ב-18 בפברואר 2007 פורסמו מסקנות ועדת זיילר שמתחה, בין היתר, ביקורת חריפה על המפכ"ל קראדי, ומנעה את קידומו של המועמד המוביל להחליפו, ניצב אילן פרנקו. קראדי הודיע על התפטרותו מתפקידו, והשר לביטחון פנים אבי דיכטר, הודיע כי המפכ"ל החדש יהיה יעקב גנות, ועל מינוי של מיקי לוי לסגנו. זאת, אף על פי שעל סגן המפכ"ל, בני קניאק, לא נמתחה ביקורת בדו"ח הוועדה. את החלטתו נימק דיכטר שבעקבות השפל המקצועי והתמידי של המשטרה בעיני הציבור הוא נדרש להעמיד פיקוד אחר למשטרה. בעקבות הסרת מועמדותו של גנות וההחלטה על מינויו של ניצב דודי כהן לתפקיד המפכ"ל, הודיע לוי על הסרת מועמדותו לתפקיד סגן המפכ"ל.
בשנת 2008 מונה לוי למנכ"ל חברת אגד תעבורה בו הוא כיהן עד 2013.
פעילות פוליטית.
הבחירות לכנסת ה-19 וה-20.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הודיע על הצטרפות למפלגת "יש עתיד", והתמודדות מטעמה לכנסת. הוא הוצב במקום ה-11 ברשימת המפלגה ונבחר לכנסת ה-19. בהמשך הוא מונה לסגן שר האוצר יאיר לפיד, שהוא יו"ר מפלגתו. הוא כיהן בתפקיד עד לפיטוריו של לפיד ב-4 בדצמבר 2014. היה חבר בוועדת חוץ וביטחון.
במאי 2013 עורר לוי סערה כשבמהלך ריאיון לרדיו "קול ברמה" קרא לחרדים "טפילים": "אי אפשר להיות טפילים על הציבור הישראלי", באותו היום התנצל לוי מעל בימת הכנסת, ואמר: "בעידנא דריתחא פלטתי הבוקר מילה מיותרת על החרדים".
בבחירות לכנסת העשרים הוצב במקום ה-11 ברשימת המפלגה לכנסת ונבחר לכנסת בשנית לאחר שבבחירות זכתה המפלגה ב-11 מנדטים. במהלכה שימש כחבר בוועדת הכספים, הועדה המסדרת וכן בוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול ועמד בראש חמש שדולות: השדולה לביטחון הפנים, השדולה למען הדורות הבאים, השדולה למען השוטרים, אנשי שירות בתי הסוהר ולוחמי האש בשירות פעיל ובגמלאות, השדולה למען ירושלים והשדולה לחיזוק יישובי אילת והערבה. באותן שנים, שימש כראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית בין ישראל למדינות טורקיה, מיקרונזיה וניו זילנד.
הבחירות לכנסת ה-21 וה-22.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב במקום ה-22 ברשימת "כחול לבן" ונבחר לקדנציה שלישית בכנסת בה המשיך לכהן כחבר בוועדת הכספים. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצב במקום ה-22 ברשימת "כחול לבן" ונבחר לקדנציה רביעית בכנסת לאחר שהרשימה זכתה ל-33 מנדטים.
הבחירות לכנסת ה-23.
לקראת הכנסת העשרים ושלוש הוצב במקום ה-22 ברשימת "כחול לבן" ונבחר לקדנציה חמישית בכנסת. לאחר פיצול סיעת "כחול לבן" נשאר חבר בסיעת יש עתיד - תל"ם. בכנסת העשרים ושלוש המשיך לכהן כחבר ועדת הכספים ובוועדת הקורונה. באוקטובר 2020, לאחר שהפר מספר פעמים את הגבלות הסגר, הודח על ידי יאיר לפיד מחברותו בוועדה. במהלך הקדנציה, שימש כחבר משלחת הכנסת בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD) וחבר משלחת הכנסת לאספה הפרלמנטרית של הים התיכון PAM.
הבחירות לכנסת ה-24.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 בשנת 2021 הוצב במקום השמיני ברשימת "יש עתיד" לכנסת.
ב-13 ביוני נבחר ליושב ראש הכנסת, בתמיכה של 67 חברי הכנסת מול 52 שהצביעו לחבר הכנסת יעקב מרגי מש"ס. מיד עם כניסתו לתפקיד ניהל את השבעת הממשלה החדשה, ממשלת ישראל ה-36.
חקיקה.
