וונו הפכה לאחת האמניות יחד עם הלן מירס וג'אנט סקודר שסייעו לטאפט בתוכנית הפיסול של בניין הגננות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו. היא גם קיבלה עבודה עצמאית בבניין המדינה של אילינוי בתערוכה.
בשנת 1895 היא נסעה לאירופה ופגשה את אוגוסט רודן.
לפסל הידוע ביותר שלה, "אם צעירה" (1896), השתמשה כדוגמנית במרגרט דייזי גרוב (מודי) פרוקטור, אשתו של הפסל אלכסנדר פימיסטר פרוקטור. בשנת 1898 קיבלה את המשימה ליצור פסל - חזה של הגנרל סמואל קרופורד לקשת הזיכרון בפילדלפיה.
בשנת 1899 נישאה לצייר האימפרסיוניסט רוברט וונו, בביתו ברוקלנד לייק, ניו יורק, וירח הדבש היה בפריז. בתערוכת 1900 הוענקה לה מדליית ארד ל"אם צעירה" והציגה פסלון אחר, "נערה רוקדת".
היא הציגה בשתי התערוכות הפאן-אמריקאיות משנת 1901 בבופלו, ניו יורק, וקיבלה הערכה מכובדת עבור "אם צעירה", וגם בתערוכת לואיזיאנה בסנט לואיס, מיזורי, שם הוענקה לה מדליית זהב עבור קבוצה של עשר יצירות.
אמצע החיים.
במארס 1903 ציין ה"ניו יורק טיימס" כי היא ובעלה היו שניים מתריסר ציירים ופסלים שהתאגדו כדי ליצור מבנה מיוחד לאולפנים שלהם, ברחוב שישים ושבע במנהטן. באותה העת, שנת 1903, היא ובעלה החלו בקיץ לעבוד באולד ליים, בקונטיקט והפכו לחברים במשך שנים רבות במושבת האמנות שבמקום.
היצירות הקטנות של וונו התאימו לגודל ולסגנון הבית האמריקאי הממוצע, והיה להן ביקוש נרחב. רבות מיצירותיה, כמו "חבצלות מים", היו למעשה דיוקנאות. הפסל חבצלות מים (1913) התבסס על בתם של האמנים העמיתים הלן סבייה ופרנק דומונד באולד ליים. וונו הצהירה כי היא הייתה "נחושה להוכיח שאפשר לייצר דמות מושלמת ומלאת יופי בפסלונים בגובה של עשרה סנטימטרים, ובפירות של שישה סנטימטרים, כפי שניתן היה להפיק בהפקות הגדולות המתאימות למעט בתים."
בדצמבר 1912, הניו יורק טיימס, שכתב על עבודותה באקדמיה לאמנות בניו יורק, כינה את הפסלונים שלה "מקסימים". בשנת 1915 הציגה וונו בתערוכת הארמורי. בשנת 1921 היא נבחרה לאקדמיה של האקדמיה הלאומית לעיצוב. היא נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמכתבים בשנת 1931.
בשנת 1933 נפטר בעלה בגיל 75.
בשנת 1937 השלימה וונו את עבודתה בקנה מידה הגדול, מזרקת הזיכרון של ברנט בסנטרל פארק.
שנים מאוחרות יותר.
לאחר מות בעלה הראשון, וונו ייצרה מעט יחסית. היא התחתנה שוב בשנת 1948 עם ד"ר אדוארד ליס ג'וניור, אלמן, שנפטר תשעה חודשים לאחר מכן.
בסי וונו עצמה נפטרה בעיר ניו יורק בשנת 1955, בגיל 82.
היא קבורה לצד בעלה הראשון, רוברט וונו (1858 - 1933), בבית העלמין של נהר הדוק, באולד ליים, קונטיקט.
הבריחה (סרט, 1972)
הבריחה (באנגלית: The Getaway) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1972 בבימויו של סאם פקינפה עם סטיב מקווין ואלי מק'גרו בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הבריחה" של ג'ים תומפסון משנת 1958. הסרט הצליח מאוד מבחינה מסחרית וכן הרימייק מ-1994 בכיכובם של אלק בולדווין וקים בסינג'ר.
זה סרט פשע שבניגוד לסרטים אחרים מסוגו בהם הפושעים נעצרים, נפצעים או מחוסלים, כאן הם מצליחים לברוח מארצות הברית למקסיקו ולהישאר בחיים נגד כל הסיכויים.
קווינסי ג'ונס היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על הפסקול המקורי הטוב ביותר.
