הכיבושים הרבים שינו באופן משמעותי את טריטוריית הממלכה האכדית בימי נרם-סין והביאו לשינוי מעמדו האזורי. ניתן לראות שינויים אלו בכינוייו הרבים אשר הודבקו לו באזורים נרחבים בממלכה הכבושה- "מלך ארבע הכנפות" אשר משמעותו קרבה למעמד אלוהי. כתובות רבות נמצאו באזור לגש מכנות אותו "נרם-סין האלוהי", "אלוהי אכד". הכינויים הללו מקבלים משנה תוקף בהאסטלה של נרם-סין שנמצאה בשושן ומתארת את "המלך חובש כובע האל". נראה שתיאורים אלו הם תולדה של כיבושים רבים ושדרוג מעמדו הרם של מנצח גדול ושולט יחיד בממלכה הנרחבת .
בנוסף, לא רק כינויים הודבקו למלך האכדי אלא גם סיפורי גבורה ואגדות. בטקסטים בבליים נמצאו תיאורים המראים את נרם-סין כמי שהתמודד עם פלישה של מספר עצום של לוחמים, שגופם גוף של העוף קורא ופניהם פני עורב. הם פלשו למרחבי אסיה הקטנה ומסופוטמיה והגיעו עד למפרץ הפרסי. לאחר תיאור ניסיונותיו של נרם-סין להדוף את האויב, מסתיימת האגדה בהבטחה למלך להשמדת האויב בהתערבותם הבלעדית של האלים וזאת באמצעות מצור, שרפה, דם, בצורת, עוינות ושנאה בין בני האדם וכדברי נרם-סין עצמו: "האלים הגדולים הביאו עליהם כליה, לא ידי הביאה עליהם את מותם".
סוף מלכותו.
נרם-סין נודע כבונה ארמונות ומשפץ מקדשים לאלים. רוב הבנייה הוקדשה לאל אנליל, האל הראשי בפנתאון השומרי ומפטרונה של העיר ניפור. ממצאים מראים שהוא בנה ושיפץ בערים השומריות הקדומות ניפור, נגירסו ולגש. לאחר שלא קיבל אישור מהאלים בפעם השנייה לביצוע השיפוץ בניפור, החריב נרם-סין את המקדש בזעמו ובתסכולו. כתוצאה מכך, מסופר שהאל אנליל התעצבן מאוד על נרם-סין. ניתן לראות זאת בקינה השומרית "קללת אכד", ממנה עולה כי זעמו של אנליל מתפרץ על המלך האכדי בעקבות החרבת מקדשו. יש הטוענים שזוהי תחילתה של נפילת ממלכת אכד. אך לא זו בלבד הסיבה של תחילת הנפילה: קיימת גרסה נוספת הטוענת שתנועה רבה של עמים ברברים פרצו לתוך ממלכת אכד, עברו דרכה והחישו את קצה. העם ה"גותי" (ככל הנראה מהרי הזגרוס), עמי ה"לולובו" ששכנו מצפון לאכד ועמי ה"מרת" האמוריים אשר נדדו מהמערב. סיבות אלו החשו את כליונה של ממלכת אכד. לימי נרם-סין מיוחס חורבן אכד, והוא מתואר לעיתים כאחרון מלכי הממלכה האכדית הגדולה, אולם אין זה כך. על בנו, שַרְ-כַּלי-שַרי שירש אותו, ידוע מעט מאוד, דבר מלמד על היחלשותה של הממלכה הגדולה בימי נרם-סין עד לקריסתה הסופית בימי בנו.
שי קיפניס
שי קיפניס (21 בספטמבר 1925 - 2 בנובמבר 2014) היה חבר הפלמ"ח, חייל בצה"ל ועסקן ציבור ברמת השרון.
ביוגרפיה.
קיפניס נולד בראשון לציון כבן בכור ללוין ומרים קיפניס (בתו של אחד ממייסדי המושבה דב חביב לובמן). הוא נחשב לילד הראשון בארץ ישראל בעל השם שי. לאחר לידתו עברה המשפחה לתל אביב שם למד. לאחר מספר שנים החל האב לבנות את ביתו בראשון לציון. בשנת 1935 הסתיימה בניית הבית והמשפחה חזרה למושבה למרות פטירתה של אימו באותה שנה. לאחר המעבר עבר קיפניס ללמוד בכפר הנוער בן שמן.
