בין הטורפים הטבעיים של יעל הבורג ניתן למנות את נמר השלג, דוב שחור אסייתי, דוב חום, שונר צפוני, זאב ההימלאיה וגם חתול נמרי בנגלי. הקטנים יכולים להיטרף גם בידי עיטים זהובים ושועלים, אך האמהות ינסו להגן עליהם בקרניהם החדות.
תת-מינים.
החוקרים מבחינים בין שלושה תת-מינים של עז מבריגה:
יעל בורג
Capra falconeri
טים בורובסקי
טים בורובסקי (בגרמנית: Tim Borowski; נולד ב-2 במאי 1980 בנויברנדנבורג, שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר. את מרבית שנותיו ככדורגלן העביר בקבוצת ורדר ברמן הגרמנית.
קריירת משחק.
בורובסקי החל את קריירת המשחק שלו בקבוצה המקומית של עיר הולדתו, נויברנדנבורג, אשר במזרח גרמניה. בגיל 16 עבר לקבוצת הנוער של ורדר ברמן, ולאחר 3 שנים בקבוצה זו של המועדון הוקפץ בורובסקי לקבוצת המילואים של ברמן.
כעבור שנה, ערך בורובסקי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ברמן. עונת 2003-2004, בה זכתה ברמן בדאבל הגרמני, נחשבה לעונת השיא של בורובסקי.
בורובסקי החמיץ חלק ניכר מעונת 2006/2007, בגין פציעות רבות, כמו זו שנגרמה במהלך משחק חצי הגמר של מונדיאל 2006.
בורובסקי שיחק לרוב כקשר שמאלי במערך היהלום של ה-4-4-2 איתו נהגה באותה תקופה ורדר ברמן לשחק. כמו כן, בורובסקי תופקד לעיתים גם כקשר התקפי או מרכזי. לדבריו, סגנון המשחק שלו הושפע רבות מיוהאן מיקו, עמו שיחק בברמן.
ב-2008 חתם בורובסקי בבאיירן מינכן לעונה אחת, בה שיחק ב-26 משחקים והבקיע חמש פעמים. העונה של בורובסקי בבאיירן מינכן לא צלחה, וב-22 ביולי 2009 חתם בורובסקי בשנית בורדר ברמן, בה שיחק שלוש שנים נוספות עד לפרישתו.
במהלך הקריירה, זכה בורובסקי מלבד באליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני, גם בגביע הליגה הגרמנית, בשנת 2006.
נבחרת גרמניה.
את קריירת המשחק הבינלאומית שלו בנבחרת גרמניה החל בורובסקי במשחק נגד בולגריה בשנת 2002. המשחק הסתיים בתוצאה 2:2.
בורובסקי נבחר לסגל הנבחרת הגרמנית למונדיאל 2006 ושיחק כבר במשחקה הראשון של נבחרתו נגד קוסטה ריקה כקשר התקפי במקומו של מיכאל באלאק, כאשר בשאר משחקי המונדיאל שימש כמחליפם של טורסטן פרינגס ובסטיאן שוויינשטייגר.
במהלך משחק רבע הגמר נגד ארגנטינה בישל בורובסקי למירוסלב קלוזה את שער השוויון החשוב של גרמניה (העשירי של קלוזה במצטבר במונדיאלים), שהביא לדו-קרב פנדלים בין שתי הנבחרות. בבעיטות העונשין של אותו המשחק הוסיף וכבש בורובסקי את הפנדל הרביעי והמכריע של משחק זה שהעלה את גרמניה לשלב חצי הגמר מול נבחרת איטליה בו נפצע בורובסקי והוחלף על ידי שוויינשטייגר. את הטורניר סיימה גרמניה במקום השלישי.
בורובסקי זומן לסגל הנבחרת גרמניה גם ביורו 2008 בו הפסידה הנבחרת במשחק הגמר לנבחרת ספרד, ושותף פעמיים כמחליף.
סוצ'י
סוֹצְ'י (רוסית Сочи ; אדיגית Шъачэ; אבחזית Шəачa; גאורגית სოჭი) היא עיר לחופו של הים השחור, בדרום-מזרחו של חבל קרסנודאר ברוסיה. לעיר מעמד של חבל עירוני (городской округ) המשתרע על פני 3,502 קמ"ר, הגדול ברוסיה, ואילו השטח הבנוי של העיר גופא משתרע על-פני 176.77 קמ"ר. בשנת 2010 התגוררו בעיר גופא 347,932 איש, ובמטרופולין חיו באותה עת 420,589 נפש.
מקורה של העיר במבצר שהקימו הרוסים לראשונה בשנת 1838. בתקופה הסובייטית היא התבססה כאתר תיירות לחופי הים השחור. העיר ידועה כמרכז לספורט חורף וכנקודת מוצא לאתרי הקווקז המערבי, ובכללם השמורה הביוספרית הלאומית של הקווקז, שהוכרזו כאתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1999. עוד ידועה העיר בחופיה ובאקלימה הנוח וכן במבנים הסטליניסטיים שהוקמו בה במהלך ימי השלטון הסובייטי.
סוצ'י אירחה את משחקי החורף האולימפיים בשנת 2014, שהביאו לעיר תנופת פיתוח. היא נמנתה גם עם הערים שארחו את משחקי גביע העולם בכדורגל ב-2018, באצטדיון פישט האולימפי שנבנה לקראת אולימפיאדת החורף ומכיל 40,000 מושבים.
גאוגרפיה.
סוצ'י שוכנת על מישור צר על חופו הצפון-מזרחי של הים השחור, כ-30 ק"מ צפונית-מערבית לגבולה של רוסיה עם אבחזיה שבגאורגיה. אורכה של העיר לאורך חופי הים השחור הוא 145 ק"מ, והיא אחת הערים הארוכות באירופה. גבולה המזרחי של העיר עובר לאורך הגבול הבינלאומי עם גאורגיה ולאורכו של נהר פסואו, ואילו ממערב ומצפון היא גובלת בנהר שפסי. בעורפה של סוצ'י שוכן רכס הקווקז המערבי המגיע לשיאו בגבהים של מעל ל-3,000 מטר במרחק של 40 עד 60 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר. עם זאת, פסגות ההרים מגיעות לגבהים של כ-1,000 מטר כבר במרחק של 15 עד 20 ק"מ מהעיר, ולשיאים של 2,000 מטר במרחק של כ-30 ק"מ ממנה. בשטחה של העיר זורמים נחלים רבים המנקזים את רכס הקווקז המערבי אל הים השחור, ובמרכזה נשפך נחל סוצ'י אל הים.
מתוך כלל שטחו של החבל העירוני רק שטח של כ-250 קמ"ר בנוי או משמש לשימושים עירוניים. העיר מחולקת לארבעה רבעים:
אקלים.
אקלימה של סוצ'י הוא סובטרופי גשום, ויוצא דופן ברוסיה. העיר שוכנת בקו הרוחב 45° צפון, ומתאפיינת בקיץ חם וארוך ובחורף קצר ומתון. תנאים אלה מתאפשרים בשל ההגנה שמעניק לה רכס הקווקז המונע חדירת אוויר קר מצפון, בשל ריבוי המשקעים ובשל השפעתו הממתנת של הים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 14°C, ומגיעה בקיץ לממוצע של 23°C ובחורף ל-6°C. טמפרטורת מי הים הממוצעת בחודש אוגוסט היא 24.1°C. אקלימה של סוצ'י עשיר במשקעים ומדי שנה יורדים בה בממוצע 1,584 מ"מ. חודשי החורף גשומים בהרבה מחודשי הקיץ. בינואר ובדצמבר עשויים לרדת 200 מ"מ בחודש, ואילו בקיץ יורדת בכל חודש כמחצית מכמות זו. בדרך כלל קורה הדבר בקיץ במספר ימים גשומים במיוחד. עם זאת, נתונים אלה מתייחסים למרכזה של העיר, ובהרים שבתחומה שורר אקלים קר יותר המתאפיין בחורף מושלג, אך גם זה מתון ביחס לאזורים אחרים בעולם השוכנים באותם גבהים ובאותו קו רוחב.
אקלימה של העיר משפיע על הצומח, ובמקום גדלים עצי דקל ובננה והדרים, והעיר אף מתפארת במטעי התה הצפוניים באירופה. סמל העיר ודגלה משקפים את נתוניה הטבעיים ובהם ארבעה מרובעים המציגים את השמש, עץ דקל, קו חוף הים ואת צללית ההרים. במרכז נראה ענן מוריד טיפות גשם, ומעליו צללית הרי הקווקז.
היסטוריה.
עד הקמת העיר.
בעת העתיקה התגוררו הזיגים (Ζυγοί) באזור, עם צ'רקסי עתיק אשר תואר על ידי סטראבון כשבט שחי מצפון לקולכיס. ארצם שנקראה זיקס השתרעה במורדות הצפוניים של הקווקז, מזרחית להר אלברוס. במאה ה-5 לפנה"ס החלו יוונים להתיישב באזור, אך השפעתם באזור הייתה קטנה מהשפעתם בחופי אסיה הקטנה ובאזור חצי האי קרים.
מהמאה ה-6 ועד המאה ה-7 נשלט האזור בידי ממלכת אגריסי, ולאחר מכן בידי ממלכת אבחזיה אשר הגיעה לשיאה במאה ה-9 ובמאה ה-10. שתי ממלכות נוצריות אלו הקימו מספר כנסיות בתחומה של סוצ'י כיום, והקיר הצפוני של בזיליקה ביזנטית מהמאה ה-11 עדיין ניצב ביישוב לואו ברובע לזרבסקי. במהלכה של תקופה זו חרבו היישובים הנוצריים לאורך חופי הים השחור מידיהם של שבטים טורקים וממלכת הכוזרים מספר פעמים.
מהמאה ה-15 ואילך שלטו שבטים הרריים צ'רקסיים מקומיים בחופיו הצפון-מזרחיים של הים השחור, ועל אלה נימנים האוביחים, השפסוגים והסדזים. האזור היה אמנם נתון לשליטה עות'מאנית, אך זו הייתה רופפת למדי. השם סוצ'י נזכר לראשונה בתקופה זו על ידי אווליה צ'לבי, הנוסע העות'מאני בן המאה ה-17, אשר הזכיר את ההרים הסמוכים למקום וכינה אותם בשם "סוצ'ה". המלחמה העות'מאנית-רוסית הסתיימה בהסכם אדריאנופול שנחתם ב-14 בספטמבר 1829 ולפיו קיבלה האימפריה הרוסית את השליטה במזרחו של הים השחור.
בשנת 1837 הקימו הרוסים את "מבצרי רוח הקודש" (форты Святого Духа - "פורטי סוויאטוגו דוחה") באזור שהיה מיושב בידי הסדזים והמהווה כיום את רובע אדלר בדרום-מזרח העיר. ב-21 באפריל 1838 הוקם מבצר גם בשפך הנהר סוצ'י במרכזה של העיר כיום, אזור בו ישבו האוביחים. המבצר נקרא "מבצר אלכסנדריה" (форт Александрия) על שמה של אלכסנדרה פאודרובנה, אשתו של הצאר ניקולאי הראשון, אך שנה לאחר מכן, ב-18 במאי 1839, שונה שמו למבצר נווגינסקי (Навагинское - "נווגינסקויה") על שמו של הכוח הצבאי שהיה מוצב בו. עוד הוקמו שני מבצרים נוספים - "לזרבסקי" (Лазаревский) על שמו של אדמירל מיכאיל לאזארב בשטחם של השפסוגים, ו"גולובינסקי" ( Головинский) באזור שיושב בידי האוביחים, ואלה היו לגרעין היישוב העתידי בחלקה המערבי של העיר. המבצרים היו חלק מקו ההגנה שהקימו הרוסים במלחמת קווקז אותה ניהלו כנגד הצ'רקסים. ב-1854, שנה לאחר פרוץ מלחמת קרים, פונה מבצר נווגינסקי כדי למנוע את נפילתו בשבי של הכוח הצבאי שהיה מוצב בו, והצבא הטורקי אכן נחת בחופי אדלר זמן קצר לאחר מכן.
מאז הקמת סוצ'י.
לאחר המלחמה, בשנות השישים של המאה ה-19 גורשו רוב הצ'רקסים מסביבות סוצ'י לתחומי האימפריה העות'מאנית ובחוף הצפון-מזרחי של הים השחור נותר יישוב דליל. לחלק מהשפסוגים הותר להישאר בסוצ'י ועד היום הם ממשיכים לשמור על אופי ייחודי של כפר צ'רקסי ברובע לזרבסקי. רובם של הצ'רקסים בישראל הם פליטי סוצ'י. רוסים, ארמנים ויוונים התיישבו באזור, והמצודה על נחל סוצ'י הוקמה מחדש ב-25 במרץ 1864, הפעם בשם "דחובסקי פוסאד" (Даховский Посад).