אנדרה ברטון נולד בטינשבריי (כיום במחוז אורן שבחבל נורמנדי תחתית בצרפת) למשפחה דלת אמצעים. הוא למד רפואה ופסיכיאטריה, ובמשך מלחמת העולם הראשונה עבד במחלקה הנוירולוגית של בית חולים בעיר נאנט. שם פגש בז'אק ואשה שהיה ממשיכו הרוחני של הסופר אלפרד ז'ארי. אנדרה ברטון הושפע מן הביקורת החברתית של ז'אק ואשה ומהתייחסותו הביקורתית לאמנות המסורתית. ואשה התאבד בגיל 24, ומכתביו לאנדרה ברטון ולמחברים אחרים פורסמו ב-1919 תחת הכותרת "מכתבי מלחמה" שברטון השתתף בעריכתם וכתב את ההקדמה.
באותה שנה ייסד את כתב העת "ספרות" בשיתוף עם לואי אראגון ועם פיליפ סופו. הוא התיידד גם עם המשורר טריסטן צארה שהיה ממייסדי תנועת הדאדא. ב-1920 ראתה אור הנובלה "שדות מגנטיים" שנכתבה על ידי אנדרה ברטון ופיליפ סופו, ושבה עשו שימוש בכתיבה אוטומטית. ב-1924 אנדרה ברטון ייסד את "הלשכה לחקר הסוריאליזם". באותה שנה פרסם את המניפסט הסוריאליסטי הראשון, ושימש כעורך של כתב העת "המהפכה הסוריאליסטית". סביבו התארגנה קבוצת מחברים ובהם לואי אראגון, פיליפ סופו ופול אלואר.
ברצותו לשלב את התפתחותו האישית כמחבר, כדוגמת ארתור רמבו, עם הפוליטיקה של קרל מרקס, הצטרף ברטון למפלגה הקומוניסטית הצרפתית ב-1927, שממנה גורש ב-1933. בתקופה זו התקיים בעיקר על מכירת חפצי אמנות שהיו בגלריה שלו (הוא היה אספן של חפצי אמנות ושל חומר אתנוגרפי). תחת הנהלתו הסוריאליזם הפך לתנועה אירופית שנודעה לה השפעה על שטחי אמנות שונים, ושהעמידה בסימן שאלה את התפיסה המקובלת בדבר התחושה וההבנה האנושית של מאורעות ושל דברים.
ב-1933 נסע למקסיקו בשליחות ממשלת צרפת, ושם נפגש עם לאון טרוצקי. ברטון ואנשי רוח סוריאליסטיים אחרים ובהם הצייר דייגו ריברה מצאו מקום שבו יכלו להתבודד בעיר המקסיקנית הציורית רונגאריקוארו. ברטון וטרוצקי כתבו את החיבור "למען אמנות מהפכנית בלתי תלויה" שפורסם בשמם של ברטון ושל ריברה.
במלחמת העולם השנייה התגייס לשירות הרפואי של הצבא הצרפתי. ממשלת וישי הטילה חרם על כתביו בטענה שהם מנוגדים למהפכה הלאומית. ברטון ביחד עם ויפרדו לאם ואמנים נוספים נמלט למרטיניק ובסופו של דבר מצא מקום מקלט בארצות הברית ובאיים הקריביים (1941). הוא התיידד עם הסופר איימה סיזר, בן האי מרטיניק, וכתב את ההקדמה לספרו של סיזר "יומן החזרה למולדת".
במשך שהותו בעיר ניו יורק הכיר ברטון את אליזה שהייתה לאשתו השלישית. ב-1944 נסע עם אשתו לגאספסי שבפרובינציה של קוויבק בקנדה. שם כתב את ספרו "תעלומה 17" המתאר את אימת מלחמת העולם השנייה, ושבו מתואר גם סלע פרסה (הגדול שבסלעי הקשת הטבעיים שבעולם) במפרץ סנט לורנס.
ב-1946 שב לפריז ומחה נגד הקולוניאליזם הצרפתי. הוא ארגן שוב קבוצת אנשי רוח סוריאליסטים, וב-1959 ארגן תערוכה בספרד לרגל שנת הארבעים לייסודה של התנועה הסוריאליסטית, שבה הוצגו בין היתר יצירותיו של סלבדור דאלי. הוא חתם על מניפסט של 121 אנשי רוח שתמכו במלחמת העצמאות של אלג'יר, שפורסם בעיתון "וריטה ליברטה" ב-6 בינואר 1960.
אנדרה ברטון נפטר ב-1966 ונקבר בבית העלמין דה באטיניול בפריז.
