למרות שבתחילה שמרו שלוש הערים על הדדיות, הרי במהרה הפכה העיר טנוצ'טיטלאן לעיר הדומיננטית מבחינה פוליטית ותרבותית. האימפריה האצטקית ניהלה מלחמות כיבוש, והתרחבה במהירות לאחר הקמתה. בשיאה, האימפריה שלטה ברוב מרכז מקסיקו, כמו גם כמה שטחים רחוקים יותר בתוך באמריקה התיכונה סמוך לגבול גואטמלה של ימינו. שליטי הערים שנכבשו נותרו בשלטון כל עוד הם הסכימו לחלוק כבוד חצי שנתי לשליט האימפריה, כמו גם לספק כוחות צבאיים למאמץ המלחמתי של האצטקים. בתמורה, הרשות הקיסרית סיפקה הגנה ויציבות פוליטית ואוטונומיה מקומית רבה.
הדת באימפריה האצטקית הייתה פוליתאיסטית, האצטקים סגדו לפנתיאון מגוון שכלל עשרות אלוהויות, רבים מהם בעלי כת מאמינים מוכרת רשמית, שהייתה גדולה מספיק כדי להיות מיוצגת במתחם המקדש המרכזי של הבירה טנוצ'טיטלאן. האל הראשי בפולחן האצטקי היה אל המלחמה הויצילופוצ'טלי. העמים במחוזות שנכבשו הורשו להמשיך המסורות הדתיות שלהם באופן מלא ללא פגע, כל עוד הם הוסיפו את האל הקיסרי הויצילופוצ'טלי לפנתאון המקומי שלהם.
היסטוריה.
התקופה הקדם אימפריאלית.
עמי נאהוה (Nahua) היגרו אל מרכז מקסיקו מהצפון באזור המאה ה-13. על פי קודקסים רשמיים המתעדים את ההיסטוריה האצטקית, מוצאם היה מהעיר אצטלאן (Aztlan). וזהו גם משמעות השם "אצטק" היינו "אדם שבא מאצטלאן". עם זאת, מונח זה הוא מודרני, וככל הנראה השם אצטקים לא היה בשימוש בקרב האצטקים עצמם. המהגרים המוקדמים התיישבו באזור אגן מקסיקו והאדמות הסמוכות והקימו שורה של ערי מדינה עצמאיות. ערי נאהוה מוקדמות אלו נשלטו בידי מלכים זוטרים שנקראו "טלאטואני" (tlatoāni). רוב הערים שהוקמו לפני הגירתם של הנאהוה, נטמעו בתרבות הנאהוה המוקדמת.
ערי מדינה אלו, ניהלו בינן לבין עצמן מלחמות שונות בקנה מידה קטן. אך בשל הבריתות המשתנות, אף עיר בודדת לא הצליחה לצבור דומיננטיות. על פי המקורות, באזור שנת 1250, הגיע גל מהגרים חדש מאצטלאן. באותה תקופה מרבית הקרקעות הפוריות כבר היו תפוסות. עם זאת, המהגרים החדשים שנקראו "משיקה", שכנעו את מלך העיר קולהואקאן (Colhuacan), להתיר להם להתיישב בחלקת אדמה קטנה שנקראה צ'פולטפק ("גבעת החגבים"). מאוחר יותר הם הפכו לשכירי חרב בשירות מלך קולהואקאן.
בסיפורי המיתולוגיה העתיקים של האצטקים מסופר, שלאחר מלחמה אחת בה שירתו בהצטיינות בצבא קולהואקאן, ביקשו המשיקה מהמלך שייתן להם את אחת מבנותיו כדי שיהפכו אותה למלכתם. המלך נענה ברצון לבקשה, אולם בפקודת האל הויצילופוצ'טלי (Huitzilopochtli), פשטו המשיקה את עורה של הנסיכה והקריבו אותה קורבן. בתגובה, תקף מלך קולהואקאן, וגרש את המשיקה אל אי באגם טשקוקו (Texcoco) שהשתייך לממלכה יריבה בשם אסקאפוצאלקו (Azcapotzalco). כשהגיעו לשם, הם הבחינו בנשרים מקננים על קקטוס. הם פירשו זאת כסימן מהאלים, ובמקום הזה הקימו את בירתם טנוצ'טיטלאן (כיום מקסיקו סיטי). מומחים מודרניים מעריכים שהעיר נוסדה באזור שנת 1325. בפועל המשיקה נותרו כפופים לאסקאפוצאלקו. המשיקה שילמו מחווה למלכי אסקאפוצאלקו, ואף סייעו להם במלחמותיהם. בשנת 1372, אקאמאפיצ'טלי (Acamapichtli), הוכתר כטלאטואני (מלך) הראשון של טנוצ'טיטלאן.
המלחמה נגד אסקאפוצאלקו והקמת הברית המשולשת.
בשנת 1426, מת שליט אסקאפוצאלקו, ונוצר משבר ירושה שהוביל למלחמת אזרחים בממלכה. בני המשיקה, תמכו במועמד למלוכה בשם Tayahauh, אולם הוא הודח בידי בנו מאשטלה (Maxtla). לאחר שהשיג את הכתר, פנה מאשטלה כנגד כל הפלגים שהתנגדו לו, ובכלל זה צ'ימלפופוקה (Chimalpopoca) מלך המשיקה. צ'ימלפופוקה מת זמן קצר לאחר מכן, וייתכן שנרצח בהוראת מאשטלה.
המלך החדש, איצקואטל (Itzcoatl), המשיך להתריס כנגד מאשטלה, וזה האחרון הטיל מצור על טנוצ'טיטלאן. בשנת 1427 איצקואטל כרת בריתות עם עוד שלוש ערים שהותקפו בידי מאשטלה, ובשנת 1428 הביסה הקואליציה את אסקאפוצאלקו. הממלכה נכבשה, ואלפים מבניה נטבחו. לאחר המלחמה נסוגה אחת מהערים מהברית עם השאר, ושלוש הערים שנותרו, טנוצ'טיטלאן, טקסקוקו וטלאקופאן, הקימו ברית שזכתה לכינוי "הברית המשולשת", ואדמות אסקאפוצאלקו חולקו ביניהם. נערכו עוד מספר מלחמות בין השבטים והערים באזור, כששתי חמישיות מהכיבושים מקבלת טנוצ'טיטלאן, טקסקוקו עוד שתי חמישיות, וטלאקופאן חמישית אחת. כל אחד מהשליטים קיבל מעמד של "קיסר" (אין תרגום מדויק של המונח), שהציב אותו במעמד גבוה דה יורה על פני שליטים אחרים.
במשך 100 השנים הבאות, הברית המשולשת השתלטה בהדרגה על כל עמק מקסיקו, והרחיבה את כוחה אף במפרץ מקסיקו וחוף האוקיינוס השקט וכך השיגה גישה אל סחורות אקזוטיות כגון קקאו, גומי, כותנה, פירות, נוצות, וצדפים. בהדרגה הפכה טנוצ'טיטלאן לעיר הדומיננטית מבין השלוש, כל זאת במידה רבה הודות לפועלם של שני אחיו של הקיסר, מוקטסומה הראשון וטלאקאאלל. מוקסטומה הפך לקיסר לאחר מותו של איצקואטל, ויצא למלחמה באזור מיקסטקי (Mixtec), ולאחר קרב קשה כבש את האזור. בעוד שרוב השליטים הורשו לשמור על ממלכתם, המלך של מיקסטקי נחנק בטקסיות ובני משפחתו נמכרו לעבדות. טלאקאאלל מונה לתואר שווה ערך פחות או יותר ל"ראש ממשלה".
רפורמות האימפריה.
זמן קצר לאחר הקמת הברית המשולשת, יזמו איצקואטל וטלאקאלל רפורמות מקיפות במדיניות והדת האצטקית. נטען כי טלאקאלל שרף את כל הספרים הקיימים בטענה שהם מכילים שקרים ו-"זה לא חכם שכל האנשים צריכים להכיר את הציורים". גם אם אכן היה צו כזה, סביר להניח שהוא היה מוגבל בעיקר למסמכים פוליטיים מהמשטרים הקודמים. הוא גם ערך שכתוב מקיף של ההיסטוריה האצטקית, ובאופן טבעי הציב את המשיקה במקום מרכזי יותר.
