המסגד נבנה בשנת 1125 ונחשב לאחת הדוגמאות היפות ביותר של המסגדים הפאטימים הקטנים במצרים. חזית הכניסה מפוארת ביותר וסימטרית משני צדי הפתח. מופיעים האלמנטים הידועים של האדריכלות הפאטימית המצועצעת וההרמונית: צורות צדף, יהלום, רוזטה ונישות עם עמודים ספירלים, מוקרנס וכיתוב באותיות כופיות. עיטורי הסטוקו הרבים על קירות המסגד ממחישים את חשיבות הדקורטיביות בסגנון הפאטימי. החלון הפאטמי מחורץ בפסים, כמו "פלחי-עוגה" וצורתו מזכירה פרסה מחודדת. משמאל לכניסה מינרט שנבנה מאוחר יותר (1396). המידות של החלק הפנימי הן: אורך 28 מטר ורוחב 17.5 מטרים. במרכז המבנה חלל מרובע המוקף במסדרון עמודים מקורה
מסגד חאכם באמר אללה הוא אחד מהמסגדים הגדולים בעיר. נבנה על פי המודל של מסגדי אבן טולון ואל-אזהאר, הוא נחשב למסגד הפאטימי השני בחשיבותו.
הכניסה המרשימה נבנתה במאות ה-11 וה-12 בסגנון שער רומנסקי.
האולם המרכזי שלפני המחרב מאורך, בעל תקרה גבוהה, בקירות האולם חלונות על פי הדגם של מסגד אל-אקצא. המחרב מאופיין בכפה מעוגלת וקשתות זווית הנצבות במרכזן של שתי כיפות מעוגלות הנמצאות בפינות המבנה. עדויות היסטוריות מצביעות על כך שמקורם כנראה בעיצוב שהיה קיים במסגד אל אזהאר באותה התקופה. לבניין שני מינרטים מצד צפון ומערב, צורתן עברה שינויים רבים במהלך השנים. החצר הפנימית הגדולה מוקפת במעבר מקומר התחום כלפי מרכז החצר בעמודים. גבולות המתחם כולו מוקפים בחומה מאושנבת עם חרכי ירי, אלמנט שהופיע לראשונה במצרים במסגד אבן טולון ולאחריו באל אזהאר. מעניין לציין שזהו מוטיב נוסף שהגיע מהארכיטקטורה באירופה כמו שניתן לראות בקתדראלה של פלרמו משנת 1185.
המסגד הוזנח במשך שנים רבות ושוקם לאחרונה, באופן שאינו מחמיא לו ביותר.
הממלוכים.
התקופה הממלוכית, 1517–1250, הייתה ללא ספק תור הזהב של קהיר.
מעניין לציין שבתקופת אבן-קלאון ספרי הנוסעים, מפארים מאוד את קהיר, שהייתה מפותחת יותר מערים אירופאיות של אותה העת כגון: פריס לונדון ורומא. היא הייתה מטרופולין בת חצי מיליון תושבים. בעוד שערי אירופה הכילו אז כמה עשרות אלפי תושבים בלבד. היו בה מבני שירותים ציבוריים, בתי-חולים, מערכת חינוך ציבורית וארגון מסחרי שכלל 12,000 חנויות.
אחד המקורות ההיסטוריים החשובים, הוא ספרו של ההיסטוריון אל-מקריזי. בהם תיעד בצורה יסודית ובפירוט כה את קהיר.
המבנה המאפיין בתקופה זו, הוא קומפלקס של מסגד, מאוזוליאום ומדרסה. כל סולטן ממלוכי שרצה לפאר את שמו בנה מסגד אדיר וכלל בתוכו גם את קברו. בקומפלקס הזה פעלה גם מכללה גבוהה ללימודי האסלאם – מדרסה.
צרוף זה שהיה נדיר בשאר ארצות האסלאם, יצר בעיה מסוימת של מצרים ימינו. כאשר פנו שלטונות מצריים אל הסעודים בבקשה לסיוע כספי, על מנת לשקם ולתחזק את האוצרות הארכיטקטוניים שנמצאים בקהיר, סירבו הסעודים, בטענה שאמונתם הווהאבית אוסרת הימצאות קברים בתוך מסגד.
את מבנה המדרסה שבקומפלקס, מאפיינת צורת הצלב, נקראת בשם קרוסיפורם.
