סירה - כלי השיט החלש ביותר. הוא יכול לשאת מפקד אחד בלבד.
פריגטה - כלי שיט חזק מהסירה. יכול לשאת שני מפקדים.
אוניית קו - כלי השיט החזק ביותר. יכול לשאת שני מפקדים.
ניהול קרבות ימיים במשחק ידוע כקשה לשליטה.
הימנעות מקרב.
אפשר להימנע גם מקרב ימי וגם מקרב יבשתי. ניתן לעשות זאת כאשר יש מצב של "התנגשות" בין הצבא שלך לצבא היריב. בעת הצגת שתי האפשרויות (מניעה או לא מניעה) ישנו חישוב של כוחותיך מול כוחות היריב. היתרון בהימנעות מקרב היא חסיכת זמן אולם החיסרון בהימנעות הוא שלעיתים, אם יש לשחקן יתרון קל על היריב ישנו סיכוי שכוחות השחקן יובסו. חיסרן נוסף של השיטה הוא שלעיתים היא גורמת לאבדות רבות מצד השחקן.
ניצחון והפסד במשחק.
במצב של הפסד מדינה יריבה כלשהי כובשת את בירתך. כאשר אתה מפסיד מופיעה הודעה במשחק שבה כתוב שתקופת שלטונך על העם הזה תיזכר בהיסטוריה בתור בושה למולדת. מצב של ניצחון מתקבל כאשר אתה כובש את כל המדינות במשחק. כאשר השחקן מנצח מופיעה הודעה ולפיה תקופתך תשאיר חותם על ההיסטוריה לנצח נצחים.
מגהספורה
מיקרוספורה
הומולוגיה של מרחב טופולוגי
טופולב Tu-134
טופולב Tu-134 (קוד דיווח נאט"ו: Crusty) הוא מטוס נוסעים דו-מנועי מתוצרת ברית המועצות. זהו אחד ממטוסי הנוסעים שהיו נפוצים ביותר במדינות ברית ורשה, אולם השימוש בו דועך בשל הגבלות על עוצמת הרעש בשדות התעופה.
לאחר שחברת "סוד אוויאסיון" הצרפתית חשפה את הקרוול, שבו השתמשו לראשונה בשני מנועים בתוך מכלים בחלק האחורי של גוף המטוס, הזדרזו יצרני מטוסים אחרים להשתמש בתכנון חדשני זה. יתרונו של עיצוב זה הוא בזרימת אוויר חלקה על הכנף מבלי שפתח הפליטה ומכל המנוע יפריעו. כמו כן, עיצוב זה מפחית את הרעש בתא הנוסעים. אולם עיצוב זה חייב מחשבה עמוקה על סוגיית מרכז הכובד ביחס למרכז המטוס (אשר נמצא באזור הכנף). מייצבי הגובה הועלו לראש מייצב הכיוון, כדי לפנות מקום למנועים, מה שחייב את חיזוק המייצב, והוסיף למשקל המטוס בחלקו האחורי.
מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב ביקר בשנת 1960 בצרפת, והתרשם עד מאוד מתא הנוסעים השקט של הקאראוול, וב-1 באוגוסט התקבלה במשרד התכנון טופולב הוראה רשמית לייצר מטוס טופולב Tu-124 בתצורת מנועים דומה (אשר סומל Tu-124A). בשנת 1961 עדכנה חברת התעופה הלאומית אארופלוט את המפרט הדרוש כך שהמטוס יוכל לשאת יותר נוסעים ומטען.
האב טיפוס הראשון, שמספרו CCCP-45075, טס לראשונה ב-29 ביולי 1963. אולם מספר חודשים מאוחר יותר, ב-22 באוקטובר, התרסק מטוס BAC 1-11 בריטי, בעל עיצוב דומה, וכל אנשי צוותו נהרגו. המטוס הזדקר זמן קצר לאחר ההמראה והתרסק. מייצבי הגובה נלכדו במערבולת אשר נוצרה בשל זרם הפליטה מהמנועים, מה שמנע את האפשרות להיחלץ מההזדקרות. מהנדסי טופולב שינו את העיצוב בהתאם והגדילו את שטח מייצבי הגובה ב-30% כדי לשפר את יכולת השליטה. כמו כן, דרישות כושר הנשיאה של איירופלוט הצריכו ייצורו של מנוע סולובייב D-30 - מנוע טורבו-מניפה משופר. ב-20 בנובמבר קיבל המטוס את הסימול Tu-134 באופן רשמי.
