הגרסה ששוחררה עבור Windows 7 כללה אפשרות לפתיחת מסמכים שנוצרו בתוכנות OpenOffice לגרסאותיהן, וכן הציגה ממשק משתמש חדש בסגנון Ribbon בדומה לממשק שהוצג בגרסאות Microsoft Office מ-2007 ואילך.
WordPad
הספרייה הספרדית
גרנד מאקט רוסיה
גרנד מקאט רוסיה (ברוסית: Гранд Макет Россия) הוא מוזיאון פרטי בסנקט פטרבורג, רוסיה. זהו דגם של פארק מיניאטורות שתוכנן בסולם של 1:87, המכסה שטח של 800 מ"ר. באזור זה מוצגות תמונות קולקטיביות של מחוזות הפדרציה הרוסית. זהו מתווה הדגם הגדול ביותר ברוסיה והשני בגודלו בעולם (אחרי מיניאטור וונדרלנד בהמבורג, גרמניה). הדגם ממוקם בבניין בן שתי קומות שנבנה בשנת 1953, בסגנון אימפריאלי סטליניסטי. יוצר הפרויקט הוא איש העסקים הפטרבורגי סרגיי מורוזוב.
המודל.
לקח חמש שנים לבנות את המודל והיה צורך בהעסקת למעלה ממאה איש. ראשית, נוצרה מסגרת עץ המשמשת כבסיס למודל ואז נוצרו היסודות לכבישים ולרכבות. מאוחר יותר הותקנו צלעות העץ שכוסו בשכבת טיח ליצירת הצורה הרצויה של הנוף.
פתיחת המוזיאון.
המבקרים הראשונים הורשו לבקר במוזיאון באפריל 2011. במשך 14 החודשים הבאים המוזיאון עבד במצב מבחן, ובו התאפשר לבקר בו רק בסוף השבוע. הפתיחה הרשמית התקיימה ב-8 ביוני 2012.
תצוגה.
המודל מציג דימוי של חיי היומיום ברוסיה, המתממש באמצעות מודלים. מצבים יומיומיים אלה מייצגים פעילויות אנושיות שונות כמו עבודה, פנאי, ספורט, לימודים, שירות צבאי, חיי מדינה, נסיעות, חגיגות המוניות ואפילו ניסיון לברוח מהכלא. התחבורה היבשתית מיוצגת על ידי מכוניות ומשאיות מסוגים שונים, חשמליות, אוטובוסים, רכבות וציוד חקלאי, ציוד בנייה ומכשור צבאי. למבקרים יש הזדמנות להפעיל דברים על הדגם על ידי לחיצה על כפתורים אינטראקטיביים המוצבים מסביב.
פתרונות טכניים.
מערכת יום/לילה.
כל 13 דקות משתנה התאורה של המודל כשהיום הופך בהדרגה ללילה. תאורת הלילה נמשכת 2 דקות. יותר מ-800,000 פנסי LED בצבעים שונים משמשים להארת המודל מבלי ליצור צללים.
תנועת כלי הרכב.
תנועת המכוניות בדגם היא מציאותית. המכוניות והאוטובוסים נעצרים ברמזורים, בתחנות האוטובוס ובאותות מהבהבים והם משנים מהירות ועוקפים זה את זה. האנרגיה החשמלית לרכבים מתקבלת באמצעות טעינה אלחוטית מתחת לדגם, כך שלמכוניות עצמן לא נראה שיש אספקת חשמל. זהו השימוש הראשון בשיטה זו להזזת מכוניות בדרך זו.
תנועת הרכבות.
כדי לייעל את התנועה במערך הרכבות המוקטן, היא נבנתה ברמות רבות באמצעות יותר מ־2,500 מטרים של מסילות ו-452 תיבות מתג. המספר הכולל של מלאי הרכבות הוא למעלה מ-2,700, מתוכם 250 קטרים ו-10 רכבות ניקיון מיוחדות. מגוון הרכבות הנעות נוצר באמצעות שני מחלפי אקדח המאחסנים עד 60 רכבות ושולחים אותם בעת הצורך. במערך ישנם גם שני פטיפונים שיכולים להפוך את הקטר ב-180 מעלות.
שירות עולת השבת
הדיוויזיה השביעית (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה השביעית (בגרמנית: 7. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה במגדבורג בנובמבר 1816 כחטיבה, וב-5 בספטמבר 1818 הפכה לדיוויזיה ה-7. חיילי הדיוויזיה גויסו מפרובינציית סקסוניה, ובפרט מאזור מגדבורג. בשנת 1866 לחמה הדיוויזיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה והשתתפה בקרב קניגרץ, ובמלחמת צרפת-פרוסיה היא לחמה בקרבות בומון, סדאן והמצור על פריז.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-4 בפיקוד פרידריך זיקסט פון ארמין, אשר היה חלק מהארמייה הראשונה. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. בשנת 1915 נטלה הדיוויזיה חלק בקרב ארטואה השני ובקרב ארטואה השלישי, ולאחר מכן לחמה בקרב לוס, ובשנת 1916 היא לחמה במהלך הקרב על הסום. בשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס, קרב מסין ובקרב פשנדל, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-20 ביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.
יחסי יפן–פורטוגל
יחסי יפן–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין הרפובליקה הפורטוגלית.
היסטוריה.
בשנת 1543 קבוצת מגלי ארצות פורטוגזים עגנה בארכיפלג הדרומי של יפן. הייתה זאת הפעם הראשונה בה משלחת אירופאית הגיעה ליפן. תקופה זו מכונה לעיתים תקופת "סחר הנאנבאן", תקופה בה היפנים והפורטוגזים היו עוסקים במרקנטיליזם. בשנת 1571, הישועי, גספר ויללה והלורד דאימיו אמורה סומיטאדה גילו את נמל העיר נגסאקי. גילוי הנמל גרם להשפעה נרחבת בקשרי המסחר בין שני העמים, במיוחד באי קיושו. הנמל הפך למקום אסטרטגי וחיוני למבחר בין יפן לפורטוגל.
בעקבות האיסור על קשרי המסחר בין יפן לסין שהוטלו בתקופת שלטונו של הקיסר היפני, גו-יוזי, והחשק היפני לתוצרים המקומיים של סין, הפורטוגזים שימשו כמתווכי מסחר בין יפן לסין, באמצעות מערך ספינות מסחר אירופאיות. הפורטוגזים קנו את הסחורה הסינית ומכרו אותה לעם היפני וההפך. המוצרים העיקריים אשר הובאו ליפן בעזרת מערך הספינות האירופאיות היו משי וחרסינה.
בין השנים 1600–1613, עם כניסתן של ספרד, הולנד והממלכה המאוחדת למרוץ האימפריאליסטי באסיה, פורטוגל התקשתה לשמור על יחסי המסחר ההדוקים שלה עם יפן.
העם היפני הביע התעניינות רבה בכלי הנשק הפורטוגזים, ובפרט לתותחים הפורטוגזים. בשנת 1543, שלושה פורטוגזים הגיעו לדרום האי טנגשימה כדי להציג את התותחים הפורטוגזים בפני העם היפני. במהלך תקופת סנגוקו, תקופה בה פרצה מלחמת האזרחים הארוכה ביותר בהיסטוריה של יפן, כלי הנשק הפורטוגזים שיחקו תפקיד מפתח חשוב במלחמה. יפנים רבים קנו רובים ושיריונים פורטוגזיים. אודה נובונאגה, יוזם איחוד יפן, עשה שימוש נרחב בתותחים הפורטוגזיים בקרב נגאשינו. בשנת 1544 הצליחו הנפחים היפניים לשחזר את המנגנונים של כלי הנשק הפורטוגזיים, והחלו לייצר אותם בייצור המוני. לאחר 50 שנה של פיתוח כלי הנשק הפורטוגזיים ביפן, הצליחה האומה היפנית להפוך למעצמה צבאית אשר גברה על רוב צבאות אירופה.
בנוסף לפיתוח קשרי המסחר בתחום כלי הנשק, תחום הסחר בבני אדם יפניים התפתח גם כן. לאורך המאה ה-16 והמאה ה-17, הפורטוגזים קנו עבדים יפניים ומכרו אותם מעבר לים, כולל פורטוגל עצמה. בשנת 1555 פורטוגזים רבים שחיו בפורטוגל, רכשו נערות יפניות לצורך קיום יחסי מין. בשנת 1571, סבשטיאו, מלך פורטוגל, אסר על סחר בבני אדם באדמת פורטוגל, מחשש שהסחר בעבדים היפנים והזנות היפנית בפורטוגל תשפיע לרעה על העם הפורטוגזי.
ב-24 ביולי 1587, טויוטומי הידיושי, מצביא יפני, שלח מברק לסגן המחוז הישועי באי קיושו בו דרש מהעם הפורטוגזי להפסיק לרכוש עבדים ונערות יפניות לאדמתן. בנוסף, טויוטומי דרש כי כל העבדים היפניים יוחזרו ליפן בחזרה. בעקבות כך, טויוטומי גירש את המיסיונרים הנוצרים מהאי.
הפורטוגזים העדיפו עבדים יפנים וסיניים מאשר עבדים מאפריקה. הפורטוגזים ייחסו לעבדים היפניים תכונות כמו אינטליגנציה גבוהה וחריצות.
בשנת 1595 נחקק חוק בפורטוגל האוסר על מכירת ורכישת עבדים אסייתים.
ערים תאומות.
ליפן ולפורטוגל שמונה הסכמי ערים תאומות:
תאודוסיו השני, דוכס ברגנסה
תאודוסיו השני, דוכס ברגנסה השביעי (בפורטוגזית: Teodósio II, Duque de Bragança; 28 באפריל 1568 – 29 בנובמבר 1630) היה אציל פורטוגזי ואביו של ז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל. הוא היה ידוע בנאמנותו לפיליפה הראשון, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה.
תאודוסיו נולד ב-28 באפריל 1568 באלנטז'ו, לז'ואאו הראשון, דוכס ברגנסה השישי ולקתרינה, דוכסית ברגנסה, בתם של דוארטה, דוכס גימרייש הרביעי ואיזבלה מברגנסה, דוכסית גימרייש. בילדותו, תאודוסיו הובא לבית המלוכה תחת סבשטיאו, מלך פורטוגל. המלך אהב אותו מאוד ובשנת 1578 התעקש לקחת אותו לאפריקה במשלחת נגד מלך מרוקו. המערכה הצבאית הזו נכשלה. במהלך קרב אל-קסר אל-כביר, תאודוסיו נשאר לצדו של מלכו עד שהמצב נהיה מסוכן ביותר. ואז, סבסטיאן הורה למשרתים לקחת את הילד בן העשר למקום מבטחים מאחורי הקווים. תאודוסיו לא שמח להישאר בצד וברח בהזדמנות הראשונה. תאודוסיו לקח סוס ורכב לקווי החזית של הקרב, ובסופו של דבר, כמו רבים אחרים, הוא נפצע ונלקח בשבי. בפורטוגל אביו ז'ואאו הציע הון כופר על יורשו. הוא גם ביקש מפליפה השני, מלך ספרד לכתוב למלך מרוקו כדי לחסוך את חייו של תאודוסיו הצעיר. לא היה צורך בבהלה כזו. לאחר שהורשם מסיפור אומץ ליבו בקרב, מלך מרוקו נתן לילד ללכת, בבטחה וללא כופר, באוגוסט 1579.
בינתיים בפורטוגל המצב היה אי שקט. עם היעלמותו של המלך סבסטיאן בקרב, המלך החדש היה הקרדינל אנריקה, מלך פורטוגל, זקן חסר ילדים. תאודוסיו היה בנם של אינפנטה קתרינה, אישה שאפתנית שעם בעלה הדוכס מברגנסה שאפה לכס המלוכה. פליפה השני, מלך ספרד, שאף גם הוא לכס המלכות הפורטוגלי, והשתמש בכל האמצעים כדי להרחיק את תאודוסיו הצעיר (נינו של המלך מנואל הראשון ואיום אפשרי) מחוץ למדינה. רק כאשר הבטיח לעצמו את הכתר בבטחה, איפשר פליפה השני מספרד, שהפך לפיליפה הראשון מפורטוגל, את חזרתו של הילד.
תאודוסיו הפך לדוכס בשנת 1583 לאחר מותו של אביו וגדל להיות משרת נאמן של מלך ספרד של פורטוגל. הוא הגן על ליסבון מפני התקפות של מועמד אחר (אנטוניו, אב המנזר של קראטו) והיה אחראי לביטחון הממלכה במשך שנים רבות. בהכרה בנאמנות זו, העניק לו פיליפה הראשון עוד אדמות ותארים. ב-29 בנובמבר 1630 מת תאודוסיו באלנטז'ו, ובנו ז'ואאו השני, דוכס ברגנסה השמיני ירש את תאריו.
משפחתו.