עלות הבעלות הכוללת מביאה בחשבון, בין השאר, את עלויות אימון אנשי תמיכה ומשתמשי המערכת, עלויות הקשורות בתקלות או השבתות (יזומות ושאינן כאלה), מקרים של ביצועים ירודים (למשל אם משתמשים ממתינים זמן רב), עלויות של פריצות אבטחה (אובדן מוניטין ועלות השיחזור), עלויות מוכנות לאסון והתאוששות ממנו, שטח נדרש, חשמל, הוצאות פיתוח, מערך בדיקה, בקרת איכות, הוצאות גדילה, ועוד. מכאן שלעיתים TCO נחשב כראשי תיבות של Total Cost of Operation, כלומר "עלות תפעול כוללת". כאשר TCO מיושמת כחלק מחישובי כדאיות (כגון ROI, IRR, EVA, ROIT, RJE), ה-TCO מספק את הבסיס לעלות כדי להחליט על הערך הכלכלי של ההשקעה.
לדוגמה, ההחלטה לקנות מחשב יכולה להיות מלווה בניתוח TCO הבא: העלות הגבוהה של מחשב חזק מיצרן ידוע, מתאזנת אל מול עלויות התיקונים וההחלפה המוקדמת של מחשב זול יותר מיצרן נחות. בשקלול שאר הגורמים מחיר הרכישה הוא רק הצעד הראשון בחישוב העלויות לאורך חיי המוצר.
שיטה זו הומצאה לראשונה על ידי חברת המחקר גרטנר בשנת 1987 ומאז פותחה במספר מתודולוגיות וכלי תוכנה שונים. רכישת ציוד יכולה לכלול מחיר רכישה, תיקונים, תחזוקה, שדרוגים, שירות ותמיכה, רשת תקשורת, אבטחה, הכשרת משתמשים ורישוי תוכנה בין שאר ההוצאות.
תעשיית הרכב עושה שימוש נרחב בעקרון ה-TCO. בהקשר זה, ה-TCO מאפיין את מחיר הבעלות על רכב מרגע הרכישה, דרך אחזקתו ולבסוף במכירתו כרכב משומש. מחקרי TCO השוואתיים בן דגמים שונים של מכוניות עוזרים לצרכנים לבחור את המכונית שתתאים לצרכיהם ולתקציבם.
צרכנים רבים, ארגונים וממשלות נכשלים בהבנת וחישוב ה-TCO, ובמקום זאת נשענים על TCA (מחיר רכישה כולל) כדי לקבל את ההחלטות לגבי רכישה. כמו כן, בכמה מקרים, קניינים לא מביאים בחשבון את כל העלויות המיוחסות ל-TCO, מאחר שיחידות אחרות בארגון נושאות בעלויות אלו (מושג הקרוי הזזת עלות). קורה לא אחת שתוצאות חישוב ה-TCO סותרות באופן משמעותי חישובי TCA, והוא הרבה יותר רלוונטי בהחלטה לגבי הנחיצות של כל השקעת הון, במיוחד בשוקי אשראי מודרניים. בנוסף בהתייחס גם להערכת עלויות של עסק עם כל הפרויקטים והתהליכים שלו, מפיקים על ידי ה-TCO את הריווחיות של העסק.
"עלות בעלות כוללת" כנגד "עלות שימוש כוללת".
מאחר שאין "בעלות" על תוכנה (אלא רישיון לשימוש), קיימת טענה ש-TCO הוא מושג מטעה בהקשר זה. יש הטוענים כי "עלות שימוש כוללת" או "עלות שכירות כוללת" הם מושגים מתאימים יותר בהקשר זה.
המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק&quot;י)
החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד&quot;ש)
רון בן ישי
רון בן ישי (נולד ב-26 באוקטובר 1943) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי, כתב ופרשן צבאי ברדיו, בטלוויזיה ובעיתונות, מעוטר בצל"ש הרמטכ"ל וחתן פרס ישראל לתקשורת לשנת 2018.
ביוגרפיה.
