תפיסת עולמו של זק"ש הייתה רומנטית, ומתוכה הגיע לחקר ההיסטוריה והספרות העברית. הוא פרסם את מחקריו בעברית ולא בגרמנית, והתנגד ליהדות הרפורמית. בתפיסה זו מצא שפה משותפת עם שד"ל, הגם שהיו חלוקים בעניין ראב"ע ושפינוזה ששד"ל הסתייג מהם. קשריו החמים של זק"ש עם המשכילים, הסופרים והמשוררים העבריים בליטא, ובמיוחד עם מאפו ועם מיכ"ל (עם האחרון נפגש הן בווילנה והן בברלין) הפכו אותו לחוליה מקשרת של השפעה הדדית בין עולם ההשכלה העברית במזרח אירופה ובין החוקרים בברלין ובפאריז, שכתבו בעיקר גרמנית. מלבד השפעתו של זק"ש על מאפו ומיכ"ל השפיע כנראה גם על קלמן שולמן, אליעזר צווייפל, ואפילו על יל"ג בצעירותו.
כתיבתו של זק"ש לא הייתה בנויה ומסודרת. הוא התקשה להתחיל בכתיבת חיבורים, ומשהתחיל - התקשה לסיים. יש לו נטייה להאריך בדברים מיותרים ולסטות מהעניין. משום כך אין מהווים ספריו נקודת ציון במחקר. גם כתבי העת שהחל להוציא יצאו פעם או פעמיים ופסקו. בין הספרים שפרסם:
כמה מכתביו נדפסו שוב, חלקם במהדורות צילום, במאה העשרים.
שניאור זקש
שניאור זקס
יס ישראלי
הג'יהאד האסלאמי (מצרים)
פיסטור
שיקספיר
ממשלת ישראל השבע עשרה
ממשלת ישראל השבע עשרה, בראשותו של יצחק רבין, שכונתה בשל כך "ממשלת רבין הראשונה", פעלה מ-3 ביוני 1974 עד 20 ביוני 1977, בתקופת כהונתה של הכנסת השמינית.
הקמת הממשלה.
עם התפטרות ראש הממשלה, גולדה מאיר, בעקבות דו"ח ועדת אגרנט, התמודד רבין על הנהגת מפלגת העבודה מול שמעון פרס. זו הייתה ההתמודדות ראשונה מבין רבות בין השניים. בהצבעה החשאית במרכז מפלגת העבודה קיבל רבין 298 קולות לעומת 254 להם זכה פרס. לאחר ניצחונו בבחירות פנימיות אלו, התמנה רבין ב-3 ביוני 1974 לראש הממשלה החמישי של מדינת ישראל.
ציוני דרך ומדיניות.
בחזית המדינית נערך בתחילת כהונתו של רבין המשא ומתן עם מצרים על הסכמי הביניים שבעקבות מלחמת יום הכיפורים. במסגרת המלחמה בטרור ערך צה"ל את "מבצע אנטבה", אולי הישגה הגדול ביותר של ממשלת רבין הראשונה. זו סבלה מאי יציבות ומסכסוכים בינו לבין שר הביטחון שמעון פרס, שרבין הרגיש כי הוא חותר תחתיו. פרס החליש מאוד את יכולתו של רבין לעשות שינויים, אם כי ספק אם היה ביכולתה של ממשלת רבין לחולל שינוי משמעותי במורשת הקשה בתחום הכלכלי, המדיני, הפנימי והציבורי שהותירו הממשלות הקודמות גם ללא פעילותו של פרס.
תנועת "גוש אמונים" הגבירה בתקופה זו את פעילותה, ובגיבויו של שר הביטחון שמעון פרס, כמו גם בתמיכה של חלק מצעירי המפד"ל (כמו זבולון המר, למשל), החלה לפעול לעידוד יישובם של יהודים ביהודה ושומרון. בתקופת כהונתה של ממשלה זו נחקרו והתגלו פרשות שחיתות בצמרת המדינה, בהן היו מעורבים אישים כמו מועמדו של רבין לתפקיד נגיד בנק ישראל, אשר ידלין, ושר השיכון והבינוי אברהם עופר.
