בין השאר, התצפיות מוכיחות על מנהגי הציד של "Architeuthis" בוגר, נושא שהיה נושא לספקולציה משמעותית. הצילומים הראו תבנית ציד תוקפנית של הדיונון כלפי הפיתיון, שהובילו אותו לשפד זרוע ציד על הקרסים שעליהם הוצמד הפיתיון. תצפית זו הפריכה את התאוריה שהדיונון הענק נסחף בזרמים ואוכל כל מה שצף לידו, כשהוא כמעט ואינו נע על מנת לחסוך אנרגיה. נראה כי למין הרגלי אכילה לוחמניים הרבה יותר.
בשלהי המאה ה-20 תואר בפרוטרוט דיונון גדול עוד יותר, הקרוי דיונון עצום ("Mesonychoteuthis hamiltoni") לאחר שנתגלו פרטים ממין זה. דיונון זה שוכן במימי אנטארקטיקה, ושלא כמו הדיונון הענק, מסתמך על קרסים דמויים טופרים וכפתורי הצמדה על זרועותיו וזרועות הציד על מנת ללכוד טרף. על אף שגופו גדול מהדיונון הענק, זרועות הציד שלו קצרות במידה ניכרת. מאמינים כי הוא אחראי לצלקות שנמצאו על גבם של ראשתנים גדולי-ראש בשל השימוש בקרסים שעל זרועות הציד.
דיונון ענק בתרבות.
סיפורים על דיונון ענק היו נפוצים בין ספנים עוד מהעת העתיקה, וייתכן כי הובילו לאגדה הנורווגית על הקראקן, מפלצת ים בעלת זרועות ציד, גדולה כאי ומסוגלת לעטוף ולהטביע כל ספינה. עם זאת, חושבים כי הדיונון הענק אינו מסוגל להניף את זרועותיו מחוץ למים. משערים כי עדויות ראיה למפלצות ים אחרות כגון נחש הים הם פירוש מוטעה לצפייה בדיונון הענק.
מינים.
להלן הרשימה הרחבה ביותר של המינים:
עם זאת, ייתכן כי לא כולם הם מינים נפרדים. קיומם של המינים המסומנים ב-* דלעיל מוטל בספק ונדרש מחקר נוסף על מנת להחליט אם הם מינים אמיתיים או שהם זהים למינים אחרים.
הרפובליקה של איי פיג'י
אייג' אוף אמפיירס
טאקו בל
טאקו בל (באנגלית: Taco Bell, בתרגום חופשי: פעמון הטאקו) היא רשת מסעדות מזון מהיר אמריקאית, המוכרת מזון בסגנון מקסיקני, שבסיסה נמצא באירוויין, קליפורניה, ארצות הברית. הרשת היא חלק מחברת Yum! Brands, המתפעלת בין היתר גם את רשתות המזון KFC ופיצה האט.
היסטוריה.
במקור החלה החברה כדוכן למכירת נקניקיות בלחמנייה בשנת 1946 על ידי גלן בל. לאחר כמה ניסיונות שביצע ובהשפעת השיטה המצליחה של האחים לבית מקדונלד'ס הקים את מסעדתו בשנת 1962. השיטה הוכחה, וטאקו בל הפכה למסעדה מוצלחת.
עד מהרה, נרכשה החברה על ידי ענקית-המזון "פפסיקו". באוקטובר 1997 הקימה פפסיקו את חברת "טריקון" (Tricon), והעבירה אליה את השליטה על החברות טאקו בל, KFC ופיצה האט. ב-16 במאי 2002 טריקון הפכה רשמית ל-Yum! Brands.
החברה התפרסמה רבות החל משנת 1998 בעזרת פרסומות הצ'יוואווה שלה שהציגו כלב שפרסם את מוצריהם. הם זנחו את הרעיון בתחילת המאה ה-21.
מידע כללי.
בשנת 2013 היו לחברה 6,500 מסעדות ברשת, מתוכן 280 מחוץ לארצות הברית. בארצות הברית היא חולקת שטחים רבים עם רשת KFC.
לרשת כ-175,000 עובדים.
הכנסות לרשת בשנת 2009 היו 1.9 מיליארד דולר.
כיום מגישה המסעדה מזון "טקס-מקס", כלומר מזון אמריקאי המושפע מהתרבות המקסיקנית.
