מחבלי זרימה הם משטחים המותקנים בשפה העליונה של הכנף שתפקידם להקטין את עילוי כלי הטיס וכן מוסיפים גרר. במטוסי נוסעים מחבלי זרימה מסייעים לכלי טיס להאט ומונעים את הסיכון בהתרוממות לאוויר במהלך נחיתה לאחר הנגיעה בקרקע. במהלך שאר הטיסה, מסייעים המחבלים בגלגול.
מעצור אוויר.
מעצור אוויר או מעצור צלילה מאפשר שליטה על הגרר של כלי הטיס ומאפשר להקטין את התאוצה במהלך הנמכה, נחיתה או צלילה. במטוסי קרב מעצור האוויר נשלט על ידי מפסק על גבי המצערת.
לוחוני קיזוז.
לוחוני קיזוז הם משטחים קטנים המותקנים על גבי המשטחים הראשיים ועל ידי תנועה לאחד הצדדים, המשטח משנה את נקודת האיזון של המשטח מבחינת הגרר ועל ידי כך משנים את מצב האמצע של ההגאים ומאפשרים להקטין את העומס על הטייס שיכול במקום לתפעל את ההגאים הראשיים בצורה מתמדת לקזז את כלי הטיס למצב היציב ולתת לכלי הטיס להטיס את עצמו.
קנארד.
במטוסים בעלי כנף דלתא משתמשים במשטח קנארד המסייע בייצוב זרימת האוויר בצידו העליון של הכנף, מוסיף מעט עילוי בקדמת מרכז המסה ומקטין את הנטייה של מטוסי כנף דלתא להיות יציבים יתר על המידה.
סוג נוסף של קנראד נקרא קנראד נע המסוגל לנוע ומגדיל את יעילותו על ידי הכוונתו לכיוון זרימת האוויר (על פי זווית ההתקפה).
בית הקברות דה לה אלמודנה
בית הקברות דה לה אלמודנה (בספרדית: Cementerio de Nuestra Señora de La Almudena) הוא בית קברות הממוקם במדריד. מספר הקברים במקום מוערך בכ-5 מיליון. היה בית הקברות הראשי של העיר בשנים 1884–1973.
היסטוריה.
כבר במהלך שלטונו של קרלוס השלישי רצו להעביר את בית הקברות העירוני מחוץ למרכז העיר. אומנם התוכניות נדחו כל פעם מחדש ובסופו של דבר, בית הקברות החדש במזרח העיר נפתח רק ב-1884. הקיבולת המקורית של המקום הייתה כ-63 מקומות. בתחילת המאה ה-20 הושלמו עבודות בנייה במקום וקיבולת הורחבה ל-885 אלף מקומות. הנקרופוליס הראשי נפתח בשנת 1925. בשנת 1955 בוצעה הרחבה נוספת.
ידוענים הקבורים בבית הקברות.
בין הידוענים הקבורים בדה לה אלמודנה: אלפרדו די סטפנו, ניסטו אלקלה סאמורה, ויסנטה אליכסנדרה, סנטיאגו רמון אי קחאל, דולורס איברורי, מנואל ממפאסו ורבים נוספים.
דיפלומט (יבואן)
M30 (משריק)
נתיב M30 הוא כביש ראשי בכיוון מזרח-מערב ברשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק, העובר במערב עיראק ומזרחית לים התיכון. הנתיב מתחיל בא-רוטבה שבמערב עיראק וחוצה שם את נתיב M40 (בגדד-עמאן). משם ממשיך מערבה דרך דמשק - בירת סוריה, חוצה את גבול סוריה-לבנון ליד ענג'ר וממשיך מערבה עד ביירות - בירת לבנון.
כביש ביירות-דמשק.
הכביש המחבר את שתי ערי הבירה והערים המרכזיות של סוריה ולבנון מכונה כביש ביירות-דמשק. כביש זה הוא ציר תנועה מרכזי בין שתי המדינות השכנות.
כביש ביירות-דמשק בשטח לבנון.
חלקו הלבנוני של כביש ביירות-דמשק הוא נתיב תנועה מרכזי בלבנון. הוא אחד משלושת צירי התנועה החשובים ביותר בלבנון (השניים האחרים הם כביש ביירות-טריפולי וכביש ביירות-צור). אורך הכביש בשטח לבנון הוא 53 קילומטר. הכביש מצוי בתווי הררי, יש בו ארבעה נתיבים (שניים לכל כיוון) והוא נסלל לאחרונה בעשור האחרון של המאה ה-20. אורך הקטע שבין נקודת מעבר הגבול א-מסנעה (Al-Massnaá) שבלבנון ובין נקודת מעבר הגבול ג'דיידת יאבוס (Jdeidat Yabous) שבסוריה הוא 6 קילומטרים, יש בו שני נתיבים וגם הוא מצוי בתווי הררי. יישובים בולטים לאורך נתיב זה בלבנון הם:
נקודות נוספות בעלות חשיבות טקטית צבאית על הכביש הן:
בחלקים גדולים מהנתיב הוא עובר בסמוך למסילת הברזל ביירות-דמשק , שנחנכה ב-1895 וחדלה לפעול בתחילת המאה ה-21 בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה.
כביש ביירות-דמשק במלחמת לבנון הראשונה.
בזמן המעורבות הסורית במלחמת האזרחים בלבנון, שהחלה ב-1976, שלט הצבא הסורי דה פקטו בכביש ביירות-דמשק.
כיבוש כביש ביירות-דמשק הייתה אחת מהמטרות המבצעיות בתוכנית הפלישה של צה"ל במבצע שלום הגליל. באזור כביש זה בבקאע התמקם קו ההגנה השני של צבא סוריה שישב באותה עת בלבנון. מטרות מהלך זה היו:
צה"ל לא הצליח להגיע לאחיזה בכביש לפני הפסקת האש ב-11 ביוני 1982. רק שבועיים מאוחר יותר, בעקבות שורה של פעולות התקפיות, כבש צה"ל את בחמדון ועאליי. הצלחה זו הביאה לנסיגת הכוח הסורי מזרחה לאזור הבקאע וצה"ל השתלט על הכביש ממזרח ביירות ועד סאופר.
כביש ביירות-דמשק בשטח סוריה.
קטע הכביש המחבר את דמשק עם מעבר הגבול עם לבנון בג'דיידת יאבוס מסומן ברשת הכבישים הסורית ככביש מספר 1. אורכו של קטע כביש זה, עד המחלף המחבר אותו לכבישים מספר M5 ומספר 5 ברשת הכבישים הסורית הוא כ-42 קילומטר. יישובים בולטים לאורך הכביש בסוריה הם:
כביש דמשק-רוטבה.
הכביש עובר במעבר הגבול אל-טאנף שבסוריה ובמעבר הגבול אל ואליד שבמחוז אל-אנבאר בעיראק. מעבר הגבול נמצא כ-15 ק"מ מצפון מזרח למשולש הגבולות ירדן-סוריה-עיראק. בשנים 2015–2017 היה אזור המעבר מוקד לחימה בין המדינה האסלאמית ובין כוחות שונים, כולל: צבא ארצות הברית, הצבא הסורי החופשי, צבא סוריה וצבא ירדן.
אורכו של הכביש ממעבר הגבול אל-טאנף, ועד דמשק, הוא כ-270 קילומטר. הכביש בין דמשק ועד העיר אדרה , הנמצאת כ-25 קילומטר צפונית-מזרחית לדמשק, מסומן ברשת הסורית ככביש מספר 5. הכביש מאדרה ועד אל טאנף מסומן ככביש מספר 2. ציוני דרך נוספים לאורך הכביש בשטח הסורי הם:
אורכו של הכביש בשטח עיראק, בין מעבר הגבול אל ואליד ובין רוטבה, הוא 153 קילומטר. הכביש מסומן ברשת העיראקית ככביש מספר 1. ציוני דרך נוספים לאורך הכביש בשטח העיראקי הם:
ג'ון קרטרייט
ג'ון קרטרייט (באנגלית: John Cartwright; 1740–1824) היה קצין חיל הים האנגלי, שירת גם במיליציה של נוטינגהאמשייר והיה פעיל בולט לקידום הרפורמה בפרלמנט. לאחר מכן התפרסם כאבי הרפורמה. אחיו הצעיר אדמונד קרטרייט התפרסם כממציא הנול המכני, ואחיו השלישי ג'ורג' קרטרייט היה קצין חיל רגלים וחוקר חצי האי לברדור.
חיים והקריירה הימית.
הוא נולד ב-17 בספטמבר 1740, במרנהאם בנוטינגהאמשייר, בהיותו אחיו הגדול של אדמונד קרטרייט, ממציא הנול המכני ואחיו הצעיר של ג'ורג' קרטרייט, קצין וחוקר לברדור. הוא התחנך בבית הספר בניוארק און טרנט ובאקדמיה הית' ביורקשייר, ובגיל שמונה עשרה נכנס לצי המלכותי.
בשנת שירותו הראשונה, השתתף בלכידת שרבור, ושירת בשנה שלאחר מכן בקרב על מפרץ קיברון בין סר אדוארד הוק לאדמירל הוברט דה ברין. לאחר מכן, פעל תחת פיקודם של סר יו פלייזר והאדמירל ג'ון ביירון בבסיס בניופאונדלנד. הוא מונה כשופט הראשי של היישוב. הוא כיהן בתפקיד במשך חמש שנים (1765–1770).
משנת 1763 עד 14 במאי 1766 היה קרטרייט מפקד הספינה קאטר שרבורן. אחיו ג'ורג' יצא איתו לשיט מפלימות' כדי לרדוף אחרי מבריחים ושודדים.
בריאות לקויה חייבה את קרטרייט לפרוש משירות פעיל ב־1771.
כאשר החלו המחלוקות עם המושבות האמריקאיות, הוא האמין כי המתיישבים האמריקאים צודקים בטענותיהם. הוא תמך בחום בעניינם. עם פרוץ מלחמת העצמאות האמריקאית הוא סירב למינוי כסגן ראשון של הדוכס מקומברלנד. בכך ויתר על קידום מכיוון שלא רצה להילחם נגד המתיישבים האמריקאים. בשנת 1774 פרסם את איגרתו הראשונה בשם המתיישבים, תחת הכותרת "העצמאות האמריקאית התהילה והאינטרס של בריטניה הגדולה."
הוא התחתן בשנת 1780, ואימץ את אחייניתו פרנסס דורותי קרטרייט, בת אחיו אדמונד.
המיליציה והרפורמה.
בשנת 1765, כשנוצרה המיליציה של נוטינגהאמשייר, הוא מונה למפקד משנה, ובתפקיד זה כיהן במשך שבע עשרה שנה.
בשנת 1779 הופיע פרסומו הראשון בנושא הרפורמה בפרלמנט, אשר למעט העלונים של ארל סטנהופ (1774) נראה שזה היה הפרסום הבולט המוקדם ביותר בנושא. הפרסום קיבל את הכותרת "עשה את בחירתך" מהדורה שנייה הופיעה בכותרת חדשה "זכויות חקיקה" ותמכה בפרלמנטים שנתיים, בהצבעה חשאית.
מעתה משימת חייו הייתה קשורה בעיקר בהשגת זכות הבחירה האוניברסלית יצוג הולם בבחירות לפרלמנט. בשנת 1798 הוא הגה את הקמת ה"אגודה פוליטית למען הרפורמה", אשר נוסדה בשנת 1780 וכללה בין חבריה כמה מהנכבדים ביותר באותם ימים. קרטרייט פעל ללא הפסק למען קידום הרפורמה.
בשנת 1812 הוא יזם את מועדוני המפדן, על שמו של ג'ון המפדן, מנהיג פרלמנטרי במלחמת האזרחים האנגלית, במטרה להפגיש בין המתונים ממעמד הביניים לבין רדיקלים מהמעמד הנמוך בסוגיית הרפורמה. כדי לקדם את הרעיון, הוא סייר בצפון מערב אנגליה מאוחר יותר בשנת 1812.
הוא גייס את ג'ון נייט שהקים את מועדון המפדן הראשון בלנקשייר. בשנת 1818 הקימו נייט, ג'ון סקסון וג'יימס וורו את העיתון הרפורמיסטי והפופולרי "מנצ'סטר אובזרבר". בשנת 1819 הקים אותו צוות את אגודת האיחוד הפטריוטי, שהזמין את קרטרייט לשאת דברים בעצרת ציבורית רפורמיסטית במנצ'סטר, אך קרטרייט הקשיש לא הצליח להשתתף במה שהפך לטבח פיטרלו. מאוחר יותר בשנת 1819, קרטרייט נעצר מפני שדיבר בישיבת הרפורמה בפרלמנט בבירמינגהאם, הוגש נגדו כתב אישום בגין קונספירציה ונידון לשלם קנס בסך 100 ליש"ט.
קרטרייט כתב אז את "החוקה האנגלית", אשר תיארה את רעיונותיו כולל שלטון על ידי העם ושוויון משפטי שלדעתו ניתן היה להשיג רק על ידי זכות הבחירה האוניברסלית, ההצבעה חשאית ומחוזות בחירה שווים. הוא הפך לפטרון הראשי של המו"ל הרדיקלי תומאס ג'ונתן וולר, הידוע בעיקר בזכות כתב העת הסאטירי שלו "הגמד השחור", שתמך באופן פעיל בקמפיין של קרטרייט.
קרטרייט שלח עותק של החוקה האנגלית לנשיא ארצות הברית לשעבר, תומאס ג'פרסון. ג'פרסון כתב לקרטרייט ביולי: