המן חזר לפוליטיקה ללא הצלחה או פרסום. בשנת 1955, בשיאו של קמפיין אנטי-קומוניסטי, נהרג בתאונה כאשר מכוניתו נתקלה בטנק אמריקאי חונה.
מקומו בזיכרון הקולקטיבי.
בין 1955 ל-1958 שודך הזיכרון הקולקטיבי של האסירים הקומוניסטים של בוכנוואלד להיסטוריה הרשמית של מזרח גרמניה. הדוקטרינה המזרח גרמנית התבססה על שלושה אירועים מרכזיים - מותו של ארנסט תלמאן ב-18 באוגוסט 1944, "המרד" בבוכנוולד (ב-11 באפריל 1945) והישרדותו של סטפן יז'י צוייג, הילד של בוכנוואלד. הסיפור של צוייג פורסם ב-1958, ב"עירום בין זאבים", רומן מאת ברונו אפיץ Apitz (בעצמו ניצול בוכנוואלד) רומן שהפך לאבן הפינה בגיבוש המיתוס של המחתרת האנטי נאצית של בוכנוולד במזרח גרמניה. ברומן לא נזכר המן, אבל החוויה הקשה של המן תאמה את מודל התעמולה הדרוש ובשנת 1959 מוחזר שוב ושוב סיפור חייו של המן בעיתונות במזרח גרמניה. המן, כעמיתיו האסירים הקומוניסטים, הוצג כגיבור התנגדות. יד ושם חקר את הנושא וב-16 ביולי 1984 הכריז על המן "חסיד אומות העולם".
בשנת 1996 החל דיון ציבורי בתמיכת הקהילה היהודית של גרוס-גראו Groß-Gerau בגרמניה, בשאלה "האם קומוניסט יכול להיות מודל לנוער בגרמניה המאוחדת?" איחוד גרמניה חיזק את עמדת המתנגדים. שמו של בית ספר בארפורט שנקרא על שם המן הוחלף, ופנתיאון הגיבורים של מזרח גרמניה עבר שינוי. המן לא התאים משתי סיבות: הוא היה קומוניסט, והוא זכה לכבוד רשמי מטעם המשטר המזרח גרמני. לאחר דיון ציבורי מחודש נקרא בנובמבר 1993 בית ספר בעיר ארפורט Erfurt על שם המן אם כי דיון בנושא בעירו של המן, ביבסהיים, הסתיים בלא שהמן הונצח בעירו-שלו.
שושנה לוי-הוכמן
שושנה לוי-הוכמן (אוגוסט 1913 – אוגוסט 2003) הייתה רופאה ישראלית, מחלוצות הרופאות בארץ ישראל, הרופאה הכירורגית השנייה בארץ. חברת סגל בית החולים הדסה, בירושלים.
קורות חיים.
לוי-הוכמן נולדה בירושלים, בת הזקונים של צפורה לבית ארקין ויצחק בעל חנות בגדים בירושלים. אחיה: אפרים ויהודה ואחותה חיה עזרו בסיוע הפרנסה ועבדו בחנות המשפחתית. סבה מצד אמה, ישראל ארקין, היה ממשפחות הכורמים הוותיקות, במזכרת בתיה.
לוי-הוכמן סיימה את הגימנסיה העברית בירושלים, התקבלה ללמודי רפואה בפריז וסיימה את לימודיה ברומא.
כשחזרה לארץ ישראל בתום לימודיה, נאלצה לעבוד ללא שכר במעבדה להורמונים בהנהלתו של פרופ' הרמן צונדק בבית החולים ביקור חולים. בשנת 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה כשהחלו להתפנות משרות של רופאים התקבלה להתמחות בכירורגיה אצל פרופ' אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף), בבית החולים הדסה בירושלים.
חשוב לזכור כי הכירורגית הראשונה בארץ ישראל הייתה ד"ר שושנה שקופ-פרנקל שהתקבלה להתמחות בשנת 1937 בבית החולים הדסה (תל אביב) במחלקתו של פרופ' מכס מרכוס, ולוי-הוכמן הייתה כנראה הכירורגית השנייה שהתמחתה בארץ ישראל.