בשנת 1942 התגייס לפלמ"ח והוצב לפלוגה א' של הגדוד הראשון שם היה מעורב בפעילות בעמק יזרעאל ועמק הירדן. ב-1945 השתתף בפריצה למחנה המעצר בעתלית וליווה את המעפילים במסע ליגור. במלחמת העצמאות הוצב לפקד על היאחזות הפלמ"ח "ג'יב יוסף" (שהפכה לימים לקיבוץ עמיעד). בהמשך השתתף בקרבות על משמר הירדן ובבלימת הסורים. נפצע בניסיון הפריצה למנרה הנצורה.
לאחר סיום המלחמה גויס קיפניס לצה"ל ושירת בתפקידי פיקוד ומטה בנח"ל שם הגיע לדרגת סא"ל והשתחרר ב-1970.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד קיפניס במועצת רמת השרון במספר תפקידים (מנהל מחלקת תרבות, נוער וספורט במועצת העיר, חבר מזכירות מועצת הפועלים, חבר הנהלת רשת המתנ"סים, יו"ר רשת המרכזים הקהילתיים, יו"ר הסתדרות הגמלאים ברמת השרון, חבר המועצה המקומית ועוד).
משפחתו.
קיפניס היה הבכור להוריו ולאחריו נולדה אחותו ניצה ב-1930. לאחר מות אימו ב-1935 נשא אביו בשנית את דבורה קרסנוב. ב-1959 נשא קיפניס לאשה את ציונה יזרעאלי בת קיבוץ עין חרוד, שהייתה אלמנת הטייס עמרי אריאב, ואימץ את בנה ירום אריאב. לזוג נולדו 2 בנות: מילי ולימור. המשפחה גרה ברמת השרון ובשנת 2005 הוענק לקיפניס תואר יקיר העיר. קיפניס נפטר ב-2 בנובמבר 2014 ונקבר בעין חרוד.
נתיב הים הצפוני
נתיב הים הצפוני (ברוסית: Се́верный морско́й путь; מקוצר כ: Севморпуть) הוא נתיב ימי מוגדר באופן רשמי בחקיקה רוסית היוצא ממזרח לנוביה זמליה ולאורך החוף הארקטי הרוסי מים קארה, דרך סיביר, אל מיצר ברינג. המסלול כולו נמצא במי האזור הארקטי ובאזור הכלכלי הבלעדי של רוסיה. החלקים נקיים מקרח רק חודשיים בשנה. המסלול הכולל בצד הרוסי של הקוטב הצפוני בין הכף הצפוני למיצר ברינג נקרא המעבר הצפון מזרחי, כמקביל למעבר הצפון מערבי בצד הקנדי.
בעוד המעבר הצפון-מזרחי אמנם כולל את כל הים הארקטי המזרחי ומחבר בין האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, נתיב הים הצפוני אינו כוללת את ים ברנץ, ולכן הוא אינו מגיע לאוקיינוס האטלנטי.
המסת מכסי קרח ארקטיים עשויה להגדיל את התנועה ובכדאיות המסחרית של נתיב הים הצפוני. מחקר אחד, למשל, מקרין "שינויים יוצאי דופן בזרימת הסחר בין אסיה לאירופה, הסטת הסחר באירופה, תנועת ספינות כבדה בקוטב הצפוני וירידה משמעותית בתנועת סואץ. שינויים צפויים בסחר גורמים גם ללחץ משמעותי על מערכת אקולוגית ארקטית שכבר [חשה] מאוימת."
היסטוריה.
המסלול נכבש לראשונה על ידי משלחת "וגה" a של אדולף אריק נורשיוד .
נתיב הים הצפוני הוא אחד מכמה מסלולי ספנות ארקטיים. מאז אמצע שנות השלושים של המאה העשרים נתיב הים הצפוני היה נתיב ספנות שמנוהל באופן רשמי לאורך החוף הצפוני/הארקטי של רוסיה. הישות הניהולית שינתה שמה מספר פעמים. גלגולו הנוכחי הוא החברה הפדרלית למינהל נתיבי הים הצפוני, שאורגנה מחדש על ידי ממשלת רוסיה בשנת 2013.
