השימוש במילה רזה לתיאור מערכת הייצור היעילה של ייצור רזה התפרסם לראשונה בספר רב-מכר שיצא לאור בשנת 1990, בשם The Machine That Changed the World: The Story" of Lean Production". הספר מתאר בצורה כרונולוגית את המעבר של ייצור כלי רכב מבתי מלאכה לייצור המוני לייצור רזה. מערכת הייצור של טויוטה שהייתה חלוצה על ידי (Taiichi Ohno) שילבה עקרונות ששימשו את הנרי פורד מתחילת המאה העשרים עם חידושים כמו תוכניות - שהוצגו ליפן בשנת 1951.
מערכות ייצור רזות רואות כבזבוז את ההוצאה של משאבים לכל מטרה שאינה יצירת ערך ללקוח הסופי ומחפשות ללא הרף דרכים למיגור בזבוז מסוג זה. בפרט, מערכות כאלה מתמקדות ב:
ייצור רזה הוחל מאוחר יותר על תוכנה כפיתוח רזה (Lean Product Development (
פיתוח לקוחות.
מתודולוגיית הסטארטאפ הרזה מבוססת על מתודולוגיית פיתוח הלקוחות של , יזם סדרתי בעמק הסיליקון.
בספרו: "The Four Steps to the Epiphany: Successful Strategies for Products that Win""," הצביע בלנק על המלכודות של דגש מצומצם בפיתוח מוצרים. במקום זאת הוא טען כי חברות סטארט-אפ צריכות להתמקד במה שכינה "פיתוח לקוחות", שמשמעותו למידה של הלקוחות והבעיות שלהם מוקדם ככל האפשר בתהליך הפיתוח. מתודולוגיית פיתוח הלקוחות של בלנק הציעה ארבעה שלבים:
1. גילוי הלקוחות בוחן את ההשערות לגבי אופי הבעיה, התעניינות במוצר או השירות וכדאיות עסקית.
2. אימות לקוחות בוחן את כדאיות העסקית באמצעות רכישות הלקוח ותוך כדי כך יוצר "מפת דרכים למכירות", תהליך מכירות מוכח וניתן לחזרה. גילוי לקוחות ואימות לקוחות מאשרים את המודל העסקי.
3. יצירת לקוחות מבצעת את התוכנית העסקית על ידי שינוי גודל באמצעות רכישת לקוחות, יצירת דרישת משתמשים והכוונתה לעבר ערוצי המכירה של החברה.
4. בניית החברה מסדיר ויוצר סטנדרט למבנה הארגוני והפעולות בחברה.
הגדרת מושגים.
ההגדרות מבוססות על הספר "The Lean Startup,"בספרו היזם אריק ריס השתמש במונחים ספציפיים כדי להתייחס לעקרונות הליבה של הסטארטאפ הרזה.
מוצר בר- קימא מינימלי (באנגלית: minimum viable product, או בקיצור MVP).
הוא מוצר עם המינימום ההכרחי של תכונות כך שלקוח יוכל להשתמש בו ומאפשר לצוות ללמוד על צורכי הלקוח במאמץ מינימלי (בדומה לניסוי פיילוט ), מטרתו לסייע ליזמים להתחיל בתהליך הלמידה במהירות האפשרית.
פריסה מתמשכת (רק לפיתוח תוכנה).
פריסה מתמשכת, בדומה למסירה מתמשכת, היא תהליך "שלפיו כל הקוד שנכתב ליישום נפרס מיידית לייצור", ומשפיע על הקטנת משך המחזורים. את הביטוי טבע טימותי פיץ, אחד מעמיתיו של ריז ומהנדס מוקדם ב- IMVU .
ציר Pivot.
ציר הוא תיקון מובנה שנועד לבחון השערה בסיסית חדשה לגבי המוצר, האסטרטגיה ומנוע הצמיחה.
בניה-מדידה-למידה (באנגלית: Build-Measure-Learn ).
הלולאה בניה- מדידה- למידה, מדגישה מהירות כמרכיב קריטי בפיתוח המוצר, היעילות של צוות או חברה נקבעת על ידי יכולתו לבנות במהירות מוצר מינימלי בר-קיימא של אותו רעיון, למדוד את יעילותו בשוק וללמוד מאותו ניסוי. במילים אחרות, זהו מעגל למידה של הפיכת רעיונות למוצרים, מדידת תגובות והתנהגויות של לקוחות מול מוצרים בנויים ואז ההחלטה אם להתמיד ברעיון או לשנות לציר חדש; תהליך זה חוזר על עצמו פעמים רבות ככל שצריך.
