על רקע נתן להציע הסדר לפיו טובין כאור, אוויר ונוף אשר לא תמיד מוגנים במסגרת עוולות המטרד צריכים להיכלל במסגרת ההגנה על הנאת המחזיק בבית מגורים (על מנת להגן ערך האישיות) ולאו דווקא על הנאה בכוח של הבעלים אשר מחזיק בנכס על מנת להשכירו לאחר או על הנאת המחזיק או הבעלים של בית עסק (שכן הגנה גורפת כזו עלולה לפגוע מעבר לרצוי ברווחה המצרפית). היכולת ליצור קטגוריות קבועות ויציבות יחסית נובעת מכך שלטובין השונים ישנם משמעויות חברתיות מוסכמות בדרך כלל בחברה מסוימת (למשל, הערך האישי שיש לבית המגורים ביחס למתגוררים) ומהן נתן לגזור נורמות כלליות.
הדוגמה שהובאה לעיל בנוגע לטובין מהן רשאי ליהנות אדם התגורר בביתו, ממחישה את הדרך בה ראוי שיצעד המחוקק בענייננו – הימנעות מהגדרת עוולות מטרד עצמאיות כמניעת תמיכה והפרעה לאור השמש, אך עם זאת קביעת קטגוריות (וכאמור, לא בהכרח ממצות) של טובין מוגנים אשר ישתנו בהתאם לסוג הקניין ולמערכות היחסים שהוא מקיים עם פעילויות אחרות.
שינויים רלוונטיים בתזכיר חוק דיני ממונות.
בתזכיר חוק דיני ממונות אין ביטוי לתפיסה שהוצגה לעיל. אמנם, בוטלה במסגרת ההצעה העוולה העצמאית של הפרעה לאור השמש והיא נכללת בעוולת המטרד ליחיד במסגרת הסעיף המוצע של הגנת שימוש בנכס. לעומת זאת, עוולת המטרד ליחיד לא השתנתה באופן מהותי (סעיף 397 בהצעת החוק) ועוולת מניעת תמיכה נותרה כעוולה עצמאית בסעיף 398 שבהצעת החוק. שינוי הנוסח של האחרונה צורני בלבד ואינו משקף שינוי מהותי בהגדרתה. אף בעניין האחריות האישית של הנתבע ביחס לפעולותיהם של אחרים (למשל של קבלן ששכר) נראה כי אין שינוי עקרוני שכן אחריות זו מעוגנת בסעיף 368א להצעת החוק. לעומת זאת, עולה מהצעת החוק הקלה בנוגע למשטר האחריות (ביחס לנתבע) החל על עוולות המטרד ובכלל זה על מניעת תמיכה - הדרישה המפורשת להתרשלות מצד הנתבע עשויה להקנות לו הגנה אם נקט בכל אמצעי הזהירות הסבירים אף אם צפה את האפשרות לגרימת הנזק. הצעת הקודקס מעלה חלופה המסייגת הקלה זו במשטר האחריות. לפי חלופה זו יוענק לבית המשפט שיקול דעת לחייב את הנתבע גם אם לא הייתה התרשלות מצדו. ניסוח זה פותח פתח להותרת הדין הקיים, היינו ההסתפקות במבחן צפיות, על כנו. יתרה מכך, מאחר שהחלופה אינה מעמידה דרישה למבחן צפיות היא עשויה לאפשר משטר של אחריות מוחלטת במקרים מסוימים. בגדרי משטר זה לא נדרש כל יסוד נפשי מהנתבע, והתביעה תיבחן לפי תוצאת מעשיו.
לקריאה נוספת.
פסיקה
ספרות ומאמרים בעברית
חקיקה אנגלית
פסיקה אנגלית
ספרות באנגלית
מקורות מהמשפט העברי
שכונת בית ישראל
לכל איש יש שם (מפעל הנצחה)
"לכל איש יש שם" הוא שמו של מפעל ההנצחה של מוסד יד ושם, לתיעוד שמות הנספים בשואה. מטרת המפעל היא הנצחתם של הנספים באופן אינדיבידואלי, כך שלכל הפחות יתועדו שמותיהם של מיליוני היהודים שנספו בשואה. שם המפעל לקוח משירהּ של זלדה, "לכל איש יש שם".
מפעל איסוף השמות.