באוגוסט 2017, ספינה ראשונה חצתה את נתיב הים הצפוני ללא שימוש בשוברות קרח. לפי ה"ניו יורק טיימס", זה מבשר על פתיחת נתיב ימי קבוע דרך האזור הארקטי, מכיוון שקרח הים נמס ומקל על מעבר ספינות. בשנת 2018 מארסק ליין שלחה את ספינת המכולות החדשה "ונטה מארסק" דרך הנתיב כדי לאסוף נתונים על כדאיות תפעולית, אם כי כרגע הם לא ראו בה אטרקטיביות מסחרית. הספינה נדרשה לליווי למשך שלושה ימים של שוברת הקרח הרוסית "50 שנה לניצחון".
הלשכה ההולנדית לניתוח מדיניות כלכלית העריכה בשנת 2015 כי נתיב הים הצפוני עשוי להיות ציר ללא קרח עד 2030, מוקדם יותר מהמעבר הצפון מערבי או נתיב הים חוצה הקוטב. דו"ח של בית הספר למנהל עסקים בקופנהגן משנת 2016 מצא כי ספנות טרנס-ארקטיות בקנה מידה גדול עשויות להיות כדאיות מבחינה כלכלית עד שנת 2040. בשנת 2018 הממשלה הפדרלית הרוסית העבירה את האחריות העיקרית על הנתיב הצפוני לידי רוסאטום, תאגיד האטום הפדרלי, אשר באמצעות חברת הבת שלה "רוסאטוםפלוט", מנהל את צי שוברות הקרח הגרעיניות של רוסית, שבסיסן בעיר מורמנסק.
דניאל סמוכין
דניאל סמוכין (נולד ב-12 במרץ 1998) הוא מחליק אמנותי ישראלי. הוא אלוף העולם לנוער בהחלקה אמנותית לגברים (דברצן 2016). הוא אחד המחליקים הבודדים בעולם שקופץ פעמיים קפיצה של 4 סיבובים בתרגיל הקצר ו-3 קפיצות של 4 סיבובים בתרגיל החופשי ובסך הכל 5 קפיצות מרובעות בתחרות.
ביוגרפיה.
סמוכין נולד בתל אביב, בגיל 3 עבר עם הוריו לארצות הברית וחברו לשאר בני משפחה שם. הוא גדל בסן דייגו, קליפורניה. בגיל 5 החל להחליק על הקרח. הוא מתאמן בהדרכת אביו, איגור סמוכין, ואמו, אירנה היא הכוריאוגרפית שלו. הוריו עלו ארצה מרוסיה ב-1996. יש לו סב שמתגורר כיום ברוסיה, וסבתא שמתגוררת בישראל. אחיו הגדול, סטניסלב, התמודד בהחלקה אמנותית וייצג גם את רוסיה וגם את ישראל.
קריירה.
באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בינואר 2015 סיים סמוכין במקום עשירי בתחרות ליחידים בתוצאה של 209.93 נקודות (תרגיל קצר - 72.65 נקודות, תרגיל חופשי - 137.28 נקודות).
בספטמבר 2015 סיים במקום הראשון בסולט לייק סיטי קלאסיק, תחרות בינלאומית יוקרתית בארצות הברית בהחלקה אמנותית.
באליפות אירופה בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בברטיסלאבה, סלובקיה בינואר 2016 סיים סמוכין במקום שביעי בתחרות ליחידים בתוצאה של 232.08 נקודות (תרגיל קצר - 82.73 נקודות, תרגיל חופשי - 149.35 נקודות).
באליפות העולם בהחלקה אמנותית לנוער שנערכה בדברצן, הונגריה במרץ 2016 זכה סמוכין במדליית זהב בתחרות האישית בתוצאה של 236.65 נקודות (תרגיל קצר - 71.27 נקודות, תרגיל חופשי - 165.38 נקודות), לפני ניקולס נדיאו מקנדה עם 224.76 נקודות וטומקי היוואטישי מארצות הברית עם 222.57 נקודות.
בשנת 2018 השתתף לראשונה במשחקי החורף האולימפיים באולימפיאדת פיונגצ'אנג. סמוכין סיים במקום השלוש עשר בתחרות ליחידים בתוצאה של 251.44 נקודות (תרגיל קצר - 80.69 נקודות, תרגיל חופשי - 170.75 נקודות).
לגה (קבוצה אתנית)
לגה (Lega) הוא שבט המונה כיום כרבע מיליון אנשים, המרוכזים בכפרים קטנים ביערות הגשם, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בעיקר. אנשי הלגה ידועים בתחושת האחדות החברתית, ההיסטורית והתרבותית החזקה שלהם אשר מתבטאת בעיקר באמצעות הבואמי (Bwami) - מסורת תרבותית-דתית עתיקת יומין.