לצד הפגנות אלו, פרצו מהומות בין תומכים בנאשמים ובין כוחות הביטחון קרוב לבית הכלא הכללי בפורט סעיד, בהן נהרגו שני קציני משטרה ו-40 אזרחים, נוסף על 250 פצועים.
ב-9 במרץ 2013, אישר בית המשפט את 21 עונשי המוות שנגזרו. באשר ל-52 הנאשמים הנותרים: חמישה נשפטו למאסר עולם, עשרה נאשמים, ביניהם שני קציני משטרה, נשפטו ל-15 שנות מאסר, שישה נאשמים נשפטו ל-10 שנים, שניים נשפטו 5 שנים ונאשם אחד נשפט לשנת מאסר אחת. בין המורשעים היו המנהל הכללי של מועדון אל-מסרי, וראש מערך האבטחה של המועדון. 28 הנאשמים הנותרים זוכו, ביניהם 7 קציני משטרה. בעקבות הגזרי הדין, הוגשו ערעורים על ידי ההגנה והתביעה.
ב-6 בפברואר 2014, בית המשפט לערעורים הורה על משפט חוזר ל-64 מהנאשים, ואישר את גזרי הדין לתשעה מהנאשמים, שנשפטו לתקופות של 1–10 שנים.
ב-9 ביוני 2015, גזר בית המשפט עונשי מוות על 11 מהנאשמים, זיכה 21 ופסק עונשי מאסר של 5–15 שנים על 32 הנאשמים הנותרים.
ערכאות נוספות אישרו 10 מתוך 11 עונשי המוות שנגזרו, והורו על משפט חוזר לנאשם שהורשע שלא בפניו. כמו כן, חמישה מתוך שישה נאשמים שנשפטו, שלא בפניהם, ל-10 שנות מאסר זוכו, ולאחד קוצר העונש ל-5 שנים.
רכס ג'רמנסן
רכס ג'רמנסן (באנגלית: Germansen Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סוואנל, בהרי אומינקה שבצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ברכס גובלים אגם ג'רמנסן, ונהר ג'רמנסן הדרומי.
גובה הרכס 1,644 מטרים מעל פני הים.
שם הרכס.
שם הרכס אומץ רשמית ב-2 ביוני 1956, והוא נקרא על שם האגם והנהר הסמוכים, אשר נקראים על שם ג'יימס ג'רמנסן (James Germansen), מהעיר סיינט פול שבמדינת מינסוטה שבארצות הברית, אשר גילה באזור הנהר זהב בשנת 1870 והחל את הבהלה לזהב של אומינקה.
לקריאה נוספת.
M. D. Wood and E. L. Terry, "Seasonal Movements and Habitat Selection by Woodland Caribou in the Omineca Mountains, North-central British Columbia Phase 1: The Chase And Wolverine Herds (1991-1994)", July 1999, p.24
סרטא
סרטא (נכתב גם כ"ס'רטה" או צרטה ערבית: سرطّه) הוא כפר פלסטיני הממוקם במחוז סלפית במרכז השומרון, 22 ק"מ מדרום-מערב לשכם. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה הפלסטינית בכפר כ-3,382 תושבים.
היסטוריה.
לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר מיושב ברציפות החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. ממזרח ומדרום לכפר נמצאים שני אתרים ארכאולוגים, "ח'רבת דאר אחמד" ובה מקאם המוקדש לשיח' עבדאללה. ו"ח'רבת עררה" בה שרידי מבנים, גתות ובורות מים. במקום מחשוף של סלעי בזלת שנוצר בסביבה ימית בתקופת הנאוגן.
בתקופה העותמאנית.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, מופיע הכפר עם 6 בתים בסנג'ק שכם. תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, עיזים ועל כוורת דבורים לייצור דבש.
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, וכתב: .
בתקופת המנדט הבריטי.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בסרטא הייתה אוכלוסייה של מוסלמים, ויהודי אחד. במפקד 1931 היו בכפר 76 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 317 תושבים, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 420 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 5,584 דונם. אשר מתוכם הוקצו 1,858 לחקלאות שלחין, ו-766 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר סרטא משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה הייתה 740 נפש.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה סרטא משליטה ירדנית לישראלית.
