ב-2016 נגנב מכשיר הטלפון הנייד ופריטים אישיים אחרים מרכבה של פרי בזמן שהיא שהתה בחוף הים, כשבמכשיר הנייד היו גם תמונות אישיות שלה שהופצו ללא ידיעתה על-ידי הגנב ברשתות החברתיות שלה. לאחר שגילתה על המקרה דרך הטלפון של בנה ששימש לה כתחליף זמני באותה עת, הגישה פרי תלונה במשטרה. השר לביטחון פנים גלעד ארדן הורה למשטרה לתת עדיפות לחקירת המקרה, בספטמבר 2016 הוגש כתב אישום נגד חשוד במעשה במגוון עבירות.
במאי 2018, הורשע סאבר אבו-אצע, צעיר בדואי בן 29 מהפזורה בדרום שמתגורר בתל שבע, בכך שהפיץ את תמונות העירום של פרי בכוונת זדון, אך הוא נמלט מהמשטרה אל שטחי הרשות הפלסטינית.
באפריל 2020, אבו-אצע נעצר שוב, והובא לבית המשפט המחוזי בבאר שבע לקבלת דינו, כשכחודש לאחר מכן, נגזר על סאבר אבו-עצא כמעט 4 שנות מאסר בכלא.
מזכיר הצבא של ארצות הברית
מזכיר הצבא (באנגלית: Secretary of the Army ובראשי תיבות: SECARMY) הוא פקיד אזרחי בכיר במשרד ההגנה של ארצות הברית, העומד בראש מחלקת צבא ארצות הברית. הוא עוסק בכוח אדם, חיילי מילואים, מתקנים, נושאים סביבתיים, מערכות נשק, רכישת ציוד, תקשורת, וניהול פיננסי הקשורים לצבא ארצות הברית.
מיצירת התפקיד ב-1798 ועד 1947 היה זה תפקיד עצמאי ונושאו, שנקרא "מזכיר המלחמה של ארצות הברית", היה חבר בקבינט הנשיאותי. בשנת 1947, עם כניסתו לתוקף של חוק הביטחון הלאומי של שנת 1947, הוכפפו תפקידי מזכיר הצבא, מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית ומזכיר הצי של ארצות הברית למזכיר ההגנה של ארצות הברית.
לתפקיד מתמנה אזרח חמש שנים או יותר לאחר שחרורו מתפקיד צבאי. נשיא ארצות הברית ממנה את המזכיר, ועל המינוי לקבל את אישור הסנאט. מזכירת הצבא הנוכחית היא כריסטין וורמות', האישה הראשונה בתפקיד.
תפקידים ותחומי אחריות.
ההנהגה הבכירה של מחלקת הצבא כוללת שני אזרחים: מזכיר הצבא ותת מזכיר הצבא, ושני קציני צבא בדרגת גנרל: ראש מטה צבא ארצות הברית וסגנו.
מזכיר הצבא הוא למעשה המנהל הכללי של מחלקת הצבא וראש מטה הצבא פועל בכפיפות ישירה אליו. המזכיר מציג את מדיניות הצבא, את תוכניותיו ואת התקציב שלו בפני מזכיר ההגנה, בפני פקידים בכירים אחרים של הצבא ובפני ועדות ההגנה של הקונגרס. מזכיר הצבא גם מעביר את מדיניות הצבא, תוכניותיו, יכולותיו והישגיו, בפני הציבור. על פי הצורך, המזכיר מכנס פגישות עם הפיקוד הבכיר של הצבא כדי לדון בנושאים, להעביר הנחיות ולהתייעץ. המזכיר חבר במועצת הרכש של מחלקת ההגנה.
מזכיר הצבא מחזיק בידיו כמה תחומי אחריות על פי החוק הצבאי, כולל הסמכות לכנס בתי דין צבאיים.
משרד מזכיר הצבא.
משרד מזכיר הצבא כולל את תת-מזכיר הצבא, סגני מזכיר הצבא, העוזר המנהלי למזכיר הצבא, היועץ המשפטי של מחלקת הצבא, המפקח הכללי של הצבא, הנספח לענייני חקיקה, והוועדה למדיניות כוחות המילואים. תפקידים נוספים יכולים להיווצר על פי חוק או על פי החלטת מזכיר הצבא. במשרד מזכיר הצבא יכולים לשרת לא יותר מ-1,865 קצינים בשירות פעיל.
מזכירי הצבא.
עם כניסתו לתוקף של חוק הביטחון הלאומי של שנת 1947, היה מזכיר המלחמה האחרון, קנת' רויאל, למזכיר הצבא הראשון. מזכיר הצבא שכיהן אחריו, גורדון גריי, היה האחרון שהיה גם חבר הקבינט. מאז ואילך רק מזכיר ההגנה הוא חבר הקבינט.
למינוי כמזכיר הצבא לא קיימת דרישה של שירות צבאי, אך לא מעט מאלו שכיהנו בתפקיד שירתו שירות צבאי. מייקל סטון הוא היחידי מבין מזכירי הצבא ששירת שירות צבאי מחוץ לארצות הברית.
חוסמי אלפה
חסמי אלפא
רנה קרין
חסמי אלפה
היינריך רורר
היינריך רורר (בגרמנית: Heinrich Rohrer; 6 ביוני 1933 - 16 במאי 2013) היה פיזיקאי שווייצרי שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1986 יחד עם גרד ביניג וארנסט רוסקה, בעבור חלקו בפיתוח מיקרוסקופ מנהור סורק.
קורות חיים.
רורר נולד בקנטון סנט גאלן שבשווייץ, הוא יצא לאוויר העולם כחצי שעה לאחר לידת אחותו התאומה. את רוב שנות ילדותו העביר באזור כפרי שקט עד שהוריו עברו לציריך בשנת 1949. בשנת 1951, החל את לימודיו במכון הטכנולוגי של ציריך ובין מוריו נמנו וולפגנג פאולי ופול שרר.
לימודיו נקטעו עקב הצטרפותו לצבא השווייצרי. בשנת 1961 נישא לרוז-מארי אגר. את ירח הדבש שלהם חגגו בארצות הברית, ובמהלכו רורר השתתף במחקר שנערך יחד עם מדענים מאוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי.
בשנת 1963 הצטרף לצוות המחקר של חברת IBM בשווייץ. בשנת 1974, שנת השבתון שלו בחקר תהודה מגנטית גרעינית באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
עד לשנת 1982 עבד על פיתוח המיקרוסקופ מנהור סורק. מונה לעמית IBM בשנת 1986, וניהל את מחלקת המחקר לפיזיקה בין השנים 1986 עד 1988.
מותו.
רורר נפטר מסיבות טבעיות ב-16 במאי 2013 בביתו בוולראו שבשווייץ. במותו היה בן 79, השאיר אחריו אישה ושתי בנות.
יוהאן-פריסו, נסיך אורנג'-נאסאו
עיצור וילוני מסודק
ניקולאה מאלאקסה
ניקולאה מאלאקסה (ברומנית: Nicolae Malaxa); 23 בדצמבר 1884–1965, היה מהנדס, יזם ותעשיין, יצרן קטרים, מכוניות, נשק ותחמושת רומני ממוצא יווני, חבר נכבד בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה, מקורב, מממן ומחמש של התנועה הלגיונרית, יריב ומתחרה של מקס אאושניט, בעל הון בארצות הברית וחשוד בהיותו סוכן כפול. מאלאקסה נידון למוות בהיעדרו ברומניה. מאלאקסה היה חותנו של חתן פרס נובל, ג'ורג'ה אמיל פאלאדה.
ניקולאה מאלאקסה נולד בחוש, רומניה, במשפחה ממוצא יווני, לאביו קוסטקה מאלאקסה ולאימו אלנה רוקסנדרה, בתו של הספטאר בדראו. למד בבית ספר יסודי ובבית ספר תיכון ביאשי ובעזרת משפחתו נשלח ללימודי הנדסה באוניברסיטה הפוליטכנית של קרלסרוהה, גרמניה, לימודים שסיים בהצלחה.
מפעליו.
ב-1909 בא מאלאקסה לברלאד, שם החזיק אביו בית ובנה מכבש להפקת שמן צמחי. מפעל השמן זכה לשם מנדרה. הוא גם הקים בית מלאכה לעיבוד מתכת, בית יציקה ומוסך לתיקון כלי רכב. הכנסותיו מבתי המלאכה ופדיון מכירתם שימשו אותו לפתיחת עסק חדש. ב-3 באוגוסט 1921, על מגרש בשולי בוקרשט, הקים מאלאקסה בית מלאכה לייצור ותיקון צי רכבות, שם תוקנו קטרים וקרונות רכבת. במקום היה גם בית יציקה ובו יצקו נעלי בלימה לרכבות, מוצר שלפני כן נהגו לייבא מארצות זרות - הרכבת הרומנית שמחה לעבור מייבוא לרכישה בשוק המקומי. על מגרש נוסף במזרח בוקרשט בנה מאלאקסה מהיסוד, בשנים 1923 - 1927, תוך הסתייעות בחוק רומני לעידוד התעשייה. ב-1927 חתם על חוזה עם הרכבת הרומנית, שעל פיו התחייב לייצר עבורה קטרים מתוצרת עצמית - קטרים אלה זכו לשם מאלאקסה.
