אינגבורג השקיעה רבות בחינוך ילדיה, וחיי המשפחה שלה היו לאות ולמופת בהרמוניה שלהם. בשנת 1922 קרס הבנק שבו היה מופקד כספם, והם נאלצו למכור את ביתם, אך אינגבורג התמודדה עם זה בגבורה. אינגבורג הוצגה בשוודיה שנים רבות, כסמל לרעיה ואם, והייתה אחת הפופולריות ביותר בקרב משפחת המלוכה.
בשנת 1905 הוצע לבעלה קרל כתר נורווגיה, אך הוא סירב לקבלו, ואחיה קרל, נסיך דנמרק הוכתר כהוקון השביעי, מלך נורווגיה. אינגבורג אהדה מאוד את הליברלים ולא אהבה את השמרנים, וכשהתפטרה הממשלה הליברלית בשנת 1918, קיבלה זאת בצורה קשה. במהלך מלחמת העולם השנייה הפגינה אינגבורג בפומבי נגד גרמניה הנאצית, על ידי חסימת חלון ביתה הפונה לשגרירות גרמניה בסטוקהולם.
ב-12 במרץ 1958 מתה אינגבורג בביתה בסטוקהולם, והיא כמעט בת 80 שנים. שלושה מנכדיה הפכו למלכים באירופה: האראלד החמישי, מלך נורווגיה, בודואן, מלך הבלגים ואלברט השני, מלך הבלגים.
משפחתה.
ב-27 באוגוסט 1897 התחתנה אינגבורג עם הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד, בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
קונטסה 1300
קונטסה 1300 (Hino Contessa) היא מכונית נוסעים סדאן משפחתית, תוצרת יצרנית הרכב היפנית הינו מוטורס, אשר הורכבה במדינת ישראל, בחיפה.
ה"קונטסה 1300" הושקה בספטמבר, שנת 1964, ונמכרה מ-1965 ועד 1968 בגרסאות: "סטנדרט" ו"דה לוקס".
היסטוריה.
חברת הינו מוטורס הוקמה בשנת 1910 והתמקדה בייצור מנועי דיזל ורכבים כבדים. בשנת 1953 החלה החברה לייצר כלי רכב פרטיים, תחילה בהרכבת דגמי רנו הצרפתית. באפריל 1961 הציגה רכב עצמאי קונטסה 900. החברה קיימה הסכם שיתוף עם מפעל קייזר-אילין תעשיות בע"מ, בחיפה שהרכיב את הקונטסה 900, קונטסה 1300, וטנדרים מסוג בריסקה 900 ובריסקה 1300. מי שעמד מאחורי ההסכם היה התעשיין אפרים אילין שהרכיב בישראל משנת 1961 את הלארק תוצרת סטודיבייקר.
ב-26 בספטמבר 1964 השיקו ביפן את הקונטסה 1300.
ביפן יוצרו פחות מ-20,000 יחידות בשנתיים הראשונות. דור זה של הקונטסה 1300 יוצא לאוסטרליה, לשווייץ ולהולנד. בניו זילנד נערך ניסיון להרכבה מקומית, והורכבו כ-600 יחידות.
שמה באיטלקית "קונטסה", בתרגום לעברית: רוזנת.
בשנת 1968 השתתפה ה"קונטסה 1300" בסרט: "Roberto Carlos e o Diamante Cor-de-Rosa."
הרכבת קונטסה 1300 בישראל.
הרכבתה בחיפה החלה במאי 1965. בתחילת 1965 החלו להגיע לישראל הקיטים הראשונים להרכבה, אבל תחילת ההרכבה נדחתה בגלל עיכוב באספקת חלקים מקומיים. עד מרץ 1968 הורכבו 4,310 יחידות.
העיצוב היה של המעצב האיטלקי ג'ובני מיקולטי.
הקונטסה הוצעה בשתי גרסאות: ממסרה של 3 הילוכים (מוט הגיר היה בהגה), וממסרה של 4 הילוכים. לגרסת 4 ההילוכים ניתן השם: "דה-לוקס", שהיה יקר בכ-500 ל"י מגרסה הפשוטה. מחיר הרכב לגרסת 3 ההילוכים היה במאי 1965 10,500 ל"י. בגלל המיתון ששרר במשק הופחת המחיר במאי 1967 מ-11,000 ל"י לגרסת הדה-לוקס, ל-9,915 ל"י. תוספת של רדיו מסוג תדיראן עלתה כ-250 ל"י.
גרסת הקופה, שהוצגה באפריל 1965 בגרסת שתי דלתות לא הגיעה לישראל. גם הגרסה הספורטיבית של הקונטסה 1300 ספרינט לא הגיעה לישראל, כמו הגרסה של הקונטסה 900 ספרינט שלא הגיעה לישראל.
מרבית החלקים הגיעו מיפן, למעט מצבר, מצנן (רדיאטור), צמיגים, פגושים, שמשות וצבע שהיו תוצרת כחול לבן, המנוע היה מנוע אחורי, 1251 סמ"ק, 40 כ"ס, ב-5,500 סל"ד, (גרסה נוספת - 54 כ"ס), מנוע 5 מיסבים ראשים, המהירות העליונה הגיעה ל-130 קמ"ש. בסיס הגלגלים היה 2,280 מ"מ, אורך הרכב 4,150 מ"מ, רוחב 1,530 מ"מ וגובה 1.398 מ"מ. משקל הרכב 888 ק"ג, בגרסת 3 ההילוכים, ו- 940 ק"ג בגרסת 4 ההילוכים. הספידומטר היה אופקי (בזמן תאוצה המחוג בצבע אדום ובעובי של 3 מ"מ נע משמאל לימין. הצבעים הדומיננטיים היו: לבן, ב'ז, כחול בהיר, בורדו. הריפוד ניתן לבחירה: בצבע אדום, או בצבע כחול.
הקונטסה 1300 שירתה ביחידת הסיור והתנועה של משטרת ישראל, בין השנים 1965 ל-1975.
חברת אלדן להשכרת רכב רכשה ב-1967 4 קונטסות 1300 שהיו הרכבים הראשונים של החברה.
אפרים אילין ייצא כ-100 קונטסות ליוון.
בשנת 1967, אחרי מגעים שנמשכו מספר שנים, רכשה חברת טויוטה, את הינו. טויוטה קבעה, שהינו תפסיק לייצר מכוניות פרטיות ותתרכז בייצור משאיות ואוטובוסים, כפי שהיא אכן עושה עד היום.
במרץ 1969 רכש יצחק שובינסקי, הבעלים של אוטוקרס את המפעל של אפרים אילין בנשר תמורת שני מיליון וחצי דולרים.
אלישע איבזוב
אלישע איבזוב (1 במרץ 1923 - 7 במרץ 1948) היה איש לח"י, נודע בכינויו המחתרתי "שמואל".
קורות חיים.
איבזוב נולד ב-1 במרץ 1923 בטיפליס שבברית המועצות לאליהו ולשולמית (לבית אינז). לאיבזוב שני אחים ושלוש אחיות. בשנת 1924 בהיות איבזוב בן שנה עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בירושלים. בשנת 1933 עברה המשפחה לתל אביב והתגוררה על גבול יפו.
בפרוץ מאורעות תרצ"ו עברה המשפחה להתגורר בשכונת שפירא. איבזוב למד בתלמוד תורה בשכונה וכדי לסייע לפרנסת משפחתו, עבד גם כפועל חקלאי. בצעירותו הצטרף למפלגה הקומוניסטית, אך מאחר שהמפלגה התנגדה לציונות, פרש ממנה.
בשנת 1943 נשא לאשה את רבקה ונולד להם בן – יעקב. אולם הזוג נפרד והילד, שחי עם אמו, לא הכיר את אביו.
בשנת 1945 הצטרף אלישע ללח"י והחל להשתתף בפעילות המחתרת. אחת הפעולות המרשימות והחשובות הייתה: פיצוץ בניין 'הסראיה' בכיכר השעון ביפו, ב־4 בינואר 1948, בו שכנה מפקדת הכנופיות. איבזוב, וחבר מחתרת נוסף - רחמים חכמוב, שניהם מחופשים לערבים ומצוידים בתיעוד מתאים, עברו את מחסומי הביקורת, נכנסו ליפו, והעמידו משאית טעונה בחומרי נפץ ליד המפקדה. שומרי הבניין שחשדו בהם, ירו ורדפו אחריהם, אך איבזוב וחכמוב הצליחו להימלט ולהגיע בשלום לתל אביב. בניין הסראייה נהרס כליל וקבר תחתיו כשבעים פורעים ומנהיגיהם. לפעולה זו הייתה השפעה רבה על המורל של תושבי יפו הערבים.
לאחר פיצוץ הסאריה יצא איבזוב מחופש לערבי שוב למשימת חבלה וב-5 במרץ 1948, כשהוא נוהג משאית נפץ לאזור שכם, כדי לפוצץ את מפקדתו של פאוזי קאוקג'י, מפקד 'צבא ההצלה הערבי'.
איבזוב נחשד ונעצר באחד המחסומים, לאחר שמורה הדרך שהדריך אותו בגד בו, נחקר, עונה והוצא להורג. הלח"י חטף נכבדים ערבים משייח' מוניס כבני ערובה במגמה להחליפם באיבזוב, אך הוא הוצא להורג קודם לכן. לצורך פרוק מטען החבלה הובאו שני מומחים בריטיים לחומרי נפץ (סטיבנסון והיט, שהיו אחראים לפיצוץ ברחוב בן־יהודה בירושלים). המשאית התפוצצה והם נהרגו, ועמם שני בריטים ומספר ערבים.
בני משפחתו של איבזוב פעלו, בעזרתו של הרב הראשי לצה"ל שלמה גורן, לגלות את גופתו של אלישע ולהביאה לקבורה במדינת ישראל, והוא נטמן בחלקה צבאית של בית הקברות נחלת יצחק.
לבנו יעקב שלושה ילדים. הבכור נושא את שם סבו, אלישע.
מרתה, נסיכת שוודיה
מרתה, נסיכת שוודיה (; 28 במרץ 1901 - 5 באפריל 1954) הייתה אשתו של אולף החמישי, מלך נורווגיה.
ביוגרפיה.
מרתה נולדה ב-28 במרץ 1901 בסטוקהולם, לנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד, בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה ולאינגבורג, נסיכת דנמרק, בתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק. ב-21 במרץ 1929 התחתנה מרתה עם בן דודה אולף, נסיך הכתר של נורווגיה, בחתונה המלכותית הראשונה בנורווגיה מזה 340 שנים. הנישואים היו מוצלחים, ולזוג נולדו 3 ילדים. בני הזוג התגוררו באחוזת סקאוגום.
מרתה הפכה במהירות לפופולרית בקרב העם הנורווגי, בעקבות אופייה השאנן והרגוע, בנוסף הייתה מרתה מאוד צנועה, קלילה, ונדיבה, ואף תפרה בעצמה את בגדיה ואת בגדי ילדיה. בשנת 1939, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, ערכו אולף ומרתה ביקור פופולרי מאוד בארצות הברית. בני הזוג התארחו אצל הנשיא פרנקלין רוזוולט ואשתו, אלינור רוזוולט, ובמהלך הביקור ערכו סיור מקיף במערב התיכון העליון, שבו התיישבו מהגרים נורווגים רבים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, קראה מרתה לנשים הנורווגיות להתגייס להגנת המדינה. לאחר הפלישה הגרמנית לנורווגיה, ברחה מרתה עם ילדיה לשוודיה, אולם שם לא התקבלה בעין יפה, משום שהשוודים חשו שהיא מעמידה את נייטרליותם בסכנה, ומשום כך עברה מרתה לארצות הברית, שם התגוררה בתחילה בבית הלבן. בעלה אולף לעומת זאת, שהה במהלך המלחמה בבריטניה עם אביו הוקון השביעי, מלך נורווגיה, ופעל יחד עם הממשלה הגולה הנורווגית. במהלך המלחמה הידקה מרתה את קשריה עם פרנקלין רוזוולט, ופעלה רבות לשימור התמיכה הנורווגית בממשל האמריקני, וכן סייעה רבות לצלב האדום האמריקני. לאחר המלחמה חזרו בני המשפחה לנורווגיה, ומרתה פעלה בכל יכולתה למען היציבות והרווחה של העם הנורווגי.
ב-5 באפריל 1954 מתה מרתה באוסלו, כתוצאה מסרטן, בזמן שבתה רגנהילד, נסיכת נורווגיה ציפתה לילדה הראשון. היא נקברה ב-21 באפריל 1954. בשנת 1957 - מעט יותר משלוש שנים לאחר מותה, עלה בעלה לשלטון כאולף החמישי, מלך נורווגיה.
מורשתה.
חוף הנסיכה מרתה בארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה קרוי על שמה.
בתרבות.
בשנת 2020 הוקרנה הסדרה מרתה ופרנקלין. הסדרה מתארת את התמודדות נורווגיה עם הפלישה הגרמנית לנורווגיה והתמודדתו של האקון השביעי מלך נורווגיה (סרן פילמרק) ויורש העצר הנסיך אולף (טוביאס סנטלמן) ורעייתו, הנסיכה מרתה (סופיה הלין). הסדרה מתמקדת בנסיכה מרתה, שנאלצת להימלט עם שלושת ילדיה לשוודיה שם מולך דודה גוסטב החמישי. היחסים עם משפחתה בשוודיה מורכבים והיא נאלצת לעזוב לארצות הברית שם מארחים אותה נשיא ארצות הברית פרנקלין דלנו רוזוולט (קייל מקלכלן) ורעייתו אלינור (הארייט סנסום האריס).
משפחתה.