הטיפול באסיסטולה כולל ביצוע פעולות החייאה, יחד עם מתן ווזופרסורים במתן ורידי דוגמת אדרנלין. לעיתים ניתן לאבחן את סיבת האסיסטולה ולטפל בה בסיבת האירוע הלבבי. אמצעים שבעבר היו ננקטים במקרה כזה, כמו דפיברילציה - ומתן אטרופין - אינם מהווים היום חלק מהפרוטוקול הטיפולי המומלץ על ידי גופים בינלאומיים.
שיעורי הישרדות מחוץ לבית החולים במקרים בדום לב של אסיסטולה נעים בסביבות 2-3%.
במקרה של אסיסטולה, אין זרימת דם בגוף כלל, כך שלא מגיעה הספקת חמצן אל המח. במסגרת פעולות ההחייאה מתבצע עיסוי לב בניסיון לספק דם למוח, אך מדובר בכמות מועטה יחסית של דם שיכולה לעזור רק באופן זמני. אם נעשו פעולות החייאה וננקטו כל האמצעים הדרושים ועדיין נראה קו ישר במוניטור (כ-30 דקות), ישקלו המטפלים לקבוע את מות המטופל. גם במקרים הנדירים, שבהם למטופלים הוחזר הדופק, ואם המצב האסיסטולי נמשך 15 דקות או יותר, המשמעות היא שככל הנראה המוח כבר נפגע, וגם אם הלב יחזור לתפקד עלול המטופל לסבול מפגיעות מוחיות משמעותיות ועד מוות מוחי.
בניגוד למה שנראה לעיתים קרובות בסדרות טלוויזיה, שוק חשמלי אינו מהווה חלק מהטיפול באסיסטולה. זאת משום שמטרתו של השוק היא "לאפס" את הפעילות החשמלית של הלב, אולם במצב אסיסטולי - פעילות זו אינה קיימת כלל.
יהודה שביב
הרב יהודה שביב (כ"א באייר ה'תש"א, 18 במאי 1941 – י"ג בטבת ה'תשע"ט, 21 בדצמבר 2018) היה רב ישראלי ששימש כר"מ בישיבת הר עציון, עורך כתב העת "תחומין", מעורכי כתב העת "מעלין בקודש", עורך ומחבר ספרים רבים.
ביוגרפיה.
למד בישיבת כרם ביבנה אצל רבו הרב חיים יעקב גולדוויכט, ובשנת תשכ"ט הצטרף לישיבת הר עציון, כר"מ מחזור א' של הישיבה. מאז ועד שנת תשס"ג, כיהן הרב שביב כר"מ בישיבה. לימד גם עשרות שנים במכון להכשרת מורים שליד ישיבת הר עציון (לימים המכללה האקדמית הרצוג).
הרב שביב פרסם מאמרים, שיעורים וספרים רבים במגוון נושאים, מתנ"ך, מחשבה והלכה ועד תלמוד. בשנת תשס"ד פרש הרב שביב מתפקידו בישיבה.
הרב שביב הקים יחד עם הרב ישראל רוזן, הרב איתמר ורהפטיג והרב אורי דסברג את כתב העת תחומין והם שימשו כעורכיו הראשים. כמו כן, שימש כאחד משלושת עורכיו הראשים של כתב העת "מעלין בקודש". במשך מספר שנים ערך את כתב העת "שנה בשנה".
ההדיר מחדש בשנת תשע"ג את פירוש דון יצחק אברבנאל על התורה.
מאמריו התפרסמו במשך השנים בכתבי עת רבים, בהם: "שמעתין", "סיני", "המעין", "אמונת עתיך", "אור המזרח", "תחומין", "קובץ בית אהרון וישראל", "מחשבת", "אסיא", "נטיעות הארץ", "ביכורי הארץ", "ברקאי", "מורשה", "מעלין בקודש", "מרחבים" ו"גוילין".
עונת 2006/2007 בבונדסליגה
עונת 2006/2007 הייתה העונה ה-44 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-11 באוגוסט 2006 והסתיימה ב-19 במאי 2007.
בוכום, אלמניה אאכן (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) ואנרגי קוטבוס עלו מהליגה השנייה.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה.
