אנשי הטוקולאור ממרכז העמק של נהר סנגל קשורים באופן הדוק לבני הפולה, במהלך ימי הביניים הם חלקו כבוד לבני הפולה. חלק גדול מדוברי שפת הפולה האחרים מפוזרים במחוז ובעלי מעמד חברתי נמוך יותר. הם הצאצאים של העבדים שהיו ברשות הפולה. כעת, כששוחררו באופן חוקי, הם עדיין חולקים את אותו הכבוד לאליטה הפולאנית ולרוב מסרבים להזדמנות לעלות בדרגה החברתית.
למשל במאלי, בורקינה פאסו וסנגל, לאלו שנמצאים בתוך המעגל התרבותי של הפולה אבל שלא משתייכים אליהם מבחינה אתנית, מתייחסים בתור yimɓe pulaaku (אנשי התרבות הפולאנית). לפיכך, התרבות הפולאנית כוללת אנשים שאינם בהכרח פולאניים מבחינה אתנית. אף על פי שעבדות איננה חוקית כיום, הזכרונות על מערכת היחסים הישנה בין הפולבה והרימאיבה (Rimayɓe) עדיין קיימים אצל שתי הקבוצות.
עבדות ומערכת הקאסטה.
חברת הפולאני מאופיינת בדיוויזיות קאסטה השכיחות למחוז המערב אפריקאי. מערכת הקאסטה של אנשי הפולה החלה עוד בימי הביניים, בוססה היטב במאה ה-15, ושרדה עד היום. ארבע הקאסטות המרכזיות, כך טוען מרטין קיץ', לפי סדר המעמד שלהן הן "אצולה, סוחרים, בעלי מלאכה וצאצאים של עבדים".
הקאסטה הפולאנית ה"ראויה", היא קאסטת האצולה, הנקראת גם רימבה (Rimɓe) ודימו (Dimo), שמשמעו "אציל". קאסטת בעלי המלאכה כוללת נפחים, קדרים, מוזיקאים ובדרנים, גנאלוגים, חרשי עץ ותופרים, אלה שייכים לקאסטות אך נחשבים לאנשים חופשיים. כמו כן, ישנן הקאסטות של השבויים, העבדים ושל צאצאי הצמיתים. השליטים והסוחרים הפולאנים היו, בדומה לקבוצות אתניות אחרות באפריקה, קשורים בסחר העבדים. את העבדים הם "רכשו" דרך פשיטות או שהיו שבויים שלקחו במלחמות שניהלו.
הקאסטות הפולאניות הן אנדוגמיות – מה שאומר שהשייכים לקאסטה נישאים רק בתוכה. מערכת הקאסטות הזו לא הייתה כה משוכללת במקומות כמו צפון ניגריה, מזרח ניז'ר וקמרון. בהתאם למספר הערכות, עד סוף המאה ה-19, כמחצית מאוכלוסיית הפולבה באמירות אדאמאוואה כללה עבדים, שם התייחסו אליהם בשם ג'ייאבה (Jeyaɓe). אף על פי שהערכים מאוד גבוהים הם מייצגים את רוב האמירויות של חליפות סוקוטו, איתם אדאמאוואה. הריבוד החברתי בקאסטות בקרב אנשי הפולה היה נפוץ ונצפה ברחבי סאהל – בבורקינה פאסו, ניז'ר, סנגל, גינאה, מאלי, ניגריה, סודאן ואחרות.
תרבות.
פרנסה ואורח חיים מסורתי.
הפולאנים הם במקור נוודים ורועי צאן. העדרים שלהם כוללים בקר, כבשים ועיזים בשטחי מרעה עצומים ויבשים בפנים הארץ שבה הם חיים. הם מפרידים את עצמם מהאוכלוסיות החקלאיות המקומיות. הם מהווים את הקבוצה האתנית הנודדת הגדולה ביותר בעולם ומאכלסים מספר טריטוריות ששטחן הכולל עולה על שטחה של ארצות הברית.
לפולאני קוד התנהגותי הידוע בשם פולאקו (Pulaaku), שכולל תכונות כמו סבלנות, שליטה עצמית, משמעת, זהירות, צניעות, כבוד כלפי אחרים (גם לאויבים), חכמה, מחשבת תחילה, אחריות אישית, הכנסת אורחים, אומץ ועבודה קשה. הנשים בקרב אוכלוסיות פולאני הנודדות עושות בזמנן הפנוי מלאכות יד שכוללות חריטה על דלועים, אריגה, סריגה, עטיפות לדלועים העשויות בקפידה וידועות בשם מבדו (Mbeedu), וסלים. הגברים הפולאנים מעורבים פחות במלאכות כמו קדרות, נפחות וצביעה, בניגוד לגברים מקבוצות אתניות שכנות להם.
