בדרכה לתחנת החלל הבינלאומית, מערכת Orbital Boom Sensor System שאורכה 15 מטרים כשבקצה שלה שני סוגי לייזר ומצלמת רזולוציה גבוהה בחנה את המעבורת במטרה למצוא נזקים כלשהם שעלולים היו להתרחש בזמן ההמראה. כנפי המעבורת זכו לתשומת לב גבוהה יותר בצילומים אלה.
היום השלישי למשימה.
ביום השלישי למשימה המשיכה המעבורת לטוס לקראת המפגש עם תחנת החלל הבינלאומית.
לפני העגינה ביצעה הדיסקברי היפוך כדי שמצלמות תחנת החלל יוכלו לצלם את גחונה ביחד עם כל שאר חלקי המעבורת. היפוך זה בוצע גם במשימת STS-114 מתוך תקן חדש לאחר אסון הקולומביה.
מטרת הצילומים היא לראות עם המעבורת ניזוקה בזמן ההמראה ולתקנה בעודה בחלל.
בזמן ההמראה איבדה המעבורת שישה לוחות קצף בידוד, אך אף אחד מהם לא פגע במעבורת או גרם לנזק.
שבעת אנשי הצוות במעבורת עגנו בהצלחה וכבר נמצאים בתחנת החלל יחד עם שני אנשי הצוות ששהו שם.
היום הרביעי למשימה.
ביום הרביעי למשימה (7 ביולי 2006) חובר המודול הלוגיסטי - גרסה חללית של מחסן נייד ששהה עד כה בתא המטען של המעבורת - למינעל אוויר בתחנת החלל, כדי שניתן יהיה להוציא את תכולתו ולהעבירה לתחנה. כמו כן ביצעו שלושה אסטרונאוטים במעבורת סדרת צילומים של צידה החיצוני של המעבורת תוך שימוש במצלמות המותקנות על הזרוע הרובוטית.
היום החמישי למשימה.
בוצעה הליכת חלל שנמשכה יותר משבע שעות. במהלך הליכת החלל נבדקה היכולת לבצע תיקונים קטנים במגן החום של המעבורת, אם יתגלה כי הוא ניזוק בעת ההמראה; אחד האסטרונאוטים התחבר ברגליו לקצה מוט הארכה באורך 15 מטר, שחובר בקצה הזרוע הרובוטית של המעבורת, כדי לבדוק את יציבות הזרוע במצב זה. במקרה שיהיה צורך לבצע תיקונים בגחון המעבורת, יעשה שימוש בהתקן זה כדי להגיע לשם. תוצאות הבדיקה הראו שאף על פי שהזרוע מתנודדת קלות, והבלמים העוצרים את תנועתה מחליקים מעט, ניתן לעבוד בצורה זו. בנוסף, נעשו הכנות לקראת תיקון קרונית משא המותקנת על מסילה מחוץ לתחנת החלל, ואשר התקלקלה מספר חודשים קודם לכן. הקרונית תתוקן בהמשך משימה זו.
היום השביעי למשימה.
במשך 6 שעות ו־40 דקות, מייקל פוסום ופירס סלרס התקינו משאבת אמוניה על הצד החיצוני של תחנת החלל, שתשמש כחלק חילוף במקרה הצורך, והשלימו את תיקון הקרונית, שתאפשר להניע את הזרוע הרובוטית של תחנת החלל לאורך התחנה.
במקביל, אנשי צוות אחרים המשיכו את פריקת האספקה ממודול המטען לאונרדו, והטענתו בציוד המיועד להחזרה לכדור הארץ.
היום התשיעי למשימה.
הליכת חלל שלישית, עליה הוחלט ביום החמישי לטיסה. במהלך מעט יותר משבע שעות, ניסו שני האסטרונאוטים חומר חדש לאיטום פגיעות בשפת הכנף של המעבורת, על דוגמאות שהותקנו בתא המטען של המעבורת. האסטרונאוטים מרחו את החומר בעזרת מרית על פיסות פחמן מחוזק, מהסוג המשמש למיגון החום של שפת הכנף של המעבורת, ובדקו את תגובת החומר לטמפרטורות הקיצוניות בחלל. בעיה נוספת עמה התמודדו היא בועות גז הנוצרות בחומר, ואשר בהיעדר כוח משיכה, אינן מפעפעות למעלה, ויש צורך להוציא אותן בצורה יזומה.
