באוקטובר 2013, אלכס הודיע כי הוא הוחתם בחברת ההקלטות האמריקאית "Big Beat Records" וכי הוא יוציא בקרוב את אלבום הבכורה שלו. בנוסף, חשף כי הוא ייוצג על ידי המפיק האמריקאי, אדם אנדרס. ב-3 ביוני 2014, ניואל הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Nobody to Love", לפלטפורמות השונות.
בשנת 2015, ניואל החל להפיק שירי כיסויי לשירים של אמנים שונים. במרץ באותה השנה, ניואל הפיק גרסה חדשה לשיר "Stronger" של הלהקה קלין בנדיט. מאוחר יותר באותו החודש, אלכס והדיג'יי הרוסי, מטווי אמרסון, פרסמו גרסה חדשה לשיר "Show Me Love" של רובין סטון בסגנון דיסקו-האוס. בדצמבר באותה השנה, ניואל פרסם גרסת כיסויי לשיר "O Come, All Ye Faithful" לכבוד חג המולד.
בינואר 2016, אלכס פרסם את הסינגל הראשון שלו, "This Ain't Over", שצבר שבחים רבים מן התקשורת העולמית. מגזין אאוט כתב על השיר כי "סגנון הדאנס-פופ מחייה ללא רבב את הדיסקו הישן והטוב ולו לכמה דקות קצרות. ללא גימיקים זולים, ניואל מצליח לשיר את This Ain't Over בכישרון טהור. מגזין ניו יורק כתב כי "ניואל הוא אחד הדיוות הגדולות ביותר של העולם העכשווי". ב-8 באפריל 2016, אלכס פרסם את הסינגל השני שלו, "Kill the Lights", שהפך לאחד מן השירים שאלכס ביצע כחלק מהדרמה האמריקאית של HBO, ויניל.
2016–הווה: פרסום אלבום הבכורה והמשך קריירת המוזיקה והמשחק.
בשנת 2015, הוענק לאלכס פרס הוקרה מיוחד בטקס פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה. ב-3 ביוני 2016, כחלק ממיזם ההתרמה לפרויקט טרוור, אלכס הוציא את הסינגל השלישי שלו, "Need Somebody" שהתגלה כשיר הראשי של אלבום הבכורה של ניואל. השיר יצא לאייטונס ולאפל מיוזיק ביום פרסומו ולשאר הפלטפורמות כעבור כמה ימים.
ביולי 2016, אלכס השתתף בסינגל הצדקה, "Hands", שנכתב על ידי ג'סטין טרנר, ג'וליה מייקלס ו-BloodPop והופק על ידי מארק רונסון. אלכס שר לצד הזמרים בריטני ספירס, גוון סטפאני, מייגן טריינור, טרוי סיון, סלינה גומז, קייסי מאסגרייבס, מרי ג'יי בלייג', ג'ייסון דירולו, אימאג'ין דראגונז, ג'ניפר לופז, אדם למברט, פינק, רופול ונייט רוס.
בשנת 2017, ניואל הופיע לראשונה בתיאטראות ברודוויי במחזמר "Once on This Island".
בשנת 2020, אלכס החל להופיע בדמה המוזיקלית, "הפלייליסט של זואי", בתפקיד מו, תקליטן ג'נדרקוויר שגר דלת מול הגיבורה הראשית של הסדרה המוזקלית.
חיים אישיים.
אלכס מגדיר את עצמו כהומוסקסואל.
פאוליניו דה ויולה
פאוליניו דה ויולה (בפורטוגזית: Paulinho da Viola, בשמו המלא פאולו סזאר בטיסטה דה פאריה, נולד ב-12 בנובמבר 1942 בריו דה ז'ניירו) הוא זמר-יוצר ברזילאי, מלחין שירים בסוגות הסמבה ושורו ו"מוזיקת עם ברזילאית" MPB, גיטריסט, נגן קווקיניו ומנדולינה. פאוליניו דה ויולה נודע בהרמוניות המתוחכמות שלו ובקולו הרך והעדין ונחשב לחשוב בין מלחיני אסכולת הסמבה פורטלה שבריו דה ז'ניירו ולאחד מגדולי ה"סמביסטים " של ריו לצידם של קרטולה, זה קטי, נלסון קווקיניו, אלטון מדיירוס וקנדייה . עם להיטיו נמנים "Coração Leviano’, ‘Dança da Solidão’, ‘Foi um Rio que Passou em Minha Vida’ ו- ‘Muidinho’.
קורות חיים.
ילדות וצעירות.
פאולו סזאר בפטיסטה דה פאריה נולד בשנת 1942 ברובע בוטפוגו של ריו דה ז'ניירו במשפחה מעורה עמוקות בשמירת מסורת הסמבה. גדל לצידם של הוריו, אחיו, סביו והסנדקית שלו ברחוב פיניירו גימראאש.
עוד כילד התוודע פאוליניו מקרוב לאליטת מבצעי הסמבה של ריו. אביו, סזאר פאריה (או בשמו המלא - בנדיטו סזאר ראמוס דה פאריה), היה גיטריסט, חבר לשעבר בלהקת השורו "Época de Ouro" ("עידן הזהב"). שהתפרנס כפקיד בבית המשפט. האם נקראה פאולינה בטיסטה דוס סנטוס. מוזיקאים ידועים כמו פישינגיניה, ז'קוב דו בנדולים, טיה אמליה ודינה "סטה קורדס" (דינו "שבעה מתירים") פקדו לעיתים קרובות את ביתו לשם חזרות, בעוד פאוליניו הביט בהם במשך שעות. השתתף גם בערבים מאורגנים על ידי ז'קוב דה בנדולים. אחרי אירועים כאלה היה פאוליניו לוקח בעצמו את הגיטרה של אביו ופורט במיתריה את האקורדים המעטים שידע. בניגוד לרצון אביו, הפך גם הוא לגיטריסט. (אפיזודה המוזכרת בשיר הסמבה Catorze anos "כשהייתי בן 14") שכנע את אביו לקנות לו גיטרה ובגיל 15, בזמן שהיה תלמיד של מכללת ז'ואקים נבוקו, למד אצל מורה פרטי, ידיד של המשפחה, המלחין והנגן זה מריה לפי שיטת ההוראה הקלאסית של מתאו קרקאסי
מאוחר יותר הושפע פאוליניו על ידי הגיטריסט שיקו סוארס, שנודע בשם קניוטו דה פראיבה שאותו פגש בשנת 1959
השתתף במפגשי ג'ם אצל אומן המנדולינה ז'קוב דו בנדולים ועקב בעיון רב אחרי נגינתם של המוזיקאים המנוסים. כבר אז החל כותב ומלחין את שיריו .
יחד עם קבוצת חברים ארגן חבורת קרנבל (bloco de carnaval) בשם "Foliões on Rua Anália Franco" ("בלייני הרחוב אנליה פרנקו") בשם רחוב שבו גרה דודתו טרינדד, ברובע וילה ואלקיירה שבאזור המערבי של ריו. כשנהג לבקר אצל דודתו בסופי שבוע הרגיש לראשונה חופשי לבלות במסיבות הסמבה הליליות. הצטרף באותה תקופה למלחיני בית הספר לסמבה União de Jacarepaguá.
שם פגש יוצרי סמבה כמו קאטוני וז'ורז'ה משאו וניגן בקוואקיניו. בשנת 1962 יצר את "Pode Ser Ilusão", אחד הסמבות הראשונות שלו, שלא הוקלטה מעולם..
המשך הקריירה האמנותית.
בשנת 1963 הביא אותו בן דודו, אוסקר ביגודה, אל בית הספר אחר לסמבה, "קונז'ונטו פורטלה".
פאוליניו התוודע למלחיני בית הספר פורטלה ב"בר דה נוזיניו" שם בוצעה לראשונה הסבמה "Recado" (מסר) שהושלמה על ידי עמיתו, קסקיניה.
בכל זאת לא העז לחשוב על קריירה של אמן מקצועי ומלחין עד שפגש בשנת 1964 את המשורר ארמיניו בליו דה קרוואליו. באותם הימים סיים פאוליניו קורסים לטכנאות ולהנהלת חשבונות ועבד כפקיד בנק בריו.הוא הכיר את ארמיניו במפגשי הג'ם בביתו של ז'קוב דו בנדולים. השניים התיידדו ובקרוב התחילו ליצור שירים יחדיו. שירם המשותף הראשון היה "Duvide-o-dó" שאותו הקליטה הזמרת איזאוריניה גרסיה. פאוליניו התחיל אז להופיע עם שיריו במסעדה-בר "זיקרטולה" בריו, שהייתה בבעלותם של אמן הסמבה המפורסם קרטולה ושל אשתו, דונה זיקה.
הוא בחר בשם הבמה שלו בשנת 1965 כשהופיע כחבר בלהקת הסמבה A Voz do Morro (קול הגבעות), לצידם של זה קטי ואוסקר ביגודה. אחרי מפגש ההקלטה הראשון, אחד מאנשי חברת ההקלטות אמר לו "פאולו סזאר אינו שם של סמביסטה", ואכן זה היה שם שכיח מאוד בקרב העם. זה קטי יחד עם העיתונאי סרז'יו קבראל החליטו שייקרא מאז ואילך "פאוליניו דה ויולה" (כשהכוונה היא "פאוליניו גיטרה", מכיוון שוויולה או וויולאו -violão הוא השם הברזילאי לכלי נגינה זה).
בשנת 1965 תרם פאוליניו שלוש יצירות לתקליט Roda de Samba.
ב-1966 זכה שירו Memórias de um Sargento de Milícias (זכרונות של שוטר) בתחרות הקרנבל קריוקה. גם יצירות נוספות הצטיינו בתחרויות, למשל השיר Sinal Fechado בשנת 1969.
בשנות ה-1970 היה פאוליניו בשיא הקריירה שלו, כשהוא הציא אלבום אחד מדי שנה. שמו הפך למותג בחוגי הסמבה, השורו ומוזיקת העם הברזילאית "MPB ". תרמו לכך גם סיוריו ברחבי ברזיל והשתתפותו בפסטיבלים באירופה ובארצות הברית. בשנת 1972 ערך סיור הופעות באוסטרליה יחד עם מריה בתניה ועם סבסתיאו טפז'וס .
תפוקתו והפופולריות שלו התחילו לדעוך באמצע שנות ה-1980 כשהחליט להתמקד בעיקר ביצירת שירים ופזמונים משלו. ב-1996 עלה שוב פרסומו אחרי הוצאת האלבום המהולל על ידי רבים "'Bebadosamba"', שבו שילב כוחות עם ארמיניו בליו דה קרוואליו ועם אלטון מדיירוס, כותבי שיריו הראשונים. אלבום זה מכר מעל 100,000 עותקים וזכה ל"תקליט זהב".
שיא ההצלחה עבור מלחין של סמבה הוא כשיצירה שלו זוכה להיבחר על ידי אחד מבתי הספר לסמבה (escola de samba) בימי הקרנבל השנתי בסמבדרום של ריו דה ז'ניירו. פאוליניו דה ויולה הצליח בכך מספר פעמים. השירים הזוכים צריכים להיות פשוטים ובני שניים או שלושה בתים. הם אמורים לדבר על אהבה, על געגועים (saudade) ,על שמחות הסמבה או על הקרנבל עצמו. שיר המקהלה או הפזמון צפויים להיות מושרים להנאת ההמונים למשך שבועות רבים ברחובות העיר. להבדיל מיוצרים כמו מרטיניו דה ויולה או שיקו בוארקה, נמנע פאוליניו דה ויולה ביצירותיו מרמזים לבעיות פוליטיות או חברתיות.
הודות ליפי מנגינותיו, למתינותו הפוליטית ולאישיותו הנעימה, נחשב דה ויולה למלחין האהוב ביותר של מוזיקת סמבה המסורתית במחצית השנייה של המאה ה-20.
פאוליניו דה ויולה יצר גם גרסה ברזילאית של השיר We are the world והשתתף ברוח זו גם במיזם למען צפון-מזרח ברזיל מוכה הבצורת באמצעות שיריו Chega de mágoa ו Seca d´água.
האמן זכה לשבחים על כישרונו לפרשנויות מוזיקליות אינדיבידואליות אולם ספג בקורת בנוגע להרמוניזציה ושילוב הקולות במקהלה.
חייו הפרטיים.
פאוליניו דה ויולה חי בריו דה ז'ניירו וממשיך לערוך סיורי הופעות ברחבי ברזיל.
הוא ידוע כאוהד קבוצת הכדורגל וסקו דה גמה.
יחסי בוסניה והרצגובינה–צ'ילה
יחסי בוסניה והרצגובינה–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין בוסניה והרצגובינה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה.