האילומינטי ממלאים חלק חשוב בספרו של דן בראון "מלאכים ושדים", שם הם מוצגים כאחווה אנטי-קתולית קיצונית שמנסה להשמיד את קריית הוותיקן. כן מופיעים אזכורים רבים לאילומינטי בספריו של אומברטו אקו "המטוטלת של פוקו" ו"בית הקברות של פראג". הסדרה "גרוויטי פולס" מזכירה בתוכה הרבה מאוד סמלים שקשורים לאילומינטי. בחברת מארוול קומיקס ישנה קבוצה בשם אילומינטי, בה חברים נציגים מתחומים שונים שמטרתם לנטרל איומים על יקום מארוול.
משחק הקלפים "אילומינטי".
בשנת 1981 הוציא סטיב ג'קסון (Steve Jackson) לשוק משחק קלפים ושמו "אילומינטי", שבו כל שחקן משחק סוג אחר של קונספירציה המנסה להשתלט על העולם והשוכנים בו. השליטה בעולם מושגת לאחר שהקונספירציה אותה משחק השחקן משתלטת על די קבוצות (כמו המאפיה, ה-FBI ועוד) המסוגלות לתקוף את השחקנים היריבים ולנצח.
האילומינטי בטלוויזיה.
האילומינטי מוצג לרוב בסדרות ילדים בצורה סרקסטית או סודית. הסמל של העין הרואה הכל הופיע מספר פעמים בסדרות ילדים כמו "גרוויטי פולס", בה הוא הופיע ב"ליגת הצדק - הדור הבא" יש אילומינטי בשם "האור" המנסים להיות השליטים של כדור הארץ ושביל החלב. אזכורים של האילומינטי הופיעו גם בסדרה "ארתור". לעיתים, האילומינטי מופיע גם בפרסומות, במהדורות חדשות, בסרטים ובערוצי תינוקות.
הופיע בעונה השמינית של אימה אמריקאית אך השם שונה להקואופרטיב מסיבות שונות.
אזכורים בקולנוע.
בסרט האימה "", האנטגוניסטים הם חברי ארגון זדוני סודי הפועל ברשת האפלה, ומתאפיין ביכולות חובקות עולם המיוחסות לאגודות הסתרים של האילומינטי. אחד הפרוטגוניסטים בסרט טוען שהאילומינטי הם חלק ממזימה של גוגל, פייסבוק, טוויטר ויוטיוב להפוך בני אדם למוצר. כאשר אנשי הארגון פורצים למחשב שלו, על צג המחשב מוצג סמל האילומינטי כתמונת רקע.
בנוסף, בסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף" האילומינטי קיים כארגון באחד היקומים.
האילומינטי במשחקי וידאו.
האילומינטי הופיע גם במשחקי וידאו ובמשחקי מחשב רבים, כדוגמת המשחק GTA V. נוסף על כך האילומינטי מופיע במשחק הווידאו "אל תיגע בשום דבר".
בן איש חי (ספר)
בן איש חי הוא ספר הלכות ודרשות מחולק לסדר פרשיות השבוע, ובו ביאור קצר על הפרשה והלכות שחובר על ידי חכם יוסף חיים מבגדאד (1834–1909), לפי סדר דרשותיו של הרב לקהילתו בשבתות. הספר התקבל כספר הלכה קובע בחלק מקהילות המזרח התיכון ובעיקר בקרב יהדות בבל. פסקי הרב מחמירים בדרך כלל, שכן הם משלבים בתוכם חומרות המבוססות על הקבלה והאר"י.
הספר נקרא, כמו ספרים אחרים שחיבר החכם, על שם הפסוק בשמואל (): "וּבְנָיָהוּ בֶן יְהוֹיָדָע בֶּן אִישׁ (חי) [חַיִל] רַב פְּעָלִים מִקַּבְצְאֵל הוּא הִכָּה אֵת שְׁנֵי אֲרִאֵל מוֹאָב וְהוּא יָרַד וְהִכָּה אֶת (האריה) [הָאֲרִי] בְּתוֹךְ הַבֹּאר בְּיוֹם הַשָּׁלֶג".
הספר מכיל שני תכנים: דרשות והלכות.
הספר תורגם למספר שפות, בניהן אנגלית ויידיש.
הדרשות.
בהקדמה לספר מבאר הרב שספר זה הובא לדפוס כדי להוציא לאור דרשות וחידושים שהוא כתב בדרך דרש ורמז על חמישה חומשי תורה, אך החליט לצרף לחיבור הלכות פסוקות, וכל פרשה פותחת בדרשה קצרה כדי למשוך לבבות הקוראים אחר ההלכה. בדרשות משתמש הרב בדברי חז"ל שהובאו בגמרא ובמדרשים, תוך שילוב של גימטריות ודברים על פי הקבלה.
ההלכות.
הרב יוסף חיים סידר וחילק את ההלכות בספר לפי דרשותיו במשך שנתיים, כך שרוב פרשיות השבוע מופיעות פעמיים (שנה א' ושנה ב'). בפרשיות השבוע, לעיתים 'מחברים פרשיות', מפני לוח השנה העברי, בספר בן איש חי, בשנה הראשונה כל הפרשיות מחוברות, ובשנה השנייה הן נפרדות. בתקופת חגים, דרכו של הרב יוסף חיים, להעביר דרשותיו, בענייני דיומא, ולכן ישנן פרשות שיש רק שנה אחת למשל פרשת וישב, ששם מציין הרב: "יען כי דרכי לדרוש בפרשה זו בהלכות חנוכה בכל שנה ושנה".
מפני הוצאות הדפוס היקרות, חלק מן ההלכות לא נדפס, כפי שכותב המחבר בהקדמה, ולאחר זמן הוציא מהדורה בתרא, בשם, עוד יוסף חי, וגם שם השמיט חלקים (כפי שמעיד בהקדמה), מפני הוצאות הדפוס.
דרכו של בן איש חי לפתוח בדרשה (לעיתים על פי הקבלה ולעיתים על פי הפשט) ולקשר את מה שנאמר בדרשה להלכות אותם הוא רוצה לדרוש.
כמקובל בקרב הספרדים, גם רבי יוסף חיים קיבל את העיקרון שיש ללכת אחר מרן השולחן ערוך. עם זאת, פעמים רבות הכריע שלא כדעתו בעיקר לחומרא ע"פ הרמ"א. בנוסף, דרכו של הבן איש חי להתחשב בפסיקת ההלכה בדעות המקובלים ובפסקיו משלב מפסקי האר"י ורבי שלום שרעבי (הרש"ש), גם כאשר הם מנוגדים לדעת השולחן ערוך והאחרונים.
מהדורות ופירושים.
ספרים רבים נכתבו על ספר הלכות הבן איש חי:
דברי החרטה של צ'וסר
דברי החרטה של צ'וסר הם חלקם האחרון של סיפורי קנטרברי, יצירתו של ג'פרי צ'וסר, בן המאה ה-14. הם כתובים כדברי התנצלות, ובהם צ'וסר מביע את תקוותו שיזכה בסליחת הקוראים על הפרקים הגסים והבלתי-ראויים שנכללו בכמה מיצירותיו הקודמות, ומבקש מחילה על חטאיו.
נסיבות כתיבת הדברים אינן ברורות די צרכן, ועל כן אין לדעת האם אלו הם הצהרות חרטה כנות או שמא המשכה של החזרה בתשובה מסיפורו של הכהן, או אולי פשוט דרך לפרסם את יצירותיו הקודמות. מסתורין אופף אפילו את השאלה האם דברי החרטה נכללו במהדורה המקורית של "סיפורי קנטרברי" או הם מעין וידוי על ערש דווי שנעשה לחלק בלתי נפרד מיצירתו המפורסמת ביותר.
דברי-חרטה, שנקראו גם "שיר התכחשות", היו נפוצים ביצירות אותה תקופה ואמנם אפשר שטבען הגס של כמה מיצירותיו של צ'וסר אכן נזקק לסליחה. הספר של Leoun (אריה) הנזכר בדברים הוא ככל הנראה יצירה נשכחת של צ'וסר. בסיימו את סיפורי קנטרברי בדברי-חרטה אלה, מצליח צ'וסר להביא לכלל סיום את מה שאחרת היה נחשב ליצירה-שלא-נשלמה, וחותם במשפטים הבאים:
אבבה ביקילה
אַבֶּבֶּה בִּיקִילָה (באמהרית: አበበ ቢቂላ; 7 באוגוסט 1932 – 25 באוקטובר 1973) היה אתלט אתיופי, פעמיים ברציפות אלוף אולימפי בריצת מרתון, באולימפיאדת רומא ובאולימפיאדת טוקיו. הוא האתלט האפריקאי השחור הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית, הראשון שסיים ראשון במרתון האולימפי פעמיים והראשון בשורה ארוכה של רצים מצטיינים למרחקים ארוכים מאפריקה בכלל ומאתיופיה בפרט.
ביוגרפיה.
ביקילה נולד בכפר ג'טו, בסמוך לעיר מנדידה. בילדותו היה רועה צאן. ב-1952 התגייס למשמר הקיסרי של היילה סלאסי, לאחר שעשה את דרכו ברגל לבירה, אדיס אבבה, מרחק של כ-130 קילומטרים. בעת שירותו במשמר הקיסרי השתתף במשחקי ג'נה (משחק אתיופי הדומה להוקי) וגם בתחרויות אתלטיקה.
ב-1956 השתתף ביקילה בן ה-24 לראשונה באליפות הכוחות המזוינים של אתיופיה, שם הפתיע כשסיים במקום הראשון את ריצת המרתון הרשמית הראשונה שלו. תוצאה זו זיכתה אותו בכרטיס לאולימפיאדת רומא. המאמן השוודי אוני ניסקנן, שבידו הפקידו האתיופים את הכנת הרצים למשחקים האולימפיים, זיהה את כישרונו וקידם אותו.
רומא 1960.
ניסקנן בחר עבור ביקילה את האסטרטגיה המנצחת ברומא. ביקילה רץ את רוב המרוץ כשהוא צמוד ליריבו העיקרי, ראדי בן עבד א-סלאם ממרוקו, במרחק רב לפני שאר הרצים. במרחק של כקילומטר מקו הסיום, כשחלפו על פני האובליסק של אקסום (אותו שדדו האיטלקים מאתיופיה), האיץ ביקילה והתרחק מיריבו, בדרך למדליית זהב היסטורית ולשיא עולם חדש (אם כי עד 2004 לא הוכרו שיאי עולם במרתון, והוכרו רק "זמנים מיטביים") - 2:15:16 שעות.
את שיא העולם הזה קבע ביקילה כשהוא רץ יחף. אף אחת מהנעליים שהוצעו לו לא התאימה לרגליו (השטוחות לגמרי), והוא החליט מספר שעות לפני הזינוק לרוץ יחף. לאחר הזכייה אמר שעשה זאת כדי "שהעולם ידע [שארצו] אתיופיה תמיד ניצחה בנחישות ובגבורה". כששב הביתה חיכתה לו קבלת פנים השמורה לגיבורים לאומיים, הן מצד הקיסר והן מצד ההמונים.
בתחילת שנות האלפיים, הוקם בעיר לדיספולי באיטליה גשר להולכי רגל על שם ביקילה לציון זכייתו בזהב ברומא הסמוכה.
טוקיו 1964.
ביקילה לא הרבה להתחרות בארבע השנים שבין אולימפיאדת רומא לאולימפיאדת טוקיו. 40 יום קודם לטוקיו לקה במקרה חמור של דלקת התוספתן, באמצעה של ריצת אימון. למרות זאת, הצליח להחלים ולנצח בשנית במרתון האולימפי, כשהוא מקדים בלמעלה מארבע דקות את בזיל היטלי הבריטי ואת קוקיצ'י צובריה היפני, שזכו בכסף ובארד, בהתאמה. ארבע שנים לאחר שתמונתו של הרץ היחף התפרסמה ברחבי העולם, הופיעה כעת במקומה דמותו של ביקילה, נועל נעליים, ומבצע תרגילי התעמלות בתום הריצה המתישה, תצוגה שהמחישה את יכולתו הפיזית להמשיך ולרוץ עוד ועוד. כמו כן שבר שוב את שיא העולם (שעבר בינתיים להיטלי) והעמיד אותו על 2:12:11.2 שעות (כאמור, זמן זה הוכר כזמן מיטבי ולא כשיא עולם רשמי).
אחרית ימיו.
בשובו לאתיופיה מיפן העניק לו הקיסר במתנה רכב מסוג חיפושית. באולימפיאדת מקסיקו (1968) ניסה להגן שוב על תארו האולימפי, אולם נפצע תוך כדי הריצה ולא הצליח לסיימה. ב-1969 היה מעורב בתאונת דרכים, שכתוצאה ממנה נותר משותק ברגליו. בשנים לאחר מכן התחרה מעת לעת במרוצים לנכים, כמו גם בענפי ספורט אחרים.
באוקטובר 1973 מת באדיס אבבה בגיל 41 משטף דם מוחי, שנבע מסיבוכים שמקורם בתאונת הדרכים שעבר ארבע שנים קודם לכן. יום אבל לאומי הוכרז באתיופיה עם מותו, והוא נקבר בהלוויה ממלכתית בנוכחות הקיסר וקהל של עשרות אלפים. על שמו נקרא האצטדיון הלאומי באדיס אבבה.
מוריס סנדק
מוריס ברנרד סֶנדק (באנגלית: Maurice Bernard Sendak; 10 ביוני 1928 - 8 במאי 2012) היה צייר, מאייר וסופר יהודי-אמריקאי.
חייו.