בשנת 1988 הוציאה חברת EMI אלבום בשם Opel שכלל את עבודות האולפן של סיד וקטעים שלא ראו אור. בשנת 1993 הוציאה EMI אוסף של שלושה דיסקים בשם Crazy Diamond והוא כולל קטעים נוספים מקריירת הסולו של בארט שלא הושמעו לפני כן. באוסף זה ניתן לראות בבירור את ההתדרדרות התפקודית של סיד ואת חוסר היכולת או הרצון שלו לנגן את אותו קטע באותה צורה בהזדמנויות שונות.
בשנת 2001 הוציאה החברה אלבום נוסף בשם The Best Of Syd Barrett: Wouldn't You Miss Me? שבו מובאים קטעים נוספים מתקופות שונות בחייו.
אוקיאנוגרפיה פיזיקלית
יוסף קלרוין
סטלה ארטואה
סטלה ארטואה (Stella Artois) היא מותג בירה שמקורו בבלגיה. הבירה היא בירת לאגר כהה מעט מסוג פילסנר המבושלת בתסיסה תחתית, הבירה מכילה 5.0% אלכוהול, והחל משנת 2008 נמכרת גם בגרסה של 4% בבריטניה, אירלנד וקנדה.
סטלה ארטואה נמצאת כיום בבעלות Interbrew International. שהיא חברת בת של המבשלה הגדולה בעולם, Anheuser-Busch InBev.
היסטוריה.
בשנת 1708 הפכה Sébastien Artois (מבשלה שהוקמה בשנת 1366) להיות למבשלה הראשית ב Den Hoorn אשר בלוון. ובשנת 1717 רכש ארטואה את המבשלה – ושמה שונה ל Brouwerij Artois.
בשנת 1926, השיקה Brouwerij Artois את בירת 'סטלה' כבירה לחג המולד, על שם כוכב חג המולד, ('סטלה' בלטינית - כוכב). הוא נמכר לראשונה בעונת החורף, ובסופו של דבר היא נמכרה כל השנה, כאשר היצוא לשוק האירופי הרחב החל משנת 1930. הייצור הופסק לתקופה בה הפסיקה Brouwerij Artois את פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה.
עד 1960 הופקו כמאה מיליון ליטרים של סטלה ארטואה בשנה.
בשנת 1988 Brouwerij Artois התמזגה לחברת Interbrew. באותה שנה, הסטלה התחדשה בעיצוב הבקבוקים והלוגו. תווית הבקבוק המקורית משנת 1926 היוותה השראה לעיצוב, שהחליף את העיצוב הישן. העיצוב משלב את סמל הקרן ותאריך 1366 של מבשלת הבירה המקורית Den Hoorn. התווית מציגה גם מדליות הצטיינות שהוענקו ל Brouwerij Artois במספר תערוכות בבלגיה במאות ה-19 וה-20. השם סטלה ארטואה מוחזק בתוך כרטוש שהושפע מסגנון האדריכלות הבלגית בלוון.
בשנת 1993, העבירה Interbrew את הייצור של סטלה ארטואה למבשלת בירה אוטומטית חדישה בלוון. בשנת 2004 Interbrew הייתה חלק מהמיזוג שיצר את InBev, ובשנת 2006 נפח הייצור השנתי הכולל של סטלה ארטואה עלה על מיליארד ליטר.
בשנת 2008 InBev הייתה חברה במיזוג שיצר את חברת המבשלות הגדולה בעולם (Anheuser-Busch InBev (AB InBev. באותה שנה הוצגה בבריטניה גרסת אלכוהול נמוכה יותר, סטלה ארטואה 4%. בשנת 2011 הושק סיידר, סטלה ארטואה.
בשנת 2012, AB InBev הפחיתה את כמות האלכוהול של בירותיהם לשוק בבריטניה, מ-5% ל-4.8%. החוזק המקורי בבריטניה של סטלה ארטואה היה 5.2%.
ייצור.
סטלה ארטואה מתבשלת בבלגיה (בערים לוון, ויופיל) ובבריטניה, כמו כן גם במדינות אחרות. חלק ניכר מהבירה המיוצאת מאירופה מיוצרת במבשלת InBev בבלגיה, ונארזת במבשלת בק בברמן, גרמניה. בארצות הברית מיובאת ומופצת סטלה ארטואה על ידי 'אנהאוזר-בוש' אינבוו. עבור השוק ההונגרי, סטלה ארטואה מתבשלת גם בבץ', הונגריה, על ידי Borsod Brewery, ברישיון של InBev.
