בשנת 1921 נמנו בעיירה 1,023 יהודים, כמחצית תושביה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסו רבים מיהודי העיירה להימלט להונגריה ולרומניה, אולם רובם נאלצו לשוב לעיירה בשל חסימת הדרכים.
עם כניסת הגרמנים לעיירה, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן עבודות כפייה, הגבלות תנועה ותשלומי כופר. בנובמבר 1940 נצטוו יהודי העיירה להתרכז בכיכר המרכזית בה. לאחר סריקת בתי היהודים ביישוב, גורשו כל יהודי העיירה לנובי סונץ' ולגריבוב, ושם נספו בהמשך ברובם המוחלט עם יתר היהודים ביישובים אלו.
קרעניץ
קרימנו
קרימנו (באוקראינית: Кримне; בפולנית: Krymno) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, על שפת אגם דומשנייה, כ-25 ק"מ דרומית מערבית לרטנה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
קרימנו נזכרת לראשונה בשנת 1509. כ-6 ק"מ מהעיירה נמצאת תחנת רכבת, הקרויה על שם היישוב. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,698 תושבים. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי קרימנו.
בשנת 1920 נערכו שני פוגרומים ביהודי העיירה, בהם נרצחו 68 יהודים. בשנים שלאחר מכן המשיכו להתגורר ביישוב כ-70 משפחות יהודיות, ופעל בו בית מדרש. יהודי היישוב התפרנסו בעיקר ממסחר, וחלקם היו פעילים ציונים.
בסוף יוני 1941 נכבשה קרימנו בידי הגרמנים במהלך מבצע ברברוסה, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו. ב-5 בספטמבר 1942 רצחו שוטרים אוקראינים וגרמנים את 386 היהודים שנותרו בגטו זה. מחנה עבודה שהוקם בעיירה, בו שוכנו יהודים מהסביבה, חוסל ב-9 בינואר 1943, תוך רצח 101 העובדים שנותרו בו.
קרימנה
אברהם יעקב סלוצקי
אברהם יעקב סלוצקי (ה'תרכ"א, 1861 - ה'תרע"ח, 1918) היה סופר ופובליציסט יהודי-רוסי (אוקראיני) ציוני דתי. הוגה שמו של המזרחי.
ביוגרפיה.
בצעירותו למד לימודים תורניים קלאסיים, אך לאחר "החוקים הזמניים" שחוקקה ממשלת רוסיה נגד היהודים ב-1884, הפך לחובב ציון נלהב. בתחילה עבד במערכת כתב העת "המליץ", על מאמריו בכתב העת שעסקו בדרך כלל ברעיון הציוני נהג לחתום בפסבדונים איס"י הבבלי, המייצגים את ראשי התיבות של שמו וסיומו: אברהם יעקב סלוצקי. מאוחר יותר ירש מחותנו בית בנובגורוד-סיוורסקי, שאותה כינה בשם "קרתגו הצפונית". הוא עבר לגור בעיר והתפרנס מחנות גדולה שהייתה בבעלותו. הוא המשיך לשלוח לפרקים מאמרים לפרסום ב"המליץ".
הסופר וההיסטוריון שמואל ליב ציטרון אשר הקדיש פרק שלם לזכרו, בחיבורו "זכרונות ורשמים מימי בכורי חבת-ציון והציונות", מספר עליו בין היתר כמה היה נמרץ להשכנת שלום בקרב אנשי תנועת הציונות למרות הבדלי השקפות ביניהם.
יזם וערך את שיבת ציון: קֹבץ מאמרי גאוני הדור בשבח יישוב ארץ ישראל, שראה אור בוורשה בשנת תרנ"ב, 1891–1892. שנערך לכבוד הוועד האודיסאי החברה לתמיכת בני ישראל עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה וארץ ישראל. הציונים החילוניים כינו את הספר בזלזול "היתר מאה רבנים לרעיון הציוני", אבל בחוגים החרדיים הייתה לקובץ השפעה גדולה.
