גורמים סביבתיים הקשורים להתפתחות הפסיכופתיה הם התעללות בילדות, טראומה, הדרכה הורית שלילית, אחים עבריינים, מעורבות נמוכה של האב עם הילד, הכנסה משפחתית נמוכה, משפחה גדולה, הורה מורשע, רמת השגחה נמוכה, אם צעירה, אם מדוכאת, מעמד חברתי נמוך, תנאי דיור ירודים, והגעה ממשפחה שבורה ומפוצלת. במחקר אורך אחד עקבו אחר 411 בנים מגיל 8 עד גיל 50 באמצעות ראיונות אישיים חוזרים ונשנים, ועיון בתיקים פליליים. בגיל 48, 93% מהבנים כבר רואיינו, ו-41% מהם הורשעו. בנים שחדלו מעבריינות לפני גיל 21 היו דומים לאנשים אחרים שלא הורשעו בהצלחות חייהם וכבר לא היו מתאימים לאבחנה של פסיכופתיה כפי שהיא מתוארת על ידי שאלון PCL:SV.
על פי מחקר שנערך על 7,450 עבריינים עם מאפיינים פסיכופתיים בהולנד וארצות הברית נמצא כי הם לא הושפעו רק מגורמים סביבתיים, אלא גם מגורמים תרבותיים. המחקר הציע כי אף על פי שלכל הפסיכופתים היו תכונות משותפות, התכונות ורמת החומרה שלהן יכולים להשתנות בהתאם לתרבות שלהם. צוות המחקר השתמש בשאלון PCL-R כדי להעריך את התכונות האישיותיות וההתנהגויות האופייניות לפסיכופתיה. המחקר מצא כי קשיחות וחוסר אמפתיה הייתה התנהגות שבלטה יותר בעבריינים בארצות הברית ואילו בעבריינים מהולנד ההתנהגויות הבולטות ביותר היו חוסר אחריות וסגנון חיים פרזיטי.
פגיעה מוחית.
בשנת 1975 צמד החוקרים בלומר ובאנסון טבעו את המונח פסאודו-פסיכופתיה כדי לתאר את אישיותם של אנשים שעברו פגיעה מוחית באזור האונה המצחית. הם שמו לב שלאחר הפגיעה המוחית אישיותם השתנתה והם הפכו לחסרי טקט וחסרי שליטה עצמית.
בניגוד לפסיכופתיה שבה מופיעות מופיעות תכונות פסיכופתיות בילדות ובגיל ההתבגרות, פסאודו-פסיכופתיה מתרחשת בעקבות הפגיעה מוחית. פסאדו-פסיכופתיה מאופיינת בתוקפנות תגובתית, פגיעה באמפתיה, חוסר מוטיבציה, פגיעה בארגון ותכנון, אימפולסיביות, חוסר אחריות, בתובנה לקויה, ועכבות חלשות. במקרים מסוימים יש נטייה לגרנדיוזיות ושקרנות פתולוגית.
בשנת 2010 מחקר חדש הראה דמיון בולט בין ליקויים נפשיים שנצפו בפסיכופתים לבין נפגעי ראש עם נזק באונה המצחית, דבר המצביע על כך שהסיבה הבסיסית להפרעות התנהגויות שנצפו בפסיכופתיה עשויות לנבוע מחוסר תפקוד של האונה המצחית. בנוסף, פגיעה באמיגדלה עלולה לפגוע ביכולתה של האונה המצחית לפרש פידבק מהמערכת הלימבית, דבר שעלול להוביל להתנהגות חסרת עכבות שמתבטאת בהתנהגות אלימה ותוקפנית. עם זאת, פגיעה מוחית לבדה אינה מסבירה את כל הסימפטומים. למשל, מטופלים עם פגיעה מוחית מפגינים רק לעיתים רחוקות תוקפנות אינסטרומנטלית ואינם מפגינים קשיחות – תכונות עיקריות של פסיכופתיה.
תאוריות אחרות.
פסיכופתיה קשורה למספר תוצאות שליליות בחיים כמו גם לסיכון תמותה מוגבר פי 5 כתוצאה מאלימות, תאונות, רצח והתאבדויות. עובדות אלו, בשילוב עם הראיות להשפעות הגנטיות של ההפרעה הם תמוהים מבחינה אבולוציונית, וחוקרים מתחום הפסיכולוגיה אבולוציונית הציעו מספר הסברים אפשריים לכך.
