ג'ורג ברישה הוא בחור יפה תואר בן 26. הוא לא נשוי, לאחר שארוסתו נפטרה לפני שהספיק להתחתן. שנה וחצי לפני מועד הסיפור המתחיל בתחילת האביב ב-17 במרץ, נרצח אחיו הבכור על ידי בן משפחת קריאצ'יצ'ה. סיפור גאולת הדם בין המשפחות החל 70 שנה לפני מועד הסיפור, בסוף המאה ה-19. אורח ששמו לא ידוע, נטה ללון בבית משפחת ברישה ללילה אחד. בבוקר ליווה אותו אחד מבני המשפחה עד גבול הכפר ופנה לאחור. באותו רגע נרצח האורח על ידי בן משפחת קריאצ'יצ'ה, מסיבות שלא היו קשורות למשפחת ברישה. אף על פי שהמלווה כבר נפרד מאורחו, גבו הופנה כבר לאורח, ולפי הקנון הוא כבר לא היה מחויב בגאולת דמו, התכנסו זקני הכפר בדקו את מצב נפילת הגופה, ומכיוון שהגופה נפלה כשראשו של המת מופנה אל הכפר, חויבה המשפחה בגאולת דמו של האורח. הסיפור שמתחיל בחודש מרץ מתרחש לאחר שחשבון הדמים בין המשפחות הסתכם כבר ב-44 נרצחים. ג'ורג כבר ניסה לנקום לפני כן את דמו של אחיו, אבל במקום להרוג הוא הצליח רק לפצוע את בן משפחת קריאצ'יצ'ה. פציעה משמעותה נזק כלכלי כבד למשפחת ברישה שצריכה לשלם דמי נזיקין משמעותיים, והיא פגעה קשה במצבה הכלכלי של משפחת ברישה. אביו של ג'ורג לוחץ עליו לגאול את דמו של אחיו. חולצתו של אחיו המגואלת בדם שכבר הצהיבה תלויה כדגל על מבנה בית המשפחה ומהווה תזכורת בולטת לבושת המשפחה על כך שגאולת הדם עדיין לא בוצעה. ג'ורג לא מעוניין בביצוע גאולת הדם, אבל ברור לו שהוא אינו יכול להתחמק מגורלו. לאחר הרצח עליו להשתתף בטקסי האבל בבית משפחת הנרצח, הוא מרגיש לא בנוח, אבל הקנון מחייב אותו. קרוב לסיום תקופת הבסה הקצרה של יממה, מסכימה משפחת הנרצח להעניק לו את הבסה המוארך שיסתיים ב-17 באפריל. מיד לאחר מכן, נותן לו אביו חמש מאות גרושי הדמים, אותם הכין מראש, כדי שג'ורג ילך למגדל באורוש שם יושב הנסיך וישלם את המס.
ג'ורג הולך ברגל לאורוש, הוא עושה מאמץ להגיע באותו יום, ובדרכו מהרהר באירועי העבר, ובאפשרויות העומדות בפניו. בעבר לפני שביצע את הניסיון הראשון של גאולת הדם, נעשה ניסיון של תהליך פיוס בין המשפחות. היוזמה הגיעה דודתו שגרה בכפר אחר, וטענה שג'ורג הוא הבן האחרון של משפחת ברישה, ואם יבצע את גאולת הדם, הוא ירצח, ולאחריו אביו והמשפחה תיכחד. המשפחה התלבטה ולבסוף עשתה את המעשה החריג של פניה למשפחת קריאצ'יצ'ה בניסיון לפיוס באמצעות פדיון הדם. לאחר מאמצים רבים של זקני השבט הושגה הסכמה בין המשפחות על גובה התשלום, אבל ברגע האחרון קם אחד הגברים הישישים של משפחת ברישה ואמר "לא יקום ולא יהיה", בעקבות כך הכריז הכומר ששימש כראש המתווכים, "גאולת הדם תימשך".
ג'ורג מגיע למגדל באורוש ופוגש שם ארבעה גברים נוספים עם סרט שחור על הזרוע שחיכו כבר מספר ימים להיפגש עם המפקח על הדם כדי לשלם את המס.
סרט.
בשנת 2001, צולם הסרט הברזיליאי Abril Despedaçado. הסרט בהפקתו של ארתור כהן ובבימויו של וולטר סאלס (Walter Salles), מבוסס על הספר אפריל שבור תוך התאמת הסיפור לברזיל המשמשת רקע לסיפור.
סונאטה דה קאמרה
סונאטה דה קאמרה (באיטלקית: Sonata da camera) משמעה באופן מילולי "סונאטה קאמרית" והיא מתארת קבוצה של קטעים אינסטרומנטליים, המקובצים יחדיו לשלושה או ארבעה פרקים שונים, המתחילים בפרלוד, או סונאטה קטנה, מעין פתיחה לפרקים הבאים.
מקור המונח סונאטה דה קאמרה" ברומא בשלהי המאה ה-17, כאשר ארכאנג'לו קורלי כתב שתי וריאציות שונות של סונאטה. אלה נודעו בשמות "סונאטה דה קאמרה" וסונאטה דה קייזה בהתאמה. בספרו "אוקספורד, תולדות המוזיקה המערבית" מתאר ריצ'רד טארוסקין את הסונאטה דה קאמרה כ... סוויטת מחולות במהותה, שקורלי התאים למתכונת המקובלת אז של ארבעה פרקים ("פרלוד" ושלושה מחולות או פרקי קישור)." פרקי המחול הבאים קיבלו על פי רוב שמות שנגעו לסגנון, כגון פרטיטה, סוויטה, אוברטורה ואייר (כמו בהוצאות מחודשות של הסונאטות הקאמריות של קורלי).לדברי ברוסארד (מילון למוזיקה, 1703), "מדובר למעשה בסוויטות של כמה קטעים קטנים, מתאימים לריקוד, כולם באותו מודוס או סולם
הסונאטות של קורלי נחשבו לדוגמה מובהקת למתכונת זו, אבל בתקופה שבין 1650 ל-1700 יצרו מלחינים גרמנים יותר סונאטות כאלה מן האיטלקים. וסנאטה דה קאמרה של יוהאן רוזנמילר (ונציה, 1667) משקפת מסורת גרמנית זו, שלא נמצאו לה מחקים ישירים באיטליה. למעשה, רק לאחר הופעת אופוס 2 של קורלי בשנת 1685 החלו האיטלקים לבכר את המונח "סונאטה דה קאמרה" לתיאור קבצים ספציפיים של פרקי מחולות.
האינסטרומנטאציה השכיחה ביותר בסונאטה דה קאמרה הייתה שני כינורות ובסו קונטינואו. רוב ההרמוניות הושלמו בתפקיד הבס ושני כלי הסופרן ניגנו מעליו. מבנה זה הוכר גם כטריו סונאטה, הואיל והיה מורכב משלושה תפקידים זהים בחשיבותם. אבל לפעמים נדרש נגן רביעי (על פי רוב צ'לן) להכפיל את קו הבסו קונטינואו. עם זאת, מחקר עדכני מגלה את מגוון הכלים שבהם נהגו בני תקופתחו של קורלי להשתמש לתפקיד הבס, בהם תאורבו, גיטרה ועוגב. ניסוח דו-משמעי על דף השער של קובץ הסונאטות של קורלי הביא רבים למסקנה, שהקונטינואו היה או צ'מבלו או צ'לו, ולא שניהם יחדיו כפי שהניחו קודם לכן.
אחרי 1700, נעלמה כל אבחנה בין הסונאטה דה קייזה לסונאטה דה קאמרה, כאשר פרקים בינאריים תפסו את מקום הפוגות בסונאטות כנסייתיות, ופרקים איטיים וחדורי רגש עמוק הופיעו בסונאטות קאמריות.
יואל דרורי
יואל פריימן (דרורי) (נולד ב-1 באפריל 1953) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים. למד בבית הספר היסודי "גאולים" בשכונת בקעה בירושלים.
למד תיאטרון וסוציולוגיה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט והופיע בתיאטרון "דנקורט" בהמבורג.
בין השנים 1977–1983 הצטרף לקבוצת התיאטרון הלונדונית "Fragile Theatre", בהנהגתו של הבמאי והכיאוגרף קווין אוקס (Kevin Oakes) וערך עמה מסע הופעות ברחבי אירופה. בקבוצה עבד כמנהל במה, תאורן, מפיק, שחקן ובמאי - בין השאר בהצגה "האי" מאת את'ול פוגארד."אורסטיס" מאת והבימוי קווין אוקס (דרום אפריקה).
לאחר מכן חזר ישראל ושיחק בתיאטרון ובקולנוע.
