תחנת השליטה הקרקעית של ההרמס 180 היא מדגם אחיד ומסוגלת לשלוט על כל הכטב"מים ממשפחת ההרמס. ניתן להתקין אותה בתצורה נייחת או ניידת. המערכות בתחנת השליטה כוללות מערכות לניהול משימה ולעיבוד והפצה של המידע המגיע בזמן-אמת מחיישני הכטב"ם. מערכות אלו מאפשרות את הפעלת הכטב"ם על ידי מפעיל יחיד. השליטה בהרמס 180 יכולה להיעשות באמצעות תקשורת בקו-ראייה.
עם המטענים הייעודיים שההרמס 180 יכול לשאת נמנים: חיישן אלקטרו-אופטי/תת-אדום לתצפית ביום ובלילה עם ציין לייזר, וציוד ממסר לקשר טקטי.
תוכנית ה"ווטשקיפר" לציוד צבא בריטניה בכטב"מים טקטיים למשימות סיור ומודיעין כללה בתחילה את ההרמס 180 וההרמס 450 שנועדו להיכנס לשירות תחת הכינויים WK180 ו-WK450 בהתאמה, אך לבסוף הוחלט כי רק כטב"מי הרמס 450 יירכשו.
Money, Money, Money
"Money, Money, Money" (בתרגום חופשי לעברית: כסף, כסף, כסף) הוא שיר של אבבא שהוקלט ב-1976 ויצא לאור ב-1 בנובמבר של אותה שנה, ביחד עם "Crazy World" בתור הבי-סייד של הסינגל. אפשר למצוא אותו באלבומם "Arrival". עד היום, "Money, Money, Money" נשאר אחד מהשירים הכי אהובים של אבבא. השיר זכה לתוארי זהב בצרפת ובריטניה, הגיע למקום הראשון במצעדים שבועיים רבים ברחבי העולם (ביניהם בגרמניה, מקסיקו, אוסטרליה), וברוב המדינות הגיע לעשירייה הראשונה.
הבי-סייד הוקלט כבר בשנת 1974, כחלק מההקלטות לאלבום ABBA.
השיר.
"Money, Money, Money" נכתב על ידי בני אנדרסון וביורן אולבאוס. ביצעה אותו אנני-פריד לינגסטאד. הוא שוחרר מאוחר יותר ב-1976, ישר אחרי ההצלחה העולמית של "Dancing Queen". הסגנון המוזיקלי של השיר, והקליפ שליווה אותו הזכירו מאוד את הסרט 'קברט'. במאי הקליפ, לאז הלסטרום, הכיר ב-"Money, Money, Money" כקליפ הטוב ביותר שהוא ביים ללהקת אבבא .
ענת מגן שבו
הלגיון התשעה עשר
הלגיון התשעה עשר (בלטינית: Legio XIX) היה לגיון רומאי, שהוקם על ידי אוקטביוס בשנת 41 לפנה"ס, בזמן מלחמת האזרחים ברומא והתקיים עד השמדתו על ידי כוחותיו של ארמיניוס בקרב יער טויטובורג בשנת 9.
היסטוריה.
מלחמת האזרחים והתקופה הקיסרית.
אוקטביוס הקים את הלגיון התשעה עשר בשנת 41 לפנה"ס אחרי קרב פיליפי, במהלך מלחמת האזרחים ברומא.
הלגיון התשעה עשר נלחם בקרב נאולוכוס וקרב מילאי בשנת 36 לפנה"ס תחת פיקודו של מרקוס ויפסניוס אגריפה כנגד סקסטוס פומפיוס. הניצחון בקרבות סימן את מיגורו של פומפיוס, והסרת האיום שהוא היווה על איטליה.
ווטרנים של הלגיון התשעה עשר יושבו בפיזה בשנת 30 לפנה"ס והלגיון עצמו הוצב באזור הריין, כשבסיסו נקבע בעיר קלן. הלגיון לקח חלק במסעי המלחמה שנערכו כנגד השבטים הגרמאניים על ידי דרוסוס בשנים 13-9 לפנה"ס וטיבריוס בשנים 8-5 לפנה"ס. כמו כן, הלגיון השתתף בדיכויו של המרד בפאנוניה.
קרב יער טויטובורג.
פובליוס קווינקטיליוס וארוס מונה להקים את הפרובינקיה החדשה גרמניה בשנת 7, בשנת 9 הוא הוזהר על ידי ארמיניוס, מנהיג שבט הכרוסקים שהיה בן ברית של רומא על מרד והציע לעזור בדיכויו.
