בין יצירותיו: קונצ'רטינו לסקסופון אלט (1965); "סיפורים קצרים" לתזמורת סימפונית (1972); "עדות" ("טסטימוניום", "Testimonium") למצו-סופרן, לקריין, למקהלה ולתזמורת (1975); "שירים של ילדים מאושרים" למקהלת ילדים ולאנסמבל קאמרי (1977); "מבוא לרמב"ם" לתזמורת סימפונית (1978); ושיר לאבוב ולפסנתר (1985).
כמה מיצירותיו הנציחו את השואה, בהן: "תזמורת אושוויץ מנגנת" ("Auschwitz Orchestra"; 1970), שכללה עדויות מוקלטות על אודות מחנה אושוויץ וזיכרונותיהם של ניצולים, ו"מילים על מצבת אושוויץ" לתזמורת ("Auschwitz, Epitaph"; 1983).
עיבודיו התזמורתיים לשירים ישראליים מצטיינים ברעיונות הרמוניים מקוריים, "נועזים" ולא שגרתיים לתקופתם ותזמור רגיש ורב גוני. ניתן לשמוע זאת בעיבודיו לשירים "הלילה הולך בשדרות" (כתבה והלחינה נעמי שמר), "שיירת הרוכבים" (כתבה נעמי שמר והלחין שמעון ישראלי) ו "סתם יום של חול" (כתב יוסי גמזו והלחין שמעון ישראלי).
קונצ'רטינו
נונק הלפרן
אדוארד הלפרן
גשר טריאנוס
נשים קטנות (סרט, 1994)
נשים קטנות (באנגלית: Little Women) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1994 בבימויה של ג'יליאן ארמסטרונג. את התסריט כתבה רובין סוויקורד על פי הרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט שיצא לאור ב-1868. זאת הגרסה הרביעית בסרט באורך מלא של הרומן. הקודמים היו סרטים אילמים מ-1917 ו-1918, סרטו של ג'ורג' קיוקור מ-1933, והעיבוד משנת 1949 של מרווין לרוי. הסרט יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 1994, והופץ בבתי הקולנוע ברחבי המדינה ב-25 בדצמבר על ידי סרטי קולומביה.
תקציר העלילה.
הסרט מתמקד בבנות משפחת מארץ': מאג היפה (טריני אלוורדו), ג'ו הסוערת (וינונה ריידר), בת' העדינה (קלייר דיינס) ואיימי הרומנטית (קירסטן דנסט), שגדלות בעיר קונקורד במסצ'וסטס בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית. כשהאב נמצא הרחק במלחמה, הבנות נאבקות בבעיות קטנות וגדולות בהנחיית אימן החזקה והאוהבת שנקראת בחיבה מרמי (סוזן סרנדון). כדי לשכוח מבעיותיהן נהנות להופיע בתיאטרון ביתי במחזות רומנטיים שכותבת ג'ו.
בבית הסמוך למשפחת מארץ' מתגורר מר לורנס העשיר (ג'ון נוויל). נכדו של מר לורנס, תיאודור "לורי" (כריסטיאן בייל), בא לגור עם סבו ומתיידד עם בנות משפחת מארץ' ובמיוחד עם ג'ו. מר לורנס הופך למנטור של בת', שנגינתה היפה בפסנתר מזכירה לו את בתו המנוחה. מג מתאהבת במורה הפרטי של לורי, ג'ון ברוק (אריק סטולץ).
מר מארץ' נפצע במלחמה ומרמי נקראת כדי לטפל בו. בהיעדרה נדבקת בת' במחלת השנית מתינוק של משפחה שכנה. מג וג'ו שולחות את איימי להתגורר עם דודתם כדי שלא תידבק אף היא. לפני מחלתה של בת' ג'ו הייתה בת לוויה לדודה מארץ', אמנם ג'ו לא הייתה מרוצה מהמשרה, אבל היא קיוותה שדודתה תיקח אותה יום אחד לאירופה. כשמצבה של בת' מחמיר, מזעיקים את מרמי והיא חוזרת ומטפלת בה עד להחלמתה בחג המולד. מר לורנס נותן לבת' במתנה את הפסנתר של בתו, מג מקבלת את הצעת הנישואים של ג'ון ברוק, ומר מארץ' מפתיע את משפחתו כשהוא חוזר לביתו מן המלחמה.
