החל משנת 1899, קצת יותר משנה מאז הגעתו לפריז, הציג פריסקה בסלון של פריז.
השפעתו של ויסלר ניכרת בציוריו המוקדמים של פריסקה, עם גוונים קרובים. בעבודתו שלאחר 1900, לוח הצבעים שלו התפתח לכיוון של האימפרסיוניסטים, והפך קליל וצבעוני; עם זאת, הוא עדיין שמר על המנהגים החזקים של האמנות בארצות הברית.
בקיץ 1905 הוא בילה לפחות חודש במושבה האמנות בז'יברני. באוקטובר אותה שנה התחתן עם שרה אן אובריאן אותה הכיר שבע שנים קודם לכן. פריסקה ואשתו שהו בכל קיץ בשנים 1906–1919 בז'יברני. הוא החזיק דירה וסטודיו בפריז במשך כל חייו, ושם שהה במהלך החורף. ביתם בז'יברני, היה בעבר המגורים של תאודור רובינסון, והיה סמוך לביתו של קלוד מונה. למרות הקרבה הגאוגרפית, פריסקה לא התיידד עם מונה, וגם מונט לא הייתה עליו השפעה אמנותית. הוא אמר בראיון, "אף אמן בבית הספר [האימפרסיוניסטי] לא השפיע עליי מלבד, אולי, רנואר."
ביתם בז'יברני והגן שהקימו סביבו היו לעיתים קרובות נושאים בציוריו. אשתו הייתה לעיתים קרובות מדגמנת בפניו. הוא גם החזיק סטודיו נוסף בקרבת נהר האפטה. רבים מציורי הערום שלו צוירו שם. אף שהוא היה ידוע כאימפרסיוניסט, חלק מיצירותיו, מדגימות את ההשפעה הפוסט-אימפרסיוניסטית של האמנים פול גוגן ופייר בונאר. המונח "אימפרסיוניזם דקורטיבי" נטבע על ידי מבקר אומנות כדי להתייחס לסגנונו של פריסקה. הוא שילב את הסגנון הדקורטיבי של תנועת הנאבי, עם תחומי עניין אימפרסיוניסטים קלאסיים באווירה ובאור שמש.
הוא התעניין בציור נושאים המוארים על ידי השמש. עם זאת, לעיתים קרובות הפרשנות שלו לאור שמש לא נראית טבעית. "האור אצלו כמעט ולא נראה כמו אור טבעי. למעשה הוא נראה מלאכותי לחלוטין ... תערובת מדהימה של צבעים חלביים בירוק המוקדם של הקיץ".
השפעתו האמנותית של פריסקה הורגשה מאוד בקרב האמריקנים בז'יברני, שרובם הגיעו גם מהמערב התיכון כמוהו והחלו גם הם בלימודי האמנות בשיקגו. בין אותם אמנים היו לואי ריטמן, קארל אנדרסון, לוטון פרקר וקארל בוהר.
פריסקה העדיף את השהייה בצרפת על פני זו שבארצות הברית: "אני חופשי יותר ואין מגבלות פוריטניות השוררות באמריקה - כאן אני יכול לצבוע את העירום כרצוני." הוא מצא את העמדות האמריקאיות מתסכלות, אך לעיתים גם מקור לשעשוע. בביקורו הראשון בביתו באובוסו בשנת 1902, כתב פריסקה, "אני נהנה מאוד להדהים את אנשי הכנסייה הטובים עם ציורי העירום".
ילדתם היחידה הבת פרנסס, נולדה בשנת 1914. בשנת 1920 עברו פריסקה ומשפחתו לחווה בנורמנדי. אמנותו מהתקופה הזו התרכזה בעיקר בדמויות נשים בעירום. תוך כדי פיתוח סגנון מודרני יותר, הוא כלל תמונות היסטוריות ועכשוויים. הוא השתמש בלוח צבעים כהה יותר.
פריסקה ביסס לעצמו מוניטין מעולה במהלך הקריירה.
הוא נפטר בביתו בנורמנדי ב-24 באוגוסט 1939.
פרסים.
הוא זכה בפרסים רבים במהלך הקריירה. בשנת 1904 קיבל מדליית כסף בסנט לואיס בתערוכת הרכישה של לואיזיאנה והוענק לו גם מדליית זהב בתערוכת האמנות הבינלאומית במינכן. הוא זכה בפרס ויליאם א. קלארק בביאנלה של גלריית קורקורן לאמנות בשנת 1908, ובמדליית הזהב בתערוכה השנתית של האקדמיה בפנסילבניה באמנויות יפות משנת 1913. התערוכה הבינלאומית פנמה – פסיפיק, שהתקיימה בסן פרנסיסקו בשנת 1915.
הניו יורק טיימס כתב ביוני 1915: "מר פריסקה, שיצירתו המוכרת ידועה היטב לניו יורקים, מציג את המלה האחרונה בסגנון שהיה מודרני לפני שהגיעו המודרניסטים. לכל מה שהוא עושה יש חוש נדיר של עיצוב...הוא מציג ידע מדהים של השפעת האור על הצבעים הנראה בכל ציוריו האחרונים."
פריסקה נבחר כחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב (ANA) בשנת 1912, ואקדמאי (NA) בשנת 1914. הוא עוטר באות הלגיון הצרפתי בשנת 1920, הכרה נדירה עבור צייר אמריקני.
פיקוד החלל וההגנה מפני טילים של צבא ארצות הברית
פיקוד החלל וההגנה מפני טילים של צבא ארצות הברית (באנגלית: United States Army Space and Missile Defense Command) הוא יחידה של צבא ארצות הברית שמשימתה לפתח ולספק הגנה מפני טילים ויכולות בגובה רב עבור הצבא, כוחות בין-זרועתיים ובנות ברית, במטרה לאפשר לחימה רב-ממדית, לשפר את ההרתעה, לאתר התקפות אסטרטגיות ולהגן על ארצות הברית.
בשנת 1957 יצר הצבא תוכנית להגנה מפני טילים בליסטים שעסקה בפיתוח כלים ליירוטם. ב-1962 נרשם היירוט הראשון של טיל בליסטי בין-יבשתי באמצעות הטיל נייק-זאוס מאז פיתח הפיקוד אמצעי לחימה מתקדמים כולל מערכות יירוט באמצעות לייזר.
ב-1997 אורגנה היחידה כאחד הפיקודים של צבא ארצות הברית.
מרקורי XM-800
מרקורי XM-800 (באנגלית : Mercury XM-800) היא מכונית קונספט בתצורה קופה, אשר יוצרה על ידי חטיבת מרקורי בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד, בשנת 1953 והוצגה בשנת 1954
בג&quot;ץ חוק ההסדרה
חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון () נחקק בעקבות ההחלטה בבג"ץ 9949/08 שלא לאשר דחיות נוספות למועד בו יש לפנות את עמונה - התנחלות אשר נבנתה על קרקעות פרטיות של פלסטינים. נגד חוקתיות החוק עתרו 39 רשויות מקומיות פלסטיניות מהגדה המערבית, תושבים פלסטינים שהם בעלי קרקעות בגדה ו-16 ארגוני זכויות אדם.
היועץ המשפטי לממשלה סבר שהחוק איננו חוקתי וסירב להגן עליו. לפיכך הוא התיר לממשלה להיות מיוצגת על ידי עורך דין פרטי.
ברוב של שמונה שופטים כנגד שופט אחד קבע בג"ץ שהחוק בטל. בג"ץ ביסס את החלטתו על כך שפעולת החקיקה של הכנסת כפופה לחוקי היסוד, וכן שמכוח אמנת ז'נבה הרביעית התושבים הפלסטינים הם בחזקת 'תושבים מוגנים' שלהם זכות לקניין – זכות שחוק ההסדרה פוגע בה בצורה בלתי מוצדקת.
בג"ץ לא הכריע בשאלת סמכותה של הכנסת לחוקק חוק אשר חל בתחולה ישירה על יהודה ושומרון וכן בשאלת תחולתו של על האוכלוסייה הפלסטינית.
השופט נועם סולברג, בדעת מיעוט, התנגד לבטלות החוק, אבל הציע צמצום תחולת החוק על ידי שינוי בהגדרות החוק למונחים 'התיישבות' ו'מדינה'.
רקע.
מאז מלחמת ששת הימים הדין החל ביהודה, שומרון ובקעת הירדן הוא מערכת המשפט הקבועה בדיני התפיסה הלוחמתית. על פי גישה זו הוקם בגדה ממשל צבאי. במהלך השנים חוקקה הכנסת חוקים החלים על אזרחי מדינת ישראל המתגוררים בהתנחלויות.
חלק מן ההתיישבות באזור הוקם על מקרקעין שלא נועדו לכך, ובמקרים מסוימים על מקרקעין פרטיים שיש להם בעלים פלסטינים. בג"ץ דן במספר עתירות של בעלי קרקע פרטיים והורה על פרוק המבנים שנבנו שלא כדין על קרקעות פרטיות ועל החזרת הקרקעות לעותרים.
בדצמבר 2014 הורה בג"ץ על פינוי עמונה בתוך שנתיים מיום מתן פסק הדין – לכל המאוחר עד 25.12.2016 (בג"ץ 9949/08).
בנובמבר 2016 דחה בג"ץ את בקשת המדינה ו-69 עותרים לדחיית פינוי עמונה והורה שוב כי הפינוי יבוצע עד ליום 25.12.2016 (בג"ץ 9949/08).
החלטה זו הובילה ליוזמתן של מפלגות הימין לחוקק את חוק ההסדרה אשר נועד להכשיר בדיעבד בנייה בהתנחלויות אפילו על קרקעות שהן לא אדמות מדינה.
ביום 6.2.2017 אישרה מליאת הכנסת בקריאה שנייה ושלישית את החוק להסדרת ההתיישבות ביהודה ושומרון, התשע"ז-2017 (חוק ההסדרה). החוק נועד להסדיר חלקים נרחבים מההתיישבות הישראלית באזור. החוק קובע מנגנון להסדרת בנייה בלתי חוקית בהתקיים התנאים המפורטים בו, ולפיו יוקצו זכויות השימוש והחזקה במקרקעין – לרבות מקרקעין שיש בהם בעלי זכויות פלסטינים – לצורכי ההתיישבות שנבנתה עליהם. זאת, ככל שהבנייה במקרקעין נעשתה בתום לב או ב'הסכמת המדינה'.
העתירות נגד חוק ההסדרה.
עתירת 17 רשויות מקומיות פלסטיניות, עדאלה וארגונים נוספים (בג"ץ 1308/17)..
העתירה הוגשה בפברואר 2017 על ידי עוה"ד ד"ר חסן ג'בארין וסוהאד בשארה מעדאלה. העתירה הוגשה נגד הכנסת; המפקד הצבאי באזור הגדה המערבית; הממשלה.
28 מרצים ישראלים למשפט חוקתי ולמשפט בינלאומי ביקשו להצטרף כידיד בית המשפט על מנת להציג את עמדתם שיש לבטל את חוק ההסדרה.
עתירת 22 רשויות מקומיות פלסטיניות, פלסטינים בעלי קרקעות, האגודה לזכויות האזרח וארגוני זכויות אדם נוספים (בג"ץ 2055/17)..
העתירה הוגשה במרץ 2017 על ידי עוה"ד דן יקיר ורוני פלי מהאגודה לזכויות האזרח בישראל, ועוה"ד מיכאל ספרד, שלומי זכריה ומיכל זיו מטעם יש דין ושלום עכשיו. העתירה הוגשה נגד: הכנסת; הממשלה; היועץ המשפטי לממשלה; הפרקליט הצבאי הראשי; מפקד כוחות צה"ל בגדה המערבית; ראש המינהל האזרחי; הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש במינהל האזרחי.
הדיון בבג"ץ.
שלבי הדיון והחלטות ביניים.
ביוני 2017 התקבלה בקשתה של המועצה האזורית מטה בנימין (אליה שייכות מרבית ההתנחלויות אליהן מתייחס החוק) והיא צורפה כמשיבה נוספת בשתי העתירות.
באוגוסט 2017 ניתן תוקף של צו ביניים ארעי להסדר הדיוני שהוצע על ידי היועץ המשפטי לממשלה ולפיו לא יבוצעו פעולות של רישום, נטילת זכויות במקרקעין, הקצאה ותכנון לפי סעיפים 3 – 6 לחוק. כמו כן, הליכי האכיפה והצווים המינהליים שעליהם חל החוק ביחס לבנייה קיימת ביישובים המנויים בתוספת – יוקפאו.
בדצמבר 2017 ניתן צו על תנאי בעתירות ונקבע כי הדיון בהן יישמע בפני הרכב מורחב של תשעה שופטים.
ביוני 2018 התקיים הדיון בעתירות.
בדצמבר 2018 הגיש היועץ המשפטי לממשלה הודעה מעדכנת ובה פירט את ההתקדמות ביישום אמצעים משפטיים אחרים שיש בהם כדי להביא להסדרת הבנייה שבמוקד חוק ההסדרה והצדדים הגישו את תגובותיהם להודעת היועץ.
ביוני 2020 ניתן פסק הדין אשר ברוב של 8 שופטים מול מתנגד יחיד, השופט נועם סולברג, החליט על בטלות חוק ההסדרה.
טיעוני העותרים.