קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, אולם ספרד היא המדינה היחידה במערב אירופה שאינה מכירה בקוסובו, שכן בספרד יש מחלוקות דומות עם התנועה העצמאית הקטלאנית בקטלוניה, ועם הממלכה המאוחדת על גיברלטר, והיא חוששת שהכרתה בקוסובו תתן לגיטימיות לתנועות הבדלניות בשטחה.
אנקרגוג'ו
אנקרגוג'ו (בטורקית: MKE Ankaragücü או בשם המלא Makina ve Kimya Endüstrisi Ankaragücü) הוא מועדון כדורגל טורקי, הממוקם בעיר אנקרה. מיד הקבוצה הם בצבע צהוב והיא משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון ארימן שבאנקרה.
ההצלחות המקומיות הגדולות ביותר של המועדון הן תואר אליפות הליגה הטורקית בשנת 1949 ושני גביעי טורקיה בהם זכו בשנים 1972 ו-1981. הם זכו גם באליפות הליגה השנייה פעמיים. למועדון יריבות גדולה עם המועדון השני המייצג את העיר, גנצ'לרבירלי.
היסטוריה.
אנקרגוג'ו ממוקמת באנקרה, אך נוסדה בזיינברנו, איסטנבול בשנת 1904 בשם Altınörs İdman Yurdu. לא ברור מה המניע שמאחורי העקירה של המועדון שבאיסטנבול לאנקרה. תאוריה נוספת היא שהמועדון התפצל. שם המועדון שונה בפעם האחרונה ב -1948. אנקרגוג'ו זכתה באליפות הכדורגל לשעבר בטורקיה בשנת 1949, ההצלחה הגדולה ביותר בתולדותיהם, והגיעו למקום השלישי בשנת 1924 בשם Anadolu Turan Sanatkarangücü.
המועדון היה אחד משישה עשר המועדונים המקוריים בליגה הלאומית הטורקית ב-1959. הם הוכנסו לליגה לאחר שסיימו במקום השני בליגה המקצועית של אנקרה. אנקרגוג'ו ירדה לליגה השנייה בשנים 1967/68 לאחר שסיימה במקום הלפני האחרון. המועדון חזר לליגה הבכירה בעונה שלאחריה. אנקרגוג'ו ירדה שוב לעונת 1975/76, אך עלתה לליגה הראשונה בעונה שלאחריה. אנקרגוג'ו ירדה בפעם השלישית בעונת 1977/1978. אנקרגוג'ו זכתה גם בגביע הטורקי. תחת ניהולו של ארסון ינאל, המועדון רשם שתי עונות מצליחות בהן סיימה במקום השישי בעונת 2000/01 ורביעי בעונת 2001/2002. לאחר שארסון ינאל עזב את המועדון, אנקרגוג'ו מצאה עצמה במאבקי ירידה מדי שנה. המועדון הצליח להימנע מירידה לליגת המשנה במהלך השנים הללו אם כי משבר פיננסי פגע במועדון בסוף שנות האלפיים. עקב המשבר הכלכלי, המועדון ירד מהסופר ליג בסיום עונת 2011/2012 ואף נשרה לליגה השלישית בעונה שלאחריה. הם חזרו לליגה השנייה בעונת 2016/17 ועלו לסופר ליג בעונה שלאחר מכן, שם הקבוצה משחקת גם כרגע. אנקרגוג'ו סיימה באזור המוביל לירידת ליגה בעונת 2019/2020, אך ההתאחדות המקומית ביטלה את ירידות הליגה עקב COVID-19. עם זאת, בעונת 2020/2021 היא שבה לליגה השנייה ועונה לאחר מכן עלתה בחזרה.
קלרה פהר
קלרה פהר (בהונגרית: Fehér Klára, אויפשט, 21 במאי 1919 – בודפשט, 11 בספטמבר 1996) הייתה סופרת ועיתונאית יהודייה-הונגרייה ניצולת שואה. זוכת פרס אטילה יוז'ף (1950), אשתו של הסופר לאסלו נמש.
ביוגרפיה.
קלרה פהר נולדה בשנת 1919 בבודפשט. בצעירותה עבדה תחילה כפקידה כמפעל. בשנים 1945–1948 למדה בבודפשט באוניברסיטה למינהל ציבורי, שם נתפסה לרעיון הקומוניסטי. בין 1946 לבין 1949 הייתה חברת מערכת ביומון "סבאד נפ" (Szabad Nép) שפירושו "עם חופשי" והיה הביטאון של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית שקמה מחדש בשנת 1944 בעיר סגד. בתקופה זו, התפתחה בהונגריה שיטת שלטון של מפלגה יחידה לפי הדגם הסובייטי ופהר התפרסמה כתוקפת בעיתונות בחמת זעם ובאובססיה את דמויות המשטר הישן וכן התפרסמה ב"דיווחים החושפניים" שלה על נציגי העולם הישן האלה.
במאי 1946, כאשר יומוני בודפשט דיווחו על חדשות האימה של היעלמות ילדים בבודפשט, קלרה פהר כתבה בעיתון הקומוניסטי על רוצחים סדרתיים, על נזירות שהצילו חברי מפלגת צלב החץ ההונגרית, על פאשיסטים שסחרו ב"שוק השחור" ”וכתבה כי פאשיסטים אלה מניפים את אגרופיהם הריאקציוניים על החיילים הרוסים המשחררים, על יהודים ועל הצוענים שנרצחו בהמוניהם במלחמה. תוספת מעניינת לפעילותה הקומוניסטית הייתה שבשנת 1947 השתתפה כחוקרת במשפט הראווה הגדול הראשון בהונגריה נגד קבוצה שנקראה "הקהילה ההונגרית" (Magyar Közösség)"."
בשנת 1948, בזכות מאמריה לעיל, הייתה אחת העיתונאיות הידועות ביותר של היומון. במערכת העיתון הכירה את לאסלו נמש, איתו התחתנה במהרה. את העוולות של תקופת שלטון מתיאש ראקושי חשבו (היא ובעלה) תחילה ללא אמינות, והתמסרותן הבלתי-מסויגת למפלגה הצטמצמה רק בהדרגה. כפי שאמר בעלה: "הייתי מסונוור כל כך שבזמן המעצרים ומשפט הראווה הראשון, לא ידעתי, לא רציתי להאמין שהכל שקר." "בכל זאת, בזמן משפט לאסלו רייק פוטרתי גם אני מהערכת של העיתון..."
לאחר כישלון המרד ההונגרי בשנת 1956 היא לא חזרה להיות חברה במפלגה הקומוניסטית יחד עם בעלה ולא קיבלו על עצמם שום תפקיד במערכת העיתון. בשנת 1957 הפכה לעיתונאית של היומון "האומה ההונגרית". והפכה לסופרת עצמאית משנת 1979.
קריירה ספרותית.
את הקריירה שלה החלה בדיווחים, כתבות, מחזות ורומני נוער. כבר בראשית שנות החמישים כתבה גם את חיבוריה הראשונים בסיפורת שנכתבו ברוח הסכמטיות שהייתה מחויבת בה פוליטית בשנות ה-50, בשירות הפוליטיקה היומיומית.
במבט של היום המעניין ביותר הוא הרומן האוטופי שלה, "האי של רעידות האדמה", שנכתב בשנת 1957, ומתרחש בעולם אולטרה-מודרני בשנת 2057. אמנם לא נכתב ברומן, אך הוא גילם את האוטופיה הקומוניסטית.
בשנות ה-60 עבדה גם כעיתונאית וכסופרת. הרגישה אוב ביותר בעולם האינטלקטואלי של בודפשט ובתוך מעמד הביניים. היא ביקרה את הערמומים ואת אלה שהשתמשו לרעה בכוחם, דמויותיה הן אנשים רגילים, אינטלקטואלים, פקידים, צעירים, אנשים בגיל העמידה וגם הזקנים, הדמויות האופייניות של גיבוש החברה בעידן שלטונו של יאנוש קאדאר בשנות ה-60 וה-70. היא הציגה בספריה את גורלות בני האדם דרך חולשותיהם.
הרומנים שלה פורסמו בכמה מדינות סוציאליסטיות.
הנצחה.
לזכרה ייסד בעלה פרס ספרותי על שמה. הפרס תומך בסופרים צעירים שכותבים ברוחה ההומניסטית של הסופרת קלרה פהר.
האחים סופר מריו (סדרת טלוויזיה)
האחים סופר מריו (באנגלית: !The Super Mario Bros. Super Show, בתרגום חופשי: "מופע-העל של האחים סופר מריו") היא סדרת אנימציה ולייב אקשן אמריקאית בת 65 פרקים שהופקה בשנת 1989, המבוססת על משחקי הווידאו "האחים סופר מריו" ו"האחים סופר מריו 2" של חברת נינטנדו. הסדרה שודרה בישראל בדיבוב לעברית בערוץ 2 בתחילת שנות התשעים. פסקול הסדרה הופק על ידי חיים סבן ושוקי לוי.
תקציר העלילה.
כל פרק אורך כ-20 דקות ומחולק לשני חלקים: החלק הראשון הוא מערכון מצולם שבו מריו (קפטן לו אלבנו) ולואיג'י (דני וולס) מארחים אצלם אישיות שונה בכל פרק. בחלק השני מוצג פרק מצויר של עלילות האחים סופר מריו, או אחד מ-13 הפרקים של הסדרה "האגדה של זלדה" המבוססת על המשחק בעל אותו שם.
דיבוב עברי.
בגרסה העברית רק קטעי האנימציה של סופר מריו דובבו לעברית בעוד קטעי הלייב אקשן שודרו באנגלית עם תרגום לעברית.
סדרות המשך.
שנה לאחר סיום הסדרה נוצרה סדרת המשך בשם "הרפתקאות האחים סופר מריו 3" המבוססת על "האחים סופר מריו 3" אשר ארכה 26 פרקים, שנה לאחר מכן נוצרה סדרת המשך נוספת בשם "סופר מריו וורלד" המבוססת על משחק בעל אותו שם אשר ארכה 13 פרקים.
שתי הסדרות שודרו בשנות ה-90 בערוץ הילדים בתרגום לעברית.
שירים.
בגרסה המקורית ישנם שני שירים:
שני השירים הוצאו מגרסת הדיבוב העברי בעוד שחלק מהפתיח של הגרסה המקורית נראתה גם בפתיח וגם בסיום.
מינסוטה יונייטד
מינסוטה יונייטד (באנגלית: Minnesota United FC) הוא מועדון כדורגל אמריקאי מהעיר סיינט פול, הממוקמת במדינת מינסוטה שבארצות הברית. המועדון נוסד ב-5 בפברואר 2010, ובשנת 2015 ליגת ה-MLS העניקה לו את הזיכיון להיות הקבוצה ה-23 בליגה, והמועדון הצטרף לליגה בעונת 2017. האצטדיון הביתי של המועדון הוא אליאנץ פילד המכיל 19,400 מושבים.
כשנוסד בשנת 2010 נקרא NSC מינסוטה (באנגלית: NSC Minnesota), ובשנת 2012 שינה את שמו לשם מינסוטה סטארס (באנגלית: Minnesota Stars FC). וכעבור שנה בלבד, בשנת 2013, המועדון שינה את שמו לשם מינסוטה יונייטד. את רוב עונותיו לפני ההצטרפות ל-MLS, המועדון בילה בליגת ה-NASL, ואף זכה באליפות הליגה בשנת 2011.
היסטוריה.
"מרכז הספורט הלאומי" (The National Sports Center, או NSC) החל לשקול להקים קבוצת כדורגל מקצוענית של חטיבה 2 בדצמבר 2009. הקבוצה דאז, מינסוטה ת'אנדר, שיחקה ב"מרכז הספורט הלאומי" ונאבקה בקשיים כלכליים. בינואר 2010 הודיע ​​"מרכז הספורט הלאומי" כי הוא יקים קבוצה חדשה שתחליף את מינסוטה ת'אנדר. הת'אנדר באותה תקופה לא התפרקה רשמית, אלא עמדה בפני חורבן כלכלי. לאחר תחרות לבחירת שם הקבוצה, ב-5 בפברואר 2010 הודיע ​​"מרכז הספורט הלאומי" (NSC) כי שם הקבוצה הרשמי יהיה NSC מינסוטה (באנגלית: NSC Minnesota), כאשר כינוי הקבוצה יהיה "הכוכבים" (The Stars). חמישה ימים לאחר מכן, שחקן נבחרת ארצות הברית לשעבר מני לאגוס נבחר לשמש כמאמן הראשי הראשון של המועדון.