניסיונות לשרפו על ידי הנצורים, ולכן לעיתים צופו מגדלי המצור במקומות מסוימים בברזל או בבדים ספוגי מים כדי להגן עליו מהאש.
מגדלי המצור הידועים הראשונים היו בשימוש צבאות האימפריה האשורית החדשה במאה התשיעית לפני הספירה. מאות שנים אחר כך כבר התפשט השימוש במגדלי המצור ברחבי הים התיכון.
עם התפרקות האימפריה הרומית למדינות עצמאיות במערב ולאימפריה הביזנטית המתגוננת במזרח, הגיע השימוש במגדלי מצור לשיאו בתקופת ימי הביניים. מגדלי מצור היו בשימוש כאשר האוארס הטילו מצור באופן כושל על קונסטנטינופול ב-626 כפי שהצ'רוניכון פאסצ'אל מספר:
מיקרוסופט פאוורפוינט
מיקרוסופט פאוור פוינט (באנגלית: Microsoft PowerPoint) היא תוכנת מצגות המהווה חלק מחבילת מיקרוסופט אופיס מתוצרת חברת מיקרוסופט. התוכנה מאפשרת יצירה של שקופיות והצגתן בזו אחר זו על מסך מחשב מלא. השקופיות יכולות לכלול טקסט, תמונות, טבלאות, רכיבי מדיה למיניהם (כגון וידאו או צלילים) ואובייקטים אחרים. התוכנה גם מאפשרת אנימציה של רכיבי השקופיות ובמעבר בין השקופיות. התוכנה היא תוכנת המצגות הכי פופולרית כיום בשוק, ומוערך כי מדי יום נעשות באמצעותה כ-30 מיליון מצגות.
הגרסה החדשה ביותר היא מהדורת 2020.
בנוסף לגרסה שפועלת על מחשבים בעלי מערכת ההפעלה של מיקרוסופט, קיימת גם גרסה הפועלת על מחשבי מקינטוש.
גרסאות.
הגרסאות השונות למערכת ההפעלה חלונות הם:
תרופות סבתא
אנטישמיות ברוסיה בסוף תקופת הצארים
קייפ ורדה
בי. בי. סי.
בי.בי.סי.
הרב שג&quot;ר
לפיד
לַפִּיד (או משואה) הוא אמצעי תאורה קדום מוארך שראשו בוער. ניתן לנושאו ביד או לקבעו לקיר בהתקנים ייעודיים.
ניתן להכין לפיד שראשו עצמו בוער, למשל מסיקוס אורן, או לפיד רב פעמי, שבראשו מקום לחומרי בעירה.
לפידים משמשים כיום בעיקר בטקסי אש (בתנועות נוער ובצבא), בתהלוכות "הכנסת ספר תורה", בטקסי זיכרון, ובפתיחת האולימפיאדה, בה נישא הלפיד האולימפי לאורך מרחק רב. לפידים משמשים גם ללהטוטנות עם אש.
הביטוי העברת הלפיד קרוב לביטוי "שימור הגחלת", ומשמעותו העברת אחריות או מסורת, שימור תרבות מסוימת.
אלכסנדר אהרנסון
אלכסנדר (אלכס) אהרנסון (28 בספטמבר 1888 – 28 במרץ 1948) היה פעיל ציוני, עיתונאי ומחבר מארץ ישראל, בן למשפחת אהרנסון מזכרון יעקב. אלכסנדר הוא אחיהם של שרה אהרונסון ושל אהרון אהרונסון, מייסד מחתרת ניל"י.
ביוגרפיה.
אהרנסון נולד ב-1888 בזכרון יעקב לאפרים פישל (1849-1939) ולמלכה (לבית גלצאנו), שעלו מבקאו שברומניה, עם שני אחיו הגדולים אהרן וצבי (הירש). למד בבית הספר של זכרון יעקב, ולאחר מכן בראש פינה אצל יצחק אפשטיין. לצד לימודיו עבד בכרם ובמשתלות של אחיו אהרן בחדרה. החל את פעילותו הציבורית כראש ארגון "הגדעונים" שנוסד בהשראת אחיו הבכור אהרן אהרנסון בידי בני האיכרים אנשי העלייה הראשונה בסוף שנת 1913, ונחשב לארגון הנוער המקומי הראשון בארץ. ארגון הגדעונים עסק בפעולות הגנה ושמירה בדומה לארגון השומר מייסודם של בני העלייה השנייה. בנוסף עסקו הגדעונים בפעולות התנדבות לטובת הקהילה בזכרון יעקב כמו שיקום דרכים, מבני ציבור ובית הקברות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס אלכס אהרנסון לצבא הטורקי, אך שיחד מספר קצינים וכך קנה את חירותו. מספר חודשים לאחר פרוץ המלחמה, ב-9 ביולי 1915, עזב אלכסנדר עם אחותו רבקה אהרנסון את הארץ, בעזרת דרכון ספרדי של אחיו שמואל אהרנסון. הם הפליגו מביירות באונייה אמריקנית, וב-9 באוגוסט הגיעו לאלכסנדריה. מגעיו עם משרד המודיעין הבריטי המרכזי בקהיר נכשלו. הוא לא הצליח לרכוש את אמונם וגורש ממצרים כ"אישיות בלתי רצויה". ב-3 בספטמבר 1915, הפליג עם רבקה לארצות הברית וחי בה במשך רוב תקופת המלחמה, עד יולי 1917. הוא הקדיש את זמנו ללימודים ולתעמולה למען מחתרת ניל"י, שהקים והנהיג אחיו אהרן. עזיבתו את הארץ בזמן המלחמה לוותה בביקורת צוננת עליו, שלא נשאר בארץ ולא נטל חלק בפעילותה המבצעית של המחתרת.
בזמן מלחמת העולם הראשונה, נחרד אהרנסון מהטבח בארמנים, וכתב מסמך באנגלית בשם "ארמניה", שלא ידוע אם פורסם: "השדות נטושים, סביב הבארות בכפרים אין נערות ארמניות הממלאות כדיהן. הטורקים עברו שם! ... התקפת פתע של אלפי כורדים ובדואים וחיילי הצבא הטורקי הסדיר על כפרים שלווים... הארמנים הצעירים הופשטו מנשקם; אין להם כלי נשק להגן על כבוד אחיותיהם, אמהותיהם ואהובותיהם... מיליון ארמנים נרצחו בתוך פחות משנה!". אהרנסון קרא במסמך לארמנים להתחבר אל היהודים, למאבק משותף בקיסרות העות'מאנית: "ארמנים, אחי, יהודי מדבר אליכם. בן לגזע נרדף, מעונה, שנעשו לו עוולות, כפי שנעשו לגזעכם".
לקראת סיום המלחמה הצטרף אלכסנדר בעזרת קשריו של אחיו אהרן לכוחות הבריטיים במצרים, אתם הגיע כקצין מודיעין לארץ ישראל לאחר כיבושה מהטורקים, ושהה בה זמן קצר. בתחילת שנת 1919 קיבל את "אות השירות המצוין" מידיו של גנרל אדמונד אלנבי בחיפה.