קופליה
קופליה (Coppélia) הוא בלט קומי-סנטימנטלי. את המוזיקה לבלט כתב ליאו דליב, הליברית מאת שארל נוטייה וארתור סן-לאון שגם יצר את הכוריאוגרפיה. הבלט מבוסס על הסיפור הקודר "איש החול" מאת א.ת.א. הופמן, אשר פורסם בשנת 1815 (הסיפור שולב גם באופרטה סיפורי הופמן). הבלט הוצג לראשונה ב-25 במאי 1870 בתיאטרון האקדמיה הצרפתית למוזיקה, עם ג'וזפינה בוצאקי בתפקיד הראשי. הצלחתו הראשונית של הבלט הופרעה עם פרוץ מלחמת צרפת–פרוסיה והמצור על פריז, אך לאחר המלחמה הוא הפך לבלט האהוד ביותר, או בעל מספר ההופעות הרב ביותר, באופרה גרנייה.
עלילה.
עלילת הבלט נסובה סביב דוקטור קופליו, ממציא מסתורי ואף שטני משהו, אשר המציא בובה מרקדת בגודל אדם. הבובה הייתה כה אמיתית למראה, עד שפרנץ, בן הכפר, מתאהב בה וזונח את אהובתו האמיתית, סוונילדה. אהובתו האמיתית של פרנץ מראה לו במערכה השנייה את סכלותו בכך שהיא מתלבשת כבובה ומעמידה פנים שהיא מתעוררת לחיים. היא מרקדת והורסת את יצירותיו של הזקן אך בבוקר היום, הזקן עצר את החתונה וביקש שישלמו לו על מעשי אהובתו של פרנץ.
בתרבות.
אסטרואיד שהתגלה על ידי מקס וולף ב-1916, נקרא על שם הבלט והדמות קופליה.
ב-2010 עלתה הפקה חדשה של הבלט עם ליברית ועיצוב תפאורות ותלבושות מאת המאייר הרוסי מיקהאיל שמיאקין, וכוריאוגרפיה מאת קיריל סימונוב. בדומה לשאר עיבודי הבלטים של שמיאקין ("מפצח האגוזים" ו"אגוז הקסמים", אשר מבוססים שניהם על אגדת מפצח האגוזים של הופמן), גם הליברית שכתב ל"קופליה" התקרבה ככל האפשר לעלילת "איש החול" של הופמן.
חמוטל בר יוסף
קבוצה אינסופית
קבוצה אינסופית היא קבוצה שמספר איבריה אינו סופי, כלומר קבוצה שאינה קבוצה סופית. קבוצות אינסופיות הן נושא מרכזי בתורת הקבוצות ובענפים נוספים של המתמטיקה.
בתורת הקבוצות האקסיומטית נקבע קיומה של קבוצה אינסופית באקסיומת הקבוצה האינסופית (או אקסיומת האינסוף).
דוגמאות לקבוצות אינסופיות:
תכונה המבדילה קבוצה אינסופית מקבוצה סופית היא שקבוצה אינסופית יכולה להיות שקולה לתת קבוצה שלה השונה ממנה. לדוגמה, קבוצת כל המספרים הטבעיים formula_1 שקולה לקבוצת כל המספרים הזוגיים formula_2, על-פי ההתאמה שמתאימה לכל מספר טבעי formula_3 את המספר הזוגי formula_4.
ברור שההתאמה הזו מסדרת את המספרים משתי הקבוצות בזוגות, ושהזוגות ממצים את כל המספרים משתי הקבוצות. תכונה זו של המספרים הטבעיים הוצגה על ידי גלילאו גליליי, ברעיון שזכה לשם הפרדוקס של גלילאו. תכונה זו היא ההגדרה הפורמלית של קבוצה אינסופית בתורת הקבוצות הנאיבית, והיא הוצגה לראשונה על ידי ריכרד דדקינד: קבוצה אינסופית היא קבוצה שקיימת קבוצה החלקית לה ממש ושקולה לה. בניסוח אחר: קבוצה formula_5 היא אינסופית אם ורק אם קיימת פונקציה חד-חד ערכית מ-formula_5 ל-formula_5 שאינה על formula_5.
כאשר מתקיימת שקילות בין שתי קבוצות אינסופיות פירוש הדבר שיש להן אותה עוצמה. הראינו שלקבוצת המספרים הטבעיים ולקבוצת המספרים הזוגיים יש אותה עוצמה. קבוצת המספרים הטבעיים היא קבוצה בת מנייה, וכך גם כל קבוצה השקולה לה (כגון קבוצת המספרים הזוגיים). האלכסון של קנטור הוא הוכחתו של גאורג קנטור שהמספרים הממשיים אינם בני מנייה כלומר, לא קיימת התאמה חד-חד ערכית בינם לבין המספרים הטבעיים.
תכונותיהן של קבוצות אינסופיות עשויות להיראות מפתיעות למדי למי שמורגל לעסוק רק בקבוצות סופיות (שהן הקבוצות שאנו פוגשים בחיי היומיום). המחשה פופולרית של אחדות מתכונות אלה ניתנה על ידי המתמטיקאי הנודע דויד הילברט בסיפור שזכה לשם המלון של הילברט.
תכונות של קבוצות אינסופיות:
אלכסנדרו טירולר
אלכסנדרו טירולר (אנגלית: Alexandru Tyroler; 19 באוקטובר 1891 - 3 בפברואר 1973) היה אלוף רומניה בשחמט.
קריירה.
טירולר הגיע בשנת 1912 למקום החמישי בתחרות של טימישוארה, בשנת 1925 ניצח בתחרות בוקרשט ובשנת 1926, בסיביו, זכה באליפות השחמט הראשונה של רומניה. הוא ייצג את רומניה באולימפיאדת השחמט 1926, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השנייה שהתקיימה בבודפשט, שם זכתה נבחרת רומניה במדליית הארד.
גם בשנת 1927 זכה טירולר באליפות רומניה שהתקימה בבוקרשט. בשנת 1928 הגיע למקום ה-15 באליפות העולם לחובבי שחמט (ניצח: מקס אויבה).
בשנת 1929 זכה באליפות רומניה בתחרות שהתקיימה ביאשי והגיע למקום השישי בתחרות בוקרשט. ובשנת 1930 ייצג את רומניה באולימפיאדת השחמט 1930 שהתקיימה בהמבורג, יחד עם שחמטאי יהודי נוסף, אברהם באראץ Abraham Baratz, אלוף רומניה לשנת 1930. בין היתר ניצח את השחמטאי האמריקאי הרמן שטיינר ואת הצ'כי עמוס פוקורני.
באותה שנה הגיע למקום השלישי באליפות השחמט של רומניה.
אחרי 1960 השתקע בהונגריה.
המגזר הציבורי בישראל
המגזר הציבורי הוא החלק של הפעילות הכלכלית המתבצע על ידי הממשל - ממשל לאומי (כלומר הממשלה וגופים שבשליטתה), ממשל אזורי או שלטון מקומי.
הגדרות.
רקע.
ועדת זוסמן (1989) שדנה בשכר במגזר הציבורי עמדה על כך ש"אין הגדרה קבועה ויחידה לסקטור הציבורי, לא בחוק ולא בשימוש היומיומי". הגדרות שונות ניתנו למגזר הציבורי לעניינים שונים, החל מהגדרה מצומצמת הכוללת רק את השירות הממשלתי, דרך הגדרה הכוללת גם ארגונים אחרים המעסיקים עובדים בהתאם לחוקי שירות המדינה ועד להגדרה הרחבה הכוללת כל גוף הנשען באופן קבוע על תקציב ציבורי.
בישראל, חוקים שונים מכילים הגדרות שונות של המגזר הציבורי, אך באופן כללי הם כוללים את:
חוק חופש המידע כולל בנוסף לאלו:
חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות נותן הגדרה רחבה יותר וכולל גם:
גורמים רבים מבלבלים בין המגזר הציבורי הכפוף ישירות לממשלה, לבין השירותים הציבוריים הכוללים כ-900 אלף משרות לרבות עמותות פרטיות וחברות פרטיות בענפי הבריאות, חינוך, מחקר וכו' הממומנים בעיקרם על ידי הממשלה. על כן, לעיתים נשמעת הטענה כי כשליש מהמשרות במשק הן במגזר הציבורי.
סוגי גופים ציבוריים.
רשות ציבורית בישראל היא יחידה ממשלתית, העוסקת ברגולציה בתחום מסוים או בתפעול של שירות ציבורי מסוים. רשויות ציבוריות כוללות בין היתר אך לא רק:
הפרדתן של פעילויות ממשלתיות מהמשרד הממשלתי לרשות משלהן נעשית בדרך כלל באמצעות חוק המורה על הקמת הרשות וקובע את סמכויותיה. תהליך זה מביא בהדרגה להקמתן של עוד ועוד רשויות. בחלק מהמקרים, של רשויות העוסקות בפעילות עסקית, הופכת הרשות (כולה או חלקה) במהלך השנים לחברה ממשלתית, ומתחרה בחברות פרטיות בתחום זה.