שדה זה מכיל עותק של החוג formula_1, שהוא האיברים formula_44.
1000 (מספר)
1000 (נכתב גם 1,000; במילים: אלף) הוא מספר טבעי, עוקב ל-999 וקודם ל-1001.
מסע לואיס וקלרק
גוסיני
לשכת המצורעים
מכבי ראשל&quot;צ
לשכת בית שמניה
לשכת העצים
קיאנו ריבס
קיאנו צ'ארלס ריבס (באנגלית: Keanu Charles Reeves; נולד ב-2 בספטמבר 1964) הוא שחקן קולנוע, במאי, מפיק ומוזיקאי קנדי-אמריקאי. נודע בעיקר בכיכובו בטרילוגיית סרטי ה"מטריקס" בתור ניאו, ובסדרת סרטי "ג'ון וויק".
ביוגרפיה.
ריבס נולד בביירות שבלבנון לאם אנגלייה בשם פטרישיה טיילור, מעצבת תלבושות ואמנית במה, ולאב אמריקאי בשם סמואל נולן ריבס, גאולוג, ששהה במזרח התיכון לצורך עבודתו. משפחת אביו ממוצא ילידי-הוואי, סיני, פורטוגזי, אנגלי ואירי. בהיותו בן שנתיים עזב אביו את משפחתו ולא יצר כל קשר עם אשתו וילדיו מאז. לאחר הגירושים עברה המשפחה לניו יורק ואחר כך לקנדה כשהיה בן שבע וכך גדל שם בטורונטו. אמו התחתנה והתגרשה פעמיים נוספות.
קריירה.
ניסיונו הראשון במשחק היה בתיאטרון. הוא שיחק במספר הצגות וזכה לביקורות טובות. בין לבין הופיע בכמה סרטים קנדיים ובסדרות טלוויזיה. תפקידו הראשון בקולנוע האמריקני היה בסרט "חתיך, חתיך" (1986). הופעתו הקטנה בסרט זה גרמה לו להבין שמקומו בקולנוע. הוא עבר להוליווד ומשם החלה הקריירה שלו לתפוס תאוצה.
תפקידיו הראשונים היו בסרטי נעורים, להם לוהק לרוב בשל מראהו. כך הוא כיכב בסרטים כמו "שיגעון של נשף" ו"נקודת פריצה", בשלהי שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים. הפריצה הגיעה כאשר כיכב בקומדיה "המסע המופלא של ביל וטד" (1989) בתור טד "תיאודור" לוגן. הסרט זכה להצלחה ופופולריות רבה, שהביאה לסרט המשך "מסע הכזבים של ביל וטד" ב-1991, וסדרה מצוירת שהוא דיבב. עוד סרט מצליח בו כיכב היה סרט הפולחן של גאס ואן סנט, "איידהו שלי" (1991). מאז הבינו מנהלי האולפנים את הפוטנציאל המסחרי שטמון בריבס, והחלו ללהק אותו לסרטים נוסחתיים, לרוב סרטים כמו שובר הקופות "ספיד", "תגובת שרשרת", "אהבה בין הכרמים", "ג'וני נמוניק" ו"להרגיש את מינסוטה".
ב-1999 הופיע בתפקידו הידוע ביותר בסרט המדע הבדיוני "מטריקס" בתפקיד הגיבור ניאו. בהמשך חזר לתפקיד זה בשני הסרטים הנוספים בטרילוגיה, ״מטריקס רילודד״ ו״מטריקס רבולושנס״ ואף בסרט ההמשך לטרילוגיה, ״״, שצולם כ-20 שנה לאחר מכן ויצא לאקרנים בדצמבר 2021.
בתחילת שנות האלפיים כיכב בסרטים "משחק חזק", "אהבה בחודש נובמבר", "באהבה אין חוקים", "קונסטנטין" (2004) "מצוץ מהאצבע" (2005), "סורק אפלה" ו"הבית באגם" (שניהם מ-2006).
בשנת 2009 שיחק בקומדיה הרומנטית "חייה הפרטיים של פיפה".
ב-2013 יצא סרטו הראשון כבמאי, "קרב עד הסוף", בו גם הופיע באחד התפקידים הראשיים.
משנת 2014 הוא מככב בסדרת סרטי הפעולה "ג'ון וויק". ב-2015 שיחק בסרט האימה "דפיקה בדלת".
בתערוכת E3 של 2019 הודיע כי ישחק תפקיד במשחק Cyberpunk 2077 של חברת CD Projekt RED. המשחק יצא לשוק בדצמבר 2020.
ב-31 בינואר 2005 זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100.
חיים אישיים.
לריבס אזרחות בריטית בזכות אמו, אזרחות קנדית בשל חייו במדינה הזו (והוא אף מזדהה כקנדי), וגרין קארד אמריקאי.
ב-1998 החל זוגיות עם השחקנית האמריקאית ג'ניפר סיים, והיא אף נכנסה להריון ממנו, אולם ב-24 בדצמבר 1999 התינוק נולד מת. לאחר מספר שבועות הם נפרדו. ב-2 באפריל 2001 נסעה סיים לבדה בלוס אנג'לס, התהפכה עם רכבה ונהרגה במקום. בעקבות כך, ריבס לקח פסק זמן מעבודתו.
ריבס הכחיש את השמועות על היותו בודהיסט או אתאיסט, ומגדיר עצמו כ"רוחני".
ריבס ידוע באורח חייו הצנוע יחסית לכוכב הוליוודי, אשר בא לידי ביטוי בין היתר בנסיעותיו בתחבורה ציבורית.
ב-2009 הכיר ריבס את האמנית אלכסנדרה גרנט, והם שיתפו פעולה בשני ספרים. בנובמבר 2019 הודיעו רשמית כי הם זוג.
לשכת הנזירים
משטרת עיראק סווידאן
משטרת עיראק סווידאן היא מצודת טגארט, החולשת על צומת דרכים מרכזי בדרום הארץ, על כביש 35, סמוך לקיבוץ שדה יואב. המצודה ידועה בלחימה הקשה שנדרשה לשם כיבושה במהלך מלחמת העצמאות. לאחר כיבושהּ שונה שמה למצודת יואב על שמו של סא"ל יצחק דובנו, מפקד קיבוץ נגבה שנהרג בקרב על הקיבוץ, אשר כינויו המחתרתי בארגון הגנה היה "יואב". עד לשנת 1983 שימשה המצודה כבסיס פעיל של צה"ל וכיום משמשת כמוזיאון למורשת הקרב של חטיבת גבעתי מתקופת מלחמת העצמאות, חטיבה 5, וחטיבת גבעתי המחודשת.
הקמת המצודה והעברתה לידי המצרים.
בשנת 1940, לאחר המרד הערבי הגדול ובהמלצת המומחה לענייני טרור סר צ'ארלס טגארט, הקימו הבריטים מצודות, שכונו מצודות טגארט, לשם שליטה בתוואי שטח חשובים, בצמתים ובנקודות מעבר.
משטרת עיראק סווידאן נבנתה ליד הכפר הערבי עיראק סווידאן, ששכן על הכביש שהוביל מאל-מג'דל לבית ג'יברין ולחברון. מצודת הטגארט שלטה על הדרך הראשית שהובילה אל הנגב וכן לאזור מרכז הארץ - לערים גדרה, רחובות וראשון לציון.
בניגוד לשאר מצודות הטגארט, אשר ננטשו לקראת סיום תקופת המנדט, המשיכו הבריטים לאייש את משטרת עיראק סווידאן עד לרגע האחרון ממש. על פי תוכנית החלוקה נכללו הן המצודה והן הכפר בשטח המדינה הערבית, אולם האדמה עליה עמדה המצודה הייתה בבעלות יהודית. ב-12 במאי 1948, יומיים לפני עזיבת הנציב העליון את ישראל, מסרו הבריטים את המצודה לידי כוחות ערבים. חלק מהכוחות היו אנשי האחים המוסלמים וחלקם כוחות חלוץ מצריים, שהחזיקו בה עד הגעת תגבורת של חיל המשלוח המצרי, שהתקדם באותה שעה לעבר ישראל. החזקת המצודה על ידי הצבא המצרי הביאה לשליטה מצרית מלאה על הכבישים והדרכים העיקריים באזור וכן למיקומם בשטח השולט על קיבוץ נגבה, המרוחק כ-1.5 ק"מ מהמצודה, דבר שאיפשר להם לטווח אותו באמצעות ארטילריה.
כינויה של המצודה בידי הלוחמים בנגבה היה "המפלצת על הגבעה", ועד מהרה הפך כיבושה ליעד עיקרי של הלוחמים באזור.
הניסיונות לכיבוש המצודה.
נעשו 8 ניסיונות לכיבוש משטרת עיראק סווידאן, בהם נטלו חלק לוחמים מיחידות שונות. לאחר 7 ניסיונות כושלים (5 של חטיבת גבעתי, ועוד שני ניסיונות של חטיבת הנגב) הצליחו חבלני גדוד 89 של חטיבה 8 לפרוץ לתוך מבנה המשטרה, מה שהוביל לכניעת הכוח המצרי שאייש את המצודה.
ניסיון ראשון.
במסגרת תוכנית ד' של ארגון ההגנה, שהוכנה לקראת תום המנדט הבריטי, הוטל על חטיבת גבעתי בפיקודו של שמעון אבידן לתפוס את מצודות הטגארט ששכנו במרחב פעולתה מיד בצאת הבריטים מהן. ב-17 באפריל 1948 השתלט גדוד 53 של החטיבה בפיקוד יצחק פונדק על משטרת קטרה, בסמוך לגדרה, באמצעות איומים בלבד. פונדק ביקש להשתלט באותה הדרך גם על משטרת עיראק סואידן אך נתקל בהתנגדות מפקד קיבוץ נגבה, יצחק דובנו, שנתמך על ידי אבידן.
ב-12 במאי העביר מפקד נגבה, יצחק דובנו, דיווח באמצעות מברק למפקד גדוד 53 של חטיבת גבעתי כי:
למחרת היום קיבל מפקד גדוד 53 ידיעה מהש"י לפיה אנשי הצבא המצרי עזבו את המשטרה ולתוכה נכנסו כפריים מהסביבה, ובשעות היום מחזיק בה כוח סמלי של 6 זקיפים.
ב-13 במאי במהלך מבצע ברק, לאחר כיבוש הכפרים ברייר וחוליקאת על ידי גדוד השני מחטיבת הנגב, הציע המג"ד, משה נצר, לנצל את ההזדמנות, להמשיך צפונה ולתקוף עם הגדוד את מצודת עיראק אל סווידאן. עודד מסר, קצין האג"ם של חטיבת הנגב, לא נתן את האישור לפעולה. בכך ייתכן שהוחמצה ההזדמנות לכבוש את המצודה טרם התבצר בה כוח מחיל המשלוח המצרי (1948).
בעוד רוב גדודי חטיבת גבעתי קבלו פקודה לעבור לאזור לטרון על מנת להשתתף במבצע מכבי ב', נותר גדוד 53 בדרום כדי להתארגן מחדש אחרי הקרב הלילי בבית דראס. לאור מצבה של החטיבה והגדוד ולאור המידע המוטעה של הש"י שלח המג"ד, יצחק פונדק, מחלקת משוריינים אחת מגדוד 53, באור יום ה-14 במאי, לתפוס את בניין המשטרה. התקפה חלשה זו נבלמה ללא קושי באש הכוח המצרי הניכר שישב במצודה.
ניסיון שני.
בלילה שבין 18 ו-19 במאי נערך ניסיון שני לכיבוש המצודה, על ידי לוחמי חטיבת גבעתי מגדודים 53 ו-54. ההתקפה, שנערכה מכיוון צפון, נכשלה בשל תכנון לקוי שכן מתוך פלוגה א' התוקפת רק מחלקה אחת יועדה לפריצה והשאר לחסימה ואבטחת צירי הגישה. פלוגה מגדוד 54 אבטחה את המעגל הרחוק יותר. אש הרתק של המרגמות ושל המקלעים הבינוניים לא הצליח לשתק את אש המגנים, ומשהתקרבו הלוחמים לשטח המצודה, הופעלו מוקשי תאורה רבי עוצמה, שהביאו לאיבוד אלמנט ההפתעה. לכן הוחלט להורות על נסיגתם.
ניסיון שלישי.
בלילה שבין 21 ו-22 במאי נערך ניסיון שלישי לכיבוש המצודה, הפעם על ידי כוח מעורב שכלל גם את אנשי חטיבת גבעתי. נקבעו 3 כוחות פריצה, אולם הם לא רוכזו למאמץ אחיד. עם עלות השחר ניתנה הפקודה לסגת, היות שהתברר כי לכוח התוקף היו 40 פצועים ו-3 הרוגים.
ניסיון רביעי.
בלילה שבין 10 ו-11 ביוני, שעות ספורות בטרם כניסת ההפוגה הראשונה לתוקף, נערך ניסיון רביעי לכיבוש בניין המשטרה, על ידי לוחמי חטיבת הנגב. הפעם ההתקפה הייתה מצפון, מכיוון קיבוץ נגבה. בעת הקרב נתקלו הלוחמים בהתנגדות עזה, הן של הכוחות שאיישו את המצודה, והן של כוחות שהגיעו לסייע, לרבות שריוניות ומטוסים. עם עלות השחר נסוג הכוח התוקף תוך כדי אבדות: הרוג ושני פצועים.
ניסיון חמישי.