בשנת 1972 יצא לאור "Grup", מגזין ראשון בנושא "מסע בין כוכבים" בעל אופי מיני, אשר עורר מחלוקת רבה. בשנת 1974, במהדורתו השלישית של המגזין, פורסם סיפור חובבים הלהט"בי המיני הראשון ביקום "מסע בין כוכבים". סיפורי המעריצים, העוסקים במערכת יחסים רומנטית ומינית בין קירק לבין ספוק, נחשבת לזיווג המעריצים הבולט הראשון.
בשנת 2000, קבוצה של מעריצי "מסע בין כוכבים" יצרה סדרת רשת בשם "Star Trek: Hidden Frontier" אשר כלל מספר אנשי צוות להט"ביים.
כאשר "" עלתה לאוויר, מספר מעריצים יצרו את "Voyager Visibility Project" ("פרויקט הנראות של וויאג'ר") במאמץ לשכנע את יוצרי הסדרה להפוך באופן רשמי את אחד מאנשי הצוות של הסדרה לבעל נטייה מינית הומוסקסואלית או ביסקסואלית.
בשנת 2008, סדרת המעריצים ""Star Trek: Phase II" פרסמה פרק כפול שהתבסס על התסריט של הפרק "Blood and Fire" שנכתב על ידי דייוויד גררולד עבור " אך מעולם לא הופק. פרק זה הציג שני אנשי צוות הומואים - סג"ם פיטר קירק, אחיינו של קפטן קירק, מוצג בפרק כמאוהב בלוטננט אלכס פרימן, והשניים מתכננים להינשא.
בשנת 2005 קראיג יאנג מאתר האינטרנט GayNZ.com מתח ביקורת על היעדרן של דמויות של הומואים ושל לסביות מסדרות הטלוויזיה השונות ומסרטי הקולנוע השונים, אם כי ציין שכן נכלל עיסוק בנושאים טרנסג'נדריים באמצעות הצגת טרילים - גזע סימביוטי בדיוני דמוי-אדם של חייזרים בעלי שיוך מגדרי נזיל. הוא טען כי המשך חוסר הנראות והיעדרן של דמויות כאלה עלול להוביל לניכור הולך וגובר מצד מעריצים להט"ביים של הזיכיון. הוא השווה את "מסע בין כוכבים", באופן לא חיובי, לסדרות אחרות כגון "דוקטור הו", "באפי קוטלת הערפדים" ו-"בבילון 5".
אתר האינטרנט - אתר סיפורי קומיקס שנכתבו על ידי מעריצים ואשר פורסמו באיטרנט - שהחל לפעול בשנת 2014, פרסום שני קווי עלילה הכוללים דמויות להט"ביות. הסדרה הראשונה, "No Good Deed", מתארת רומן בין קפטן לבין הקצין הראשון שלו. io9, אתר אינטרנט לחדשות מדע בדיוני, פרסם ביקורת על הקומיקס, בה נכתב כי הוא יצירת המעריצים עוסקת בנושאים בהם הזיכיון הרשמי עסק לעיתים רחוקות, אם בכלל, וכן נכתב כי "מה שמרענן במיוחד הוא שההומוסקסואליות [של קפטן מדיסון] היא חלק מאופיו, אך לא מוקד בעלילה". בסדרה השלישית, "Peace in Our Time" מוצג זוג של לסביות. אתר האינטרנט TrekMovie.com דיווח כי הקומיקס "עושה צדק אמיתי למושג IDIC".
קומבנצ'ה
קומבנצ'ה (באנגלית: Cumbancha) היא חברת תקליטים אמריקאית. החברה נוסדה על ידי האתנומוזיקלוג והמפיק המוזיקלי ג'ייקוב אדגר בשנת 2006.
היסטוריה.
בשנת 2007 הוקמה הוצאת המוזיקה של קומבנצ'ה, במטרה להרחיב את ההזדמנויות עבור אמנים, ועזרה להם להעניק רישיון לשירים לסרטים, תוכניות טלוויזיה ופרסומות שונות, בהם התבגרות, האנטומיה של גריי ועוד.
בשנת 2010 הוקם ארגון הבוקינג של קומבנצ'ה, במטרה לקדם סיבובי הופעות עבור אמנים בחברה ומחוצה לה, והביאה אותם לאולמות כמו הוליווד בול, פסטיבל הג'אז של מונטריאול, פסטיבל הג'אז והמורשת של ניו אורלינס, מרכז לינקולן ועוד.
בין האמנים החתומים בחברה ניתן למנות את הפרויקט של עידן רייכל, חביב קויטה, ויו פארקה טורה ורבים נוספים.
פרסים.
ב-2008 זכתה קומבנצ'ה בפרס חברת התקליטים הטובה ביותר של WOMEX .
מצחצחי הנעליים
מצחצחי הנעליים (באיטלקית: Sciuscià; שיבוש מכוון של המילה האנגלית לצחצוח נעליים: "Shoeshine") הוא סרט נאוריאליסטי איטלקי משנת 1946 בבימויו של ויטוריו דה סיקה. הסרט, הנחשב ליצירת המופת הראשונה שלו, עוקב אחר שני נערים, המתפרנסים מצחצוח נעליים, ומסתבכים עם המשטרה ורשויות החוק, לאחר שניסו לאסוף כסף לרכישת סוס.
עלילה.
שני ילדים חברים, ג'וזפה פיליפוצ'י ופסקואלה מגי, בוחנים סוסים לרכיבה. אף שהם חוסכים לרכישת סוס, קשה להם להרשות לעצמם את הרכישה, מכיוון שהם חיים רק מהכנסתם כמצחצחי נעליים ברחובות רומא.
יום אחד אחיו הגדול של ג'וזפה, אטיליו, מבקר את הבנים ומספר להם שלפנזה (סוחר בחפצים גנובים) יש עבודה עבורם. פסקואלה מביא את ג'וזפה לפגישה עם פנזה, שנותן להם שתי שמיכות למכירה. ג'וזפה ופסקואלה מביאים את השמיכות למגדת עתידות, שקונה אותם. לאחר המכירה פורצים פרנזה, אטילו ואיש נוסף לבית מגדת העתידות כשהם מתחזים לשוטרים. הם מאשימים את מגדת העתידות בטיפול בסחורות גנובות, מוצאים את ג'וזפה ופסקאלה, ולכאורה מאלצים אותם לצאת וללכת למעצר. אטיליו אומר לנערים להתרחק ולשתוק, ונותן להם לשמור את כסף רכישת השמיכה (2,800 לירות) וכן 3,000 לירות נוספות. בכסף זה יש לבנים סוף כל סוף די כדי לקנות סוס.
לאחר שרכשו את סוסם ורכבו עליו, הבנים חוזרים לעיר. שם הם נתקלים בשוטרים אמיתיים מלווים במגדת העתידות, שלוקחים אותם לחקירה. המשטרה מאשימה את הנערים בגנבה של למעלה מ-700,000 לירות מבית מגדת העתידות, שכנראה נגנבה על ידי פנרזה ואטילו. הנערים מכחישים את כל האישומים נגדם ולא מדווחים על שלושת הפושעים האמיתיים. ג'וזפה ופסקואלה נשלחים לבית מעצר לנוער. עם הגעתם הם מופרדים ונשלחים תאים שונים.
ג'וזפה מקבל חבילה מאמו המלאה במזון ומשתף אותה עם חבריו האסירים בתאו שלו. אסיר אחר, ארקנג'לי, מוצא פתק בחלק מהלחם שג'וזפה חולק. זה מהבוס של אטיליו, וזה מורה לו לא לחשוף את אחיו וחבריו בנוגע לעוקץ. ג'וזפה מעדכן את פסקואלה והם מסכימים לא לגלות את האמת.
בהמשך נקראים הנערים לחקירה של מפקד המשטרה. המפקד המתוסכל מאיים להלקות אותם כדי להוציא מהם את המידע. שוטר אחר מכניס את ג'וזפה לחדר צדדי לכאורה כדי להכות אותו. למעשה כשהוא כבר לא נמצא בטווח הראייה של פסקואלה, ג'וזפה נלקח חזרה לתאו, בעוד ילד אחר מתחזה לג'וזפה ומדמה את צרחות הכאב שלו, והשוטר מכה שק חול. פסקואלה, שחשב כי חברו סבל מכאבים קשים מנשוא, חושף את שמותיהם של פרנזה ואטיליו בפני מפקד המשטרה.
ג'וזפה מגלה כי פסקואלה הודה באשמו מאמו שבאה לבקר אותו, ומספרת שדיווחו על אחיו אטוליו. ג'וזפה מתעמת עם פסקואלה מול שאר האסירים ומכנה אותו מרגל.
בתא של פסקואלה נמצאת פצירה, ופסקואלה מואש ונעש בהלכאות (למעשה הופלל). בשימוע הרשמי בבית המשפט, ג'וזפה נידון לשנת מאסר ופסקואלה לשנתיים. ג'וזפה מתחייב לתוכנית הבריחה של ארקנג'לי. ובזמן שמוקרן בכלא סרט מלחמה, הם בורחים.
פסקואלה אומר למפקד המשטרה לאן נעלמו הנמלטים ומוביל אותם לשם, אך הם כבר ברחו. פסקואלה בורח ומוצא את ג'וזפה וארקנג'לי רוכבים על סוסם מעבר לגשר. הם יורדים מהסוס, ארקנג'לי בורח, אך ג'וזפה נשאר. פסקואלה מוריד את חגורתו ומתחיל להלקות את ג'וזפה. ג'וזפה נופל מהגשר ונחבט בראשו מסלעים תחתיו. פסקואלה בוכה על גופתו של חברו שנפל כשהמשטרה מגיעה. והסוס דוהר.
מורשת.
מצחצחי הנעליים הוא אחד הסרטים המוקדמים של מה שכונה מאוחר יותר הניאוריאליזם האיטלקי. בשנת 1947 הוא היה לזוכה הראשון ב"פרס האוסקר המיוחד לסרט זר".
פאולין קאל (), מבקרת קולנוע של הניו יורקר כתבה בסקירה שפורסמה בשנת 1961: "החיים, כפי שמדגים "מצחצי הנעליים", מורכבים מדי עבור סיומים קלים. "מצחצחי הנעליים" לא מעלה על הדעת דפוסים של רומנטיקה או מלודרמה; זוהי אחת מאותן יצירות אמנות נדירות שנראות כאילו הן נובעות מהעירבוביה של החוויה האנושית מבלי להחליק את הקצוות הגולמיים, או לאבד את מה שרוב הסרטים מפסידים - את תחושת הבלבול והתקלה שבענייני אנוש [...] גדולתו של "מצחצחי הנעליים" היא בתחושה ההיא שאנו מקבלים רגשות אנושיים שלא עובדו ונעשו למשהו (תבנית? מבנה?) ואינם יכולים להיות באמת מורכבים במבנה כזה. אנו מקבלים משהו עירום יותר, משהו שנשפך מהמסך [...] ל"מצחצחי הנעליים" יש מתיקות ופשטות שמציעים גדלות של תחושות, וזה כל כך נדיר ביצירות קולנועיות שכדי לציין השוואה מבקש מעבר מדיום - אם מוצרט היה כותב אופרה המונחת בעוני, יכול היה להיות לה סוג הזה של יופי כאוב [...] המחקר הטרגי הזה על השחתת התמימות הוא אינטנסיבי, חומל, ומעל לכל, הומאני."
אורסון וולס כלל את הסרט ברשימת 10 הסרטים האהובים עליו. ואמר בעקבותיו שדה סיקה יכול לעשות מה שהוא אינו מסוגל לעשות: "הרצתי שוב את מצחצחי הנעליים לאחרונה, והמצלמה נעלמה, המסך נעלם; אלה היו פשוט חיים."
הסרט היווה השראה לסדרת הקומיקס "Sciuscià", שרצה בין השנים 1949 ל-1956.
ניקי טרפסטרה
ניקי טרפסטרה (בהולנדית: Niki Terpstra; נולד ב-18 במאי 1984) הוא רוכב אופני כביש הולנדי הרוכב כחלק מקבוצת טוטאל דיירקט אנרז'י. טרפסטרה ידוע בשל הצטיינותו בקלאסיקות האביב, וניצח בשניים מתוך חמשת המונומנטים: רונדה ון פלנדרן ב-2018 ופריז - רובה ב-2014. בנוסף לכך, ניצח פעמיים בדווארס דור פלנדרן (2012, 2014) ופעם אחת בE3 הרלבקה (2018). בתחום מרוצי הקטעים, טרפסטרה ניצח בטור של קטר פעמיים ברציפות (2014–2015), באנקו טור ב-2016 ובטור דה וואלני ב-2015. בנוסף לכך, לטרפסטרה 6 מדליות מאליפות העולם עם קבוצת קוויק סטפ - 4 מדליות זהב (2012, 2013, 2016, 2018), מדליית כסף אחת (2015) ומדליית ארד אחת (2014) במרוץ נגד השעון לקבוצות.
ביוגרפיה.
טרפסטרה נולד בבוורוויק שבצפון הולנד.
ב-2005 החל להתחרות בתור רוכב אופני מסלול, ואף היה חלק מסגל נבחרת הולנד שזכתה במדליית הכסף באליפות העולם.
קבוצת מילראם (2007–2010).