עיקר מפעלו הספרותי הוא ספר מצות קטן אותו כינה 'עמודי גולה' שמטרתו לתת ספר הלכה מעשי לפשוטי העם. רבי יצחק פעל רבות להפצת ספרו ברחבי קהילות אשכנז ואכן כתבי היד הרבים של הספר והעתקתו בתוך סידורי התפילה מלמדת על תפוצתו הרחבה. בנוסף חיבר תוספות לתלמוד וכתב תשובות ופסקים.
תלמידו המפורסם רבנו פרץ כתב הערות רבות על ספרו הסמ"ק והן משובצות במהדורות הנדפסות.
כונה גם "רבי יצחק בעל החוטם" (כינוי המופיע כבר בתלמוד הבבלי (תענית כט, א) ומתפרש כתואר של כבוד). יש אומרים שהסיבה בגינה זכה בכינוי זה היא משום שהיה לו חוטם גדול, או מכיוון שעל חוטמו צמחו שערות.
תאריך פטירתו המקובל הוא כ"ח באייר ה'מ' (29 באפריל 1280).
מוטי פליישר
מוטי פליישר (נולד ב-22 ביוני 1948) הוא זמר ושחקן ישראלי, אשר נחשב לאחד מכוכבי הפופ הגדולים של סוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים. פליישר החל את הקריירה שלו בלהקת הנח"ל ולאחר מכן בלהקת ג'אמבו. בזכות מראהו שנחשב ליפה ובמיוחד הודות לפאות הלחיים והבלורית, זכה לכינוי "ג'יימס דין הישראלי". למרות הצלחתו הגדולה, פרש פליישר בשנת 1971 מתחום המוזיקה.
ביוגרפיה.
פליישר נולד ב-1948 בפולין, וב-1950 עלתה משפחתו לישראל והגיעה לקיבוץ גבעת השלושה. בילדותו למד מספר שנים נגינה בכינור. בנעוריו היה, בין היתר, שחקן כדוריד מצטיין בקבוצת הנערים של הפועל פתח תקווה ואף שיחק בקבוצה הבוגרת שהייתה באותה עת מהקבוצות הבולטות בכדוריד הישראלי. את שירותו הצבאי עשה בלהקת הנח"ל, בה השתתף בתוכניות "הנחלאים באים" ב-1967, לצד כוכבים כמו ששי קשת, שולה חן ושלום חנוך, ובה שרה הלהקה את השירים "הייתי נער" ו"אילו ציפורים". הוא המשיך עם הלהקה ובתוכניתה הבאה, שנה אחר כך, שר עימה את השירים "קרנבל בנח"ל" ו"שלווה". בתוכנית זו קנה את פרסומו הראשון ואת ההזדמנות לשיר סולו בשיר "בשמלה אדומה", ובלהיט שפרסם אותו "החיים היפים".
כשהשתחרר משירותו הצבאי הצטרף לצוות המופע "ירושלים שלי", בו שר את "ירושלים של אז" שזכה להצלחה רבה. בתקופת השתתפותו בצוות פגש ביאיר קלינגר, שהלחין בשבילו את השירים "עפרה" ו"אבשלום", שזכו להצלחה עצומה ונחשבים ללהיטיו הגדולים ביותר. לאור הצלחתו הרבה חברת התקליטים סי בי אס הוציאה לו אלבום משלו, בעיבודו של אלכס וייס. ב-1970 שיחק ב"הנערים שבחבורה", הצגה שהועלתה בתיאטרון בימות.
שנה לאחר מכן הצטרף למופע "ג'אמבו", בהנהלתם של המוזיקאי יאיר רוזנבלום והבמאי דני ליטאי והקליט עם להקת המופע את להיטו מימי להקת הנח"ל, "בשמלה אדומה" ואת "שיר שבת" (בשמו האחר "בואי כלה"), שהפך ללהיט. באותה השנה השתתף בפסטיבל הזמר המזרחי הראשון, בו שר את השירים "שימי ענק" יחד עם יפה ירקוני ו"אהבה גן נעול היא".
ב-1971 החליט לעזוב את עולם הבידור, בטענה ש, ונכנס לעסקים שונים. הופיע בתפקיד משני בסרט הלהקה. בשנת 1980 עבר לארצות הברית. שם הכיר את רעייתו, יפה, ישראלית גם היא, והצטרף לעסק של פאות נוכריות של רעייתו. באמצע שנות ה-90 עברו בני הזוג למיאמי. פליישר עוסק גם בנדל"ן.
לבני הזוג שלוש בנות. שתיים מהן מתגוררות בארצות הברית. הבת אנאל שירתה בצה"ל, מתגוררת בישראל והשתתפה באודישנים של דה וויס ישראל בעונתה השנייה, אך לא עברה.
Meet The Beatles!
Meet the Beatles! הוא האלבום הרשמי הראשון של הביטלס שיצא לאור בארצות הברית. הוא מקביל לאלבום שיצא בבריטניה תחת השם With the Beatles.
בשנת 2003 האלבום דורג במקום 53 מתוך 500 על ידי המגזין רולינג סטון ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר. בשנת 2020 עודכנה הרשימה, והאלבום ירד האלבום למקום ה-197.
רשימת רצועות.
כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת.
שמישות
שְׁמִישׁוּת (לעיתים שימושיות; Usability בלעז) היא מידת הקלות שבה ניתן להשתמש במוצר מסוים. לרוב מדובר במוצרים טכנולוגיים בעלי ממשק משתמש. מידת השמישות נקבעת על פי הפשטות, היעילות והמהירות שבה מבוצעות מטלות ספציפיות במוצר. המונח נמצא בשימוש בתחום הנדסת אנוש.
שמישות יכולה להיות מושגת באמצעות עיצוב מכוון-משתמש (User-centered design) או עיצוב מונחה משימה (Task-centered design).
"נגישות" היא שמישות לאנשים עם לקויות.
מאפייני השמישות.
יועץ השמישות ג'ייקוב נילסן ופרופ' בן שניידרמן הגדירו את מאפייני השמישות כדלקמן:
אצבעות
מייקל טיפט
מייקל טיפט (באנגלית: Michael Tippett; 2 בינואר 1905 - 8 בינואר 1998) היה מלחין בריטי הנחשב לאחד המלחינים הבריטים הבולטים במחצית השנייה של המאה ה-20.
חייו.
בהיותו נער שמע קונצרט תזמורתי בניצוחו של מלקולם סרג'נט, שהביא להחלטתו להיות מלחין. בשנת 1923 נרשם לקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, שם למד קומפוזיציה מראלף ווהן-ויליאמס וניצוח מאדריאן בולט עד שנת 1928. באותה תקופה החל להלחין אבל גנז את יצירותיו. הוא התפרנס מהוראה וניצוח. ב-1930 שב לקולג' המלכותי לתקופת לימודים נוספת, והתרכז במוזיקה האנגלית של המאה ה-16, וביצירות באך ובטהובן. בתקופה זו התגבש סיגנונו הקונטרפונקטי האופייני, שבא לביטוי ביצירתו המוצלחת - קונצ'רטו לתזמורת מיתרים כפולה (1938).
טיפט היה פציפיסט ללא פשרות. הוא התייחס למצב הפוליטי בעולם ביצירת המופת שלו - האורטוריה "ילד בן זמננו" ("A Child of Our Time" 1939 -1940). בשנת 1943 נידון לתקופת מאסר של שלושה חדשים בעקבות סירובו לשרת כחייל בלתי קרבי, כמו שנדרש בזמנו מסרבני גיוס מטעמי מצפון.
משנת 1940 עד 1951 שימש טיפט כמנהל מוזיקלי ב-Morley College. פרסומו של טיפט החל בתקופה מאוחרת בחייו. ב-1945 השלים את הסימפוניה הראשונה שלו וב-1952 השלים את האופרה הראשונה שלו - "נישואי אמצע הקיץ". מכאן ואילך החל להלחין באינטנסיביות אופרות, סימפוניות ועוד, וזכה בתהילה בארצו ובעולם. ב-1966 קיבל תואר סר וב-1983 התקבל כחבר ב"מסדר ההוקרה". ב-1991 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו-Those Twentieth Century Blues. בנובמבר 1997 נסע לסטוקהולם להשתתף בקונצרט חגיגי לסיכום כל יצירותיו לתזמורת, וחלה שם בדלקת ריאות. הוא הספיק להתאושש ולחזור לארצו שם נפטר בשלווה בגיל 93.
האורטוריה "בן זמננו".
זו היצירה המפורסמת ביותר של טיפט. היא נכתבה בשנים 1939–1940 בעקבות מאורע שהסעיר אותו מאד.
טיפט היה כאמור פציפיסט והתנגד לכל אלימות ועוולות. בשנת 1938 רצח הנער היהודי הרשל גרינשפן דיפלומט נאצי בפריז, ועורר גל רדיפות אנטישמי נגד היהודים בגרמניה, שנודע כליל הבדולח.
