גלנר ביקר מספר הסברים אחרים ללאומיות, בהם 'תאוריית הטבעיות' שלפיה הלאומיות היא טבעית, מובנת מאליה ובונה את עצמה, וכן שהיא מאפיין בסיסי של אדם, נייטרלי וחיובי. כמו כן ביקר את הגרסה האפלה של תאוריה זו - "תאוריית האלים האפלה" שרואה בלאומיות ביטוי בלתי נמנע של יצריו האטביסטיים והאי-רציונליים. יתרה מזו, ביקר גלנר את הטיעון האידיאליסטי של אלי כדורי שגורס כי הלאומיות הייתה התפתחות מקרית, שגיאה אינטלקטואלית של הפצת רעיונות בלתי-מועילים, ולא הייתה קשורה לתיעוש ולתאוריה המרקסיסטית לפיה ללאומים תפקיד מרכזי במעמדות חברתיים.
השפעה.
גלנר נחשב לאחד מתאורטיקנים המובילים בחקר הלאומיות. אריקסון ציין ב-2007 כי אין מי שמערער על מקומו המרכזי של גלנר בחקר הלאומיות בשני העשורים האחרונים. חוקר מדעי המדינה, ברנדן אולרי, התייחס לתאוריה זו כתאוריה המודרנית המוכרת ביותר המסבירה את הלאומיות.
ביקורת.
מגוון ביקורות הועברו של התאוריה של גלנר:
לוקיוס קלפורניוס פיסו קייסונינוס
הרב יעקב שפירא
קלמנס
אפאמה השנייה
אפאמה או אפאמי (ביוונית: Ἀπάμα; נולדה אחרי 292 לפנה"ס) הייתה נסיכה סלאוקית אשר נישאה למגאס, שליט קירנה. ככל הנראה הייתה אמה של ברניקי הראשונה מלכת מצרים.
ביוגרפיה.
אפאמה הייתה בתו של אנטיוכוס הראשון ("המושיע") מלך הממלכה הסלאוקית וסטרטוניקה מסוריה. מצד אביה, סבה וסבתה היו סלאוקוס הראשון ("המנצח") ואפאמה הראשונה (שעל שמה ככל הנראה נקראה). מצד אמה, סבה וסבתה היו דמטריוס פוליורקטס מלך מוקדון ופילה בת אנטיפטרוס. סביר להניח שהיא נולדה אחרי שנת 292 לפנה"ס.
בשנת 275 או 274 לפנה"ס, השיא אותה אביה למגאס שליט קירנאיקה, באזור לוב של ימינו. הנישואים נועדו לחזק את היחסים בין אנטיוכוס למגאס, שהכריזו שניהם מלחמה על תלמי השני מלך מצרים, שהיה אחיו החורג של מגאס. יוסטינוס טוען שמגאס היה נשוי לאשה בשם "ארסינואי", אולם כיום מקובל להניח שהוא התבלבל בשמות וכי ארסינואי היא למעשה אפאמה. היא ילדה למגאס בת אחת, ברניקי השנייה.
בשנת 250 לפנה"ס מת מגאס, ועל ערש דווי ציווה להשיא את ברניקי לתלמי השלישי ("גומל החסד"), יורש העצר של מצרים, וזאת כדי לסיים את הסכסוך הקירני-מצרי. עם זאת, אפאמה, שאביה היה אויב מושבע של מצרים, לא יכלה להסכים לנישואים כאלו, שלמעשה יגבירו את כוחה של מצרים. לפיכך, היא הזמינה את הנסיך המוקדוני דמטריוס הנאה, בנו של דמטריוס פוליורקטס, לבוא לקירנה ולהינשא לברניקי. יוסטינוס מוסיף לסיפור נופך רומנטי כאשר הוא טוען שלמעשה אפאמה הייתה מאוהבת בדמטריוס והזמינה אותו לקירנה רק כדי שתוכל לקיים אתו רומן. כך או כך, ברניקי עצמה לא יכלה לסבול את המצב המשפיל, וגם סביר להניח שהיא תמיד רצתה להיות מלכת מצרים. היא הנהיגה קשר, במהלכו רצחה במו ידיה את דמטריוס בחדר המיטות של אפאמה. עם זאת, היא חסה על אמה והותירה אותה בחיים.
גורלה של אפאמה לאחר מכן לא ידוע. ברניקי נישאה לתלמי השלישי, וכך אוחדו מצרים וקירנה סופית.
