רקטת כתף (באנגלית: Rocket-propelled grenade, בראשי תיבות נפוצים: RPG) היא רקטה המשוגרת ממטול כתף (רב-פעמי, כמו ה-RPG-7, או חד-פעמי, כמו הלאו M-72) הנישא על ידי לוחם בודד. רקטות הכתף קלות וזולות יחסית ולכן משמשות לתקיפת מגוון רב של מטרות קרקעיות - החל במבנים וכלי רכב , עבור בחי"ר מבוצר וכלה ברכב קרבי משוריין.
היסטורית, רקטות הכתף פותחו כרקטות נ"ט שמטרתן לפגוע ולחדור טנקים ורכב קרבי משוריין.
בשנים האחרונות פותחו רקטות כתף, כגון המטאדור ("מפצח האגוזים"), שייעודן העיקרי הוא פגיעה בביצורים, מבנים ופגיעה במחבלים המסתתרים בתוך מבנים באמצעות ראש קרב כפול במוד "מפתח קיר". חברת בסאלט הרוסית מייצרת ומשווקת רקטות נגד אדם המצוידות בראש קרבי תרמובארי (כגון ה-TBG-7V המשוגרת ממטול RPG-7). אף על פי שרקטות אלה אינן מיועדות ולרוב אינן מסוגלות לחדור טנקי מערכה מודרניים, בהיעדר מונח טוב יותר, מכונות אף הן "רקטות נגד טנקים".
מבנה.
מטול הרקטות.
תפקידו של המטול הוא לייצב את הרקטה בתחילת הירי, כך שתהיה מכוונת לפגיעה במטרה ובכך לאפשר למנוע הרקטי, או למטען מאיץ ראשוני (כמו ב-RPG-7), להקנות לרקטה מהירות קווית ראשונית בכיוון הנכון. לאחר שהרקטה עוזבת את המטול, בעירת המנוע הרקטי מספקת לה תאוצה ובדרך כלל סנפירי יצוב מספקים לה יציבות של מסלול המעוף.
ברוב מטולי הרקטות נגד טנקים שתוכננו כנשק אישי (להבדיל, לדוגמה, מרקטות נגד טנקים המשוגרות ממטול המוצב על כלי רכב או כלי טיס), מחזיק היורה את המטול על כתפו ומכוון באמצעות כוונת את המטול אל המטרה. בצידו האחורי של המטול קיים פתח המאפשר פליטה של הגזים הלוהטים הנוצרים בעת הירי, בתהליך המוסבר לעיל, ובכך להגן על היורה מפניהם. בעת הירי, הגזים הנפלטים מהפתח האחורי של המטול מסוכנים למי שניצב בטווח קרוב מדי מאחורי היורה.
ישנם מטולי רקטות מתכלים (המטול אינו משמש לירי רקטה נוספת לאחר השיגור ולאחריו הוא מושלך) כמו הלאו M72 וישנם מטולי רקטות רב פעמיים כמו ה-RPG-7 הסובייטי. מטולי רקטות רב-פעמיים הם כבדים יותר וקשיחים יותר מהמטולים המתכלים, מאחר שהם צריכים לעמוד בלחצי הגזים ובטמפרטורות הגבוהות שנוצרים עקב הירי, כדי לשמש לירי רקטות נוספות לאחר מכן.
בין יתרונותיו של מטול מתכלה ניתן למנות משקל נמוך יותר (של רקטה+מטול), בדרך כלל עלות יצור נמוכה יותר, אפשרות לשימוש בזביל הרקטה (המיכל שבו מאוכסנת הרקטה) כמטול שיגור והאפשרות להיפטר ממשקל מיותר לאחר הירי.
בין יתרונותיו של מטול רב-פעמי ניתן למנות אמינות תפעול גבוהה יותר ודיוק גבוה יותר בפגיעות הרקטה.
הרקטה.
הרקטה, שנקראת לעיתים פצצת מטול (פצמ"ט), היא התחמושת שמשגר המטול. היא מורכב ממנוע רקטי, לעיתים סנפירים לייצוב, וראש קרבי. הראש הקרבי הוא החלק ההורג של הרקטה וכולל מרעום וחימוש הנושא חומר נפץ המותאם למשימה שלשמה תוכננה הרקטה. לרוב רקטות הכתף יש ייעוד מוגדר (כגון נ"ט) וראש קרב שמתאים לכך, אך הן ורסטיליות וניתן להשתמש בהן גם למטרות אחרות.
להלן רשימה של ראשי הקרב הנפוצים בשימוש רקטות כתף:
השוואה לעומת טיל נגד טנקים.
מבחינת גודל הרקטה לרוב קלה וקטנה יותר מטיל נגד טנקים. מאידך, הטיל עולה עליה בביצועים בכל פרמטר אפשרי: הטווח שלו ארוך יותר באופן ניכר (יכול להגיע גם למספר קילומטרים בעוד זה של הרקטה לרוב לא עולה על 1000 מטר), בדיוק (בשל ההנחיה המתקדמת, בעוד שהרקטה חסרת הנחיה) וביכולת ההשמדה, שכן הטיל נושא לרוב יותר חומר נפץ בראש הקרבי. ליתרונות אלו של הטיל יש מחיר: הטיל יקר יותר באופן ניכר (סדר גודל של מאות אלפי דולרים לטיל), דבר שמחייב שימוש הרבה יותר בררני וזהיר, בעוד שרקטות כתף ניתן "לבזבז" יותר בקלות (הן יותר זולות, סדר גודל של אלפי דולרים לרקטה), כולל בירי על מטרות שלא נחשבות למטרות איכות. בנוסף, מבחינת לוגיסטיקה, יותר קל לשאת ולהשתמש ברקטות הכתף, שכן הן קטנות יותר ושוקלות פחות. טילי נ"ט מתקדמים כוללים משגר כבד ויקר, שמותקן על חצובה כבדה לייצוב, ולכן דורשות תפעול של צוות של מספר חיילים, בעוד שרקטת כתף ניתנת לשימוש על ידי חייל בודד.
היסטוריה.
ממלחמת העולם השנייה ועד תחילת המאה ה-21 ייעודן העיקרי של רקטות הכתף היה לנטרל ולהשמיד טנקים ורכב קרבי משוריין של האויב. להרחבה על ההיסטוריה של רקטות הנ"ט ראו רקטה נגד טנקים#היסטוריה ושימושים.
עם התפתחות השריון והופעת טנקי מערכה כבדים, רקטות הנ"ט נתגלו כלא מספיק יעילות וחזקות לנטרול הטנקים. כתוצאה מכך פותחו טילי הנ"ט שהיו כבדים ויעילים יותר, ואלה הסבו אבדות רבות לטנקים, שנחשבים עד היום למטרות איכות (לא רק בשל יתרונם הצבאי והאיום שהם מציבים, אלא גם בשל מחירם הגבוה). רקטות הנ"ט הקלות והזולות יותר, שנעשו פחות יעילות נגד הטנקים, הוסטו למטרות קלות יותר ופחות איכותיות: רכב קרבי משוריין "רך" כמו נגמ"שים ומבנים סטטיים, כגון בתים הנפוצים בלוחמה בשטח בנוי. עם התגברות הלוחמה א-סימטרית בתחילת המאה ה-21, מצאו את עצמם יותר ויותר צבאות בעימות מוגבל נגד ארגוני גרילה וטרור שמתבצרים בשטח בנוי. בהתחלה, רקטות הנ"ט שומשו כמו שהן לפגוע במבנים ובמחבלים בתוך מבנים, אך בהמשך פותחו רקטות כתף שייעודן העיקרי הוא פגיעה יעילה במבנים ובחמושים שבתוכם, דבר שהתבטא בראש קרב ייעודי (כגון "מפתח הקיר" של המאטדור, או חימוש תרמובארי) ולעיתים גם התאמות לירי מתוך מבנה.
אדוארדו פוקריני
אדוארדו פוקריני (באיטלקית: Odoardo Focherini; נולד ב-6 ביוני 1907 - נספה ב-27 בדצמבר 1944) היה חסיד אומות העולם ועיתונאי איטלקי קתולי מהעיירה קארפי בפרובינציית מודנה שבצפון איטליה, אשר הציל 105 יהודים באיטליה במהלך מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי איטליה. בשנת 1969 הכיר יד ושם בפוקריני כחסיד אומות העולם. בשנת 2013 הוכר כמרטיר וכמבורך על ידי הכנסייה הקתולית.
חייו האישיים.
נולד ב-6 ביוני 1907 בעיירה קארפי שבפרובינציית מודנה, בנם השלישי של טוביה (Tobia) פוקריני ומריה ברטצ'יני (Bertacchini) ואח לג'נינה ואוגו פוקריני. אשר מוצאם מטרנטינו. למשפחתו הייתה חנות, שנוהלה על ידי אביו. אחרי מות אמו בשנת 1909, נישא אביו מחדש לטרזה מרייג'י' (Teresa), אשר ילדה את מריה תרזה (פוקריני) במסגרת הנישואים החדשים, אח שלישי לפוקריני. הוא ומשפחתו היו חלק מהקהילה הקתולית בעירו. למד כבר בגיל רך בבתי ספר קתוליים והחל מגיל 17 לקח חלק בפעולות ארגוניות ופעולות סעד מטעם ארגונים קתוליים בייחוד בתחום העזרה ליתומים. בשנת 1924, עוד בשנות העשרים לחייו, היה ממקימי "ל'אספיראנטה", העיתון הקתולי הראשון לילדים. בזמנו החופשי הפנוי הוא הקדיש את עצמו לפעילויות כנסייתיות, כגון כנסים חברתיים ודתיים, כנסים דמוגרפיים, והכוונה של חברת רכיבה על אופניים. בשנים ההן קידם את תנועת הצופים בקארפי. הוא היה מעורב בפעילויות של הכנסייה הקתולית המקומית וארגן אירועים חברתיים, דתיים ותרבותיים כחלק ממעורבותו. היו לו חברים, הוא אהב לקרוא, לשיר ולנגן באקורדיון.
פוקריני נפגש לראשונה עם מריה מרצ'סי בחופשה בעיר טרנטו שבמחוז טרנטינו שבצפון איטליה. בשנת 1925 הם התארסו, וב-9 ביולי 1930 הם נישאו. לבני הזוג נולדו שבעה ילדים בין השנים 1931 ל-1943: אולגה, מדאלנה, אטיליו, רודולפו (נפטר ב-15 ביולי 2018), ג'יאנה, קלרה ופאולה. הוא רצה שהילד השמיני ייקרא סנדרה או סנדרו (תלוי במין), אך לבני הזוג לא נולד ילד נוסף.
הוא עבד מספר שנים בחנות של אביו, ובשנים 1930–1942 עסק בארגון אירועים חשובים, לרבות קונגרסים קתוליים. במהלך השנים החל לכתוב בעיתונים מקומיים ולאומיים באיטליה, עד שהוצע לו להצטרף למועצת המנהלים של העיתון "העתיד של איטליה" (L’Avvenire d’Italia) בשנת 1933. ב-1 בינואר 1934 החל לעבוד בתאגיד הביטוח הכנסייתי האגודה הקתולית הסוציאלית של ורונה (Società Assicurazione Cattolica di Verona) כסוכן בסניף מודנה. הוא הפך בהמשך למפקח וביצע את עבודתו באזורים מודנה, בולוניה, ורונה, ופורדנונה. בשנת 1936 מונה לנשיא הפעולה הקתולית Azione Cattolica , ארגון קתולי איטלקי נפוץ ולא פוליטי שנשלט באופן ישיר על ידי בישופים. ראה את הערך המקורי. האפיפיור, פיוס האחד עשר, שיבח אותו על תרומתו והעניק לו את תואר מסדר סילבסטר הקדוש . בשנת 1938 מינה פוקריני את העיתונאי ג'יאקומו למפרונטי לעיתון, לאחר שהאחרון פוטר מעבודתו הקודמת כתוצאה מחוקי הגזע.
פעולותיו במהלך מלחמת העולם השנייה.
פוקריני ידע על פעולותיה של גרמניה הנאצית ברחבי העולם בכלל ובאיטליה בפרט. ב-1942 החלה פעילותו למען היהודים: הראשונים שהציל הגיעו מפולין ברכבת לאיטליה והגיעו לג'נובה.
הקרדינל פייטרו בואטה , ביקש מהעורך הראשי של העיתון שבו עבד, ריימונדו מנזיני, לעזור בסיוע ליהודים פולנים לברוח מגנואה. מנזיני פנה אל פוקריני והפקיד בידיו את המשימה העדינה והמסוכנת הזו והשמועה על גאולה אפשרית התפשטה בקרב הפליטים היהודים.
פוקריני הבין כי יהודים, אשר ברחו לאיטליה ממדינות שנכבשו על ידי הנאצים, חשופים לסכנת גירוש והשמדה, וכך גם היהודים המקומיים, הסובלים מחוקי הגזע ומדיכוי של המשטר מעצם היותם יהודים.
לאחר פלישת בעלות הברית לדרום איטליה ונפילת ממשלת מוסוליני הפשיסטית, בספטמבר 1943 הוקמה רפובליקת סאלו, אשר פעלה לצד הנאצים ברדיפת יהודים והשמדתם.
פעילותו המסיבית של פוקריני לטובת היהודים הנרדפים החלה לאחר ה-8 בספטמבר 1943, לאחר שביקש וגם קיבל את תמיכתה של רעייתו.