לאחר שהן חוזרות לבית לחם, הולכת רות ביוזמתה ובברכתה של חמותה לשדות, ללקט שיבולים אחר הקוצרים כפי שנהגו עניי ישראל באותם ימים (מתנות עניים). ביום הליכתה אל השדה מושכת רות את תשומת לבו של בעל השדה, בעז. בעז מברר אצל הנערים הקוצרים אודותיה, ומתוודע לעובדה שהיא קרובתו, כלת דודו אלימלך, ולפיכך מבקש ממנה שלא תלך לשדה אחר, אלא תלקט רק בשדהו, ומן הנערים הקוצרים מבקש הוא להעניק לה יחס מיוחד ולא להטריד אותה, ולאפשר לה לסעוד עמם ולחלוק איתה את מימם. הוא אף מזמין אותה להצטרף לארוחתם בשדה, ומפגין כלפיה יחס חם. לאחר תקופה, יועצת נעמי לרות ללכת בלילה אל הגורן שם שוהה בעז בעת זמן זריית השעורים, ולשכב למרגלותיו במטרה לגרום לבעז לשאת אותה לאישה (). נראה כי נעמי מבקשת ממנה להשתמש לצורך כך ב"נשק" הפיתוי. אין זו מצוות ייבום במובן הפשוט של המילה, כיון שמצוות ייבום נוהגת אך ורק בנשיאת אשת האח המת שלא השאיר יורשים, אך זה קשור למנהג הייבום - נישואים בין אשת המת לקרוב משפחתה.
רות נשמעת לה, מתרחצת, מתבשמת ולובשת את שמלותיה, ויורדת בלילה אל הגורן ושוכבת למרגלות בעז. כשבעז מתעורר מבקשת ממנו רות לישאה "וּפָרַשְׂתָּ כְנָפֶךָ עַל-אֲמָתְךָ, כִּי גֹאֵל אָתָּה". בעז נעתר, אולם מעלה בעיה חוקתית: יש מישהו קרוב יותר ממנו ולפיכך שמורה לו זכות ראשונים אם יחפוץ להתחתן עם רות. אולם הוא מבטיח כי אם לא יחפוץ הקרוב השני לנשאה, ישאה הוא. למחרת בטרם עולה השחר הוא משלחה חזרה לביתה. למחרת המפגש הוא עולה לשער העיר ופוגש שם את הקרוב השני המכונה "פלוני אלמוני", וששמו האמיתי כנראה נמחק על ידי כותב המגילה כביקורת על מעשיו. לאחר שהקרוב השני אינו רוצה לממש את זכותו, בשל החשש להשחית את נחלתו ואת זרעו בנישואים אלו (), מתחתנים בעז ורות. מזיווג זה נולדה מלכות דוד, כפי שמספרת המגילה:
תכונותיה של רות.
ממגילת רות ניתן ללמוד על תכונות ייחודיות של רות, כגון:
אילן היוחסין.
אילן היוחסין (על פי מגילת רות, ספר שמואל, ודברי הימים) מראה את מרכזיותה של רות, ששדרת המנהיגות בממלכת יהודה משתלשלת ממנה.
לאיקה
מאסטריכט
מאסטריכט (בהולנדית: Maastricht, ) היא עיר בהולנד, בירת מחוז לימבורג בדרום הולנד. יושבת בתוך מעין טריז גאוגרפי, בין בלגיה גרמניה והולנד.
משמעות שם העיר בהולנדית הוא "חציית נהר המאס". מאס (Maas) הוא שמו של נהר בהולנדית והמילה "טריכט" (tricht) משמעותה חצייה.
העיר מאסטריכט, המונה היום כ-150 אלף תושבים, היא אחת הערים העתיקות בהולנד. נשארו בה שרידים רבים ומרשימים מתקופת ראשית הנצרות ומימי הביניים, וכן מבנים שלמים מתקופת הרנסאנס. העיר נודעת גם בזכות אמנת מאסטריכט, אשר הושגה במרכז הקונגרסים של העיר. "אמנת מאסטריכט" היא אמנת הייסוד של האיחוד האירופי.
בעיר נמצאת אוניברסיטת מאסטריכט, אשר למרות גילה הצעיר, הפכה לאוניברסיטת מחקר מובילה במערב אירופה ושורה של מוסדות אקדמיים נוספים. כמו כן מצוי בעיר קולג' של ארגון הקולג'ים המאוחדים UWC.
מהבחינה התרבותית מהווה מסטריכט חלק מהדרום הקתולי של הולנד, והיא מתהדרת בשורה של קתדרלות וכנסיות. המרכזית שבהן הקתדרלה של סנט סרווציוס בכיכר המרכזית, הפרייטהוף. מוזיאון הבונפנטן הכולל יצירות מאסטרים כפיטר ברויגל הבן ורובנס וכן אומנות מודרנית של סול לה-ויט, ריצ'רד סרה, אנסלם קיפר ויאניס קונליס. לצד מספר רחב של מוזיאונים וגלריות, בעיר מתקיים ה-TEFAF, היריד האירופי לאומנות יפה שהוא התערוכה המרכזית באירופה לבעלי מקצוע בסחר באומנות (בעלי גלריות ומנהלי מוזיאונים).
הקרנבל של מסטריכט הוא אחד הקרנבלים המרכזיים של הולנד.
מראשיתה הייתה העיר בעלת חשיבות כלכלית וצבאית, והשליטה בה התחלפה תכופות. החל מהמאה ה-18 בוצרה העיר באופן משמעותי, ומרבית חומות העיר עומדות על כנן. במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר ומרבית יהודיה נרצחו במחנות ההשמדה. העיר הייתה העיר ההולנדית הראשונה ששוחררה על ידי כוחות הברית ב-1944.
ב-1992 הייתה העיר מקום החתימה על אמנת מאסטריכט שייסדה את האיחוד האירופי מתוך הקהילות האירופאיות וקבעה את האירו כמטבע העתידי של האיחוד.
כלכלת העיר מבוססת על שירותים ותיירות ומרבית הפעילות התעשייתית (בעיקר זכוכית וקרמיקה) פסקה.
ביצורי העיר העתיקה.
מבחינה גאוגרפית הייתה לעיר חשיבות רבה (צומת דרכים, שליטה על נהר המאס ועוד) ולכן נאלצו שלטונות העיר להתמודד עם צבאות זרים ששאפו לכבוש אותה. דרך ההתגוננות הייתה להקים חומות ומבצרים מסביב למרכז העיר.
חומות העיר.
בתקופת ימי הבינים נבנו מספר חומות מגן על מנת להגן על העיר. בניית החומות התאפשרה לאחר ששלטונות העיר קיבלו היתר בנייה ב-1229 מהדוכס של ברבנט, הנרי ה I. את שרידיהן ניתן לראות בצידה הדרומי של העיר. החומות שנבנו מוגדרות כדלקמן:
מצודת וולדק.
מצודת וולדק (Waldeck Bastion) היא מבצר הממוקם בצידה הדרום מערבי של העיר העתיקה מחוץ לחומות העיר. נבנתה ב-1690 על ידי שליטי העיר כדי להגן על העיר מפני צבאות זרים וזאת לאחר מספר מקרים בהם הותקפה העיר מכוון זה (ב-1673, 1632 ו-1579).
למצודה צורת מחומש (פנטגון) היא בנויה משתי סוללות עפר היקפיות כשביניהן תעלה יבשה. לאורך הסוללות הוצבו תותחים ומתחת להן נחפרו מנהרות באורך כולל של כ-10 ק"מ שחיברו את המצודה אל העיר.
לפי האגדה נהרג במקום המוסקיטר ד'ארטאניאן במהלך התקפת הצבא הצרפתי על העיר ב-1673.
בגב המצודה עומד בית משמר (משוחזר) ששימש לחילים ששמרו על שער הכניסה לעיר (שער טונגרס).
מצודת סינט פיטר.
מצודת סינט פיטר (Fort St. Pieter) נבנתה על הר סינט פיטר בדרום העיר. המצודה, בצורת משושה, הוקמה בזמן קצר של 11 חודשים בשנים 1701–1702 כתגובה לכיבוש העיר ב-1673 על ידי הצבא הצרפתי בראשות לואי ה-14. המצודה כללה מספר רב של חללים ומעברים תת-קרקעיים שאיפשרו למספר רב של חיילים להתקיים במקום. מבחינה היסטורית שימש המקום להגנת העיר ב-1794 בקרב נוסף נגד הצבא הצרפתי. לאחר קרב זה לא הותקפה העיר מדרום ולאחר מספר שנים נזנחה המצודה. המצודה שופצה ב-2007 ונפתחה למבקרים וניתן לראות בה את אופי הבניה ההגנתי וכן חלק מהתותחים ששימשו להגנת העיר.
בגאולוגיה.
סביב העיר מאסטריכט נמצאות מחצבות עמוקות ומכרות פוספטים בהם נמצאו שרידי מאובנים מיוחדים. השרידים הללו הביאו לקריאת תצורה גאולוגית על שם העיר - תצורת מאסטריכט. הסלע שבו מדובר הוא סלע משקע גירי קדום בעל הרכב וצבע המייחדים אותו, ומקנים לו מעמד עצמאי בתיארוך הגאולוגי של אירופה בפרט ושל העולם בכלל. על שם העיר הגיל המכונה מאסטריכט.
הקהילה היהודית.
ממצאים שהתגלו במאסטריכט (בית כנסת ומקווה) ורובע יהודי [Vicus Judeorum] מצביעים על קיום קהילה יהודית כבר בסוף המאה ה-13. זו הייתה הקהילה העתיקה ביותר בהולנד. במהלך המאה ה-14 סבלו היהודים מפוגרומים ורובם עזבו את מחוז לימבורג (כולל מאסטריכט) וחזרו רק בסוף המאה ה-18. במהלך המאה ה-19 גדלה אוכלוסיית היהודים בעיר והוקמו מבני ציבור כמו בתי כנסת (ב-1809 וב-1840), בית ספר יהודי (1833) ועוד. רוב היהודים גרו ב"רחוב היהודים" (Jodenstraat) שבמרכז העיר. ב-1941 היו בעיר 505 יהודים. בשנים 1942–1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, רוב יהודי העיר נשלחו למחנות ההשמדה (בעיקר אושוויץ וסוביבור). לאחר המלחמה ניסתה הקהילה להשתקם ואף פתחה ב-1952 מחדש בית כנסת (שבתקופת המלחמה נבזז ושימש כמחסן), אך היא לא הצליחה להשתקם, וכך ב-1986 הוחלט על איחוד כל הקהילות היהודיות של מחוז לימבורג.
רוסקוסמוס
רוֹסקֹוסמוֹס (ברוסית: Роскосмос) הוא שמו הנפוץ של התאגיד הממלכתי לפעילות חלל, שהוא הגוף העיקרי של הפדרציה הרוסית הממונה על חקר מדעי החלל ועל פעילות האסטרונאוטיקה האזרחית בפדרציה והוא אחד מארגוני החלל הגדולים בעולם.
בשנים 2004–2015 נודעה בשם סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה וזוהי היורשת העיקרית של תוכנית החלל הסובייטית ושל המשרד לבניית מכונות כלליות (Министерство общего машиностроения СССР) המהווה לתוכנית החלל הוותיקה ביותר בעולם שהוקמה בשנות ה־50.
משרדי רוסקוסמוס ממוקמים במוסקבה. מרכז בקרת המשימה שוכן בעיר קורוליוב. מרכז הכשרת הקוסמונאוטים נמצא בעיר הכוכבים, מחוז מוסקבה. רוסקוסמוס משתמשת בנמלי החלל בייקונור, ווסטוצ'ני ופלסצק.
משנת 1992 ועד 2015 רוסיה הייתה המובילה העולמית במספר שיגורי הטילים, בסך הכל 19 שנים והחזיקה בערך 30-40% מסך שירותי השיגור העולמיים ובשנת 2001 הייתה החלוצה בתחום תיירות חלל כששיגרה את דניס טיטו ומאז משתפת פעולה בתחום עם חברת Space Adventures, שיתוף פעולה שהביא לכך ששוגרו שבעה תיירים לחלל (אחד מהם פעמיים). רוסקוסמוס שיגרה את טיסת התיירים האחרונה בשנת 2021.
בשונה ממרבית מדינות העולם, קיימת ברוסיה גם מקבילה צבאית - חיל החלל.
היסטוריה ופעילות.
הקמה.
עם התפרקות ברית המועצות בשלהי שנת 1991 החלו תהליכי שינוי ורפורמה בסוכנויות והארגונים של הממשל הישן, שבין השאר הביאו לפיצולה של תוכנית החלל הסובייטית לשני גופים - חיל החלל הרוסי האחראי על הפעילות הצבאית בחלל, וסוכנות החלל הפדרלית של רוסיה האחראית על הפעילות האזרחית. ככלל, רוסקוסמוס נחשבת ליורשת המשרד הסובייטי לבניית מכונות כללית (Министерство общего машиностроения, МОМ СССР) שנחשב למשרד הממשלתי הממונה על תוכנית החלל הסובייטית. המשרד הוקם ב־1965 ופורק ב־1991 על מנת להקים במקומו את רוסקוסמוס, ב־25 בפברואר 1991.