במסגרת מפעל ההנצחה, מרכז "יד ושם" את שמותיהם של כל קורבנות השואה שהגיעו לידי המוזיאון, בדרך כלל בעקבות גביית עדות מניצולים באמצעות דפי עד. מאגר השמות זמין במקום וגם באינטרנט. לפרויקט ערך מוסף ככלי עזר לחקר הגנאלוגיה של משפחות הקורבנות. איסוף דפי העד החל באמצע שנת 1955, ועד סוף 1956 נאספו 500,000 דפי עד שהכילו שמות של כ-750,000 נרצחים. נכון לשנת 2010 תועדו 4 מיליון שמות המהווים כשני שלישים מהנספים בשואה, כאשר כ-55% מהשמות מקורם בדפי עד והיתר מקורם במסמכים ארכיוניים ובמיזמי הנצחה שונים.
טקס לכל איש יש שם.
מקור הרעיון.
בשנת 1989 ארגנו חיים רוט, ניצול שואה מהולנד וארגון דור ההמשך לניצולי השואה בראשות בילי לניאדו (על פי רעיון של נציג עיתון הולנדי בארץ אדו רוזנטל) הפגנה מול שגרירות הולנד בתל אביב, במחאה על שחרור פושעים נאצים מהכלא בהולנד. בהפגנה השתתפו כאלף איש, כולל ניצולי השואה רבים, ובמשך שעות הקריאו המפגינים שמות של קרבנות השואה מהולנד. ההפגנה ותגובת המשתתפים לקריאת השמות הובילו את יזם הפרויקט חיים רוט בשיתוף בילי לניאדו ליזום את מפעל ההנצחה "לכל איש יש שם", על מנת לכבד את זכר הנספים כבני אדם ייחודיים ולא כמספר בלתי נתפס. המפעל זכה בהמשך לתמיכת "יד ושם" העומדת כיום בראש המפעל, ובמסגרתו מוקראים מדי שנה, בארץ וברחבי העולם, שמותיהם של מאות אלפי נספים.
הטקס.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, החל משנת 1989, מתקיים באוהל יזכור ב"יד ושם", במשכן הכנסת ובמקומות שונים ברחבי המדינה ובעולם הטקס "לכל איש יש שם". בטקס זה מוקראים, הן על ידי חברי הכנסת והן על ידי חניכי תנועות נוער ובני משפחות ניצולים, שמותיהם של נספים אשר מוסד יד ושם הצליח לתעד במהלך השנים.
יושב ראש הכנסת דאז, דב שילנסקי, ניצול השואה בעצמו, אימץ את הפרויקט מראשיתו ומאז, מדי יום הזיכרון לשואה ולגבורה, נערך בכנסת ישראל טקס ממלכתי להנצחה במסגרת הפרויקט. הטקס הממלכתי, שנערך יחד עם מוסד יד ושם ומרכז ההסברה שבמשרד ראש הממשלה, מתקיים ביום השואה עצמו בשעה 11:00, לאחר טקס הנחת הזרים ב"יד ושם". בטקס משתתפים יושב ראש הכנסת, נשיא המדינה, ראש הממשלה, הרבנים הראשיים, שרים, חברי הכנסת, חברי הנהלת יד ושם, חניכים של תנועות הנוער, חיילים, נציגי התאחדויות העולים, משלחות מחוץ-לארץ ועוד.
עיקרו של הטקס הוא קריאה בשמות אנשים שנספו בשואה ובהם בני משפחותיהם, מכריהם וחבריהם של המשתתפים בטקס. שישה נציגים – ניצולי השואה ובני הדור השני והשלישי לניצולים – מדליקים נרות זיכרון. אחד הרבנים הראשיים קורא פרק תהילים ורעהו אומר "קדיש" לעילוי נשמתם של הנספים, וחזן צבאי אומר את תפילת "אל מלא רחמים". בטקס משולבים קטעי שירת מקהלה. טקסים דומים מתקיימים במהלך יום הזיכרון לשואה ולגבורה גם ברחבי העולם.
קשר סיבתי משפטי
קשר סיבתי משפטי הוא מונח משפטי המבטא זיקה בין התנהגות לבין תוצאה. בהצטרפו לקשר סיבתי עובדתי הוא מטיל אחריות או אשמה ביחס לתוצאה מסוימת על הגורם להתממשותה.
השימוש המשפטי בקשר סיבתי משפטי קיים בעיקר בדיני נזיקין ביחס לעוולות ובדיני עונשין ביחס לעבירות תוצאה.
מטרת הבחינה של הקשר הסיבתי העובדתי היא לברר מבחינה מציאותית אם המעשה של האדם הנדון אכן גרם לתוצאה הפלילית או הנזיקית. מטרת הבחינה של הקשר הסיבתי המשפטי, לעומת זאת, היא לברר האם ראוי להטיל את האחריות על התוצאה על כתפיו של זה שגרם אותה.
כך לדוגמה, אדם שביצע פעולה שגרתית שגרמה לחברו להיבהל ולמות מהתקף לב, למרות שמבחינה עובדתית המעשה שלו היווה את הגורם למוות - לא חלה עליו אחריות פלילית, כיוון שמדובר בתוצאה לא צפויה (מבלי לדון ביסוד הנפשי). במקרה כזה לא מתקיים קשר סיבתי משפטי בין המעשה לבין התוצאה.
הגדרה.
הקשר הסיבתי המשפטי מתייחס אל שאלת האחריות המשפטית לנזק מסוים. כדי שאדם יישא באחריות נזיקית על נזק שגרם יש להוכיח כי לא רק שמתקיים קשר סיבתי עובדתי בין המעשה המעוול לבין הנזק אלא יש להוכיח כי הנזק שגרם המעוול היה צפוי או היה בתחום הסיכון. במובן זה, ניתן לאפיין את תפקידו של הקשר הסיבתי המשפטי כמעין מסננת הפוטרת מאחריות נזיקית מעשה שגרם בפועל לנזק כאשר הנזק או הליך הגרימה לא היו צפויים או לא היו בתחומי הסיכון של מעשי המעוול. המבחנים הבוחנים את קיומו של קשר סיבתי משפטי מבוססים על שיקולי מדיניות. אך אף שהמבחנים הם מבחנים של שיקולי מדיניות, המשפט הישראלי קבע מבחנים ברורים כדי לקבוע אם מבחינת שיקולי המדיניות מתקיים קשר סיבתי משפטי בין המעשה המעוול לבין הנזק.
הפסיקה הישראלית הגדירה שלושה מבחנים לקביעת הקשר הסיבתי. פסק הדין המנחה בנושא זה הוא פסה"ד פאר נ' חברה לבניין סילבוט שם נקבעו מבחני הקשר הסיבתי הלכה למעשה. התובעים בפסק הדין הם בעלי בתי עסק שתבעו את האחראים על בניית מחסן לאחסון תבואה (סילו) בסמוך לבתי העסק שהתרסק כתוצאה מכשלים בבנייתו וגרם לנזק אצל התובעים. השאלה שנידונה בפסק הדין היא האם מתקיים קשר סיבתי משפטי בין המפקח על הבנייה לבין הנזק שנבע מהכשלים בבנייה. המבחן הראשון המוצג בפסק הדין הוא מבחן השכל הישר הבוחן האם התכונות המאפיינות את ההתנהגות העוולתית תרמו בפועל לתוצאה המזיקה. המבחן השני, העולה מסעיף 64(2) לפקודת הנזיקין הוא מבחן הצפיות שתפקידו להוציא נזקים שלא היו צפויים למעוול מהאחריות הנזיקית. המבחן השלישי הוא מבחן הסיכון הבוחן אם תהליך הגרימה שהתרחש בפועל הוא זה שמפניו בא המחוקק להגן. המבחן המרכזי הוא מבחן הסיכון כשאת מבחן הצפיות ניתן להגדיר למעשה כקונקרטיזציה של מבחן הסיכון.
מבחן הסיכון (הטבעי).
מבחן הסיכון קובע כי הקשר הסיבתי מתקיים כאשר תהליך הגרימה שהתרחש בפועל הוא זה שמפניו בא המחוקק להגן. מבחן תחום הסיכון הוא מבחן מסגרת. לפי מבחן הסיכון תהליך גרימה מסוים מצדיק הטלת אחריות משפטית רק כאשר בחינת כוונת המחוקק מצביעה כי המחוקק התכוון להטיל אחריות בגין סיכונים שכאלו.