ב-1968 הכריז בונגו על מעבר למשטר חד-מפלגתי ואסר על פעילות אופוזיציה. הוא נבחר לנשיא (כמועמד היחיד בבחירות) ב-1973, 1979 ו-1986.
בשנות ה-1970 נרצחו מספר מתנגדים פוליטיים. בשנת 1990 מת בנסיבות מסתוריות מנהיג האופוזיציה ז'וזף רג'אמבה ומותו גרם למהומות.
ב-1990 ברוח השינויים הפוליטיים בעולם בכלל (הפסקת המלחמה הקרה, נפילת המשטרים הקומוניסטים בברית המועצות ובאירופה), ובאפריקה בפרט (נפילת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה וכו'), אישר בונגו את פעילותן של מפלגות נוספות. בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-1993 וב-1998 ניצח את יריביו בפער ניכר. בשנת 1993 ניצחונו בבחירות התלווה במפגני מחאה אלימים אך הנשיא השכיל לשאת ולתת עם האופוזיציה ולמנוע מלחמת אזרחים. ב-2003 ביטל את ההגבלה החוקתית על מספר הכהונות של הנשיא וב-2005 ניצח שוב בבחירות לנשיאות ברוב של 79.2% והושבע לכהונה נוספת של שבע שנים. מבקריו של בונגו טענו שהבחירות אינן חופשיות והוגנות, עקב אי-עצמאותה של הרשות השופטת, קניית קולות על ידי הממשלה, שימוש בכספי ציבור לתעמולה לטובת הנשיא ועיוות נוהלי הבחירות. לעיתים קרובות סיכל בונגו אופוזיציה פוליטית לשלטונו באמצעות קואופטציה - שילובם של מנהיגי אופוזיציה בממשלה. שש מקרב 30 המפלגות המותרות בחוק הצטרפו לקואליציה הממשלתית.
בשלהי שנות התשעים של המאה העשרים נכרך שמו של בונגו בשערוריות-ענק כספיות בחברת הנפט הצרפתית אלף אקיטן (Elf Aquitaine), אך לטענתו העניין הוא סוגיה צרפתית פנימית. נטען כי החברה שילמה מיליוני אירו ישירות לחשבונותיו של בונגו בתמורה לזיכיונות קידוח. כמו כן נערכה בצרפת חקירה נגדו ונגד חמיו, נשיא הרפובליקה של קונגו דֶנִי סאסוּ נְגסוּ, בחשד כי השתמשו בכספי ציבור לרכישת נכסים פרטיים בצרפת.
בונגו החזיק ברסן השלטון בגבון עד למותו ביוני 2009 . הוא היה בן 73 ונפטר מהתקף לב בבית חולים "קירון" בברצלונה. הוא נמצא באותו בית חולים החל מחודש מאי אותה שנה לשם בדיקות וטיפולים למחלה ממארת.
משפחתו וחייו הפרטיים.
בתחילת שנות השבעים, שבהן התחזקה השפעת מדינות ערב מעצמות נפט כמו לוב וערב הסעודית באפריקה, התאסלם בונגו (בדומה לעמיתו מהרפובליקה המרכז-אפריקאית, ז'אן-בדל בוקאסה), אף שהמדינה שבראשה עמד היא נוצרית ברובה, ושינה את שמו הפרטי לעומאר. בשלהי 2003 הוסיף לשם משפחתו את השם אוֹנדימבַּה, שמו המסורתי של אביו.
בת זוגו הראשונה של בונגו, ללא קשר נישואים רשמיים, הייתה לואיז מויאבי מוקאלה, בת של נהג לשעבר של הגנרל דה גול. בתו מנישואים אלה, פסקלין בונגו (ילידת 1956), בוגרת בית הספר הגבוה למנהל של צרפת ENA, הייתה שרת החוץ של גבון (1994-1991), אחר כך מנהלת המזכירות שלו, ובעלה, חתנו של בונגו, פול טונגי, מילא תפקידים של שר האוצר (1994-1990), שר המכרות, האנרגיה והנפט (2002-1994),שר מדינה של הכלכלה והאוצר (2008-2002) ושר מדינה לענייני חוץ (2012-2008).
אשתו השנייה הייתה הזמרת הפופ פאסיינס דבאני (במקור מארי ז'וזפין קאמה). היו להם שני ילדים: הבן היורש, עלי בונגו, ובת, אלברטין אמיסה (1993-1964). השניים התגרשו בשנת 1986.
הוא התחתן בהמשך בשנת 1990 עם אדית לוסי סאסו נגסו, אשת עסקים ורופאת ילדים, בתו הבכורה של נשיא הרפובליקה של קונגו, דני סאסו נגסו. לוסי בונגו, שהייתה מפורסמת במאבקה הציבורי למיגור מחלת האיידס, נפטרה ברבאט (מרוקו) מסיבה לא ברורה במרץ 2009. מנישואים אלה נולדו ל בונגו שני ילדים:עומאר דני ויאסין קוויני.
לבונגו נולדו בסך הכל כ-30 ילדים, לפי נתונים אחרים 56, רוב רובם לא מנשותיו הרשמיות. רבים מבני משפחתו מכהנים במשרות רמות. בנו עלי כיהן לתקופה כשר החוץ ומונה ב-1999 לשר ההגנה, ולאחר מותו של עומאר, נבחר לרשת אותו בנשיאות גבון.
כרבים מבני קבוצתו האתנית, היה בונגו נמוך-קומה, ולעיתים הופיע בציבור בנעלי פלטפורמה המסוות מעט תכונה זו.
מעריכים כי בונגו היה אחד מראשי המדינה העשירים בתבל, הודות לכספים ששילמו לו חברות נפט בתמורה לזיכיונות.
ליגת הכדורגל היהודית באנגליה
מאמא מיה! (סרט)
מאמא מיה! (באנגלית: !Mamma Mia) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי-שוודי שיצא בשנת 2008 המבוסס על מחזמר בעל אותו השם מהווסט אנד, המבוסס על שירי להקת ABBA. שם הסרט, "Mamma Mia", נלקח משירם של הלהקה, שהגיע לראש המצעדים ברחבי העולם. הסרט הופק על ידי אולפני יוניברסל, בשיתוף עם פלייטון וליטלסטאר.
מריל סטריפ, זוכת פרס האוסקר, מובילה את צוות שחקני הסרט, ומשחקת את תפקידה של דונה שרידן, אם בנפרד. פירס ברוסנן משחק את סם, אחד משלושה אבות אפשריים של סופי, בתה של דונה. את סופי משחקת אמנדה סייפריד.
בקיץ 2018 יצא לאקרנים סרט המשך הנקרא "מאמה מיה! Here We Go Again".
עלילה.
העלילה עוקבת אחר סופי שרידן (אמנדה סייפריד), בחורה צעירה שמקווה לגלות את זהות אביה. יומיים לפני חתונתה, סופי קוראת את יומן אימה, דונה (מריל סטריפ) ושם היא מוצאת שאימה נהלה מערכות יחסים קרובות עם שלושה גברים. היא מזמינה לאי את שלושת הגברים: סם קרמייקל (פירס ברוסנן), ביל אנדרסון (סטלאן סקארסגארד) והארי ברייט (קולין פירת'); במהלך שהייתם של השלושה באי, דונה מתמודדת עם אותם שלושה גברים, ואילו סופי מנסה להתמודד עם ארוסה, סקיי, כאשר מתעוררים בה רגשות שהיא לא באמת אוהבת אותו, שמתערבים בבלבולה בקשר לאביה. אל האי מגיעות גם חברותיה של דונה, טניה ורוזי, איתן דונה שרה בלהקת עבר, "דונה והדיינמוס".
יום לפני החתונה כל אחד מהגברים בטוח שהוא הולך למסור את סופי לחתן בחתונתה, מאחר שהאבהות על סופי היא אינה ודאית. לבסוף דונה אמורה למסור אותה. ברגע האמת סופי וסקיי מבינים שהם עוד לא מוכנים לחתונה ומחליטים לדחות אותה ולצאת לטיול מסביב לעולם. סם, שעדיין מאוהב בדונה, מציע לה נישואין והם נישאים. באותו זמן חושף הארי כי הוא נוטה להימשך גם אל גברים, ואילו רוזי וביל הופכים להיות זוג. לבסוף לא מתברר מי האבא.
השירים המופיעים בסרט.
רשימת השירים המופיעים בסרט בסדר כרונולוגי והמבצעים שלהם בסרט:
שלומי לאופר
שלומי לאופר (נולד ב-12 בנובמבר 1982), עיתונאי, איש יחסי ציבור ויועץ תקשורת.
ביוגרפיה.
היה פעיל חברתי מגיל צעיר, במסגרות שונות, בהן מועצת התלמידים ונוער מרצ. בנוסף, כיהן כיועץ ראש עיריית חדרה לענייני נוער בתקופת כהונתו של ישראל סדן כראש העיר.
החל לעבוד כעיתונאי במקומוני האזור, ברדיו האזורי ובטלוויזיה האזורית. מאוחר יותר עבר לתל אביב ושימש ככתב הרכילות של זמן תל אביב ו-nrg מרשת מעריב. לאחר מכן עבר לידיעות אחרונות להקים את מדור "העלוקה", מדור הרכילות היומי במוסף "24 שעות". בהמשך קודם לתפקיד רכז המערכת של מוסף "24 שעות" ולתפקיד עורך עמודי התרבות, תפקיד בו נשא עד סוף 2008.
בספטמבר 2008 נבחר לוועד המנהל של אגודת הלהט"ב. היה מועמד לכנסת ה-18 במקום ה-11 ברשימת צבר - מפלגת הצעירים של ישראל, רשימה שלא עברה את אחוז החסימה.
בדצמבר 2013 הקים עם נדב גלאון (בנה של זהבה גלאון) את משרד ייעוץ התקשורת GLPR ובין היתר מונה לשמש כיועץ התקשורת והדובר של עיריית חדרה, צוותא, תנו לחיות לחיות, מכון הערבה והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
אנטיפסיכיאטריה
צ'זארה בורג'ה
צ'זארה בורג'ה (איטלקית: Cesare Borgia; 13 בספטמבר 1475 - 12 במרץ 1507), דוכס ולנטינו (Duca Valentino), היה בנו הבכור של רודריגו בורג'ה (האפיפיור אלכסנדר השישי) ופילגשו וָנוֹצַה דֶיי קָטָנִי. אחיה של לוקרציה בורג'ה.
חייו.
משפחתו הגיעה לאיטליה מספרד ב-1443, בעקבות הכיבוש הספרדי. בעקבות לחץ מצד אביו מונה בגיל שבע למשרה ציבורית שבצידה תגמול כספי. באיטליה של אותה תקופה, שחיתות שכזו הייתה עניין של יום יום. עד גיל 12 חי ברומא והתחנך על ידי מורים פרטיים שסיפק אביו. מאוחר יותר למד משפטים ותאולוגיה באוניברסיטת ספיאנצה. בגיל 18 מונה לקרדינל על ידי אביו ושירת ככזה בין השנים 1493–1498. אביו אף נתן לו מדינה קטנה באיטליה, שאותה ניסה להרחיב על ידי הקמת צבא משלו. הוא התחתן ונולדה לו ילדה מנישואיו. בנוסף נולדו לו שני ילדים, בן ובת, מפילגשיו. בנו מחוץ לנישואים המשיך בדרכו של אביו ונודע כרוצח.
נטען כי ניקולו מקיאוולי ששימש כשגריר לחצר צ'זארה מטעם עירו, פירנצה, התרשם משיטותיו. בספר "הנסיך" מאת ניקולו מקיאוולי מוזכר צ'זארה כמודל לדמות הנסיך.
צ'זארה סייע לתככי אביו ואף הוסיף משלו. כנגד צ'זארה הועלו טענות כי שכב עם אחותו ומהרומן נולד בנה ג'ובאני בורג'ה. צ'זארה נהג לשעשע את תושבי רומא במחזות פומביים דוגמת הוצאה להורג של פושעים על ידו. אדם שפרסם ביקורת על מעשיו הוטבע בנהר.
בעקבות מחלת קשה צולקו פניו. צ'זארה החל ללבוש על פניו מסיכות, דבר שהוסיף לתדמיתו השלילית.
לאחר מותו של אביו ב-1503 ירד כוחו של צ'זארה, הוא איבד את ממלכתו וברח לנאפולי, לאחר שנתפס שם הועבר לספרד ומשם ברח אל ממלכת נווארה, שם מת כשניהל קרב בשירות גיסו מלך נווארה.
סורת א-נאס
סורת א-נאס (בערבית: سورة الناس, תעתיק מדויק: סורת אלנאס), או סורת בני האנוש, היא סורה מספר 114, האחרונה בקוראן. סורה קצרה זו מונה שישה פסוקים (אַיאַת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-פלק ולפני סורת אל-אח'לאץ.
תוכן.