במהלך שנות השמונים החל איפא"ק לעבוד גם בשתדלנות בזרועות הממשל ואימץ בעקבות כך עמדות ימניות יותר. לשיא הגיע תהליך זה בזמן המאבק על ההתנחלויות שהגיע לנקודת פיצוץ ב־12 בספטמבר 1991 כאשר שתדלני איפא"ק (למעלה מאלף מאתיים) ניסו לשכנע את חברי הקונגרס לתמוך באימוצן. המאמץ נכשל בעקבות מתקפה חריפה ביותר של ג'ורג' בוש (האב) כלפי השדולה בה טען (בין השאר) כי השדולה איננה פועלת בהתאם לאינטרסים של ארצות הברית. עם זאת, איפא"ק הצליח לבסוף לגייס את תמיכת הקונגרס בערבויות (לאחר שהוסכם לקזז מהן את ההשקעות בהתנחלויות).
מאז תחילת שנות התשעים, פעילות איפא"ק פחתה במקצת וכך גם השימוש שישראל עושה בה, אולם עדיין איפא"ק נחשבת לשדולה השנייה בעוצמתה בקונגרס האמריקאי (לאחר שדולת יצרני הנשק הקל). ב־2005 הסתבכו שניים מבכירי איפא"ק בפרשה של העברת מידע סודי לישראל, פרשה אשר הביאה לפרישתם מהארגון ולפגיעה חמורה במעמדו.
בעשור השני של המאה ה-21 עומדים בראש מועצת המנהלים של איפא"ק חמישים אנשים רבי השפעה בפוליטיקה הדמוקרטית והרפובליקנית ובעניינים אזרחיים ברחבי המדינה. בהם הסנטור לשעבר רודי בושווייץ, סטיבן גרוסמן ובוב אשר.
תקציב השדולה מגיע מתורמים פרטיים, מדמי חברות שעל החברים לשלם. היא אינה מקבלת שום סבסוד מממשל ארצות הברית או מממשלת ישראל.
במרץ 2022 פורסם מכתב מטעם איפא"ק ובו נתבקשו חברי הארגון להמשיך לתמוך ברשימת חברי קונגרס מהמפלגה הרפובליקנית בשל יחסם החיובי למדינת ישראל, בהם עשרות חברי קונגרס שטענו שתוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 זויפו, וחלקם תמכו באירועי ההסתערות על הקפיטול ובתאוריית ההחלפה הגדולה.
מטרות.
איפא"ק פועלת לדאוג לקיומו של הסיוע החיוני אותו מקבלת ישראל מממשלת ארצות הברית, על מנת שישראל תישאר חזקה ובטוחה. כמו כן, היא פועלת על מנת לקדם שיתוף פעולה אסטרטגי בין שתי המדינות על מנת לקדם מדיניות נגד הטרור. שיתוף הפעולה האסטרטגי יביא גם להחלפת מידע בין המדינות בנושא טכניקות ביטחוניות וטכנולוגיות על מנת לשמור על ביטחון המדינות וכן, עצירת מדינות כגון איראן מלהשיג נשק להשמדה המונית.
הישגים.
איפא"ק זוקפת לזכותה הישגים רבים במהלך שנות קיומה:
דרכי פעולה.
איפא"ק פועלת במגוון דרכים על מנת להגיע לקהלי יעד שונים בארצות הברית. מחברי קהילות יהודיות, לסטודנטים בקמפוסים ועד לחברי ממשלה וקונגרס.
ביקורת.
הפרופסורים סטיבן וולט וג'ון מירשהיימר פרסמו ספר בשם ובו טענו שבשל כוחו הרב של הארגון הוא עלול להשפיע על הממשל האמריקאי לפעול בניגוד לאינטרסים שלו, דבר שעלול לפגוע גם בביטחונה של ישראל בטווח הארוך.
תוספת (הרלדיקה)
בהרלדיקה, תוספת (Augmentation) היא כל שינוי או הוספת פריטים בשלט האצולה, אשר בדרך כלל מעניק שליט או ריבון בתור טובה, פרס או הכרה במצוינות.
הענקת שלט אצולה חדש לגמרי איננה נחשבת לתוספת. כמו כן, הענקת תוספת אינה אפשרית למי שאינו בעל שלט אצולה.
יצחק גנוז
יצחק גנוז (נולד ב-9 בינואר 1927) הוא חוקר פולקלור, סופר ומשורר. עורך כתב העת "ידע-עם", במה לפולקלור יהודי.
ילדותו.
