לאחר שמפגשי כתיבת השירים הסתיימו עם נואלס, מדונה החלה לשתף פעולה עם אורביט ולאונרד בהקלטת שאר רצועות האלבום. עם זאת, מכיוון שלאונרד לא יכול היה להישאר זמן רב באולפן, היא עבדה אך ורק עם אורביט. בסביבות יוני 1997, נכנסה הזמרת לאולפן לארבי נורת', יוניברסל סיטי, קליפורניה במטרה להמשיך את תהליך ההקלטה, בליווי אורביט, מהנדס ומפיק מוזיקלי. לדבריו, "רוב הרצועות היו קיימות מראש. לכן, מדונה עבדה על השירה והליריקה בבית, או בעת שנסעה במכונית שלה"; עם זאת, הוא לא חש בנוח כאשר זו הייתה נוכחת באולפן וזאת, כיוון שהיא הפעילה עליו לחצים שפגעו בתהליך ההקלטה, עד שהדינמיקה ביניהם הסתדרה. יתר על כן, אופיו הבלתי מאורגן של אורביט כמעט הוביל לפיטוריו כשהגיע לביתה כדי להשמיע את "The Power of Good-Bye" והבין שהוא הביא עימו את קובץ ה-DAT הלא נכון. כתוצאה מכך, אילצה אותו מדונה להישאר באולפן במשך שבוע עד שסיים לערוך את השיר.
את "The Power of Good-Bye" הפיקו מדונה, אורביט ולאונרד, בעוד קרייג ארמסטרונג היה אחראי על עיבוד כלי המיתר. הוא נכתב בסולם פה מינור בקצב מתון של 80 פעימות בדקה; הוא בעל קצב איטי-בינוני ואורכו ארבע דקות ועשר שניות. שירתה של מדונה נעה בין G3 ל-C5 והשיר עוקב אחר רצף בסיסי של כמהלך ההרמוני שלו. מבקרי המוזיקה גרסו שזוהי בלדה מלנכולית אלקטרונית, והעיבוד שלה תואר כ"כזה המעוגן בקצב איטי-בינוני בשילוב כלי מיתר ותזמורת, עם גיטרה אקוסטית". על המאסטרינג שלו היה אחראי טד ג'נסן.
לדברי ריקי רוקסבי, מחברת הספר, "The Complete Guide to the Music of Madonna", "The Power of Good-Bye" מתחיל ברצף ארפג'ו ובעל ארבעה אקורדים. לטענתה, יש בו משפטים מלודיים "קליטים", תוך שימוש בחצוצרה סינת'ית בסוף הפזמון הראשון, כמו גם שימוש בכלי מיתר עליהם היה אחראי ארמסטרונג. השיר כולל קטעים אינסטרומנטליים ארוכים, בדומה לשירים נוספים ב-"Ray of Light". בהמשך, הוסיפה שהאקורדים של הגיטרה האקוסטית הכפולה נותנים אווירה "אורגנית" בתחילת הבית השני, תוך שימוש בקודה קצרה. בשיר ישנם צלילים אלקטרוניים כמו גם צלילי טכנו, שהצליח אורביט ליצור באמצעות סינתיסייזר אנלוגי מדגם "Korg MS-20". הוא הסביר כי "[יש] משהו ייחודי בדגם הספציפי [של ה-"MS-20"] שגורם לצליליו להיות חודרניים ועמוקים. צלילים שיכולים לגרום לכלי המוזיקלי הזה לצעוק". מוזיקולוגים ומבקרי מוזיקה שונים הגדירו את "The Power of Good-Bye" כשיר מסוגת האלקטרוניקה.
מבחינה לירית, "The Power of Good-Bye" עוסק בכוח המגיע לאחר שחרור מדבר מסוים, והוא תואר ככזה הממשיך את נושאו הלירי של "Frozen" (1998) שכן, שניהם עוסקים בשברון לב, התבוננות ואהבה נכזבת. הדבר מודגש בשורות "לבך לא פתוח אז אני חייבת ללכת" ("Your heart is not open so I must go") וכן, "החופש בא כשאתה לומד לשחרר, הבריאה באה כשאתה לומד לומר לא" ("Freedom comes when you learn to let go, Creation comes when you learn to say no"). הרעיון להשתמש בניתוק כהשראה לשיר נבע מהתעניינותה של מדונה בפילוסופיה בודהיסטית, כמו גם מתרגול יוגה. נואלס תיאר את מילותיו כ"מדהימות" ושיבח את אופיו הכנה. הוא תיאר אותו כמעין "מדיטציה" והוסיף שהוא "יפהפה". מבקר המוזיקה האוסטרלית וחברה של מדונה, מולי מלדרום, טען שהשיר עוסק בבעלה לשעבר, שון פן. תוכנו הלירי הושווה ליצירות ספרותיות של ויליאם שייקספיר, סילביה פלאת' ואן סקסטון.
וידאו קליפ.
את הווידאו קליפ של "The Power of Good-Bye" ביים מת'יו רולסטון בין 8–10 באוגוסט 1998, בבית סילברטופ בלוס אנג'לס, קליפורניה ובחוף מאליבו. על פי תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "אנטרטיינמנט טונייט" , הצילומים היו רגשיים עבור מדונה בגלל משמעות השיר של הפרידה ו"סיפור אהבה שהשתבש". היא רצתה להפוך את הסיפור החזותי לדרמטי, ולכן בחרה את רולסטון כבמאי, וביחד הם יצרו את הנרטיב הרגשי של הקליפ. אף על פי שהיא העריכה את חזונו של במאי הקליפ, מדונה בכל זאת רצתה לקחת חלק בתהליך היצירתי של צילומיו. בסצנות שבהן מופיעה מדונה על שפת הים, השתמשו בהליכון.את מושא אהבתה של מדונה בקליפ מגלם השחקן הקרואטי, גוראן וישניץ', שנבחר על ידה, לאחר שזו העריכה את כישורי המשחק שלו בסרט "סרייבו" , שיצא שנה קודם לכן. היא כינתה אותו בתור – "הגבר הסקסי ביותר שפעל באותה העת", והסבירה ש"היא חיפשה שחקן שיופיע בקליפ, ופניו נכנסו לה לראש באותם הרגעים". הקליפ שודר לראשונה ב-"MTV" ב-10 בספטמבר 1998, מספר דקות לפני תחילת המופע השנתי שהתקיים באותה שנה. חברת התקליטים שלה – וורנר מיוזיק גרופ, דאגה לפרסם אותו במהלך קטעי מעבר שהתקיימו בסדרת האימה האמריקאית, "פליסיטי". את הקליפ צילמו בצבעים קרים במטרה להעצים את הדכדוך והעצב המאפיינים אותו. כמו כן, צולמו סצנות שונות בחוף מאליבו ומאפיין הצבעים בולט גם בהן.
תחילה, ניתן לראות את מדונה ואת וישניץ' משחקים בשחמט, דבר אשר מסמל את תחילת מערכת היחסים ביניהם. באמצע המשחק, מדונה הופכת את שולחן המשחק. היא מעיפה לכל עבר את , והדבר מסמל את קץ מערכת היחסים. לאחר מכן, היא יוצאת מתוך המבנה בו חל משחק השחמט. בסמוך לכך, ניתן לראותה כשהיא מתהלכת על שפת ים; היא חולפת על פני איש ההולך עם הכלב שלו לאורך החוף. במהלך הקליפ, ישנן סצנות שבהן ניתן לראות את מדונה כשהיא יושבת על שפת הים ושרה את השיר באיטיות. הגוונים שבהם צילמו את אותו נוטים לגוון הכחול-ירוק ("צבעים קרים"). סצנת השחמט נוצרה בהשראת הסרט משנת 1968, "השוד המושלם" (עם סטיב מקווין ופיי דאנאוויי). הקליפ דורג במקום ה-23 ברשימת – "55 הקליפים הטובים ביותר של מדונה", שנערכה על ידי לואי וירטל מאתר המוזיקה "AfterEllen", שאמר שהזמרת נראית – "מדהים להפליא, ואת גרונות הייסורים שלה בקליפ ניתן להרגיש בקלות כצופה".
הסצנות בהן התהלכה מדונה לבד לאורך שפת הים, היו מחווה לשחקנית ג'ואן קרופורד בסרט, "הומורסקה" (1946). כריסטופר רוזה מ-"VH1" דירג את הקליפ בתור אחד מהקליפים הטובים ביותר שהוציאה מדונה. הוא השווה את האפקטים והצבעים החזותיים לקליפ של שירה "Frozen" (1998), שצולם גם כן באותה הצורה, אך אמר ש"משמעות הקליפ הזה חזקה יותר". רוזה ציין שהסיום בו נראית מדונה כשהיא הולכת לכיוון הים היה מעורפל בכוונה, ואמר ש"היא מטביעה את עצמה בתוך הים וממשיכה הלאה מבן זוגה לשעבר. מה שלא יהיה, אין להכחיש שהקליפ המצוין הזה הוא אחד מהמרגשים ביותר שלה". בשנת 1999 יצא אלבום הווידאו, ', בו נכלל הקליפ של "The Power of Good-Bye". 10 שנים לאחר מכן, יצא אלבום הווידאו, ', בו נכלל הקליפ גם כן.
ביקורת.
סטיבן תומאס ארלוויין מ-"AllMusic" בחר ב-"The Power of Good-Bye" כאחד מרגעי השיא ב-"Ray of Light", ואילו איימי פטיפר מ-"The Quietus" כינתה אותו "אחד מהרגעים הטובים ביותר של [הזמרת]". לארי פליק מבילבורד שיבח את העובדה ש"[מדונה] מתפרקת בצורה מבריקה באמצעות בלדת האהבה, בתוך מסגרת פופ אלקטרונית חדשנית". הוא ציין ש"[אדם] יכול להאזין לשיר הזה תריסר פעמים ועדיין לחוש משהו חדש מהעיבוד המורכב שלו", תוך הדגשת יכולת השירה של מדונה, וכתב שהיא "מלאה בביטחון עצמי המאפשר לה להגיע לטון רחב שמעצים את השיר. זאת, בנוסף לכך שהוא גדוש ברגש ונשמה". ב-"Daily Record" קבעו שהוא "מבריק". בריאן לארק מ-"The Michigan Daily" בחר אותו ואת "Frozen" (1998) בתור "שני השירים הטובים ביותר באלבום", וציין ששניהם הוכיחו ש"[מדונה] עדיין אוהבת ללכת לפי התלם". בהמשך חיזק את טענתה שמדובר ב"אלבום טכנו שאינו מתיימר להיות [עוד] סדרת מצבי רוח". גרג קוט משיקגו טריביון חש ש"הסחיפה המלהיבה של " מוכיחה שמדונה הצליחה היכן שכל חבריה לפופ נכשלו: הצלחתה התבטאה הן בדיסקו והן בפופ". אלן מץ וקרול בנסון כותבי הספר, "The Madonna Companion", קבעו שהשיר יחד עם "Frozen" ו-"To Have and Not to Hold", מהווים "טרילוגיית חלומות" במהלכה מדונה עושה מונולוג עם עצמה, ומדברת על אלוהות.
רייצ'ל ברודסקי מ-"Spin" ציינה ש-"The Power of Good-Bye" ו-"Frozen" הצליחו "להבליט ולהחזיר את תרבות הדאנס שפעם נדחקה למסיבות מרתף בלתי חוקיות". אליזה גרדנר מלוס אנג'לס טיימס חשה ש"הכישרון המתמשך של מדונה לשלב טקסטורות מודרניות ואקזוטיות במנגינות פופ כאלה, ניכר ברצועות דאנס בעלות נטייה אוונגנית כמו "Nothing Really Matters" ו-"The Power of Good-Bye" גם כן". שרלוט רובינסון מ-"PopMatters" שיבחה את העובדה שמדונה כללה את השיר ב-"GHV2" (2001). בנוסף, שיבחה אותה על כך שהיא מייצגת "עדות ליכולת [של המפיק] להשתמש בגאדג'טים ובכלי נגינה אלקטרוניים לא כדי להרחיק את המאזינים, אלא למשוך אותם פנימה". סאל צ'ינקוומני מ-"Slant Magazine" העניק ציון של לשיר על הלחנתו, וכתב שהוא "נבנה כמו הבלדה העכשווית הממוצעת, עם מספיק כלי נגינה אלקטרוניים שגורמים לו להישמע עצבני". בהמשך לכך, הוסיף ש-"The Power of Good-Bye" פורץ דרך בתחום המוזיקה האלקטרונית. בעת שדירגה את שיריה של מדונה לכבוד יום הולדתה ה-60, ג'וד רוג'רס מגרדיאן דירגה אותו במקום ה-29, וכינתה אותו כאחת מהבלדות החזקות ביותר ב-"Ray of Light". באופן דומה, צ'אק ארנולד מאנטרטיינמנט ויקלי הכתיר את "The Power of Good-Bye" כשיר ה-41 הטוב ביותר שלה. ריצ'רד לאבו ממדיום טען שמדובר ב"אחד מהשירים הלא מוערכים בקריירה שלה" והוסיף שהוא "מלנכולי" ו"עמוק".
הצלחה מסחרית.