על פי הודאתו, טרשם הצטרף למזימה באוקטובר 1605. מנהיגה, רוברט קטסבי, ביקש ממנו לספק 2,000 £, ואת השימוש בראשטון הול, אבל טרשם ככל הנראה לא סיפק אף אחד מהשניים, ובמקום זאת נתן 100 £ לעמיתו הקושר תומאס וינטור. טרשם גם הביע חשש כי אם המזימה תצליח, שניים מגיסיו ייהרגו. מכתב אנונימי שנמסר לאחד מהם, וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4 מצא את דרכו אל מזכיר המדינה, רוברט ססיל, אירוע אשר בסופו של דבר היה מכריע בכישלון הקשר.
היסטוריונים חושדים מזה זמן כי טרשם הוא זה שכתב את המכתב, אך השערה זו לא אומתה. קטסבי ווינטור חלקו את אותו חשד, ואיימו להרוג אותו, אך הוא הצליח לשכנע אותם שלא הוא זה שכתב. הוא נעצר ב-12 בנובמבר ונכלא במצודת לונדון. בווידויו, ניסה לשכך את החשדות בקשר למעורבותו בעלילה, אולם מעולם לא הזכיר את המכתב.
איגרת מונטיגל.
טרשם היה האחרון שגויס למשימה. ב-14 באוקטובר 1605 הוזמן להצטרף לקשר על ידי מנהיג המזימה, רוברט קטסבי, שהיה בן דודו – השניים התחנכו יחד. טרשם היה גם יורשו של הונו הגדול של אביו, שדולדל כתוצאה מקנסות שהוטלו על מתנגדי הכנסייה האנגליקנית, טעם יקר, ומעורבותם של הדודנים, פרנסיס טרשם ורוברט קטסבי, במרד אסקס.
פרטי התוכנית הושלמו באוקטובר בטברנות ברחבי לונדון ודבנטרי. אך כמה מהקושרים הביעו דאגה לביטחונם של עמיתיהם הקתולים שיהיו נוכחים בפרלמנט ביום המתוכנן לפיצוץ, 5 בנובמבר 1605. טרשם הביע דאגה לגיסיו שאחד מהם היה וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4.
בשבת ה–26 באוקטובר קיבל הברון מונטיגל מכתב אנונימי בעת שהיה בביתו, ונכתב בו כך:
"אדוני, מתוך האהבה שאני חש לכמה מחבריך, יש בי דאגה לביטחונך. לכן הייתי מייעץ לך, כשם שאתה חס על חייך, להגות תירוץ כלשהו ולהעתיק את נוכחותך מפרלמנט זה; שכן אלוהים ואדם חברו להעניש את הרשעות בת הזמן. ואל תחשוב אפילו מעט על הודעה זו, אלא תפרוש לאזורך שבו תוכל לצַפּוֹת לאירוע בבטחה. שכן אף שלא תופיע כל תסיסה, עדיין אני אומר שהם יקבלו מכה נוראה בפרלמנט זה, ובכל זאת לא יראו מי פוגע בהם. תוכנית זו בל תגונה, שכן היא עשויה לעשות לך טוב, ולא תוכל לגרום לך כל נזק; שכן הסכנה תחלוף ברגע שתשרוף את האיגרת. ואני מקווה שאלוהים ייתן לך חסד לעשות בה שימוש טוב, לאלה שעל הגנתם המקודשת אני ממליץ."
הברון מונטיגל העביר את האיגרת לרוברט ססיל (הרוזן סולסברי), מזכיר המדינה, והמזימה נחשפה וסוכלה. טרשם לא ברח מלונדון כשאר הקושרים ברגע שנודע להם כי גאי פוקס נתפס. הוא נשאר, נעצר ונכלא במצודת לונדון, שם מת ב–23 בדצמבר 1605 מזיהום בדרכי השתן.
הברית האתונאית השנייה
בית החולים אבן סינא
אבן סינא הוא בית חולים בבגדד, עיראק שנבנה על ידי ארבעה רופאים - מודפאר אל שאת'ר, קדים שובאר, קסים עבדול מג'יד וקלמנט סרקיס - באמצע שנות ה-60.  בית החולים נרכש במחיר נמוך מערכו על ידי הממשלה העיראקית לשימושו של סדאם חוסיין, למשפחתו ולצמרת של מפלגת הבעת'. עודאי חוסיין, בנו הבכור של סדאם חוסיין מאשתו הראשונה, אושפז שם באמצע שנות ה-90 אחרי שנפצע בניסיון רצח שכשל.