המטוס בולט בכמה החלטות תכנון יוצאות דופן. כך למשל, הכנף משוכה לאחור בזווית של 35 מעלות, לעומת 25 - 28 מעלות במטוסים דומים שיוצרו במערב. במנועים של המטוסים הראשונים שיוצרו לא היו מהפכי דחף, ועל כן המטוס הוא אחד המטוסים הבודדים אשר משתמשים במצנחי עצירה בעת הנחיתה. רוב המיכשור האלקטרוני פעל על זרם ישר. במטוס, כמו גם במטוסי נוסעים סילוניים סובייטיים מוקדמים אחרים, ישנו חרטום שקוף, אשר מקורו בטופולב 16, וכני נסע שבהם הגלגלים מנופחים בלחץ נמוך כדי להיות מסוגל לנחות על מסלולים לא-סלולים.
טיסתו המסחרית הראשונה של המטוס נערכה בספטמבר 1967, ממוסקבה לעיר הקיט סוצ'י אשר לחופי הים השחור.
בשנת 1968 החלו לתכנן בחברת טופולב גרסה משופרת של המטוס. הגוף הוארך ב-2.1 מטר, כדי לשאת נוסעים נוספים, והוספה יחידת כוח עזר בזנב. למנועים נוספו מהפכי דחף במקום המצנח המסורבל. הדגם המשופר, שסומן Tu-134A טס לראשונה ב-22 באפריל 1969, ונכנס לשירות מסחרי ב-9 בנובמבר 1970.
בסך הכול יוצרו 852 מטוסים, והם נמצאים עדיין בשימוש ברוסיה ובחבר המדינות, ובמדינות נוספות במזרח התיכון. כמה מטוסים הוסבו להיות מטוסי מנהלים מפוארים. חוקי הגבלת עוצמת הרעש בשדות התעופה גרמו להיעלמות המטוס משדות התעופה של אירופה, בשל מנועי ה-D-30 הרועשים שלו.
בעקבות התאונה בטיסה 9605 של רוסאייר שהתרחשה ב-20 ביוני 2011, דרש נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב ממשרד התחבורה הרוסי לזרז הליכי קרקוע כל מטוסי הטופולב Tu-134 וקרקוע מוחלט שלהם עד 2012. עם זאת, קרקועם הסופי בוצע רק בשנת 2019.
Tu-134
טופולב 134
אילושין 76
סאייד קותב
פלשטין
פֶלשְׁטִין (באוקראינית: Скелівка - סקליבקה; בפולנית: Felsztyn, ביידיש: פעלשטין) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בסמוך לגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הקהילה היהודית מפורסמת בשל בית הכנסת המיוחד שבה, העשוי עץ, ולא עם עיר התעשייה פלוישט הנכתבת בספרות יהודית פאלשטי או פאלעשטי ביידיש)
העיירה נמצאת במרכז המחוז שגבולותיו בהרי הקרפטים כמאה ק"מ מזרחה, בהן העיר טרנופול, והעיירות היהודיות המוכרות דובנה, קוזובה, בוצ'אץ' ועוד חמישים ק"מ מזרחה אולסקו, בלז, לוצק, פרמישלא וברודי בסביבת לבוב (כיום לביב).
פרעות פטלוריה בפלשטין האחר שבפודוליה.
פלשטין השני — היום הברדייסקה (באוקראינית: Гвардійске) - היא כפר במחוז חמלניצקי שבפודוליה.
העיירה שוכנת במרחק 25 ק"מ דרום מערבית מן העיר פרוֹשקוּרוֹב - 'חמלניצקי', שמה החדש של פרושקורוב תחת השלטון האוקראיני. שרידי העיירה סופחו לתוך עיירה גדולה יותר בשם גברדיסק או הברדיסק. (אין להתבלבל עם עיר בשם גברדיסק ולידו שדה תעופה בשם הברדיסק בחצי האי קרים, ולא עם עיירה נוספת בשם זה הנמצאת דרומית לעיר אומן. כמו כן אין לבלבל בין עיירה יהודית זו והעיירה היהודית פלזשטין (כיום
קלבקה) כ-500 ק"מ מערבית לקייב.
במרכזה של העיירה פלשטין היה רוב יהודי אף שבראש הגבעה בקצה העיירה התנשאה כנסייה רומית קתולית בעלת צריחים, וכנגדה בקצה השני של העיירה כנסייה מזרחית פרבוסלבית בעלת "בצלים" מוזהבים אופייניים, ששימשה את אוכלוסיית האיכרים אשר חיו ברחובות שסביב העיירה סמוך לשדותיהם. יהודי העיירה עסקו ברובם במלאכה זעירה, צביעה, שיפוץ בתים נגרות וכדומה. בתי חרושת היו רק בעיר הסמוכה פרושקורוב (כיום חמלניצקי) מרחק.