מספר מחקרים טענו כי פסיכופתיה היא מנגנון הסתגלות אבולוציוני שנועד להגביר את הצלחת הרבייה ועשוי לעבוד כל עוד יש אוכלוסייה גדולה של אנשים אלטרואיסטיים ונותני אמון. מאחר שאין לפסיכופתים את היכולת לפתח קשרים רגשיים חזקים עם הזולת, יש להם את היכולת להפרות נשים רבות מבלי להרגיש את הצורך להישאר בסביבה לאחר מכן. חוקרים מהתחום משערים שזאת הסיבה בגללה יש שיעור גבוה יותר של פסיכופתיה אצל גברים. עבור הפסיכופת מדובר ביתרון כי ללא רגשות פרו-חברתיות הוא יכול להפיץ את הזרע שלו מהר יותר, אך הוא לא ידאג לביטחון או הצלחת הצאצאים שלו. מחקר אחד הראה כי לאנשים עם ציון גבוה בשאלון PCL-R יש יותר ילדים.
ביקורות על התאוריות האבולוציוניות אמרו כי עדיף לבחון את הגורמים האישיים התורמים להתפתחות תכונות האופי, ולא להתייחס אל פסיכופתיה כמבנה ייחודי עקב יכולות הבדיקה הלוקות בחסר. ראיות אמפיריות לגבי הצלחת הרבייה גם הן לוקות בחסר.
תאוריות אחרות אומרות כי באופן כללי, האישיות מושפעת ממספר גדול של גנים, והיא ניתנת לשיבוש על ידי מוטציות אקראיות, לכן פסיכופתיה עשויה להיות תוצאה של מטען גנטי גבוה.
תאוריות אחרות הציעו כי פסיכופתיה עשויה להיות ספנדרל, או תופעת לוואי; תכונות פנוטיפיות שהם תופעת לוואי של האבולוציה של מאפיין אחר, בניגוד לתכונה שהיא תוצר של ברירה טבעית, ולא מנגנון הסתגלות בפני עצמה.
חברה ותרבות.
פסיכופתיה במקום העבודה.
תשומת הלב שהוקדשה על ידי התקשורת והחוקרים בתחום לפסיכופתיה במקום העבודה גדלה מאוד החל משנות התשעים של המאה העשרים. עם זאת, תשומת הלב הזאת לעיתים קרובות מותירה את הראיות המדעיות מאחור. למרות זאת טענות חזקות לגבי ההשפעות הרעילות של פסיכופתיה במקום העבודה בהיעדר מחקר ממשיכות ללא הפוגה. דוגמאות להשפעות הרעילות של פסיכופתיה במקום העבודה הם בריונות, סכסוכים, מתח, תחלופת עובדים גבוהה והיעדרות מעבודה, פגיעה בפרודוקטיביות ובאחריות חברתית.
הסיבה המרכזית להיעדר המחקר במקום העבודה היא משום ששאלון PCL-R כולל בתוכו התנהגות אנטי-חברתית כגורם ליבה משמעותי (פסיכופתיה אינה סבירה ללא אורח חיים אנטי-חברתי), ואינו כולל בתוכו מאפייני הסתגלות חיוביים (למשל, אינטליגנציה טובה, היעדר הזיות וחשיבה אי-רציונלית, איומי סרק של התאבדות ללא מימוש בפועל), בנוסף, רוב החוקרים עורכים את המחקרים שלהם על אוכלוסיית הכלא ובמסגרות פורנזיות אחרות, אוכלוסיות זמינות ונגישות יחסית של נושא המחקר. ניתן לטעון כי פסיכופתים שעדיין חיים בחופשיות בחברה פשוט לא נתפסו בביצוע פשע או התנהגות הרסנית אחרת. בהתחשב בתכונות האישיות של הפסיכופת, והנטייה שלהם לשבור את החוקים ולמתוח את הגבולות, הנושא בהחלט ראוי לדיון.
רוברט ד' הייר, חוקר מוביל בתחום הפסיכופתיה טען בספרו "נחשים בחליפות" כי חברות מושכות בטעות עובדים עם תכונות פסיכופתיות בגלל תהליך הגיוס שלהם, הניסוח של מודעות הדרושים שלהם, והרצון שלהם להעסיק עובדים שמוכנים לעשות כל מה שנדרש על מנת להצליח בעסקים.
פסיכופתים מגויסים לארגונים משום שהם יוצרים רושם חיובי מובהק בראיונות. הם נראים מודעים, ערניים, ידידותיים ואנשים שקל להסתדר איתם ולנהל איתם שיחה. הם נראים כאילו הם בעלי יכולת טובה או מעל הממוצע, ונראים כמו אנשים מאוזנים מבחינה רגשית. תכונות אלה הופכות אותם לאטרקטיביים במיוחד למנהלי כוח אדם הממונים על גיוס עובדים חדשים. שלא כמו נרקיסיסטים, פסיכופתים מסוגלים ליצור רשמים ראשוניים חיוביים יותר, אם כי אנשים עדיין עשויים לראות דרך ההצגה שלהם. תכונות אישיות לא רצויות של פסיכופתים כמו חוסר אחריות עשויות להתפרש שלא כהלכה כרוח חדשה של יזמות, או נכונות לנטילת סיכונים. הנטייה שלהם לחפש ריגושים עשויה להתפרש כאנרגיה גבוהה והתלהבות מעבודה. הקסם השטחי שלהם עלול להתפרש על ידי המראיינים ככריזמה. בנוסף, פסיכופתים הם שקרנים פתולוגיים, ולכן סביר יותר שהם ינסו לשקר במהלך ראיונות. למשל, פסיכופתים עשויים ליצור היסטוריית עבודה פיקטיבית, ולגבות אותה עם הפניות מזויפות ושימוש בז'רגון הנכון. הם עשויים גם לפברק אישורים כגון תעודות השכלה, המלצות או הישגים ממקומות עבודה קודמים.
לפי קווין דאטון המקצועות בהם ניתן למצוא שיעור גבוה של נטיות פסיכופתיות הם:
באופן מוזר, קווין דאטון אינו מגדיר במדויק את המונח "פסיכופתיה" בספרו, כך שלא ניתן להבין לאלו נטיות הוא מתכוון.
יש אומרים כי הצלחה מקצועית כרוכה לעיתים בהיעדר רחמים, בביטחון עצמי, בכריזמה וביכולת מניפולציה טובה. מחקר שנערך במסגרות עבודה מצא כי היו מספר עובדים בתפקידים בכירים שגילו נטיות פסיכופתיות (3.9%), וכי עמיתיהם העידו כי סגנון העבודה שלהם מבוסס יותר על סטייל וכריזמה (יצירתיות, תקשורת טובה, חשיבה אסטרטגית) מאשר אחריות וביצועים (לא טובים בעבודת צוות, כישורי ניהול, ובאופן כללי בעלי הישגים נמוכים). במחקר נמצא כי ל-3.9% היה ניקוד שמעיד על פסיכופתיה תת-קלינית. עוד נמצא כי למרות הביצועים הרעים שלהם, חברות מסוימות ראו תכונות פסיכופתיות כתכונות ספציפיות של מנהיגות. לעיתים קרובות נטען כי אחוז המנכ"לים שהם פסיכופתים הוא גבוה למדי, וכי פסיכופתים "בתפקוד גבוה" הם מוצלחים יותר מרוב האוכלוסייה. אף על פי שנרטיבים אלה מספקים הסבר מושך לחוסר תפקוד ארגוני, ולאמונה שדברים רעים נגרמים על ידי אנשים רעים, מרבית הטענות הללו מבוססות על ראיות חלשות או מוגבלות בשל העוצמה סטטיסטית הקטנה שלהן.
מחקר שנערך בבריטניה בשנת 2017 מצא שחברות שהמנהיגים שלהם מראים "נטיות פסיכופתיות" הורסות את הערך לבעלי המניות, ופוגעות בהון העתידי שלהם. ניתוח על (מטא-אנליזה) משנת 2019 שבחן מידע מתוך 92 מחקרים מצאה כי הקשר בין מנהיגות ומצליחנות לפסיכופתיה הוא חלש, אולם, הקשר התחזק באופן משמעותי כאשר התבקשו עמיתים לדרג את הבוסים שלהם. סקירה זאת הראתה כי באופן כללי, הדאגה לגבי נטיות פסיכופתיות בעמדות בכירות עלולה להיות מוגזמת.