ארבע שנים חולפות. מג (כעת בת עשרים) מתחתנת עם ג'ון. בריאותה של בת' מתדרדרת. לורי מסיים את לימודיו בקולג' ומציע נישואים לג'ו (בת ה-19), ומבקש ממנה לנסוע איתו ללונדון. ג'ו מבינה שהיא חושבת עליו יותר כאח מאשר כאהוב ומסרבת להצעת הנישואים. בהמשך צפויה לג'ו אכזבה נוספת כשהדודה מארץ' מחליטה לקחת איתה לאירופה את איימי בת ה-17 (כעת בגילומה של סמנתה מתיס). ג'ו עוזבת לניו יורק כדי לממש את חלומה להיות סופרת ולחוות את החיים. שם היא פוגשת את פרידריך באר (גבריאל ביירן) פרופסור גרמני שמאתגר אותה מבחינה אינטלקטואלית. הוא מציג בפניה את עולם האופרה והפילוסופיה, ומעודד אותה לכתוב סיפורים טובים יותר מאשר המלודרמות הוויקטוריאניות שהיא כתבה עד כה.
באירופה איימי פוגשת את לורי. היא מתאכזבת לראות שהוא מבזבז את זמנו בבטלה וחוסר אחריות, ונוזפת בו על כך שהוא מחזר אחריה רק כדי להיות חלק ממשפחת מארץ'. הוא מצידו גם גוער בה במרירות על כך שהיא מחזרת אחר אחד מחבריו העשירים רק בגלל עושרו. לורי משאיר מכתב לאיימי ומבקש ממנה לחכות לו עד שיבצע את עבודתו בלונדון עבור סבו, כדי להיות ראוי לה.
ג'ו נקראת לחזור הביתה כדי לראות את בת' בת ה-18, שגוססת בשל ההשפעות של מחלת השנית ממנה סבלה בארבע השנים האחרונות. ג'ו מסתגרת בעליית הגג ומתחילה לכתוב את סיפור חייה. עם השלמת הכתיבה היא שולחת את כתב היד לפרופסור באר. בינתיים מג יולדת תאומים, דמי ודייזי.
מתקבל מכתב מאיימו בו היא מספרת שהדודה מארץ' חולה מידי מכדי לנסוע, ולכן איימי נאלצת להישאר איתה באירופה. לורי שנמצא בלונדון מקבל מכתב מג'ו על דבר מותה של בת', ושאיימי נמצאת בעיר ווה. לורי נוסע מיד להיות לצדה של איימי. השניים חוזרים לבית משפחת מארץ כבעל ואישה, להפתעתה הרבה ולשמחתה של ג'ו.
הדודה מארץ' מתה ומורישה לג'ו את ביתה. ג'ו מחליטה להפוך את הבית לבית ספר. פרופסור באר מגיע עם הגהות לכתב היד של ג'ו. אבל הוא בטעות חושב שג'ו התחתנה עם לורי, והוא עוזב לכיוון המערב. ג'ו רצה אחריו ומסבירה את אי ההבנה. היא מתחננת בפניו שלא יעזוב, הוא מציע לה נישואים והיא מסכימה בשמחה.
ביקורת.
רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס נתן לסרט 3 וחצי כוכבים ותיאר אותו במילים "סיפור מפתיע ומחוכם המגולל את עלילת ספרה המפורסם של לואיזה מיי אלקוט".
אדוארד גוטמן מסן פרנסיסקו כרוניקל כתב על הסרט שהוא "מיוצר בקפידה ומשוחק בחום".
באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון של 90% המבוסס על 30 סקירות בממוצע של 7.5 מתוך 10.
פרסים ומועמדויות.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, בהם פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לוינונה ריידר, פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר לקולין אטווד (שהיה מועמד גם לפרס באפט"א באותה קטגוריה), ופרס המוזיקה המקורית למלחין תומאס ניומן, שזכה בפרס BMI למוזיקה בסרט קולנוע.
וינונה ריידר נבחרה לשחקנית הטובה ביותר מטעם חוג מבקרי הקולנוע של קנזס. קרסטן דנסט זכתה בפרס האמן הצעיר ובפרס איגוד מבקרי הקולנוע של בוסטון על הופעותיה בסרט "נשים קטנות" ובסרט "ראיון עם הערפד".
רובין סוויקורד הייתה מועמדת לפרס גילדת הכותבים של אמריקה לתסריט המעובד הטוב ביותר, אבל הפסידה לאריק רות' על הסרט "פורסט גאמפ".
