מאז הגילוי של האוכלוסייה בבורניאו, הפילים היו מוגבלים לחלקים הצפוניים והצפון-מזרחיים של האי. בשנת 1980, היו שתי אוכלוסיות נפרדות במדינת סבאח המלזית אשר היו נעות על שמורת טבע שכללה יער בשטח תלול. האוכלוסיות קיימות עד היום בסאבח בעומק האזורים ההרריים המיוערים הנמצאים בגבהים של 300 עד 1,500 מטר. מסיבה זאת, הפילים באזור חיים כמעט באין מפריע, להוציא מקרים שבהם הם יורדים לאזורים נמוכים הסמוכים ליישובים ושטחים חקלאיים. הנפות שבהם מצויים הפילים בסאבח הם: בלוראן, סאנדאקאן, קינאבאטאנטנגן, להד-דאטו, טאוואו ופנסיאנגאן. בחלק האינדונזי של בורנאו המכונה קלימנטן, הטווח שלהם מוגבל יותר ונמצא לאורך שפתו של נהר סמבאקונג בצפון מזרח קלימנטן (נפת טידונג). הטמפרטורה בתחומי המחייה של הפיל הבורנאי - 20–30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת היא 4,000-2,000 מילימטר לשנה.
הטווח של פילי בורניאו בסבח וקלימנטן התרחב מעט מאוד ב-100 השנים האחרונות למרות נוכחות גבוהה של בתי הגידול מתאימים בכל חלקי בורנאו. ישנה סברה כי מאחר שהקרקע של בורניאו היא אדמת סחף צעירה ולא פורייה, הנוכחות של מינרלים טבעיים בבטן האדמה לא זמינה יתר על המידה וכתוצאה מכך הפילים מוגבלים לאזורים שבהם יש מקורות זמינים של מינרלים.
בשנת 1992, אומדן האוכלוסייה של פילי בורנאו בסאבח נע בין 500 ל-2,000 פרטים, המבוסס על עבודת סקר שנערכה בשמורת הטבע תבין, בלואר קינאבאטאנגאן ובשמורת יער דראמאקוט. מפקד אוכלוסין של פילים שנערך בסבאח בין יולי 2007 לדצמבר 2008, ספר ערימות גללים לאורך 216 קטעים שסומנו מראש בחמישה טווחים עיקריים של הפילים, המשתרעים על 186.12 קילומטר. הנתונים שעלו מהסקר נתנו הערכה של 1,184 עד 3,652 פילים המאכלסים את שמורת הטבע תבין, קינאבאטאנגאן התחתית, קינאבאטאנגאן הצפונית, שמורת יער דראמאקוט, שמורת יער אולו קאלומפנג והיער המרכזי של סבח. גודל האוכלוסייה, וצפיפות הפילים השתנה לאורך האזורים בהתאם להמרת יער השפלה לשטח חקלאי, פיצול בית גידול ופעולות אנושיות בקרקע. בשמורת היער אולו סגאמה הייתה את הצפיפות הגבוהה ביותר של פילים עם 3.69 פילים לכל קמ"ר. אזור היער המרכזי בסבח שמוגן יחסית על ידי הרשויות תומך כנראה באוכלוסיית פילים המונה למעלה מ-1,000 פרטים.
בשנת 2005, חמש פילות צוידו בשבבי מעקב על מנת ללמוד את דפוסי התנועה והטווח שלהם בסבח. מהנתונים עולה כי עדרי הפילים חיים בטווח ביתי בגודל של 250–400 קמ"ר ביער לא מקוטע, עם מספר קמ"רים נוספים ביער מקוטע. הטווח הביתי השנתי של הפילים ברחבי בורנאו (כולל אזורי הנדידה) מוערך בסביבות 2,600 קמ"ר.
מצב.
איומים.
האיומים הידועים עבור המין האסייתי בכללות הם אובדן בית גידול, פיצול וניצול של בית הגידול אשר מונע על ידי התרחבות האוכלוסייה ועלייה בשכיחות הקונפליקטים בין הפילים ובני האדם בשל כך שהאחרונים עשויים לאכול ולרמוס יבולים ולחולל שמות במטעים. מאות בני אדם ופילים נהרגים מדי שנה כתוצאה קונפליקטים כאלה. ההתפתחות האנושית בבורנאו משבשת את נתיבי הנדידה של הפילים, מכלה את מקורות המזון שלהם, והורס להם את בית הגידול. המקומיים פורסים לעיתים קרובות מלכודות במטעי הדקלים כדי לתפוס בעלי חיים שבאים אליהם, ופילים רבים נפצעים כתוצאה מכך. בקינאבאטנגאן התחתית לפחות 20% מהפילים נפצעו בדרך זו או אחרת כתוצאה מהמלכודות.
אוכלוסיית הפילים בקלימנטן ממשיכה להידלדל כתוצאה מנזקים ליערות מוגנים. החל מחודש אפריל 2012, ישנה הערכה שבסביבות 20 עד 80 פילים נעים סביב ובסמיכות ל-22 כפרים בנפת סאבוקו של מחוז נונוקאן במזרח קלימנטן כתוצאה מצמצום היערות המאלץ את הפילים להתקרב למגורי האדם.
שימור.
הפיל האסייתי ובכללו תת-המין הבורנאי רשום בנספח א' של אמנת CITES; פירוש הדבר הוא שכל מסחר לא חוקי בפיל או במוצריו אסור לחלוטין. במלזיה, פילי בורנאו מוגנים תחת הנספח השני של החוק לשימור חיות הבר. כל אדם שנמצא אשם בציד פילים עשוי לקבל קנס של 50,000 ראם או מאסר של חמש שנים ולעיתים גם לקבל את שני העונשים יחדיו. ייחודם הגנטי של פילי בורניאו גורם להם להיות אחת האוכלוסיות עם העדיפות הגבוהה ביותר לשימור מבין תת-המינים של הפיל האסייתי. בעוד שבארגון השימור IUCN הוא אינו מסווג בפני עצמו אלא נכלל תחת מצב השימור של הפיל האסייתי, בארגון ה-WWF הוא מסווג כמין בסכנת הכחדה (EN).
גן החיות היחיד שמחזיק פיל בורנאי מחוץ לתחומי בורניאו הוא גן החיות של אורגון בארצות הברית אשר ברשותו פילה אחת בת 21 שנה בשם צ'אנדרה. הפילה היתומה נמצאה כשהיא בודדה, רעבה ופצועה לאחר שהעדר שלה פשט על יבול של מטעי שמן דקלים. ישנן תוכניות להרבות את צ'אנדרה עם הפיל ההודי טוסקו הנמצא אף הוא בגן החיות אך תוכניות אלו עדיין לא יצאו לפועל.
חרב פילים
חרב פילים (באנגלית: Elephant sword; ידועה גם כחרב חט), היא חרב גדולה במיוחד אשר פותחה בהודו ונועדה להיות מוצמדת לחטים של הפילים. החרב הייתה מגיעה לרוב בזוגות - חרב לכל חט.
רקע.
אילוף הפילים החל לפני כ-4,000 שנה באזור עמק האינדוס. השימוש המתועד הראשון בפילים בתור אמצעי צבאי הוא בשנת 1100 לפנה"ס ומוזכר במספר מזמורים בסנסקריט. השימוש בפילי מלחמה התרחב מערבה אל הפרסים אשר עשו בו שימוש במספר קרבות.
המקרה הראשון הידוע בו התעמת צבא אירופאי עם פילי מלחמה הוא קרב גאוגמלה בו נלחמו הפרסים כנגד אלכסנדר הגדול. השימוש בפילים התפשט ברחבי העולם העתיק. יורשיו של אלכסנדר הגדול, הדיאדוכים, השתמשו במאות פילים הודים במלחמותיהם. המצרים והקרתגים החלו לאלף פילים אפריקאים לצורך דומה כמו גם הנומידים והכושים.
השימוש בפילים על ידי הסולטאנים ההודים כמעט והביא לסיום כיבושיו של טימור. ב־1398, צבאו של טימור התעמת מול צבא שבו היו מעל 100 פילים הודים וכמעט הפסיד בשל הפחד שפשה בצבאו. לעיתים קרובות היו משריינים את הפילים במגנים וכלי זין כדי להגביר את הקטלניות שלהם וכך נוצר גם הרעיון ליצירת חרב הפילים.
היסטוריה ושימוש.
הדיווחים המוקדמים של פילי מלחמה הנלחמים באמצעות חרבות פילים מגיעים דווקא מתקופתו של קיסר סין סונג יון. השימוש בחרבות פילים ידוע ממקומות נוספים בדרום אסיה ומסופוטמיה - במיוחד בממלכת פרס ובהודו שבה הומצא הכלי, ונכתב שהפילים עברו הכשרה מיוחדת לצורך הלבשת החרבות. בפרס ובהודו החרב היוותה חלק ממערכת כלים מותאמת במיוחד לפיל שכללה גם אפיריון ושריון המגן על צלעות הפיל. תא הרוכב היה מכוסה היטב בשריון, וחלקי שריון היו מולבשים גם על הראש, הגב והרגליים של הפיל.
הסוחר הרוסי אפאנסי ניקיטין תיעד את השימוש בנשק קטלני זה בהודו במהלך המאה ה-15. בכתבים פרסים מהשאהנאמה של השאה תהמאסב הראשון שנמצאו בטבריז ומתוארכים לסביבות 1530, מופיע השימוש בפילים שמצוידים בחרבות פילים תחת הפרק "תחילת הקרב על פאשאן" (קרב שהתרחש במאות הקודמות).
עם התפתחות כלי נשק, השימוש בפילי מלחמה ובחרבות פילים הפך בהדרגה לחסר משמעות. עם זאת, עדיין היה שימוש בהם בתקופות מאוחרות ועד אמצע המאה ה-18 בקרבות הודיים, כדוגמת קרב פניפאט השלישי במדינת הריאנה שהתרחש ב-1761 בין האימפריה המראטהית והאימפריה הדוראנית.
מאפיינים וטכניקה.
חרבות הפילים היו עשויות מברזל או פלדה, והם נכנסו לשימוש כנראה בתקופה מוקדמת יחסית מאז שהחל הפיל לשמש כמכונת מלחמה. הפילים שהיו מצוידים בחרבות על החטים שלהם דווחו כיעילים מאוד בקרב: הפיל היה יכול לרמוס את האויב שתחת רגליו תוך כדי שהוא זורק חיילי אויב לאוויר באמצעות החרבות הענקיות ומשסף אותם לחלקים. הלהב של החרבות נמשח לעיתים ברעל כדי לפגוע גם בחיילים שהצליחו לצאת מהתקרית בפציעות קלות. הלהבים היו מחודדים ורחבים כדי שיוכלו להשפיע על שטח רחב יותר סביב החלק החזיתי של הפיל. סוגים שונים של להבים יוצרו עם אורכים של עד 1.5 מטרים ומשקל של מספר קילוגרמים. החלק האחורי של חרב הפילים היה מעוצב בצורה עגולה ועבה כדי שיהא מותאם לחט העגלגל, ובסופו הוא היה חלול כדי שיתלבש היטב על הניב. החרבות היו נקבעות היטב על החט באמצעות ברגים גדולים.
לוחמי האימפריה המוגולית היו מחברים לפיליהם את חרבות הפילים, ולאחר מכן בתהליך ארוך של חיבור צמידים העשויים מפלדה, ברונזה, פליז או זהב הם היו מחליפים את החטים המקוריים בחטים ממתכות אלו כדי להפוך אותם לחזקים ועמידים יותר. בסופו של דבר היו מחברים לחטים ממתכת חרב ענקית עם להב גלי שחושל באמצעות פלדה מרותכת ולא היה ניתן להסרה - מה שיצר את אחד מכלי הנשק הקטלניים באותה תקופה.
ייתכן שאלפי חרבות פילים יוצרו במהלך השנים עבור הצבאות שהשתמשו בפילי מלחמה, אולם ידוע רק על ארבעה זוגות חרבות שרדו עד היום.
רובה פילים
רובה פילים (באנגלית: Elephant gun), הוא רובה או אקדח בעל קליבר גדול שנקרא כך משום שהוא פותח במקור לשימוש על ידי ציידי בעלי חיים גדולים באפריקה ובמיוחד עבור ציד פיל אפריקני. בתחילה נהגו להשתמש ברובה זה בכדורים עם אבק שרפה שחור, אך לאחר מכן החלו להשתמש בו גם באבק שרפה נטול עשן.
היסטוריה.