ב-1993 החל תהליך של חזרה בתשובה: מאותה שנה ועד 2013 הוא למד אצל הרב אברהם ברנדויין זצ"ל בישיבת "קול יהודה צבי" ברובע היהודי בירושלים. כמו כן, בין השנים 1993–2000 לימד תורה במכינה קדם צבאית בישיבת "נחלת צבי" בשדרות המאירי, קריית משה, בראשות הרב יעקב שמעון, כיום בפסגת זאב.
בתיאטרון.
בתיאטרון הסימטה: ב-1984 גילם את שם בהצגה "שם" שכתב וביים נפתלי (נפי) סלח.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-1984 שיחק בהצגה "מלכות דוד" מאת משה סלח (ע"פ ספר בעל אותו שם מאת יהודה בורלא) שביים נפי סלח. ב-1985 גילם את איה ואת השפן בהצגה "פו הדב" מאת אלן אלכסנדר מילן שעיבד וביים עודד בארי. ב-1986 שיחק בהצגה "שניים על גג בודד" שכתבו וביימו נינו דינטרונה וג'אמקומו ראוויקיו. ב-1987 גילם את אבשלום פיינברג בהצגה "שרה, גיבורת ניל"י" מאת דבורה עומר שביים איציק ויינגרטן. ב-1988 שיחק בהצגה "תאודור הרצל" שכתבה וביימה פנינה גרי.
בתיאטרון חיפה: ב-1987 שיחק בהצגה "מים שמיים ותיבה" על רבי יהודה הלוי שכתב יצחק גורמזאנו גורן בבימיו של עמית ליאור בשיתוף עם בימת קדם.
בפסטיבל עכו: ב-1987 שיחק בהצגה "אז כמוות" מאת אבישי מילשטיין שביימה שוש רייזמן. ב-1990 שיחק בהצגה "תחנת דלק" מאת אורי רמון שביימה מיכל פורת.
בתיאטרון חזית: ב-1987 שיחק בהצגה "סנג'ר" שכתב וביים מוטי בהרב. ב-1991 שיחק ב"שעת מרעה" - ערב שירי משוררים בעריכת רוני סומק שביים עמית ליאור.
בתיאטרון הספרייה: ב-1988 שיחק בהצגה שטח מחיה מאת מריה איירן פורנז שביים אבישי גרינפלד.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1988 גילם את רון מילר בהצגה "לשבור את הצופן" מאת יו וויטמור שביים מיכה לבינסון. ב-1989 גילם את רוס בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביים מיכאל גורביץ' ושיחק בהצגה "סוגרים את הלילה" מאת יוסף מונדי שביים ישראל גוריון.
בתיאטרון קומיקיון: ב-1988 שיחק בהצגה "אל תתנו למוות לומר את המילה האחרונה" שכתב וביים ליאור נחמן. הפקה זו הועלתה גם במסגרת פסטיבל ישראל.
בתיאטרון הבימה: ב-1991 גילם את חואן בהצגה "ירמה" מאת פדריקו גארסיה לורקה.
בתיאטרון אודיו אבות האומה: מאז 1997 משמש כשחקן ובמאי הקולות בתיאטרון. שיחק וביים את המחזות "אברהם אבינו", "יעקב אבינו", "יוסף הצדיק", "השטר", ו"ויקר מקרה" שכתב מנחם לוי.
בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-1984 גילם את אליהו בסרט "זעם ותהילה" שכתב וביים אבי נשר. ב-1989 גילם איש לח"י בסרט "אש צולבת" שכתב בני ברבש וביים גדעון גנני.
ב-1991 גילם סוחר סמים בסרט "מחץ הדלתא 3: משחק המוות" שביים שמוליק פירסטנברג.
ב-1992 שיחק בסרט "מלאכים ברוח" שכתב וביים גור הלר.
ב-1993 שיחק בסדרה "חום טרופי" (Tropical Heat: Sweating Bullets) שביים סאם איגן, ושיחק בסרט "Night Terrors" שביים טובי הופר.
ב-2002 גילם את ישראל ב"ק בסרט "אדמה" שכתב וביים משה הרשטיק.
בין השנים 2014–2022 גילם את למך, בסדרה עלילות ארץ גושן של ערוץ מאיר לילדים, שביים יואב אליצור.
מריוש לבנדובסקי
היילי בנט
היילי בנט (באנגלית: Haley Bennett; נולדה ב-7 בינואר 1988) היא זמרת ושחקנית קולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה.