בחייו האישיים של קבילה חלו שינויים, כאשר באותה תקופה התחתן ונולדה לו בת, אך חיי המשפחה לא החזיקו זמן רב, ובמהירות הזניח את משפחתו לטובת הפעולות הפוליטיות שלו, ולטובת נשים רבות אחרות. בנובמבר 1963 התמנה קבילה לשר הרווחה, הספורט והנוער. בינואר 1964 הוצע לקבילה להצטרף לגאסטון סומיאלוט (Gaston Soumialot) ולכריסטוף גבנייה (Chrisophe Gbenye), שהיה נשיא ה-NCL (התנועה הלאומית לחופש), ולפתוח חזית צבאית במחוז קיוו שבמזרח המדינה. מתקפה זו אורגנה כחלק ממשבר קונגו ומהמלחמה הקרה ששררה בקונגו באותם ימים.
במאי 1964, קבילה הצטרף לתקיפה זו נגד ג'ייסון סנדוואה (Jason Sendwe) שהיה הנשיא של צפון קטנגה באותה תקופה. תקיפה זו נקראה מרד הסימבה (Simba Rebellion). קבילה הוביל צעירים מקומיים בעיקר משבט ההולוהולו (Holoholo) שהיו בדעות פוליטיות דומות לשלו. ההתקפה כשלה וקבילה נמלט לסין, למספר מדינות במזרח אירופה ומדינות אפריקאיות אחרות במטרה לשמור על פרופיל נמוך, ואכן לאחר כמה חודשים חזר קבילה לרפובליקה של קונגו.
בנקודת זמן הבאה, לאחר שקבילה חזר לרפובליקה של קונגו, הוא המשיך להיות פעיל במרד נגד המשטר. תנועת המורדים בה לקח חלק כבשה את סטנליוויל (Stanleyville, קיסנגני של ימינו) – העיר השלישית בחשיבותה ברפובליקה של קונגו, אך עד סוף נובמבר 1964 נכבשו פרברי העיר שנית על ידי כוחות המשטר הקונגולזיים והבלגיים. כתוצאה מכך, נחסמו רוב נתיבי גישה לעיר, שהיו חשובים למורדים. על כן האזור בו קבילה פעל הפך לנקודת הכניסה היחידה דרכה היה ניתן להעביר אספקה למורדים. השליטה של קבילה על הגישה היחידה לעיר הפכה אותו לדמות חשובה במערך של המורדים. עקב זאת היה ניתן לראות את הפוטנציאל הנשיאותי והמנהיגותי של קבילה כמנהיג כבר אז.
בסוף נובמבר קבילה מונה להיות שר החוץ ושגריר בטנזניה, קניה ואוגנדה. בזמן שהיה בתפקיד הוא התמקם בקיגומה עם המפקדים הכפופים לו, וכיוון את רוב כוחות המרד לצד האחר של אגם טנגניקה ברפובליקה של קונגו.
ב-24 באפריל 1965 הוא מונה להיות סגן נשיא של המועצה העליונה של המהפכה (Supreme Council of the Revolution).
מאפריל עד נובמבר 1965 סייעה קבוצה צבאית קובנית תחת הנהגתו של צ'ה גווארה לכוחות המורדים להקים כוח מורד מאורגן ומוסדר. אך חוסר באימונים, במוטיבציה ובמנהיגות (קבילה לרוב לא היה נוכח בשטח הלחימה) – הפכו משימה זו לבלתי אפשרית. כאשר הורה קבילה על כניעה עקב התקפות הצבא הקונגולזי הוא איבד את העזרה החיצונית עבור המרד שלו, וקיבל ביקורות רבות על כניעה זו – ברפובליקה של קונגו ומחוצה לה.
לאחר הכניעה, שיערו רבים כי לורן קבילה עדיין לא הוכיח את עצמו כמנהיג יעיל. עקב הביקורות, הוא חזר לבסיס בכך שלקח שיעורי פוליטיקה וחינוך בסין ב-1966. לאחר החזרה שלו לרפובליקה של קונגו הוא חשב על דרכים ליישם את מה שלמד, ובדצמבר 1967 – הקים תנועה מורדת עצמאית וחדשה: המפלגה של המהפכה הפופולרית (the Party of the Popular Revolution (PPR. תנועת PPR חטפה אירופאי אחד ושלושה סטודנטים אמריקאים. עקב כך הפסיקה טנזניה את המימון שלה לתנועה של קבילה, וראש הממשלה מובוטו תקף בחוזקה יעדים רגישים של התנועה, וגרם לקריסת "עמוד השדרה" הצבאי של התנועה. תנועת PPR לא הצליחה להתרחב מעבר לגבולותיה המקוריים, והמוניטין שלה נשאר מקומי ולא ארצי.