טיפט חיבר גם את המילים. הטקסט משקף את אמונתו של טיפט בפאציפיזם וכי הטבע האנושי מכיל אורות וצללים. האורטוריה כתובה ל-4 סולנים, מקהלה ותזמורת. זו אורטוריה הומניטרית על דגם הפאסיונים של באך, עם שילוב ספיריצ'ואלים שחורים המחקים את הכוראלים של באך.
נתנאל בן ישעיה
רבי נתנאל בן ישעיה (חי במחצית הראשונה של המאה ה-14), היה מגדולי רבני יהדות תימן הראשונים. רבי נתנאל היה פרשן מקרא והלכה. הוא חיבר את הפירוש "נור אלצ'לאם" ("מאור האפלה") על התורה. ספר זה נכתב בערבית בשנת ה'פ"ט (1329). רובו ככולו של החיבור נתון להלך הרוח והמחשבה הפילוסופית הרציונלית שהתווה הרמב"ם, אם כי רבי נתנאל לא נמנע מלשלב בחיבורו רעיונות מחשבתיים שאינם מבית מדרשו של הרמב"ם אלא מתורתם של רבי יהודה הלוי והרמב"ן. גם רעיונות קבליים רבים הובאו בחיבורו אף כי בזמנו טרם נתפשטו בתימן ספרי חכמי הקבלה. בהקדמה לפירושו מודיע רבי נתנאל כי בחיבורו דברים המתאימים להמוני העם ודברים המתאימים לבעלי החכמה "ודברים שלא יתאימו למקצת בני אדם אז יחשבוהו כאילו לא נכתב והוא מה שהביאו בעלי הדרשות מדברים הנמנעים".
מתוך חיבורו מאור האפלה ניכר שרבי נתנאל היה בקיא במיוחד בכל חדרי הספרות המדרשית העתיקה. במקרים רבים הוא מאיר עיניים בפרשנותו הבהירה ובגישתו הישרה לכל עניין.
מלבד פירושו על התורה, הוא חיבר עוד פירוש על "משנה תורה" לרמב"ם. הרב יחיא קאפח מעיד כי ספר זה היה נלמד כמעט עד הדור האחרון לגלות תימן בבית מדרשו של רבו הרב חיים קורח. על פי עדותו, היה רבי נתנאל מציין את מקורות דברי הרמב"ם בשני התלמודים וזולתם ומפרש דברים שלכאורה סתומים בדברי הרמב"ם. כמו כן כתב פירוש על הלכות שחיטה לרמב"ם, ייתכן שחיבור זה כלול בחיבורו הגדול על הרמב"ם. לעת עתה נמצאו רק שרידים מעטים מחיבור זה.
התייר ר' יעקב ספיר שביקר באמצע המאה ה-19 בתימן כותב בספרו אבן ספיר כי ראה את חיבורו מאור האפלה בבית אחד הרבנים והוסיף "והספר הזה נחשב אצלם טהור וקדוש אשר לא יכולתי להשיגו".
הספר "מאור האפלה" יצא לראשונה לאור במקור ותרגום על ידי הרב יוסף קאפח בשנת ה'תשי"ז (1957).
אליהו אילת
אליהו אילת (אפשטיין) (16 ביולי 1903 – 21 ביוני 1990) היה מזרחן ודיפלומט ישראלי, שגריר ישראל הראשון בארצות הברית, ונשיא האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
אליהו אילת נולד בשנת 1903 בעיר סְנוֹבְסְק שבפלך צ'רניגוב של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, כיום באוקראינה) למנחם אפשטיין, סוחר עצים, ולרבקה לבית ריפ (ממשפחת רבנים, מצאצאי הגאון רבי אליהו רגולר מקאליש). למד ב"חדר" וכן עברית, ואחר כך למד בגימנסיה רוסית. בתקופת המהפכה הרוסית, בעת לימודיו בגימנסיה, הצטרף לתנועת הנוער של "צעירי ציון". הוא הוסיף לפעול במסגרתה במחתרת בימי אוקראינה הסובייטית, וגם לאחר שסיים את לימודיו ופנה ללימודי רפואה באוניברסיטת קייב. בשנת 1922, כשהיה בן 19, השתתף שם בוועידה ציונית חשאית, ונאסר עם יתר משתתפיה שנתפסו. לאחר שחרורו עבר למוסקבה, שם המשיך בפעילות ציונית גלויה ומחתרתית, ונבחר לחבר המרכז הרוסי של תנועת "החלוץ".