ההתאחדות הצרפתית היהודית למען השלום (בצרפתית: Union juive française pour la paix, נקרא לעיתים בעברית גם "האיחוד היהודי-צרפתי למען השלום") הוא ארגון יהודי חילוני, אוניברסליסטי, המתנגד לכיבוש הישראלי בשטחים, המבקש להביא להכרה בזכותו של העם הפלסטיני למדינה, להכרה בזכות השיבה של הפליטים הפלסטינים, לפירוק ההתנחלויות בגדה המערבית ולנסיגת ישראל מכל השטחים הכבושים, כולל מזרח ירושלים.
היסטוריה.
הארגון הוקם בפריז באפריל 1994 על ידי ריצ'רד וגמן, כסניף של "האיחוד היהודי הבינלאומי לשלום". וגמן מגדיר את עצמו באופן אישי כאנטי-ציוני משום שמבחינתו "אנטי-ציונים הם אלה המאמינים כי הציונות טועה כאידאולוגיה ושמתנגדים לה"; אחרים בארגון מכנים עצמם "לא ציונים". בהצהרת היסוד של הארגון נאמר:
הארגון לוקח חלק בכמה קמפיינים שמטרתם להוקיע את "הסחף המיליטריסטי בישראל", לדבריו, ואת מדיניות הכיבוש של ממשלת ישראל. הוא תומך בקמפיין "BDS" נגד ישראל. הוא עובד באופן קבוע בפרברים של פריז עם איגוד העובדים המגרביים בצרפת, במטרה להילחם נגד מה שהוא רואה בייבוא הסכסוך הישראלי-פלסטיני לצרפת.
בשנת 2002, היה הארגון שותף בהקמת ארגון "יהודים אירופאים למען שלום צודק במזרח התיכון"- (European Jews for a Just Peace - EJJP), ארגון גג של 18 ארגוני יהודים אירופאים הפועלים למען שלום צודק במזרח התיכון.
מאז 2006 מפרסם הארגון כתב עת, היוצא לאור כל רבעון, בשם "בצד השני" (De l'autre côté).
בשנת 2007, ערך בשיתוף עם ארגונים אחרים, דו"ח על הפרות של החוק הבינלאומי בלבנון ופגיעה בזכויות אדם שם. בנוסף תומכת ההתאחדות בקמפיין להסדרת מעמדם של ילדי פליטים בצרפת. בהודעה לעיתונות בשנת 2006 אמרה ההתאחדות כי:" המורשת היהודית הנדיבה והאלטרואיסטית מחייבת אותנו, רבים מאיתנו, מההיסטוריה המשפחתית שלנו, יודעים איך זה להיות פליט, היעדר המחר, האיום המתמיד. גירוש הפליטים שנעשה באחרונה מחזיר אותנו לתמונות טרגיות אחרות שהאמינו שהן לא יחזרו. כאשר מדינה מתחילה לשאול למי יש את הזכות להיות שם, למי יש את הזכות לחיות, אנחנו יודעים שהמצב חמור. אנו יודעים שהתגובה היחידה היא סולידריות ללא תנאי עם ילדי הפליטים. ההתאחדות גם מגנה את השתיקה הרועמת של ארגון קריף בנושא זה".
מטרות הארגון.
הארגון הגדיר את מטרותיו:
לתמוך במטרות אלו בישראל, בפלסטין, בצרפת ובמקומות אחרים הנלחמים למען שלום צודק.
ולקדם יעדים אלה על ידי:
פעילים.
בין פעילי ההתאחדות נמנים או נמנו:
וילם ויסינג
וילם ויסינג (בהולנדית: Willem Wissing; 1656 – 10 בספטמבר 1687) היה אמן פורטרטים הולנדי, שעבד באנגליה.
חיים וקריירה.
הוא נולד באמסטרדם או בהאג, ולמד בהאג. בשנת 1676 עבר לאנגליה, שם למד עם פיטר לילי וסייע לו.
לאחר מותו של לילי בשנת 1680, התגלה ויסינג כתלמידו החשוב ביותר. גודפרי קנלר היה אמן הדיוקנאות היחיד באנגליה שהתחרה בויסינג. המצוירים המלכותיים של ויסינג כללו את צ'ארלס השני, מלך אנגליה, קתרין מברגנזה, ג'ורג' מדנמרק וג'יימס סקוט, הדוכס הראשון ממונמאות'.
בשנת 1685 שלח ג'יימס השני, מלך אנגליה, את ויסינג להולנד לצייר דיוקנאות של חתנו ההולנדי ובתו, מי שבעתיד היה ויליאם השלישי, מלך אנגליה ואשתו מרי השנייה. ציור הדיוקנאות שלהם נעשה מספר פעמים ולעיתים קרובות. גרסאות מוצגות באולם הגדול של בניין הרן בקולג' ויליאם ומרי בוויליאמסבורג, וירג'יניה.
ויסינג נפטר בשנת 1687 בשיא תהילתו כצייר פורטרטים, בביתו של ג'ון ססיל, הרוזן החמישי של אקסטר ליד סטמפורד בלינקולנשייר. היו שחשדו שהוא הורעל מרוב קנאה בהצלחתו.
הוא נקבר בכנסיית סנט מרטין, סטמפורד, לינקולנשייר.
עמיתו ההולנדי יאן ואן דר וארט עבד בבית המלאכה שלו והוסיף את הווילונות והנופים בפורטרטים שצייר ויסינג.
לאחר מותו של ויסינג, המשיך ואן דר וארט לעבוד בסדנתו של ויסינג.
רבים מדיוקנאותיו המפורסמים של ויסינג ודיוקנו העצמי הופצו בהדפסים.
דנה שץ
דנה שץ (נולדה ב-1967) הוא יוצרת, תסריטאית, פזמונאית ועורכת סדרות טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
דנה שץ נולדה וגדלה בשכונת רחביה, בירושלים (1967). בילדותה הייתה שחקנית תסכיתים ב"תוכניות לאם ולילד" ברדיו ולאחר מכן ב"לבת ולבן ולמי שמתעניין" ברשת א' של קול ישראל והופיעה בתפקידים ראשיים בקלאסיקות שונות, ביניהן "היידי בת ההרים" מאת יוהנה ספירי ו"פצפונת ואנטון" מאת אריך קסטנר. אביה יעקב שץ, היה כותב הנאומים של ראש הממשלה לוי אשכול, מחבר האנציקלופדיה "לקסיקון המדינה" ועורך ומגיש את מהדורת חדשות הגולה ליהדות ארצות הברית בקול ישראל בשנות ה-70.
ב-1992 סיימה תואר ראשון B.F.A בהצטיינות בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
לאחר לימודיה באוניברסיטת תל אביב הייתה שץ ממקימי ערוץ הילדים (ערוץ 6), שם עסקה בכתיבת תסריטים, בפיתוח תכנים מקוריים ובעריכת שידורים חיים של "הכיתה המעופפת" ו"כדור פורח", שם גם כתבה את סדרת הבובות "הביגבגים", שנמכרה לחמש תחנות שידור בחו"ל, בהן בריטניה וסינגפור. לאחר מכן כתבה סדרות לגיל הרך בערוץ הופ! ביניהן "רחוב סומסום", ואת הסדרה המקורית שגם יצרה: "כוח הקצב", ששודרה משך 3 עונות. בנוסף יצרה וכתבה סדרות אנימציה שדובבו בכל רחבי העולם כמו "מי מה מו", "טוק טוק ותותי" וה"גן של טוטו ורובי" שמשודרת ב-50 מדינות בארצות הברית, במסגרת ערוץ בייבי האמריקאי. בנוסף כתבה לטלוויזיה החינוכית את הסדרה "גאון של אבא" ואת סדרת המדע של פרופסור דן שכטמן, זוכה פרס נובל, "להיות מדען עם פרופסור דן". יצרה וכתבה את הסדרה "מיץ ושיר" לערוץ ניק-ג'וניור בעקבות שיריו האהובים של אריק איינשטיין. בנוסף כתבה שץ את התסריט ואת חלק ממילות השירים בשתי קלטות הילדים של ״הקסם של ימבה״ (עם עודד מנשה, דנה דבורין, ואבי יפה) שביימו אהרון קפלן ואיתן אבוט.
