הפילוסוף רוברט אדמס מצביע על שתי הגדרות שונות ל"טוב ורע" - תפיסה חילונית, ותפיסה דתית (היינו, מה שהאל מצווה או אוסר). היות שהאל טוב מעיקרו, שתי ההשקפות חופפות לרוב; מאידך, האל חופשי לשנות את ציוויו, ושינוי כזה יוביל להפרדות שתי ההשקפות.
בעצם, אין בכך פתרון לבעיה שהעלה אפלטון: השוני בין המוסרי, או הטוב, לבין מה שאהוב על האלים.
אדריה איירווייז
אדריה איירווייז (באנגלית: Adria Airways) הייתה חברת התעופה הלאומית של סלובניה ובסיסה היה בנמל התעופה הבינלאומי ליובליאנה-ברניק.
תולדות החברה.
אדריה איירווייז נוסדה בשנת 1961 כחברת שכר בשם Adria Aviopromet והפעילה צי של מטוסים מדגם DC-6.
בשנת 1968 שנתה החברה את שמה ל-Inex Adria Aviopromet ורכשה את מטוס הסילון הראשון שלה מדגם DC-9. בשנת 1980 רכשה החברה מטוסים מדגם MD-80, הצטרפה ליאט"א והחלה בהפעלת טיסות סדירות. למרות זאת המשיכה החברה להתמקד בעיקר בהפעלת טיסות שכר.
בסוף שנות השמונים החלה החברה ברכש מטוסים מדגם איירבוס A320, ועם פירוק יוגוסלביה, אימצה את שמה הנוכחי והפכה למוביל הלאומי של סלובניה. ב-18 בנובמבר 2004 הצטרפה אדריה איירווייז אל ברית חברות התעופה סטאר אלייאנס במעמד של חברה אזורית, ובמקביל השתלבה במועדון הנוסע המתמיד של לופטהאנזה - Miles &amp; More.
בשנת 2006 יצאה החברה בצעד מקורי של מכירת גופי מטוסיה כשטח פרסום לחברות מסחריות.
בשנת 2016 הופרטה החברה ומניותיה נקנו מהממשלה הסלובנית על ידי קבוצת משקיעים הרשומה בלוקסמבורג.
בספטמבר 2019 הודיעה החברה על הפסקת טיסותיה באופן זמני בשל מחסור במזומנים.
ב-30 בספטמבר הודיעה החברה על התחלת הליך פשיטת רגל.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון ליום פשיטת הרגל:
פעילות החברה בישראל.
החברה הפעילה החברה 2-3 טיסות שכר שבועיות בין נמל התעופה בן-גוריון לבין נמל התעופה הבינלאומי ליובליאנה, טיסות אלו הופעלו רק בחודשי הקיץ.
תאונות ואירועים.
בהתחשב בגילה ובהיקף פעולתה, היו מטוסי החברה מעורבים במספר גדול של אסונות תעופה קשים:
אצטדיון האורווה
אצטדיון האורווה, או בשמו הרשמי "האצטדיון העירוני פתח תקווה", היה אצטדיון בעיר פתח תקווה ששימש בעיקר כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל של הפועל פתח תקווה ומכבי פתח תקווה עד להריסתו בשנת 2010. הוא היה ממוקם ברחוב אבשלום גיסין 39, ליד הספורטן, והכיל 6,800 מקומות ישיבה המרוכזים ביציע המערבי והמזרחי.
היסטוריה.
לפני הקמתו של אצטדיון האורווה שיחקה מכבי פתח תקווה בתחילה בחורשה במיקומה הנוכחי של שכונת עין גנים, והחל מ-1926 ועד לאמצע שנות השבעים במגרש מכבי בפתח תקווה ברחוב שטמפפר בעיר. הפועל פתח תקווה, שנוסדה 22 שנים מאוחר יותר, שיחקה במגרש ברחוב קק"ל בעיר ולאחר מכן באצטדיון "מגרש הפועל" ברחוב אברבנאל בעיר שנחנך ב-1940, היה מוכר בכינוי "הבריכה" וכיום אינו קיים. האצטדיון המכונה כיום אצטדיון האורווה נבנה ב-1967 בכספם האישי של אנשי מפא"י הפתח תקוואים, ותיקי ההסתדרות ואנשי פלוגת הסדרן. הוא נחנך במשחק ידידות בין הפועל פתח תקווה ומכבי חיפה ב-23 באוקטובר 1967. ומשחק הליגה הראשון שנערך בו התקיים בהמשך אותו שבוע, ובו הביסה הפועל פתח תקווה את הפועל חיפה בתוצאה 1:4.
