הגרסה הערבית של רשימת הבישופים מוועידת ניקיאה, שהתקיימה ב-325, מציינת את אנטוניוס מברבליסוס. מקור ביוונית מציין בישוף אקווילינוס מברבליסוס (Aquilinus of Barbalissus), שבזמן ועידת אפסוס שהתקיימה ב-431, ייצג את עמדת נסטוריוס והוביל את ההשקפה בנצרות הנקראת נסטוריאניזם, ומסיבות אלה גורש מהבישופות. המקור מציין גם את Theodoret, המדבר על בישוף מריניאנוס מברבליסוס, שנכפה כנראה על ברבליסוס כמחליף.
במשך הזמן, במועד לא ידוע, עברה כנראה הבישופות של ברבליסוס לידי הכנסייה הסורית-אורתודוקסית. הכרוניקה של מיכאל הסורי , פטריארך של הכנסייה הסורית האורתודוקסית שחי במאה ה-12, ציין חמישה שמות של בישופים מבלס או בית בלס.
בכנסייה הקתולית הדיוקסיה של ברבליסוס מצוינת כדיוקסיה שלא קיימת יותר.
ז'אק-ניקולא בלין
ז'אק-ניקולא בלין (בצרפתית: Jacques Nicolas Bellin; 1703 – 21 במרץ 1772) היה הידרוגרף וגאוגרף צרפתי.
בלין נולד בפריז. הוא היה הידרוגרף (קרטוגרף של מפות ימיות) בשירות ההידרוגפי של צרפת ("Dépot des Cartes et Plans de la Marine", מילולית "משרד המפות והתוכניות של הימייה"), עמית ב"אקדמיה הימית" ("Académie de Marine") ובחברה המלכותית של לונדון, וחבר בחבורה האינטלקטואלית המכונה "הפילוסופים" (philosophes). במהלך קריירה בת 50 שנים הוא הכין מספר רב של מפות לפי דרישה ממשרד הימייה ("Ministère de la Marine"). המפות שהכין של קנדה והטריטוריות הצרפתיות באמריקה הצפונית (צרפת החדשה, אקדיה, לואיזיאנה) היו בעלות ערך במיוחד. הוא מת בוורסאי.
פעילותו כשרטט מפות.
ב-1721, בגיל 18, הוא מונה להידרוגרף (הקרטוגרף הראשי) של הצי הצרפתי. באוגוסט 1741 הוא מונה לתפקיד "מהנדס הימייה של משרד המפות והתוכניות של הימייה" (Ingénieur de la Marine of the Depot des cartes et plans de la Marine) ושימש בתפקיד עד מותו ב-1772, והוכרז כהידרוגרף הרשמי של מלך צרפת.
בתקופה בה פעל הכין המשרד מספר רב של תרשימים ומפות, בהם תרשים של חופי הים של צרפת בפורמט גדול של פוליו, ה-"Neptune Francois" שהתפרסם ב-1753. הוא הכין גם כמה אטלסים של האוקיינוסים והימים של העולם, ה-"Atlas Maritime" (אטלס ימי) וה-"Hydrographie Francaise" (הידרוגרפיה צרפתית) שהתפרסם ב-1756. מפות אלו זכו לתהילה וכבוד בכל רחבי אירופה והודפסו שוב ושוב במהלך המאה ה-18, ואפילו במאה שבאה אחריה.
בלין גם פרסם מפות בפורמט קטן יותר כדוגמת ה-"Petit Atlas Maritime" (אטלס ימי זעיר) שהתפרסם ב-1764 בחמישה כרכים שכללו 580 תרשימים מפורטים בקפידה. בלין הציב רף גבוה מאוד של ביצוע ודיוק שהקנה לצרפת תפקיד מוביל בקרטוגרפיה ובגאוגרפיה של אירופה. רבות ממפותיו הועתקו על ידי שרטטי-המפות האחרים של אירופה. הוא גם כתב כמה ספרי גאוגרפיה וספר הדרכה ללימוד גאוגרפיה (Nouvelle méthode pour apprendre la géographie) שיצא לאור ב-1769. הוא גם אייר ספרים של מחברים אחרים דוגמת "מסעות ברחבי העולם" (Voyage autour du monde) ספרו של מגלה הארצות והאדמירל הצרפתי לואי אנטואן דה בוגנוויל שיצא לאור ב-1771.
חברות בקבוצת הפילוסופים.
בלין היה אחד מהאנציקלופדיסטים, קבוצה של אינטלקטואלים צרפתיים בני המאה ה-18 שחיברו את האנציקלופדיה הגדולה בעריכת דני דידרו וז'אן לה רון ד'אלמבר. בלין תרם 994 ערכים בתחום הספנות והימייה.
האנציקלופדיסטים היו חלק מחבורה הקרויה "philosophes" (הפילוסופים) שבין חבריה היו המוחות הגדולים של עידן הנאורות, לדוגמה, מונטסקייה, וולטר, ז'אן-ז'אק רוסו והברון ד'אולבאק.
מספריו.
בין הספרים שהוציא לאור בחייו כלולים:
אפידמיה
עונת 2014/2015 בבונדסליגה
עונת 2014/2015 היא העונה ה-52 של הבונדסליגה הגרמנית. העונה החלה ב-22 באוגוסט 2014 והסתיימה ב-23 במאי 2015. באיירן מינכן, אלופת העונה הקודמת, הצליחה לשמור על תוארה והשיגה זכייה שלישית ברציפות.
קבוצות ואצטדיונים.
18 קבוצות לקחו חלק במשחקי העונה. קבוצת פ.צ. קלן, שסיימה את העונה הקודמת בראשות הבונדסליגה 2 וקבוצת פאדרבורן 07, שסיימה במקום השני, הצטרפו לליגה בתחילת העונה.
בסיום העונה הקבוצות באיירן מינכן, וולפסבורג ובורוסיה מנשנגלדבך הבטיחו את מקומן בשלב הבתים של ליגת האלופות. באייר לברקוזן הבטיחה את מקומה בשלב הפלייאוף של המפעל. שאלקה 04 ואאוגסבורג הבטיחו את מקומן בשלב הבתים של הליגה האירופית ובורוסיה דורטמונד הבטיחה את מקומה בסיבוב המוקדמות השלישי.
פאדרבורן 07, שסיימה את הליגה במקום האחרון ופרייבורג שסיימה במקום ה-17 ירדו בסיום העונה לליגה השנייה. קבוצת המבורג הצליחה לשמור את מקומה בליגה לאחר שניצחה במשחקי הפלייאוף את גרויטר פירט שהתמודדה על העלייה.
פסק דין עוזי אורנן נגד משרד הפנים
פסק דין ע"א 8573/08 עוזי אורנן נ' משרד הפנים, של בית המשפט העליון, ניתן ב-2 באוקטובר 2013 והביא לסיומו של מאבק משפטי בן עשר שנים. פסק הדין עוסק בזכות המערערים להגדרה עצמית ולאומית המתבטאת בשינוי פרט הלאום במרשם האוכלוסין מיהודי לישראלי, והוא חוזר ומדגיש מה שנפסק בהלכת טמרין שלא קיימת אומה ישראלית בנפרד מאומה יהודית, וכי לא הוכח בקריטריונים אובייקטיביים דבר קיומו של לאום ישראלי, וכי מאז שנפסקה הלכת טמרין לא התפתח בישראל עובדתית ומשפטית לאום ישראלי.
הלכת טמרין.
הלכת טמרין, על שמו של ד"ר גאורג רפאל טמרין, נקבעה בפסק הדין ע"א 630/70 טמרין נ' מדינת ישראל. טמרין, תושב ואזרח ישראלי שעלה לישראל ב-1949 מיוגוסלביה, נרשם במרשם האוכלוסין כיהודי לגבי הפרט "לאום" וללא דת לגבי הפרט "דת". בשנת 1970 נוסף לחוק מרשם האוכלוסין סעיף 3א, שבו נאמר שלא יירשם כיהודי לפי לאומו או דתו אלא "מי שנולד לאם יהודייה או שנתגייר, והוא אינו בן דת אחרת". לטעמו של טמרין תיקון זה מהווה מבחן "גזעי דתי" אשר שינה את הרגשתו בקשר להשתייכותו ללאום היהודי. ועל כן הוא בקש לשנות את הרישום בפרט "לאום" מיהודי לישראלי. כאשר בקשתו נדחתה על ידי מרשם האוכלוסין בנימוק שהוא חייב להציג תעודה ציבורית המעידה על השינוי. הוא פנה לערכאות למתן פסק דין המצהיר על שייכותו ללאום הישראלי. בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו דחה את בקשתו והביא נימוקים אחדים לדחייה, בהם:
טמרין ערער לבית המשפט העליון, וזה (השופטים שמעון אגרנט, צבי ברנזון ויצחק כהן) דחה את ערעורו ושלל את קיומו של לאום ישראלי.
