ההטיה נתגלתה על ידי הפרופסור עמוס טברסקי ועמיתו הפרופסור דניאל כהנמן שעסקו בחקר ההטיות הקוגניטיביות של מוחנו, במחקרם גילו שכאשר ניתן לאדם פרט מידע שקשור לקבלת ההחלטה אף אם יידע שנתון זה אינו נכון דעתו תֻּטֶּה כשייתן את דעתו על העובדות בעניין, כדוגמה- אם לקבוצה אחת אמרו שקנדי בזמן הירצחו היה בן 38 ולאחרת אמרו שהיה בן 55, כשיצטרכו לתת את דעתם בעניין, הקבוצה שהממוצע שתתן הוא היותר גבוה- היא אותה קבוצה שנתנו לה את הנתון הגבוה.
הסבר ההטיה.
הפרופסור עמוס טברסקי דגל בהסבר לפיו העיגון משמש כהתחלה שמתוקנת לכיוון הערך המבוקש באמצעות "תזוזה" מנטלית, מכיוון שהתזוזה נעשית באופן טיפוסי כלפי הערך, היא תסתיים בטרם עת, משום שאנשים נעצרים בשלב שאינם בטוחים שעליהם להמשיך ולהתקדם. על מנת להמחיש את הרעיון הציעו החוקרים ניסוי מחשבתי בו מוטל על אדם לרשום על כל אחד משני דפים קו עד אמצעו, הסתברות גבוהה ששני הקווים לא ישלימו אחד את השני, הסיבה לכך היא שאנשים לא יכנסו לטווח אי- הוודאות כשהם אינם בטוחים בכך.
עמיתו הפרופסור דניאל כהנמן דגל יותר בהסבר האסוציאטיבי, לפיו כאשר מוחנו שומע נתון כל שהוא הוא מפתח אסוציאציות מאותו עניין, כדוגמה הביאו שמי שידבר על חורף/קיץ יוכל לאחר מיכן לזהות מילים שקשורות אליהן, כך גם בעניין זה כשיאמרו למישהו גיל מבוגר מוחו יפתח אסוצאציות באותו עניין ואף לפעמים גם כלפי אותו אדם ולכן אומדנו לאחר מכן יהיה יותר גבוה, מאותה סיבה ההטיה יכולה לחול גם במקומות שהנתון הראשוני אינו קשור לקבלת ההחלטה, כגון זריקת קובייה שתשפיע על בחירת מספר לאחר מכן.
ההטיה בחיינו.
העיגון יכול להטעותינו גם בקניית מוצר כאשר ההצעה הראשונית תיתפס אצלנו כמחיר הלגיטימי וההצעה השנייה היא זו שתהיה יותר יקרה/זולה. ההטיה יכולה לבוא לידי ביטוי כאשר הצעת מחיר ראשונית במכרז תתן את הרושם לגבי שוויו של הדבר המוצע.
אין פתרון מגובש להתגברות על ההטיה, אך עצם ידיעתה מסייעת לנו לא לתת חשיבות מרבית לעוגן המתחיל את האומדן.
הר הולט
נורברט וולהיים
נורברט וולהיים (באנגלית: Norbert Wollheim; 26 באפריל 1913 - 1 בנובמבר 1998) היה ניצול השואה הראשון שהגיש תביעה כנגד תאגיד גרמני בו הועסק בכפייה במהלך השואה וזכה בתביעתו, שסללה את הדרך לקבלת פיצויים לניצולים רבים אחרים.
ביוגרפיה.
וולהיים גדל בברלין. הוא למד משפטים וכלכלה פוליטית, אך נאלץ להפסיק את לימודיו בשנת 1933 בגלל מוצאו היהודי. לאחר מכן עבד כרתך בחברת יצוא מתכות עד לפרוץ המלחמה בשנת 1938. באותה תקופה מילא תפקיד מפתח בניהולו של הקינדר-טרנספורט שהעביר 10,000 ילדים יהודים מהישג ידם של הנאצים.
וולהיים היה מעורה מאוד בחיים היהודיים ואחרי "ליל הבדולח", בשנת 1938 סייע בארגון הובלות ילדים יהודים לבריטניה ולשוודיה. בשנת 1939 הוא גם ליווה באופן אישי את קינדרטרנספורט לשוודיה, אך מיד חזר לברלין לאחר שהבטיח את שלומם של הילדים. עד שנת 1941 היה אחראי על בתי הספר להכשרה מקצועית של הרייכסווריינגונג-ג'ודן בדויטשלנד, ויועץ להכשרה הקשורה למלאכה של גרמנים יהודים.
