כאפיסא (בפרסית/דארי/פשטו: کاپیسا) הוא אחד מתוך 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם דרומית-מזרחית למרכז המדינה בתוך רכס הרי הינדו-כוש. בירת המחוז היא העיר מחמוד-י ראקי. שטחו של המחוז 1,842 קילומטרים רבועים, משמע שזהו המחוז הקטן ביותר באפגניסטן. אוכלוסיית המחוז מונה 441,000 איש נכון לרישום משנת 2015. המחוז ממוקם מצפון לבירת המדינה קאבול.
גאוגרפיה.
כאפיסא הוא בין המחוזות המרכזיים של אפגניסטן. הוא מוקף במחוזות פנג'שיר מצפון לו, פרוואן ממערב לו, קאבול ולגמן מדרום לו, ואילו לגמאן ממוקמת גם ממזרח לו. מחמוד ראקי היא בירת המחוז, הממוקמת 65 קילומטרים מצפון לקאבול. גובהו הממוצע של המחוז 1,500 מטר מעל פני הים. ענבים ורימונים הם פירות המיוצרים בשפע במחוז ודרכה הם מיוצאים למדינות אחרות.
המחוז זוכה לגשם שנתי הנמדד בין 300 ל-400 מיליליטר בממוצע בעוד שהטמפרטורה בקיץ בעה בין 25 ל-45 מעלות צלזיוס. לתושבי כאפיסא שטח מישורי קטן המתאים לחקלאות מכיוון שההרים מתפרשים על רוב המחוז. מהגידולים שכן מתפתחים במחוז יש חיטה, שעועית ותירס. פירות כמו רימונים, ענבים, אגוזים משמשים כעצם האחורית של כלכלת המחוז.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית המחוז מחולקת מבחינה אתנית בעיקר בין הקבוצות הגדולות של טג'יקים, פשטונים ונוריסטנים. מעל 1,100 פרויקטים של סיוע מחוזי מתוכננים באזור עם מעל 17 מיליון דולר אמריקני בעלויות מתוכננות. במחוז ישנם 99 מוסדות חינוך (בהם אוניברסיטה אחת) ו-32 אחוז מכלל האוכלוסייה יודעים אוריינות. ישנם 2 בתי חולים מחוזיים ו-35 קופות חולים.
ביטחון.
שלוש נפות במחוז כאפיסא הם שדה קרב בין כוחות הממשלה האפגנית למורדים וארגוני טרור, הגדול שבהם הוא הטליבאן. ארבע הנפות האחרות נמצאות בשליטה מלאה של הממשלה האפגנית. 81 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.4 תקריות בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות מספר פעולות שבוצעו על ידי כוחות ממשלה, בתמיכת ארצות הברית, בעיקר בנפות טאגאב וניג'ראב בשנת 2018 ובתחילת 2019, מה שהביא להשבת כמה כפרים משליטת הטליבאן בינואר 2019.
תועדו 139 נפגעים אזרחיים (39 הרוגים ו-100 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 29 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 38% בהשוואה לשנת 2017. הסיבות המובילות לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות בשטחים מיושבים ואחריהם התקפות אוויריות והטלת מטעני חבלה. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 890 אנשים ממחוז כאפיסא, רובם הועברו למקומות אחרים בתוך המחוז או למחוזות שכנים.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז כאפיסא ואוכלוסייתן.
ויקטור רודריגס אנדרדה
ויקטור רודריגס אנדרדה (בספרדית: Víctor Rodríguez Andrade; 2 במאי 1927 – 19 במאי 1985) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת הקשר. זכה עם נבחרת אורוגוואי במונדיאל 1950.
ביוגרפיה.
ויקטור רודריגס אנדרדה נולד במונטווידאו שבאורוגוואי בשנת 1927 והיה אחיינו של שחקן הכדורגל המפורסם חוסה לאנדרו אנדראדה, שכמוהו גם הוא זכה במונדיאל ב-1930. משפחתו העריצה את דודו ורודריגס קיבל השוואות אליו לא רק כי היו בני משפחה, אלא גם כי שניהם שיחקו באגף הקישור. כשהתבגר רודריגס שיחק כדורגל בשכונות באריו סור ופלרמו לפני שהחל את הקריירה המקצועית בסנטרל אספניול. בשנת 1947 בזמן ששהה שם זומן לנבחרת אורוגוואי. קבוצתו השנייה והאחרונה בקריירה הייתה ענקית המדינה פניארול עימה זכה בשני תוארי אליפות בשנים 1953 ו-1954.
נבחרת אורוגוואי.
במדים הלאומיים רודריגס השתתף בטורניר רשמי ראשון בקופה אמריקה 1947. שלוש שנים אחר כך במונדיאל 1950 היה אחד השחקנים הצעירים בסגל הנבחרת כשהוא בן 23. במהלך הטורניר שיחק בכל המשחקים ובמשחק המכריע של האליפות נגד המארחת ברזיל הידוע בשם "מרקנאסו", היה צריך לשמור על זיזיניו, משימה בה צלח עד לסיום המחצית הראשונה משום שבתחילת השנייה זיזיניו סייע לפריאסה לכבוש עבור הברזילאים. בסוף המשחק אורוגוואי חזרה עם 1–2 מפתיע שהקנה לה את הגביע. בתום הטורניר רודריגס נבחר להיות בנבחרת המצטיינת.
במונדיאל 1954 בשווייץ פעם נוספת שיחק בכל משחקי הנבחרת עד לחצי הגמר, בו היא הפסידה 4–2 בהארכה ל"נבחרת הזהב"
של הונגריה. היה זה הפסדה הראשון במונדיאל ולמרות ההפסד רודריגס נתן משחק טוב בו גם נאלץ לשחק בזמן ההארכה עם פציעה.
אחרי שנים שהנבחרת כשלה בניסיון לזכות בקופה אמריקה הם עשו זאת איתו בשנת 1956. הופעתו האחרונה במדיה הייתה ב-5 ביוני 1957 בתיקו 1–1 נגד ארגנטינה, הופעה שסגרה 42 בסך הכל עם 3 שערים.
לאחר הפרישה.
לאחר סיום הקריירה התגורר במונטווידאו למשך שארית חייו. הוא עבד בתור שדרן בארמון הקונגרס בעיר והיה מעורב בהקמת קבוצת הכדורסל "25 דה אגוסטו". רודריגס נפטר ב-19 במאי 1985 בגיל 58 וכחודש לאחר מותו הקדיש לו הסנטור, לואיס היירו גמברדלה, נאום בקונגרס. בסוף שנת 2005 הוציא מינהל הדואר האורוגוואי חותמת לציון 100 שנה להקמת סנטרל אספניול בה שיחק. על הבול הוצגו תמונותיהם של שלוש הדמויות המסמלות ביותר את המועדון ובהם היו רודריגס במרכז, ואיתו גם השחקנים לואיס ריחו ומאמנו חואן לופז. משנת 2007 הוחלט על ידי מועצת המחלקה של מונטווידאו כי יקרא רחוב על שמו בשכונת באריו סור.
להב - לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל
שח&quot;ם - ארגון השחקנים בישראל
XXL הוא מגזין מוזיקת היפ הופ אמריקאי שהוקם בשנת 1997, המופץ על ידי טונסקוור מדיה .
היסטוריה.
באוגוסט 1997, האריס פבליקיישנס פרסמו את המהדורה הראשונה של XXL. היא הציגה את הראפרים ג'יי זי ומאסטר פי בכריכה כפולה. בדצמבר 2006, השתלט XXL על מפיק ההיפ-הופ ועל התקליטן של המגזין Scratch (מגזין נוסף בבעלות האריס פבליקיישנס), ומיתג אותו מחדש כ-XXL Presents Scratch Magazine. עם זאת, Scratch נסגר פחות משנה לאחר מכן בספטמבר 2007.
כותרים אחרים עם רימות מוגבלות הושקו תחת המותג XXL, בהם Hip-Hop Soul, Eye Candy ו-Shade45. המגזין פרסם פרויקטים מיוחדים רבים אחרים, כולל תוכניות סיור, מיקסטייפים ותקליטורי DVD בלעדיים. XXL גם מתחזק אתר פופולרי המספק חדשות היפ הופ יומיות, תכנים מקוריים ותוכן מהמגזין.
בשנת 2014 רכשה טונסקוור מדיה את XXL, והמגזינים King ו-Antenna של האריס פבליקיישנס.
ב-14 באוקטובר 2014, טונסקוור הודיעה כי תמשיך בפרסום המודפס של XXL. בדצמבר 2014, דיווחה החברה כי המגזין ייצא לאור על בסיס חודשי.
עורכי עבר.
