אחד מהחידושים הנ"ל הוא העברת האחריות לחלוקה (fragmentation) של מנות ה-IP מהנתבים למחשבי הקצה (endhosts). בהתאם לפרוטוקול, אם נתב מקבל חבילה שגודלה עולה על ה־MTU של הממשק הפיזי דרכו הוא צריך לנתב את החבילה הוא נדרש ל"השליך" (discard) אותה ולשלוח חבילת ICMPv6 בחזרה לכתובת המקור על מנת ליידע את המחשב השולח שהחבילה גדולה מדי לניתוב המבוקש. במקרה שמחשב מקבל הודעה כזו מנתב, האופציות שעומדות לרשותו הן: לחלק את החבילה למספר חבילות קטנות יותר, או לברר מה גודל החבילה המקסימלי שיכול להעביר בניתוב הספציפי באמצעות אלגוריתם Path MTU Discovery , או לחלק את המידע לחבילות של (ה־MTU המינימלי הנדרש לקישור פיזי ברשת IPv6). מעבר לכך, השדות שמשמשים לניהול של פרגמנטים ב-IPv4 הפכו ממנדטורים לאופציונליים. כך, למרות הרחבת גודלו של שדה הכתובת (32 בתים לשתי הכתובות במקום 8 בתים ב-IPv4) ותוספת שדה חדש (flow label) גדל החלק הקבוע (fixed portion)של כותרת חבילת ה־IP רק במעט (40 בתים ב-IPv6 למול 20 בתים ב-IPv4).
שינוי נוסף שנועד לפשט את פעולת הנתבים הוא ויתור על בדיקת checksum. מכיוון שכיום כל הפרוטוקולים בשכבת הקשר כוללים בדיקת יתירות מחזורית או checksum, ניתן היה לוותר על שדה זה. למעשה, היתרון היחידי של הבדיקה הזו כיום הוא בזיהוי חבילות שהתוכן שלהן במהלך עיבודן בנתב שובש עקב תקלות בזיכרון. וגם יתרון זה הוכח כזניח לאור האמינות הגבוהה של רכיבים אלו בימינו.
טווחי כתובות.
הבדל נוסף בין IPv6 ל-IPv4 הוא השימוש בכתובות מקומיות ( (Link-local address או APIPA כמו שהם נקראים ביישום של מיקרוסופט לפרוטוקול TCP/IP) במקביל לכתובות גלובליות. בעוד שכתובות מקומיות ב-IPv4 מוקצות באופן עצמאי כאשר לא הוקצו כתובות IP באופן ידני או באופן אוטומטי על ידי שרת DHCP, כתובות אלה הן מנדטוריות ב-IPv6, ויש להן תפקיד בהעברת מידע בין מחשבים באותו מתחם שידור. המנגנון של השמה אוטומטית של כתובות מקומיות נקרא stateless address autoconfiguration והוא משתמש בשילוב של הקידומת של תת-הרשת FE80::/10 עם כתובת ה־MAC של ממשק הרשת כדי ליצור כתובת ייחודית (uniqe address). למרות שכתובת ה־MAC אמורה להבטיח את הייחודיות של הכתובת, הפרוטוקול משתמש ב־Neighbor Discovery Protocol לוודא שאין מחשב נוסף עם אותה הכתובת.
אגב, יש להבדיל בין Link-local address ל־Site-local addresses. האחרונות מקבילות לכתובות פרטיות ב־NAT, ולמרות שהן קיבלו את הטווח FEC0::/10 ב־IPv6 הן נאסרו לשימוש ב־. עם זאת, יש מימושים של הפרוטוקול שעדיין כוללים את טווח הכתובות הנ"ל.
כמו כן, פרוטוקול IPv6 מגדיר טווחי כתובות לכל־נתיב () ולרב־נתיב (multicast) שאותן ניתן להקצות בנוסף לכתובת המקומית ולכתובת הגלובלית. מנגנונים אלה קיימים גם ב-IPv4 אך הם אופציונליים (עם זאת הם קיימים בהרבה יישומים של הפרוטוקול). בנוסף לכך, ב-IPv6 לא קיים שידור broadcast. ב-IPv4 הכתובת 255.255.255.255 משמשת ככתובת broadcast. כשחבילה נשלחת עם כתובת היעד הנ"ל היא מועברת לשכבת הקישוריות עם FF:FF:FF:FF:FF:FF, שהיא כתובת ה-broadcast של כל המחשבים במתחם השידור של המחשב השולח. שידור כזה מגדיל את העומס על כל המחשבים ברשת המקומית, ויוצר עומסים גם במקטעי גשרים (bridges או switches) בהם אין צורך אמיתי במידע. עם זאת, כל מחשב ברשת IPv6 מקבל באופן אוטומטי את ff02::1 כך שחבילה שנשלחת לכתובת זו תגיע לכל המחשבים ברשת המקומית.
אבטחה.
כחלק מפיתוח פרוטוקול IPv6 הוגדרו מספר מנגנונים שנועדו לתת מענה לאיומי אבטחה שלא היו קיימים בעת הגדרת פרוטוקול IPv4 (כלומר, לפני שרשת האינטרנט נפתחה לציבור הרחב). פרוטוקול IPSec היה מנדטורי עד ל־, אך הוא הפך לאופציונלי בעקבות פיתוח של פרוטוקולים מתחרים כמו Secure Shell ו־SSL. התמיכה ב-IPSec מובנית אל תוך מנגנון ה-Extension Header, ולכן היא מותאמת היטב לפרוטוקול. יש לציין כי IPSec הוגדר כפרוטוקול אופציונלי גם עבור IPv4, אך השימוש בו לא רב ביחס לפרוטוקולים המתחרים. פרוטוקול אבטחה נוסף שפותח עבור IPv6 הוא Secure Neighbor Discovery Protocol . גם הפרוטוקול הזה הוא אופציונלי ונועד לענות על איומי אבטחה בפרוטוקול Neighbor Discovery Protocol , אשר דומים לאלה שקיימים בפרוטוקול ARP ב-IPv4.
מערכות התומכות ב-IPv6.
IPv6 נתמך בצורה מקיפה במספר רב של מערכות.
מערכות הפעלה שונות תומכות בIPv6 , וביניהן:
נתבים:
פעילות בישראל.
פורום IPv6 הישראלי פועל כסניף הישראלי של פורום IPv6 העולמי. מטרת הסניף היא לקדם את השימוש ב-IPv6 בישראל, בכל המגזרים, וכן להפיץ מידע ולסייע לגופים המעוניינים להשתמש ב-IPv6. חברי הסניף הם מתנדבים המגיעים מהתעשייה, האקדמיה, מערכת הביטחון ועוד. הסניף מקיים מדי שנה יום עיון, במסגרת הכנס השנתי של איגוד האינטרנט הישראלי. הנואמים בכנס הם בדרך כלל חברי הסניף עצמם, וכן נציגים של הפורום העולמי.
בשנת 2013, ספק אינטרנט ישראלי אחד, 018, אפשר ללקוחותיו שימוש ב-IPv6.
שינוי מגמה חיובי ניכר בסיומה של שנת 2018 חל לאחר שאיגוד האינטרנט הישראלי הוביל פרסום של מסמך מדיניות אשר הציג את חשיבות המעבר ל-IPv6, ניתח את הסוגיה הן ביחס לתהליכים מקבילים בעולם והן ביחס לאתגרים הייחודיים במדינת ישראל, והציג שורה של המלצות לקידום הפריסה בישראל. המסמך גם היווה תשתית לכנס (17 יולי 2018) שבו השתתפו נציגי ICANN ו-RIPE והשתתפו בו גם מרבית הנוגעים לדבר במדינת ישראל – כולל מנכ"ל משרד התקשורת, שבעקבות המסמך והכנס, אימץ את מרבית ההמלצות והודיע כי משרד התקשורת רואה בפריסת IPv6 בישראל מנוע צמיחה ויעד לאומי.
בשנת 2019 אחוז התפוצה של IPv6 בישראל עמד על כ-4.23%, בעוד בלגיה הייתה המובילה העולמית עם יותר מ-46%, ולאחריה ארצות הברית עם יותר מ-40%, הודו עם יותר מ-36%, ויוון עם יותר מ-32%.
ב-2022 עמדה התפוצה של IPv6 בישראל על כ-38%.
רוד חוליט
רוּד חוּלִיט (; בהולנדית: Ruud Gullit; נולד בשם רוד דיל ב-1 בספטמבר 1962 באמסטרדם, הולנד) הוא כדורגלן הולנדי לשעבר ומאמן כדורגל בהווה.
במרץ 2004 נבחר חוליט על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
קריירה.
חוליט החל את הקריירה שלו בקבוצת הארלם ומשם עבר לפיינורד ואז לפ.ס.וו. איינדהובן. משם עבר תמורת שישה מיליון פאונד למילאן האיטלקית. במילאן, חוליט שיחק עם שני חבריו לנבחרת הולנד: מרקו ואן באסטן ופרנק רייקארד ועם שני האיטלקים: פאולו מלדיני ופרנקו ברסי. עם מילאן זכה חוליט בשלוש אליפויות איטליה ובשני גביעי ליגת האלופות (1989, 1990). עם נבחרת הולנד זכה חוליט ביורו 1988.
לאחר שפרש מכדורגל, אימן חוליט את צ'לסי האנגלית והוביל אותה לזכייה ב-גביע ה-FA, אך פוטר בעונה שלאחר מכן. לאחר שפוטר עבר חוליט לאימון ניוקאסל יונייטד ובעונה הראשונה הוביל אותה לזכייה בגביע ה-FA. בעונה השנייה בקבוצה חוליט אימן רק בחמישה משחקים לפני שפוטר. בעונת החל לאמן את פיינורד, אבל התפטר לקראת סוף העונה. בעונת אימן את לוס אנג'לס גלאקסי מליגת הMLS. בינואר 2011 מונה למאמן טרק גרוזני הרוסית, וביוני 2011 פוטר מתפקידו.
תארים.
תארים כשחקן.
אליפות אירופה: 1988
פרופגנדי
דטרויט ליונס
דטרויט ליונס (באנגלית: Detroit Lions - אריות דטרויט) היא קבוצת NFL שמושבה בדטרויט, מישיגן.
הקבוצה נוסדה בשנת 1930 בשם פורטסמות' ספרטנס, בעיירה הקטנה פורטסמות' שבאוהיו.
בעקבות השפל הכלכלי הגדול שפקד את ארצות הברית בשנות השלושים, נאלצה הקבוצה לעבור לדטרויט בשנת 1934.
היסטוריה.
הקבוצה אמנם בילתה רק שלוש עונות בפורטסמות', אך במהלכן היא הייתה שותפה לאחד האירועים החריגים בתולדות הפוטבול האמריקאי. בשנת 1932 נאלצה הקבוצה לשחק משחק מכריע על האליפות מול השיקגו ברס, מאחר ששתי הקבוצות סיימו את העונה הסדירה עם מאזן זהה של ניצחונות והפסדים. בשל תנאי מגרש קשים המשחק נאלץ לנדוד מריגלי פילד בשיקגו למגרש אחר בעיר, אצטדיון שיקגו, שאורכו היה 80 יארד בלבד ואילץ את הקבוצות לשחק במגרש קטן מהרגיל. במשחק עצמו, ניצחו הברס 0-9. החל מהעונה הבאה חולקה הליגה לשתי חטיבות ובסיומה התקיים משחק בין האלופות של אלו.
בשנת 1934 ועקב השפל הכלכלי הגדול, נאלצה הקבוצה לעבור לדטרויט. כבר לאחר שנה אחת בלבד חגגה הקבוצה זכייה ראשונה באליפות ה־NFL.
בשנת 1943 הקבוצה סיימה בתיקו מאופס את משחקה מול הניו יורק ג'איינטס, זו הייתה הפעם האחרונה שבה משחק ב־NFL הסתיים בתוצאה זו.
שנות החמישים היוו את תור הזהב של הליונס, כאשר הקוורטרבק בובי ליין הוליך את הקבוצה לשלוש זכיות בשנים 1952, 1953 ו-1957.
באמצע שנות השישים היוו הליונס את ההשראה לכתיבתו של ג'ורג' פלימפטון כאשר האחרון אף נכח במחנה האימונים של הקבוצה.
בשנת 1970 ניסה זמר הנשמה מרווין גיי להצטרף לדטרויט ליונס. הוא העלה במשקל והחל להתאמן כדי להיות בכושר הרצוי. לרוע מזלו, הוא נחתך עוד לפני פתיחת העונה אך נשאר בקשרי חברות עם מספר שחקנים דוגמת מל פאר ולם בארני אשר כיכבו בלהיט "What's Going On" שיצא לאור בשנת 1971.
בשנת 1991 ניצחו הליונס משחק פלייאוף לראשונה מאז 1957. 6-38 הייתה תוצאת הסיום כאשר הביסו הם את הדאלאס קאובויס.
במשחק הגמר של הNFC באותה השנה, הובסו הליונס על ידי הוושינגטון רדסקינס בתוצאה 10-41.
במהלך השנים 2001, 2002 ו-2003 לא ניצחה הקבוצה ולו משחק חוץ אחד, רצף המהווה שיא ב־NFL. בשנת 2004 נשבר הרצף לאחר ניצחון 16-20 בשיקגו.