אנדרו וייאת' מת בשנתו ב-16 בינואר 2009, בעיר מגוריו צ'אדס פורד, פנסילבניה, לאחר מחלה קצרה.
הוא היה 91 שנים.
יצירתו.
בשנת 1937, כאשר וייאת' היה בן שלושים, הוא הציג לראשונה בתערוכת יחיד של צבעי מים בגלריה מקבת' בניו יורק. כל הציורים שהוצגו בתערוכה נמכרו ועתידו מאותה עת נראה מובטח. סגנונו שונה משל אביו, חסכני יותר, "יבש" ומוגבל יותר בקשת הצבעים בה השתמש. וייאת' היה אמן חזותי, המתואר בעיקר כצייר בסגנון ריאליסטי. בראיון שהעניק למגזין לייף בשנת 1965 אמר וייאת' כי למרות שרואים בו צייר ריאליסטי, היא רואה עצמו כאמן מופשט: "הדמויות שלי, האובייקטים של ציורי נושמים בדרך שונה; יש שם ליבה אחרת - התרגשות שהיא לבטח מופשטת. אלוהים, כאשר אתה מתחיל להתבונן במשהו, באובייקט פשוט, ומבין את המשמעות העמוקה של אותו דבר - אם יש לך רגש ביחס אליו, אין לדבר סוף."
רוב עבודתו של וייאת' היא בסגנון אזורי . הנושאים שהיו חביבים על וייאת' ביצירתו היו הנופים והאנשים אשר סביבו, בעיר הולדתו צ'אדס פורד בפנסילבניה ובבית הקיץ שלו בקושינג, מיין. וייאת' חילק את זמנו בין שני בתיו וצייר בסגנונו במשך למעלה משבעים שנה. את השראתו שאב מטיולים רגליים שעשה לבדו. הוא פיתח קרבה חריגה לאדמה ולים ושאף להבנה רוחנית המבוססת על ידיעת ההיסטוריה ורגשות שלא ניתן להביעם במילים. ציוריו מבוססים בדרך כלל על איורים מקדימים רבים בעפרון, או בקווים כלליים בצבעי מים, בטרם השלים את הציור בצבעי מים, במכחול יבש , או בטמפרה.
כריסטינה אולסון.
את ציורו הנודע "עולמה של כריסטינה" הוא צייר בשנת 1948 בחוות אולסון בקושינג, מיין. זהו ציורו הידוע ביותר ובו נראית שכנתו, כריסטינה, שרועה בשדה מצהיב ופניה מופנים אל ביתה הנמצא על קו הרקיע. וייאת' שאב השראה מכריסטינה, אשר הייתה נכה ממחלה ניוונית (שלא אובחנה) ואשר בילתה את רוב זמנה בביתה כיוון שלא הייתה מסוגלת ללכת על רגליה. הציור נרכש על ידי מוזיאון MOMA מגלריה מקבת' בשנת 1949 במחיר של 1,800 דולר, מחיר נכבד באותה העת. בית משפחת אולסון, הנראה בציור, שומר ושופץ למראהו בציור המפורסם והוא פתוח לקהל הרחב כחלק מתצוגת מוזיאון אמנות הפועל במיין.
בין השנים 1937 עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 וייאת' יצר כמעט 300 איורים, ציורים בצבעי מים ובטמפרה בבית משפחת אולסון. ביוני 2011 הוכרז הבית כאתר היסטורי בזכות הפרסום לו זכה בציוריו של וייאת'.
חוות קורנר.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 החל וייאת' לצייר את אנה וקרל קורנר, שכניו בצ'אדס פורד. בדומה לציוריו את אולסן, משפחת קורנר והחווה שבה התגוררה היו אחד הנושאים הבולטים בציוריו של וייאת' במשך כמעט 50 שנה. כנער נהג וייאת' לטייל בגבעות שבחוות קורנר והפך לידידם של אנה וקרל. הם הזמינו את וייאת' לביתם והוא תיעד אותם, את ביתם ואת חייהם.
על חוות קורנר אמר וייאת' "לא חשבתי שהיא אתר ציורי. היא עוררה את התרגשותי, באופן מופשט ורגשי." אף חוות קורנר הפכה לאתר תיירות בעקבות ציוריו של וייאת' ובשנת 2011 הוכרזה כאתר היסטורי לאומי.
ציורי הלגה.
בשנת 1986 ניתנה חשיפה תקשורתית נרחבת עם פרסום סדרה של 247 ציורים של הלגה טסטורף, אשה ממוצא גרמני, אותה פגש וייאת' בעת שטיפלה בקרל קורנר בחוותו. וייאת' צייר את הלגה בין השנים 1971 עד 1985 מבלי שאשתו, או בעלה של הלגה, ידעו על כך. הלגה שעבדה כעובדת סיעודית מעולם לא שימשה מודל קודם לפגישתה את וייאת' אולם עד מהירה חשה בנוח לשבת מול האמן לזמן ממושך, בעת שהוא צפה בה וצייר אותה עד לפרטים הקטנים בדמותה. ציורי הלגה אינם בולטים כניסיון לחקירה פסיכולוגית של נושא הציור, אלא כחקירה דקדקנית של פני השטח הפיזיים בתוך הרקע האופייני לציורי של וייאת'. כמעט תמיד וייאת' מצייר אותה כדמות שאינה מחייכת ופסיבית. אולם, אף במגבלות האלה אותם קבע בציוריו, הוא מצליח לגלות איכויות חבויות של אופי ומצב רוח, בדומה לדיוקנאות הטובות שיצר. העיסוק החוזר והמעמיק בדמות אחת, בנסיבות שונות ובמצבי רוח שונים, הוא חריג באמנות האמריקאית.
בשנת 1986 רכש לאונרד אנדרוז (1925-2009), מוציא לאור ומיליונר מפילדלפיה, כמעט את כל האוסף והותיר אותו בשלמותו. עוד קודם לכן העניק וייאת' כמה מציורי הלגה לידידיו, כולל הציור המפורסם "מאהבים", אשר ניתן לאשתו. בשנת 1987 הוצגו הציורים בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די.סי. וברחבי ארצות הברית. וספגו לביקורת רבה. התערוכה כונתה "טעות אבסורדית", "מפעל חסר טעם" ו"אירוע טראומטי למוזיאון" על ידי המבקרים. אוצר התערוכה, ניל האריס, אמר כי התערוכה הייתה "האירוע המקטב ביותר בגלריה הלאומית בשלהי שנות ה-80" והודה כי דאג באשר לאופי המציצני של תערוכת ציורי הלגה. התערוכה הנודדת ספגה ביקורת לאחר שנודע מיד בסיומה כי האספן מכר את האוסף בשלמותו לחברה יפנית.
ביקורת.
יצירתו של וייאת' נתונה במחלוקת שנים ארוכות. מן הבחינה הטכנית הוא יצר יצירות יפות לעין, היה לו קהל גדול של אספנים והוא צבר הון רב במהלך חייו. אולם מבקרים, אוצרי אמנות והיסטוריונים של אמנות חלוקים בדעתם באשר לחשיבות יצירותיו. בשנת 1977 נשאל היסטוריון האמנות רוברט רוזנבאום מיהם האמנים
הזוכים להערכת-יתר ואלה שאינם זוכים להערכה לה הם ראויים במאה ה-20. תשובתו לשתי השאלות הייתה זהה: אנדרו וייאת'.
מעריציו של וייאת' מאמינים כי ציוריו, נוסף ליופיים, מכילים זרמים רגשיים, תכנים סמליים וערכים מופשטים מוסתרים. רוב מבקריו מסכימים כי היה אמן מיומן בטכניקת ציור בטמפרה מחלמון ביצה שבה צייר ובצבעי מים. וייאת' נמנע מלהשתמש בצבעי שמן. שימושו באור וצל איפשר לדיוקנאותיו להאיר מן הקנבס. רבים מציוריו ומן השמות שהעניק להם, מתייחסים לצלילים, בהם: "רעם מרוחק" (1961), "מעיין נובע" (1967). ציורו "עולמה של כריסטינה" הפך לדימוי אייקוני, הישג שכמה מן הציירים הטובים ביותר לא השיגו. ציוריו עומדים בניגוד גמור לזרם האמנות המופשטת, אשר הוביל את האמנות האמריקאית ואת המחשבה הביקורתית בתחום האמנות במאה ה-20. תערוכות מציוריו במוזיאונים שברו שיאים במספר הצופים בהן, אולם המבקרים התלהבו פחות מן היצירות.
אוספים במוזיאונים.
עבודותיו של וייאת' נכללות באוספי מספר מוזיאונים ידועים, בהם המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MOMA), מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, המוזיאון לאמנות אמריקאית וכן במוזיאונים רבים קטנים יותר. בעולם יצירותיו אף נמצאות, בין השאר, באוסף המוזיאון הלאומי לאמנות של טוקיו, בארמיטאז' בסנט פטרבורג, בארמון המלכותי במילאנו ובאקדמיה לאמנויות היפות בפריז.
הכרה ועיטורים.
במהלך חייו זכה וייאת' להכרה ועיטורים רבים, ביניהם:
קטרפילר די-8
קטרפילר די-8 (באנגלית: Caterpillar D8) הוא דחפור זחלי בינוני-גדול תוצרת חברת קטרפילר, ארצות הברית. הדחפור שוקל כ- ובעל עוצמה של . הוא נמצא בין הקטרפילר די-7 לקטרפילר די-9 מבחינת גודל וביצועים, ונחשב לדחפור הבינוני הגדול ביותר שקטרפילר מייצרת (ה-D9 נחשב כבר לדחפור כבד).
Caterpillar D8
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים ע&quot;ש ג'ורג' ווקר בוש
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ורג' ווקר בוש
ראש ממשלת אלג'יריה
ראש ממשלת אלג'יריה מתמנה על ידי נשיא אלג'יריה, ובהמלצתם של שרים ונציגי ממשלה, שראש הממשלה החדש הציע אותם בעצמו. מועצת העם הלאומית של אלג'יריה חייבת לאשר את התהליך החוקתי של מינוי הממשלה החדשה, ולא - המועצה מתפזרת וראש הממשלה חייב להתפטר.
אין הגבלות על מספר הכהונות של ראש ממשלת אלג'יריה, והכהונה הארוכה ביותר הייתה של מוחמד בן אחמד עבד אל-ע'ני, בין השנים 1984-1979.
נכון לשנת 2020, מכהן בתפקיד ראש הממשלה עבד אל-עזיז ג'ראד.
סמכויותיו של ראש הממשלה.
לראש ממשלת אלג'יריה יש סמכויות מפורשות הנתונות לו לפי חוקת אלג'יריה. להלן מספר סמכויות שמהן נהנה ראש ממשלת אלג'יריה:
שבעת המופלאים (סרט, 2016)
שבעת המופלאים (באנגלית: The Magnificent Seven) הוא סרט מערבון-פעולה אמריקאי משנת 2016 שבוים בידי אנטואן פוקואה ונכתב בידי ניק פיזולטו וריצ'רד וונק. הסרט מהווה רימייק לסרט בעל אותו השם משנת 1960 שבעצמו היווה רימייק עבור סרט יפני משנת 1954 הנקרא "שבעת הסמוראים". בסרט מככבים דנזל וושינגטון, כריס פראט, אית'ן הוק, וינסנט ד'אונופריו, לי ביונג-הון, מנואל גרסיה-רולפו, היילי בנט, מאט בומר, מרטין סנסמאייר ופיטר סארסגארד. הסרט מתרחש בשלהי המאה ה-19 בארצות הברית (שנת 1879) ומספר את סיפורה של עיירה שתושביה שוכרים שבעה ציידי ראשים על מנת להילחם בתעשיין מושחת ששואף להשתלט על אדמות העיירה.
הסרט יצא לאקרנים ב-23 בספטמבר 2016 ב-IMAX, בארצות הברית וברחבי העולם. בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-22 בספטמבר 2016. צילומי הסרט החלו ב-18 במאי 2015 בצפון באטון רוז' שבלואיזיאנה, כאשר אתרי צילום נוספים כללו גם את סנט פרנציסוויל וזכארי שבמדינת לואיזיאנה. הסרט יצא בהפצת סרטי קולומביה ובהפקת מטרו גולדווין מאייר. זהו הסרט האחרון שהמלחין ג'יימס הורנר הספיק להלחין לו את הפסקול (הוא נפטר בשנת 2015), אם כי הוא לא הספיק להלחין את פסקול המלא אלא רק חלק ממנו, את עבודת ההלחנה השלים ידידו סיימון פרנגלן.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, אולם צוות השחקנים והפסקול זכו לשבחים רבים. הסרט גרף 161 מיליון דולר אל מול תקציב של 108 מיליון דולרים.
עלילת הסרט.