קישורים חיצוניים.
ביקורות
מודה אני (אלבום של מאיר אריאל)
מודה אני הוא אלבום של הזמר-יוצר מאיר אריאל, שראה אור כשנה לאחר פטירתו של אריאל. האלבום מכיל 12 שירים, שהקליט אריאל באמצעים ביתיים בין השנים 1996 ו-1998 ושיר נוסף ("צדק צדק תרדוף") שהוקלט בהופעה שהתקיימה חודש לפני פטירתו של אריאל. הקלטות השירים עובדו והוספו אליהן כלי נגינה שהקליטו שלום חנוך, משה לוי ונגנים נוספים. האלבום יצא בשנת 2000.
שיר הנושא "מודה אני", שהבית שלו מבוסס בחופשיות על תפילת ריבון כל העולמים, זכה להצלחה מסחרית ובשנת 2020 הפך למסורת של תחנת הרדיו גלגלצ ומתנגן כל יום שישי. השיר "בטנים ותחתים" ("בטנים במטבחון, תחתים בקבינט... ובינתיים מדממים") מלגלג על אזלת ידם של הפוליטיקאים, בדומה לשירים מוקדמים יותר של אריאל כמו "נרקומן ציבור". הביצוע לשיר "אף אחד לא יודע", שבו מלווה עצמו אריאל בגיטרה הוא שונה מזה שבאלבום ברנרד ולואיז, והוא היחיד באלבום שעבורו לא הוקלטו כלי נגינה נוספים.
אירופה המערבית
חוקי המקרא
אבי מלר
אבי מלר (נולד ב-7 באוגוסט 1953) הוא עיתונאי, שדרן ופרשן ספורט ישראלי. מלר ערך את ספר הכדורגל "ההולנדי של עכו". מלר מזוהה בעיקר עם שידורי כדורגל אנגלי, אותם הגיש שנים רבות בערוץ הספורט, אך בשנת 2004 הערוץ איבד את זכויות השידור של הפרמייר ליג, ומאז מלר משדר את שידורי כדורגל מגרמניה, איטליה ולעיתים ספרד. מלר שידר את משחקי גביע הליגה האנגלית בתקופה שהמשחקים היו משודרים בערוץ הספורט. כמו כן, מלר משתתף באולפן ליגת האלופות ומגיש את תקצירי המשחקים.
ביוגרפיה.
מלר נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה, ובמשך תקופה קצרה שיחק כדורגל בקבוצות נוער וילדים בעיר. למד בבתי הספר בארי והריאלי בחיפה. שירת בחיל השריון, ואף השתתף בלחימה ברמת הגולן במסגרת מלחמת יום הכיפורים. לאחר שהות של כעשר שנים באנגליה שב לישראל בשנת 1984. למלר אהדה גדולה לכדורגל הבריטי בכלל ולווטפורד בפרט. בעבר כתב טורים במעריב, ידיעות אחרונות והביטאון על המשמר. מלר משדר בגל"צ ובערוץ הספורט (מאז 1992) וכותב בעיתון גלובס. מלר מרצה באוניברסיטה הפתוחה, במכללת ספיר ובמכון למנהיגות בקורסים לתקשורת ועיתונאות.
מלר ידוע כשדר בעל סגנון קליל, הוא אינו נוטה לדבר על טקטיקה ועל יסודות המשחק ומרבה לפרט בסטטיסטיקות וסיפורי צבע. מלר ידוע גם במשחקי המילים שלו, אותם הוא מפגין בשידורים.
בשנת 2010 השתתף כנמתח בתוכנית "נראה אותך" בערוץ 2. בשנת 2012 השתתף בעונה הראשונה של סדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" המשודרת בערוץ HOT3. בשנת 2013 השתתף פעם נוספת כנמתח, הפעם בתוכנית המתיחות "אמבוש", בערוץ 10.
מלר מתגורר ברעננה.
איקרה
איקְרָה () היא סלט העשוי ברובו מביצי דגים, ואופייני למטבח הבלקני.
את האיקרה מכינים מביצי דגים בתוספת פירורי לחם, שמן, חומץ ובצל המעובדים לממרח חלק.
איקרה ביתית היא בצבע לבן אפרפר או ורוד (תלוי בצבע ביצי הדגים). זו התעשייתית מולבנת לצבע לבן צח או שמוסף לה צבע מאכל ליצירת צבע ורדרד.
איקרה מוגשת קרה כמנת פתיחה ומשמשת גם למילוי כריכים.
ביוון נקראת האיקרה טרמוסלטה.
רוזי רואיז
רוזי רואיז ויוואס (בספרדית: Rosie Ruiz Vivas; 21 ביוני 1953 - 8 ביולי 2019) הייתה אמריקנית ממוצא קובני, שב-21 באפריל 1980 הוכרזה כמנצחת בין הנשים במרתון בוסטון, אבל כעבור 8 ימים נשלל ממנה התואר, לאחר שהתברר כי לא רצה את כל המסלול בן 42 הקילומטרים ו-195 המטרים, אלא הייתה רשומה למירוץ, ולקראת סיומו קפצה אל המסלול מבין הקהל שצפה בו ורצה במהירות עד סופו.
רואיז עוררה חשדות מרגע שהוכרזה כמנצחת - איש לא ראה אותה רצה בתחילת המירוץ, והיא לא הופיעה בתצלומי הווידאו של המירוץ. כמו כן, מספר אנשים העידו כי ראו את רואיז מזנקת אל המסלול במייל האחרון. לאחר בדיקה מעמיקה, התברר כי רואיז נתפסה בעבירה דומה חצי שנה לפני כן, כשהיא מרמה במרתון ניו יורק, וניצלה את הונאתה כדי להתקבל גם לריצה זו בבוסטון. סוזן מורואו, צלמת במקצועה, דיווחה כי טרם מעשה הזינוק היא פגשה ברואיז ברכבת התחתית בניו יורק, לאחר שכנראה נקעה את קרסולה. היא ליוותה אותה אל תחנת העזרה הראשונה בקו הסיום של המרתון, ולאחר מכן ניתקה עמה את הקשר. רק לאחר שהתפרסם סיפור המרתון בבוסטון, הבינה מורואו שהאישה בה פגשה רמאית, וסיפרה את הסיפור לעיתונות. נראה כי המתנדבים באזור קו הסיום של המרתון סימנו בטעות את רואיז כמי שסיימה את המרתון, על אף שאת רוב המסלול היא בכלל ביצעה באמצעות הרכבת התחתית, וכך איפשרו את השתתפותה במרתון בוסטון והכניסו במפתיע את שמה לרשימת המתחרות.
לבסוף הוחלט לשלול מרואיז את התואר, כיוון שהמסלול אותו עברה לא היה המסלול שנקבע לכל המשתתפות במרתון. ז'קלין גרו ממונטריאול, קנדה, הוכרזה כזוכה במקומה של רואיז, בזמן של שעתיים, 34 דקות ו-28 שניות. גם הרישום בדבר השתתפותה של רואיז במרתון ניו יורק נמחק מהרשומות, מפני שהיה מדובר בהצטרפות פתאומית למרתון. מאז שמה של רואיז אינו רשום כזה של אישה שסיימה ריצת מרתון רשמית כלשהי. עד מותה רואיז הכחישה את החשדות שהועלו כנגדה, והיא מעולם לא הודתה בהם.
תאוריות על הונאת רואיז והתגובות למקרה.
בשנת 2006 שודרה בארצות הברית תוכנית תיעודית שעסקה בשערוריית רואיז. בתוכנית הובעו דעות שונות על הדרך שבה בוצע מעשה המרמה והמניעים לכך, כאשר חלקן מצדיקות את מעשה של רואיז וחלקן פונות כנגדו. רוב המשתתפים שיערו רואיז עצמה לא רצתה כלל לזכות במרוץ ומעולם לא ניסתה להיות משתתפת רשמית, ומטרתה האמיתית הייתה רק להגיע לקו הסיום כאילו הייתה מתמודדת רשמית של התחרות, ולסיים בזמן מכובד. נראה כי לאחר ההונאה הפחות מוכרת בניו יורק, רואיז נאלצה להסתיר את המקרה מפני מעסיקה, אשר התלהב מאוד מהישגיה והציע לשלם את הוצאותיה במירוץ בוסטון. ההנחה היא שבאותו היום צעדה רואיז מן המלון שלה לכיכר קנמור, מרחק של כקילומטר וחצי מקו הסיום. ייתכן שרואיז הצטרפה למירוץ מוקדם מדי, ולא הבינה כי היא מקדימה את שאר הנשים הרצות במסלול ושבעצם היא הצטרפה כמתמודדת נוספת בתחרות.
חוסר יכולתה להיזכר בציוני דרך לאורך מסלול הריצה, ואי היכרותה עם מונחים ידועים בריצת המרתון, מאמתים היטב את החשדות כנגדה, אך מאידך גם מראים כי התרמית של רואיז לא הייתה מתוכננת מראש, ולא נועדה אף לגרום לה לזכות במקום הראשון ובתוצאה הטובה ביותר שהושגה על ידי אישה במרתון בוסטון עד אז. יש להניח, שאדם המתכנן להגיע להישג כה בולט, ילמד את המושגים ואת ציוני הדרך הקשורים בריצה, על מנת שיוכל לענות על שאלות פשוטות, שאלות שעליהן רואיז לא הייתה מסוגלת לענות.
מאידך, יש המאמינים כי רואיז ראויה לתואר "זוכה", ומאמינים שהיא אכן רצה את מלוא המסלול בזמן שיא, ושההתייחסות למקרה כהונאה אינה מוצדקת. אמונה זו מבוססת על היעדרותן של "הראיות הממשיות" להונאה. למשל, אף אחד, כולל סוזן מורואו שפגשה ברואיז ברכבת התחתית בניו יורק, לא צילם את רואיז קופצת מן הקהל אל המסלול (ובמקרה של מורואו, היא לא צילמה את רואיז ברכבת התחתית), והראיות המעידות לכאורה על רמאות, הן ברובן נסיבתיות. חשוב מאוד לציין שהיחידה המביעה בציבור אמונה בגרסה זו היא רואיז עצמה. גם בתוכנית שצולמה ב-2006, המשיכה רואיז להכחיש את החשדות נגדה, וטענה כי היא לא רימתה כלל ורצה את מלוא המסלול בשתי הריצות. עד מותה רואיז החזיקה במדליה שקיבלה בבוסטון, וסירבה להחזירה.
חייה של רואיז לאחר התקרית.
מאז התקרית, רואיז נעלמה מעין הציבור. זמן מה לאחר האירוע היא גם פוטרה ממקום עבודתה, בחברה ניו יורקית למסחר במתכות. נראה כי הסיבה לכך הייתה החולצה שלבשה במהלך המירוץ והייתה מתנה ממעסיקיה. כלומר, היא ביצעה את ההונאה בעודה נושאת בגאווה את סמלה של החברה.
בשנת 1982, שמה של רואיז שוב נודע לשמצה. הפעם, נעצרה רואיז בעוון גנבת כסף וצ'קים מחברת נדל"ן במנהטן, שבה הועסקה, בשווי של 60,000 דולר. היא נאסרה לתקופה של שבוע, ונדונה למאסר על תנאי לתקופה של חמש שנים. כשנה וחצי לאחר מכן, רואיז נעצרה שוב לאחר שהתגלה כי היא סוחרת בקוקאין במיאמי. רואיז בילתה שלושה שבועות בכלא, ונדונה לשנתיים מאסר על תנאי.
בשנת 1984 נישאה רואיז, אך התגרשה כעבור שנתיים. גם לאחר הגירושים שמרה רואיז על שמו של בעלה, ויוואס. עד מותה היא גרה בפאלם ביץ', פלורידה. כאשר כמה ממכריה נשאלו על כך על ידי תחקירני תוכנית הטלוויזיה מ-2006, הם הביעו פליאה על כך שהאישה הזו אותה הם מכירים, מעורבת בשערוריית המרתון בבוסטון.
בשנת 1998 דיווח ה"פאלם ביץ' פוסט" כי רואיז מתכננת לרוץ במרתון בוסטון ה-104 בשנת 2000. כללי המרתון אוסרים על התמודדותו של אדם שבעברו ביצע תרמיות כגון זו של רואיז. בריאיון לתוכנית הטלוויזיה מסרה רואיז כי אינה רצה עוד בשל פגיעה (שאת מהותה לא ציינה, אך ייתכן מאוד שהיא קשורה ליום בו ביצעה את ההונאה, כאשר נצפתה על ידי מורואו ברכבת התחתית של ניו יורק לאחר שכנראה נקעה את קרסולה). היא סיפרה כי במהלך השנים הוצעו לה סכומי כסף גדולים אם תכתוב ספר על הפרשה, ובו תודה על מעשיה ותסביר את מהלכיה המדויקים באותו היום, אך היא סירבה לכל ההצעות.
רואיז מתה מסרטן ב-8 ביולי 2019 בביתה בפאלם ביץ', פלורידה.
מרתון בוסטון לאחר הפרשה.