לבום הייתה השפעה מיידית שכן הוא שינה את אופן ההתייחסות לתרבות אמריקה הלטינית ברחבי העולם. ההצלחה המסחרית של סופרי הבום השפיעה על העלאתם כמעט למעמד של כוכבי רוק באמריקה הלטינית. התרגום מילא תפקיד מרכזי בהצלחתם של סופרי הבום מכיוון שהוא איפשר להם להגיע לקהלים גדולים בהרבה. מחברים אלה המשיכו לייצר רבי מכר במשך ארבעה עשורים. בנוסף, הבום פתח את הדלת לסופרים לטינו אמריקאים חדשים מבחינת הסצנה הבינלאומית. עדות להשפעתו הגלובלית של הבום היא העובדה ש"סופרים בינלאומיים מתעוררים" מתבוננים על פואנטס, גרסיה מרקס או ורגס יוסה כמנטורים שלהם.
אחרי הבום.
מאז שנות השמונים נהוג לדבר על סופרי "פוסט-בום", שרובם נולדו בשנות הארבעים, החמישים והשישים של המאה העשרים, כמו הסופר הצ'ילני רוברטו בולניו, הכותב בשפה הספרדית בעידן שלאחר בום, והשפיע בצורה נרחבת ביותר על ספרות העולם. קשה למקם את הפוסט-בום בבירור מכיוון שרבים מכותביו היו פעילים לפני סוף הבום. אכן, אפשר לומר כי כמה סופרים, כמו חוסה דונוסו, שייכים לשתי התנועות. הרומן שלו "ציפור הלילה" "המגונה" ( "El obsceno pájaro de la noche", 1970) נחשב, כפי שמציין פיליפ סוונסון, ל"אחת מהקלאסיקות של הבום." עבודתו המאוחרת, עם זאת, משתלבת בנוחות יותר בפוסט-בום. מנואל פואיג וסוורו סרדוי נחשבים לסופרים שעבודותיהם מגלמות את המעבר מהבום לפוסט-בום. אי הנחת בסיווג זה מונצחת על ידי העובדה כי סופרי הבום הגדולים (גרסיה מרקס, ורגס יוסה ופואנטס) המשיכו לכתוב הרבה לאחר סיום הבום. הפוסט-בום נבדל מהבום במובנים שונים, ובמיוחד בנוכחותן של סופרות כמו איזבל איינדה, לואיסה ולנזואלה, ג'יאנינה ברשי, כריסטינה פרי רוסי ואלנה פוניאטובסקה . בעוד ולנזואלה ופוניאטובסקה היו שתיהן סופרות פעילות במהלך, ובמקרה של פוניאטובסקה עוד לפני תקופת הבום, איינדה נחשבת "תוצר של הבום". שו מזהה גם את אנטוניו סקארמטה, רוזאריו פרה וגוסטבו סאינז כסופרי פוסט-בום. סופרי הפוסט-בום מאתגרים את התפיסה האליטיטית של הבום על ידי שימוש בסגנון פשוט וקריא יותר שחוזר לריאליזם.
שהכאב ימצא לו חברים
שהכאב ימצא לו חברים הוא שיר שכתב, הלחין ועיבד סתיו בגר עבור ים רפאלי בהשראת סיפור חייו של רפאלי ויצא לאור כסינגל הבכורה שלו ב-1 ביולי 2018.
הוידאו קליפ צולם בתיאטרון הקאמרי על ידי עומר וייס, בבימויו של איתמר לידר שירי.
יוסי חרסונסקי ביקר את השיר ושיבח את רפאלי: "מצליח לתרגם את תחושות הפנים לשירה אמוציונאלית מסעירה".
הפירמידה (סרט)
הפירמידה (ברוסית: ПираМММида) היא דרמת פשע רוסית משנת 2011 בבימויו של אלדר סלוואטוב. העלילה מבוססת על הסיפור הביוגרפי החלקי "פירמידה" שכתב סרגיי מברודי.
עלילה.
רוסיה, תחילת שנות התשעים. סרגיי ממונטוב מחפש היכן ליישם את עצמו ולהטביע את חותמו. הוא מזמין מודל של נייר ערך עם כיתוב אימפריאלי, קישוט עשיר, סימני מים ודיוקן משלו במרכז. הוא מתחיל בקמפיין פרסום ובתוך מעט יותר משבועיים גורם לאנשים לעמוד בשורה לקבל את ניירות הערך הללו המכונים "ממונטובקי" ברוסית עם עריך גבוה מערכם האמיתי. בנקאים בעלי עוצמה וגופים ממשלתיים וממלכתיים נמצאים בבלבול - לאף אחד אין מושג איך לעצור את כדור השלג המתגלגל הזה ו-MMM, החברה שיצר ממונטוב, כבר צברה כבר יותר מעשרה מיליון משקיעים.
