על פי מקורות מתקופה זו, אבדותיו של אלפונסו היו עצומות (יותר מ-59,500 מתים). רק 100 אבירים הצליחו לשוב לקסטיליה. אלפונסו השישי שרד בקרב, אך איבד את רגלו. שדה הקרב מכונה א-זלאקה (מערבית "מדרון חלקלק") משום שהלוחמים החליקו במשך כל הקרב בשל הכמויות האדירות של הדם שנשפך באותו יום. מספרי הלוחמים והאבדות המופעים במקורות מתקופה זו כנראה מוגזמים מאוד. הצבא של קסטיליה כלל כנראה כ-14,000 איש, כולל כ-2,000 אבירים רכובים. לפחות מחצית מצבא זה אבד. המלך הפצוע ורוב האצילים שרדו את המפלה, אף שחלקם נהרגו, כולל הרוזנים רודריגו מוניוז וְולָה אוֹוְוגוּס.
גם בצד השני היו אבדות כבדות, בייחוד אצל המוסלמים המקומיים בפיקודם של דאוד איבן עיסה, שמחנהו נבזז בשעות הראשונות של הקרב, ושל אל-מותאוואקיל איבן אל-אפטז מושל בדחוס. מושל סביליה אל-מועתמיד נפצע בקרב הראשון אך הגבורה שהפגין שמשה דוגמה ללוחמיו והם התלכדו סביבו ברגעים הקשים של ההתקפה הקסטליאנית הראשונית בפיקודו של אלוואר פאנייז. בין ההרוגים היה האימאם הפופולרי של קורדובה, אבו אל-עבאס אחמד איבן רומיילה.
נאמר כי בן תאשפין נרתע מהטבח, ובנוסף הוא נאלץ לחזור בטרם עת לאפריקה בשל מות יורשו המיועד, כך שקסטיליה כמעט שלא איבדה שטחים למרות שרוב צבאה הושמד.
בשני הצבאות היו לוחמים יהודים וקיים מקור הנוקב במספר של 40,000 לוחמים יהודים בשני הצבאות.
קרב סגראחאס
אדומות
אדומות היא סדרת דרמה ישראלית לנוער ששודרה בערוץ הילדים בשנת 2004 במשך שתי עונות ואחר כך גם בשידורי קשת בערוץ 2. את הסדרה כתבה וביימה ליאורה קמינצקי.
שיר הנושא שלה, הנקרא באותו שם, נכתב על ידי ליאורה קמינצקי ועמיר ירוחם, הולחן על ידי עמיר ירוחם ובן הנדלר ובוצע על ידי שחקני ושחקניות הסדרה.
חלקים גדולים מהסדרה צולמו במגרש הכדורגל העירוני בתל אביב יפו וסצנות אחרות בתל אביב יפו בכלל.
עלילה.
עונה ראשונה.
נועה, שחקנית כדורגל בת 14, מגורשת מקבוצת הבנים ונכנסת לדיכאון. חברתה ליבי והיא מחליטות להקים קבוצת כדורגל בנות. הן משיגות מאמן לקבוצה, עופר אטיאס, שחקן כדורגל מפורסם שנמצא בקשיים כלכליים. שתי הבנות, ביחד עם מוקי, ידיד שלהן ובן דודו הדוגמן והכדורגלן רוני קמפיאנו עוברים ביחד סיפורי אהבה, אודישנים, מסתבכים בפרשיות הימורים ואף נוסעים לכנסת כדי למחות על האפליה כלפי נשים בכדורגל. בהמשך מאלצת נועה את קמפיאנו לקיים משחק בין הבנים לבנות, ומכריחה אותו להשתתף. בסוף המחצית הראשונה מובילים הבנים 0–2.
במחצית כולן רוצות להתחלף, אך נועה מחזירה להן את הכבוד. בתחילת המחצית השנייה אפי סוחטת עבירה ומקבלת פאול ונועה בועטת וולה לחיבורים 1–2. אחרי זה נועה סוחטת פנדל ואפי בועטת ומשווה את התוצאה ל-2-2. בדקות הסיום נועה עוברת את כל ההגנה ובין הרגלים של קמפיאנו ומבקיעה 2–3 לבנות וניצחון גדול. קמפיאנו יורד מהמגרש כשהוא זועם על נועה שלדעתו רימתה כשסחטה פנדל לא מוצדק.
בהמשך ויקטור, שתפס את עופר (שאימן את הבנות כשהוא מחופש לאשה) מחליט לקנות את הקבוצה ו"לתרום" את עופר כמאמן לקבוצה לעונה הבאה.
עונה שנייה.
בתור חלק ממסע שיווקי של חברת התקשורת הסלולרית "ילו", שנמצאת בבעלותו של אושיק דגים, נערך טורניר כדורגל לנערות. בטורניר מתמודדות מספר קבוצות, בהן קבוצת האדומות וקבוצת הצהובות, המייצגת את חברת הסלולר. בקבוצת הצהובות משחקת שרי דגים, הבת של אושיק. בזמן הטורניר מתרחשים עליות וירידות במערכות היחסים בין הדמויות בסדרה. בנוסף לכך אפי פורשת מקבוצת האדומות ועוברת לצהובות. במשחק הראשון של אפי עם הצהובות נועה קיבלה כרטיס אדום על זה שכמעט שברה לאפי את הרגל. בשבוע שלפני משחק הגמר נועה מחליטה לפרוש מהאדומות ולהתחיל חיים מחדש.
בזמן משחק הגמר אושיק דגים שילם שוחד לבן שבת השופט לפני המשחק. אפי העלתה את הצהובות ליתרון ואז האדומות השוו שער חוקי והשופט פסל.
במחצית אפי פורשת מהמשחק ונועה חוזרת לשחק נועה מבקיעה שער 5 דקות לסוף. רגע לפני שריקת הסיום נועה בישלה שער אבל השופט פסל אבל אפי ומוקי ברמקולים של האצטדיון משמיעים את מה שקרה והשופט אישר את השער והאדומות ניצחו.
הדמויות.
שחקניות כדורגל.
בסדרה לוקחות חלק שחקניות כדורגל שהיו בתקופה זו בתחילת דרכן המקצועית. בין השחקניות שהשתתפו היו קארין סנדל, מור אפריים, דניאל סופר, טל סופר ורעות דוד.
דונטו ברמנטה
דונטו ברמנטה (באיטלקית: Donato Bramante; 1444–11 באפריל 1514) היה אדריכל וצייר איטלקי בתקופת שיא הרנסאנס. ברמנטה פעל בתחילת דרכו בעיקר במילאנו ובאורבינו ובהמשך בעיר רומא. אחד המבנים הידועים ביותר שתכנן (למעשה, רק חלק מהמבנה) הוא כנסיית פטרוס הקדוש.
חייו.
ברמנטה נולד למשפחת איכרים בכפר מונטה אברואלדו סמוך לאורבינו. הוא עסק תחילה בציור והיה מתפרנס מציור פרסקאות (ציורי קיר) כאשר הכיר והתלמד אצל הציירים מלוצו דה פורלי ופיירו דלה פרנצ'סקה. ברמנטה חי ועבד במילאנו בין השנים 1477–1499 ועבד על פרויקטים רבים. הוא תכנן ושיפץ כנסיות וחלקים שונים של כנסיות באזור מילאנו. בין השאר עבד על תכנון המגדל של קתדרלת מילאנו יחד עם לאונרדו דה וינצ'י. הקריירה של ברמנטה התקדמה במילאנו והוא היה לאדריכל החצר של הדוכס לודוביקו ספורצה עד 1499 כאשר עבר לרומא.
עבודותיו ברומא היו פחות קישוטיות ומעוטרות כפי שאופיינו בצפון איטליה. הוא הושפע מאוד מהאדריכלות הרומית והחל לתכנן בצורה נקייה והרמונית יותר, כמאפיין את אדריכלות הרנסאנס. הפרויקטים המוכרים ביותר שלו ברומא מאותה תקופה הם מנזר סנטה מריה דלה פאצה, הטמפייטו של סן פייטרו אין מונטוריו וסנטה מריה פרסו סן סטירו במילאנו.
בין השנים 1513-1503 עבד עבור האפיפיור יוליוס השני ותכנן מספר פרויקטים בוותיקן ביניהם בית המשפט וארמון קפריני. המבנה החשוב ביותר אותו תכנן היה כנסיית סן פייטרו על חורבות הבזיליקה של קונסטנטינוס שעמדה שם קודם, עוד מתקופת הקיסר קונסטנטינוס. ברמנטה נפטר בטרם השלים את מבנה חשוב זה. כנסיית סן פייטרו הושלמה לאחר מכן על ידי כמה אדריכלים שונים והתכנון המקורי שונה מספר פעמים.
ברמנטה נודע כאיש אשכולות שעסק אמנם בעיקר באדריכלות אך היה בעל הבנה מעמיקה גם בתחומים מדעיים ואמנותיים שונים. הוא עסק גם בהנדסה ובמוזיקה. הוא יישם ברבים מתכנוניו את חוקי הפרספקטיבה שהמציא רק כמה שנים לפניו פיליפו ברונלסקי. עבודותיו של דונטו ברמנטה הן דוגמאות טובות לסגנון הרנסאנס האיטלקי בשיאו.
הביוגרפיה של פרא ברמנטה נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
דונטו בראמנטה
אנטון זיידל
אנטון זיידל (בהונגרית: Seidl Antal; באנגלית: Anton Seidl; 7 במאי 1850 – 28 במרץ 1898) היה מנצח הונגרי.
זיידל נולד בבודפשט והחל ללמוד בקונסרבטוריון של לייפציג באוקטובר 1870. הוא למד שם עד 1872 ואז הוזמן לביירוית כאחד המעתיקים של ריכרד וגנר. שם, סייע ביצירת ההעתק הראשון המתוקן של "טבעת הניבלונגים". כמי שהשתקע כל כולו ברוח הווגנרית, זיידל השתתף בפסטיבל ביירוית הראשון בשנת 1876.
ההזדמנות שלו להופיע כמנצח באה כאשר התמנה, בהמלצת וגנר, לתיאטרון העירוני של לייפציג, שם נשאר עד 1882, כאשר יצא לסיור עם צוות "טבעת הניבלונגים" של אנג'לו נוימן. המבקרים ייחסו לניצוחו חלק נכבד בהצלחה האמנותית, שנחלה הפקת מחזור הטבעת בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון ביוני אותה שנה.
בשנת 1883 יצא זיידל עם נוימן לברמן, אולם כעבור שנתיים התמנה למחליפו של ליאופולד דאמרוש כמנצח האופרה הגרמנית בניו יורק. בהפלגה מגרמניה לארצות הברית התיידד עם הצ'לן והמנצח הצעיר ויקטור הרברט, שנסע עם אשתו, הזמרת תרזה פרסטר, להצטרף למטרופוליטן אופרה בניו יורק, בהזמנתם של וולטר דאמרוש ושל זיידל עצמו. הידידות נמשכה גם בהגיעם לאמריקה, וזיידל היה למורו ומדריכו של הרברט. בשנת 1891 התמנה למנצח בפילהרמונית של ניו יורק, תפקיד שבו נשאר עד מותו בשנת 1898.
קיבוץ עין צורים
קיבוץ סעד
צרפת החדשה
צרפת החדשה (בצרפתית: Nouvelle-France) היה השם שניתן על ידי הצרפתים לטריטוריה רחבת ידיים שנשלטה על ידי צרפת בצפון אמריקה בשנים שלאחר גילוי הנהר סנט לורנס על ידי ז'אק קרטייה ב-1534 ותחילת ההתיישבות הצרפתית באזור ב-1604, ועד לוויתור של צרפת על השטח לטובת בריטניה ב-1763 במסגרת חוזה פריז, שנחתם בעקבות מלחמת שבע השנים ולאור תוצאות מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. צרפת החדשה היא הבסיס לחבל קוויבק שבקנדה של ימינו.
גאוגרפיה של צרפת החדשה.
השטח הצרפתי השתרע בשיאו מניופאונדלנד במזרח עד ימת סופיריור במערב, וממפרץ הדסון בצפון עד מפרץ מקסיקו, כמעט מחצית מיבשת צפון אמריקה. הטריטוריה חולקה לחמש קולוניות: קנדה (השטח שמסביב לקוויבק סיטי), אקדיה (כיום נובה סקוטיה), מפרץ הדסון, ניופאונדלנד ולואיזיאנה הצרפתית.
השנים הראשונות 1600–1663.
ז'אק קרטייה היה מגלה ארצות צרפתי, שגילה בין היתר את הנהר סנט לורנס, וסייר באזור ניו פאונדלנד בשנים 1534–1535. נסיונותיו של קרטייה ליישב את השטח עלו בתוהו. רק שנים לאחר מותו, ב-1557, עלה בידם של מתיישבים צרפתים שהגיעו בעקבותיו לאזור להקים יישובי קבע, מתוך מטרה לחזק את ענפי הדיג וסחר הפרוות. יישובים אלה הוקמו לקראת סוף המאה ה-16 ובמהלך המאה ה-17, ובהם נוסד הלאום הקנדי צרפתי.
ב-1600 הוקמה תחנת סחר בטאדוסאק (Tadoussac), כיום כפר בקוויבק. ב-1604 הוקם יישוב בלה-סן-קרואה, שעבר מאוחר יותר לפורט-רויאל, אקדיה (כיום אנאפוליס, נובה סקוטיה).
הקמת קוויבק סיטי.