משקל רב ניתן בבחירת המיקום לדרך נסיגת הצבא ההונגרי. הדרך הבטוחה יותר יכלה להיות זו של טורנו סברין, בעוד הדרך הקצרה ביותר הייתה צריכה להיות זו המובילה לסיביו או לבראשוב. אין כל עדות לכך שאכן הרומנים הובילו את אויביהם אל הדרך הקצרה בחזרה להונגריה.
המקורות ההיסטוריים מספקים מעט מידע גאוגרפי על הסוגיה.
הכרוניקה המצוירת בווינה מזכירה רק "דרך כלשהי" ("quondam via" ), בין מקומות צרים "passus strictissimos", סלעיים ולא מיוערים, ושתי המניאטורות המציגות את קרב לא מאפשרות זיהוי כלשהו.
בניגוד למאמר בכרוניקה המצוירת, תעודות מהחצר ההונגרית וגם הכרוניקה הטבטונית של פטר מדויסבורג, מדברות על אזור עתיר יערות.
הוא סבר שהקרב אירע בקניון הקראינה, במעברים הצרים שבין אורשובה ובין מהאדיה.
ק. רזקייביץ' מציין ש"דרך המלח" שדרכו נכנס הצבא ההונגרי היה מסלול התחבורה הרגיל שבין הונגריה ובין ולאכיה, והוא סבור שבחזרתו להונגריה קארוי רוברט בחר מן הסתם בדרך שהכיר היטב ולא בדרך לא ידועה.
רזקייביץ' מציג כמה עדויות מתוך התעודות שהוצאו מהקצנלריה של המלך:
תעודה מ 17 באפריל 1331 מציינת שהקרב אירע מעבר ל"הר הוולאכים" (כלומר - הר הרומנים), ("
"trans alpem Olachorum", כאשר המלך עצמו מזכיר ב 2 בנובמבר וב-22 בנובמבר 1332 כי הקרב התרחש "ביציאתנו משם", כלומר בגבול בין הונגריה וולאכיה.
ב-26 בנובמבר 1332 קארוי רוברט העניק תעודת מענק לרוזן פאל ולאחיו, הרוזן לורינץ, - ששניהם השתתפו בקרב, וציין בה כי הלחימה התרחשה "כשהגענו לאזורי ספר של ממלכתנו, אשר בסראב הכופר, בנו של תוכומריוס, החזיק אותם שלא כדין בוולאכיה, תוך התעלמות מוחלטת מאיתנו ומכתרנו".
אזור הספר היחיד של הממלכה ההונגרית שנמצא באותו רגע תחת שליטת בסראב היה הבאנאט של סברין, בניגוד לשבועתו כחוסה של הכתר. מתוך סברה זו, ההיסטוריון זיהה את הר הרומנים שבו דובר עם ההר ולאשקו מיק
(1739 מ'), וכזירת הקרב בחר באזור בין אורשובה ובין צפונה של מהאדיה.
ב. חבל לובישטיה- עמק הנהר אולט
הראשון שבחר באזור הזה היה אורליאן סצ'רדוציאנו בשנת 1934 ויון קוניה שנה אחריו.
שניהם הסתמכו על שלוש נקודות - הנחה:
אם הנקודה הראשונה אינה נכונה, נופלות גם שאר ההנחות.
סיבה אחרת לנסיגה בדרך קצרה הייתה אולי הרעבת הצבא ההונגרי, המוזכרת בכרוניקה המצוירת.
רזקייביץ' מטיל ספק בכך מפני שלדעתו הצבא ההונגרי נהג להצטייד באספקה במסעותיו ומחשיב את הטענה כתירוץ המיועד להסתיר את הסיבות האמיתיות לתבוסה ההונגרית.
רזקייביץ' מזכיר גם את היחסים המתוחים שבין שלטון המלך ובין תושבי סיביו (הרמנשטאט). בשנת 1324 ארעה אף סכסוך מזוין בין הצדדים. עד ליום מותו של קארוי רוברט היחסים נשארו קרים ומתוחים.
יתרה מזו כרוניקה של המתנחלים הסכסונים הטרטנסילבנים "כרוניקה אנטיקווה" מציינת כי בעת הקרב משנת 1330 תושבי סיביו התמרדו נגד קרל רוברט, וכרתו ברית עם בסראב. תנאים סוציו-פוליטיים אלה פסלו כמעט לגמרי את האפשרות של נסיגה דרך סיביו.
בדיפלומה מ-11 בנובמבר 1336 שניתנה על ידי המלך לסגן הקנצלר טאטאמר ולאחיו של זה, באקו, כאות הערכה על זכויותיהם במסע משנת 1330, מציינת את סיכון באותה עת של הדרך בעמק האולט.
"שאשר יחד עם כל עוצמת צבאנו יצאנו לסרוק את ולאכיה, באקו, מפקודת הגבר הרם טמאש, הווידווד של טרנסילבניה, אדונו, אץ בעקבותינו ובעקבות אדוננו עם אנשים מעטים, תוך שליחויות ועניינים סודיים, הגנה מפני האויבים ומפני סכנת המוות בעזר שכלו הפיקח, ותוך הינצלות מפליאה ובמזל, השיג אותנו עד למצודת קורטיה דה ארג'ש שם התפלאנו עם כל הצבא מהגעתו הבלתי צפויה".
במשך השנים המרחק בין ארג'ש ובין טימישוארה (משם יצא הצבא ולשם שב המלך) נשאר אותו אחד, ללא קשר למסלול שנבחר - דרך טורנו סברין או דרך סיביו.
מסורות אחדות רומניות והונגריות (ראה ההיסטוריון אנגל פאל) שהיו מקובלות בעבר ממשיכות למקם את האירוע במעבר ההרים טורנו רושו (המגדל האדום), 30 ק"מ דרומה מסיביו.
הכפר פרישאן Perişani במחוז ולצ'ה חוגג כל שנה את יום הניצחון של בסראב ב-12 בנובמבר, מתוך ביטחון שהמעבר בין ההרים קוזיה וקרוצ'ה דה פיאטרה ("צלב האבן") הוא זירת ה"קרב פוסאדה" כשהוא נמצא במסלול שהוביל מוולאכיה לטרנסילבניה (פרישאן-קמפן-טלמאצ'ו-סיביו).
בחבל לובישטיה חוגגים ב 9 בנובמבר, יום תחילת הקרב "פוסאדה", במקום הנקרא פריפוארה, Pripoare בגיא ביאשולוי Valea Băiaşului.
ג.המעבר רוקר- בראן
מי שתמך במיקום זה היה ניקולאיה יורגה. הוא סבר שהקרב התנהל בקניון פוסאדה בדרך אל קמפולונג - מוסצ'ל.
ד.בעמק הפרחובה
ההשערה שהקרב התקיים בעמק הנהר פרחובה נתמכת על ידי החוקר פלוריאן ניקו סנדולסקו על סמך שלשה נימוקים מרכזיים:
1.- אם אכן השתתפו בקרב גם בני ברית טטרים, הזירה הייתה צריכה לאפשר גישת נסיגה נוחה שלהם אחרי שוך העימותים.
2.-דיווח הנוסע הפולני מאציי סטריקובסקי (1547 - 1582) שבא מקושטא בדרך למולדתו. המסלול שבחר היה סיליסטרה - קלראש - עמק הפרחובה - חבל ברסה - מעבר ההרים אויטוז - מולודבה.
תוך כדי נסיעתו סיפר שראה אנדרטה שהוקמה ככל הנראה על ידי בסראב לזכר ניצחונו על ההונגרים.
"כאשר קרולוס, מלך הונגריה, יצא ללא סיבה למלחמה נגד בסראב, שליט ולאכיה, הובס בעורמה, על ידי ולאכים ועל ידי מולדבים, כך שבקושי נמלט המלך להונגריה יחד עם קבוצה קטנה של מלווים. באותו מקום שבו התרחש הקרב, הוולאכים בנו מנזר והקימו שלשה עמודי אבן שראיתי במו עיני בשנת 1575 כשבדרכי מטורקיה עברתי אחרי העיר גרגיצה, יומיים מרחק מסיביו, שהיא עיר בטרנסילבניה, מעבר להרים.
סנדולסקו סבור שמדובר במנזר הקרוי בעם "שלושה לוחות אבן" Trei Lespezi, הנמצא בפוסאדה פרחובה וששופץ על ידי משפחת קנטקוזינו בשנת 1661. המיקום מתאים גם למרחק יומיים רכיבה מסיביו.
3. וסוף סוף ולא דבר של מה בכך - בדיפלומה מ-13 בדצמבר 1335 אל ניקולאה רדוסלב, המלך קארוי רוברט מציין כי "בעזרת אלהים, על שכך להט האויבים ויכולנו לפרוץ בצד הימני של חומת האויבים ועל ידי הימלטות דרך הפריצה בקרב שבא עלינו בהפתעה, ... מצאנו הזדמנות לישועה ויצאנו הביתה".
כיוון תנועה זה של המלך אחרי ההימלטות פורש על ידי החוקר כמתאים לעמק הפרחובה כדרך מוצא מוולאכיה.
בסיום - פ.נ. סנדולסקו מציע עוד הנחה המתייחסת לצורות הסגנון שבדיווח הכרוניקה המצוירת.
