ב-1987 הוא התקיים בפעם האחרונה ואילו "אחיו הקטן", הפסטיגל, ממשיך עד היום. יש הטוענים שהפסטיבל השתייך לימי התום, בו שירי הילדים היו במוקד התחרות עם תפאורה פשוטה וזמרים, לפני עידן הפירוטכניקה, הבמות המסתובבות, הדוגמניות וכוכבי הטלוויזיה המאפיינים את הזמר והבידור לילדים בימינו.
הוצאה מחודשת של שירי הפסטיבלים.
בתקופה בה התקיימו הפסטיבלים באופן רציף הועלה כל פסטיבל על-גבי תקליט בשנה בה הוא התקיים. בשנות ה-90 יצא אוסף שירי הפסטיבלים בארבעה תקליטורים ובשנת 2006 יצא די.וי.די עם מיטב שירי הפסטיבלים עד אותה שנה.
בשנת 2012 הוציאה חברת התקליטים ויזארט בע"מ את כל האלבומים המקוריים של פסטיבלי הילדים משנות ה-70 וה-80 (פסטיבלים 1 עד 17) על גבי תקליטורים. רבים משירי הפסטיבלים, שלא נכללו באוספים, הופיעו בפעם הראשונה על גבי תקליטורים.
חידוש הפסטיבל.
בשנת 2008 מפיקים פרטיים רכשו את הזכויות על השם של הפסטיבל המקורי והוא שב לבמה בדצמבר אותה שנה, לקראת חג החנוכה, בבימויו של משה קפטן. יהודית רביץ לקחה על עצמה את תפקיד המנהלת האומנותית. בפסטיבל המחודש השתתפו זמרים צעירים רבים, ביניהם נינט, קרן פלס, שי גבסו ובועז מעודה וכן הופיע כאמן אורח גידי גוב שהרבה להופיע בפסטיבלים המקוריים. בפסטיבל המחודש ניצח על תזמורת הפסטיבל המוזיקאי אלון פרימן.
בשנת 2009 הפסטיבל שב לבמות בפעם השנייה והאחרונה עד כה והופיעו בו אמנים ותיקים וביניהם דפנה דקל, ציפי שביט וחני נחמיאס לצד כוכבי ילדים צעירים דוגמת טל מוסרי, דנה פרידר ודון לני-גבאי. בתפקיד האמן האורח היה יגאל בשן, אף הוא מכוכבי הפסטיבלים בעבר.
ליסיאס
יחידת ניהול זיכרון
יחידת ניהול הזיכרון (באנגלית: Memory Management Unit, בראשי תיבות: MMU) היא רכיב חומרה האחראי על פעולות ניהול הזיכרון על ידי המעבד. נכון לתחילת המאה העשרים ואחת, ברוב המעבדים יחידת ניהול הזיכרון ממוקמת במעבד, והיא אינה רכיב פיזי נפרד.
יחידות ניהול הזיכרון מודרניות ממפות בין כתובות וירטואליות לכתובות פיזיות בזמן ריצה, אם דף הזיכרון הנדרש לא נמצא כעת בזיכרון הפיזי, היחידה מייצרת פסיקה שמסורתית נקראת page fault, ומערכת ההפעלה מטפלת בפסיקה על ידי טעינת הדף מהזיכרון המשני - בדרך כלל דיסק או SSD.
זיכרון וירטואלי.
זיכרון וירטואלי (באנגלית: Virtual Memory) הוא טכניקה לניהול והקצאה של זיכרון המחשב, המסתירה את הזיכרון הפיזי של המחשב ומדמה זיכרון רציף וגדול, ומפרידה בין ניהול הזיכרון של תהליכים שונים. כל אחת מהתוכניות המתבצעות פועלת כאילו עומד לרשותה מרחב זיכרון בגודל שהיא זקוקה לו, רציף, וללא הפרעות מתהליכים (לא מוזמנים) אחרים.
הרעיון של זיכרון וירטואלי הוא להוסיף עוד רמה של הפשטה בארגון הזיכרון. תהליך המנסה לגשת לזיכרון בכתובת X (כתובת וירטואלית), ייגש בפועל לכתובת מתאימה Y (כתובת פיזית) בזיכרון הראשי של המחשב, או לכתובת Z בזיכרון משני כלשהו, בדרך כלל דיסק קשיח, שהוא זול יותר, ואז המידע המבוקש יישלף משם ויועתק לזיכרון הראשי בפעולה הנקראת דפדוף. תרגום הכתובות מתבצע במקרים רבים בחומרה.
סידור וניהול הזיכרון.
בשיטת זיכרון וירטואלי מחלקים את הזיכרון לעמודים, כל עמוד הוא בדרך כלל בגודל של מספר ק"ב בודדים שהוא חזקה של שניים. כאשר תהליך מנסה לגשת לכתובת בזיכרון הווירטואלי, יחידת ניהול הזיכרון לוקחת את כל הביטים שגדולים מגודל העמוד שנקבע, ומחליפה אותם במיקום של הדף בזיכרון הפיזי ומוסיפה בסופם את הביטים הנותרים, שמסמלים את המיקום בתוך הדף.
מימוש.
ישנם שלושה מימושים לניהול טבלת המיפוי:
דוגמה.
בקטע תוכנה המתכנתת הגדירה משתנה וכינתה אותו בשם X. טיפוס המשתנה X הוא מספר שלם בגודל שני בתים שם בו מספר. המהדר קבע שמשתנה זה יישמר בתחום שבין 0E00:0030 עד 0E00:0031. בהנחה שגודל דף הוא 4 ק"ב (0000:1000), יחידת ניהול הזיכרון ממפה בין 0E000 לבין המיקום בו הדף נמצא בפועל בזיכרון הפיזי, נניח 00A00 ושמה את המספר בכתובת 00A0:0030 ו - 00A0:0031.
אם דף הזיכרון הנדרש לא נמצא כעת בזיכרון הפיזי, היחידה קוראת למערכת ההפעלה, שאצלה נמצא המיפוי בין הזיכרון הווירטואלי לדיסק, עם page fault ומערכת ההפעלה מעבירה בעזרת דפדוף את הדף המבוקש לזיכרון הראשי ולאחר מכן מבוצעת פעולת הכתיבה באותו האופן. בדרך כלל בינתיים כדי העתקת הדף מוענק ה-CPU לתהליך אחר כדי לא לבזבז זמן עיבוד. הסיבה שמעתיקים את כל הדף ולא רק את המקטע המבוקש היא כדי להמעיט כמה שאפשר בפעולת הדפדוף.
לקריאה נוספת.
modern operating systems third edition, Andrew S. Tanenbaum עמודים 189-198.
מקבץ סרטונים קצרים שמסבירים את הנושא בצורה טובה: https://www.youtube.com/watch?v=qcBIvnQt0Bw
שלום הכהן
שלום הכהן (ב' בטבת ה'תקל"ב, 23 בדצמבר 1771 – י"ד באדר א' ה'תר"ה, 21 בפברואר 1845) היה משורר עברי, איש תנועת ההשכלה; עורך "המאסף החדש", מייסד ועורך "ביכורי העתים", מחבר "עמל ותרצה", "ניר דוד" ו"קורא הדורות".
קורות חייו.
שלום בן יעקב הכהן נולד ב-23 בדצמבר 1771 בעיירה מיינדזיז'ץ פודלסקי שבפולין. בשנת 1789 בא לברלין, ושם התחבר עם אנשי תנועת ההשכלה שבעיר, ובעיקר נעשה תלמידו וידידו של המשורר ר' נפתלי הרץ וייזל (רנה"ו), ולימים אף נחשב כיורשו בתחום השירה העברית. בברלין פרסם בתקנ"ט (1799) את ספרו הראשון, "משלי אגור". הוא התפרנס כמורה בבית הספר של המשכילים, "חינוך נערים", וכן כמורה פרטי לילדי יהודי ברלין העשירים. בברלין ראה לנגד עיניו את שקיעתה של תנועת ההשכלה בעיר ואת גל המרת הדת אצל היהודים. סגירתו של ירחון המשכילים "המאסף" ב-1797 הטרידה אותו מאוד, והוא פנה ב-1800 למייסד "המאסף", יצחק אייכל, בהצעה לחדש את הופעת הירחון; ואולם אייכל ענה לו בדברי ייאוש, כי זמנה של תנועת ההשכלה ושל תהילתה של השפה העברית עבר ואין עוד כל סיכוי להתחדשות.
ב-1800 הוציא לאור בבית הדפוס של וולף היידנהיים בעיירה רדלהיים קובץ שירים בשם "מטעי קדם על אדמת צפון", ובו שלוש יצירות מקראיות: פואמה על הצלת אברהם באור כשדים, מזמורים על חיי דוד המלך, ובעיקר "מעשה נבות היזרעאלי" – מחזה בשתי מערכות שבו משולבים רעיונות של רומנטיקה ושל צדק חברתי. ב-1808 החל לפעול כדי לחדש בכל זאת את "המאסף", ואכן הצליח להוציא אותו לאור במשך שלוש שנים: ב-1809 בברלין, ב-1810 באלטונה וב-1811 בדסאו. הוא שינה במקצת את אופיו של הירחון, והוסיף בו עוד שירים ויצירות מתורגמות מן הספרות האירופית. ב-1812 הוציא לאור ברדלהיים את "עמל ותרצה" – מחזה המחקה את "לישרים תהילה" של רמח"ל. המחזה – דרמה העוסקת ברעיונות של צדק חברתי – נדפס בכמה מהדורות נוספות והשפיע על כמה ממשוררי ההשכלה ובהם אברהם בר גוטלובר ואד"ם הכהן.
ב-1813 עבר שלום הכהן מגרמניה לאמסטרדם, וב-1815 עבר ללונדון. בלונדון ניסה להקים בית ספר, אך הדבר לא עלה בידו, והוא עבר להמבורג, שם נשא אישה. בהמבורג היה עד למאבק סביב פעולותיהם של חלוצי היהדות הרפורמית, בעיקר באירוע שכונה ריב ההיכל. הוא עצמו נטה תחילה לתיקונים מסויגים בנוהג הרווח, אולם בעקבות האירועים שינה את דעתו והחל מתנגד בחריפות למחדשים. הוא תרגם לגרמנית כמה מן המאמרים שכתבו הרבנים שהתנגדו להם, וכן תרגם לגרמנית את סדר העבודה (עם מבוא על תולדות התפילה בישראל) וכמה פיוטי סליחות.
ב-1820, כשכבר התפרסם כמשורר, הוזמן לעבוד כמגיה וכעורך בבית הדפוס של אנטון שמיד בווינה, והחליף בתפקיד זה את שלמה לויזון. הוא שהה בווינה עד 1836, ובתקופה זו הוציא את ספרו "כתב יושר" – אֶגְרוֹן עם דוגמאות למכתבים בעברית, ואת הפואמה הגדולה שלו, "ניר דוד", על חיי דוד המלך, שחיקתה את "שירי תפארת" של וייזל ונחשבה באותה תקופה יצירת מופת של השירה העברית. עיקר פעילותו בשנים אלה הייתה הוצאתו לאור של שנתון שנועד להמשיך את דרכו של "המאסף": "ביכורי העתים". הוא ייסד את כתב העת, בתחילה כנספח ללוח שנה עברי, וערך אותו בשלוש שנותיו הראשונות, 1821–1823.
ב-1836 חזר להמבורג, ושם ישב, למעט נסיעות קצרות לערים אחרות, עד מותו ב-1845. ב-1838 הוציא לאור את החלק הראשון של "קורא הדורות", חיבורו על תולדות עם ישראל מימי בית שני ואילך. את שאר חלקי החיבור הותיר בכתב יד, וקטעים מהם התפרסמו לאחר מותו בכתבי עת שונים. "קורא הדורות" מבוסס על חיבוריו ההיסטוריים של יצחק מרדכי יוסט, אולם הוא כתוב בגישה ביקורתית פחות ובלשון קלה וברורה יותר, ולכן היה פופולרי אצל המשכילים. ב-1841 חגגו בהמבורג מלאת לו שבעים שנה, ואז נאם נאום בגרמנית על כמה פרקי מקרא, והנאום פורסם כספר בפני עצמו. שלום הכהן הלך לעולמו ב-21 בפברואר 1845 בהמבורג.
הערכת שירתו.
מכל משוררי ההשכלה, שלום הכהן הוא הקרוב ביותר ברוחו לשירת הרמח"ל. אם שירת הרמח"ל היא שירת הזהב של השירה העברית החדשה, אזי שירתו של שלום הכהן היא שירת הכסף, אמנם פחות מקורית, אך עדיין שירה עברית אמיתית: מלאה במחשבות מוסר ובתמונות טהורות המרוממות את הרוח ומאצילות את הנפש. בפרט, במחזה "עמל ותרצה" התהלך בעקבות המחזה "לישרים תהלה" של הרמח"ל. שלום הכהן הודה בענוותנותו כי מחזהו חובר בדמות מערכות שיריו של הרמח"ל, אך לא בתוקף ועוז נעימת לשונו ועומק מחשבותיו, כי קטן ממנו מאד.
כתב מאיר לטריס על שירת שלום הכהן:
על הזיקה בין שירת שלום הכהן לבין השירה הרומנטית, כתב פישל לחובר: