השירות המלחמתי שלה התפרסם במיוחד במגזין האיבנינג פוסט, ומגזין הלייף כלל אותה ברשימת 100 הגיבורים של אמריקה בכל הזמנים. לאחר שהסתיים שירותה הצבאי בתום המלחמה, היא הובאה לארצות הברית שם הופיעה בטלוויזיה והשתתפה בחגיגות יום ההולדת של חיל הנחתים. היא קודמה באופן רשמי לדרגת סמל ראשון בשנת 1959 על ידי מפקד חיל הנחתים. רקלס ילדה ארבעה סייחים באמריקה, ומתה ב-13 במאי 1986. לכבודה הוקדש לוח זיכרון מצולם באורוות של חיל הנחתים בבסיס האם פנדלטון שבקליפורניה, וב-26 ביולי 2013 נחנכה אנדרטה לזכרה במוזיאון הלאומי של חיל הנחתים בקואנטיקו שבמדינת וירג'יניה. בשנת 2016 היא קיבלה את מדליית דיקין, אשר נועדה לבעלי חיים בשימוש צבאי, בעל החיים האחרון שעוטר במדליה זאת.
מידע כללי.
רקלס הייתה סוסה קטנה-בינונית מגזע מונגולי כנראה, אף שהיו לה תכונות מסוימות של ת'ורוברד כדוגמת צורת הראש. גובה הכתפיים שלה היה בסביבות 142 ס"מ, ומשקלה היה כ-410 ק"ג. צבע גופה היה חום-אדמדם, עם להבה לבנה על החרטום וגרביים לבנים על שלוש רגליים. תאריך הלידה שלה לא ברור לגמרי, אולם כאשר נרכשה על ידי חיילים של חיל הנחתים האמריקנים באוקטובר 1952 היא הייתה בת 3 או 4 שנים, ונרשם שהיא נולדה ב-1948. בעליה היה צעיר קוריאני שעבד באורוות של מרוצי הסוסים, וכינה את עצמו "קים הוק-מון" אף שזה לא היה שמו האמיתי. אותו קוריאני, כינה את הסוסה אה צ'ים הי שמשמעותו בקוריאנית "להבת הבוקר" או "בוקר הלהבה". קים אהב מאוד את סוסתו, אך נאלץ למכור אותה לבסוף לסגן אריק פדרסן מחיל הנחתים תמורת 250 דולר כדי לקנות רגל פרוטזה לאחותו הגדולה שעלתה על מוקש, מאחר שלא הייתה למשפחתו אפשרות אחרת לממן זאת.
שירות צבאי.
בחודש אוקטובר 1952, סגן אריק פדרסן קיבל אישור מקולונל יוסטס פ. סמואק לרכוש סוס עבור הרגימנט שלו. בהתבסס על השטח ההררי שבו פעל הרגימנט, פדרסן היה זקוק לבהמת משא שתהיה מסוגלת לסחוב עד 9 פגזים כבדים במשקל של 24 ק"ג לפגז, עבור פלוגת התול"ר שלו ברגימנט החמישי שציודה העיקרי במהלך הקרבות עם הכוחות הצפון קוריאנים והסינים היה תותח ללא רתע. לאחר שקיבל את הרשות, פדרסן יצא עם ג'יפ צבאי ב-26 באוקטובר לצד סמל וילארד ברי ורב"ט פיליפ קרטר לעבר האורוות של מסלול המרוצים בסיאול. פדרסן שילם עבור הסוס בכספו, ולפי חיילי הנחתים, הבעלים קים הוק-מון מכר את סוסתו בלית ברירה ואף דמע בעת המכירה. חיילי הנחתים העניקו לסוסה את השם "רקלס" אשר מהווה קיצור של Recoilless rifle ובא לציין את ההערכה שרכשו החיילים ללוחמים הנועזים שמשתמשים בתול"ר מחריש האוזניים והלא בטיחותי ("רקלס" מתפרש באנגלית גם כ"פזיז" או "לא זהיר").
