ההיסטוריון אנדרה ורש סבר שהצ'אנגואים הראשונים במולדובה היו קומנים שעברו הונגריזציה באמצעות חילופי לשון ותרבות עם דוברי ההונגרים שחיו בעמקי הנהרות פרוט וסירט בשלהי המאה ב-14. השערות אלה, בדומה לזו על הקומנים שעברו "סקלריזציה" מיסודו של ברנאט מונקאצ'י (המסתמכת על תצפיות לשוניות ואנותרופולוגיות) או זו של הפיני ירייה ויכמן איבדו את חשיבותן.
ההשערה לגבי המוצא הקומני ננטשה בשנות ה-1920 על ידי רוב ההיסטוריונים,
פרט לאנדרה ורש. אף-על-פי כן ניתן להוכיח מורשת תרבותית קומנית גם בתרבות ההונגרית הצ'אנגואית וגם בזו הרומנית. לאוכלוסייה ההונגרית במולדובה היו מגעים עם אוכלוסייה קומנית שהתנגדה למסעות הטטרים במהלך המאות 14 ו-15.
הבלשן הטורקי חאקאן איידמיר טען שהלקסם ír שבניבים הסקלריים והצ'אנגואים שמשמעותו "לפסל" או " חריץ" הוא כמו המלים urk, uruk
("פלצור"), dzsepü ("צמר") ו -"kórhány" (גבעה, הר קטן) הם ממקור קומני- קיפצ'קי וייתכן כי לקומנים הייתה השפעה כלשהי על הכתב ההונגרי הקדום או הכתב הרונות של הסקלרים. שורה של היסטוריונים ובלשנים רומנים והונגרים מסכימים שבכמה אזורים במולדובה חיה אוכלוסייה קומנים לא מועטה אפילו במאה ה-15. למשל על יד טרגו ניאמץ.
מאוחר יותר, לפי ויקטור ספיניי ואיידמיר, קומנים אלו נטמעו באוכלוסייה הרומנית יחד עם עוד קבוצות אתניות ממוצא מזרחי, למשל הטטרים.
נוסף על כך, מספר שמות יישובים שבהם חיו קומנים כמו טורלויאנו, במחוז בקאו, הבא מהעוף טורול וקומן, במחוז בקאו, - הם ממקור קומני. טופונימים קומנים נוספים בנשמרו באזור הם טורוקיאש (Toroklyás), צ'ודומיר, הרי נמירה, קלבוץ' (קלבוק)
(Kalabucs = Clăbuc), נחל טזלאו, קרקלאו - במחוז בקאו, נחל קוטומבה, נחל אויטוז, נחל אוז (Uz), דרמנשט, קומנשט, רקצ'ון (Răcăciuni),
דופטיאנה, פאראואני (Faraoani) במחוז בקאו,ג'ידפאלווה = אדז'ודן (Dsidafalva = Adjudeni)
תאוריית המוצא ההוני.
מסורות של ההונגרים (כמו הקרוניקן שימון קזאי) טענו לקשר בין ההונגרים או בין שושלת ארפאד להונים ולמלכם אטילה. לפי אחת התאוריות הקדומות והנפוצות - מסוג תאוריות הרצף - היו הצ'אנגואים צאצאים של לוחמיו של אטילה ההוני. לפי החוקר בלה גונדה מסורת ברוח זו הושאלה מהסקלרים. כרוניקנים הונגרים כמו אנונימוס ואחרים ייחסו לסקלרים מוצא הוני. זולטאן ז'ופוז טען שהצ'אנגואים התיישבו בשטח שבו חיים כיום עוד בשלב מוקדם בשנים 670–680 בתור חלק מקונפדרציית שבטים אווארים-סבירים -הונים.
היו היסטוריונים שסברו כי הקומנים היו מקרובים להונים. פטרו רמנינאנצו העלה בשנת 1944 השערה בנוגע למוצאם ההוני של הקומנים.
תאוריית המוצא הכוזרי.
על סמך הצלילים השורקים בשפה (דיבור עם ס במקום ש) ההיסטוריון ההונגרי יאנוש קאראצ'וני טען כי מוצא הצ'אנגואים היה בשבט קאבארי שנפרד מהכוזרים והתערבב עם ההונגרים. תכונות פוניות אלה נחשבו לאופייניות לשפות ממקור טורקי שבפי הקומנים.
המנהיגים והלוחמים הקאבארים כבר ידעו הונגרית לפני שנת 950, אולם נשותיהם וילדיהם שמרו לתקופה ארוכה על השפה הכוזרית. אחרי שנת 1006 התחילו להתנצר ואחרי שנת 1330 נטמעו הקאבארים לחלוטין בעם ההונגרי.
