בשנות ה-80 וה-90 נערכו תוכניות לבנות בארצות המחר בדיסנילנד ובממלכת הקסם שבדיסניוורלד מספר רב של מתקנים חדשים ולקרוא לארץ "ארץ המחר 2055". בין מתקנים אלו נכללו: טרורחייזרי מפגש עם חיזרים, שומר הזמן, ומחזמר מוזיקלי של אודיו אנימטרוניקס שנקרא "המחזמר הפנטסטי האינטרגלקטי של פלסטיו" אולם בשל קיצוצים תקציביים שנגרמו בשל הקמת יורודיסני הוחלט לדחות את ביצוע התוכניות ואלה בוצעו רק בשנת 1998, כאשר ארץ המחר שופצה בדומה לארץ המחר של דיסנילנד בפריז.
במקום פיפלמובר נבנה הרוקט רודס שפעל זמן קצר בלבד, וכן הסרט קפטן איו הוחלף בסרט יקירתי, הקהל התכווץ, ו"המסע למאדים" בוטל, ובמקומו הוצב המתקן "אינובישינז". כמו כן מתקן הרוקט ג'טס הוחלף במתקן אסטרו אורביטר.
מעריצים רבים לא אהבו את הצבעים החדשים ואת השינויים בארץ, ומתקן רוקט רודס נסגר בספטמבר 2002 בשל תקלות רבות.
בעקבות הביקורת הרבה של המעריצים נסגר מתקן הר החלל ושופץ, ותיאטרון הסרטים ב-360 מעלות הוחלף במשגרי החלל של באז שנות אור.
בשנת 2007 נפתח המתקן מסע הצוללת בעקבות נמו, וכן יש תוכניות להפעיל מחדש את פיפלמובר.
ממלכת הקסם.
ארץ המחר של ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה נפתחה בשנת 1971 בתקציב גדול בהרבה מזה של ארץ המחר בדיסנילנד. ארץ זו נבנתה תוך הסתמכות רבה יותר על חזונו של וולט דיסני.
בארץ זו הופעלו לראשונה המתקנים הפופולריים ביותר של פארקי וולט דיסני - בהם הר החלל שהופעל בממלכת הקסם לראשונה בשנת 1975 וכיום קיים בכל ארצות המחר ברחבי העולם. מספר אטרקציות נוספות שנבנו בכל הפארקים האחרים בעקבות ארץ המחר בממלכת הקסם היו פיפלמובר (שנקרא "רשות התחבורה של ארץ המחר") שהועתק לפארקים אחרים, ונסגר במהלך השנים.
לאורך רוב ההיסטוריה שלה, הצבעים השולטים בארץ המחר היו לבן ותכלת. בשנת 1994, בהשראה מארץ הגילויים ביורודיסני, ארץ המחר שופצה בדומה לנמל חלל בסגנון קומיקס המדע הבדיוני "פלש גורדון".
התמה הייתה ל"החיות" את "העתיד שמעולם לא היה". כיום לארץ המחר יש מראה הרבה יותר מתכתי, והצבעים השולטים הם לבן וכחול סגול כהה.
דיסנילנד טוקיו.
תקציב הקמת ארץ המחר בטוקיו היה גדול יותר מתקציב ההקמה בשני הפארקים הקודמים, ובהתאם האטרקציות בפארק זה מרשימות יותר.
דיסנילנד פריז.
עם הקמת דיסנילנד שבפריז הוחלט על תמה חדשה עבור ארץ מחר - ובהתאם ניתן לה שם חדש "ארץ הגילויים" (Discoveryland). התמה שבבסיס ארץ זו היה החזון של העתיד של מגלים אירופים ובעיקר - רעיונותיו של ז'ול ורן.
בהתאם שונתה הארכיטקטורה של ארץ המחר, ומתקן הר החלל עוצב מחדש בהתאם לשרטוטיו של ורן, וכן שמו: Space Mountain: De La Terre a La Lune.
במתקן אחר שנוסף ניתן ללכת בצוללת של קפטן נמו על פי הספר 20,000 מיל מתחת לים.
דיסנילנד הונג קונג.
ארץ המחר בדיסנילנד שבהונג קונג שונה במקצת משאר הארצות בעיצובה.
באד אולדסלו
באד אולדסלו (בגרמנית: Bad Oldesloe) היא עיר במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה, ובירת מחוז שטורמן. אוכלוסיית העיר מונה כ-23,000 תושבים. ישנן עדויות ארכאולוגיות לקיום יישוב אנושי במקום כבר במהלך התקופה המזוליתית.