יתרה מזאת, ממונטוב חושש כי אין אנשים עשירים במדינה וכל התעשייה הסובייטית חשופה להפרטה. הוא צובר "חמדנות פרטיות" ומחליט לבצע הפרטה משלו. דרכו נחסמת על ידי סוכנו של האימפריאליזם המערבי - בליאבסקי (רמיזה לבוריס ברזובסקי) עם בנק ה-MegaVAZ שלו (רמז ל-LogoVAZ האמיתי). בליאבסקי מגיע מלמעלה - הוא בעל קשרים ב והאחראי על הטלוויזיה הממלכתית. בליאבסקי מציע לשתף יחד את רוסיה. ממונטוב מסרב: "אני לא סוחר ברוסיה!", מה שמושך אליו את רשויות המס, שמבלי לבדוק מסמכים, מציבות דרישות בלתי נתפסות לתשלום מיסים עליו, שממונטוב מבצע. עדיין יש מספיק כסף להרוס את בנק בליאבסקי. במדינה באותה תקופה כבר נמצאים 20 מיליון משקיעים ובכל שבוע מספרם עולה במיליון, ערך ניירות ה"ממונטוב" משתווה לרובל.
ממונטוב מאיים לתפוס את השלטון בעזרת משקיעים העומדים בפני אסון. ממונטוב נתפס כאפוטרופוס למדינה בתוך סביבה מושחתת ומבקש שינוי בחוק - לאפשר לזרים להיות מעורבים במערכת הפיננסית כדי להכפיף את האוליגרכיה המערבית ובכך להפוך את בוריס ילצין למנהיג אמיתי ברוסיה. אבל בליאבסקי מתחיל לאיים על חייה של בתו של ממונטוב והוא בסופו של דבר נופל בפח.
במגדל אוסטנקינו, ממונטוב המוכה שוב מסרב לשתף פעולה עם בליאבסקי, למרות ההזדמנות המוצעת להפוך ל"ראש המדינה". ממונטוב מקווה לשחרר את בתו ולהגן על עצמו על ידי הקלטת שיחה עם נציג שירות הביון המסכל (שהציע "הרשאות" דומות), מעוזרו ורה, אך היא בורחת מאנשי בליאבסקי ומפילה את ההקלטה בפארק. כך באשמת אי תשלום מיסים, ממונטוב מוכנס לכלא ויוצא רק אחרי 7 שנים.
מערת האשכולות (ירושלים)
ורדה (זמרת)
ורדה אלג'זאא'ריה (בערבית: وردة الجزائرية, נולדה בשם ורדה פטוקי; 22 ביולי 1939–17 במאי 2012) המוכרת בשמה הפרטי ורדה, הייתה זמרת מצריה ילידת צרפת ממוצא אלג'יראי-לבנוני. שמה בתרגום חופשי לעברית הוא "הורד של אלג'יריה".
ביוגרפיה.
ורדה נולדה בשנת 1939 בפיטו שבצרפת, לאב ממוצא אלג'יראי ולאם ממוצא לבנוני. היא התפרסמה בנערותה בשל כישורי השירה שלה, ואף הוזמנה על ידי נשיא אלג'יריה לשיר בחגיגות העצמאות של המדינה בשנת 1972.
היא עברה למצרים בשנת 1960, שם זכתה בתהילה לאחר נישואיה למלחין בליע' חמדי, ואף שיחקה במספר סרטים מצריים. לאחר מספר שנים במצרים היא קיבלה אזרחות מצרית, והיא נודעה כאחת הזמרות המובילות במדינה ובעולם הערבי.
מותה.
ורדה נפטרה בשנת 2012 בקהיר שבמצרים כתוצאה מדום לב. במותה הייתה בת 72.
גופתה הוטסה לאלג'יריה, שם זכתה ללוויה רשמית מטעם הממשלה, ונקברה בבית העלמין "אלעאליה" שבאלג'יר.
ישיבת אהלי תורה
קרחון פודואנה
קרחון פודואנה או קרחון פודואין (באנגלית: Poduene Glacier; בבולגרית: ледник Подуене) הוא קרחון בחצי האי פפור, בחוף דנקו, בצד המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3.3 קילומטרים; רוחבו 2.4 קילומטרים.
הקרחון ממוקם ממערב לקרחון אגאלינה.