המאמן העיקרי של רקלס והחייל הקרוב אליה ביותר היה רב-סמל (Gunnery sergeant) ג'וזף לייטם, והמטפל העיקרי שלה היה טוראי מדרגה ראשונה מונרו קולמן. בנוסף לפדרסן, לייטם וקולמן, סגן ביל ריילי וסמל אלמר לייבלי היו גם הם מעורבים רבות באימון ובטיפול בה. לפדרסן ואשתו הייתה מרדעת שאותה לקחו בספינה מביתם שבקליפורניה, כך שרקלס יכלה באמצעותה לממש יותר את תפקידה כבהמה נושאת חבילות. החובש הרפואי של פלוגת התול"ר היה טוראי מדרגה ראשונה ג'ורג' דוק מיטשל, שסיפק גם את רוב הטיפול הרפואי עבור רקלס.
חיילי הנחתים, ובמיוחד לייטם, לימדו את רקלס כישורי הישרדות בשדה הקרב כמו איך להימנע מלהסתבך בגדר תיל, לצעוד על חוטי תקשורת שנפלו או לשכב על האדמה תחת אש. היא למדה גם לרוץ ולמצוא מחסה בתוך הבונקר למשמע הצעקה "להיכנס", והחיילים כינו זאת "אימון הפרסה" ולמחנה נתנו את השם "מחנה הפרסה". אף על פי שבתחילה היא נקשרה בצדדי האוהלים לצד המספוא, מכיוון שלרקלס היה אופי עדין ונינוח, בתוך זמן קצר נוצרה קרבה גדולה בינה לבין החיילים, עד שהיא הורשתה לשוטט בחופשיות במחנה ולהיכנס לאוהלים כרצונה; לעיתים היא ישנה בתוך האוהל עם החיילים ואפילו שכבה ליד התנור החם באוהל של לייטם בלילות הקרים. המזון הרשמי שלה במחנה היה שעורה, חציר, סורגום ואורז, אך היא חיבבה מגוון רחב של מוצרי מזון, ובעת ביקורה אצל החיילים בפלוגה הם נהגו לכבד אותה בארוחת בוקר של ביצים מקושקשות, ובקוקה-קולה, בירה וקפה; בקרב החיילים היה ידוע שאין להשאיר את המוצרים הללו באוהל ללא השגחה שמא הסוסה בעלת התיאבון העצום תחליט "לקפוץ לביקור". היא אכלה גם בייקון, פנקייק, טוסט בחמאה, חטיפי שוקולד, סוכריות קשות, חיטה גרוסה, כריכי חמאת בוטנים, פירה ומעדנים אחרים שמצאה במהלך חיטוט בחפצי החיילים. עם זאת, מיטשל - החובש הרפואי של הפלוגה, יעץ לחיילים לא להשקות אותה יותר משני בקבוקי קולה ביום. הטעם שלה לא הוגבל למצרכי מזון; היא אכלה פעם אחת את השמיכה שלה, לעסה לעיתים קרובות כובעים של חיילים, ובהזדמנות אחרת אכלה אסימוני פוקר של לייטם אשר שווי המשחק שלהם היה 30 דולר.
טבילת האש הראשונה של רקלס הייתה במקום שנקרא "המפשעה של ההדים" ליד הכפרים צ'אנגדאן וקואקצ'אן. אף על פי שהייתה עמוסה בשישה פגזים של תול"ר, היא זינקה על ארבעת הרגליים בבהלה בעת ששמעה בפעם הראשונה את קול הירי של התול"ר. כשנחתה על האדמה היא רעדה, אבל קולמן המטפל שלה הרגיע אותה. בפעם השנייה שבה נשמע הירי של התול"ר היא רק נחרה בבוז, ועד סופו של אותו יום לחימה היא כבר נראתה מנסה לאכול בשלווה קסדות מושלכות בעת רעמי התותחים. החיילים סיפרו שהיא אף נראתה מתעניינת בהפעלת התותח. כאשר השתמשו ברקלס להביא משלוחי נשק במסלול חדש, היא הייתה צריכה חייל שיוביל אותה רק מספר פעמים, ולאחר מכן, עשתה את הדרך הלוך ושוב בכוחות עצמה. בפלוגה הייתה הוראה שלא לרכוב על רקלס, אולם בתחילת דצמבר 1952, חייל אחד הפר את ההוראה ויצא לדהירה איתה דרך שדה מוקשים כשלמרבה המזל היא לא נפגעה במהלכה.
ההישג המשמעותי ביותר בתקופת השירות שלה, היה בזמן הקרב על מאחז וגאס שהתרחש בין 26 ל-28 במרץ 1953; באותה תקופה, חודשים ספורים לפני תום המלחמה, כוחות האו"ם, הנחתים, הדרום קוריאנים והטורקים התפרסו על קו הגנה של סדרת מאחזים על רכס הררי מול הכוחות הצפון קוריאנים והסינים בקו רוחב 38 צפון 25 קילומטר צפונית לסיאול. עקב שיחות השלום, הסינים ניסו לנצל את חודשי הלחימה האחרונים על מנת להרחיב את שטחה העתידי של צפון קוריאה כפי שיקבע בהסכם הפרדת הכוחות, ולשם כך הם החליטו לתקוף את מאחז וגאס כדי לכבוש 3 גבעות אסטרטגיות בקרב שלימים ייחשב לאחד הקרבות העקובים מדם במלחמת קוריאה ובהיסטוריה של חיל הנחתים: כמות הנפגעים הייתה גבוהה בשני הצדדים, והסינים ביצעו הפצצות אדירות על הרכס בהטילם כ-28 טון של פצצות ומאות פגזים על הרכס. במהלך 3 ימי הלחימה, רקלס הוזעקה עם פלוגתה להביא תחמושת לקווי הלחימה הקדמיים, ואף שבתחילת הקרב היא נתקפה בהלם וברחה להתחבא בבונקר, בהמשך, היא עשתה עשרות משלוחי נשק ללוחמים בחזית דרך שטחי הפקר בשדות אורז וגבעות תלולות שבהם הייתה חשופה לאש האויב, ובאחד הימים היא שברה שיא וצעדה לא פחות מ-51 פעמים הלוך ושוב על פני מסלול של 35 קילומטרים, בהביאה סך הכול 386 פגזי תול"ר במשקל כולל של 9,000 ק"ג באותו יום (בכל פעם היא נשאה 4–8 פגזים שמשקל כל אחד מהם 24 קילו); יתר מכך, ב-95% מהפעמים היא צעדה הלוך ושוב בגפה לאחר שלמדה את המסלול על בוריו, ובפעמים רבות סוככה בגופה על חיילי הנחתים שהיו צריכים לחצות את שטחי ההפקר החשופים לאש של הסינים כדי לתגבר את הכוחות על הרכס. רקלס נפצעה פעמיים במהלך הקרב: פעם אחת מרסיסים שחדרו מעל לעין השמאלית שלה, ופעם נוספת מרסיסים שחדרו לאגף השמאלי של גופה, אך זה לא האט אותה או מנע ממנה להמשיך לעשות משלוחי נשק. בשלבים מסוימים בקרב, החיילים השתמשו ברקלס כדי לסחוב חיילי נחתים פצועים במורד ובמעלה הגבעות של הרכס. עבור ההישגים שלה במהלך הקרב היא הועלתה לדרגת רב"ט, והנחתים אהבו אותה מאוד עד שדאגו לה יותר מלעצמם, וכאשר היו תחת אש הם זרקו עליה את השכפצ"ים שלהם כדי שלא תיפגע. נחתים סיפרו, שבמהלך הקרב המראה של הסוסה הקטנה המביאה עבורם תחמושת במסירות גרם להעלאת המורל בקרב הלוחמים על הרכס.
אחד הנחתים תיאר זאת כך: