המחקר האלקטרופיזיולוגי מתמחה בווריאציות רבות של אלקטרודות שאחד המעניינים שבהם היא האלקטרודה לקיבוע פיסה המוכנה בשיטה רבת שלבים. לאחר מתיחת אלקטרודת הזכוכית בעוצמה מוגדרת תחת תיל לוהט, מחליקים את חוד האלקטרודה בעזרת חום ויוצרים קצה עגול בקוטר של מספר מיקרונים (או פחות) עם פני שטח חלקים. בעזרת לחץ שלילי קל מצמידים אותו לקרום התא ועקב תכונות של קרום התא הוא נצמד לזכוכית באטימה שערכה ההתנגדותי הוא של מיליארדי אוהמים. בעקבות כך זרמים בגובה של פיקו אמפרים נרשמים מתוך תעלות יוניות בודדות המצויות בקרום ה"לכוד" על ידי האלקטרודה.
כביש 90
כביש 90, כביש האורך המזרחי של ישראל, הוא הכביש הארוך ביותר בישראל, אורכו 478.7 קילומטר והוא נמשך ממעבר טאבה בדרום ועד מעבר מטולה (שער פאטמה) בצפון. תוואי הכביש עובר תחילה לאורך חופיו של מפרץ אילת ולאחר מכן לכל אורכה של הערבה. לאחר מכן הוא ממשיך צפונה לאורך חופי ים המלח ולכל אורכם של בקעת הירדן ועמק הירדן. הוא עוקף את הכנרת ממערב, דרך טבריה וממשיך דרך אצבע הגליל ועמק החולה לאורך המורדות המזרחיים של הרי נפתלי, בשוליה המערבים של עמק החולה.
118.5 קילומטר מסך אורכו של הכביש עוברים בשטחי יהודה ושומרון (צפון ים המלח ומזרח בקעת הירדן, הנמצאים בשטח C). ביציאה מקטעי הכביש שבבקעת הירדן מוצבים מחסומים של צה"ל, המונעים תנועת כלי רכב לא מורשים בכביש אל מעבר לקו הירוק.
על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל שעליה פורסם בסוף שנת 2018, צפוי כביש 90 לעבור שינוי במספור ולהיקרא כביש 8, כדרך אורך ארצית ראשית.
היסטוריה.
הכביש אינו מתבסס על תוואי היסטורי של דרכי האורך של ארץ ישראל (דוגמת דרך הים, דרך ההר או דרך המלך), אלא מתבסס על צירוף של כבישים מקומיים, שלא היו קשורים האחד אל השני. למעשה התגבש לכלל כביש אורך אחד, החוצה את ארץ ישראל, רק בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, לאחר שנסלל המקטע האחרון בצפון ים המלח. סלילת מקטע זה איפשרה נסיעה רציפה מאילת למטולה. בראשית שנות ה-80 ניתן לכביש מספרו (90), ואז הוכר רשמית ככביש אחד.
מקטע צפוני - מטולה - בית שאן.
המקטע מטבריה למטולה (ומשם ללבנון) הוא המקטע הוותיק ביותר, שנסלל כדרך עפר כבושה עוד בתקופת האימפריה העות'מאנית. למקטע הציר המתחיל בקריית שמונה ישנה חשיבות רבה כציר תעבורה מצפון לדרום. בציר זה עברה בכל התקופות ההיסטוריות, ועוברת גם כיום, הדרך מבקעת הלבנון לבקעת כינרות, לגליל התחתון ולעמק יזרעאל. ציר זה עובר ברצועה צרה בשוליה המערביים של עמק החולה, מקריית שמונה עד חצור, התחומה ממערב על ידי הרי נפתלי ובעבר ממזרח על ידי ביצות.
בשנות ה-1920 סלל גדוד העבודה את המקטע שעובר מטבריה לצמח. בימי המנדט הבריטי הוארך הכביש עד לבית שאן ודרומה.
מלחמת העצמאות הביאה לחסימת הכביש בין טבריה לבית שאן, כיוון שקטע של מספר קילומטרים בסביבות נהריים הוחזק בידי ממלכת ירדן. בקיץ 1950 אמנם נסלל כביש 7188 בין גשר ומנחמיה שעקף את נהריים, אולם כביש זה היה קשה לתנועה ולא היה ניתן להעביר עליו משאיות עמוסות. השימוש בכביש 90, בין בית שאן וטבריה, היה על כן מצומצם ותחזוקת הקטע הדרומי שבין בית שאן לגשר הייתה ירודה.
בשנים 1963–1964 נסלל הקטע אשדות יעקב - גשר, שחיבר מחדש את כביש טבריה - בית שאן. עם זאת, הגשר הישן ליד מנחמיה נותר ברוחב שלושה מטרים בלבד, והיווה צוואר בקבוק של הכביש.
באותן שנים חודשו ונסללו מחדש באופן ישר יותר גם הקטע מדרום לבית שאן שהוביל לשדי תרומות ורוויה והקטע מצפון לטבריה עד מגדל וטבחה.
כביש הבקעה.
בתקופת המנדט הבריטי נסלל כביש הבקעה מבית שאן עד לצפון ים המלח (לאתר קלי"ה), כדרך כבושה (דרך קיץ). התנועה בכביש בחורף בימים גשומים נאסרה מחשש לתאונות והרס הכביש. מנחם תלמי תיאר כך את הכביש: "משעול קדומים שסללוהו וריפדוהו מעט והפכוהו לכביש דוחק, שרק שני מסלולים צרים שבו מזופתים. ... כמעט כלי רכב יהודיים כמעט לא נודעה בו. ורכב כוחות הביטחון המנדטוריים נע בו רק כשאנשיו מזוינים ונכונים לכל הפתעה".
במצב זה נותר הכביש עד שנת 1967. בשנת 1968, לאחר מלחמת ששת הימים, חודש כביש הבקעה, הורחב מ-3 ל-6 מטר רוחב, ונסלל באספלט לכל אורכו. לאחר הרצחו של השר רחבעם זאבי הוחלט לקרוא לכביש הבקעה "דרך גנדי" לזכרו.
ים המלח.
בשנת 1931, בעקבות התחלת פעילות מפעלי ים המלח, נסלל כביש מאזור יריחו לצפון ים המלח.
עד תחילת שנות ה-50 ההגעה לעין גדי הייתה אך ורק דרך הים. בעקבות הקמת קיבוץ עין גדי, נפרצה דרך ג'יפים מסדום לעין גדי.
בשנות ה-50 נסלל כביש ים המלח הדרומי, בקטע שהיה בשליטה ישראלית, מצומת הערבה ועד לעין גדי והוא נחנך באוגוסט 1962. אורך הכביש מסדום לעין גדי היה 52 קילומטר ורוחב הכביש 4 מטרים. שלטונות ירדן הוסיפו לכביש הבקעה קטע קצר בצפון ים המלח, עד עינות צוקים.
בשנים 1968–1970, לאחר שירידת מפלס ים המלח יצרה רצועת חוף צרה, נסלל כביש ים המלח הצפוני תוך מאמץ הנדסי רב, מעין גדי ועד עינות צוקים. בכך התאפשרה נסיעה רציפה ממטולה לאילת.
בשנות ה-90 נבנה קטע חדש בן שבעה קילומטרים בסמוך לנווה זוהר ועין בוקק. קטע זה מכונה, לפעמים, כביש עוקף מלונות ים המלח, ואף כביש עוקף 90. התוואי החדש הוסט כמה מאות מטרים מערבה והחליף את התוואי המנדטורי שעבר כמה מטרים מקו החוף. במסגרת התוואי החדש נבנה גשר זוהר מעל נחל זוהר ונבנו מעבירי מים רבים שמונעים את חסימת הכביש בעת שיטפונות בזק. התוואי החדש אף סייע להרחבת שטחו של אזור בתי המלון.
באזור ים המלח נפערים מעת לעת בולענים בעומק של עד 20 מטר. קיים חשש גבוה מהיווצרות בולען מתחת לכביש בזמן שרכב יסע מעליו. בנוסף באזור יש תנועה של יעלים החוצים לפעמים את הכביש, לאורך הכביש הוצבו שלטים המזהירים מהתנגשות בהם.
הערבה.
רובו של כביש הערבה, ממעלה עקרבים דרומה נסלל כדרך עפר בימי המנדט הבריטי. לאחר מלחמת העצמאות נסלל הקטע הדרומי של כביש הערבה (מצומת קטורה לאילת) באספלט, כהמשך לכביש שהוביל מבאר שבע לאילת דרך מצפה רמון (חלקו הדרומי של כביש 40 מאז 1980). דרך זו הייתה הדרך הראשית לאילת. בשנים 1964–1967 נסלל כביש הערבה באספלט לכל אורכו, והפך לדרך הראשית שמובילה לאילת.
במהלך שנות ה־50 נחשב הכביש למקום מסוכן, במקום אירעו מספר פיגועי ירי שגבו נפגעים רבים, והתנועה בו התנהלה בליווי צבאי.
חלקו הדרומי של כביש 90, כביש הערבה, גבה קורבנות בתאונות דרכים קטלניות, בין השאר בשל היותו חד נתיבי, ארוך, חד גוני, חסר תאורה וחסר הפרדה בין הנתיבים. עקב כך, החלה בשנת 2008 החברה הלאומית לדרכים בישראל בהרחבת הכביש לדו-נתיבי. בינואר 2011 נחנך קטע מורחב בן 18 קילומטר בין אזור התעשייה שחורת שעל-יד מחסום המכס (בכניסה לאילת) לבין מכרות תמנע. הקטע כולל הפרדה קשיחה בין הנתיבים, למעט כשני קילומטר בהם אין הפרדה קשיחה, כדי לאפשר לבעלי-החיים באזור לחצות את הכביש. בקטע זה תוואי הכביש הוסט על-מנת להגן על מושבת חרדוני הצב הנדירים הסמוכה לכביש, ועל עצי השיטה שבאזור. קטע הכביש שהורחב משרת את נמל התעופה רמון. בשנת 2010 התבצעו גם עבודות להרחבת הקטע בין תמנע לקיבוץ יטבתה (כ-16 קילומטר). קטע זה נחנך ביוני 2011. בדצמבר 2011 התפרסם כי משרד האוצר נתן את אישורו לביצוע פרויקט הרחבת הכביש מצומת יטבתה עד צומת הערבה. נכון לשנת 2021, הכביש המורחב עם הפרדה קשיחה באמצע ממשיך צפונה עד צומת קטורה.
בסיני.
בשנים 1968–1971 סללה מע"צ בסיני את המשכו הדרומי של הכביש, כביש אילת-אופירה, שנחצב בחלקו בתוואי בראשית. באופירה התחבר הכביש למערכת הכבישים הקיימת של סיני ומצרים. קטע זה הועבר לשליטה מצרית בשנת 1982 במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
בתרבות.
בשנת 2014 שודרה סדרה תיעודית של מודי בר-און וענת זלצר הנקראת "כביש 90". בסדרה זו מתעד בר-און מסע בן כשבועיים לאורך כביש 90, וביקור ביישובים ואתרים שנמצאים לאורך הכביש.
תומר
משואה (ישוב)
Octavarium
Octavarium הוא אלבום שיצא לאור בשנת 2005 בידי להקת הפרוג מטאל Dream Theater.
האלבום עוסק במספר 8, במעגלים ובדברים שחוזרים על עצמם בכלל. בשיר האחרון, שהדיסק נקרא על שמו, יש חלקים מהשירים הראשונים שבדיסק, חלקים אינסטרומנטליים משירים אחרים של Dream Theater מדיסקים קודמים, וקטעי שירה שמורכבים כולם רק משמות שירים של להקות שהשפיעו על הלהקה.
"sailing on the seven seize the day tripper diem's ready
jack the ripper owens wilson phillips and my supper's ready
lucy in the sky with diamond dave's not here I come to save the
day for nightmare cinema show me the way to get back home again" - קטע מ-Octavarium.
בדיסק הזה ניכרות ההשפעות של Yes, Pink Floyd, Genesis, Led Zeppelin ועוד להקות רוק אחרות על Dream Theater. בנוסף לזאת, השיר Never Enough מושפע מאוד מלהקת הרוק הבריטית Muse.
באלבום Octavarium, להקת Dream Theater סוגרת את החוזה שלה עם חברת התקליטים Elektra Records.
השיר הראשון שפותח את האלבום נקרא "The Root of All Evil" ובו החלקים השישי והשביעי של הסאגה "Twelve-step Suite" שנקראים "Ready" ו- "Remove".
קישורים חיצוניים.
ביקורת של טל רודס על הדיסק Octavarium
הרשימה הממלכתית