הבית נבנה בשילוב של אלמנטים מסגנון הבינלאומי -המבנה קובייתי בצורתו, ומורכב מארבע "קוביות" בגבהים שונים, עם אפיונים מקומיים - קשתות באכסדרת העמודים שבכניסת המבנה וכן אלמנטים דמויי אדריכלות המזרח הקדום - כותרות עמודים בסגנון אשורי.
אלמנט מיוחד בחזית הקדמית של הבית הוא מבנה מלבני שבולט ממנה (bay window). בתוך הבית אלמנט זה הוא גומחה שיוצאת מחדר המוגרים ונבנתה כבמה עליה הופיעה תלמה ילין בנגינה בצ'לו, לבדה או בהרכבים קאמריים. רובו של הבית בנוי מאבנים בסיתות טובוזה והפתחים בו מרובעים, ורק אכסדרת העמודים והמבנה הבולט עשויים מאבן בסיתות תלטיש עדין יותר, ובהן נמצאים הקשתות והכותרות בסגנון האשורי. בעיצוב הפנים בולט אלמנט אר דקו של פינות קטומות בחלונות ודלתות עץ,
היסטוריה.
את הבניין תכננו אליעזר ילין ושותפו וילהלם הקר. במכתב שכתבה תלמה ילין לאחת מאחיותיה היא מספרת: "בנייה היא עיסוק מרגש ביותר, ברגע שניגשים למלאכה. מעודי לא ראיתי קודם לכן את אליעזר כה נרגש ונלהב". אביה של תלמה, הרברט בנטוויץ' סייע כספית לבניית הבית, הבית נבנה בשנת 1924.
בקומת הקרקע היו חדר מגורים (סלון) גדול, חדר עבודה, חדר אוכל ומטבח, וכן יחידת מגורים עבור הרברט בנטוויץ', ששהה בה כמה חודשים בשנה כשביקר בארץ. בקומה העליונה היו חדרי השינה והשירותים. במשך כמה שנים תלמה הפעילה ביחידת הדיור של אביה, בזמן שהוא לא היה בארץ, את גן הילדים הראשון של השכונה.
הבית הפך למרכז חברתי ואומנותי בו ביקרו שמנה וסלתה של ירושלים המנדטורית - נציבים עליונים, אנשי ממשל בריטי ובכירים ביישוב העברי, פרופסורים מהאוניברסיטה העברית ומוזיקאים מכל העולם בהם ארתור שנאבל, ברוניסלב הוברמן ואמיל האוזר. בסלון נערכו קונצרטים בהם ניגנו תלמה והרכבים קאמריים בהם השתתפה. מרג'רי בנטוויץ', אחותה של תלמה, תיארה את הבית:
בשנת 1936 נאלצה משפחת ילין למכור את הבית בשל קשיים כלכליים אליהם נקלע משרד האדריכלים הקר-ילין. ב-1950 קנו אותו ד"ר עדיה קוניקוב ורעייתו כרמל, בתו של יצחק עבאדי, שהיה ידידם ומבאי ביתם של משפחת ילין. הם הקפידו על שימור הבית הן מבחוץ והן מבפנים, כולל דלתות העץ והמדרגות.
ב-2015 קנה את הבית תושב חוץ, שהגיש בקשה להוספת שתי קומות במסגרת תמ"א 38, תוך הריסת רוב הבית והשארת חזיתו. אף על פי שהבית כלול בתוכנית לשימור אתרים של ירושלים כבית "לשימור מחמיר", הוועדה המקומית אישרה את הבקשה. הדבר עורר מאבק של המועצה לשימור אתרים, של בני משפחת ילין ושל תושבים בשכונה.
קורטס
בית ילין
עלי נגב
בית מולכו
בית מולכו הידוע גם כ"קפה רחביה" הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים המצוי ברחוב רמב"ן 20, בפינת רחוב אבן גבירול 22.
היסטוריה.
בית מולכו נבנה במגרש שנחשב לאחד הטובים במגרשי השכונה, וזאת בשל מיקומו ברחוב ראשי ובסמוך למגרש הטניס השכונתי (כיום גן ציבורי), וסומן כ"מגרש מס' 1" במפות חברת הכשרת היישוב אשר הקימה את השכונה. השכונה כולה נרכשה בשלושה-ארבעה שלבים שונים, החל מראשית שנות ה-20, על ידי הסוחר ואיש העסקים יצחק יהודה כהן עבור המוסדות הלאומיים, ביחד עם שלושה מחבריו האמידים: חכמישווילי, שלוש וקארסו כאנשי-קש. לאחר פרסלציה הוגרלו החלקות בין הנרשמים לשכונה.
אבן הפינה של בית מולכו הונחה בשנת 29, במקום צריף עץ מבודד שהקים יצחק רפאל מולכו בתחילת העשור לאחסון סרטי ראינוע וקולנוע דליקים, בהם סחר כולל סרטי MGM, GAUMONT. עם הקמת המבנה בן הקומה האחת, התגוררו בו שמחה ויצחק רפאל מולכו ומשפחתם, בקומה הכוללת גם את משרדי החברה להפצת סרטים וגם את הנהלת שכונת רחביה - בהיות יצחק רפאל מולכו מוכתר השכונה לאורך תקופת המנדט הבריטי. כן שכנה בקומה זו ספרייתו הענפה, המצויה כיום בסמוך לבית, ביד בן-צבי. ב-1935 נבנתה קומה שנייה ששימשה מאז כמגורי משפחת מולכו, ספרייתה ומשרדיה. במשך השנים היה תלוי שלט מסחרי גדול, במרפסת הקומה השנייה מעל הכניסה לבית.
בחדרי הכביסה הקטנים מעל לקומה ב', התגורר הקונדיטור של "קפה רחביה", "העובד הזר" ההונגרי, פטר, שלימים היה בעליו של "קפה פטר" במושבה הגרמנית, ליד קולנוע סמדר.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 פעל בקומה הראשונה של המבנה "קפה רחביה" שהיה אחד מראשוני בתי הקפה המודרניים של ירושלים - ואתר מפגש חברתי עבור תושבי שכונות ירושלים שמחוץ לחומות - ותיקים ועולים. בבית הקפה, שנודע באיכות עוגותיו הוינאיות, נהגו להיפגש אנשי רוח ירושלמיים, אנשי תרבות וכן קציני צבא בריטיים ופקידי המנדט הבריטי, כמו גם פקידי הסוכנות היהודית. המקום נודע באירועי המוזיקה, נשפי הריקודים ובתזמורתו של יעקב (ג'ק) שמיר שנגנה בו. אלה עוררו לעיתים את חמתם של שכנים אדוקים מתנועת עזרא הסמוכה, משנערכו גם ביום השבת. מול הקפה נערכו הפגנות נגד חילול השבת. בית הקפה נסגר בשנות ה-50, וכן נבנתה קומה נוספת, במקום חדרי הכביסה, למגורי משפחת מולכו המתרחבת.
הבניין אכלס סופרמרקט בקומת הקרקע, ושתי דירות, אחת בכל קומה וכעת נבנה מחדש.
קפה רחביה
חבובות
בית השמשוני
בית השמשוני או בית יד הנדיב הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים המצוי ברחוב אבן גבירול 16, בפינת רחוב אברבנאל.
היסטוריה.
בית השמשוני נבנה עבור דוד השמשוני, פקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי בין השנים 1931–1932. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי. בית השמשוני נחשב לאחד הבתים היפים שנבנו בשכונת רחביה בשנות הקמתה הראשונות.
המבנה בנוי בטון ומצופה אבן וכלל מאפיינים רבים של הסגנון הבינלאומי - מרפסת קמורה גדולה, מרפסת קמורה קטנה יותר מעליה (אלמנטים דמויי ספינה), תקרות הצלה מעל המרפסת, חלונות אופקיים צרים בחדר המדרגות של המבנה המאוורים את חדר המדרגות ומונעים חימומו על ידי אור רב מידי.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 נרכש המבנה על ידי יד הנדיב (קרן רוטשילד). המבנה שופץ בפיקוח משרד האדריכלים ספקטור עמישר, אשר הוסיפו קומה נוספת למבנה (תוך שמירה על צביונו המקורי). לחזית המבנה הוסף שלט האצולה של משפחת רוטשילד.