רשומון
רָשׁוֹמוֹן (ביפנית: 羅生門) הוא סרט קולנוע (שגם נכתב כמחזה) נודע של הבמאי היפני אקירה קורוסאווה, שהופק בשנת 1950. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה בשנת 1951, זכייה שהובילה לפרסומם של קורוסאווה ושל הקולנוע היפני ברחבי העולם המערבי. כמו כן זכה בפרס אוסקר מיוחד לסרט זר מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע ובפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
הסרט מבוסס על שני סיפורים מאת הסופר היפני אקוטגאווה ריונוסוקה, ומתאר פשע של אונס ורצח מבעד לעיניהם של ארבעה עדי ראייה:
הארבעה מעלים מזיכרונם את הפשע. ארבע העדויות סותרות זו את זו והצופה אינו מסוגל לגלות את האמת, ובפרט אינו מקבל תשובה לנסיבות המוות: האם היה זה מוות בדו-קרב, רצח או התאבדות? המוות הוא נתון אובייקטיבי, אך תיאור נסיבותיו סובייקטיבי לחלוטין ומשקף את הפרשנות שנותן למאורעות כל עד ראייה (שהוא גם שותף למאורעות).
עלילה.
הסרט מתרחש ביפן של המאה ה-12. מסאקו ובעלה הסמוראי טקהירו נעים על דרך ראשית העוברת בין שני מקומות יישוב (האישה יושבת על סוס המובל על ידי בעלה) וחולפים על פני הפושע הנודע טג'ומרו. הלה, עקב רצונו במסאקו, חוזר על עקבותיו ופוגש בזוג שנית, טוען בפני הבעל כי מצא טובין עזובים (חרבות ומראות) והחביאם, ומשכנע אותו לסטות מהדרך (יחד עם אשתו) ולבוא בעקבותיו כדי לקנותם ממנו בזול. במעבה היער תוקף טג'ומרו את הבעל ומצליח לכפות אותו, ואז אונס את האישה. בסופו של דבר הבעל נמצא מת. טג'ומרו עומד לדין, ובעדותו הוא מכחיש את האונס וטוען שהמעשה נעשה בהסכמה הדדית, אך מאשר שלאחר מכן הרג את הבעל בדו-קרב. האישה מעידה שטג'ומרו אנס אותה, בעלה הביט בה במבט מאשים וקר באופן בלתי פוסק שגרם לה להתעלף, וכשהתעוררה מעלפונה מצאה את הפגיון שלה נעוץ בבעלה המת.
הסתירה בין עדויותיהם של טג'ומרו ומסאקו גורמת לזימונו של טקהירו לעדות באמצעות מעלה באוב. טקהירו מעלה גרסה שלישית, לפיה טג'ומרו שכנע את האישה להצטרף אליו לאחר האונס וזו דרשה ממנו להרוג את בעלה כדי לאפשר את נישואיהם. טקהירו טוען שלא יכול לעמוד בהשפלה זו ודקר את עצמו בחזהו באמצעות פגיון שנשמט מידי אשתו.
חוטב העצים שהיה עד לאירוע, טוען שכל השלושה משקרים, והוא מספר את גרסתו לנזיר ולאיכר המסתתרים מפני סערת הגשם יחד איתו בשער רשומון של העיר קיוטו. לפי גרסה זו, המשלבת קטעים מעדויות שלושת העדים, טג'ומרו רצח את הבעל לפי בקשת אשתו.
בסופו של דבר, עולה תהייה גם באשר למהימנות עדות חוטב העצים: קול בכיו של תינוק נטוש נשמע לפתע, והאיכר ממהר לקחת מהתינוק את המעיל בו הוא עטוף. חוטב העצים גוער באיכר אך הלה משיב כי לא יאזין להטפות מוסר מחוטב העצים אשר בעצמו גנב את פגיון האישה היקר, לאחר שננעץ בגופת בעלה הסמוראי.
בסופו של הסרט מחליט חוטב העצים לאמץ את התינוק הנטוש וסערת הגשמים שוככת.
"רשומון" בתיאטרון הישראלי.
ההצגה הועלתה לראשונה בתיאטרון חיפה ב-1961, בתרגומו של דן מירון, בבימויו של יוסף מילוא, ובהשתתפות חיים טופול, יצחק שילה, אילן דר, נאוה שאן, מרדכי בן-זאב, ראובן בר יותם ואחרים.
