כבר בשנת 1942, ברית המועצות הקימה גדודים מיוחדים של הצבא האדום שנועדו להוציא דברי ערך משטחים כבושים (כולל גרמניה) ולהחזיר אותם לברית המועצות - בדרך כלל על ידי שיירות רכבת. הארגון קיבל אחריות על קבלת וקטלוג פריטים אלה, באמצעות "הוועדה לקבלה ורישום שלל", שהוקמה ממש לפני סיום המלחמה באפריל 1945. הוועדה פורקה במהרה מכיוון שהוחלט לרכז פעילות זו תחת הצבא. בשנת 1946 נאספו כ-12,500 ארגזי ספרים ומסמכים, יחד עם חפצי ערך נוספים מהספריות הגרמניות, שנשלחו למוזיאון ההיסטורי הממלכתי במוסקבה ולהרמיטאז' בלנינגרד ואף למקומות מרוחקים יותר כמו טורקמניסטן וטג'יקיסטן. באפריל 1998, בהנהגת בוריס ילצין, הפרלמנט הרוסי הלאים את הפריטים הללו; אך גם הקלה על כל הטענות שהועלו על כל הרכוש הרוסי שעדיין נותר באדמות זרות.
הרעיון של יחידות התגמול כלל פירוק כל תועלת בגרמניה ושימוש בו כדי לבנות מחדש את הכלכלה הסובייטית כגמול ופיצוי בכח.
חטיבת הספרייה ביחידות אלה נודע בשם "הסוכנות הממלכתית לספרות", או "גוספונד". ממשלת ברית המועצות הקימה סוכנות זו להקצאת הספרות המוחרמת לספריות ומוסדות תרבות סובייטיים. התוכנית כללה את גוספונד שתחלק את החומרים לשיפור האוסף הקיים ברוסיה ורכישת תוספות משמעותיות. עם זאת, הסוכנות הפתיעה במספר הספרים שנשלחו מגרמניה. בסופו של דבר המבצע הידרדר לתהליך הפצה מכני.
באופן מפתיע, היחידות עסקו לא רק באיסוף חפצים יקרי ערך אלא גם בהשבתם וכפי שהעידה מרגריטה רודומינו, מנהלת הספרייה לספרות זרה במוסקבה, שהייתה מקורבת לצוות של הצבא שעסק בנושא וטענה כי הספרייה הגרמנית ("Deutsche Bibliothek-Deutsche Bücherei") בלייפציג הייתה נחוצה לבניית גרמניה מחדש ולהשבת הזהות התרבותית הגרמנית. כך פונו למעלה משני מיליון כרכים לתורינגיה, אך לאחר מכן הוחזרו לספריית לייפציג. עם זאת, היא גם טענה להחזרת הספרים מספריית Landesbibliothek (ספריית המדינה הסקסונית) בדרזדן, אך הם נשלחו לרוסיה בטעות והוחזרו, בחלקם, בשנת 1957.
לא כל העברות המסמכים שהוחרמו הלכו כשורה. רבים מהספרים שנשלחו לברית המועצות על ידי גוספונד לא הועילו לא לסובייטים ולא למישהו אחר. עם המספר המכריע של החומרים שהתקבלו, הם חולקו לרוב לספריות ומכונים קטנים יותר, שלעיתים קרובות קיבלו חומרים בלתי הולמים לחלוטין לייעודם. כתוצאה מכך, רבים מהפריטים אוחסנו באקראי, לעיתים רחוקות מקוטלגים או הומצאו ולעיתים קרובות נהרסו בשל הזנחה וחוסר תשומת לב. פריטים שהיו נחוצים במכוני מחקר גדולים נשלחו לספריות ציבוריות קטנות יותר ואל תחנות חקלאיות, בהן הספרים מעולם לא קוטלגו ולא ניתן היה לזכור אותם לצורך הלוואות בין ספריות או פעילויות מועילות אחרות.
La Mejor Version De Mi
שלושים יום קודם החג
גיום קוסטו האב
גיום קוסטו האב (בצרפתית: Guillaume Coustou; 1677, ליון – 1746, פריז) היה פסל צרפתי, שפיסל בסגנון הבארוק ועבד עבור לואי הארבעה עשר ולואי החמישה עשר והפך למנהל האקדמיה המלכותית לציור ופיסול.
ביוגרפיה.
גיום קוסטו האב השתייך למשפחה של פסלים: היה אחיין של אנטואן קואזוו ואחיו הצעיר של ניקולה קוסטו ואביו של גיום קוסטו הבן.
גיום בדומה לאחיו המבוגר ניקולה זכה בפרס רומא שאיפשר לו ארבע שנות לימוד ברומא אבל נטש לימודים אלו ובחר להתחיל בעבודה מעשית כאמן, עבד זמן מה בסטודיו של פייר לה גרוס וחזר לפריז.
כאשר חזר לפריז עזר לדודו אנטואן קואזוו בבנית מונומנט תהילה ומרקורי עבור ארמון מרלי (מקום מנוחה חדש של לואי הארבעה עשר סמוך לארמון ורסאי), בשנים 1740–1745 לאחר מכן יצר עבור ארמון מרלי את סוסי מרלי כתחליף על בסיס פסלי מאלפי הסוסים של כיכר הקווירינאלה ברומא.
בשנת 1704 התקבל קוסטו לאקדמיה המלכותית לציור ופיסול ובשנת 1733 הפך למנהלה.
בשנת 1714 שיתף פעולע עם אחיו ניקולה ביצירת צמד הפסלים סביב נושא אפולו רודף אחר דפנה גיום פיסל את דפנה.
שער הייחוד והאמונה
אגרת התשובה
חוקי נשק בארצות הברית
חוקי נשק בארצות הברית מבוססים על הזכות להחזיק ולשאת כלי נשק, שהוגדרה בתיקון השני לחוקת ארצות הברית. מתיקון זה נגזרו מספר חוקים פדרליים המסדירים ייצור, סחר, החזקה, העברה, שמירת רשומות, הובלה והשמדה של כלי נשק, תחמושת ואביזרים נלווים. החוקים נאכפים על ידי הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ וסוכנויות מדינתיות מטעמה.
בנוסף לחוקי הנשק הפדרליים, בכל אחת ממדינות ארצות הברית רשאי הממשל להוסיף חוקים ותקנות בנושא זה.
רוב חוקי הנשק נחקקו לאחר שנת 1934, עקב ריבוי מקרי ירי של ארגוני פשיעה, בהם טבח יום ולנטיין.
חוקי הנשק העיקריים.
שורת חוקים שנחקקו לאורך השנים נחשבים לאבני היסוד של חוקי הנשק הפדרליים:
זכאות לנשק.
האנשים הבאים רשאים לרכוש ולשאת נשק בארצות הברית, אם כי חלות מגבלות נוספות:
בכל מדינה בארצות הברית קיימים חוקים ותקנות נוספים, בהם בדיקות רקע מגוונות.
קיימת רגולציה פדרלית לבדיקת רקע שחלה על חנויות רשמיות, אין כל מגבלה על מכירה או העברה של נשק בין שני אנשים פרטיים.
החוק קובע גם אנשים שאינם רשאים להחזיק כלי נשק או תחמושת, בהם אדם שהורשע בבית משפט בפשע וקיבל מאסר בפועל של שנה או יותר, עבריין נמלט, מהגר בלתי חוקי, אדם בעל מוגבלות שכלית התפתחותית ומי שהורשע בעבירות של אלימות במשפחה. קיימת מחלוקת בארצות הברית בכל הנוגע לזכות לשאת נשק על ידי אנשים עם רקע אלים, או בעלי קשר לארגוני טרור.
בשנת 2017 בוצעו כ-25.2 מיליון בדיקות רקע. כ-5,000 עד 6,000 איש מורשעים מדי שנה בארצות הברית באחזקת נשק בלתי חוקית.
בשנת 2022 הוחלט לחייב בני 21-18 המבקשים לקנות כלי נשק לעבור בדיקת רקע, הכוללת מתן מידע על עבר פלילי ומצב נפשי.
רישיון ליצרני נשק.
החוק האמריקאי קובע כי חברה המייצרת נשק או חלקי נשק חייבת ברישיון מיוחד.
צלקת המילה
צלקת המילה מתייחסת לצלקת אצל גברים שעברו מילה. בחלק מהמקרים הצלקת יכולה להיות בצבע כהה יותר, ובכל המקרים היא תקיף את ציר הפין .
מראה חיצוני.
הצלקת, המקיפה את ציר איבר המין בחלקו העליון, ממוקמת בגבול עור הציר ושארית העורלה הפנימית, שהיא החלק של העורלה שלא הוסרה במהלך ברית המילה. שריד עורלה זה הוא רירית שנמצאת בין העטרה לצלקת ברית המילה, מה שגורם לריפוי רקמות שונה. בברית מילה למבוגרים חלק מהפרנולום עשוי להישאר על כנו. שארית העורלה היא רירית מיובשת ולעיתים קרובות יכולה להיות בעלת צבע ומרקם שונה משאר עור הפין. הצבע יכול להיות ורדרד או בצבע בהיר, והוא בדרך כלל מתכסה בקרטין כדי להגן עליו מפני סביבה יבשה. חלק מצלקות ברית המילה מתאפיינות בהבדל צבע ניכר על המוט.
צלקת המילה תלויה בטכניקה בה ברית המילה נעשתה. טכניקות כירורגיות פתוחות תוך שימוש בתפרים עלולות לגרום להצטלקות לא אחידה במקום בו הונחו התפרים. בריתות ברית מילה לא דורשות תפרים ולכן יכולות לגרום לצלקת עדינה ושווה. ברית מילה לאחר תקופת הילוד המתבצעת ללא תפרים (טכניקות המשתמשות בדבק רקמות ציאנו-אקרילט במקום תפרים וטכניקות כמו פלסטיבל שמתרפאות בכוונה משנית ) גורמות לרוב לצלקת היקפית אחידה.
יעקב אביטן
הרב יעקב אביטן (נולד בכ"ט בניסן ה'תש"ל, 5 במאי 1970) הוא פוליטיקאי ישראלי ששימש כשר לשירותי דת, חבר מועצת העיר אשקלון מטעם סיעת ש"ס, סגן ראש העירייה ורב המועצה אזורית חוף אשקלון.
ביוגרפיה.
אביטן נולד באשקלון למזל ולרב יצחק אביטן, הרב האזורי בבאר טוביה. למד בבית הספר היסודי "נווה ציון" באשקלון ולאחר מכן בישיבה התיכונית קריית נוער בירושלים. בהמשך עבר ללמוד בישיבה קטנה "אהל משה" בבני ברק ובישיבה גדולה "קול יהודה" בבני ברק.
בשנת תש"ן (1990), בהיותו בן 19 הוסמך לרבנות על ידי רבני ירושלים: הרב שלום משאש והרב יצחק קוליץ, וכן על ידי הרב משה מלכה רבה של פתח תקווה. כמו כן נבחן אצל הרבנים: הרב אברהם אלמליח אב"ד באר שבע, הרב שאר ישוב כהן רב העיר חיפה והרב אליהו אברז'ל אב"ד באר שבע.
בחודש סיון תש"ן (1990), קיבל כושר לכהן כרב מושב מהראשון לציון הרב מרדכי אליהו ונבחר לכהן כרב המושב בית שקמה בעודו בן 20. בכך היה לרב הצעיר ביותר בישראל. שימש כרב מושב בית שקמה ולאחר מכן כרב המועצה אזורית חוף אשקלון.
כיהן חבר ועדת הלסינקי וועדת האתיקה במרכז רפואי ברזילי באשקלון. ועמד בראש ארגוני חסד. בשנת תשנ"ט (1999) נבחר לכהן כרב המרכז רפואי ברזילי באשקלון.
בפוליטיקה.
בשנת 2013, כשלושה חודשים לפני פטירתו של הרב עובדיה יוסף, התבקש על ידו להתמודד בראש תנועת ש"ס למועצת העיר אשקלון. הוא נבחר למועצת העיר והיה ממונה על אגף החינוך בעירייה כאשר במקביל המשיך לכהן כרב המועצה האזורית חוף אשקלון. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018, נבחר פעם נוספת למועצת העיר ומונה לסגן ראש עיריית אשקלון.
במאי 2020 הודיע יו"ר מפלגת ש"ס, אריה דרעי, כי החליט להציב את אביטן כמועמדו לתפקיד השר לשירותי דת בממשלת ישראל השלושים וחמש. ב-17 במאי 2020 הושבעה ממשלת ישראל ה-35 ואביטן התמנה לשר לשירותי דת. בנובמבר 2020 הכריז אביטן כי יותר מ-30 מיליון ש"ח יועברו למועצות הדתיות ברחבי המדינה. החלטה הזו הייתה ניסיון לתמוך כלכלית במועצות הדתיות שמ-2018 נמצאות במשבר תקציבי שהעמיק עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל. מלבד אביטן גם שר הפנים דרעי וכן סגן שר האוצר יצחק כהן לקחו חלק ביוזמה להעברת התקציבים.
התרסקות מטוס הנורד במכתש הגדול
התרסקות מטוס הנורד במכתש הגדול התרחשה ב-29 באפריל 1964. בתאונה נספו כל תשעת יושבי המטוס, אנשי חיל האוויר.
התאונה.