סְפַּרטָק מוסקבה (ברוסית: Футбольный Клуб «Спартак» Москва) הוא מועדון כדורגל רוסי מעיר הבירה מוסקבה, המשחק בליגת העל הרוסית, מהבולטים בכדורגל הרוסי ואחד הפופולריים ביותר במדינה. הוקם רשמית ב-18 באפריל 1922 כקבוצת-כדורגל של מעמד הפועלים בעיר מוסקבה, בחסות אגודת הספורט "ספרטק" ומזוהה עם העם ומכאן גם כינויה בתור "הקבוצה העממית" («„Спартак“ — народная команда»), בשל תמיכת הסתדרות הפועלים בתקופה הסובייטית. נחשב למועדון הכדורגל המעוטר ביותר ברוסיה ולאחת מקבוצות הכדורגל הרוסיות הפופולריות ביותר ואחת מעשרים הקבוצות הפופולריות ביותר באירופה.
ספרטק זכתה 12 פעמים באליפות ברית המועצות (שנייה רק לדינמו קייב), וכמו כן זכתה בעשר אליפויות רוסיה, האחרונה בעונת 2016-17. בנוסף, ספרטק זכתה בגביע ברית המועצות 10 פעמים, בגביע הרוסי 4 פעמים, פעם אחת זכתה בסופרקאפ הרוסי, 6 פעמים בגביע חבר המדינות. הישגיה המרשימים ביותר במפעלי הכדורגל האירופאים הם הגעה לשלב חצי-הגמר בכל אחד משלושת המפעלים הגדולים: ליגת האלופות ב-1991, גביע המחזיקות ב-1993 וגביע אופ"א ב-1998 והיא הקבוצה הרוסית המצליחה ביותר בהיסטוריה של ליגת האלופות.
היסטוריה.
שנים ראשונות.
מוצאו של מועדון הכדורגל "ספרטק" מגיע מחברת ההתעמלות הרוסית RGO, שכונתה "סוקול", שנרשמה והוקמה רשמית ב-4 (16 במאי) 1883. מועדון הכדורגל של החברה הופיע בקיץ 1897. עיתון "המילה הרוסית" כתב ב-30 ביולי 1897: "אגודת ההתעמלות הרוסית, שלא מסתפקת בהתעמלות חורף בלבד, שוכרת כעת בית למטרה זו (פארק פטרובסקי, מעון הקיץ של איסטומין). במהלך קיץ זה ארגנה החברה כמה משחקים לילדים ולמבוגרים, שתמיד יש בהם הרבה. המבוגרים מתעניינים במיוחד במשחק הכדורגל האנגלי."
באביב 1917, לאחר מהפכת פברואר, קיבלה קבוצת הכדורגל "סוקול" אצטדיון כדורגל משלה בפרסננסקי ברחוב בולשוי טישינסקי. לפני כן קבוצת הכדורגל נהגה לשכור מגרשי כדורגל ממועדוני כדורגל שונים במוסקבה. המקום כאצטדיון כדורגל לקבוצה הומלץ להנהגת החברה על ידי ניקולאי פטרוביץ' סטארוסטין בסתיו 1916, משום שמשפחת סטארוסטין התגוררה בבית משלה ליד שטח אדמה ריק שכונה "דליק" (Горючка), שהפך לשם הלא רשמי של אצטדיון הכדורגל של "סוקול".
באליפות האביב של 1918 בשלב הבתים של אליפות מוסקבה "סוקול" סיימה במקום הרביעי מתוך 10 קבוצות. בסתיו 1919 זכתה קבוצת הכדורגל באליפות מוסקבה וזכתה בטורניר גביע מוסי. ב-1 באוגוסט 1920, "סוקול" שיחקה את המשחק הרשמי הראשון תחת שם החדש MKS ("חוג הספורט המוסקבאי"). הקבוצה אירחה בחמובניקי באצטדיון OFV שהכיל 500 מושבים ונבנה בשנת 1909, היא אירחה את קבוצת הכדורגל בלאגושי-2 וגברה עליה. בשנת 1921, "סוקול" העפילה לגמר גביע "KFS-קולומיאגי" (שהכריע מיהי אלופת מוסקבה). עם זאת, בגמר "סוקול" הפסידה 1:10 למועדון SKZ (מועדון הספורט "זמוסקובורצקי"). בשנת 1922 שוב העפילה לגמר הטורניר אך הובסה שוב, הפעם 2:4 על ידי OLLS ("אגודת חובבי ההחלקה").
לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917 חברת ההתעמלות הרוסית פורקה. בשנת 1918 הוקמה קבוצת יוזמה להחייאת "סוקול". עם זאת, התוכנית ופעילותם לא התאימו לשלטונות רוסיה הסובייטית, שכן הם הופרדו ממשימות החינוך הכללי שהונהגו בצו הוועד הפועל המרכזי של רוסיה, בעוד חברי אגודת הספורט דבקו בעקרונות הסלבופיליזם. בשנת 1923, בהוראת מנהיגי מפלגת הבולשביקים קרל ברנגרדוביץ' ראדק וניקולאי איוואנוביץ' בוכרין, נאסר על פעילותה של "סוקול" ורבים ממנהיגיה שנותרו ברוסיה נעצרו. תנועת סוקול הרוסית המשיכה להתקיים בקרב הגולים הלבנים, במיוחד ביוגוסלביה ובצרפת. אירועי הספורט בחסות "סוקול" בברית המועצות בשנת 1924 הפכו לאירועי ספרטקיאדה.
באביב 1922 שונה שם קבוצת הכדורגל "חוג הספורט המוסקבאי" (MKS בראשי תיבות). לפיכך, לאחר שהצליחה לשנות את שמה הקבוצה נמנעה מפירוק, דבר שלא הצליחו להימנע ממנו בשנת 1923 רוב מועדוני הכדורגל במוסקבה, שהיה להם עבר בורגני לפני המהפכה.
ב-18 באפריל 1922, מועדון הכדורגל ערך את משחק הידידות הראשון בשם החדש עם מועדון הכדורגל ZKS ("מועדון הספורט זמוסקובורצקי"), כשהמשחק הסתיים בתוצאה 3:2 לטובת MKS. המשחק הרשמי הראשון לאחר שינוי השם התקיים ב-30 באפריל והסתיים בניצחונה של MKS על KSO (מועדון הספורט אורחובו) בתוצאה 3:1. כמה מכדורגלני הקבוצה - כמו האחים סטארוסטין (אלכסנדר, אנדריי, ניקולאי, פיוטר), לאוטה, קוואשנין, מיכייב - התעקשו להשאיר את השם "סוקול" בעוד ששחקני כדורגל מקבוצת KFS (מועדון הכדורגל סוקולניקי), בראשות ארטמייב, התעקשו לשנות את שם הקבוצה לקרסניה פרסניה. בהתחלה, שחקני חברת ההעמלות הרוסית ניצחו בסכסוך, מכיוון שהיו יותר משישים מהם והיו רק חמישה שחקנים מ-KFS, אך כולם היו חזקים והתאימו בדיוק לאופי של הקבוצה. כתוצאה מכך, כדורגלני "סוקול" הסכימו לפשרה כדי לא לאבד שחקנים חזקים שהגיעו KFS וקבוצת הכדורגל קיבלה את שם הפשרה "חוג הספורט המוסקבאי של נפת קרסנופרננסקי" (Московский кружок спорта Краснопресненского района). לאחר שבנו אצטדיון משלהם באביב 1922, הקבוצה החלה להתפרנס ממכירת כרטיסים למשחקים ותשלום עבור משחקי חוץ ברוסיה. בקיץ 1922 מועדון הכדורגל שינה את שמו ל"קרסנאיה פרסניה", שהתקבע באופן רשמי בשנת 1923.
ב-1924 וב-1929 זכתה הקבוצה בגביע טוסמן (גביע האלופות של ערי הבירה) בכך שניצחה בגמר את ספרטק לנינגרד (3:1) ופישצ'בקוס לנינגרד (3:1), אחרי שב-1923 הפסידה בתוצאה 1:3 למועדון קולומיאגי פטרוגרד".
כתוצאה מארגון הכדורגל מחדש בברית המועצות בשנת 1926, נאלץ ניקולאי סטארוסטין למשוך את איגוד יצרני המזון כנותן חסות למועדון והמועדון עבר לאצטדיון טומסקי, המיועד ל-13 אלף מושבים. לאחר מכן, הקבוצה החליפה את חסותה יותר מפעם אחת.
בראשית שנות השלושים של המאה העשרים היה ניקולאי סטארוסטין קפטן נבחרת ברית המועצות. כספורטאי ברמה גבוהה, סטארוסטין התיידד במהרה עם המזכיר הראשון של הוועד המרכזי של הקומסומול, אלכסנדר קוסארב, שעד אז הייתה לו השפעה מספקת על ענף הספורט ובאותה עת רצה לפתח אותו באופן פעיל. בנובמבר 1934, כשגייס כספים ממחלקת הנהלת החשבונות של מועדון פרומקואופרציה, שכר קוסארב את ניקולאי סטארוסטין ואחיו במטרה לחזק את קבוצתו.
בשנת 1935 החליט קוסארב ליצור אגודה לתרבות פיזית וספורט. לאחר שהמועצה הכללית לתרבות גופנית תחת הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות תמכה ברעיון להקים אגודה כזו, הוחלט להקים אותה על בסיס חוג הספורט "פרומקואופרציה". אל האגודה החדשה הוזמנו פיוטר איסקוב, איוואן פיליפוב, סטניסלב לאוטה, פיוטר פופוב ואחרים לדירתם של האחים סטארוסטין, שביקשו ליזום את תחייתה מחדש של "סוקול" בדמות האגודה החדשה. מספר אפשרויות נשקלו לשם האגודה "התקפה", "דגלון", "זבזדה", "פרמוקואופ", "סוקול", "סטרלה", "פיניקס" ו"שטורם" (סערה). החברים לא הצליחו להגיע להסכמה משותפת ואז עיניו של סטארוסטין נפלו בטעות על ספרו של רפאלו ג'ובאניולי האיטלקי "אספרתקוס", שהיה פופולרי מאוד בתקופת גיבוש המשטר הסובייטי, מונח על השולחן. ההצעה לקרוא למועדון לכבוד מנהיג המרד התאימה לכולם, מכיוון שמצד אחד הוא נשא גבורה עתיקה, ומצד שני הוא היה עקבי למדי מבחינה אידאולוגית. עד מהרה שרטט סטארוסטין עצמו את הלוגו - יהלום אדום ולבן עם האות ס הקירילית. הפס הלבן שבתוך היהלום האדום היה אז באלכסון שונה ממה שהוא מוכר כיום. הסמל רכש צורה מוכרת יותר בשנת 1949.
ב-12 באפריל 1935, פרומקואופרציה שיחקה את המשחק הראשון לאחר ששמה שונה ל"ספרטק". במשחק עצמו "ספרטק" הובסה בתוצאה 7:1 על ידי "טריוחגורקה" (אלופת מוסקבה בשנים 1927, 1929). במשחק נכחו 5,000 צופים, באצטדיון "טריוחגורנאיה מאנופקטורה".
הפעם השם החדש התגלה כקבוע. כמו שם הרומאים הקדום, שהפך לסמל המאבק לחופש, הגלדיאטור ספרטקוס, שהקים מרד עממי באימפריה הרומית, המועדון נתמך על ידי העם וההמונים, בניגוד לדינמו, שנתמכה על ידי נ.ק.ו.ד. (המשטרה), או צסק"א, שנתמכה על ידי הצבא הסובייטי. כל ארבעת האחים סטארוסטין שיחקו בקבוצה, בעוד ניקולאי עוסק בענייני הקבוצה.
הליגה הסובייטית.
תחת המאמן הצ'כוסלובקי אנטונין פיוובר ספרטק הייתה ממייסדות ליגת העל הסובייטית בכדורגל בעונת 1936, כשספרטק סיימה כסגנית האלופה. לפני מלחמת העולם השנייה היא זכתה בשתי תוארי אליפות ובשנת 1937 זכתה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת הפועלים שנערכה באנטוורפן.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 ספרטק, יחד עם דינמו שלטה על הליגה וכאשר הנבחרת הלאומית זכתה במדליית זהב באולימפיאדת מלבורן, היא הורכבה ברובה משחקני ספרטק. קפטן ספרטק, איגור נטו היה קפטן הנבחרת בשנים 1954–1963. בשנות ה-60, כשהכדורגל החל להיות פופולרי בברית המועצות, ספרטק זכתה בשתי אליפויות, אך בשנת 1976 ירדה לליגה השנייה. הקהל של ספרטק המשיך לתמוך בה גם בעונה הבאה, וספרטק חזרה לליגה הסובייטית הבכירה כעבור שנה.
כאשר בעונת 1977 הדריך אותה קונסטנטין בסקוב הוא זימן לסגל שחקנים צעירים בהם רינאט דסאייב וגאורגי יארצב וספרטק חזרה לזכות בתואר שנתיים מאוחר יותר, ב-1979, תוך שהיא מביסה את דינמו קייב, בתקופה שבה החלה להתגבש תנועת האוהדים של ספרטק.
ב-20 באוקטובר 1982 אירע אסון באצטדיון לנין במוסקבה, בעת משחק בין ספרטק לקבוצה ההולנדית HFC הארלם במסגרת גביע אופ"א. 66 אנשים נדרסו למוות בעת מנוסת בהלה, במה שהיה אסון הספורט הגדול ביותר של רוסיה.