ביוני 1982 נערך בישראל הכינוס הבין־לאומי הראשון על השואה ורצח עם. מושב הפתיחה היה אמור היה להיערך ביד ושם בירושלים ואלי ויזל, נשיא הכינוס, היה אמור לשאת את הנאום המרכזי. מתוך 150 הרצאות, שש בלבד עסקו ברצח העם הארמני. אולם ממשלת טורקיה לחצה על ממשלת ישראל ומשרד החוץ הישראלי הפעיל לחץ על מארגני הכינוס ועל חוקרים שהיו אמורים להשתתף בו, שלא לאפשר את השתתפותם של חוקרים ארמנים. בסופו של דבר נערכה הפתיחה הרשמית בתל אביב ומוסד "יד ושם" החרים את הכינוס. מספר חוקרים ואישי ציבור ידועים מישראל וארצות הברית ביטלו את השתתפותם ובהם ראשי "יד ושם" יצחק ארד וגדעון האוזנר, רקטור אוניברסיטת תל אביב יורם דינשטיין, פילוסוף השואה אמיל פאקנהיים והיסטוריון השואה יהודה באואר. הרב מרק טננבאום, מנהל המחלקה הבין-דתית בוועד היהודי-אמריקני, עזב את הכינוס לאחר שקיבל הוראה על כך מהוועד. נשיא הקונגרס היהודי האמריקאי ארתור הרצברג היה אמור לנאום במקום ויזל, אולם ביטל את הופעתו ביום הפתיחה.
ב-1989 פורסם שגורמים יהודים-אמריקאים בשיתוף עם גורמים ישראלים רשמיים, פעלו בקונגרס להכשלת היוזמה לציין את ה-24 באפריל בלוח האמריקאי. ב-8 בנובמבר 1989, בתגובה לשאילתה של חבר הכנסת יאיר צבן, אמר סגן שר החוץ בנימין נתניהו: "יש דברים שהם מעבר לפוליטיקה, ויש דברים שהם מעבר לדיפלומטיה. שואות של עמים הם מקרה מובהק של קטגוריה כזאת".
בשנת 1995 השתתף השר יאיר צבן בטקס הזיכרון השנתי לרצח העם הארמני, הנערך ב-24 באפריל, ובכך היה לשר הישראלי הראשון שנכח בטקס הזה.
בשנת 1997 מינה משרד החוץ הישראלי את אהוד טולידאנו, פרופסור לתולדות האימפריה העות'מאנית, לשגריר ישראל בטורקיה. אולם בסוף אוגוסט מסרה סוכנות הידיעות הטורקית הממלכתית שב-1981 האשים טולידאנו את טורקיה בביצוע טבח בזמן מלחמת העולם הראשונה. טולידאנו טען שהראיון איתו תורגם שלא כהלכה, אולם הושמעה טענה שבעבר ביטא "עמדה פרו-ארמנית". בריאיון לעיתון הארץ ב-10 בספטמבר אותה שנה, עשה טולידאנו מאמצים נוספים לזכות במינוי ואמר: "תמיד תמכתי בטורקיה...בכל נושא שהיה על הפרק... במסגרת מחקרי תרמתי רבות לבניית דימויה החיובי של המורשת העות'מאנית". אולם טורקיה לא אישרה את המינוי.
בשנת 2000 נערך באוניברסיטת תל אביב (3–6 באפריל) ובאיסטנבול (9–12 באפריל) כינוס בין-לאומי ישראלי-טורקי, תחת הכותרת "מלחמת העולם הראשונה - היבטים מזרח תיכוניים". בסדר היום של הכינוס, שנערך במימון גופים ישראלים רשמיים, השאלה הארמנית לא עלתה כלל.
בשנת 2000, בהיותו שר החינוך, השתתף יוסי שריד ביום הזיכרון ה-85 לרצח העם הארמני בכנסייה הארמנית ברובע הארמני בירושלים, ובכך היה לשר הישראלי השני שנכח בטקס הזיכרון השנתי. שריד לא יידע את ראש הממשלה אהוד ברק על כוונתו להשתתף. בנאומו אמר לקהילה הארמנית: "אני כאן אתכם, כבן־אנוש, כיהודי, כישראלי וכשר החינוך של מדינת־ישראל". בסוף דבריו, התחייב לכלול את רצח העם הארמני בתוכנית הלימודים בהיסטוריה של התיכונים. המכון הלאומי הארמני בוושינגטון תרגם את דבריו לאנגלית ותיאר אותם כ"הצהרה רבת־עוצמה", והם צוטטו על ידי התקשורת הארמנית ברחבי העולם. בכנס קרא שריד לממשלת ישראל להכיר באופן רשמי ברצח העם הארמני, אך הממשלה התנערה מדברים אלה. שריד השתתף גם בטקס יום הזיכרון ה-86 ביפו ב-2001, בזמן היותו ראש האופוזיציה, ובשנת 2005, בהיותו חבר הכנסת, ביום הזיכרון ה-90 בעיר ירוואן, בירת ארמניה. ב-25 באפריל 2000, יום לאחר הצהרתו של שריד בטקס הזיכרון בירושלים, אמר שר המשפטים יוסי ביילין: "קרה דבר שאי־אפשר להגדיר אותו אחרת מאשר רצח עם. מיליון וחצי אנשים שנעלמו, זו לא רשלנות; זאת יד מכוונת".
ב-10 באפריל 2001, ערב ביקורו של שר החוץ שמעון פרס בטורקיה, פרסם העיתון האנגלי-טורקי "טרקיש דיילי ניוז" ריאיון עמו, תחת הכותרת "פרס: הטענות הארמניות חסרות משמעות". פרס אמר בראיון: "אנחנו דוחים ניסיונות ליצור דמיון בין השואה לבין ההאשמות הארמניות... הארמנים עברו טרגדיה אך לא ג'נוסייד". דבריו עוררו תגובה נזעמת של ארמנים ברחבי העולם.
ב-24 באפריל 2002 התקיים באוניברסיטה העברית ערב זיכרון לרצח העם הארמני. המחלקה ללימודים ארמניים של האוניברסיטה (הוקמה ב-1967) ארגנה את האירוע "חיים ומוות: חיים ויצירתיות לאחר רצח העם הארמני". זו הייתה הפעם הראשונה שאוניברסיטה ישראלית קיימה פעילות להנצחת רצח העם הארמני. באפריל 2003, שוב קיימה המחלקה ערב זיכרון לרצח העם, בהשתתפות נציגי הנהלת האוניברסיטה, אולם הפעם תחת הכותרת: "ערב זיכרון לשואה הארמנית". גם באפריל 2004 התקיים ערב זיכרון דומה.
באוגוסט 2002, מינה רוזן, פרופסור לתולדות יהודי האימפריה העות'מאנית, פרסמה בכתב העת "היסטוריה" של החברה ההיסטורית הישראלית, מאמר ארוך בשם "ארמניה, ארמניה", שעוסק בשני ספרים שנכתבו על היבטים של "הרג המוני" של הארמנים. המאמר עורר תגובות רבות שגררו הצהרה מטעם המערכת. בגיליון שלאחריו, ביולי 2003, פרסמו והאקן דאדריאן ויאיר אורון, שני הסופרים שכתבו את הספרים הללו, מאמרי תגובה. זו הייתה הפעם הראשונה שביטאון מדעי בישראל עסק בהרחבה ברצח העם הארמני.
ביום העצמאות 2003, נעמי נלבנדיאן, בת לעדה הארמנית בישראל, הדליקה משואה בזכות פעילותה כסגנית האחות הראשית במחלקת שיקום בבית החולים "הדסה" בהר הצופים. בעלון שהוציא מרכז ההסברה לקראת הטקס, נכתב כי נלבדיאן היא "דור שלישי לניצולי השואה הארמנית". נלבנדיאן רצתה להזכיר זאת גם בטקס, אולם פרסום הדבר עורר תגובה טורקית והופעל עליה לחץ להצניע זאת. היא הסכימה לא לומר את המילים "שואה" או "רצח עם ארמני" ובמקומן לומר שסבה וסבתה היו "ניצולים מארמניה ההיסטורית". כמו כן, בלחץ השגריר הטורקי, נגנזו ביום הטקס החוברות הישנות והודפסו חוברות חדשות עם טקסט מתוקן.
בשנת 2007 החליטה הכנסת להסיר מסדר היום הצעה של חבר הכנסת חיים אורון (מרצ) לדון בוועדת החינוך והתרבות של הכנסת ברצח העם הארמני. ההחלטה התקבלה בעקבות הוראה של ראש הממשלה אהוד אולמרט בשל החשש שהמשך העיסוק בנושא הזה יגרום למשבר ביחסים הדיפלומטיים בין ישראל לטורקיה.
באוקטובר 2007 התפרסם כי טורקיה תבעה מישראל להפעיל לחץ על הקונגרס של ארצות הברית לבל יכיר ברצח העם הארמני ואיימה כי יחסי טורקיה–ישראל יפגעו, אם תהיה הכרה של ארצות הברית בעניין. כעבור שנה החליטה הכנסת לאפשר דיון בנושא, למרות לחץ שהפעיל משרד החוץ.
בדצמבר 2011 התקיים לראשונה דיון פומבי בוועדת החינוך של הכנסת בנושא זה, ביוזמת חברי הכנסת אריה אלדד וזהבה גלאון. עקב רגישות העניין והחשש ממשבר נוסף עם טורקיה (לאחר אירועי המשט לעזה), השתתפו בדיון גם ראש המטה לביטחון לאומי יעקב עמידרור, יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין, סגן שר החוץ דני אילון ונציגי משרדי ממשלה נוספים.
נשיא מדינת ישראל, רובי ריבלין, הזכיר בפתיחת נאומו על במת האו"ם בטקס יום השואה הבינלאומי ב-28 בינואר 2015 את רצח העם הארמני. הוא ציטט את דבריו של אבשלום פיינברג על טבח הארמנים בשנת 1915, מאה שנים לפני כן, ואמר:
ב-15 באפריל 2015 שלחה הכנסת משלחת ראשונה של שני חברי כנסת נחמן שי וענת ברקו לטקסי הזיכרון המרכזיים של רצח העם בארמניה לציון 100 שנה לרצח העם. אליהם התלווה השגריר הלא תושב של ישראל בארמניה, שמואל מירום. שליחת הנציגים אינה מבטאת בהכרח שינוי בעמדת הממשלה לנושא, אלא הוגדרה כחובה מוסרית.
ב-2 ביוני 2016 קיבלה נשיאות הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית החלטה על הכרה ברצח העם הארמני.
חינוך.
יוסי שריד, בהיותו שר החינוך, הכניס תכנים על רצח העם הארמני לתוכנית הלימוד, אולם אלו הוצאו ממנה בתקופת כהונתה של לימור לבנת. בספרי הלימוד המאושרים על ידי משרד החינוך לא מתייחסים לרצח העם הארמני כאל "שואה", "רצח עם" או "ג'נוסייד", ותחת זאת הם מתוארים כ"טבח", "פוגרומים" או "טרגדיה". ספר הלימוד הראשון המתייחס לרצח העם הארמני כג'נוסייד הוא בסדרת ספרי הלימוד לבגרות בהיסטוריה של הממ"ד, "משברים ותקומה", שבה נעשה שימוש במונחים "רצח עם", "ג'נוסייד", ואף "שואת הארמנים" ביחס לרצח העם הארמני; וכמו כן נכתב כי רצח העם הארמני הוא "הרצח האתני (ג'נוסייד) הראשון בהיסטוריה של העת החדשה", ונערכה הקבלה והשוואה בינו לבין השואה.
ברשות השידור.
ב-1978 הפיקה רשות השידור סרט תיעודי על הקהילה הארמנית בירושלים. רצח העם הארמני נזכר בו מספר פעמים והוא כלל עדויות של ניצולים שחיו בירושלים. בשלבי ההפקה האחרונים גנזה אותו רשות השידור.
באפריל 1990 ביטלה רשות השידור, ללא הודעה מוקדמת, את הקרנתו המתוכננת בערוץ הראשון של סרט תיעודי בשם "מסע לארמניה" (של העיתונאי הארמני-אמריקני תיאודור בוגוזיאן, 1988), המספר את סיפורה של ניצולה המבקרת בכפרה במזרח טורקיה. הקרנת הסרט בוטלה ביוזמת משרד החוץ, שהיה נתון ללחץ מצד טורקיה. ביטול השידור עורר מחאה ציבורית, אותה יזם יאיר צבן. ב-13 במאי התפרסמה עצומה שעליה חתמו 61 אישים מכל קצות הקשת הפוליטית, שקראה לראש הממשלה, יצחק שמיר, ולהנהלת רשות השידור להקרין את הסרט. אולם הסרט לא הוקרן בטלוויזיה.
ב-1991 ביימה אורנה בן דור את הדרמה התיעודית הטלוויזיונית "שרה", על שרה אהרנסון. בהוראת מנכ"ל הטלוויזיה, יוסף בראל, נמחקו מתוך הסרט 40 שניות של תמונות סטילס שתיעדו את הטבח בארמנים.