מקווין ומקגרו הכירו זה את זו בצילומי הסרט ונישאו. נישואיהם החזיקו חמש שנים עד לגירושים.
תקציר העלילה.
קרטר "דוק" מקוי (סטיב מקווין) נידון לעשר שנות מאסר על שוד מזוין. הוא יושב בכלא כבר ארבע שנים ובקשותיו לקיצור עונשו נדחות. הוא מבקש מאשתו קרול (אלי מק'גרו) כי תפעל לשחרורו דרך ג'ק בינון (בן ג'ונסון), פוליטיקאי מושחת ובעל קשרים בסן אנטוניו. בינון מתנה זאת בהסכמתו של "דוק" לבצע שוד גדול של בנק לאחר שחרורו וכן בהסכמתה של קרול לקיים אתו יחסים. כשהתנאים האלה מולאו, משתחרר "דוק" מהכלא.
"דוק" מתכנן את השוד על ידי תצפיות על הבנק. ביום השוד הוא מגיע עם אשתו ועם פרנק ורודי. הוא חודר לבנק דרך תעלת קשר, מנתק את האזעקה וחבריו פורצים רעולים ומשכיבים ארצה את העובדים. דוק נכנס לכספת ואוסף את הכסף. השומר מנסה לאחוז באקדח אך פרנק הורג אותו. הם נסוגים לחוד ובדרך הורג רודי את פרנק ומחכה לדוק וקרול בנקודה מוסכמת שם הוא מתכוון לחסל אותם ולקחת את הכסף לעצמו. דוק מקדים אותו, יורה בו אך לא מוודא הריגה. רודי לבוש באפוד מגן נפצע רק בכתפו. הוא מוצא את וטרינר הרולד קלינטון (ג'ון דודסון) שמטפל בפצעו ובינתיים הוא מתעסק עם אשתו, פראן (סאלי סטרטרס).
דוק וקרול ממשיכים בדרכם דרומה כשתמונותיהם מפורסמות בעיתונים ובטלוויזיה. בכל מקום הם מזוהים ונמלטים בעור שיניהם תוך ירי ורדיפה של שוטרים. לבסוף הם מגיעים למלון באל פאסו לא רחוק מגבול מקסיקו. למלון הזה מגיעים גם רודי והזוג קלינטון. הבעל תולה את עצמו ואשתו ממשיכה להתעלס עם רודי. למקום מגיעים גם חבריו של ג'ק בינון. מטרת כולם היא לחסל את הזוג מקוי ולקחת את הכסף.
במלון מתחולל קרב יריות ממושך שבסופו מצליח "דוק" לחסל את כולם ולברוח עם אשתו. הם נכנסים לתוך מיכל אשפה, מועלים למשאית אשפה ונשפכים לבסוף לתוך מזבלה כשהם עדיין בחיים עם תיק הכסף. הם משתלטים על טנדר ובו "קאובוי" קשיש חביב (סלים פיקנס) שמעביר אותם למקסיקו והם נותנים לו 30,000 דולר תמורת הטנדר והשירות האדיב.
רומן שלוש הממלכות
רומן שלוש הממלכות (בסינית מפושטת: 三国演义 בסינית מסורתית: 三國演義 בפין-יין: Sānguó Yǎnyì) הוא רומן היסטורי מאת הסופר בן המאה הארבע עשרה לואו גואן-ג'ונג. הספר נמנה עם ארבעת הרומנים הקלאסים הסיניים. הספר לא תורגם לעברית בשלמותו. לספר 120 פרקים.
עלילה.
עלילת הספר מתרחשת בסין במאה השלישית לספירה, בתקופת שלוש הממלכות (ממלכת וֵיי, צ'וּ,ו-ווּ), ומתאר את המלחמות באותה תקופה. עלילת הספר משתרעת על יותר ממאה שנה ומכיל עלילות משנה רבות. להלן תמצית העלילה המרכזית וכמה שיאים ידועים ברומן.
מרד הטורבן הצהוב ועשרת המלווים.
בשנותיה האחרונות של שושלת האן, סריסים בוגדניים ופקידים מרושעים רימו את הקיסר ורדפו פקידים טובים. הממשלה הפכה בהדרגה מושחתת יותר בכל המישורים, מה שהוביל להידרדרות נרחבת של אימפריית שושלת האן. במשך שלטונו של הקיסר לינג, פרץ מרד הטורבן הצהוב בהנהגתו של ג'אנג ג'יאו.
