במשך החצי השני של המאה ה-19 שפות פאן-סלאביות היו בפיתוח של סלובנים וקרואטים. בעידן הלאומנות, האימפריה הרוסית הייתה המדינה היחידה שניתן היה לראותה כמדינת לאום סלאבית (וגם זה לא לגמרי מדויק, שכן היו בה מיעוטים לא-סלאביים ניכרים). שאר העמים הסלאבים אכלסו מדינות גדולות ובדרך כלל לא סלאביות, וגבולות ברורים בין העמים הסלאבים לא היו בדרך כלל, בקרב המאמצים ליצירת סטנדרטים כתובים לשפות הסלאביות הדרומיות, היו גם מאמצים בהקמת שפה סלאבית דרומית משותפת - אילירית, שיכלה לשמש כשפה בין-סלאבית לכול העמים הסלאבים בעתיד. תרומה מיוחדת ליצירת השפה הבין-סלאבית היא עבודתו של מטיא מיאר פאן-סלאבי סלובני שב-1865 פרסם את מאמר Uzajemni Pravopis Slavjanski, במאמרו סבר שהדרך הטובה ביותר לסלאבים לתקשורת עם סלאבים אחרים היא לקחת את שפתם בהתחלה ולהתחיל לשנות אותה בצעדים. בצעד הראשון הוא הציע לשנות את האורתוגרפיה של כול שפה סלאבית לאורתוגרפיה אחת שתהיה משותפת לכולם, בצעד השני הציע לשנות את הדקדוק לכזה שיתבסס על דקדוקן של חמשת השפות הסלאביות המרכזיות בזמנו: סלאבית כנסייתית עתיקה, רוסית, פולנית,צ'כית וסרבית.כול המחברים המצוינים למעלה קיבלו מוטיבציה מהאמונה שכול השפות הסלאביות הן ניבים של שפה סלאבית אחת מאשר שפות נפרדות. הם היצטערו על כך שהניבים הללו התפצלו מכדי הבנה משותפת, והשפה הפאן-סלאבית שאותה חזו הייתה אמורה להפוך את התהליך הזה חזרה. המטרה שלהם לטווח הארוך הייתה שהשפה שהם ממציאים תחליף את השפות או הניבים הסלאביים. מאיאר למשל, השווה את הפאן-סלאבית לשפות סטנדרטיות כמו יוונית עתיקה.
כתוצאה מכך, המחברים הללו לא החשיבו את הפרויקטים שלהם כשפות מתוכננות. ברוב המקרים הם סיפקו רק השוואה דקדוקית בין השפות הסלאביות. לפעמים אך לא תמיד גם סיפקו פתרונות, להם קראו "פאן-סלאבית". מה שמשותף לכול הפרויקטים הללו הוא שלאף אחד מהם היה דקדוק מאוד קשוח או אוצר מילים שונה ברובו.
המאה ה-20.
בתחילת המאה ה-20 זה נהיה ברור שתהליך התפצלותן של השפות הסלאביות הוא בלתי הפיך והקו המנחה של שפה פאן-סלאבית לא היה ריאלי יותר. החלום הפאן-סלאבי איבד את מרבית כוחו, והרבה פאן-סלאבים נדרשו להסתפק בהקמתן של שתי מדינות סלאביות חדשות: צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה. למרות זאת, הצורך בשפה משותפת לתקשורת בין הסלאבים עדיין הורגש, וכיוון שהורגשה ההשפעה של שפות מתוכננות כמו אספרנטו, מאמצים נוספים נערכו ליצירת שפה שלא הייתה אמורה להחליף את השפות הסלאביות הקיימות אלה לשמש כשפה שנייה לתקשורת בין-סלאבית.
באותה התקופה, המערכת של הפעילת הבין-סלאבית נדדה צפונה, במיוחד לצ'כיה. ב-1907 הדיאלקטולוג איגנס הושק, פרסם את הדקדוק ל-נויסלאביש, הצעה לשפה ספרותית משותפת לכול הסלאבים באוסטרו-הונגריה. חמש שנים לאחר מכן צ'כי אחר, יוסף קונצ'ני פרסם את סלאבינה, סוג של אספרנטו סלאבית, אף על פי שלא היה דמיון בינה לבין האספרנטו, ובמקום הייתה מבוססת על צ'כית.
אף על פי ששני הפרויקטים הללו נחשבו כטבעיים, את זה אי אפשר היה לומר על 2 הצעות אחרות שנכתבו על ידי מחברים צ'כים, סלובאנשטינה, שנכתבה על ידי אדמונד קולקופ וסלאבסקי יאזיק, שנכתבה על ידי בוהומיל הולי. שני הפרויקטים האלה פורסמו ב-1912 ו-1920 הראו נטייה יחסית לפישוט השפה, למשל, על ידי העלמת המגדרים הדקדוקיים.
במשך שנות ה-50 המשורר הצ'כי והאספרנטי לשעבר לאדיסלאב פודמלה (1920–2000), ידוע גם בכינויו הספרותי ירי קארן, עבד מספר שנים עם קבוצה של בלשנים על פרויקט משותף,Mežduslavjanski jezik (מז'דוסלאביאנסקי יאזיק), הם כתבו לשפה דקדוק, אוצר מילים אספרנטו-סלאבי, מילון וספר ללמידת השפה. אף על פי שאף אחד מהם באמת פורסם, הפרויקט קיבל תשומת לב רבה מבלשנים במדינות שונות.
כנראה בגלל המציאות הפוליטית באותו זמן, השפה הזאת התבססה על רוסית.
העידן הדיגיטלי.
אף על פי שהתנועה הפאן-סלאבית לא שיחקה תפקיד חשוב מאז התפרקות ברית המועצות והתפרקות יוגוסלביה, גלובליזציה ומדיה חדשה כמו האינטרנט, הובילו להעניינות מחודשת בשפה שתהיה מובנת על ידי כול הסלאבים באשר הם. מיזמים ישנים ליצירת השפה נשכחו, אך זה נהיה קל יותר למחברים חדשים לפרסם את עבודתם, כמה מהם תפסו תאוצה. רובם הגיעו מקבוצות של מהגרים סלאבים. במשך השנים הראשונות של המאה ה-21, במיוחד מיזם Slovio (סלוביו) של מארק הוצ'קו התפרסם. שונה מההצעות הקודמות, סלוביו לא הייתה שפה טבעית ותפקידה הוא להיות שפה שנייה לסלאבים. הדקדוק של השפה מבוסס ברובו על האספרנטו. בין היתר סלוביו התכוונה להיות לא רק שפה בשביל הסלאבים, אלה גם כשפה עולמית כמו אספרנטו. בשביל מטרה זו השפה קיבלה יותר הבנה וקבלה מסלאבים: עצם זה שהשפה פשוטה מאוד, הפכה את השפה לקלה מאוד ללמידה על ידי לא סלאבים. חיסרון גדול של השפה היא שלפעמים היא נשמעת מלאכותית.
במרץ 2006, פרויקט סלוביאנסקי הותחל על ידי קבוצה של אנשים ממדינות שונות, שהרגישו את הצורך בשפה לסאבית פשוטה ונייטרלית שסלאבים יוכלו להבין בלי למידה קודמת. השפה שהם חזו צריכה להיות טבעית ולהיות מורכבת ממילים וחוקים דקדוקיים הקיימים כבר בשפות סלאביות, בלי תוספות מלאכותיות.
במקור, סלוביאנסקי הייתה בפיתוח לשתי גרסאות שונות: גרסה אחת נייטרלית הידועה גם בשם Slovianski-N (שיוזמה על ידי יאן ואן סטינברגן ופותחה אחריו על ידי איגור פוליאקוב).
וגרסה שנייה פשוטה אשר ידועה כ Slovianki-P (יוזמה על ידי אונדריי רצ'ניק וגבריאל סובודה).
ההבדל ביניהן הוא שלסלוביאנסקי N היו 6 יחסות דקדוקיות ובסלוביאנסקי P כמו באנגלית, בולגרית ומקדונית - משתמשים בכינויי גוף ושמות עצם במקום.
חוץ מ-2 הגרסאות האלה לשפה, גרסה אחרת סכמטית שנקראה Slovianski-S, נבחנה אך ננטשה בשלבי פיתוח מוקדמים. ב-2009 הוחלט כי רק הגרסה הנייטרלית תישאר בשם סלוביאנסקי. אף על פי שבשפה היו 3 מגדרים דקדוקיים (זכר, נקבה ונייטרלי), 6 יחסות ומערכת הטיית פועל שלמה - דבר שבדרך כלל לא היה בשפות מתוכננות בינלאומיות - רמה גבוהה של פישוט הושגה על ידי סיומות פשוטות ומינימום של יוצאים מן הכלל.
סלוביאנסקי שומשה בעיקר באינטרנט ובעיתון "סלוביאנסקה גזטה". בפברואר ומרץ 2010 לאחר פרסום כתבות על השפה בפורטל אינטרנט פולני והעיתון הסרבי "Večernje Novosti" השפה קיבלה פרסום גדול. קצת לאחר מכן, כתבות על סלוביאנסקי נכתבו בעיתון הסלובקי "Pravda", באתר החדשות של רשות השידור הצ'כית, ובבלוגוספרה הסרבית וגם עיתונים רבים ופורטלים אינטרנטיים בצ'כיה, סלובקיה, הונגריה, סרביה, מונטנגרו, בולגריה ואוקראינה.
סלוביאנסקי שיחה תפקיד גם בפיתוחם של מיזמים אחרים. (Rozumio (2008 ו(Slovioski (2009 היו ניסיונות לבניית גשר בין סלוביאנסקי וסלוביו. במקור, סלוביוסקי פותחה על ידי הפולני-אמריקאי סטיבן רדז'יקובסקי, התכוון אך ורק לעשות רפורמות בסלוביו, אך לאט לאט הוא פיתח שפה נפרדת. כמו סלוביאנסקי, זה היה מיזם שיתופי שהתקיים בשתי גרסאות: גרסה מלאה וגרסה מופשטת. בינואר 2010 שפה חדשה התפרסמה, ניוסלאבונית (Novoslovienskij) היא הומצאה על ידי וייטק מרונקה הצ'כי והתבססה על דקדוק סלאבי כנסייתי עתיק אך השתמשה באוצר מילים סלוביאנסקי.
ב-2011, סלוביאנסקי, סלוביוסקי ונובוסלובנסקי התמזגו למיזם אחד בשם בין-סלאבית ("Medžuslovjanski)." הדקדוק בה היה סלוביאנסקי והאוצר מילים הורחב וכלל את כול האפשרויות גם של נובוסלאבית, ובכך נהפכה לשפה יותר גמישה שמתבססת על אב טיפוסים יותר מחוקים קבועים. מאז סלוביאנסקי ונובוסלאבית לא פותחו כשפות נפרדות אלה כמיזם אחד. אף על פי שכיום משתמשים בהם כדי להתייחס לניבים שונים של בין-סלאבית.
באותה השנה, הצורות הפשוטות של סלוביאנסקי וסלוביוסקי שהיו אמורות להתחשב בצרכים של לומדים מתחילים ולא סלאבים, עובדו מחדש לצורה חדשה וקלה במיוחד של בין-סלאבית, סלוביאנטו.
אחרי כנס השפה הבין-סלאבית של 2017, המיזם של איחוד שני הסטנדרטים של הבין-סלאבית הועברו לאחריותם של מרונקה וואן סטינברגן, עם דקדוק יחיד חדש ואורתוגרפיה.
קהילה.
מספר הדוברים של בין-סלאבית הוא קשה למציאה: החוסר במידע דמוגרפי הוא בעיה נפוצה בקרב שפות מתוכננות, כך שההשערות הן תמיד נמוכות. ב-2012, המחבר הבולגרי ג. אילייב ציין מספר של כמה מאות דוברי סלוביאנסקי.
ב-2014, עמוד הפייסבוק של השפה ספר 4600 דוברים. בהשוואה לכך, 320,000 הכריזו שהם יודעים אספרנטו באותה השנה.
אף על פי שלא ניתן לסמוך על המספרים הללו, אמרי וונדל החשיב אותם כשימושיים לחישוב מספר דוברי האספרנטו בכול העולם, 1,920,000 דוברים. אם היה נעשה אותו חישוב על הבין-סלאבית השיטה הייתה נותנת מספר של 27,600 דוברים. מספר יותר ריאלי ניתן ב-2017, נשער כי מספר דוברי הבין-סלאבית הוא 2000.
לבין-סלאבית יש קהילה אינטרנטית פעילה הכוללת 3 קבוצות פייסבוק שבהן יש בקירוב 8000 חברים, פורום אינטרנטי עם 470 חברים בנובמבר 2019. כמבון שלא כול אדם שחבר בקבוצות הפייסבוק או בפורום או שנרשם לקורס למידת השפה הופך אותו לדובר השפה אך מצד שני, לא כול דובר הוא אוטומטית חבר בקהילה. חוץ מזה, חברות בקהילה האינטרנטית באופן מסורתית משמשת לחישוב דוברי שפת האספרנטו.
בהתחשב בכך שלקהילה של השפה הבין-סלאבית יש 8000 חברים זה הופך אותה לקהילה השנייה בגודלה של שפה מתוכננת אחרי האספרנטו.
למיזם יש שני פורטלי חדשות אינטרנטיים, ביטאון מקצועי המתמקד על הבעיות של העמים הסלאבים כיום ו-ויקיפדיה המאחדת גם קולקציה של כתבים וחומרים בבין-סלאבית.