על פי חוק שימור החומר, חומר אינו יכול להיהרס או להיווצר. את החוק אפשר לנסח באופן סטויכיומטרי, כאמירה שמספר האטומים של כל יסוד במגיבים יהיה תמיד זהה למספר האטומים של אותו היסוד בתוצריו רק בתגובות כימיות, שבהן אין התפרקות גרעינית של אטומים. תהליכים גרעיניים, בהם פליטה או בליעה של אנרגיה מאפשרת להתמיר גרעיני אטום מיסוד אחד ליסוד אחר, מתוארים בחוק שימור האנרגיה. מכיוון שאנרגיה שקולה למסה (לפי E=mc²), חוק שימור החומר הוא מקרה פרטי של חוק שימור האנרגיה, התקף בכל המקרים בהם מסה איננה הופכת לאנרגיה או להפך. חוק שימור החומר אינו מדויק לחלוטין, מכיוון שאינו מתייחס לאנרגיה הנפלטת או הנבלעת במסגרת התגובה הכימית. יחד עם זאת, השינוי במסה שיוצר השינוי באנרגיה זניח מאוד, ועל כן ניתן להתעלם ממנו ברוב היישומים של כימיה מעשית.
מקרה נוסף שבו החוק אינו תקף הוא בתהליכים יחסותיים; כאשר עצמים נעים במהירויות המתקרבות למהירות האור, משתנה המסה שלהם בהשוואה למסת המנוחה.
יהדות שווייץ
יהדות שווייץ היא קהילה יהודית באזור שווייץ של היום. כיום יש בשווייץ כ-20,000 יהודים ביותר מ-20 קהילות.
היסטוריה.
היהודים הראשונים שהוזכרו בשווייץ היו בעיר בזל בשנת 1213 ולאחר מכן הוזכרו עוד מספר פעמים בתעודות שנמצאו בקנטונים. בשנים 1348–1349 עבר גל פרעות גדול על יהודי שווייץ בעקבות עלילת הרעלת הבארות שבעטיה נגרמה כביכול מגפת הדבר הקטלנית שכונתה "המגפה השחורה". יהודים רבים נטבחו ומאות רבות הועלו על המוקד חיים. 600 יהודי קהילת בזל נכלאו בצריף ונשרפו חיים. לאחר-מכן הוקמו הקהילות מחדש אך גירושים נוספים אירעו גם במהלך המאה ה-15.
בסוף המאה ה-16 כיהן כרב המדינה הרב יונה וייל.
במשך השנים הוגבלו היהודים במספרם ובניידותם. ב-1678 החליט בית המחוקקים השווייצרי לרכז את מעט היהודים ששרדו בשווייץ, באזור מצומצם אחד - עמק הנהר סורב, החופף פחות או יותר לאזור קנטון ארגאו שבשווייץ של היום. ב-1776 הוחלט לצמצם עוד יותר את האזור המותר להתיישבות יהודים ונקבעו שתי עיירות בלבד בתוך עמק הנהר סורב, שבהן הותר ליהודים להתיישב - אנדינגן ולנגנאו. בשנת 1797 נאלצה שווייץ להימנע מאפליית היהודים הצרפתים שהיו בתחומה ובעת כיבוש נפוליאון והקמת הרפובליקה ההלווטית קיבלו יהודי המדינה שוויון זכויות שבוטל עם עצמאותה המחודשת של שווייץ.
רק בשנת 1866 קיבלו יהודי שווייץ שוויון זכויות ורשות לשהות בכל חלקי המדינה. בעקבות משאל עם שנערך בשנת 1893 הוחלט בשנה זו על האיסור בשחיטה יהודית כשרה. בשנות ה-30 ארגנו ראשי הקהילות היהודיות בשווייץ מחאה כנגד פרסום "הפרוטוקולים של זקני ציון" בשווייץ.
באירוויזיון 1956 זכתה הזמרת השווייצרית-יהודייה ליס אסיה בתחרות.
בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה שווייץ נייטרלית והגבילה את כניסתם היהודים שנמלטו משאר אזורי אירופה אליה. רק כ-25,000 מהיהודים שביקשו להיכנס למדינה הורשו להיכנס אליה.
ב-1 בינואר 1999 נבחרה רות דרייפוס לנשיאת (וראש ממשלת שווייץ) למשך שנה. בכך הייתה לאישה הראשונה והיהודיה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה אי פעם.
יהדות חרדית בשווייץ.
בציריך קיימות שתי קהילות חרדיות, עדת ישורון ואגודת אחים .
"אגודת אחים" איגדה את כל בתי הכנסת החסידיים בציריך מיסודו של הרב מרדכי יעקב ברייש, ואחר כך כיהן כרבה בנו הרב שאול ברייש, היום אין לקהילה רב רשמי עקב קשיים בבחירת רב. לקהילה יש מערכת כשרות. לחסידות בעלזא, חסידות גור וחסידות אלכסנדר יש בתי כנסת עצמאיים.
השנייה היא הקהילה היקית שנקראת בשם "קהל עדת ישורון" (IRGZ) הקיימת מאז 1895 מיסודם של תלמידי הרש"ר הירש. לה יש ג"כ מערכת כשרות.
לפי ההערכות מונות הקהילות החרדיות בציריך כ-3000 נפש.
בבזל קיימת קהילה של כמה עשרות משפחות מהזרם הליטאי.
בז'נבה קיימת קהילה קטנה בשם "מחזיקי הדת", קהילה זו מחזיקה גם במערכת כשרות. בלוצרן הייתה קיימת ישיבה ותיקה שהקימה הרב משה סולובייצ'יק (בהתחלה בלוגאנו) והתפרסמה בעיקר על שם מחליפו בתפקיד, הרב יצחק דוב קופלמן. הישיבה נחשבה לאחת הישיבות הטובות באירופה ונסגרה בשנת 2015. בלוגאנו הייתה קיימת קהילה חרדית ותיקה בראשות האדמו"ר מביאלא שהיה רב הקהילה, אך רוב המשפחות החרדיות עזבו והאדמו"ר עבר להתגורר בישראל.
הקהילות בלוצרן ובלוגאנו פועלות בשיתוף פעולה עם מרכזי חב"ד המקומיים.
במונטרה הייתה קהילה וכן ישיבת עץ חיים שלימים עלתה כולה לישראל והייתה לישיבת היכל אליהו.
בדאבוס נפתחה ישיבה גבוהה חסידית החל מתקופת הקורונה אייר תש"פ, הנתמכת על ידי הקהילה בציריך
בישיבה בראשות הרב אליהו חיים שטרנבוך לומדים בה מעל מאה תלמידים בעיקר מאירופה.
בתי חב"ד בשווייץ.
חב"ד החלה פעולתה בשווייץ בשנת 1982 ונכון להיום נוטלת חלק מרכזי בפעילות היהודית בשווייץ, ובדגש רב על מספר גדול של יהודים שאינם חברים רשמיים בקהילות. סניפים של בתי חב"ד ניתן למצוא בציריך , ג׳נבה , לוגאנו , בזל , צוג ולוצרן.
ארגונים יהודיים בשווייץ.
הקהילה היהודית מנהלת מספר ארגונים, גני ילדים ובתי ספר יהודיים. לדוגמה בציריך קיים בית ספר יסודי "נעם" שנועד עבור הקהילה היהודית ומלמד בין היתר את השפה העברית. בבזל ובציריך מתקיימים מספר גנים יהודיים וכן סניפים של תנועת הנוער בני עקיבא. קיימים מספר אירוגני סטודנטים יהודיים בשווייץ המאוגדים לאיגוד הסטודנטים יהודים השווייצרים Swiss Union of Jewish Students (SUJS).
בנוסף קיימת פדרציה השווייצרית של הקהילות היהודיות (Swiss Federation of Jewish Communities) המשמשת ארגון-גג למספר ארגונים וקהילות יהודיות הפעילות בשווייץ. הארגון הבינלאומי בני ברית מפעיל בשווייץ מספר בתי הילל.
הדלקת נרות
ליבנה חנה
קלוסטורידום בוטולינום
אורנג אוטנג
Clostridium Botulinum
יהדות אלג'יריה
יהדות אלג'יריה הייתה אחת הקהילות הגדולות של יהדות ארצות האסלאם. ליהדות אלג'יריה היו מספר מרכזים גדולים בעלי מאפיינים שונים במקצת: אלג'יר, קונסטנטין, תלמסאן, אוראן וגרדאייא וקהילות יהודיות היו פרוסות גם בערים קטנות יותר ברחבי המדינה. בשיאה מנתה יהדות אלג'יריה כ-130,000 נפשות, אך כיום נותרו במדינה יהודים ספורים. רוב יהודי אלג'יריה היגרו בשנת 1962 לצרפת, שאת האזרחות שלה הם קיבלו בשנת 1870 בעקבות צו כרמיה, וחלקם עלו לישראל.
היסטוריה.
העת העתיקה.
ההתיישבות היהודית באזור אלג'יריה של היום, בדומה להתיישבות היהודית בשאר צפון אפריקה, התחילה כנראה עם הגעת סוחרים יהודים בספינות מסחר פיניקיות במאות הראשונות לפני הספירה. על פי המסורת של יהודי העיר קונסטנטין, שהייתה קרויה בעת העתיקה בשם "סירטה", יהודים ישבו בעיר עוד בתקופת בית ראשון וסיפקו סחורות לשלמה המלך. עדויות ארכאולוגיות להימצאותה של קהילה יהודית באזור אלג'יריה של ימינו מופיעות
החל מראשית התקופה הרומאית מצבות וקברים יהודיים מהמאה ה-2 נמצאו בערים קונסטנטין וסטיף. שרידי בית הכנסת מהמאה ה-3 נמצאו בעיר סטיף, ובערים אחרות נמצאו שרידי בתי כנסת נוספים שמיוחסים למאה ה-4.
במאה ה-2 היהודים בצפון אפריקה מרדו ברומאים שבהנהגת הקיסר טראיאנוס במה שידוע כמרד התפוצות, מרכז המרד היה בלוב השכנה לאלג'יריה. במאה ה-6 הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון הוציא צו נגד היהודים ועמים לא-נוצרים אחרים בצפון אפריקה שהגביל את הפולחן הדתי שלהם, הורה על הפיכת בתי כנסת לכנסיות, והביע תקווה שהם יאמצו את דת הנצרות, עם זאת ההוראות של הצו כנראה לא נאכפו בפועל. במאה ה-7 הממלכה הוויזיגותית הקתולית בספרד החלה לרדוף את היהודים, ושליטים מסוימים אף כפו עליהם גירוש מספרד או המרת דת. בעקבות זאת לאורך השנים 583–693 חל זרם הגירה של יהודים מספרד לאזור צפון אפריקה של ימינו וכן גם לאזור אלג'יריה.
ימי הביניים המוקדמים.
המוסלמים פלשו לאלג'יריה במאה ה-7 בהובלת המצביא עוקבה בן נאפע, תוך לחימה הן בכוחות האימפריה הביזנטית והן בכוחות בני הקבוצה האתנית ברברים. את הכוחות הברברים ייתכן שהובילה המלכה האגדית אל-קהינה, שיש שאומרים עליה שהייתה יהודייה, אך קינה יהודית עתיקה מקונסטנטין דווקא מאזכרת אותה כמי שהתאכזרה ליהודים. הכוחות המוסלמים הצליחו בתהליך הדרגתי להתקדם, ועד ראשית המאה ה-8 כל צפון אפריקה נכנסה תחת כנפי האסלאם.
היהודים באלג'יריה תחת שלטון מוסלמי, כמו שאר יהודי ארצות האסלאם, הוגדרו כבני המעמד המשפטי ד'ימה (בני חסות), שחובותיו וזכויותיו נקבעו בחוזה עומר. מעמד זה מאפשר ליהודים לשמור על דתם, אך גם מהווה מעמד משפטי נחות שהמשתייכים אליו נתונים לשורה של הגבלות. רבות מההגבלות המוטלות על הד'ימי הן סמליות, ונועדו להבהיר את מעמדו העליון של האסלאם. כך למשל, אחד האיסורים הוא שבית התפילה של בן החסות לעולם לא יהיה גבוה יותר מגובה הבתים המוסלמים. אחת הדרישות המכבידות ביותר של חוזה עומר היא שמוטל על לא-מוסלמים לשלם מס גולגולת שנתי לשלטון.
אף על פי שחוזה עומר מבטיח לבני החסות הגנה וביטחון, לא תמיד קוימה הבטחה זאת. היחס ליהודים בפועל השתנה בין שליט לשליט, והיו כאלה שהקלו עם היהודים בעוד שהיו כאלה שרדפו אותם. לעיתים, בעיקר בתקופות של אי-יציבות, סבלו היהודים מפרעות של ההמונים כנגדם ובזיזה של רכושם.