בשנת 1883 הוא התחתן עם הציירת אסתר קנוורת'י , בתו של מורה לאמנות מאילינג, אשר הציגה את ציורי הפרחים שלה באקדמיה המלכותית ובמקומות אחרים. לזוג נולדו שני ילדים, אך שניהם מתו בילדותם המוקדמת. בשנת 1895 קיבל ווטרהאוס קביעות מלאה באקדמיה המלכותית. הוא לימד בבית הספר לאמנות העץ על שם סנט ג'ון, הצטרף למועדון אמנות העץ של סנט ג'ון, והיה חבר במועצת האקדמיה המלכותית.
אחד הציורים המפורסמים ביותר של ווטרהאוס הוא הציור "הגבירה משאלוט" (באנגלית: The Lady of Shalott), אשר עוסק באיליין משאלוט, אשר נפטרה מצער כאשר גילתה שלנסלוט לא משיב לה אהבה. ווטרהאוס צייר שלוש גרסאות שונות של הדמות, בשנים 1888, 1894, ו- 1916.
עוד נושא לציור שהעסיק את ווטרהאוס היה אופליה. ציורו המפורסם ביותר של אופליה מתאר אותה ממש לפני מותה, כשהיא שמה פרחים בשערה בעודה ישובה על ענף עץ ונשענת לכיוון האגם. כמו "הגבירה משאלוט" וציורים אחרים של ווטרהאוס, הציור עוסק באישה לקראת מותה בתוך או בקרבת מים. ייתכן כי ההשראה לציורי אופליה הגיעה גם מציורי אופליה של רוזטי ומיליי. ווטרהאוס הגיש את "אופליה" ב-1888 על מנת לקבל את תעודת הסיום שלו מהאקדמיה המלכותית לאמנויות. במקור הוא רצה להגיש ציור שכותרתו הייתה "בתולת ים", אך כיוון שהוא לא הושלם בזמן, הוגש הציור "אופליה". לאחר הגשתו, הציור אבד עד המאה ה-20, ומוצג כעת באוסף של לורד לויד-וובר. ווטרהאוס צייר את אופליה שוב בשנת 1894 ו-1909 או 1910, ותכנן ציור נוסף בסדרה שנקרא "אופליה בחצר הכנסייה" (בתרגום אחר: "אופליה בבית הקברות").
לא עלה בידיו של ווטרהאוס לסיים את סדרת הציורים של אופליה, כיוון שעד 1915 חלה מאוד בסרטן. הוא מת שנתיים מאוחר יותר, ב-1917, ונקבר בבית הקברות בלונדון "קנזל גרין" . על אף שאמנים מוקדמים ממנו מהאחווה הפרה-רפאליטית, כגון דנטה גבריאל רוזטי, ג'ון אוורט מיליי וויליאם הולמן האנט, ידועים יותר ממנו, יצירותיו של ווטרהאוס מוצגות כיום בכמה גלריות אמנות ומוזיאונים בריטיים ידועים (ביניהם מוזיאון טייט בריטניה), ובשנת 2009 את האקדמיה המלכותית לאמנויות ארגנה רטרוספקטיבה גדולה של עבודותיו, במסגרתה הושאלו ציורים רבים ממוזיאונים שונים ברחבי העולם וכן מאוספים פרטיים.
גלריות על פי שנים.
ווטרהאוס צייר בחייו 118 ציורים. מקבץ מהם על פי שנים מופיע כאן.
רפי שוץ
ידין ידין
יוסף יוספי
יוסף יוספי (בערבית: يوسف يوسفي; נולד ב-2 באוקטובר 1941) הוא פוליטיקאי אלג'יראי, שכיהן כשר האנרגיה והמכרות בממשלת אלג'יריה בין השנים 2015-2010. יוספי שימש כממלא מקום ראש ממשלת אלג'יריה בחודשים מרץ-אפריל ב-2014. כמו כן, הוא שימש גם כנציג אלג'יריה באו"ם בין השנים 2008-2006.
ביוגרפיה.
יוספי נולד ב-2 באוקטובר 1941 בעיר באתנה שבאלג'יריה, שם גדל והתחנך. הוא למד לימודים הגבוהים בהנדסה ובכלכלה במוסד הלאומי הפוליטכני של לורן השייך לאוניברסיטת נאנסי בצרפת. הוא היה מרצה בכיר באוניברסיטה, כשהרצה היה פרופסור להנדסת כימיה.
קריירה פוליטית.
בשנת 1997 מונה על ידי נשיא אלג'יריה ליאמין זרואל לשר לענייני נפט ואנרגיה, ובנוסף נבחר לראשונה לחבר האספה הלאומית של העם. בתחילת 1999 נבחר לנשיא אופ"ק. ב-23 בדצמבר 1999 מונה לשר החוץ, ולאחר מכן, בשנת 2000, הוחלף על ידי עבד אל-עזיז בלח'אדם, ואילו יוספי עבר להיות שר-ציר הכפוף לראש הממשלה, עלי בן פליס. בחודש אפריל 2001 היה יוספי מועמד לתפקיד שגריר אלג'יריה בקנדה. משמינויו כשל, הוא מונה לשגריר אלג'יריה באו"ם בשנת 2006 וכיהן עד 2008 ולאחר מכן היה שגריר אלג'יריה בתוניסיה למשך שנתיים.
בשנת 2014, כאשר ראש ממשלת אלג'יריה עבד אל-מאלכ סלאל עזב את תפקידו כדי לעמוד בראש תעמולת בחירות למען הנשיא בותפליקה (שהיה חולה באותו הזמן), מונה יוספי לממלא מקומו. לאחר שבותפליקה זכה בבחירות ונבחר מחדש לנשיאות, סלאל מונה בשנית לתפקיד, ויוספי סיים את תפקידו כממלא מקום ראש ממשלת אלג'יריה.
זהר פלטי
זהר פלטי (נולד ב-1964) הוא איש ביטחון ישראלי ששימש כראש האגף הביטחוני-מדיני במשרד הביטחון, כראש מנהלת המודיעין במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, וכסגן ראש חטיבת המחקר באגף המודיעין של צה"ל בדרגת אלוף-משנה.
ביוגרפיה.
פלטי נולד בתל אביב, וגדל והתחנך ברמת השרון. הוא בוגר תיכון "רוטברג" בעיר, ובנובמבר 1982 התגייס לחיל המודיעין. בין שאר תפקידיו כיהן כקצין המודיעין של חטיבת גולני, ראש לשכתו של סגן הרמטכ"ל, האלוף מתן וילנאי, קצין המודיעין של אוגדת יהודה ושומרון וראש זירת הטרור באגף המודיעין. תפקידו האחרון בצה"ל היה סגן ראש חטיבת המחקר באגף המודיעין. בהיותו בתפקיד זה נמתחה ביקורת על חטיבת המחקר, על שטעתה בתחילת 2006 בהערכתה שהפת"ח ינצח בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית.
בשנת 2006 עבר ל"מוסד", על פי בקשת ראש המוסד, מאיר דגן, ומונה לראש חטיבה באגף המודיעין של הארגון. בשנת 2010 מונה לראש חטיבת המחקר במוסד, ובשנת 2011 מונה על ידי ראש המוסד, תמיר פרדו, לראש מנהלת המודיעין. שנותיו כראש מנהלת המודיעין במוסד התאפיינו בהתמודדות של מדינת ישראל וקהילת המודיעין שלה עם המהפכות בעולם הערבי, מלחמת האזרחים בסוריה ותוכנית הגרעין האיראנית. נמנה עם המתנגדים לתקיפה אווירית ישראלית של מתקני הגרעין באיראן.
ב-1 במרץ 2017 מונה לראש האגף הביטחוני-מדיני במשרד הביטחון, ושימש בתפקיד זה עד מרץ 2022.
תארים ואותות.
לפלטי תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בהצטיינות יתרה בלימודי המזרח התיכון בתוכנית המנהלים של אוניברסיטת תל אביב.
פלטי היה עמית מחקר במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון וחניך בתוכנית הניהול המתקדמת של האוניברסיטה לביטחון לאומי (NDU) בוושינגטון.
ב-12 במרץ 2022 פלטי עוטר במדליית השירות הציבורי מטעם מחלקת ההגנה של ארצות הברית בגין "תרומתו המשמעותית לחיזוק קשרי הביטחון האסטרטגיים בין ישראל לארה״ב".
חיים אישיים.
פלטי נשוי ואב לשניים.
אדון הגנבים (סרט)
אדון הגנבים (בגרמנית: Herr Der Diebe, באנגלית: The Thief Lord) הוא סרט הרפתקאות משנת 2006 בכיכובם של רולו ויקס ואהרון ג'ונסון המבוסס על ספרה המצליח של קורנליה פונקה, מלך הגנבים.
עלילה.
הסרט מספר על שני אחים, פרוספר "פרופ" ובוניפאס "בו" בן ה-6 היתומים, נמלטים מדודתם האכזרית אסתר ובעלה הרוצים לקחת אליהם את בו ולשלוח את פרופ לבית יתומים. הם הולכים לוונציה, שאימם אהבה מאוד וסיפרה עליה אגדות ואף תכננה לשני ילדיה עתיד שם. דודה אסתר שוכרת את הבלש הפרטי ויקטור "החטטן" גטס כדי שימצא את האחים ויחזיר את בו אליה.
בוונציה הם פוגשים את "אדון הגנבים" המסתורי, נער צעיר כבן גילו של פרופ ושמו סקיפיו שמנהיג חבורת ילדים השייכת לעולם הפשע. הם פוגשים את קתרינה העונה לכינוי "צרעה", מוסקה, שמאמין שאביו אבד בלב ים ומחכה לו שיציל אותו, וריצ'יו שצריך כסף לטיפול בשיניים שלו. פרופ סוגר עסקים עם ברברוסה, איש עסקים עשיר תאב בצע שמתגורר בעיר, ובעקבות זה הוא ובו מתקבלים באופן רשמי לחבורה. היתומים מתגוררים עם באולם קולנוע מקולקל שמוסקה מנסה לתקן אותו. סקיפיו מתגלה כבנו של מנהל הקולנוע ולחבריו קשה לקבל את זה, אבל הם סולחים לו.
ויקטור נלכד בידי החבורה לאחר שניסה לתפוס אותם באולם הקולנוע, אבל בו, שכבר קודם התיידד איתו למרות שהחטטן עשה זאת בעורמה בשביל ללכוד אותו, ומוסקה, סולחים לו ומשחררים אותו והוא עוזר למוסקה לתקן את מסך הקולנוע, למרות שהוא בורח בסוף.
לקוח של ברברוסה, "הרוזן", צריך שימצאו לו כנף מעץ ששווה 50 אלף דולר. במקביל החבורה מגלה את הקסם של העיר שתחילה ראה רק בו, ומוכר בעיקר בזכות קרוסלת הקסמים שלו שיכולים להפוך ילדים למבוגרים ומבוגרים לילדים. הכנף, ששייכת לפסל אריה בקרוסלה נמצאת בבית של צלמת העונה לשם אידה, צלמת במקצועה וחברה של ויקטור. היא לא יודעת שוויקטור חבר של הילדים, אבל היא מתיידדת איתם לאחר שגנבו לה ואחר כך הסבירו לה את הבעיה.
בזמן שסקיפיו, פרופ, ריצ'יו ואידה נותנים את הכנף ל"רוזן" ומקבלים את הכסף, ברברוסה חושף למשטרה את אולם הקולנוע - צרעה נשלחת לבית היתומים ובו לדודתו. הילדים חושבים שוויקטור הפליל אותם, אבל למרות זאת הם מגיעים למסקנה שהוא באמת חבר שלהם. ויקטור מגלה שהכסף מזויף. החבורה עוברת לגור בבית של אידה, שעשתה את עצמה כאילו היא האפוטרופסית של צרעה וכך הוציאה אותם מבית היתומים. ויקטור מצא את בו לאחר שברח ודודה אסתר נתנה לו עוד הזדמנות למצוא אותו ולהחזירו אליה.
פרופ וסקיפיו הולכים לאי של הרוזן, איזולה סקרטה, האי רדוף הרוחות שמתגלה כבבעלתו של הרוזן ואחותו. השניים נסעו בקרוסלה והפכו לילדים. פרופ וסקיפיו הגיעו גם בשביל לעשותת זאת, אבל פרופ מוותר, וסקיפיו הופך למבוגר. גם ברברוסה לוקח סיבוב בקרוסלה, אבל לא בשביל להפוך לילד, אלא רק כדי להוריד כמה שנים מהגיל, ולמרות זאת הוא הופך לילד קטן כל כך, שנראה כאילו הוא קטן עוד יותר מבו.
דודה אסתר ובעלה נכנסים לביתה של אידה ומאיימים על הילדים ברובה שנמצא שם. סקיפ לוקח להם את הרובה ומגרש אותם, באומרו כי "הם לא ראויים לגדל צב [מתבסס על העובדה שוויקטור מגדל צבים], שלא לדבר על לגדל ילד".
בסוף הסרט ויקטור ואידה מאמצים את פרופ, בו וצרעה, סקיפיו עובד בשירותו של ויקטור, ריצ'יו מקבל את הכסף לטיפול בשיניים ומוסקה מקבל סירה שבה הוא מאמין שימצא את אביו.
שלמה קוק (עיתונאי)
שלמה מנחם קוק (נולד ב-1987) הוא עיתונאי ופובליציסט חרדי ישראלי, עורך השבועון החרדי "בקהילה".
ביוגרפיה.