מספטמבר 1941 עבד וולהיים במפעל לציוד תחבורה בליצנברג, ברלין.
לאחר השואה היה חבר הנהלה במועצה המרכזית ליהודים בגרמניה וכמפקח של ארגונים יהודיים אחרים.
אושוויץ.
ב־8 במרץ 1943 וולהיים עם אחותו רות וולהיים (ילידת 1910), אשתו רוזה (נדה מנדלברוד, ילידת 1912) ובנם פיטר אוריאל (יליד 1939) נעצרו על ידי הגסטפו והובאו לנקודת האיסוף של יהודים בברלין, גרמניה. ב־12 במרץ 1943 גורשה כל המשפחה לאושוויץ. בזמן שוולהיים הופנה לעבודות כפייה, אחותו, אשתו וילדו נאסרו במחנה הריכוז, בו לבסוף נרצחו.
וולהיים הובא למחנה אושוויץ השלישי, מונוביץ', שם נאלץ לעבוד כפועל כפייה עבור התאגיד הגרמני IG Farbenindustrie AG, וסייע בבניית המפעל הרביעי החדש עד פינוי אושוויץ ב־18 בינואר 1945.
באחת מצעדות המוות בה, הצליח וולהיים לברוח. לאחר המלחמה הוא התיישב בעיר ליבק, בגרמניה שהייתה באזור הכיבוש הבריטי. עד מהרה התערה וחידש את חיי הקהילה היהודית בעיר ונבחר לנשיאה, תוך שסייע בשיקום החיים היהודיים במערב גרמניה. הוא נבחר ליו"ר השני של הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים באזור הבריטי (" ") והיה אחד ממייסדיו של חברת הנאמנות היהודית באזור הבריטי.
בהמשך התמנה ליושב ראש איגוד הקהילות היהודיות בצפון מערב גרמניה וחבר מועצת המועצה המרכזית ליהודים בגרמניה.
תביעת האי גה פארבן.
בשנת 1950 תבע נורברט וולהיים את תאגיד I.G. Farben בגין אי תשלום שכרו כעובד כפייה ובנוסף בגין פיצויים עבור הנזקים שנגרמו לו עקב כך. התביעה שלו הייתה מקרה הבוחן הראשון של עובד כפייה לשעבר נגד חברה בגרמניה.
בשנת 1953 במסגרת הדיון בערכאה הראשונה, חייב בית המשפט של פרנקפורט את חברת אה גה פארב והורה לה לשלם לוולהיים סך של 10,000 מארק גרמניים כפיצויים עונשיים.
בערכאה השנייה ניתן הסדר כולל שהעניק לאלפי עובדי כפייה לשעבר של אה גה פארב סך של 30 מיליון דולר. מלבד ההסדר הנ"ל שבין הצדדים לתובענה, הוא אף כלל תשלום פיצוי לועידת התביעות. הסכמה זו לוותה בחוק משנת 1957 שחוקק על ידי הבונדסטאג המערב גרמני.
בתביעתו העיד לטובתו צ'ארלס קווארד, המכונה "הרוזן מאושוויץ", שהיה חייל בריטי שנפל בשבי הגרמנים במלחמת העולם השנייה אשר הציל יהודים מאושוויץ.
בספטמבר 1951 וולהיים היגר לארצות הברית והתיישב בעיר ניו יורק, שם למד לימודי ראיית חשבון. הוא היה פעיל במקצועו זה עד אמצע שנות השמונים. וולהיים סיפק את שירותיו על בסיס פרו-בונו לארגונים כמו מועצת השואה של ארצות הברית והפדרציה העולמית של ניצולי ברגן-בלזן.
מזיק (אורגניזם)
מזיקים הם בעלי חיים, צמחים או פטריות הגורמים נזק או מהווים מטרד לבני האדם.
הגדרה.
מזיקים הם אורגניזמים המהווים מטרד או גורמים נזק לאדם ולרכושו, לרבות נזקים לחקלאות. לרוב המונח אינו כולל חיידקים ונגיפים. המונח אינו מוחלט, שכן אורגניזמים מסוימים עשויים להיות מזיקים בהקשר מסוים ומועילים בהקשר אחר, לדוגמה, חתולי הרחוב עשויים להעביר מחלות, אך הם גם גורמים לירידה באוכלוסיית החולדות המעבירות מחלות בעצמן.
בין המזיקים נמנים טפילים כגון תולעים טפיליות, נשאי טפילים הגורמים למחלות, כגון החולדות הנושאות את החיידק הגורם למחלת הדבר, או זבוב החול המעבירים לאדם את הטפיל לישמניה הגורם לשושנת יריחו, אחרים, כגון התינאים מעבירים מזהמים חיצוניים. גורמים אלרגניים כגון קרדית האבק, בעלי חיים מוצצי דם, או בעלי ארס, המזיקים לרכוש האדם כגון הטרמיטים והעשים, ובעלי חיים הגורמים לטרדה לאדם כגון נמלים בבית.
עשבים ופטריות הגורמים נזק ליבול, וקרציות המזיקות לחיות המחמד גם הן נחשבים למזיקים.
הקבוצות הגדולות של בעלי החיים המזיקים (על פי סדר חשיבות כלכלית) הן חרקים, קרדיות, נמטודות, וחלזונות.
ניתן לסווג בעלי החיים המזיקים לצומח כמונופגיים (חד-מזוניים), אוליגופגיים (מעט-מזוניים) ופוליפגיים (רב-מזוניים), לפי כמות המארחים שיש להם. לחלופין, ניתן לחלק אותם לפי אופן האכילה: נושכים, לועסים, מחוררים, מוצצים או לוחכים. דרך נוספת היא לסווג אותם לפי נוכחות האוכלוסייה כמזיקי מפתח, מזיקים מזדמנים ומזיקים פוטנציאליים.
הגדרת מזיקי צמחים על פי אמנת הגנת הצומח הבין-לאומית, היא כל מין, זן או טיפוס ביולוגי, בעל חיים או גורם פתולוגי הגורם נזק לצמחים או לתוצרי צמחים.
בעלי חיים מזיקים.
דוגמאות בולטות למזיקים ממלכת בעלי החיים:
חסרי חוליות.
המזיקים שבין חסרי החוליות רבים מאוד, וגורמים לנזק ישיר לאדם כטפילי אדם, נושאי מחלות, מזיקי מזון ומבנים, ומזיקי חקלאות.
להב אור
להב אור היא מערכת הגנה אווירית אקטיבית ניידת מבוססת לייזר ליירוט רחפנים ובלוני תבערה ונפץ שפותחה ומיוצרת בישראל. המערכת פותחה על ידי משמר הגבול בסיוע מפא"ת, צה"ל וגופים ביטחוניים אזרחיים, בהם חברות אופטידיפנס ואלביט מערכות. המערכת החלה בניסוי מבצעי בחודש פברואר 2020 והצליחה ליירט כ-90% מבלוני הנפץ בגזרה בה הופעלה.
עקרון הפעולה של מערכת "להב אור" מבוסס על איתור המטרה והשמדתה באמצעות לייזר רב-עוצמה. "להב אור" מגלה מטרות ואיומים פוטנציאליים באמצעות מערכת SupervisIR של אלביט מערכות שסורקת את הגזרה ויכולה לאתר איומים גם ביום וגם בלילה. ממנה המידע וזיהוי מטרות חדשות עובר למערכת השליטה והבקרה (שו"ב) לצורכי זיהוי וסיווג. אחרי שהמטרה סווגה כאיום על ידי המפעיל, המערכת רוכשת את המטרה, ננעלת עליה ומכוונת לעברה קרן לייזר שמשמידה אותה (במקרה של בלון נפץ על ידי פיצוץ הבלונים או המטען שהם נושאים).
מתוכנן לשדרג את "להב אור" ולהכפיל את עוצמת הלייזר כך שתוכל ליירט גם רחפנים ואיומים נוספים.
תמונת חילוץ הנערה באסון מעלות
תמונת חילוץ הנערה באסון מעלות היא צילום עיתונות שצילם ישראל סימיונסקי, בשנת 1974, המתאר את נשיאת אחת מניצולות הפיגוע במעלות בידי חייל. לימים נודע שהמחלץ היה אחיה של הניצולה, שלבש מדי צה"ל כדי שיורשה להיכנס לזירת האירוע.
הנערה, ציפי מימון (לימים בוכריס), הייתה אז בת 15, תלמידת כיתה ט' בבית הספר התיכון בצפת. היא הייתה אחת מבני הערובה שהיו במתחם בית הספר במעלות. אחיה הגיע למעלות כמו כל המשפחות של התלמידים בני הערובה כדי להיות קרובים לזירת האירוע. בנסיעה מצפת למעלות הוא אסף טרמפ חייל צה"ל. בהגיעו למקום האירוע ניסה האח להתקרב למבנה בית הספר שבו שהו המחבלים ובני הערובה, אך לא הורשה להיכנס על ידי כוחות הביטחון. הוא ביקש מהחייל את חולצתו ולבש אותה, וכך הצליח להיכנס במסווה של חייל.