נחלקו הראשונים מה דינו של אדם העושה אחד מהדברים המפורטים כסימני שוטה, אך בכל שאר הדברים מתנהג כאדם פיכח. לפי דעת הרמב"ם, גם במקרה כזה, הוא מוגדר כשוטה (אך יש המפרשים בדבריו שהכוונה היא רק לעניין עדות). כך גם כותבים הסמ"ע (שכותב ש"פתי" הוא חסר דעת לכל דבר ו"שוטה" הוא אדם שנטרפה דעתו לעניין דבר אחד אך הוא שפוי בשאר הדברים). אך לפי הרמב"ם סימנים אלו המוזכרים בברייתא מועילים רק כדי להעמיד אדם בחזקת שוטה, כלומר - יש להניח שהוא שוטה עד שיתברר אחרת, אך אם רואים שדעתו צלולה, ניתן לסמוך עליו.
קטן.
קטן הוא צעיר אשר לא הגיע לגיל 13 ויום אחד (בר מצווה) ואשר אין לו סימני בגרות. קטנה היא צעירה שלא הגיעה לגיל 12 ויום אחד (בת מצווה) ושאין לה סימני בגרות.
דיני הקטן מחולקים לשתי תקופות עיקריות: תקופה שבה הוא נחשב כפעוט (גיל 6–8), ותקופת הקטנות עד גיל הבר מצווה.
הלכות שבת.
בתלמוד הבבלי קיים דיון לגבי מי שהיה בדרך בעת כניסת השבת, והוא צריך פתרון לנשיאת ארנקו. חכמים מניחים שקיימת חזקה לפיה אם לא ימצא פתרון לבעיה - האדם יטלטל את הארנק בעצמו בלי הגבלה ויעבור על איסור התורה לטלטל ברשות הרבים בשבת. לפיכך, חכמים מתירים איסורי דרבנן שאינם חמורים כמו איסור התורה, אך גם בתוכם הם שומרים על מדרג. לפי המדרג, העדיפות הראשונה היא טלטול על ידי נכרי שלא מצווה כלל בשביתה, העדיפות השנייה היא טלטול על ידי חמור כיוון שהוא בעל חיים, בעדיפות השלישית מציבים חכמים את החרש, השוטה והקטן.
בתוך כך מבחינים חכמים בין החרש, השוטה והקטן. ההבחנה הראשונית היא כי טלטול על ידי שוטה הוא פחות חמור מטלטול על ידי חרש או קטן. אך נותרת התלבטות בין החרש והקטן: מצד אחד, הקטן יהיה לבסוף גדול, ועדיף להימנע מלהרגילו לחילול שבת. מצד שני, החרש דומה יותר לאנשים רגילים, ויש חשש שמתוך ההיתר לטלטל על ידי חרש ילמדו להתיר טלטול על ידי אדם רגיל. התלמוד לא מכריע בהתלבטות זו, וההלכה היא שאין עדיפות בין חרש לקטן.
ההבנה המקובלת בקרב ראשונים רבים, כגון רמב"ן, רשב"א ור"ן, היא שההיתר לטלטל על ידי חרש שוטה וקטן היא דווקא באופן שנמנע מעקירה והנחה באמצעותם. כלומר: לאחר שהחרש לדוגמה התחיל ללכת, ניתן להניח אצלו את הארנק, ולפני שעוצר לנוח יש לקחת את הארנק בחזרה מידם. אמנם, יש שמבינים מהרמב"ם שההיתר הוא טלטול מלא על ידי חש"ו, בלי צורך להימנע מעקירה והנחה, אלא שההיתר הוא דווקא מבעוד יום, כלומר לתת את הארנק לחש"ו לפני כניסת השבת.
להלכה התקבלה בעיקר הדעה המקובלת. הרמ"א פסק שניתן להקל גם כמו ההבנה המתירה לתת מבעוד יום בלי סייגים. המגן אברהם חולק על פסיקה זו. המשנה ברורה פוסק שניתן להקל דווקא כשמדובר בכרמלית.
דיני ממונות.
בדיני נזיקין, החובל בחרש שוטה וקטן - חייב באחריות על הנזק, ואילו הם שחבלו באחרים - פטורים.
בדיני קניין, אין לחרש שוטה וקטן חזקה בחפץ הנמצא אצלם. בנוסף, אין מקחם מקח ואין ממכרם ממכר, כי אינם יודעים בטיב משא ומתן.
בדיני עדות, חרש שוטה וקטן נחשבים כפסולים לעדות.
מתודולוגיות לפיתוח תוכנה
חש&quot;ו
חרש שוטה וקטן
בונוס (משחק מחשב)
בּוֹנוּס הוא משחק חשיבה למחשב מתוצרת מטח (המרכז לטכנולוגיה חינוכית), אותו יצר יעקב שויקה.
המשחק בונוס הוא גרסה ממוחשבת של משחק הלוח שבץ־נא. לוח המשחק מורכב מריבוע ובו עשר שורות על עשרה טורים המורכבים ממשבצות. מחוץ לריבוע יש משבצות בונוס ועליהן סמלים שונים של פירות, וכן יהלום וכוכב. המשחק מיועד לשני שחקנים. כל שחקן מקבל אוסף של שמונה אותיות, ובעזרתן הוא אמור להרכיב מילה (או כמה מילים) שתזכה אותו בנקודות רבות ככל האפשר. המילים צריכות להתחבר זו לזו כבתפזורת, חוץ מהמילה הראשונה, שמורכבת במהלך הראשון במשחק. לשלוש מתוך ארבע אימות הקריאה (אותיות אהו״י) יש ניקוד נמוך של נקודה או שתיים, ואילו לאותיות ששכיחות השימוש בהן נמוכה יש ניקוד גבוה יותר — כמו שש (ס׳), שבע (א׳, ט׳, כ׳, צ׳), שמונה (ג׳) או תשע נקודות (ז׳). המנצח הוא השחקן שצבר לזכותו את מספר הנקודות הגבוה מהשניים. המשחק מסתיים כאשר לא נותרו לאחד השחקנים אותיות לשיבוץ בלוח, או כאשר השחקנים אינם יכולים עוד לשבץ מילים (ומחליטים לסיים את המשחק).
כללי המשחק.
מנגינת הפתיחה של בונוס היא בָּדִינֵרִי (Badinerie), מתוך הסוויטה השנייה לתזמורת מאת יוהאן סבסטיאן באך.
סוגי הבונוסים.
במשחק יש כמה סוגי בונוסים, ובעזרתם השחקן יכול לצמצם או להרחיב את פער הנקודות ממתחרו:
צ׳יטים במשחק.
בגרסאות מסוימות של המשחק ייתנו הצבת הג׳וקר במשבצת הבונוס ולחיצה על ”בטל“ בונוס לשחקן.
בגרסאות מסוימות אפשרויות הערעור אינן מוגבלות לשלוש פעמים בלבד במהלך המשחק.
תזמורת קונצרטחבאו
מכון ז'בוטינסקי
מכון ז'בוטינסקי בישראל הוא מכון העוסק בשימור מורשתה והסברתה של תנועת ז'בוטינסקי, אנשיה, מוסדותיה, ארגוניה ותולדותיה, ויוזם פעולות חינוכיות, מחקריות ותרבותיות להפצת המורשת הזאת. המכון שוכן במצודת זאב ברחוב המלך ג'ורג' 38, בתל אביב.
יושב ראש המכון הוא יוסי אחימאיר, והמנכ"ל הוא אלעד פופוביץ'. יו"ר הכבוד של המכון הוא עוזי לנדאו. קודמיו היו יצחק שמיר ומשה ארנס.
הארכיון נבחר להיות כאחד משמונה ארכיונים הנכללים בפרויקט "רשת ארכיוני ישראל" של תוכנית מורשת במשרד ראש הממשלה.
תולדותיו.
המכון נוסד בשנת 1931 על ידי ד"ר יוסף פעמוני במטרה לאסוף תעודות, פרסומים ותצלומים הקשורים בזאב ז'בוטינסקי ובתנועה הרוויזיוניסטית. בשנת 1933 החליטו מוסדות התנועה הרוויזיוניסטית לאשרר את ההסכמה להקים מרכז ארכיוני של התנועה הרוויזיוניסטית. הוחלט אז ששמו יהיה "מוזיאון בית"ר". בפועל הוקם הארכיון על ידי יוסף פעמוני רק בשנת 1937.