הליכת החלל נוצלה גם לשתי משימות נוספות: בעזרת מצלמת תת אדום, צולמו מקרני החום של המעבורת ושל תחנת החלל, לצרכים הנדסיים, והותקן מתקן אחיזה על מכלי אמוניה המותקנים על התחנה, שיאפשר לזרוע הרובוטית של התחנה לאחוז אותם במקרה הצורך.
היום האחד-עשר למשימה.
פעולות לסיום העבודה בתחנת החלל, לרבות השבת הרכיב הלוגיסטי לאונרדו לסיפון המטען של המעבורת, כשבתוכו כ-2 טונות של תוצאות ניסויים, פריטים לא נחוצים ואשפה מתחנת החלל.
היום השנים עשר למשימה.
התנתקות מתחנת החלל הבינלאומית. לאחר ההנתקות, נשארה המעבורת במרחק כמה מאות מטרים מתחנת החלל בעוד הצוות בודק את צד שמאל של המעבורת בעזרת הזרוע הרובוטית, משום שלא ניתן היה לבצע זאת כאשר המעבורת עגנה בתחנה.
היום השלושה-עשר למשימה.
כניסה מחדש לאטמוספירה ונחיתה במרכז החלל קנדי, למרות דליפה קלה במערכת ההידראולית שהתגלתה יומיים לפני הנחיתה.
מרסל גרנז'אני
מרסל גרנז'אני (בצרפתית: Marcel Grandjany; 3 בספטמבר 1891 - 24 בפברואר 1975) היה נבלאי ומלחין אמריקאי יליד צרפת.
חייו.
גרנז'אני החל ללמוד נגינה בנבל בגיל 8, אצל הנריאט רנייה. הוא התקבל לקונסרבטואר בפריז בגיל 11, שם זכה בפרס הראשון שלו, בגיל 13. בגיל 17 הופיע לראשונה עם תזמורת Concerts Lamoreux ונתן את רסיטל הסולו הראשון שלו, שזיכה אותו בהצלחה מיידית ובשבחים. הוא הופיע עם מוריס ראוול בפריז בשנת 1913. הופעת הבכורה שלו בלונדון הייתה בשנת 1922 ובניו יורק בשנת 1924. הוא הופיע כסולן עם תזמורות חשובות, בין השאר בניצוחם של פירנה, אלפרד קורטו, ליאופולד דאמרוש, סרגיי קוסביצקי, גיאורג סל, פריץ ריינר וגולשמן.
משנת 1921 עד 1926 עמד גרנז'אני בראש מחלקת הנבל של בית הספר הקייצי פונטנבלו. הוא היגר לארצות הברית ב-1926 ובשנת 1938 התמנה לראש מחלקת הנבל בבית הספר למוזיקה ג'וליארד, שם לימד עד מותו בשנת 1975. כמו כן לימד בבית הספר מנהטן למוזיקה בשנים 1956–1967.
בתחרות הנבל הבינלאומית הראשונה בישראל בשנת 1959 הציע פייר ז'אמה מצרפת לייסד אגודת נבל בינלאומית. גרנז'אני הסכים לבדוק מה יוכל לעשות בעניין בארצות הברית וישב בראש ועדה של הנבלאים הראשונים במעלה. הוועדה המכוננת נפגשה בפעם הראשונה ב-3 בדצמבר 1962 בדירתו של גרנז'אני. במשך השנים היה חבר במועצת המנהלים, מנהל מחוזי, יושב ראש לשכה ונשיא הלשכה הניו יורקית. הוא אף ניאות לנגן בוועידות של אגודת הנבל האמריקאית, בשנת 1964 בוועידה הראשונה וב-1967 ברסיטל סולו, שהיה הופעתו הפומבית האחרונה.
הוא תמך בכל מאודו ביעדים החינוכיים של האגודה. הוא שש על הצמיחה באגודת הנבל האמריקאית ועל תחושת הקהילה, שהיא מעניקה לכל הנבלנים.
מת בפברואר 1975.
חוק יסוד הצבא
רוח רפאים (סרט)
רוח רפאים הוא סרט פנטזיה רומנטי משנת 1990 המגולל סיפור של זוג צעיר, סאם (פטריק סוויזי) ומולי (דמי מור), לאחר הירצחו של סאם.
אודה מיי בראון (וופי גולדברג) היא מדיום שמתוודעת לכוחותיה העל טבעיים בעקבות ביקור רוח הרפאים של סאם, המאלץ אותה לעזור לו לגלות את תעלומת מותו ולנקום באשמים.
הסרט זיכה את וופי גולדברג בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ואת ברוס ג'ואל רובין בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר נוספים.
עלילה.
סם וויט (פטריק סווייזי), בנקאי, ומולי ג'נסן (דמי מור), כדרית, הם זוג צעיר העובר לגור בדירה בניו יורק.
בעבודתו בבנק מתוודע סם למספר חשבונות שנכנסו אליהם סכומי כסף חריגים. הוא משתף בתגליתו את חברו לעבודה וידידו הטוב, קרל (טוני גולדווין). קרל מציע לחקור את הנושא, אך סם מחליט לחקור בעצמו.
באותו ערב מותקפים סם ומולי ברחוב על ידי שודד אלים. סם מתעמת איתו, ותוך כדי מאבק יורה השודד בסם והורג אותו. רוחו של סם עולה מגופתו, המוחזקת בזרועותיה של מולי המזועזעת. סם מבין שהפך לרוח רפאים, ושאיש אינו מבחין בו.
סם נשאר בקרבתה של מולי, שאינה מצליחה להתגבר על האבל מאובדנו. קרל מגיע לדירה לנחם אותה ומציע להוציא אותה לנשום אוויר צח. סם נשאר בדירה הריקה כאשר וילי, השודד שרצח אותו, פורץ לתוכה ומחפש דבר מה. כאשר מולי חוזרת לדירה מסתתר בה וילי וזומם לתקוף אותה, בעוד סם, במצבו כרוח רפאים העובר דרך חומר ואינו יכול להזיז אותו, אינו יכול לעשות דבר על מנת להיאבק בו ולהגן על מולי. לבסוף מבהיל סם את החתול של מולי, ששורט את וילי בפניו ומבריח אותו מהדירה.
סם עוקב אחרי וילי לדירתו בברוקלין, ושומע שכוונתו לחזור לדירה ולסכן שוב את מולי. בדרכו בחזרה למנהטן נכנס סם למכון של אודה מיי בראון (וופי גולדברג), מדיום שרלטנית המרמה בעזרת שתי אחיותיה אנשים נואשים המקווים לתקשר עם רוחות קרוביהם שמתו. לתדהמתם של השניים, כשסם מוחה על הרמאות של אודה מיי, היא שומעת אותו ומגלה שיש לה כוחות על טבעיים.
סם מצליח לשכנע את אודה מיי, כנגד רצונה ההתחלתי, להזהיר את מולי על וילי והסכנה שאורבת לה. למרות שבתחילה מולי משתכנעת, כיוון שאודה מיי מספרת לה פרטים על חייהם שרק סם יכול היה לדעת, היא חוזרת בה מאמונתה לאחר שהיא מנסה להעביר את אזהרותיה של אודה מיי למשטרה, ומגלה שלאודה מיי עבר עשיר בעבירות רמאות וזייפנות.
מולי מתוודה על קורותיה לקרל, שמבטיח לבדוק את וילי, כביכול על מנת להרגיעה. סם מתלווה אליו לדירתו של וילי, ומתברר לו שקרל הלבין כספים עבור סוחרי סמים, והוא זה ששלח את וילי לשדוד אותו ואת מולי, כדי להשיג מסם קודים שיאפשרו לו להעביר כספים שצבר עבורם בחשבונות פיקטיביים לחשבונות אחרים - אם כי הריגתו של סם לא הייתה חלק מהתוכנית.
כעת, כשברורה לו הסכנה שבה נתונה מולי במלוא חומרתה, נעזר סם בפולטרגייסט שפגש מוקדם יותר ברכבת התחתית (וינסנט שיאוולי), על מנת ללמוד ממנו כיצד להזיז, בעזרת כוח רצון, חפצים חומריים. הוא משכנע את אודה מיי לסכל את מזימתו של קרל. כאשר סם לוחש על אוזנה, מתחזה אודה מיי בראון לבעלת החשבון הפיקטיבי שפתח קרל, ומושכת ממנו 4 מיליון דולר. היא סוגרת את החשבון, ולמרות מחשבות לשמור את הכסף לעצמה, משכנע אותה סם לתרום את הכסף למוסד לחסרי בית.