יצירה עצמית: חברת הנעורים מושתתת על יצירה עצמית של החברים בה; יצירה המתקיימת מתוך חופש בחירה, תרבות עצמאית והוויי חיים מקומי וישראלי. אנשי חברת הנעורים מכירים בעובדה שנוער מגידו, שלא בשונה מן הנוער במדינת ישראל, מוקף בתרבות הצריכה הכוללת מאפיינים תרבותיים שטחיים המעוגנים בכסף, במדדים של יופי ובצריכה מפרי ידם של אחרים. היצירה העצמית קוראת תיגר על תרבות הצריכה ומבקשת לתת אפשרות אחרת לחיים תרבותיים, בשאיפה לאותנטיות, ומתוך כוונה להביא לידי ביטוי את אישיותם הכנה של החניכים, יכולותיהם, שאיפותיהם ואהבותיהם.
אוטונומיה: חברת הנעורים שואפת לאוטונומיה ומתן מרחב כמה שיותר גדול לחניכים, לעצב את חייהם בתחומים רבים ככל הניתן. עיקרון זה לא מתייחס רק לקבלת החלטות פורמליות, אלא לתחומים נוספים כמו נורמות קבוצתיות ומוסדיות, מסורות והתנהלות יום יומית.
דמוקרטיה: ההחלטות הגדולות ברעות מתקבלות בצורה של שיתוף כלל החברים בה. השיתוף בא לידי ביטוי בהתייעצות הצוות החינוכי עם החניכים בשורה של תחומים, שקיפות המידע והמניעים לשינוי, ופעמים רבות גם הצבעות בקלפי. האופי הדמוקרטי של חברת הנעורים שואב את המבנה הארגוני שלו מן הדמוקרטיה הפרלמנטרית בה לכל חבר יש קול שווה בהצבעה, אך מבקש להניח תשתית לפעולה של דמוקרטיה מהותית: החניכים נקראים למעורבות והשפעה על סדרי חייהם במטרה לגבשם להיות אדונים לעיצוב גורלם כאזרחים וחיזוק תחושת הערך העצמי של כל חניך וחניכה.
הומניזם: עקרונות ההומניזם רואים את אושרו של האדם ושלמותו הרוחנית כתכלית החינוך. רעות שואפת ליצור מרחב בטוח ומצמיח עבור כל חבריה, בתוכו הם מוזמנים 'להיות מי שהם עצמם', ללא כל מסכות ומסננים. חברת הנעורים שואפת לגדל בחניכיה את דמותם הרוחנית, האינטלקטואלית, הרגשית והחברתית. החינוך ההומניסטי ברעות גוזר השקפת עולם חינוכית המניחה בבסיסה את שוויון ערך האדם, ומציידת את בוגרי חברת הנעורים בהשקפה פוליטית וביקורתית הנאבקת למען ההומניזם בחברה הישראלית.
הווית חיים מלאה (כוליות): חברת הנעורים שואפת להיות מסגרת חיים שלמה עבור החברים בה, החניכים והמחנכים כאחד. בניגוד לחוג אחר הצהריים, השם דגש על תחביב ספציפי וההתמקצעות בו, רעות מהווה מכלול חיים שלם, בתוכו יכולים החניכים והמחנכים לבטא פנים שונות ומגוונות של אישיותם וצרכיהם. כבית, שואפת ראות להעניק לחבריה מענה רגשי, חברתי ורעיוני מקבוצת השווים ומן הצוות החינוכי המלווה אותם בתהליך רב-שנתי.
חזון רעות משמש בתור מצפן חינוכי וערכי, ומבטא את רוח המקום. ממנו נגזר ומנוסח ההסכם השנתי אותו מגבשים החניכים, הצוות החינוכי וההורים. ההסכם מבטא את דמותו של המקום ומבקש לתת מענה לשאלה, מיהו הבוגר הראוי של רעות.
פדגוגיה ועקרונות.
מקורות רעיוניים.
חברת הנעורים רעות התפתחה מתוך יסודותיו של המוסד החינוכי של השומר הצעיר, ושימרה חלק משמעותי מן הצביון השיתופי של החינוך הקיבוצי. החינוך לחיי שיתוף וצוותא של חברי הקבוצה, יצירת תרבות עצמית ומקורית, התנסות במגוון רחב של מלאכות ותחומי עניין ומעורבותם של החניכים בקהילת חיים בוגרת המהווה דוגמה לחברת הנעורים, הם יסודות הטבועים בתוך אופייה של רעות.
