מתרגמים שונים העמידו צורות עבריות שונות החופפות את רעיון האמרה:
ביטויים דומים באנגלית:
קנטלה
הקנטלה או קנל (בפינית: Kantele; באסטונית: Kannel) הוא כלי המיתר המסורתי של פינלנד. הקנטלה מיוחסת למשפחת כלי הפריטה הבלטיים הכוללת את הגוסלי הרוסי, הקוקלה הלטבי והקנקלס הליטואני.
הצורות המוקדמות ביותר של הקנטלה הורכבו מ-5 או 6 מיתרי שערות סוס וגוף אשר גולף מחתיכת עץ אחת.
לאחר מכן הוחלפו המיתרים במיתרי מתכת והגוף נבנה ממספר חתיכות עץ. לקנטלה הקונצרטנטי המודרני עד 39 מיתרים וצורתו שונה. כלים בעלי פחות מ-15 מיתרים נקראים כיום קנטלה קטן וצורתם קרובה יותר לצורה הקדומה. אופן החזקת הכלי שונה בין שתי הגרסות: בקנטלה הקטן המיתרים הקצרים והגבוהים קרובים לגוף הנגן ובקנטלה הקונצרטנטי להפך.
לקנטלה צליל ייחודי, דמוי פעמון. הקנטלה הפיני מכוון בדרך כלל דיאטונית אולם הקנטלה הקטן מכוון לסולם חסר בו מושמטת בדרך כלל הדרגה השביעית והמיתרים הנמוכים מכוונים כקוורטה מתחת לטוניקה. לקנל האסטוני מגוון כיוונים מסורתיים. לכלים המודרניים הקונצרטנטים נוספה מערכת מנופים אשר מאפשרת כוונון של המיתר בחצי טון תוך כדי נגינה (בדומה לקאנון או לנבל).
הקנטלה מונח על ברכי הנגן או על גבי שולחן קטן. ישנן מספר טכניקות פריטה על הקנטלה, כאשר יד ימין בדרך כלל משמשת לפריטת מלודיה ויד שמאל מלווה באקורדים.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 זוכה הקנטלה לפריחה בפינלנד. לימוד הנגינה בקנטלה מתחיל בגילאי בית הספר ונמשך גם באקדמיה למוזיקה. קנטלה חשמלי אשר משולבים בו פיקאפים בדומה לגיטרה חשמלית זוכה לפופולריות בעיקר בלהקות הבי מטאל פיניות.
הקנטלה במיתולוגיה הפינית.
באפוס הלאומי הפיני - הקלוולה - בנה הקוסם וַאיְנֶמוֹיְנֵן את הקנטלה הראשון מעצם הלסת של דג ענק ומשערות סוסו של הִיסִי. המוזיקה של הקנטלה מושכת אליו את יצורי היער כבמטה קסם. מאוחר יותר, בונה וַאיְנֶמוֹיְנֵן קנטלה מעץ, מותח עליו מיתרים משערותיה של בתולה וקסמו לא פחות מזה של הקנטלה הקודם.
הוצאת ספרים ע&quot;ש י&quot;ל מאגנס
הוצאת ספרים על-שם י"ל מאגנס (הידועה בקיצור בשם הוצאת מאגנס) היא הוצאת הספרים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
היסטוריה.
ההוצאה נוסדה בשנת 1929, ארבע שנים לאחר היווסדה של האוניברסיטה העברית, והיא הוצאת הספרים האוניברסיטאית הוותיקה בישראל. ההוצאה קרויה על שמו של יהודה לייב מאגנס, נשיאה הראשון של האוניברסיטה העברית.
ייעודה הראשוני של ההוצאה היה להפיק ולהפיץ בארץ ישראל ובעולם ספרות מדעית בכלל וחכמת ישראל בפרט, בעברית ובאנגלית, מקור ותרגום לשימושם של תלמידים וחוקרים בקהילה המדעית ובקרב הציבור הכללי. ההוצאה מקבלת הצעות להוצאה לאור של ספרים מחוקרים מכל המוסדות האקדמיים בישראל.
הוצאת מאגנס מקפידה על הרמה האקדמית של הספרים אותם היא מפרסמת באמצעות תהליך ביקורת עמיתים כנהוג בקרב הוצאות ספרים אוניברסיטאיות. כתבי היד שההוצאה מקבלת מועלים לדיון במועצה האקדמית של ההוצאה המשמשת כמערכת, זאת לאחר שלב ביקורת העמיתים. החלטות המועצה המדעית מובאות בפני הנהלת ההוצאה, אשר משלבת שיקולים מסחריים וכלכליים בהחלטה האם להוציא לאור.
הוצאת מאגנס מפרסמת בכל שנה כ-60 ספרים חדשים וכתבי עת בכל תחומי העשייה האקדמית בישראל. בנוסף היא מדפיסה הדפסות ומהדורות חוזרות של ספרים שנדפסו בעבר.
בשנת 1978 הפכה ההוצאה לחברה בע"מ בשם "הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס האוניברסיטה העברית (1978) בע"מ", במעמד של מלכ"ר ובשנת 2005 שינתה את מעמדה ממלכ"ר לעוסק מורשה והתנהלותה כיום היא כחברה פרטית בבעלותה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
כתבי עת.
בין השאר מאגנס מוציא לאור את כתבי עת:
מאיר הלוי לטריס
מאיר הלוי (מקס) לֶטֶריס (בכתיב יידי: לעטעריס; בלועזית: Max Letteris; 13 בספטמבר 1800 ז'ולקווה, גליציה – 19 במאי 1871, וינה) היה משורר וסופר עברי ועסקן ספרותי, איש תנועת ההשכלה בגליציה ובאוסטריה.
תולדות חייו.
לגבי תאריך הולדתו יש עדויות שונות בין 1800 ל-1807, והוא עצמו העיד על 13 בספטמבר 1800. הוא נולד בז'ולקווה הסמוכה ללבוב, בגליציה תחת שלטון האימפריה האוסטרית. אביו ר' גרשום היה מדפיס, צאצא לשושלת ארוכה של מדפיסים ומוציאים לאור של ספרים עבריים, מיוצאי ספרד שלמדו את מלאכת ההדפסה באמסטרדם ועברו לפולין בסוף המאה ה-17. קיבל חינוך מסורתי מקובל, אך למורת רוח אביו קרא גם ספרי השכלה ומדע ולמד לשונות זרות. עוד בילדותו נפגש עם ר' נחמן קרוכמל (רנ"ק), ובהמשך השנים התחבר למשכילים רבים נוספים, ובהם שי"ר, ריב"ל, שלום הכהן ואחרים. במשך חייו נדד בין השאר בערים ברודי (1819), וינה (1820-1822), לבוב (1826–1830), שוב וינה (1830–1838, שם עבר בבית הדפוס של אנטון שמיד), פרסבורג (1839) ופראג (1840-1848). בסופו של דבר השתקע ב-1848 בווינה, שם גר עד פטירתו ב-1871, למעט נסיעות קצרות לצורך מכירת ספריו.
רוב ימיו סבל מקשיים כלכליים, ונאלץ לקבל עליו משימות תרגום, עריכה והגהה של חיבורים שונים לצורך פרנסה. בין השאר כתב מאמרים אנציקלופדיים ומאמרי ביקורת בגרמנית, תרגם ספרי קודש עבריים (מחזורים, סידורים ועוד) לגרמנית והוציא הוצאות חדשות של חיבורים עבריים מימי הביניים על פי כתבי יד ודפוסים ראשונים. בשנותיו בלבוב, פראג ווינה גם למד באוניברסיטאות המקומיות ובסופו של דבר קיבל תואר דוקטור. כשהשתקע בווינה עבד תקופה קצרה בספריה הקיסרית ואף הרצה באקדמיה של וינה, אך אחר כך פוטר ממשרה זו והתפרנס ממכירת ספריו, ובשלב מסוים אף נזקק לכספי צדקה של הקהילה היהודית בווינה.
ב-1870 נחוג יום הולדתו השבעים, ובאותן שנים כבר הורע מצב בריאותו. הוא נפטר ב-19 במאי 1871. פורסמו עליו הספדים רבים, שהעריכו את דמותו כמשורר, כמתרגם וכמקדם הספרות והשירה העברית.
יצירתו וחיבוריו.
יצירתו של לטריס איננה מתאפיינת במקוריות או איכות יוצאת דופן. עיקר חשיבותו בייבוא השירה האירופית הקלאסית אל עולם השירה העברית; רוב שיריו הם תרגומים-עיבודים או חיקויים של משוררים גרמנים, צרפתים ואנגלים. לדבריו של ההיסטוריון וחוקר הספרות יוסף קלוזנר, "לטריס נתגלה גם בתרגומים כמשורר אמיתי, אף אם לא כמשורר גדול. (...) יש לו, ללטריס, גם שירים ליריים נאים, שיש בהם רגש אמיתי, צער העולם ולפעמים גם אש-דת. (...) הסגנון של לטריס הוא קל ונעים, והלשון המקראית שלו צחה ורכה; ובזה מתבארת הצלחתו בשעתו: מה שנחשב בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-19 כראש משוררי זמנו. ואולם אין בלשונו הפיוטית ביטויים וציורים מקוריים שיהיו נחקקים ונחרתים בלבבות. וזוהי סיבת הדבר, שזמן מועט אחר פטירתו נשתכח מן הלבבות. אד"ם הכהן, מיכ"ל וגורדון השכיחוהו מפני שבשיריהם היו עזוז הרעיון ומקוריות המבע גדולים הרבה יותר".
מקצת שיריו המקוריים של לטריס עוסקים בנושאים לאומיים, ואלה זכו להצלחה גדולה. במיוחד התפרסם שירו "יונה הומיה", שהיה מושר בציבור בכינוסים ובהתאספויות עממיות שנים רבות אחר שהתפרסם. השיר מתאר את צרותיה של יונה שנדדה מִקִּנָּהּ, כדימוי לעם ישראל:
בין פרסומיו החשובים של לטריס:
מלבד זאת ערך והוציא לאור עשרות ספרים, הן של חכמי ישראל (אברהם אבן עזרא, רמב"ן, "מגדל עוז" של רמח"ל עם ביוגרפיה של רמח"ל) והן של אנשי תנועת ההשכלה ("אוצר השורשים" של יהודה ליב בן-זאב, "הצופה לבית ישראל" של יצחק ארטר, הכרך הראשון של "המאסף" עם הוספות, "עמל ותרצה" של שלום הכהן, "מורה נבוכי הזמן" של רנ"ק ועוד).
מאיר לטריס
קורפירסט
יחס דחף משקל
הוצאת מאגנס
השמינייה (סדרת טלוויזיה)
חבל ארץ
חבל ארץ או אֵזור הוא יחידת שטח בעלת תכונות מסוימות זהות או דומות המייחדות אותו. הענף הגאוגרפי העוסק בחקר חבלי-ארץ נקרא "גאוגרפיה חבלית".
סוגי אזורים.
ישנם אזורים שמשלבים בין מרכיבים אלו. אזור כלכלי משלב את תכונותיו הטבעיות של מקום מסוים עם התנאים החברתיים או הפוליטיים המשפיעים על מידת ניצולן. כדוגמאות לאזורים כלכליים נמנים אזורי משאבי טבע ואזורי תיירות. אזורים דתיים מושפעים מתכונות חברתיות ויוצרים מציאויות פוליטיות (דוגמה היא מדינת האפיפיור), צבאיות (ממלכת ירושלים) או חברתיות ("חגורת התנ"ך" בדרום ארצות הברית).
מעורב ירושלמי
מְעוֹרָב יְרוּשַׁלְמִי הוא מאכל העשוי מנתחי בשר או נתחי תחליפי בשר מטוגנים במחבת או על האסכלה. נהוג להכינו בעיקר מאיברים פנימיים של עופות כגון כבד, טחול ולבבות וכן מחזה עוף והודו, המטוגן עם בצל ותבלינים כמו כמון, כורכום ועוד.
מסופר כי המאכל הורכב בסוף שנות ה-60 באחת הסטייקיות שברחוב אגריפס בירושלים, סמוך לשוק מחנה יהודה (יש כמה סטייקיות הטוענות לזכות הראשונים עליו). במהלך השנים החלו להכין אותו במסעדות ברחבי הארץ, וכן לייצרו באופן תעשייתי.
המושג "מעורב ירושלמי" הפך עם השנים לכותרת לתכנים שונים הקשורים לירושלים והמורכבות שבה. קיימים קורס, אתר אינטרנט, ספר בשם זה של הסופרת ליאת רוטנר וכן סדרת טלוויזיה הקרויים בשם זה.
קרן גשר לקולנוע רב תרבותי
קרן גשר לקולנוע רב תרבותי הוקמה בשנת 1999 ביוזמת משרד החינוך והתרבות בעקבות חקיקת "חוק הקולנוע", במטרה לפתח יצירות קולנועיות וטלוויזיוניות, דוקומנטריות ועלילתיות שיחשפו את המציאות בחיי הפריפריה ואת המגוון הרב-תרבותי של החברה בישראל. הקרן פועלת כעמותה הנתמכת מתוקף חוק הקולנוע על ידי משרד התרבות ומועצת הקולנוע.