ברוב קרבות האקדחים המתוארים בספרים או בסרטים משתתפים שני אקדוחנים, הניצבים זה מול זה, כאשר כל אחד מהם מחכה שהשני יעשה את הצעד הראשון. אך במציאות, מקרים שכאלו מתרחשים רק לעיתים נדירות. לעיתים קרובות, קרבות היריות החלו מתוך דחף רגעי, כאשר אחד הצדדים שולף לפתע את אקדחו, והאחר מגיב. לעיתים קרובות, הדבר יתפתח לקרב יריות, אם שני הגברים יזנקו לתפוס מחסה. בפולקלור העממי, אקדוחנים בעלי מוניטין היו להוטים להתעמת נגד אקדחונים אחרים, בעלי מוניטין שווה-ערך לזה שלהם. במציאות, דווקא ההפך היה הנכון, שכן במקרים בהם שני הגברים היו בעלי מוניטין דומה, שניהם היו נמנעים מלהתעמת האחד עם השני, בכל ההזדמנות אפשרית. רק לעיתים רחוקות הם לקחו סיכונים מיותרים, ובדרך כלל היו שוקלים את האופציות שלהם לפני ההתמודדות עם אקדוחן מפורסם אחר. כבוד הדדי שכזה, ששני אקדוחנים מפורסמים רחשו זה לזה, הוא אחת הסיבות העיקריות מדוע קרבות האקדחים המפורסמים ביותר היו כמעט אף פעם לא על שני אקדוחנים מפורסמים המתעמתים זה עם זה, אלא לרוב אקדוחן מפורסם בולט אחד, המתעמת נגד יריב או יריבים שהם פחות ידועים ממנו.
קרבות אלה בדרך כלל היו מקרוב ובאופן אישי, עם מספר יריות מכל אקדח, ופעמים רבות התוצאה הייתה שעוברי אורח חפים מפשע היו נפגעו מכדורים תועים. רוב הזמן, היה זה קשה לדעת מי "ניצח" בקרב היריות במשך כמה דקות, עד לאחר שעשן אבק השרפה השחור שנפלט מהאקדחים היה מתפזר מן האוויר. הדרכים השונות בהן האקדוחנים מצאו את מותם הן מגוונות, כמו כל שאר בני האדם. אקדוחנים מפורסמים רבים הטילו אימה על הציבור, בשל המוניטין הרב שצברו, עד כי כך שכאשר נהרגו, היה זה כתוצאה ממארב, ולא מוות הירואי. אחרים מתו לבדם. היו שמתו מזקנה או ממחלה.
סיפורי מיתולוגיה ופולקלור לעיתים קרובות עשויים להגזים בתיאורים של מיומנויותיהם של אקדוחנים מפורסמים. רוב הדמויות ההיסטוריות הללו לא היו ידועים כמי שמסוגלים לבצע להטוטי ירי באקדחיהם, וגם לא בהכרח היה להם מוניטין של צלפים מדויקים. בין התיאורים המופיעים לעיתים קרובות במערבונים: ירי במרכזו של מטבע, סיבוב אקדח במהירות סביב אצבע, ירי כדור על מנת לחתוך חבל התלייה, ירי מדויק שבכוונה לא נועד להרוג את היריב (למשל: ירי אל כובע; ירי אל עבר אבזם החגורה של היריב ובכך לגרום לו להפיל את מכנסיו; ירי אל עבר הידיים של היריב ובכך לגרום לו לשמוט מידיו את אקדחו - בדרך כלל כחלופה להריגתו של היריב). המיתוס האחרון הופרך על ידי "מכסחי המיתוסים", אשר קבעו כי הדבר בלתי אפשרי לביצוע, שכן קליעי האקדח נוטים להתנפץ לרסיסים שיכולים לפגוע או אפילו להרוג. אד מק'גיברן הפריך מיתוס הקשור בירי לא מדויק של אקדח.
בסרטי מערבונים, חגורות האקדח של הדמויות לעיתים קרובות היו לבושות נמוכות על המותן והירך חיצונית, עם הנרתיק חתוך מסביב להדק של האקדח על מנת לאפשר שליפה חלק ומהירה. סוג כזה של נרתיק הוא אנכרוניזם הוליוודי. בסרטים אחרים, ניתן להבחין בין אקדחונים-מהירי-שליפה לבין בוקרים, שכן כלי הנשק שלהם, לעיתים קרובות, קשורים לירך שלהם. הרבה לפני שהנרתיקים היו מצופה פלדה, הם היו רכים וגמישים, שכן היו צריכים להיות נוחים, כפריט לבוש יום-יומי. רוב הזמן, אקדוחנים היו מסתירים את האקדחים שלהם בכיסים שלהם. ביל היקוק הפראי הפך את סוג הנרתיק המכונה "Butt-Forward" לפופולרי, נרתיק שהיה נוח יותר לאדם הרכוב על סוס. אקדוחנים אחרים השתמשו במכשירים אחרים, שאיפשרו להם שליפה מהירה וקלה יותר. אקדח תופי היה נשק פופולרי של אקדוחנים שהיו רוכבים, בוקרים, ואנשי חוק בשל היעילות על גבו סוס והאפשרות להסתיר בקלות את כלי הנשק. רובה "וינצ'סטר" היה גם נשק פופולרי בקרב האקדוחנים, אשר זכה לכינוי "האקדח שזכה במערב"; רובה זה היה בשימוש נרחב גם בקרב תושבי יישובי הספר האמריקאי. רובים היה נשק פופולרי עבור שליחים ושומרים, במיוחד אלה במרכבות דואר ורכבות שהיו אחראים על פיקוח ושמירת משלוחים פרטיים יקרי ערך.
אף על פי ששליפה מהירה וירי מהמותן היו מיומנויות חשובות במערב, רק קומץ של אקדוחנים היו ידועים היסטורית כמהירים כל כך, בהם הידוע היו ידוע להיות מהיר, כמו לוק שורט, ג'ון וסלי הארדין, ביל היקוק הפראי, דוק הולידיי, ובילי הנער. ירי באקדח ביד אחת הוא בדרך כלל להטוט המיוחס לאקדוחנים, וכן היה זה מקובל באותה העת לשאת שני אקדחים, ואף לירות בשניהם בו-זמנית. סרן ג'ונתן ר' דייוויס נשא שני אקדחים בקרב היריות המפורסם בו השתתף, בעוד ג'סי ג'יימס עצמו עשה שימוש בלמעלה מחצי-תריסר אקדחים ברבים מקרבות היריות שלו.
האקדוחנים קינג פישר, ג'ון וסלי הארדין, בן תומפסון, בילי הנער, ביל היקוק הפראי ופט גארט - כולם מתו במארב; הם נהרגו על ידי אנשים שפחדו מהם בגלל המוניטין שלהם. האקדוחנים קיד קארי, ג'ים קורטרייט, דאלאס סטודמאייר ודייב רודבאו נהרגו בקרבות יריות סוערים, כפי שמתואר במספר סרטים תקופתיים, ובדרך כלל נגד יריב אחד או יותר. ביל לונגלי וטום הורן הוצאו להורג. האקדוחן המפורסם קליי אליסון מת בתאונת עגלה. האקדוחנים ואייט ארפ, באט מאסטרסון, בס ריבס, קומודור פרי אוונס, ולוק שורט מתו מסיבות טבעיות, חיים את חייהם בבדידות לאחר פרישה, תוך שהם מסתמכים על המוניטין שכבר רכשו לעצמם ונמנעים מעימותים. במקרים נדירים, כמו של ויליאם סידני "קאפ" לייט, היו אקדחונים שמתו בטעות, כתוצאה מתאונה מעשה ידיהם.
אקדוחנים מפורסמים.
הדימוי של המערב הפרוע, מלא באינספור אקדוחנים, הוא מיתוס שנוצר בעיקר על ידי מחברי ספרות זולה בסוף המאה ה-19. על פי הערכות, כ-20,000 גברים במערב האמריקאי נהרגו בירייה בין השנים 1866 ו-1900, ומעל 21,586 בני-אדם נהרגו במהלך מלחמות האינדיאנים, מ-1850 ועד 1890. הבולטים והידועים התרחשו במדינות/טריטוריות של אריזונה, ניו מקסיקו, קנזס, אוקלהומה וטקסס. קרבות אקדחים של ממש היו מאוד נדירים במערב הפרוע, אך כאשר חילופי אש כן התרחשו, הסיבות לכך היו מגוונות. חלקם היו פשוט תוצאה של להט הרגע, ואילו אחרים היו סכסוכים ארוכי שנים, או בין פורעי חוק לבין אנשי החוק. אלימות חסרת חוקים, כמו גם עימותים עם אינדיאנים, גם נמנו עם הסיבות. חלק מקרבות הירי הללו התפרסמו, ואילו אחרים דחו ונשכחו עם הזמן, כל עוד שרדו עדי הראייה. כדי למנוע התרחשותם של קרבות אקדחים, ערים רבות במערב הישן של אמריקה, כגון דודג' סיטי (קנזס) וטומסטון (אריזונה), קבעו איסור על נשיאת נשק בתחומן.
קרב האקדחים באו. קיי. קוראל הוא דוגמה מפורסמת של קרב יריות אמיתי שהתרחש במערב הפרוע, בין המערבי החיים האמיתיים, בין האחים ארפ יחד עם דוק הולידיי לבין כנופיית קלנטון-מקלורי. הקרב עצמו נמשך 30 שניות בלבד, בניגוד לאופן הצגתו במספר עיבודים קולנועיים.
ב-14 באפריל 1881, נציג החוק דאלאס סטאודנמייר השתתף בקרב יריות באל פאסו, טקסס, שכונה על ידי רבים "ארבעה מתים בחמש שניות", שבו הוא הרג שלושה מתוך ארבעת ההרוגים באקדח בעל קליבר של 44 מ"מ מתוצרת קולט. אחד ההרוגים היה עובר אורח תמים ממוצא מקסיקני. במהלך השנה שלאחר אירועים אלו, הוא הרג לפחות שישה בני-אדם נוספים בקרבות יריות, במסגרת מילוי תפקידו.
קרב יריות נוסף שתועד היטב הסתיים במספר בני-האדם הגבוה ביותר שנהרגו על ירי יורה אחד במהלך תקרית אחת, והיה זה בסקרמנטו, קליפורניה, כאשר קפטן ג'ונתן ר. דייוויס ירה לבדו באחד-עשר שודדים, ב-19 בדצמבר 1854. טרם הקרב, דייוויס וחבריו לא ידעו שחבורה של שודדים שהתה בקניון סמוך לשביל. הייתה זו קבוצה מגוונת של שודדים: שני אמריקאים, צרפתי אחד, שני בריטים, חמישה אוסטרלים וארבעה מקסיקנים. כאשר קפטן דייוויס וחבריו צעדו ברגל, כנופיית השודדים הסתערה לעברם ביריות. ג'יימס מקדונלד מת מיד, מבלי שהספיק כלל לשלוף את אקדחו או להגיב בכל דרך אחרת שהיא למתקפה. ד"ר בוליבר הצליח לשלוף את אקדחו ולירות פעמיים אל עבר היורים, בטרם נורה בעצמו, ונפל לקרקע פצוע קשה. קפטן דייוויס תיאר מאוחר יותר שבאותו הרגע, הוא היה נסער מאוד. הוא שלף את שני האקדחים שלו וירה מטח של יריות אל עבר פורעי החוק. הוא פגע בהם, בזה אחר זה. הכדורים שנורו על ידי הפורעים קרעו את בגדיו של דייוויס, אך גרמו לו רק לשתי פגיעות שטחיות בלבד. תוך רגעים ספורים, שבעה מהשודדים היו מתים או גוססים על הקרקע, והאקדחים של דייוויס היו ריקים. ארבעה מהשודדים שנותרו סגרו על דייוויס, על מנת לחסל אותו. דייוויס שלף סכין ומיהר להדוף שניים מהשודדים: הוא דקר אחד מהם למוות, ואת השני הוא פירק מנשקו וחתך את אפו ואת אצבע ידו הימנית. שני התוקפים האחרונים היו כבר פצועים, מפשיטה קודמת. למרות מצבם המוחלש, הם התקרבו אל דייוויס בסכינים שלופות. הקפטן הגיב מיד, והרג את שניהם עם סכינו.
ב-1 בדצמבר 1884, שריף בשם אלפגו באקה מצא עצמו בקרב פנים אל פנים נגד 80 חמושים, באירוע שלימים נועד כ-"תקרית הירי בפריסקו" ("Frisco shootout"). האירוע החל כאשר באקה עצר קאובוי שירה לעברו. בעקבות כך, הקאובוי הזעיק 80 ממקורביו וקרא להם לרצוח את באקה. באקה מצא מקלט בבית עשוי טיט, ובמהלך מצור שנמשך 36 שעות, החמושים ירו לעבר המבנה 4,000 יריות, 400 מתוכן פגעו במבנה, אולם באקה עצמו לא נפגע. באקה השיב ירי, והרג 4 מהחמושים ופצע שמונה נוספים. תקרית הירי הסתיימה כאשר לתוקפים אזלה התחמושת, ובאקה יצא מהבית ללא פגע. לאחר מכן, באקה המשיך בקריירה מכובדת של עורך דין ומחוקק ומת במיטתו בשנת 1945, בגיל 80.