טרנר נולד במחוז סאות'המפטון שבוירג'יניה, כעבדו של בנג'מין טרנר, ומכאן שמו. בשנת 1810 מת בנג'מין טרנר, ונט טרנר עבר לרשות סמואל, בנו הבכור של בנג'מין. בשנת 1822 נמכר לשכן בשם תומאס מור שמת בשנת 1828, וזה הפך את בנו בן התשע לאדונו של טרנר. אלמנתו של מור נישאה לג'וזף טרוויס, מייצר גלגלים, שעבר לגור בחווה.
בעת שהחווה הייתה בבעלותו של סמואל טרנר, למד נט טרנר קרוא וכתוב, חרף האיסורים הרשמיים, וכן הייתה לו גישה לספרים של תלמידים לבנים, שמע דרשות של מטיפים בפטיסטים ונטל חלק באסיפות דתיות של "כנסיית העבדים". הוא רכש ידע בכתבי הקודש הנוצריים - התנ"ך והברית החדשה ואף התעניין בשימוש באבקת שרפה. מאחר שהיה אדם אדוק, סגפן ובעל הילה של "חוזה", נחשב נט טרנר בקרב חבריו לכומר, ואחרי המרד הוא כונה בעיתונות "המטיף השחור".
המרד.
בשנת 1825 כבר הגיע טרנר למסקנה שאלהים הטיל עליו לשחרר את אחיו המדוכאים מעול העבדות.
ליקוי חמה שהתרחש בפברואר 1831 היווה עבורו אחת האותות כי הגיע הזמן לפעולה. עם קומץ חברים, מצוידים בסכינים, מעדרים וגרזנים, יצאו ב-21 באוגוסט 1831 למסע הרג נגד הלבנים בסביבה. הקרבנות הראשונים היו ג'וזף טרוויס, אשתו ובנה הקטן, שנרצחו במיטתם. אחריהם באו עוד משפחות של חוואים לבנים, לרבות נשים וילדים, בסך הכול כ-56 קרבנות. בפשיטותיהם בחוות חיפשו נט טרנר ואנשיו לגייס עוד עבדים ושחורים חופשיים לקבוצתם. כמו כן אספו כלי נשק כמו חרבות ורובים, סוסים ופרדות. לאכזבתו, לא הצליח נט טרנר, שכונה, בין השאר גם "גנרל", לגייס סביבו יותר מ-70 מורדים. חברי המיליציות הלבנות שהגיעו ל-3,000 במספרם, הצליחו בסופו של דבר לדכא את המרד ורצחו בדרכם כמאה ועשרים עבדים ושחורים חופשיים שלא היו מעורבים במרד.
מרד העבדים שהנהיג טרנר היה המשמעותי ביותר כנגד משטר העבדות בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים האמריקנית. לאחר שהמרד דוכא ב-23 באוגוסט 1831, הצליח טרנר לברוח, אך נתפס כעבור חודשיים, ב-30 באוקטובר, על ידי חוואי מקומי בשם בנג'מין פיפס. הוא הוצא להורג בתלייה ב-11 בנובמבר, בעיר ג'רוזלם (לימים קורטלנד) שבווירג'יניה. אחר מותו, נערף ראשו והופשט עורו, כאזהרה לעבדים אחרים בל ימרדו. ישנן טענות לפיהן טרנר לא רצח במו ידיו, אלא שמעשי הרצח בוצעו על ידי "חייליו", לא פעם בנוכחותו.
בזמן המשפט נפגש טרנר עם עורך דין צעיר בשם תומאס ה. גריי, שכתב בעקבות המפגש את הקונטרס 'וידויו של נט טרנר'. על קונטרס זה מבוססת היצירה "וידויו של נט טרנר" (1967) מאת ויליאם סטיירון, המתארת בגוף ראשון את המרד וכשלונו. הספר זכה להצלחה, וזיכה את מחברו בפרס פוליצר.
המשחקים הפאן-הלניים
המשחקים הפאן-הלניים היו ארבע תחרויות ספורט שנערכו ביוון העתיקה:
המשחקים ולוח השנה.
כל מחזור של ארבע שנים נקרא האולימפיאד (המחזור האולימפי), ושימש את היוונים כלוח שנה. ספירת השנים החלה בכל אולימפיאדה, כאשר שנת האולימפיאדה הייתה השנה הראשונה במחזור. בשנה השנייה נערכו המשחקים הנמאיים והמשחקים האיסתמיים (בחודשים שונים) ובשנה השלישית המשחקים הפיתיים, ושוב, בשנה הרביעית - המשחקים הנמאיים והאיסתמיים - דבר שאפשר לאתלטים להשתתף בכל המשחקים.
