במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 ועד שנת 2013, היא יצרה ציורי בד גדולים על רקע לבן של נערות צעירות בלבוש האפייני של ארץ ישראל של טרום מדינה. המיוחד בציורים שהם מתמקדים רק בחלק גוף מסוים של הנערות, כך שהדימוי שבור ואינו שלם ויוצר תחושה של קריעה או החסרה של הראש. קטיעה זו יוצרת בצופה חוסר נוחות מטריד: "בכל העבודות בתערוכה "לבנות" ממשיכה גרץ רן לחולל אקטים שונים של קיטוע וחיתוך של הדימוי המצולם ואחר כך המצויר. יש משהו בכורח הזה – לקטוע, לחתוך, לבודד, להדגיש, לחזור שוב ושוב בואריאציות על הנושא – שמעצים את תחושת האלימות המקופלת בכל." הסדרות לבנות (ילדות טובות) וחלוצות הוצגו בתערוכה לבנות (2002) במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב מאוחד.
בשנים 2014–2016 התמקדה גרץ רן בציורי שמן על בד ובאובייקטים מטופלים, שאותם אספה בשוקי פשפשים ובעזבונות שונים. אלה כללו קרשי מטבח, כפות טיוח, קופסאות מעבדה, ופריטי ישראליאנה מגוונים. שילוב הציור על גבי חפצים בשימוש היסטורי שהעבירו את תחושת השימוש הקודם יצרו קיטוב בין השימוש המקורי ובין הדימוי השתול והמצויר בצבעי שמן.
מתוך כך נולדה סדרת עבודות העוסקות במיתוסים נשיים מהתקופה של טרום קום המדינה: מיתוס תל חי, יזרעאליות, שומרות וח' חלוצה שמתה. כל אלה העמיקו את מחקרה של גרץ רן במקומה, מעמדה, תחושותיה וסוגיות נפשיות שאיתן התמודדו החלוצות. זהו דיון שנעדר באופן כמעט מוחלט מההיסטוריה הציונית. גרץ רן העלתה למודעות את הפנים המודחקים של החלוצות על קשיי ההסתגלות, האלימות הגלויה והסמויה שמהן הן סבלו. ציורים אלה הוצגו בתערוכה יזרעאליות (2014) בגלריה דוויק, במשכנות שאננים בירושלים.
בקטלוג התערוכה , סול לנזיני, האוצרת, מציינת שחיה גרץ רן שואבת השראתה מתוך הביוגרפיה האישית שלה, בוחרת דימויים פוטוגניים בלבד של מייסדי תרבות וגיבורים מיתיים מתוך ידיעה שהם אלה שיצרו בעבר וממשיכים עד היום ליצור היסטוריה של התיישבות בעמק. ביצירותיה רן מצד אחד משמרות מיתוסים בזיכרון הקולקטיבי של המתבונן ויוצרת מטאפורה לחלום הציוני אך מנגד מנכיחה את שברו. בנרטיב של ימי ראשית ההתיישבות, היא טוענת, מקומן של נשים נעדר גם באמנות, היו מעט נשים ציירות ונושאי הציור לא עסקו בקשייהן מחשש שיביעו יתר רגש ורומנטיקה. בסדרת תמונות "החלוציות" מעלה את סיפורן של נשים חלוציות שהגיעו ארצה בשנות ה-20, חדורות אידאולוגיה של סוציאליזם והפרחת השממה ובכך מסיטה את ההתמקדות מהחלוצים "השריריים בעלי הבלורית" ומאפשרת הצצה לחייהן של נשים בנות התקופה והתמודדותן הקשה עם המציאות. בעבודה " שמיר בתל חי" מתואר בקדמת הציור, הצבר האולטימטיבי ובשוליים מוצבת האם ובנה, גיבורה נשית ששילמה מחיר אישי למען המולדת על רקע פסל האריה השואג. בסדרה אחרת, " ילדות טובות", "מכנסיים קצרים" מתמקדת בבנות החלוצים, בנות דורה שעיקר משימתן היה בשיפור ותיקון הערכים, ייצור ישות חדשה שבא לידי ביטוי בעיקר בשמלותיהן הלבנות של הבנות. בסדרת "החצאית הכחולה" פונה רן לדור הצעיר ממנה, מהרהרת בו אם קיימים בו ערכי הקרבה ונתינה כשל קודמיו. החצאיות של הבנות שייכות עדיין לתקופת ההורים והסבים אך הן משדרות עצמאות, דעתניות, סמלי החלום הציוני אך מסוג חדש.
הציור של גרץ רן נובע מתוך הבנת הכוח הטמון בדימויים ההיסטוריים והאופן שבו האמנות משמשת פלטפורמה לעיבוד החוויות, הזכרונות והרגשות האישיים. האמנות, עבורה, הוא כוח משחרר, המאפשר דיון רפלקסיבי בעל משמעות, גם שנים רבות לאחר התיעוד המצולם, או הציור בסטודיו של האמנית.
בשנת2018 הציגה את עבודתה בתערוכה "עמק תפארת" שביקשה לשקף את השינויים שחלו בנוף העמק, הטבעי והאנושי ועל התהליכים הדרמטיים שהתחוללו בו.
בשנת 2020 השתתפה בתערוכה קבוצתית לרגל יום האשה הבין- לאומי שנדחתה תחילה בעקבות מגפת הקורונה והוצגה לבסוף בתחילת מרץ באותה שנה. התערוכה הציגה מגוון עבודות של אמניות בנות זמננו מאוסף בנק דיסקונט ואמניות אורחות, העושות באמנותן שימוש בטכניקות ובחומרים ברוח תנועת ארטס אנד קראפטס, שצמחה באירופה ובארצות הברית בסוף המאה ה-19. עבודתה של גרץ רן בתערוכה זו היא העתק דמות הילדה מהיצירה שלה "חצאית כחולה בעמק" על גבי קרש חיתוך ירקות, העונה על יצירת המתח שבין אמנות לקראפט.
טראפ ספרדי
שלום למר
שלום למר (נולד ב-6 בנובמבר 1989), הידוע בשם הבמה "Shulem", הוא זמר וחזן חרדי-חסידי אמריקאי. החרדי הראשון מלידה שחתם על חוזה תקליטים עם חברת ההפקה הבנילאומית "יוניברסל מיוזיק גרופ".
ביוגרפיה.
למר נולד וגדל בבורו פארק, ברוקלין, בעיר ניו יורק. דור חמישי לילידי אמריקה, ממשפחה המשתייכת לחסידות בעלז. אחיו הגדול הוא הזמר והחזן יעקב למר. למר הוא הצעיר מבין שמונה ילדים.
למר למד בישיבת בעלזא בבורו פארק ובישיבת מיר בירושלים. החל להופיע באירועים משפחתיים קטנים כשהיה בן 10.
לפני שהיה זמר במשרה מלאה, למר היה מנהל שיווק בסטארט-אפ של חברת טכנולוגיה בוויליאמסבורג, ברוקלין.
קריירה מוזיקלית.
למר ניחן בקול טנור. לא עבר הכשרה רשמית ופיתוח קול; חקר את נושא פיתוח הקול ברשת.
משמש כחזן במהלך החגים בקהילה אהבת תורה, בית כנסת אורתודוקסי מודרני באנגלווד, ניו ג'רזי.
בשנת 2015 הוציא את אלבום הבכורה שלו העונה לשם "שולם".
הוא היהודי החסידי הראשון שחתם עם חברת תקליטים גדולה, לאחר שחתם בקבוצת המוזיקה יוניברסל תחת חותמת של דקה גולד המוזיקה הקלאסית.
למר מתייעץ עם צוות רבנים יועצים; חוזהו קובע כי הוא יכול לסרב להופעה מכל סיבה שהיא.
באפריל 2019 שר למר את "אלוהים יברך את אמריקה" בסיטי פילד. הוא סייר בערים אמריקאיות וישראליות, ושר בלונדון, בקרקוב, בפרנקפורט ובציריך.
בנובמבר 2019 הוציא למר את האלבום השני שלו: The Perfect Dream, שהופק על ידי ג'ון כהן ומלווה בתזמורת הפילהרמונית המלכותית של לונדון. באלבום שירים באנגלית, בעברית וביידיש, כולל השיר הישראלי "ירושלים של זהב" ו"הביא אותו הביתה" מעלובי החיים. שירים אחרים הם "כשאתה מאמין" מתוך נסיך מצרים, "איזה עולם נפלא" של לואי ארמסטרונג, "גשר מעל מים סוערים" של פול סיימון ו"אבינו מלכנו" של מקס ינובסקי. רצועת הכותרת של האלבום, "החלום המושלם", היא שיר מקורי שנכתב עבור למר מאת דון בלאק.
ב-2019 זכה בפרס "כוכב יהודי אורתודוקסי" בטקס "Jew in the City - All Stars Awards" .
דיסקוגרפיה.
חיים אישיים.
למר מתגורר בצפון ניו ג'רזי, לאחר שעבר לשם מברוקלין עם משפחתו בשנת 2017. נשוי ואב לשלושה.
ג'ו קול (שחקן)
ג'וזף מייקל קול (באנגלית: Joseph Michael Cole; נולד ב-28 בנובמבר 1988) הוא שחקן אנגלי, אשר מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור ג'ון שלבי בסדרה "כנופיית ברמינגהאם" ובזכות הופעתו בתור שון וואלאס בסדרה "כנופיות לונדון".
ביוגרפיה.
קול נולד בקינגסטון, לונדון. הוא הבכור מבין חמישה בנים. אחיו פין קול גם הוא שחקן וכיכב לצידו בסדרה "כנופיית ברמינגהאם".
קריירה.
תפקידים בולטים שלו היו בתפקיד לוק בסדרה "סקינס", טומי בסרט "עבריין", ג'ון שלבי בסדרה "כנופיית ברמינגהאם", מרזין ובקווית' במותחן "הסוד שבעיניים", ריס בסרט האימה "חדר מנוחה", בילי מור בסרט "A Prayer Before Dawn", פרנק בפרק "Hang the DJ" באנתולוגיה "מראה שחורה", ושון וולאס בסדרה "כנופיות לונדון".
קול החל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון הלאומי לנוער. תפקידיו הראשונים היו בתיאטרון ווסט אנד, בסדרות הטלוויזיה "The Bill" ו"הולבי סיטי", ועל הבמה בתיאטרון בוש. קול כתב סדרה קומית עבור מאט לוקאס. בסדרת הדרמה "כנופיית ברמינגהאם" גילם קול את ג'ון שלבי. עוד שיחק בפרק בעונה הרביעית של הסדרה "מראה שחורה" של צ'ארלי ברוקר. על הופעתו זו היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2017 כיכב קול בתפקיד בילי מור בסרט הדרמה "A Prayer Before Dawn"; תפקיד עליו זכה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
אוויאשן
לילי איימן
לילי איימן (באנגלית: Lily Ayman; 17 במאי 1929 – 6 בספטמבר 2018) הייתה מחנכת פרסייה, סופרת ואשת חינוך בהאית. איימן הייתה שותפה לייסוד ותומכת נאמנה של תוכנית הלימודים ערפאן (Irfan).
עסקה בעיקר בכתיבת ספרות ילדים וספרי לימוד, ראתה בחינוך לאוריינות ערך עליון והקדישה את חייה לתחום זה.
קורות חייה.
לילי איימן נולדה בשם לילי אהי (Lily Áhy), ב־17 במאי 1929, בטהראן, למשפחה הקשורה לבהאא אללה (נכדה מדור רביעי לגיסו, מירזא מג'יד אהי), מייסד הדת הבהאית. אביה היה פקיד בכיר בממשל האיראני ובוגר לימודי משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת מוסקבה. אימהּ הייתה זמרת אופרה ונגנית ב, שם הכירה את בעלה ועברה אתו לטהראן כדי להתחתן. איימן גדלה בשיראז בזמן שאביה היה מושל המחוז, ולאחר מכן עברה עם משפחתה לטהראן, שם סיימה את לימודיה היסודיים. כשאביה מונה לשגריר איראן בברית המועצות עברה עם משפחתה למוסקבה, שם סיימה את לימודיה התיכוניים והתחילה את לימודיה האקדמאים בתואר שפה וספרות רוסית וצרפתית.
לאחר שאביה חלה, לילי ומשפחתה חזרו עמו לטהראן, שם הוא נפטר. איימן השלימה את התואר האקדמי בפילוסופיה וחינוך באוניברסיטת טהראן. עוד בזמן לימודיה תרגמה את הספר "Enfants Difficiles" מצרפתית לפרסית, והוא יצא לאור בתרגום זה בשנת 1949. לאחר סיום לימודיה התחילה ללמד בבית ספר לבנות (Anoushiravan Dadgar secondary school for girls) בטהראן.