"הערב החדש" (הייתה ידועה כ"ערב חדש", בין יוני 1982 למאי 2017) הייתה אחת התוכניות הוותיקות והמצליחות של הטלוויזיה החינוכית הישראלית. התוכנית, בפורמט ותחת השם "הערב החדש", שודרה בין 4 ביוני ל-3 באוגוסט 2017, מדי יום חול בשעות 16:59-16:29 בערוץ כאן 11, במסגרת שידורי החינוכית בערוץ, ומ-8 באוגוסט עד ירידתה מהאוויר בערוץ הבית של החינוכית.
התוכנית האחרונה של "ערב חדש" שודרה בחודש מאי 2017. זמן קצר לאחר מכן שודרה במתכונת ובשמה המעודכן "הערב החדש".
התוכנית סיימה את שידוריה לאחר 36 שנות שידור, לקראת סגירת הטלוויזיה החינוכית. המהדורה האחרונה, אותה הגיש דן מרגלית, שודרה ב-5 באוגוסט 2018.
היסטוריה.
התוכנית עלתה למרקע ב-7 ביוני 1982, ביומה השני של מלחמת לבנון הראשונה, כתוכנית דרישות שלום של חיילים מן החזית ומבזקים של גלי צה"ל (בהגשת עדי טלמור) בשם "שלום הגליל". מנהל הטלוויזיה החינוכית, יעקב לורברבוים, גייס לתפקיד המגיש את דן מרגלית. התכנון המקורי היה שהתוכנית תתקיים כמה ימים בלבד, עד שיגיע צה"ל אל קו 40 הקילומטרים מהגבול. כעבור 10 ימים, משלא הושג יעד זה, נועצה מנהלת התוכניות בטלוויזיה החינוכית, יוהנה פרנר, עם מרגלית, והחליטה להותיר את התוכנית על המרקע. עורכה הראשון של התוכנית היה יוסי רונן.
אות התוכנית הולחן על ידי נורית הירש.
בראשית דרכה סבלה התוכנית, שהוגדרה בידי קברניטי התחנה כ"חצי השעה של החדשות הרכות", מתחרות קשה עם "מבט", ולא פעם נטען ששידורה בפועל חורג מהמנדט של הטלוויזיה הלימודית. כך למשל משהשיגה התוכנית ריאיון בלעדי עם עיזאת נאפסו, הוא הוחרם במבט. התוכנית אף סבלה מניסיונות התערבות של שרי החינוך הממונים עליה, לרבות ניסיון כושל של יצחק נבון למנוע את העברת גדעון רייכר מתפקיד מגיש. כן נוצר חיכוך בין התוכנית לבין השר הממונה סביב פרשת הפרוות של רעיית נבון, אופירה.
לטענת מרגלית, אחד מיתרונותיה של התוכנית הוא איטיות השיחות שמתנהלות בה והחזרה על דברי המשתתפים באופן שהופך אותה למובנת יותר על ידי הצופים בהשוואה לתוכניות אקטואליה אחרות.
מסוף שנות ה-80 ובמהלך שנות ה-90 שודרה בימי שישי בצהריים התוכנית "מוסף המוספים" שהיוותה תוכנית בת של "ערב חדש", וסוכמו בה אירועי השבוע החולף.
במרץ 1989 השתמש חיל האוויר בשם התוכנית כשם קוד לטיסה בה עלו לישראל 303 מיהודי אתיופיה, במסגרת מבצע אחים ג'.
בשנת 1990 חודשה תפאורת האולפן והוחלף אות הפתיחה.
בשנת 1993 עלה לאוויר ערוץ 2 החדש והחל לשדר חדשות ותוכניות אקטואליה, לרבות בשעה חמש. כך נוצרה תחרות קשה בין "ערב חדש" לבין התוכנית "חמש עם" של חברת החדשות של ערוץ 2. כתוצאה מכך, הוחלט במערכת התוכנית ליצור שיתוף פעולה הדוק עם חטיבת החדשות של רשות השידור ושידור מבזקים (שעד אז התקבלו מאולפן גל"צ) ותכנים חדשותיים שלה. החל מ-1 בנובמבר 1994 הועבר בתחילת כל תוכנית מבזק חדשות מאולפן "מבט" בירושלים.
בשנת 1997, רמז בטלוויזיה אהוד ברק כי הפרשן המשפטי משה נגבי לא פעל כשורה בעת ששירת כתובע צבאי. בעקבות זאת הוחלט ב"ערב חדש" לערוך בנושא ריאיון עם הפרקליט דניאל פרידמן, שהיה מפקדו של נגבי, אך ברגע האחרון כשכבר היה באולפן, ובעקבות לחץ שהפעיל נגבי על עורכי התוכנית, הוא בוטל. מרגלית כתב כי "זה היה יום רע ל'ערב חדש'".
ב-22 ביוני 2008 התחדשה המהדורה וצורפה העיתונאית מיה בנגל כמגישה קבועה לצד רונן ברגמן ודן מרגלית, ומאוחר יותר צורפה גם העיתונאית טלי ליפקין שחק. בנוסף, התארכה המהדורה ב-15 דקות תחילה ובהמשך ב-26 ושודרה לראשונה גם בערוץ 23 (ששודר אז רק למנויי הכבלים והלווין). כתוצאה מכך רק חלקה הראשון שודר בערוץ 1, וזאת מפני ששעות השידור של הטלוויזיה החינוכית בערוץ מסתיימות ב-17:34 בערב (כמחצית השעה לפני סיום התוכנית, פרט למקרים יוצאי דופן). לכן רק בערוץ 23 ובאתר האינטרנט של הטלוויזיה החינוכית, ניתן היה לצפות בתוכנית במלואה. במהלך אולימפיאדת לונדון בשנת 2012 שידר הערוץ הראשון את המשחקים האולימפיים במשבצת השידור של התוכנית, ולראשונה בתולדותיה היא הועברה רק בערוץ 23 ולא בערוץ 1.
במהלך השנים הגישו את התוכנית עיתונאים רבים. בהם רפי רשף, אילנה דיין, דן שילון, אמנון לוי, אבי בטלהיים, גדעון רייכר, דליה נוימן, שלי יחימוביץ', ישראל סגל, גאולה אבן, קובי מידן, דוד ויצטום ועופר טלר.
ביולי 2011 זכו שרה ב"ק, עידן קוולר ואראל סג"ל במכרז להנחיית התוכנית, והצטרפו לדן מרגלית.
בדצמבר 2013 התוכנית קוצרה בחזרה לחצי שעה ומאז שודרה בטלוויזיה בערוץ 1, ובאתר האינטרנט של הטלוויזיה החינוכית הישראלית. התוכנית שודרה בימים א-ה משעה 16:59 עד 17:34. כל התוכניות הועלו לאחר שידורן בשלמותן לאתר YouTube.
בשנים 2014–2018 שודרה בטלוויזיה החינוכית גרסה שבועית של התוכנית שהייתה מותאמת לילדים ונקראה "ערב חדש לילדים".
בדצמבר 2016 נערך מכרז חדש לצוות המנחים של התוכנית שבסופו נבחרו מחדש העיתונאים דן מרגלית, אראל סג"ל ושרה ב"ק, ואליהם הצטרפה העיתונאית ליטל שמש.
ב-14 במאי 2017 שודרה בפעם האחרונה בערוץ הראשון. התוכנית הייתה אמורה לחזור לשידור בערוץ כאן 11 החל מ-15 במאי במתכונת מגזינית יותר, אך שידורי החינוכית בתאגיד לא עלו עקב עיצומי עובדים. ב-4 ביוני באותה שנה חזרה המהדורה במתכונת מחודשת ובשם "הערב החדש", לאחר שנחתם הסכם שידורי החינוכית בתאגיד השידור הישראלי. במתכונתה החדשה התוכנית הועברה לשעה 16:30, והמשיכו להגיש אותה לסירוגין דן מרגלית, אראל סג"ל, שרה ב"ק וליטל שמש. במתכונת החדשה מבזק חדשות לא שולב בתוכנית. בנוסף, חצי שעה אחר כך, שודרה התוכנית רק בערוץ 23.
התוכנית ירדה משידור ב"כאן 11" עם החלטת התאגיד להפסיק את שידורי החינוכית בערוץ ב-3 באוגוסט 2017. ב-8 באוגוסט פורסם בטוויטר של החינוכית כי התוכנית תעבור להיות משודרת בערוץ 23 מדי ערב ב-19:30. בעקבות סגירת הטלוויזיה החינוכית סיימה את שידוריה ב-5 באוגוסט 2018.
גאזי
דוד מגן
דוד מגן-מונסונגו (נולד ב-4 בספטמבר 1945) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי, כיהן כחבר הכנסת ושר ממשלות ישראל. בעבר ראש עיריית קריית גת ,יו"ר מועצת המנהלים של חברת עמידר ויו"ר הוועדה המיוחדת להקמת העיר חריש.
ביוגרפיה.
מגן נולד בפאס שבמרוקו ועלה לישראל בשנת 1949. גדל בירושלים, שירת בצה"ל בשנים 1963–1972, והשתחרר מהצבא בדרגת רב-סרן. במהלך שירותו הצבאי עבר לגור בקריית גת ולאחר פרישתו
מצה"ל מונה למנהל מנגנון העירייה.
בבחירות לרשויות המקומיות בסוף שנת 1973 עמד מגן בראש רשימת הליכוד למועצת עיריית קריית גת ורשימתו עלתה ממנדט ל-5 מנדטים מתוך 13. מגן נותר באופוזיציה וניסה לארגן קואליציה חלופית שתדיח את ראש העיר מטעם המערך. באפריל 1975 הצטרף מגן עם סיעתו לקואליציה ומונה לסגן ראש העיר. אך בפברואר 1976 הדיח אותו ראש העיר מתפקידו. ביולי 1976 הצליח מגן להעביר לצידו את שני הנציגים הדתיים במועצה ונבחר לראשות העיר. בבחירות האישיות בנובמבר 1978 זכה מגן ב-64.5% מהקולות ורשימתו זכתה ל-6 מתוך 13 מנדטים במועצה. כראש עיר קיים מגן קשרים עם ערביי יהודה ושומרון ורצועת עזה. בספטמבר 1986 הודיע על פרישה מראשות העיר כדי להתרכז במישור הארצי.
מגן נבחר לראשונה לכנסת העשירית (1981) ברשימת הליכוד. בכנסת ה-11 כיהן כיו"ר ועדת המשנה לתעשיות ביטחוניות. בכנסת ה-12 כיהן כשר בלי תיק בממשלת האחדות הלאומית, ובממשלה העשרים וארבע כיהן כשר הכלכלה והתכנון בממשלת שמיר וכיו"ר ועדת השרים לענייני תיאום ומנהל. במסגרת הוועדה יזם בין היתר את הקמת מרכז המיפוי הארצי. בכנסת ה-13 כיהן כיו"ר הוועדה לביקורת המדינה.
בשנים 1982–1987 היה מגן במחנה הנצי יותר של חרות ונמנה עם מחנהו של אריאל שרון. במסגרת זאת יצא באוקטובר 1982 בחריפות נגד דוד לוי. בשנת 1985 התבטא גם נגד יצחק שמיר.
בשנת 1989 כיהן בתפקיד יו"ר מטה הליכוד בבחירות לרשויות המקומיות. בבחירות הללו חל המהפך הגדול בעקבותיו התבסס שלטון הליכוד עד עצם היום הזה.
בשנת 1995 פרש מגן, יחד עם דוד לוי, מהליכוד, והקים עמו את מפלגת גשר, שבסופו של דבר התמודדה ביחד עם הליכוד ברשימה אחת לכנסת ה-14. בראשית ימי הכנסת ה-14 כיהן כסגן שר האוצר (עד 20 במאי 1997). בהמשך ימי הכנסת ה-14, עם הצטרפותו של דוד לוי לאהוד ברק בישראל אחת, פרש לסיעת ישראל במרכז, שהפכה בהמשך למפלגת המרכז. בבחירות לכנסת ה-15 הוא היה במקום השמיני, אך הרשימה קיבלה רק 6 מנדטים ולכן תחילה נשאר מחוץ לכנסת. הוא נכנס לכנסת אחרי התפטרותו של אורי סביר. הוא כיהן כיושב ראש ועדת החוץ והביטחון בכנסת ה-15, וכיושב ראש ועדת החקירה הפרלמנטרית לבדיקת משבר משק המים (הוועדה המליצה להקים בדחיפות מתקני התפלה בהיקף של 650 מיליון קוב). בעקבות דוח הוועדה שפורסם בשנת 2002, נבנו מתקני התפלת מי הים המפיקים כיום כ-700 מיליוני קוב מים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-16 היה הח"כ היחיד שנשאר במפלגת המרכז. מפלגת שינוי הציעה לו לרוץ ברשימה משותפת, אך הוא נרתע מלהצטרף לרשימה חילונית מובהקת. מפלגת המרכז התמודדה בראשותו בבחירות לבדה עם "מצע לאומי חברתי" כהגדרתו, אך לא עברה את אחוז החסימה.
בין החוקים שיזם: חוק העמותות, חוק ערי ואזורי הפיתוח, חוק המועצות האזוריות (בחירת ראש הרשות) ועוד.
בשנת 2003 הקים ועמד בראש עמותת ידידי הלוחמים באש אשר תרמה למערך הכבאות למעלה מ-100 כבאיות, בנתה כעשר תחנות כיבוי ועוד ציוד רב ללוחמים (עשרות מיליוני שקלים). בתפקיד התנדבותי זה עודד את היוזמה לחקיקת החוק החדש (2013) ולשינוי הכולל במערך הכבאות.
כיהן כיו"ר החברה הממשלתית עמידר בשנים 2008–2011.