עד לשנות השמונים היה אצטדיון האורווה בבעלות מועצת הפועלים בפתח תקווה, ואז הועבר יחד עם נכסים נוספים לבעלות חברת נכסים חדשה של ההסתדרות. במשך השנים נשמעו ביקורות רבות על התנאים הנמוכים באצטדיון ועל מנהלים שלא היו מזוהים עם הקבוצה, לכן היסטוריון הקבוצה ניסים קלדרון הכריז במאמר במקומון "שחק" שחייבים לנקות את האורוות מהסוסים הטרויאנים האלה" מכאן החלו לכנות את "אצטדיון מועצת הפועלים בפתח תקווה" בשם הכינוי "האורווה" למרות זאת, רבים רואים בו את כאחד המגרשים הביתיים ביותר בארץ, כאשר משחקיהן הביתיים של מכבי והפועל פתח תקווה נחשבים לקשים במיוחד. על אף העובדה שמכבי פתח תקווה ידועה במספר אוהדיה הקטן, למשחקיה הביתיים משקל גדול בהצלחתה לשחק בליגה הראשונה במשך רוב עונות קיומה ואף להגיע למעמד של חברת קבע בצמרת הגבוהה של הכדורגל הישראלי במהלך שנות האלפיים. גם בעונות הבינוניות ובתקופות השפל של הפועל פתח תקווה היא נחשבה ל"אגוז קשה לפיצוח" במשחקיה באצטדיון זה. הקבוצה לא זכתה באף אחת משש אליפויותיה באצטדיון האורווה.
המשחק המפורסם ביותר שהתנהל באצטדיון הוא משחקה הביתי של הפועל פתח תקווה מול בית"ר ירושלים במסגרת חצי גמר גביע המדינה של עונת 1973/1974, ב-4 ביוני 1974. לפתח תקווה היה יתרון 1:0 מן המשחק הראשון בירושלים, ובית"ר ניצחה 2:1 בתום 90 הדקות של משחק הגומלין באורווה, לאחר שחזרה מפיגור של 1:0. בהארכה כבשה פתח תקווה צמד בדקות ה-110 וה-115 ועלתה ליתרון של 3:2. כעבור דקה הופסק המשחק כאשר אוהדי בית"ר רמסו את הגדרות, פרצו למגרש והחלו להתקיף את שחקני פתח תקווה (אהרון סאלם, דב רמלר, גדי צלניקר ויהושע חביה הוכו קשות והועברו לבית חולים) ואת השוטרים ולהרוס כל מה שנקרה בדרכם, באירוע שנחשב עד היום לתצוגת האלימות החמורה ביותר בכדורגל הישראלי. לאחר שרוב שחקני פתח תקווה טיפסו על חומת הבטון של האצטדיון וברחו אל הפרדסים הסמוכים, ביצעו אוהדי בית"ר מה שכונה בתקשורת "פוגרום" באצטדיון עצמו ואף ניסו להעלות את השערים באש.
ביוני 1997 רכש מאיר שמיר, בעל הבית של הפועל פתח תקווה משנת 1996, את האצטדיון ואת מגרשי האימונים הסמוכים לו ביחד עם חברת אשדר וחברה נוספת שחברו תחת השם "החברה להצלת הפועל פתח תקווה" (הלה"פ). לפי חוזה המכירה, האצטדיון ייהרס ברגע שאצטדיון חדש בבעלות העירייה יוקם בעיר. החברה צפויה להרוויח עשרות מיליוני דולרים מן העסקה, לאחר השלמתו של פרויקט בניה ופיתוח בצפון פתח תקווה. ביקורות נשמעו בנוגע למעורבותו של שמיר בקבוצה על רקע זה.
באצטדיון נערכו מספר משחקים בינלאומיים, משחקיה של הפועל פתח תקווה בגביע אופ"א וגביע המחזיקות ומשחקיהן של הפועל ומכבי פתח תקווה בגביע האינטרטוטו. ממכבי פתח תקווה נמנע מלארח את משחקיה בשלב הבתים בגביע אופ"א, השלב הגבוה ביותר אליו הגיעה קבוצה פתח-תקוואית, עקב בעיות בטיחות באצטדיון, והיא אירחה אותם באצטדיון רמת גן.
ב-1 ביוני 2010 הסתיימו עבודות ההריסה של האצטדיון. בסוף שנת 2011 נחנך אצטדיון המושבה אשר החליף את אצטדיון האורווה כמגרשן הביתי של הפועל ומכבי פתח תקווה.
לאחר הריסת האצטדיון נבנו במקומו מספר מגדלי מגורים.
אלזני (נהר)
נהר האלַזַני (בגאורגית: ალაზანი, באזרית: Qanıx) הוא נהר שזורם לרוחב הרי הקווקז.
האלזני הוא היובל העיקרי של נהר הקורה שבמערב גאורגיה, ונמשך לאורך 351 ק"מ. חלק מנתיבו מהווה את קו הגבול בין גאורגיה לאזרבייג'ן, לפני שהוא נפגש עם נהר הקורה במאגר מינגצ'וויר שליד העיר מינגצ'וויר שבאזרבייג'ן.
מקור הנהר בהרי הקווקז הגדול בהתמזגות שבין שני נהרות קטנים מדרום לרכס ההרים המרכזי של הקווקז. בתחילה הוא זורם מנפת אחמטה דרומה, לאחר מכן דרך עמק אלזני הפורה שבמחוז קאחתי לכיוון דרום-מזרח. זהו גם מרכז תעשיית יין גאורגית. לאחר מכן עובר במישור גארה-קאחתי, ולאחר מכן כובר ברכס ההרים ציווי גומבורי שבגאורגיה. במשך מאות בשנים, זה היה השער העיקרי לפולשים הפרסים. בצידו האזרי נמצא את אפיק אלזני, כאשר בחלק אחד הוא עובר בשפלת אלזני-אוריצ'אי ובחלק האחרון במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול.
האלזני מתייבש במשך החורף, אבל בסוף האביב, שלג שנמס על ההרים זורם לנהר, זרימה שגורמת בדרך כלל לשיטפון. מימי הנהר משמשים להשקיה ולשתייה בעיקר. בשנות ה-90, משקיעים סינים בנו תחנת כוח הידרואלקטרית, שהשתמשו בזרימה החזקה של האלזני. הנהר הוא גם אתר תיירות פופולרי בקרב שוחרי הרפטינג.
זיהום קל של הנהר נובע מחומר ביולוגי של שפכים מערי האזור, וכן גם מהאזורים החקלאיים. בנפות: ע'וורלי ולגודחי, איכות המים נחשבת לנמוכה.
אייר סרביה
אייר סרביה (באנגלית: Air Serbia; בסרבית: Ер Србија) היא חברת תעופה המשמשת כחברת הדגל של סרביה, ומרכזה בנמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה. החברה, שנודעה בעבר כ-JAT איירווייז (באנגלית: JAT Airways; בסרבית: Јат Ервејз, מבוטא "יאט איירבייז") זכתה בשמה הנוכחי בשנת 2013 והחלה לפעול ב-26 באוקטובר 2013.
תולדות החברה.
החברה נוסדה ב-17 ביוני 1927 בשם אאיירופוט (Аеропут, Aeroput) וקיימה את טיסתה הבינלאומית הראשונה ב-1929 בין בלגרד וגראץ שבאוסטריה. החברה המשיכה לתפקד עד מלחמת העולם השנייה, וב-1 באפריל 1947 שבה לפעול, שנתה את שמה ליוגוסלובנסקי אאיירוטרנספורט ואחר כך ל-JAT יוגוסלב איירליינס. בשנת 1985 הייתה החברה לראשונה באירופה שרכשה מטוסי בואינג 737-300. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הגיעה החברה לשיא פעולתה עד אז, והטיסה כ-5 מיליון נוסעים בשנה לכ-80 יעדים בחמש יבשות. לאחר פירוק יוגוסלביה ב-1992, חדלה החברה מכל טיסותיה הבינלאומיות בעקבות הסנקציות שהוטלו על יוגוסלביה על ידי האומות המאוחדות, אך המשיכה לקיים טיסות פנים עד שנת 1994, מועד בו חדשה את שירותיה הבינלאומיים. ב-8 באוגוסט 2003, לאחר הפיכת האיחוד בין סרביה למונטנגרו מאיחוד פדרלי לאיחוד קונפדרלי, שנתה החברה את שמה ל-JAT איירווייז והחלה בתהליך התחדשות שכלל את מכירת מטוסיה הישנים מדגמי DC-10 ובואינג 727, וכן את מטוסיה מדגם DC-9 למעט אחד. בשנת 2006 כאשר מונטנגרו הפכה למדינה עצמאית, הייתה JAT איירווייז למוביל הלאומי של סרביה.