שטוטגרט זכתה בתואר האליפות בפעם השלישית בתולדות המועדון.
בורוסיה מנשנגלדבך, אלמאניה אאכן ומיינץ 05 ירדו לבונדסליגה השנייה.
כדורגלנים מצטיינים.
תאופניס גקאס, () ששיחק בבוכום, אשר כבש 20 שערים, זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
לא פה, לא שם
לא פה, לא שם (בערבית: بَر بَحَر - ים-יבשה, באנגלית: In Between - באמצע, בצרפתית׃ Je danserai si je veux - ארקוד אם ארצה) הוא סרט קולנוע ישראלי-צרפתי שביימה וכתבה מייסלון חמוד. זוכה שני פרסי אופיר לשנת 2016.
עלילה.
הסרט עוקב אחר שלוש צעירות ישראליות ערביות השוכרות יחד דירה בתל אביב. לילא – עורכת דין מוסלמית-חילונית ילידת נצרת, סלמה – תקליטנית וברמנית ערבייה-נוצרייה ילידת תרשיחא, ונור, סטודנטית מוסלמית-אדוקה מאום אל-פחם.
שלוש הצעירות חוות, כל אחת באופן אחר, ניכור וניתוק מהחברה המסורתית ממנה באו ומהמסגרות בהן משפחותיהן מעדיפות לראות אותן. לילא מתקשה למצוא בן זוג למערכת יחסים רצינית אשר יהיה מוכן להציג אותה למשפחתו מבלי לדרוש ממנה לשנות את אורח חייה, סלמה מסתירה ממשפחתה את היותה לסבית ונור כלואה באירוסין לגבר שאיננה אוהבת ושאינו תומך בשאיפותיה האישיות. גם בלב החברה הליברלית התל אביבית בה מצאו השלוש מפלט מסוים, הן מתקשות להרגיש שייכות בשל מוצאן הערבי.
הפקה.
לא פה, לא שם הוא סרטה הראשון באורך מלא של הבמאית מייסלון חמוד. את הסרט הפיק הבמאי שלומי אלקבץ. הסרט נוצר בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
בתפקידים הראשיים מככבים:
בנוסף, משתתפים בסרט בתפקידים משניים:
פרסים.
הסרט הוקרן לראשונה ב-11 בספטמבר 2016, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו, שם זכה בפרס NETPAC לבכורה עולמית או בינלאומית של סרט אסייתי. באותה שנה זכה הסרט גם בפרס ע"ש דני לרנר לסרט ביכורים במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובשלושה פרסים נוספים במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן. פרס ארוסקי לסרט הטוב ביותר מטעם חבר השופטים הצעיר של הפסטיבל, פרס "מבט אחר", המוענק מטעם רשות השידור הספרדית TVE לסרטים המסייעים לקדם שוויון הזדמנויות ולהילחם באפליה, וכן בפרס סבסטיאן. הסרט היה מועמד ב-12 קטגוריות של פרסי אופיר לשנת 2017, וזכה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר עבור תפקידה של שאדן קנבורה ובפרס שחקנית המשנה, אותו קיבלה מונא חוא.
ביקורת.
יעל [ניצן] רובינשטיין כתבה בביקורת על הסרט: .
עונת 2007/2008 בבונדסליגה
עונת 2007/2008 הייתה העונה ה-45 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-10 באוגוסט 2007 והסתיימה ב-17 במאי 2008.
קרלסרוהה, האנזה רוסטוק ודיסבורג עלו מהליגה השנייה.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-16-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה.
באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם ה-20 בתולדות המועדון. היא זכתה גם בגביע.
דיסבורג, האנזה רוסטוק ונירנברג ירדו לבונדסליגה השנייה.
כדורגלנים מצטיינים.
לוקה טוני, () ששיחק בבאיירן מינכן, אשר כבש 24 שערים, זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
פנלופה וילטון
האי מוצ'ה
בית מני
בית מני הוא אחד הבניינים הראשונים באחוזת בית. הבית שייך לבנק לאומי ועבר פעולת שימור.
תולדות הבית.