כמעט בכל אזור מערב אפריקה בו חיות קבוצות הפולבה הנודדות ישנה מגמת עלייה בקונפליקטים בין החקלאים (שאינם נודדים) והאיכרים (הנודדים). היו מקרים רבים של קונפליקטים במישור ג'וס (Jos), המישור המערבי הגבוה, ובחגורות המרכזיות שבניגריה, צפון בורקינה פאסו ודרום צ'אד. גידול בקר הוא הפרנסה העיקרית של 4 מתוך 10 המחוזות האדמיניסטרטיביים של קמרון, בנוסף לשלושה מחוזות בהם רעיית צאן ובקר פחות נפוצה, במחוזות בצפון ומרכז ניגריה, בכל רחבי סאהל ובמחוז סודאן.
במשך ארבעה עשורים היו תגרות בין הוודאאבה בורורו (האיכרים הנוודים) והחקלאים המיושבים בהם ג'וקון (Jukun), טיב (Tiv), צ'אמבה (Chamba), באמילקה (Bamileke) ולפעמים אפילו ההאוסה. קונפליקטים מסוג זה החלו לרוב מכך שהעדר סטה לתוך שטחים חקלאיים והרס יבולים. אלפי פולאניים אולצו להגר מהאדמות המקוריות שלהם בסאהל לאזורים דרומיים יותר בגלל תהליך המדבור של הסהרה. ניגריה, לדוגמה, מאבדת בכל שנה 2168 קמ"ר של שטחי מרעה ואזורים חקלאיים בגלל המדבור, שמהווה איום רציני לפרנסתם של כ-20 מיליון אנשים.
בגלל הבצורות החוזרות ונשנות משפחות רועים רבות אולצו לוותר על חיי הנוודות, ובכך איבדו את זהותם בתהליך. תהליך העיור הגדל גרם לשטחי מרעה פולאניים רבים להפוך לשטחי פיתוח עירוניים, וכן, שטחים רבים אולצו להפוך לשטחים חקלאיים. פעולות אלה נבעו מההתקפות האלימות והתקפות הנגד בין הפולאני, שהרגישו שאורח החיים שלהם וההישרדות שלהם היו תחת איום, ובין אוכלוסיות אחרות שנפגעו מאיבוד יבולים חקלאיים אף שמלכתחילה האדמות אותם עיבדו היו צחיחות ולא מעובדות.
הפולאני שחיו בניגריה לרוב דרשו פיתוח של שטחי מרעה במיוחד בשבילם על מנת לרסן את הקונפליקטים. כל המועמדים לנשיאות מבחירות קודמות שהיו מעוניינים בהצבעות של הפולבה, הבטיחו הבטחות שווא בקמפיינים שלהם. הדיונים בין פקידים ממשלתיים, שליטים מסורתיים ושליטים של הפולאני בנוגע לרווחת הנוודים תמיד התרכזו סביב הדרישות והבקשות להגן על שטחי המרעה. הלחץ הגובר מצד הארדואן (המנהיגים של קהילת הפולאנים) לישועת שטחי המרעה המקוריים שנותרו, גרמו למספר ממשלות עם אוכלוסיות גדולות של רועים (כמו גומבה, באוצ'י, אדאמאוואה, טאראבה, פלטו וקאדונה) לכלול בתוכניות הפיתוח את השימור וההחייאה של שטחי המרעה. המנהיגים מיהרו להיאחז בנואשות הרועים לשטחי מרעה וייסדו ועדה לשימור שטחי המרעה על מנת למצוא פתרון ארוך טווח לדילול המהיר של שטחי המרעה בניגריה.
הפולאני מאמינים שהתרחבות שטחי המרעה תגדיל את אוכלוסיית המשק החי, תוריד את הקושי שברעיה, תקטין את ההגירה העונתית ותגביר את האינטראקציות של האיכרים, הרועים והאנשים הכפריים. בניגוד לציפיות הנ"ל, שטחי המרעה אינם נמצאים בהישג היד של כשלושת רבעי הפולאני הנודדים בניגריה, שמספרים מגיע למיליון, ושל כ-60% מהרועים המהגרים שמשתמשים בשטחי מרעה זהים בכל יום.
פיזור שטחי המרעה ומספרם בניגריה עבור המשק החי של הפולאנים משתנה מלא מספיק ללא מספיק באופן חמור. במדינות כמו ניגריה, קמרון ובורקינה פאסו, בהן אספקת הבשר תלויה לחלוטין בפולאני, קונפליקטים מסוג זה מובילים למחסור בבשר ולקפיצה במחירי החלבון מן החי.
בתקופה האחרונה הסנאט הניגרי היה קרוע בין הניסיונות להעביר מיסוי על שטחי המרעה ורווחי ההגירה של הרועים הפולאנים. זה נבע בעיקר מכך שהמחוקקים מדרום למרכז ניגריה התנגדו להצעה, והמחוקקים מהצפון תמכו בה. הפולאני היו מעורבים בקונפליקטים הציבוריים בניגריה.
שפה.
שפת הפולאני היא הפולאר (Pulaar). כל הסנגלים והמאוריטיאנים שזוהי שפת האם שלהם ידועים בתור האלפולאר (Halpulaar), שמשמעו "דוברי הפולאר" (האל הוא השורש של הפועל הפולארי "האאלוגול" (Haalugol) שמשמעו - לדבר). באזורים מסוימים, למשל בצפון קמרון, השפה הפולאנית היא הלינגואה פרנקה.
שפת הפולה היא שפה לא טונלית (שפה טונאלית היא שפה הכוללת מספר טונים, כלומר מספר מסוים של הבחנות בין תדירויות-צליל), היא מדוברת בכ-20 מדינות לאורך מרכז ומערב אפריקה. כמו שפות נוספות (למשל: שפת וולף ושפת סרר) היא שייכת לתת משפחה האטלנטיות של שפות ניז'ר קונגו.
היא דוברה לראשונה על ידי אנשי הפולה ובהמשך גם דוברה גם על ידי קבוצות נוספות (כמו בני הטוקולור) מעמק נהר סנגל.
אף על פי שישנם הרבה שמות לשפת הפולה כמו פולאני, פולר, פולאר, מסינה-פולפיאד וכדומה, בדרך כלל מדובר על אותה שפת יסוד.
נגזרותיה של שפת הפולה מדוברת במספר מדינות: פולאני היא שפה רשמית בסנגל (Pulaar) וניגריה (Fulfulde), שפה אזורית רשמית גינאה (Pular), ושפה לאומית של מאלי (Maasina) וניז'ר (Fulfulde).
סה"כ ישנם כ-24 מיליון דוברים (על כל נגזרותיה) את שפת הפולה בתור שפת אם, במרכז ובמערב אפריקה.
קוד מוסרי.
מאפיין מרכזי בתרבות הפולאנית הוא קוד התנהגות הידוע בתור פולאקו (Pulaaku), או לאאוול פולבה (laawol Fulɓe) בשפת הפולה, שמשמעו "הדרכים הפולאניות" שמועברות מדור לדור בתור ערכים מוסריים נעלים של הפולבה. ערכים אלה מאפשרים להם לתחזק את זהותם לאורך הגבולות ולצד השינויים של אורח החיים. ישנם ארבעה עקרונות בסיסיים שמגדירים את הפולאני מיסודו:
המוניאל הוא שילוב בין חוזק ואומץ בזמן מצוקה וקבלה סטואית וסיבולת של גלגל החיים שנקבע מראש. לרוב עיקרון זה מפורש כסובלנות.
הסמטאנדה מתוארת בתור חוסר ריסון ושליטה עצמית בעת אינטראקציות חברתיות ביום יום, ומתועדת כחולשה בהתמודדות עם מצוקות. לרוב היא מפורשת כבושה. כשמישהו מתנהג בצורה מבישה, הפולבה נוהגים לומר "או סמפטי" (O sempti), שמשמעו שהם ביישו את עצמם, או "או וואללה סמטאאנדה" (O walaa semteende), שמשמעו שאין להם בושה.
המילה חאקילו, משמעה אינטליגנציה, ראיית הנולד ושכל הישר, מפורשת בתור זהירות ופיקחות בניהול הפרנסה והיתקלויות פנים מול פנים.
במילים אחרות, פולאני חייב להכיר את האילוצים החברתיים בכל הקשור לדרכי ההתנהגות ולהיות מסוגל להימנע מהפרתם בכל המצבים האפשריים, בעיקר מול אנשים אחרים. פולאני אמיתי נמצא בשליטה מלאה של הרגשות והדחפים שלו. כמו כן, נדרשת ממנו הבנה גבוהה גם של השפה וגם של העם הפולאני.
לבוש.