כשנשאל על ידי הפחה של תימן מדוע עזבו יהודים רבים את הארץ הסביר הרב: "הנה לילד מינקת טובה שבטובות והוא אינו מוצא קורות רוח אלא בשדי אימו. ירושלים אם ישראל, הר הבית והמקדש הם שדיה שמהם ינק עוז וכח וחיים ורוח קודש, לכן אל ירושלים תערוג נפשם."
יעקב ספיר פגש בו במהלך מסעו והתפעל מאישיותו ומכושר מנהיגותו. וכך כתב עליו:
A Ballads
A Ballads הוא אלבום האוסף השני של זמרת הפופ היפנית איומי האמסאקי. באלבום ארבע עשר שירים. האלבום יצא ב-12 במרץ 2003. עד שנת 2007 נמכרו כמעט מיליון עותקים של אלבום זה, שהגיע לפסגת מצעד המכירות היפני אוריקון כבר בשבוע צאתו. האלבום שרד במצעד המכירות משך 39 שבועות.
השל פרומקין
הֶשֶל (שלמה) פְרוּמְקִין (על פי רוב: ה. פרומקין; 1896 – 11 באפריל 1974) היה ממייסדי ההסתדרות ומאנשי הכלכלה שלה. חבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י, חבר ועדת הכלכלה ועורך כתב העת "רבעון לכלכלה".
ביוגרפיה.
פרומקין נולד בשנת 1896 בעיר בוברויסק שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). הצטרף לתנועה הציונית הסוציאליסטית בגיל צעיר. פעיל ציוני סוציאליסטי בתנועות "צעירי ציון" ו"החלוץ" ברוסיה ובפולין, ובשנת 1920 היה ציר בוועידת פראג, שבה הוקמה ההתאחדות. באותה שנה עלה לארץ ישראל.
עם עלייתו ארצה היה פועל כבישים (כביש חיפה-ג'דה) וחבר קבוצת דגניה ב. לאחר מכן החל בפעילות ציבורית, בהיבחרו כציר בוועידת ההסתדרות הראשונה מטעם "הפועל הצעיר". פרומקין היה חבר קבוע של "המשרד לעבודות ציבוריות" של ההסתדרות (שהפך להיות "סולל בונה") ומנהלו. כמו כן, היה ממקימי בית הספר לפעילי ההסתדרות.
פרומקין כתב כדרך קבע על נושאים כלכליים, ציוניים ומדיניים בעיתון "דבר" וביתר ביטאוני תנועת העבודה. את הרצאותיו ומאמריו פרסם בספרו "עליה ופיתוח בדרך למדינה". כחבר ב"וועד הפועל של ההסתדרות" היה אחראי למחלקה הכלכלית שלו. הוא שימש כיועצם הכלכלי של מנהלי המדיניות של ההסתדרות שקיבלו תפקידי מפתח בסוכנות היהודית ולאחר מכן בממשלת ישראל. בשנת 1940 מונה כחבר במועצת המנהלים של בנק הפועלים. בנוסף, היה בין יוזמי ומנהלי "כופר היישוב" – מס שהטיל על עצמו היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי למטרות מימון פעולות לשמירה על הביטחון.
פרומקין נבחר כחבר הכנסת בכנסת הראשונה, והיה חבר בוועדת הכספים שלה. בשנת 1951 היה בין המייסדים של "בית הספר לפעילי הסתדרות", שם ניהל את הסמינר למשק וכלכלה.
בשנת 1953 ייסד את כתב העת "רבעון לכלכלה", והיה עורכו הראשון במשך כ-21 שנה, עד פטירתו בשנת 1974.
בתו, צביה, הייתה נשואה לסופר ואיש הציבור משה שמיר, אף הוא חבר הכנסת.
כתביו.
קובץ מבחר הרצאות ומאמרים:
חוברות, מאמרים והרצאות:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
Memorial Address
Memorial address הוא המיני-אלבום הראשון של איומי האמסאקי, שיצא ב-17 בדצמבר 2003. האלבום טיפס למקום הראשון במצעד האלבומים "אוריקון", שהה שבוע בפסגתו ונותר במצעד משך 53 שבועות. מכירות האלבום עמדו על כ-1,220,000 עותקים ביפן.
רשימת השירים.
ANGEL'S SONG – 4:57 .1
Greatful days – 4:42 .2
Because of You – 5:23 .3
ourselves – 4:33 .4
HANABI ~episode II~ – 4:54 .5
No way to say – 4:46 .6
forgiveness – 5:53 .7
8. 3:56 - Memorial address (take 2 version) [בונוס]
דיוידי.
ANGEL'S SONG .1
Greatful days .2
Because of You .3
ourselves .4
HANABI ~episode II~ .5
No way to say .6
forgiveness .7
Special Digest from A museum ~30th collection live~ .8
דוד משרקי
מארי דוד בן שלמה משרקי (לעיתים: מזרחי, מכונה גם: מהרד"ם) (ה'תנ"ו – י"ד בתמוז ה'תק"ל; 1696 – 7 ביולי 1770), היה פוסק תימני, ומחבר הספר שתילי זיתים על שולחן ערוך.
דעותיו.
עמד בראש האסכולה שקיבלה והשלימה עם השינויים שחדרו כמאתיים שנה קודם לתקופתו ליהדות תימן בתחום פסיקת ההלכה ונוסחאות התפילה (הנוסח השאמי) במרכז תימן. תלמידו מהרי"ץ, שלא השלים עם שינויים אלו, סבר שיש להחזיר את יהודי תימן לפסיקה לפי הרמב"ם ולתפילה לפי התכלאל.
מארי דוד משרקי היה ככל הנראה תלמידו של סבו מארי אהרון משרקי ואביו רבי שלמה, וכן למד אצל הדיין מארי צאלח בן יחיא. שימש כרב בית הכנסת של נגיד הקהילה השר שלום עראקי (בית אלאוסטא), ובתפקיד רשמי היה שו"ב (שוחט ובודק).
תלמידו המובהק הוא מהרי"ץ.
היה החכם התימני הראשון שפירש את דברי השולחן ערוך, שכבר נתפשט כמה דורות לפניו.
שלום עראקי
שלום עראקי (1685–1780) היה נשיא קהילת יהודי תימן והממונה על המטבעה של תימן.
ביוגרפיה.
פעל לבניית מוסדות ציבור בקהילת יהודי צנעא ובהם גם את בית הכנסת בית אלאוסטא. פעל למען תרומות ליישוב היהודי בארץ ישראל.
ב-1740 פעל נמרצות להכנסת סידור התפילה בנוסח הספרדים (נוסח שאמי) בקרב יהודי תימן, וכן פעל למען קבלת פסיקות השולחן ערוך. פעילות זו עוררה מחלוקת עזה. הרב יוסף קאפח כתב ששלום התפלל בכל שבת בבית כנסת אחר והביא עמו סדורים נוסח ספרד: . עם זאת, בספר "קורות ישראל בתימן" שפורסם על ידי הרב יוסף קאפח, כתב המחבר ר' חיים חבשוש דברים דומים על יחיא בן שלום הכהן אלעראקי עוד כתב הרב קאפח שרק שלושה מתוך עשרים ושניים בתי כנסת שפקד, סירבו לשמוע לו..
הודח מתפקידו בשנת 1761 בעקבות הסתה של המוסלמים וחילופי השלטון. הוא נאסר והוטל עליו קנס אשר מוטט את עושרו. שניים מבניו היו מחכמי צנעא.
ספר המתים
ספר המתים הוא השם השכיח לטקסטים ממצרים העתיקה ששימשו במהלך הקבורה. במצרית קדומה, נקראו טקסטים אלה ספר ההליכה [או החזרה] ביום. השם ספר המתים הוא המצאה של האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס, שפרסם חלק מהטקסטים בשנת 1842.
רקע.
ספר המתים שימש למצרים כמדריך וספר עזר לחיים שלאחר המוות, והוא מורכב בעיקר מלחשים שונים שהיו אמורים לעזור לו. לא כל הלחשים שימשו בכל קבורה, אלא רק מבחר מהם, על פי מעמדו ועושרו של האדם. חלק מהלחשים היו מתנות לאלים, ואילו אחרים שימשו כדי שהאדם יוכל ללכת; היה קיים לחש כדי שלא למות בחיים שלאחר המוות, ואפילו לחש 'כדי שאדם לא ילך הפוך ויאכל צואה' (פרק 189).
גרסאות.
הגרסאות המוקדמות ביותר המוכרות לנו הן מהמאה ה-16 לפנה"ס, בזמן השושלת ה-18 של הממלכה החדשה. הספר כלל בתוכו חלקים מספרות דתית מצרית מוקדמת יותר, הידועות ככתבי סרקופגים (בערך 2000 לפנה"ס) וכתבי פירמידות (2300-2600 לפנה"ס). ספר המתים שנועד לסופר אני.
בחודש אפריל 2012 התגלו דפים מספר המתים במוזיאון קווינסלנד באוסטרליה. המוזיאון קיבל את הדפים כתרומה 100 שנים לפני כן, הוא החזיק את הדפים במחסנים ודף פפירוס אחד בתצוגה מבלי להבין את משמעותם של הטקסטים. הדף זוהה על ידי האגיפטולוג ואוצר המוזיאון הבריטי ד"ר ג'ון טיילור.
פפירוס אני.
העותק המפורסם ביותר של ספר המתים הוא הפפירוס של אני. עד אז, נמצאו רק חלקי פפירוסים שנגנבו על ידי שודדי עתיקות ונמכרו בשוק השחור. הפפירוס הזה שנמצא על ידי ארנסט וואליס באדג' נמצא בשלמותו בשנת 1887, בעיר לוקסור שבדרום מצרים (תבי לשעבר) ונתן תמונה מלאה, כיצד מורכב ספר מתים. החל מהעלייה לעולם הבא, עבור דרך 42 השערים שבכל אחד מהם עומד אל אחר, ועד לדין הסופי שנערך על ידי אוסיריס בכבודו ובעצמו, ובו נשקל לבו של המת כנגד נוצתה של אלת האמת מע'ת היה במקורו באורך של 28 מטר, והוא חולק ל-37 דפים, בהוראתו השנויה במחלוקת של באדג', על פי חלוקות של פרקים ונושאים.
לעיתים קרובות הטקסט הותאם עבור הנפטר, כך שהטקסט המדויק משתנה מאדם לאדם. אולם, ניתן לחלק את הגרסאות השונות לכמה קטגוריות עיקריות - הגרסה ההליופוליטנית, הגרסה התבאנית, שכללה רק הירוגליפים (השושלת ה-20 עד ה-28); גרסה הירוגליפית והריאטית, הקרובה לזו התבאנית, ללא סדר קבוע של הפרקים (שימשה בעיקר את השושלת ה-20); והגרסה הסאיתית, בה יש סדר קבוע (לאחר השושלת ה-26).
לחש 125.
לחש 125 הוא החלק הידוע ביותר של ספר המתים. הוא עוסק בשפיטת נשמתו של האדם על ידי אוסיריס ו-42 אלים אחרים.
על נשמת המת לדקלם את "הכרזת הצדק", המכוונת לאוסיריס, ומורכבת מהכחשות של סדרה של עבירות, על מנת להבטיח לאוסיריס שהוא ניהל חיים תקינים. על המת אז לפנות אל 42 השופטים על פי שמם ולהכחיש 42 עבירות נוספות. אם לאחר מכן הוא ימצא זכאי, הוא יילקח לפני אוסיריס, שיוביל אותו לעולם הברוכים.
דפוס - מונחים
בלנקט.
בלנקט - גליל ריק בדפוס האופסט, עליו מונחת שמיכת גומי, ומשמש להעברת הגרפיקה,
מהלוח למצע ההדפסה, (מכאן המשמעות של הדפסה לא ישירה באופסט, אין מגע
ישיר בין הלוח לנייר המודפס).
אנילוקס.
אנילוקס - גלילי האנילוקס מצופים קרמיקה (בעבר היה נהוג לצפות במתכת, לרוב כרום) ומשמשים כגליל העברת הצבע לגלופה המדפיסה, בדפוס הפלקסוגרפיה.יחודו של גליל האנילוקס הוא יכולתו להעביר כמות מדויקת של צבע לגלופה. בגליל האנילוקס יש שקעים הגליל טובל בחלקו התחתון באמבט הצבע. השקעים מתמלאים בצבע בהתאמה לגודלם ועומקם המשתנים.
גליל/צילינדר.
גליל (דפוס)/צילינדר (דפוס) - צורתו גלילית ולרוב עשוי מתכת או גומי בהתאם לתפקידו במכונת ההדפסה. המונח גליל מתייחס בהתאם להקשרו בשיטת ההדפסה המדוברת, אך בבסיס ישנם סוגים שונים של גלילים במכונות ההדפסה, חלקם גלילי לחץ חלקם גלילי העברה שמעבירים צבע או מים.
דמות.
דמות (דפוס) - המונח דמות נגזר מהמושג הדמיה, כלומר: הדמיה של המקור, כמו בכתב ראי.
ד"ר בלייד.