ב-1943 פנו ממחלקת הרכש של צבא ארצות הברית להרשי, בבקשה לייצר טבלאות שוקולד שיעמדו בחום גבוה אלא שיהיו בטעם משופר מטעמן של "טבלאות לוגאן". לאחר תקופה קצרה של ניסויים החלה החברה לייצר את טבלאות השוקולד הטרופיות של הרשי. אף שטבלאות שוקולד אלו היו קרובות בצורתן ובטעמן לטבלאות השוקולד ה'אזרחי', ואף שהניסיונות לשמר את טעמן המתוק היו מוצלחים במידת מה, חיילים רבים מצאו שהשוקולד קשה מאוד ובלתי טעים. עם זאת, הוא היה מושלם כחטיף מהיר בשדה או כחפץ לסחר חליפין.
משערים כי בין 1940 ל-1945 יוצרו מעל ל-3 מיליארד טבלאות שוקולד Ration D וטבלאות שוקולד טרופיות, ואלו חולקו לחיילים ברחבי העולם. ב-1939 היו כל מפעלי הרשי מסוגלים לייצר כ-100,000 טבלאות שוקולד צבאי ביום. בסוף מלחמת העולם השנייה, ייצרו כל מפעלי הרשי טבלאות שוקולד צבאי בקצב של 24 מיליון לשבוע. עבור שירותו במהלך מלחמת העולם השנייה העניק הצבא להרשי חמישה פרסי ייצור E. הפרסים הוענקו להרשי משום שהיא עלתה על ציפיות הצבא בכמותן ובאיכותן של טבלאות השוקולד Ration D ושל טבלאות השוקולד הטרופיות.
שימושים אלטרנטיביים.
טבלאות השוקולד היו "מטבע עובר לסוחר" בתקופת המחסור שלאחר המלחמה. חיילים השתמשו בהן באזורים שבהם שהו, כאמצעי חיזור אחרי נערות וכן כאמצעי לסחר חליפין.
לאחר המלחמה וכיום.
ייצור טבלאות Ration D הופסק עם תום מלחמת העולם השנייה. עם זאת, טבלת השוקולד הטרופית של הרשי נשארה מנה תקנית עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית. בטבלת השוקולד הטרופית נעשה שימוש בזמן מלחמת קוריאה ובזמן מלחמת וייטנאם. טבלת השוקולד הטרופית זכתה לרגע קצר של תהילה כשנעשה בה שימוש בטיסת אפולו 15 ביולי 1971.
בזמן מלחמת המפרץ, בדקה חברת הרשי שוקולד חדש ועמיד לטמפרטורות גבוהות, שאותו כינו "טבלת המדבר". הרשי סיפקה כ-144,000 טבלאות מדבר לחיילי ארצות הברית, כמעבדת ניסוי לטבלת השוקולד החדשה. לטענת הרשי, טבלת השוקולד עמידה בחום גבוה מ-60°C. בעוד שדובר הצבא אמר כי טעמו של השוקולד הוא טוב, תגובת החיילים הייתה מעורבת וסוג שוקולד זה לא עבר לייצור מסחרי.
קונור אוברסט
קונור מולן אוברסט (באנגלית: Conor Mullen Oberst; נולד ב-15 בפברואר 1980) הוא זמר-יוצר אמריקאי, הידוע בעיקר כחבר הלהקה ברייט אייז. בעברו אוברסט היה גם חבר בלהקות נוספות, בהן קומנדר ונוס (Commander Venus), דספרסידוס (Desaparecidos) ופארק אבניו (.Park Ave).
"סאדל קריק" ו"טים לאב".
אוברסט הוא אחד מחבריה המייסדים של חברת התקליטים העצמאית סאדל קריק, המפיצה להקות שונות, בהן קרסיב (Cursive), דספרסידוס (Desaparecidos), הפיינט (The Faint), ריילו קיילי (Rilo Kiley), ברייט אייז.
אוברסט ייסד את חברת התקליטים טים לאב (Team Love). מטרת הקמת החברה הייתה, במילותיו, כגון אלבומי הסולו של טילי והוול (Tilly and the Wall) והזמרת ג'ני לואיס יחד עם התאומות ווטסון (The Watson Twins).
השפעות.
אוברסט נמשך למוזיקה מגיל צעיר מאוד, והושפע רבות מאהבתו של אחיו ללהקה הקיור. אוברסט צוטט כשאמר שאוסף הסינגלים הראשון של הקיור, "Staring at the Sea", היה האלבום הראשון אותו קנה, וכמו כן הוא אחד האלבומים המועדפים עליו.
אוברסט הושפע רבות מהמוזיקאים המקומיים דייב דונדרו וסיימון ג'וינר. ג'וינר כתב את השיר "Burn Rubber", אשר להקתו של אוברסט, ברייט אייז, ביצעה לו גרסת כיסוי שיצאה כסינגל בשם "Take It Easy (Love Nothing)". ג'וינר ואוברסט נהגו לעשות סיבובי הופעות קטנים, בעיקר בסופי שבוע, מכיוון שלג'וינר יש משפחה.
בנוסף, אוברסט הושפע רבות מתחיית הפולק של שנות ה-60 ומאמנים כגון ניל יאנג, לאונרד כהן, וזמרת הקאנטרי אמילו האריס. באחת מהופעותיו חידש אוברסט יחד עם ג'ים ג'יימס ומ. וורד את שירו של ניל יאנג "Out on the Weekend". כמו כן, הריס שרה בכמה מן השירים באלבומה של ברייט אייז, "I'm Wide Awake, It's Morning". אוברסט מושפע גם מן המוזיקאי אליוט סמית', ואף מבצע גרסת כיסוי של שירו "The Biggest Lie" בהופעותיו.
ניסוי טיפת השמן
אלבום סולו
במוזיקה פופולרית, אלבום סולו הוא אלבום המיוחס באופן רשמי למוזיקאי יחיד ולא להרכב מוזיקלי. לעיתים אלבום סולו עשוי להיות "סולו" במובן הקלאסי (יצירה המנוגנת ומושרת על ידי מבצע בודד), אך בדרך כלל הכוונה לאמן שהיה חלק מלהקה והחליט להקליט אלבום מחוץ למסגרת הלהקה, כשהוא נעזר בנגנים נוספים בתהליך ההפקה של האלבום.
הסגנון של אלבום סולו עשוי להיות שונה מהסגנון המזוהה עם להקתו של האמן. כמו כן, בדרך כלל אמנים המקליטים אלבומי סולו נעזרים בנגנים שלא היו בלהקתם, אם כי מקובל לשלב מדי פעם גם את חברי הלהקה האחרים בהקלטות, בין אם כגימיק ובין כמחווה חברית.
לדוגמה, דני בסן שהתפרסם כסולנה של להקת "תיסלם," הוציא לאחר פירוק הלהקה את אלבומי הסולו "דני בסן" (1985), "הילד שבי" (1989) ו"חלום שכחה" (1992). באלבומים אלה ניגנו בעיקר נגני אולפן שלא היו מזוהים עם "תיסלם."
בנוסף לחופש היצירה האמנותי, נהנים אמני סולו מהסמכות לקבל החלטות בנוגע להפקה ולצליל, ויכולים להחליף נגנים כראות עיניהם. בנוסף לכך, הם זוכים בדרך כלל במרבית ההכנסות ממכירת האלבום.
סיבות עיקריות הגורמות לחבר להקה להקליט אלבום סולו.
דוגמאות בולטות: מייקל ג'קסון, רובי ויליאמס, ביונסה וג'סטין טימברלייק.
דוגמאות בולטות: הסרט "מה שאת עושה לי" (1996) עוסק בנושא זה.
דוגמאות בולטות: חברי להקת הביטלס, ספייס גירלז, דסטיניז צ'יילד.
ישנם סולנים של להקות שהוציאו אלבומי סולו כשלהקתם עדיין פעילה, ולמרות זאת הלהקה לא התפרקה (דוגמאות בולטות: מייקל ג'קסון וחמישיית הג'קסונים וג'ון בון ג'ובי ובון ג'ובי). לעומת זאת ישנם להקות שהכריזו על הפסקת פעילות, כשבזמן זה יצאו חברי הלהקה לקריירות סולו כושלות, דבר שהביא לבסוף לאיחוד מחודש של הלהקה (דוגמאות בולטות: בקסטריט בויז וטייק ד'את).
אינטרנט קפה
אינטרנט קפה או בית קפה אינטרנט הוא מקום בו ניתן לקבל שירותי גלישה באינטרנט עבור תשלום, הנמדד בדרך כלל עבור דקות או שעות, אולם לעיתים ניתן לרכוש מנוי לפרקי זמן ארוכים יותר. חלק מבתי קפה אינטרנט משמשים גם כבתי קפה רגילים.
היסטוריה.
השם באנגלית (Cybercafé) והקונספט הומצאו על ידי איוון פופ (Ivan Pope) בראשית 1994. הקונספט שכלל גלישה לאינטרנט מהשולחנות הומצא עבור סוף שבוע (12-13 במרץ), באירוע 'לקראת העתיד של האסתטיקה' של המכון לאמנות בת זמננו בלונדון.
ביוני 1994 נפתח "The Binary Cafe", אינטרנט הקפה הקנדי הראשון בטורונטו. במהלך הסימפזיון החמישי של הארגון לאלקטרוניקה ISEA שנערך בהלסינקי באוגוסט 1994, נפתח CompuCafe, שסיפק שירותי אינטרנט ובר עם מלצרים רובוטים.
אינטרנט הקפה האנגלי המסחרי הראשון (שהושפע חלקית מהאירוע של המכון לאמנות בת זמננו) נפתח ב-1 בספטמבר 1994 בלונדון. אינטרנט הקפה האמריקאי הראשון נפתח בראשית 1995 במנהטן.
מאפיינים.
כיום ניתן למצוא בתי קפה אינטרנט במקומות רבים ברחבי העולם, כך שמטיילים רבים נעזרים בהם על מנת לגשת לדואר אלקטרוני ולתוכנות מסרים מיידיים, המאפשרים להם לשמור על קשר עם הבית. פרט למטיילים, במדינות מתפתחות רבות בתי קפה אינטרנט הם צורת הגישה העיקרית לאינטרנט של התושבים, בשל סף הכניסה הנמוך יותר לקבלתם מאשר רכישה עצמית של שירותי גלישה.
סוג נוסף של אינטרנט קפה הוא מרכז משחקים, בו משתמשים ברשת מקומית על מנת לאפשר משחק מרובה משתתפים. סוג זה החליף חלקית את מרכזי משחקי הווידאו, שלא מעטים מהם נסגרו או התמזגו עם בתי קפה אינטרנט. מרכזי משחקים כאלו נפוצים במיוחד במזרח אסיה - סין, טאיוואן, קוריאה הדרומית ובפיליפינים.
בנוסף לצורת אינטרנט הקפה, קיימים גם קיוסקי אינטרנט - נקודות גישה לאינטרנט באזורים ציבוריים, כמו ספריות ציבוריות ואולמות שדות תעופה, שחלקם מאפשרים גלישה כאשר הגולש עומד ליד המחשב. אתרי נופש רבים כמו מלונות, אזורי נופש, ספינות טיולים וכדומה מאפשרים למטיילים גלישה באינטרנט. עם הזמן נוספו נקודות התחברות לרשת אלחוטית במקומות ציבוריים רבים, כדוגמת טיילות, חופי ים, בתי קפה (המציעים שירות זה למבקריהם) ועוד.
ככל שהדרישה לגישה לאינטרנט הולכת וגוברת, כך גדל מספר הפאבים, הברים ובתי הקפה המציעים שירותי גלישה, כך שההבחנה בין אינטרנט קפה לבתי קפה רגילים מטשטשת - מצב המביא לירידה במספרם במספר ארצות (בעיקר באירופה). כך למשל בגרמניה יורד מספרם של אינטרנט קפה בשל הרגולציה המסובכת (המוחלת רק כאשר יש מחשבים נייחים המחוברים לרשת), הנגישות הגבוהה של שירותי גלישה, השימוש הנרחב במחשבים ניידים ובמחשבי כף יד ומספר גבוה יחסית של נקודות חמות. גם השימוש באינטרנט קפה כמרכז משחקי וידאו מסובך, בשל הכפיפות לשתי מערכות רגולציה שונות האוכפות כללים שונים ומקשות על התפקוד.
במדינות בעלות מערכת צנזורה קשוחה, כמו סינגפור, אינטרנט קפה נמצאים תחת השגחה קפדנית. באזורים אחרים הם נחשבים כמקומות המאפשרים גלישה פרטית לצפייה בפורנוגרפיה. בחלקים מסוימים של לוס אנג'לס אינטרנט קפה מאובטחים משום שהם מושכים כנופיות. בישראל נפוצים מקומות שמציעים שירות אינטרנט קפה בסמוך לריכוזים חרדיים, ובסמוך לריכוזי עובדים זרים ומהגרי עבודה.