מלודיקה
מֶלוֹדיקָה היא כלי נגינה הדומה בצלילו לאקורדיון ולמפוחית.
בחלקה העליון נמצאת המקלדת שלה, ומנגנים בה באמצעות נשיפה בפייה שלה, אשר נמצא בצידה. בזמן הלחיצה על הקליד נפתח חור, אשר נותן לאוויר (ולצליל) לעבור דרך צינור. בדרך כלל יש למלודיקה שתיים או שלוש אוקטבות. מלודיקה היא כלי קטן, קל ונייד, היא נפוצה בלימודי נגינה, בעיקר באסיה.
המלודיקה הומצאה בשנות ה־50 על ידי חברת Hohner, אף על פי שיש הטוענים כי היא הומצאה על ידי המוזיקאי ג'וזף לדרפיין על מנת ללמד ילדים את יסודות המוזיקה.
סוגים.
ישנם סוגים שונים של מלודיקה:
המלודיקה היא כלי פשוט יחסית לנגינה ומהווה תוסף קל, נח וזמין לשימוש עבור נגני קלידים/כלי נשיפה.
אחד מחלוצי המלודיקה הוא אמן הדאב אוגוסטוס פאבלו.
אוקרינה
אוקרינה (Ocarina) היא כלי נגינה עתיק הדומה לחליל. צורתה עגולה ובה נקובים בצידה העליון מספר חורים רגילים, חור להוצאת הצליל, בחלקון התחתון מספר חורים נוספים, ובצדו חור לנשיפה (מספר החורים תלוי באוקרינה).
הכלי, עשוי לרוב קרמיקה, אך קיימים גם דגמים עשויים מפלסטיק, עץ, זכוכית ומתכת.
כלי עתיק זה קיים כבר כמעט 12,000 שנים. כלים הדומים לאוקרינה קיימים בעיקר בתרבויות הסינית והמסו-אמריקנית (בהן הוא לרוב מעוצב לצורת בעל-חיים, לרוב ציפורים שונות).
הכלי מוזכר גם במקומות שונים בתרבות הפופ המערבית, כמו במשחקי וידאו, במשחק . הוא מוזכר גם בסרט השכן הקסום שלי טוטורו, כאשר טוטורו, מיי וסצוקי נושפים בכלי זה על העץ.
ניתן לדמות את צליל האוקרינה על ידי שילוב ידיים בצורה מסוימת כאשר שתי הידיים משתלבות האחת בשנייה והפייה היא שני האגודלים.
אוכרינה
נליס (מטווח)
מטווח חיל-האוויר נליס (Nellis Air Force Range - NAFR) הוא מתקן אימונים של חיל האוויר האמריקני השוכן במדבר של דרום נבדה בארצות הברית, בסמוך לבסיס חיל-האוויר נליס. מטווח נליס הוא הגדול ביותר מסוגו בארצות הברית ושטחו 12,139 קמ"ר.
סמוך לגבול הצפוני-מזרחי של המטווח ממוקם גרום לייק - בסיס סודי, הידוע בכינוי אזור 51, המשמש לפיתוח וניסוי כלי טיס צבאיים סודיים.
המטווח משמש את חילות האוויר של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ובעלות בריתה כשטח אש בתרגיל הרד פלאג ללוחמה אווירית הנערך שם לפחות פעם בשנה. המטווח משמש גם בתרגיל בגרין פלאג הדומה לרד פלאג, בו מושם הדגש על ההיבטים האלקטרוניים של הלוחמה אווירית.
מיפל פלאג
מיפל פלג
מייפל פלג
10baseT
Domain name
לה פיגארו
לה פיגארו (בצרפתית: Le Figaro) הוא יומון מוביל בצרפת. מאמרי המערכת שלו מתאפיינים בקו שמרני בדרך כלל, והעיתון נחשב היסטורית כתומך במפלגה הגוליסטית ויורשותיה האידאולוגיות (ובהם האיחוד למען תנועה עממית). מערכת העיתון יושבת בפריז.
העיתון נוסד ב-1826 כשבועון סאטירי. שמו ניתן לו מהמחזה הקומי של פייר בומרשה "נישואי פיגארו" (שגם הולחן מאוחר יותר לאופרה בידי מוצארט). גם מוטו העיתון – "ללא החופש לבקר, אין טעם בשבח" – נלקח מ"נישואי פיגארו". העיתון התפרסם באופן לא-סדיר עד 1854, ואז תחת בעלות חדשה שינה כיוון והפך לעיתון בעל התפוצה הרחבה ביותר בצרפת. ב-16 בנובמבר 1866 התפרסם הגיליון הראשון של לה פיגארו במהדורתו היומית, והופץ ב-56,000 עותקים.
עד תחילת מלחמת העולם השנייה ביסס לה פיגארו את מקומו כעיתון המוביל בצרפת. לאחר המלחמה נחשב כשופרה של הבורגנות הצרפתית המסורתית, ועד היום הוא שומר על קו שמרני.
העיתון החליף מספר בעלויות לאורך שנות קיומו. כיום נמצאת השליטה בעיתון בידיו של סרז' דאסו, איש עסקים ופוליטיקאי שמרני, השולט גם בענקית התעשייה האווירית הצרפתית דאסו תעופה, יצרנית מיראז'. בצרפת מוטחת ביקורת על כך שעיתון לאומי מוביל נמצא בשליטת אחד מגדולי הספקים של צבא צרפת, שבו בזמן הוא גם ראש עיר, סנטור מטעם מפלגת השלטון, ואביו של חבר האספה הלאומית מטעם אותה מפלגה אוליבייה דאסו. דאסו הודף את הביקורת נגדו ונגד קו העיתון המתיישר עם השלטון, בהסבר כי "תפקיד העיתונות לקדם רעיונות בריאים, ורעיונות שמאלנים אינם רעיונות בריאים".
בין הכותבים היותר ידועים בעיתון לדורותיו: אמיל זולא, מרסל פרוסט, אנדרה ז'יד, פרנסואה מוריאק, ז'אן-פול סארטר.
תפוצת העיתון בשנת 2008 נעה בסביבות 320,000 עותקים ליום, והיא במגמת ירידה.
שלי וינטרס
שלי וינטרס (באנגלית: Shelley Winters; 18 באוגוסט 1920 - 14 בינואר 2006) הייתה שחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית. זכתה בשני פרסי אוסקר (1959, 1965) ובפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
וינטרס נולדה בשם שירלי שריפט במזרח סנט לואיס שבמיזורי לזוג הורים יהודים. כאשר הייתה בת שלוש, עברה המשפחה לברוקלין, ניו יורק.
סרטה הראשון היה "There's Something About a Soldier" (1943). לאחר שורה ארוכה של הופעות ללא קרדיט בשנות ה-40, החלה וינטרס להופיע בתפקידים ראשיים, אך בסרטי קולנוע זניחים, פרט ל-"Winchester '73" (1950), סרטו של אנטוני מאן, שבו כיכבה לצד ג'יימס סטיוארט. אך הפריצה שלה הגיעה בעקבות גילום אהובתו של מונטגומרי קליפט ב"מקום תחת השמש" (1951), הסרט גרף 6 פרסי אוסקר והביא מועמדות ראשונה לפרס לווינטרס בקטגוריית שחקנית המשנה. בשנת 1959 זכתה וינטרס בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה בסרט "יומנה של אנה פרנק". בשנת 1965 זכתה בפעם השנייה באוסקר עבור משחקה בסרט "טלאי כחול".
וינטרס נישאה ארבע פעמים.
בעליה היו:
וינטרס נפטרה בבוורלי הילס ב-14 בינואר 2006, בגיל 85, מבעיות לב.
הקהילה הערבית המאוחדת
מלגה
או&quot;ם שמום
"אוּ"ם שְׁמוּם" הוא מטבע לשון בתרבות הפוליטית הישראלית אשר מבטא יחס של ביטול כלפי ארגון האומות המאוחדות (האו"ם).
את הביטוי טבע דוד בן-גוריון בעת שכיהן כשר הביטחון בממשלת משה שרת, במהלך ויכוח בישיבת הממשלה ב־29 במרץ 1955 שבה הציע לכבוש את רצועת עזה מידי מצרים בעקבות ריבוי פיגועי הטרור של חוליות הפדאיון.
מבחינה מורפולוגית, הביטוי מורכב מהכפלת השם 'או"ם' בתוספת התחילית "שְמְ-" (צורה המבטאת ביטול או זלזול, שקיבלה העברית הישראלית מן היידיש).
הביטוי בהקשרו המקורי.
בעקבות סדרה של התקפות טרור מצד מסתננים, שהגיעה לשיאה ברצח ברחובות, ערך צה"ל מ-28 בפברואר עד 1 במרץ 1955 פעולת תגמול כנגד הצבא המצרי ברצועת עזה שבשליטת מצרים, מבצע שכונה "חץ שחור" (פעולת עזה).