בעת שהותה באנגליה עבדה לין כרופאה, על אף שספגה גישות שליליות מצד רופאים בהיותה אישה. לדבריה, המטופלים לא התייחסו אליה באופן זה. לאחר חזרתה לדבלין, לין המשיכה בפעילותה בתנועה הלאומית. המשטרה שוב פשטה על פעילים במהלך שנת 1917, אך היא נמלטה מהם, ונשארה כנמלטת עד התפרצות השפעת הגדולה של 1918, אז חזרה לביתה כדי לתפקד כרופאה בעת המשבר. כשנעצרה, איימו עליה שוב בגירוש, אך עלתה התנגדות עזה מצד ראש העיר, הפעילות הרפובליקניות, וגורמים אחרים, ומכיוון שהיה צרוך גדול ברופאים, היא הורשתה להישאר כל עוד תתחייב לא לצאת מדבלין. לדבריה, היא כלל לא רצתה לצאת מדבלין, כך שכל הצדדים היו מרוצים. היא הייתה אחת מתוך ארבע נשים בוועד המנהל של שין פיין, נבחרה לסגנית-נשיא ב-1917, והייתה פעילה מרכזית בליגת הנשים של נציגות שין פיין (Cumann na dTeachtaire). היא ניהלה את מסע הבחירות המצליח של מרקייביץ' ב-1918, גם בעת שהייתה כלואה. בשנת 1923 היא נבחרה לדאל אירן מטעם שין פיין, אחת מתוך חמש נשים בלבד שנבחרו. אך בהתאם למדיניות ההימנעות של שין פיין בתקופת מלחמת האזרחים, מתוך התנגדות לאמנה האנגלו-אירית שמטרתה לחלק את אירלנד, היא לא מילאה את תפקידה בדאל, ואיבדה את מושבה בבחירות הכלליות ביוני 1927. היא רצה שוב ללא הצלחה בבחירות הביניים באוגוסט 1927. היא הייתה חברת המועצה המקומית של רתמיינס, וסגנית-נשיאת איגוד העובדות האיריות.
מתוסכלת מסירוב מפלגת שין פיין לאמץ רפורמות חברתיות ושל מערכת הבריאות, פרשה לין מפוליטיקה ב-1927.
קריירה רפואית.
לין הייתה אחת מהנשים הראשונות לסיים לימודי רפואה בקולג' יוניברסיטי בדבלין. את הידע המקצועי שלה היא השקיעה בעשייתה הפוליטית, בתחילה בתמיכה בפועלים בשביתה של 1913, ובטיפול במשפחותיהם, אחר כך כקצינה רפואית במרידת חג הפסחא, ומאוחר יותר בהקמת בית חולים לתינוקות, סנט אולטן.
ב-1919, יחד עם פרנץ'-מאלן, הקימה לין את בית החולים לילדים סנט אולטן, שהיה מרכז רפואי לתינוקות בניהול נשים, בניגוד חד לאפליה המגדרית השכיחה בתקופה, אשר לין עצמה חוותה על בשרה. בפרויקט סייעו פעילות רפובליקניות נוספות, כולל האחיות גריפין, קתלין קלארק, הרוזנת מרקייביץ', הרוזנת פלנקט והלנה מולוני. עבודתה של לין עם עניי דבלין שכנעה אותה בצורך בשירותי בריאות המוקדשים לאמהות וילדים חסרי אמצעים. באותה התקופה התמודדה אירלנד עם ההתפרצות הקשה של השפעת הספרדית. במוסד טופלו תחילה ילדים שנדבקו במחלה, אך אחר כך גם פעילי צבא האזרחים הבריטי. לין טיפלה בחולים בעזרת חיסונים, ולא היה אף מקרה מוות בין מטופליה, בעוד המחלה הייתה קטלנית ביותר, ומתו בגינה בין 50 ל-100 מיליון נפשות ברחבי העולם. בנוסף, בעקבות מלחמת העולם הראשונה התעוררו בעיות רפואיות רבות, כולל עלייה בשיעור מחלות מין כגון עגבת, אשר הפיצו חיילים שחזרו מן המלחמה. כתוצאה, תינוקות רבים סבלו מעגבת מולדת, בה נדבקו מאמותיהם, אשר נדבקו בתורן מן הגברים. מחלת השחפת הייתה אנדמית באירלנד בתקופה שהייתה קולוניה בריטית. אל מול התנגדות חריפה מצד המדינה והכנסייה הקתולית, לין הקימה פרויקט חיסוני BCG (Bacillus Calmette–Guérin), בו חוסנו אלפי ילדים עניים אשר אחרת כנראה היו נדבקים במחלה. הצלחתן הובילה לייסודה של תוכנית ה-BCG באירלנד, אשר דרכה כל התינוקות מחוסנים מאז 1950.
סנט אולטן צמח במהירות, והחל משנת 1937 היה למרכז האירי לחיסוני BCG. בית החולים נסגר בשנת 1983.
כמו רבות מחברותיה בקומן נה מאן ובתנועה הרפובליקנית, היא קידמה את השימוש בשפה האירית. יחד עם הסופר שון אוקייסי, היא דגלה בשימוש באירית בליטורגיה של הכנסייה של אירלנד, ורבים מאירועי סנט אולטן פורסמו בשפה זו.
מותה ומורשתה.
לין חייתה ברתמיינס, פרוור של דבלין, מ-1903 עד מותה ב-1955, בבית שחלקה עם שותפתה לחיים מדלן פרנץ'-מאלן. היא ערכה יומנים מפורטים החל משנת 1916, בהם תיעדה את יחסיה עם פרנץ'-מאלן, את חייה המקצועיים והפעולות בהן נקטה בתחום הרפואה, וכן את חייה החברתיים. לין נפטרה ב-14 בספטמבר 1955, ונקברה בחלקה המשפחתית בבית העלמין דינס גראנג'. בהוקרה על התפקיד שהיא מילאה בהתקוממות ב-1916 ובמלחמת העצמאות האירית, היא נקברה עם אותות וכיבודים צבאיים. היא הייתה כה מוכרת שקהל גדול מילא את הרחובות כדי ללוותה בדרכה האחרונה.
לאחר מותה של לין, איימון דה ואלירה הקים את הוועד לזכר קתלין לין, אשר פעל למשך שמונה שנים. במסגרת פעילותו נוסד מרכז כירורגי על שמה בסנט אולטן ב-1964. המרכז נסגר עקב קשיי מימון ב-1975, מספר שנים לפני בית החולים עצמו.
יומניה והמסמכים מניהול בית החולים שיסדה עם פרנץ'-מאלן, סנט אולטן, שמורים בארכיון קולג' הרופאים המלכותי של אירלנד. חלקם תומללו על ידי הספרנית מרגרט קונולי, ועל בסיסם נוצר הסרט התיעודי משנת 2010, "Kathleen Lynn – An Dochtúir Reabhlóideach" (קתלין לין - בת הרפובליקה).
ההיסטוריונית מרגרט אוהוגרטי כתבה את הביוגרפיה של לין, "Kathleen Lynn, Irishwoman, Patriot, Doctor" אשר פורסם ב-2006.
בדצמבר 2012, נקרא על שמה אולם הרצאות ביוניברסיטי קולג' של דבלין.
בדצמבר 2017 נפתח קמפיין המבקש ממשרד הבריאות לקרוא לבית חולים לילדים חדש הנבנה בדבלין על שמה.
תזמורת הנוער הלאומית לכלי נשיפה
תזמורת הנוער הלאומית לכלי נשיפה היא תזמורת כלי נשיפה של בני נוער בישראל שהוקמה כחלק מפעילות הקונסרבטוריונים שמקיים משרד החינוך.
ייסוד ופעילות התזמורת.
התזמורת נוסדה באוגוסט 2012 כמסגרת חינוך מוזיקלי, ביוזמת הפיקוח על החינוך המוזיקלי שבמשרד החינוך, בראשות ד"ר יעל שי, בעת כהונתו של גדעון סער כשר החינוך. כנס הייסוד נערך בבית הארחה בנורדיה. מאז הקמתה הופיעה התזמורת ברחבי ישראל במספר אולמות, בהם אולם רקנאטי במוזיאון תל אביב לאמנות, אולם הנרי קראון בירושלים והיכל התרבות - יד לבנים כפר סבא. בקיץ 2015 הופיעה התזמורת בסן חוזה שבקליפורניה, במסגרת ועידת WASBE העולמית, ובקיץ 2017 השתתפה התזמורת בפסטיבל בינלאומי בצ'ינגדאו שבסין.
התזמורת מונה כ-70 נגני כלי נשיפה (מעץ וממתכת) וכלי הקשה צעירים, תלמידי קונסרבטוריונים ומוסדות לחינוך מוזיקלי מרחבי ישראל, שנבחרו לנגן בתזמורת.
לצד התזמורת הייצוגית פועלת תזמורת עתודה המונה כ-50 נגנים צעירים המופיעים אף הם במסגרת ההופעות של התזמורת הבוגרת.
התזמורת מנגנת יצירות מהרפרטואר הסטנדרטי העולמי לתזמורות כלי נשיפה, עם דגש על יצירות מהמאה ה-20 והמאה ה-21. בנוסף מזמינה התזמורת יצירות מקוריות ממלחינים ישראלים.
התזמורת פועלת מטעם הפיקוח על החינוך המוזיקלי במשרד החינוך ותחת פיקוחו של מר בצלאל קופרווסר. מנהל התזמורת הוא רן נחום אשר מנהל את קונסרבטוריון קריית ים.
על התזמורת הייצוגית ניצח מוטי מירון מיום היווסדה עד לשנת 2018. בשנים 2018–2021 ניצח על התזמורת הלאומית הבוגרת גל אלתרוביץ', ועל תזמורת העתודה ניצח יאיר משיח. החל משנת 2021, על התזמורת הלאומית הבוגרת מנצח ערן ראמי ועל תזמורת העתודה מנצח אלכס פיאלקו.
בשנת 2021 נערך ערב הוקרה לנחמן יריב שגם ניצח על התזמורת הבוגרת.
אנרגומאש בלגורוד
אנרגומאש בֶּלְגוֹרוֹד (ברוסית: Футбольный клуб «Энергомаш» Белгород) היה מועדון כדורגל מקצועני מהעיר בלגורוד. נוסד בשנת 2014 ומאז עונת 2015/16, התמודד בליגת הכדורגל המקצוענית, השלישית בחשיבותה ברוסיה, עד לפירוקו ביוני 2018.
המועדון מומן על ידי מפעל "Belenergomash – BZEM", המתמחה בייצור צינורות ובניית מבני פלדה.
היסטוריה.
מועדון הכדורגל "אנרגומאש" נוסד ב-2014 לאחר פירוק קבוצת "סאליוט", במטרה להמשיך להעמיד נציגה עירונית בליגות הכדורגל הלאומיות.
באוגוסט 2014, המועדון זכה בגביע צ'רנוזמיה ולאחר מכן גם באליפות צ'רנוזמיה. ב-26 במאי 2015 הקבוצה קיבלה רישיון מהתאחדות הכדורגל להשתתף בעונת 2015/16 באליפות הליגה השנייה. באוקטובר 2015 למאמן הראשי של המועדון מונה ויקטור נובוצ'נקו
ב-18 ביוני 2018 המועדון פורק בשל קשיים כלכליים. חלק מהצות עבר לקבוצת סאליוט בלגורוד.
סולימאן אוחנה
רבי סולימאן אוחנה (נפטר שע"ח (1618)) היה מקובל שנמנה עם גורי האר"י.
חייו.
נולד בעיר פאס שבמרוקו, עלה לארץ לישראל בצעירותו, והתיישב בעיר צפת.
היה גם סופר סת"ם והיה ידוע במומחיותו הרבה, כפי שמעיד החיד"א שהיו ברשותו תפילין שכתב רבי סולימאן.
על משניות מודפסות שהיו ברשותו כתב הגהות על נוסח המשנה והגהות והערות על פירוש המשנה לרמב"ם ופירוש הרע"ב. ההגהות והפירושים מצוטטים בפירוש מלאכת שלמה לר' שלמה עדני.
הגיה את מדרשי ההלכה מכילתא, ספרא וספרי. הם מצוטטים בפירושיו של רבי דוד פארדו ובפירוש "שבות יהודה" למכילתא. ההגהות והביאורים שלו (מיוחסים ל"חכם קדמון ספרדי") נדפסו בסוף מהדורת וילנא לספרי.. ההגהות על המכילתא נדפסו גם הם מגנזי הגר"א בווילנא, תר"ד. ושוב על ידי ר' שלמה אהרן ורטהיימר באוצר מדרשים חלק א'.
חיבר חיבורים נוספים בתורת הנגלה והנסתר שחלקם לא נמצאים כיום בידינו, אך חלקים מהם מצוטטים בספרי חבריו המקובלים בני דורו. מספר כתבי יד שלו קיימים בספריה הלאומית.
שטר טירפא
חילופי שטחים בין ירדן לערב הסעודית (1965)
מרדכי איש-שלום (פרידמן)
שארל, דוכס ונדום
שארל דה בורבון, דוכס ונדום (בצרפתית: Charles de Bourbon; 2 ביוני 1489 - 25 במרץ 1537), היה נסיך צרפתי ומפקד בצבאו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, וסבו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
ביוגרפיה.