יוהנס ברנד
יוהנס הנריקוס ברנד (בהולנדית: Johannes Henricus Brand; ידוע גם בתור יאן ברנד, בהולנדית: Jan Brand; 6 בדצמבר 1823 – 14 ביולי 1888) היה משפטן ומדינאי אפריקאנרי אשר כיהן כעשרים וארבע שנה כנשיא מדינת אורנג' החופשית.
קורות חייו.
ברנד נולד וגדל בקייפטאון, בירת מושבת הכף הבריטית באותם הימים. משפחתו האפריקאנרית ממוצא הוגנוטי הייתה מעורה היטב בחיים הציבוריים במושבה. הוא היה בנו של כריסטופל יוסף ברנד (1797–1875), אשר שימש קרוב לעשרים שנה כיושב ראש בית הנבחרים של מושבת הכף הבריטית בקייפטאון הבירה, שם גם יוהנס ברנד גדל והתחנך. לאחר שבצעירותו למד בקולג' הדרום אפריקאי בקייפטאון, יצא לאירופה, שם למד לתארים מתקדמים במשפטים, בתחילה באוניברסיטת ליידן בהולנד, ובהמשך גם באינר טמפל בלונדון. לאחר לימודיו חזר לקייפטאון עיר הולדתו, שם החל לעבוד כעורך דין. בשנת 1849 התקבל ברנד לעבודה כעורך דין בבית המשפט העליון של מושבת הכף, ובמקביל לעבודתו הקים את משפחתו. בשנת 1851 נישא ברנד לרעייתו, ולזוג נולדו בשנים הבאות 8 בנים ו-3 בנות. באותה השנה הוא גם קיבל תואר פרופסור למשפטים מהקולג' הדרום אפריקאי בקייפטאון, בו למד בגיל צעיר. ברנד שימש עד שנת 1863 בבית המשפט העליון, אז החל בקריירה פוליטית, עת נבחר באותה השנה בעקבות אביו לבית הנבחרים של מושבת הכף.
זמן קצר לאחר היבחרו של ברנד לפרלמנט בקייפטאון, נקלעה שכנתה ממזרח של המושבה, מדינת אורנג' החופשית, למשבר פוליטי עקב פרישתו של מנהיגה הדומיננטי, הנשיא מרטינוס פרטוריוס. המדינה החליפה שלושה נשיאים זמניים, והחליטה לבסוף להזמין את יוהנס ברנד, אשר שמו הלך לפניו בכל רחבי דרום אפריקה, להנהיגה. הוא רץ בבחירות לנשיאות בנובמבר וזכה ברוב גדול. ברנד היה אישיות יוצאת דופן בנוף הפוליטי של אורנג' החופשית, ונראה שהוא הובא בעיקר כמועמד פשרה חיצוני אשר יוכל להידבר עם הבריטים, תכונה שהייתה חיונית בעיני חברי מועצת העם של מדינה זו באותן השנים. זמן קצר לאחר כניסתו למשרד הנשיאות, התברר ברנד כהצלחה לא מבוטלת. הוא כיהן כנשיא לאורך חמש קדנציות שהם לא פחות מעשרים וארבע שנה, קרוב למחצית משנות קיום מדינת אורנג' החופשית. לאחר בחירתו לראשונה בשנת 1863, הוא נבחר לתפקיד פעמים נוספות ב-1869, 1874, 1879 ו-1884, כך עד למותו.
נשיא מדינת אורנג' החופשית.
