בגיל הגן מתגלים הבדלים בין המינים גם ברמות האמפתיה וההתנהגות הפרו-חברתיות. אמנם אין הבדלים בשיעורי ההתנהגות הפרו-חברתית בין בנים לבנות, אך בנות נוטות להראות יותר סימנים של דאגה אמפתית לנוכח מצוקה של אח מאשר בנים. יש מניחים שהבדלים אלה קשורים לחיברות שונה בין המינים. נראה שהנורמות החברתיות דורשות מנערות להיות פרו-חברתיות, בין אם הן מרגישות אמפתיה ובין אם לא. נראה שמדובר בהתנהגות הקשורה לטיפול והזנה, הנתפסות בחברה כמאפיינות את המין הנשי.
עדות להבדלים אלה זו ניתן לראות במחקר שבו בנות, יותר מבנים, סיפרו סיפורים בעלי תימות פרו-חברתיות. מכאן שהיו להן ייצוגים פרו-חברתיים רבים יותר של יחסים ויכולות נרטיביות טובות יותר. בנות הפגינו רמות גבוהות יותר של כשירות מילולית, הבנה רגשית, יכולת נרטיבית, התפתחות מוסרית מוקדמת.
קבוצות מבוססות מגדר.
בגיל הגן ניכר שימוש הולך וגובר במגדר לביסוס קבוצות עמיתים. בפעוטונים, בגני ילדים ובמגרשי משחקים - קבוצות העמיתים הן בדרך כלל בנות אותו המין קבוצות של בנות הן בדרך כלל מצומצמות והבנות משחקות בעיקר במשחקים שקטים ופחות פיזיים. לעומתם, הרשת החברתית אצל בנים גדולה יותר והיחסים פחות אקסקלוסיביים וחבריהן עסוקים רבות בתחרותיות ובמאבק על דומיננטיות. ילדים חוברים לבני מינם לעיתים קרובות יותר מאשר לבני המין הנגדי ונטייה זו נחשבת לתורמת המשמעותית ביותר להתפתחות תפקידי מגדר.
הפרדת המגדר הגוברת בקבוצות ילדי גן משפיעה על החברויות שלהם. רובן של החברויות הופכות להיות חד-מגדריות, אם כי עדיין קיימים זוגות מעורבים. גם כאשר קיימת חברות בין זוגות מעורבים, חלקם יעדיפו לשחק בנפרד בגן וישחקו יחד רק אחרי הצהרים במסגרת הבית. הדבר מעיד על כך שמתחילה להתפתח סנקציה למשחק מעורב, והיא גדלה עם השנים עד לדחייה גלויה הבולטת מאוד בשנים הראשונות של בית הספר.
חברויות של בנות נוטות להיות יציבות יותר והן מעדיפות לשתף פעולה עם בנות אחרות. היי ושות' מצאו שבנות ממעטות להענות לבקשות של בנים להצטרף למשחקן ומחוות הפיוס של בני שני המינים מופנות בעיקר כלפי בני אותו המגדר. ייתכן שנטייה מגדרית זו בחברויות קשורה גם להעדפה של סוגי פעילויות ולהעדפה של בנות לאינטראקציה דיאדית ולא קבוצתית.
בחברויות של בנות קיים משחק סוציו-דרמטי מורכב ורב יותר, כמעט כפול מזה שאצל בנים וייתכן שממצא זה מסביר את ההפרדה המגדרית המתפתחת בגיל זה: בנות מוצאות שבנות אחרות הן חברות למשחק יותר מתאימות ויותר מתגמלות מבנים.
ישנם חוקרים שאף המתארים בנים ובנות כחיים בשני עולמות נפרדים (gender segregation) במהלך רוב שנות הילדות.
פלוקונזול
זיהום פטרייתי וגינלי
היפרטרופיה
היפרטרופיה (בעברית: גדילת יתר או הגדלת יתר) של שריר פירושה העלאת מסת השריר ומתייחסת לגדילת השריר באמצעות הגדלת התאים עצמם ולא כמותם. בסוף התהליך מתהווה שריר גדול יותר.
חשיבות ההיפרטרופיה של שריר.
העלייה במסת השריר חשובה במיוחד לשם שיפור יכולות ספורטיביות, להגברת חילוף החומרים (המכונה "BMR"), לשיפור האסתטיקה הגופנית, לחיזוק השרירים והעצמות, לשינויים הורמונליים חיוביים והפרשת אנדורפינים תוך כדי אימון ואחריו.
