עניינו של ליאון לוי בתרבויות העולם העתיק בא לביטוי אף במתן השם Odyssey לחברת ההשקעות שלו, שכן, לדבריו, "ככלות הכול, האודיסיאה היא מסע רצוף הזדמנויות וסיכונים". בהתאם לנטייתם, מאז 1985, תמכו ליאון לוי ורעייתו בפעילות ארכאולוגית בישראל.
פועלו במיזמי ארכאולוגיה בישראל.
תחילת מעורבותם הפעילה של ליאון לוי ושל רעייתו שלבי וייט במיזמים הארכאולוגיים בישראל הייתה במימון חפירות אשקלון, שנערכו בראשות לורנס סטייגר מטעם המוזיאון השמי של אוניברסיטת הרווארד ("משלחת ליאון לוי לאשקלון").
בכל עונות הקיץ בשנים 1985–2000 נהגו ליאון לוי ורעייתו להשתתף בחפירות בפועל ממש, ואחרי הקמת רשות העתיקות נענו להצעתו של אמיר דרורי לעמוד בראש אגודת הידידים בארצות-הברית. במסגרתה סייעו לפעולות רשות העתיקות בתחומים שונים, בהן יצירת קשרים עם אישים ומוסדות שקידמו את מיזם תערוכות המגילות הגנוזות.
אחת הבולטות בתרומות קרן ליאון לוי לרשות העתיקות היא הקמת הספרייה המקוונת של מגילות מדבר יהודה.
הספרייה המקוונת מיועדת לתיעוד קטעי המגילות ולהצגתן במרשתת בפני כול.
תרומתו של ליאון לוי סייעה בהפקת כרכי האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ-ישראל, בעברית ובאנגלית, על ידי החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ובהוצאה לאור של כרכי "ארץ־ישראל – מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה".
פעולות השימור והשחזור של רצפות הפסיפס הרומיות שנתגלו בעיר לוד והקמת מרכז מבקרים באתר נעשות בתרומה ייעודית מקרן ליאון לוי.
בסיוע הקרן לתחום אוצרות המדינה (הגוף הממונה על התיעוד והבקרה של ממצאי עתיקות בישראל) מתאפשרת תצוגת ממצאים נבחרים מתוך האוספים. בקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל, ההולכת ונבנית, יוקם המרכז לאוצרות המדינה ע"ש שלבי וייט וליאון לוי.
עשרות מֵיזמי חפירות בישראל נתמכים באמצעות תוכנית שלבי וייט–ליאון לוי לפרסומים מדעיים בתחום הארכאולוגיה, ובהם החפירות ברובע היהודי בירושלים, תל קשיש, קומראן, תל לכיש, תל יקנעם, תל אשדוד, תל דותן, גמלא, תל מור, תל יבנה, שער הגולן, חפירות מזר בהר הבית, תל ערוער, הקארדו בירושלים, תל אל-מזר, כונתילת עג'רוד, אזור, תל חצור, תל גזר, פקיעין, תל מגידו, באר רסיסים, תל גמה, תל בית ירח, סקר הר הנגב המרכזי, תל כודאדי, רמת רחל, העיר העתיקה באשקלון, תל באר שבע, תל שקמונה והכפר הנאוליתי בעתלית-ים.
רוז טרוש
רוז טרוש (; נולדה ב-1964) היא יוצרת לסבית בולטת, במאית, מפיקה ותסריטאית קולנוע וטלוויזיה, מארצות הברית.
ביוגרפיה.
טרוש גדלה בפרוורי שיקגו, וסיימה תואר ראשון בתולדות האמנות באוניברסיטת אילינוי בשיקגו. היא נולדה להורים מהגרים מפוארטו-ריקו והמשפחה אף פעם לא מצאה את מקומה בשכונה הצפונית הלבנה בה חייה. טרוש מספרת ש"הוריי חשבו שהמעבר לפרוורים זה סימן להצלחה. אך אנו תמיד היינו המשפחה שגרמה לכולם לומר 'זהו, הלכה השכונה'". היא עברה לפרוורים עם משפחתה בשנות העשרה לחייה, והתחלה לעבוד בבית קולנוע, שם התחיל העניין שלה בתחום.
טרוש פגשה את בת זוגה לשעבר, גווניביר טרנר, בזמן הצילומים לסרט "גבריאלה", בשנים 1991–1993. הן החלו לפתח סרט שמבוסס על החוויות שלהן ושל חברותיהן בקהילה הלסבית בשיקגו. הסרט נקרא בתחילה "Ely and Max", אך יצא בשם "Go Fish". עד שיצא הסרט, ב-1994, השתיים כבר נפרדו, וטרוש עברה לניו יורק, שם המשיכה לכתוב תסריטים. לדבריה, ערבוב עבודה על סרט לסבי עם יחסים אישיים זה מתכון לאסון - הפרידה במהלך ההפקה של הסרט לא רק הקשתה על השתיים באופן אישי, אלא גם יצרה גלים עבור צוות ההפקה והשחקנים, שהושפעו מהמתח בין טרוש לטרנר על סט הצילומים. טרוש חייתה בלונדון בשנים 1997–1999, ושבה לארצות הברית כדי לביים את הסרט "" (2001).
כדי לוודא שלא תשכח את הלקח של הסרט, היא קעקעה על פרק ידה את האימרה (בספרדית) "זכרי כי החיים האלה קצרים".
קריירה.
טרוש החלה את עבודתה הקולנועית בשנות ה-90. היא אחת מקומץ של במאיות לסביות שהתחילו את הקריירה שלהן בסרטים עצמאיים, והצליחו למצוא בהמשך עבודה גם בהוליווד, שם נשים מהוות רק 12% מגילדת הבמאים האמריקאית.
תחילת קריירה.
במהלך לימודיה באוניברסיטת אילינוי, טרוש יצרה מספר סרטים קצרים, כולל Let's Go Back to My Apartment and Have Sex (1990), This War Is Not Over (1991) וסדרת הסרטים הקצרים Gabriella (1991–1993).
לפני שהתחילה לעבוד גם בטלוויזיה, טרוש ביימה והפיקה שלושה סרטים קולנועיים, במהלך כעשר שנים: Go Fish, Bedrooms and Hallways ו-The Safety of Objects.
לאחר שסיימה את שלושת הסרטים, טרוש הבינה שהיא מעוניינת לביים יותר, ורצתה עבודות יותר מיידיות שאינן דורשות שנים של פיתוח, וחיפשה פרויקטים טלוויזיוניים.
סרטים.
הסרט הראשון שביימה היה הסרט פורץ-הדרך Go Fish, שיצא ב-1994. סרט כל כך דל תקציב, שנחשב לאחד הסרטים העצמאיים באמת של אמצע שנות התשעים, ולבטח הראשון בז'אנר סרטים לסביים. הסרט הופק ונכתב בשיתוף עם גוויניביר טרנר, שכיכבה בסרט וגם הייתה בת זוגה של טרוש באותה תקופה. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס. סרטה הבא של טרוש היה Bedrooms and Hallways (1998), שחקר את נושא המיניות.
בסרטה השלישי, The Safety of Objects (2001), היא סטתה מנושא הלהט"ב. הסרט עובד מסדרה של סיפורים קצרים מאת א. מ. הומס, ונסב סיפורי אהבה הטרוסקסואליים בפרוורים.
ב-2013, הפיקה טרוש את סרטה של סטייסי פאשן, Concussion.
"Go Fish".
הסרט היה סרט ניסיוני, שנכתב, הופק ובוים בשיתוף בין טרוש וטרנר, בת זוגה. השתיים רצו לתת זווית אחרת לסיפורים של לסביות, וכשהסרט פתח בפסטיבל סאנדנס, הוא היה לסרט הראשון שנמכר לחברת הפצה במהלך הפסטיבל. למרות שטרוש עצמה כללה את הזהות שלה כלטינה בתקציר הסרט כחלק משמעותי ממנו, פרט זה הושמט בהפצת הסרט, שהוצג כמתמודד עם ענייני זהות מינית ומגדרית בלבד. הסרט יצא לאקרנים במהלך חודש הגאווה ב-1994, והכניס בקופות כ-$2.4 מיליון. Go Fish הוכיח את השיווקיות של סרטים לסביים, נושא שנותר נדיר בתחום. טרוש מותגה כבמאית קווירית, דבר שלעיתים גרם לה למורת רוח, כאשר היה ברצונה לדבר על פנים אחרות של יצירותיה.
"Bedroom and Hallways".
ב-1997, טרוש עברה ללונדון כדי לביים את הסרט Bedroom and Hallways יחד עם המפיקה הבריטית דורותי ברווין ובת זוגה סיסי דמפסי. לעומת סרטה הראשון - שעבורו גירדה כסף מכל עבר, ולפעמים נותרה ללא יכולת לשלם את חשבון הטלפון שלה - סרט זה הופק בגיבוי אולפן, והעבודה עליו הסתיימה במהרה. הסרט עסק בסיבוכים רומנטיים בקרב קבוצה מגוונת של דמויות - בהן להט"בים, סטרייטים, וכאלה שעדיין לא החליטו. טרוש אמרה שהיה ברצונה לייצר סרט "ללא מגדר, ללא מין וללא פוליטיקה". הסרט עצמו הוא פארסה מינית, שמכוונת ללעוג לגישות קונבנציונליות ושמרניות לגבי מין ומגדר. הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל הקולנוע בלונדון ב-1998.
"The Safety of Objects".
טרוש חזרה לארצות הברית כדי לביים את The Safety of Objects, אשר יצא ב-2001. הסרט, שהיה מבוסס על סיפורים קצרים מאת א. מ. הומס, עסק ברומנטיקה סטרייטית בחיים הפרווריים של הדמויות. בסרט כיכב אנסמבל שכלל את גלן קלוז, טימותי אוליפנט, פטרישה קלארק ודרמוט מולרוני.
טלוויזיה.
טרוש עבדה רבות בטלוויזיה, לאחר שהחליטה שהיא רוצה גם את המיידיות של סוג עבודה זו, לעומת הפרויקטים ארוכי הטווח של הקולנוע. היא ביימה בין היתר פרקים של הסדרות עמוק באדמה, בטי המכוערת וכתבה והפיקה שלוש עונות של הסדרה ישנן בנות.
VanossGaming
ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו (2016)
PrankVsPrank
מתיחה נגד מתיחה (באנגלית: PrankVsPrank; בעבר נודע בקיצור PVP, כיום ידוע כ-Jesse) הוא ערוץ יוטיוב של הקומיקאי ג'סי מ. ולנס (נולד ב-25 בספטמבר 1982 בפרבר של פילדלפיה) ובת זוגו לשעבר, ג'ינה סמית' (נולדה ב-15 במרץ 1983 בפרבר של פילדלפיה).
ג'סי וג'ינה התגוררו בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית. שניהם גדלו בניו ג'רזי, בפרברים של פילדלפיה. ג'ינה וג'סי החלו לצאת בדצמבר 2005. בשנת 2007 החלו השניים למתוח אחד את השנייה, ולהעלות סרטונים שלהם ל-YouTube. ב-9 בנובמבר 2009 פתחו את הערוץ PrankVsPrank. ג'סי צילם את בת זוגו, ג'ינה, מנסה את אתגר הקינמון והעלה את הסרטון לאינטרנט, ולאט לאט החלו עם סרטונים בהם הם מתחו אחד את השנייה, ופרסמו ביוטיוב.
הסרטונים מראים איך הם מתכוננים למתוח אחד את השנייה, ומצלמים את תגובתם. לערוץ היוטיוב יש כ-2 מיליארד צפיות וכ-10.6 מיליון משתמשים רשומים (נכון למאי 2018) והערוץ ממוקם במקום ה-99 ברשימת הערוצים בעלי מספר העוקבים הגבוה ביותר ביוטיוב.
ב-1 באפריל 2013, העיתון האמריקאי "USA TODAY" דירג את הערוץ כ"ערוץ המתיחות הטוב ביותר ביוטיוב".
לבני הזוג יש גם ערוץ ולוגים ביוטיוב הנקרא BFvsGF, שבו הם מעלים סרטונים באופן יומי על חייהם. הסרטונים בדרך כלל מראים אותם מטיילים בפילדלפיה, מבקרים בניו-יורק, בלוס אנג'לס ועוד.
הזוג הציג את הדמות צ'יפ-צ'וקלט (Chip Chocolate) בסרטון "Fruit Assassin".
ב-30 במרץ 2016 יצאה סדרת יוטיוב חדשה בשם "אקדמיית המתיחות - Prank Academy" בחסות "YouTubeRed" בכיכובם של ולנס וסמית'. הסדרה בת 18 פרקים. הקונספט שלה הוא שיוטיוברים יקבלו משימות בזמן שימתחו יוטיוברים אחרים, בעוד שהם צריכים לעמוד במשימות כדי לעבור את "אקדמיית המתיחות".