ההתרחשות הדרמטית בשנות ממשלת רבין הייתה בתחום הכלכלי, שעמד במרכז תשומת הלב לאורך כל תקופת כהונתה. האינפלציה, שהחלה לעלות כבר בתחילת שנות השבעים, גאתה אחרי מלחמת יום הכיפורים ומשבר הנפט. רבין ושר האוצר יהושע רבינוביץ לא רצו, וככל הנראה גם לא יכלו, לנקוט במדיניות של ריסון תקציבי, שמשמעותה הייתה פיטורי עובדים במגזר הממשלתי וקיצוץ בתוכניות הרווחה. הממשלה הנהיגה רפורמה מקיפה בנושא המיסים בעקבות המלצות ועדת בן שחר, ולראשונה הנהיגה תשלום מס ערך מוסף. כן הוחל בשנת 1975 לקבוע את שערי מטבעות החוץ לראשונה מדי יום, בשיטת הפיחות הזוחל.
סוף כהונת הממשלה.
ב־14 בדצמבר 1976 נערכה בכנסת הצבעה על הצעת אי אמון, שהגיש הרב קלמן כהנא מסיעת פועלי אגודת ישראל בשל חילול השבת שנגרם, כאשר חלק משרי הממשלה לא הספיקו לחזור לביתם לפני כניסת השבת מטקס קבלת מטוסי ה־F-15 הראשונים של חיל האוויר. שניים משלושת שרי סיעת המפד"ל נמנעו בהצבעה. רבין, בהתייעצות עם שר המשפטים חיים צדוק, החליט לראות את הצבעתם זו כהתפטרות. הוא הודיע על כך בכנסת ב־20 בדצמבר, ובאותו לילה כינס ישיבת ממשלה מיוחדת בו הודיע על כוונתו להתפטר, ונסע לבית הנשיא להגיש את התפטרותו. במהרה התקבל חוק לפיזור הכנסת, והקדמת הבחירות ל־17 במאי 1977, מה שהבטיח שהממשלה תהיה עד אחרי הבחירות ממשלת מעבר בה אי אפשר להביע אי אמון. הליך זה כונה אחר כך בלעג "התרגיל המבריק".
בהתמודדות הפנימית במרכז מפלגת העבודה, שהתקיימה בפברואר גבר רבין על שר הביטחון שמעון פרס ברוב קטן, ונבחר למועמד המערך השני לראשות הממשלה. אולם, בעקבות הפרסום ב-15 במרץ 1977 על קיום חשבון בנק בחו"ל השייך לרבין ואשתו, בניגוד לחוק הפיקוח על מטבע זר, התפתח פרשת חשבון הדולרים. ב־7 באפריל 1977, בשעה 23:40, הודיע רבין על הסתלקותו ממועמדותו לראשות הממשלה.
ב־10 באפריל נבחר פרס ברוב גדול על ידי מרכז מפלגת העבודה להחליף את רבין כמועמדה לראשות הממשלה. רבין רצה לפרוש מראשות הממשלה, אולם בשל היות הממשלה ממשלת מעבר הדבר לא התאפשר. גם מינוי של ממלא מקום לא היה אפשרי לפי החוק, ולבסוף הוחלט שרבין יצא לחופשה החל מה־22 באפריל, ופרס ישמש כראש הממשלה בפועל, אם כי מבחינה חוקית רבין המשיך לשאת באחריות כראש הממשלה וקיבל עדכונים שוטפים.
הרכב הממשלה.
עם כינונה כללה הממשלה 19 שרים, 16 שרים מטעם המערך, 2 שרים מטעם הליברלים העצמאיים ושולמית אלוני מרצ. מקרב שרי המערך בממשלה השש עשרה, לא נכללו בממשלה ה-17: גולדה מאיר, משה דיין, אבא אבן, פנחס ספיר וחיים גבתי. במקומם נכנסו השרים החדשים: אברהם עופר, אהרן ידלין, גד יעקבי ומשה ברעם.
בסוף אוקטובר 1974, עם הצטרפותה של המפד"ל לקואליציה, עלה מספר השרים ל-21, כאשר שלושה שרים של המפד"ל הצטרפו לממשלה ואילו שולמית אלוני מרצ פרשה ממנה. התפטרותו של אהרן יריב, בראשית 1975, הקטינה את מספר השרים ל-20. פיטוריהם של שרי המפד"ל במסגרת התרגיל המבריק הקטין את מספר השרים ל-17, והתאבדותו של אברהם עופר הוריד את מספר השרים ל-16.
בסך הכל כיהנו בממשלה 23 שרים, אם כי לא כולם ביחד. מתוכם, 17 המשיכו מממשלות קודמות (רבין, אלון, רבינוביץ, שם-טוב, פרס, בר-לב, הלל, חזני, בורג, קול, גלילי, צדוק, אוזן, יריב, האוזנר, רוזן ורפאל) ו-6 שרים כיהנו לראשונה בממשלה זו (עופר, ידלין, יעקבי, ברעם, המר ואלוני).
