דוביצקי נולדה בשם כריסטין ג'נין דרביקי (Christine Janine Drzewicki) בלנקסטר שבמחוז לנקשייר. אביה היה פולני. היא למדה בבית הספר למשחק "East 15 Acting School" בלונדון.
טלוויזיה.
דוביצקי הופיעה בסדרות טלוויזיה קומיות כמו "Waiting for God" (מ-1990 עד 1994), "רגל אחת בקבר (מ-1990 עד 2000) ו"בנידורם" (מאז 2007). במיני-סדרה "יריד ההבלים", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם שיחקה בתפקיד גברת ביוט קרולי.
היא השתתפה במחזה הטלוויזיה "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר. כמו כן שיחקה בתפקיד אורח בסדרות שונות בהן "המלחמה של פויל" (בפרק "Fifty Ships"), הסיטקום "Brush Strokes", "האזרח סמית'", הסדרה "Minder", "רציחות במידסומר", "המשפחה שלי", הסיטקום "Man About the House", הסדרה לילדים "The Georgian House", הסדרה הקומית "The New Statesman", סדרת הדרמה "The Black Stuff" מאת אלן בליסדייל, "The Knowledge", הסדרה "Z-Cars", הסיטקום "The Worst Week of My Life" ובמיני-סדרה "דוריט הקטנה". ב-2013 שיחקה בתפקיד אמילי סקטלבאט בתוכנית "Old Jack's Boat" בערוץ הילדים CBeebies.
ב-2015 כיכבה בסיטקום "בן לוקח בת" של ה-BBC.
קולנוע.
ב-1979 שיחקה דוביצקי בתפקיד קטן בסרט "דרקולה" בכיכובם של לורנס אוליבייה ודונלד פלזנס. ב-1980 היא הופיעה בסרט המוזיקלי "זכוכית שבורה". עוד בקולנוע הופיעה בסרטים "טירופו של המלך ג'ורג'" (1994), "רווק פלוס ילד" (2002), "העולם החדש" (2005) ו"אנג'ל" (2007).
תיאטרון.
ב-1977 הופיעה דוביצקי במחזה "המסיבה של אביגייל" מאת מייק לי ובבימויו. הצגת הבכורה הייתה באפריל 1977 בתיאטרון המפסטד, ואחר כך הועלתה ההצגה 104 פעמים. בנובמבר אותה שנה צולמה גרסה מקוצרת של המחזה לסדרה "Play for Today" של ה-BBC. דוביצקי גילמה את אנג'לה, אחות במקצועה, אשתו של טוני קופר, שמצטיירת כאשה כנועה ומעט ילדותית, לא פקחית וחסרת טקט.
עוד בתיאטרון שיחקה דוביצקי בהפקות של התיאטרון הלאומי, תיאטרון יאנג ויק והלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2007 הופיעה דוביצקי בהפקה מחודשת של האופרה האנגלית הלאומית למחזמר "On the Town".
חיים אישיים.
דוביצקי נשואה לשחקן פול בנטול. לבני הזוג יש ארבעה ילדים בהם השחקנית, רובי בנטל. בתה הצעירה אדית היא זמרת בלהקת "FOURS".
ג'אנין דוביצקי
ג'נין דוביטסקי
ברווז כותנה
ברווז כותנה (שם מדעי: "Nettapus") הוא סוג של ברווז מתת-משפחת ברווזים מצויים, החיים באגמים ונהרות טרופיים בעולם הישן.
אלו הברווזים הקטנים ביותר, כשהקטן מכולם הוא ברווז כותנה גמדי שאורכו 26 ס"מ ומשקלו 160 גרם בלבד.
הברווזים אוכלים בדומה לשאר הברווזים המצויים על פני המים. הם מלקטים זרעים, צמחי מים וחרקים קטנים. הם קטנים ופגיעים מאוד ולכן מסתתרים בין צמחי מים גדולים כמו נימפיאות. לעיתים הם נצפים יחד עם ברווזים מסוגים אחרים כמו ברווזים שורקים.
ברווז גמדי
גאוגרפיה של קטר
קטר ממוקמת בחצי האי ערב אשר בדרום מערב אסיה, קטר גובלת במפרץ הפרסי, בערב הסעודית ובקרוב תסתיים בנייתו של גשר הצפוי לעבור בין קטר לבחריין ויהווה חיבור יבשתי ביניהן.
אוצרות טבע.
אוצרות הטבע בקטר כוללים, מתכות, שמנים, ובעיקר נפט וגז טבעי.
חלוקה גאוגרפית.
חלקיה הגאוגרפיים של קטר הם מעגלים, מהחוץ לפנים מכיוון שקטר היא חצי אי.
גוסטב פון הולן
גנרל חיל הפרשים גוסטב קרל אמיל ביאטוס פרייהר פון הולן (; 22 בדצמבר 1851 – 7 בנובמבר 1917) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
פון הולן נולד ב-22 בדצמבר 1851 בעיר שנוויידה שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה (כיום גרבין , שלזוויג-הולשטיין, גרמניה). במאי 1873 התגייס לצבא הפרוסי, וסופח לרגימנט האולאנים ה-15. באוגוסט 1883 קודם לדרגת לויטננט, ובספטמבר 1888 הועלה לדרגת האופטמן. החל מפברואר 1889, מילא תפקידי מטה במשרד המלחמה הפרוסי. בפברואר 1892 מונה למפקד פלוגה ברגימנט האולאנים ה-16, ובנובמבר 1898 הפך להיות קצין מטה ברגימנט הרגלים ה-6. בספטמבר 1898 הועלה לדרגת מיור.
בספטמבר 1901 מונה למפקד רגימנט היגרים ה-1 בפוזנן, ובאפריל 1905 הועבר לפקד על רגימנט היגרים המלכותי. בפברואר 1906 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ובמרץ 1908 מונה למפקד בריגדת הפרשים ה-4 בברומברג. במרץ 1910 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באוקטובר 1912 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט מונה למפקד הדיוויזיה ה-21 בפרנקפורט.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה הולן למפקד קורפוס הפרשים ה-4, אשר היה חלק מהארמייה החמישית תחת פיקודו של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה. הולן פיקד על הקורפוס שלו במהלך הקרב על הארדנים, אולם לאחריו התברר שהפרשים אינם יעילים בתנאים של מלחמת חפירות, וקורפוס הפרשים ה-4 פורק. בדצמבר של אותה שנה הולאן קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-3, אשר הועברה לחזית המזרחית. הוא פיקד על הדיוויזיה עד יוני 1915, עת מונה למפקד הדיוויזיה ה-37, ופיקד עליה במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב.
במהלך שנת 1916 הוא חלה באופן אנוש, וביולי של אותה שנה נאלץ לצאת לחופשה. בינואר 1917 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא לא התאושש מהמחלה, ומת בקניגסברג ב-7 בנובמבר 1917 בגיל 65.
חתימה דיגיטלית מבוססת פונקצית גיבוב
מגדל הנביאים
מגדל הנביאים הוא פרויקט מסחר ומשרדים השוכן בקצה הצפוני של רחוב הנביאים, על גבול הדר הכרמל וואדי ניסנאס שבחיפה.
המבנה כולל 5 מפלסים מסחריים מעל 2 קומות חניון ומעליו 9 קומות המיועדות למשרדים.
היסטוריה.
המגדל תוכנן בסוף שנות ה-70 על מגרש של שבעה דונם בו שכן בעבר בית משפחת ח'ורי ששיכן את משרדי הרכבת המנדטורית. יזם המגדל היה זכריה דרוקר והבנייה החלה בסוף שנת 1981. המתכנן היה האדריכל משה צור שביקש לשוות מראה של צמיחה מתוך העיר. בתי הקולנוע בבניין נפתחו באוגוסט 1985. המגדל נחנך רשמית בשנת 1986 ונחשב למרכז הקניות, הבידור והמשרדים הגדול בחיפה.
המגדל מתנשא לגובה של 58 מטרים ובן 16 קומות, ומקיף שטח כולל של כ-34,000 מ"ר. צורתו מורכבת ממספר גושים מלבניים והוא מחופה בזכוכית רפלקטיבית. כתובת המגדל היא רחוב כורי 2.
במגדל שוכנים אולפני רדיו מכאן של תאגיד השידור הישראלי, ובקומה הראשונה במגדל שוכן תיאטרון אל-מידאן, תיאטרון ערבי שהוקם בשנת 1994 על בסיס בתי קולנוע שנסגרו. שאר הקומות מאכלסות שימושי משרדים, מרפאות ומסחר. בעבר שכנו במגדל משרדי ממשלה, ביניהם משרדי מחוז חיפה של משרד החינוך, משרדי רישום מקרקעין (טאבו) ולשכת הפרסום הממשלתית, אך לאחר בניית מגדל המפרש בקריית הממשלה עברו המשרדים לבניין החדש.
אף על פי שהמגדל אינו גבוה ביחס למגדלים אחרים בחיפה, מיקומו מביא לכך שהוא בולט בנוף העיר ונראה היטב מהעיר התחתית וממגדל המפרש.
נושאי דגל ארצות הברית במשחקים האולימפיים
איש המרלבורו
איש המרלבורו הוא דמות פרסומית של בוקר קשוח, שליוותה את הקמפיינים של מותג הסיגריות מרלבורו במהלך כארבעים שנה, משנות החמישים עד שנות התשעים של המאה ה-20.
במקור הסיגריות שווקו לנשים תחת הסיסמה "Mild As May", ומסע הפרסום ציין שלא נשארים עליהן כתמי שפתון בעזרת הוספת נייר אדום בראש הסיגריה. החברה גם הדגישה שהסיגריות בייצורה עדינות יותר בשל העובדה שהן כוללות פילטר. שיטת שיווק זו נכשלה, וכתוצאה מכך עשתה חברת הפרסום ליאו ברנט שינוי קיצוני במיתוג הסיגריה, באמצעות איש המרלבורו, שעמד במרכז מסע הפרסום לסיגריה. למעשה, הפרסום בתחילת דרכו של המותג היה מיועד בעיקרו לנשים ולא לגברים.
בשנת 1936 הוצגה פרסומת למותג העישון בעיתון "ווג", שהתמקדה בהצגת שפתיה של אישה מסתורית. עד שנות החמישים האידיאל של יופי נשי השתנה ונהפך ליותר ליברלי, אך הפרסומות של המותג היו עדיין מופנות בעיקרן לקהל המעשן הנשי.
בשנות ה-50 עלתה המודעות לסרטן הריאות הנגרם מעישון וחלה צניחה במכירות הסיגריות. חברת מרלבורו, ששיווקה את מוצריה כבטוחים בזכות הפילטרים, ניסתה להרגיע את חששות לקוחותיה. עם זאת, החברה ייצגה נשיות ולכן לא הצליחה לקרוץ לקהל הגברי. הפתרון של חברת מרלבורו היה לשנות את תדמית החברה לחלוטין בעזרת שינוי הפרזנטורים.
בסדרה הראשונה ששיקפה את השינוי הפרסומי נכללו גברים בלבוש שונה ובמקצוע שונה כמו טוקסידו, שחמטאי, גבר במגבת שיוצא מהמקלחת, גבר שמקליד (סופר), צלם קולנוע ומלח. המודעות נשאו את אותו הקו הפרסומי וכל השחקנים נשאו קעקוע על ידם השמאלית.
דמות האישה לא הוצגה עוד כמעשנת פוטנציאלית של הסיגריה. במקום זאת, לדוגמה, היא ישבה בבר ושרה את שיר המרלבורו לגבר אותו היא מנסה לפתות.
פרסומות איש המרלבורו חגגו את האפשרות לאינדיבידואלית גברית, אוטונומיה והסתמכות עצמית. עקרונות אלו נתנו למעשנים הצדקה להמשיך לעשן ולתעשיית הסיגריות דרך להתמודד עם העדויות שנגעו לנזק הבריאותי בעישון. אנשי המרלבורו היו סמלי הערצה לגברים ונשים כאחד, הם ייצגו אדם שעובד עם הידיים ובנה את עצמו מלמטה. בדרך זו יכלו אנשי המרלבורו לתת לצופים תחושת ייצוג של אינדיבידואליות של אדם אחד נגד כל העולם. איש המרלבורו עודד את הצרכנים לקנות את המוצר באמצעות התובנה שסיגריה של אדם יכולה לשפר את הדימוי העצמי שלו.