רון בן ישי נולד בירושלים בשנת 1943. אביו, , נרצח בינואר 1948 מירי צלף, בעת שנסע לירושלים בתקופת מלחמת העצמאות.
בן ישי למד בבית הספר "המתמיד" ברמת גן. בכיתה י' עבר לפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה, ובשנת 1961 היה בין בוגרי מחזור ז'. בנובמבר 1961 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס עבר לחטיבת גולני כחלק מגיוס של קציני צנחנים על ידי מפקד החטיבה מוטה גור. הוא שימש מפקד מחלקה בקורס מ"כים, סגן מפקד פלוגה בגדוד 13 ומפקד פלוגה בגדוד.. במהלך שירות המילואים שירת כמפקד מחלקה בחטיבת הצנחנים "הנשר השחור" ולחם במלחמת ששת הימים בקרב אום-כתף. בן ישי התקדם במילואים עד דרגת סגן-אלוף וכיהן כראש מערך איסוף המודיעין בעוצבת האש.
ב-1964 החל ללמוד כלכלה וגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1966 עבר קורס שדרים וכתבי שדה של קול ישראל ובסיומו החל לעבוד ככתב כלכלי. עם סיום מלחמת ששת הימים ובמהלך מלחמת ההתשה עבר לתפקד ככתב צבאי וכעורך תוכניות האקטואליה של קול ישראל. בסוף 1969 עבר לעבוד ככתב צבאי של הטלוויזיה הישראלית, אך בעקבות פציעה מונה בשנת 1970 למזכיר מערכת החדשות. שנתיים אחר כך עבר לעבוד ככתב הטלוויזיה הישראלית באירופה. במלחמת יום הכיפורים חזר כדי לעבות את מערך הכתבים הצבאיים ונלווה ככתב צבאי לכוחות צה"ל בסיני בטלויזיה הישראלית. לאחר המלחמה ערך יחד עם נחמן שי משדר מיוחד על המלחמה.
בשנת 1977 נסע לגרמניה וערך סדרת כתבות על רשמיו ממנה. ב-1978 זכה בפרס כינור דוד לסדרת תוכניות הטלוויזיה הדוקומנטריות של השנה.
בשנת 1978 מונה לשליח העיתון "ידיעות אחרונות" בוושינגטון ובשנת 1981 חזר לשמש ככתב צבאי של הטלוויזיה הישראלית, תפקיד שאותו מילא גם בזמן מלחמת לבנון הראשונה. בין השנים 1983–1985 כיהן כמפקד גלי צה"ל, ולאחר מכן מונה לפרשן לענייני ביטחון ולכתב למשימות מיוחדות של "ידיעות אחרונות", ובין השאר היה שליח העיתון בוושינגטון בשנים 1992–1993. במקביל שימש ככתב של השבועון "טיים" וככתב לאירועים ביטחוניים בינלאומיים של הערוץ הראשון, שבו גם ערך, יחד עם רם עברון, את תוכנית הראיונות "זה הזמן". בשנת 1993 ערך תוכנית תחקירים בשם "רשת חוקרת" בערוץ 2. בשנת 1995 חזר להיות הפרשן לענייני ביטחון של "ידיעות אחרונות" ובמקביל כתב השבועון "טיים". במשך שנה אחת, מאמצע 1995 עד אמצע 1996 שימש כעורך האחרון של העיתון "דבר", ששמו שונה ל"דבר ראשון", בניסיון (שלא צלח) להצילו.
בשנת 2003 התמודד על תפקיד מנהל הערוץ הראשון מול יוני בן מנחם, אך לא זכה בתפקיד. בשנת 2004 מונה ליועץ תקשורת לנשיא המדינה משה קצב. ביולי 2005 עזב את תפקידו כיועץ הנשיא, על מנת להשתלב בסיקור ההתנתקות. ביולי 2005 שב רון בן ישי לעיתונאות פעילה ומשמש מאז כתב ופרשן האתר ynet לענייני צבא וביטחון.
בשנת 2018 הוכרז כחתן פרס ישראל לתקשורת לשנת תשע"ח. בנימוקי ועדת הפרס נאמר שהוא יוענק לבן-ישי "על סיקור ביטחוני, צבאי ובינלאומי מעמיק ואמין, תוך גילוי אומץ לב, במשך עשרות שנים".
