אלבומם הרביעי, "The Soft Parade", שוחרר ב-1969. אלבום זה, בו נעשה שימוש רב בכלי נשיפה, נחשב בעיני רבים לאלבום החלש ביותר של הלהקה בהרכבה המלא. בתקופה זו פיתח מוריסון בעיות שתייה חמורות, והפך כתוצאה מכך לאדם מריר, חסר סבלנות, מתוסכל ועצבני, שלא ניתן היה לסמוך עליו עוד בנוגע להגעה בזמן להקלטות באולפן. למרות זאת, חזרה הלהקה להופיע עם האלבום שנחשב לאחד מן הטובים שלה, "Morrison Hotel" ששוחרר ב-1970. הדלתות, היו מן הלהקות הגדולות, המפורסמות, החשובות והפופולריות ביותר באותה תקופה שלא הופיעו במולדתם בפסטיבל וודסטוק המפורסם. לעומת זאת, הופיעה הלהקה כשנה מאוחר יותר ב-אוגוסט 1970 בבריטניה בפסטיבל האי וייט. ב-1971 נראה היה שהלהקה רוכשת מחדש את המוניטין שצברה לה כאחת מן הלהקות האמריקאיות הטובות ביותר בכל הזמנים, בעיקר בזכות תקליט נוסף שיצא באותה שנה בשם "L.A. Woman". אלבום זה נחשב כ"חזרה לבסיס", ובו שבו חברי הלהקה אל שורשי הבלוז והג'אז שלהם. במהלך אחת החזרות להקלטת האלבום התפתחה מריבה קשה בין חברי הלהקה לבין המפיק שלה, פול רוטשילד, שכינה את המוזיקה שלהם "מוזיקת קוקטייל", עקב ערבוב הסגנונות שבאלבום. רוטשילד פרש, והעביר את ההפקה לבוטניק, טכנאי ההקלטות של הלהקה. התוצאה של מהלך זה הייתה הקלטת שירים קודמים וידועים של הלהקה בעיבוד חדש. בזכות זאת, הפך השיר "Riders On The Storm" ללהיט רדיו ענק.
אחרי מותו של מוריסון: 1971-1989.
ב-1971 במהלך משפטו, הותר למוריסון לקחת פסק זמן מן המשפט ולבלות עם חברתו, פמלה קורסון. מוריסון עבר להתגורר בפריז. ב-3 ביולי 1971, נמצא מוריסון ללא רוח חיים באמבטיה. סיבת המוות הרשמית הייתה התקף לב, אך כנראה מותו נגרם עקב צריכת יתר של סמים, בעיקר של הסם הרואין. דמותו הצבעונית של מוריסון ומותו הפתאומי גרמו להתפתחות של מספר תאוריות קשר סביב מותו. מוריסון נקבר בבית הקברות "פר לה שז" שבפריז, בו קבורים גם מספר אנשים מפורסמים נוספים כגון אוסקר ויילד. בהזדמנויות רבות היו מעריצים של הזמר מרססים כתובות גרפיטי על הקבר ומסביבו. כיום מקיפה גדר את הקבר כדי למנוע הישנות מקרים דומים. קברו של ג'ים מוריסון נחשב עד עצם היום הזה לאתר עלייה לרגל של רבים ממעריציו שמגיעים למקום, מדליקים בו נרות, ומתייחדים עם זכרו של האמן.
הדלתות המשיכו להופיע גם לאחר מותו של מוריסון. בתחילה הועלה הרעיון להחליף את מוריסון בזמר אחר, אך בסופו של דבר, לאחר שרבים נבחנו לתפקיד, קריגר ומנזרק החליטו לקחת על עצמם תפקיד זה. הדלתות הוציאו לאור עוד שני אלבומים לאחר מותו של מוריסון - "Other Voices" ו-"Full Circle". מכירות האלבומים היו לא רעות, אך לא הגיעו כלל לרמת המכירות העצומה שהייתה בתקופתו של מוריסון. בסופו של דבר, החליטו חברי הלהקה להיפרד ב-1972, לאחר שהגיעו למסקנה שאין הם מסוגלים להופיע ללא מוריסון.