הרפורמות הוחרפו לאחר שמוקטסומה עלה לשלטון לאחר מותו של איצקואטל, והן נועדו בעיקר כדי לשמור על העמים הכבושים שלא יתמרדו. שליטים שסירבו לשתף פעולה, הוחלפו בשליטי בובות הנאמנים למשיקה, וניתנו תמריצים לאלו שהסכימו לשתף פעולה. מוקטסומה חוקק חוקים שהורו על הפרדה בין האצולה להמון העם, והוציא עונש מוות על עבירות שונות. צו מלכותי מיוחד, הורה על הקמת בית ספר דתי מפוקח בכל שכונה. בבתי ספר יוקרתיים יותר, ניתנו גם אימונים צבאיים. היו גם בתי ספר שלימדו במשותף בני אצולה ופשוטי עם שביקשו להפוך לאנשי דת. מוקטסומה ייסד תואר חדש, שבניגוד לשאר התארים בממלכת המשיקה, היה מוענק גם לפשוטי העם. התואר היה מוענק כמחווה על עבר צבאי מזהיר, או שירות ארוך של המדינה (דומה לסר בממלכה המאוחדת). בכמה מקרים נדירים, בעלי התואר הצליחו להשתלב בחברת האצולה ואף להפוך למלכים.
כמו כן בוסס פולחן הקרבת שבויים המוני, שהתבסס על רעיון דתי חדש ולפיו השמש מאבדת דם בכל זריחה במאבקיה להיחלץ מדרקון התהומות (זהו פשר הצבע האדמדם בשמים). כדי שלא תיעלם, יש צורך להחזיר לה דם זה, שיבוא מעורקיהם של הנזבחים. הקרבת אדם הייתה מסורת עתיקה וכבר בעבר הרחוק התקיימו משחקי כדור שהמנוצחים בהם הוקרבו, אך הממדים שאליהם הביא טלאקאלל את קורבן האדם היו חסרי תקדים. בפולחן החדש נזבחו לעיתים 10,000 שבויים ביום אחד. מקדש מפואר מיוחד הוקם לצורכו, והמורא נפל על כל עמי מקסיקו. מלחמות מיוחדות, "מלחמות הפרחים", נוהלו אך ורק במטרה להשיג שבויים לצורכי הקרבה. ההקרבה הייתה כרוכה בקניבליזם, שכן הלב הוצא מהקורבנות ונאכל על ידי הכהן. לפי אחד ההסברים, שכנראה אינו נתמך בראיות חזקות, פיצה בשר האדם על המחסור בחלבונים בדיאטה האצטקית. במלחמות הפרחים הושם דגש על לקיחת שבויים חיים, והחיילים קיבלו הוראה למעט בהרג ככל האפשר. מלחמות אלו גם אפשרו למשיקה להחזיק צבא חזק ומיומן בכל עת. הטלאקסקאלה, היו העם העיקרי שסבל ממלחמות אלו, ונקמתם עתידה הייתה להתבטא בשיתוף פעולה הדוק עם הספרדים.
הכיבושים.
כיבושי האצטקים החלו כבר לאחר הקמת האימפריה. המטרות הראשון להתרחבות הייתה העיר מקויואקאן באגן מקסיקו, והאזור שהוא כיום מדינת מורלוס במקסיקו המודרנית. כיבושים לו סיפקו לאימפריה זרם גדול של מוצרים חקלאיים. ההתפשטות האצטקית נבלמה בשנת 1450 בשל בצורת כבדה שנמשכה ארבע שנים. לאחר שהצליחו להתאושש, נאלצו לכבוש מחדש חלק מהערים שניצלו את הבצורת ופרקו את השלטון הזר. מוקטסומה הראשון המשיך להרחיב את האימפריה מזרחה לכיוון מפרץ מקסיקו, ודרומה לכיוון אואחאקה המודרנית. לאחר מותו של מוקטסומה, עלה לשלטון בנו שבילה את מרבית שלוש עשר שנות שלטונו באיחוד האימפריה של אביו.
במקביל, אימפריה נוספת, טאראסקאן במערב מקסיקו, החלה גם כן להתרחב. בשנת 1455, הטאראסקנים השיקו פלישה לעמק טולוקה וכבשו אותו. בשנת 1472 האצטקים כבשו בחזרה את האזור והגנו עליו בהצלחה מפני הטאראסקאנים. בשנת 1479 השיקו האצטקים פלישה גדולה לטאראסקאן עצמה. בפלישה השתתפו 32,000 חיילים אצטקים, אולם מעבר לגבול המתינו להם 50,000 חיילי אויב. למעלה מ-90% מהצבא האצטקי הושמד, והקיסר האצטקי עצמו נפצע.