תחילת ההליך.
ב-27 בדצמבר 2000 פנה פרופ' עוזי אורנן אל שר הפנים וביקש להירשם בסעיף הלאום כישראלי. מה שעמד בבסיס השקפת עולמו של אורנן הוא שבארץ ישראל נוצר לאום חדש, הלאום הישראלי, המתבסס על הטריטוריה ועל השפה העברית, ללא קשר לדת היהודית. הוא רואה את עצמו בן לאומה הישראלית, והיהדות בעיניו היא רק דת. אורנן מזהה מאבק בין הלאום הישראלי, שלפי השקפתו אינו תלוי דת, ובין היהדות, המנסה להשתלט על אורחות החיים המקומיים. לדעתו אין "יהודים חילוניים" במדינת ישראל, ולכן הוא מנהל מאבק כדי לקבל הכרה בכך שיש "לאום ישראלי" כדי לאפשר לאזרחים החפצים בכך להירשם במרשם האוכלוסין כישראלים ולא כיהודים.
בקשתו של אורנן נדחתה מן הטעם ש"כפי שנקבע בפסק הדין בעניין טמרין (פ"ד כו(1) 197) לא ניתן לרשום אדם במרשם האוכלוסין כבן הלאום 'ישראלי'. לאור האמור, אין בטבלת הלאומים לאום 'ישראלי'".
ב-25 בדצמבר 2003 עתר אורנן ביחד עם 37 אחרים לבג"ץ בבקשה להורות לשר הפנים "ליתן טעם מדוע מסרב משרד הפנים לכלול את הערך 'ישראלי' בטבלת הלאומים של משרד הפנים, הכוללת כ-135 ערכים, ומדוע מסרבים המשיבים לקבל הודעת העותרים וכל אדם אחר המבקש לרשום עצמו בסעיף הלאום ברישומי משרד הפנים כשייך ללאום הישראלי". בתשובתו לעתירה טען שר הפנים כי לצורך עשיית שינוי בפרט רישום נדרשת תעודה ציבורית המעידה על השינוי, בהתאם ל. בדיון בבג"ץ המליץ השופט מישאל חשין למשוך את עתירתם ולפנות אל בית המשפט המחוזי, שבו יוכלו להעיד את עדיהם ולפרושׂ את מלוא טיעוניהם. העותרים פעלו לפי המלצה זו והעתירה נמחקה.
הדיון בבית המשפט המחוזי בירושלים.
העותרים פנו לבית המשפט המחוזי בירושלים בבקשה ליתן "פסק דין הצהרתי, על-פיו הלאום של המבקשים הוא ישראלי, וזאת על מנת שפסק הדין ישמש את המבקשים כתעודה ציבורית לצורך הבקשה לשינוי פריט הלאום במרשם האוכלוסין ובכל תעודה רשמית שבה מופיע פריט זה". העותרים טענו כי אבד עליה הכלח, על הלכת טמרין משנתהּ ה-23 של המדינה, וכי לעת הזאת, בשנתהּ ה-60, ראוי למדינה להכיר בקיומו של לאום ישראלי.
השופט נעם סולברג דחה את עתירתם בנימוק שמדובר בסוגיה שאינה שפיטה: "האופי הדומיננטי של הנושא הוא לבר-משפטי: ציבורי, אידאולוגי, חברתי, היסטורי ופוליטי. אין לחוות דעתו של בית המשפט בעניינים אלה יתרון על פני דעות של אחרים. ההיבט המשפטי של הנושא הוא טפל לעיקר." השופט סולברג שב וקבע כי "אין בנמצא - מבחינת החוק והמשפט - לאום ישראלי, ואל לו לבית המשפט לברוא בריאה שכזו יש מאיִן; לחוקק במקום לשפוט."
הדיון בבית המשפט העליון.
העובדות בבסיס פסק הדין.
מבקשי פסק הדין ההצהרתי, הם אזרחים ישראלים הרשומים במרשם האוכלוסין כבני לאומים שונים. הם פנו לבית המשפט העליון למתן פסק דין הצהרתי שלפיו הם בני הלאום הישראלי, וזאת כדי שפסק הדין ישמש תעודה ציבורית במטרה לשנות את פרט הלאום במרשם האוכלוסין מ"יהודי" ל"ישראלי".
טענות הצדדים.
טענות אורנן והמערערים האחרים.