ב-1994 ארגן כנס לציון חמישים שנה לחורבן יהדות הונגריה. בעקבות הכנס ערך את הספר Genocide and Rescue: The Holocaust in Hungary. במקביל כתב ביוגרפיה על ארתור קסטלר.
ב-2002 היה עורך שותף לספר הכינוס Bystanders" to the Holocaust: A Re-evaluation" ותרם לו מאמר הדן במסייעים ליהודים.
ב-2004 פרסם ביוגרפיה על אדולף אייכמן.
בספרו Justice Delayed כתב סזרני שברגן-בלזן סימל בבריטניה את זוועות הנאציזם והיה שותף בארגון כינוס לרגל שישים שנה לשחרור המחנה. תוכן המחקרים שהובאו בכנס התפרסם בספר Belsen 1945: New Historical Perspectives.
בשנים 2012-2010 השתתף סזרני בעריכת שלושה ספרי כינוסים על התקופה שאחרי המלחמה, על הניצולים, הצדק, הפוליטיקה והזיכרון לאחר המלחמה, וכן בנושא שתיקתם-לכאורה של הניצולים אחרי השואה. בספר After the Holocaust: Challenging the Myth of Silence טען שהניצולים לא שתקו, אך עד סוף שנות הארבעים הדיון בנושא היה רב ונחשב על ידי הציבור הרחב כממוצה.
הוקרה.
על תרומתו לעיצוב זיכרון השואה בבריטניה קיבל סזרני את אות אביר האימפריה הבריטית ב-2005.
טלוויזיה חינוכית
טלוויזיה חינוכית או טלוויזיה לימודית היא השם לשימוש בתוכניות טלוויזיה לטובת מטרות חינוכיות. טלוויזיה חינוכית יכולה לפעול באמצעות שידור תוכניות טלוויזיה בודדות או שידור ערוצים ייעודיים.
בטלוויזיה החינוכית משודרות גם תוכניות לקהל הצופים המבוגר יותר. דוגמה לכך ניתן למצוא בשידור תוכניות האוניברסיטה הפתוחה ב-BBC בבריטניה.
סדרות טלוויזיה רבות לילדים הן חינוכיות, ונעות בין תוכניות שמטרתן המוצהרת היא ללמד את הצופים לבין תוכניות אשר מטרתן להעביר בעקיפין מסר לצופים.
בהיבטים החברתיים של הטלוויזיה החינוכית, בכמה מחקרים נמצא כי לטלוויזיה החינוכית יתרונות רבים.
גופי טלוויזיה חינוכית ברחבי העולם.
ישראל.
בישראל, החל מ-1966 משדרת הטלוויזיה החינוכית הישראלית תוכן חינוכי, ובמשך יותר מעשור נקראה "הטלוויזיה הלימודית". בעשור השני של המאה ה-21, הטלוויזיה החינוכית מפיקה מספר רב של תוכניות בשלל נושאים שונים לקבוצות גילאים שונות, שהעיקרית בהן היא ילדים ובני נוער, והם מופצים הן בערוצי הטלוויזיה ובעיקר בערוץ 23, באתר האינטרנט של החינוכית ובפלטפורמות אינטרנטיות נוספות. על פי חוק השידור הציבורי הישראלי הטלוויזיה החינוכית סיימה את שידוריה ב-14 באוגוסט 2018 ובמקומה הוקם ערוץ כאן חינוכית במסגרת תאגיד השידור הישראלי.
ארצות הברית.
NASA TV היא שירות הטלוויזיה של סוכנות נאס"א, ומשודרת באמצעות הלוויין ובשידורים באינטרנט. ספקי טלוויזיה מקומיים ברחבי ארצות הברית יכולים לשדר את השירות לפי שיקול דעתם, שכן מדובר בשידור ציבורי במימון ממשלת ארצות הברית ולכן נמצא ברשות הציבור.
בידור.
כמה תוכניות טלוויזיה משלבות במידה ניכרת תוכן היסטורי או עובדתי במטרה להפוך את התוכנית לחינוכית, לצד היות התוכן מבדר או מרגש, ועל ידי כך הן מעוררות סקרנות בקרב הצופים. תוכניות מסוג זה הן רחוב סומסום, טלטאביז ומגלים עם דורה. לעיתים תוכניות אלו עשויות להיות יותר מבדרות מאשר חינוכית. דוגמה לכך היא ערוץ ההיסטוריה אשר עבר מהפקת סרטים דוקומנטריים והיסטוריים לתוכניות סנסציוניות, דרמטיות יותר ומבדרות כביכול, אשר הדאגה לתוכן חינוכי נמצאת במקום משני.
אינבולוציה
כביש 7110
כביש 7110 הוא כביש אורך מקומי שמקשר את כביש 2 לוועד המקומי עתלית ולקיבוץ נווה ים.
הכניסה לכביש היא ממחלף עתלית.
הכביש נסלל כדי לאפשר גישה לעתלית (אז מועצה מקומית) ולקיבוץ נווה ים מכביש 2.
הכביש עובר לכל אורכו ברחוב דרך הים, שמהווה את הרחוב הראשי של עתלית, ובהמשך, את כביש הגישה לנווה ים.
אליפות סבב המאסטרס העולמי
פורד Eifel
פורד Comète
פורד Elite
פורד Mainline
פורד Parklane
בלזינו
בלזינו (ברוסית: Балезино) הוא יישוב ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה, על הגדה השמאלית של נהר הצ'פצ'ה.
היסטוריה.
בלזינו הוקמה ב-1897 כתחנה על הרכבת הטרנס-סיבירית. היישוב נקרא על שם כפר בעל שם דומה הממוקם על הגדה הימנית של נהר הצ'פצה אשר נוסד במאה ה-16. לבלזינו היה מעמד של התיישבות עובדים עד מרץ 2012 אז המעמד שונה לכפר.
הכלכלה במקום מתבססת על מפעלי תעשיות המזון, העור והעץ. היצרן הגדול ביותר הוא מפעל יציקה מכני.
בתחילת המאה ה -21 נפתח מוזיאון ההיסטוריה המקומי.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית בלזינו לפי שנים:
בסיס עין גדי
עזמוט
עזמוט היא עיירה פלסטינית בנפת שכם במרכז השומרון, חמישה ק"מ צפונית מזרחית לשכם וכ-500 מטר מדרום מערב להתנחלות אלון מורה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, העיירה מנתה 3,216 תושבים באמצע שנת 2016.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים: מצפון, על פסגתו המערבית של ג'בל בילאל, מצוי מקאם שייח' "בילאל אבן רבאח", אתיופי שהיה המואזין הראשון באסלאם. ממערב, מקאם שייח אחמד, קבר שייח מהתקופה הפטאמית. מדרום, ח'רבת איבן נ'סיר (חורבת אבן נצר), במקום נמצאו חרסים מתקופת הברזל ושרידי מבנים מהתקופה הפרסית בארץ ישראל והתקופה ההלניסטית, על ידי הארכאולוג רם גופנא במסגרת הסקר הארכאולוגי של ישראל בשנת 1968. מדרום מזרח, ב"ח'רבת כפר ביתא" נמצאו 5 מערות קבורה מפוארות בהם עיטורי פרחים ("רוזטות").
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1870 וכתב: "כפר קטן בו פזורים שרידים עתיקים... במקום מערכת של בורות מים עתיקים שמשמשת לאספקת המים לתושבי הכפר..ושני מבני מקאם.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 283 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-307 מוסלמים אשר שכנו ב-70 בתים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 410 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 10,748 דונם, מתוכם 3,259 שימושו לגידולי דגנים.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה עזמוט משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967.
במלחמת ששת הימים, בחצות ליל ה-7 ביוני 1967, החלה מתקפת חטיבה 37 על אזור שכם. החטיבה נכנסה אל העיר בשעה 10:45 בבוקר והלחימה נמשכה עד הערב, בסיומה נפל כל האזור בידי כוחות צה"ל והכפר עבר משליטה ירדנית לישראלית.
לאחר עליית הליכוד לשלטון ב-1977, יומיים לאחר שניצח בבחירות לכנסת, הכריז ראש הממשלה מנחם בגין, בעת שביקר אצל "גרעין אלון מורה", ש'בקרוב יהיו הרבה אלוני מורה'. לצורך כך נוהלו מגעים רבים עם גורמים בממשלה. בספטמבר 1978, בעקבות התחייבות של ראש הממשלה מנחם בגין שלא להקים התנחלויות במשך שלושה חודשים, עלו מתנחלים מגוש אמונים להתנחלות באזור חווארה. בדצמבר 1978, לקראת תום שלושת החודשים, דרשו בגרעין אלון מורה להקים את היישוב ממזרח לשכם וב-31 בדצמבר 1978 יצאו במסע עצמאי להר חווארה. המסע נעצר בידי צה"ל.
במאי 1979 נערך גרעין אלון מורה לחידוש המאבק, לאור ההתמהמהות בהקמת ההתנחלות ליד שכם. במחלקה להתיישבות ניסו לאתר אדמות מדינה או אדמות נפקדים שמתאימות להתנחלות, לאחר ששר הביטחון סירב להפקיע אדמות לשם כך. בתחילת יוני 1979 בוצעה הפקעה של אדמות מהכפר הסמוך רוג'ייב, בעקבות עתירה לבג"ץ נגד שימוש בקרקעות המופקעות לצורך הקמת התיישבות, פסק בית המשפט כי ההפקעה אינה חוקית. ממשלת ישראל החליטה להעביר את התנחלות "אלון מורה" סמוך לפסגת ג'בל בילאל (או "הר כביר"), שלמרגלותיו שוכנת עזמוט, זאת לאחר שהוכרזה כאדמת מדינה על ידי פליאה אלבק, מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, מאחר שלא הייתה מעובדת.
ב-13 בינואר 1991, נרצח תושב הכפר חמדאללה ראדי חיליל עלאוונה, בן 27 על ידי פנחס אסייג, תושב אלון-מורה. אסייג הודה ברצח ושיחזר אותו. ב-12 בספטמבר 1991 החליטו שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב, על סמך חוות דעת רפואית, לבטל את המשפט. אסייג נשלח לאשפוז פסיכיאטרי.
לאחר הסכמי אוסלו, 59% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B ו-41% הם שטח C.
בשנת 1996 נסלל על אדמות הכפר כביש עוקף להתנחלות אלון מורה - כביש 555. הנסיעה על הכביש אסורה לתושבי הכפר ונמנעת מהם הגישה אל אדמות הכפר שמעבר לכביש. בזמן האינתיפאדה השנייה חפר צה"ל לאורך הכביש שתי תעלות שמונעות מעבר כלי רכב בין הכפרים דיר אל-ח'טב וסאלם לעזמוט.
בשנת 2003, במאי הקולנוע אבי מוגרבי צילם בעזמוט סרט תיעודי קצר, שהוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 2004.
בעשור השני של המאה ה-21, השתלטו בהדרגה מתנחלי אלון מורה על מאות דונמים של אדמה חקלאית פרטית של תושבי הכפר.
ניפונוזאורוס
ניפונוזאורוס (שם מדעי: Nipponosaurus; מילולית: "לטאה יפנית") הוא סוג דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים ("בעלי מקור הברווז") אשר חי בעידן הקרטיקון לפני 85–80 מיליון שנה. מאובניו נמצאו ביפן ובמחוז סחלין שברוסיה. הוא היה קרוב משפחה של הלאמבאוזאורוס.
הניפונוזאורוס הגיע לאורך 4 מטרים. בשל גודלם, נחשבו המאובנים הראשונים כשייכים לפרטים בוגרים, אך לאחר בדיקה מדוקדקת התברר שהיה מדובר בצעירים. לא נתגלה שלד המשויך לבוגר, אך שלדי הצעירים כללו עצמות רבות. דינוזאור זה היה בעל זנב ארוך וכבד, ראש בעל בליטה ישרה וצורת ולסתות שהזכירו מקור ברווז ובהם שורות של שיניים שטוחות.
דינוזאור זה רעה בעדרים בערבות הקדומות של הקרטיקון של יפן.
אליפות העולם בשחמט 1972