בתשובה שפרסם הרצל לדברי הרב הראשי של וינה, ד"ר משה גִידֶמַן, שיצא נגד התנועה הציונית, מזכיר הרצל את ספרו של סלוצקי ומסתייע בו כך:
הוא יסד את מרכז חובבי ציון בביאליסטוק. לפי שמואל ליב ציטרון סלוצקי "היה הראשון אשר הורה והוגה את הרעיון על דבר יסוד "המזרחי" והוא בהשתתפות הגאון המנוח רבי יצחק יעקב ריינס ירו אבן פנתה של פדרציה זו, התופסת היום מקום כל כך חשוב בתוך הציונות הכללית.". לפי שלמה אשכנזי היה סלוצקי זה שהגה את השם "המזרחי", ראשי וסופי תיבות של "מרכז רוחני", ככינוי לתנועת הציונות הדתית.
סלוצקי התבסס כלכלית ותכנן לעלות לארץ ישראל, אך נרצח עם אשתו ביחד עם עוד עשרות יהודים בפרעות שערכו בנובגורוד-סיוורסקי אחד מהצבאות הנצים במלחמת האזרחים בשנת תרע"ח-1918, ככל הנראה הצבא האדום בראשית חודש אפריל (ניסן) (בשל כך הוא מתואר לעיתים בספרות העברית הדתית בתואר "הקדוש"). בני הזוג סלוצקי לא השאירו אחריהם ילדים. מקום קבורתם לא נודע.
פ. געטץ
פייבל גץ
פייבל געטץ
פ' מ-ר
קרומולוב
קרומולוב (בפולנית: Kromołów) הוא פרבר של העיר זוויירצ'ה שבפרובינציית שלזיה שבפולין, אשר עד 1977 היה יישוב עצמאי, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב קרומולוב נזכר מהמאה ה-12, ובתחילת המאה ה-16 נבנתה במקום כנסייה קלוויניסטית, אשר הוסבה בהמשך לכנסייה קתולית.
במשך השנים היה היישוב בבעלות משפחות אצולה פולניות. מהמאה ה-19 התקיימה ביישוב תעשיית אריגה מפותחת. בשנת 1864 נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, בעקבות מרד ינואר.
יהודי קרומולוב.
יהודים ישבו בקרומולוב מהמאה ה-16, ומהמאה ה-19 התקיימה ביישוב קהילה עצמאית. בתחילת המאה ה-20 השתקע ביישוב האדמו"ר נתן נחום רבינוביץ משושלת חסידות ראדומסק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה גירשו הרוסים רבים מיהודי היישוב, ולאחר המלחמה הצטמצמה האוכלוסייה היהודית במקום, עד שהגיעה ערב מלחמת העולם השנייה לכ-200 איש בלבד.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה משפילות ומפרכות. בד בבד, שרפו הגרמנים את בית הכנסת ואת בית המדרש ביישוב, וביצעו מעשי התעללות פומביים ביהודי היישוב, תוך אילוצם לערוך "תרגילי התעמלות" משפילים, מריטת זקניהם, שיסוי כלבים בהם, והשפלת רב הקהילה, אלחנן שידלובסקי, לעיני הקהל הפולני.
במרץ 1941 גורשו יהודי היישוב לזוויירצ'ה, ומשם שולחו בתחילת 1942 למחנה ההשמדה אושוויץ.
זריהן
זריהן הוא שם משפחה יהודי-מרוקאי.
השם הוא שיבוש של השם אבו דרהם, שמה של משפחה יהודית שמקורה בעיר סיביליה, אשר מבניה היה הרב דוד אבודרהם.
יחי הקיסר!
יחי הקיסר! (באנגלית: !Hail, Caesar), קומדיה אמריקאית משנת 2016 שכתבו, הפיקו, ערכו וביימו האחים ג'ואל ואיתן כהן. בסרט מככבים ג'וש ברולין, ג'ורג' קלוני, אלדן ארנרייך, רייף פיינס, ג'ונה היל, סקרלט ג'והנסון, פרנסס מקדורמנד, טילדה סווינטון וצ'נינג טייטום. זהו סיפור בדיוני העוקב אחר דמות שהייתה קיימת במציאות - אדי מניקס, בכיר בתעשיית הקולנוע האמריקאי בהוליווד של שנות ה-50 - המנסה לגלות מה עלה בגורלו של שחקן ראשי אשר נעלם במהלך צילומי סרט האפוס "יחי הקיסר!".
הסרט זכה בעיקר בביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע, ורבים מהם העניקו שבחים לליהוק.
תקציר העלילה.
אדי מניקס (ג'וש ברולין) הוא מנהל הפקה נמרץ, עסוק ורב-עוצמה ב"אולפני קפיטול" בהוליווד. הוא מטפל בפתרון שלל בעיות המתעוררות בעת הפקתם של סרטים, ובפרט הוא מסייע להפקת הסרט "יחי הקיסר!", המתרחש ברומא העתיקה, ומציג את עלייתו של ישו מבעד לעיניו של מפקד רומאי, שאותו מגלם השחקן המפורסם ביירד ויטלוק (ג'ורג' קלוני). לקראת סיום צילומי הסרט נעלם ויטלוק, וכעבור זמן קצר מגיעה אל מניקס דרישה לשלם כופר נפש בסך 100 אלף דולר כדי לשחררו.
הובי דויל (אלדן ארנרייך) הוא כוכב מערבונים, שאותו משבץ מניקס בתפקיד דרמטי גדול מכפי מידתו, לפי דרישתו של בעל האולפנים, סקנק, היושב בניו יורק. בעת שיחה עם דויל מגלה לו מניקס שבמזוודתו יש כופר נפש בסך 100 אלף דולר. בערב דויל יוצא לסרט וארוחה עם קרלוטה ולדז (ורוניקה אוסוריו), הכוכבת הלטינית של הסרטים המוזיקליים של "אולפני קפיטול". הם עושים זאת בהוראת מניקס, כחלק משינוי תדמיתו של דויל. במהלך הארוחה רואה דויל את מזוודת הכסף, ומבין שהמחזיק בה הוא שלקח את כספי הכופר. דויל עוקב אחריו ומגיע לדירת פאר מבודדת בחוף מאליבו, שם הוא פוגש את ויטלוק השוהה בדירה לבדו. חוטפיו של ויטלוק הם חבורת תסריטאים קומוניסטים, שיצאו ללוות את חברם ברט גרני (צ'נינג טייטום), כוכב הסרטים המוזיקליים של "אולפני קפיטול", בדרכו לצוללת סובייטית שתיקח אותו לברית המועצות. הם נותנים לו את מזוודת הכופר, כתרומתם למהפכה, אך זו נופלת מידיו לים ונעלמת. בינתיים לקח דויל את ויטלוק והחזירו להוליווד.
ויטלוק משתף את מניקס ברעיונות הקומוניסטיים ששמע מחוטפיו, ובהם הרברט מרקוזה (בגילומו של ג'ון בלוטל). מניקס מתמלא זעם, סוטר לוויטלוק ושולח אותו לאתר הצילומים, להשלמת חלקו בצילומי הסרט.
במהלך הסרט עובר מניקס בין אולפנים שונים, שבכל אחד מהם מצולם סרט אחר, וכך משולבים בסרט צילומים של שלל סצנות מתוך סרטים בסגנון הסרטים ההוליוודיים של תחילת שנות ה-50: מערבון, סרט מוזיקלי, דרמה רומנטית, סרט שבמרכזו שחייה צורנית וכמובן אפוס היסטורי (הסרט "יחי הקיסר!" עצמו).
תוך כדי כל הפעילות הזו, מניקס עוסק בהשתקתן של שתי רכילאיות תאומות, ת'ורה ות'סלי טאקר (שתיהן בגילומה של טילדה סווינטון), המאיימות לפרסם מידע שאינו לרוחו. הוא מקבל מחברת "לוקהיד" הצעה לעבור לעבוד אצלה, בתנאים נוחים מאשר אלה של משרתו הנוכחית, אך מחליט לדחות את ההצעה ולהמשיך בעבודתו ב"אולפני קפיטול".
מוזיקה.
קרטר בורוול כתב שירים מקוריים לסרט, ביחד עם הנרי קריגר ווילי ריאלה.
הפקה.
הסרט נחשף לראשונה בשנת 2004, ואז העלילה אמורה הייתה להתרחש בשנות ה-20, עם צוות שחקנים המעלים הצגת תיאטרון המתרחשת ברומא העתיקה. האחים כהן גנזו את הרעיון עד לשלהי שנת 2013, אז הצהירו שהם עוסקים בפיתוח הסרט. שלב הצילומים החל בנובמבר 2014 בלוס אנג'לס, קליפורניה. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בלוס אנג'לס, ב-1 בפברואר 2016. הקרנת הסרט ברחבי ארצות הברית החלה ב-5 בפברואר 2016, והוא פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66, ב-11 בפברואר 2016.
הפצה.