אלן דיר
אלן (אל) כריסטופר דיר (באנגלית: Alan "Al" Christopher Deere; 12 בדצמבר 1917 - 21 בספטמבר 1995) היה טייס ספיטפייר ניו זילנדי ומפקד להק בשירות חיל האוויר המלכותי בזמן הקרב על בריטניה ומחבר הספר האוטוביוגרפי "תשע נשמות".
על שירותו זכה באות השירות המצוין ולתואר קצין במסדר האימפריה הבריטית.
הממשלה ה-17
ממשלת ישראל ה-17
הממשלה השבע עשרה
דיר אלן
סלמי
סלמי (איטלקית Salame) הוא סוג של נקניק מעושן שמקורו במטבח האיטלקי. בעבר נבעה הפופולריות של הסלמי מהיותו מוצר בשר שניתן לאחסנו בטמפרטורת החדר.
מקור שמו של הסלמי במילה האיטלקית להמלחה (Salatura).
מרכיבי הסלמי.
הסלמי המסורתי מורכב מתערובת של:
בסלמי המודרני התערובות כוללות מרכיבים נוספים כדי לגרום לתסיסה מהירה יותר ולשימור הנקניק לזמן רב יותר. ישנם יצרנים שנמנעים מלהוסיף חנקה וניטריטים (חומצות מלח חנקני) כדי לייצר מוצר הנחשב בריא ואורגני יותר.
סוגי הסלמי.
קיימים סוגי סלמי רבים, רבים מהם נקראים לפי מקורם (האזור או ארץ המקור שלהם). בין השאר סלמי נקראים על שם ארל, ג'נובה, הונגריה ומילאנו. מרביתם בטעמי שום ובצל. ישנם סוגים מסוימים, בעיקר אלו שמקורם בספרד, רוב הסוגים ההונגריים וחלק מהסוגים מדרום איטליה (כמו פפרוני שמקורו בנקניקיה נפוליטנית פיקנטית) המכילים פפריקה או אבקת צ'ילי שונים ברמת קיצוץ הבשר, בגודלם ובסוג המעטפת.
טיטוס טובלר
טיטוס טוֹבְּלֶר (בגרמנית: Titus Tobler; 25 ביולי 1806, שווייץ - 21 בינואר 1877, מינכן, גרמניה) היה רופא וחוקר ארץ ישראל ולשונאי שווייצרי בן המאה התשע עשרה. עבד כרופא בשווייץ. בין שנות הארבעים לשנות השישים של המאה התשע עשרה יצא טובלר למספר מסעות מחקר במזרח התיכון.
הוא פרסם את מחקריו השונים על ארץ ישראל. במחקריו עסק במגוון תחומים, מזיהוי מקום קבורתו של ישו ואמיתות המסורת הקתולית בדבר קבורתו בכנסיית הקבר ועד למצב מוסדות הרפואה בארץ ישראל במאה התשע עשרה. כמו כן הוציא לאור כתבים העוסקים בעולי רגל לארץ ישראל מימי הביניים.
ספרו של טובלר על מצב הרפואה בירושלים במאה התשע עשרה תורגם לעברית בשנת 2005 (תשס"ה) על ידי שמעון שטרן.
בשכונת שייח' ג'ראח בירושלים נקרא רחוב על שמו.
דגימה (מוזיקה)
במוזיקה, דגימה או סימפול היא שימוש חוזר בצלילים מוקלטים ביצירה מוזיקלית אחרת. דגימה יכולה להיות של חריזה, לחן, דיבור, קולות או קטעים מוזיקליים, ולהיבנות על גבי שכבות, לעבור איזון והתאמות מהירות או להשתנות בכל דרך אחרת. דגימות בדרך כלל נעשות על ידי שימוש בדוגם צלילים או על ידי תוכנות עריכה.
דגימות מוזיקליות היוו את הבסיס למוזיקת היפ הופ, שצמחה בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי מפיקים מוזיקליים שדגמו מוזיקת פאנק ונשמה, ועל גביהם הדביקו קטעי ראפ. דגימות מוזיקליות היוו השראה לכל סוגות המוזיקה, ובעיקר עבור מוזיקה אלקטרונית ופופ. מוזיקאים שונים יצרו אלבומים שלמים על ידי דגימות, לדוגמה האלבום "Endtroducing..." של המפיק המוזיקלי די ג'יי שאדו, המורכב כמעט כולו אך ורק מסימפולים.
דגימת מוזיקה ללא היתר יכולה להפר זכויות יוצרים. התהליך של קבלת היתר לביצוע דגימה מוזיקלית (clearance) עשוי להיות מורכב ויקר.
קיימן איירווייז