יש שסוברים שגם תביעה זו הפכה למעשה לכלי ניגוח נוסף, כמו גם אוסטרקיזם, ביריבים פוליטיים באתונה. כך למשל, ידועה מאוד תביעתו של אייסכנס נ' קטסיפון, שבאופן רשמי הייתה נגד הצעתו של קטסיפון להעניק לדמוסתנס כתר על פועלו למען אתונה. למעשה, מדובר היה ביריבות פוליטית בין שני האישים, אייסכנס ודמוסתנס, בהקשר ליחסים בין אתונה לבין מוקדון בהנהגת פיליפוס השני.
אוסטראקיזם
שלום קאליאס
שלום קאליאס (ביוונית: Η Ειρήνη του Καλλία) הוא חוזה שלום שנחתם בין פרס לאתונה ב-448 - 449 לפני הספירה, לאחר מותו של קימון שדגל במלחמה.
סעיפי ההסכם שנקרא על שם ראש המשלחת האתונאי לפרס הם:
ויתורי הפרסים: הפוליס היווניות של אסיה הקטנה תשוחררנה מעול השלטון הפרסי, אסור למושלים הפרסים להתקרב לחופים של הפולייס באסיה הקטנה, ונאסר על אוניות הפרסים להפליג באזור;
ויתורי אתונה: לא לשלוח את צבאה לשטח שבשליטת מלך פרס, והוצאת כוחותיה מקפריסין.
כבר במאה הרביעית לפני הספירה היו מי שפקפקו בעצם קיומו של הסכם זה וטענו כי מדובר בשקר היסטורי. בפועל הצי הפרסי לא נכנס לים האגאי. בשנים מאוחרות יותר האתונאים הציגו את שלום קליאס כניצחון גדול, ותרומה משמעותית של אתונה לטובת הכלל. אחריה תקופה משמעותית של שלום בין היוונים והפרסים, אך היא התפרקה בסוף המאה, וסביבות 400 לפני הספירה הספרטנים היו מעורבים במלחמה נגד הפרסים באסיה הקטנה (המלחמה הפרסית-ספרטנית).
מלחמה הקרה
חוזה מילטוס
חוזה מילטוס הוא השם שניתן במחקר המודרני לברית אשר נכרתה ב-412 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפלופונסית, בין ספרטה לבין מלך פרס.
החוזה מסדיר את יחסי פרס-ספרטה במלחמתם המשותפת באתונה ואת חלוקת השטחים שייכבשו מידיה.
הברית נחתמה בעקבות מפלתה הצבאית של אתונה בסיציליה שנה קודם לכן, אז התערער לזמן מה שלטונה על חברות הברית האתונאית. נוסח ההסכם, שהיה הראשון להיחתם בין פרס לבין ספרטה, מובא על ידי תוקידידס.
שלום ניקיאס
שלום ניקיאס היה חוזה שנחתם ב-421 לפנה"ס בין ערי המדינה ספרטה לאתונה העתיקה וחתם את החלק הראשון של המלחמה הפלופונסית.
בשנת 425 לפנה"ס, ספרטה נחלה תבוסה בשני קרבות חשובים (קרב פילוס וקרב ספקטריה), חלק מתוצאת הקרב הייתה העובדה שכוחות אתונה החזיקו בשבי כ-292 איש, לפחות 120 מהם היו ספרטנים. ב-424 לפנה"ס ספרטה התאוששה וכבשה את העיר אמפיפוליס. באותה שנה נחלה אתונה תבוסה גם בבויאוטיה בקרב דליום. וב-422 הובסו האתונאים בקרב אמפיפוליס כאשר ניסו להשתלט שנית על העיר ובשני הצדדים נהרגו אישי מפתח.
כתוצאה מסדרת קרבות ותבוסות אלו היו שני הצדדים נכונים להסכם אי-לוחמה.
הסכם השלום נקרא על שם המדינאי והמצביא האתונאי ניקיאס, אשר נשא ונתן עליו עם פלייסטואנאקס מלך ספרטה. הסעיף העיקרי שלו היה שאתונה וספרטה ישמרו על מה שהיה להם, אם כי היו כמה התאמות: ספרטה תחזיר את אמפופוליס לאתונה, והאתונאים יוותרו על כיבוש פילוס. תוקידידס, שהוקסם מבעיות הכרונולוגיה, מציין כי האמנה נחתמה "עשר שנים בלבד, בהפרש של כמה ימים, לאחר הפלישה הראשונה לאטיקה ותחילת המלחמה הזו".
השלום לא היה יציב מלכתחילה, ולכל היה ידוע שהוא לא יחזיק מעמד זמן רב בשל ההתעלמות מהאינטרסים של בעלות הברית ובעיות רבות אחרות שלא באו על פתרונן. אכן, תנאי ההסכם לא נשמרו, וכעבור שש שנים התחדשה המלחמה.
קסניה
קסנייה (ביוונית עתיקה: ξενία, "יחסי אורחות') הייתה אחד המוסדות החברתיים שהסדירו את יחסי האנוש הבסיסיים במסגרת החברה השבטית והפוליס הקדומה ביוון העתיקה וגם לאחר מכן. הקסנייה היא הסכם בין האנשים, שחיבר ביניהם בקשרי דם אחד כלפי השני. לולא הקסנייה לא היה נפרץ מחסום ההסתגרות בתוך הקבוצה המשפחתית. הקסנייה נשמרה בזכות אמונתם של היוונים בעזרה הדדית ובידידות מתוך הסכמה. על המורד במוסד הקסנייה הוטלו סנקציות חמורות, שבעת העתיקה היו אמצעי הרתעה יעילים.
לאזרח היווני הייתה נאמנות ומחויבות כלפי הפוליס שלו, אך עם זאת, במהלך השנים התקיימה נאמנות רוחבית שחצתה בין ערים שונות, למעמדות שווים ולפיכך, היא עלתה על עקרון הפוליס (הגנה על המדינה שלך). היחסים של הקסניה כללו תנאים, כאשר אחד מהם היה אי פגיעה באורח בידי המארח ולהפך, כך במלחמות בין ערים יכלו אנשים להימנע מלחימה מול אנשים מסוימים כיוון שהיו להם יחסי אורחות. הקסניה יכלה גם לעבור מדור לדור. דוגמה לכך נמצאת ב"איליאדה" כאשר גלאוקוס, שלחם עבור טרויה, מגלה כי סבו פלרקונס היה ביחסי אורחות עם אביו של האיש שלחם מולו, דיומדס. לפיכך, מחליטים השניים לא להילחם זה מול זה והם מחליפים ביניהם את הבגדים.
הקסניה הייתה פרוטקול ארוך שדרש הזדהות מהאורח, תחינה בפני המארח, דיאלוג ארוך, השתתפות במשתה ובספורט כדי לבדוק האם האורח אכן מסוגל לקבל על עצמו את הנטל של הקסניה. בתום הקסניה היה האורח מקבל מתנות.
מדי פעם שימשה הקסניה כסוג של טקס מעבר עבור נערים. כלומר, אם היה הנער אחראי מספיק כדי להיות מסוגל להיות בביתו של המארח שלו, היה בכך סימן לבגרות. כפי שמתואר ב"אודיסאה", כאשר טלמכוס, בנו של אודיסאוס, מבקש אורחות אצל נסטור, מארח אביו. בדרך כלל, היה הבן לומד את הפרוטוקול על ידי חיקוי האב. כיוון שאביו לא היה חלק מחייו, לווה טלמכוס בידי אתנה (שהייתה בדמותו של מלטס).
תסמופוריה
תסמופוריה (ביוונית עתיקה: θεσμοφόρια) היה שמו של חג דתי שנחוג ביוון העתיקה. התסמופוריה נחוג רק על ידי נשים לכבוד דמטר ובתה קורה/פרספונה. חג זה נועד להגברת הפוריות, וכמו כן היה לו קשר לחקלאות. החג היה נפוץ ביוון כולה, נחוג בעונת הזריעה, כלומר בסתיו, ובמהלך החגיגות הוקרבו קורבנות. באתונה החג נחוג במקום בשם תסמופוריון וכלל שלושה ימים של מגורים משותפים ופולחן משותף של נשים נשואות או אלמנות בלבד.
חג זה, בהיותו חגן של הנשים, אפשר מפגש בין אימהות לבין בנותיהן הנשואות. על פי המקובל באותה תקופה, נשים היו נישאות לבית בעליהן ובכך התנתקו מביתן. היו בעלים שהתנגדו לביקור החותנת ו/או התנגדו לביקור נשותיהן בבית בו גדלו, וכך נותר החג כשסתום ביטחון חברתי ממוסד למפגשים אלו.
מקדונל דאגלס DC-10
מקדונל דאגלס DC-10 הוא מטוס נוסעים רחב גוף בעל שלושה מנועים מתוצרת חברת מקדונל דאגלס.
מנוע אחד ממוקם במייצב הכיוון ושני מנועים בכנפיים (אחד בכל כנף). המטוס היה דור ההמשך של מטוס ה-DC-8, והתחרה במטוסים כמו לוקהיד L-1011, איירבוס A300 ובואינג 747. יצורו של מטוס זה הופסק בשנת 1989.
היסטוריה.
תכנון המטוס החל בשנת 1967. היה זה המטוס הראשון שפותח על ידי חברת מקדונל דאגלס מאז שמוזגו שתי החברות מקדונל איירקראפט קורפוריישן ודאגלס איירקראפט קומפני לחברה אחת.
המטוס נבנה על פי מפרט של אמריקן איירליינס כך שיהיה קטן מהבואינג 747 אך יוכל להגיע לאותם מרחקים ולהמריא ולנחות במסלולי המראה קצרים יותר. זהו מטוס בעל כשלים מבניים שגרמו להרג עשרות אנשים.
טיסת הבכורה של ה-DC-10 הייתה ב-29 באוגוסט 1970. הוא נכנס לשירות לראשונה באמריקן איירליינס ב-5 באוגוסט 1971 בטיסה בין לוס אנג'לס לשיקגו.
הלקוחות העיקריים של המטוס בתחילת פעילותו היו שתי חברות אמריקאיות גדולות: אמריקן איירליינס ויונייטד איירליינס.
מטוסי DC-10 מהגרסה הראשונה יכלו לטוס 6,112 קילומטרים. המטוסים בגרסה ה-30 יכלו לטוס למרחק של 10,010 קילומטרים, והמטוסים מגרסה ה-40 יכלו להגיע למרחק של 9,260 קילומטרים.
גרסאות 10 ו-30 השתמשו במנועים של ג'נרל אלקטריק, אולם גרסה 40 השתמשה במנועים של חברת פראט &amp; וויטני.
ההבדל הגדול ביותר הנראה לעין בין גרסאות המטוסים הוא כני הנחיתה. בגרסה 10 של מטוסי DC-10 ישנם 3 כני נחיתה (אחד מלפנים ושניים מאחור). בגרסאות 30 ו-40 יש ארבעה כני נחיתה שנועדו לפצות על המשקל הרב של המטוס על מנת שלא יצא מכלל שליטה וכן כדי למנוע פיצוץ הגלגלים בעקבות לחץ עליהם.
מטוסי DC-10 תוכננו כך שדלתות המטען נפתחות כלפי חוץ, בשונה ממטוסים אחרים בהם דלתות המטען נפתחות כלפי פנים. כך יכלו להשתמש בדלתות גדולות יותר המאפשרות להכניס מטען גדול יותר למטוס.
לדלתות היה מנגנון נעילה חזק מאוד על מנת למנוע מכוח חיצוני הנגרם על ידי לחצים מסביב לגוף המטוס לפתוח אותן.
בעקבות התרסקות מטוס DC-10 של חברת טורקיש איירליינס בצרפת בשנת 1974, שבה נהרגו כל 347 הנוסעים, והתחקיר שקבע כי הגורם להתרסקות הוא התכנון הלקוי של דלתות המטען שנפתחות כלפי חוץ, חויבה חברת מקדונל דאגלס לתקן את הליקוי.
למרות ההתחלה הלא נעימה, מטוסי DC-10 הוכיחו את אמינותם והיו אהובים מאוד על ידי המהנדסים, הטייסים והמכונאים.
במשך שנות ה-70 מטוסי ה-DC-10 היו מעורבים בלא מעט התרסקויות ונמצאו בהם פגמים רבים. בגלל כל אלה דבק למטוס שם לא טוב.
המטוס האחרון יצא מפס היצור בדצמבר 1988 ונרכש על ידי ניגריה איירוייס ב-1989.
תקריות, תאונות והתרסקויות.
מטוסי DC-10 הראשונים נאלצו לעבור טיסות ניסוי רבות מאוד במהלך שנות ה-70, בעקבות שורה של תאונות והתרסקויות שגרמו למנהל התעופה האמריקאי לקרקע את כל המטוסים מספר פעמים בגלל סיבות שונות.
הוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי
הוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי (ברוסית: Антисионистский комитет советской общественности, АКСО) הוקם ב-29 במרץ 1983 על ידי מזכירות הוועד המרכזי שאישרה החלטה 101/62ГС .
היסטוריה.
בתחילת שנות ה-80 פיתחו השלטונות הסובייטים נשק תעמולתי חדש למלחמה הקרה, כמו גם לתנועת הדיסידנטים המתגברת בתוך ברית המועצות, כדי להוביל לאי-לגיטימציה של הציונות ולצמצם את העלייה היהודית מברית המועצות לישראל.