עם צאת הסרט לבתי הקולנוע, הוא זכה למעמד של סרט פולחן בגרמניה, בהמשך לביוגרפיה שראתה אור כשנתיים קודם. כריסטיאנה פלשרינו הפכה לידוענית ואף כונתה "נסיכת הנרקומנים". היה צפוי שהצילומים הריאליסטיים ירתיעו בני נוער משימוש בסמים, אולם צעירים רבים נמשכו למסתורין ולרומנטיקה של חייה כנרקומנית וזונה צעירה, והשילוב של נעורים עם סמים וזנות גרם לגלוריפיקציה של דמותה. נערות אשר הוקסמו מחיצוניותה של השחקנית הראשית ומראה ההרואין שיק שלה, ייחסו את הדמות לפלשרינו עצמה, ראו בה מודל לחיקוי והחלו לאמץ את סגנון לבושה ותסרוקתה. לתקופה מסוימת, תחנת הרכבת "ברלין גן החיות" הייתה מוקד עלייה לרגל ואתר תיירות. מאחר שהספר הוכנס לתוכנית הלימודים בבתי הספר, היה חשש שהספר והסרט לא משיגים את המטרה החינוכית, ובית ההוצאה לאור של השבועון שטרן שהוציא את הביוגרפיה, הפיץ למורים והורים ספר עם מידע לצורך התמודדות עם משיכתם של ילדים לסיפורה של כריסטיאנה.
הבגדים ואביזרי האופנה בסרט, בעיקר של השחקנית הראשית, שימשו לא אחת השראה למעצבי אופנה. לרגל מינויו של מעצב האופנה הבלגי ראף סימונס בשנת 2012 להיות המעצב הראשי של כריסטיאן דיור, סיפר סימונס כיצד הושפעה עבודתו מהספר שאותו קרא, והסרט שראה בנעוריו. הוא הסביר שזה היה אחד משני סרטים שעליהם ביסס את עיצוב קולקציית הביכורים שלו (סתיו-חורף 1995) שעסקה בקשר בין אופנה לקולנוע. במסגרת השקת קולקציית סתיו-חורף 2018 שלו, וכמחווה לסרט, הציג סימונס מגוון פרטי ביגוד ואביזרי אופנה עם הדפסים של דמויות כריסטיאנה ודטלף (בגילום השחקנים), והלוגו של הסרט. פריטים אלה הוצעו למכירה בחנות האינטרנט של סימונס, במטרה להעביר את ההכנסות ממכירותיהם לגופי צדקה התומכים בגמילה מסמים. תמונות בגדים מהקולקציה הופיעו על עטיפת גיליון כתב העת לגברים "Men 10" מספטמבר 2018, כאשר לצורך הצילומים גייסה הצלמת פוּמִי נאגאסאקָה את שני כוכבי הסרט, נטיה ברונקהורסט ותומאס האושטיין, לשמש דוגמנים.
בית האופנה "גוצ'י" פרסם את קולקציית אביב-קיץ 2016 תוך שימוש בסרטון פרסומת ותמונות שכללו הרמזים לסצנות שהתרחשו בתחנת "ברלין גן החיות" ובבניין "אירופה סנטר". הדבר עורר מחלוקות וביקורת על כך שגוצ'י עושים הומאז' למקומות הקשורים לסמים וזנות בברלין, ולמראה הרזה בסגנון "הרואין שיק".
כמחווה לרגל מותו של דייוויד בואי (ינואר 2016), הפיקו הקולנועניות הארגנטינאיות קטיה סטוקראט ומקארנה רוביו סרט אופנה קצר בשם Christiane F Returns to Bahnhof Zoo (בתרגום לעברית: "כריסטיאנה פ. חוזרת לתחנת הרכבת של גן החיות"), בכיכובה של הדוגמנית הגרמנייה סינה ניקיטה, המשחזרת תמונות של נטיה ברונקהורסט בתפקיד כריסטיאנה. הסרט צולם בתחנת הרכבת "ברלין גן החיות".
בספטמבר 2017 יצרה הצלמת ועורכת האופנה הגרמנייה ליה קלקא, סדרת תצלומים בהשראת תמונות סטילס של דמותה של כריסטיאנה בסרט. הסדרה צולמה בתחנות הרכבת התחתית בקורפירסטנדאם ו"ברלין גן החיות".
כמו כן, לבושה של השחקנית הראשית זוכה מדי פעם להתייחסויות במדורים, אתרי אינטרנט ובלוגים העוסקים באופנה ובסגנון חיים.
ראו גם.
Varpu Rantala, "Samples of Christiane F.:Experimenting with Digital Postproduction in Film" "Studies." In: Unfolding Media Studies - Working Papers 2010. Jukka-Pekka Puro &amp; Jukka Sihvonen (Editors), University of Turku, 2011, pp. 19-31
יוסרה מרדיני
יוסרה מרדיני (5 במרץ 1998) היא שחיינית סורית שחיה כיום בהמבורג שבגרמניה. מרדיני השתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ובאולימפיאדת טוקיו (2020) בענף השחייה, תחת משלחת הפליטים.
יוסרה נולדה למשפחה מוסלמית בדמשק שבסוריה וכיום חיה בהמבורג לאחר שבית משפחתה נהרס במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. יוסרה ואחותה, שרה, החליטו לברוח מסוריה באוגוסט 2015, הן הגיעו ללבנון ומשם לטורקיה.
יוסרה ואחותה עלו על סירה ביחד עם עוד 18 פליטים במטרה להגיע ליוון, בדרך לשם המנוע באוניה הפסיק לעבוד. יוסרה ואחותה שרה, עם עוד שני פליטים שידעו לשחות, דחפו את הסירה במשך שלוש שעות עד שהגיעו ללסבוס האי היווני.
ביוגרפיה.
קריירה.
מרדיני ייצגה את סוריה בשנת 2012 באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר). כשהגיעה לגרמניה, החלה להתאמן שם במטרה להגיע לאולימפיאדה. ביוני 2016 היא נבחרה לאחד משמונת הספורטאים שישתתפו באולימפיאדה תחת משלחת הפליטים. מרדיני התחרתה בריו במקדמות שחיית מאה מטר חופשי ובמאה מטר פרפר אך לא העפילה לשלבים הבאים.
מרדיני משתתפת באולימפיאדת טוקיו במקצוע 100 מטר פרפר תחת משלחת הפליטים הבינלאומית, ובטקס הפתיחה של האולימפיאדה נשאה את דגל משלחת הפליטים יחד עם הרץ תחלואיני מלקה מאריתריאה השוהה בישראל.
פקונדו קמפאסו
פקונדו קמפאסו (בספרדית: Facundo Campazzo; נולד ב-23 במרץ 1991) הוא כדורסלן ארגנטינאי, המשחק בעמדת הרכז בדנוור נאגטס מליגת ה-NBA. גובהו 1.78 מטרים.
קריירת משחק.
קמפאסו נולד בקורדובה. הוא החל לשחק בליגה הארגנטינאית בשנת 2008, במועדון פניארול דה מאר דל פלאטה. בשנת 2010 נבחר לתגלית העונה של הליגה, וגם היה ה-MVP של הגביע הארגנטינאי. ב-2012 וב-2014 נבחר לחמישיית העונה של הליגה, וגם ל-MVP של סדרות הגמר. במהלך שש העונות בהן שיחק בפניארול, זכה עמה ארבע פעמים באליפות ארגנטינה (2010, 2011, 2012 ו-2014) ופעם אחת בגביע (2010), וכן זכה פעם אחת בליגת האמריקות של פיב"א (2010).
בעונת הצטרף קמפאסו לריאל מדריד מהליגה הספרדית. הוא זכה עם הקבוצה בשלושת התארים האפשריים: אליפות ספרד, גביע המלך ואליפות היורוליג. בסיום העונה הושאל למורסיה, בה שיחק בעונת .
לקראת עונת עזב קמפאסו את מדריד, וחתם על חוזה בקבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-NBA.
נבחרת ארגנטינה.
קמפאסו חבר בסגל נבחרת ארגנטינה בכדורסל מאז 2012. באותה שנה זכה עמה במדליית הזהב באליפות דרום אמריקה שנערכה ברסיסטנסיה, וכן השתתף באולימפיאדת לונדון (2012), בה סיימה נבחרת ארגנטינה במקום הרביעי. בשנת 2013 זכה במדליית ארד באליפות אמריקה שנערכה בקראקס, וגם נבחר לחמישיית הטורניר. בשנת 2014 זכה במדליית זהב במשחקי דרום אמריקה שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה ובמדליית כסף באליפות דרום אמריקה שנערכה באי מרגריטה, וכן השתתף בגביע העולם בספרד, בו דורגה ארגנטינה במקום ה-11. בשנת 2015 זכה במדליית כסף באליפות אמריקה שנערכה במקסיקו סיטי, וב-2016 שיחק במדי הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
הארפרז (כתב עת)
הארפרז (ובשמו המלא באנגלית: Harper's Magazine; ובתרגום מילולי: כתב עת הארפרז) הוא ירחון אמריקאי לספרות, פוליטיקה, תרבות, כלכלה ואמנות. הוא נוסד ביוני 1850, ובכך הוא כתב העת השני הוותיק ביותר המתפרסם ברציפות גם כיום (2018), לאחר סיינטיפיק אמריקן. העורך הנוכחי של כתב העת הוא ג'יימס מרקוס, אשר החליף את כריסטופר קוקס במרץ 2016.  כתב העת זכה פעמים רבות בפרסי איגוד כתבי העת האמריקאיים (National Magazine Awards).
תולדותיו.
הארפרז ראה אור תחילה בשם "הירחון החדש של הארפר" ("Harper's New Monthly Magazine") ביוני 1850, בהוצאת "הארפר ואחיו" בניו יורק. לימים יסדה ההוצאה גם את כתבי העת "שבועון הארפר" ("Harper's Weekly") ו"הבזאר של הארפר" ("Harper's Bazaar"), והתרחבה והפכה להוצאת הארפרקולינס. 7500 העותקים שהודפסו מן הגיליון הראשון נמכרו כמעט מייד.  כחצי שנה לאחר מכן, היקף המכירות עמד על 50,000 עותקים.
הגליונות הראשונים פרסמו מחדש, ללא רשות וללא תשלום תמלוגים, טקסטים מאת סופרים בריטיים כגון צ'ארלס דיקנס, ויליאם מייקפיס ת'אקרי, ושרלוט ברונטה.  עד מהרה החל כתב העת לפרסם גם יצירות מאת מחברים אמריקאיים, וכן מאמרים מאת פוליטיקאים דוגמת וודרו וילסון או וינסטון צ'רצ'יל.  פרקים מתוך "מובי דיק" מאת הרמן מלוויל פורסמו לראשונה בגיליון אוקטובר 1851 של כתב העת, תחת הכותרת "The Town-Ho's Story" (על פי כותרת פרק 54 של הרומן).
בשנת 1965 הועבר כתב העת לארגון נפרד, בבעלות הוצאת ה-Minneapolis Star and Tribune, שבעצמה הייתה בבעלות חברת Cowles Media Company.
בסוף שנות ה-60 ובשנת 1970 פרסם כתב העת סדרת כתבות מאת סימור הרש על טבח מי ליי, אשר ביצע צבא ארצות הברית בווייטנאם.  בשנת 1971 התפטר עורך כתב העת דאז, וילי מוריס, בלחץ הבעלים, ג'ון קאולס הבן, ובעקבות זאת התפטרו רבים מהבולטים שבסגל כתב העת ומבין המחברים שפרסמו בו מיצירותיהם, ובהם נורמן מיילר ודייוויד הלברשטאם.
העורך שהחליף את מוריס היה רוברט שניירסון, אשר כיהן עד אז כעורך בכיר בטיים מגזין.  הוא כיהן כעורך הארפרז מ-1971 עד 1976.
לואיס לאפם (Lewis H. Lapham) כיהן כעורך הראשי של הארפרז בין 1976 ל-1981, ושוב מ-1983 עד 2006. ביוני 1980 הודיעה הנהלת ה-Star Tribune כי תחדל מלהוציא את כתב העת לאחר גיליון אוגוסט.  חודש לאחר מכן, ג'ון ר' מקארתור הצליח לגייס התחייבויות מהנהלות קרן ג'ון ד' וקת'רין ט' מקארתור וחברת אטלנטיק ריצ'פילד, כמו גם ממנכ"ל אותה חברה, רוברט אורוויל אנדרסון, להעמיד סך מיליון וחצי דולר לרשות ארגון חדש שייסד, בשם קרן כתב העת הארפרז.  מאז הקרן היא המוציאה לאור של כתב העת.
בשנת 1984, מקארתור (ביושבו כמוציא לאור ונשיא הקרן), לאפם, והעורך בפועל מייקל פולן, עיצבו מחדש את כתב העת והוסיפו לצד הכתבות, הסיפורת, המאמרים, והביקורות, גם את המדורים "Annotation", ו"Readings", וכן מדור בשם "האינדקס של הארפרז", אשר מכיל סטטיסטיקה פוקחת-עיניים.