בעיירה היו שבעה בתי כנסת, רוב תושבי העיירה היו חסידים חרדים, אך הייתה גם קבוצה ציונית דתית, שראשה, שמואל ישעיה שווינר, אשר כיהן גם כסגן ראש מועצת הקהילה, נרצח בפרעות פטלוריה.
כשש מאות מיהודי פלשטין שליש מהאוכלוסייה היהודית באותה עת, נרצחו בפרעות פטלוריה בשנת ה'תרע"ט (1919) עם סיום מלחמת העולם הראשונה.
עדויות מן הפרעות תוארו בפרוטרוט בספר היזכור לעיירה.
בספר תיאור יומן שנמצא ב-1937 ערב מלחמת העולם השנייה, בעליית גג, אשר נכתב על ידי סבתם של המפרסמים, שנפטרה זה עתה. ביומן נכתב שיהודי העיירה צמו ביום שני אחרי ששמעו שבשבת ט"ז אדר א' יהודי העיירה פרושקורוב הסמוכה הותקפו ונרצחו על ידי חיילי הצבא. ביום שני בערב הצבא הגיע וסגר את הדרכים, וכמו כן הזהיר שמי שיסתיר יהודים סופו מוות כמו ליהודים עצמם. בעת ההתקפה הופרדה האשה משני בניה בני ה 28 ובן ה-15 והתחבאה עם בנה הקטן בעליית גג. הבנים נרצחו באופן אכזרי.
כמו כן סיפורם האישי של שני אחים שהתחבאו בארון בגדים בעוד החיילים לועגים לאביהם. האב מסר לפורעים את כל כספו, הם דקרו אותו מלחי אל לחי בכידון רובה, ואחרי שנפל, דקרו אותו גם בגבו, אך בזכות שכבות הצבע העבות שעל בגדי עבודתו כצַבַּאִי - ניצל, בעשותו עצמו כמת. את אשתו, אמם החורגת של הנערים, רצחו במכות כת רובה לראשה.
בין הפרסומים היו תיאורים "ספרותיים" מזוויעים של התעללות, טבח והתעללות בגופות. נראה שחלקן התרסה נגד האמונה הדתית של אנשי העיירה, אולי באופן שעורר את יהודי ארצות הברית שרחקו מההווי הדתי, אך הזדהו עם הקשר הלאומי.
אך מרשימה מפורטת של 413 הרוגים ידועים, הכוללת גם את מקום מותם ואופן הירצחם, מתבררת תמונה של רצח תינוקות בני חודשיים ופחות, רצח נכים בכיסאות גלגלים וישישים במיטותיהם, אונס נשים צעירות וזקנות בבתים וברחוב לעיני כל, התעללות ברב מרדכי כיטובר (הרבי מסלופקוב) ומשפחתו ושריפתם חיים, איכרים שהלשינו לחיילים על יהודים שהתחבאו בבורות הסיד ורציחתם ביריה, זריקת רימון לתוך בית בו יהודים ירויים פצועים ביניהם ילדים קטנים, הטבעה של יהודים בנהר, רצח תינוקות בקפיאה בקרח, דקירת תינוקת בת עשרה ימים בזרועות אימה וזוועות איומות יותר.
מאות יתומים הועברו לבתי יתומים בלבוב, וכמו כן הוקמו בתי יתומים (צפופים ומלאים) במקום.
לאחר הפוגרום העיירה וסביבתה סבלו ממחסור ורעב. בעקבות היחלצות יהודי ארצות הברית לעזרתם, חלק מתושבי העיירה היגרו לארצות הברית.
ספר היזכור הראשון ליהודי פלשטין נכתב בידי יהודים יוצאי העיירה בארצות הברית לאחר פרעות פטלוריה, ויצא לאור ערב מלחמת העולם השנייה בשנת תרצ"ח - תחילת 1938. הספר הפך אב טיפוס לספרי יזכור שבאו אחריו, כולל פרק פתיחה היסטורי, שלרוב נכתב על ידי מקצוען שנשכר לשם כך, אמנות המייצגת את האסון המקומי, מפת העיירה כפי שהיתה, סיפורים אישיים על המקום, קטעים מהעיתונות ומהספרות התורנית בו יהודי העיירה מאוזכרים ולבסוף עדויות על חורבנה של העיירה או על האסון שפקד אותה. הספר מכיל גם תכתובת בקשות סיוע וגיוס כספים שפורסמו בעקבות הטבח.