השנה שלאחר מכן הייתה השנה הראשונה של האולימפיאד הבאה.
השתתפות במשחקים.
במשחקים השתתפו אתלטים מכל רחבי העולם היווני, ואף ממושבות יווניות קרובות (כגון מושבות אסיה הקטנה) ומרוחקות (מושבות בסיציליה ובספרד). האתלטים היו ככל הנראה אנשים אמידים או עשירים, או באו ממשפחות עשירות בשל העלויות הגבוהות של המסע והשהות באתרי המשחקים (לא כל שכן עלויות האימונים עבור המשחקים).
במשחקים נכחו גברים חופשיים בלבד, ונאסר על נשים או על בני עמים אחרים להשתתף במשחקים (למעט יוצאים מן הכלל - כך לדוגמה, הקיסר נירון הורשה להשתתף במשחקים).
התחרויות.
התחרות המרכזית בכל המשחקים היו מרוצי מרכבות, היאבקות, איגרוף, פנטאתלון וסטאדיון (תחרויות ריצה).
הפנטאתלון כלל היאבקות, תחרות ריצה, קפיצה לרוחק, זריקת חנית וזריקת דיסקוס.
למעט מרוץ המרכבות, כל התחרויות נערכו בעירום מלא.
היסטוריה.
על פי התיעוד ההיסטורי הקיים, המשחקים הפאן-הלניים החלו להיערך בד בבד עם המשחקים האולימפיים הראשונים של שנת 776 לפנה"ס אולם ההיסטוריונים סבורים כי המשחקים החלו להיערך מאות שנים קודם לכן. שלושת המשחקים האחרים החלו להיערך במאה השישית לפנה"ס.
עידן שריקי
עידן שריקי (נולד ב–30 בנובמבר 1981) הוא כדורגלן עבר ישראלי,
קריירה.
שריקי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד והיה שותף להעפלה ההיסטורית שלה לליגה הראשונה בעונת 1997/98. לאחר שסיים את שירותו הצבאי בצה"ל ולא מצא את מקומו בסגל של קבוצת הבוגרים, שיחק בליגה ב' במכבי קריית עקרון. בשנת 2002 עבר בהשאלה למכבי יבנה, וב-2003 חזר לאשדוד.
בחודש יולי 2011 חתם שריקי לשנתיים בקבוצת גורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית, אולם הושאל לאשדוד בטרם שיחק משחק ליגה אחד במדיה, עקב קשיי התאקלמות. ב-3 ביולי 2012 חתם על חוזה לשלוש עונות במכבי נתניה תחת הדרכתו של טל בנין.
ב-17 בינואר 2013 הושאל שריקי למכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית עד לסיום העונה. כבר במשחקו הראשון בקבוצה כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 0–2 בדרבי מול הפועל פתח תקווה. שריקי כבש 10 שערי ליגה בחצי עונה, וסייע למכבי פתח תקווה להעפיל בחזרה לליגת העל.
לקראת עונת חזר למכבי נתניה, לאחר שירדה לליגת הלאומית, והיה שותף לחזרתה בסיום העונה לליגת העל ולהעפלתה לגמר גביע המדינה.
ב-15 בינואר 2015 חתם בעירוני קריית גת מהליגה הלאומית.
ב-14 ביוני 2015 חתם בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית ובתום העונה עלה איתה לליגת העל כאשר כבש 18 שערים וסיים כמלך השערים של הקבוצה באותה עונה.
ב-12 ביולי 2016 חתם בבני לוד מהליגה הלאומית. ב-9 בינואר 2017 חתם בהפועל מרמורק מליגה א'.
ב-29 במאי 2018 הוצג כשחקן הפועל אדומים אשדוד מליגה א'. בשנת 2021 עבר לעירוני גדרה מליגה ב'.
בעונת 2021/2022 מונה לעוזר מאמן בהפועל אדומים אשדוד. בדצמבר 2021 מונה למאמן הקבוצה במקומו של רוני אוואט שהתפטר, ביחד עם יאיר אזולאי
. במרץ 2022 הוביל את הקבוצה לפלייאוף עליון. בסיום העונה סיים את תפקידו.
מעכבי אנזימים
מעכבי אנזימים הם מולקולות שנקשרות לאנזים ופוגעות בתפקודו כזרז של תהליכים ביוכימיים. בעקבות זאת התהליך הביוכימי לא יתרחש, מטבוליטים לא יסונתזו או לא יפורקו, והמסלולים המטבוליים ייחסמו. העיכוב האנזימטי פוגע בתא ואף יכול להביא למותו. היות שחסימת פעילותו של אנזים מסוגלת לקטול חיידקים או לתקן חוסר איזון מטבולי בתא אנימלי, תרופות רבות פועלות באמצעות מנגנון של עיכוב אנזימטי. מעכבים אנזימטיים משמשים גם להדברת מזיקים. לצד מעכבי אנזימים קיימים חומרים הקרויים מעודדי אנזימים שמבצעים פעולה נגדית לפעולתם של המעכבים, כלומר קשירתם לאנזים משפעלת אותו ומאפשרת את תפקודו כזרז.
מעכבים אנזימטיים מונעים את יצירת התוצר בתהליך הביוכימי. מנגנון העיכוב יכול לפעול במספר דרכים: באמצעות קישור לאתר הפעיל של האנזים, המונע קשירתו של סובסטרט (מצע; המגיב בתגובה שאותה מזרז האנזים) או על ידי השריית שינוי מבני כולל באנזים, המונע מהסובסרט גישה והיצמדות לאתר הפעיל.
מעכבי אנזימים נחלקים לשתי קבוצות, מעכבים הפיכים ומעכבים בלתי הפיכים:
מעכבי אנזימים רבים משמשים כתרופות, ומסיבה זו מחקר וגילוי של מעכבי אנזימים הוא תחום הנחקר רבות בביוכימיה ובפרמקולוגיה. ניתן לקבוע את טיבו של מעכב אנזימים שמשמש כתרופה על פי הספציפיות שלו (כך שלא ייקשר לחלבונים אחרים) וכן על פי העוצמה שלו (קבוע הדיסוציאציה, המצביע על הריכוז הדרוש לעיכוב האנזים). עוצמה וספציפיות גבוהות מקטינות את תופעות הלוואי של התרופה ומפחיתות את רעילותה.
מעכבי אנזימים מופיעים גם בצורה טבעית ומעורבים בוויסות המטבוליזם. לדוגמה, אנזימים הפועלים במסלול מטבולי עשויים להיות מעוכבים על ידי תוצרים זמניים במסלול. סוג זה של משוב שלילי מאט את הזרם במסלול כאשר התוצרים מתחילים להיבנות והוא דרך חשובה לקיום הומאוסטזיס בתא. מעכבי אנזימים אחרים הנמצאים בתא הם חלבונים שנקשרים באופן ספציפי ומעכבים את אנזים המטרה. עיכוב זה מסייע בבקרה על אנזימים שעשויים לגרום נזק לתא, כגון פרוטאזות (אנזימים מפרקי חלבונים) ונוקלאזות (אנזימים מפרקי קשרים פוספודיאסטרים שמחברים בין נוקלאוטידים ב-DNA); לדוגמה, מעכב ריבונוקלאז שנקשר לריבונוקלאז באחת מאינטראקציות החלבון-חלבון החזקות ביותר שידועות. מעכבי אנזימים משמשים גם כרעלים טבעיים, למשל להגנה נגד טורפים או כאמצעים להמתת טרף.
מעכבים הפיכים.
סוגי מעכבים הפיכים.
מעכבים הפיכים נקשרים לאנזים באמצעות קשרים לא קוולנטים כדוגמת קשרי מימן, קשרים הידרופוביים, או קשרים יוניים. מספר קשרים חלשים בין המעכב לאתר הפעיל מצטרפים יחד ליצירת קישור חזק וספציפי. בניגוד לסובסטרט ולמעכבים בלתי הפיכים, מעכבים הפיכים לרוב לא עוברים תגובות כימיות כאשר הם נקשרים לאנזים.
קיימים שלושה סוגי מעכבים הפיכים המסווגים על פי השפעת שינוי ריכוז הסובסטרט של האנזים על המעכב, כמוסבר להלן:
תיאור מדיד של מעכב הפיך.
עיכוב הפיך ניתן לתיאור מדיד במונחים של היקשרות המעכב לאנזים ולתצמיד האנזים-סובסטרט, והשפעתו על הקבועים הקינטיים של האנזים. בסכמת מיכאליס-מנטן המופיעה להלן, אנזים (E) נקשר לסובסטרט שלו (S) ליצירת תצמיד אנזים-סובסטרט (ES). בתהליך הזירוז, תצמיד זה נשבר לשחרור התוצר P ואנזים חופשי. המעכב (I) יכול להיקשר או ל-E או ל-ES עם קבועי דיסוציאציה "K"i או "K"i' בהתאמה.