במהלך לימודיו הצטרף לשורות משטרת ישראל וסיים בהצטיינות קורס קציני משטרה. שירת במשטרת ישראל במספר תפקידים, ובהם דובר המחוז הדרומי ועוזר ראש אג"מ. בשנת 1976 סיים את שירותו במשטרה ופנה לעסקים פרטיים. משנת 1977 שימש כמנהל סניף ירושלים בחברה ישראלית לאוטומובילים בין השנים 1981 ו-1982 הקים משרד לעריכת דין ועם עזיבתו את המשרד מונה כנציג חברת 3 M בישראל .בין השנים 1986–1990 שימש כיועצו של ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, לענייני שכונות. בשנת 1990 זכה במלגת לימודים מטעם קרן וקסנר, "Wexner Israel Fellowship Program", ונשלח ללימודי תואר שני במנהל ציבורי בבית הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
עם שובו לארץ, בשנת 1991, נבחר לשמש כמנכ"ל הקרן החדשה לישראל וכהן בתפקיד עד שנת 1997. בתקופת כהונתו התפתחה הקרן החדשה לישראל לארגון המוביל בתחומו, והגדיל את הכנסותיה מ-5 מיליון דולר לשנה עד ל-17 מיליון דולר בשנה.
בשנת 1997 ייסד את עמותת "ידיד - מרכזי זכויות בקהילה", עם אופיר כץ ושרי רבקין. מטרתה המוצהרת היא לפעול "למען תמיכה והעצמת שכבות חלשות בחברה הישראלית והגברת הסולידריות החברתית". בשנת 2004 עמותת ידיד נכללה בין מקבלי אות המופת על פעילות חברתית, של המכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2003 מונה לסגן נשיא האוניברסיטה העברית לקשרי חוץ וכיהן בתפקיד ארבע שנים. עם פרישתו נבחר לשמש כיו"ר הדירקטוריון של החברה למתנ"סים, תפקיד בו כיהן עד שנת 2010.
בין השנים 2009–2012 כיהן כמנכ"ל בית התפוצות - מוזיאון העם היהודי, עמד בראש הרפורמה שהפכה מוסד זה לאתר מורשת ולמוזיאון תוסס ורווחי. בין הישגיו החשובים של ערמוני כמנכ"ל בית-התפוצות: גידול משמעותי בפעילותו של המוזיאון בתחומי החינוך, התערוכות וגידול במספר המבקרים, שעמד בסוף 2011 על 200 אלף איש; הקמתן מחדש של אגודות ידידים בארץ, בארצות הברית ובאירופה; גיוס משאבים והשלמת תוכנית הבנייה של המוזיאון החדש על ידי המעצב האמריקאי פטריק גלגר; סיום סכסוך עבודה ממושך וחתימה על הסכם עם העובדים, המבטיח שקט תעשייתי ויציבות תעסוקתית לעובדי המוזיאון.
בשנים 2013–2016 שימש יו"ר הוועד המנהל של עמותת "מידות".
משנת 2015 משמש כחבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות.
בשנת 2016 היה אחד המייסדים של עמותת המיזם למיגור העישון.
משנת 2016 מכהן כיו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית תל אביב יפו.
במסגרת פעילויותיו במהלך השנים שימש אבינועם ערמוני בתפקידים נוספים, בהם: יו"ר הוועד המנהל של תיאטרון החאן, יו"ר הוועד המנהל של המרכז לטיפוח יזמות (מט"י), חבר הוועד המנהל של המרכז להעצמת האזרח, מנהל קרן משפחת גילה, יועץ לקרן אדמונד ג. ספרא ועוד.
חיים אישיים.
אבינעם ערמוני מתגורר במושב רמת רזיאל שבהרי ירושלים. הוא נשוי ואב לשלושה.
לוריס שלוח
לוריס שלוח או לוריס זעיר (שם מדעי: "Loris"; מכונה גם לוריס קטן או לוריס דק) הוא סוג של טרום-קוף במשפחת הלוריסיים. בסוג זה שני מינים: לוריס שלוח אדום ("L. tardigradus") ולוריס שלוח אפור
("L. lydekkerianus") והוא נפוץ בהודו ובסרי לנקה ביערות גשם טרופיים, ביצות וכו'.
