ניומן נולד וגדל במחוז אסקס. בשנת 1926 התגייס לצבא הטריטוריאלי, מערך המילואים של הצבא הבריטי, הוסמך כקצין חי"ר ושירת בגדוד ה-4 שברגימנט אסקס. בחייו האזרחיים עבד כקבלן בניין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לשרת בפלגות העצמאיות, שהיוו את גרעין היסוד לקומנדו הבריטי. ניומן פיקד על הפלגה העצמאית ה-3 בלחימה בנורווגיה בשנת 1940. ב-5 במרץ 1941 מונה למפקד גדוד "הקומנדו מספר 2". ניומן פיקד על כוח קומנדו בפשיטה על האי הנורווגי ואגזו בדצמבר אותה שנה. ב-28 במרץ 1942 הוביל ניומן את "הקומנדו מספר 2" וכוחות קומנדו נוספים בפשיטה על סן-נאזר, במהלכה נחתו כוחותיו מן הים בהפתעה בנמל סן-נאזר, וחיבלו במתקניו. הפשיטה הייתה מוצלחת אולם ניומן ורבים מחייליו נפלו בשבי הגרמני. ניומן נותר בשבי עד תום המלחמה. על האופן שבו פיקד על כוח הקומנדו בפשיטה הוענק לו צלב ויקטוריה. לאחר שובו מן השבי בתום המלחמה נשאר בצבא הקבע ושימש כמפקד גדוד השירות האווירי המיוחד ה-21.
מצפה הכוכבים אולוג בג
מצפה הכוכבים אולוג בג הוא מצפה כוכבים בסמרקנד, אוזבקיסטן. הוא נבנה בסביבות 1420 על ידי האסטרונום הטימורי אולוג בג, ונחשב בעיני חוקרים כאחד ממצפי הכוכבים הטובים ביותר בעולם המוסלמי. בין האסטרונומים המוסלמים המפורסמים שעבדו במצפה כוכבים זה נכללים ג'משיד אל-כאשי, עלי קושג'י ואולוג בג עצמו. המצפה נהרס בשנת 1449 והתגלה מחדש בשנת 1908.
היסטוריה וציוד אסטרונומי.
בשנת 1420, האסטרונום הגדול אולוג בג בנה מדרסה בסמרקנד, שנקראה מדרסת אולוג בג. המדרסה הפכה להיות מרכז חשוב ללימודי אסטרונומיה. רק חוקרים שאושרו על ידי אולוג בג והיו בעלי מוניטין אקדמי הוזמנו ללמוד באוניברסיטה. בשיאה, בין 60 ל-70 אסטרונומים עבדו שם. בשנת 1424, אולוג בג החל לבנות את מצפה הכוכבים כדי לתמוך במחקר האסטרונומי במדרסה; הבניה נשלמה חמש שנים מאוחר יותר, בשנת 1429. אולוג בג הטיל על עוזרו המלומד עלי קושג'י את משימת ניהול המצפה, אשר נקרא אז מצפה הכוכבים של סמרקנד. קושג'י עבד שם עד מותו של אולוג בג בידי מתנקש. אסטרונומים בולטים אחרים השתמשו במצפה הכוכבים כדי לצפות בתנועות גרמי השמיים, ביניהם קאדיזאדה א-רומי וג'משיד אל-כאשי.
עם זאת, המצפה נהרס על ידי קנאים דתיים בשנת 1449, ונתגלה מחדש בשנת 1908, על ידי הארכאולוג האוזבקי-רוסי ו"ל ויאטקין מסמרקנד, אשר גילה מסמך הקדשה המציין את מיקומו המדויק של המצפה.
תוך כדי עבודה על החפירה באתר, ויאטקין מצא את אחד המכשירים האסטרונומיים החשובים ביותר בו השתמשו במצפה: קשת גדולה ששימשה  לקביעת צהרי היום. תעלה ברוחב של כשני מטרים נחפרה בגבעה לאורך קו האורך ובה הונחה הקשת של המכשיר. כיום יש בסיס מעוגל המראה את קווי המתאר של המבנה המקורי ואת הפתח המוביל אל החלק התת-קרקעי הנותר של סקסטנט פח'רי שעכשיו הוא מקורה. הסקסטנט היה באורך 11 מטרים, ופעם התנשא עד קצה המבנה בן שלוש הקומות, למרות שהוא נשמר מתחת לאדמה כדי להגן עליו מפני רעידות אדמה. מכויל לאורכו, היה זה רביע 90 המעלות הגדול ביותר בעולם באותו הזמן, עם רדיוס של 40.4 מטרים. על פי אסטרונום טורקי מהימן, הרדיוס של קשת המרידיאן היה כ-50 מטר, ונאמר עליו שהוא באותו גובה כמו הכיפה של מסגד איה סופיה באיסטנבול. הוא שימש לתצפית על השמש, הירח וגופים שמימיים אחרים, ויחד עם עוד ציוד מתוחכם כגון ספירה ארמילרית ואצטרולב, האסטרונומים שעבדו בסמרקנד יכלו לקבוע את צהרי היום בכל יום על פי גובה המרידיאן של השמש, המרחק מן הזנית וההטייה.
עד שנת 1437, מלומדים שהשתמשו במצפה הכוכבים עדכנו את הלוחות האסטרונומיים אשר שימשו בעבר בסביבות 1260 ו-1270 במצפה הכוכבים מראע'ה, אשר סיפקו לוחות סינוס והשקה, ואת הלוח האסטרונומי הסולטאני, אשר הציג פרמטרים כוכביים משופרים ואת חלוקת נקודות הציון של 1,018 כוכבים על סמך מחקר מקורי במצפה הכוכבים ולא רק בהסתמך על עדכון של עבודת תלמי או עבד א-רחמן א-סופי. למעשה, אולוג בג והחוקרים שלו  חישבו
הרבה אי דיוקים במהלך העבודה שלהם, כפי שהסביר בהקדמה שלו תחת הכותרת "קביעת המיקומים של הכוכבים הקבועים בקווי אורך ורוחב":
המחקר והגילויים שנערכו במצפה הכוכבים אולוג בג היו חשובים מאוד באותו הזמן, שכן אסטרונומים יכלו לחזות ליקויים ולחשב את שעות הזריחה ואת גובהם של גרמי השמיים. ההשערה שלהם בנוגע לשנה שמיימית הייתה מדויקת למדי: 365 ימים, 6 שעות, 10 דקות ו-8 שניות, רק כדקה אחת יותר מאשר חישובים אלקטרוניים מודרניים. למרות שמצפה הכוכבים נהרס בשנת 1449, מחקר אסטרונומי נמשך בסמרקנד גם ב-75 שנים הבאות.
שינויים.
הכניסה למצפה הכוכבים שונתה מספר פעמים בשנים האחרונות.
הלוח האסטרונומי הסולטאני.
הלוח האסטרונומי הסולטאני (או הלוח האסטרונומי של אולוג בג, בפרסית: زیجِ سلطانی או زيج اولوغ بػ) הוא טבלה אסטרונומית וקטלוג כוכבים שפורסם על ידי אולוג בג בשנת 1437. הלוח היה תוצר עבודה משותף של קבוצת אסטרונומים מוסלמים שעבדו תחת חסותו של  אולוג בג  במצפה הכוכבים בסמרקנד.
אולוג בג קבע את אורכה של השנה הטרופית כך: 365 ימים, 5 שעות, 49 דקות ו-15 שניות (בחישוב הזה יש תוספת שגויה של 25 שניות). לכן החישוב הזה  מדויק יותר מהערכתו של ניקולאוס קופרניקוס, אשר בה הייתה תוספת שגויה של  30 שניות. אולוג בג גם קבע את נטיית ציר הסיבוב  של כדור הארץ ב-23.52 מעלות, חישוב  שנשאר המדויק ביותר עד כה. החישוב שלו היה מדויק יותר מאשר חישובים מאוחרים יותר שנערכו על ידי קופרניקוס וטיכו ברהה, והוא תואם בדיוק את הערכים המקובלים כיום.
המוזיאון.
מוזיאון מצפה הכוכבים אולוג בג נבנה בשנת 1970 לזכר אולוג בג. הלוחות האסטרונומיים של אולוג בג, הזיג'-י סולטאני, נשמרים במוזיאון למרות היותם עותקים; התרשימים המקוריים נלקחו מאוזבקיסטן על ידי הבריטים, והם מוצגים באוקספורד.
בית הספר התיכון ע&quot;ש סליגסברג
בית הספר התיכון קשת רא"ם ע"ש אליס סליגסברג נוסד בשנת 1942 על ידי ארגון הדסה ברחוב הנביאים במרכז העיר ירושלים, ובשנת 1984 עבר לרחוב דוד רזיאל בשכונת תלפיות מזרח. בבית הספר לומדים כ-575 תלמידים.
