במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו הקרואטים כחלק ממעצמות המרכז, לצד גרמניה, האימפריה העות'מאנית ובולגריה. עם קריסתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1918, הצטרפו הקרואטים למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, אשר הצטרפה בשנת 1919 לממלכת הסרבים, קרואטים והסלובנים.
בשנת 1941 גרמניה הנאצית כבשה את יוגוסלביה. והקימה את ממשלת הבובות המדינה העצמאית של קרואטיה (NDH) על חלק מהטריטוריה היוגוסלבית. הרבה חיילים גרמנים מהוורמאכט נפרסו בכל רחבי קרואטיה, ובמהלך 1942 ו-1943 הגיעו כוחות נוספים מגרמניה, בגלל עלייה במספר ההתקפות על הנאצים על ידי הפרטיזנים היוגוסלבים שהיו בהנהגת יוסיפ ברוז טיטו.
בסוף המלחמה, מספר גדול של הגרמנים של הדנובה נסוגו יחד עם הצבא הגרמני, ואלה שנשארו היו נתונים תחת דיכוי של היוגוסלביות אשר ניצחו במלחמה, כחלק מהרדיפה של הגרמנים שבוצעה בכל רחבי אירופה על ידי בעלות הברית.
בשנת 1955 SFR יוגוסלביה וגרמניה המערבית ניתקו את היחסים הדיפלומטיים, בעקבות דוקטרינת הלשטיין הגרמנית, לאחר שיוגוסלביה הכירה בגרמניה המזרחית. בשנת 1968 שוב כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות, ובאותה שנה חתמו השתיים על הסכם כוח העבודה, אשר אפשר למספר גדול של קרואטים להגר בגרמניה ככוח עבודה. כמו כן, מספר גדול של תיירים גרמנים החלו מגיעים לחופשה על החוף הקרואטי, ומסורת זו נשמרת עד עצם היום הזה.
גרמניה מילאה תפקיד חשוב בשנת 1991, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה, במאבק על ההכרה ברפובליקה של קרואטיה שזה עתה הוקמה, ובעצירת האלימות המתמשכת נגד הסרבים. הלמוט קוהל ביקש ב-4 בספטמבר 1991 מהבונדסטאג הכרה מיידית בקרואטיה, ובעקבות כך נתחה על גרמניה ביקורת, בעיקר מבריטניה, צרפת והולנד, שטענו שהכרה בקרואטיה תחריף את המצב. דברים אלה נדחו על ידי שר החוץ הגרמני, הנס-דיטריך גנשר, שטען שההכרה נעשתה בתיאום עם השותפים באיחוד האירופי. ללא קשר להצהרות שניתנו על ידי שלוש המדינות הללו, כולם הסכימו לנקוט גישה משותפת ולמנוע פעולות חד צדדיות. ב-10 באוקטובר 1991, יומיים לאחר שהפרלמנט הקרואטי אישר את הכרזת העצמאות, החליטה ועדת הבחירות האירופית לדחות כל החלטה להכיר בקרואטיה למשך חודשיים. שר החוץ הגרמני הנס דיטריך גנשר כתב מאוחר יותר כי ה-EEC החליט להכיר בעצמאותה של קרואטיה בעוד חודשיים אם המלחמה לא תסתיים עד אז. עם תום המועד, הציגה גרמניה את החלטתה להכיר בקרואטיה כ"מדיניותה וחובתה". העמדה הגרמנית נתמכה במלואה על ידי איטליה ודנמרק, בעוד צרפת ובריטניה ניסו למנוע את ההכרה הגרמנית על ידי ניסוח החלטה של האו"ם, שביקשה כי אף מדינה לא תנקוט בפעולות חד-צדדיות העלולות לגרום להידרדרות המצב ביוגוסלביה. בסופו של דבר, צרפת ובריטניה נסוגו במהלך הדיון במועצת הביטחון בנושא ב-14 בדצמבר, כאשר גרמניה נראתה נחושה בדעתה להפר את החלטת האו"ם. ב-17 בדצמבר 1991 הסכימה EEC באופן רשמי להעניק לקרואטיה הכרה דיפלומטית ב-15 בינואר 1992 על בסיס בקשתה ודעה חיובית של ועדת באדינטר. איסלנד וגרמניה הכירו בקרואטיה ב-19 בדצמבר 1991, והיו המדינות המערב-אירופאיות הראשונות לעשות זאת. בנוסף, גרמניה שלחה כמות גדולה מאוד של סיוע הומניטרי לקרואטיה במהלך המלחמה, וגם קיבל מספר גדול של פליטים קרואטים.
גרמניה הייתה אחת התומכות החזקות בהצטרפות קרואטיה לנאט"ו (2009), ולאיחוד האירופי (2013).
יחסי בוסניה והרצגובינה–גרמניה
יחסי בוסניה והרצגובינה–גרמניה הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה לבין גרמניה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-15 בינואר 1992.
היסטוריה.
בסוף המאה ה-13 או בתחילת המאה ה-14, כורים גרמנים, המכונים "סקסונים" (סאסי), הגיעו מהונגריה לבוסניה. בשנת 1878 סופחה בוסניה לאוסטרו-הונגריה, אשר הייתה בברית עם הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה בוסניה חלק ממעצמות המרכז, ולאחר תבוסת אוסטריה ופירוק האימפריה בשנת 1918, הצטרפה בוסניה למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים, אשר הצטרפה בשנת 1919 לממלכת הסרבים, קרואטים והסלובנים.
בשנת 1941 גרמניה הנאצית כבשה את יוגוסלביה. והקימה את ממשלת הבובות המדינה העצמאית של קרואטיה (NDH), שכללה אף את בוסניה והרצגובינה. הרבה חיילים גרמנים מהוורמאכט נפרסו בכל רחבי בוסניה, ובמהלך 1942 ו-1943 הגיעו כוחות נוספים מגרמניה, בגלל עלייה במספר ההתקפות על הנאצים על ידי הפרטיזנים היוגוסלבים שהיו בהנהגת יוסיפ ברוז טיטו. לאחר המלחמה הפכה בוסניה והרצגובינה לחלק מיוגוסלביה הסוציאליסטית, והייתה חלק ממנה עד לשנת 1991. במסגרת נפילת הקומוניזם במזרח אירופה החלה יוגוסלביה להתפורר. גרמניה הכירה בעצמאותה של בוסניה והרצגובינה ב-6 באפריל 1992, וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים בנובמבר אותה שנה.
במהלך מלחמת בוסניה גרמניה טיפלה במרבית הפליטים הבוסנים, וניסתה באמצעות קבוצת התיאום הבינלאומי להביא לסיום המלחמה, והייתה מעורבת בהשגת הסכם דייטון. מאז המלחמה, גרמניה מסייעת בדרכים רבות ושונות עבור בוסניה והרצגובינה, ואף מסייעת לה בהצטרפות לאיחוד האירופי.
יחסים דיפלומטיים.
גרמניה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו. מאידך, בוסניה והרצגובינה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-4 קונסוליות בפרנקפורט, בלייפציג, במינכן ובשטוטגרט.
ארז חזן
ארז חזן (נולד ב-1 באוקטובר 1961) הוא כדורסלן עבר ששיחק 20 עונות בליגת הכדורסל הבכירה בישראל, רובן במועדון הפועל גליל עליון. כמו כן שיחק חזן בהפועל ירושלים, הפועל צפת, מכבי קריית מוצקין ובנבחרת ישראל. חזן התבלט לאורך השנים ביכולת הקליעה שלו והוא מדורג במקום ה-13 ברשימת קלעי כל הזמנים של ליגת העל.חזן הוא בנו של כדורסלן העבר חיים חזן, אשר שיחק בשנות ה-50 וה-60 בהפועל תל אביב.
קריירת משחק.
חזן נולד ב-1961 לשחקני הכדורסל חיים חזן ואסנת פיאנקו אשר שיחקו בהפועל תל אביב. לאחר שנפרדו הוריו עבר עם אמו לבית אלפא ומאוחר יותר לקיבוץ שמיר שם עסק בכדורמים, שחיה ואתלטיקה. בגיל 15 החל לעסוק בכדורסל והצטרף להפועל גליל עליון (שנקראתה אז הפועל כפר גלעדי/גליל עליון). ב-1979 זכה עם הקבוצה באליפות המחוז הצפוני של הליגה הארצית והעפיל עמה לליגה הלאומית. בקיץ 1980 נטל חזן חלק בזכייתה של נבחרת הנוער במקום השביעי באליפות אירופה ביוגוסלביה. חזן הוביל את קלעי הנבחרת במשחק על המקום השביעי נגד צ'כיה כאשר קלע 19 נקודות. בעונת 1986/7 הגיע חזן עם גליל עליון לגמר גביע המדינה שם נוצחה על ידי מכבי תל אביב. ב-1987 עבר חזן להפועל ירושלים ושיחק במדיה שש עונות. באוקטובר 1990 באחד מהמשחקים הזכורים ביותר בהיסטוריה של הפועל ירושלים, בו הביסה את מכבי תל אביב בהיכל הספורט ביד אליהו בהפרש של 23 נקודות, הוביל חזן את קלעי הקבוצה עם 28 נקודות. ב-1992 שיחק במדי נבחרת ישראל בטורניר הקדם-אולימפי בספרד. ב-1993 חזר חזן להפועל גליל עליון וב-1995 הגיע איתה לגמר הפלייאוף שם הפסידה למכבי תל אביב. ב-1995 עבר לשחק בהפועל צפת ולאחר שזו התפרקה במהלך עונת 1996/7 עבר למכבי קריית מוצקין בליגה השנייה. לאחר מכן חזר להפועל גליל עליון לשנתיים נוספות והגיע איתה לגמר גביע המדינה ב-1998 שם שוב הפסידה למכבי תל אביב. עונת 1998/9 הייתה עונתו האחרונה וזו העונה היחידה בה לא העמיד ממוצע דו-ספרתי של נקודות. במהלך שנותיו בגליל עליון ובירושלים נטל חזן חלק גם בגביעי אירופה השונים, בעיקר גביע קוראץ'.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל.
חזן פרש ממשחק ב-1999 ובעונת 1999/2000 שימש כעוזר מאמן בהפועל גליל עליון תחת ארז אדלשטיין. מאוחר יותר אימן את הפועל ראש פינה בליגה א' והתמנה למנהל המקצועי של הפועל גליל עליון, תפקיד בו שימש כאשר הקבוצה התאחדה עם גלבוע. ב-2009 עבר לשמש כמנהלה המקצועי של הקבוצה החדשה של הפועל גליל עליון שהתאחדה עם קצרין. ב-2021 העפילה גליל עליון לליגת העל. חזן עוסק למחייתו בביטוח ונוהג להשתתף במשחקי ראווה. ב-2010 השתתף חזן במשחק ראווה בו התמודדו נבחרת הרמטכ"ל מול נבחרת ישראל לדורותיה. בקיץ 2013 השתתף חזן במשחק ראווה בכפר בלום לציון 20 לזכייתה של הפועל גליל עליון באליפות בו התמודדו שחקני הקבוצה משנות ה-90 נגד שחקני הקבוצה משנות ה-2000 ונבחר לחמישיית כל הזמנים של המועדון לצידם של דורון שפר, עודד קטש, נדב הנפלד ועידו קוז'יקרו. ביוני 2015 השתתף בטורניר מיוחד לזכרו של איש הטלוויזיה עמוס כרמלי.
בקיץ 2018 היה חזן אחד מ-32 שחקני עבר החתומים על מכתב שנשלח לשרת הספורט מירי רגב, בו הם קוראים לשרה לחזק את מעמדו של הכדורסלן הישראלי. במכתב טענו שחקני העבר כי הטבות שניתנות לשחקנים זרים, כגון הטבות מס, פוגעות בכדורסלן הישראלי.
ריספונד
פורד CX
פורד CX (באנגלית: Ford CX) היא מכונית משפחתית מתוצרת חברת "פורד בריטניה" חברת בת של קונצרן פורד, בין השנים 1935–1937.
יוצרו 96,553 יחידות.
הדלתות הקדמיות נפתחו בניגוד לכיוון התנועה ("דלתות התאבדות").
יחסי צרפת–רוסיה
היחסים בין צרפת לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וקיים ביניהם שיתוף פעולה נרחב במגוון תחומים.
היסטוריה.
האימפריה הרוסית.