אחד המשתנים הקובעים את מיקומו הסופי של כל נהג הוא אסטרטגיית החלפת הצמיגים של קבוצתו (בעבר התייחסה האסטרטגיה גם לתדלוק במהלך המרוץ, אולם מאז 2010 המכוניות אינן מתדלקות במהלך המרוץ). בכל מרוץ רגיל, כלומר כזה שבמהלכו לא יורד גשם, יצרנית הצמיגים פירלי מספקת לכל המכוניות צמיגים בחמש דרגות רכּוּת. כל נהג מחויב להשתמש בשני צמיגים, כלומר חייב לבצע לפחות עצירה אחת להחלפת צמיגים. הנהגים והאחראים על האסטרטגיה בכל קבוצה צריכים להחליט באילו צמיגים להתחיל את המרוץ (אם כי עשרת הנהגים הראשונים מוגבלים בשיקול הדעת שלהם בעניין זה, ראו להלן) ובאיזה שלב במרוץ להחליף את הצמיגים. בדרך כלל הצמיגים הרכים יותר הם מהירים יותר אולם גם נשחקים בקלות רבה יותר מהצמיגים הקשים. עם זאת, ביצועי הצמיגים משתנים ממסלול למסלול, ממכונית למכונית, ממזג אוויר אחד למשנהו וכן במהלך המרוץ עצמו ולא תמיד ניתן לחזות כיצד ישפיע צמיג רך או קשה יותר על ביצועי המכונית.
כללי בחירת הצמיגים לפתיחת המרוץ שונים בין עשרת הנהגים המזנקים ראשונים ובין שאר הנהגים. עשרת הנהגים הראשונים חייבים להתחיל את המרוץ באותו סוג צמיגים שבו הם קבעו את הזמן הטוב ביותר במוקדמות (בדרך כלל במקצים האחרונים במוקדמות הנהגים משתמשים בצמיגים הרכים והמהירים יותר). שאר הנהגים רשאים לבחור באילו צמיגים הם יתחילו את המרוץ. הצלחת האסטרטגיה תלויה בכמה גורמים. בראש ובראשונה - שאלת ביצועי הצמיגים החדשים בהשוואה לצמיגים של יתר המכוניות. צמיגים חדשים שמתבררים כמהירים יותר יסייעו למי שהחליף צמיגים מוקדם ואילו צמיגים חדשים שמתבררים כאיטיים יותר יסייעו למי שיחליף צמיגים מאוחר יותר במהלך המרוץ.
עם זאת, יש גם משתנים אחרים. כך למשל נהג שיצא להחליף צמיגים בשלב מוקדם של המרוץ עלול להיתקע מאחורי מכוניות איטיות יותר שעקפו אותו בזמן החלפת הצמיגים. מצד שני, יש סיכונים גם בהחלפת צמיגים בשלב מאוחר יותר של המרוץ, למשל במקרה שמתרחשת תאונה ומכונית הבטיחות מוזנקת, הפער בין המכוניות (לרבות הפער שנוצר בין נהג שעדיין לא החליף צמיגים לנהגים מאחוריו שכבר החליפו צמיגים) יימחק וכאשר מכונית הבטיחות תחזור והנהג ייצא להחליף צמיגים - הנהגים שאחריו יוכלו לעקוף אותו (כדי להימנע ממצב זה על נהג שלא החליף צמיגים להיכנס להחליפם מיד כשמודיעים על הזנקת מכונית הבטיחות, לפני שהפער מתחיל להצטמצם). במקרה של מרוץ גשום, רשאים הנהגים להשתמש בעוד שני סוגי צמיגים מיוחדים לגשם שמפחיתים את סכנת ההחלקה אך גם מאטים את מהירות המכונית. כל אחד מן הצמיגים האלה מתאים לכמות מים שונה על המסלול וגם במקרה זה קשה מאוד לחזות אילו צמיגים יתאימו למסלול בכל רגע. עובדה זו, נוסף על תאונות שהן תוצאה של מסלול חלק, הופכת מרוצים שנערכים בגשם לבלתי צפויים במיוחד.
טכנולוגיה ומערכות.
בעונת 2009 הותר לראשונה השימוש במערכת KERS (באנגלית: Kinetic energy recovery system), מערכת המאפשרת שימור של אנרגיה קינטית הנוצרת בעת בלימה. אנרגיה זו מאוחסנת
בתוך סוללות חשמליות המאפשרות שימוש בה מאוחר יותר תחת האצות. שיטה נוספת לאחסון אנרגיה היא שיטה מכנית דרך גלגל תנופה, אולם מערכת בשיטה זו אינה בשימוש בפורמולה 1, כאשר הקבוצה היחידה אשר פיתחה מערכת כזאת הייתה קבוצת ויליאמס אולם גם היא זנחה זאת בסופו של דבר. יתרונות מערכת KERS הם תוספת כוח למנוע ושיפור בביצועי המכונית, וחיסכון בדלק על ידי ניצול מרבי של אנרגיה. אולם לצד כל זאת ישנו גם חיסרון הנובע מן התוספת למשקל לרכב אשר נגרם כתוצאה מהתקנתה של המערכת. תקנות ה-FIA לעונת 2009 הגבילו את הקבוצות וחייבו אותן להשתמש במערכת האוצרת בתוכה אנרגיה שאינה עולה על 80 כ"ס. בעונת 2010 הותר עדיין השימוש במערכת KERS אך הקבוצות המתחרות הסכימו בינן שלא להשתמש בה. לעונת 2011 הוסכם כי השימוש במערכת יתאפשר שוב, אולם שלוש קבוצות בחרו שלא להשתמש במערכת. בעונת 2014 הותר השימוש באנרגיה השווה ל-160 כ"ס בכל הקפה אחת, זאת כדי לאזן את הירידה הצפויה בביצועי מכוניות הפורמולה 1 עקב המעבר ממנועי 8 ל-6 צילינדרים.
בעונת 2011 הותר בפורמולה 1 השימוש במערכת להפחתת כוח גרר או בקיצור DRS (באנגלית: Drag reduction system). מערכת זו משמשת ככלי עזר אווירודינמי לנהג ומאפשרת לו להשיג מהירות שיא בניסיונו לעקוף את הנהג שלפניו. מערכת ה-DRS מופעלת על ידי פתיחת הכנף האחורית, דבר אשר גורם למעבר חלק של זרם האוויר דרכה, מפחית את כוח הגרר המופעל על המכונית ומאפשר לה לנוע מהר יותר. כאשר הנהג לוחץ על דוושת הבלם הכנף האחורית נסגרת שוב. על פי הערכות ה-FIA מערכת ה-DRS מאפשרת תוספת של 10–12 קמ"ש למהירות המכונית. במהלך ימי האימונים ובמקצי הדירוג, יש באפשרות הנהגים להשתמש במערכת ה-DRS ללא הגבלה, אולם במהלך מרוץ ישנן הגבלות כגון: החובה על הנהג העוקף להיות במרחק של לא יותר משנייה אחת מהנהג הנעקף בנקודת מדידה מוגדרת (לעזרת הנהגים קיימת נורה בלוח המחוונים אשר נדלקת לאישור), החובה להשתמש ב-DRS רק באזורי ההפעלה המותרים (activation zone) לכך (בדרך כלל בישורות המסלולים), הפעלת המערכת אסורה בשתי ההקפות הראשונות של המרוץ ובשתיים שלאחר ירידת מכונית הבטיחות מן המסלול, ההפעלה אסורה תחת הנפת דגל צהוב כאשר באפשרות מנהל המרוץ לאסור את השימוש במערכת עקב תנאי מרוץ מסוכנים כגון מזג אוויר סוער או פסולת על המסלול.
שיטת הניקוד.
שיטת הניקוד באליפות השתנתה מספר פעמים במהלך השנים. השינוי האחרון בוצע בעונת 2010. שיטת חלוקת הנקודות זהה לאליפות הנהגים ולאליפות היצרנים. עשרת הנהגים המדורגים ראשונים בכל מרוץ זוכים בנקודות, כאשר הנהג המנצח זוכה ב-25 נקודות. נהגים נכללים בדירוג בתנאי שהשלימו לפחות 90% מהמרחק במרוץ, כך שנהג יכול לזכות בנקודות גם אם פרש לפני סיום המרוץ. החל מעונת 2019 מוענקת נקודת בונוס לנהג שקובע את זמן ההקפה המהירה בכל מרוץ, בתנאי שהוא נכלל בין עשרת המסיימים הראשונים.
אם המרוץ מופסק לפני שהנהגים הצליחו להשלים 75% מהמרחק הכולל, כל נהג זוכה לחצי מכמות הנקודות. במהלך השנים חולקו חצי מכמות הנקודות בשישה מרוצים שונים. הפעם האחרונה שבה התרחש הדבר הייתה בגרנד פרי בלגיה בעונת 2021, אז הופסק המרוץ לאחר 3 הקפות (במקום 44) בשל גשם כבד.
שיאים.
רשימת השיאים, נכון נובמבר 2020.
התפתחות מכוניות פורמולה 1 לאורך השנים כפי שבאה לידי ביטוי במכוניות של קבוצת פרארי:
הזוכים באליפויות הנהגים והיצרנים.
בפורמולה 1 נערכת אליפות נהגים ואליפות יצרנים. באליפות הנהגים זוכה הנהג הצובר את מירב הנקודות במרוצי העונה. באליפות היצרנים צוברת קבוצה בכל מרוץ את הנקודות של כל נהגיה, אך עד 1979 היו נצברות נקודות רק לנהג הראשון בקבוצה. כל צירוף של יצרן שילדה ויצרן מנוע נחשב כ-"יצרן", כלומר, גם אם יצרן מנוע מספק מנועים לשתי קבוצות, נקודותיהן אינן מסוכמות ביחד.
מאז נוסדה אליפות היצרנים של פורמולה 1 ב-1958 זכתה בדרך כלל קבוצת הנהג האלוף בעונה מסוימת, באליפות היצרנים של אותה עונה.
אוורו לנקסטר
אוורו לנקסטר (באנגלית: Avro Lancaster) היה המפציץ העיקרי של חיל האוויר הבריטי במחצית השנייה של מלחמת העולם השנייה.
הלנקסטר היה מפציץ כבד ארבע-מנועי, בעל כושר נשיאת פצצות גבוה מאוד וטווח טיסה ארוך שכיסה את כל גרמניה. הוא הפציץ בעיקר בלילות, והיה מצויד, בנוסף לפצצות, גם בשמונה מקלעים בשלושה צריחים (קדמי, אחורי, גב). תא הפצצות הארוך אפשר למפציץ לשאת חימוש כבד ביותר. במטוס היו 7 אנשי צוות.
חברת אוורו ייצרה 7,377 מפציצי לנקסטר, שביצעו כ-156,000 גיחות הפצצה נגד גרמניה הנאצית, בהן אבדו כמעט חצי מהם, יחד עם מעל 21,000 אנשי צוות אוויר.
הגיחה המבצעית הראשונה של הלנקסטר הייתה הנחת מוקשים בים הצפוני במרץ 1942. בין המבצעים המפורסמים ניתן למנות את הפצצת סכרי הרוהר (להלן) וטיבוע הטירפיץ.
היום יש בעולם 17 מפציצי לנקסטר, שניים מהם כשירים לטיסה.
פורצי הסכרים.
הלנקסטר היה המפציץ שהוסב לנשיאת והטלת "הפצצה המקפצת" שכוונה לפצח את הסכרים הגרמניים. לאחר שהתברר בניסויים שפצצה הצמודה לבסיסו של סכר כאשר היא מוקפת מים גורמת הרבה יותר נזק מאשר פצצה המתפוצצת באוויר הפתוח, נשלחה בלילה של 16 במאי 1943 טייסת של מפציצי לנקסטר בפיקודו של מפקד כנף גאי גיבסון, שמטוסיה הוסבו במיוחד לשאת את הפצצה ולסבסב אותה (היא הוטלה כדרך שמקפיצים כדור על המים), לתקוף סכרים בגרמניה. באותו לילה נפרצו שניים מתוך שלושת הסכרים שהותקפו, ונגרם נזק גדול לתעשייה הגרמנית, כולל הצפות של עמק התעשייה הגרמני.
אל המשימה יצאו 19 מפציצים (8 מתוכם לא שבו) מטייסת 617 של חיל האוויר המלכותי הבריטי, טייסת מובחרת שהוקמה במיוחד למשימה זו. צוותי האוויר שלה אומנו במיוחד למשימה, שכללה טיסת לילה נמוכה ויעף הפצצה מגובה נמוך ביותר תוך שימוש בכוונת הפצצה מיוחדת ומד גובה מיוחד, שפותחו במיוחד להפצצה הזאת.
טומי פורטימו
טומי פורטימו (בפינית: Tommy Portimo; נולד ב-5 בספטמבר 1981) הוא המתופף של להקת הפאוור מטאל הפינית סונטה ארקטיקה.
פורטימו נולד בעיר קמי שבפינלנד, כמו שאר חברי הלהקה המקוריים, טוני קאקו ויאני לימטאיינן. בנוסף לתופים הוא מנגן גם על מצילה.
סטראטובריוס, נייטוויש וסנטנסד נחשבות ללהקות המשפיעות ביותר על המוזיקה שלו.
פיק אפ (מוזיקה)
פיק אפ (מאנגלית: Pickup, בעברית: לקטן) הוא מתמר אשר קולט תנודות מכניות מכלי מיתר, בדרך כלל גיטרה חשמלית, גיטרה בס או כינור חשמלי, וממיר אותם לאותות חשמליים. אותות אלו יכולים לשמש להגברה, הקלטה או שידור.
סוגי פיק אפים.