שוק העבודה הנורווגי הכולל עדיין מאופיין במחסור בעובדים מיומנים. עובדים מהמדינות ההצטרפות החדשות של האיחוד האירופי נהנים מכך במיוחד, במיוחד פולין. הירידה במחירי הנפט מביאה כיום לעלייה אזורית באבטלה בחוף המערבי, ואילו באזורים אחרים בנורווגיה הצעות העבודה גדלות בחלק מהמקרים.
היקף היצוא האוסטרי לנורווגיה עמד בשנת 2015 על 426 מיליון אירו, בעוד היבוא מנורווגיה הסתכם באותה תקופה בכ-260 מיליון אירו.
נציגויות דיפלומטיות.
אוסטריה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו ו-5 קונסוליות באולסון, ברגן, כריסטיאנסנד, סטוונגר וטרומסו. מאידך, נורווגיה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה ו-4 קונסוליות בברגנץ, גראץ, אינסברוק וזלצבורג.
יחסי נורווגיה–סרביה
יחסי נורווגיה–סרביה הם יחסי החוץ בין נורווגיה לסרביה. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE).
היסטוריה.
יחסים דיפלומטיים רשמיים בין המדינות כוננו הוקמו בשנת 1942. נורווגיה תמכה בהפצצת נאט"ו ב-1999 על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, ובהמשך השתתפה בכוח קוסובו. נורווגיה הצביעה בעד הצטרפותה של קוסובו לאונסק"ו במהלך ההצבעה בשנת 2015.
הסכמים.
שתי המדינות חתמו על הסכם שיתוף פעולה צבאי.
נציגויות דיפלומטיות.
נורווגיה מחזיקה בסרביה שגרירות בבלגרד, ואילו סרביה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
פטרוס כריסולוגוס
פטרוס כריסולוגוס (ביוונית: Ἅγιος Πέτρος ὁ Χρυσολόγος, כלומר פטרוס "מנוסח מזהב") (בערך 380 – בערך 450). היה הבישוף של רוונה משנת 433 לערך ועד מותו בשנת 450 לערך. הוא ידוע כ"מורה הדרשות" בגלל ההרהורים התמציתיים אך העשירים מבחינה תאולוגית שהעביר בתקופתו כבישוף רוונה.
הוא נחשב קדוש בכנסייה הקתולית ובכנסייה האורתודוקסית. הוא הוכרז כמורה של הכנסייה על ידי האפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר בשנת 1729.
חייו.
פיטר נולד באימולה, שם קורנליוס, הבישוף של הדיוקסיה הקתולית באימולה, הטביל אותו, חינך אותו והסמיך לו לדיאקון . הוא מונה לארכידיאקון (התפקיד הבכיר ביותר מתחת לבישוף) בהשפעת הקיסר ולנטיניאנוס השלישי . האפיפיור סיקסטוס השלישי מינה את פטרוס לבישוף רוונה בערך בשנת 433, ככל הנראה לאחר שדחה את המועמד שאותו בחרו אנשי העיר רוונה לתפקיד. באותה תקופה רוונה הייתה בירת האימפריה הרומית המערבית, ויש אינדיקציות לכך שרוונה הייתה במעמד של דיוקסיה מטרופוליטנית לפני זמנו של כריסולוגוס.
המסורת הנוצרית גורסת שלסיקסטוס היה חיזיון של האפיפיור פטרוס השליח ושל אפולינריס הקדוש מרוונה, הבישוף הראשון של רוונה, שהראו לו אדם צעיר בשם פטרוס כבישוף הבא של רוונה. כאשר הגיעה אליו קבוצה מרוונה, שכללה את קורנליוס והארכידיאקון שלו פטרוס מאימולה, זיהה סיקסטוס את פטרוס כבחור הצעיר בחזונו והסמיך אותו לבישוף.
שמו של כריסולוגוס, "מורה הדרשות", יצא בזכות דרשותיו הפשוטות והקצרות אך מלאות ההשראה, אותן נשא כיוון שחשש לאבד את תשומת הלב של קהל שומעיו. האדיקות והלהיטות שלו זכו להערצה רחבת היקף. לאחר ששמעה את הדרשה הראשונה שלו בתור בישוף, הקיסרית הרומית גאלא פלקידיה העניקה לו כביכול את שם המשפחה "כריסולוגוס", שפירושו "מנוסח מזהב". דרשותיו משמעותיות מבחינה היסטורית בכך שהן שופכות אור על החיים הנוצריים ברוונה של המאה החמישית. פלקידיה פרשה את חסותה על פרויקטים רבים של הבישוף כריסולוגוס.
במה ששרד מדרשותיו, הבישוף פטרוס מסביר טקסטים מקראיים בקצרה ובתמציתיות. בנוסף, הוא מגנה את האריאניות והמונופיזיטיזם כמינות, מסביר את נוסח השליחים, את האינקרנציה ונושאים אחרים בשפה פשוטה וברורה. הוא הקדיש סדרת דרשות ליוחנן המטביל ולבתולה הברוכה מרים . פטרוס דגל בביצוע טקס האוכריסטיה מדי יום. הוא הפציר במאזיניו לבטוח בכפרה דרך ישוע. מה ששרד מעבודותיו מעיד על אמונותיה המסורתיות של הכנסייה בדבר בתוליה הנצחיים של מרים, ערך החרטה והתשובה של התענית, נוכחותו האוכריסטית של ישוע ובכירותם של פטרוס הקדוש ויורשיו (האפיפיורים) על פני שאר הבישופים.
סינוד שנערך בקונסטנטינופול בשנת 448 גינה את אוטיכס, אב מנזר גדול בעיר כמונופיזיט. לאחר מכן פנה אוטיכס אל כריסולוגוס אך לא הצליח לזכות בתמיכתו. דברי ימי ועידת כלקדון (451) משמרים את נוסח המכתב של כריסולוגוס בתגובה ל-אוטיכס. במכתב, כריסולוגוס מפציר באוטיכס לקבל את פסיקת הסינוד ולקבל את מרות הבישוף של רומא (האפיפיור) כיורש של פטרוס השליח.
הארכיבישוף פליקס מרוונה, שפעל בראשית המאה השמינית, אסף ושימר 176 מדרשותיו של כריסולוגס. מחברים שונים ערכו ותרגמו דרשות אלו למספר שפות.
מותו ופולחנו כקדוש.
פטרוס כריסולוגוס הקדוש נפטר בערך בשנת 450 או מעט לאחר מכן במהלך ביקור באימולה, עיר הולדתו. ספרי עיון ישנים טוענים שהוא נפטר ב-2 בדצמבר, אולם פרשנות עדכנית יותר של הספר ""Liber Pontificalis Ecclesiae Ravennatis" מהמאה התשיעית" מעידה שהוא נפטר ב-31 ביולי.
כאשר בשנת 1729 הוכרז כמורה של הכנסייה, יום החג שלו נקבע כ-4 בדצמבר. בשנת 1969 הועבר יום חגו ל-30 ביולי, קרוב ככל האפשר ליום מותו, כיוון שיום מותו כבר נקבע כיום חגו של איגנטיוס מלויולה.
דיוקן עכשווי של פטר כריסולוסוס הקדוש, שנמצא בפסיפסים של כנסיית יוחנן כותב הבשורה ברוונה, מתאר אותו בין בני המשפחה הרומית הקיסרית המזרחית והמערבית, מה שמראה את השפעתו יוצאת הדופן.
VinFast LUX SA2.0
VinFast LUX SA2.0 הוא SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) מהודר ובגודל בינוני, מתוצרת יצרנית הסטארט אפ המתמחה בתעשיית הרכב VinFast חברת בת של הקונגלומרט הווייטנאמי Vingroup המיוצר משנת 2019 בווייטנאם.
דגם "VinFast LUX SA2.0" מבוסס על דגם SUV גרמני "BMW X5 (F15)" מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית BMW (פלטפורמה ושלדה).
ולדיסלב ליסטייב
ולדיסלב (ולאד) ניקולאייביץ' ליסטייב (ברוסית: Владисла́в Никола́евич Ли́стьев; 10 במאי 1956 – 1 במרץ 1995) היה עיתונאי רוסי פופולרי ומנכ"ל ערוץ הטלוויזיה ORT (כיום ערוץ 1 שבבעלות הממשלה).
קריירה.
ליסטייב היה ללא ספק עיתונאי ומנחה הטלוויזיה הפופולרי ביותר ברוסיה (הוא נשאר זכור היטב שנים לאחר מותו) והיה כוח מרכזי בהבאת קול הדמוקרטיה לטלוויזיה הרוסית והיה סמל לחופש הביטוי ברוסיה של שנות התשעים. ליסטייב הופיע לראשונה בטלוויזיה כאחד ממנחי התוכנית המתקדמת והמצליחה ביותר "Vzglyad" ("מבט") בסוף שנות השמונים, תוכנית סאטירית שנצפתה מדי שבוע על ידי כמאה מיליון איש. המנחים האחרים היו אלכסנדר ליובימוב, אלכסנדר פוליטקובסקי, דמיטרי זכרוב, ארטיום בורוביק ויבגני דודולב.
הוא גם היה המנחה הראשון של הגרסה הרוסית לתוכנית "Wheel of Fortunei" (גלגל המזל) שהפכה לפופולרית מאוד. בעקבות ההצלחה של "Vzglyad", ליסטייב ועמיתיו הקימו את חברת הטלוויזיה VID ("Vzglyad i Drugiye" - "המבט ואחרים") שתפיק תוכניות עבור הערוץ הראשון של הטלוויזיה המרכזית, ערוץ הטלוויזיה הראשי בברית המועצות (לימים נקרא בשם תחנת "Ostankino" ו"הטלוויזיה הרוסית הציבורית", ORT). עם VID, ליסטייב הקים מספר פרויקטים חדשים בטלוויזיה - "Pole Chudes" ("שדה הפלאים", הגרסה הרוסית של "Wheel of Fortune"), "נחשו את המלודיה" (הגרסה הרוסית של "Name That Tune"), "Tema" ("הנושא") "וצ'ס פיק" ("שעת השיא").
בשנת 1995 עזב ליסטייב את VID והתקבל לעבוד ברשת ORT, בה מונה למנכ"ל הערוץ. אחד המהלכים הראשונים של ליסטייב היה להורות על עצירה זמנית של כל הפרסום, למעשה לא לכלול את המתווכים הבלתי מורשים מעסקי הפרסום הרווחיים, ולגבש מכירות עתידיות ומכירת דקות שידור לפרסום תחת הערוץ ובהנחיית הערוץ, ללא מתווכים משוק הפרסום.
רציחתו.
זמן קצר לאחר מינויו, בערב 1 במרץ 1995, כשחזר מהשידור החי של תוכנית הערב שלו "צ'ס פיק", נורה ליסטיב למוות במדרגות בבניין הדירות שלו. חפצי ערך וסכום גדול במזומן שהיה בידי ליסטייב הושארו ללא מגע, מה שהוביל את החוקרים למסקנה כי הרצח היה רצח פוליטי או עסקי. עם זאת, למרות טענות רבות שהועלו על ידי החוקרים כי המקרה קרוב לפתרון, לא נמצאו הרוצחים ולא מי שהורה על הרצח.
ההרג עורר עניין ציבורי עצום וחסר תקדים בהיקפו, ORT וכמה ערוצי טלוויזיה רוסים אחרים החשיכו את השידורים ב-2 במרץ, כשהם מציגים רק את תמונתו של ליסטייב והמילים ברוסית 'ולדיסלב ליסטייב נרצח' (ВЛАДИСЛАВ ЛИСТЬЕВ УБИТ). מספר ימים לאחר מכן, הערוץ חזר לשדר מחדש ואחרי מספר גלגולים שונים, חזר לשליטת הממשלה תחת השם הערוץ הראשון שהצופים הרוסיים כיום מכירים. אלפי אנשים ביקרו במשרדי הערוץ בעקבות רצח ליסטייב והנשיא בוריס ילצין פנה לאולפני ערוץ הראשון כדי להעביר הספד רגשני ביותר ושיבח את ליסטייב והביע כי מותו היה אובדן גדול לרוסיה.
היו ספקולציות רבות לגבי הסיבות שמאחורי רצח ליסטייב, ושתי סיבות אפשריות בודדו כסבירות ביותר: כלכלי ופוליטי. כאשר ליסטייב הוציא את עסקי סוכנויות הפרסום מהמתווכים, הוא שלל מאנשי עסקים מושחתים רבים מקור לרווחים עצומים. מבחינה פוליטית נהנה ליסטייב מפופולריות עצומה בקרב אזרחי רוסיה ויכול היה להשפיע על מצב הרוח הפוליטי של המדינה כולה. מאמרו של פול קלבניקוב "סנדק הקרמלין?" "בפורבס" האשים את בוריס ברזובסקי כמי שהורה על הרצח. ברזובסקי תבע את המגזין בגין לשון הרע בבית משפט בריטי. קלבניקוב הרחיב את ההאשמות בספרו "סנדק הקרמלין: בוריס ברזובסקי וביזת רוסיה". פורבס הצהיר בבית המשפט כי לא היו בה עדויות למעורבותו של ברזובסקי ברצח ולאד ליסטייב או ברצח אחר.