לצד עבודתה כאוצרת עצמאית משמשת גל-עצמון, החל משנת 1997, כאוצרת אוספים פרטיים ויועצת רכישות לכמה מאוספי האמנות העכשווית המובילים בארץ. בעבר ניהלה את אוסף משפחת ברנדס ואוסף דורון סבג. עבודתה האוצרותית של גל-עצמון דנה בסוגיות עכשוויות שונות, באמצעות יצירות אמנות.
החל משנת 2006 עוסקת גל-עצמון גם כמרצה במקומות שונים, ביניהם: פיתוח מקצועי של מורים לאומנות מטעם משרד החינוך, הוראת אוצרות ללימודי תעודה בתוכנית האוצרות של היחידה ללימודי המשך ולימודי חוץ של הטכניון, בפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ באוניברסיטת תל אביב וכמרצה אורחת בתוכנית לימודי ההמשך - המדרשה לאמנות בית ברל.
בשנים 2010–2012 כיהנה כאוצרת וכמנהלת גלריה "החדר", תל אביב.
גל-עצמון ניהלה את תוכנית לימודי האוצרות במסגרת לימודי החוץ של הטכניון בתל אביב ותוכנית אוצרות להכשרת אוצרים במגזר הערבי, בגלריה לאמנות אום אל-פחם.
בשנים 2014-2015, שימשה כשופטת בוועדת פרס אמן בקהילה מטעם משרד התרבות והספורט וכשופטת בגלריה apexart N.Y לפרויקטים אמנותיים בגלריה ומחוצה לה בהתאמה.
מבחר פרסומים.
פרסומים וטקסטים בתוך קטלוגים
יחיאל מיכל הולנדר
הרב יחיאל מיכל הכהן הולנדר (תרס"ח או תר"ע, 1908 / 1910 בערך - כו סיון תש"ב, 11 ביוני 1942) רב בטרנוב שבגליציה, מחבר שו"ת אמרי כהן. נספה בשואה.
ביוגרפיה.
נולד בטרנוב לאביו ר' שלמה, נכד ר' אליהו הורשובסקי (מחבר הספר 'אזור אליהו') מדרוהוביץ' ולאמו חיה לבית פרידמן. מגיל שתים עשרה ועד שנתו השש עשרה למד מפי הרב מאיר אריק, שחיבבו מאוד, ואף מזכירו בהערכה באחת מתשובותיו.
אביו ר' שלמה היה מחסידי בלז. מסופר שבילדותו של ר' יחיאל מיכל התלווה לאביו לביקור אצל האדמו"ר ר' יששכר דוב מבלז, והוא נפרד מהילד באזהרה חריגה, שכאשר יגדל ויחדש חידושי תורה יבחן אותם היטב, ואת אלו שאינם מדויקים יגנוז בשעת ביעור החמץ. בבגרותו היה קשור לאדמו"ר ר' אהרן רוקח מבלז.
בתרפ"ח (1928) נשא לאישה את מעכה הדס לבית וקסלר.
החל מתרצ"ג (1933) שימש כרב ודיין בטרנוב וכן כר"מ בישיבה שם. ספרו כולל כמה דרשות שבת תשובה בעירו. בשנותיו אלה הרבה להתכתב במשא ומתן הלכתי עם רבני דורו ואף פרסם מאמרים בבמות שונות.
נספה בשואה ביום כ"ו סיון תש"ב עם אשתו וילדיו.
ספרו.
שו"ת אמרי כהן נדפס לראשונה על ידי המחבר בשנת תרצ"ז, עם הסכמות גדולי התורה באזור: הרב נחום וידנפלד, אחיו דוב בעריש ויידנפלד, בעל "דובב מישרים", והרב אהרן ואלקין, מחבר שו"ת זקן אהרן.
הספר כולל תשובות של המחבר לשאלות שנשאל, רובן לרבנים בגליציה וחלקן גם לוורשה ואף לנירנברג. ציטוטים רבים מהספר מופיעים בספרות התורנית בזמננו.
הספר נדפס בשנית על ידי אחיינו במהדורת צילום, ניו יורק תשל"ג, ובשלישית במהדורה מתוקנת על ידי מכון חכמת שלמה, ירושלים תשס"ח. במהדורה השלישית נוספו עוד עשרות מחידושי המחבר שלוקטו מספרים וכתבי יד של רבנים שהיה עמהם במשא ומתן הלכתי, וכן כמה מאמרים של בני משפחה נוספים שנספו בשואה.
חלק נוסף משו"ת אמרי כהן היה מוכן בכתב יד, וכן ספרים נוספים: חידושים על מסכת בכורות ומסכתות נוספות, וביאור על פירוש אור החיים על התורה. חיבורים אלו נאבדו בשואה.
צסק&quot;א קייב (כדורגל)
מועדון הכדורגל צסק"א קייב (באוקראינית: Футбольний клуб «ЦСКА-Київ») הוא מועדון כדורגל אוקראיני שהוקם ב-1934.
עד 2001 היה בבעלות אגודת צסק"א אוקראינה אשר זכתה למימון ממשלתי מטעם משרד ההגנה. בשנת 2002 צסק"א פורקה ואת מקומה בליגה רכשה קבוצת ארסנל קייב.
לאחר הארגון מחדש ב-2001 מועדון הכדורגל "צסק"א קייב" הועבר לחסות פרטית עד 2009 כאשר הקבוצה איבדה את מעמדה כמועדון מקצועני ב-4 ספטמבר 2009 בשל חוסר תמיכה כספית. בשנת 2013 הוקמה מחדש.
היסטוריה.
ODO/סק"א קייב (1934-1992).
מועדון הכדורגל צסק"א נוסד בשנת 1934 בעיר חרקוב כחלק ממועדון הקצינים (מאוחר יותר צסק"א) וקיבל את השם "UVO חרקוב" (מרוסית: Украинский Военный Округ, שמשמעותו המחוז הצבאי האוקראיני – חרקוב). בתקופת השלטון הסובייטי הקבוצה הייתה חלק ממועדון הספורט של הכוחות המזוינים. בסוף 1934 הקבוצה הועברה לקייב ושמה שונה ל-"DO קייב" (מרוסית: Дом офицеров, מועדון הקצינים – קייב). בשנים 1947-1956 הקבוצה נקראה "ODO קייב" (ממועדון קצינים מחוזי – קייב), ב-1952, תחת שם זה, הקבוצה העפילה לחצי הגמר הגביע הסובייטי. ב-1957, הקבוצה שיחקה תחת השם OSK" קייב" (מועדון ספורט מחוזי – קייב). שנת 1957 נחשבת לשנת ההקמה הרשמית של צסק"א אוקראינה. בשנים 1957-1959 מועדון הכדורגל נקרא "SKVO קייב" (מועדון הספורט הצבאי המחוזי – קייב) בשנים 1960-1971 – "סק"א קייב" (מועדון הספורט של הצבא – קייב). בשנת 1972, הקבוצה עברה לצ'רניהיב ושינתה את שמו ל-"SK צ'רניגוב" ולא חזרה לקייב ובשנת 1976 חזרה להיקרא "סק"א". בשנים 1981-1982, הקבוצה התמודדה בליגה הסובייטית הראשונה.
צסק"א קייב (1992-1994).
צסק"א קייב נוצרה במקומה של קבוצת הכדורגל סק"א קייב ב-15 בדצמבר 1992 במהלך הארגון מחדש של הצבא האוקראיני. את העונה הראשונה ב-1992 המועדון סיים תחת שמו הישן סק"א קייב אשר שונה בקיץ 1992 לZS – אוריאנה (הכוחות המזוינים – אוריאנה). ב-1993 הקבוצה שינתה את שמה ל-"ZS – אוריאנה" (כוחות מזוינים – אוריאנה) ואז ל-CSK ZSU (מועדון הספורט המרכזי של הכוחות המזוינים של אוקראינה). הישג השיא אז היה המקום החמישי בליגה הראשונה.
צסק"א-בוריספן וארסנל (1994-2001).
ב-1994, צסק"א קייב התמודדה בליגה השנייה. בעונת 1994/1995 צסק"א מוזגה יחד עם קבוצת בוריספן בוריספיל ושמה שונה לצסק"א-בוריספן קייב. באותו זמן אגודת צסק"א אוקראינה רכשה שתי קבוצות, מהליגה האוקראיני הראשונה ומהליגה השנייה. צסק"א קייב נשמרה כקבוצת בת לבוריספן "ב"ליגה השנייה. ב-1995 FC צסק"א-בוריספן קייב העפילה לליגת העל האוקראינית.
עם סיום עונת 1995-96 בוריספן הושמט מן השם וקבוצת המילואים, שהעפילה ללידה הראשונה, הפכה לקבוצת צסק"א-2 קייב.
בשנת 2001, צסק"א אוקראינה מכרה את המועדון. הקבוצה הראשונה נרכשה על ידי עיריית קייב שארגנה מחדש את הקבוצה והפכה אותה לקבוצת ארסנל קייב. הקבוצה השנייה נמכרה למשקיע זר ששמר על השם "צסק"א קייב" והקבוצה שיחקה בהליגה האוקראינית הראשונה.
צסק"א קייב.
מאז 2001 צסק"א קייב שיחקה בליגה הראשונה עד 2008, כאשר נשרה לליגה השנייה.
בשנת 2009 צסק"א קייב פשטה את הרגל והמועדון פורק.
הקמה מחדש (2013).
צסק"א קייב הוקמה מחדש ב-2013 מתוך מיזוג בין קבוצת אטלנט קייב וביוזמת אגודת צסק"א אוקראינה
צסק&quot;א קייב
קארל פלאגה
פאטיפור סיקרי
רובר ארון
רובר ארון(בצרפתית: Robert Aron, 25 במאי 1898 לה וזינה - 19 באפריל 1975 פריז) היה היסטוריון, מסאי, סופר ומבקר קולנוע יהודי צרפתי, שהתפרסם בספרי היסטוריה ומסות פוליטיות. רובר ארון נבחר לאקדמיה הצרפתית.
קורות חיים.
ילדות וצעירות.
רובר ארון נולד בשנת 1898 במשפחה יהודית בלה וזינה, במחוז איוולין.
אביו היה ז'ורז' ארון, ברוקר ואמו הייתה לואיז לבית ליפמן. זאת הייתה משפחה יהודית ותיקה מפאלסבור, במזרחה של צרפת.
ארון למד בתיכון קונדורסה. עוד לפני שהגיע צו הגיוס בשלהי מלחמת העולם הראשונה התנדב ארון לשרת בחזית. עשה קורס קצינים ונפצע בקרב בשנת 1918.
פעילותו בתחום הספרות וההוצאה לאור.
ארון למד ספרות באוניברסיטת סורבון בפריז. בעת לימודיו, בינואר 1921 התקבל לעבודה כממונה על התקשורת בכתב העת המפורסם "רווי דה דה מונד" (Revue des Deux Mondes - כתב העת של שני העולמות). הוא המשיך לעבוד שם עד שנת 1939. באביב 1923 ארגן הרצאות מוקדשות לספרות ולאמנויות האוונגרדיות במסגרת הקולז' דה פראנס. עם המרצים בסדרה הזאת נמנו אישים כז'אן קוקטו,ז'ורז' אוריק, פרנאן לז'ה או אריק סאטי. הודות להצלחת תוכנית זו התקבל לעבודה כמזכירו של גסטון גלימאר ובהמשך כחבר בוועד העורכים, אחראי על הזכויות הנספחות ועל שרות התרגומים של ההוצאה הלאור גאלימר.
יחד עם אנטונן ארטו ורוז'ה ויטראק, בשנת 1926ייסד ארון את התיאטרון הסוריאליסטי הראשון והיחיד - תיאטרון אלפרד ז'ארי. בעזרת מימון מן הזוג אלאנדי, בשנים 1926 ו-1927 הם ארגנו בו שלושה מופעים מוצלחים, כשהראשון שבהם הופרע על ידי קבוצות פורעים סוריאליסטים שפעלו בהוראתו של אנדרה ברטון מתוך התנגדות לרעיון.
אירוע זה גרם לסיום הקריירה של ארון בתחום אמנויות הבמה. עם זאת הצליח ארון לנצל את ניסיונו זה על ידי העלאה על במה של מחזהו הראשון, "ז'יגון" (Gigogne) שפורסם תחת שם העט "מקס רובור"
פעילותו כמבקר קולנוע.
בשנת 1929, אחרי שארון טיפח שתי סדרות ספרים קשורות לקולנוע - "Cinario" ו Le Cinéma" romanesque" הטיל עליו גלימאר להיות מנהל כתב העת "רווי די סינמה" (Révue du Cinéma) שהתמחה בקולנוע. ארון היה מעורב גם בניסיון של גלימאר להקים חברת הפקות קולנוע בשם N.s.f.
(החברה החדשה לסרטים - Nouvelle société de films). הוא הפיק את הסרט "מאדאם בובארי" בבימויו של ז'אן רנואר, שכשלונו בקופות בינואר 1934 הכריע את גורלה של חברת ההפקות.
באופן עצמאי מתפקידיו אצל גלימאר, ארגן ארון את הכנס בלה סארא, שהיה הכנס הראשון של הקולנוע העצמאי. השתתפו בו, בין היתר, אנשי קולנוע מפורסמים כמו אייזנשטיין, בלה באלאז',הנס ריכטר ולאון מוסינאק.
הפרסונליזם.