ריכרד מרטין וילשטֶטר (גרמנית: Richard Martin Willstätter) (13 באוגוסט 1872 - 3 באוגוסט 1942) היה כימאי אורגני יהודי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1915 "על עבודתו בנושא הפיגמנטים הצמחיים", ביניהם כלורופיל. וילשטטר גם המציא את הכרומטוגרפיה על נייר , במקביל למיכאיל צבט.
קורות חיים.
וילשטטר נולד בקארלסרוהה בבאדן, במשפחה יהודית. אביו היה סוחר בדים. תחילה התחנך שם, וכאשר משפחתו עברה, למד בבית הספר הטכני של נורמברג. בגיל 18 נרשם לאוניברסיטת מינכן ללימודי מדע, ושם נשאר במשך 15 השנים הבאות. הוא למד במחלקה לכימיה, תחילה כסטודנט של אדולף פון באייר, ולאחר קבלת תואר דוקטור, בשנת 1894, כחבר סגל. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא מבנה הקוקאין. וילשטטר המשיך בחקר המבנה של אלקלואידים אחרים, וסינתז כמה מהם. ב-1896 קיבל משרת מרצה, וב-1902 תפקיד פרופסור אקסטראורדינרוס (פרופסור ללא קתדרה).
ב-1905 עזב את מינכן והיה לפרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך, שם עבד על הפיגמנט הצמחי כלורופיל, והצליח לקבוע את מבנהו. ב-1912 קיבל תפקיד פרופסור לכימיה באוניברסיטת ברלין, ומנהל מכון הקיסר וילהלם, שם חקר פיגמנטים של פרחים ופירות. תגליתו הראתה שכלורופיל מורכב מכלורופיל A ומכלורופיל B. בשנות מלחמת העולם הראשונה, עסק וילשטטר, בשיתוף פעולה ביחד עם חתני פרס נובל, פריץ הבר וג'יימס פרנק בלוחמה כימית. חלקו העיקרי היה בפיתוח מסכות יעילות אשר נועדו לכוחות הגרמניים. קבוצת המחקר שלו פיתחה מסנן בעל שלוש שכבות שסופג את הגזים הרעילים. 30 מיליון מסכות כאלה יוצרו בגרמניה ב-1917. על המצאה זו הוא קבל את פרס הכסף דרגה שנייה וילשטטר אף תיעד ביומנו את ניסוי השטח הראשון בו כיסו פריץ הבר ועוזריו ב 22 באפריל 1915 שטח של כחמישה קמ"ר בענני גז כלור, מעל החפירות הצרפתיות בסמוך לעיר איפּר. הכוחות הגרמניים, שלבשו את מסכות הגז, הצליחו להתקדם לתוך הענן ולהזיז את קו הגבול בכמה עשרות מטרים, תוך שהם חולפים על פני חיילים גוססים פצועים וחנוקים אשר קצף רירי צהוב בקע מפיותיהם.
ב-1916 חזר למינכן בתור ממשיכו של מורהו, באייר. במהלך שנות ה-20 חקר מנגנוני תגובה אנזימטיים, וסייע רבות לביסוס הטענה כי אנזימים הם חומרים כימיים, ולא יצורים חיים.
ב-1924 הגיעה הקריירה של וילשטטר ל"סוף טרגי, כאשר כמחווה נגד האנטישמיות הגוברת, הכריז על פרישתו."() לפי הביוגרפיה שלו באתר קרן פרס נובל: "ביטויי אמון מצד הצוות, הסטודנטים והשר לא הצליחו לנער את המדען בן ה-53 מהחלטתו להתפטר. הוא חי מגמלת הפרישה שלו במינכן... הצעות מסחררות מבית ומחו"ל נדחו על ידו."
בשנת 1932 זכה במדליית דייווי, פרס בריטי יוקרתי. ב-1938 נמלט וילשטטר מאימת הגסטאפו והגיע לשווייץ. הוא בילה את שנותיו האחרונות במורואלטו ליד לוקרנו, בכתיבת האוטוביוגרפיה שלו ומת מהתקף לב ב-1942.
האוטוביוגרפיה, Aus meinem Leben, פורסמה בגרמנית רק ב-1949. היא תורגמה גם לאנגלית תחת השם "From My Life", בשנת 1965. (Richard Willstätter: Aus meinem Leben, edited by A. Stoll, Verlag Chemie, Weinheim, 1949; English edition: From My Life, Benjamin, New York, 1965).
וילה קפרה
ברכות המצוות
ברכות המצוות הן ברכות שעל פי ההלכה נאמרות על עשיית המצוות. רובן של ברכות אלו תוקנו על ידי חז"ל, והן שייכות למערך הלכתי של ברכות הנאמרות בהזדמנויות שונות, כגון: ברכות הנהנין, ברכות ההודאה וברכות הראייה.
נוסח הברכה.
לפתיחה האחידה של כל הברכות () נוספות המילים . לאחר מכן, הברכה מסתיימת בהתייחסות למצווה הספציפית, לעיתים תוך שימוש בשם הפועל - לדוגמה, במצוות ציצית הסיום הוא "...וְצִוָּנוּ לְהִתְעַטֵּף בְּצִיצִית", ובמצוות ישיבה בסוכה הסיום הוא "...וְצִוָּנוּ לִישֵׁב בַּסֻּכָּה", ולעיתים בשם הפעולה - לדוגמה, לאחר נטילת ידיים: "...וְצִוָּנוּ עַל נְטִילַת יָדַיִּם".
ברכות על מצוות המיוחדות לכהנים פותחות במילים .
המקור.
כרוב הברכות, מקור החיוב לברכות המצוות אינו מהתורה אלא מדברי חכמים. חז"ל מצאו לכך רמז בתורה, בוידוי מעשר, בברכות התורה או בברכת המזון. למרות זאת, ישנן מצוות שחיוב הברכה עליהן הוא מדאורייתא. ברכות התורה, שהן הברכות הנאמרות על לימוד התורה, הן דוגמה אחת לכך. החיוב בברכות אלו נלמד במסכת ברכות, לדעת רמב"ן מפסוק בתורה.
נושא 'ברכת המצוות' אינו מצוי במשנה [למעט אולי מסכת פסחים פ"י משנה ט] אלא רק בתוספתא.
זמן אמירת הברכה.
עובר לעשייתן.
ברכות המצוות יש לאומרן בדרך כלל "עובר לעשייתן", כלומר קודם לעשייתן סמוך לביצוען. לפי הרמב"ם, הרי"ף והגאונים קיים לכלל זה חריג אחד בלבד, אך לעדות אשכנז ומאוחר יותר לחלק מעדות ספרד, כנראה בעקבות השפעה אשכנזית, קיימים מספר חריגים. אחד הבולטים שבהם הוא הדלקת נרות שבת על ידי הנשים בערב שבת. לפי מנהג עדות אשכנז, וחלק מעדות ספרד, הנשים אינן מברכות לפני ההדלקה אלא מיד לאחריה. הסיבה לכך היא, שבאמירת הברכה הן מקבלות על עצמן את השבת, ומרגע זה אסור להן להדליק נרות. כאשר מדליק נרות השבת הוא גבר, שאינו מקבל את השבת בהדלקת הנרות, אלא בשלב מאוחר יותר - בדרך כלל בזמן אמירת "קבלת שבת" - הברכה נאמרת לפני ההדלקה. ביהדות ספרד המקורית לא ברכו על הדלקת נר של שבת לאחר ההדלקה אלא לפניה. הרמב"ם בעקבות הרי"ף והגאונים, כותב שאין ברכה שמברכים אותה לאחר העשייה חוץ מטבילתו של גר. גישתו מייצגת את מנהג ספרד הקדום. עדת תימן וחלק מהספרדים ממשיכים לנהוג כך בימינו.
מצוות שמברכים עליהן.
לא על כל המצוות תקנו ברכה, והראשונים דנו מה הקריטריון הקובע על אלו מצוות מברכים. הרבה תשובות ניתנו לדבר, אבל אף אחת מהן לא מצליחה לתת גדר מדויק שכולל בתוכו את כל המצוות. הרשב"א כתב שאכן אין תשובה מדויקת לדבר, אך אנו נלך בדרך המסורת ונברך רק על מה שנהגו לברך.
התשובה שכוללת בתוכה את רוב החילוקים בין המצוות, היא שמברכים רק על מה שבעשיית המצווה נפטר האדם מהחובה במצווה זו. לדוגמה: מברכים על הנחת תפילין, על מילה או על הדלקת נרות, מכיוון שבכל אלו ברגע שעשו את המצווה כבר אין חובה לעשותה עוד פעם. לעומת זו לא נברך על מצוות אהבת ה' או יראת ה', ועל מצוות נתינת צדקה, מכיוון שבאלו החובה לקיום המצווה עודה בעינה גם לאחר שנתנו צדקה או יראנו מה'.
עוד תשובה שניתנה היא שעל מצווה שאין בה קום עשה לא מברכים. לדוגמה לא מברכים על השמטת כספים בשנת השמיטה.
קריטריונים נוספים שנאמרו הם שאין מברכים על מצווה התלויה בדעתו של אדם אחר, או שלא מברכים על מצוות שיש בהם קלקול לאדם אחר.
ברכת המצוות לפטור מהמצווה.
נחלקו הפוסקים האם אישה המקיימת מצווה שהיא פטורה ממנה (כגון מצוות עשה שהזמן גרמה), רשאית לברך עליה את ברכת המצוות, או שמא יש בכך ברכה לבטלה ואמירת דבר שקר מאחר שנשים לא נצטוו.
השולחן ערוך בעקבות הרמב"ם פסק להלכה שאין לנשים לברך על מצוות עשה שהזמן גרמא, וכן מנהג רוב הנשים הספרדיות שלא לברך. סברתם היא שנשים לא יכולות לומר "אשר קידשנו במצוותיו וציוונו" שכן הן לא חויבו במצווה.
אך ברמ"א פסק כדעת ר"ת שאף שהנשים פטורות יכולות לקיים המצווה ולברך אם ירצו. שכן הן שייכות בקיום המצווה ועובדה שהן מקבלות שכר על קיומן. וכן הוא מנהג האשכנזיות לברך.
פרוזדור מערבי הונג קונג-שנג'ן
פרוזדור מערבי הונג קונג-שנג'ן (בסינית: 深港西部通道 בפיניין: Shēngǎng Xībù Tōngdào) הוא שמו של גשר המחבר בין הונג קונג לשנג'ן ברפובליקה העממית של סין. אורכו חמישה וחצי קילומטר והוא בעל שלושה נתיבים לכל כיוון. תחילת בנייתו הייתה בשנת 2003. הוא היה אמור להיחנך בשנת 2006, אך כתוצאה מאיחור בבנייה בצד שנג'ן, ובעיות חוקיות בעניין החלת חוקי ומיסי הונג קונג, באזורי סין העממית, נדחתה פתיחתו הרשמית ל-1 ביולי 2007.
ברכת המצוות
גרשון ציפור
מייספייס
מייספייס (באנגלית: MySpace) היא רשת חברתית מקוונת אמריקאית, בין השנים 2005 עד 2008 היא הייתה הרשת החברתית הגדולה בעולם.
היסטוריה.
הקמת החברה.
באוגוסט 2003, כמה עובדים בחברת eUniverse (חברת שיווק דיגיטלית), שהשתמשו באתר Friendster (אתר למציאת חברים נשכחים) ראו פוטנציאל בתכונות הרשת החברתית שלה. הקבוצה החליטה לחקות את התכונות הפופולריות ביותר של האתר. בתוך עשרה ימים, הגרסה הראשונה של מייספייס הייתה מוכנה להשקה, ויושמה באמצעות שפת התכנות ColdFusion. על הפרויקט פיקח בראד גרינשפן (מייסד, יו"ר ומנכ"ל eUniverse), וניהל אותו כריס דוולף (שהיה המנכ"ל המייסד של מייספייס), ג'וש ברמן, טום אנדרסון (הנשיא המייסד של מייספייס), וצוות מתכנתים ומשאבים שסיפקה eUniverse (שאחר כך שונה שמה ל"אינטרמיקס מדיה").
המשתמשים הראשונים במייספייס היו עובדי eUniverse. החברה קיימה תחרויות כדי לראות מי יכול לרשום יותר משתמשים חדשים. eUniverse השתמשה במסד נתונים של 20 מיליון אנשים וכתובות הדואר האלקטרוני שלהם, כדי לשווק את האתר, ולהפוך אותו למוביל מבין אתרי הרשתות החברתיות בעולם. בנוסף ארכיטקטורת התוכנה של האתר, תוך שימוש במהירות הפיתוח המעולה של ColdFusion על פני שפות אחרות, הביאה להשקה מהירה של פיצ'רים חדשים. למרות שלמתחרה Friendster היו מספר מפתחים הגדול פי עשרה, היא לא הצליחה לעמוד בקצב ומהירות הפיתוח של Myspace. לדוגמה, משתמשים יכולו להתאים אישית את הרקע, המראה והעיצוב של דפים במייספייס.
רכישה בידי ניוז קורפ ושנות השיא.