ימים ספורים לפני סיום המלחמה היא שוחררה, ולאחר מסע קצר ברחבי גרמניה ההרוסה הצליחה לאסוף את כל ילדיה. בשל האנגלית המעולה שבפיה, היא סייעה למקומיים לתקשר עם הצבא האמריקני. היא נפטרה בבמברג ב-2 באפריל 2006 בגיל 92. ביוגרפיה מקיפה שלה התפרסמה על ידי בתה ב-2008.
Deeper and Deeper
Deeper and Deeper (בעברית: עמוק יותר ועמוק יותר) הוא סינגל של הזמרת מדונה מתוך אלבומה Erotica אשר יצא כסינגל השני מהאלבום ב-17 בנובמבר 1992, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר, מאבריק רקורדס וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100, והשישי במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי מדונה עצמה, שט פטיבון ואנתוני שימקין והופק על ידי השניים הראשונים. מבחינה מוזיקלית, השיר הוא שיר דאנס אשר משלב בתוכו גיטרות אקוסטיות וקסטנייטות, בשונה משאר שירי האלבום.
מבחינה לירית השיר מדבר על תשוקה מינית למרות שיש כאלה שטוענים שהשיר מדבר על אדם הומוסקסואל שמתמודד עם נטיותיו המיניות.
ביקורות.
השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שטענו כי מדובר באחד מהשירים החשובים ביותר שלה והחמיאו על אווירת המועדונים שבשיר ועל הרעננות שלו. גם הרולינג סטון ביקרו בחיוב את השיר, ואף כינו אותו "שיר דיסקו טהור".
וידאו קליפ.
הקליפ לשיר בוים על ידי בובי וודס ונעשה כמחווה לאמן אנדי וורהול ולבמאי האיטלקי לוקינו ויסקונטי ובו היא מגלמת דמות המבוססת על השחקנית והדוגמנית אידי סדג'וויק כמי שיוצאת למועדון לפגוש את החברים שלה ואת בן זוגה.
מדונה ביצעה את השיר בשלושת מסיבובי ההופעות שלה, ביניהם סיבוב ההופעות האחרון, "Rebel Heart Tour".
הייסטינגס בנדה
עמי בנטו
רכס בארקר
רכס בארקר (באנגלית: Barker Range) הוא רכס הרים שכיוונו צפון-מערב - דרום-מזרח, הממוקם בצידו הדרום-מערבי של רכס מילן, בהרי ויקטורי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
רכס זה כולל את נונאטאק ג'אטו, הר וואט והר מקקארתי.
גובהו של הרכס 2,400 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד, והוא נקרא על שם ג'יימס בייקר, מפקד בבסיס סקוט בשנת 1972.
יצחק הדרי
יצחק הדרי (נולד ב-1944) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. חתן פרס צלטנר למפעל חיים בתחום המשפט לשנת תשע"ח.
מבכירי עורכי הדין הישראלים בתחום המסים. בעל משרד עורכי דין המתמחה בדיני מיסים; נחשב למומחה בעל שם עולמי בתחום מיסוי מקרקעין. נשוי, אב לארבעה וסב לשבעה.
ביוגרפיה.
הדרי נולד בישראל ב-1944. למד במסגרת העתודה האקדמית במסלול דו חוגי במשפטים (אותו סיים בהצטיינות) ובכלכלה, באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1966, עם תום לימודיו, החל לשרת כקצין בפרקליטות הצבאית. עם פרוץ מלחמת ששת הימים, התנדב לשרת כקצין מבצעים בגדוד חי"ר. השתחרר משירות סדיר בשנת 1969 בדרגת סגן. בשירות המילואים שימש כראש ועדת הערעורים בנושאי מיסים ותביעות כספיות בשטחים. השתחרר משירות מילואים בדרגת רב-סרן.
בשנת 1970 השלים תואר שני במשפטים (בהצטיינות יתרה) מטעם האוניברסיטה העברית, בהנחייתו של פרופ' אהרן ברק. בשנת 1971 קיבל תואר שני וב-1972 קיבל תואר שלישי, שניהם במשפטים, מטעם אוניברסיטת מישיגן. את עבודת הדוקטורט כתב בנושא מיסוי חברות רב לאומיות.
לאחר סיום לימודיו, עבד במשך כשנה במשרד עורכי הדין Willkie Farr בניו יורק ושב לישראל מיד עם היוודע על פרוץ מלחמת יום כיפור, בה שירת כקצין מבצעים ביחידת תותחנים. עם שובו לישראל, הצטרף, כמרצה, לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. ב-1977 קודם לדרגת מרצה בכיר. ב-1982 החל לכהן כפרופסור חבר וב-1998 מונה לפרופסור מן המניין. לאחר שב-2005 ייצא לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב, עד לשנת 2015 לימד במכללת נתניה ואז עבר לשמש מרצה אורח במרכז הבינתחומי הרצליה.
כיהן כפרופסור וחוקר אורח בפקולטות למשפטים במספר אוניברסיטאות. בין השאר, באוניברסיטת אוקלהומה, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת נורת'ווסטרן ובאוניברסיטת סידני.
כיהן בעבר בתפקידים בכירים במגזר הציבורי. בין השאר, היה יועץ שר המשפטים וראש הצוות להכנת חוקי הרפורמה במיסוי הישיר ליישום המלצות ועדת בן שחר (פקודת מס הכנסה ומס שבח מקרקעין), יו"ר ועדת ערר לתובענות כספיות שהוגשו מתושבי השטחים המוחזקים (במסגרת שירות מילואים) ויו"ר ועדת המיסים של לשכת עורכי הדין.
תחום מומחיותו של הדרי הוא דיני המיסים, ובכלל זה מיסוי מקרקעין, מיסוי חברות, מיסוי עסקים ועוד. נחשב כמומחה בעל שם עולמי לדיני מיסים, תחום אותו חקר ולימד. במסגרת מחקריו, פרסם עשרות מאמרים וספרים. מאמריו וספריו צוטטו במעל ל-100 פסקי דין של בית המשפט העליון הישראלי (וכן ערכאות נמוכות יותר) ובפסקי דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית (וכן ערכאות נמוכות יותר).
רכס ברקר
השריפה במרכז הקניות בקמרובו (2018)
הפארק הלאומי קשת השער
הפארק הלאומי קשת השער (באנגלית: Gateway Arch National Park), שעד 2018 היה קרוי אתר ההנצחה הלאומי להתרחבות מערבה על שם ג'פרסון (Jefferson National Expansion Memorial), הוא פארק לאומי בתחומי העיר סנט לואיס במזרח מדינת מיזורי בארצות הברית, סמוך לנקודה ממנה יצאה משלחת לואיס וקלארק. האתר הוגדר אתר הנצחה לאומי (National Memorial) באמצעות צו נשיאותי מספר 7523 ב-21 בדצמבר 1935, והוא מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
הפארק הוקם במטרה להנציח את:
הפארק משתרע על שטח בן 368 דונם (הפארק הלאומי הקטן ביותר בארצות הברית) לאורך גדת הנהר מיסיסיפי באתר שבו הוקמו הבניינים הראשונים בסנט לואיס. הפארק כולל בית המשפט הישן, לשעבר בית המשפט של המדינה ובית משפט פדרלי שבו החלו לדון בתביעתו של דרד סקוט להכיר בו כאדם חופשי; מוזיאון ההתרחבות מערבה (Museum of Westward Expansion), ובעיקר ידועה קשת השער, קשת קו שרשרת הפוך מפלדה, שהפכה לסמל המייצג ביותר של העיר.
רכיבים.
קשת השער.
קשת השער המכונה גם "השער למערב" היא המבנה הגבוה ביותר במדינת מיזורי. היא תוכננה על ידי האדריכל הפיני-אמריקאי אירו סארינן, יחד עם הקונסטְרוּקְטור האנסקארל באנדל (Hannskarl Bandel) ב-1947 ונבנתה בין 1963 לאוקטובר 1965. גובהה של הקשת 192 מטרים, והמרחק בין שתי רגלי הקשת בבסיס גם הוא 192 מטרים. רוחב הקשת בבסיסה הוא 16.64 מטרים והיא הולכת ונעשית צרה עד 5.18 מטרים בראש המבנה. בתוך הקשת נוסעות קרוניות מיוחדות, המשמשות כמעליות העולות לתצפית תיירותית הנמצאת בחלל שבחוליות הקשת העליונות.
