אחד האירועים המרכזיים שהובילו להידרדרות השלטון היה פריצת שביתת מורים בתמיכה של מפלגת האופוזיציה. בתגובה, סנקרה החליט לא לנהל משא ומתן עם המורים, ופיטר כ-1,800 מורים מתוך תפיסה כי המהפכה נותנת להם את הזכות להביע את עצמם אך במקום זאת הם בחרו בשביתה, ויש הרואים בצעד זה את טעותו הראשונה. הוא החליף את המורים בסטודנטים שלא הוכשרו להוראה. כל סטודנט או מי שהיה בעל תואר אקדמי הוזמן ללמד. המתנדבים קיבלו קורס הכשרה של 10 ימים לפני שנשלחו להוראה, אך התוצאות היו הרסניות מכיוון שמדובר היה בצעירים לא מוכשרים וחסרי עניין בסוציאליזם.
שבוע לפני שנרצח, נשא סנקרה נאום לציון 20 שנה להוצאתו להורג של צ'ה גווארה. בנאום אמר: "צ'ה גווארה לימד אותנו שנוכל להעז לבטוח בעצמנו, ביטחון ביכולות שלנו. הוא החדיר בנו את ההכרה כי המאבק הוא הפנייה היחידה שלנו. הוא היה אזרח העולם החופשי שאנחנו יחד נמצאים בתהליך של בנייה. זו הסיבה שאנחנו אומרים כי צ'ה גווארה הוא גם אפריקני ובורקיני". הוא הוסיף ואמר: "אנשים אפשר להרוג, רעיונות לא. רעיונות לעולם לא מתים".
ההתנקשות.
סנקרה נרצח בהפיכה ב-15 באוקטובר 1987 על ידי חוליה של 12 קצינים. חברו הקרוב של סנקרה ויועצו בלייז קמפאורה, אשר תמך וסייע בעלייתו של סנקרה לשלטון, היה זה שנתן את הפקודה לרצוח אותו. קומפאורה נישא לחברה קרובה של נשיא חוף השנהב דאז, פליקס הופואה-בואני, והושפע ממנו. הופואה-בואני, אשר חשש מההשפעה של סנקרה על העם שלו, ונתמך בשירות הצרפתי החשאי, העביר כספים רבים (שקיבל מפרנסואה מיטראן, נשיא צרפת) לקומפאורה דרך אשתו, ועל כן, ניתן לומר שהצרפתים אחראים לרציחתו של סנקרה מכיוון שהיה סוציאליסט ולא רצה תלות בצרפת. עם זאת, ישנן טענות כי דווקא הסי אי איי האמריקאי היה מעורב בהתנקשות, אבל האמת בהקשר הזה לא נחשפה מעולם. לאחר הרצח, נתן קומפאורה הוראה לבתר את גופתו של סנקרה ולהשליך אותה לקבר מאולתר, ובדו"ח הפטירה כתב כי סנקרה מת מוות "טבעי".
קומפאורה השתלט על השלטון וביצע הפיכה. הוא הצהיר כי הידרדרות יחסים עם מדינות שכנות הייתה אחת הסיבות להפיכה, וטען כי סנקרה סיכן את יחסי החוץ עם חוף השנהב השכנה ועם הכוחות הקולוניאליים הצרפתיים. קומפאורה החליט לבטל את כל המדיניות של סנקרה. בין צעדיו המרכזים היו חזרה אל קרן המטבע הבינלאומית ואל הבנק העולמי, ולמעשה חזרה לנאו-קולניאליזם ולתלות בצרפת. צעד אשר הוביל לביטול מדיניות עצמאותה הכלכלית של בורקינה פאסו.
קמפאורה שלט בבורקינה פאסו במשך כ-27 שנים, עד לשנת 2014, שבה הוא הודח באמצעות מחאות עממית והפגנות המוניות, שכללו את הצתת הפרלמנט. מאות אלפי בני נוער ומתנגדים יצאו לרחובות בורקינה פאסו במחאה על ניסיונו של קומפאורה להיבחר מחדש. המפגינים הזכירו את שמו של סנקרה והחלו לקרוא לחברה דמוקרטית כפי שחזה סנקרה.
סוגיית הגופה והוצאתה מהקבר.
אלמנתו של סנקרה, מרים, קראה זה זמן רב לחקירת מותו של בעלה, וביקשה לבחון את השרידים כדי להעריך אם אכן הם שרידיו, אך במשך 27 שנים חסמה ממשלת קומפאורה את כל המאמצים הללו, ואמרה כי "העובדות הן ידועות". הוצאת שרידי גופתו של סנקרה החלו לאחר הדחתו של קומפאורה מהשלטון, ב-25 במאי 2015. ברגע שהתהליך הושלם, זיהו בני המשפחה באופן רשמי את שרידיו. באוקטובר 2015 דיווח אחד מעורכי הדין של מרים, אלמנתו של סנקרה, כי הנתיחה גילתה שגופתו חוררה באמצעות יותר מתריסר כדורים.
הנצחה.
אנטוניו דה פיגיארדו, פרופסור מאוניברסיטת קוימברה אמר: "אפריקה והעולם טרם התאוששו מרצח סנקרה, כמו שעדיין לא התאוששו מאבדנם של פטריס לומומבה, קוואמה נקרומה, אדוארדו מונדלאנה, אמילקר קברל, סטיב ביקו, סמורה מקל, ולאחרונה ג'ון גראנג, ואלו הם רק שמות מעטים. כוחות רעים אומנם לא השתמשו באותן שיטות לחיסול כל אחד מחברי הפאן-אפריקאים הגדולים, אך הם הונחו על ידי אותו מניע: לשמור על אפריקה בשלשלאות".
מעבר לכריזמה האישית שלו, סנקרה יצר מגוון יוזמות מקוריות שתרמו לפופולריות שלו ומשכו תשומת לב תקשורתית בינלאומית לממשלתו. כשנשאל מדוע הוא לא רוצה שהדיוקן שלו יהיה תלוי במקומות ציבוריים, כפי שהיה נהוג למנהיגים אפריקנים אחרים, השיב סנקרה: "יש שבעה מיליון תומא סנקראים".
הפופולריות המתמשכת של סנקרה, אם כן, היא בשל רעיונות וערכים שהוא גילם והיא בחלקה השתקפות של האכזבה האפריקאית ממנהיגים מושחתים. הפופולריות שלו מושרשת בכנות עמוקה לשרת את עמו ומסירותו לשחרור כל האפריקאים. גם כיום, שלושה עשורים אחרי מותו, הגותו ורעיונותיו ממשיכים לעורר להט, מפני שהם מגלמים ומגנים מהלכים שמהדהדים עד היום בעולם האפריקאי. רוב פעולותיו ושאיפותיו נמצאות עדיין בלב המאבק על זכויות כלכליות, חברתיות ופוליטיות.
סנקרה היה ידוע בשל תמיכתו הבלתי מעורערת בכל המאבקים המהפכניים העממיים ותנועות ההתנגדות נגד השליטה האימפריאליסטית והדיכוי הקולוניאלי. בנאומו ב-4 באוקטובר 1984 בפני העצרת הכללית של האו"ם, אמר סנקרה: "המהפכה שלנו בבורקינה פאסו פתוחה לסבלם של כל העמים, והיא שואבת את השראתה מחוויות העמים מאז שחר האנושות".
הרעיונות והעקרונות שהנחו את מהפכת בורקינה פאסו לא נעלמו עם רצח סנקרה. תומכיו טוענים כי הם ממשיכים להנחות מאבקים עממיים באפריקה ותנועות התנגדות. הם מאמינים כי הדרך הטובה ביותר לכבד את זכרו של סנקרה היא להמשיך את מאבקו ולקדם את הערכים שהוא גילם, ויום אחד אף לממש את החלום של אפריקה עצמאית, מאוחדת ומשגשגת.
שריף סי מומינה, ראש מועצת המעבר הלאומית, אמר: "אנחנו מאמינים שהמקרה של תומא סנקרה הוא לא המקרה של משפחת סנקרה, או של בורקינה פאסו, אלא מקרה של עניין לכל אפריקה, כל בני הנוער האפריקאים רוצים לדעת מדוע דמות זו של תקווה כבתה".
נאומיו והנצחתו בישראל.
"סנקרה הצליח להעלות את הגאווה הלאומית באופן שאף אחד אחר, לפניו או אחריו, לא הצליח. הוא עלה לשלטון בהפיכה צבאית — היו רבות כאלה במדינה — והביא אתו סוג אחר לגמרי של שלטון. הוא יצא נגד השחיתות, היה בעצמו לא מושחת, וטיפוס ססגוני: הוא ניגן בגיטרה חשמלית בלהקה, רכב על אופנוע, והיה גבר נאה בעל קסם אישי של מהפכן צעיר ונלהב"- פרופ' רות ג'יניאו, מהמחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בן-גוריון וראש התוכנית הבין אוניברסיטאית ללימודי אפריקה.
לאחר מותו, פורסמו מספר אוסף של נאומיו, ביניהם: מהפכת פאסו של בורקינה 1983–1987 (1988, הודפס מחדש בשנת 2001), שחרור נשים ומלחמת החופש האפריקאית, מהדורה שנייה. (2007), ואנחנו יורשי המהפכות בעולם: נאומים מהמהפכה בורקינה פאסו, 1983-87, מהדורה שנייה. (2007). ואף נוצר סרט תיעודי על חייו "האדם הנכון: תומאס סנקרה", סרט ששודר כחלק מפסטיבל הקולנוע האפריקאי בישראל.
אבו בכר אלבאקלאני
אבו בכר אלבאקלאני (בערבית: ابو بكر الباقلاني, 950 - 1013) היה תאולוג מוסלמי סוני אשערי, פוסק הלכה מהאסכולה המאלכית, ולוגיקן. שמו המלא הוא אבו בכר מחמד בן אלטיב אלבאקלאני (בערבית: أبو بكر محمد بن الطيب الباقلاني), והוא ידוע גם כאלבאקלאני, ובתואר הכבוד אימאם אלבאקלאני. נודע כבעל יכולת רטורית מיוחדת, וכנואם מקצועי. זכה במהלך חייו לתארים כגון: השומר של האסלאם, הפה של האומה, עמוד האמונה, והשייח' של הסונה.
קורות חייו.
נולד בבצרה בשנת 950, אך העביר את רוב חייו בבגדאד, שם הוא למד תאולוגיה אסלאמית מפי גדולי החכמים מהאסכולה האשערית. כמו כן, הוא למד הלכה אצל מורים מהאסכולה המאלכית. בבגדאד הוא מונה לתפקיד של קאדי. אלבאקלאני הפך במהלך חייו למרצה מפורסם, ולקח חלק בוויכוחים פומביים עם אנשי הדעת הידועים של זמנו.
לאחר שצבר השכלה רבה בתחום התאולוגיה האסלאמית ופיתח היטב את כישוריו הרטוריים, מונה אלבאקלאני לשגריר מטעם הח'ליפה, ויצא לדון בענייני דת עם חכמי הדת הנוצרים הביזנטים בקונסטנטינופול.
אלבאקלאני נפטר בשנת 1013.
מורשתו.
האימאם אלבאקלאני קידם במהלך חייו את משנתו והגותו של האימאם אבו אל-חסן אל-אשערי, ובין השאר קידם את התפיסה המסורתית שהקוראן אינו נברא, ואת האמונה שהמאמינים יכולים לראות את אללה בעולם הבא.
אלבאלקאני השאיר מאחוריו כ-52 ספרים אשר נחשבים ליצירות מופת קלאסיות בתחום פרשנות הקוראן בפרט, והסברת האסלאם בכלל.
אבן תיימיה הכריז על אלבאקלאני: "הטוב שבאנשי הכלאם האשערים, אשר לא היו ולא יהיו לו מתחרים".
שארל דה לין
אליפות העולם בשחמט 1998 (פיד&quot;ה)
אליפות העולם בשחמט 1998 הייתה תחרות שאורגנה על ידי פיד"ה. בשלב הסופי אלוף העולם, אנטולי קרפוב, ניצח בדו-קרב את וישוואנתן אנאנד.
רקע.
בשנת 1997 נשיא פיד"ה קירסאן איליומז'ינוב הציע מתכונת חדשה לאליפות העולם בשחמט. לפי המתכונת החדשה כל התחרות יהיה בשיטת פלייאוף בהשתתפות מספר רב של שחמטאים. בסיבובים הראשונים היה מתוכנן מפגש כפול. אם לא הייתה הכרעה היה יום משחקים נוסף בו השחמטאים ישחקו משחקים מהירים עם זמן מוגבל. בנוסף לכך, במטרה לסיים את הפיצול הקיים כאשר אנטולי קרפוב וגארי קספרוב היו בעלי תואר "אלוף העולם", הם היו יכולים להתחיל את התחרות משלב חצי הגמר. מכיוון שקספרוב לא היה מעוניין להשתתף בתחרות במתכונת זו, קרפוב העפיל ישירות למשחק על התואר.
שלבי הגמר.
התחרות נערכה בחרונינגן, שבהולנד במהלך בדצמבר 1997.
משחק על התואר.
המפגש נערך בלוזאן. הוא היה במתכונת של 6 משחקים. אם לא הייתה הכרעה המנצח היה נקבע בשני סיבובים של שחמט מהיר. אנטולי קרפוב ניצח את וישוואנתן אנאנד והמשיך לכהן כאלוף העולם בשחמט.
כאן חדשות