זמן התרחשות ההיפרטרופיה של השריר.
העומס המינימלי אשר יש להפעיל על השריר הוא 40% מהיכולת המקסימלית שלו, בעומס נמוך יותר ההיפרטרופיה לא תתרחש.
יצירת חלבונים בוני שריר.
החלבונים הנוצרים משמשים לבניית השריר. סינתזה מוגברת של חלבונים גורמת לתגובת היפרטרופיה שרירית, כלומר עלייה במסת השרירים. לכן, אימונים כבדים המותאמים באופן אישי עשויים להמריץ את סינתזת החלבונים.
חנקן חמצני הוא רכיב המרחיב כלי דם, כמו כן גז זה מסייע להרחבת כל הדם שבשרירים. מחקרים הראו כי ההורמון IGF-1 מגביר את ניפוח השרירים ואת רמות החנקן החמצני. הגדלת ייצור חנקן חמצני בגוף מרפה תאים אנדותיליים שהייצור שלהם עולה על ידי חומצות האמינו ארגינין וליזין. זה מגביר את זרימת הדם באיברים השונים וברקמות ובכך משפר את זרימת הדם ללב, למוח, לכבד, לכליות ולאברי המין. כמו כן זה עוזר למניעת בעיות הקשורות לוורידים באיברים השונים, משפר את האונות לגברים, מונע הזדקנות מוקדמת, מביא לחידוש כללי של הגוף, לאנרגיה מחודשת וחילוף חומרים תקין, לנורמליזציה של חילוף חומרים, לירידה במשקל, לנורמליזציה של העור והפחתה ברמות הצלוליט.
היפרטרופיה בגילים מבוגרים.
בגיל מבוגר חלה ירידה ביכולת הגופנית. בגילי 60-70 ישנה ירידה רבה ביכולת הגופנית, במסת השריר וביכולת האירובית. הזנחה ואי ביצוע של אימונים מתאימים משפיעה על ירידה באיכות החיים ובתפקוד היומיומי. ככל שבן אדם מתבגר ישנו יותר קושי להעלאת מסת השריר בשל ירידה ברמת הטסטסטרון (ההורמון הגברי). אם רוצים להשיג תוצאות בתחום זה, דרושה הקפדה רבה על משתנים, כגון: צריכת חלבון מספקת, מספר אימונים רב בשבוע (לפחות 3) ותזונה נכונה.
היפרטרופיה של שרירי הלסת.
הגורם לתופעת גדילת שרירי הלסת אינו ידוע. כאשר התופעה סימטרית מתייחסים אליה כאל חלק מההתפתחות התקינה של הפנים, אך כאשר התופעה מתרחשת בצד אחד היא נחשבת לפתולוגית. הטיפול היעיל ביותר הוא הזרקת רעל הבוטולינום לשריר מוגדל. הבוטולינום מקטין את מסת השריר על ידי הפחתת פעילותו. השפעת הבוטולינום היא זמנית ויש לחזור על ההזרקה כל מספר חודשים.
אלקסלסי
אלקסלסי הוא שם משפחה יהודי שקשור בשמה של העיירה קאסלס במחוז לוגו, ספרד. אלקסלי מתועד כשם משפחה יהודי בקרב משפחות שמוצאן בארצות צפון אפריקה.
ג'ון בויד אור
ג'ון בויד אור (אנגלית: John Boyd Orr; המכונה גם ברון בויד אור מברכין מרנס - Brechin Mearns; 23 בספטמבר 1880 באיירשיר, סקוטלנד- 25 ביוני 1971 אדזל, אנגוס). היה מורה, רופא, ביולוג, פוליטיקאי, תזונאי ופסיכולוג סקוטי, זוכה פרס נובל לשלום בשנת 1949.
רקע משפחתי וראשית חייו.
ג'ון בויד אור היה הילד האמצעי מבין שבעה במשפחת אור, בנם של רוברט קלארק אור ואנני אור. אביו היה אדם חכם שהתלהבותו הפתאומית הביאה למהפכות חוזרות ונשנות של הון, היה בעל מחצבה ואדם בעל דעות דתיות עמוקות, היה חבר בכנסייה החופשית של סקוטלנד. אמו אני בויד הייתה בתו של בעל מחצבה אחרת, עשירה יותר מרוברט אור ומנהלת בית הערכה של "הבונים החופשיים". בית המשפחה היה מסופק היטב בספרים, ואביו היה נרחב לקרוא בנושאים פוליטיים, סוציולוגים מטאפיזי והדת. ככל שגדל ג'ון, נהג לדון בקביעות בנושאים אלה עם אביו, עם אחיו ועם חבריו. כאשר ג'ון היה בן חמש, המשפחה סבלה כלכלית כאשר ספינה בבעלות אביו, רוברט, אבדה בים. הם נאלצו לעבור מקילמאור למערב קילברייד, כפר באיירשייר. הוא למד בבית הספר של הכפר עד גיל שלוש עשרה. הדת הייתה אז חלק ניכר של החינוך בסקוטלנד, ובית הספר נתן לו ידע על התנ"ך. נשלח ג'ון בגיל 13 לאקדמיית קילמרנוק במרחק של עשרים קילומטרים מביתו אבל הוא התעניין יותר בחיי החוצבים שעבדו במחצבתו של אביו מאשר בחינוך שלו, ולכן, הוחזר לבית הספר בכפר. בעזרת מלגות הוא היה מסוגל להשתתף בו זמנית במכללה להכשרת מורים ואוניברסיטת גלאזגו. בעת היותו סטודנט עבד קשה בתוכנית הלימודים באומניות.
מפגשיו עם העוני.
כשהיה סטודנט לתואר ראשון בגלאזגו, הוא חקר את העיר בסופי שבוע. הוא נדהם ממה שגילה בשכונות העוני והשיכון שהיו חלק גדול מהעיר. בקרב הילדים הייתה תת-תזונה בחלק מהמקרים ג'ון היה רואה אותם שיכורים. לקשישים ולמבוגרים כמעט שלא היה רכוש. לאחר שסיים את התואר השני בשנת 1902 הוא היה מורה בבית ספר עני ובשיעור הראשון שלו הייתה צפיפות רבה. הילדים היו רעבים מאוד, לא היו לבושים בצורה נכונה ומכבדת הם היו מלוכלכים ונראו נורא במבנם הגופני. ג'ון התפטר כעבור כמה ימים מפני שלא היה מסוגל ללמד ילדים במצב קשה כל כך והבין שאין דבר שיוכל לעשות כדי להקל על סבלם. אחר כך עבר לעבוד אצל אביו למשך כמה חודשים. לאחר מכן לימד במשך שלוש שנים בבית הספר שגם הוא היה באזור עני אך פחות נוראי מהרחובות של גלאזגו.
בחזרה לאוניברסיטה.
לורד בויד אור היה צריך להגדיל את משכרתו כמורה, והחליט לעשות זאת בהדרכות שיעורי ערב בחשבונאות ובניהול חשבונות. לאחר מחקר אינטנסיבי הוא עבר את הבדיקות הנדרשות והורה כהלכה את הכיתה שלו. הידע והמיומנויות שלמד על ידי לימוד, והוראה, בכיתה הזו הוכיחו את עצמם שימושיים מאוד בקריירה המאוחרת שלו. עם זאת, לבו לא היה בהוראה, ולאחר מילוי חובות ההוראה שלו לפי המלגות שלו, הוא חזר לאוניברסיטה ללמוד ביולוגיה, נושא שהוא תמיד התעניין בו מאז ילדותו. כאמצעי זהירות הוא נכנס במקביל לתואר ברפואה. הוא מצא את האוניברסיטה לסביבה מגרה מאוד. דיארמיד נואל פאטון (בנו של האמן ג'וזף נואל פאטון) היה פרופסורלפיזיולוגיה של רג'וס, ואדוארד פרובאן קת'רט, ראש כימיה פיזיולוגית, שניהם אנשי יכולת מדעית יוצאת דופן. הוא התרשם מסמואל ג'מיל, פרופסור לרפואה קלינית, פילוסוף שחשיבתו העמוקה בעייני החברה השפיעה גם על גישתו של בויד אור לשאלות כאלו. באמצע הלימודים הרפואיים שלו, החיסכון שלו נגמר. הוא לא רצה לבקש מבני משפחתו תמיכה, והוא קנה קופת דירות של דיירים על משכנתא, בעזרת משיכת יתר של הבנק, והשתמש בשכר הדירה כדי לשלם את יתרת לימודיו. עם סיום הלימודים, הוא מכר את הנכס עבור רווח קטן. בשנת 1910 ובשנת 1912 הוא סיים תואר B.Sc, MB Ch.B. בגיל 32, במקום השישי מ-200 תלמידים. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1914, הוא סיים בהצטיינות עבור התזה BELLAHOUSTON וקיבל את מדליית את מדליית הזהב של השנה.
קריירת המחקר.