איטרציה מהירה זו מאפשרת לצוותים לגלות מסלול אפשרי לקראת התאמת מוצר / שוק, ולהמשיך לייעל ולשכלל את המודל העסקי לאחר הגעה למוצר / התאמה לשוק.
ביקורת.
ג'ון פיננרן, סופר עסקי ומשתמש לשעבר בשיטת ההפעלה הרזה, תיאר בשנת 2013 מספר מההנחות של השיטה שהוא לא הכיר במהלך השימוש בשיטה. בפרט, הוא ציין שלקוחותיו לעיתים קרובות לא היו מוטיבציה להשקיע זמן ומאמץ כדי לסייע באיתור מוצר מינימלי בר-קיימא; במקום זאת הם רצו מלכתחילה מוצר מלוטש יותר. שנית, הוא כמעט ולא מצא מאמצים מוקדמים שהיו מוכנים לנסות לתת משוב על תוכנה לא מצוחצחת, פשוט כדי להיות הראשונים לקבל סיכוי בכך. שלישית, הוא טען כי ההפעלה הרזה יכולה להסיח את הדעת מנהלי ניהול מסורתיים חיוניים כמו משמעת פיתוח והגנה על התקציב. באופן כללי, הוא הצהיר שחשוב להיות ביקורתי וספקני בשיטות ההפעלה הרזה במקום להניח מראש שהן יהיו אפקטיביות. ריס כבר צפה את הביקורת הזו בספרו: "איננו יכולים להרשות לעצמנו שההצלחה שלנו תוליד מדע מדומה חדש סביב צירים, MVPs וכדומה. זה היה גורל הניהול המדעי, ובסופו של דבר, אני מאמין, זה הציב את מקומו. הגורם שלה עשרות שנים." משתמע מכך שמושג הלמידה האמת תקף על שיטות ההפעלה הרזות עצמן, ולא רק על מוצרים.
Vibrio vulnificus
Vibrio vulnificus או ויבריו וולניפיקוס הוא מין פתוגני של חיידקים גראם-שליליים, בצורת מתג, מהסוג "Vibrio". החיידק נמצא בעיקר בסביבות ימיות כמו שפכי נהרות, בריכות או אזורי חוף, והוא נמצא באופן טבעי בקשקשי דגים. לחיידק יש קרבה עמוקה לחיידק Vibrio cholerae, החיידק המחולל את מחלת הכולרה.
במקרים חמורים, זיהום ב- "V. vulnificus" עלול להוביל להתפשטות מהירה של דלקת רקמות תת-עורית (צלוליטיס) ולאלח דם, המוביל לנמק ומוות מהיר של רקמות, ועל כן מכונה בלשון העם גם "החיידק הטורף". החיידק בודד לראשונה כגורם מחלה בשנת 1976.
סימנים ותסמינים.
"V. vulnificus" נחשב לחיידק אלים ביותר, שיכול לגרום לשלושה סוגים של זיהומים:
בקרב אנשים בריאים, חדירה של "V. vulnificus" למערכת העיכול יכולה לגרום להקאות, שלשולים וכאבי בטן. אצל אנשים עם מערכת חיסון פגומה, ובמיוחד אצל אלה הסובלים ממחלת כבד כרונית, החיידק יכול לזהם את מחזור הדם, ובכך לגרום למחלה קשה ומסכנת חיים המאופיינת על ידי חום וצמרמורות, ירידה בלחץ הדם (הלם זיהומי) ונגעי עור בצורת שלפוחיות. אמנם הוכח כי גברים נמצאים בסיכון גבוה יותר מזיהום זה מאשר נשים, אבל יחד עם מחלות רקע כמו שחמת הכבד כתוצאה מאלכוהול ומחלות המשפיעות על המערכת האנדוקרינית (סוכרת, דלקת מפרקים שגרונית וכו ') לשני המגדרים יש סיכון גבוה בהרבה לפתח זיהום חמור מ- "V vulnificus."
טיפול.
