מדיניות החייג'ין אומצה גם ביפן בבתקופת טוקוגאווה (מדיניות סאקוקו) ובקוריאה בתקופת שושלת ג'וסון, שהתפרסמה כ"Kingdom Hermit".
שושלת קינג.
רקע.
המאה ה -14 הייתה תקופה של כאוס ברחבי מזרח אסיה. מגפת הבועה השנייה החלה במונגוליה בסביבות 1330 וייתכן שהרגה את רוב האוכלוסייה בהיי ובשאנשי ומיליונים במקומות אחרים. מגפה נוספת השתוללה במשך שלוש שנים בין השנים 1351–1354. מרידות קיימות על מונופול המלח הממשלתי ושיטפונות קשים לאורך הנהר הצהוב עוררו את מרד הטורבן האדום. הכרזת המינג בשנת 1368 לא סיימה את מלחמותיה עם שרידים מונגולים תחת טוגון טמורה בצפון ותחת נסיך ליאנג בדרום. המלך גונגמין מקוריאה החל להשתחרר גם מהמונגולים, החזיר את המחוזות הצפוניים של מדינתו, כאשר פלישת הטורבן האדום הרסה את האזורים. ביפן, רסטורציית קנמו השני של הקיסר דייגו השני הצליח להפיל את תקופת קאמאקורה אך בסופו של דבר פשוט החליף אותם באשיקאגה החלשה (Ashikaga Shogunate)
השליטה הרופפת על פריפריה של יפן הובילה לכך ששודדי ים הקימו בסיסים באיים המרחבים של התחום, במיוחד צושימה, איקי וה גוטים. "שודדים-גמדים" אלה פשטו על יפן כמו גם על קוריאה וסין.
מסעות האוצר של ג'נג חה הופסקו בגלל עלייה באסרטיביות של המונגולים לאחר לכידתו של הקיסר בקרב טומו בשנת 1449. ההיקף הגדול של הסחר הפרטי בחו"ל גרם לתחרות מחירים לרכישות ממשלת מינג, כמו סוסי קרב עבור החזית הצפונית, והיה צורך להקצות מחדש את הכספים. עם זאת, לאחר סיום מסעות האוצר, הסחר הסיני בתוך אסיה וצפון אפריקה נמשך.
דן וינד
דן וינד (1935 – 4 באוקטובר 2006) היה מהנדס אזרחי, ניהל פרויקטים ומבנים רבים בירושלים, מהחשובים ומהבולטים שבהם. ממעצבי פרויקט הרכבת הקלה וקריית הלאום, זוכה אות יקיר ירושלים (2004), מנהל ומייסד חברת תפנית הנדסה.
ביוגרפיה.
וינד נולד בשכונת הבוכרים בירושלים למשה, יליד פולין ומהנדס במקצועו ולמרים ילידת רוסיה. בגיל שנה עבר עם משפחתו לשכונת בית הכרם ושם גדל.
בוגר תואר בהנדסה אזרחית מהטכניון בשנת 1961. בשנת 1995 הקים את חברת תפנית וינד, ביחד עם עמיתיו שמעון קורינפלד, אלי גורדון, שלומית שער, משה עוז ומיכאל אלון.
בשנת 1996 זכה באות "עמית כבוד של הטכניון".
היה נשוי לנעמי וינד, אמנית ופסלת משכונת בית הכרם. לזוג נולדו שלושה ילדים: ארנה ציירת (1966), מיכאל אדריכל והשחקנית אלונה וינד רז (1973).
הנצחתו.
עיריית ירושלים הנציחה כיכר על שמו ברחוב העלייה על יד מלון קראון פלזה ירושלים.
לאחר פטירתו הוקמה קרן מלגות על שמו לבוגרי הטכניון.
סובייטסקי ספורט
סובייטסקי ספורט (ברוסית: Советский спорт; מילולית: "הספורט הסובייטי") הוא שמו של יומון סובייטי-רוסי, הנחשב לעיתון הוותיק ביותר בכתבי העת הספורטיביים ברוסיה. פעיל מאז 1924.
היסטוריה.