הלוריס הזעיר מבלה את רוב חייו על העצים (ארבוראלי) ונע על הענפים בתנועות איטיות ומדויקות.
ללוריס השלוח תוחלת חיים של כ-15 שנים והוא בעל חיים לילי. תזונתו היא בעיקר חרקים, זוחלים, גבעולים, עלים ופירות.
שמות בשפות המקומיות: "Kaadu Paapa" ("תינוק יער") בקאנדה, "'Kutti thevangu" בטמילית, ו- "Unahapuluwa" בפי תושבי סרי לנקה.
טקסונומיה.
ישנם שני מינים מוכרים בסוג לוריס שלוח:
סיכונים.
לפי ביולוגים, פעילות של ציד בלתי חוקי הובילה לירידה קבועה באוכלוסיית הסוג בטאמיל נאדו (במערב המדינה ישנן פעילויות נמרצות למאבק בתופעה זו). תושבים מקומיים תמיד האמינו שלחלקי איבריו של הלוריסים השלוחים יש תכונות רפואיות או קסומות- עובדה זאת תרמה רבות לירידה באוכלוסייה. בנוסף, הלוריסים השלוחים מוברחים בצורה בלתי חוקית, כחלק משוק חיות המחמד האקזוטיות.
כמו כן, הרס של יערות גשם טרופיים תורם כמובן גם כן להידלדלות האוכלוסייה
עונת 1958/1959 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1958/1959 בליגה הלאומית בכדורסל הייתה העונה החמישית של הליגה. הליגה כללה 12 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו מכבי קריית מוצקין והפועל גבעת ברנר. העונה הסדירה החלה ב-19 בדצמבר 1958 הסתיימה ב-8 בינואר 1960 בניצחון של מכבי תל אביב בפעם החמישית ברציפות.
זו הייתה עונה יוצאת דופן מבחינת אורכה, כאשר היא נמשכה כ-13 חודשים והסתיימה רק בינואר של 1960, בעיקר עקב התחשבות במשחקיה של נבחרת ישראל בכדורסל שחזרה לשחק באליפות אירופה לאחר 6 שנות היעדרות מהמפעל האירופי.
בהתאם לתוצאות העונה הפועל גבעת ברנר ומכבי חיפה ירדו ליגה.
לוריס קטן
ז'אן מארי פפאף
פוארטו ואיארטה
פוארטו ואיארטה (בספרדית: Puerto Vallarta) היא עיר ומועצה אזורית במדינת חליסקו במקסיקו. פוארטו ואיארטה היא עיר קיט והיא שוכנת על חוף מפרץ באיה דה בנדרס במערב חליסקו ובקרבת הגבול עם נאיאריט. בעיר מתגוררים 255,681 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין שלה מתגוררים 379,886 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה.
ראשיתה של פוארטו ואיארטה הוא בכפר דייגים קטן בשם לאס פניאס דה סנטה מריה דה גואדלופה. בשלב מסוים במאה ה-19 התפתח בכפר נמל קטן ששירת מכרות כסף ועיירות במערב חליסקו, כמו מסקוטה וסן סבסטיאן דל אואסטה. פתיחת הנמל גרמה לגדילת אוכלוסיית הכפר, אך עדיין הוא היה יישוב קטן יחסית. הגידול באוכלוסייה נמשך בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, ו-1918 הפך היישוב למועצה אזורית בפני עצמו ושמו שונה לפוארטו ואיארטה (מילולית: "נמל ואיארטה") כהוקרה לאיגנסיו ואיארטה, מושל חליסקו באותה העת.
כעבור מספר שנים התדלדלו מכרות הכסף והכלכלה המקומית החלה להסתמך על חקלאות. במלחמת קריסטרו, מרד עממי מצד הכנסייה הקתולית ותומכיה שהתנגדו למדיניות החילונית והאנטי-דתית של ממשלת פלוטארקו אליאס קאייס שפרץ ב-1926, השתלטו תומכי הכנסייה על פוארטו ואיארטה פעמיים ונהדפו על ידי כוחות הממשלה כל פעם.
בשנות ה-30 שופרו התשתיות ודרכי הגישה אל העיירה והחלה להתפתח בה תעשיית תיירות, אך היא נותרה אלמונית למדי במקסיקו ומחוצה לה. העיירה התפרסמה מאוד בעקבות צילומי הסרט האמריקאי ליל האיגואנה ב-1964 והפכה ליעד תיירותי פופולרי, וכמו כן משכה מהגרים מארצות הברית ומקנדה. תעשיית התיירות תרמה לפיתוח העיירה והיא קיבלה מעמד של עיר ב-1968.
העיר התפתחה וגדלה בצורה דרסטית בעשורים הבאים, אם כי היא ירדה במידה מסוימת מגדולתה החל משנות ה-80 כשממשלת מקסיקו החלה לפתח אזורי תיירות נוספים במדינה, ובייחוד בקנקון.
ארצות הברית מקיימת סוכנות קונסולרית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
תחבורה.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי ליסנסיאדו גוסטבו דיאס אורדס (יאט"א: PVR) , המציע טיסות ליעדים במקסיקו, צפון אמריקה ואירופה.
פוארטו ואיירטה
יועץ משכנתאות
יועץ משכנתאות הוא בעל מקצוע עצמאי הפועל כיועץ פיננסי לצורך גיוס, תפעול ומינוף הון בהלוואות מגובות- משכנתה.
המצב בישראל.
בנקים ומוסדות פיננסיים אחרים (כגון סוכנויות ביטוח, חברות אשראי ועוד) מוכרים את המוצרים שלהם (הלוואות) באופן ישיר ללקוחות שלהם. עובדי הגופים הפיננסיים מוצגים כ"יועצי משכנתאות", "מומחי משכנתאות" וכיוצ"ב. בפועל- אותם יועצי משכנתאות מטעם החברה המציעה את ההלוואה או המוצר הפיננסי- הם למעשי סוכני מכירות יותר מאשר יועצים, שכן הם אינם אובייקטיביים.
עם גידול של שוק מציעי ההלוואות החל להתפתח העיסוק של "יועץ מימון לדיור" (משכנתאות). יועץ המשכנתאות מבצע תהליכי איסוף וניתוח מידע של הלקוחות לצורך בניית תמהילי מימון יעילים וזולים המותאמים לצורכי הלקוח, בניית תוכנית עבודה למימון, התמודדות עם הרגולציה בתחום וייצוג הלקוחות מול נותני המימון השונים (בנקים, חברות ביטוח, חברות אשראי). היועץ הוא מומחה אובייקטיבי ובלתי קשור והאינטרס שלו הוא האינטרס של הלקוח. מטרתו לגרום ליצירת מסגרות מימון מתאימות, אפשריות, מותאמות וזולות בעלותן כמו גם לשקיפות מול הלקוח בתהליך קביעת ההחלטות בעניינו.
מאז 2016 מתקיים ניסיון של עוסקים בתחום לפעול להסדרת העיסוק כמקצוע מוגדר הכולל בחינות ידע, קביעת קוד אתיקה גלוי, ומסגרות דיון בתלונות ציבור. נכון לזמן זה הסדרת הפעילות לא צלחה, לכן היא מתקיימת עצמאית במסגרת עמותת יועצי מימון לדיור. עמותה זו מונה את רוב העוסקים בתחום כעיסוק מרכזי ומקצועי, ומוכרת כ"התאחדות יועצי המשכנתאות". ישנם מקומות בעולם בהם הפך המקצוע ברוקר משכנתאות למוסדר.
ייעוץ בניית מודל תיק משכנתה מותאם אישית מאפשר ללווים להגדיר תמהילי הלוואות מגובות משכנתה מתאימים ללווה ומותאמים לשינויים נדרשים הנובעים מהיות ההלוואות פרושות למספר שנים רב בהן נסיבות החיים משתנות באופן קיצוני במונחי הכנסה, מבנה תא משפחתי, והתאמה למצבים כלכליים שונים. במדינות מערביות מקובל כי הכשרת יועצי המשכנתאות מוסדרת על ידי המדינה וזאת כדי להבטיח תאימות אופטימלית למערכת הרגולציה והבנקאות המקומית. כך למשל, בארצות הברית כלל המדינות למעט אחת הסדירו כללי ייעוץ אחידים לברוקרים הפועלים בתחומה שתפקידם שונה מיועץ המשכנתאות עקב שיטות המכירה השונות.