למרות התפרקותם כבר ב-1972 ,באמצע שנות ה-70, נזכרו חברי הדלתות שבידיהם הקלטות של מוריסון מדקלם שירה שכתב, ללא מנגינה, לפני מותו. לאחר עבודה של מספר שנים, יצא לאור ב-1978 התקליט "An American Prayer", פואמות מפיו של מוריסון, בשילוב מוזיקה של הדלתות. האלבום זכה להצלחה מסחררת. למרות זאת, מעמדה של הלהקה נותר כמפורקת.
שנות ה-90 ואילך.
בשנת 1991, הבמאי אוליבר סטון העלה לאקרנים את הסרט הדלתות, בכיכובו של ואל קילמר בתפקיד מוריסון. בנוסף, קריגר, דנסמור ורוטשילד מככבים בסרט. בעוד שרבים מהמבקרים והצופים היו נלהבים מהמשחק של קילמר, חברי הלהקה טענו שהמשחק של קילמר גורם למוריסון להיראות כמטורף חסר שליטה, והדמות מבוססת על המיתוס של מוריסון, ולא על אישיותו האמיתית. חברי הלהקה הנותרים שימשו כיועצים טכניים בהפקה, אך סטון הרבה להתעלם מהצעותיהם.
בשנת 2002 מנזרק וקריגר התאחדו ויצרו אלבום חדש של הדלתות תחת השם "The Doors of the 21st Century". בתור סולן ראשי הם הציבו את סולן הלהקה הבריטית The Cult, יאן אסטבורי. אנג'לו ברברה, מלהקתו של קריגר, ניגן בבאס. בהופעה הראשונה של הלהקה, הם הודיעו שהמתופף ג'ון דנסמור לא יופיע, מאוחר יותר הם הודיעו שהוא לא ניגן איתם כי הוא לוקה בטנטון.
דנסמור לעומת זאת, אמר שהוא בכלל לא הוזמן לקחת חלק באיחוד. בפברואר 2003 הוא הגיש צו מניעה בקשר לשימוש בשם "הדלתות". במאי של אותה שנה, הצעד שלו נדחה. מנזרק טען שההזמנה שלו שדנסמור יחזור ללהקה עדיין קיימת. דווח גם כן, שמשפחתו של מוריסון הצטרפה לדנסמור בניסיון למנוע ממנזרק וקריגר את שימוש בשם "הדלתות".
ביולי 2005, דנסמור ומשפחתו של מוריסון ניצחו בזכות צו מניעה. מנזרק הסכים להופיע תחת השם "Riders On The Storm" במקום הדלתות. בכל מקרה, איפשרו להם גם להופיע תחת השמות: "שניים מהדלתות" וכדומה.
דנסמור הוחלף על ידי סטיוארט קופלנד מלהקת פוליס, אך הוא עזב אחרי זמן מה והוחלף על ידי תיי דניס המתופף מלהקתו של קריגר.
ב-2004 משחק המחשב "Need For Speed Underground 2" שילב רמיקס של השיר "Riders On The Storm" בכיכובו של הראפר סנופ דוג.
השיר "Break On Through" שלהם שולב במשחק ה-PSP "Tony Hawks Underground 2" בגרסת רמיקס.
ב-5 ביולי 2011 הופיעו בישראל רובי קריגר וריי מנזרק ביחד עם הסולן דייב ברוק.
ב-20 במאי 2013 נפטר ריי מנזרק ממחלת הסרטן.
בתרבות הפופולרית.
למרות התפרקות להקת הדלתות, הלהקה נחשבת כאחת מבין להקות הרוק הגדולות בכל הזמנים של תעשיית המוזיקה וג'ים מוריסון בפרט נחשב כאחד מבין מוזיקאי וזמרי הרוק הגדולים אי פעם. ב-1979 ,עם צאת סרט המלחמה האפי של פרנסיס פורד קופולה "אפוקליפסה עכשיו" ,השיר "The End" ,בן ה-12 דקות, נכלל בסרט.
אזכרה
האינפלציה בישראל
האינפלציה בישראל ידעה עליות ומורדות במהלך השנים. לשיאה הקיצוני הגיעה האינפלציה בין השנים 1980–1985: שיעור האינפלציה השנתית הגיע לשיא של 445% (כלומר, המחירים עלו פי חמישה וחצי בממוצע בתוך שנה אחת בלבד) בשנת 1984. השיעור הגבוה ביותר של עליית המדד החודשית נרשם בחודש יולי של שנת 1985, והוא עמד על 27.49%. עליית המחירים המהירה והבלתי מבוקרת הביאה לכך שבמשך כמה שנים חושב תקציב המדינה בדולר אמריקאי במקום בשקלים, כיוון שאי אפשר היה לדעת בתחילת השנה מה יהיה ערך השקל בסופה. כמו כן, נוצר חוב חיצוני גדול מאוד שאיים להחמיר את המשבר הכלכלי, ונרשם שפל ביתרות מטבע החוץ של ישראל. האינפלציה נבלמה בסופו של דבר בעקבות תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, והחל משנת 1999 שיעורה נמוך מ-4% לשנה.
מקום המדינה ועד המיתון שקדם למלחמת ששת הימים.
עם הקמת המדינה שרר מחסור גדול במטבע חוץ ובעקבותיו מחסור חמור בכל מוצרי הצריכה, כולל מוצרי מזון בסיסיים. על מנת למנוע התייקרות סל המוצרים הבסיסיים לציבור הרחב, הונהגה מדיניות קיצוב ("צנע"). מדיניות זו, שהייתה כרוכה במשטר נוקשה של הקצבת מזון ומוצרים אחרים, מנעה את עליית המחירים לזמן מוגבל, אך עם ביטולה ההדרגתי שהחל בשנת 1951, עלו המחירים בשיעור חד, כך ששיעור האינפלציה בשנת 1952 הגיע ל-66%. מצב זה התאזן כשהחלו להגיע כספי השילומים מגרמניה. הממשלה השתמשה בכסף שהגיע מגרמניה המערבית כפיצוי על נזקי השואה לעם היהודי, כדי לממן את הגירעון הגדול בתקציבה. הודות לכך ירד שיעור האינפלציה. הירידה בשיעור האינפלציה נמשכה עד לסוף שנות ה-50, אולם, בראשית שנות השישים היא עלתה שוב, והגיעה ל-9% ב-1961 ול-10% ב-1962. התופעה הבולטת של שנים אלה הייתה העלייה ביבוא מוצרי צריכה, ולפיכך גידול בגירעון המסחרי. עקב כך, החליט שר האוצר דאז לוי אשכול לפחת את שער הלירה הישראלית בשיעור חד של 66%, כך ששער הדולר נקבע על 3 לירות, במקום 1.80 לירות לדולר עד אז. צעד זה לא הביא להפחתת הגירעון המסחרי, אולם המשך השילומים אפשר את הפחתת האינפלציה לרמה של 4% -5% (בחישוב שנתי) בשנים 1963 ו-1964. כשהסתיימה הזרמת כספי השילומים למדינת ישראל שוב עלתה האינפלציה לרמה של 6%-7% בשנים 1965 ו-1966.
בתקופה זו התמודדה ישראל עם משבר פוליטי, שבו התמודדו דוד בן-גוריון ולוי אשכול על הנהגת המדינה. בעקבות הבחירות לכנסת השישית ב-1965 נבחר אשכול לראשות הממשלה, ובן-גוריון פרש סופית מהפוליטיקה. אשכול ניסה להתמודד עם עליית האינפלציה באמצעות הקטנת תקציב המדינה והעלאת מיסים. בנוסף הסתיימו פרויקטים גדולים של המדינה שהעסיקו עובדים רבים: הקמת נמל אשדוד, השלמת המוביל הארצי והרחבת מפעלי ים המלח. הקטנת תקציב המדינה, בנוסף להקטנת הביקוש לעובדים, הובילו למיתון קשה בשנים 1966–1967. שיעור המובטלים הוכפל והגיע ל-10%. בשנת 1967 עלה מספר היורדים על מספר העולים לראשונה מאז קום המדינה. בשנים אלה שיעורי האינפלציה היו נמוכים ביותר, אולם התגברות האבטלה והעוני הביאו למצוקה קשה.
ממלחמת ששת הימים ועד המהפך.