קול מצוקה מסמן שאדם, קבוצת אנשים, ספינה, כלי טיס, או כלי תנועה אחר נתון לסכנה מהותית קרבה ובאה המצריכה סיוע מיידי. שימוש באותות אלו במצבים שאינם מצבי חירום, עשוי להיות הפרת חוק מקומי או בינלאומי. ישנם אותות נוספים כפאן-פאן המשמשים להזעקת עזרה במצבים שאינם דחופים.
כדי לאותת שנדרשת עזרה מידיית באופן היעיל ביותר נדרשים שני קריטריונים:
כך למשל נור שנורה לשמיים בוער במשך כדקה או פחות ומראה כי ישנו כלי שיט שנמצא בקרבתו. אדם המחזיק זיקוק בוער (שמשכו הוא מספר דקות) מצביע בכך על מיקומו.
משדר מצוקה עומד בשני הקריטריונים בכך שהוא משדר אות רציף ובכך מצביע על מיקום ומצב חירום (לעיתים נכלל גם מידע נוסף כגון מהירות הנסיעה וכו').
אותות מצוקה ימיים.
אותות המצוקה לכלי שיט ימיים כגון ספינות ואוניות מוגדרים בתקנות הבינלאומיות למניעת התנגשויות בים של ארגון הימאות הבינלאומי וקוד הסימונים הבינלאומי .
אות Mayday משמשים רק במצבי חירום בהם נשקפת סכנת חיים מיידית. במצבים דחופים פחות נשלח אות פאן-פאן. במרבית מדינות העולם, ישנם קנסות או עונשים לאותות מזויפים, מטעים שנשלחים כדי להטעות.
בין האותות אותם אפשר לשדר כדי להתריע על מצוקה:
מראה לא שגרתי.
כל מראה לא שגרתי בספינה שעשוי למשוך תשומת לב יכול לשמש כאות מצוקה. כך למשל מפרש הפוך נראה למרחקים ומצביע על בקשת סיוע.
דגל הפוך.
הנפת דגל הפוך סימלה איתות מצוקה במשך מאות שנים. דגלים מסוימים אינם מתאימים למטרה זו (דגל ספרד או קוריאה הדרומית) או בגלל סימטריותם (דגל ישראל, יפן ותאילנד). בנוסף דגלים מסוימים הם הפכים של דגלים אחרים: דגל פולין הפוך הוא דגל אינדונזיה או מרוקו. ספינה ללא דגל גם עשויה לסמן מצוקה. גם דגל קשור משמש למטרה זו.
אובדן ציוד והשלכתו.
כדי למנוע חיפושי שווא מוטעים, על צוות הספינה לדווח על אובדן ציוד מסוים ובו משדר חירום (EPIRB), גלגלי הצלה, סירות הצלה וכל אביזר המסומנים בשם הספינה.
מרבית רשויות הנמל מציעות דרכים להשלכת פסולת ובהם נורים פגי תוקף שאין להדליקם כדי להשליכם אלא להבעירם בשטח פסולת ייעודי.
משדרי חירום (EPIRB) מועברים לפירוק לפני השלכתם לאשפה הרגילה משום שבעת השהייה במטמנה עשוי המכשיר להידלק ולשדר אות שגוי. ב-2013 מרבית ההפעלות של מכשירים אלו באוסטרליה היו כתוצאה מהשלכה שגויה לאשפה.
אותות מצוקה אווירים.
תדר המצוקה האווירי האזרחי הוא 121.5 מגה־הרץ. כלי טיס צבאיים משדרים ב-243 מגה־הרץ (שהוא הרמוני ל-121.5 מגה־הרץ).
צורה נדירה לאיתות בהם יכולים להשתמש כלי טיס ללא תקשורת רדיו (NORDO), היא טיסה בצורת משולשים, בעדיפות לפניות של 120 מעלות.
משרד ההגנה (צרפת)
No Me Queda Más
No Me Queda Más (בעברית: שום דבר לא נשאר בשבילי) הוא הסינגל השלישי מתוך אלבומה הרביעי של הזמרת סלינה, אשר הופץ באוקטובר 1994 על ידי EMI לטין. השיר יצא לאור מחדש בגרסה ארוכה יותר, כמה שנים לאחר צאתו המקורית, תוך שהוא דורג כ"שיר השנה הלטיני" על פי בילבורד.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטיניים.
רקע וסוגה.
השיר נכתב על ידי ריקי ולה והופק על ידי אחיה ועל ידי בבו סילבט. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר דאון-טמפו המכיל מוזיקת מריאצ'י, רנצ'רה ופופ בסגנון בלדה. מבחינה לירית השיר מדבר על אישה החשה כאב לאחר סיום של מערכת יחסים אך היא מאחלת לבן זוגה לשעבר ולבת זוגו החדשה כל טוב.
השיר זכה לשבחים מהמבקרים ששיבחו אותו על אופיו הרגשי והוא לימים היה לאחד מהשירים המצליחים ביותר בקריירה שלה.
הצלחה.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטינים בארצות הברית שם שהה 7 שבועות ונהיה לשיר השלישי שלה ברצף לעשות זאת. בנוסף הוא הגיע למקום הראשון במצעד השירים המקסיקניים האזוריים המושמעים ביותר ברדיו בארצות הברית ונהיה לשיר הראשון שלה לעשות זאת. הצלחתו המשיכה להרקיע שחקים כאשר בסוף שנת 1995 הוא היה לשיר הלטיני המצליח ביותר בארצות הברית. בנוסף מגזין בילבורד דירג אותו כשיר הטחאנו התשיעי הטוב ביותר הטוב ביותר בכל הזמנים וכשיר הלטיני ה-11 הטוב ביותר בכל הזמנים.
וידאו קליפ ומכירות.
הקליפ לשיר צולם בעיר סן אנטוניו שבטקסס בתחנת רכבת של אמטרק. הקליפ גם זכה להצלחה כאשר זכה בפרס קליפ השנה בטקס פרסי הבילבורד הלטיני. בנוסף השיר עצמו גם זכה בשני פרסי BMI כאשר אחד מהפרסים היה פרס "שיר השנה". עם השנים השיר זכה למספר גרסאות כיסוי. בשנת 2018 השיר הוכתר כשיר ה-18 המצליח ביותר בהיסטוריית המצעד השירים הלטינים האמריקאים ונכון להיום מכירותיו עומדות של 240 אלף עותקים בארצות הברית (במכירות משולבות) ובכך הוא זכאי ל-4 מעמדות פלטינה לטיניות.
בני המהפכה האמריקאית
האגודה הלאומית של בני המהפכה האמריקאית (באנגלית: National Society of the Sons of the American Revolution, בראשי תיבות: SAR או NSSAR) היא ארגון אמריקאי שהוקם ב-1889 על פי כתב זכויות של הקונגרס של ארצות הברית ומטהו שוכן בלואיוויל, קנטקי. כמוסד ללא כוונת רווח הוא מפרט את מטרותיו כשימור והרחבת "מוסדות החירות האמריקאים, הוקרת החירות האמיתית, הכבוד לסמלים הלאומיים שלנו, הערך של האזרחות האמריקאית, ואיחוד הכוחות של המוטו מתוך רבים אחד שיצר, מאנשים מאומות רבות, אומה אחת ועם אחד".
חברי האגודה הם צאצאים זכרים של אנשים ששירתו במלחמת העצמאות של ארצות הברית או שתרמו להשגת עצמאותה של ארצות הברית. האגודה מקדישה את עצמה להנצחת האידיאלים והמסורות האמריקאים ולהגנה על חוקת ארצות הברית. ההכרה הלאומית ב, ויום מגילת הזכויות של ארצות הברית, הושגה הודות למאמצי הארגון. על חברי האגודה נמנים אנשים בארצות הברית, קנדה, צרפת, גרמניה, מקסיקו, ספרד, שווייץ והממלכה המאוחדת.
ארגון בני המהפכה האמריקאית נבדל מארגון "בני המהפכה" , ארגון מורשת נפרד של צאצאי המהפכה שנוסד ב-22 בפברואר 1876 על ידי איש העסקים ג'ון אוסטין סטיבנס וחברי אגודת סינסינטי . מייסד אגודת בני המהפכה האמריקאית, חלק על הכלל של בני המהפכה באותה עת שכל החברות המדינתיות צריכות להיות כפופות לחברה של ניו יורק.
היסטוריה.
הארגון הראשון של צאצאי משתתפי מלחמת העצמאות האמריקאית נוסד ב-1876 בסן פרנסיסקו. קבוצה של אנשים שהיו צאצאי ותיקי מלחמת העצמאות התאספה לחגוג את שנת המאה להכרזת העצמאות ולהקמת ארצות הברית. הם גם רצו להוקיר את האנשים והנשים שהקדישו את חייהם, הונם ופרנסתם לחתירה לעצמאות מבריטניה הגדולה. קבוצה זו הקימה ארגון שנקרא "בני אדוני המהפכה האמריקאית" (Sons of Revolutionary War Sires, בראשי תיבות SRWS). למעשה אין כל קשר ישיר בין ארגון זה לבין ארגון בני המהפכה האמריקאית למעט העובדה שחברי הארגון הראשון הורשו להצטרף אליו לאחר ייסודו ב-1889.
ניתן לעקוב אחר ההיסטוריה של בני המהפכה האמריקאית החל מהקמת ארגון בני המהפכה, אגודה ניו יורקית שהתארגנה ב-1876. ארגון זה הוקם על ידי ג'ון אוסטין סטיבנס, שראה בחזונו ארגון אריסטוקרטי ושושלתי לאור רוחה של אגודת סינסינטי. ב-1889 ארגן ויליאם אוסבורן מקדואל, איש עסקים מניו ג'רזי את אגודת ניו ג'רזי של בני המהפכה, אך הוא לא היה מוכן לקבל את דרישת ארגון בני המהפכה שכל האגודות המדינתיות האחרות תהיינה כפופות לאגודה של ניו יורק. יותר מכך, מקדואל שאף שהאגודה תהייה יותר תנועה המונית של צאצאי משתתפי המהפכה ולא מועדון חברתי יוקרתי. כתוצאה מכך, ארגן מקדואל את ארגון בני המהפכה האמריקאית בטברנת פראונסס שבניו יורק ב-30 באפריל 1889. יום זה היה יום המאה להשבעתו של ג'ורג' וושינגטון כנשיא ארצות הברית הראשון ב-1789. כרטיס החבר מספר 1 של האגודה הונפק למקדואל. בנוסף להקמת הארגון, שיתף מקדואל פעולה עם שש נשים להקמת ארגון ב-29 ביולי 1890.
ארגון בני המהפכה האמריקאית קיבל ב-9 ביוני 1906 הכרה רשמית מהקונגרס של ארצות הברית על פי חוק. החוק נחתם על ידי הנשיא תאודור רוזוולט שהיה חבר באגודה.
חברות.
החברות באגודה פתוחה פני כל גבר בעל "שם טוב" שמסוגל להוכיח שהוא צאצא של אדם שתמך באופן פעיל למהפכה האמריקאית, כולל:
אף אגודה מדינתית או סניף לא ראשים להפלות מועמד לקבלה לאגודה על בסיס גזעי או דתי. בארגון חברים יותר מ-37,000 איש ביותר מ-550 סניפים בכל 50 מדינות ארצות הברית, בנוסף לאגודות שקיימות בקנדה, צרפת, גרמניה, מקסיקו, ספרד, שווייץ והממלכה המאוחדת. מאז הקמת הארגון היו חברים בו כ-200,000 איש.
מבין נשיאי ארצות הברית שחיו מאז הקמת הארגון, 17 היו חברים, ל-4 היו קשרים שושלתיים לוותיקי המהפכה אך לא הצטרפו לארגון, ול-4 לא היו קשרים שושלתיים כאלה. בנוסף אליהם היו חברים בשורות הארגון שלושה סגני נשיא, פוליטיקאים, אנשי צבא, שופטים ואישי ציבור.
פעילות.
האגודה מעורבת במחקר היסטורי, בגיוס תרומות למלגות ופרסים חינוכיים מקומיים ובשימור אתרים ומסמכים הקשורים למהפכה האמריקאית. האגודה פנתה לקונגרס כדי שישמור על מסמכים מתקופת המהפכה באזור מוגן מאש וידאג להנגשתם לציבור, וכך הוביל להקמת הארכיון הלאומי של ארצות הברית. הארגון גם פעיל בקיטלוג וסימון קבריהם של פטריוטים מימי המהפכה ומנהל תוכנית שנתית של מלגות של ארגון הצופים של אמריקה. האגודה פעילה בקידום "פטריוטיזם ותרמה מאוד למיסודו של יום החוקה. כמה מהאגודות המדינתיות והסניפים של הארגון מפעילות משמרות דגל שמופיעים במגוון אירועים ציבוריים ופרטיים כאמצעי לגיוס חברים בקהילה.
ארגון בני המהפכה האמריקאית מקיים שני מפגשי הנהגה וקונגרס לאומי אחד מדי שנה. שתי פגישות ההנהגה מתקיימות באביב ובסתיו במלון בראון שבלואיוויל. הקונגרס הלאומי מתקיים במקומות שונים מדי שנה בקיץ.
The Best of Netta's Office, Vol. 1