המהדורה הראשונה של העיתון הודפסה ב-20 ביולי 1924. עד 19 במרץ 1946 הוא נשא את השם "הספורט האדום" (קראסני ספורט). מאז שנת 1934 העיתון עבר למתכונת יומית. העורך הראשי הראשון של העיתון ארון איטין נורה בשנת 1938 בגין בגידה במולדת.
ביולי 1949 פורסם על דפי העיתון השיר הראשון של יבגני יבטושנקו שכותרתו "שני ענפי ספורט". השיר הוקדש לעובדה ש"בעלי ההון מתחרים על כסף, והעם הסובייטי - על הנפש". במאי 1960 החל להתפרסם מוסף יום ראשון בשם "כדורגל". מאז 3 בדצמבר 1967 שמו שונה ל"הוקי כדורגל". ב-5 ביולי 1968, קוראי עיתון הספורט קיבלו מוסף נוסף - "64" על השחמט.
בתחילת המאה, בשנות התשעים וה-2000, העיתון חווה משברים יצירתיים וכלכליים - הדפוס הצטמצם ועיתונאים וכתבים החלו לעזוב את העיתון בהמוניהם. באוגוסט 1991 העיתון לא הופיע במשך שבוע. במקביל, 14 עיתונאים שעזבו את עיתון הקימו עיתון ספורט נפרד בשם ספורט אקספרס.
בשנת 1998 היומון עבר לבעלות חברת הנדל"ן במוסקבה ויצא רק פעמיים בשבוע. שנה לאחר מכן, עם כניסתו של העורך הראשי, אלכסנדר קוזלוב, חידשה מערכת העיתון את העבודה היומית. בהנהגתו של קוזלוב, העיתון עבר מתבנית A2 למתכונת "צהובון" כביכול, שפותח יחד עם מומחים סקוטים ונמצא עדיין בשימוש כיום. בהשתתפות ישירה של עיתון "הספורט הסובייטי" בסתיו 2003, הוקם והושק מגזין הספורט "PROsport" שהפך לימים לפרסום עצמאי. הניצחון האמיתי של צוות המערכת שלו, היה כשאלכסנדר קוזלוב פעל להקמת ערוץ ספורט ציבורי. בשנת 2002, בזמן בו נערכה התחרות על השגת השליטה על ערוץ הטלוויזיה TV-6, ארגן העיתון משאל עם בקרב הקוראים משאל עם, "תחנת טלוויזיה בכל בית!". כמו כן נערכו ועידות טלפוניות בנושא זה - נושא הצורך בשידורי ספורט במדינה טופל ממספר למספר. הכל הסתיים ביצירתו ערוץ הטלוויזיה הציבורי "ספורט" ביוני 2003.
ב-15 באפריל 1999 יצאה המהדורה הראשונה של השבועון "הספורט הסובייטי-כדורגל". לטענת העורך הראשי של העיתון, אלכסנדר קוזלוב, פרסום זה היווה סוג של תגובה לתוסף הכדורגל שהוציאה מערכת "ספורט אקספרס", כמו גם לכתב העת הצבעוני של העיתון: "ספורט אקספרס-כדורגל", שהפסיק להתקיים כעבור שנתיים. בתחילת שנות האלפיים הגיע תפוצת השבועון לנתון של 230 אלף עותקים. באוגוסט 2001 מכרה חברת הנדל"ן במוסקבה את חברת סובייטסקי ספורט לחברת פרופ-מדיה הולדינג. יחד עם קומסומולסקאיה פרבדה ועיתון אקספרס, נכנס "סובייטסקי ספורט" לבית הדפוס פרופ-מדיה. במרץ 2007, מכרה פרופ-מדיה גוש מניות בהוצאה זו לקבוצת החברות ESN. לאחר המעבר לשליטת פרופ-מדיה הופיעו יותר ויותר חומרים הקשורים לבידור בעיתון ומנובמבר 2001 עד 2016, בסוף כל גיליון, פורסמה תוכנית טלוויזיה לחמישה ערוצי טלוויזיה גדולים ושלושה ענפי ספורט, אך מסוף 2003 - ערוצי ספורט בלבד. הייתה הפרדה בין נושאי העיתונים שחולקו במוסקבה ובאזורים אחרים (כמו ארכנגלסק, אופה ועוד). בפרסומים אזוריים לא נכללו תוכניות טלוויזיה והיו פחות עמודים לעומת אלה שפורסמו במוסקבה.
בסוף 2003 מונה העיתונאי המפורסם איגור קוץ לעורך הראשי של העיתון. משך כמעט עשר שנות עבודתו בעיתון הפך את עיתון הספורט העיקרי של רוסיה "מעיתון מתייסר ומייסר, אותו עמדו למכור ולסגור" לעיתון הספורט הטוב במדינה. בנוסף, מתקופה זו כל עובדי העיתון החלו להופיע בפומבי ולעבור לעבוד רק בבגדים ממותגים - חולצות אדומות עם הלוגו של עיתון "הספורט הסובייטי". מאז יוני 2006 העיתון פורסם בצבע (לפני כן פורסמו בצבע רק הגיליון "הספורט הסובייטי-כדורגל" והעיתון היומי בימי שני בשנים 2002–2004). בשנים 2007–2016 פורסם העיתון במסגרת הוצאת קומסומולסקאיה פרבדה.
בינואר 2016 התברר כי הוצאת קומסומולסקאיה פרבדה עומדת למכור את העיתון ללא רווחיות לבעלים אחר, סוכנות התקשורת של סרגיי קולושב. ב-11 בפברואר העיתון שינה את בעליו, העורך הראשי, האתר, העיתון וכל נספחיו נמכרו. במקום פאבל צדקוב, לעורך הראשי החדש מונה קונסטנטין קלשצ'וב שעבד בעבר בעיתון "ספורט אקספרס". כתוצאה מכך, מאז פברואר 2016, הבעלים של העיתון היא חברת First Media Invest וסרגיי קולושב.
Fontanka.ru
Fontanka.ru (ברוסית: Фонтанка.ру; מילולית: "פונטנקה.רו") הוא עיתון חדשות אלקטרוני רוסי פופולרי, שבסיסו בעיר סנקט פטרבורג, והוא פעיל מאז שנת 2000. על פי מערכת הניטור והניתוח לעיתונות Medialogia, בשנת 2018 העיתון היה אחד מאמצעי התקשורת האזורית המצוטטים ביותר.
מאז 2019 הוא שייך לבית ההוצאה לאור Azhur-Media, בעל המניות הגדול בו הוא איש העסקים ויקטור שקוליוב.
היסטוריה.
הפרסום המקוון החברתי-פוליטי Fontanka.ru הוקם בשנת 2000 על ידי העיתונאים אנדריי קונסטנטינוב, אלכסנדר גורשקוב, אנדריי פוטפנקו ויבגני וישנקוב. מייסדת האתר הייתה סוכנות התחקירים העיתונאית "Azhur Media" (ידועה ברוסית כ-Агентство журналистских расследований, סוכנות החקירות העיתונאיות). העיתון קיבל את שמו על שם נהר פונטנקה, שלידו שוכנת מערכת האתר. האתר מפרסם חדשות יומיות מאז אוגוסט 2000.
באפריל 2013, נרכש האתר על ידי חברת ההחזקות השוודית Bonnier Business Press, שבאותה עת גם הייתה הבעלים של העיתון "פטרבורג העסקית". העסקה הוערכה ב-7.5 מיליון דולרים. אולם שנתיים לאחר מכן, לאחר שנחקק החוק להגבלת חלקם של בעלי המניות הזרים בתקשורת הרוסית, נאלצה החברה למכור מחדש את חלקה לבעלי מניות המיעוט: אנדריי קונסטנטינוב, יבגני וישנקוב, אנדריי פוטפנקו ואלכסנדר גורשקוב. בהמשך, קבוצת Fort גילתה עניין ברכישת האתר, לאחר שרכשה 80% ממניות העיתון "פטרבורג העסקית" בסוף 2015 מאותה Bonnier Business Press. התקשורת הרוסית דיווחה על הקשר של בעלי קבוצת Fort, מקסים לבצ'נקו ובוריס פאיקין להנהלת האתר ומייסדה אלכסנדר גורשקוב תיאר את מבנה החברה באופן הבא: "יש ארבעה מאיתנו וחברת מניות ידידותית".