בכל אחד מקצוות הצלב, נמצאת מבנה בצורת במה מוגבהת הפתוחה לצד אחד. שם המבנה - "ליוואן". ליוואנים אלו ממוקמים בכל אחת מארבע הפינות של החצר המרכזית. כל אחד מהליוואנים שייך לאחת מארבע אסכולות ההלכה של האסלאם, שהיו כולן לגיטימיות ונלמדו זו לצד זו בהרמוניה מלאה. רוב המדרסות כללו גם מבנים למגורי השיח'ים והסטודנטים, שמימנו את לימודיהם בעזרת מלגות.
המתחם שבו נבנה המסגד מכולל באופן מסורתי, גם מדרסה, מאוזוליאום וח'נקה סופית.
חזיתו של המסגד מקושטת בפסי רוחב, וגומחות שבהן מופיעים סטלקטיטים. למסגרת החלונות צורת קשת המחודדת באמצעה, סגנון שמופיע בכמה מסגדים ומזוהה עם השושלת הבחרית. לאורך החזית חקוקות כתובות הקדשה.
למסגד שני מינרטים ולידם כיפה, שהייתה במקור עשויה מעץ וטיט, אבל קרסה במאה ה-19 ובמקומה נבנתה כיפה הבנויה מלבנים. המינרט המתומן ניתן לזיהוי מרחוק הודות לגילוף של עיגולים החופפים אחד את השני המקיפים אותו מסביב. גלריה הנתמכת בעמודים שבסיומם מבנה נחושת דמוי בצל. דלת הכניסה המקורית משובצת בכסף ושמו של ברקוק חרוט בה. המזרקה באמצע החצר הפנימית בעלת כיפה בולבוסית הנתמכת בשמונה עמודי שיש
מקורות מעידים על כך שבטקס פתיחת במסגד, אגן ההיטהרות של המזרקה מולא במי סוכר.
הקומפלקס של סולטן קאלהון, כולל בנוסף למרכיבים המסורתיים (מוזולאום, מסגד ומאדרסה), גם בית חולים (מאריסטן).
חזיתו של המבנה פונה לרחוב. אורכה של חזית קומפלקס קאלהון הוא 67 מטרים וגובהו כ-20 מטר. הוא עשוי מאבנים וכולל קשתות ורטיקאליות עם גומחות מקושטות בברונזה הנישאת על גבי עמודי שיש. החלונות מקושטים בצורות גאומטריות שונות. בחזית מצויה כתובת חרוטה באבן שכוללת את שם הבנאי תוארו ותאריך הבנייה.
החצר הגדולה של המדרסה מרוצפת בשיש ססגוני ושער דמוי פרסת סוס מפריד אותה מהמוזוליאום שנחשב לשני ביופיו לאחר זה של הטאג' מהאל.
המסגד של נאצר מוחמד אבן-קלאון
למרות שמעמדו מל סולטאן זה היה מהבולטים ביותר בתולדות קהיר, המסגד הוא אחד הקטנים. בימיו, הגיעה קהיר לשיא תפארתה ועלתה אולי על כל עיר אחרת בעולם הידוע.
המסגד נבנה בשנת 1318 כמסגד מלכותי ומבצר על אתר שהיה בו כנראה קודם לכן מסגד איובי. הוא מעוצב כשלוש צורות מלבניות. הקיר החיצוני צנוע בצורתו ומיוחס לתפקידו הצבאי של המקום. בפנים, חצר מלבנית המוקפת בהיפוסטיל. עמודים השיש המרכיבים את ההיפוסטיל הם בעלי כותרות פרה-איסלמיות בצורתם. הקשתות המחודדות שביניהן בנויות בסגנון אבלק ומעליהן חלונות. שני המינרטים הם בעלי צורה יוצאת דופן משאר המינרטים במצרים. לטענת מרקיזי נשכר לתכנון המינרטים אדריכל שמקורו מתבריז וכותרתם הבולבוסית בצבעי ירוק לבן וכחול מקורם מסגנון הפרסי ששרר בתבריז.
זהו אחד מהמסגדים הגדולים בעולם. אורכו 150 מטר והשטח המחופה שבו משתרע על פני 7906 מ"ר, גובה קירותיו 36 מטר והמינרט שלו מתנשא לגובה של 68 מטר. מבנה השער הוא מונומנט בפני עצמו עשוי חצי-כיפה קעורה כלפי פנים כקונכייה, המחורצת פלחים-פלחים.
חצי הכיפה מקושטת בנטיפי אבן מדורגים הנקראים "עיטור נטיפות" או מוּקָרְנָס
מזוזות הפתח בנויות בתשליב אבלק
טבלת אבן ובה כתובת הקדשה מסולסלת באותיות ערביות מהוות קישוט בפני עצמה. תבניות גאומטריות וצורות מן הצומח המשתלבות בכתב הערבי בצורת
ערבסקה
החצר הפנימית בנויה במתכונת המקובלת של מבנה צלב שכל אחת צלעותיו מוקדשת לאחת מארבע אסכולות האסלם. במרכז החצר מזרקה שמעליה כיפה, מבנה שמקורו כנראה בתקופה העותמאנית
התקופה העות'מאנית-ממלוכית.
תקופת הזמן של המאות ה-16, ה-17 וה-18 מאופיינות בירידת חשיבותה של קהיר וצמצום בתנופת הבנייה. אמנם נבנו בניינים גדולים וחשובים, ביניהם מסגדים המתאפיינים בצריח הטורקי המפורסם שצורתו צורת עיפרון דק, אולם כבר לא נבנו בניינים מונומנטליים. במקום בתי ציבור, השאירה התקופה העות'מאנית מבניים מעניינים ואופייניים - בתי מגורים, שהוזכרו לעיל.
שימור האתרים.
בעיית שימור האתרים ההיסטוריים חמורה מאוד. לאורך הקילומטר וחצי של הרחוב המרכזי וסביבתו, ישנם מאות אתרים שכל אחד מהם הוא נכס מוזיאוני בעל ערך גבוה ביותר. שימור אתרים אלה ניצב בפני בעיה קשה. פני מי התהום במצרים כולה, ובקהיר בפרט, הולכים ועולים: במקומות רבים הגיעו לגובה של מטר מתחת לפני הקרקע. המים העולים מחלחלים לתוך האבן שממנה בנויים אתרים אלה. התוצאה היא המלחה של האבנים בחוץ, תופעה הנראית בצורת כתמי-מלח לבנים על המבנים בגובה של כמה מטרים. המלחת האבן מביאה לכך שחלקים ממנה הולכים ונושרים, והמבנים מתערערים. זהו אסון אקולוגי- תרבותי ממדרגה ראשונה. אם לא תיעשה פעולת הצלה דחופה, המבנים יתפוררו בזמן הקרוב או הרחוק. היום כבר ברור שאי אפשר יהיה להציל את כל האתרים, ושיהיה צורך להשקיע רק בחלק מהם את האמצעים הכספיים שניתן יהיה לגייס. בכמה מקומות התחילו לשקם את היסודות, להזריק סיליקון לתוך הנדבכים התחתונים ולנקז את המים. אבל לא פעם, למרבה הצער, לאחר שלוש-ארבע שנות שיקום, מתגלים סימנים נוספים של חדירת מים והמלחה.,
דה-טומאסו Mangusta
מרגון בינוני
מרגון בינוני (שם מדעי: Mergus serrator) הוא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים החי בחצי הכדור הצפוני.
אורכו של המרגון 51–62 ס"מ ומוטת כנפיו 70–86 ס"מ. צבעי הזכר בולטים וצבעוניים כשראשו ירוק, מקורו המוארך אדום, וכך גם עיניו, קצה צווארו לבן, החזה חום בהיר, הכנפיים שחורות עם שוליים לבנים והרגליים אדומות. הנקבה בולטת פחות, אך בעלת מקור ועיניים אדומות, וצבעה אפור עם ראש וצוואר צהובים. לשני הזוויגים ישנה ציצה בולטת זקורה.
המרגונים חיים באגמים ונהרות באמריקה הצפונית, אירופה, גרינלנד ואסיה.הלהקות הצפוניות נודדות בחורף דרומה ולעיתים חורפות בחופים דרומיים יותר.
בישראל) המרגון הבינוני הוא חולף וחורף נדיר. לרוב לאורך קו החוף, לעיתים גם בכנרת.
הוא חי במים ושוחה וצולל ביעילות במרדף אחר טרף כמו דגים קטנים, רכיכות מים ופרוקי-רגליים מימיים.
טריומף Fury
טריומף Fury (באנגלית: Triumph Fury) היא מכונית רודסטר, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית טריומף.
נבנה אב טיפוס בשנת 1964, אשר עוצב על ידי "Giovanni Michelotti".
פומה צפון-אמריקאית
פומה צפון-אמריקאית (שם מדעי: Puma concolor couguar) היא תת-מין של פומת ההרים החיה באמריקה הצפונית: בקנדה ובארצות הברית. בעבר היא הייתה נפוצה מאוד על פני כל אמריקה הצפונית, אך היא נכחדה מאזורים רבים במזרח אמריקה הצפונית, ויותר נפוצה במערב ארצות הברית וכן במערב קנדה. זוהי אחת מ-3 תת-מינים של פומות צפון אמריקאיות יחד עם פומת פלורידה והפומה המזרחית שנכחדה.