קאראצ'וני טען שהשבט הקאבארי נטמע בעם ההונגרי באזור הנהר דראווה ובחבל סלבוניה וצאצאיהם נמלטו אל נסיכות מולדובה בעקבות הרדיפות נגד ההוסיטים מתחילת המאה ה-15. הוא חזר על הטיעון הלשוני, שהדיבור שמחליף את העיצור "ש" ב"ס" היה נהוג גם אצל הצ'אנגואים וגם בחבל סלבוניה.
תאוריית המוצא הפצ'נגי.
בספרו "המסורת ההיסטורית על הקמת המדינות הרומניות", ציין ההיסטוריון הרומני גאורגה ברטיאנו קבוצת תערובת של פצ'נגים וקומנים שהתנצרו יחד עם ההונגרים והסקלרים בטרנסילבניה שהגיעו לחבל מולדובה דרך עמקי הנהרות טרוטוש ואויטוז. ברטיאנו ציין גם כן שהסקלרים הגיעו למולדובה רק אחרי הקמת הנסיכות, דבר שחשיבותו הודגשה על ידי רובין בייקר. כמו ברטיאנו, גם ניקולאיה יורגה תמך בהשערת המוצא הפצ'נגי והקומני, בהסבר להבדלים בין ניבי הצ'אנגואים לעומת אלו של הסקלרים. הוא התייחס לאי היגוי העיצור ș (ש) כירושה מהשכבה הפצ'נגית. כטיוען גאוגרפי הזכיר יורגה את ההתיישבות המתועדת של הפצ'נגים במישור ובקרפטים המזרחיים ואת מיקומם של הצ'אנגואים מזרחית מהם. אף-על-פי שגרסאות כאלה של תורת הרציפות, ועל ייחוסם של הצ'אנגואים לשכבה הטורקית במרחב ממזרח לקרפטים המזרחיים, איבדו את תמיכתם של מרבית ההיסטוריונים ישנם עדיים חוקרים המאמינים שהן תקפות.
תאוריית המוצא ההונגרי המזרחי.
בהתחלת המאה ה-19 פיתח מוזש רוביני את הרעיון שלפיו הצ'אנגואים הם צאצאי ההונגרים (מדיארים) מאטלקז.
כך סברו גם אישטוואן גיירפי, מיכאל בומברדי גיירג' פראי (1774) ויאנוש ירמה (1852). לאסלו מיקץ' העיר שאין טיעונים מהימנים בכיוון הזה, אבל פאל פטר דומוקוש תמך בתאוריה של רוביני ויחד איתו גם ז'יגמונד שימוני, ברנאט מונקאצ'י, אנדרה ורשי, פורטונאט בורוש, ארפאד ביטאי, גיירג' אנדרה ובאלינט צ'ורי.
אף על פי שחוקרים הונגרים אחדים מסכימים שקבוצות מדיארים יצאו מאטלקז, אזור שייתכן כי כלל גם את עמק הסירט ואת עמק הפרוט באגף הקרפטי שנכבש על ידי ארפאד והשבטים ההונגרים, ההוכחות הארכאולוגיות וההיסטוריות סותרות את ההשערה שלפיה מוצא הצ'אנגואים היה בשבט הונגרי שמלפני תקופת הכיבושים.
ההקשר שבו התיישבו המדיארים באטלקז היה הלחץ מצד עמים שכנים אחרים. הראשונים המוזכרים בהקשר זה היו הפצ'נגים, בתקופה שבה המדיארים ישבו בין הנהרות אוראל וולגה, כשהנהרות קאמה ובלאיה היו גבולם הצפוני והנהר סאמארה - גבולם הדרומי. שטח זה נקרא הונגריה הגדולה או בשקיריה.
בין השנים 894–899 הכוזרים בברית עם הע'וזים הגיעו לאזורי הפצ'נגים וגרשו אותם מערבה. הפצ'נגים עצרו קודם ברוס של קייב בשנת 915, חתמו שם הסכם עם הקניאז הווארגי איגור של קייב. אחר כך פלשו בתורם אל האזור אטלקז שבו התרכזו המדיארים וגרשו אותם סופית לאגן הקרפטי.
תחת הנהגת השבטים הקאווארים בראשות אלמוש, פנו המדיארים אל פנוניה דרך המעבר "אוגרסקויה " ("מעבר ההונגרים") שבהרי מרמורוש שבהרי הקרפטים הצפוניים. הנקרא כיום מעבר ורצקה.
