החל משנות השמונים, ובאופן מוגבר בתחילת המאה ה-21, החלו להתקיים קהילות רוקבילי ברחבי העולם. מה שמאחד את הקהילות הללו הוא שילוב של אהבת מוזיקת רוקבילי או רוק שורשי (Root Rock)-- כולל הגרסאות המודרניות כגון Neo-Rockabilly, Horror-billy, ו- Psycho-billy, וכן מוזיקת סווינג, בנוסף לאהבה לאופנת וינטג' ורטרו, בעיקר מהתקופות הקלאסיות של מוזיקת הרוקבילי, עם נטייה לביגוד ואביזרים שהושפעו מעולם הבורלסק ו"נערות פינאפ" (באנגלית: Pinup girls). הסגנון הוא פופולרי במיוחד בקהילות קוויריות ופמיניסטיות.
מוסטיאלה
מוסטיאלה (באסטונית: Mustjala; בגרמנית: Mustel) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במערב האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת לייסי, מדרום-מזרח קארמה, מדרום קארלה, ומדרום-מערב קיהלקונה.
שטחה של מוסטיאלה 235 קמ"ר ובשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 932 נפשות. היישוב הגדול ומרכזי במוסטיאלה ("בירת הנפה") הוא העיירה מוסטיאלה (765 תושבים) שעל-שמה נקראת הנפה ובנמצא גם 21 כפרים נוספים.
נפת מוסטיאלה הוזכרה לראשונה בכתב בשנת 1645.
היערות והחופים שלא נגעו בהם יד-אדם מושכים תיירים בקיץ. בכפר ווֹמה, בשנת 1986, נמצאו שרידים של התיישבות אנושית מתקופת האבן.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.
נבחרת ארה&quot;ב בכדורגל
מורגן פרימן
מורגן פרימן (באנגלית: Morgan Freeman; נולד ב-1 ביוני 1937) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי זוכה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך.
ביוגרפיה.
פרימן נולד בממפיס שבטנסי למשפחה אפרו-אמריקאית. אביו (שעל שמו הוא נקרא) היה ספר ואמו מנקה. בילדותו עברה משפחתו מספר מקומות מגורים, ביניהם גרינווד, מיסיסיפי וגארי, אינדיאנה, עד שהשתקעה לבסוף בשיקגו שבאילינוי. בגיל 12 זכה בתחרות דרמה, ואף הופיע בתוכנית רדיו מקומית בזמן לימודיו בתיכון. עם סיום לימודי התיכון, הוצעה לו מלגת דרמה באוניברסיטה המקומית, אך הוא סירב לה והתגייס לחיל האוויר האמריקני בתור טכנאי מכ"ם.
בתחילת שנות ה-60 פרימן גר לבדו בלוס אנג'לס ועבד כפקיד באוניברסיטה המקומית, בניו יורק שם עבד כרקדן, ובסן פרנסיסקו היה חבר במקהלת האופרה.
מ-1965 החל להופיע בהצגות קטנות ובמספר הצגות אוף ברודוויי, וב-1968 הופיע בהצגה "הלו, דולי!" בברודוויי.
ב-1971 הופיע לראשונה בסרט שלא זכה להצלחה רבה. הגעתו הראשונית לתודעת רבים נזקפת בעיקר להופעותיו בשתי סדרות של רשת PBS: "החברה האלקטרונית" (תוכנית לילדים) ואופרת הסבון "עולם אחר". השתיים צולמו במהלך שנות ה-70.
בשנות ה-80 החל לפתח את הקריירה הקולנועית שלו, והופיע בתחילה בסרט ברובייקר לצדו של רוברט רדפורד. בהמשך העשור הופיע במספר סרטים מוכרים, בהם הסרט "חוכמת רחוב" (1987), שעליו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. שנתיים לאחר מכן הופיע בסרט "הנהג של מיס דייזי" (1989), שעל תפקידו בו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, ובסרט המלחמה גלורי (1989). היה מועמד לאוסקר בשלישית ב-1994 על תפקידו ב"חומות של תקווה". שנה לאחר מכן שיחק בסרט "שבעה חטאים" לצדו של בראד פיט. המשך העשור היה מוצלח עבורו, אך ללא פרסים או מועמדויות עבור אף תפקיד.