הקרחון מנקז את המורדות הצפוניים של הר צפלין, וזורם לכיוון צפון-מערב; הקרחון נשפך אל מצר ז'רלאש ממזרח לנקודת אקנר.
היסטוריה.
מיפוי הקרחון.
הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שם היישוב פודואנה במערב בולגריה; כיום חלק מהעיר סופיה.
כנניזאורוס
כנניזאורוס (שם מדעי: "Chenanisaurus"; מילולית: "הלטאה של אזור סידי כנאן (Sidi Chennane)") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת האבליזאוריים, שחי במשך סוף הקרטיקון לפני 68 עד 66 מיליון שנה מזמננו. הסוג נחשף ב-2005 באגן אולד אבדון שבמרוקו, ותואר בשנת 2017 בידי החוקר ניקולס לונגריך. סוג זה כלל מין אחד - "Chenanisaurus barbaricus", הקרוי על שם העם הברברי.
דינוזאור זה הגיע בבגרותו לאורך של 7 עד 8 מטרים, והיה בעל לסתות קצרות, אך חזקות מאוד, עם רגליים אחוריות רחבות, אך רגליים קדמיות מנוונות. הוא היה קרובם של הקרנוטאורוס ושל הפיקנונמוזאורוס מאמריקה הדרומית. ממצאיו נודעים בעיקר משרידים של שיניים חזקות ושל לסת תחתונה, אשר התאימו לקריעת בשר. ככל הנראה בעליהם היה אוכל נבלות יותר מאשר טורף. עם זאת גילו שרידים של פרט טיטאנוזאור בעל סימני נשיכה מדינוזאור זה, כך שאולי גודלו ונשיכתו החזקה עזרו לו להפיל את הזאורופוד הגדול.
הוא נכחד לפני 66 מיליון שנה, עם הכחדת אחרוני הדינוזאורים.
מתי כספי (אלבום, 1974)
מתי כספי הוא אלבום הבכורה של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא לאור ב-1974.
רקע.
אלבומו הראשון של מתי כספי שיצא בשלהי 1974 התקבל בביקורות טובות, ולאחר מכן כמעט כל שירי האלבום הפכו לקלאסיקה מיד עם צאתם. כספי, שהיה כבר דמות ידועה בפופ הישראלי לאחר שכתב לאחרים והופיע במסגרת הלהקה הצבאית, שלישיית 'לא אכפת להם' ו'מאחורי הצלילים', הפך בן-לילה לאחד האמנים המוכרים והפופולרים בישראל. רבים מלחני האלבום נותנים ביטוי לסגנונו הייחודי של כספי, המשלב בין מהלכים והובלות הרמוניות בלתי שגרתיים לקו מלודי מושר קליט יחסית.
במהלך השירים באלבום זה הוקלט כספי כשהוא מנגן בכל הכלים לבדו (פסנתר, גיטרה אקוסטית, גיטרה פאז, גיטרה חשמלית, גיטרה לסלי, גיטרה בס, אורגן, מלוטרון, כלי הקשה, סינטיסייזר, ויבראפון).
הקטע "תנאי" שהופיע במהדורה הראשונה של האלבום (על גבי מאה עותקים בלבד), הושמט מהמהדורות המאוחרות שלו, לבקשת המשורר ט. כרמי מדובר בקטע מעבר קצר שהופיע לפני השיר 'אלוף-משנה במילואים'.
כספי לא מיהר להוציא את אלבום הסולו הראשון שלו. ההתנסות בהוצאת 'מאחורי הצלילים' (שהכיל ביצועים מוקדמים לשניים משירי האלבום, 'ואותך' ו'כשאלוהים אמר בפעם הראשונה') והקלטתם של חלק מהשירים בגרסאות מוקדמות כסינגלים לרדיו איפשרה לכספי לערוך שינויים בעיבודים ולהביא את השירים, שנכתבו במשך מספר שנים, לכמה שיותר מושלמות מבחינתו של כספי.
עוד בטרם הופיע כספי עם השירים "כשאלוהים אמר בפעם הראשונה" ו"ואותך" במופע "מאחורי הצלילים", הוא ביצע אותם בערב שירי משוררים מס' 1 של גלי צה"ל ובפסטיבל הזמר והפזמון 1972 (בהתאמה). השיר "הבלון שלי" בוצע לראשונה על ידי רומן שרון בהצגה "לילי גם", השירים "כלבלב הו בידי בם בם" ו"איך זה שכוכב" בוצעו לראשונה על ידי תיקי דיין, והשיר "נוח" נכתב ובוצע לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון 1974.