הרב נתן צבי זוכובסקי (נולד בכ"ח בכסלו תרצ"ח, 2 בדצמבר 1937) הוא ראש ישיבות גאון יעקב וחכמה ודעת, יו"ר ועדת הרבנים של דגל התורה וראש הוועדה הרוחנית של יתד נאמן.
ביוגרפיה.
נולד בבית החולים בקובנה (התגוררו בסלבודקה) לרב דב זוכובסקי שכיהן כמשגיח בישיבת סלובודקה (קובנה) ובישיבת לומז'ה בפתח תקווה ולרבקה בתו של הרב פסח פרוסקין, רבה של קוברין. בהיותו ילד עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בעיר פתח תקווה.
בגיל 12 נכנס ללמוד בישיבת חפץ חיים בכפר סבא בראשות הרב אהרן לייב שטינמן שהכין עמו את דרשת בר המצווה לאחר שאביו חלה במחלה קשה עד לפטירתו. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ונכנס ללמוד בכולל חזון איש.
לאחר מכן נקרא על ידי הרב משה שמואל שפירא לשמש כר"מ בישיבת באר יעקב. כשהוקמה ישיבת גאון יעקב בבני ברק מונה לר"מ בישיבה. בשנת תשס"ב (2002) מונה לשמש כראש ישיבה בישיבת חכמה ודעת ברחובות ומאז מכונה גם "ראש ישיבת גאון יעקב". בשנות ה-90 מונה לרב קהילת חניכי ישיבת חברון בבני ברק.
נשוי לחנה, בתו של הרב יוסף צבי גורביץ, אב לחמישה ילדים. חתנו, הרב שלמה כץ ראש ישיבה קטנה בבני ברק. בתו, צפורה רוטלוי היא סמנכלי"ת השיווק ביתד נאמן.
פעילותו הציבורית.
הרב זוכובסקי היה מקורב לרב שך ולרב יעקב ישראל קניבסקי. בעת הקמת העיתון יתד נאמן בשנת תשמ"ה מונה לחבר הוועדה הרוחנית של העיתון, בנוסף להיותו חבר העמותה הראשונה של העיתון. בשנת תשמ"ט בימים שלפני הקמת תנועת דגל התורה הורה לו הרב שך לכנס עשרות ראשי ישיבות וכוללים גדולים בעזרת נשים של ישיבת פוניבז' לגולל בפניהם את הדין ודברים מול אגודת ישראל, באספה זו נאם הרב שך בפני ראשי הישיבות וביקש את תמיכתם בהקמת מפלגה חדשה לציבור הליטאי.
כשהוקמה מפלגת דגל התורה מונה הרב זוכובסקי לשמש כחבר ועדת הרבנים של התנועה לצד הרבנים יוסף חיים קופשיץ, שלמה זלמן אולמן וברוך שמואל דויטש. הרב זוכובסקי נחשב מקורב לרב אלישיב ולרב שטינמן ולאורך שנות פעילותו ביתד נאמן ובדגל התורה נועץ בהם בקבלת ההחלטות. עד היום משמש הרב זוכובסקי כחבר מרכזי בוועדת הרבנים המנחה את הפעילות של תנועת 'דגל התורה'.
חיבוריו.
הרב זוכובסקי חיבר מספר חיבורים תורניים, בהם ביאורים וחידושים על מסכתות בש"ס, שיעורים שמסר בישיבות ודברי אגדה, על ספרו דביר הקודש זכה ב"פרס בני ברק לספרות תורנית". בנוסף, פורסמו רשימות תורניות שלו בקובצי "הנאמן" - ביטאון חניכי הישיבות שהיה יוצא לאור בשנות התש"כ, וכן בגיליון "הבאר" - שיצא לאור על ידי ישיבת באר יעקב שפרסם חיבורים תורניים של צוות הישיבה בשנות השמונים.
שריף איסמעיל
ג'יהאד קבלאן
ג'יהאד קבלאן הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, שירת כמפקד מרחב מג"ב ירושלים.
ביוגרפיה.
קבלאן גדל בעספיא, בנו של איסמעיל קבלאן, הקצין הדרוזי הראשון בצה"ל וממקימי יחידת המיעוטים. בצה"ל שירת כלוחם, מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בגדוד חרב וקצין מבצעים בחטיבת הערבה.
לאחר שירותו הצבאי עבר לשרת במשמר הגבול ושימש מפקד פלוגה. הוא יצא ללימודי תואר ראשון ובפברואר 1994 שימש מחליף למפקד פלוגת משמר הגבול בחברון. באותה עת אירע טבח מערת המכפלה ולאחריה נשאר קבלאן בשירות במרחב במשך שנתיים. בהמשך שירותו שימש מפקד מג"ב חברון ומפקד יחידת אבטחת מתקנים במחוז הצפון. ב-2001 מונה למפקד מג"ב צפון וב-2004 מונה למפקד מג"ב ירושלים בדרגת תת-ניצב. השתחרר ב-2005.
קבלאן נשוי ואב לארבעה. בנו הוא נווט הקרב הדרוזי הראשון בחיל האוויר. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה, בעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
רי&quot;ב 153
M98 (נקראת גם NGC 4192) היא גלקסיה ספירלית הנמצאת במרחק של כ-50 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי. גלקסיה זו שייכת לצביר הבתולה ונמצאת בחלקו הצפוני, שגולש לתחומי הקבוצה השכנה – שערות ברניקי.
היסטוריה.
M98 התגלתה ב-15 במרץ 1781 על ידי עוזרו של שארל מסיה, האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, שבאותו לילה גילה גם את M99 ואת M100 הסמוכות. מאשן דיווח על תגליתו למסיה, שצפה בהן ב-13 באפריל וצירף אותן לקטלוג מסיה. M98 תוארה על ידיו כ"ערפילית ללא כוכבים, שאורה חלש מאוד, מעל הכנף הצפונית של הבתולה ליד הכוכב 6 בשערות ברניקי".ויליאם הרשל צפה ב-M98 ב-30 בדצמבר 1783 וציין שבניגוד לתיאור של מסיה, הערפילית גדולה ומאורכת מאוד, יש לה גרעין בהיר וניתן להבחין בתוכה במספר כוכבים. בשנת 1826 צפה בה גם ג'ון הרשל וציין שהיא בהירה, מאוד מאורכת – כ-10 דקות קשת בכיוון דרום-מזרח – צפון-מערב, ושמרכזה בהיר יותר משוליה.
תצפית.
M98 נמצאת בחלקו הצפון-מערבי של צביר הבתולה והיא מהגלקסיות הבהירות שבו. עם דרגת בהירות נראית 10.1 היא ניתנת לצפייה באמצעות טלסקופ חובבים וקל לאתרה כחצי מעלה ממערב לכוכב 6 בשערות ברניקי, שבהירותו הנראית היא מדרגה 5, וכ-6 מעלות ממזרח לכוכב הבולט דנבולה. M99 נמצאת כ-1.3 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לה, M100 כ-2.4 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה ו-NGC 4350 כ-3 מעלות מצפון-מזרח לה. כ-3.9 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4293 וכ-4.3 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאות M85 ו-NGC 4394 הסמוכות זו לזו. כ-3.5 מעלות מדרום-מזרח ל-M98 נמצאות זוג הגלקסיות M84 ו-M86 ובאותו הכיוון במרחק של כ-4.8 מעלות נמצאת M87, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות.
מישור הדיסקה של M98 נטוי רק ב-16 מעלות ביחס לקו הראייה אליה כך שהיא נראית מאוד אליפטית עם רוחב זוויתי של כ-3 דקות קשת ואורך זוויתי של כמעט 10 דקות קשת, השקול לקוטר של כ-140,000 שנות אור. מכיוון שהיא מפנה את צידה לכיוון כדור הארץ, ניתן למדוד בקלות את מהירות הסיבוב של החומר בקצה הגלקסיה שעומדת על 245 קילומטר לשנייה, ומשילוב מהירות הסיבוב ורדיוס הסיבוב ניתן לקבל את מסת הגלקסיה שמוערכת בכ- מסות שמש (כמחצית ממסת שביל החלב). מתוך מסה זו מהווים הכוכבים כרבע ( מסות שמש). זרועותיה של הגלקסיה הדוקות למדי וניתן להבחין בתוכן באזורים של אבק בין כוכבי וכן באזורים של יצירת כוכבים חדשים. M98 נעה במהירות של כ-142 קילומטר בשנייה בכיוון מערכת השמש בעוד שצביר הבתולה נע במהירות של כ-1,100 קילומטר בשנייה בכיוון ההפוך, כך שהיא למעשה נעה במהירות של כ-1,250 קילומטר בשנייה ביחס לצביר שאליו היא שייכת, ככל הנראה בהשפעת המסה העצומה של הצביר. M99 שנראית סמוכה ל-M98 מתרחקת ממערכת השמש במהירות של כ-2,400 קילומטר בשנייה כך שהפרש המהירויות ביניהן הוא למעלה מ-2,500 קילומטר בשנייה.
מסיה 98
התפתחות אישית ומעורבות חברתית-קהילתית
דיוויזיית הפאנצר ה-21 (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר ה-21 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נלחמה בצפון אפריקה כחלק מקורפוס אפריקה, והשתתפה במערכה בצפון אפריקה ובמערכה בתוניסיה. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, והשתתפה בקרבות בחזית המערבית.
היסטוריה.
הקמה ראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בינואר 1941 כדיוויזיה קלה, בשם "הדיוויזיה הקלה החמישית", והועמדה תחת פיקוד הנס פון פונק, שהוחלף ב-7 בפברואר 1941 על ידי יוהנס שטרייך. בעקבות החלטת הפיקוד העליון של הוורמאכט לשלוח ללוב כוח סיוע לצבא האיטלקי בצפון אפריקה, שהובס על ידי הצבא הבריטי במסגרת מבצע מצפן, ולמנוע את נפילת נמל טריפולי לידי הבריטים, נשלחה הדיוויזיה ללוב, כחלק מקורפוס אפריקה, וכבשה מחדש את בליטת קירנאיקה שבמזרח לוב. ב-7 במאי 1941 מונה קרל בוטכר למפקד הדיוויזיה, וב-1 באוגוסט 1941 החליף אותו יוהאן פון ראוונשטיין, שהסב את הדיוויזיה לדיוויזיית פאנצר. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בזירה, ובכלל זה בקרב אל עלמיין הראשון ובקרב אל עלמיין השני. ב-1 בדצמבר 1941 חזר קרל בוטכר לפקד על הדיוויזיה, וב-11 בפברואר 1942 החליפו גאורג פון ביסמרק, אולם נהרג במהלך קרב עלם חלפה, ובמקומו מונה היינץ פון ראנדו שנהרג ב-21 בדצמבר 1942 על יד טוברוק מפגיעת מוקש. לאחר נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, נשלחה הדיוויזיה לתוניס, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר החמישית במהלך המערכה בתוניסיה, ובכלל זה בקרב מעבר קסרין. ב-1 בינואר 1943 מונה הנס-גאורג הילדברנדט למפקד הדיוויזיה, וב-25 באפריל 1943 החליפו היינריך-הרמן פון הילזן. ב-13 במאי 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה, יחד עם כל כוחות הציר לבעלות הברית.
הקמה שנייה.
ב-15 במאי 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולמפקדה מונה אדגר פויכטינגר. ב-15 בינואר 1944 מונה אוסווין גרוליג למפקד הדיוויזיה, וב-8 במרץ 1944 החליפו פרנץ וסטהובן. ב-8 במאי 1944 חזר אדגר פויכטינגר לפקד על הדיוויזיה, והכין אותה לקראת נחיתת בעלות הברית. ב-6 ביוני 1944 הורכבה הדיוויזיה מרגימנט הפאנצר ה-22, ומרגימנט הפאנצרגרנדיר (חיל רגלים משוריין) ה-125 וה-192, לכולם רק שני גדודים במקום התקן הסטנדרטי של שלושה. הציוד שלה הורכב בחלקו הגדול מכלי נשק מיושנים ומרכבי שלל צרפתיים. מרבית הטנקים היו מדגם פאנצר סימן 4, אך גם מספר טנקי שלל קלים.