ישראל פרסמה חמישה ספרים (קובץ סיפורים וארבעה רומנים), שעלילותיהם מתרחשות בתל אביב, ועוסקות בהוויה הפנימית של האדם בעיר. עם הדמויות המופיעות בספרים נמנות ילדות משכונה ליד מלון הילטון בראשית שנות השבעים (ברומן "רואות מכאן את כל העולם"), אלמנה צעירה המתמודדת עם קשיים נפשיים ופיזיים בתל אביב עתידנית ואפוקליפטית (ברומן "סוף סוף רומן"), או אם חד-הורית שמגדלת ילד מפלצת ברב-קומות ברמת אביב גימל, ומתמודדת עם השיגעון המשפחתי (ברומן "אני ואמא בבית המשוגעות").
הרומן החמישי שלה, "אני ואמא בבית המשוגעות", זכה בפרס אס"י של איגוד סופרי ישראל, לשנת 2009. מנימוקי צוות השופטים (פרופ' זיוה שמיר, פרופ' אביבה דורון, ד"ר חיים נגיד): "זהו ספר מלא תשוקות, הכתוב בלהט, מערב דימויים מפתיעים בשפת סיפור ישירה ודיבורית ומגולל הוויה אישית רבת חיוניות. כתיבתה המקורית של יעל ישראל בורחת מן הבנאליות, מלאת סקרנות, רבת תובנות וחפה מכל זיוף. בזכות השגים אלה היא ראויה לפרס אס"י".
הרומן "אני ואמא בית המשוגעות", אף זכה ב-2013 במענק תרגום מטעם "קרן עם הספר" של "קרן רבינוביץ", ותורגם לאנגלית.
שישה מסיפוריה ראו אור באנתולוגיות בשפה הספרדית, שראו אור דרום אמריקה. סיפורים רבים שלה פורסמו באנתולוגיות בשפה העברית.
ספרה, הרומן, "רואות מכאן את כל העולם", נלמד מאז שנת 1998 בקורס של ד"ר רוני הלפרן באוניברסיטת תל אביב. ב-2013 ראה אור ספר המחקר של הלפרן, "גוף בלא נחת", בסדרת מגדרים בהוצאת הקיבוץ המאוחד, והמאמר הפותח בו הוא על הספר "ראות מכאן את כל העולם". מתוך המאמר: "הרומן מציע אפשרות מסעירה של כינון עצמי חריג הפורץ את גבולות החלוקה המגדרית הנוקשה בין "גבר" ל"אישה"."
וכך כתב פרופ' חנן חבר, עורך הרומן, על "רואות מכאן את כל העולם": "זהו רומן התבגרות עדין, החושף עולם פרטי, אינטנסיבי ופנטסטי, שאליו נמלטות הילדות ממציאות חייהן העוינת. אך הלשון שבה כתוב הסיור המרתק הזה, מערבת בתוכה נקודות תצפית בלתי מתיישבות, לעיתים אפילו סותרות, החותרות תחת מראית העין של סיפור הנעורים, ומגלות בו תובנות מפתיעות ההופכות אותו להישג ספרותי רב עוצמה."
בין 1984 ל-1995 שימשה ישראל כמבקרת הקולנוע של עיתון על המשמר, ובמסגרת עבודתה מונתה כשופטת מטעם תא מבקרי הקולנוע הבינלאומי, במספר פסטיבלי קולנוע באירופה. במקביל, כתבה ביקורת קולנוע גם במקומון קול העיר, בירחון נעמ"ת ובמקומון צפון העיר. בין השנים 1992- 1995 שימשה במקביל כמבקרת המסעדות של עיתון על המשמר. בין שנת 1995–1996 כתבה ביקורות וכתבות בכל תחומי התרבות בעיתון דבר. בין השנים 1997 עד 2000 פרסמה ביקורת קולנוע וטלוויזיה בהעיר ובמקומון זמן תל אביב. בין השנים 2000–2003 הייתה מבקרת ספרי הילדים והנוער של תרבות מעריב. בין השנים 1985–2009 פורסמו ביקורות ספרים פרי עטה בעיתונים ובירחונים הבאים: מעריב, דבר, ידיעות אחרונות, הארץ, מאזניים, עיתון 77, על המשמר, שופרא. בין השנים 2007–2008 הייתה מבקרת הספרים של nrg מעריב. בין השנים 2008–2011 כתבה ביקורת הספרים במגזין Time Out תל אביב ב-2011 כתבה ביקורת קולנוע במגזין ZOOZ.
מאז שנת 2000 עורכת ישראל ספרים עבריים ומתורגמים עבור הוצאות שונות. היא ערכה מעל 250 ספרים בתחומים שונים, החל מספרות יפה ועד לספרות פופולרית ועיונית. בשנת 2007 הייתה בצוות ההקמה של פלטפורמת הבלוגים "בננות Blogs", פלטפורמת הבלוגים של אתר "בננות", המיועדת לסופרים ומשוררים, אותו ניהלה עד שנת 2012. ב-2007–2008 לימדה כתיבה ב"קמרה אובסקורה".
תסמונת צליפת שוט
ספרי ילדים
535 לפנה&quot;ס
כביש 70
כביש 70 הוא כביש אורך ארצי המתחיל במחלף יגור וממשיך צפונה דרך עמק זבולון למרגלות הרי הגליל המערבי, ומשמש כציר אורך מקביל לחוף הצפוני של ישראל ולכביש 4 הקרוב יותר אל החוף. אורכו של הכביש הוא 43.3 קילומטר. הכביש מסתיים בצומת חניתה שבשלומי. בין מחלף גבעות אלונים למחלף סומך, כביש 70 חולק קטע עם כביש 6, וכתוצאה מכך בקטע זה הכביש מוגדר ככביש מהיר.
תולדות הכביש.
עד לנובמבר 2018 גם כביש 67 (קטע זכרון יעקב-עין תות) היה קטע מכביש 70, אך החל מנובמבר 2018 מספר הקטע הוסב לשם 67. עד לנובמבר 2018, גם הקטע של כביש 722 באזור יקנעם-התשבי היה חלק מכביש 70, וכן הקטע של כביש 6 מתל קשיש עד העמקים, והקטע מעין תות עד יקנעם.
הקטע מזכרון יעקב לצומת העמקים היה קיים עוד בימי המנדט הבריטי.
בשנת 1935 נסלל הקטע מזכרון יעקב לבת שלמה ובשנת 1938 הוחלט על תיקונו. בשנת 1939 הוא תואר על ידי מבקר: .
בשנת 1937 נשקלה האפשרות לכלול את הדרך מזכרון יעקב ליקנעם בכביש תל אביב – חיפה, אולם לבסוף נבחרה האופציה דרך עתלית לאורך החוף. ועדת פיל סירבה לדרישת היהודים לכלול במדינה היהודית את כביש ואדי עארה בנימוק: . באוגוסט 1946 החלה אגד לקיים בכביש שירות אוטובוסים. לאורך הכביש נמצאו היישובים היהודיים שפיה, בת שלמה ועין העמק, שהקנו ביטחון מסוים לנוסעים על הציר, לעומת כביש 65 שנחשב מסוכן יותר ליהודים. במהלך מלחמת העצמאות, עד כיבוש א-טירה, עברה התנועה היהודית לחיפה בכביש 70 במקום כביש 4. בשנות ה-60, בעת הסלילה מחדש של כביש 65 בוואדי עארה, עברה התנועה לגליל דרך כביש 70. בסוף 1967 הוחלט על הרחבת הכביש. במהלך שנת 1968 נסגר החלק המערבי של הכביש לצורך העבודות. בהמשך נבנה גשר להולכי רגל מעל הכביש, בבת שלמה.
הקטע הדרומי מזכרון יעקב ליקנעם ולצומת העמקים שוקם החל מיולי 1972. פתיחת הכביש תוכננה לדצמבר 1973, אולם הוא נפתח כבר באוקטובר 1973 בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים ושימש את צה"ל להעברת כוחות לרמת הגולן. הקטע הצפוני, מיגור לטמרה נפתח בשנת 1979.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הורחב הכביש לכביש דו-מסלולי, בחלק שמצומת פוריידיס עד לטמרה, ואילו צומת בת שלמה וצומת אליקים שודרגו למחלפים. בשנת 2009 הורחב גם הקטע טמרה-צומת יבור לדו-מסלולי. קטע 18 של כביש 6, שנפתח לתנועה ב-20 ביולי 2009, מחבר את כביש 65 לכביש 70, במחלף עין תות בסמוך למחלף אליקים. ב-2011 נחנך מחלף סומך שהחליף את הצומת הקיים במפגש עם כביש 6 וכביש 79.
טרמינל (משחק)
"טרמינל" או בשמו הלועזי NimX הוא משחק חשיבה אלקטרוני המשווק בישראל על ידי "קודקוד".
הטרמינל הוא לוח בגודל כף יד ובו 25 נוריות. בתחילת כל משחק נדלקות על הלוח נקודות אור. כל שחקן מתבקש לכבות בתורו מספר נקודות רציפות לאורך שורה, עמודה או אלכסון על ידי לחיצה קלה. השחקן שמכבה את הנורית האחרונה מפסיד.
אפשר לשחק בזוג ואפשר לבד נגד המחשב. מחשב המשחק 'לומד' את המשחק יחד עם השחקן ומתאים את רמתו אליו.
פרנק פולי
מייג'ור פרנסיס "פרנק" אדוארד פולי; אנגלית: Francis "Frank" Edward Foley; ) הוא חסיד אומות העולם, שהציל אלפי יהודים מגרמניה הנאצית תוך סיכון אישי רב.
חייו.
פולי נולד בהייברידג', סאמרסט באנגליה. בשנת 1915 הצטרף פולי לצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם הראשונה, ושימש קפטן בצרפת. לאחר פציעתו, הוא נשלח בחזרה לאנגליה. מאוחר יותר, בין השנים 1922–1939 שימש דיפלומט בתפקיד כיסוי בתחנת סוכנות הביון הבריטית MI6 בברלין. במסגרת תפקידו, התבקש להשיג מידע אודות המחקר והפיתוחים הצבאיים בגרמניה, עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. במסגרת היותו בכיר בשגרירות, הוא הנפיק ויזות הגירה לאלפי יהודים; הנפיק ליהודים דרכונים מזויפים שביקשו לברוח מגרמניה לפלסטין, לבריטניה ועוד; ובנוסף, נכנס באופן אישי למחנות ריכוז, אף על פי שלא היה לו אישור לכך כדיפלומט, וחילץ משם יהודים רבים. במהלך שירותו הציל (על פי ההערכה) עשרות אלפי יהודים. לאחר המלחמה פרש פולי לסטורברידג' שבמחוז בלאק, שם נפטר בשנת 1958.
פעילותו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, גויס פולי לסוכנות הביון הבריטית והתבקש להשיג ידיעות על המחקר ופיתוח בגרמניה. למעשה, פולי היה המרגל הבכיר של הסוכנות בברלין, העיניים והאוזניים של הבריטים שעקבו מקרוב אחרי התעצמותה של גרמניה הנאצית. הוא הוצב בברלין כבר בשנת 1922, ובמשך כ-17 שנים שירת בעיר.
פעילות ההצלה בתקופת השואה.
בפרט לאחר שהיטלר עלה לשלטון בשנת 1933, ביקשו יהודים רבים להגר מגרמניה. פולי נודע כאדם שיכול לסייע בנושא זה ורבים פנו אליו. משנת 1935 זרם היהודים שדפקו על דלתו במשרד הלך וגבר בדרישה לקבל ויזות הגירה לפלסטין, לבריטניה ולשטחים אחרים שהיו תחת שלטון המשטר הבריטי. אף על פי שחוקי ההגירה היו נוקשים, ופולי עצמו היה תחת מעקב של הגרמנים, הוא המשיך במעשיו. בנובמבר 1938, במהלך פוגרום ליל הבדולח, פולי ואשתו הסתירו בביתם יהודים, וביניהם את הרב ד"ר ליאו בק.
מרים פוזנר תיארה את מעשה ההצלה שלו במילים הבאות: "פולי הציל את חיי, שמענו שישנו אדם בשם פולי שידידותי ליהודים. אמא שלי התחננה לפניו. [...] הוא ביקש את הדרכון שלי, ושם את חותמתו בתוך הוויזה. הוא לא שאל אף לא שאלה אחת. הוא היה נמוך ושקט. לעולם לא היית חושד שהוא היה מרגל."
באותה תקופה פעל פולי במסגרת משולש שכלל גם את וילפריד ישראל והוברט פולק ועבד בצורה הבאה בסודיות מוחלטת. חלוקת העבודה ברורה: וילפריד מקבל את הפניות מהיהודים, מרכז את השמות, מגייס את הכסף הדרוש ומעביר אותו לפולק. פולק יוצר קשרים עם קצינים בגסטאפו, מעביר אליהם בחשאי את השמות שקיבל מוילפריד, יחד עם כספי השוחד. פולי מספק את אשרות היציאה, תוך שהוא שם דגש מיוחד על יהודים שנמצאים כבר ברשימות השחורות של הגסטאפו. סיפור מנגנון ההצלה מוזכר ומוסבר בסרט האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל.