היא נבחרה כחברת מועצת העיר דבלין ונאבקה שם למען דיור עבור משפחות עניות שחיו בשכונות מצוקה. היא ניהלה קמפיין נגד חוק התעסוקה של פיאנה פול, אשר הגביל במסגרתו זכויות נשים. רוב עבודתה הציבורית בתקופה זו הייתה בהתנגדות לממשלה השמרנית שקמה ונטתה לשחוק את זכויותיהן של נשים כפי שהובטחו בחוקה הזמנית שנערכה עם הצהרת העצמאות האירית. בחוקה שהתקבלה מאוחר יותר, זכויות אלה לא נשמרו, על אף הבטחתו המוקדמת של דה ואלירה לנשים שתמכו בו. כתוצאה, היא הצטרפה לארגון מנה נה הרין (Mná na hÉireann, או נשות אירלנד) ארגון פמיניסטי שפעל למען זכויות והזדמנויות לנשים.
הפיצול שנוצר בין הנשים הרפובליקניות לבין אחיהן למאבק מתקופת מלחמת האזרחים והלאה היה קשה למולוני וחברותיה. בערב שנבחר איימון דה ואלירה לנשיא בכנס שין פיין ב-25 באוקטובר 1917, הוא הגיע לביתה של קתלין לין כדי לפגוש את הפעילות הרפובליקניות ולקבל את תמיכתן. הנשים שאלו אותו אם יתמוך בהן בממשלתו והוא הבטיח שכן, אך אחרי שנבחר, הוא בחר לא לתמוך בשוויון עבור נשים, וביסס בחוקה את מעמדה של הכנסייה הקתולית, אשר קידמה אג'נדות שמרניות. על אף התארגנות מצד הנשים לליגת הנציגות (Cumann na dTeachtaire), רק ארבע נשים מונו לוועד המנהל של שין פיין. בכנס הרדיקלי שערך הלאומן הרוזן פלנקט באפריל של אותה השנה, רק אשתו, הרוזנת פלנקט נבחרה כנציגה. עברו מספר עשורים עד שמקומן של נשים בממשלת אירלנד ובמפלגות והארגונים המובילים בה שב להיות נושא מרכזי. המאבק על ארבעת המקומות בראשות שין פיין היה הקש האחרון עבור רבות מן הפעילות, שפרשו מן החיים הפוליטיים הרשמיים לטובת פעילות במסגרות אחרות או שיצאו מן החיים הציבוריים. מולוני המשיכה להיאבק, אך גם היא סבלה מכך. היא התחילה לחוות התקפי דיכאון, ובעקבותיהם, החלה לשתות יתר על המידה.
מולוני המשיכה להאבק למען זכויות עובדים, ובעיקר זכויות עובדות. היא ועוד נשים ארגנו מחדש את איגוד הפועלות האירי (IWWU), ואז העבירו את המושכות ללואי בנט. אך במאבקים בקונגרס של כל איגודי העובדים, ארגון שאף עמדה בראשו תקופה ארוכה, היא יצאה מאוכזבת. ראשית, נקטו הארגונים הבעיקר-גבריים בעמדה שמכיוון שגברים הם ראשי המשפחה, עליהם להרוויח יותר מנשים, ומדיניות זו נשארה על כנה במשך עשורים. ההתעקשות שלה לעמוד נגד הכוחות השמרניים בפוליטיקה, שכללו את הכנסייה הקתולית, הביאה לבידוד נוסף עבורה, אפילו במסגרת איגוד הנשים, מכיוון שהעמדה הפרו-סובייטית שלה עמדה בניגוד לאמונות הקתוליות העמוקות של רוב החברות. כשהצטרפה לסר אירה, עלתה בקרב האיגוד התנגדות חריפה, והיא נדרשה לבחור בין התנועות. היא בחרה באיגוד והתפטרה מסר אירה. אך היא נותרה פעילה מוערכת מאוד – כשהיה מדובר בנושאים ארגוניים ולא של מדיניות, היא נחשבה לבעלת יכולות שאין משנה לה, ומשום כך נבחרה כנשיאת הארגון אחרי בנט.
היא פרשה מן החיים הציבוריים בשנת 1946 עקב התדרדרות במצבה הבריאותי, אך המשיכה לפעול למען זכויות של נשים עובדות. ב-29 בינואר 1967, היא נפטרה מדלקת ריאות, והיא בת 84. היא נקברה בחלקה הרפובליקנית בבית הקברות גלאסנווין.
שאלת כן-לא
ציפור רבת יופי
רובע האמנים בצפת
אלכסנדר פטרוב (שחקן)
איתן אנשל
נשיא מועצת המדינה של קובה
נשיא מועצת המדינה של קובה (בספרדית: Presidente del Consejo de Estado de Cuba), הוא ראש המדינה של קובה. המשרה הוקמה בכפוף לחוקת 1976. נשיא מועצת המדינה, באותו הזמן, מכהן גם כנשיא מועצת השרים של קובה והוא גם ראש הממשלה. במקרים של היעדרות, מחלה או מוות של נשיא מועצת המדינה, סגן הנשיא הראשון ממלא את תפקידי הנשיא.
הנשיא הנוכחי הוא מיגל דיאס-קאנל.
היסטוריה.
התפקיד יונק את שורשו מתפקיד נשיא קובה שנוסד ב-1902 וזו הייתה המשרה הבכירה ביותר בקובה. לאחר אימוץ חוקת 1976 התפקיד בוטל והגוף הבכיר במדינה הייתה מועצת המדינה וכתוצאה מכך נשיא המועצה הוא ראש המדינה.
סמכויות.
בסמכות נשיא מועצת המדינה:
נשיא קובה
יחסי סן מרינו–קוסטה ריקה
יחסי סן מרינו-קוסטה ריקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת קוסטה ריקה.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סן מרינו לקוסטה ריקה כוננו ב-26 במרץ 2002. כשש שנים לאחר מכן, ב-19 בפברואר 2008, נחתם בין המדינות הסכם לשדרוג היחסים הרשמיים שבין המדינות אל דרג השגרירות. לשתי המדינות אין שיתופי פעולה מסוימים בתחומי הכלכלה, התיירות והמסחר.
יושב ראש מועצת המדינה של קובה
יחסי אלג'יריה–סן מרינו
יחסי אלג'יריה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים.
בין שתי המדינות נחתם הסכם דיפלומטי אחד:
סרט סאטירה
יחסי קוסטה ריקה-סן מרינו
לבנה שיפמן
לבנה שיפמן (נולדה ב-10 בפברואר 1968) היא אשת בנקאות ופיננסים ישראלית, דירקטורית בחברות, משמשת כחברת ועדת השקעות בגופים מוסדיים, מרצה בנושאי דירקטוריון ומגדר ופעילה חברתית בעמותות. מכהנת כדירקטורית בבנק מרכנתיל דיסקונט, בהאב אבטחת מידע ובקרן שמש מקבוצת עוגן. נוסף על כך, מכהנת כמנכ"לית העמותה לחקלאות מודרנית (MAF) המקדמת חדשנות ויזמות בעולם הפודטק. עד ל-1 בדצמבר 2019 כיהנה כיו"ר הדירקטוריון של מוניציפל בנק בע"מ. בשנים 2009 ועד 2018 כיהנה כסמנכ"לית וחברת הנהלה בפרופאונד בית השקעות. בשנים 2008 ועד 2013 הייתה חברת מועצה בעיריית מודיעין מכבים רעות.
ביוגרפיה.
שיפמן נולדה בבני ברק לאליהו ולאסתר פינץ. בעלת תואר שני במשפטים לבוגרי מנהל עסקים, אוניברסיטת בר-אילן, תואר ראשון בהצטיינות במנהל עסקים מהמכללה למנהל, ותואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1991 החלה את דרכה המקצועית כבנקאית ומומחית פיננסית בשוק ההון, ועבדה בקבוצת בנק מזרחי טפחות, סיטיבנק ישראל ובנק לאומי לישראל.
בשנת 2009 הצטרפה שיפמן לחברת פרופאונד בית השקעות בע"מ, בו היא כיהנה כסמנכ"לית וחברת הנהלה, מנהלת לקוחות פרימיום עתירי הון, ואחראית רגולציה, זאת עד לשנת 2018. לשיפמן רישיון בניהול תיקי השקעות (מותלה מרצון) מטעם הרשות לניירות ערך.
במהלך שנת 2007, שיפמן ייסדה וכיהנה כיו"ר ארגון התנדבותי בשם "החסידה - מעגל תמיכה ליולדות". הארגון פועל בעיר מודיעין והסביבה. בעקבות פרויקט זה זכתה בתואר אחת מהנשים מובילות שינוי בישראל לשנת 2007 של מגזין TheMarker Woman.
בשנים 2008 עד 2013 כיהנה שיפמן כחברת מועצה בעיריית מודיעין מכבים רעות מטעם סיעת הירוקים. היא החזיקה בתיק איכות הסביבה ותיק קידום מעמד האישה. כמו כן, כיהנה כדירקטורית בהיכל התרבות מודיעין-מכבים-רעות.
בשנים 2014 עד 2016 שיפמן כיהנה כחברת דירקטוריון חיצונית, נציגת הציבור, בחברה הכלכלית לפיתוח מודיעין.
החל מה-31 באוגוסט 2016 ועד ה-1 בדצמבר 2019 כיהנה שיפמן כחברת דירקטוריון חיצונית במוניציפל בנק בע"מ (כהגדרתה בהוראה 301 להוראות ניהול בנקאי תקין של בנק ישראל). ב-17 באפריל 2018, נבחרה לכהן כיו"ר הדירקטוריון של הבנק. ב-1 בדצמבר 2019 הבנק התמזג לתוך מרכנתיל דיסקונט. החל מה-1 בינואר 2022, שיפמן מכהנת כדירקטורית בבנק מרכנתיל דיסקונט.
החל מפברואר 2021, שיפמן מכהנת כמנכ"לית העמותה לחקלאות מודרנית (MAF), אשר מקדמת ומאיצה את תחום תחליפי החלבון שמקורם איננו בתעשיית המזון מן החי.
שיפמן מתגוררת במודיעין מכבים רעות, נשואה למיכאל ולהם שלושה בנים.
איסטסייד קומפטון
יחסי סן מרינו–קולומביה
יחסי סן מרינו-קולומביה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רפובליקת קולומביה.
היסטוריה.
בין המדינות קיימים יחסים דיפלומטיים רגילים מאז 18 במרץ 2002. בין המדינות אין יחסים כלכליים כלל.
הקהילה הווירטואלית (ספר)
הקהילה הווירטואלית (באנגלית: The Virtual Community) הוא ספר משנת 1993 על קהילות וירטואליות שנכתב על ידי . ריינגולד הוא אחד החברים המקוריים של הרשת הקדומה "הבאר" (). בשנת 2000, פורסמה מהדורה שנייה של הספר ונוסף לו פרק מסכם חדש (בהוצאת MIT - המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס). בפרק זה הוא מביט לאחור וסוקר את השינויים שחלו בקשרים החברתיים כעת משיותר ויותר אנשים מחוברים לרשת.
הדיון בספר חובק מספר נושאים שקשורים לניסיונו של ריינגולד, החל מחוויותיו ברשת "הבאר", דרך התנסויות שונות בתחום תקשרות מתווכת מחשב (CMC) וכלה בכאלו הנוגעות לתחום קבוצות חברתיות ונושאים הקשורים לכך במדעי המחשב. בספרו הוא מזכיר טכנולוגיות כגון, קבוצות דיון, צינוק מרובה משתמשים () ואלו שבאו בעקבותיהן, ו־, או IRC ושאר חדרי צ'ט ורשימות הודעות דואר.
ריינגולד דן בהשלכות החיוביות והשליליות של הצטרפות לקהילות וירטואליות שלדידו, הן אמיתיות וניתן ליצור בהן קשר חברתי בדיוק כפי שבכל קהילה ממשית אחרת והיחס של אנשים לזה לזה בקהילה שכזו זהה.
ריינגולד גם מציין את היתרונות שבהשתייכות לקהילה וירטואלית בהתמקדו על בריאות נפשית, של היחיד ושל החברה כאחד.
בלאור
יחסי סן מרינו–קובה
יחסי סן מרינו-קובה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין הרפובליקה של קובה.
סקירה כללית.
היחסים הקונסולריים הרשמיים בין סן מרינו לקובה כוננו ב-22 בנובמבר 1982. רק לאחר 14 שנים, כוננו היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות, ב-28 במאי 1996.