עם גיוסו לצה"ל החל קורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. זמן קצר לאחר שהשלים את מסלול הלוחם השתתף בפשיטה על שדה התעופה באנטבה ב"מבצע יונתן". בהמשך הוסמך לקצונה, שימש כמפקד צוות ביחידה, ועבר קורס סיור ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית. ב-11 במרץ 1980 פיקד בוכריס על תרגיל מבצעי בשיתוף עם לוחמי שייטת 13, שכלל את חציית נהר הירדן, ובמהלכו טבע לוחם השייטת, רס"ל . ב-1982 השתחרר מהשירות הצבאי והחל ללימודים בטכניון בו סיים תואר שני בהנדסת מחשבים.
ב-1988 נקרא על ידי מפקד סיירת מטכ"ל, משה יעלון לשוב לשירות קבע ולשמש כסגנו ביחידה. בדצמבר 1988 פיקד על מבצע בן בליעל לחטיפתו של ג'וואד קצפי מדרום לבנון. בשנים 1989 עד 1997 שירת בתפקידים בכירים ביחידות הטכנולוגיות באגף המודיעין. בשנת 1993 זכה בפרס ביטחון ישראל. ב-1997 התמנה למפקד יחידה 8200 - יחידת האיסוף המרכזית של אמ"ן, ופיקד עליה עד יולי 2001.
קריירה עסקית.
עם שחרורו מצה"ל פנה לעסוק בתחום ההשקעות. בינואר 2003 הצטרף כשותף עצמאי לקרן ההשקעות "אייפקס ישראל". בין היתר השתתף בצוות שהוביל את ההשקעה בבזק. במקביל לעבודתו באייפקס, שימש כנציגו בישראל של המיליארדר הבריטי־יהודי פויו זבלודוביץ'.
בשנים 2007 עד ינואר 2010 כיהן כמנכ"ל משרד הביטחון. בתפקידו זה השפיע השפעה מכרעת על ההחלטה לדחיית רכישת מערכת ההגנה "נאוטילוס" מארצות הברית ופיתוח עצמאי של מערכת כיפת ברזל.
באפריל 2011 מונה למנכ"ל בתי זיקוק לנפט אולם פרש לאחר פחות משנתיים. באותה תקופה שימש במקביל כיועץ לחברת ההזנק "אדאלום", שנמכרה ב-2015 לחברת "מיקרוסופט תמורת 320 מיליון דולר.
בינואר 2015 הצטרף כדירקטור חיצוני לחברת "שירותי בנקאות אוטומטיים", כמומחה סייבר.
בקיץ 2015, הצטרף בוכריס כשותף בקרן הון סיכון "State of Mind Ventures" (SOMV), שהקים עם יובל בהרב וניר אדלר. במאי 2016 שלימה גיוס של 75 מיליון דולר. בקיץ 2021 גייסה SOMV 140 מיליון דולר לקרן חדשה אך בוכריס החליט לא להיות שותף לקרן זו.
מעורבות פוליטית.
באפריל 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, חתם על עצומת תמיכה פומבית ברשימת כחול לבן.
חיים אישיים.
נשוי ליודפת הראל-בוכריס, יועצת עסקית, משקיעה בהיי-טק ודירקטורית במספר חברות ציבוריות. ניהלה בעבר את קבוצת טמרס של המיליארדר פויו זבלדוביץ'.
אלדד ומידד
אֶלְדָּד וּמֵידָד הם שתי דמויות מקראיות המוזכרות בפרשת בהעלותך שבספר במדבר בתורה (-כ"ט).
השניים התנבאו באופן עצמאי במחנה. תגובת משה, אשר לא כעס על התנבאות שלא ברשותו, מסמלת את גדלותו של המנהיג ואת ההבנה והשאיפה שרוח ה' ראוי לה שתשרה על כל העם.
הספור המקראי.
רקע.
על פי ספר במדבר פרק י"א, לאחר יציאת מצרים, היו שתי מרידות של בני ישראל נגד האלוהים ונגד משה בקברות התאווה: "חטא המתאוננים" ו"חטא המתאווים":
ה' מצווה את משה למנות שבעים זקנים שיישאו איתו בעול, ומבטיח לספק לעם בשר.