מאוד ייתכן כי חלק מהשבטים הקאווארו -מדיארים עברו לפנוניה גם דרך המעבר אוז, שהיה ידוע לכוזרים.
הפצ'נגים כבשו בהזדמנות זו שטח גדול בין הדנייפר, הדנובה, והרי הקרפטים.
הכיבוש הפצ'נגי הסתיים בסביבות שנת 1050, כשהם נהדפו על ידי הע'וזים שבאו מהמזרח. העוז'ים השאירו באזור אטלקז לשעבר שני הידרונימים: הנהר עוז והנהר אויטוז ובשפך הדנובה השם "אוזו-לימנה". (כלומר "ביצות העוזים")
המיסיונר מרקו בנדיני מסר בספרו "קודקס בנדיני" (Visitatio generalis omnium ecclesiarum catholicarum romani ritus in Provincia Moldaviae) מידע שלפיו עיר שוק מדיארית בשם גיולה (יולה) הוקמה בשנת 744 באמצע המרחק בין טרגו ניאמץ ולבאיה על ידי גיולה, (דיולה), אחד משבעת ראשי השבטים המדיארים שהגיע בפלישה השנייה לפאנוניה ובדרך עצר כאן לזמן קצר. גיולה כיהן כקורסאן, תפקיד צבאי השקול נגד התפקיד הכוזרי של באיג או בק.
בשלהי המאה ה-19 הועלתה ההשערה שהצ'אנגואים היו צאצאי שבט מדיארי שהתיישב במולדובה לפני הרומנים.
כעבור כמה עשורים אנדרה ורש האמין גם הוא שלצ'אנגואים ותק יותר רב במרחב המולדובי מאשר לרומנים.
הטענות בעד המוצא המדיארי מזרחי של הצ'אנגואים היו בתחום הלשון והארכאולוגיה, אולם יסודן המדעי הוא רעוע.
בעוד שאטלקז השתרע מאגן הסירט ומהדנובה מזרחה, הצ'אנגואים שהתיישבו במולדובה התקבצו במיוחד בין הקרפטים לסירט, שם הותירו עקבות בטופנימיה ובהידרונימיה
ההשערה משכה בקורת גם מצד חוקרים רומנים וחוקרים הונגרים כאחד.
. לפיכך התאוריות לפיהן השכבה הבסיסית של הצ'אנגואים המולדובנים השתייכה לקבוצת כובשים מדיארים שנשארו מחוץ לקרפטים, בדרכם לטרנסילבניה, נדחו.
מבחינה טופונימית השמות העתיקים ביותר ממקור מדיארי בקרב הכפרים המולדבים , הכוללים את הסיומות "פאלווה" או "ואשארה"(המונח האחרון הוא בעל שורשים איראניים-פרסיים) שמשמעותם היא "כפר" ובהתאמה "יריד", מוכיחים לדעת חוקרים כמו קלמן בנדה או אדם ט. סאבו שמגמה זו בטופונימים התחילה בתחילת המאה ה-13. על יסוד זה ניתן למקם את מקור היישובים ההונגריים האלה בתקופה שלפני הפלישה המונגולית ולפיכך להסיק כי המדיארים המשיכו לחיות בהם לכל אורך הפלישות המונגוליות. עם זאת, ניכר שהצביון הטופונימי הזה הופיע רק במאה ה-13 ושיאו במאות ה-14–15.
מכאן אפשר להבין שהכפרים המדיאריים ההתחלתיים במולדובה יושבו מחדש או הוקמו במולדובה אחרי תקופת הפלישות.
לפי ההיסטוריון רובין בייקר רציפות קיומן של אוכלוסיות, ללא הדבל מוצא (קומני, רומני, הונגרי או גרמני) במרחב במולדבי הוא פחותסביר, בגלל הפלישות המונגוליות שהתרחשו במאה ה-13.
אולם היסטוריונים שונים כמו ברנאט מונקאץ', פאל פטר דומוקוש, הוגו וצרקה, שטפאן גורוביי, ויקטור ספיניי, בלה גונדה, זולטאן ז'ופוש, סברו שהתקיימה צורה כלשהי של רציפות. מבחינת מונקאצ'י התושבים שנותרו היו קומנים, בעיני דומוקוש, גונדה וז'ופוש - היו הונגרים, אבות הצ'אנגואים של ימינו, עבור גורוביי וספיניי - הם היו רומנים, ומבחינת וצרקה - היו סקסונים טרנסילבנים.