בין החוקים שנחקקו ביוזמת לוי לאורך שנות כהונתו כחבר כנסת,
חיים אישיים.
לוי נשוי לנורית, אב לארבעה ילדים וסב לעשרה נכדים ומתגורר במבשרת ציון. אחיו, פיני, נהרג ב-13 בנובמבר 1990, בזמן ששירת במילואים, בידי מחבל שחדר מירדן. אחיו הצעיר רונן נהרג בתאונת דרכים כחצי שנה קודם למותו של פיני אחיו.
יעקב גנות
יעקב גנות (נולד ב-1947) הוא איש ניהול ישראלי, אשר כיהן כמנכ"ל רשות שדות התעופה. לפני כן כיהן כמנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, מנכ"ל משרד התחבורה, ראש מינהל האוכלוסין (לאחר מכן הפך לרשות האוכלוסין וההגירה), ונציב בתי הסוהר.
ביוגרפיה.
גנות נולד ברומניה בשם יעקב גנוט. בשנת 1963 עלה עם משפחתו לישראל. התגייס למשמר הגבול ב-1964, והתקדם במעלה שרשרת הפיקוד עד שהיה לסגן מפקד מג"ב ירושלים. ב-1980 עבר לשרת במשטרה, ומילא שם שורה של תפקידי פיקוד במחוז הצפוני של המשטרה, בהם סגן מפקד מרחב העמקים, מפקד מרחב הגליל ומפקד המחוז. באוקטובר 1997 מונה למפקד הראשון של אגף התנועה במשטרה ועמד בראשו עד ינואר 2001. בין השנים 2001–2002 כיהן כמפקד משמר הגבול. לאחר מכן, בשנים 2002–2003 היה לראש מנהלת ההגירה הראשון. שירת כנציב בתי הסוהר בשנים 2003 עד 2007.
בשנת 1972 איבד את אחת מעיניו בגבול לבנון, כאשר ניסה לחלץ מפקד פלוגה מיחידת אגוז ואת נהגו; על פעולה זו קיבל ציון לשבח. על פעולת חילוץ נוספת, שבה נכנס גנות לשדה מוקשים על מנת לחלץ אזרח דרוזי שרגליו נקטעו בשדה, קיבל את עיטור המופת.
באוגוסט 1994, בעת שהיה מפקד המחוז הצפוני, הואשם בחשד לקבלת שוחד, מרמה והפרת אמונים על קבלת טובות הנאה מקבלן מנצרת. במשפט זוכה מחמת הספק בכלל העבירות שיוחסו לו, אך שופטי בית המשפט העליון מתחו ביקורת חריפה על התנהגותו. שופטי הרוב, שזיכו אותו, כתבו: "כמות המקרים מקנה את הנופך המושחת, ואולם נותר ספק אם המקרים חצו את גבול השחיתות, ואם עברו מתחום העבירה המשמעתית לתחום העבירה הפלילית". בדעת מיעוט היה השופט יעקב קדמי, אשר ביקש להרשיע את גנות בעבירה של הפרת אמונים.
בפברואר 2007, לאחר הצגת דו"ח ועדת זיילר על פרשת האחים פריניאן ובעקבות התפטרותו של המפכ"ל משה קראדי, נבחר גנות על ידי השר לביטחון פנים אבי דיכטר למחליפו של רב-ניצב קראדי. היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, סבר שהמינוי כשר מבחינה חוקית וקבע כי "אין מניעה משפטית" שיכולה לגרום לפסילת מינוי גנות למפכ"ל. עם זאת, סבר מזוז כי המינוי בעייתי עקב עברו של גנות והביקורת שהועלתה נגדו, ועקב הצורך ברכישת אמון הציבור במפכ"ל החדש.
עמותת אומ"ץ עתרה לבג"ץ נגד המינוי. בעקבות זאת, הודיע השופט בדימוס יעקב טירקל, העומד בראש הוועדה למינוי בכירים בשירות המדינה, כי הוועדה לא תתכנס לאשר את המינוי עד להכרעת בג"ץ בנושא. במרץ 2007 הסיר גנות את מועמדותו לתפקיד מפכ"ל המשטרה.
ביולי 2007 מונה על ידי שר הפנים, רוני בר-און, לראש מינהל האוכלוסין במשרדו. בתוקף תפקידו זה הקים את רשות האוכלוסין וההגירה. בשנת 2009 מונה למנכ"ל משרד התחבורה והבטיחות בדרכים. במשרד התחבורה שימש עד דצמבר 2010, עת עבר לשמש מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים. זאת לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין הודיע שאין מניעה משפטית למינויו לתפקיד זה.
ב-1 באפריל 2012 מונה לתפקיד מנכ"ל רשות שדות התעופה, בתפקיד זה כיהן עד לפרישתו ב-31 בדצמבר 2021.
יעקב גנות מתגורר בתל אביב.
הקרבה
צבי זוירי
צבי זָוִירי (זאוירי) (ז'בורז'נסקי) (18 בדצמבר 1912 – 31 במאי 1948) היה סופר ילדים ונוער עברי ומורה ישראלי.
ביוגרפיה.
זוירי נולד בעיר גרודנה שבפולין (כיום בבלארוס) למשפחה ציונית. למד עברית מילדות והשלים לימודי הגימנסיה של "תרבות". היה פעיל בתנועת הנוער "השומר הצעיר" ובמסגרתה עלה לארץ ישראל בשנת 1930.
תחילה למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, והמשיך בעבודת החקלאות בתחנת הניסיונות החקלאית בעכו. לאחר מספר שנות עבודה בפרדסי יקנעם החל ללמד חקלאות לחנך ולנהל את המשק החקלאי במוסד "אהבה" שבקריית ביאליק.
בעת הגיוס של היישוב היהודי לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, התגייס זוירי לצבא הבריטי, ושימש בין השאר גם כצנזור צבאי במחנה השמיני. בשנת 1945, עם תום המלחמה, שב למוסד "אהבה", וחזר לניהול והוראה במקום.
זוירי התגייס להגנה ואחר כך גם לצה"ל. הוא השתתף בקרב לטרון ונהרג בו, בגיל 36. נקבר בחלקה הצבאית בבית העלמין נחלת יצחק.
זוירי זכה לראות רק אחד מספרי הילדים שלו יוצא לאור. לאחר מותו יצא לאור ספר נוסף. ספריו היו כינוס של סיפוריו לילדים שפרסם בעיתוני הילדים הידועים של התקופה, "דבר לילדים" ו"משמר לילדים".
מדבריו של צבי זוירי הובאו גם בקובץ "גוילי אש", לזכר הנופלים במערכות ישראל.
ספרו "הרפתקות יובל ועוד סיפורים" זכה בפרס למדן ב-1958, כאשר יצא לאור, כעשור לאחר מותו. הספר יצא לאור מחדש בדצמבר 2007 בהוצאת משרד הביטחון ביוזמת בתו, דנית בר.
ספריו.
לאחר מותו:
מכבי עירוני רעננה
מכבי עירוני רעננה היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר רעננה, המתמודדת בליגה לאומית.
היסטוריה.
בסיום עונת 1995/96 העפילה הקבוצה לליגת העל, והודרכה על ידי המאמן אריק שיבק ועוזרו שרון דרוקר. שיבק הוביל את הקבוצה בעונות 1996/97 ו-1997/98 למקום השני בליגה הסדירה ולחצי גמר הפלייאוף, אך הפסידה בשניהם להפועל ירושלים והפועל אילת בהתאמה בתוצאה 3-1 בסדרת הטוב מחמש למרות יתרון ביתיות בשני המקרים. בשנים אלו כיכבו בה הרכז רותם ארליך, הקלע מארק בריסקר, ברק פלג, ושחקני הפנים פול תומפסון ותומר שטיינהאור.
כמעט בכל עונה הצליחה רעננה לגבור על מכבי תל אביב, אלופת המדינה. בעונת 1997/98 היא אף הביסה אותה בהפרש של 22 נקודות (73:95).
בעונת 1999/2000 בהדרכתו של שרון דרוקר, היא העפילה בפעם היחידה לגמר הפלייאוף. היא סיימה במקום השני בליגה הסדירה, ניצחה את הפועל ירושלים ברבע הגמר 2-1 בסדרת הטוב משלוש, ואת עירוני רמת גן בחצי הגמר 3-0 בסדרת הטוב מחמש.
בגמר חיכתה לה מכבי תל אביב, לאחר הפסד בארבע נקודות במשחק הראשון ביד אליהו, היא ניצחה במשחק השני ברעננה בתוצאה 75:79, אך מכבי תל אביב ניצחה בקלות בשני המשחקים האחרים ורעננה הפסידה 3-1.
כמו כן באותה עונה היא הצליחה להגיע לשלב ההצלבה בגביע ספורטה בו הפסידה לקבוצת הפאר הספרדית טאו ויטוריה.