את מפעליו בנה מאלאקסה בעזרת מקדמה מהרכבת הרומנית והלוואת מבנקים. הוא הזמין מגרמניה 82 מכונות לעיבוד מתכת ושכר 180 עובדים מקצועיים גרמנים עם חוזים לשנה או לחצי שנה, כדי שיפעילו את המכונות וילמדו עובדים רומנים להפעילן. ב-1928 יצא משערי המפעל הקטר הראשון מתוצרת רומניה, קטר מופעל בקיטור. ב-1936 הפיקו מפעלי מאלאקסה את הקטר הראשון עם מנוע דיזל. ב-1945 ייצרו מכונית רומנית ראשונה, שזכתה לשם מאלאקסה. גנרל מיור סובייטי בשם ליאוניד ברז'נייב, שנסע באחת המכוניות לבולגריה וחזרה התרשם ממנה, כתב על כך למוסקבה ומשם הגיעה הוראה לפרק את מפעל המכוניות ולהעבירו להרי אורל בברית המועצות.
מאלאקסה הקים גם מפעל צינורות ללא הלחמה ומפעלי תחמושת ונשק, שהפנו את תוצרתם לצבא רומניה.
ההשתלטות על מפעלי אאושניט.
מקס אאושניט, מי שכונה "מלך הברזל", היה המתחרה העיקרי של מאלאקסה בתעשיית המתכת הרומנית. השניים היו חברי בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה וגם שותפים במספר מפעלים. קרול השני, מלך רומניה החליט מטעמים מדיניים לנסות להתקרב לגרמניה הנאצית ולתאם איתם את המדיניות. טרסט המתכת של גרינג היה מעוניין ברכישת מניותיו של אאושניט, אך אאושניט סירב למכור להם. הגרמנים הפעילו לחץ על המלך והמלך תבע מאאושניט להעביר את מניותיו למאלאקסה המקורב לגרמנים. בעקבות המשך סירובו של אאושניט, המלך גרם למעצרו והעמדתו למשפט בהשמת שחיתות וכליאתו לשנים. מהכלא נענה אאושניט והעביר את מניותיו למאלאקסה, תמורת הבטחה לשחרורו, אך ההבטחה לא קוימה. לאחר הדחת המלך שחרר אנטונסקו את אאושניט.
עסקי מאלאקסה עם המדינה.
מאלאקסה היה חבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה ונהג להפסיד בקביעות סכומי כסף גבוהים במשחקי פוקר מול המלך, כמו המתחרה הקבוע שלו, מקס אאושניט. למקס אאושניט נודע שהמלך חובב מרוצי סוסים, לכן קנה לו כמתנה סוס ערבי גזעי רב ערך. מאלאקס הגיב בכך שקנה למלך אורווה מודרנית מצוידת היטב.
ההיסטוריון הרומני יואן סקורטו טוען שמאלאקסה התעשר הודות למימון, שקיבל מהמדינה והזמנת סחורות של המדינה. לדברי ההיסטוריון המדינה נתנה לו מקדמות גדולות והזמינה את הציוד ממנו והבטיחה לו בכך דווחים גדולים. היו שנים בהן המדינה רכשה 98% מהייצור והרווחים נעו בין 300% ל-1,000%. חלק מרווחים אלה הגיעו, בדרכי עקיפין, לידי המלך. כדי לבטא את שביעות רצונו הגיש מאלאקסה למלך כשי תיק ובו מאה מיליוני לאי, באמתלה שהמלך ישתמש בכסף למפעלי הסעד שלו.
הדחת המלך קרול השני ועליית השליט החדש, הגנרל יון אנטונסקו גדעה את התמיכה של הבנק הלאומי בעסקי מאלאקסה, שהיה מממן את הייצור באמצעות מקדמות גדולות, שקיבל מהבנק הלאומי. מאלאקסה, שדאג לקשרים טובים עם התנועה הלגיונרית פנה לבקש מהם עזרה.
יחסי מאלאקסה עם התנועה הלגיונרית.