שץ היא יוצרת ותסריטאית ראשית של "בת השוטר", סדרת מתח בת 40 פרקים לערוץ טין ניק ב-yes. יוצרת ותסריטאית הסדרה "100 בתנ"ך", 24 פרקים, ששודרה בערוץ לוגי במשך שלוש עונות ובערוץ הראשון. יוצרת ותסריטאית סרט הקולנוע "מיס אנטבה", שהשתתף ב-35 פסטיבלים בינלאומיים ובהם מונטריאל, המפטונס – ניו יורק, ריו דה ז'ניירו, לוס אנג'לס, קוריאה ופאלם ספרינגס וזכה במספר פרסים בינלאומיים. יוצרת ותסריטאית הדרמה "טיול שנתי", ששודרה בערוץ הילדים וזכתה במקום ראשון בפרס אונסק"ו בפסטיבל ciak junior – איטליה. יוצרת ותסריטאית הדרמה "אח שלי הגדול" בערוץ הילדים שמשודרת בימי הזיכרון ונמצאת בשימוש משרד הביטחון לטיפול במשפחות שכולות. עורכת תסריט של הסדרה הקומית "מורובוט", ששודרה במשך שתי עונות בערוץ יס קידז. שותפה לפיתוח התסריט של סרט הקולנוע הישראלי "אשה עובדת".
כפזמונאית כתבה כ-250 שירים לתוכניות טלוויזיה רבות, ביניהן את שיר הנושא ל"בת השוטר" "השמים שומרים", בביצועה של יובל דיין, את השיר "סימן שאנחנו מגזימים", שנבחר לשיר העשור בערוץ הילדים, ועוד שירים לקמפיינים חברתיים כמו "דווקא אני" ו"להתנדב מכל הלב". כתבה את המילים לשירי הסדרה "רחוב סומסום", שמשלבת שחקנים יהודים וערבים בערוץ הופ! ואת השירים לסדרות שיצרה "כוח הקצב" ו"סיפורי פיות" ששודרה בערוץ ניק-ג'וניור.
פרסים וציונים לשבח.
פרס ראשון עבור התסריט "והרי את" בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, 2012.
עבור הסרט "מיס אנטבה" - ציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פרס מיוחד של חבר השופטים בפסטיבל זלין, צ'כיה, פרס ראשון לסרט בפסטיבל טיוואן, פרס התסריט בפסטיבל גונפרביל, צרפת, ציון לשבח לשחקנית בתחרות וולג'ין, פסטיבל הקולנוע ירושלים.
פרס משרד התרבות לעידוד יוצרים צעירים בתחום הקולנוע עבור התסריט לסרט הקולנוע "תמונה משפחתית" שכתבה כסטודנטית.
חיים אישיים.
שץ חיה בתל אביב, נשואה לאיתן בראון, עורך ראשי בטלוויזיה, ויש להם שלושה ילדים.
Glósóli
Glósóli (בעברית: סוליה זוהרת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית שרה ברייטמן, מתוך אלבומה האחד עשר, "Dreamchaser". השיר יצא לאור ב-19 בספטמבר 2013, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים שמחה LLC.
הגרסה של השיר משנת 2005 הגיעה למקום הראשון במצעד השירים שבאיסלנד.
רקע וכתיבה.
השיר "Glósóli" בוצע והוקלט גם על ידי סיגור רוס ונכלל באלבום, "". השיר נפתח בבייס-ליין איטי ורגוע, ושירה מתונה של יונסי. בהמשך מופיע קטע גיטרה רפטטיבי שמתגבר לאט-לאט, עד שהוא מתפרץ באלימות שתי דקות לפני הסיום, בעוד המתופף חובט בתופים. בשיר יש שימוש בפסנתר.
פרק זמן לצאתה, עלתה הגרסה של השיר משנת 2005, לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליחה לצבור שם למעלה מ-12 מיליון השמעות.
הוצאה וביקורת.
הוצאת השיר כסינגל מתוך "Dreamchaser", גררה הד תקשורתי, תוך שמגזין הבילבורד פרסם כתבה אודות הפרימיירה שלו, שם נכתב כי "שרה ברייטמן שרה את יצירותיהם של כולם: מדיאן וורן ועד ג'יימס הורנר - עכשיו היא פונה לסיגור רוס". עוד נכתב שם, כי ברייטמן "מציגה ומעניקה השראה באמצעות השיר".
את הכתבה סיכמו בכך שהזכירו את אלבום האולפן התשיעי של ברייטמן משנת 2008, "Symphony".
מריה רוגוז'ינסקה
מריה רוגוז'ינסקה לבית לשניאק (בפולנית: Maria Rogozińska; נרצחה ב-12 בינואר 1943, פיליצה) הייתה איכרה פולנייה, אשר התגוררה בכפר ויירבקה , ליד פיליצה. נרצחה יחד עם בנה בן השלוש על ידי הנאצים כי הסתירה יהודים ולוחמי מחתרת בביתה. בשנת 2004 הוענק לה אות חסיד אומות העולם.
ביוגרפיה.