רון בן ישי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובגאוגרפיה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים והוא מרצה לתקשורת ועיתונות באוניברסיטת תל אביב.
היה נשוי לליאורה כץ ולזוג שלוש בנות.
באזורי קרבות.
רון בן ישי הרבה לסקר אירועים בקו האש ובאזורי עימות ברחבי העולם, ואף נפצע מספר פעמים במהלך עבודתו העיתונאית. בפעם הראשונה נפצע עוד ככתב "קול ישראל" בימי מלחמת ההתשה, בעת שנלווה לפעולת צה"ל נגד בסיסי מחבלים בירדן. בשנת 1970 נפצע שוב, הפעם במהלך פשיטת צה"ל בגבול סוריה ברמת הגולן. בשנת 1999 נפצע בשלישית, בעת שסיקר את המלחמה בקוסובו. בעת מלחמת לבנון השנייה נילווה לחבורת הפיקוד של מפקד חטיבת הצנחנים, חגי מרדכי, במבצע שמטרתו ביצוע איגוף אנכי והנחתת כוחות צנחנים בעומק לבנון ולאורך נהר הליטני. במבצע עופרת יצוקה נילווה לכוחות חטיבת גבעתי ברצועת עזה.
במהלך מלחמת יום הכיפורים הצטרף לגדוד הסיור 87 שבחטיבה 14, בפיקוד יואב ברום, לסיור שחשף את התפר שבין הארמיות המצריות ואפשר את ביצוע צליחת התעלה, ובהמשך לגדוד צנחנים מילואים בקרב סרפאום. בשלהי המלחמה התלווה בן ישי לגדוד צנחנים אשר לחם בצד המערבי של תעלת סואץ. לאחר שהכוח ספג הפגזת ארטילריה מצרית, השתתף בסיוע לפצועים ובשנת 1975 הוענק לו בשל כך צל"ש הרמטכ"ל, על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור. התיאור הרשמי של המעשה שבגינו הוענק לו הצל"ש אומר:
בסרטו של ארי פולמן, "ואלס עם באשיר", על חוויותיו במלחמת לבנון הראשונה, הופיעה דמותו המצוירת של בן ישי, אותה דיבב בעצמו. הוא מתואר בסרט כדמות הירואית וכמעט חסינה לפחד:
אירועים מיוחדים שסיקר.
רון בן ישי סיקר אירועים רבים בישראל ובעולם. בין השאר סיקר בשנת 1974 את פלישת טורקיה לקפריסין, את ביקורו של נשיא מצרים אנואר סאדאת בישראל בנובמבר 1977 ואת תהליך השלום שהחל בעקבות הביקור. בשנות ה-80 של המאה ה-20 סיקר בן ישי את מלחמת אפגניסטן ובסוף שנות ה-80 את מלחמות הסמים בקולומביה. בשנת 1991 סיקר את מלחמת המפרץ ובעיית הכורדים ובשנת 1992 סיקר את המלחמה האתנית ביוגוסלביה. בשנת 1993 יצא לסקר את המצב בשטח הכורדי בצפון עיראק, בשנת 1999 סיקר את המלחמה בקוסובו ובשנת 2000 סיקר את מלחמת צ'צ'ניה השנייה. בשנת 2003 סיקר את המלחמה בעיראק עבור חדשות ערוץ 2. לאחר מלחמת לבנון השנייה, בספטמבר 2006, יצא ללבנון וסיקר את לבנון שלאחר המלחמה. בספטמבר 2007, בעקבות תקיפת חיל האוויר הישראלי בסוריה, ביקר באזור דיר א-זור שבסוריה. במרץ 2011 סיקר את ההתקוממות בלוב (2011), משחזר אמר בריאיון לאילנה דיין שכל אזורי הסכסוך והקרבות בעולם מתחילים לדמות בעיניו אלו לאלו. בשנת 2022, סיקר באוקראינה את המשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022).
טבח סברה ושתילה.