הקמת מועצת זקנים וההתנבאות.
כמצוות ה', משה אסף שבעים זקנים באוהל מועד, וה' ירד בענן והאציל מרוחו של משה על זקני העם.
כאשר נחה עליהם הרוח, "התנבאו" הזקנים, ולאחר מכן רוח נבואתם פסקה.
שניים מבין האנשים שהיו מועמדים להצטרף לזקנים נשארו במחנה ושם התנבאו בנפרד משאר הזקנים.
"הנער" מספר את האירוע למשה (לפי המפרשים הנער היה גרשום, בנו של משה). כאשר שמע זאת יהושע בן נון, המליץ למשה לכלוא אותם, שכן, לפי המפרשים, הוא ראה בהתנבאות שלא ברשות "מרידה" בסמכותו של משה. אך משה, שלא ראה את הדברים באור שלילי בהכרח, השיב לו:
סוף דבר.
לאחר סיפור זה, ה' מספק שלווים למאכל לבני ישראל כפי שהבטיח, ואת המתאווים המית באותו מקום, על כן נקרא המקום קִבְרוֹת הַתַּאֲוָה.
פירוש ומדרש.
זהותם.
ישנן כמה שיטות בדבר זהותם של אלדד ומידד:
הסנהדרין הראשונה.
עקב חטא המתאווים הוקמה הסנהדרין (מועצת הזקנים) הראשונה על ידי משה. על-פי המסורת הרבנית היו הזקנים תלמידי חכמים.
כל שבט משנים עשר השבטים שלח שישה נציגים לסנהדרין, בסך הכול 72. (לפי המדרש המינוי נעשה בהגרלה בקלפי, וחכמים חלוקים אם הועלו בהגרלה או השתתפו בה בכלל) הדבר עמד בסתירה לדרישת ה' שבסנהדרין יהיו 70 חברים ולא 72, ולכן נאלצו להגריל מי יישארו בסנהדרין ומי השניים שיצאו. אלדד ומידד היו שניים מבין אלו שנבחרו בגורל להיות חברים בסנהדרין, אולם מחמת ענוותנותם הם חשבו שהם השניים שאינם ראויים לתפקיד, ופרשו. (בבלי, סנהדרין יז א)
מהות נבואתם.
פשר נבואתם לא מוזכר במקרא. לפי המדרש הם התנבאו שמשה רבנו ימות לפני הכניסה לארץ ישראל, ויהושע בן נון הוא שיכניס את עם ישראל לארץ ישראל. או על הופעתו של השלו או על העתיד הרחוק:
"ומה נבואה נתנבאו? אמרו: משה מת, יהושע מכניס את ישראל לארץ. אבא חנין אומר משום רבי אליעזר: על עסקי שליו הן מתנבאים, עלי שליו, עלי שליו! רב נחמן אמר: על עסקי גוג ומגוג היו מתנבאין" (בבלי, סנהדרין יז א)
מדרשים.
על הסיפור נכתבו מדרשים שונים:
הפיצול הסיני סובייטי
הפילוג הסובייטי סיני
הפיצול הסובייטי סיני
הפיצול הסובייטי-סיני
הפילוג הסיני-סובייטי
שני לוחות הברית
מספר (בלשנות)
מספר דקדוקי הוא תכונה דקדוקית המציינת הבחנה כמותית (בעיקר של שמות עצם), ומשפיעה על נטייה של מילים במסגרת התאם (בדומה למין דקדוקי ולגוף דקדוקי)
ההבחנה הכמותית הבסיסית ביותר הקיימת ברוב שפות העולם היא בין יחיד ובין רבים. לדוגמה: ספר לעומת ספרים. בדרך כלל צורות היחיד היא הצורה הבסיסית ואילו צורת הרבים היא הצורה המסומנת מורפולוגית.
בשפות שונות ישנן הבחנות כמותיות נוספות, כגון:
המספר בעברית.
לפי הנחיות האקדמיה ללשון העברית, שם עצם אחרי מספר יופיע בצורת רבים במספרים 2 עד 10 (לדוגמה, "שלושה שקלים"), ומהמספר 11 ואילך הוא יכול להופיע בין בצורת יחיד ובין בצורת רבים (לדוגמה, "חמישים ושלושה שקל" או "חמישים ושלושה שקלים"). עם זאת, גם מהמספר 11 ואילך, השימוש בצורת יחיד נפוץ בעיקר בשמות המצויים בספירה (כמו יום, שנה, נפש, איש, ראש, אחוז, שמות מטבעות וכדומה). בשמות אחרים (כמו מחשב או מזגן) פחות מקובל השימוש בצורת יחיד. חריג נוסף קיים שמות לועזיים לציון מידות ומשקלות, (מטר, קילוגרם, דונם, דולר, וכדומה) בהם מקובלת צורת היחיד גם במספרים עד עשר.
לדברי רוביק רוזנטל "בעברית החדשה יש ערבוב כמעט מלא בין שתי החלופות, בעיקר מ-11 ואילך". כמו כן, גם במקורות ניתן למצוא הרבה יוצאים מן הכלל ל"כלל הגדול" - שימוש בצורת הרבים למספרים גדולים מעשר. השימוש בכלל הגדול גם יוצר צירופים שלא נשמעים נכונים לדוברי העברית. לדוגמה: "... בניצנים יבנו '30 בית' ויעברו לשם '30 משפחה', הכוללות '30 גבר' ו-'60 ילד' ...". לכן, רוזנטל מציע להשתמש גם בצורת היחיד וגם בצורת הרבים עבור מספרים גדולים מעשר.
תקופת מלחמת המדינות
תוכנית שנז'ו
מספר (פירושונים)
שנז'ו 5
שנז'ו 1
סוני פלייסטיישן 2
שנז'ו 6
שנז'ו 2
יחיד
רבים
שיקום (היסטוריה של ארצות הברית)
רכבת צ'ינגזאנג
הפסים הלבנים
מנחם פרידמן
מנחם פרידמן (י"ט בכסלו תרצ"ז – כ' באדר ה'תש"פ, 2 בדצמבר 1936 – 16 במרץ 2020) היה פרופסור במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. פרידמן נודע במחקריו אודות היהדות החרדית, ובין השאר הוא שטבע את המונח "חברת הלומדים", המתאר את אורח החיים הנפוץ בעיקר בקרב הליטאים, בו הבעל מקדיש את כל זמנו ללימוד התורה בעוד האישה היא המפרנסת העיקרית.
ביוגרפיה.
פרידמן נולד וגדל בבני ברק. לרחל לבית תלמוד ולמשה, שהיו יהודים מסורתיים. עד כיתה ה' למד בבית הספר של המזרחי, ובעקבות "התחזקותו" הדתית של אביו עבר ללמוד בתלמוד תורה החרדי רבי עקיבא. למד בישיבת היישוב החדש, אשר הוקמה על ידי הרב משה אביגדור עמיאל. למד כשנה בישיבת חברון בירושלים. לאחר מכן התגייס לצה"ל שם שירת בחיל הקשר ולאחר מכן כחוקר ביחידה למחקר חברתי באגף כוח אדם.
הוא למד באוניברסיטה העברית בירושלים ושימש כמה שנים כעוזר הוראה של פרופסור יעקב כ"ץ שהשפיע רבות על עבודתו המדעית. נושא עבודת הדוקטורט שלו (בהדרכתו של כ"ץ), היה "היישוב הישן האשכנזי בתקופת המנדט הבריטי". בשנת 1973 התקבל כמרצה באוניברסיטת בר-אילן. הועלה לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 1996. שימש כמנהל המכון ליהדות ומחשבה בת זמננו. בין השאר שימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות הרווארד, ברקלי, ישיבה יוניברסיטי, נוטרדאם, פנסילבניה וקיימברידג'. פרש לגמלאות בשנת 2006.
פרידמן נפטר ב-16 במרץ 2020.
מחקריו.
כסוציולוג של הדת וכהיסטוריון עסק פרידמן בתהליך החילון ובעימות שבין דתיים וחילוניים למן סוף המאה ה-19 ועד לימינו. כמו כן הוא עסק בתהליכי ההקצנה הדתית בימינו, בקנאות הדתית לגווניה ובמבנה מוסדות ההנהגה הדתית לסוגיה.
מאמרים ומונחים.
הרבנות הראשית – דילמה ללא פתרון.