זיהומי פצעים ב "V. vulnificus" עשויים ב-25% מהמקרים לגרום למוות. אצל חולים שהגיעו למצב של אלח דם, בדרך כלל בעקבות אכילה, שיעור התמותה עולה ל 50%. רוב האנשים האלה מתים במהלך 48 השעות הראשונות להדבקה. הטיפול האופטימלי אינו ידוע, אולם במחקר רטרוספקטיבי אחד שנערך על 93 אנשים בטייוואן, השימוש בספלוספורין מהדור השלישי וטטרציקלין (למשל, צפטריאקסון ו- דוקסיציקלין, בהתאמה) הוביל לשיפור ניכר. יש צורך במחקרים קליניים עתידיים כדי לאשש ממצא זה, אולם נתונים "חוץ גופיים" תומכים בהנחה כי שילוב זה הוא יעיל ביותר נגד "V. vulnificus". כמו כן, האיגוד הרפואי האמריקני והמרכזים לבקרת מחלות ומניעתן ממליצים לטפל בחולה באנטיביוטיקות ממשפחת הקינולוניים או בדוקסיציקלין בצורה תוך ורידית עם קפטזידיים. הטיפול המתועד המוצלח הראשון של זיהום חריף ב"ויבריו" היה ב 1995. הטיפול שילב צפטאזידים וציפרופלוקסצין בצורה תוך-ורידית ודוקסיצילין IV, שהוכחו כמוצלחים.
פרוגנוזה.
"V. vulnificus" אינו נחשב חיידק נפוץ במיוחד, אך עם זאת, זהו גורם המוות הנפוץ ביותר כתוצאה מאכילת מאכלי ים בארצות הברית. זיהומי "V. vulnificus" גורמים ליותר מ־95% מקרי המוות בארצות הברית שידוע כי התרחשו בגלל אכילת פירות ים. אולם, אם הרופא מתחיל טיפול בטטרציקלין או אנטיביוטיקה אחרת מסוג צפלוספורין מרגע הופעת התסמין הראשון, ובתנאי שההליך הטיפולי התנהל כשורה, המטופלים לא יסבלו מהשפעות ארוכות טווח, כל עוד ימשיכו לקחת את הטיפול האנטיביוטי המלא לכל אורך הזמן הנדרש - בדרך כלל כשבועיים.
הפרוגנוזה הגרועה ביותר היא בקרב אנשים המגיעים לבית חולים במצב של הלם. התמותה הכוללת בקרב אנשים שטופלו (הן כאשר החיידק חודר ממערכת העיכול והן כאשר החיידק חודר דרך פצע פתוח) היא כ 33%.
קבוצות אוכלוסייה פגיעות במיוחד: חולים הסובלים ממחלות כבד (במיוחד שחמת ודלקת כבד) או מדוכאי מערכת החיסון (סוגים מסוימים של סרטן, דיכוי מח העצם, HIV, סוכרת וכו '). במקרים אלה, "V. vulnificus" בדרך כלל נכנס לזרם הדם, שם הוא עלול לזיהום סוער המתבטא בחום וצמרמורות, הלם זיהומי ונגעי עור בצורת שלפוחיות. כמחצית מהאנשים שפיתחו אלח דם כתוצאה מהחיידק, מתים.
אפידמיולוגיה.
בארצות הברית, "V. vulnificus" נפוץ בעיקר במפרץ מקסיקו, שם יותר מתריסר אנשים מתו מהזיהום מאז 1990. מרבית מקרי המוות באותה תקופה התרחשו בגלל התפרצות אלימה של הזיהום שגרר אלח דם, באזורים בהן מתרחש דיג צדפות, בקרב אנשים שאכלו אותן, או בקרב תיירים שחזרו מן האזור. היעדר הכרה במחלות אותן מחולל החיידק, וגם של גורמי הסיכון והגורם להם, היו ועדיין מהווים מכשולים מרכזיים למלחמה בזיהום. עליית טמפרטורת המים ושינויים במקורות הזרימה של נהרות השפיעו על צמיחת החיידק במים.
הפתוגן בודד לראשונה בשנת 1976 מסדרה של דגימות של תרבות דם שהוגשה למרכז לבקרת מחלות ומניעתן באטלנטה. זה תואר כ"ויבריו חיובי ללקטוז ". לאחר מכן ניתן לו השם "Beneckea vulnifica", ולבסוף "Vibrio vulnificus על" ידי הרופא ג'. ג'. פארמר בשנת 1979.
גם בישראל תועדו מקרי הדבקה ומוות כתוצאה מזיהום בחיידק. במקרה מ-2003, אשה משדרות נדבקה בחיידק כתוצאה מדקירה בקשקש מזוהם של דג אמנון שקנתה בחנות, ולאחר שבוע מתה לאחר שהרופאים ניסו להצילה. במקרה אחר מ-2007, צעיר בן 25 שבילה בחופי הכנרת ונדקר ברגלו לאחר שדרך בטעות על דג נדבק בזיהום המסוכן, וכך גם מקרה מ-2013 בו נדבק גבר בן 64 בחיידק מדג אותו רכש בחנות דגים.