מכון הסרטים האמריקאי ביטל הקרנה מתוכננת של הסרט לסטודנטים לקולנוע המלווה בשאלות ותשובות עם פארקר, בעקבות גילויים חדשים על פרשת אונס לכאורה בה היה מעורב בתקופת לימודיו בקולג'.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי NAACP Image.
זורווניזם
מרדכי מנסכיז
משה סמט
משה שרגא סמט (נולד ב-23 בספטמבר 1934) הוא היסטוריון ישראלי, חוקר יהדות העת החדשה, איש חינוך ומרצה.
קורות חייו.
סמט נולד במאטסלקה, עיירה במזרח הונגריה, לרחל, איריין בת יוסף (לפנים מרמושטיין) ויקותיאל קלמן, שנספה בשואה. בהיותו כבן 10, נלקח עם משפחתו מדברצן, למחנה ההונגרים (Ungarnlager) בברגן-בלזן. ב-6 באפריל 1945, נלקח עם אמו ושלושת אחיו ל"רכבת המוות" לטרזיינשטט. אולם הרכבת שוחררה ב-13 באפריל 1945 על ידי האמריקאים בעיר הילרסלבן . משם הועבר עם משפחתו לצרפת, דרך בוכנוואלד ומשם דרך מרסיי לישראל.
בישראל למד בישיבת פוניבז', במדרשית נעם, ובישיבת חברון. את שלושת תאריו בחינוך וסוציולוגיה למד באוניברסיטה העברית בירושלים. לימד באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה העברית, עד פרישתו לגמלאות, ב־1986. במהלך שנים אלו שימש גם כמורה בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים, היה מנהל בית ספר תיכון ערב גב"ע בירושלים ומפקח ארצי על השתלמות מורים. בשנים 1979- 1980 שימש כקונסול מיוחד לענייני חינוך בניו יורק. ב-1991 לימד בבית המדרש הנאולוגי לרבנים בבודפשט.
תרומתו האקדמית.
חידושי סמט מתמקדים באופני התמודדות היהדות עם המודרנה, תוך שהוא מנסה להוכיח כי האורתודוקסיה איננה המשכה הישיר של היהדות המסורתית, אלא מהווה חידוש של ראשית המאה ה-19, שבא כתגובת נגד לתהליכי המודרניזציה – מצד אחד, ותנועת הרפורמה הדתית, מצד שני. פרופסור יעקב כ"ץ, שהיה מורו המובהק של סמט, אימץ, לבסוף, כרבים אחרים, דעה חדשנית זו. בנוסף, סמט חקר וכתב על תנועת ההשכלה היהודית הברלינאית, כתופעה שאגפיה המתונים, לפחות, היו מקובלים על הרבנות ועל האדוקים בזמנו; על שאול ברלין; על משה מונטיפיורי וכן עסק בסוגיות יסוד: ביחסי דת ומדינה, מיהו יהודי, וגרות, אותה הוא רואה כתופעה פוליטית במאבק בין האורתודוקסיה לבין הציונות.
גיבץ'
גיבץ' הוא תבשיל או נזיד ירקות בולגרי, רומני מולדובני המכיל ירקות כגון בצל, תפוח אדמה, גזר, כרוב הבר, עגבנייה, פלפל, חציל, קישוא, ועשבי תיבול כגון שמיר, פטרוזיליה או קורנית.
גיבץ' מוגש בדרך כלל כתוספת למנה עיקרית, כמנה צדדית או כארוחה בפני עצמה עם לחם או ממליגה.
אור (אלבום של אליעד נחום)
אור הוא אלבומו השני של הזמר אליעד נחום, שיצא לאור ב-13 במרץ 2016. האלבום כולל עשרה שירים בהפקת נועם עקרבי. רוב השירים נכתבו והולחנו על ידי אליעד. ביולי אותה השנה, זכה האלבום ל"אלבום פלטינה" על מכירת 40,000 אלבומים.