עקב הכישלון של תנועת PPR, התמקם קבילה בדאר א-סלאם שבטנזניה, והקים שם משפחה חדשה. בשנת 1971 נולדו לו תאומים, שאחד מהם הוא ג'וזף קבילה - שעתיד להנהיג את המדינה אחריו. בשנה זו שינה מובוטו, את שם המדינה לזאיר (Zaire). בשנות ה-70 המאוחרות, זוהתה תנועת ה-PPR בעיקר בהקשר של מאבקים פוליטיים מול הדיקטטורה של מובוטו, אך התנועה נחלשה עם השנים. בשנת 1988 הגיעה לסיומה הפעילות של התנועה המורדת (PPR) בהנהגתו והקמתו של קבילה עקב אותה היחלשות עם השנים. עוד נטען כי קבילה נעלם ונהרג. ברם, נמצא כי בתקופה זו קבילה יצר קשרים אישיים חשובים עם יוורי מוסווני, הנשיא העתידי של אוגנדה, ועם פול קגאמה הנשיא העתידי של רואנדה. בעזרת קשרים אלו, קבילה קיבל תמיכה ממוסווני וקגאמה, והקים את תנועת האיחוד של הכוחות הדמוקרטיים של החירות - Aliance of Democratic Forces of Liberation, (ר"ת: ADFL). בתנועה זו היו חברים גם: אנגנדו קיסאסה (Ngandu Kisase) - מצביא ותיק מתקופת השלטון של פטריס לומומבה, מסאו נינדגה (Massassu Nindaga) ודאוגראטיס בואגרה (Deogratias Bugera) שהיו מזוהים עם רואנדה, גם בשורשיהם וגם בשאיפותם הפוליטיות.
ב-31 באוקטובר 1996, הכוחות של הברית הזו, יחד עם תמיכה מאסיבית של כוחות צבאיים מרואנדה ואוגנדה, תקפו את בוקאבו וגומה (Guma) -הערים המזרחיות ביותר בארץ, הגובלות עם רואנדה ואוגנדה. תקיפה זו סימנה את תחילת סופו של המסע הארוך של קבילה בדרך לנשיאות.
מלחמת קונגו הראשונה.
בעקבות רצח העם ברואנדה ותפיסת השלטון ברואנדה על ידי הטוטסי, נמלטו בני הוטו רבים מרואנדה לזאיר, והתפתחה לחימה בין ההוטו והשבטים הזאיריים, כאשר הטוטסי סובלים משני הצדדים. (במזרח המדינה התגוררו מהגרים רבים מבני הטוטסי וההוטו מרואנדה שהיוו כמחצית מהאוכלוסייה באזור).
מחנות הפליטים של ההוטו במזרח זאיר שמשו גם כבסיסים להתקפות של ההוטו נגד הטוטסי ברואנדה. בתקופה זו החלה ממשלת רואנדה של הטוטסי בפעולות צבאיות נגד ההוטו בזאיר.
קבילה, שהיה יריב של ממשלת מובוטו (שתמכה בשבט ההוטו - בנובמבר 1996 פורסם צו האוסר הימצאות בני טוטסי בזאיר ומטיל עונש מוות על טוטסי שיימצא בה) זה זמן רב, עמד בראש החזית שנפתחה כנגד מובוטו. המשטר הנוקשה והרודני של מובוטו יצר לו אויבים כמעט בכל זאיר, ולכן קבילה זכה לתמיכה רבה, עקב זאת בשנת 1996 פרצה מלחמת קונגו הראשונה.
במהלך המלחמה, כוחות רואנדה הרסו את מחנות הפליטים בהם השתמשו בני ההוטו בהתקפותיהם אל תוך רואנדה, והתקדמו מערבה לקראת עיר הבירה קינשאסה. חייליו של מובוטו סבלו ממורל נמוך לאור קבלת משכורת נמוכה של כדולר לחודש, שלעיתים כלל לא שולם, וציוד מועט ולקוי. במקרים רבים נמנעו החיילים מלהילחם נגד המורדים ובמקום זאת בזזו את העיירות ונסו מהן לפני הגעת המורדים. קבילה ואנשיו הגיעו לשערי עיר הבירה קינשאסה ללא התנגדות, כאשר מובוטו נמלט לטוגו ומאוחר יותר למרוקו.
נשיאות (1997–2001).
לאחר הבריחה של מובוטו לחו"ל, קבילה הכריז על עצמו כנשיא ב-17 במאי 1997, ושינה את השם המדינה מזאיר לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. מלחמת קונגו הראשונה העלתה את קבילה לשלטון, הרבה בעזרת הקשרים שיצר עם מנהיגי המדינות רואנדה ואוגנדה שתמכו בו לאורך כל המלחמה.
מבחינה כלכלית, האמין קבילה במרקסיזם, אך היה פתוח גם לרעיונות אחרים - פעולותיו היו מעורבות גם עם קפיטליזם וקולקטיביזם. מבחינה חברתית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו תחת שלטונו של קבילה דמתה לזאיר תחת שלטונו של מובוטו, אשר ידוע כשלטון שאכזב את התושבים.
נעצרו קבוצות אופוזיציה המתנגדות לשלטונו של קבילה. טענות של פעילי זכויות אדם בנוגע להתעללות הכוחות של קבילה באוכלוסייה נשמעו. קבילה התמודד עם ביקורת בינלאומית על כך שכשל לקיים בחירות דמוקרטיות (ביטל אותן בשנתיים הראשונות בטענה שהוא צריך יותר משנתיים כדי לתקן את החסרונות במדינה), ועל כך שעצר ואיים על קבוצות המתנגדות לו.
קבילה ספג ביקורות גם על כך שסיכל חקירה של האו"ם על היעלמות של יותר מ-100,000 פליטים רואנדים, שככל הנראה נרצחו על יד החיילים שלו ותחת פיקודו. כתוצאה מכך, הפסידה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מיליוני דולרים של כספי סיוע מארצות שונות בעולם (כסף שקבילה קיווה שיעזור לו לבנות מחדש את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). בנוסף, קבילה גם כשל בגיוס הכסף עקב ההתחמקות מהחקירה.
יתר על כן, השיג קבילה שליטה בלעדית על הגישה למקורות מינרלים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, המקור העיקרי היה קולטן (חומר טבעי המסוגל להוליך חשמל בעל מטען גבוה). השתמשו במינרל זה על מנת לייצר כבלים ורכיבים בטלפונים סלולריים ובמחשבים ניידים. באותה תקופה חל גידול בשימוש במוצרים אלה, ולכן השווי של מינרל זה עלה. צבא רואנדה השתלט על מכרות קולטן רבים במזרח המדינה, ורואנדה הואשמה על ידי האו"ם בגנבת קולטן (על פי האו"ם, הרוויחה רואנדה באותה שנה לפחות 250 מיליון דולר ממכירת קולטן בתיווך חברות כרייה). זו אחת מהסיבות הכלכליות העיקריות לפרוץ מלחמת קונגו השנייה.
מלחמת קונגו השנייה.
מלחמת קונגו השנייה פרצה באוגוסט 1998 ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. מלחמה זו כללה באופן ישיר 9 מדינות אפריקאיות, ובמהלכה נהרגו עד שנת 2008 כ-5.4 מיליון אנשים, מרביתם מרעב המוני וממחלות, ורבים אחרים נפלו קורבן למעשי זוועה דוגמת אונס וקניבליזם, שהיוו פרקטיקות לחימה משמעותיות. המלחמה הסתיימה באופן רשמי ביולי 2003, אך בפועל נמשכה עוד שנים אחר כך.
בשנת 1998 החליט קבילה, להתנער מחסותם של הכוחות הרואנדים שהעלו אותו לשלטון: בתאריך ה-14 ביולי 1998 קבילה החליט לפטר את הרמטכ"ל הרואנדי ג'יימס קאבארבה (James Kabarebe). הוא החליף אותו ביליד קונגו, סלסטין קיפוואה (Celestin Kipowah). לאחר כשבועיים, קבילה פקד על כל הצבאות הרואנדים והאוגנדים לעזוב את המדינה. היועצים הצבאיים הרואנדים שגרו בעיר הבירה קינשאסה סולקו תוך פחות מ-24 שעות.