בתחילה שכן המכון במבנה מעבדה של קופת חולים לאומית ברחוב נחלת בנימין 44 בתל אביב. ולאחר מכן עבר למרתף של בית "מצודת זאב" ברחוב המלך ג'ורג' 38 בתל אביב, ובהמשך לקומה הראשונה בבניין. ב-1947, זמן קצר לפני הוצאת תנועת הנוער בית"ר אל מחוץ לחוק בידי שלטונות המנדט הבריטי, שונה שמו של המוסד ל"מכון ז'בוטינסקי", וכך ניצל המכון מסגירה ומהחרמת כל רכושו. ב-1958 הוכר המכון על ידי ממשלת ישראל כארכיון ציבורי ונרשם כעמותה הנהנית מתמיכה ממשלתית ומתרומות ידידים. בשנת 1989 נפתחה תצוגת הקבע שבו לקהל הרחב, אשר הוחלפו כעבור שנים בשני מיצגים אור-קוליים. ב-2015 העמידה קרן תל חי את קומת "עצמאות", היא קומה 2 בבית ז'בוטינסקי, לרשות מכון ז'בוטינסקי, אשר החל לשפץ אותה ולהכשירה להקמת מוזיאון ז'בוטינסקי החדש ואולם כינוסים. למכון אתר אינטרנט המנגיש מאות אלפי מסמכים וצילומים, ומביא מידע על הפעילות השוטפת המתנהלת בין כתליו. יושבי הראש של מכון ז'בוטינסקי היו: יוסף פעמוני (1902–1966), משה הימלפרב (1952–1958), אלכסנדר גורביץ (1958–1963), יהודה בנארי (1964–1980), בן ציון קשת (1981–1984), אלי תבין (1984–1994), פלג תמיר (1994–2011) ומרדכי שריג (2011–2016). באפריל 2005 נתמנה למכון, לראשונה, מנכ"ל – יוסי אחימאיר, לשעבר ח"כ, מנהל לשכת ראש הממשלה ועיתונאי. בינואר 2017 הוא נבחר ליושב הראש התשיעי של המכון, ובמקומו כמנכ"ל נבחר גדעון מיטשניק, שכיהן בתפקיד עד יולי 2021.
אגפי המכון.
במכון שלושה אגפים עיקריים:
בשנת 2018 הגיע לידי הארכיון יומן של לב קוגן, חברו של זבוטינסקי לכיתה בגימנסיה של אודסה. היומן משקף את חייו של זבוטינסקי בעת היותו תלמיד בגימנסיה. בשנת 2020 הועבר למכון ארכיונו של משה ארנס ז"ל, ובשנת 2021 ארכיונו של ד"ר אריה אלטמן ז"ל. יצוין במיוחד ארכיונו של ד"ר ראובן הכט ז"ל, הנשמר במלואו בארכיון של מכון ז'בוטינסקי.
הוצאה לאור.
המכון משמש כבית הוצאה לאור של מחקרים, זיכרונות ופרסומים הקשורים לזאב ז'בוטינסקי ולתנועה הלאומית, בעברית, אנגלית וצרפתית, ופועלת בשיתוף פעולה עם הוצאות לאור אחרות. נכון לשנת 2019 ראו אור, במסגרת המכון ובעידודו, כמאה כותרים על תולדות עם ישראל, תולדות היישוב, הציונות, ההעפלה וכוח המגן העברי במאה ה-20.
כתבי זאב ז'בוטינסקי ותולדותיו.
גולת הכותרת של ההוצאה לאור היא הוצאתם לאור של כתבי ז'בוטינסקי. כתביו המקובצים לפי נושאים שונים ראו אור במסגרת המכון מאז הקמתו, כגון קובץ מאמריו בעיתון ראזסוויט, שראו אור בארבעה כרכים אור בעריכת פרופ' יוסף נדבה, בשנים 1984–1986, או הקובץ עולמו של ז'בוטינסקי בעריכת משה בלע, יחד עם הוצאת סטימצקי בשנת 2002.
חדשות המכון.
מכון ז'בוטינסקי הוציא לאור עד 2017 את הביטאון "חדשות המכון" אחת לשלושה חודשים ובו מידע על הפעילות השוטפת במכון ועל חידושי המחקר ההיסטורי של תנועת ז'בוטינסקי.
בעבר, הודפס הביטאון ונשלח לידידי המכון ולמתעניינים בו בישראל ומחוצה לה. לאחר סגירתו, מתמקדת עיקר הפצת המידע מטעם המכון ברשתות החברתיות, בדף הפייסבוק של המכון ובמידעון ששולח המנכ"ל לכל תפוצת המכון בדוא"ל.
אתר אינטרנט.
למכון אתר אינטרנט, שבאמצעותו ניתן להגיע למאות אלפי מסמכים ותמונות ולקבל מידע על הפעילות בארכיון ובמוזיאון המכון.
אתר נוסף שהמכון מפעיל, באנגלית, משנת 2009, מוקדש למלחמה באנטישמיות ובאנטישמיות החדשה, בשם: fighthatred.
A Matter of Life And Death
מאגר מידע שיווקי
מאגר מידע שיווקי הוא מאגר, המכיל תוצאות של חקר שוק מקיף. הוא מבוסס על סקרים ומיועד לשרת בעיקר אנשי שיווק. מחקרים מעין אלה מכילים מידע בנוגע למוצרים, שירותים, מותגים, סגנון חיים, צריכת אמצעי תקשורת ונתונים דמוגרפיים.
סקר TGI.