בית יד הנדיב
לוסנט
אלקטל
מערכות בניין
כל מבנה כולל בתוכו מספר מערכות תשתית המשרתות את משתמשיו לצרכיהם השונים. התשתיות של המערכות מוחבאות לרוב בתוך המבנה אך הן מהוות חלק בלתי נפרד מתפקודו של הבניין כמכונה גדולה ומורכבת.
בעבר, היו מערכות הבניין מצומצמות מאוד אך כיום הן רבות ודורשות תכנון קפדני של מיקומן בבניין, חיבורן תוך כדי הבנייה, תיאום בין המערכות השונות והכנות למערכות בניין עתידיות שניתן להוסיף או להרחיב גם לאחר תום הבנייה. מערכות הבנייה הבסיסיות ביותר והעתיקות ביותר הן מערכות הביוב והמים. מערכות אלו מאפשרות חיים נוחים בבניין ושומרות על תברואת משתמשיו. מערכות בניין נוספות אשר הפכו במהלך מאה השנים האחרונות למערכות בסיסיות בכל מבנה הן: חשמל, תאורה, גז וטלפוניה. בבנייה המודרנית ניתן למצוא לפחות עשר מערכות נוספות כגון קווי תקשורת, כבלים, מיזוג אוויר, מערכת אזעקה, מערכת כיבוי אש (בדרך כלל רק במבני ציבור), קולנוע ביתי ועוד.
רוב סוגי מערכות הבניין, לפחות הבסיסיות שביניהן, עובדות כחלק ממערכת תשתיתית רחבה והיררכית בכמה רמות, מרמת הדירה או היחידה הבסיסית של הבניין, הבניין כולו, הרמה העירונית או המקומית וגם בקנה המידה האזורי-ארצי. לדוגמה, מערכת המים של דירה מסוימת בבניין קשורה למערכת המים של הבניין כולו ומסתמכת על משאבת הבניין. הבניין עצמו מחובר לתשתיות המים העירוניות שמקורותיהן יכולים להיות גם ברמה האזורית או הארצית (כגון המוביל הארצי, במקרה של ישראל).
מערכות בניין נפוצות.
מגוון המערכות אותן ניתן למצוא כיום במבנים שונים הוא עצום, משתנה בין סוגי מבנים שונים וגדל באופן מתמיד עם התקדמות הטכנולוגיה ובעיקר עם העלייה ברמת החיים. להלן סוגי המערכות הנפוצות ביותר, מן הבסיסיות והעתיקות ביותר ועד המיוחדות והמתקדמות ביותר או אלו הנבנות לרוב כמותרות יוקרתיות.
ביוב.
מערכת ביוב היא מערכת הבניין הבסיסית ביותר אשר בלעדיה לא יכולים לתפקד דיירי בניין במציאות המודרנית. תפקידה של מערכת זו היא פינוי כל השפכים הנוצרים בבניין אל מחוצה לו. מערכת הביוב של הבניין מקושרת למערכת הביוב העירונית המתפקדת באופן דומה וממשיכה להזרים את השפכים אל מרכז טיהור שפכים, לים או לנהר (דבר שכיום, משיקולי איכות סביבה, כמעט ולא נעשה ללא טיפול מקדים בשפכים). במקומות בהם לא קיימות תשתיות מפותחות, מפונים השפכים לבורות ספיגה או מפונים ישירות לגופי מים זורמים. אלמלא מערכת ביוב תקינה, הופכת סביבת המחיה האנושית למזוהמת הגורמת למחלות ומגפות קשות. בערים עתיקות, בהן לא היו מערכות ביוב תקינות, היוו השפכים אחד מגורמי התמותה העיקריים בעיר, מציאות הקיימת גם בחלקים עירוניים שונים של ערים במדינות העולם השלישי. מערכות ביוב בקנה המידה העירוני קיימות עוד מהעת העתיקה, בעיקר מתקופת רומא העתיקה ומערכות פשוטות של פינוי שפכים ברמת הבניין קיימות גם כן מזה מאות שנים.