בית החולים נמצא באזור הבינלאומי של בגדד ('האזור הירוק') ונתפס על ידי כוחות ארצות הברית זמן קצת אחרי הפלתו של סדאם חוסיין ב-2003. הצבא האמריקאי היה שם עד 30 בספטמבר 2009.
רוב הצוות של בית החולים היה מצבא ארצות הברית ויחידות הצלה ניידות (בית חולים שדה) הנספחות לשדות הקרב כדי להגיש עזרה לחיילים ולאזרחים שנפצעו אנושות, כולל מורדים או תומכים במורדים. במהלך התקופה שבה ניהל צבא ארצות הברית את בית החולים הגיעו לחדר המיון שלו כ-300 מקרי טראומה בחודש.
ב-1 באוקטובר 2009 הוחזר  בית החולים באופן רשמי לממשלה העיראקית כחלק מהסגת כוחות צבא ארצות הברית מבגדד.
בית החולים אבן סינא התפרסם לאחר הקרנת הסדרה הדוקומנטרית של ערוץ ה-HBO על המלחמה בעיראק דרך סצינות מבית חולים צבאי שם. הסדרה התמקדה בצוות הרפואי של הקרב ה-86 שבסיסו בפורט קמבל, קנטוקי, שהוא הבסיס של הדיוויזיה המוטסת ה-101 והייתה אחת ממספר יחידות רפואיות שאיישו את בית החולים.
NP-קשיות
NP-קשיות (NP קשה), היא מחלקה של בעיות בתורת הסיבוכיות, שהן, באופן לא פורמלי, "קשות לפחות כמו הבעיות הקשות ביותר ב-NP". באופן מדויק יותר, נאמר שבעיה H היא NP-קשה, אם ניתן לעשות רדוקציה בזמן פולינומי מכל בעיה L ב-NP ל-H. כלומר: אם נניח שהפתרון של H לוקח יחידת זמן אחת, אז ניתן לפתור את L (תוך שימוש בפתרון ל-H) בזמן פולינומי. בעיה שהיא NP-קשה אינה בהכרח בעיה ב-NP, שכן ייתכן שלא קיימת מכונת טיורינג לא-דטרמיניסטית המסוגלת להכריע אותה בזמן פולינומי, אך עדיין ניתן לבצע אליה רדוקציה בזמן פולינומי מכל בעיה ב-NP. בעיה שהיא NP-קשה וגם ב-NP היא בעיה NP-שלמה.
ההנחה הרווחת כיום היא שלא קיים אלגוריתם פולינומי לבעיות NP-קשות, על אף שזוהי השערה שלא הוכחה. אם קיים אלגוריתם הפותר בעיה NP-קשה כלשהי בזמן פולינומי בגודל הקלט, אז מהגדרת המחלקה נובע ש-P=NP, כאשר המחלקה P היא מחלקת הבעיות הניתנות לפתרון בזמן פולינומי בגודל הקלט.
הגדרה.
בעיית הכרעה H היא NP-קשה אם ניתן לעשות רדוקציה בזמן פולינומי מכל בעיה L ב-NP ל-H.
דוגמאות.
דוגמה לבעיה NP-קשה היא בעיית הסכומים החלקיים: בהינתן קבוצה של מספרים שלמים, האם קיימת תת-קבוצה לא ריקה שלהם שסכומה אפס?
דוגמה נוספת היא בעיית הסוכן הנוסע: מציאת המסלול הקצר ביותר המבקר בכל הקודקודים בגרף ממושקל נתון.
פנחס לצרוס
פאול (פנחס) לצרוס (בגרמנית: Paul Pinchas Lazarus; 30 באוקטובר 1888, האמבורן, הקיסרות הגרמנית – 1 בינואר 1951, חיפה) היה רב גרמני שפעל בין השנים 1918 עד 1938 בוויסבאדן.
חייו ופועלו.
פאול (פנחס) לצרוס היה בנו הצעיר של איש הדת והמורה רפאל לצרוס ואשתו בטי לזריץ. אחרי לימודיו בבית הספר בקלן וגטינגן ומבחן הסיום בגימנסית פרידריכסגימנאזיום בקאסל, החל לצרוס בשנת 1907 ללמוד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. בנוסף ללימודי היהדות למד גם היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטאות בברסלאו, מרבורג וארלנגן, שם קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1912 על עבודתו על ועידת בזל. ב-1915 סיים בהצלחה את מבחן הרבנות בברסלאו. החל מ-1 בספטמבר 1914 היה משנה לד"ר סלומון סמואל (Salomon Samuel) באסן.
