בשפה היפנית אַיְזוּצִ'י (ביפנית: 相槌 או あいづち) הן קריאות ביניים תכופות במהלך שיחה, המציינות שהמאזין מעניק תשומת לב למי שמדבר, ומבין אותו. מטרת האייזוצ'י היא להרגיע את הדובר, ולהראות שהמאזין פעיל ומעורב בדיון.
מילות אייזוצ'י מובנות לעיתים קרובות באופן שגוי על ידי דוברים לא מקומיים כהבנה מלאה או כהסכמה של המקשיב למה שנאמר, אף על פי שבפועל הן אינן מביעות הסכמה.
דוגמאות לאייזוצ'י.
מילים בעלות משמעות דומה בעברית הן "כן", "אוקיי", "באמת?", "אה-הא", "אני מבין/מבינה", "אה", "ואללה" ועוד.
מילות האייזוצ'י יכולות גם ללבוש צורה של "שאלות הד", הכוללות שם עצם בתוספת "desu ka". לאחר שדובר א' שואל שאלה, דובר ב' עשוי לחזור על שם עצם מרכזי מתוך דבריו של א' ובעקבותיו "desu ka", כדי לאשר על מה דיבר דובר א', או פשוט כדי לשמור על תקשורת פתוחה בזמן שדובר ב' חושב על תשובה. צורה דומה בעברית תהיה עם הביטוי "..., אתה אומר?", למשל: "אז קניתי את המכונית החדשה הזו"; תשובה: "מכונית, אתה אומר?"..
לקריאה נוספת.
De Mente, Boye. (2011). "Japan's Cultural Code Words : 233 Key Terms That Explain the Attitudes and Behavior of the Japanese". Rutland, Vermont: Tuttle Publishing.
גרייהאונד (סרט)
גרייהאונד (באנגלית: Greyhound) הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 2020 בבימויו של אהרון שניידר ובכיכובו של טום הנקס, המשמש גם כתסריטאי ומפיק. הסרט מבוסס על הרומן משנת 1955 "השומרוני הטוב" מאת ק.ס. פורסטר. כמו כן מככבים בסרט סטיבן גרהאם, רוב מורגן ואליזבת שו. הסרט עוקב אחר מפקד בחיל הים האמריקני במשימתו הראשונה בנקודת האמצע של מלחמת העולם השנייה במהלך המערכה האטלנטית, כשהוא מוביל את קבוצת הליווי הרב-לאומית שלו כשהם מגנים על שיירת אוניות סוחר כשצוללות גרמניות תוקפות אותם. חלק מהצילומים לסרט נערכו על סיפון ה-USS Kidd, ספינת מוזיאון של המשחתת "Fletcher" מימי מלחמת העולם השנייה בבאטון רוז', לואיזיאנה. הספינה מהווה אנדרטה מקומית חשובה ואטרקציה תיירותית.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-12 ביוני 2020, על ידי Sony Pictures Releasing, אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית הסרט נמכר לאפל TV פלוס ויצא לאור דיגיטלית ב-10 ביולי 2020.
תקציר עלילת הסרט.
בימיה הראשונים של מעורבותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, שיירה בינלאומית של 37 אוניות בעלות הברית, בראשות המפקד ארנסט קראוזה, חוצה את צפון האוקיינוס האטלנטי הבוגדני תוך שהם נרדפים על ידי צוללות U גרמניות. הסרט מתמקד בקראוזה, קצין קרייריסט שקיבל סוף סוף פיקוד על המשחתת USS "KEELING" (קוד רדיו 'גרייהאונד'). שלא כמו הגיבור האבטיפוסי, עליו להילחם בספקותיו ובשדים האישיים שלו כדי להיות מנהיג אפקטיבי לכפופים לו.
הפקה.
העבודה על הסרט הוכרזה בספטמבר 2016 עם טום הנקס ככותב התסריט על משחתת הצי האמריקאי בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוכרז גם כי הנקס יככב בסרט. בפברואר 2017 הובא אהרון שניידר לתפקיד הבמאי כאשר סרטי סוני רכשה את זכויות ההפצה.
ההכנות לצילומים יצאו לדרך בינואר 2018 בלב ים על סיפונה של "HMCS מונטריאול", פריגטה של הצי המלכותי הקנדי. במרץ 2018 לוהקו סטיבן גרהאם, אליזבת שו, רוב מורגן, קארל גלוסמן ומנואל גרסיה-רולפו והצילומים החלו בלואיזיאנה, כולל על סיפון המשחתת USS Kidd בבאטון רוז'.
הפצה.
הסרט היה מתוכנן לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-22 במרץ 2020. הקרנת הבכורה נדחתה ל-8 במאי 2020 , ואז ל-12 ביוני 2020. בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית הסרט נמכר לאפל TV פלוס.
פורת סלומון
פורת סלומון (נולד בחיפה ב-1980) הוא אמן ואוצר ישראלי. מייסד ומנהל פרדס – בית הספר הגבוה לאמנות בגבעת וושינגטון. יוצר בעיקר בציור, צילום ווידאו ארט. עבודותיו מוצגות בתערוכות בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה.
בשנת 1981 עברו הוריו למעלות-תרשיחא, שם גדל. סלומון הוא השני מבין תשעה ילדים, אביו עבד כמהנדס בכיר ברפאל - מערכות לחימה מתקדמות ואימו הייתה עקרת בית. אחרי לימודים בישיבה התיכונית בחיספין הגיע סלומון לישיבת ההסדר עתניאל, שם הכיר את הרב מנחם פרומן, הפך לתלמידו הקרוב ואף עבר בעקבותיו לישיבת תקוע. סלומון שהחל לצייר בילדותו, ואף רצה להפוך למקצוען בתחום, בחר ללמוד בבצלאל את התואר הראשון שלו (2004–2007). לאחר מכן בין 2008 ל-2009 למד ב'עלמא בית לתרבות עברית. ב-2012 חזר לבצלאל ללמוד תואר שני בתוכנית הבוגרים של בצלאל. מצייר בעיקר בסגנון ריאליסטי, ומשלב מדיות שונות בעבודותיו. נוגע בשאלות של החיים הדתיים העכשוויים. בעל תעודת הוראה מטעם האוניברסיטה העברית. בשנת 2013 הקים את בית הספר הגבוה לאמנות "פרדס" ומאז הוא מנהל את המוסד ומרצה בו.
אמנות.
סלומון הציג בתערוכות רבות בישראל ומחוצה לה, ביניהן במוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון על התפר בירושלים, מוזיאון בת ים, גלריית נגא בת"א (LABA) ריגה – לטביה (zuzeum) וכן במיאמי ובניו יורק. זוכה פרס פרסר להצטיינות בציור לשנת 2007 ופרס שרת התרבות לאמן צעיר לשנת 2016. משמש כאוצר הפרויקט הרב-תחומי של "בין שמים לארץ" – אירוע אמנות שנתי שמחבר את השיח התרבותי וסצנת האמנות העכשווית עם עולם התוכן היהודי.
בקטלוג התערוכה 'אנו מכריזים בזאת' פרסי משרד התרבות והספורט לאמנות ועיצוב לשנת 2016 נכתב עליו: "סלומון מאתגר את שדה האמנות הישראלית ממעמקי המקום האמוני והמתנחלי, ועושה זאת בכישרון ובעוצמה. עבודות הרישום והציור שלו מפגינות ידע, מיומנות ורגישות של צייר- רשם אמיתי. הפעולות שהוא יוזם והאובייקטים הפיסוליים מתכתבים עם המקרא ועם עולם האמונה, אך בו בזמן גם עם ההיסטוריה של האמנות, עם ראש מדוזה היווני, עם אמנות פרפורמטיבית ועם הקפיצה אל הריק של איב קליין". בעבודותיו של סלומון מתבטא הקשר למקורות ולמקום ממנו הוא מגיע, לדברי האוצרת שרית שפירא "הוא מנסח באופן ייחודי הרבה מאוד עניינים שהם בלב השיח של האמנות העכשווית, כמו אקסטזה ומעוף והתקדשות, בדידות, כמו השימוש ברדי־מייד, בנוסטלגיה, בתנועה. פורת נתן לזה את הטוויסט שלו. הקול הייחודי הזה קשור למה שהוא, לאדם שחי איפה שהוא חי ומאמין במה שמאמין ושייך לקבוצת התייחסות דמוגרפית שונה מאשר רוב הדור שלו באמנות. הוא אמן מצוין".
פורת תופש את האמנות כמרחב להצבת שאלות ודיונים. בריאיון למקור ראשון הוא אומר: "כמו ש'מי שפגע בו יצר הרע ימשוך אותו לבית המדרש', כך מי שיש לו שאלה, שייקח אותה לשדה האמנות. האמנות מכריחה את האמן להיות מאוד רציני ועקבי ביכולת שלו לשאול שאלות, ולכן מביאה איתה התמודדות בוגרת ועמוקה. המצב הגרוע הוא כששואלים שאלות שטחיות או פרובוקטיביות".
יצירות.
באמנותו הוא נמשך לשוליה הרפויים של הדת, בין המציאות הרוחנית והמוחשית, היכן שהאקסטזה של השמחה ותהום הייאוש נובעים מתוך אותה נקודה מדויקת.. באחת מעבודותיו מוצגת טונדו (תבנית עגולה) של חסידי ברסלב מרקדים על מכוניות, סלומון אימץ את הטונדו ששימשה בדרך כלל לתיאור סצינות שמימיות בכנסיות לציור נושא יהודי עכשווי מובהק. בעבודה מעניינת נוספת (ורוניקה), גילח סלומון את השיער שעל בטנו ויצר תווי פנים אנושיים, כמין מטפחת ורוניקה, נושא נוצרי מובהק של התגלות פניו של ישו על מטפחת שהושיטה לו אשה לניגוב זיעתו בהולכו בוויה דולורוזה.
"יהי רקיע".
מיצב וידאו שהוצג בתערוכה "פוסט-פוסטמודרניזם ≠ אוטופיה" ב-2013 במוזיאון חיפה לאמנות (אוצרת: סבטלנה ריינגולד). המיצב הוצג בהקרנת תקרה מחזורית. מיצב הווידאו המהפנט "יהי רקיע", המוקרן על תקרת חלל התצוגה, בנוי כמחווה לציורי התקרות בקפלות נוצריות שנשאו תפקיד דתי: להזכיר למאמין את אפסותו כאדם. התקרה מייצגת את עולם הרוח ומלכות השמים, בעוד שמתחתיה רוחש עולם החומר, הבשר והחטא. בעבודה זו מחבר פורת סלומון בין שמים לארץ ובין נצרות ליהדות. הוא מנסה לשבש את הדיכוטומיה המקובלת בתולדות האמנות החוצצת בין האל לבין החטא, ולהציע ראייה יהודית החותרת תחת המוסכמות הבסיסיות של תולדות האמנות. דמויות של שלושה חסידי ברסלב – דימוי יומיומי במרחב הישראלי – נראות כשהן צובעות גג תל אביבי מתקלף בגוני תכול, לבן ואפור, והופכות אותו לציור ענק של רקיע שמימי. דמויותיהן על הגג המצולמות מלמעלה (דרך חלון הסטודיו של האמן שהשקיף אל אחד מגגות דרום תל אביב) נראות כגמדים במהלך עבודה, עובדי אלוהים במובן המילולי של המילה, הבוראים את הרקיע. שוב ושוב הם טובלים את מברשותיהם הארוכות בדליי הצבע, חוזרים אל מרכז הגג להמשיך בצביעה, נעים על קו התפר שבין הרוחני והגשמי, האנושי לאלוהי ובין קודש לחול. עם סיום הציור פוצחים הברסלבים בריקוד.
"טרנזיט".