ב-1942 נישאה לד"ר אברהם הוכמן, אותו הכירה מתקופת הלימודים בגימנסיה. הוכמן מחלוצי האונקולוגיה בארץ, ומאוחר יותר פרופסור לאונקולוגיה ומשנת 1949 ניהל את המכון האונקולוגי בבית החולים הדסה.
ב- 1947 נסעו בני הזוג להשתלם בארצות הברית.
במלחמת העצמאות השתתפה בניתוחים רבים של אזרחים וחיילים פצועים שנותחו במחלקתו של פרופ' ג'וזף.
בשנת 1979 התאלמנה.
בהמשך השנים עברה לעבוד ככירורגית בקופת חולים עד לפרישתה ב-1974.
בשנת 2003 נפטרה בשיבה טובה בגיל 90. השאירה בת (רופאת עור), ובן.
נילי בלאק
נילי בלאק (באנגלית: Nili Block) היא אמנית לחימה ישראלית, אלופת העולם באיגרוף תאילנדי בשנים 2013, 2014, 2016, 2017, 2018 ו-2019, אלופת העולם בקיקבוקס לשנת 2015, אלופת אירופה באיגרוף תאילנדי בשנים 2016, 2017 ו-2018, וזוכת מדליית כסף בברמינגאהם, אלבמה 2022
ביוגרפיה.
בלאק נולדה בבולטימור שבארצות הברית למשפחה יהודית חרדית-לאומית. בשנת 1996. בהיותה בת שנתיים עלתה משפחתה עמה לישראל והשתקעה בבית שמש. בגיל 10 החלה להתאמן בקיקבוקס, בכדורגל, בכדורסל ובפוטבול דגלים . בגיל 11, כשהוריה התגרשו ואמה יצאה בשאלה, בלאק מצאה לדבריה באמנויות הלחימה מקום מפלט והחלה להתמיד בהן. בגיל 12 החלה להתחרות בענף. למדה באולפנת "נגה" בבית שמש. בגיל 18 החלה להתחרות בטורנירים ברחבי העולם. בשירותה הצבאי הוכרה כספורטאית מצטיינת וסיימה אותו ביולי 2015.
קריירה מקצועית.
בשנת 2013 השתתפה באליפות העולם באיגרוף תאילנדי של התאחדות IFMA, שהתקיימה בחרקוב, אוקראינה, וזכתה בתואר אלופת העולם.
ב-28 בספטמבר 2014 הגנה על התואר כשזכתה באליפות העולם לאיגרוף תאילנדי שהתקיימה בקרקוב, פולין.
ב-31 באוקטובר 2015 השתתפה בתחרות אליפות העולם בקיקבוקס שנערכה בבלגרד סרביה, הביסה בגמר את המתמודדת הקרואטית, מריה מלינקה, וזכתה באליפות העולם בקיקבוקס.
ב-28 במאי 2016 השתתפה בתחרות אליפות אירופה באיגרוף תאילנדי שהתקיימה בשוודיה. בלאק העפילה לגמר, ניצחה את המתמודדת האוקראינית אירנה צ'רנובה, וזכתה בתואר אלופת אירופה באיגרוף תאילנדי. בכך הבטיחה את מקומה במשחקים העולמיים שהתקיימו בפולין בשנת 2017 . לאחר הזכייה, נשיא התאחדות אילת, אריק קפלן, טען כי בלאק היא אחת מספורטאיות העלית הגדולות של ישראל.
ב-26 בנובמבר 2016 זכתה בלאק בגביע העולם בתחרות לאיגרוף תאילנדי שנערכה בקאזאן,רוסיה. בלאק זכתה בזהב לאחר שניצחה בקרב הגמר את המתמודדת הצרפתייה, אנלה אנגרלי.
במאי 2017 זכתה בפעם הרביעית באליפות העולם באיגרוף תאילנדי לאחר שהביסה את הלוחמת הרוסייה אנסטסיה נפיאנידי בסיבוב השלישי. ביולי 2017 זכתה במדליית ארד במשחקי העולם.