בקיץ 1980, התנחל, ללא אישור, גרעין התיישבות בשם "אלקנה ב'" על הגבעה החולשת על הכפר ממזרח. המתנחלים טענו שהקרקע במקום היא בבעלות חברת הימנותא (חברת בת של הקרן הקיימת לישראל) שרכשה אותה מתושב מקומי. בעלי הקרקע טענו שמעולם לא מכרו אותה ופנו לבית המשפט. לאחר כחודשים פינו את המקום. שנה אחר כך, הכריזה מדינת ישראל על שטח קרקע כקילומטר ממערב לכפר כאדמות מדינה, ובמקום הוקמה ההתנחלות ברקן. לצורך הקמת ההתנחלות הפקיעה מדינת ישראל 353 דונם מאדמות הכפר לצורך סלילת כביש גישה והנחת תשתיות עבר ברקן.
בעקבות הסכם אוסלו, 16.8% מקרקעות הכפר מוגדרות כשטח B, ו-83.2% הנותרים מוגדרים כשטח C.
ביוני 2019, במסגרת "פעולת תג מחיר", כתובות נאצה רוססו על בתים פרטיים ועל כלי רכב בכפר.
רבי שמעון חסידא
רבי שמעון חסידא היה אמורא בדור השני. אמרותיו נמסרו על ידי חכמים בבליים וארצישראליים, ועל כן יש שאמרו כי לא ניתן לקבוע האם היה בבלי או ארצישראלי, ויש שקבעו כי מקומו היה בארץ ישראל. התלמיד העיקרי שמסר שמועות משמו היה רב חנא בר ביזנא.
קיימת מסורת, אשר הובאה בספר "שבילי דירושלים" מאת רבי יצחק חילו, שקברו מצוי במערה במרכז העיר סח'נין (לצד רבי יהושע דסכנין), וכך נוקטת כיום עמותת "אהלי צדיקים", אשר מציינת את יום העלייה לקברו בא' בתשרי.
אילניות
אילניות (שם מדעי: Hylinae) היא תת-משפחה של דו-חיים ממשפחת האילניתיים. זוהי הגדולה בתת-משפחות האילניות ובה מעל 40 סוגים.
האילניות הם צפרדעים קטנות בעלות צבעים ירוקים ובמקרים רבים מסתוות כדי לחמוק מטורפים. חיות בין העצים ובבריכות ומטילות ביצים במים או מעל המים.
רוב הצפרדעים חיות באזורים טרופיים או סובטרופיים אך גם באזורים ממוזגים יותר בשני האמריקות, אירופה, אסיה ואפריקה. בישראל חיה הצפרדע אילנית מצויה.
זאוויה
זאוויה (נקרא גם: א-זאוויה; בערבית: الزاويه) היא עיירה פלסטינית בנפת סלפית בצפון הגדה המערבית, הממוקמת 15 ק"מ מערבית לסלפית, ו-24 ק"מ דרומית-מזרחית לקלקיליה. אוכלוסיית העיירה מורכבת מ -3 משפחות מרכזיות: "שוקר" (45%), "מוקדי" (30%) ו"רדאד" (20%). 5% הנותרים הם משפחות של פליטים פלסטיניים כמו "שמלאווי", "רבי", ו"יוסיף".
זאוויה מנוהלת על ידי מועצה מקומית שחבריה נבחרים כל ארבע שנים. העיירה קיבלה את הגדרתה העירונית הנוכחית בשנת 1996, על ידי הרשות הפלסטינית. ראש העיר הוא טאלב רדאד. בזאוויה קיימות שתי מרפאות, שני בתי ספר לבנים ושני בתי ספר לבנות. העיירה סגורה מארבעת צדדיה עם השלמת גדר ההפרדה במובלעת זאוויה.
היסטוריה.
באמצע התקופה העות'מאנית, במאות ה-18 וה-19, השתייכה זאוויה לחבל הארץ שנקרא "ג'וֹרַת עַמְרַא" או "בילאד ג'מאעין," אזור החופף במידה ניכרת את נחלת שבט אפרים המקראית. אזור זה היה על התפר שבין הרי יהודה והרי השומרון, והוא סבל מחוסר יציבות פוליטית עקב הגירת שבטים ותחרות מתמדת בין משפחות תקיפות על גביית מיסים בשם השלטונות העת'מאניים.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בזאוויה הייתה אוכלוסייה של 396 נפש, 394 מוסלמים, ו -2 נוצרים אורתודוקסים. במפקד 1931 היו 513 תושבים מוסלמים אשר גרו ב-122 בתים.
בשנת 1945 האוכלוסייה הייתה 720, כולה מוסלמית, ושטח הקרקע הכולל היה 11,516 דונם, כשמתוכו הוקצו 964 דונמים למטעים ואדמות השקיה, 2,055 לגידולי דגנים, ואילו 41 דונם סווגו כשטח בנוי.
בעקבות מלחמת 1948, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עברה זאוויה משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
בתחילת שנות השמונים הוכרזו מאות דונמים מאדמות בסביבת הכפר האדמות מדינה והוקמו היישוב אלקנה ומחצבת נחל רבה. ובשנות ה-90 של המאה ה-20 הכריזה מדינת ישראל קרקעות נוספות בסביבת הכפר לצורך הקמת כביש 5. בסך הכל הופקעו 885 דונם מסביבת אדמות הכפר. בשנת 2000 חסמה מדינת ישראל בפני תושבי הכפר, במסגרת ההגבלות על התנועה בגדה, את הכניסה הצפונית לעיירה סלפית, כביש המסתעף מכביש 5 והמשמש גם ככביש הגישה המרכזי לאריאל, וכפתה על כפרי נפת סלפית נתיב נסיעה ממושך אל העיירה, העובר דרך צומת תפוח ודרך הכפרים יאסוף ואיסכאכא, עד לכניסה המזרחית לסלפית. נסיעה שארכה קודם לכן כחמש דקות ארכה במסלול זה כשעה.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך 70% מהקרקעות החקלאיות של הכפר סווגו כשטח C.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. ב-2004, עשרות תושבים נפצעו בעימותים עם כוחות צה"ל והמשטרה, בעת הפגנות נגד הקמת גדר ההפרדה באזור. א-זאוויה (יחד עם הכפרים דיר בלוט וראפאת) כותרה מכל צדדיה על ידי הגדר בתוך "מובלעת א-זאוויה", שהביאה להפרדת שליש מן האדמות השייכות לכפר, ניתק את היישובים א-זאוויה, דיר בלוט וראפאת מעיר המחוז והמרכז השלטוני שלהם, בעיירה סלפית, המהווה עורק חיים לאותם כפרים בתחום הבריאות, החינוך, התעסוקה וקבלת שירותים ממשלתיים. המובלעת מנותקת מכביש 5, ללא מתן פתרון תחבורה הולם. כן הביא תוואי הגדר לתפיסת עשרות דונמים של חלקות פרטיות ולעקירת מאות עצי זית, שמהווים מקור פרנסה למשפחות רבות בכפר. התושבים עתרו לבג"ץ נגד תוואי הגדר, ב-2006 נדחו העתירות על ידי בית המשפט העליון.
כלכלה.
החקלאות היא התעסוקה הכלכלית העיקרית של העיירה, והיא כוללת זיתים, תאנים, שקדים, עדשים, וחיטה. יש למעלה מ-2,700 דונם של קרקעות המרכיבות את שטח השיפוט של זאוויה, מתוכם 900 דונם של שטח בנוי. הכבשים הם בעלי החיים העיקריים המגודלים בזאוויה. בנוסף יש תעשיות קטנות בעיירה, כגון תפירה, נגרות, ועבודות מתכת. בעיירה יש מעל 120 חנויות. האינתיפאדה השנייה צמצמה באופן דרמטי את ההכנסות מיצוא חקלאי לישראל ולירדן, והורידה את המחירים במחצית.
ג'רמנסן (נהר)