היסטוריה.
בית הספר החל לפעול במבנה של בית החולים מאיר רוטשילד, ביוזמת הארגון הציוני-אמריקאי "הדסה" במטרה להעניק הכשרה מקצועית לנערות בירושלים. בית הספר נקרא על שם אליס סליגסברג, נשיאת ארגון בין השנים 1921–1923. המנהלת הראשונה של הייתה הלן קיטנר, שהתמנתה על ידי נשות הדסה בארצות הברית. בית הספר סיפק לבוגריו, שסיימו ארבע שנות לימוד, תעודות גמר במגוון מקצועות, כולל: מלאכת מחשבת, תפירה, בישול, קצרנות והנהלת חשבונות. במקביל הקים הארגון באותו מבנה גם את בית הספר המקצועי לבנים על שם השופט היהודי האמריקני לואי ברנדייס.
בית הספר נחנך ב-14 באוקטובר 1942, בדיווח של עיתון "הארץ" על האירוע נכתב:.
החל משנת הלימודים תש"י התקבלו לבית הספר גם בנים ללימודי טבחות ופקידות. אך לאחר מספר שנים שב בית הספר להיות לבנות בלבד.
באפריל 1953 נערכה חגיגת העשור של בית הספר והונחה אבן הפינה לבניין חדש שהוקם בצמוד לבניין הקיים של בית הספר. הבניין החדש נחנך ביולי 1958. בית הספר גם הרחיב את תוכנית הלימודים ונפתח מסלול לימודים על-תיכוני להכשרת מורות לתפירה, בשיתוף משרד העבודה, ומסלול להכשרת לבורנטים ומזכירות רפואיות, בשיתוף האוניברסיטה העברית בלימודי ערב. בשנת 1960 הוחלט על שילוב של תוכנית עיונית ללימודים לקראת תעודת בגרות.
בפברואר 1968 הונחה אבן הפינה לאגף חדש של בית הספר, כחלק מתוכנית להכפיל את מספר התלמידים מ-500 ל-1,000 ולכלול גם לימודי אלקטרוניקה, תקשורת ואופטיקה לבנים. המבנה החדש נחנך ב-1970 אך הוא לא שימש את בית הספר אלא את מכללת הדסה שהוקמה באותה עת, על בסיס מסלול לימודי הערב שפעל קודם כחלק מבית הספר סליגסברג. מנהלת בית הספר הלן קיטנר ניהלה בתחילה גם את המכללה.
ביוני 1980 הונחה אבן הפינה לבניין חדש לבית הספר בשכונת ארמון הנציב בירושלים, שאיחד גם את בית הספר המקצועי לבנים ברנדייס וקיבל את השם "התיכון המקיף על־שם סליגסברג־ברנדייס". בית הספר במיקומו החדש החל לפעול בשנת 1984. והבניין הישן המשיך לשמש את "מכללת הדסה".
החל משנת הלימודים תש"פ נקרא בית הספר בשם: "קשת רא"ם".
מבנה ותוכנית הלימודים.
בית ספר עיוני שש-שנתי, חטיבת ביניים וחטיבה עליונה, בית הספר נחשב לבית ספר קהילתי, והוא מתאפיין בשיתוף פעולה רב ופורה עם המנהל הקהילתי.
"סליגסברג" הוא בית-ספר קטן, אינטימי, אנושי ומקצועי, המקיים סביבת לימודים נעימה בכיתות קטנות ונותן יחס אישי ומיוחד לכל תלמיד ותלמידה (ממוצע תלמידים בכיתה עומד על 25 תלמידים).
נתיבי הלימוד בבית הספר:
בכל המסלולים התוכנית בנויה בהתאם למבנה תעודת הבגרות. התלמידים לומדים את כל מקצועות החובה, ובנוסף מקצועות בחירה מגוונים בהיקף מוגבר (ברמה של 5 יחידות לפחות).
מקצועות ההגברה לבגרות:
מתמטיקה, אנגלית, ערבית, ביולוגיה, מחשבים ועיצוב גרפי, תיאטרון, גאוגרפיה, מדעי החברה (סוציולוגיה-פסיכולוגיה), אומנויות העיצוב (גרפיקה), אמנות וחינוך גופני.
כמו כן, קיימת אפשרות להצטרף לכיתות על-אזוריות בתחומים מגוונים, דוגמת חוק ומשפט, מוזיקה, אזרחות, מנהל עסקים ועוד.
המכינה הבית ספרית.