סאדאת סיימה תואר ראשון בספרות ערבית באוניברסיטת קהיר בשנת 1977. במוסד זה גם המשיכה לתואר שני בספרות השוואתית אותו סיימה בשנת 1980 לאחר מכן לדוקטורט אותו סיימה ב-1986. לאחר שסיימה את לימודיה, הפכה למורה במרכז לאמנים ומופעים בקהיר. בנוסף הייתה פרופסור אורח באוניברסיטה אמריקן יוניברסיטי, באוניברסיטת דרום קרוליינה ובאוניברסיטת רדפורד בארצות הברית.
סאדאת הייתה האישה הראשונה לכהן כיושבת הראש של המועצה העממית של מחוז אל-מנופיה.
שירותים לא ממשלתיים.
סאדאת מילאה תפקיד מרכזי ברפורמה בחוקי זכויות האזרח במצרים בסוף שנות השבעים. הרפורמה מכונה לעיתים קרובות "חוקי ג'האן". החוקים החדשים שקודמו על ידה העניקו לנשים מגוון זכויות חדשות, כולל מזונות ומשמורת על ילדים במקרה של גירושין. ג'יהאן סאדאת מילאה תפקידים מכריעים בהקמת "Talla Society", אגודה קואופרטיבית באזור הדלתא של הנילוס המסייעת לנשים מקומיות להפוך לעצמאיות. סאדאת הקימה האגודה המצרית לחולי סרטן, את בנק הדם המצרי. בנוסף, הקימה את ארגון , כפר ילדים המספק ליתומים מצרים בתים חדשים בסביבה משפחתית ומסייע להם למצוא משפחה מאמצת.
לאחר שביקרה חיילים פצועים בחזית סואץ במהלך מלחמת ששת הימים בשנת 1967, היא הקימה את מרכז השיקום של אל ופא ואמאל (אמונה ותקווה), המציע שירותי רפואה ושיקום לנכי המלחמה וכן הכשרה מקצועית. המרכז נתמך על ידי תרומות מרחבי העולם. עם השנים החל לשרת ילדים לקויי ראייה ויש לו להקה מוזיקלית ומקהלה המופיעה ברחבי העולם.
כפעילה אירחה והשתתפה בכנסים רבים ברחבי העולם בנושאי נשים, רווחת ילדים ושלום באפריקה, אסיה, אירופה צפון ודרום אמריקה. היא עמדה בראש המשלחת המצרית לכנסים של או"ם לכבוד יום האישה הבינלאומי במקסיקו סיטי ובקופנהגן. היא ייסדה את ליגת הנשים הערבית-אפריקאית.
שנים מאוחרות.
סאדאת הייתה עמיתה בכירה באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק.
בשנת 1987 היא פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "בת מצרים" בהוצאת סיימון אנד שוסטר בע"מ. בנוסף הוציאה ספר שירה ערבית תחת שם בדוי. במרץ 2009 הוציאה אוטוביוגרפיה נוספת בשם "תקוותי לשלום".
סאדאת זכתה במספר פרסים לאומיים ובינלאומיים עבור שירות ציבורי ומאמצים הומניטריים לנשים וילדים. היא גם קיבלה יותר מ-20 תוארי דוקטור לשם כבוד ממכללות ואוניברסיטאות לאומיות ובינלאומיות ברחבי העולם. בשנת 1993 קיבלה את פרס השלום הבינלאומי לקהילת ישו. בשנת 2001 זכתה בפרס פרל בק.
ב-2011 התבטאה על רקע המהומות במצרים כי בחירת בעלה בחוסני מובארכ לסגנו הייתה טעות. בראיון שהעניקה במסגרת אירועי יום השנה ה-30 לרצח בעלה בתוכנית "באוויר" שבערוץ המצרי "אורביט", סאדאת כינתה את תקופת כהונתו של מובארק כ"חלולה ממנהיגות".
נפטרה ב-9 ביולי 2021.
הרולד הארווי
הרולד הארווי (באנגלית: Harold Harvey; 1874–1941) היה צייר מאסכולת ניולין שצייר סצנות של דייגי קורניש, פועלים, חקלאים וכורים ונופים. הוא נולד בפנזנס והתאמן בבית הספר לאמנויות בפנזנס אצל נורמן גרסטין והאקדמיה ז'וליאן בפריז.
חיים פרטיים.
הרולד צ'ארלס פרנסיס הארווי נולד למרי בלרינגר הארווי ופרנסיס מקפרלנד הארווי ב-20 במאי 1874 בפנזנס. אביו היה פקיד בנק. בתקופת נעוריו למד בבית הספר. בין השנים 1894–1896 למד אמנות באקדמיה ז'וליאן בפריס בהדרכתו של נורמן גרסטין. בשנת 1896 למד באקדמיה דקלוז ובאקדמיה קולארוסי.
ב-1911 התגורר הארווי בפנזנס, ובאותה שנה התחתן עם האמנית גרטרוד הארווי (בודינר). הם נפגשו לראשונה כשגרטרוד דיגמנה להארווי. היא גילתה שיש לה כישרון אמנותי והפכה לאמנית בפני עצמה במגוון רחב של אמנות חזותית וטקסטיל. הזוג הנשוי התגורר בניולין בקוטג' מאן. חברים של הארווי כללו את לורה נייט, הרולד נייט, אנני וולק, והאב ברנרד וולק מכנסיית סנט הילרי.
בשלהי חייו הוא הפך לקתולי. הוא נפטר בניולין ב-19 במאי 1941 ונקבר בפנזנס בבית העלמין סנט קלייר. גרטרוד גרה בקוטג' שלהם עד 1960, אז עברה להתגורר בבית אבות סנט ג'וסט. היא מתה כעבור שש שנים.
קריירה.
לאחר שסיים את לימודיו בפריז, חזר הארווי לפנזנס והחל לעבוד עם נורמן גרסטין. עבודותיו כללו נופים ואורחות החיים של קורנוול, נושאים דתיים וחללי תוך בתים. הוא השתמש בצבעי שמן וצבעי מים.
בין השנים 1909–1913 הוא היה חבר באקדמיה המלכותית לאמנויות בקמבריאן, קונווי, ובשנת 1910 היה חבר באגודת האמנות בדרום ויילס. משנת 1910 לערך ועד תחילת שנות השלושים של המאה העשרים, הוא היה חבר באגודת האמנים ניולין, במיוחד עם אמנים מעמק למורנה.
בשנת 1920, הארווי וחברו הטוב ארנסט פרוקטר הקימו את בית הספר הארווי-פרוקטר בניולין, קורנוול.
ב.מ.וו M6
ב.מ.וו M6 (בגרמנית: BMW M6, קרוי גם M6 Gran Coupé) היא מכונית קופה בסגנון גראן טוריסמו, שיוצרה על ידי יצרן הרכב הגרמני BMW בין השנים 1983 – 1989, 2005 – 2010 ו-2012 – 2018.
בנוסף, בין השנים 2005–2010 ו-2012–2018 הדגם יוצר גם בתצורה קבריולה.
בנוסף, בין השנים 2012–2018 הדגם יוצר גם בתצורה 4 דלתות סלון.
במשטרת דובאי.
דגם ""ב.מ.וו M6" מופעל כניידת משטרה במשטרת דובאי.
דגם נוסף של ב.מ.וו במשטרת דובאי הוא ב.מ.וו Ε60.
בית הכנסת בפאזאנן שטראסה
בית הכנסת בפאזאנן שטראסה (בגרמנית: Synagogue Fasanenstrasse) היה בית כנסת של היהדות הרפורמית שנפתח בברלין ב-26 באוגוסט 1912 בשכונת שרלוטנבורג, קרוב לתחנת הרכבת ברלין גן החיות.
הקהילה היהודית בשרלוטנבורג גדלה במהירות, ובשנת 1905 סוכם על נחיצות בנייתו של בית הכנסת החדש באזור. הבניין נבנה בסגנון נאו-רומנסקי ונפתח בשנת 1912. הוא כלל אולם תפילות ל-1,720 מתפללים ובית הספר. לאו בק היה בין מנהיגי הקהילה. החזן הראשי היה מגנוס דווידסון. בנוסף להיותו חזן ראשי הוא היה תורם קבוע לכתב עת בנושא חזנות שהיה יוצא לאור בשנים 1927–1938 על ידי ליאון קורניצר.
וילהלם השני, קיסר גרמניה נכח בפתיחת בית הכנסת, דבר שגרר ביקורת קשה מצד קורט טוכולסקי.
כבר בשנת 1931 מתפללי בית הכנסת הותקפו על ידי האס אה. למרות הקשיים, התפילות במקום התקיימו עד לשנת 1936. במהלך ליל הבדולח הבניין נהרס בהוראה ישירה של יוזף גבלס. לאחר ביזה של הבניין הוא נשרף. בשנת 1939 שרידי הבניין הועברו לחזקת הדואר. בשנת 1943 הבניין סבל מפגיעות של הפצצות.
לאחר השואה מספר היהודים בברלין היה קטן. ראש הקהילה, היינץ גלינסקי, ביקש להקים על יסודות הבניין מרכז קהילתי. בשנת 1957 וילי ברנדט השתתף בטקס הנחת אבן הפינה של הבניין החדש. הבניין החדש נפתח בשנת 1959, וחלק מחזית הבניין המקורי שולב בו.
בשנת 2006 כלל הבניין רק מרכז חינוך, ומשרדי הקהילה עברו לבניין חדש.
סוזאן מובארכ
סוּזאן מֻבּארכּ (בערבית: سوزان مبارك; נולדה ב-28 בפברואר 1941) היא אלמנתו של נשיא מצרים לשעבר חוסני מובארכ. היא הייתה הגברת הראשונה של מצרים בתקופת כהונתו הנשיאותית, מ-14 באוקטובר 1981 ועד 11 בפברואר 2011. היא שימשה כשגרירה של רצון טוב של ארגון המזון והחקלאות של האו"ם, והקימה את מוזיאון הילד בקהיר בשיתוף המוזיאון הבריטי. סוציולוגית בהשכלתה.
ראשית חייה.
סוזאן לבית ת'אבת נולדה ב-28 בפברואר 1941 במחוז אל מיניה, הממוקם על נהר הנילוס, כ-250 ק"מ דרומית לקהיר. אביה, סאלח ת'אבת, היה רופא ילדים מצרי ואמה הייתה לילי מאי פאלמר (נפטרה בשנת 1978), אחות מפונטיפריד שבוויילס. היא למדה בבית הספר סנט קלייר בהליופוליס, קהיר. כשהייתה בת 16 היא הכירה את בעלה לעתיד, קצין חיל האוויר המצרי חוסני מובארכ. בני הזוג התחתנו כשהייתה בת 17 ונולדו להם שני בנים; עלא מובארכ וגמאל מובארכ.
מובארכ חזרה ללימודים עשר שנים לאחר נישואיה. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר בשנת 1977 עם תואר ראשון במדע המדינה ולאחר מכן תואר שני בסוציולוגיה בשנת 1982. את התזה שלה כתבה בנושא "מחקר פעולה חברתית במצרים העירונית: מקרה מחקר על שדרוג בתי ספר יסודיים בבולאק".
הגברת הראשונה של מצרים.
מובארכ הפכה לגברת הראשונה של מצרים עם מינוי בעלה לנשיאות ב־14 באוקטובר 1981. היא שימשה כגברת הראשונה עד להתפטרות בעלה ב־11 בפברואר 2011.
פעילותו של מובארכ בפרויקטים הנוגעים לסחר בבני אדם ולענייני משפחה התבלטה במצרים. היא הובילה את משלחות המצריות לאו"ם בכנסים הקשורים לנשים וילדים. בשנת 1985 הקימה את מוזיאון הילד בקהיר בשיתוף המוזיאון הבריטי. בשנת 2005 היא פתחה את סניף ע'רדקה של הספרייה הציבורית של מובארכ. באוקטובר 2008 היא מונתה לשגרירה של רצון טוב בארגון המזון והחקלאות של האו"ם. היא הייתה פטרונית של סדרת הטלוויזיה לילדים עאלם סימסים (בערבית "עולם של סומסום"), הגרסה המצרית של הסדרה האמריקאית, רחוב סומסום.
במרץ 2008 נעצר העיתונאי המצרי איברהים אייסה על כך שדיווח על בעיות הבריאות של חוסני מובארכ באוגוסט 2007. סוזאן מובארכ נתנה אז ראיון טלוויזיה נדיר בו טענה שבריאות של בעלה איתנה ועיתונאים שמדווחים אחרת ראויים להיענש.
משפחה.
מובארכ הייתה נשואה לנשיא מצרים לשעבר, חוסני מובארכ. היא בתם של רופא ילדים מצרי, סאלח ת'אבת, והאחות הוולשית לילי פאלמר. סאלח ת'אבת, אז סטודנט לרפואה בן 29 באוניברסיטת קארדיף, התחתן עם לילי מאי פאלמר בת ה-29 באיזלינגטון, לונדון ב-16 במרץ 1934. פאלמר הייתה אחות מיומנת שעבדה בבית הספר לרפואה ברחוב קמדן באיזלינגטון. היא הייתה בתו של מנהל סוכנות לתעשיית הפחם בשם צ'ארלס הנרי פאלמר, וגדלה בפונטיפריד, גלמורגן, ויילס. אחיה הבכור של מובארכ, מוניר ת'אבת, הוא הנשיא לשעבר של הוועד האולימפי המצרי.