כך למשל מתוארת לכידת החיילים "כמו הדגים בסל הדייג" (vârşă), בתוך פרוזדור "דמוי ספינה צרה", שבה התנגשו זה בזה "כפי שמתנענעים הקנים ברוח"
תיאור זה הולם, לדברי סנדולסקו, עמק עם חוט מים, דהינו הנהר פרחובה, שעל גדותיו גדלים קנים.
לקריאה נוספת.
(איוואן ברטני - "הונגריה בימי בית אנז'ו" - הוצאת "גונדולאט", 1987,
הונגרית
Irania gutturalis
חימיאר
אדם בתוך עצמו
אדם בתוך עצמו הוא אלבום הסולו הראשון בעברית של המוזיקאי שלום חנוך, משנת 1977. זהו אלבומו המצליח ביותר של שלום חנוך, שנמכר בלמעלה מ-80 אלף עותקים מאז צאתו.
בשנת 2002, לרגל 25 שנה ליציאת האלבום, הוציאה חברת NMC מהדורה חדשה של האלבום. המהדורה כללה רצועת בונוס, גרסה מחודשת של חנוך לשיר "כל פעם קצת יותר" מתוך "ערב ערב", שהוקלטה על ידי טומי פרידמן, טכנאי ההקלטות של האלבום המקורי, באולפנו הביתי, בהשתתפות דויד ברוזה בגיטרה קלאסית. המהדורה המחודשת הוקדשה על ידי חנוך לזכרו של פרידמן.
בשנת 2010 כחלק מסדרת הדיסקים סימני דרך יצא האלבום במהדורה מחודשת נוספת הכוללת שני שירי בונוסים ו-DVD מהופעה בצוותא מסיבוב ההופעות שליווה את צאת האלבום משנת 1978, הכוללת מספר שירים מהאלבום, ושירים אחרים מהקריירה של שלום חנוך.
רקע.
לאחר שובו של חנוך משהות בת מספר שנים בבריטניה בניסיון כושל לפיתוח קריירה בינלאומית, הקים את להקת תמוז שהקליטה אלבום אחד והתפרקה לאחר זמן קצר. "אדם בתוך עצמו" הוא יצירה אישית ומקורית של חנוך אשר שיקפה את מצבו האישי באותה העת. חנוך חווה באותה העת מספר כישלונות הן בצד המקצועי (כישלון אלבום הסולו הראשון שלו שהוקלט באנגלית בבריטניה) וכישלון קשריו הזוגיים (גירושיו מאשתו), וחנוך העיד כי חלק משיריו נכתבו בהשפעת הבדידות והניכור שחש בתקופה זו, שירים ארוכים, מורכבים וברובם עצובים יחסית ("השביתה" נמשך כ-7 דקות, "לילות שקטים" כ-8 דקות, ו"טיול ליפו" יותר מ-10 דקות כולל משפטי מפתח על החיים, חיי הנישואין והפרסום).
חנוך הלחין ועיבד את כל שירי האלבום וגם כתב את מילות השירים חוץ מ"שביתה" (מילים: מאיר אריאל) ו"בואי לרקוד" (מילים: יענקל'ה רוטבליט, דורי בן זאב, אריאל וחנוך).
ז'ורז' דומזיל
ז'ורז' דומזיל (בצרפתית: Georges Dumézil; 4 במרץ 1898 פריז – 11 באוקטובר 1986)
היה פילולוג השוואתי צרפתי, המוכר בעיקר בזכות ניתוחי יחסי ריבונות וכוח בדת ובחברה ההודו-אירופית. נחשב לאבי אחת השיטות הסטרוקטורליסטיות וההשוואתיות במדעי החברה, ולאחד התורמים המרכזיים למיתוגרפיה.
על בסיס השיטה שפיתח, הגדיר דומזיל שלושה תפקודים חברתיים קבועים ב"ציוויליזציה" ההודו-אירופית: ריבונות, מלחמה וייצור.
ביוגרפיה.
ז'ורז' דומזיל נולד בפריז כאחד משני ילדיהם של זאן-אנטול דומזיל (1929-1857), לימים גנרל, ושל מרגריט דוטייה (1945-1860). סבו מצד האב, בעל מלאכה יוצר חביות מהאזור ז'ירונד, הסכים בזמנו שבנו ימשיך בלימודי תיכון. ואכן הגנרל דומזיל למד בנעוריו שפות חיות ולטינית ואף נעשה חובב של שירת רומא העתיקה. הוא הוריש לבנו אהבה זו לשפות ולספרים.
כילד ז'ורז' הצטיין בלימודי יוונית ולטינית וכבר בגיל 9 יודע לקרוא את ה-"אינאיס" של ורגיליוס. הוא למד בילדותו גם את השפה הגרמנית ובעידוד אביו קרא על המיתולוגיה היוונית.