הוא מציין את ארץ אדום "העשירה בדקלים" ואת "יפו, העיר העתיקה ביותר בכל העולם, כיוון שנוסדה לפני המבול", ש"מצביעה על סלע, שעד עכשיו נראים עליו סימני השרשראות של אנדרומדה". סולינוס ממשיך בתיאור ארץ ישראל: "יהודה מצטיינת במימיה, אולם לא כל המים חולקים את אותו הטבע. נהר הירדן ניחן בנעימות יוצאת דופן. הוא נובע ממעיין פניאס, וזורם על פני אזורים מענגים ביותר. מעט לאחר מכן הוא מתמזג לתוך אגם אספלטיטס ומתקלקל על ידי מימיו העומדים". סולינוס מפרט את האגמים של ארץ ישראל. בתיאורו את ים המלח הוא מספר ש"גם שוורים וגמלים צפים בו". הוא מציין את "אגם סרה" (שיבוש של גינוסר - "גנסרת", כפי שמופיע אצל פליניוס), "המוקף בעיירות מפורסמות רבות" ומדגיש ש"את האגם עצמו ניתן להשוות לאגמים היפים ביותר. אולם אגם טבריה מתעלה על כל האגמים האחרים. הוא שופע בריאות הודות לזרמו המתפרץ". סולינוס מציין ש"בירת יהודה הייתה ירושלים, אולם היא נחרבה. יריחו ירשה אותה, אולם גם היא פסקה מלמלא את מקומה, מאחר שהיא נכבשה במלחמה של ארתחששתא". טענה זו של סולינוס מקושרת בדרך כלל למה שאוסביוס ציין, לגבי העברת יהודים מיהודה להורקניה בסביבות הים הכספי, בתקופת שלטונו של ארתחששתא השלישי (אוכוס). בהמשך תיאורו את ארץ יהודה, סולינוס מציין ש"בארץ זו גדל הבלסם" וטוען כי "יער הבלסם" היה מוגבל בגודלו, אולם מצב זה השתנה לאחר ניצחון הרומאים: "לאחר שהפכנו לשליטי יהודה, אלה גדלו כל כך, שכעת שטחים נרחבים של גבעות מרעיפים בלסם לתועלתנו". סולינוס מתאר את אזור ים המלח: "במרחק גדול מירושלים משתרע עמק קודר. על פגיעתו מהשמיים מעידה האדמה השחורה ההופכת לאפר. כאן היו שתי ערים, אחת נקראה סדום והשנייה עמורה, שבסביבתן, כל פרי הנולד שם, גם אם נראה בשל, הוא בלתי אכיל כיוון שחלקו הפנימי מכיל פיח... אפילו כאשר נוגעים בו קלות, הוא פולט עשן ומתפורר לאבק". להבדיל מסדום, שנזכרה כבר אצל סטראבון וגלנוס, זוהי הפעם הראשונה שעמורה נזכרת בספרות הפגאנית. סולינוס מספר גם על האיסיים: "חלקה הפנימי של יהודה הצופה למערב מיושב על ידי האיסיים. אלה...פרשו ממנהגי כל שאר העמים... לא ניתן למצוא אשה ביניהם והם ויתרו על מין לחלוטין. הם מתעלמים מכסף וחיים על דקלים. אף אחד לא נולד ביניהם, אולם מספרם אינו פוחת. המקום מוקדש לצניעות. לשם אנשים רבים נוהרים מכל הארצות... תחת האיסיים שכנה קודם לכן העיירה עין גדי, אולם היא נחרבה עד היסוד". למרות זאת, "חורשות הדקלים המרהיבות לא קטנו, לא בשל גילן ולא בגלל מלחמה. הגבול של יהודה מסומן על ידי מבצר מצדה".
יחיאל שפירא
רי&quot;ב 76
Ein ungefärbt Gemüte, רי&quot;ב 24
Ein ungefärbt Gemüte (בעברית: נפש בלתי צבועה), רי"ב 24, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון הרביעי שאחרי חג השילוש הקדוש, שחל ב-20 ביוני 1723.
רקע.
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
בפברואר 1723 נבחן באך עם עוד כמה מועמדים לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא התקבל לתפקיד והחל את עבודתו בחודש מאי באותה שנה. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. עם זאת, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים.
קנטטה זו הייתה השלישית שהלחין במסגרת תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75 ורי"ב 76 והרביעית שביצע, לאחר שבשבוע הקודם ביצע את רי"ב 21, אותה הלחין וביצע לראשונה בוויימאר. את הקנטטה הזו ביצע לפני תפילת המיסה ואילו לאחר התפילה ביצע את רי"ב 185, גם היא מתקופת ויימאר.
ב-1855 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 5 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הרומאים ומהדרשה על ההר מהבשורה על-פי לוקאס. באך השתמש בלברית שנכתבה על ידי הכומר והמשורר הגרמני - לותרני ארדמן נוימסטר (Erdmann Neumeister). המשורר יצר סימטריה כאשר במרכז הקנטטה הוא מצטט פסוק מהדרשה על ההר מהבשורה על-פי מתי, כשהוא מוקף בשני רצ'יטטיב וסביבם שתי אריות. חלק הסיום הוא קטע ממזמור של המשורר הגרמני יוהאן הרמן (Johann Heermann).
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ביוגל, שני אבובים, שני אבובי ד'אמורה, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שישה חלקים:
הקלטות.
היצירה הוקלטה במלואה כ-10 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1972), טון קופמן (ב-1997), מסאקי סוזוקי (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
שיבר
גיזוויל
גיזוויל (בגרמנית: Giswil) הוא כפר בקנטון אובוולדן שבשווייץ. הכפר מוזכר לראשונה במקורות מהמאה ה-11 בשם Kisevilare.
גאוגרפיה.
גיזוויל ממוקם על קצהו הדרומי של אגם סרנן. הוא כולל חלקים מהכפרים גרוסטייל, קליינטייל, רודנץ ודיכטרסמט וכן כמה בתי חווה. שטח הכפר הוא 85.9 קמ"ר, מתוכם 35.9% משמשים לחקלאות, 53.3% מיוערים, 2.2% הם שטח בניו ו-8.7% מהווים שטחי נהרות, קרחונים והרים.
נכון לסוף שנת 2014 מונה אוכלוסיית הכפר 3,558 תושבים. לאחר תקופות של עוני והגירה שלילית בסוף המאה ה-19, כאשר גודל האוכלוסייה עמד במשך זמר רב על כ-1,600 איש, גדלה אוכלוסיית הכפר בהדרגה במהלך המאה ה-20. ב-40 השנים האחרונות גדלה האוכלוסייה בכ-38% בעיקר בשל המצב הכלכלי באזור ובשל שיפור התחבורה הציבורית ללוצרן.
את גיזוויל משרתת תחנת הרכבת המקומית הניצבת על מסילת לוצרן-אינטרלאקן והכפר גם מחובר לכביש המהיר A-8. האטרקציות העיקריות בכפר הן שתי חורבות: רוזנברג ורודנץ ובתי חווה מסורתיים ביישוב גרוסטייל.
עונת 1949/1950 בליגה ישראלית
תיאורמת קוקס
פירמידת חעפרע
הפירמידה של חעפרע (בשמו היווני: Χεφρήν- חפרן ובמצרית: ח'עפר'ע) היא הפירמידה המצרית השנייה בגובהה ובגודלה במתחם הפירמידות בגיזה שבמצרים העתיקה. הפירמידה נבנתה סביב שנת 2550 לפנה"ס בערך ונקראה בפי המצרים "וויר ח'עפרע'" שפירושו הוא "חעפרע הגדול". חעפרע (ששלט בשנים 2558–2532 לפנה"ס במהלך השושלת ה-4 במצרים) הוא בנו ויורשו של ח'ופו - בונה הפירמידה הגדולה של גיזה.
גודל הפירמידה.
אורך הבסיס של הפירמידה הוא: 215.5 מטר (706 רגל), גובהה היום: 136.4 מטר (448 רגל) ובמקור: 143.5 מטר או 471 רגל (מה שאומר שהייתה נמוכה ב-3.1 מטר מהפירמידה הגדולה) ונפחה: 2,211,096 מטר מעוקב (78,084,118 רגל). הפירמידה (כמו שאר הפירמידות בגיזה) בנויה מלבנים עשויות אבן גיר במשקל של יותר מ-2 טונות כל אחת, והיא בשיפוע של 53 מעלות - יותר תלולה מהפירמידה הגדולה שלידה. מה שגורם לפירמידה להראות גבוהה יותר הוא סלע יסוד בגובה של 10 מטרים שעליו היא בנויה.
היסטוריה.
הפירמידה כנראה נפתחה ונשדדה כבר במהלך תקופת הביניים הראשונה. בתקופת השושלת ה-19, בהוראת רעמסס השני, נלקחו כמה מאבני הציפוי בשביל לבנות מקדש בהליופוליס (און). תיעוד של ההיסטוריון איבן עבד אל-סלאם ו"גרפיטי" בערבית על חדר הקבורה מאותה תקופה מעידים כי הפירמידה נפתחה שנית ב-1372. לא ידוע מתי נעלמו שאר אבני הציפוי, ידוע רק שכאשר ג'ון גרייבס, פרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטת אוקספורד, ביקר שם ב-1646, אבני הציפוי עדיין עמדו במקומן. הפירמידה נחקרה לראשונה ב-2 במרץ 1818 על ידי החוקר האיטלקי ג'ובאני בלזוני.
PowerPC
PowerPC (ראשי תיבות של Performance Optimization With Enhanced RISC – Performance Computing) היא ארכיטקטורת מעבדים מסוג RISC. מעבדי ארכיטקטורה זו נוצרו ב-1991 כתוצאה מיוזמה משותפת של אפל, IBM ומוטורולה. במהלך השנים אפל ו-IBM ייצרו מחשבים עם מעבדים מסוג זה.
השימוש במעבדי PowerPC בחברת אפל.
עבור מחשבי אפל, מעבדי PowerPC היו בשימוש עבור כל מחשבי המקינטוש שיוצרו החל משנת 1994 כחלופה למעבדי המוטורולה שבהם השתמשה אפל קודם לכן.
המעבדים בהם אפל השתמשה הם:
אפל השתמשה במעבדים אלו עד שנת 2005, שבה הכריזה על המעבר למעבדי אינטל, על מנת להפוך את מחשבי המקינטוש לחזקים יותר. מחשבי PowerPC נתמכו בגרסאות המקינטוש עד גרסת Snow Leopard, ששוחררה ב-9 ביוני 2009.
השימוש במעבדי PowerPC בקונסולת משחקים.
מספר יצרני קונסולת משחקים השתמשו במעבדי PowerPC, ביניהם:
זאר
תסמונת הזַאר (באמהרית- ዛር) שייכת למשפחת הפרעות האיחוז ונפוצה בעיקר באוכלוסיות באזור צפון אתיופיה, סודאן ומצרים. תסמונת זו מיוחסת לאמונה כי ישות על טבעית, רוח רעה המכונה הזאר, רודפת אחר הנאחז ולמעשה מנסה להשתלט על גופו על ידי דחיקת זהותו. על פי האמונה, רוח הזאר היא גורם מרכזי להופעת מחלות, אסונות והתנהגויות א-נורמטיביות שונות של הנאחז. תסמונת הזאר מוגדרת כ"תסמונת תלוית תרבות".
תסמונות איחוז.
תסמונת איחוז מיוחסת לאמונה כי ישויות על טבעיות עלולות לחדור אל גוף האדם ויקנו בו שליטה זמנית תוך דחיקת זהותו האישית של האחוז.