ב-2003 שיחק בסרט "ברוס הגדול מכולם" ובנוסף קיבל פרס מפעל חיים עבור תרומתו לקולנוע. שנה לאחר מכן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה על תפקידו בסרט "מיליון דולר בייבי". בשנת 2006 שיחק בדרמה הרומנטית "עד 10 פריטים" לצידה של פאס וגה. ב-2007 שיחק פרימן את אלוהים בסרט הקומדיה, בעל התקציב הגבוה ביותר אי פעם, "מבול של צרות".
ב-2008 יצא הסרט "מתים על החיים" (בו כיכב פרימן לצד השחקן ג'ק ניקולסון), שבו שיחק חולה סופני, היוצא להגשים את משאלות ליבו בטרם ילך לעולמו. באותה שנה שיחק גם בסרט "האביר האפל", מסדרת סרטי באטמן. ב-2010 כיכב ואף היה שותף להפקת הסרט "אינוויקטוס", בבימויו של קלינט איסטווד המתאר את חודשי שלטונו הראשונים של נלסון מנדלה בדרום אפריקה.
בשנת 2016 שיחק בגרסה מחודשת לדרמה ההיסטורית "בן חור" בבימויו של טימור בקממבטוב ובכיכובם של ג'ק יוסטון, טובי קבל ואיילת זורר. בשנת 2016 הוא כיכב בתוכנית הדוקו "הסיפור של אלוהים" בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. כמה מצילומיו נערכו, בין השאר, בירושלים. תמונות שהעלה באפריל אותה שנה, לעמוד הפייסבוק שלו תחת התיוג "ירושלים, ישראל", גררו מחאות ואיומים מצד אנטי-ישראליים עקב שיוך עיר הבירה למדינת ישראל, ותמיכה בשיוך מצד פרו-ישראלים. כעבור יממה אחת הוא נכנע ללחץ והסיר את המילה "ישראל" מהתיוג והשאיר רק "ירושלים".
ב-2017 זכה בפרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים. במאי 2018 פורסמו נגד פרימן טענות בדבר הטרדה מינית והתנהגות בלתי הולמת כלפי שמונה נשים. פרימן התכחש לדברים ואף דרש התנצלות פומבית מרשת CNN על הדברים.
החל מראשית 2019, מככב פרימן בפרסומות של חברת המזגנים "תדיראן".בשנת 2021 השתתף בסרט "שומר הראש ואשתו של המתנקש".
חיים אישיים.
לפרימן שני ילדים מחוץ לנישואים.
חירות חיובית
חירות חיובית היא מונח או תפישה בפילוסופיה פוליטית. הוזכרה ונותחה לראשונה כתפישה נפרדת של החירות על ידי תומאס היל גרין, אך תיאורה החשוב ביותר הוא פרי-עטו של ישעיה ברלין. תפישה זו מתייחסת להזדמנות או ליכולת של היחיד לפעול למען הגשמה-עצמית; זאת בניגוד לתפישת החירות השלילית, שמתייחסת לחופש מכפייה.
חירות חיובית מתוארת לעיתים קרובות כחופש להשיג מטרות מסוימות, ואילו חירות שלילית כחופש מכפייה חיצונית. החירות החיובית מודגשת על ידי אנשי השמאל, ואילו החירות השלילית חשובה במיוחד לאלה שנוטים לליברטריאניות. יחד עם זאת, הרוב בשני צדי המתרס הפוליטי מסרב להכיר בחשיבותה ואף בעצם קיומה של ההבחנה בין שתי החירויות. ג'רלד מק'קלום, למשל, מאמין שברלין טעה ושקיימים בחברה מכשולים נוספים לחירות חוץ מאמצעי הכפייה או המניעה שננקטים על ידי השלטונות או פורעי-החוק. לטענתו, ה"חופש" שברלין התייחס אליו אינו חופש כלל.
בקרב הימנים, חלק מן השמרנים מאמצים צורות מסוימות של חירות חיובית. למשל, פוריטנים, כמו קוטון מאדר, התייחסו בכתביהם לעיתים קרובות לחירות, אך התמקדו בחופש מחטא (דחפים מיניים וכדומה); למען חופש כזה, הפוריטנים אף היו מוכנים לוותר על חופש מממשל ולהכיר בחשיבותה של חירות חיובית - חירות כתנאי חיובי לפעילות רצונית ולא כחופש ממגבלות מכוונות שמוטלות עליה. אנרכיסטים ואחרים בשמאל רואים את החירות החיובית והחירות השלילית כתלויות זו בזו ולכן כבלתי-ניתנות להפרדה.
ישעיה ברלין הפגין חשדנות רבה כלפי חירות חיובית תוך כדי תיאורה. לטענתו, הרדיפה אחרי חירות חיובית יכולה להוביל למצב, שבו המדינה תכתיב לאזרחיה דרך חיים מסוימת, אשר לדעתה היא הרציונלית ביותר ולפיכך האזרחים צריכים להשתוקק אליה ללא קשר לרצונותיהם הממשיים.
מגיניה של חירות חיובית טוענים שההשלכות הטוטאליטריות לא מתחייבות ממנה ושיש הבדל גדול בין ממשלה המספקת לאזרחיה חירות חיובית לממשלה המתיימרת לקבל בשבילם החלטות. לדבריהם, כל ממשלה דמוקרטית שתתמוך בחירות חיובית לא תתקל בבעיות שתוארו על ידי ברלין, משום שממשלה כזו לא תהיה במעמד שיאפשר לה להתעלם מרצונותיהם של בני-האדם או החברה. בנוסף לכך, רבים בשמאל רואים בחירות חיובית ערובה לשוויון זכויות בתחומים כמו חינוך ותעסוקה. הם גם חושבים שחירות חיובית מגנה מפני אפליה; ניתן למשל לראות כחירות חיובית את זכותה של אישה לקבל בראיון עבודה אותו יחס שגבר זוכה לו.
צד א' וצד ב'
צד א' וצד ב' מתייחסים לשני צדי תקליטי 7 אינץ' שעליהם יצאו סינגלים מתחילת שנות החמישים. במהלך הזמן קיבלו המושגים משמעות נוספת והתייחסו לסוג השירים שבאופן מסורתי מופיעים בכל צד: בצד א' מופיע השיר שהיוצר מוציא ומקווה שיהפוך ללהיט ויזכה להשמעות רבות ברדיו (ובהמשך להקרנת הווידאו קליפ בערוצי המוזיקה) ובצד ב' מופיעים שירים משניים יותר אך בעלי ערך אומנותי רב יותר.
היסטוריה.
במחצית הראשונה של המאה העשרים, כשעוד השתמשו בתקליטי "שלאק" 78 סל"ד, המושגים צד א' וצד ב' התייחסו רק לפן הפיזי של הסינגל. התקליטים היו מגיעים לתחנות הרדיו והשדרנים היו מנגנים את השירים משני הצדדים ללא הבחנה. בתחילת שנות החמישים, עם המצאתם של תקליטי ה"ויניל" 45 סל"ד, הופיעו הסינגלים הראשונים. בתחילה חברות התקליטים היו שמות בכל צד שיר אחד בצורה אקראית. כך נוצר לעיתים מצב שבו יצאו סינגלים ששני השירים שהופיעו על גבי שני צדיהם הפכו ללהיטים.
במהלך השנים, עם התבססותם של תקליטי ה"ויניל" כמדיה המקובלת להפצת מוזיקה, הופיעו אלבומי המוזיקה הראשונים. מאז נהוג שבמקביל להוצאת אלבום מוזיקה חדש ובמהלך מספר חודשים אחריו מוציאים מספר סינגלים, בדרך כלל שלושה או ארבעה סינגלים במרווח של חודשיים-שלושה אחד מהשני. על גבי כל סינגל הופיע על צד א' שיר מהאלבום שנועד להיות להיט. לעומת זאת, על צד ב' היה שיר שלא נכנס לאלבום, קטע אינסטרומנטלי, או שיר שלא התאים להשמעה ברדיו.