בית המשפט הישן.
בית המשפט הישן נבנה על שטח שהוענק למטרה זו על ידי מייסד סנט לואיס אוגיסט שוטו (Auguste Chouteau). המבנה נבנה במקור ב-1816, עבר כמה שיפוצים והושלם ב-1864, בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, כאשר נבנתה כיפת המבנה הדומה לכיפת הקפיטול שגם היא נבנתה במהלך מלחמת האזרחים. בבית משפט זה התנהלו משפטיו הראשונים של דרד סקוט.
בית המשפט הוא החלק היחיד של הפארק השוכן מערבית לכביש בין-מדינתי 44. מערבה לבית המשפט הישן יש סדרה של גנים ציבוריים המשתרעים בין הרחובות מרקט וצ'סנט המכונים "מול השער של סנט לואיס" (St. Louis Gateway Mall), שבמרכזם מבנה בית המשפט האזרחי (Civil Courts Building) שעל גגו פירמידה המבוססת על מבנה המאוזוליאום בהליקרנסוס (שהיה אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק). כאשר נבנה בית המשפט האזרחי בשנות ה-20 של המאה ה-19 תבעה משפחת שוטו לקבל לידיה בחזרה את השטח עליו הוקם בית המשפט הישן בטענה שהוא הוענק במקור למדינה על מנת שישמש בית משפט לנצח. התביעה נדחתה.
המוזיאון בקשת השער.
תחת הקשת יש מרכז מבקרים שהגישה אליו מכניסה מעגלית מול בית המשפט הישן. הכניסות הקודמות למרכז המבקרים שהיו בבסיס הקשת, הפכו ליציאות בלבד. בתוך המרכז נבנה "המוזיאון בקשת השער" (או בשמו הקודם "מוזיאון ההתרחבות מערבה"), שהושלם ביולי 2018. במוזיאון החדש יש מוצגים במגוון נושאים כולל ההתרחבות מערבה ובניית הקשת, כשהם מסופרים מזווית הראיה של סנט לואיס. באולם טאקר (Tucker Theater), שנבנה ב-1968 ושופץ 30 שנים אחר-כך, יש 285 מושבים ומוצג בו הסרט הדוקומנטרי "אנדרטה לחלום" (Monument to the Dream) על בניית הקשת. אולם נוסף, אולם אודיסי (Odyssey Theater) שנבנה ב-1993 והכיל 255 מושבים, נסגר ב-2016 כחלק ממיזם השיפוץ ובמקומו פועלים בית קפה וחנות המופעלים על ידי "אגודת הפארקים הלאומיים על שם ג'פרסון" (Jefferson National Parks Association), ארגון שותף לשירות הפארקים שהוא מוסד ללא כוונת רווח.
היסטוריה.
שנות ה-30 של המאה ה-20.
אתר ההנצחה התפתח במידה רבה באמצעות מאמציו של לותר אלי סמית (Luther Ely Smith; 1951-1873), שפעל לקדם את תדמית העיר סנט לואיס בעיני תושביה, והעלה לראשונה את הרעיון ב-1933. סמית היה היושב ראש במשך שנים ארוכות של הוועדה שבחרה את האזור, ובשנת 1935 שכנע את פרנקלין רוזוולט להפוך אותו ליחידה של שירות הפארקים הלאומיים, לאחר שסנט לואיס מכרה איגרות חוב שנועדו לממן את התחלת הבנייה, ושמימנה חלקית את תחרות האדריכלות ב-1947 שבחרה את הקשת.
בתחילת שנות ה-30 התחילו לחפש בארצות הברית אתר הנצחה הולם לתומאס ג'פרסון (אנדרטת וושינגטון ואנדרטת לינקולן שזה עתה הושלמה בנייתה היו אתרי ההנצחה הנשיאותיים הגדולים היחידים באותה תקופה).