הסינגל הראשון באלבום, "אור", יצא לאור בקיץ 2015 יחד עם קליפ וזכה להצלחה רבה ברשתות החברתיות. לאחר מכן, ב-2016 יצא סינגל נוסף, "רוחות". ב-13 במרץ אותה השנה יצא האלבום המלא. אחד מהשירים באלבום הוא "אם ניגע", השיר הוא דואט של אליעד ושל הזמרת ריטה שאחראית גם לכתיבת המילים.
רוברטו סביאנו
רוברטו סביאנו (באיטלקית: Roberto Saviano; נהגה ; נולד בנאפולי, 22 בספטמבר 1979) הוא עיתונאי חוקר וסופר המתמחה בכתיבה על עולם הפשע המאורגן והסחר בסמים.
חייו.
רב-המכר הבינלאומי הראשון שלו, גומורה, שם שעשה שימוש בדמיון הפונטי של המילים "עמורה" ו"קאמורה", עסק בקאמורה - המאפיה של נאפולי, היקף פעילותה הכלכלית ואכזריותה. הספר תורגם ללמעלה מ-50 שפות, ובעברית קיבל את השם "קאמורה - המאפיה של נאפולי". על הספר מבוססים הסרט וסדרת הטלוויזיה "גומורה". רב המכר הבינלאומי השני שלו הוא הספר "אפסאפסאפס" העוסק בתעשיית ייצור ושיווק הקוקאין בעולם וארגוני הפשע סביבה.
מאז 2006 חי סביאנו תחת אבטחה של משטרת איטליה, לאחר שהתקבלו איומים על חייו מצד אנשי קבוצת (קלאן) קאמורה שחשף בספרו. נכון ל-2020 סביאנו עודנו מסתובב עם 7 מאבטחים, 2 מכוניות משוריינות וחי בעיקר בתחנות משטרה ובבתי מלון אותם הוא מחליף כל כמה ימים.
הוא כותב עבור עיתונים נחשבים רבים ברחבי העולם, בהם בארצות הברית: הוושינגטון פוסט, הניו יורק טיימס, ניוזוויק וטיים. בספרד: "אל פאיס". בגרמניה: די צייט ודר שפיגל. ובבריטניה עבור הטיימס והגארדיאן.
ארינומה
ארינומה (נקרא גם Jupiter XXV) הוא ירחו של כוכב הלכת צדק. ארינומה התגלה בשנת 2000 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד.
מאפיינים.
קוטרו של ארינומה 3.2 קילומטרים ומהירות הקפתו את צדק היא 2.32 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו סביב צדק הוא 22,986,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 711.965 ימים.
ארינומה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.266.
את שמו קיבל ארינומה על שם ארינומה שהייתה בתו של קלס אשר התאהבה בזאוס על ידי פקודה של אפרודיטה על פי המיתולוגיה היוונית.
ארינומה משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה. קבוצה זו היא קבוצה של ירחים שהמשותף להם הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23 ל-24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.
רוברט סוויאנו
תל פחריה
תל פחריה (בערבית, מבוטא תל פַֿכַרִיַה, אנגלית Tel Fakharia או בכיתוב הגרמני Fekherie) הוא אתר ארכאולוגי במחוז אל-חסכה בצפון-מזרח סוריה, ליד הגבול עם טורקיה. האתר שוכן מדרום לעיר ראס אל-עין , בעמק הפורה של נהר החבור. האתר הוא מקומה של העיר העתיקה סיכּאני (Sikani או Sikkan) ששמה היה ידוע ממקורות אשוריים כבר בשנת 2000 לפנה"ס. סיכּאני הייתה חלק מהממלכה הארמית בית בחיאני (Bit Bahiani) שהתקיימה בתחילת האלף הראשון לפנה"ס. במהלך החפירות באתר נמצא פסל שעליו כתובת דו לשונית שהתייחסה להדיסעי (הדד-ישעי) , שהיה מלך גוזן וסיכּאני במאה ה-9 לפנה"ס.
בתחילת המאה ה-20 הועלתה הצעה שבאתר שכנה ושוכני, עיר הבירה של ממלכת מיתני. הצעת הזיהוי נעשתה בגלל הדמיון בין השם סיכאני לשם ושוכני. אבל להצעה זאת היו מתנגדים.
האתר וסביבתו.
אתר תל פח'ריה שוכן בצפון סוריה ליד אחד המקורות של נהר החבור, שהוא אחד היובלים הראשיים של הפרת. זהו אזור פורה מבחינה חקלאית, הכולל שפע של מקורות מים טבעיים. אחת מדרכי המסחר הראשיות (דרך המלך), שקישרה את אשור עם צפון הלבנט ולים האגאי, עברה באזור. הדרך התחילה בעיר חלב, עברה דרך חרן, גוזן (גוזאנה), נציבין ומשם לנינוה. מצפון לעמק בו שוכנת העיר נמצא רכס הרי טור עבדין, ומדרומו עובר רכס עבדול-עזיז . כיוונם הכללים של הרכסים הוא ממזרח למערב.
כ-2.5 ק"מ מערבה לתל פחריה נמצא תל חלף, האתר של העיר הארמית והנאו-אשורית גוזן (גוזאנה). שניהם שימשו לחלופין בתקופות שונות, כמרכז העירוני של האזור. בתקופה הפרתית התפתח היישוב בתל פחריה והפך לעיר המודרנית ראס אל-עין.
היסטוריה.
האתר היה מיושב בתקופה הנאוליתי קדם-קרמית, תקופת הברונזה המאוחרת, התקופה האשורית התיכונה, תקופת ממלכת מיתני, התקופה הנאו-אשורית, התקופה הרומית, התקופה הביזנטית והתקופה המוסלמית הקדומה.
ארכאולוגיה.
שטחו של האתר הוא 800 דונם (0.8 קמ"ר), מתוכם 25 דונם, בצידו המזרחי של האתר, הם החלק המוגבה של התל המתנשא כ-15 מטר מעל סביבתו. האתר התגלה לראשונה על ידי הדיפלומט הגרמני ממוצא יהודי מקס פון אופנהיים בתחילת המאה ה-20. בשנת 1929, בעת שחפר בתל חלף, שלח את האנס להמן (Hans Lehmann) לבצע סקר שדה ואת האדריכל פליקס לנגנגר (Felix Langenegger) למיפוי וציור האתר. בשנת 1940 הגיע לאתר צוות משותף של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו ושל המוזיאון לאמנות יפה של בוסטון . הם עבדו תקופה קצרה באתר, עשו מספר חפירות באספם חרסים וממצאים אפיגרפיים ויצרו מפה חדשה של האתר. הממצאים כללו שנים עשר לוחות בכתב יתדות ומספר שברים. השטחים שנחפרו השתייכו בעיקר לתקופה האשורית התיכונה, והתקופה הנאו-אשורית. בשנים 1955–1956 חפר באתר הארכאולוג הבלגי אנטון מורטגט , הממצאים שלו תוארכו לתקופת ממלכת מיתני. בשנת 2001 נחפר האתר על ידי צוות משותף של אוניברסיטת האלה-ויטנברג ושל מחלקת העתיקות והמוזיאונים של סוריה. בשנת 2005 בוצע סקר באתר שעדכן את מפת האתר של פון אופנהיים מ-1929, שלאחריו בשנת 2006, הגיע לאתר צוות של האוניברסיטה החופשית של ברלין, המכון הסלובקי לארכאולוגיה והיסטוריה ((Slovak Archaeological and Historical Institute (SAHI) ומחלקת העתיקות והמוזיאונים של סוריה, הם חפרו באתר במשך חודש. החפירה על ידם נמשכה גם ב-2007 במשך 8 שבועות. בעונת החפירות 2009 הם גילו 11 לוחות בכתב יתדות שהשתייכו לתקופה האשורית התיכונה. בעונת 2010 התגלו באותו אזור חפירה, 40 לוחות ושברי לוחות. בדיקה ראשונית העלתה שהלוחות עסקו בנושאים מנהליים. אפונים שהופיעו על גבי חלק מהלוחות קישרו אותם לתקופת מלכותם של שלמנאסר הראשון (1244-1274 לפנה"ס) ובנו תוכולתי-נינורתה הראשון (1207-1243 לפנה"ס)
הכתובת הדו לשונית מתל פחריה.