ליאונקאוואלו למד בקונסרבטוריון "סן פייטרו א מאייֶלָה" בעיר הולדתו, נאפולי. לאחר כמה שנות הוראה וניסיונות כושלים לזכות בהפקה של כמה אופרות, חזה בהצלחה העצומה של אבירות כפרית (קבאלריה רוסטיקנה) מאת מסקאני בשנת 1890 והזדרז להוציא מתחת ידיו להיט וריזמו משל עצמו, ליצנים (פאליאצ'י). עלילתה של האופרה מבוססת על מקרה אמיתי שאביו של לאונקוואלו, שהיה שופט, סיפר לו בילדותו. "ליצנים" עלתה על הבמה במילאנו בשנת 1892 וזכתה בהצלחה מיידית; כיום זו היצירה היחידה של ליאונקוואלו ברפרטואר האופראי הסטנדרטי. נהוג להציגה באותו ערב עם "אבירות כפרית". האריה המפורסמת ביותר מתוכה, Vesti la giubba ("לבש את הגלימה"), נמצאת בסוף המערכה הראשונה. הזמר אנריקו קארוזו הקליט אריה זו בתחילת המאה ה-20 והתקליט נמכר ביותר ממיליון עותקים, מספר שיא לאותה תקופה.
בשנה שלאחריה עלתה על הבמה במילאנו גם "אי מדיצ'י" שלו, אבל לא היא ולא "צ'אטרטון" (1896) - שתיהן יצירות מוקדמות - נשאו חן בעיני הקהל, ורק כאשר בוצעה "לה בוהם" בשנת 1897 בוונציה זכה כישרונו להכרת הציבור. (שתי אריות הטנור מאופרה זו מושרות עדיין מדי פעם, בעיקר באיטליה, אבל האופרה של פוצ'יני, בעלת אותו שם ואותו נושא (אך בליברית טובה יותר), האפילה עליה מאז הצגת הבכורה שלה ב-1896. האופרות הבאות של ליאונקאוואלו היו "זאזה" (1900) (האופרה שבה הגישה ג'ראלדין פאראר את הופעת הפרידה המפורסמת שלה במטרופוליטן אופרה, ו"דר רולאנד" (1904). מאופרה זו אין עוד זכר כיום, אבל אריית הבריטון מזאזה עדיין מושרת כיום לעיתים קרובות.
ליאונקוואלו מת במונטקאטיני (טוסקאנה) בשנת 1919.
רוג'רו ליאונקוואלו כתב את הליבריות לכל האופרות שלו. רבים רואים בו את גדול כותבי הליברית האיטלקים של תקופתו אחרי בויטו.
ליאונקוואלו הונצח ברומן "הר הקסמים" של תומאס מאן בדמותו של סטמבריני.
המלכים הקתוליים
המלכים הקתוליים (בספרדית: los Reyes Católicos) הוא תוארם המשותף של בני הזוג פרננדו השני מלך אראגון ואיזבלה הראשונה מלכת קסטיליה. התארים "מלך קתולי" ו"מלכה קתולית" הוענקו להם בידי האפיפיור אלכסנדר השישי, כפיצוי ואיזון להכתרתו את שושלת מלכי צרפת בתואר "מלך נוצרי".
בני הזוג נישאו ביום ה-19 באוקטובר 1469 בוואיאדוליד ובנישואיהם איחדו את ספרד לישות פוליטית אחת, ממלכת ספרד. למלכים הקתוליים היו חמישה ילדים: איזבלה, חואן, חואנה, מריה וקתרין.
המלכים הקתוליים נודעו כמלכיה של ספרד בתקופת המעבר מימי הביניים לעת החדשה. הם ייסדו את האינקוויזיציה הספרדית, ביססו את כוחם של הכתר והמדינה לעומת הכנסייה להאצולה, השלימו את הרקונקיסטה עם כיבוש ממלכת גרנדה, גירשו את יהודי ספרד, אישרו את מסעותיו של כריסטופר קולומבוס, שבראשון שבהם גילה את העולם החדש, וניצחו על שלביה הראשונים של הקמת המערכת הקולוניאלית בעולם החדש. בפעולותיהם אלו הם הפכו את ספרד לכוח עולה ודומיננטי באירופה ובעולם כולו למשך מאתיים השנים שלאחר מכן.
סמלם של המלכים הקתוליים היה עול ואגודת חיצים (בספרדית: el yugo y las flechas), אשר מהווים גם את ראשי התיבות של שמות המלכים הקתוליים (האיות הארכאי של השם איזבלה הוא עם האות Y).
אמרסון פאריירה
היגיאה
היגיאה (מיוונית: Ὑγιεία, מרומית: סאלוס) היא אלת הבריאות במיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיה הרומית, בתו של אסקלפיוס, אל הרפואה.
במיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיה הרומית היגיאה הייתה אלת הבריאות והניקיון ומאוחר יותר גם אלת הירח. היא הייתה בעלת תפקיד חשוב במסורות שנבנו סביב דמותו של אביה, אסקלפיוס.
משמה (שם) של היגיאה ומתפקידה נגזר המושג "היגיינה".
היגיאה היא אחת מארבעת האלים המוזכרים בשבועת היפוקרטס .
הכוחות המשוריינים בסיני
טל ניצן
טל ניצן (נולדה ב־9 בנובמבר 1961) היא משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית. זוכת פרס ברנשטיין לשנת 2008, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2010 ופרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת לשנת 2012.
ביוגרפיה.
ניצן היא ילידת יפו. התגוררה בבואנוס איירס (ארגנטינה), בבוגוטה (קולומביה) ובניו יורק (ארצות הברית), כיום חיה בתל אביב.
בעלת תואר ראשון בתולדות האמנות ובלימודים ספרדיים ולטינו-אמריקנים, ותואר שני בספרות כללית והשוואתית, מהאוניברסיטה העברית, ירושלים.
לימדה תרגום שירה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, וב-2014 הנחתה סדנה לכתיבת שירה באוניברסיטה העברית, במסגרת פרס דוליצקי לשירה.
ניצן הייתה נשואה למטפס ההרים דניאל קרן ולהם שני ילדים. אחיה הוא הסופר והעיתונאי גבי ניצן.
יצירתה.
ניצן פרסמה שבעה ספרי שירה וערכה שלוש אנתולוגיות לשירה: שני מבחרים משירת אמריקה הלטינית בתרגומה, ואת המבחר 'בעט ברזל' לשירת מחאה עברית.
שיריה תורגמו והופיעו באנתולוגיות ובכתבי עת בשפות רבות, ותריסר מבחרים משיריה ראו אור בתרגום. שיריה הולחנו, בין השאר, על ידי אלונה דניאל, ערן צור, דניאל סלומון, עומר קליין, ענת גוטמן וגל זיו.
תרגמה עשרות יצירות בשירה, בפרוזה ובתיאטרון, מספרדית ומאנגלית.
ב-2015 ראה אור רומן ראשון פרי עטה, "את כל הילדים בעולם", בהוצאת אחוזת בית.
בשנת 2017 הקימה עם חברותיה לקבוצת "תיקון" את המוסך, כתב עת מקוון לספרות.
עורכת את סדרת "מקומי" לספרות עברית בהוצאת כרמל, ערכה את סדרת "לטינו" לספרות היספנית מתורגמת בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ואת כתב העת "אורות" ליצירה בעקבות יוצרים.
ספריה.
תרגומי שירה.
תרגמה משירתם של מיגל דה סרוואנטס, אנטוניו מצ'אדו, פדריקו גארסיה לורקה, ססאר ואייחו, פבלו נרודה, חורחה לואיס בורחס, אוקטביו פס, אלחנדרה פיסארניק ואחרים.
ניצן ערכה ותירגמה שתי אנתולוגיות לשירת אמריקה הלטינית במאה העשרים:
תרגומי פרוזה.
תרגמה מיצירתם של ג'ון סטיינבק, איאן מקיואן, טוני מוריסון, אדית וורטון, אנג'לה קרטר, גבריאל גרסיה מרקס, מריו ורגס יוסה, חואן קרלוס אונטי, אנטוניו מוניוס מולינה, ארנסטו סאבטו, מיגל דליבס, אדוארדו מנדוסה, אאוגוסטו מונטרוסו, קרלוס פואנטס, חוליו קורטאסר ואחרים.
עיבדה גרסה לנוער של "דון קיחוטה" (סדרת 'לטינו', הקיבוץ המאוחד, 2006), ואת המבחר "שקספיר לפני השינה", עיבוד המחזות לסיפורים (אחוזת בית, 2011).
אקטיביזם ופעילות פוליטית-ספרותית.
