הספר תורגם לעברית בהוצאת משכל (ידיעות ספרים) בשנת 2014 על ידי שרון פרמינגר.
עלילה.
לרומן מבנה יוצא דופן, שחוזר שוב ושוב אחר הזמן לתיאור חיים אפשריים חלופיים על הדמות המרכזית, אורסולה טוד, שנולדה ב-11 בפברואר 1910 למשפחה מהמעמד הבינוני-גבוה ליד צ'לפונט סיינט פיטר בבקינגהאמשייר. בגרסה הראשונה היא נחנקת מחבל הטבור ונולדה מתה. בגלגולים מאוחרים יותר של חייה היא מתה בילדותה - טובעת בים, או כשנשמרת מכך, על ידי נפילה אל מותה מהגג כשניסתה לתפוס בובה שנפלה. לאחר מכן מתוארים כמה רצפים שבהם היא נופלת קורבן למגפת השפעת הספרדית של 1918 - כשהיא חוזרת על עצמה שוב ושוב, אם כי יש לה כבר ידע מראש על כך, ורק הניסיון הרביעי שלה להימנע מהשפעת מצליח.
ואז יש חיים אומללים שבהם היא חווה טראומה מכך שנאנסה, נכנסת להריון ועוברת הפלה בלתי חוקית, ולבסוף נלכדת בנישואין מעיקים מאוד ונהרגת על ידי בעלה המתעלל כשניסתה להימלט. בחיים מאוחרים יותר היא מסכמת את כל זה בכך שהיא אגרסיבית מאוד כלפי נושא מניעת אונס. בין לבין, היא גם משתמשת בחצי הזיכרון שלה מחייה מוקדמים יותר כדי למנוע מהילדה השכנה ננסי שנאנסה להירצח על ידי מטרידן. לננסי הניצולה יהיה תפקיד חשוב בחיים המאוחרים של אורסולה, וייוצרו יחסי אהבה עמוקים עם אחיה של אורסולה טדי שיהפוך לדמות ראשית ברומן ההמשך, "חיים אחרים".
גרסאות מאוחרות יותר של חייה של אורסולה מביאות אותה למלחמת העולם השנייה, שם היא עובדת בלונדון במשרד המלחמה ועדה שוב ושוב לתוצאות הבליץ, כולל פגיעה ישירה במקלט ברחוב ארגיל בנובמבר 1940 - כשהיא הייתה בין הקורבנות בחיים מסוימים ובקרב המצילים באחרים. יש גם חיים שבהם היא מתחתנת עם גרמני בשנת 1934, אינה מסוגלת לחזור לאנגליה, וחוֹוה את המלחמה בברלין תחת הפצצות בעלות הברית.
בסופו של דבר אורסולה מבינה, באמצעות תחושה חזקה במיוחד של "דז'ה וו", שהיא חיה בעבר, ומחליטה לנסות למנוע את המלחמה על ידי הריגת אדולף היטלר בסוף 1930. זיכרון חייה הקודמים מספק גם את האמצעים לעשות זאת: הידיעה כי באמצעות התיידדות עם אווה בראון - בשנת 1930 עבדה בחנות במינכן - אורסולה תוכל להתקרב להיטלר עם אקדח טעון בתיק; המחיר הבלתי נמנע, לעומת זאת, היא שהיא עצמה תוצא להורג על ידי תומכיו הנאצים של היטלר מיד לאחר שהרגה אותו.
מה שנשאר לא ברור - מכיוון שכל אחד מרצפי הזמן מסתיים ב"חושך" ובמותה של אורסולה ואינו מראה את מה שאחריו - האם למעשה כל החיים הללו התרחשו בפועל בעולם אובייקטיבי, או שחוו אותה באופן סובייקטיבי. באופן ספציפי, בין אם הרגה את היטלר בשנת 1930 ובין אם אכן ייצרה ציר זמן שונה בו הנאצים לא לקחו את השלטון בגרמניה, או אולי לקחו את השלטון תחת מנהיג אחר עם מהלך שונה של מלחמת העולם השנייה. אף על פי שבגלגול שלה בשנת 1967 אורסולה משערת עם אחיינה לגבי מה ש"אולי התרחש" והספר נמנע מלתת תשובה ברורה.
ביקורות.
אלכס קלארק מ"הגרדיאן" העניק ביקורת חיובית באומרו שפרטים ביתיים של חיי היומיום מועברים בצורה יפה, וכי גם שינויים טראומטיים בחברה הבריטית נתפסים היטב בדיוק משום שהיא עוברת ישירות ממלחמה אחת לאחרת, רק מאוחר יותר. קלארק טען כי הרומן "[משתף פעולה] עם המשפחה [...] ומשתמש בה כדי להראות כיצד בדיון עובד ומה המשמעות עבורנו [...]. הלן בראון מה"דיילי טלגרף" גם כן שיבחה אותו, וכינה אותו ספרה הטוב ביותר של אטקינסון עד כה. "האינדפנדנט" מצא את הדמות המרכזית סימפתית, וטען כי המסר המרכזי של הספר הוא שמלחמת העולם השנייה ניתנת למניעה ולא היה צריך לאפשר לה לקרות.
ישיבת חב&quot;ד צפת
ישיבת חח&quot;ל צפת
טליה לדור פרשר
טליה לדור פרשר (נולדה ב-1962) היא דיפלומטית ישראלית המכהנת כראש חטיבת אירופה במשרד החוץ.
ב-1986 הצטרפה למשרד החוץ. הוצבה בשגרירות ישראל בג'מייקה ובקונסוליה הכללית בניו יורק. בשנים 2006 עד 2010 שירתה בשגרירות ישראל בלונדון. בדצמבר 2015 מונתה לשגרירה באוסטריה, סלובניה ובמוסדות האו"ם ושימשה בתפקיד עד 2019. במהלך 2020 שימשה כממונה על היחסים בצרפת, בעקבות עזיבתה של השגרירה עליזה בן-נון.
נשואה לאלדד פרשר יו"ר חברת הנדל"ן "גב-ים" ולשעבר מנכ"ל בנק מזרחי טפחות. בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ובמדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ואטצאפ
ואצפ
אינטליגנט
גטרו
יעל רובינשטיין
יעל רובינשטיין היא דיפלומטית ישראלית, שכיהנה כשגרירת ישראל במספר מדינות בעולם.
ביוגרפיה.
את שירותה במשרד החוץ החלה רובינשטיין כיועצת מדינית במשלחת ישראל לאו"ם. בשנת 2003 מונתה לשגרירה ניידת לקרואטיה, סלובניה וסלובקיה, ובשנים 2005–2009 כיהנה כשגרירה בתאילנד ובקמבודיה. במסגרת תפקידה זה ארגנה בשנת 2008 את ההופעה הראשונה בתאילנד של זובין מהטה והתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בין השנים 2013–2017 כיהנה כשגרירת ישראל בסינגפור וכשגרירה לא תושבת למזרח טימור. נכון לשנת 2020 מכהנת כשגרירת ישראל למוסדות האו"ם ברומא.
לרובינשטיין תואר ראשון ושני בכלכלה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2011 סיימה רובינשטיין לימודי תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
חיים אישיים.
בזוגיות עם פרופסור דן שרמן, מומחה ליילוד וגינקולוגיה. בעבר הייתה נשואה לפרופסור וחתן פרס ישראל אריאל רובינשטיין, להם שני ילדים.
טינה אנסלמי
טינה אנסלמי (באיטלקית: Tina Anselmi; 25 במרץ 1927 – 1 בנובמבר 2016) הייתה פעילה אנטי-פאשיסטית ופוליטיקאית איטלקייה שהייתה השרה הראשונה בתולדות ממשלת איטליה.
ביוגרפיה.
אנסלמי נולדה בשנת 1927 בטרוויזו שבצפון המדינה. אביה היה עוזר רוקח שנרדף על ידי הפשיסטים בגלל היותו סוציאליסט, ואמה וסבתה ניהלו פונדק יחד.
היא למדה בתיכון המקומי, ולאחר מכן במכון להוראה. במהלת מלחמת העולם השנייה הצטרפה אנסלמי לתנועת ההתנגדות לאחר שאולצה לצפות בתליית פרטיזנים. בתקופה זו הצטרפה גם למפלגה הדמוקרטית-נוצרית.
לאחר המלחמה למדה ספרות באוניברסיטה הקתולית של הלב הקדוש במילאנו והפכה למורה בבית ספר יסודי. במקביל לעבודתה כמורה, עבדה אנסלמי באיגודים מקצועיים נוצרים והחזיקה בתפקידים משמעותיים במפלגה, ובהם ראש מחלקת הנוער.
בשנת 1968 נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של איטליה, ובשנת 1976 מונתה לשרת העבודה וכך לשרה האישה הראשונה בתולדות איטליה. לאחר מכן כיהנה כשרת הבריאות.
אנסלמי הייתה ידועה במאבקיה השונים למען שוויון הזדמנויות בדגש על שוויון מגדרי. בנוסף, הייתה מעורבת בחקירת פעולת הבונים החופשיים באיטליה, ואת המעורבות האיטלקית במלחמת האזרחים בסומליה.
אנסלמי נפטרה בגיל 89 באוקטובר 2016.
פרס גרובר לזכויות נשים
פרס גרובר לזכויות נשים (באנגלית: The Gruber Prize for Women's Rights) היה פרס בינלאומי שהוענק החל משנת 2003 ועד לשנת 2011 על ידי קרן גרובר. סכום הפרס היה כחצי מיליון דולר והוא היה אחד מחמישה פרסים שנוסדו על ידי הקרן.
הפרס הוענק ליחיד או לקבוצה אשר תרמו תרומות משמעותיות, לעיתים קרובות בסיכון אישי או מקצועי רב, לקידום זכויות הנשים והנערות בכל תחום ולקידום המודעות הציבורית לצורך בשוויון מגדרי להשגת עולם צודק. המועמדים נבחרו על ידי פאנל של מומחים / פעילים בינלאומיים לזכויות נשים ממועמדויות שהתקבלו מרחבי העולם. הקרן כיבדה ועודדה הצטיינות חינוכית, צדק חברתי והישגים מדעיים המשפרים את המצב האנושי. בשנת 2011 הופסקה הענקת הפרס לזכויות נשים.
סורת אל-מומתחנה
סורת אל-מומתחנה (בערבית: سورة الممتحنة، "העומדת למבחן") היא הסורה ה-60 בקוראן.
הסורה מונה 13 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק העשירי בה.
תוכן הסורה.
הנושא המרכזי בסורה הוא יחסו של המוסלמי לבני דתות אחרות באופן כללי, ובפרט לבני דתות אחרות אשר רודפים את מוסלמים ונלחמים בהם בשל היותם מוסלמים. בסורה נאסר על המוסלמים לפתח קשרים עם אלו אשר רודפים אותם בשל דתם, אך לעומת זאת מצווה עליהם להתנהג בצורה ומכובדת עם בני דתות אחרות שלא רודפים אותם בשל היותם מוסלמים. הסורה דנה גם בסוגיית הנשים המוסלמיות שעברו לחיות עם הלא מוסלמים, וגם בסוגיית הנשים הלא מוסלמיות שהגרו למאל-מדינה בטענה שהן רוצות לחיות כמוסלמיות.
רפאל ברונשטיין
רפאל ברונשטיין (באנגלית: Raphael Bronstein; 25 ביוני 1896, וילנה – 4 בנובמבר 1988, ניו יורק) היה כנר ומורה לכינור אמריקאי ממוצא יהודי.
רפאל ברונשטיין נולד בוילנה (אז חלק של האימפריה הרוסית) בשנת 1896. הוא למד אצל לאופולד אואר בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. בשנת 1923 הוא הגיע לארצות הברית ובתחילה היה עוזר לאואר בלימוד כינור.
רפאל ברונשטיין היה מורה לכינור במשך 65 שנים. במהלך הקריירה הארוכה הוא לימד באוניברסיטת בוסטון, בית הספר מנהטן למוזיקה, אוניברסיטת העיר ניו יורק. לזכרו בבית הספר מנהטן למוזיקה מוענק פרס רפאל ברונשטיין. בין תלמידיו הבולטים היו ליה שטרן וביתו שעזרה בהוראה.
בשנת 1949 הוא הקים "סימפוניאטה ברונשטיין" והיה המלחין של ההרכב.
בשנת 1981 רפאל ברונשטיין פרסם ספר The Science of Violin Playing בה ריכז את הניסיון הרב בהוראת נגינה בכינור.
עץ החיים (בחריין)
עץ החיים (בערבית: شجرة الحياة, שג'רת אל-חיאת) בבחריין הוא עץ ממין ינבוט מאפיר הנישא לגובה 9.75 מטרים אשר גילו מוערך בלמעלה מ-400 שנה. העץ נמצא לבדו על גבעה באזור צחיח במדבר הערבי, כ-2 ק"מ מג'בל א-דוחן ("הר העשן"), הנקודה הגבוהה ביותר בבחריין, וכ-40 ק"מ ממנאמה.