הלהקה מתאפיינת לעיתים בשירים עם מילים בעלות מסר חברתי נוקב, שבאות לידי ביטוי בטקסט שכותב קובי אוז ללהקה. לעיתים משתמשת הלהקה בתדמיתה כלהקת "חפלות" על מנת ליצור שירים פרודיים על התרבות המזרחית. דוגמה בולטת לשיר שכזה הוא "ריקודי עמבה", שהפך ללהיט בתחנות הרדיו בישראל, בעוד הוא בעצם שיר מחאה נוקב שמבקר את אותם האנשים שרוקדים לצליליו. כמו כן מוטיב החוזר בכל עטיפות אלבומיה של הלהקה ובמהלך ההופעות הוא סמלה - סמל החמסה הנפוץ בעיקר בקרב יוצאי ארצות ערב במזרח התיכון ובצפון אפריקה ונהוג לתלות אותה בעיקר בפתחי הבתים, על הצוואר, במכונית, בארנק, או במחזיק המפתחות ועל פי האמונה מגן על מחזיקו מעין הרע (שיכול להתפרש גם כסמל פארודי או מטעמי אמונה ומסורת של הלהקה).
סלוצק
סלוּצְק (בלארוסית: Слу́цак, או Слуцк; רוסית: Слуцк; פולנית: Słuck), היא עיר בבלארוס במחוז מינסק, המשמשת כמרכז מנהלי של מחוז משנה סלוצק. נמצאת כ־105 ק"מ דרומה למינסק. העיר נמצאת במיזוג נהרות סלוצ' וביצ'יוק ומונה נכון ל-2021 כ־61,396 תושבים.
סלוצק ידועה לנו מכתבי יד משנת 1116, שם היא מוזכרת לראשונה מיד עם פירוק הממלכה הרוסית העתיקה (רוסיה של קייב). בתחילה העיר הייתה עיר-מבצר. החל ממאה ה־15 קמה סביבה עיירה המוקפת ביצורים וחפיר. במאות 16–17 הפכה כולה לעיר מבצר מהמשוכללות ביותר באזור בלארוס, ולא פעם הותקפה.
אולם כיום עקב תוכניות מתאר כבישים שהתממשו, מסילות הברזל ובניה צפופה, כמעט ולא נשאר דבר מההיסטוריה הזו. אפילו החפיר שהיה סביב העיר העתיקה רובו כוסה בעפר והפך לשטח בנייה. מעטים הם הבניינים ושרידים ששרדו את פגעי הזמן, כך שעיקר המקורות כיום הם מכתבי יד.
היהודים בסלוצק.
סלוצק התפרסמה בכך שגרו בה בעיקר יהודים במאות השנים האחרונות, עד מלחמת העולם השנייה.
היהודים הוזכרו בה לראשונה ב-1583 כנציגים של השוק המקומי. ב-1766 היו בה 1,577 יהודים.
בסלוצק כיהנו מגדולי הרבנים במאות ה-17 עד ה-20, ששמם נודע למרחוק מעבר לגבולות קהילותיהם. הרב ברוך משקלוב כיהן בסלוצק כדיין וכרופא משנת 1797 עד פטירתו ב-1808. בתחילת שנת תרכ"ה (1864) נתמנה הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק לרבה של סלוצק במקום רבי יוסף פיימר שנפטר. בפסח שנת תרל"ה 1875, החליט הרב סולובייצ'יק להסתלק מרבנות סלוצק, עקב מסע רדיפות שהתנהל נגדו על ידי חלק מעשירי העיר, משום שהנהגתו התקיפה בעניינים ציבוריים לא נשאה חן בעיניהם.
הרב יעקב דוד וילבסקי כיהן כרב בסלוצק החל משנת 1890 ויזם את הקמת ישיבת סלוצק - קלצק כסניף של ישיבת סלובודקה. הגרעין המייסד של הישיבה שנשלח על ידי הרב נתן צבי פינקל כללה ארבעה עשר בחורים, בהם הרב ראובן כץ, הרב אליעזר יהודה פינקל והרב יצחק רובנשטיין, כשבראש החבורה עמד הרב איסר זלמן מלצר. הרב איסר זלמן מלצר ירש את הרבנות של סלוצק מהרידב"ז כשזה עלה לארץ ישראל, וכיהן כרבה של סלוצק בין השנים 1903–1923. לאחר שהרב מלצר נמלט מברית המועצות בגלל רדיפות הקומוניסטים, החליפו הרב יחזקאל אברמסקי עד שנת 1930 עת גורש לסיביר.
