פייטלוביץ' למד שפות אתיופיות בסורבון אצל יוסף הלוי. במסגרת מסע נדודיו נפגש פייטלוביץ' עם חשובי המנהיגים היהודים ועם כל מי שהייתה לו נגיעה בנושא של יהודי אתיופיה כגון דיפלומטים באתיופיה, במצרים ובאירופה. הוא אף קיבל תמיכה למסעותיו מן הברון רוטשילד ומארגון כל ישראל חברים והמלצות לתמיכה במחקריו מרבני ארץ ישראל. חקר את מנהגיהם הדתיים של היהודים האתיופיים והצליח להשפיע עליהם להתקרב ליהדות הרבנית, שכן קודם לכן לא הכירו את התלמוד. בהשפעתו שינו "ביתא ישראל" חלק ממנהגיהם הדתיים.
פייטלוביץ' נפטר ב-15 באוקטובר 1955 בבית החולים בילינסון לאחר מחלה ממושכת ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. לאחר מות אלמנתו מרים נתרם ביתם ברחוב ויתקין 10 בתל אביב לעיריית תל אביב. ב-1974 נפתחה בבית ספרייה ציבורית שנוהלה על ידי יצחק גרינפלד. לאחר מכן הספרייה הציבורית נסגרה. האוסף המדעי שבספרייה הועבר ב-1974 לחזקת הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי באוניברסיטת תל אביב. גם שם נוהל האוסף בתחילה על ידי יצחק גרינפלד. האוסף כלל בין השאר כארבעים כתבי-יד עתיקים, כמו ספר התאזזה סנבת (מצוות השבת).
שניים מתוך שלושת העותקים שהם המקורות העתיקים היחידים בעולם של ספר זה נמצאים באוסף פייטלוביץ'. עותקים אלה ושאר הספרים העתיקים שבאוסף פייטלוביץ' נמצאים באוסף הספרים הנדירים בספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי. בשנים 2019-2021 עברו כארבעים מכתבי - היד העתיקים דיגיטציה וקוטלגו והיום הם זמינים אונליין למשתמשי האוניברסיטה. כיום עומד בית פייטלוביץ' נטוש ונעול.
מפגשים עם בני ביתא ישראל.
מדיווחיו של פייטלוביץ' ניתן ללמוד על מנהגי קהילת ביתא ישראל בראשית המאה העשרים. הוא העיד על קהילות שנספו כארבעים שנים קודם לכן בתקופת הזמן הרע ("קפו קן") ורק שמות המקומות וסיפורי שכניהם מנציחים את זכרם. פייטלוביץ' הרבה לתאר את מפגשיו עם בני הקהילה שיצאו לשמד בעקבות הזמן הרע, בהשפעת החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים. מסעותיו של פייטלוביץ' בצפון הרמה האתיופית שיבשו את מאמצי המיסיון לשכנע את יהודי אתיופיה כי כל יהודי העולם מאמינים בישו. פייטלוביץ' ציטט מדיווחי המיסיונרים ראיות להשפעתו:
הידיעות על מותו הגיעו לאתיופיה כשנה לאחר פטירתו וביתא ישראל ערכו תזכר רב משתתפים בכפר אמבובר.
פרמטר הצפיפות
בעית המסה החסרה
יעקב פיטלוביץ'
יעקב פיטלוביץ
יעקב פייטלוביץ
אנדרסן
קביטציה
טובאס
טוּבַּאס (בערבית: طوباس) היא עיר פלסטינית במזרח השומרון, כ-21 ק"מ צפונית מזרחית לשכם. העיר משמשת כמרכז מינהלי של נפת טובאס. אוכלוסיית העיר מונה 16,100 תושבים.
היסטוריה.
יש המזהים את טובאס עם תבץ המקראית, העיר בה מצא את מותו אבימלך בן גדעון מידי אשה שזרקה עליו פלח-רכב. פרופ' אברהם מלמט זיהה בו את טַבָּֽת, שמוזכר ב. ביישוב נמצאים שרידים ארכאולוגים מן התקופה הישראלית ואילך.
על פי מסורת שומרונית שתועדה במאה ה-19, אשר בן יעקב נקבר בנבי טובא שבטובאס.
במהלך המרד הערבי הגדול הוכנס הצבא הבריטי לטובאס בפברואר 1938 והוטל עוצר על הכפר.