המרד דוכא בקושי רב על ידי כוחות הקיסר בהובלתו של הגנרל חֶה גִ'ין. עם מותו של הקיסר לינג, חֶה גִ'ין העלה לכס הקיסר את הקיסר שאו הצעיר והשתלט על השלטון המרכזי. עשרת המלווים, קבוצה של סריסים-משפטנים משפיעים, חששו שחה ג'ין נהיה חזק מדי, אז הם פיתו אותו להיכנס לארמון והתנקשו בו. כנקמה, תומכי חה ג'ין פרצו לארמון ושחטו ללא הבחנה כל אדם שנראה כמו סריס. בתוהו ובואו שנוצר לאחר מכן, הקיסר שאו ואחיו למחצה הצעיר, הנסיך צֶ'נְלְיוֹ, נעלמו מהארמון.
עריצותו של דונְג גְ'ווֹ.
הקיסר והנסיך האובדים נמצאו על ידי חיילים של המצביא דונְג גְ'ווֹ, שתפס את השליטה בבירת הקיסרות לוו-יאנג, כביכול כדי להגן על הקיסר. מאוחר יותר הדיח דונְג גְ'ווֹ, את הקיסר שאו והחליף אותו בנסיך צ'נליו (הקיסר שיאן), שהיה בסך הכל בובה של דונְג גְ'ווֹ. דונג ג'וו השיג מונופול על הכוח השלטוני בסין, רדף את יריביו הפוליטיים ודיכא את פשוטי העם עבור רווחים אישיים. היו שני ניסיונות להתנקש בחייו: הראשון בוצע על ידי קצין בצבא, ווּ פֿוּ (伍孚), שנכשל ומת מוות מחריד; השני בוצע על ידי צָאו צָאו, שניסיונו נכשל ואילץ אותו לברוח.
צאו צאו נמלט מלוו-יאנג, חזר לעיר הולדתו ושלח צו קיסרי מזויף לפקידי אזוריים שונים ולאיילי המלחמה, וקרא להם להתמרד נגד דונג ג'וו. 18 אנשי צבא הקימו צבא משותף בהנהגתו של יְוֵּ'אן שָׁאו, ופתחו במסע כדי להעניש את דונג ג'וו. דונג ג'וו חש סכנה לאחר שהפסיד בקרב מעבר סְה-שְׁווֵי ובקרב מעבר חוּלָאו, אז הוא פינה את לוו-יאנג והעביר את הבירה הקיסרית לצָ'אנְג'אָן. הוא אילץ את תושבי לוו-יאנג לעבור יחד איתו ושרף את העיר. הצבא המשותף התפרק בסופו של דבר בגלל מנהיגות כושלת ואינטרסים סותרים של חבריה. בינתיים, בצָ'אנְג'אָן, דונג ג'וו נרצח על ידי בן טיפוחיו לוּ' בּוּ בסכסוך על העלמה דְיָאוצָ'אן במסגרת מזימה שזמם השר וָאנְג יוּ'ן.
סכסוך בין איילי המלחמה והאצילים השונים.
בינתיים, מדינת האן כבר נכנסה למלחמת אזרחים שבה איילי מלחמה נלחמו על שטחים וכוח. סוּן גְ'ייֵן מצא את החותם הקיסרי בחורבות של לוו-יאנג ושמר אותו בסתר לעצמו. יְוֵּ'אן שָׁאו וגונְגְסוּן דְזָאן נלחמו בצפון בזמן שסוּן גְ'ייֵן ולְיוֹ בְּיָאו נאבקו בדרום. אחרים כגון צאו צאו ולְיוֹ בֵּיי, שבתחילה לא היו להם תארים או אדמות, הקימו בהדרגה צבאות משלהם והשתלטו על קרקעות.
באותו זמן, צאו צאו הציל את הקיסר שְׂייֵן משרידי כוחותיו של דונג ג'וו, הקים את הבירה הקיסרית החדשה בעיר שׂוּ' והפך לראש הממשלה החדש. הוא ניצח את הצבאות המתחרים (למשל את הצבאות של לו' בו, יְוֵּ'אן שׁוּ וגָ'אנְג שְׂיוֹ') בסדרת קרבות במרכז סין עד שניצח ניצחון מכריע על יְוֵּ'אן שָׁאו בקרב גְווָאנְדוּ. באמצעות כיבושיו איחד צאו צאו את מרכז וצפון סין תחת שליטתו. השטחים שכבש שימשו בהמשך כבסיס של מדינת צאו ווי.
סוּן צֶה מקים שושלת בגְ'יָאנְגְדונְג.