הפרק השני - Arietta: Adagio molto semplice e cantabile.
הפרק השני, בדו מז'ור, הוא מערך של חמש וריאציות על נושא של 16 תיבות במקצב 9/16, עם קודה לסיום. הוריאציות מוצגות בסדר הולך ועולה, כאשר שתי הווריאציות האחרונות (4 ו-5) מפורסמות בהצגת תווים קטנים המחלקים את התיבה ל-27 פעימות, דבר נדיר בהלחנה. בסוף הפרק בטהובן מציג סלסול שנותן רושם של תאוצה נוספת במקצב. ניתן לתרגם את סימון הקצב "לאט, פשוט מאוד ושירי".
על פי הסימונים, כוונתו של בטהובן הייתה שווריאציות 2–4 יושמעו באותו מקצב בסיסי כמו הנושא, הווריאציה הראשונה והקטעים הבאים (כלומר, שכל אחת משלוש קבוצות התווים שבתוך התיבה ינועו באותה מהירות ללא קשר לזמן חתימה; בטהובן משתמש בסימון "L'istesso tempo" בכל שינוי חתימת זמן). חתימות הזמן הפשוטות (מ-6/16 אל 18/32 ומ-12/32 אל 36/64; שתיהן מרמזות על שלישיות לא מסומנות) תומכות בכך. עם זאת, בביצועים, הנושא והווריאציה הראשונה נשמעים איטיים הרבה יותר, עם רווחים רחבים בין האקורדים, והווריאציה השנייה (ויותר מכך, הווריאציה השלישית) מהירה יותר, בגלל ערכי התווים הקצרים יותר שיוצרים הכפלה וריבוע של קבוצות הזמן האפקטיביות המורכבות. לווריאציה השלישית יש אופי עוצמתי, רוקע, דמוי ריקוד עם תווים נופלים של שישים וארבע, וסינקופציה כבדה. מיצוקו אוצ'ידה העיר כי וריאציה זו, לאוזן מודרנית, דומה מאוד לבוגי ווגי עליז, לג'אז ורגטיים, שהופיעו רק כ-70 שנה מאוחר יותר. זו לא הפעם הראשונה שסונטה זו מושווית למוזיקה עתידית. ג'רמי דנק, למשל, מתאר את התנועה השנייה תוך שימוש במונחים כמו "פרוטו-ג'אז" ו"בוגי-וווגי". לעומת זאת, אנדראש שיף גורס כי לסונאטה זו אין שום קשר לג'אז או סגנונות דומים[10]. מהווריאציה הרביעית ואילך חתימת הזמן חוזרת ל-9/16 המקורית, אך הפעם היא מחולקת לשלשות של תוי 1/32, ויוצרת למעשה משקל כפול (שווה ערך ל-27/32).
קבלת הסונאטה על ידי פסנתרנים וחוקרי מוזיקה.
היצירה היא אחת הקומפוזיציות המפורסמות ביותר של "התקופה המאוחרת" של המלחין והיא מבוצעת והוקלטה בהרחבה. הפסנתרן רוברט טאוב כינה אותה "יצירה של דרמה והתעלות ללא תחרות ... ניצחון הסדר על הכאוס, של האופטימיות על הייסורים". ג'ון ליל רואה במאבקו של בטהובן "המחלחל לתנועה הראשונה.. אתגר קשה לפסנתרנים המבצעים יצירה זו. אפילו בפתיחת הסונאטה, למשל, יש קפיצה מטה של שביעית ביד שמאל - בטהובן עושה את שלו פסנתרנים נאבקים פיזית להגיע לתווים".
אלפרד ברנדל העיר על התנועה השנייה ש"מה שמתבטא כאן הוא ״חוויה מזוקקת״ ו״אולי בשום מקום אחר בספרות הפסנתר החוויה המיסטית לא מגיעה כל כך קרוב״.
ג'רמי דנק מציין כי בטהובן "מזקק הכל עד להבדל המוחלט בין שתי התנועות... אלגרו ואדג'יו, שני קטבים מנוגדים... כמו ביצירות הגדולות האחרות של בטהובן, המבנה עצמו הופך למסר".
מורשת.
שופן העריץ מאוד סונאטה זו. בשתיים מיצירותיו, הסונאטה לפסנתר השנייה ואטיוד "המהפכה", רומז שופן לפתיחה ולסיום של התנועה הראשונה של הסונאטה, בהתאמה. כדי להיווכח בזה, יש להשוות בין תיבות הפתיחה של שתי הסונאטות, ובין תיבות 77–81 של האטיוד ותיבות 150–152 בפרק הראשון של הסונאטה של בטהובן).
פרוקופייב ביסס את מבנה הסימפוניה מספר 2 שלו על סונאטה זו.
בשנת 2009 כתב המלחין האיטלקי לורנצו פררו קומפוזיציה לסולו לפסנתר שכותרתו Op. 111 – Bagatella su Beethoven, שהיא שילוב של נושאים מהסונאטה הזו והמונוגרמה המוזיקלית DSCH של דמיטרי שוסטקוביץ'.
הסונאטה מוזכרת בפרק 8 ברומן דוקטור פאוסטוס של תומאס מאן. וונדל קרצ'מר, נגן העוגב והמורה למוזיקה של העיירה, מעביר הרצאה על הסונאטה לקהל מבולבל, בעיירה הבדיונית קייזרששרן שעל גדות נהר הסייל, מנגן את היצירה על פסנתר ישן תוך שהוא מרצה עליה:
בלאק פומאס
בלאק פומאס (באנגלית: Black Pumas) היא להקת סול פסיכדלי אמריקאית מאוסטין, טקסס, בהנגת הזמר-יוצר אריק בורטון והגיטריסט והמפיק אדריאן קווסדה. הלהקה קיבלה את המועמדות הראשונה שלהם לפרס גראמי בשנת 2020, לקטגוריית "תגלית השנה" בטקס פרסי גראמי ה-62.
רקע.
בשנת 2017, הזמר והיוצר אריק ברטון עשה את דרכו מקליפורניה לטקסס. הוא נולד בעמק סן פרננדו, גדל תוך שירה בכנסייה ואז התעסק רבות במחזמר. הוא החל להתעסק בסנטה מוניקה, שם הכניס כמה מאות דולרים ביום ופיתח את כישורי השירה שלו. ברטון נסע בין מדינות המערב לפני שהחליט להתיישב באוסטין, והקים את מיקום התעסוקה שלו בפינת רחוב במרכז העיר, ברחוב 6 ובקונגרס, לחשיפה מקסימלית.
הגיטריסט והמפיק זוכה פרסי גראמי אדיריאן קווסדה חיפש לשתף פעולה עם מישהו חדש. באמצעות חבר משותף, קווסדה פנה לברטון והשניים איחדו כוחות בשנת 2018, תוך שהקימו את להקת "בלאק פומאס".
קווסדה היה חבר בלהקת הפאנק הלטינית גרופו פנטסמה , שזכתה בפרס גראמי לאלבום הרוק הלטיני, האורבני או האלטרנטיבי הטוב ביותר על האלבום El Existential משנת 2010, והייתה מועמדת בעבר לאותו פרס בשנת 2008, על האלבום Sonidos Gold.
כשעבדו על החומר שלהם באולפן וגם על הבמה במהלך שהייה שבועית בבר C-Boys Heart &amp; Soul Bar שבאוסטין, הם חתמו בחברת התקליטים ATO רקורדס , והוציאו זוג סינגלים, "Black Moon Rising" ו-"Fire".
היסטוריה.
ב-21 ביוני 2019, הצמד הוציא את אלבום הבכורה שלו, Black Pumas. באותה השנה, הופיעו בפסטיבל South by Southwest וזכו בגביע הלהקה החדשה הטובה ביותר בטקס פרסי המוזיקה של אוסטין לשנת 2019. ב-20 בנובמבר, הוכרז כי הצמד קיבל מועמדות לפרס גראמי לתגלית השנה בטקס פרסי גראמי ה-62.
האלבום Black Pumas זכה לשבחים ממגזין רולינג סטון, ששיבח את "האנרגיה הבלתי נלאית והכריזמטית של הזמר אריק ברטון", ופיצ'פורק, שם נכתב כי "כשרון הצמד לדרמה כל כך מסעיר, שהם יכולים להיראות קולנועיים בצורה חריפה". גם המגזינים בילבורד, הגרדיאן, The Fader, NPR ו- Essence, בין היתר, העניקו לאלבום שבחים.
בשנת 2019 ערכו את הופעת הבכורה שלהם בטלוויזיה בתוכנית הטלוויזיה של רשת CBS, "CBS This Morning", וביצעו את השיר "Colors" בג'ימי קימל לייב. השיר הופיע גם בעונה ה-45 של סדרת הטלוויזיה "אוסטין סיטי לימיטס". הסינגל "Colors" הגיע מאוחר יותר למקום הראשון ברדיו ה-AAA. הסינגל הושמע יותר מ-60 מיליון פעמים בפלטפורמות המוזיקה, תוך שהווידאו קליפ הרשמי שלו ביוטיוב נצפה למעלה מ-25 מיליון פעמים.
בשנת 2020 הופיעה הלהקה בתוכניות "המופע של אלן דג'נרס", "טונייט שואו עם ג'ימי פאלון", "לייט נייט עם סת' מאיירס" ו"לייט שואו עם סטיבן קולבר", והציגו את הקאבר החי שלהם לשיר "Fast Car" של טרייסי צ'פמן.
ב-24 בנובמבר 2020 קיבל השיר "Colors" מועמדויות לפרסי גראמי להקלטת השנה וביצוע השורשים האמריקאי הטוב ביותר, בעוד שאלבום הבכורה שלהם זכה במועמדות לקטגוריית אלבום השנה, בטקס פרסי גראמי ה-63.
הר אלברטס
הר אלברטס (באנגלית: Mount Alberts) הוא הר גבוה, בקצה המזרחי של רמת מלטה, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
פסגתו של ההר חדה (מדרונותיו תלולים); ההר מכוסה ברובו בשלג.
גובהו של ההר 2,320 מטרים מעל פני הים; הר אלברטס הוא ההר ה-1,070 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 18 קילומטרים ממזרח להר פיליפס.
ההר ממוקם בסמוך מדרום לשפך של קרחון ליין.
ההר מתנשא מעל החוף המערבי של ים רוס.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1966 על ידי הוועד הגאוגרפי של ניו זילנד.
ההר נקרא על שמו של פרד ג'י. אלברטס (Fred G. Alberts), שהיה גאוגרף במחלקת הפנים של ארצות הברית (ולאחר מכן עבד בסוכנות המיפוי של מחלקת ההגנה של ארצות הברית), וכן שימש כמזכיר הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית בין השנים 1949–1980, והיה המהדר והעורך של הגאזט האנטארקטי של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
בית החולים בצומת להבים
בית החולים בצומת להבים הוא בית חולים הצפוי לקום באזור התעשייה עידן הנגב, שב.
מלבד בית החולים שצפוי לקום בצומת להבים קיימת תוכנית להקים בית חולים נוסף בנגב, שלמעשה יהיה בית החולים השלישי בנגב אם בית החולים בצומת להבים אכן יוקם לפניו.
היסטוריה.
כבר בשנות ה-90 הוחלט כי בית החולים השני בנגב יוקם בצומת להבים.
עשור לאחר מכן, ב-2002 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה אישור ראשוני להקמת בית חולים שני בנגב בסמוך ליישוב להבים, כ-4 שנים לאחר פורסמה גם ותוכנית בניין עיר לפרויקט, התוכנית היא להקים את בית החולים באזור התעשייה עידן הנגב אשר שוכן דרומית מזרחית לעיר הבדואית רהט ונמצא בצמוד לצומת להבים.
התפתחות נוספת בעניין הקמתו של בית החולים הייתה רק באוגוסט 2010 כאשר פורסם כי משרד הביטחון (וזאת בנוסף לרצון משרד הבריאות להקמת בית חולים במיקום זה) מקדם הקמת בית חולים חדש בנגב עם מאות מיטות אשפוז וזאת על מנת לתת מענה לאוכולסיית אנשי הצבא שצפויה לעבור לאזור הנגב כחלק מהפרויקט להעתקת בסיסי צה"ל מצפון הארץ ומרכזה למרכז הנגב, על פי הערכות עלות הקמתו של בית החולים היא כ-700 מיליון שקל.
במאי 2011 כאשר המשנה לראש הממשלה והשר לפיתוח הנגב והגליל, סילבן שלום הציג תוכנית להקמת בית חולים שני בנגב ב"כנס מצפה רמון לבריאות", בתקשורת פורסם כי בבית החולים צפוי להיבנות בשלושה שלבים, הראשון יהיה הקמת בית החולים עצמו יחד עם מחלוקות מיון פנימי, כירורגיה ונשים וכן הקצבת כ-300 מיטות, בשלב השני צפויה הכפלת מספר המיטות לכ-600 מיטות ובשלב השלישי צפוי להגיע בית החולים לתפוסה של כ-900 מיטות, עם זאת נכון לדצמבר 2020 ממשלת ישראל עדיין לא אישרה את התקציב הדרוש להקמת בית החולים.