ראשי הישיבה היו הרב אהרן הכהן, בנו הרב אברהם והרב חיים כסאר. חכמים נוספים בישיבה היו הרב חיים הכהן, הרב שלום בן יוסף קלזאן ובנו הרב שלום קלזאן, הרב שלום ן' משה יצחק הלוי (הזקן), הרב חיים חובארה, הרב סאלם בן סלימאן גובי (אלמדאעי), הרב יוסף בן יחיא חייבי (סניידר), הרב חיים אברהם אסנפי, ר' שלמה נדאף ואחרים. בין צעירי התלמידים היו הרב חיים בן יחיא יצחק הלוי (לימים רבה של הרצליה), ר' שלום בן סלימאן כהן (אפרים), הרב יוסף בן הרב שלום קלזאן ואחיו הרב שמעון.
בכל ערב מימי החול לאחר תפילת מנחה וערבית, היו לומדים בספר עין יעקב.
בשבתות.
בלילי שבתות מחצות הלילה היו לומדים משנה על הסדר עד זמן תפילת שחרית. ומשך כמה שנים היו מסיימים את כל ששת סדרי משנה.
משעת חצות היום בשבת ועד לתפלת מנחה של שבת היה בית הכנסת מתמלא בלומדים. בתחילה היה מארי אהרן הכהן פותח בלימוד הגמרא בדרך עיון משא ומתן כשעה ומחצה. לאחר מכן למדו שולחן ערוך ונושאי כליו, ולבסוף למדו את פירוש רש"י על פרשת השבוע. בסיום הלימוד התפללו הלומדים מנחה וחזרו לבתיהם לקיים סעודה שלישית.
מבנה בית הכנסת.
חצר בית הכנסת.
בית הכנסת היה ממוקם בחלק הצפוני של שכונת היהודים (קאע אליהוד) בעיר צנעא, דרומית למבוי השני ברחוב החוצה את השכונה (שארע אלרישיה). חצר בית הכנסת הייתה רחבת ידיים ומרוצפת באבני בזלת שחורה, ובכותלי החצר היו תאים קטנים ולהם מנעול, בהם כל מתפלל היה מניח את מנעליו בזמן ישיבתו בבית הכנסת. זכות החזקה של תאים אלו עברה בירושה מאב לבן, ואילו אורחים היו מניחים את נעליהם בחצר בית הכנסת עצמה.
קרוב לפינת החצר היה קיים מקווה קטן לטבילה, שנבנה במאה ה-17 עבור רבי דאוד חותר, מייסד בית הכנסת. בדורות האחרונים מקוה זה היה סתום, והיה משמש כמקום גניזה לספרי קודש שבלו. צמוד למקווה היה בור מים ולצידו בריכה בגודל של כמטר מרובע המלאה מים בגובה של כחצי מטר, אשר שימשה את הנכנסים לנטילת ידיים.
אולם בית הכנסת.
אולם בית הכנסת היה בגודל של כשבעים מ"ר ובגובה כששה מטרים. הכניסה אליו הייתה מצד דרום, מול פני ההיכל, נמוכה במדרגה מגובה החצר. מעל הכניסה הייתה עזרת נשים, קטנה יחסית, אשר נוספה בשנים האחרונות לקיומו של בית הכנסת.
ההיכלות והתיבה.
ההיכלות (ארון הקודש) היו בצד צפון לכל אורך הקיר הצפוני ובו נפתחו שלוש דלתות ובכל דלת שלוש כנפות. הארון הכיל כעשרים עד שלושים ספרי תורה. הפרוכת אשר הייתה לכל אורך הקיר הייתה עשויה בד עבה בצבעי אדום-צהוב, ועליה היו רקומות צורות פרחים. מעל ארון הקודש בנו שנים עשר חלונות קטנים כנגד שנים עשר השבטים.
בבית כנסת זה היה ספר תורה עתיק שכונה "אהרן" ואשר היו מוציאים אותו רק פעמיים בשנה ביום הכיפורים ובחג השבועות, לאחר שהיו טובלים במקווה טהרה. נטען כי ספר זה היה בן שמונה מאות שנה ערב העלייה לישראל, ובדרכו לישראל אבדו עקבותיו בעיר הנמל עדן.
התיבה הייתה מעץ מלא עם חריטות וציורים מעשה אומן. אורכה היה 1.2 מטר ורוחבה 60 ס"מ ולה כמין מגירה עבור הילד המתרגם את הפרשה. מתחת לתיבה ניצב שרפרף קטן אשר שימש את הילדים לעליית ה"שישי". מקומה הקבוע היה לצד שמאל של ארון הקודש, וכשקראו בתורה היו מעבירים אותה למרכז בית הכנסת. על התיבה הייתה מונחת מפה פשוטה עתיקה. בימים הנוראים מקום התיבה היה במרכז בית הכנסת גם בשעת התפילות.
ספריית בית הכנסת.
בבית כנסת זה הייתה ספרייה גדולה של ספרי קודש, דפוסים ישנים וכתבי יד בני חמש מאות שנים ויותר. באמצעו של הקיר המזרחי בבית הכנסת היה חדר קטן בגודל של כ-4 מ"ר, אשר נקרא "טַבַקֵה" ובו היו מניחים את ספרי הלימוד של בית הכנסת ותשמישי קדושה נוספים. כמו כן, סביב לקירות בית הכנסת היו ארונות, מעל ראשי המתפללים, אשר היו מלאים בספרי קודש ללימוד השילוש (משנה, נביאים, תהלים). במבצע על כנפי נשרים נארזו כל הספרים בכ-40 ארגזי עץ לשם העברתם לישראל, אך מרביתם אבדו.
דוד חותר
מארי דוד בן יחיא חותר (1667, צנעא - לאחר 1747, צנעא) - חכם תימני בולט, מקובל וראש אבות בתי הדין בצנעא.
ביוגרפיה.
מארי דוד נולד בצנעא ברובע היהודי בשכונה אלסאילה שעל יד הרובע המוסלמי. כשהיה בן 12 הוא ומשפחתו הוגלו במסגרת גירוש מוזע. כשחזר מגלות מוזע החל בשיקום הקהילה בשכונתם החדשה קאע אל-יהוד, והיה שותף להקמת בית הכנסת של הרב יחיא הלוי, שלימים נקרא כניס "בית אלשיך" וכניס "בית אלסיאני". בסמוך להם הקימו את בית הכנסת של משפחת הרב דאוד חותר, אשר בראשו עמד עד שנפטר.
שימש, כנראה, כדיין תקופה מסוימת עם מארי סעדיה בן שלום הלוי-עמר, מארי סעדיה קהא, מארי אברהם טהירי, מארי סעדיה נחום, מארי דוד קאהרי ומארי סעדיה תנעמי. בשנת ה'תפ"ד (1724), בהיותו כבן 57, נתמנה לשמש כראש בית דין קבוע במדינת צנעא וגלילותיה, וזאת לאחר פטירתו של ראש בית הדין השלישי במספר - הרב שלום בן עמרם הלוי-חמדי. בתפקיד זה שימש עד לשנת ה'תק"ז (1747). חברי בית דינו היו: מארי צאלח בן יחיא, מארי יוסף בן סעדיה בשארי ומארי סעדיה תנעמי.
הרב דוד חותר היה בקיא בקבלה. לאחר גלות מוזע, במסגרת שיקום חיי הקהילה, הוא אימץ כמה ממנהגי ספרד שהיו מבוססים על תורת הקבלה. בין מנהגיו הקבליים הייתה טבילה יומית לפני תפילת שחרית במקווה שבנה בחצר בית הכנסת.
אורבה
אורבה (סלובקית: Orava) הוא נהר באורך 60.9 קילומטר בצפון מערב סלובקיה במחוז ז'ילינה. האורבה זורם מצפון לדרום ממאגר המים אורבה, שנוצר על ידי סכר שנבנה סמוך לעיירה נמסטובו, בקצה הצפוני של סלובקיה. הוא זורם דרך דולני קובין ונשפך אל נהר הואה בסמוך לכפר קראלובני.
יחיא שרעבי
מארי יחיא בן חיים שרעבי (ה'תקנ"ח 1798 - ה'תר"ל 1870) היה רב תימני.
תולדותיו.
נולד בצנעא לחיים בן יעקב. נתמנה לרב ומורה-צדק בית שרעבי בסביבות השנים ה'תר"י-ה'תר"ך. הוא לימד שם מדי בוקר משניות עם מפרשים. יעקב ספיר שהגיע לתימן בשנת ה'תרי"ט כתב עליו בספרו "אבן ספיר" שבבית מדרשו מתפללים בנוסח ספרד ולומדים שם ש"ס, רמב"ם ופוסקים.
בספר "סערת תימן" לרב עמרם קורח מובאת תקנה מסביבות השנים ה'תרכ"א–ה'תרכ"ה: "…שלא ידון אדם אחד חוץ מן שלשת חברי בית הדין ואפילו הוא גדול בתורה, כגון מ"ו יחיא קורח בכמ"ו יוסף אלקארה, ומ"ו סאלם אלמנצורה, ומ"ו יחיא אלשרעבי...". לעיתים היה מצטרף לבית הדין בצנעא.
בין שומעי לקחו היו מארי יוסף בן מארי שלום קרח (הראשון), מארי אברהם קארה בן הראב"ד מארי יוסף קארה, ומארי סאלם חבשוש.
נציבות מס הכנסה
פקק תנועה
1551 היא שנה פלינדרומית, היחידה במאה ה-16. השנה הפלינדרומית הקודמת לה היא 1441, והבאה אחריה היא 1661.
פרמידת הצרכים
בתר-דוקטורט
Can't Take Me Home
Can't Take Me Home הוא אלבום הבכורה של הזמרת פינק אשר יצא לאור בשנת 2000. מהאלבום יצאו לאור שלושה סינגלים ("There You Go", "Most Girls", ו- "You Make Me Sick"), ומוקמו במקום ה-26 במצעד הבילבורד האמריקאי. ביולי 2006 מכר האלבום 2.4 מיליון עותקים בארצות הברית. מפיקי האלבום הם: קווין בריגס, בייבי-פייס, קנדי בורוס, טרנס אבני, דאריל סימונס וטריקי.
M!ssundaztood
M!ssundaztood הוא אלבומה השני של הזמרת פינק, אשר יצא לאור בשנת 2001. האלבום זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם והוציא מתוכו סינגלים שהפכו ללהיטים, בהם: "Get the Party Started", "Don't Let Me Get Me", "Just like a Pill" ו- "Family Portrait". לינה פרי הייתה שותפה לכתיבת מרבית שירי האלבום ואף התארחה באחד השירים. ביולי 2006, האלבום הגיע למכירות של 5.3 מיליון עותקים בארצות הברית. האלבום הגיע בהמשך למכירות של 12 מיליון עותקים, והסינגלים מתוך האלבום מכרו ארבעה מיליון עותקים. האלבום מוקם במקום ה-94 באנגליה ברשימת הנמכרים ביותר בכל הזמנים כאשר מכר 1,712,173 עותקים.
רשימת רצועות.
שלוש גרסאות שונות של האלבום יצא לאורו: המקורית, עריכה מיוחדת שכללה דיסק DVD וגרסת שלישית עם רצועת בונוס- "Catch-22".
ויקי קנפו
ויקי קנפו (נולדה ב-1960) היא פעילה חברתית ישראלית. קנפו הייתה מנהיגת מאבק האמהות במשפחות החד-הוריות בשנת 2003 נגד מה שנקרא בפיהן "הגזרות הכלכליות", כלומר, קיצוץ הקצבאות שיזם שר האוצר, בנימין נתניהו, כחלק ממהלך כולל להפחתת ההוצאה הממשלתית בתחומי סעד ורווחה, בפרט בכל הנוגע להבטחת הכנסה של מגזרים חלשים, דוגמת האמהות החד-הוריות.
המחאה.
ב-2 ביולי 2003 יצאה קנפו בצעידת מחאה מביתה שבמצפה רמון למשרד האוצר שבירושלים. את הדרך לירושלים עשתה כשהיא אוחזת בדגל ישראל. לאחר מסע של 205 קילומטרים שארך שבוע, ושבמהלכו הצטרפו אליה אמהות ממשפחות חד-הוריות נוספות, הצטרפה למאהל מחאה של אמהות חד-הוריות באזור משרדי הממשלה בירושלים, ובכך העניקה למאהל זה פרסום ארצי.
בעקבות צעדתה של קנפו, הצטרפו אחרים למעגל המחאה, בהם, בין השאר, נציגי הנכים והקשישים. מאבקה זכה לסיקור נלהב של התקשורת הישראלית. מאבקה אף כונה "מהפכת יולי" או "מרד העניים". מאבקה של קנפו זכה לייעוץ ולתמיכה לוגיסטית מצד גופים ואישים שונים בהם הקרן החדשה לישראל, שתיל, עמותת ידיד, אחותי, ח"כ יולי תמיר ויואל מרשק, ראש האגף למשימות לאומיות בתנועה הקיבוצית.
לחץ ציבורי כבד הופעל על שר האוצר לשנות את מדיניותו, שלא השתנתה באופן מהותי. זאת על אף כמה ויתורים מצידו, שנדחו כבלתי-מספקים על ידי קנפו ושותפיה למאבק.