בית מני, ברחוב יהודה הלוי 36 בתל אביב-יפו, נבנה על ידי שלמה ברסקי כבית מגורים בשנים 1910–1915 על גבול שכונת אחוזת בית.
המבנה הוא בית דו-קומתי והוא בנוי מאבן כורכר.
בשנת 1924 נמכר הבית לבנק אנגלו-פלשתינה (אפ"ק) וכעבור שש שנים נמכר הבית לשופט יצחק מלכיאל מני.
מני התגורר בבית בשנים 1930–1933. הבית נקרא על שמו: בית מני, אף כי השופט מלכיאל מני גר בו תקופה קצרה בלבד.
הבית שהיה עתיר בעבודות נגרות איכותיות ויפות, בציורי קירות ובעיטורי טיח, נשאר כיחיד במינו לשיטות בנייה ולסגנון של ראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, כפי שהיה מקובל ביפו באותן השנים.
בשנת 1978 נמכר הבית על ידי יורשיו של מני לבנק לאומי.
בשנות ה-90 של המאה הקודמת, התכוון בנק לאומי לבנות בניין משרדים במקום בית מאני אשר מצבו הפיזי התדרדר עם השנים והוא עמד נטוש והרוס.
שימור המבנה.
בשנת 1999 התעורר מאבק ציבורי אשר מטרתו הייתה לשמר את המבנה. המועצה לשימור אתרים פתחה במאבק ציבורי נרחב לעצור את הריסת הבית. הנושא אף הועלה במליאת הכנסת (באוקטובר 1985) על ידי חברי הכנסת מרדכי בר-און ועדנה סולודר.
בתוכניות השימור של תל אביב הוכרז בית מאני כבניין לשימור בהגבלות מחמירות: תב"ע א.2650ב'. כך בוטלה תוכניתו של בנק לאומי להרוס את הבניין והבנק חויב לשמר את הבניין ולשלב אותו בתוך המבנה החדש של משרדי הבנק הלאומי. החלטת עיריית תל אביב לשמר את המבנה ולשלבו במבנה משרדים חדש הייתה חלק ממדיניותה של העירייה לעודד את הנהלת הבנק (ובנקים נוספים) להישאר במע"ר (מרכז עסקים ראשי). משרד האדריכלים קייזר-קייזר-לקנר זכה בעבודת התכנון של מגדל המשרדים של הבנק ושילוב בית מני בגוף המגדל החדש. ההועדה המקומית לתכנון ולבנייה בתל אביב אישרה את התוכנית ביוני 2000. המגדל בן 12 הקומות נחנך בשנת 2003.
משרד התכנון של האדריכל אמנון בר אור תכנן את עבודת השימור של בית מני והתאמתו לשימושו החדש. חלקו האחורי הפך לחלק מאולם הכניסה של בניין המשרדים של הבנק, ואילו חלקו הקדמי של הבית נשאר כמבנה עצמאי.
בשנת 2008 הוסב המבנה למרכז מבקרים של הבנק וגלריות לתערוכות מתחלפות. שני חדרים שוחזרו בסגנון ראשית המאה ה-20 ובתוכם שיחזור של סניף יפו ההיסטורי של בנק אפ"ק.
אלכסנדר ישראל
קפה לה דה מאגו
קפה לה די מאגו (בצרפתית: Les Deux Magots) הוא בית קפה מפורסם בסן ז'רמן דה פרה , פריז, צרפת. יצא לו מוניטין כמקום המפגש של האליטה הספרותית והאינטלקטואלית של העיר. כיום הוא מהווה יעד תיירות פופולרי. שמו ההיסטורי נובע מלקוחותיו הידועים ובהם אמנים סוּרֵיאָלִיטים ואינטלקטואלים כגון סימון דה בובואר, ז'אן-פול סארְטְר וסופרים בהם ארנֵסט הֶמינגוויי בצעירותו. בין הלקוחות המפורסמים הנוספים ניתן למנות את אלבר קאמי, פבלו פיקאסו, ג'יימס ג'ויס, ברטולט ברכט, ג'וליה צ'יילד וסופרים אמריקאיים כמו ג'יימס בולדווין, צ'סטר היימס , צ'ארלס סאת'רלנד וריצ'רד רייט.