גרשו את השטן בחזרה לגיהינום (סרט)
בני טייטלבוים
בני טיטלבוים
מפעל אופ-אר
מפעל אופ-אר (קיצור של אופקים־ארגנטינה, באנגלית: Of-Ar) היה מפעל טקסטיל באופקים. המפעל הוקם בשנת 1961 ונסגר בשנת 1986. מאז עומד המבנה נטוש באזור התעשייה של העיר.
הקמת המפעל ופעילותו.
אופקים הוקמה בשנת 1955 ושוכנו בה עולים ממדינות צפון אפריקה ומאסיה. מפעל הטקסטיל הוקם בשנת 1961 על־ידי משקיעים יהודים מארגנטינה והעיירה אופקים נבחרה למקום שבו יוקם המפעל. שם המפעל מורכב משילוב המילים אופקים-ארגנטינה (אופ-אר). את המפעל תכננו האדריכלים אשר גליברמן, יצחק רפופורט וצבי פרנקל. המפעל כלל מבנה משרדים ואולם יצור רחב בו הועסקו מרבית העובדים.
המפעל עסק בתחום הטקסטיל וכלל יצור חוטים מכותנה גולמית ויצור בדים. המפעל פעל 24 שעות ביממה בשלוש משמרות והעסיק רבים מבני המקום. בשיאו עבדו במקום כ-450 עובדים. אופ-אר היה אחד ממפעלי התעשייה הראשונים בעיירה המתפתחת והייתה לו חשיבות רבה בפרנסת התושבים. לאחר מלחמת ששת הימים הועסקו במפעל פועלים פלסטינים מרצועת עזה בשל השכר הנמוך יותר ששולם להם.
קשיים כלכליים וסגירה.
בשנות ה-80 נקלע המפעל לקשיים כלכליים, בדומה לענף הטקסטיל כולו בישראל, בעקבות ביטול מכסי המגן על ענף הטקסטיל ועלות היצור הגבוה בארץ ביחס למזרח הרחוק ולמקומות אחרים בעולם, ובעלי המפעל רצו לסגור אותו. בינואר 1981 פתחו העובדים בשביתה בעקבות מכתבי פיטורים שנשלחו אליהם. העובדים התבצרו במפעל, כביש הגישה אל העיירה נחסם ומספר מפעלים נוספים בעיירה שבתו לאות הזדהות. ב-14 בינואר באותה שנה הפגינו כ-500 מעובדי המפעל ותושבי היישוב מול משכן הכנסת בירושלים בהפגנה סוערת בה נפגעו חמישה אנשים ומספר מפגינים נעצרו. לבסוף הוסר איום הסגירה בעקבות תמיכה כלכלית מהמדינה אך היצור צומצם. בסופו של דבר נסגר המפעל בשנת 1986 ועובדיו פוטרו. מבנה המפעל ננטש ונותר שומם.
לאורך השנים הועלו מספר רעיונות לשימוש במבנה כמרכז תרבות ופנאי עבור תושבי העיר, אולם המקום נותר שומם. נכון לספטמבר 2020 המפעל נטוש וחלקו משמש מחסן ומפעל חומרי ניקוי. בשנת 2020 הועלתה תוכנית להקמת מתחם מסחר ותעסוקה במבנה, תוך שימור המבנה עם שינויים קלים בחזית.
רעמסס (אתר מקראי)
רי&quot;ב 104
גולדן איריס
אורחותיך למדני
אורחותיך למדני הוא ספר שאלות ותשובות בן שבעה חלקים מאת מחבר עלום שם העוסק בנושאים בארבעת חלקי השולחן ערוך: אורח חיים, אבן העזר, חושן משפט, יורה דעה. כמו כן הספר עוסק בסוגיות נוספות מכלל חלקי התורה ושאלות אקטואליות המתחדשות בחיי היום יום.
הספר בנוי מאלפי שאלות ותשובות שנשלחו אל המחבר לכתובת דואר אלקטרוני ותוך מספר שבועות היה משיב תשובות מפורטות לכל שאלה, מאמר או ספר שהובא לידו. מחבר הספר שומר על עילום שם, אך מקובל לומר שהוא מתגורר בחוץ לארץ, ולטענת הרב איתם הנקין – בלונדון. הספר הופץ עד כה בעשרות אלפי עותקים ובחינם.
הסכמות לספרים קודמים קיבל המחבר מהרב עובדיה יוסף ומהרב מרדכי אליהו והציג אותם גם בספר זה באי אזכור שמו ושם הספרים להם ניתנה ההסכמה.