בשנת 1980 עלתה בתיאטרון החאן הפקה נוספת של ההצגה. את המחזה תרגם מיפנית יעקב רז שגם ביים. צוות השחקנים כלל את אורי אברהמי, ויקטור עטר, נטע פלוצקי, אבי פניני, ששון גבאי ועליזה רוזן. תפאורה ותלבושות, פרידה קלפהולץ. ההצגה כללה כוריאוגרפיה פיזית ברוח היפנית. היו בה מחוות ותנועות פיזיות וקרבות מבוימים. בשל מסורת של רגישות לתנועה בתרבות היפנית (שהצמיחה דיסציפלינות פיזיות כגון תיאטרון נו ותיאטרון בוטו, ג'ודו וסומו), השחקן המבצע וגם הצופה מורגלים ברמת עידון גבוהה מזו המקובלת בתרבות המערב. גם אם הצופה המערבי לא יידע ל'שים את האצבע' על עיקר זה, הוא מזהה את המודעות המוגברת לתנועה. הניסיון, כפי שנעשה בהצגה זו, להתחקות אחר סטנדרטים 'מזרחיים' הביא לכך שכל תנועה וגם הקטנה, נבחרה ונשקלה במאזניים דקים: האם היא שייכת באופן אורגני לאירוע הבימתי? האם יש סיכוי שהיא תבוצע היטב במסגרת משאבי זמן החזרות? השחקנים היו מחויבים לדיוק הגאומטרי של תנועת איברי הגוף במרחב, כמו גם להפקה ב'רוח הנכונה'. באמצעות הקפדה זו התרחש על הבמה סיפור פיזי שהוא לא רק פרשנות לעלילה, אלא עלילה בפני עצמה. עלילה זו מתקשרת עם הקהל ללא מילים. ההצגה בוצעה בחאן על במה בצורת זירה, בה הקהל ישב מסביב לבמה. כאשר ההצגה נדדה ברחבי הארץ לבמות אחרות קטנות יותר ו'שטוחות' יותר, למשל בתיאטרון צוותא, האריכו את הבמה אל תוך האולם, כדי לאפשר מרחב פעולה עבור קרבות הבמה, ולקרב אותם אל הקהל. בשל האתגר הפיזי הגבוה לשחקנים, נדרשו הדרכה ואימון מקיף לשם רכישת המיומנויות החדשות. על כך הופקד בני שלייסר, שהתמחה באמנויות לחימה יפניות עתיקות. הוא הביא מניסיונו באומנות הסיף המסורתית של הסמוראים, ויצר את מהלכי קרבות הבמה. ההצגה הועלתה פעמים רבות, וזכתה לאהדה גם בקרב מוסדות התיאטרון, ועל כך זכתה בפרס משה הלוי.
"רשומון" כמושג.
בעקבות הצלחתו של הסרט, משמשת המילה "רשומון" לתיאור סיטואציה שבה לא ניתן לרדת לחקר האמת עקב עדויות סותרות הניתנות על ידי עדים המדברים מנקודות מבט שונות. בעברית יצא לאור ספר מחקרי שעשה שימוש במונח, תוך הרחבת משמעות המושג להקשר המחקרי במחקר האיכותני, "כמגוון של נקודות מבט מנומקות מבחינה תאורטית ומתודולוגית הבוחנות את אותו הטקסט". בספר הופיעו שבעה ניתוחים שונים של שבעה חוקרים המתמקדים בטקסט אחד, קצר יחסית, של תכתובת בפורום מקוון.
מדד תל אביב 35
מדד תל אביב 35 (שנקרא בעבר מדד המעו"ף, כראשי התיבות של "מכשירים עתידיים ופיננסיים", ובהמשך, עד אמצע פברואר 2017, "מדד תל אביב 25") הוא מדד הדגל של הבורסה לניירות ערך בתל אביב, העוקב אחר 35 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר הנסחרות בה, בכפוף לתנאי סף מסוימים. חלק ממניות אלה הן מניות דואליות. מדובר במדד תשואה כוללת, כלומר מדד שמייצג הן את השינוי המצרפי במחירי המניות המרכיבות אותו והן את הדיבידנדים המתקבלים מהן, בהנחה שהדיבידנדים מושקעים מחדש במניות המדד. משקל כל מניה במדד נקבע לפי שווי החזקות הציבור בה. ערכו של המדד בנקודות הוא ביחס לערך בסיס שרירותי של 100 נקודות - ערכו ביום השקתו, 1 בינואר 1992. המדד מתעדכן לפרקים על ידי הבורסה לניירות ערך בתל אביב ומשנה את הרכבו; בתקופה של עדכון ייתכן מצב שנכללות בו יותר מ-35 מניות.