בסלוצק גם נולדו יהודים מפורסמים רבים, בהם הרב ברוך בער לייבוביץ, הרב שאול ישראלי והסופר יצחק דב ברקוביץ. בתחילת המאה ה-20 חיו בעיר כ-10,200 יהודים, קרוב ל-80% מתושביה.
בשואה.
ב-27 באוקטובר 1941, כוחות מיוחדים מהאיינזצגרופן הנאצי יחד עם בעלי בריתם הליטאים (ארבע פלוגות של משטרת העזר הליטאית מהבטליון ה-12 מקובנה) נכנסו לעיר עם הקצאה לחיסול האוכלוסייה היהודית תוך יומיים. היהודים הוקפו, הוצאו מבתיהם ונרצחו בהמוניהם ברחובות. כמו כן נרצחו גם רבים מהאוכלוסייה האתנית באזור. קרוב ל-4,000 יהודים נרצחו במשך יומיים וכן לא יהודים. ההרג ההמוני ללא הבחנה התבצע על מנת להזהיר את האוכלוסייה בבלארוס לא לפעול כנגד הכובשים הנאצים. אפילו הממשל האזרחי הנאצי בבלארוס זעם, לאחר שהשקיע מאמצים גדולים כדי לזכות בשיתוף פעולה של האוכלוסייה המקומית, בהתאם להוראות מהיטלר.
בד בבד, הוקם בסתיו 1941 גטו מוקף גדר תיל בעיר, בו רוכזו יהודיה הנותרים ויהודים שגורשו מיישובי הסביבה. גטו זו חולק לשני חלקים, ומעת לעת נרצחו בו חולים יהודים. באביב 1942 נרצחו בין 3,000 ל-4,000 מיהודי הגטו שבעיר ליד הכפר קרסנאיה סלובודה. בינואר 1943 הועסקו יהודי הגטו בבניית בית בושת לחיילים הגרמנים בעיר, תוך שימוש במצבות מבית העלמין היהודי בעיר. ב-8 עד 9 בפברואר 1943 נרצחו יתר יושבי גטו סלוצק באתר ההרג בקרסנאיה סלובודה.
המנון שוודיה
את עתיקה, את חופשייה (בשוודית: Du Gamla, Du Fria), הוא ההמנון הלאומי של שוודיה. ההמנון חובר בשנת 1844 על ידי המלחין השוודי ריקרד דייבק (Richard Dybeck) לפי לחן עממי. בשנת 1910 נוספו להמנון שני הבתים האחרונים על ידי לואיס אלן (Louise Ahlén), אך הבתים הללו לרוב לא מושמעים בנגינת ההמנון. לשיר אין מעמד חוקי רשמי כהמנון, אלא הוא משמש כהמנון מכוח המסורת. המוטיב המרכזי בהמנון הוא פנייה ל"צפון" תוך ציון סגולותיו הנעלות.
לחן.
&lt;score vorbis="1"&gt;\relative c' { \key g \major \numericTimeSignature \time 4/4
b'8 \bar"|"
b4 g8[ g] g4 a8[ b] \bar"|"
b4 a8[ g] f4 r8 g8 \bar"|"
g4 f8[ g] a8[ f] b8[ g] \bar"|"
e2 d4 r8 d8 \bar"|"
g4 g8[ a] f4 f8[ g] \bar"|"
e8.([ d16]) e8[ f] e4 r8 e8 \bar"|"
g8.[ f16] g8[ a] b8[ g] c8[ b] \bar"|"
a2 g4 r8 e8 \bar"|"
g8.[ f16] g8[ a] b8[ g] c8[ b] \bar"|"
a2 g4 r8\bar"."
\addlyrics {
gam -la, du fri -a, du |
fjäll -hö -ga Nord, du |
tys -ta, du gläd -je ri -ka |
skö -na! Jag|
häl -sar dig, vä -nas -te |
land up -på jord, din |
sol, din him -mel, di -na äng -der |
grö -na, din |
sol, din him -mel, di -na äng -der |
grö -na! |
&lt;/score&gt;
פודוליה
פודוליה (באוקראינית: Поділля; ברוסית: Подолье; בפולנית: Podole) היא חבל ארץ היסטורי במזרח אירופה.
פודוליה ההיסטורית מקיפה את מחוז חמלניצקי ואת מחוז ויניצה שבמערב אוקראינה, וכן חלקים מטרנסניסטריה וממולדובה. שטחו של חבל הארץ פודוליה התפרש על פני 40,000 קמ"ר בקירוב. מסיבות פוליטיות ומדיניות, בהן חלוקות פולין והכיבוש העות'מאני, גבולות פודוליה השתנו במהלך השנים בהתאם לשלטון הפוליטי.
גאוגרפיה.
פודוליה משתרעת
על הערים המרכזיות נמנות ויניצה, חמלניצקי, אומן, קמניץ פודולסק, מוהיליב-פודילסקי וריבניצה.
היסטוריה.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות אנושית בפודוליה בתקופת האבן החדשה. ההיסטוריון היווני הרודוטוס מציין שבאזור ישבו הסקיתים. הרומאים כתבו כי האזור היה בשליטת דאקיה והגטים.
בתקופת נדידת העמים חלפו באזור שבטים רבים, חלקם אף התיישבו לתקופות קצרות או ארוכות. נסטור הכרוניקן בכרוניקה הרוסית הראשונה מציין ארבעה שבטים סלאביים, שניים לאורך הבוג ושניים לאורך הדניסטר וזה האזכור הראשון של סלאבים בחבל פודוליה.
הייתה בעבר חלק מפולין ומרוסיה.
במהלך המלחמה עם העות'ומנים 1672–1676 נכבשה הפודוליה על ידי העות'מאנים.
יהודי פודוליה.
יהודים התגוררו בפודוליה לפחות מהמאה ה-16. במאה ה-17 הם סבלו מגזרות ת"ח ות"ט ובמאה ה-18 — ממרד ההיידמאקים. הבעש"ט פעל בחבל פודוליה במאה ה-18.
חלק מיהודי פודוליה טענו כי מוצאם מגירוש ספרד, לפי עדות מנחם נחום ליטינסקי מאודסה בספרו משנת 1895; לאחרים מביניהם היו טענות אחרות למוצא מקהילות יהודיות אחרות ממערב לפודוליה (מחבלי פולין, בוהמיה והונגריה) או ממזרח לה (מממלכת הכוזרים, מחצי האי קרים ומקייב) שמהן הגיעו.
עיקרון דיריכלה
מגע
כוח עליון (משפטים)
דוקטרינת הכוח העליון בדיני החוזים מאפשרת לצד לחוזה להשתחרר מחיובי החוזה, אם ביצוע החוזה הפך בלתי אפשרי כתוצאה מהתרחשותו של מאורע חריג.
ישראל.
הדין הקיים.
במשפט הישראלי עילת הכוח העליון קובעת כי במקרה שהחוזה הופר כתוצאה מנסיבות שלא ניתן לצפות או למנוע ("כוח עליון"; בלעז נהוג להשתמש במונח הצרפתי "force majeure", פוֹרְס מָז'וּר), לא יהיה הצד המפר חייב בפיצויים, ולא יהיה הצד הזכאי חייב באכיפת החוזה. חרף לשון החוק והפסיקה שייחדה בעבר את עילת הכוח העליון כטענת הגנה בלבד, הדין הישראלי כיום מאפשר הן לנתבע הן לתובע להשמיע את הטענה שהחוזה סוכל, לפי העילה הקבועה בסעיף 18 לחוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה), תשל"א-1970:
סעיף קטן (א) מכיל את ההוראה העיקרית, לפיה בהתקיים התנאים הקבועים, החוזה סוכל ולא ניתן לתבוע מן המפר את אכיפת החוזה או פיצויים בגין ההפרה. סעיף קטן (ב) מוסיף וקובע כי בית המשפט רשאי לחייב את הצדדים בהשבת מה שקיבלו על פי החוזה, ובשיפוי הצד הנפגע מן ההפרה על הוצאותיו הסבירות.
גם בסעיף 10 לחוק השכירות והשאילה נקבע הסדר דומה: