בשנת 1953, כאשר סארקאר התחילה ללמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת דלהי, היא הייתה האישה המרצה הראשונה בפקולטה. בהודו, באותה תקופה, תחום המשפטים היה חדש עבור נשים. בהתחלה, היו רק כעשר סטודנטיות בקורס, מספר אשר גדל ל-80 עד 100 בשנות ה-60. היא לימדה בפקולטה עד 1983, שם למדו תחת הדרכתה מגדולי המשפטנים בהודו. לאחר מכן, מונתה לתפקיד הדיקנית של הפקולטה למשפטים.
בשנת 1971, היא הצטרפה כחברה בוועדה למעמד האישה בהודו (CSWI), שם, יחד עם עמיתתה וינה מזומדר, אשר הצטרפה ב-1973 כמזכירת הוועדה, היא פרסמה את הדו"ח שנחשב לראשון מסוגו, "לקראת שוויון: הדו"ח של הוועדה למעמד האישה בהודו".
ב-1979, בית המשפט העליון של הודו זיכה שני שוטרים שהורשעו בערכאה נמוכה יותר באונס של קטינה. החלטת בית המשפט לא גררה תגובה ציבורית, עד אשר שלוש פרופסוריות למשפטים מאוניברסיטת דלהי - רַגהונאת קֶלקאר, אוּפנדרה באקסי, וסארקאר - יחד עם ואסוּדהַא דהאגמוואר מאוניברסיטת פונה, כתבו מכתב גלוי לבית המשפט העליון אשר מחה נגד הביטויים של בית המשפט בנוגע להסכמה בפסק הדין. בפסק הדין, השופטים העלו היפותזות שהמתלוננת הייתה "מורגלת ליחסי מין" הנחת היסוד היא שהיא הסכימה ליחסי מין עם השוטרים, ואולי אפילו "הסיתה" אותם ליחסים עמה. ובנוסף, שהיעדר חבלות על גופה הוא סממן להסכמתה. המכתב סחף את רגשות הציבור, והחלו לקום קבוצות פמיניסטיות וועדות נגד אונס, כאשר את הראשונה בהן הקימה סארקאר בינואר 1980, "הפורום נגד אונס", אשר הובילה מחאות ברחבי הודו. בעקבות הרעש שנוצר, חוק העונשין ההודי תוקן.
ב-1980, הייתה סארקאר לחברה-מייסדת של המרכז ללימודי התפתחות נשים (CWDS) בדלהי, שנוסד על ידי וינה מזומדאר, ואשר היה למוסד בעל השפעה על התפתחות התחום של לימודי נשים בהודו. במהלך שנות השמונים והתשעים, היא לימדה משפט פלילי במכון למשפט הודי בדלהי. היא גם הייתה אחת המייסדות של האגודה ההודית ללימודי נשים, שהוקמה ב-1982.
חיים אישיים.
היא פגשה את צ'נצ'אל סארקאר ב-1951, שגם הוא היה סטודנט בקיימברידג', והם נישאו ב-1957. צ'נצ'אל היה לעיתונאי בולט בהודו; הוא היה עורך המשנה של כתב העת "The Statesman", והיה המנכ"ל המייסד של מכון העיתונות של הודו, שהקים ב-1963. לזוג לא היו ילדים.
צ'נצ'אל נפטר ב-10 באוקטובר 2005 בדלהי. סארקאר בת ה-82 חוותה את אובדנו באופן קשה במיוחד, ושקעה בדיכאון ומצב של חוסר תפקוד. הטבחית שלה, בסיוע שוטר לו הזוג סארקאר סייע במימון לימודיו בעבר, ניצלה את המצב, ובהונאה העבירה את ביתה של סארקאר ונכסים נוספים על שמם.
כאשר התגלה דבר המרמה, הדבר דווח נרחבות בתקשורת, וקבוצת אינטלקטואלים מובילים, ביניהם משפטנים, שופטים, פרופסורים, עיתונאים, פעילי זכויות אדם וכן יותר מתריסר ארגונים ומוסדות חתמו על מכתב גלוי שדרש שייעשה עמה צדק, חלקם אפילו נפגשו עם נשיא הודו כדי לקדם את העניין. בנובמבר 2009, בית המשפט החזיר את הבית על שמה, ואיפשר לה לחיות את שנותיה האחרונות בביטחון.
סארקאר נפטרה בניו דלהי ב-23 בפברואר 2013, בגיל 90.
הבחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטינית (2016)
חוק דוברז'ה
במדע המדינה, חוק דוברז'ה קובע כי במערכת בחירות רובנית בחירות אזוריות חד נציגיות נוטות ליצור מערכת דו-מפלגתית. באופן משלים, במערכת בחירות יחסית ובמערכת הרובנית המאפשרת סיבוב שני כאשר אין זוכה בחצי מהאלוקטורט תתקיים מערכת רב-מפלגתית. הגילוי של נטייה זו מיוחסת למוריס דוברז'ה, סוציולוג צרפתי שתיאר את הנטייה במספר מאמרים שפרסם במהלך השנים 1950-1960. מחקרים נוספים בנושא, החלו לתאר את האפקט כחוק או עיקרון.
החוק של דוברז'ה מצביע על קשר או סינתזה בין המערכת המפלגתית לבין שיטת הבחירות: בעוד שייצוג יחסי יוצר את התנאים הנדרשים להתפתחות של מפלגות, מערכת רובנית דוחקת לשוליים מפלגות קטנות. כתוצאה מכך נוצרת התופעה המוכרת כמערכת דו-מפלגתית.
בפועל ברוב המדינות המקיימות מערכת בחירות רובנית קיימות יותר משתי מפלגות. כך בעוד שבארצות הברית קיימות שתי מפלגות דומיננטיות, בבריטניה, קנדה והודו קיימים באופן עקבי בתי נבחרים רב מפלגתיים. אריק דיקסון וקן שקבה טוענים כי קיים כוח נגדי לחוק דוברז'ה. ברמה הלאומית, מערכת רובנית אומנם מעודדת יצירה של מערכת דו מפלגתית, אבל במחוזות ריבוי שסעים חברתיים והצורך ברוב מוחלט יכול להוביל להצלחה של יותר משתי מפלגות ברמה הארצית.
מנגנון.
בשיטת בחירות רובנית מתפתחת לעיתים תכופות מערכת דו-מפלגתית. בשיטה זו, לבוחרים ניתנת אפשרות לבחור במועמד יחיד מתוך מספר מועמדים במחוז המתחרים על מושב יחיד. כיוון שרק המועמד בעל מספר הקולות הגדול ביותר נבחר נוצרים תנאים המתגמלים את שתי המפלגות הגדולות והיכולים להרתיע צדדים שלישיים מלהתמודד.
דוברז'ה מצביע על שתי סיבות לכך שמערכת בחירות רובנית חד נציגית מעודדת יצירה של שתי מפלגות גדולות בלבד. הראשונה, כתוצאה מאיחוד כוחות של המפלגות הקטנות המתמודדות כמפלגה יחידה והשנייה היא העדפה של הבוחרים שלא להצביע למפלגות בעלות סיכוי קטן לזכות.
מיטב (צה&quot;ל)
מיטב (פירושונים)
העדפה נגלית
העדפה נגלית היא שיטה בכלכלה המשמשת לניתוח בחירות שנעשו על ידי אנשים, בין היתר על מנת להשוות בין תוצאות של דרכי מדיניות שונות על ההתנהגות הצרכנית. השיטה מניחה שהעדפותיהם של אנשים ניתנות לגילוי על ידי התבוננות בבחירות שלהם.
תורת ההעדפה הנגלית נוצרה בעקבות תאוריות של ביקוש צרכני אשר התבססו על ההנחה שלצרכנים יש פונקציות תועלת אותן הם שואפים למקסם. בעוד ההנחה של מקסום של פונקציית תועלת לא הייתה שנויה במחלוקת, נותרה הבעיה שאיננו יודעים מהי פונקציית התועלת שעל פיה הצרכן מתנהג. תורת ההעדפה הנגלית נועדה לסייע במשימה זו, על ידי אמידת פונקציית התועלת על סמך ההתנהגות של הצרכנים.
היסטוריה.
במאמר שפרסם הכלכלן האמריקאי פול סמואלסון בשנת 1938, הוצג לראשונה המושג שנקרא מאוחר יותר "העדפה נגלית". באותו מאמר המושג נקרא: "נבחר על פני" (Selected Over). באותו מאמר הוא גם תיאר את מה שלאחר מכן נודע כ"האקסיומה החלשה של ההעדפה הנגלית" (WARP).
בשנת 1948 פרסם סמואלסון מאמר נוסף המבוסס על עבודה של ליטל (Little), אשר מתאר כיצד ניתן לבנות עקומות אדישות במקרה של שני מוצרים, על סמך העדפה נגלית ובחירות נתונות של הצרכן. בשנת 1950 הת'אקר (Hauthakker) הוכיח שניתן לעשות עבור כל מספר של מוצרים, ולא רק עבור שניים. הת'אקר עשה זאת על ידי הרחבת יחס ההעדפה הנגלית הישירה, ליחס ההעדפה הנגלית המוכר לנו היום, הכולל גם העדפה נגלית עקיפה (ראו להלן: "מושגי יסוד").
בשנת 1953, התאוריה הבסיסית של התנהגות צרכנית במונחים של העדפה נגלית הייתה כבר מגובשת למדי, אם כי לא לגמרי; תרומות נוספות לתחום בשנות ה-60 וה-70 סייעו לגבש אותה יותר.
הגדרה ותאוריה.
מושגי יסוד.
נניח שבפני צרכן יש קבוצת סלי מוצרים (קבוצת תקציב) מהם הוא יכול לבחור אחד, בהם הסל formula_1 והסל formula_2.
אם הצרכן בוחר בסל formula_1 על אף שיכל לבחור בסל formula_2, אז נאמר ש: "formula_1 התגלה ישירות כעדיף על formula_2".
נניח כעת בנוסף שבתצפית נוספת, יכל הצרכן לבחור בסל אחד מתוך קבוצת סלי מוצרים, הכוללת את סל formula_2 ואת סל formula_8 ואינה כוללת את סל formula_1.
אם הצרכן בחר בסל formula_2 על אף שיכל לבחור בסל formula_8, אז נאמר ש-formula_2 התגלה ישירות כעדיף על formula_8, ובנוסף נאמר ש: "formula_1 התגלה בעקיפין כעדיף על formula_8". גם אם מדובר בשרשרת ארוכה יותר של בחירות, כלומר, אם ראינו ש-formula_16 התגלה ישירות כעדיף על formula_17, formula_17 על formula_19, formula_19 על formula_21 ... ו-formula_22 על formula_23, נאמר גם כן ש-formula_16 התגלה בעקיפין כעדיף על formula_23.
באופן כללי, אם סל formula_26 התגלה כעדיף ישירות או בעקיפין על סל formula_27, נאמר ש-formula_26 התגלה כעדיף על formula_27, והסימון המקובל לכך הוא: formula_30.
בדרך כלל ההנחה היא שהמוצרים הנידונים הם טובים בעיני הצרכן, ולכן נהוג להניח שהעדפותיו הן מונוטוניות - הוא מעדיף כמות גדולה יותר מכל אחד מהמוצרים.
תחת הנחה זו, מגדירים גם את המונחים הבאים:
אם העלות של סל formula_1 גדולה-ממש מהעלות של סל formula_2, והצרכן בכל זאת בחר בסל formula_1, נאמר ש: "formula_1 התגלה ישירות כעדיף-ממש על formula_2".
אם קיימת סדרה formula_36 של סלים כך שלכל formula_37 מתקיים: formula_38 התגלה ישירות כעדיף על formula_39, וכן באחד לפחות מה-formula_40-ים התגלה ישירות כעדיף-ממש, אז נאמר ש: "formula_16 התגלה בעקיפין כעדיף-ממש על formula_23".
ובאופן כללי, אם סל formula_26 התגלה כעדיף-ממש ישירות או בעקיפין על סל formula_27, נאמר ש-formula_26 התגלה כעדיף-ממש על formula_27, והסימון המקובל לכך הוא: formula_47.
האקסיומות החלשה והחזקה של ההעדפה הנגלית (WARP ו-SARP).
במהלך השנים פותחו קריטריונים המבוססים על העדפה נגלית, שנועדו לבחון האם הצרכן עקבי (consistent) בבחירותיו. שתיים מהידועות שבהן הן האקסיומה החלשה של ההעדפה הנגלית (WARP) והאקסיומה החזקה של ההעדפה הנגלית (SARP).