מקור נוסף ממנו שואבת רעות את המבנה שלה הוא החינוך חברתי- קהילתי (חינוך בלתי פורמלי) בכללו. גישה חינוכית זו מבוססת על ההנחה, כי ההשתתפות בפעילות ברעות היא וולנטרית ומהווה מסגרת מקבילה לחינוך הפורמלי, שלא באה רק על מנת להוות מסגרת משלימה. החינוך החברתי- קהילתי מהווה גורם קריטי בהתפתחות האישית הבריאה של החניכים, מעצים את אישיותם וכישוריהם החברתיים. החינוך החברתי- קהילתי שם דגש על פיתוח אינטליגנציה רגשית ויכולות חברתיות, מתוך תפיסה שאינן נופלות בערכן מיכולות דידקטיות.
המבנה של רעות מבוסס על עקרונות החינוך הדמוקרטי, לפיו מתקיימות בתוך חברת הנעורים ועדות וצוותים האמונים על קבלת החלטות ומימושן. מבנה זה מבוסס על התפיסה הרואה בחיים דמוקרטיים מסגרת ראויה להתבגרות עבור ילדים ובני נוער, כהכנה לחיים הבוגרים במדינה דמוקרטית, וכתפיסה שמעצימה את חירותו של הפרט ואת מקומה של ההתארגנות הקולקטיבית. החינוך הדמוקרטי מניח שמפגש של אדם בשלב מוקדם ככל האפשר של חייו עם מסגרת דמוקרטית, מגדל פרטים וקבוצות הצומחים לתוך מציאות בה הם מאמינים שבאפשרותם לשנות ולעצב את המציאות. אדם הגדל בחינוך הדמוקרטי שואף להרחיב את החוויה הדמוקרטית המהותית ברמת המדינה, ובממדים נוספים של חיי האדם, כמו עבודה, קהילה, פנאי, תרבות ועוד.
עקרונות הקבוצה החינוכית.
ברעות מתקיימות שש קבוצות חינוך משכבת ז' ועד יב', המחולקות לפי שכבת הגיל בבית הספר. לכל קבוצה שני מחנכים, לרוב מחנך ומחנכת. הקבוצה נפגשת לפחות פעם בשבוע לערב קבוצה, בו מתקיימת פעילות חינוכית אותה מובילים מחנכי הקבוצה. ככל שהיא עולה בגיל, מתעצמת האחריות של הקבוצה\שכבה, והיא הופכת עם הזמן לאחראית על יותר ויותר פעילויות ואירועים שונים במהלך השנה החינוכית. המתודה העיקרית ליצירת קבוצה חינוכית ברעות היא האחריות המשותפת שיש לקבוצה על אותם אירועים, והחיבור הנוצר במסגרת ערבי הקבוצה והזיקות השונות המתקיימות בין חבריה (בלימודיהם בבית הספר, ביישובי מגוריהם, בחוגים המועצתיים וכו').
מעגלים מתרחבים של שייכות והשפעה.
חברת הנעורים מורכבת מקבוצות חינוכיות, מתוך התפיסה כי על מנת להשפיע, זקוק האדם למעגל חברתי מוגדר המקנה לו תחושת שייכות, ואשר בתוכו הוא יכול לפעול ולממש את עצמו. ככל שהמעגל קטן יותר, כך מתאפשרת היכרות אינטימית וקרובה בין החברות והחברים בו. באופן הזה מנווט כל חבר וחברה בקבוצה, בניסיון למצוא את מקומם החברתי, ובמטרה להשפיע על מקומם ועל דמותה של הקבוצה. המעגל הקבוצתי המצומצם לעומת חברת הנעורים, מאפשר לחניכים לשאוב כוח ותמיכה ולהשפיע על מעגלים גדולים יותר מן הקבוצה עצמה: הוועדות, הקבוצות הצעירות מהם, ולבסוף על חברת הנעורים כולה, על היישוב, המועצה והחברה בכללה.
אוטונומיה מודרכת.
חברת הנעורים מדמה מודל של עולם המבוגרים, אך היא אינה כזו, ואינה שואפת להיות כזו במובן זה שהיא מודרכת ומתקיים בה מורטוריום חינוכי. צוות המחנכות והמחנכים אחראי באופן בלעדי על ביטחונם, בטיחותם, ובריאותם הפיזית והנפשית של החניכים. בנוסף, כל פורום המתקיים ברעות מלוּוה על ידי הצוות החינוכי, שגם אחראי על הגדרת גבולותיו. הצוות שואף להגדיר את הגבולות באופן משותף עם החניכים ובדיאלוג מתמיד איתם, אך מערכת היחסים בין החניכים למחנכים אינה שוויונית. המחנכים והחניכים נדרשים באופן מתמיד ויום-יומי לעמוד על המתח העדין, שבין אוטונומיה ובין הדרכה, ולהחליט בכל צומת מחדש, מהם גבולות הריבונות של החניכים, ומה מקומו של הצוות החינוכי לפסוק בעניין.
ניהול עצמי.
אחד העקרונות החשובים של חברת הנעורים הוא הפיכת החניכים למנהלים של עצמם: הם אחראים על הזמן שלהם, על התקדמות המטלות שלהם, ועל עיצוב הנורמות הקבוצתיות. התפיסה החינוכית גורסת כי יד ביד עם האוטונומיה המוענקת לחניכים, הם מקבלים על עצמם את האחריות הנגזרת מכך, בצורה זו לא תינתן אוטונומיה במקומות בהם החניכים בוחרים שלא לקחת אחריות. על הקבוצה להתמודד עם הקשיים הנוצרים בעבודה המשותפת, בעקבות השונות בין חבריה וההרגלים שהם מביאים איתם. ברוב המקרים, יבחרו המחנכים את מידת מעורבותם בקבוצה, ביחס למידת היכולת שלה לנהל את עצמה. על המחנכים לשאוף באופן מתמיד להגדיל את מידת עצמאותם של חברי וחברות הקבוצה, ולטפח בהם את היכולת להסתדר בכוחות עצמם, בדרך מכבדת ומשותפת.
מבנה מחנך.
הנחת העבודה של רעות היא שכל מסגרת חינוכית המתקיימת בעולם, מחויבת בשלב ראשון להגדיר במפורש את מטרת החינוך שלה. מתוך מטרותיה יהיה ניתן להחליט כיצד תעוצב מסגרתה החינוכית. עצמאות הנוער כמטרה, מחייבת את המסגרת ליצור פלטפורמה לפעולה עצמאית, שבה מסוגלים החניכים לפעול בכוחות עצמם, להצליח או להיכשל, בלי שמתקיימת בהם התערבות אינטנסיבית של הצוות החינוכי. הפדגוגים של החינוך המשותף גזרו את מטרותיהם מתוך שייכותם לתנועה אידאולוגית ומשימתית, שמטרותיה היו ברורות ואיתנות. תהליך החינוך כוון באופן טבעי כלפי אותן מטרות, והכשיר את הדור הבא של חברי הקיבוץ – כבוגרים המחוברים למסגרת הקהילתית, רחבי אופקים, ובעלי מוסר עבודה. את המושג מסגרת מחנכת טבע שמואל גולן בספרו 'החינוך המשותף'. גולן התייחס לכל אותן צורות המתקיימות במסגרת חינוכית, המבקשת להשיג דרכן את המטרות החינוכיות שהוצבו בפניה. הצורות הקיימות ברעות משקפות את מטרותיה אך גם מעוצבות באופן דינמי לנוכח המציאות המשתנה.
צוות קבוצה.
צוות הקבוצה מונה כ-4-5 חניכים, הנבחרים על ידי המחנכים (בשכבות הצעירות) או הקבוצה (בשכבות היותר בוגרות). צוות הקבוצה נפגש אחת לפרק זמן קבוע, לרוב בליווי המחנכים, על מנת לדון בתהליכים השונים שעוברת הקבוצה, לקיים רפלקציה על החוזקות והחולשות שבה, ולקדם תהליכי יצירה והנעה עצמית. מטרת צוות הקבוצה היא להגדיל את השפעתם ומעורבותם של החניכים בחיי הקבוצה שלהם, מתוך תפיסה שהקבוצה היא קודם עבור החברים בה, ותפקידם של המחנכים הוא לסייע להם להוביל את עצמם. צוות קבוצה יכול להוביל בעצמו פעילות קבוצה, רשאי לבחור נושאים בהם מבקשים חברי הקבוצה לעסוק, ולוקח חלק בהובלתה ובעיצובה של הקבוצה, מתוך כוונה לגבור על קיבעונות והרגלים, וכל זאת בהכוונה ובסיוע של המחנכים.
ועדות וענפים.