נולד בעיר לידא שבפולין, למשה גנוזוביץ וליהודית מבית בְּרֶם. קיבל חינוך עברי בבית ספר "תרבות". עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאסר אביו, מורה עברי, על ידי ה-נ.ק.ו.ד. בגלל פעילותו הציונית ועקבותיו נעלמו. אמו ושלושת ילדיה הוגלו לסיביר. שנות נדודיהם שם עברו בעבודה מפרכת בכריתת יערות ובניית מסילת ברזל החוצה את מרכז קזחסטן. עם גמר המלחמה עברה המשפחה לפולין והמשיכה משם אל ארץ ישראל.
העלייה לארץ.
בפולין ארגן והדריך גנוז קבוצת ילדים ונוער גדולה, ניצולי השואה. יחד הם חצו גבולות ועלו על ספינת אקסודוס - יציאת אירופה תש"ז. שגנוז היה אחד מפעיליה וחבר המזכירות המובילה של ספינת הגירוש אושן ויגור. יחד עם קבוצתו, אמו, אחותו ואחיו עבר את כל שלבי מסעה ונדודיה.
לאחר החזרת המעפילים מחופי הארץ לגרמניה, עלה ארצה בשנת תש"ח עם קבוצת נוער מתנדב מגויס (גח"ל) והשתתף במלחמת הקוממיות.
פועלו בארץ.
למד ספרות עברית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. חבר אגודת הסופרים העבריים משנת 1986 והאיגוד העולמי למדעי היהדות.
מרצה ללשון וספרות יידיש. עורך כתב העת "ידע עם - במה לפולקלור יהודי", החל משנת 1976.
חבר המועצה המדעית של ארכיון הסיפור העממי בישראל ע"ש דב נוי (אסע"י).
ספריו של המשורר יצחק גנוז מבטאים את ההוויה הישראלית בריבוי פניה. מאז ראשית כתיבתו, הוא מציג את המתח הייחודי שבין כאן לשם, ואת הגורל היהודי המלווה את קיומנו כאן כישראלים. הוא מבטא את שירת השואה והתקומה כשתי חטיבות השזורות זו בזו, ומצליח להפוך חומרים ביוגרפיים למעשה אומנות מרגש ונוגע ללב.
זה שנות דור מנחיל גנוז דרך יצירתו את תודעת השואה והתקומה, ואת המחויבות לעבר. החיבור בין העברית ליידיש בשירתו אותנטי ונושא את חוויית הדו-שורש, וגם העברית שלו אוצרת את מכמני העברית לרבדיה.
היה נשוי לנאמנה בת מנחם יצחק קליונר, עד למותה ב-2001.
ספרים ופרסומים.
כתביו הופיעו בעיתון "הצופה", ובכתבי העת "האומה", "מבוע", "מהות", "מאזנים", "בשדה-חמד", "עת-לחשוב", "ירושלים - מאסף לדברי ספרות", "אפיריון", "מקור ראשון", "ידע-עם (כתב עת)", "טאפלפונקט", ועוד.
סיפורו הראשון הופיע בכתב העת "מבואות" בשנת 1954. מאז פרסם סיפורים, שירים, מחקרי פולקלור ומאמרי ביקורת במאות כתבי עת. ערך ספרי זיכרון. ביבליוגרפיה של כתביו פורסמה ב"ידע-עם", גיליונות כח–כט (תשס"ד 2003).
חלוקה לרבעים (הרלדיקה)
חלוקה לרבעים היא שיטה בהרלדיקה לשילוב שלטי אצולה שונים במגן אחד על ידי חלוקת המגן לריבועים וציור שלט שונה בכל אחד.
באופן טיפוסי, המגן מחולק לארבעה חלקים שווים, שניים למעלה ושניים למטה (דוגמה טובה ניתן לראות בשלט האצולה של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, המחולק לארבעה חלקים ומציג את שלטיהן של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, עם חזרה נוספת על השלט של אנגליה, המשלים את ארבעת החלקים). במקרה שרק שני שלטי אצולה מיוצגים, יופיע כל אחד מהם פעמיים על מנת למלא את ארבעת הריבועים ההכרחיים. הרביע המכובד הוא הרביע השוכן בצד הדקסטרי של השלט – מיקום זה מוכר גם בשם "קנטון".
הגבלה על מספר הרבעים.
על פי מסורת ההרלדיקה האנגלית אין הגבלה על כמות הרבעים המותרת. וכך ברשומות המכללה להרלדיקה שבלונדון מתועד שלט האצולה של משפחת לויד מהעיירה סטוקטון כמחולק ל-323 רבעים וכולל חזרה על שלטים משויכים לאצילים וולשים מהמאה ה-9 מספר פעמים. דוגמה נוספת ניתן לראות בשלט האצולה של משפחת פוויס-ליב, המחולק ל-64 ריבועים חוקים שונים קיימים בהרלדיקה הסקוטית ועשויים להכיל גם מדינות נוספות כגון קנדה ודרום אפריקה.
שלט האצולה של מלכת הממלכה המאוחדת הוא שלט של ריבונות על אדמה ומאחד את שלטי האצולה של כל הממלכות השייכות לה. רוב שלטי האצולה, לעומת זאת, מועברים בירושה, ולפיכך מצורפים ומשולבים יחדיו שלטי האצולה של אבותיהם של נושאי התואר.
החוקיות בשיבוץ.
קיימים חוקים נוקשים בנוגע לשאלה אילו שלטי אצולה ניתן לצרף ברבעים ומהו הסדר לפיו עליהם להופיע. גברים ונשים רשאים תמיד להציג את שלט האצולה המשפחתי, אך בדרך כלל לא ניתן בחלוקה לרבעים ייצוג לשלטי המשפחות המקושרות דרך נשים בלבד (לדוגמה, שלט אצולה של אם או סבתא). יוצאות מן הכלל הן נשים אשר הן יורשות הרלדיות (נשים ללא אחים, או שאחיהם מתו). במקרים אלו רשאים הילדים לרשת את שלט האצולה של בית אימם ולהציגו בחלוקה לרבעים על מגניהם. אם אביה של יורשת הרלדית נשא בעצמו ריבוע אחד או יותר - מותר לצאצאים לשבץ ריבועים אלו במגן.
הריבועים מוצגים על פי הסדר לפיו הושגו - כלומר, לפי סדר הנישואים - החל בנישואים הראשונים שהביאו ריבוע למשפחה. ניתן להשמיט רבעים מהמגן - אולם בהשמטת ריבוע אחד חלה חובה להסיר את שאר הרבעים המקושרים אליו (כלומר, יש למחוק את רבעי השושלת במלואה).
ככל שגדל מספר הרבועים - כך קטן השטח הנתון לכל אחד מהם. לפיכך, משפחות אשר בבעלותן ריבועים רבים בוחרות באילו מהם יעשה שימוש סדיר.
דוכס נורפוק, למשל, משתמש בחלוקה לארבעה רבעים בלבד בשלט האצולה שלו (2) אף על פי שהוא רשאי לשאת עוד רבים נוספים. גם משפחת פוויס-ליב, למרות 64 הריבועים שבבעלותה, משתמשת בדרך כלל ברבעי המשפחות פוויס וליב בלבד. רבעים אלו אף הם אינם בשימוש, וזאת מכיוון שהרבעים אוחדו לשלט אחד בלתי ניתן להפרדה בשנת 1907. משמעות הדבר היא ששני הסמלים אוחדו לשלט אחד, ואין זה ראוי להציגם בנפרד. לפני 1907, חילקה המשפחה את שלט האצולה שלה כך שסמל משפחת פוויס היה ברבע השמאלי העליון (כלומר הראשון). אחרי 1907 עוצב שלט האצולה מחדש כשסמל משפחת ליב בפינה השמאלית העליונה - זאת מכיוון ש"ליב" מהווה את החלק האחרון בשם המשפחה.
צבי לוריא
צבי לוריא (Lurie; 1 ביוני 1906, לודז', פולין – 21 במאי 1968, ישראל) היה פעיל ציוני, ממייסדי הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, חבר קיבוץ עין שמר; חבר ההנהלה הציונית וראש מחלקת הארגון בהנהלת הסוכנות היהודית; ממייסדי מפ"ם, חבר מזכירות המפלגה והוועדה המדינית; חבר אספת הנבחרים הרביעית מטעם חזית השמאל, חבר הוועד הלאומי, חבר מועצת המדינה הזמנית ומחותמי מגילת העצמאות.
ממקימי "קול ישראל" ומנהלה הראשון, עד 1948.
קורות חיים.
לוריא למד בגימנסיה יבנה בלודז' ואחר כך החל ללמוד באוניברסיטאות ורשה ווינה. בספטמבר 1925 עלה לארץ ישראל, הצטרף לקבוצת השומר הצעיר בעין גנים והקים עמה את קיבוץ עין שמר בשנת 1927. עם הקמת הקיבוץ הארצי באפריל 1927 נבחר לוועדת תרבות וחינוך שלה.