באוקטובר 2017 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באיגרוף תאילנדי שהתקיימה בפריז.
במאי 2018 זכתה במדליית זהב באליפות העולם באיגרוף תאילנדי שהתקיימה במקסיקו. ביולי 2018 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באיגרוף תאילנדי שהתקיימה בפראג.
ביולי 2019 זכתה בפעם הרביעית ברציפות באליפות העולם באגרוף תאילנדי באליפות שנערכה בבנגקוק, תאילנד.
בנובמבר 2020, נפצעה קשה ברגלה במהלך אימון, בינואר 2021 עברה ניתוח, ומאז שיקמה את עצמה ונערכה להתחרות בשנת 2022, ב-UFC.
ביולי 2022 במשחקי העולם בברמינגהאם אלבאמה זכתה במדליית הכסף, לאחר קרב צמוד בו נוצחה על ידי צ'רסלי מנר (ארצות הברית), בתוצאה 30-27.
עדינה מנזל
הרמן מץ
גנרל הרמן מץ (; 9 ביוני 1878 - 25 במאי 1959) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
מץ נולד ב-9 ביוני 1878 בקאסל, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1897 התגייס מץ לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-8 (ברנדנבורג ה-1 - פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה). בשנת 1898 הועבר לרגימנט הרגלים ה-164 (הנובר ה-4), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת מיור. על פעולותיו בקרבות קיבל מץ את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 הועלה מץ לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במאי 1927 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1928 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי), וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1931 פרש מץ לביתו, ובשנת 1935 מונה למורה להיסטוריה צבאית באקדמיה הצבאית בברלין.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה מונה מץ למפקד פיקוד משמר הגבול בקיסטרין, שהפך תחת פיקודו בסוף אוקטובר 1939 לקורפוס ה-34. ב-1 במרץ 1940 הועלה מץ לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 בדצמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם מץ עם הקורפוס שבפיקודו בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה השישית, והשתתף בקרב קייב ובקרב אומן, וב-23 בדצמבר 1941 פרש מץ מתפקידו. ב-11 בינואר 1942 קיבל מץ על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-31 בינואר 1943 פרש מץ מהצבא.
לאחר המלחמה.
לאחר שחרורו התגורר מץ בברלין, עד למותו ב-25 במאי 1959.
טרבאי שינדה
טרבאי שינדה (בהינדית: ताराबाई शिंदे; 1850-1910) הייתה פעילה פמיניסטית אשר מחתה נגד החברה הפטריארכלית ושיטת הקאסטות בהודו הקולוניאלית של המאה ה-19. היא ידועה בשל המאסה שלה, "סטרי פורוש טולאנה" ("Stree Purush Tulana" או "השוואה בין נשים וגברים"), שיצא כספר במקור בשפת המראטהי ב-1882. המאסה כללה ביקורת על הפטריארכיה השלטת בקאסטות העליונות, ונחשבת לטקסט הפמיניסטי המודרני ההודי הראשון. הביקורת שלה עוררה התנגדות בשל הצבעתה על כתבי קודש הינדיים כמקור של דיכוי נשים, עמדה שממשיכה לעורר מחלוקת גם היום.
ביוגרפיה.
שינדה נולדה ב-1850 בבולדהאנה, במחוז בראר, שכיום הוא חלק ממדינת מהאראשטרה. היא הייתה חברה מייסדת של "סאטיישודהאק סאמאג'" ("Satyashodhak Samaj)", בפונה - אגודה שמטרתה הייתה לשחרר את הקאסטות הנמוכות, ה"טמאים" והשודרה, מניצול ודיכוי. אביה, שעבד כפקיד במשרד המיסוי, היה פעיל רדיקלי, וגם הוא פרסם ספר, שכותרתו "רמז למשכילים המקומיים" בשנת 1871. טרבאי הייתה בת יחידה, וזכתה להשכלה רחבה מידי אביה, כולל לימודי מראטהי, סנסקריט ואנגלית.
פעילות חברתית.