וארוס הסכים ולקח את הלגיון התשעה עשר יחד עם הלגיון השבעה עשר והלגיון השמונה עשר כדי להימנע מסכנה שיארבו להם. וארוס נמנע מלהוליך את צבאו בדרכים הצבאיות הידועות; באותו זמן ארמיניוס יצא לכאורה, לאסוף בעלי ברית מקומיים.
כשווארוס והלגיונות נכנסו לתוך יער טויטובורג הבלתי מוכר להם, הם הותקפו על ידי כוחותיו של ארמיניוס. הלגיונות שלא יכלו לשמור על מבנה הצעידה והלחימה המקובל בצבא הרומאי ביער הסבוך, הפכו טרף קל לכוחותיו של ארמיניוס ובקרב שנערך הם הושמדו לחלוטין.
בנימין פונדנה
לבנה (בנייה)
לְבֵנָה היא גוש של חומר קשיח המיוצרת באופן מלאכותי והמשמשת כחומר הגלם הבסיסי בבנייה מסורתית - בנייה בלבנים.
צורתן של הלבנים היא בדרך כלל תיבה והן מודבקות זו לזו באמצעות חומר מקשר ליצירת קיר חיצוני של בניין או מחיצה פנימית (המשמשת לחלוקת הקומה לחללים). קירות הלבנים יכולים להיות "קירות נושאים" (שיש עליהם עומס של התקרה מעליהם), "קירות מילואה" (שאינם נושאים את התקרה שמעליהם) או כגדרות/חומות.
תכונות הנדרשות מלבנים הן חוזק לחיצה גבוה, בידוד תרמי גבוה, בידוד אקוסטי גבוה, חסינות מפני אש ומרקם חיצוני המאפשר הדבקת חומרי טיוח. חוזק בכפיפה או בלחצי גזירה אינו נדרש מאחר שקירות הבניין אינם חשופים בדרך כלל ללחצים כאלה.
סוגי לבנים נפוצות.
לבני בטון (ידועות יותר בכינוי "בלוקים") - עשויות מתערובת בטון, חול וחצץ דק (בעבר נעשה שימוש גם בזיפזיף). הכנתן נעשית באמצעות יציקת התערובת לתבניות אשר מקנה להן חתך (פרופיל) אופייני שכולל בדרך כלל שני משטחים וביניהם צלעות אשר כולאות בתוכן חללי אוויר. פרופיל מרובה חללים משפר את תכונת הבידוד התרמי והאקוסטי ומקטין את המסה העצמית של הלבנה. לבני הבטון מצטיינות בכושר הדבקה גבוה לחומרי טיח וחומר מקשר (טיט), חוזק לחיצה גבוה ומחירן נמוך. בישראל משתמשים בעיקר בסוג זה של לבנים לבניית בניינים.
לבני חרסית (לבנים אדומות) - מיוצרות מאדמת חרסית לחה הנכרית ומועברת למכבש לצורך הקניית צורת הלבנה. את הלבנה הכבושה קולים בתנור בטמפרטורה של בין 790 ל-1600 מעלות צלזיוס. לבנים אלו הן חומר בנייה מקובל ביותר באירופה והיו בשימוש החל מהתקופה העתיקה.
בלוקי איטונג (מכונים גם "לבני איטונג" או "איטונג") - לבנים הנוצרות מערבוב של סיד, חול, וחומרי תפיחה אשר בזמן חיבורם עם מים יוצרים תגובה כימית ושחרור בועות. את התמיסה הנוצרת יוצקים בתבניות גדולות ומייבשים במכשיר הקרוי "אוטוקלאב" אשר מוציא את המים מתוך התרכובת בעזרת לחץ וחום. לאחר מכן מנוסר החומר לבלוקים בעזרת מסור מתכת. הבלוק בתצורתו הסופית מכיל כ-50% אוויר. בלוקי איטונג מצטיינים בבידוד אקוסטי ותרמי גבוהים ומסה עצמית נמוכה, אך כושר ההדבקה שלהם לחומרי טיח ודבק הוא נמוך.
לבני סיליקט - מיוצרות מתערובת חול ומסלעים בעלי תכולת סיליקה גבוהה. את החומרים טוחנים ומערבבים בחלב סיד וקולים בכבשן בטמפרטורות של עד 1500 מעלות צלזיוס. לבנים אלו מצטיינות בעמידותן הרבה לחום.
לבני זכוכית - לבנים אשר נוצרות על ידי הדבקה של שני חצאי תיבה מזכוכית ליצירת תא זכוכית חלול ושקוף או שקוף בחלקו.