עורכי העבר של המגזין כוללים את רג'ינלד סי דניס (לשעבר מ-The Source), שינה לסטר (לשעבר העורכת הראשית של RapPages ועורכת המוזיקה של Vibe), אליוט וילסון (לשעבר מ-The Beat Down Newspaper, אגו טריפ ו-The Source, כיום נמצא במשבצת מספר 7 ברשימת ה"דיגיטל 30" של The Source) ודאטון תומאס (העורך הראשי לשעבר של King).
במאי 2009 התפטר דאטון תומאס מ-XXL והעורכת והמנהלת ונסטה סטן, שעבדה ב-XXL מאז 1998, מונתה לעורכת הראשית החדשה.
מהדורות מיוחדות.
באוגוסט 2005 חברו אמינם ו-XXL להוצאת מהדורה מיוחדת בשם XXL Presents Shade 45, שנועדה לתת חשיפה מקסימלית ל-Shade 45 כתחנת רדיו ובמקביל לתת חשיפה מקסימלית לחברת התקליטים שיידי רקורדס גם כן, כמו גם תקליטני הרדיו והאמנים של ג'י יוניט רקורדס.
מו"ל בכיר ב-XXL, ג'ונתן ריינגולד, הצהיר כי בדרך כלל מגזינים המתבססים על אמנים מסוימים אינם חיוביים, אך "מכיוון ש-Shade 45 הוא ערוץ רדיו ראפ אמיתי ולא מצונזר, הנישואין עם המותג XXL היו הגיוניים," בתחושה שזהו מה שיעניין את מעריצי הראפ.
בספטמבר 2006, העלו XXL DVD מיוחד בן 90 דקות בשם XXL DVD Magazine Vol. 1, שהציג ראיונות בלעדיים ותוכן עם ראפרים גדולים כגון 50 סנט, אייס קיוב, פאט ג'ו, פול וול ומייק ג'ונס.
בנובמבר 2008 XXL הוציאה את XXL Raps Volume 1, שכלל מוזיקה של 50 סנט, ג'י יוניט, קומון, ג'ים ג'ונס ופאבולוס.
ב-20 באוגוסט 2013, XXL פרסמו את המהדורה ה-150 שלה, וחגגו 16 שנים להיווסדו של המגזין. הגיליון הציג את שער הסולו הראשון במגזין של דרייק, וראפרים כגון קנדריק לאמאר ו-B.o.B שסקרו אלבומים קלאסיים.
רשימת ה-Freshman Class השנתית.
החל משנת 2007 (בדילוג על 2008), XXL מפרסמים את הרשימה השנתית "Freshman Class". הגיליון כולל עשרה אמנים לצפייה, כולם מופיעים על שער המגזין. ברשימה יש היסטוריה של הצגת ראפרים לא ידועים/מחתרתיים, כמו גם אמנים במגמת עלייה. הרשימה מייצרת באז שיווקי משמעותי בקרב מאזינים ואמנים כאחד, והיא זוכה בכך שהעניקה לאמנים רבים את התהילה הראשונית שלהם.
מדי פעם, רשימת ה-Freshman Class עשויה להכיל תוספות נוספות כדי לכלול יותר ראפרים. ברשימות 2011, 2013 ו-2019, לדוגמה, היו 11 ראפרים. במקרה של רשימת 2013, XXL הוסיפו נקודת כבוד נוספת של הראפר צ'יף קיף בשל היותו של האמן בכלא במשך שישה ימים, ולכן אינו יכל להשתתף בצילומים בניו יורק. בשנים 2014 ו-2020, כללה הרשימה 12 ראפרים.
בשנת 2018, הצטמצמה הרשימה לתשעה אמנים בעקבות סירוב להופיע מהראפר ליל סקייס, שהאשים את הרשימה של אותה השנה בהונאה. מחליפו של סקייס, הראפר ריץ' דה קיד, דחה את הרשימה גם כן.
רשימת 2020 כוללת, לאחר מותו, ראיון של פופ סמוק שנבחר לאמן הראשון ברשימה לפני מותו.
אמנים שסירבו להיכלל ברשימת ה-Freshman Class כוללים את ניקי מינאז', דרייק, XV, אייסאפ רוקי, יאנג ת'אג, PartyNextDoor, iLoveMakonnen, טורי ליינז, פוסט מאלון, יאנג MA, ג'וינר לוקאס, ליל סקייס, ריץ' דה קיד, בני דה בוצ'ר, ג'וס וורלד, דון טוליבר, דה קיד לארוי וליל טקה.