בשנת 2000 השתתף בסדרת הדרמה "הבורגנים" ששודרה בערוץ 2. ב-2003 גילם את בחו בסרטו של דובר קוסאשווילי "מתנה משמיים", לצד מוני מושונוב. ב-2004 שיחק בסרט "לנצח עם מיקי ברקוביץ'". ב-2006 גילם את מוישה ולדמן בסרטו של חנן פלד "מכתבים לאמריקה". באותה שנה השתתף בתור פאנליסט בתוכנית הטלוויזיה "מועדון לילה". ב-2007 גילם את עצמו בסדרת הטלוויזיה "בשורות טובות"; גילם את אדון ליבוביץ' בסרט "הבוגד הקטן" וגילם את אבנר בסדרת הטלוויזיה שביים ניר ברגמן "להוציא את הכלב". ב-2008 גילם את מיכאל נוימן בסדרת הדרמה "בטיפול" לצד אסי דיין ואיילת זורר; והחל להשתתף בתוכנית הסאטירה האקטואלית של עינב גלילי "באה בטוב" בשידורי "רשת" של הערוץ השני.
ב-2010 החל לגלם את עידו וינר, החוקר המרכזי החדש ביחידה, בסדרת הטלוויזיה "הבורר"; וגילם את ראש הישיבה הרב יאיר בסדרת הטלוויזיה "חיים אחרים", שביים אריק רוטשטיין.
כמו כן גילם את תפקיד המאהב לצד מלאני פרס ויוסי פולק בסרט "התפרצות X" בבימויו של איתן צור. ב-2011 החל לגלם את שאול אגמון, ראש ממשלת ישראל, בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה".
בשנת 2014 שיחק בסרט השווייצרי "שחר" שצולם בין היתר בישראל, בריטניה וגרמניה ושיחק לצד שחקנים ישראלים וזרים. בשנת 2015 שיחק בסרט שביים אופיר לובל "מה כבר יכול לקרות?!" בתפקיד פקח-משנה שלום פרנקו.
בשנת 2017 השתתף בסרט הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים", שביים גדעון גנני. הויברגר גילם שם את דמותו של משה דיין.
חיים אישיים.
הויברגר, מתגורר בתל אביב, נשוי בשנית ואב לשני ילדים מנישואים אלו. מנישואיו הראשונים, הוא אב לשניים. אחיו הצעיר הוא השחקן גל הויברגר.
בשנת 2007 נפתחה חקירה בעקבות תלונה על הטרדה מינית אשר נדרש לעימות מול המאפרת שהתלוננה, לבסוף התלונה נסגרה.
פרסים והוקרה.
ב-2008 זכה בפרס קלצ'קין לשחקן המצטיין על תפקידיו בהצגות "תמונות מחיי נישואין" ו"אנה קרנינה".
ב-2009 זכה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה.
וולפגנג אמדיאוס מוצרט
וויבודינה
ווֹיבודינה (בסרבית: Војводина או Vojvodina) היא פרובינציה אוטונומית של סרביה, אחת מ-27 הפרובינציות המרכיבות את סרביה והיחידה שהיא אוטונומית מאז הכרזת העצמאות של קוסובו.
מקור השם.
"וויבודינה" בסרבית פירושה "דוכסות", ושמה ההיסטורי החל מ-1848 היה "הדוכסות של סרביה". מכיוון שהדוכסות כלולה בסרביה, נהוג לקרוא לה בקיצור "וויבודינה".
היסטוריה.
בתחילת המאה ה-2 נכבש רוב האזור על ידי הרומאים אשר בנו בו את העיר "סירמיום" (היום סרמסקה מיטרוביצה). האזור גם הוציא ארבעה קיסרים של האימפריה הרומית. בשנת 441 כבשו ההונים את האזור ובשנת 581 נהרס המקום על ידי האווארים.
וויבודינה הייתה חלק של הונגריה מאז היווסדה על ידי המדיארים. לאחר קרב קוסובו בשנת 1389, שבו הובסו הסרבים על ידי העות'מאנים, נמלטו סרבים רבים לוויבודינה. כאשר סרביה נכבשה כליל ב-1459, גבר זרם המהגרים הסרבים לאזור. בשנת 1483 כתב מתיאש הוניאדי, מלך הונגריה, לאפיפיור שתוך ארבע שנים התיישבו בדרום הונגריה 200,000 מהגרים סרבים. בתחילת המאה ה-16 כבר היוו הסרבים אחוז נכבד של האוכלוסייה באזור והם השתתפו בהגנת הונגריה נגד העות'מאנים. לאחר כיבוש הונגריה על ידי העות'מאנים ב-1540, נעלמו המדיארים (ההונגרים) מהאזור והסרבים היוו רוב באוכלוסייה, עם מיעוט רומני.
עם החלשות האימפריה העות'מאנית, עברה וויבודינה לשליטה של בית הבסבורג. ב-1690 ברח הארכיבישוף של סרביה מפני העות'מאנים לוויבודינה ביחד עם כ-180,000 איש מצאן מרעיתו. לאופולד הראשון עודד את ההגירה הסרבית לוויבודינה, שהייתה אזור ספר של האימפריה, במטרה לחזק את הגבול נגד העות'מאנים ובשנת 1699 העניק זכויות שונות למהגרים, כולל אוטונומיה לכנסייה הסרבית. מצב זה של כנסייה מזרחית תחת שלטון מערבי הביא באזור וויבודינה למזיגה של מזרח ומערב שהתפשטה לכלל הסרבים.
דמוגרפיה.
בוויבודינה הרכב אתני מגוון בגלל התהפוכות הרבות שעברה במהלך ההיסטוריה. על האזור שלטו הפרנקים, האימפריה הביזנטית, הבולגרים, ההונגרים, האימפריה העות'מאנית, בית הבסבורג, האימפריה האוסטרית, האימפריה האוסטרו הונגרית, ממלכת יוגוסלביה, יוגוסלביה, סרביה ומונטנגרו ולבסוף סרביה. עמים שונים מאזור הבלקן והאימפריות השולטות יישבו את אדמת וויבודינה כך שכיום אוכלוסיית האזור מורכבת מיותר מ-10 קבוצות אתניות שונות, ועל כן יש באזור שש שפות רשמיות ועשרות דיאלקטים ושפות מדוברות מקומיות.
מחוזות, מוניקיפיה וערים של וויבודינה.
אחרי הנהגת חוקת סרביה משנת 1992 וויבודינה חולקה לשבעה מחוזות, הנקראים לפי מיקומם הגאוגרפי.
שם כל מחוז ניתן לפי האזור הראשי הכלול בשטחו.
משרד המנהל המקומי בממשלת סרביה ממנה את נציבי המחוזות, החסרים כוח פוליטי. המנהל המקומי נמצא במוניקיפיה ובערים. 7 המחוזות מחולקים ל 39 מוניקיפיה והערים נובי סאד, סובוטיצה, זרניאנין, פנצ'בו, סומבור וסרמסקה מיטרוביצה.
מספר תושבי וויבודינה היה בשנת 2011 1,931,809.
הם התחלקו ל-7 המחוזות כדלקמן:
ההרכב האתני והדתי.
בימי מלחמת העולם השנייה רוב רובו של המיעוט היהודי באזור נרצח תחת הכיבוש ההונגרי (1945-1941) על ידי הנאצים הגרמנים ועוזריהם ההונגרים ואחרים. במהלך הכיבוש מחדש של האזור של ידי הצבא העממי היוגוסלבי ובעקבות תבוסתן של גרמניה הנאצית והונגריה, הגרמנים המקומיים נהרגו או גורשו.
ההשתייכות האתנית לפי נתוני המפקד בשנת 2011 (בהשוואה ל-1991) היא כלהלן:
סרבים 66,76% (56,79);הונגרים 13% (16,86) ;סלובקים 2,60% (3.16) ;קרואטים % 2,43 (3.71) ; אלו שהצהירו על עצמם כ"יוגוסלבים" 0,63% (8.65); מונטנגרים %1,15 (2,23);
רומנים 1,32 % (1,93) ; . השאר - כ-12% - כוללים צוענים (בני רומה)( 2.19%), "בונייבצים" (0.85%)רותנים (תת-קבוצה אוקראינית) (0.72%), בולגרים (%0.08), מקדונים (0.54%),אלבנים (0.12%), גרמנים מסרביה (0.17%),"מוסלמים"- (0.17%), גוראנים (גם הם מוסלמים) (0.06%)סלובנים (0.09%),רוסים (0.06%) ,צ'כים, אוקראינים (0.22%) ואחרים.
כפי שנראה מהמספרים במהלך התפרקות יוגוסלביה וכתוצאה של העימות הצבאי, גירוש ותנועות אוכלוסין במהלך מלחמות יוגוסלביה בסוף המאה ה-20 ירד מאוד אחוז התושבים שהצהירו על עצמם כ"יוגוסלבים" וחלה ירידה באחוז רוב הקבוצות האתניות. לעומת זאת, היגרו לאזור סרבים רבים מקרואטיה, בוסניה והרצגובינה וחבל קוסובו, וחיזקו את היסוד הסרבי. למרות שהונגרים מהווים רק כ-13% מכלל אוכלוסיית האזור, קיימים יישובים (למשל דבליאצ'ה) בהם הם מהווים רוב התושבים גם כיום.
בימינו החלוקה לפי אמונות דתיות היא כזאת:
נוצרים אורתודוקסים (כולל סרבים, מונטנגרים, רומנים, צוענים, מקדונים)- 70,25%, נוצרים קתולים (כולל הונגרים, קרואטים, בונייבצים, סלובקים, בולגרים, גרמנים, רותנים) - 17.43%, נוצרים פרוטסטנטים (רובם סלובקים והונגרים) 3,31 %.
השפות הרשמיות.
בוויבודינה מוכרות שש שפות רשמיות עם הכתבים שלהם: סרבית (שהכתב הרשמי שלה לפי חוקת 2006 הוא הכתב הקירילי, אך מקובל בחיי היום יום ובתקשורת להשתמש בו זמנית גם בכתב הלטיני), הונגרית (כתב לטיני), סלובקית (כתב לטיני), קרואטית (כתב לטיני), רומנית (כתב לטיני) ורותנית-פאנונית (כתב קירילי).
בוויבודינה פרט לכלי תקשורת פרטיים מוּצאים לאור עיתונים ממלכתיים בכל השפות הרשמיות: היומונים "דנבניק" (Dnevnik) ("יומון") המופיע בנובי סאד בשפה הסרבית, ו-"מגיאר סו" (Magyar Szó - "הדבר ההונגרי") בהונגרית, והשבועונים "חרבאטסקה רייץ'" (Hrvatska riječ - הדבר הקרואטי) המופיע בסובוטיצה בקרואטית, "הלאס לודו" (Hlas Lúdu - קול העם) בסלובקית, "ליברטאטיה" (Libertatea - החירות) ברומנית, ו"רוסינסקה רץ'" ( Rusinska reč - הדבר הרותני)
הוצאת שורש ריבועי
במתמטיקה, הוצאת שורש ריבועי היא הפעולה של חישוב שורש ריבועי של מספר או ערך נתון. באופן כללי יותר, הוצאת שורש ריבועי דורשת פתרון של משוואה מהצורה formula_1, כאשר formula_2 ידוע ו- formula_3 הוא הנעלם.
המקרה הפשוט ביותר הוא הוצאת שורש ריבועי ממספר שלם, כמו בדוגמה formula_4. פעולה זו היא פשוטה יחסית; כל מחשבון כיס יכול לבצע אותה בקלות, ואפילו בעידנים הקדומים ניתן היה לחשבו בדומה לחישוב מנה באמצעות חילוק ארוך.
אופי החישוב תלוי במבנה האלגברי שבו מבצעים את הפעולה.
דוגמאות.
הוצאת שורש ממספר ממשי או מרוכב.
מציאת השורש של מספר ממשי נתון היא בעיה בסיסית באנליזה נומרית. כמו הרבה בעיות אחרות, הפתרון כולל שני מרכיבים: מציאת קירוב, ושיפורו ההדרגתי. את הקירוב הראשוני לשורש אפשר למצוא על ידי הוצאת שורש ממספר שלם. לדוגמה, formula_5.
השלב הבא הוא הפעלת שיטת ניוטון-רפסון. אם t הוא קירוב לשורש של a, אז formula_6 הוא בדרך-כלל קירוב טוב יותר. כאשר הקירוב הראשון קרוב מספיק למטרה, שיטה זו מכפילה את מספר הספרות המדויקות בכל צעד. השורש תמיד נמצא בין t לבין a/t.
בהצגה הקרטזית, השורש השני של מספר מרוכב formula_7 (formula_8) נתון על ידי הנוסחה formula_9, כאשר formula_10. זוהי רדוקציה של הוצאת השורש ממספר מרוכב להוצאת שורש ממספר ממשי (חיובי).
הוצאת שורש ידנית ממספר עשרוני.
כדי להוציא ידנית שורש ממספר עשרוני, מחלקים את המספר לזוגות (הנקודה העשרונית נמצאת בין הזוגות)&lt;BR&gt;
לדוגמה המספר 34927.8721 יחולק כך: 21 87 . 27 49 3
נסמן את תוצאת הביניים ב- X. (בשלב הראשון X=0)&lt;BR&gt;