במהלך מלחמת ששת הימים נמלטו רבים מתושבי העיירה לממלכת ירדן, אולם רובם חזרו אליה לאחר שוך הקרבות. מיד לאחר המלחמה סייעו שלטונות צה"ל בקציר החיטה בטובאס, במה שהיה ניצן ראשון של שיתוף פעולה בין ישראל לאוכלוסייה הערבית ביהודה ושומרון. בהמשך טובאס הייתה לאחת העיירות הראשונות ביהודה ושומרון שבו נשבר החרם נגד פתיחת בתי ספר, וטובאס גם הייתה העיירה הראשונה שהממשל הצבאי פעל להתקין בה מים זורמים. באופן כללי בטובאס היו מעט הפגנות נגד ישראל, יחסית למקומות אחרים ביהודה ושומרון וראש העיר אף קרא לשיתוף פעולה עם השלטונות.
עם זאת, מטובאס יצאו מספר מחבלים.
מאמצע שנות ה-70 הופקעו אדמות רבות של טובאס לצורך הקמת היישובים רועי ובקעות. בעקבות עתירה לבג"ץ כנגד ההפקעה, מסר האלוף אברהם אורלי תצהיר לגבי החשיבות הביטחונית של הקמת יישובים באזור טובאס:
ראג'ניש קנדרה מוהן ג'יין
לורה אינגלס וילדר
לורה אליזבת אינגלס וילדר (באנגלית: Laura Ingalls Wilder; 7 בפברואר 1867 – 10 בפברואר 1957) הייתה סופרת ילדים אמריקאית. בסדרת ספרים מצליחה שכתבה מתארת אינגלס-וילדר בחיוניות ובעושר את חייה כילדה ונערה במשפחת חלוצים במערב התיכון בארצות הברית. סדרת הספרים מתארת בנאמנות רבה למדי את קורות חייה של לורה, אך היא אינה נאמנה לגמרי לאמת ההיסטורית, וכמה מאורעות הושמטו, אוחדו עם מאורעות אחרים, או שונו במקצת. הספר הידוע ביותר בסדרה הוא בית קטן בערבה.
ילדות.
לורה אליזבת נולדה בעיירה פפין, שבויסקונסין, לצ'ארלס פיליפ אינגלס (Ingalls) ולקרוליין לייק (קווינר). לפי כמה מקורות הייתה נצר לשושלת יוחסין המשתרעת עד ויליאם הכובש, מלך אנגליה. לורה הייתה אחת מתוך חמישה ילדים: אחותה הגדולה מרי (10 בינואר 1865 – 20 באוקטובר 1928); לורה, השנייה; קרוליין, שכונתה קארי (3 באוגוסט 1870 – 2 ביוני 1946); צ'ארלס פרדריק, שכונה פרדי, נפטר בגיל 10 חודשים (1 בנובמבר 1875 – 27 באוגוסט 1876; לורה אינה מזכירה אותו בספריה); וגרייס פרל (23 במאי 1877 – 10 בנובמבר 1941).
משפחתה של לורה הייתה חלק מגל ההתפשטות מערבה בארצות הברית במחצית השנייה של המאה ה-19, וספריה של לורה מתארים את המקומות השונים בהם חייתה המשפחה. הספר הראשון מבחינה כרונולוגית, בית קטן ביער הגדול (little house in the big woods, 1932) מתאר תקופה זו.
כאשר הייתה לורה בת כשנתיים, ב-1869, נדדה משפחת אינגלס דרומה ומערבה, ובנתה בית בדרום מזרח קנזס, ליד העיר אינדפנדנס. הבית נבנה באזור שנשמר אז לאינדיאנים, ולאחר כשנתיים נדרשו המתיישבים הלבנים לפנות את האזור. תקופה זו מתוארת בספרה השני והידוע ביותר של לורה, בית קטן בערבה (Little House on the Prairie, 1935).
המשפחה חזרה לוויסקונסין בשנת 1871. 3 שנים לאחר מכן, ב-1874, נדדה שוב המשפחה, והפעם מערבה, ובנתה את ביתה לחופי ערוץ השזיף (Plum Creek), ליד העיר Walnut Grove (חורשת האגוז, בתרגום חופשי) במינסוטה. תקופה זו מתוארת בספר בית קטן על גדות נחל השזיף (On the Banks of plum Creek, 1937). המגורים ליד העיר איפשרו למרי וללורה להתחיל לימודים מסודרים בבית הספר בעיר. שתיהן התבלטו, לעדותה של לורה, כתלמידות מצטיינות, ולורה החלה להפגין את כושר המנהיגות שהיה טבוע בה.
לאחר כשנתיים, ב-1876, נדדה שוב המשפחה דרומה, ועברה לגור באיווה, ב-Burr Oak. תקופה זו אינה מתועדת בספריה של לורה. לאחר כשנה שבה המשפחה למינסוטה.
במינסוטה חיה המשפחה בבית שבנה צ'ארלס. בתקופה זו חלתה האחות הגדולה, מרי, ואיבדה את מאור עיניה. לורה מספרת שמרי חלתה בשנית, אך מזכרונותיה של לורה ומדיווחים עיתונאים, נראה שמרי איבדה את מאור עיניה כתוצאה מדלקת קרום המוח ויראלית. ספריה של לורה מציגים אווירה של אופטימיות, בדרך כלל, אך מסתבר שהמשפחה עברה תקופה קשה למדי באותה עת. אולי בשל כך נענה צ'ארלס להצעתה של אחותו, דוסיה, לקבל עבודה עם מניחי מסילת הברזל מערבה, שעבדו באותה עת בדקוטה הצפונית, שהייתה עדיין טריטוריה וטרם הוכרזה כמדינה. תקופה זו מתוארת בספר בית קטן לחופי אגם הכסף (By the Shores of Silver Lake, 1939). הבית שבו התגוררו היה הבית הראשון בעיירה דה סמט (De Smet, על שם האב פייר דה סמט, כומר קתולי שפעל בין האינדיאנים במחצית השנייה של המאה ה-19). זו הייתה למעשה התחנה האחרונה בנדודיה של המשפחה. צ'ארלס הגיש תביעה לחלקת אדמה ליד העיר, והחל בהקמת חווה, במרחק של כמה קילומטרים מהעיר.
ספריה הבאים של לורה מספרים על חייה בעיירה דה-סמט. הספר החורף הארוך (The Long Winter, 1940) מתאר את החורף הקשה שעברה משפחת אינגלס בחורף 1880–1881, שבו נותקה מסילת הברזל לעיירה והמשפחה – כמו כל תושבי העיר – נותרו ללא מזון ואספקה. בספר זה פוגשת לורה לראשונה את בעלה לעתיד, אלמנזו וילדר. אלמנזו יחד עם חברו הצליחו להביא לעיירה, דרך הסופה והשלג, מטען חיוני של חיטה, שהרחיק את הרעב עד להפשרת השלג והגעת הרכבות.
הספר עיר קטנה בערבה (Little Town in the Prairie, 1941) מתאר את התיישבותה של המשפחה בעיר. לורה חוזרת לבית הספר יחד עם קרי ושוב מוכיחה את יכולתה כתלמידה מצטיינת וכמנהיגה (מרי יוצאת ללימודים בקולג' מיוחד לעיוורים, באיווה). הספר מסתיים בהיות לורה בת 15, כאשר היא מוסמכת כמורה ויוצאת ללמד ביישוב במרחק כ-15 ק"מ מדה-סמט.
נישואין ונדודים.
הספר "עיר קטנה בערבה" מתאר את היכרותה של לורה עם אלמנזו וילדר. אלמנזו סייע לה לעבור את התקופה הקשה כמורה ביישוב מנותק ומבודד (בעלת הבית שבו חייתה לורה עברה כנראה התמוטטות עצבים עקב הניתוק והתנאים הפיזיים הקשים), ולאחר כשלוש שנים נענתה לורה לחיזוריו ונישאה לו. על תקופה זו מספרת לורה בספר These Happy Golden Years (יצא לאור ב-1943, לא תורגם לעברית).
אלמנזו (13 בפברואר 1857 – 23 באוקטובר 1949) נולד למשפחת חקלאים משגשגת במדינת ניו יורק. יחד עם אחיו, רויאל, ואחותו, אליזה ג'יין, הצטרפו גם הם להתפשטות מערבה, עד שמצאו את מקומם בעיירה דה סמט. לורה תיארה את ילדותו של אלמנזו בספרה "בן איכרים", Farmer Boy (יצא לאור ב-1933).
ב-25 באוגוסט 1885 נישאו לורה ואלמנזו. אלמנזו היה מבוגר מלורה בעשר שנים, פער גילאים שלא היה נדיר באותה תקופה. כאישה נשואה, לא הייתה לורה יכולה להמשיך בעבודת ההוראה שלה, כמקובל לגבי נשים נשואות באותה תקופה. הזוג הצעיר חי על אדמתו של אלמנזו בדה-סמט, וכשנה לאחר נישואיהם נולדה בתם, רוז (5 בדצמבר 1886 – 30 באוקטובר 1968).