בשנת 2003 ארגנה וערכה יחד עם המשוררת טלי לטוביצקי ואחרים את האירוע רב-המשתתפים "שירה. מצפון. שלום – שירים ומשוררים לסיום הכיבוש" במועדון צוותא. באירוע, בהנחיית פרופ' נסים קלדרון, נטלו חלק המשוררים אגי משעול, מאיר ויזלטיר, אריה סיון, טהא מוחמד עלי, יהודה אטלס, סלמאן מצאלחה ורועי צ'יקי ארד, המוזיקאיות רונה קינן, שרון בן-עזר ואלונה דניאל, והשחקנים עינת ויצמן ושמעון מימרן.
בשנת 2005 ערכה את האנתולוגיה לשירת מחאה "בעט ברזל" (הוצאת חרגול).
באפריל 2013 יזמה מכתב בחתימת עשרות סופרים ואנשי רוח לראש הממשלה במחאה על מדיניות המעצרים המנהליים, ובקריאה דחופה לשחרור העציר המנהלי שובת הרעב סאמר אל-עיסאווי. נוסח אנגלי של המכתב בתרגומה הופץ ביוזמתה מחוץ לישראל ועורר תהודה כחלק מקמפיין בינלאומי לשחרורו. בהמשך אותו חודש התחייבה ישראל לשחרר את אל-עיסאווי בתום שמונה חודשי מעצר, והוא הפסיק את שביתת הרעב שנמשכה תשעה חודשים.
בשנת 2014 הובילה ביחד עם רועי ארד מאבק מול בית ביאליק ועיריית תל אביב למען תשלום למשוררים תמורת השתתפותם באירועי ספרות בבית ביאליק. המאבק הוכתר בהצלחה.
ביוני 2016 יזמה וערכה שני אירועי שירה, בתל אביב ('סיפור פשוט') ובחיפה, בסולידריות עם המשוררת דארין טאטור אשר נעצרה והועמדה לדין בגין הסתה לאלימות ותמיכה בארגון טרור בעקבות מספר פרסומים בפייסבוק וביוטיוב.
באוקטובר, במלאת שנה למעצרה של טאטור, יזמה טל ניצן גילוי דעת המוחה על המעצר וקורא לשחרורה. למעלה ממאתיים אנשי רוח ואקדמיה ישראלים חתמו על גילוי הדעת, ביניהם חתני פרס ישראל דויד גרוסמן, א.ב. יהושע, טוביה ריבנר, אבישי מרגלית ושמעון זנדבנק.
בעקבות טור של בני ציפר בעיתון הארץ שבו הצדיק ניצול מיני של מעריצות צעירות על ידי אמנים, יזמה ניצן יחד עם המשוררת ליאת קפלן גילוי דעת ובו הצהירו מאתיים משוררות ומשוררים כי לא ישתתפו בפסטיבל מטולה לשירה כל עוד מכהן ציפר כמנהלו האמנותי.
בהמשך יזמה וערכה, עם אחרות, את הפסטיבל האלטרנטיבי 'תיקון' לשירה, שנערך בחודש יוני, במקביל לפסטיבל מטולה, בארבעה מוקדים ברחבי הארץ (שדה בוקר, חיפה, ירושלים ותל אביב) בהשתתפות עשרות משוררות ומשוררים.
המוזיקאי דרור בן-יעקב הלחין את טקסט המחאה של טל ניצן, "כשלא היה אכפת לי", וכלל אותו באלבום 'על החיים ועל המוות'.
בתגובה לביקורת מצד השרים מירי רגב ואביגדור ליברמן על גלי צה"ל בגין שידור תוכנית על מחמוד דרוויש, ערכה והנחתה אירוע מחווה לשירת דרוויש בחנות הספרים 'המגדלור'.
בינואר 2018 יזמה וארגנה את גילוי הדעת של הסופרים והסופרות נגד גירוש מבקשי המקלט - מביטויי המחאה הראשונים נגד תוכנית הגירוש ההמונית.
קישורים חיצוניים.
מיצירתה:
תנשמות
נמל התעופה ביירות בינלאומי
אנימוס
נפת אדיגני
נפת אדיגני (בגאורגית: ადიგენის მუნიციპალიტეტი, מילולית: אָדִיגֶנִיס מוניציפליטטי) היא נפה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבגאורגיה. עד שנת 1917 נכללה באזור טביליסי-אחלציחה, בשנים 1917–1930 נכללה בנפת אחלציחה ומשנת 1930 נפת אדיגני נחשבת לנפה נפרדת. אוכלוסייתה 16,305 תושבים.
קרב מראתון
זפ דיטריך
מלך קתולי