בישראל מיובאת הבירה על ידי חברת תימקו בירה בע"מ
בית חיים ויצמן
בית חיים ויצמן (ידוע גם כווילה ויצמן או אחוזת ויצמן) היה ביתו הפרטי של נשיא מדינת ישראל הראשון, ד"ר חיים ויצמן, ורעייתו ד"ר ורה ויצמן. הבית שוכן על גבעה ברחובות, שהיא כיום חלק מקמפוס מכון ויצמן למדע. המבנה ידוע כיצירת מופת אדריכלית של האדריכל היהודי אריך מנדלסון. האתר הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
היסטוריה.
בשנת 1934 פנה ויצמן, שגר אז באנגליה, אל האדריכל היהודי-גרמני אריך מנדלסון בבקשה שיתכנן את ביתו בארץ ישראל, לאחר ששמע על תכנונו לבית זלמן שוקן בירושלים. תכנון הבניין היה תהליך ארוך, שבמהלכו נוצרה מערכת יחסים מורכבת בין ויצמן ומנדלסון. דרישתו של ויצמן הייתה לבית צנוע, וכך גם המחיר שהיה מוכן להשקיע בו; התכנון של מנדלסון נאמד על ידו בסכום עתק של כ-20,000 לירה שטרלינג, כמעט כפול מהסכום אותו היה מוכן ויצמן להשקיע. במשך מספר חודשים של התכתבויות ניסה מנדלסון לשכנעו כי בניית הבית על פי תכנון זה היא הצעד הנכון, וכי אין מדובר במותרות אלא בבית שיענה באופן מדויק לצרכיו האישיים והרשמיים של ויצמן. הוויכוח נמשך עד אוגוסט 1935, שבסופו הצליחו להסכים השניים על שינויים בתוכנית, ולאחר משא ומתן ארוך גם בנוגע למחיר. הבנייה נמשכה כשנה, והזוג ויצמן נכנס לגור בבית רק בינואר 1937. גם לאחר גמר הבנייה נמשך העימות, כאשר ויצמן התלונן בפני מנדלסון על ליקויים רבים בבנייה ורטיבות בחורף. עם זאת, המבנה זכה לתשבחות רבות מצד אישים רבים בכל השנים שלאחר מכן. משנת 1949 ועד מותו של ויצמן שלוש שנים לאחר מכן, שנים בהן כיהן כנשיא מדינת ישראל, שימש המבנה כמעונו הרשמי של הנשיא ואירח מדינאים ואישים רבים נוספים.
המבנה (הפרטי) הוענק על פי הוראתו של הנשיא הראשון לתועלתו של הציבור הישראלי, באמצעות יד חיים ויצמן (הפועלת מתוך הקמפוס של מכון ויצמן למדע). הוא משמש כיום כמוזיאון "יד ויצמן", להנצחת מורשתו של הנשיא הראשון. כל חפצי הבית השונים, הספרים, התמונות ואף כלי המטבח הושארו במצבם כפי שהיו ביום פטירתו של ויצמן, בבית עצמו. ורה וחיים ויצמן קבורים בסמוך לבית.
בשנת 1999 עבר המבנה שיפוץ ושימור שהתבצע על ידי האדריכל הלל שוקן, בן משפחת שוקן שהייתה לקוחה נאמנה של אריך מנדלסון בישראל ובאירופה. בשנת 2003 נבנה לצד הבית גם ביתן מתכת קטן בו מוצגת מכונית האספנות לינקולן קוסמופוליטן שהייתה שייכת לויצמן.
המבנה.
הבית יושב במרכזה של גבעה החולשת על כל האזור, וניתן להשקיף ממנו על כל שפלת החוף. עובדה זו הייתה שיקול מרכזי בתכנון הבית, הן בצורתו הכללית ויחסו עם החוץ והן בפרטי תכנון שונים.
המבנה תוכנן בסגנון הבינלאומי אך מתאפיין באלמנטים רבים אשר מבדילים את מנדלסון, כמו ברבים מבנייניו, מהצורות המקובלות של הסגנון. המבנה בנוי באופן סימטרי, תכונה חריגה בסגנון זה, ושואב חלק מהשראתו מווילה קפרה של אנדראה פלדיו. צורת המבנה פשוטה וצנועה וניחנה בסדר מופתי ופרופורציות מדויקות, המודגשות על ידי שימוש בצורות נקיות. המבנה מאורגן סביב חדר מדרגות עגול דמוי רוטונדה, הפונה בחציו אל החצר הפנימית של הבית ואל הבריכה שבמרכזה. החצר מוקפת אמנם מכל צדדיה בבינוי, אך החזית הקדמית של הבית הפונה אליה פתוחה ומטשטשת את הגבול בין פנים הבית, החצר וסביבתו הטבעית באמצעות קירוי חלקי וחלל פתוח.
פנים הבית כולל טרקלין גדול המאפשר קבלת אורחים וחדר אוכל ארוך שנסגר על ידי שורה ארוכה של דלתות הזזה מעץ המאפשרות את הרחבת החלל בהתאם לצרכים משתנים.
מחקרים אריתמטיים
מחקרים אריתמטיים (Disquisitiones Arithmeticae) הוא ספר בתורת המספרים שנכתב על ידי המתמטיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס. הספר יצא לאור בשנת 1801, כשגאוס היה בן 24. ספר זה הוא אחד הספרים החשובים בהיסטוריה של המתמטיקה, והייתה לו השפעה מהפכנית על ענף תורת המספרים לא רק בגלל שהוא הפך אותו לשיטתי וריגורוזי אלא גם בגלל שהוא סלל את הדרך לתורת המספרים המודרנית. בספר זה גאוס מסכם תוצאות קודמות בתורת המספרים, שהשיגו מתמטיקאים כגון פרמה, אוילר, לגראנז', ולז'נדר, ומוסיף תוצאות חדשות משלו.
נושאי היצירה.
"מחקרים אריתמטיים" עוסק בתורת המספרים האלמנטרית וכן גם בחלקים של תחום במתמטיקה שמכונה היום תורת המספרים האלגברית. ככל הנראה, גאוס לא זיהה בפירוש או השתמש במושג החבורה, שהוא מרכזי באלגברה המודרנית. בספרו, הוא מגדיר את נושא הספר כ"אריתמטיקה גבוהה". בהקדמתו לספר, גאוס מתאר את הנושאים בהם הספר עוסק: החקירה שכרך זה יערוך משתייכת לחלק של המתמטיקה שמתייחס למספרים שלמים .
תוכן.
הספר מחולק לשבעה פרקים, שהם:
פרקים 1-3 הם ביסודם סקירה של תוצאות קודמות, בהן: המשפט הקטן של פרמה (או משפט אוילר), משפט וילסון, וקיומם של שורשים פרימיטיביים. אף על פי שבפרקים אלו יש תוצאות מקוריות אחדות, עיקר חשיבותם נעוצה בכך שגאוס היה הראשון שהציג תוצאות אלו מנקודת מבט גבוהה בדרך מאורגנת ושיטתית - באמצעות התבוננות במחלקות שקילות של שלמים דרך כלי ההצגה החזק שכינה אריתמטיקה מודולרית וכן שימוש במספר רעיונות, מושגים והגדרות אשר הכניסו סדר פנימי וקוהרנטיות בתוצאות האריתמטיות שנצברו עד לאותה תקופה. גאוס היה גם אולי הראשון שהבין את החשיבות היסודית של יחידות הפירוק לגורמים ראשוניים (המשפט היסודי של האריתמטיקה, שנחקר לראשונה על ידי אוקלידס), אותו הוא מציג ומוכיח באופן מפורש ובצורה דקדקנית.
מפרק 4 ומעלה, רוב היצירה היא מקורית. פרק 4 הוא ניתוח של שאריות ריבועיות, והוא עצמו מספק הוכחה של חוק ההדדיות הריבועית, משפט מפתח בנוגע לשאריות הריבועיות, המאפשר לקבוע את פתירותה או אי פתירותה של כל משוואה ריבועית באריתמטיקה מודולרית.
פרק 5, שאורכו למעלה ממחצית הספר, הוא ניתוח מעמיק של תבניות ריבועיות בינאריות, ובו הוא מציג לראשונה את חוק ההרכבה שלהן.
פרק 6 כולל שני מבחני ראשוניות שונים, שהייתה להם השפעה רבה על ההתפתחות של מבחני ראשוניות במהלך הדורות שחלפו מאז (בפרק זה גאוס כתב כי "הבעיה של הבחנה בין מספרים ראשוניים למספרים פריקים היא החשובה והמועילה ביותר במתמטיקה"). בנוסף, הפרק דן בשברים חלקיים, בשברים עשרוניים מחזוריים, ובפתרון קונגרואנציות בשיטות חדשות מסוימות.