תיועד ראשון בכתובים לעיירה הוא מ-1458 עת נשלט המקום על ידי ממלכת בוסניה. ב-1463 נכבש האזור על ידי צבאותיו של מהמט השני סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבש היישוב על ידי צבא ממלכת הבסבורג בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה והועלה באש. בתום המלחמה נחתם הסכם קרלוביץ ואזור בוסניה נותר בחזקת העות'מאנים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סיפחה האימפריה האוסטרו הונגרית את האזור ושלטונה נמשך עד מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה נכללה ז'פצ'ה בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שהפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור בוסניה הועבר לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. לאחר המלחמה הוקמה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה וז'פצ'ה נכללה בשטחה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה וז'פצ'ה הפכה לאזור קרבות בין כוחות בוסניים לכוחות צבא הרפובוליקה של סרפסקה וכוחות קרואטיים. ז'פצ'ה הופגזה, נוהלו בה קרבות רחוב קשים והעיר חרבה. לאחר חתימת הסכם דייטון שסיים את המלחמה נכללה ז'פצ'ה בשטחי בוסניה והרצגובינה והוחל בשיקומה, בתהליך שנמשך לאורך למעלה מ-10 שנים.
הקהילה היהודית.
תיעוד לנוכחות יהודים ספרדים דוברי לאדינו בז'פצ'ה קיים משלהי המאה ה-18, אם כי קהילה מאורגנת נוסדה במקום במחצית השנייה של המאה ה-19 על ידי מהגרים מקהילת סרייבו. במקום הוקם בית עלמין יהודי וב-1903 הוקם בית הכנסת. ב-1931 הגיעה הקהילה לשיא גודלה ומנתה 218 נפשות שהיוו כ-3 אחוזים מכלל תושבי העיירה. בני הקהילה עסקו במסחר זעיר, ומהם נמנו גם אומנים. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר העברת השליטה באזור לאוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. קיים תיעוד למחנה ריכוז ועבודות כפייה שהוקם בפאתי העיירה. הכומר סטייפן לוּקִיץ' היה שליש המחנה. כל בני הקהילה גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ ונרצחו שם. מבנה בית הכנסת נהרס לאחר המלחמה. את שרידי בית העלמין ניתן היה עדיין לאתר במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20.
פלאפר
פלאפר (באנגלית: Flapper) הוא כינוי לדור של נשים צעירות משנות העשרים של המאה ה-20 בעולם המערבי שלבשו חצאיות קצרות, קיצרו את שערן, האזינו למוזיקת ג'אז ובאופן כללי, שברו את המוסכמות החברתיות שנחשבו להתנהגות מקובלת של נשים.
הפלאפריות נחשבו לבוטות וחצופות בכך שנהגו להתאפר באופן שנחשב למוגזם באותה עת, לשתות משקאות אלכוהוליים ולעשן בפומבי, לנהוג במכוניות ולהתייחס בביטול ובוז לנורמות חברתיות ומיניות שהיו מקובלות באותה תקופה. פלאפריות היו לסמל בשנות העשרים הסוערות בכך שעוררו שינויים חברתיים ופוליטיים והגבירו את חילופי התרבות הטרנס-אטלנטיים שבאו לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה כדוגמת ייצוא תרבות הג'אז האמריקאית לאירופה.
אטימולוגיה.
המונח פלאפר מקורו כנראה בסלנג, אך אין ראיות ישירות לכך. עשוי היה לנבוע מהשימוש המוקדם בצפון אנגליה לתיאור "ילדה מתבגרת", המתייחס לאחת ששיער ראשה טרם נקלע לצמה והוא עדיין מתבדר ומכה (flapped) בגבה או ממילה מוקדמת יותר שמשמעותה פרוצה. מילת הסלנג flap שימשה לתיאור פרוצה צעירה כבר בשנת 1631. בשנות התשעים של המאה ה-19, שימש מונח הסלנג "פלאפר" (flapper) לתיאור פרוצה צעירה מאוד במספר מקומות בעולם ובאופן כללי ונרחב יותר לתיאור נערה באמצע שנות העשרה לחייה.
השימוש כמילה בשפה הרשמית הופיע בדפוס בשנת 1903 באנגליה וב-1904 בארצות הברית, כאשר מחבר הרומנים, דשמונד קוק (Desmond Coke), השתמש בו בסיפורו, "Sandford of Merton: "There's a stunning flapper, על חייו באוקספורד. ב-1907, השחקן, ג'ורג' גרייבס , הסביר את זה לאמריקאים בסלנג תיאטרלי לתיאור שחקנית אקרובטית צעירה. המונח פלאפר התייחס גם לרקדנית שנפנפה בזרועותיה ככנפי ציפור בעודה מבצעת את ריקוד הצ'ארלסטון. מהלך זה הפך לריקוד תחרותי למדי בתקופה זו.
ב-1908, החלו עיתונים נפוצים כמו הטיימס להשתמש במונח אם כי תוך הסבר זהיר: "פלאפר, אנו יכולים להסביר, היא עלמה צעירה שטרם התקדמה ללבישת שמלות ארוכות ולהרמת שערה". באפריל 1908, פורסמו במדורי האופנה של העיתונים הלונדוניים, "הגלוב" (The Globe) ו"הנוסע" (Traveler), סקיצות שכונו "שמלתה של הנערה הצעירה" עם ההסבר הבא:
"אמריקאים ואנגלים שמעמדם ועושרם מותירים ומאפשרים להם ללכת בחופשיות למונחי סלנג...הקוראים להצטרף לשורות ה"פלאפר". הנאותות של מונח זה אינה מעבירה אותי להתפעלות כה שלמה של הכוחות המדהימים להעשרת הלשון שלנו, שהאמריקאים מודים בצניעות שירשו...[ו]למעשה, כמעט שלא היה ראוי לזכות בכבוד של הפניית תשומת לבי לרגע, אך העובדה שאני מחפש לשווא כל ביטוי אחר, שיהיה בעל משמעות מובנת לסמן את האדם הצעיר והחשוב, הנערה בת ה-16 לערך."
הסקיצות הן של נערה בשמלה עם חצאית ארוכה, "שיש לה קו מותניים גבוה למדי, ... לא מנוסה, הפשטות שלה מבוטאת על ידי אבנט הנתלה על חצאיתה ברישול".
בנובמבר 1910, המונח היה פופולרי דיו עבור A. E. James בשביל להתחיל סדרת סיפורים ב"לונדון מגזין" (The London Magazine), שהתמקדה בחייה מלאי אי ההבנות של נערה בת 15, ונקראה "הוד מעלתה הפלאפרית" ("Her Majesty the Flapper") ב-1911, סקירה עיתונאית אותתה על השובבות והפלרטטנות של הפלאפר.
ב-1912 תיאר ג'ון טיילר, אמרגן התיאטרון הלונדוני, את המונח בראיון שהעניק לעיתון הניו יורק טיימס, כקבוצת גיל מעט מבוגרת יותר של נערות ש"יצאו". הוא השתמש בביטוי "יצאו" כדי לתאר את כניסתה הרשמית של הנערה לעולם הנשים. במעמד הגבוה של החברה באותה עת, נערה צעירה שלא "יצאה" הוגדרה כילדה. היא הייתה אמורה לשמור על פרופיל נמוך באירועים חברתיים ולא צריכה הייתה למשוך את תשומת הלב הגברית. אף על פי שמילה זו עדיין נתפשה ברובה כמי שמתכוונת לנערות מתבגרות משמעותה השתנתה בהדרגה, בבריטניה, והורחבה כדי לתאר כל אישה "לא בשלה". בסוף שנת 1914, השבועון הבריטי, ואניטי פייר, דיווח כי השימוש במונח "פלאפר" החל להיעלם באנגליה ומוחלף על ידי הביטוי "יצורים קטנים" (Little Creatures).
מאמר של הטיימס הצביע על הבעיה של מציאת מקומות עבודה לנשים, שהפכו למובטלות עם חזרת כוח העבודה הגברי מהמלחמה, העומדת בראש כ"עתידן של הפלאפריות". תחת השפעה זו, השתנתה משמעות המונח במקצת ל"נשים צעירות עצמאיות, מחפשות הנאות, אוהבות חאקי".
בהרצאתו, שהתקיימה בפברואר 1920, על עודף הנשים הצעירות, שנוצר בעקבות האובדן של גברים צעירים רבים במלחמה, מתח ד"ר ר. מורי-לסייל (Dr. R. Murray-Leslie) ביקורת על "החופש החברתי...קלות הדעת, הלבוש החשוף, זמזום הג'אז, חוסר האחריות והמשמעת של מי שחשיבותו של הריקוד, הכובע החדש, או גבר במכונית עולה על החשיבות של גורל האומות". בחודש מאי של אותה שנה, הוציאו "אולפני סלזניק" (Selznick Pictures) את סרט הקומדיה האילם, "הפלאפר", בכיכובה של אוליב תומאס. היה זה הסרט הראשון בארצות הברית שתיאר את סגנון החיים של הפלאפריות. באותה עת, המונח התכוון למלוא המשמעות של הגישה והסגנון של דור הפלאפר.
השימוש במונח זוהה במקביל גם עם האופנה בקרב המתבגרות בארצות הברית של שנות העשרים המוקדמות בלבישת ערדליים, ואטימולוגיה שקרית נפוצה באותה תקופה, שגרסה כי הם נקראו פלאפרים מאחר שכאשר לבשו אותם באופן לא מהודק על הנעליים, הם הכו (flapped) בקרקע, מראה שהמתבגרות התנגדו למוסכמות בדומה לאופנה החולפת בתחילת מאה ה-21 של שרוכים לא קשורים. הצעה נוספת למקור המונח, ביחס לאופנה, באה ממגמת האופנה של שנות העשרים של המאה העשרים, שבהן נשים צעירות הלכו עם מעילן ללא סגירת הכפתורים, כדי לאפשר לו להתנפנף (flap) קדימה ואחורה תוך כדי הליכה כביטוי לאישה עצמאית יותר ומשוחררת מן האופנה בסגנון העידן הוויקטוריאני ההדוק.
עד אמצע שנות השלושים בבריטניה, אם כי עדיין היה מצוי בשימוש מדי פעם, המונח פלאפר נקשר עם העבר. ב-1936, עיתונאי "טיימס" הכניס אותו לאותה רשימה עם מונחים הנחשבים לסלנג מיושן, כמו "בלוטו" ("blotto"): "בלוטו מעורר הד מרוחק של בלואים...הוא נזכר בעבר שעדיין אינו נחשב ל"תקופה".
השפעות.
אחת הסיבות לשינוי בהתנהגותן של נשים צעירות הייתה מלחמת העולם הראשונה, שהסתיימה בנובמבר 1918. מותם של מספר רב של גברים צעירים במלחמה, ומגפת השפעת הספרדית, שהכתה ב-1918 והרגה בין 50 ל-100 מיליון בני אדם, עיצבה את תחושת הצעירים שהחיים קצרים ויכולים להסתיים בכל רגע. לכן, נשים צעירות רצו לבלות בנעוריהן ולהנות מהחיים ומהחופש במקום להישאר בבית ולהמתין לגבר שיינשא להן.