שורשיה של משפחת בצרי במגורשי ספרד שברחו לצפת, משם ירדה המשפחה לדמשק. בדמשק למד הרב יהודה נאווי עם רבי שמואל ויטאל, ובין צאצאיו נמנה גם זקן זקנו של הרב יצחק מצד אמו – הרב יהודה פתיה מבגדאד. במאה ה־18 היה שם המשפחה (מצד אביו) גבאי, ובהמשך הוא הוחלף לבצרי (ראשי תיבות של "בצל רועו יחסה") לסימן טוב. המשפחה חיה בעיראק ומשם היא עברה לטורקיה ולבסוף, בימי זקנו רבי יוסף, לירושלים, בה נולד יצחק לציפורה ולמקובל הרב דוד בצרי. אבי אמו הוא המקובל הרב סלמאן מוצפי.
על המשפחה נמנה גם יוסף בצרי, שנתלה על חלקו במחתרת הציונית בעיראק וריגול עבור ישראל.
הרב יצחק בצרי למד בישיבת אוהל יעקב בראשות הרב יצחק וסרמן ובישיבת בית התלמוד בראשות הרב דב שוורצמן. לאחר נישואיו לבת הרב חיים אלחדד – רב שכונת סנהדריה המורחבת בירושלים, למד לרבנות בכולל באר אברהם, ובמקביל היה רב בית הכנסת "יהושע זיקרי" בירושלים במשך כעשור. בהמשך הקים עם אביו את ישיבת המקובלים "השלום". לומד בחברותא עם המקובל הרב יעקב עדס.
דודו מצד אביו, המקובל רבי ששון בצרי פנה אליו בצעירותו וביקש ללמוד איתו שיעור בקבלה בחברותא. בסיום כששאל את דודו מדוע רצה לחשוף אותו לסודות הקבלה על אף צעירותו הוא השיב "אני רוצה שיבוא יום בו תכתבו ביאור על הש"ס לפי הקבלה". לאחר מותו של המקובל רבי ששון בצרי החליט הרב בצרי לחבר לעילוי נשמתו ביאור על הש"ס, על פי האר"י הקדוש. 'פרדס יצחק' הוא ספרו הראשון ובהקדמה מצוין שנכתב הודות ליוזמת דודו.
בתחילתו של משבר מגפת הקורונה ב־2020 קרא לרשויות המדינה לדאוג למקומות תפילה מיוחדים למי שמצוי בבידוד לקראת שבת 'זכור' ופורים, בדומה לקלפיות המיוחדות שהוקמו ביום הבחירות. הוא הציע גם לאמץ את מנהג אמירת מאה הברכות שכפי המקובל נתקנו בידי דוד המלך זאת בזמן מגפה בירושלים. בפתחו של הגל השני של מגפת הקורונה באותה השנה, קרא הרב בצרי שלא לסגור את בתי הכנסת בשל נחיצותם הנפשית והרוחנית. לדבריו, תפילה בבית הכנסת אינה שונה מנסיעה בתחבורה ציבורית או ביקור בתיאטרון במסגרת המגבלות וההנחיות.
הרב בצרי הוא מרבני ערוץ הידברות, מגיש תוכנית רדיו בכאן מורשת בימי חמישי ומגיש פינה קבועה בימי שישי ברדיו ירושלים על פרשת השבוע.
ספרים.
הרב בצרי הוציא ספרים רבים, רובם ככולם במסגרת ישיבתו שבירושלים, ישיבת השלום:
חצי האי וירת'
חצי האי וירת' (באנגלית: Wirth Peninsula) הוא חצי אי רחב המכוסה בקרח בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 37 קילומטרים.
חצי האי ממוקם בין מפרץ אלטאנין ומפרץ פלאדרר.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי חצי האי.
חצי האי מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1961–1966.
מקור השם.
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
חצי האי נקרא על שמו של קפטן לורנס וירת' (Laurence Wirth), מפקד אוניית צי ארצות הברית אלטאנין, אשר הפליגה לאנטארקטיקה בין ספטמבר 1966 ונובמבר 1967.
לקריאה נוספת.
• J. Turner T. A. Lachlan‐Cope G. J. Marshall E. M. Morris R. Mulvaney W. Winter, Spatial variability of Antarctic Peninsula net surface mass balance, https://doi.org/10.1029/2001JD000755
שיגהירו האגיסאקי
שיגהירו האגיסאקי (ביפנית: 萩嵜 繁博; נולד ב-1962 בקיוטו, יפן) הוא לוטננט קומנדר לשעבר בצי היפני, שהואשם כמרגל שהעביר סודות צבאיים לרוסיה.
הגיסאקי עבד במכון הלאומי לחקר ההגנה ונעצר ב-8 בספטמבר 2000 בזמן שנפגש עם הנספח הצבאי הרוסי, סרן ויקטור בוגטנקוב, במסעדה בטוקיו. לאחר מכן הודה האגיסאקי בהעברת מידע סודי לבוגטנקוב. בוגטנקוב עצמו עזב את יפן זמן קצר לאחר בחסות חסינותו הדיפלומטית. על פי גורמים ביפן, האגיסאקי נפגש עם בוגטנקוב או סוכנים רוסים אחרים לפחות בעשר הזדמנויות ומסר להם מידע על תוכניות הגנה, תקשורת ופעילות צבאית של ארצות הברית ביפן. המעצר הגיע זמן קצר לאחר ביקורו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, זמן קצר לאחר מכן ובמהלכו דיברו פוליטיקאים רוסים ויפנים על יחסים חמים בין המדינות — ככאלה, הגילויים גרמו לתרעומת ציבורית רבה.
כשנשאל מדוע הוא סייע לבוגטנקוב, אמר האגיסאקי כי בוגטנקוב רמז שהוא יכול לסייע בטיפול בבנו החולה של האגיסאקי. האגיסאקי אמר גם כי בוגטנקוב הבטיח סיוע בהשגת מידע היסטורי על חיל הים הסובייטי שהאיגסאקי היה זקוק לפרויקט מחקר והבין את עמדותיו הדתיות החזקות של האגיסאקי.
האגיסאקי ערער על פסק דינו ב-27 בנובמבר 2000. בשנה שלאחר מכן ניתן עונש מאסר של 10 חודשים. באוקטובר הוא כבר השתחרר.
שמואל פלאח
אמוניוס בן הרמיאס
אמוניוס בן הרמיאס (ביוונית: Ἀμμώνιος ὁ Ἑρμείου, מילולית: אמוניוס של הרמיאס; 440 – 520 לערך) היה פילוסוף יווני, ובנם של הפילוסופים הנאופלאטוניים הרמיאס ואיידסיה. הוא היה תלמידו של פרוקלוס באתונה, לימד באלכסנדריה במשך מרבית חייו, וכתב פרשנויות על אפלטון, אריסטו ופילוסופים אחרים.
חייו.
אביו של אמוניוס, הרמיאס, נפטר כשהיה ילד, ואמו איידסיה גידלה אותו ואת אחיו, הליודורוס, באלכסנדריה. כשהגיעו לבגרות, ליוותה איידסיה את בניה לאתונה, שם למדו תחת פרוקלוס. בסופו של דבר הם חזרו לאלכסנדריה, שם אמוניוס, כראש בית הספר הנאופלאטוניסטי באלכסנדריה, הרצה על אפלטון ואריסטו עד סוף ימיו. על פי דמאסקיוס, במהלך רדיפת הפגנים באלכסנדריה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-5, עשה אמוניוס ויתורים לרשויות הנוצריות כדי שיוכל להמשיך בהרצאותיו. דמאסקיוס, שנוזף באמוניוס על ההסכם שעשה, לא אומר מה היו הוויתורים, אך ייתכן שהיה זה כרוך במגבלות על התורות שיכול היה ללמד או לקדם. ידוע כי הוא עדיין לימד בשנת 515, משום שאולימפיודורוס הצעיר שמע אותו באותה שנה מרצה על "גורגיאס" של אפלטון.
הוא גם לימד את אסקלפיוס מטראלס , יואנס פילופונוס, דמאסקיוס וסימפליקיוס.
הוא היה גם אסטרונום מומחה; הוא הרצה על תלמי וידוע שהוא כתב מסה על האצטרולב.
כתביו.
מתוך כתביו הרבים, כפי שנאמר עליו, רק פירושו על "על הפרשנות" של אריסטו שרד בשלמותו. פירושו על איסגוגה מאת פורפיריוס גם עשוי להיות שלו, אולם הוא מעט משובש ומכיל תוספות מאוחרות.
ב"על הפרשנות", אמוניוס טוען כי הידיעה מראש האלוהית מבטלת את המקרי. כמו בואתיוס בפרשנותו השנייה וב"נחמת הפילוסופיה" , טיעון זה שומר על יעילות התפילה. אמוניוס מצטט את יאמבליכוס, שאמר: "הידע נמצא באמצע בין היודע ובין הידוע, מכיוון שזו פעילותו של היודע לגבי הידוע".
בנוסף, שרדו גם כמה הערות להרצאותיו של אמוניוס, שנכתבו על ידי סטודנטים שונים:
ישנו חיבור בשפה היוונית בשם "חיי אריסטו", שמיוחס בדרך כלל לאמוניוס, אך סביר יותר שנכתב על ידי יואנס פילופונוס, תלמידו של אמוניוס, שלו מיוחס החיבור בכמה מכתבי היד.
יחידה 10003
יחידה 10003 (ברוסית: Войскова́я ча́сть № 10003 ,в/ч 10003) הייתה יחידה צבאית רוסית, שהוקמה במשרד ההגנה של ברית המועצות (והמשיכה לפעול גם כחלק ממשרד ההגנה הרוסי), כדי לחקור אפשרויות לשימוש צבאי בתופעות על-טבעיות.
היחידה הייתה קיימה משנת 1989 עד 2003. בשנים 1997 – 2003 היא פעלה כמחלקה של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית בשם המחלקה האנליטית-מומחית לכישורים אנושיים בלתי רגילים ולכלי נשק מיוחדים (ברוסית: Экспертно-аналитическое управление по необычным возможностям человека и особым видам вооружений, בקיצור ЭАУ ГШ ВС России).
היסטוריה.
בסוף שנות השמונים פנו מספר מתקשרים שהציעו את עזרתם לשר ההגנה של ברית המועצות המרשל יאזוב. הם הבטיחו לסייע לאתר בקלות צוללות אויב, לאתר אוניות ואנשים, לאבחן ולטפל במחלות. המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות קיבל את המשימה לנתח את ההצעות הלא-שגרתיות של הפונים ולבחון את האפשרות ליישם את "יכולותיהם העל-טבעיות" הלכה למעשה. לצורך זה בשנת 1989 הוקמה היחידה הצבאית מספר 10003 בהנחיית ראש המטה הכללי של כוחות צבא ברית המועצות, גנרל הצבא מיכאיל מויסייב.
למפקד היחידה מונה קולונל אלכסיי יורייביץ' סאבין, שעד אז ערך באופן עצמאי סדרת מחקרים בתחום.אנשיו של סאבין העריכו את רמת היכולות הפנומנליות של הנפש האנושית על בסיס הישגיו של האקדמאי יורי גוליאייב, פרופסור אדוארד גודיקה והאקדמאי ניקולאי דביאטקוב. לאלכסיי סאבין, בתחילת שנות התשעים התקבל מידע ממדיומים על פיצוץ גרעיני אפשרי באזור העיר הסקוטית גלאזגו, שדווח לרשויות הבריטיות, אם כי ממצא זה לא אושר ורבים ספקנים באשר לתועלתה של היחידה ואנשיה. אלכסיי סאבין אף טען גם כי במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, פיקודיו גילו שדות מוקשים של לוחמים צ'צ'נים, קבעו את מיקום עמדות הפיקוד שלהם ואת מטרות הפיגועים.
בשנת 1990 הושקעו רק 5 מיליון רובל ובחסות הוועדה הממלכתית למדע וטכנולוגיה של ברית המועצות, היחידה סייעה ביצירת מתקן בשם VENT שנועד לחקור שדות טורסיוניים שאינם קיימים בטבע ומהווה חלק ממחקר בתחום התאוסופיה.
בשנת 1997 קיבלה היחידה מעמד של אגף במטה הכללי, הוקם צוות שמורכב משני אלופים ושמונה קולונלים, ששלטו בפעילותם של יותר מ-120 ארגונים ומחלקות שונות וסאבין קודם לדרגת לוטננט גנרל.
בשנת 2000 מנתה המחלקה יותר מחמישים איש, מחציתם אזרחים. בראשית שנות האלפיים נמתחה ביקורת חריפה על פעילויות הממשל מצדו של אדוארד קרוגליאקוב, יו"ר הוועדה למאבק זיוף מחקר מדעי ומספר מדענים נוספים, שהביאו לפירוק היחידה בסוף שנת 2003.