כבר באוגוסט 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התנדב לשירות בחיל התותחנים של צבא גרמניה. באותו הזמן הביע נכונות לשרת כרב צבאי. משום שכבר היה חייל אך עוד לא מונה לרב קהילה, רק בדצמבר 1916 הועבר לתפקיד רב צבאי במקדוניה, שם שירת עד אוגוסט 1918. ב-1917 פגש לצרוס בסקופיה את פרנץ רוזנצווייג, ובין השניים התפתחה ידידות שכללה דיונים בענייני ספרות וחינוך יהודי. בינואר 1918 הוענק לו עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה וצלב האביר של מסדר פרנץ יוזף. עם סיום שירותו הצבאי במקדוניה הגיש בקשה להעברה או חופשת מחלה על רקע מצב בריאותו. בחודשי יוני ויולי 1918 חזר לקהילה באסן וביולי 1918 עבר לוויסבאדן.
ב-1918 החליף לצרוס את אדולף קובר (Adolf Kober) מקלן כרב הקהילה היהודית הרפורמית בויסבאדן. שם כיהן כרב העיר והמחוז עד לפרישתו באוקטובר 1938.
בשנת 1921 הקים בוויסבאדן בית מדרש בסיועו של פרנץ רוזנצוויג. רוזנצוויג הקים עוד ב-1920 את בית המדרש היהודי החופשי בפרנקפורט. ב-1925 נישא לידוויגה (יהודית) ולפיש. לזוג נולדו שתי בנות, חנה (1927–1998) וחוה (1930–1998). חוה לצרוס-יפה הייתה פרופסור ללימודי אסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים ופרסמה ספרים ומאמרים רבים אודות היחסים בין מוסלמים, יהודים ונוצרים.
פועלו של לצרוס כרב הקהילה בוויסבאדן הייתה מגוונת. הוא הקים בית אבות ובית ספר, היה חבר באיחוד הרבנים הליבראלים של גרמניה ויושב ראש לשכת נסאו של מסדר בני ברית, קידם עבודת נוער וכתב ערכים באנציקלופדיה יודאיקה בגרמנית.
היות שסבל מסוכרת מאז 1922, באוקטובר 1938, בגיל 49, יצא לצרוס לגמלאות, שבועות אחדים לפני ליל הבדולח בנובמבר 1938. בפברואר 1939 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, שם עסק בחינוך בני נוער וכיהן כרב קהילת העולים בית ישראל. לצרוס נפטר ב-1951 ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל.
כחומר ביד היוצר
מריה מרסה מרסל אי סרה
מריה מֶרסֵה מַרסָל אי סֶרָה (איווארס ד'אוּרזֶ'ל, פְּלָה ד'אורז'ל, 13 בנובמבר 1952 – ברצלונה, 5 ביולי 1998) הייתה משוררת, חברה במוסד ללימודים קטלאניים, קריינית, עורכת, מתרגמת קטלאנית. השתמשה בשם העט מריה-מרסה מרסל. בנוסף, הייתה פעילה פוליטית, תרבותית ופמיניסטית.
ביוגרפיה.
מרסה נולדה בברצלונה וימי ילדותה עברו עליה באיווארס ד'אוּרזֶ'ל, בפְּלָה ד'אורז'ל. העובדה כי גדלה וחיה באזור כפרי השפיעה על מרסל. המסורת העממית, אוצר המילים, הדימויים, התמונות והתפניות הלשוניות באו לידי ביטוי ביצירתה, והיא הקפידה תמיד לשמור על קשר אמיץ עם הארץ ועם תרבותה העממית.
בשנת 1963 החלה ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטת ליידה. בתקופה זו, כתבה את ספרה הראשון בקטלאנית. בשנת 1969 עקרה לברצלונה כדי ללמוד פילולוגיה קלאסית באוניברסיטת ברצלונה. בשנת 1975 סיימה את לימודיה. בתקופת לימודיה באוניברסיטה החלה בפעילות פוליטית. עוד לפני סיום לימודיה, החלה להעביר שיעורי קטלאנית, במסגרת פעילות אנטי-פרנקיסטית בסן בּוֹי דה לְיוּבֶּרְגָט ( Sant Boi de Llobregat).