לבני הזכוכית משמשות לבניית קירות דקורטיביים. תכונתן הייחודית היא שקיפותן לאור (עד 80% בלבנים שקופות ועד 60% בלבנים בעלות מרקם ודופן מגוונת). חסרונן של לבני הזכוכית הוא מחירן הגבוה ומורכבות הבנייה בהן, המחייבת שימוש בחמרי הדבקה מיוחדים, חיזוק בברזל, מחברי פלסטיק לשמירת רווח בין הלבנים ועוד.
לבני טיט - לבנים אלה עשויות לרוב מטיט או חרסית, מים ותבן. את התערובת יוצקים לתבנית מלבנית או לרשת והלבנים נוצרות על ידי ייבושן בשמש. להבדיל משאר סוגי הלבנים, לבני טיט לא עוברות תהליך אפיה או קליה. ייצור לבני הטיט מוכר לאדם מזה כמה אלפי שנים ונפוץ עד ימינו בעיקר בארצות חמות בהן כמות המשקעים דלה, באפריקה, בדרום אמריקה ובדרום אסיה.
לבנים בתרבות.
לבנים מוזכרות במקרא תחילה באירוע המצאתן בעת בניית מגדל בבל:
בהמשך הלבנים מוזכרות בהקשר לעבדות בני ישראל במצרים:
השריר התת-בריחי
השריר התת-בריחי (TA: Musculus subclavius) הוא שריר עגול הממוקם מתחת לעצם הבריח. מיקומו מספק הגנה מסוימת על כלי הדם התת-בריחיים במקרה של שבר של עצם הבריח. השריר מחבר בין עצם החזה לעצם הבריח כך שפעולתו מעגנת את עצם הבריח למפרק החזה והבריח ומניעה למטה את העצם.
תיאור.
תחילתו של השריר התת-בריחי במפגש הצלע הראשונה והסחוס הצלעי, בקדמת אחת מרצועות מפרק החזה והבריח.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בפן התחתון של השליש האמצעי של עצם הבריח.
עצבוב.
השריר התת-בריחי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב תת-הבריח (Nervus subclavius).
תמונות נוספות.
באיורים הבאים מסומנים באדום אזורי אחז של שרירים:
הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית
הדומה הממלכתית (ברוסית: Государственная дума), המכונה גם "גוסדומה" (Госдума) היא הבית התחתון של הפרלמנט הרוסי, האספה הפדרלית. הבית העליון הוא מועצת הפדרציה. בניין הדומה ממוקם במרכז מוסקבה, מרחק קצר מכיכר מנז'. בדצמבר 1993, לאחר שאושרה במשאל עם חוקת רוסיה, הדומה החליפה יחד עם מועצת הפדרציה את הפרלמנט הקודם, הסובייט העליון הסובייטי שהחליף את גוף החקיקה של ברית המועצות, ועידת נציגי העם והסובייט העליון של רוסיה.
בעקבות לחצים פנימיים לאחר המלחמה הכושלת ביפן בשנת 1905 ומהפכת 1905, הצאר הרוסי ניקולאי השני החליט לענות על צורכי העם ולהקים "דומה" – פרלמנט רוסי. בדצמבר 1905 נערכו בחירות לדומה בפעם הראשונה. הבחירות נערכו במכללות ובאוניברסיטאות ברחבי המדינה, ורק מי שמלא לו 25 שנה היה יכול להצביע. סמכויותיה של הדומה היו מצומצמות למדי: אם עיכבה את הצעות החוקים של הממשלה או כאשר אופייה לא התאים לרוחו של הצאר, הדומה פוזרה. פיוטר סטוליפין, ראש הדומה הראשונה, שאף לרפורמות במדינה, ולכן הדומה פוזרה תוך מספר חודשים. את הדומה הראשונה החרימו הבולשביקים, הסוציאליסטים ומפלגת הס"ר (סוציאל־רבולוציונרים). לאופוזיציה הרוסית היו תומכים רבים, החל מאלה שביקשו להפוך את רוסיה למלוכה חוקתית, וגם בולשביקים שביקשו רפורמות סוציאליסטיות קיצוניות. הדומה לא הייתה יעילה בליבון הסכסוכים. בשנת 1917 בוטלה הדומה על ידי הקומוניסטים, אולם שבה לפעילות לאחר קריסת ברית המועצות ב־1993, בעקבות המשבר החוקתי.
בקיץ 2020 מבנה הפרלמנט החל לעבור שיפוץ וישיבות הדומה עברו זמנית להיכל העמודים של בית האיגודים ברחוב דמיטרובקה הגדולה.
רקע.