כנשיא, השכיל ברנד לפתור את אחד המשברים הביטחוניים החמורים ביותר אשר ניצבו בפני מדינתו - סכסוכי הגבול האלימים עם לסוטו השכנה. הוא יצא לשתי מלחמות מוצלחות נגד מדינה זו, האחת ב-1865 והשנייה ב-1869. המלחמות נגד בני הסותו הסתיימו ב-12 בפברואר 1869, אז חתמו הצדדים בתיווך בריטי על אמנת אליוואל נורת' (Aliwal North), בה לסוטו קבילה במידה רבה את התנאים שהציב ברנד. ברנד, חבר מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, אשר את רוב חייו העביר בחברה הגבוהה של קייפטאון ולונדון, הצליח לשמר לאורך מרבית כהונתו כנשיא יחסים טובים עם בריטניה. עם זאת בשנה מסוימת היחסים בין מדינת ארנג' החופשית לבריטים ידעו מתח רב, כאשר התנגד ברנד לסיפוח הבריטי של אזור קימברלי בשנת 1871. הימים היו ימי בהלה לזהב בדרום אפריקה, והמדינה החופשית, כמו גם הרפובליקה הדרום-אפריקאית ובריטניה חשקו בסיפוח האזור הרווי בזהב וביהלומים. לבסוף, כשל ברנד בניסיונו למנוע את הסיפוח, והאזור עבר לידי מושבת הכף. בתגובה לכך מועצת העם של מדינת אורנג' החופשית קראה לברנד להכריז מלחמה על בריטניה. למרות לחצים משמעותיים לנקיטת פעולה, בחר ברנד בדרך אשר נתפסה כפרגמטית, ונמנע מעימות. בנובמבר 1871, שכנתה מצפון של אורנג' החופשית, הרפובליקה הדרום-אפריקאית, הידרדרה לחוסר יציבות עם עזיבתו של נשיאה מרטינוס פרטוריוס. עקב כך היו מי שניסו לשכנע את ברנד לשחזר את מעשה פרטוריוס כעשור קודם לכן רק במהופך - לרוץ לנשיאות ברפובליקה במקביל לנשיאותו במדינת אורנג' החופשית, וכך יהפוך לנשיא בשתי המדינות במקביל. עקב ההתנגדות לבריטניה לרעיון וכתוצאה מהרוחות האנטי בריטיות אשר נישבו באותן השנים ברפובליקה הדרום-אפריקאית, לבסוף סירב ברנד להצעה. נקודת משבר נוספת בין המדינות אירעה בשנת 1877. עם הסיפוח הבריטי של הרפובליקה הדרום-אפריקאית באותה השנה, יזמה בריטניה הקמת פדרציה בדרום אפריקה בין המושבות הבריטיות לרפובליקות האפריקאנריות. ברנד סירב בתוקף, ולתקופה מסוימת, לנוכח לחץ בריטי על מדינת אורנג' החופשית להיעתר לרעיון הפדרציה, המתח בין הצדדים גאה. אף על פי שברנד הביע תמיכה בעצמאותה של הרפובליקה הדרום-אפריקאית מבריטניה, עם פרוץ מלחמת הבורים הראשונה בדצמבר 1880, הוא סירב לתמוך במי מהצדדים. המלחמה הסתיימה בניצחון הרפובליקה הדרום-אפריקאית מספר חודשים לאחר מכן, ובעצמאותה מחדש.
בשנות כהונתו כנשיא, מדינת אורנג' החופשית קלטה מהגרים חדשים רבים, הקימה עשרות יישובים, ונהנתה משלטן יציב וצמיחה כלכלית. בנוסף, היא החלה לעבור תיעוש גובר כמו גם לסחור באופן משמעותי עם מדינות שונות מעבר לים, כאשר היא נעזרת בנמלי הים של מושבת הכף ומושבת נטאל. בסוף התקופה היה נראה שמדינת אורנג' החופשית רכשה לעצמה מקום של קבע בנוף הפוליטי הדרום אפריקאי.
ברנד, שהיה פופולרי במיוחד בקרב עמו, נודע בססמתו "הכל יהיה טוב אם כולם ימלאו את חובותיהם" (alles zal recht komen als elkeen zijn plicht doet). הוא נפטר בעת תפקידו ב-14 ביולי 1888 ונקבר בהלוויה ממלכתית רבת משתתפים בבלומפונטיין. על שמו נקראת השדרה הראשית של העיר כמו גם בני ציבור רבים אחרים בה.
ההיסטוריה הסודית של המונגולים
ההיסטוריה הסודית של המונגולים (במונגולית: , Монголын нууц товчоо) הוא המקור הספרותי הקדום ביותר הידוע למחקר המודרני, אשר השתמר בשפה המונגולית. חיבורו של הטקסט התרחש במאה ה-13, כאשר רובו נכתב, ככל הנראה, בין השנים 1227 ל-1228. החיבור נכתב עבור משפחת המלוכה המונגולית על ידי מלומד או מלומדים מונגוליים בני שבט בורז'יגין (שבטו של ג'ינגיס חאן) שזהותם אינה ידועה ונשמרה בסוד.
"ההיסטוריה הסודית" כתובה במונגולית תיכונה בתעתיק אויגורו-מונגולי, ונחשבה אבודה, עד שעותק שלה נתגלה מחדש בבייג'ינג במאה ה-19 על ידי נזיר מהכנסייה האורתודוקסית הרוסית. מלבד היותה ביוגרפיה אותנטית של ג'ינגיס חאן, "ההיסטוריה הסודית של המונגולים" היא מקור חשוב להבנת מציאות חיי הנוודים של מונגוליה במאה ה-13, כמו גם ללימוד אלמנטים מיתיים ופולקלוריים בתרבותם.
התוכן.