לפני חשיפת הכרטיס החכם, הרעיון המקורי של מורנו היה לייצר טבעת חותם שתהיה טבעת חכמה עם שבב זעיר לקריאת מידע, והגיש על כך פטנט בשנת 1974. לאחר שהבין כי הרעיון לא מעשי, מורנו פישט את הרעיון, ובשנת 1975 הציג כרטיס פלסטיק שהכיל מיקרו-שבב, ששמו la carte à puce. בשנת 1976 הדגים מורנו כי ניתן להשתמש בכרטיס החכם שהמציא עבור עסקאות פיננסיות אלקטרוניות באמצעות מכונה.
הכרטיס החכם של מורנו נחל הצלחה רבה בצרפת החל משנות ה-80 של המאה ה-20, שם היה נפוץ הרבה לפני מדינות אחרות. בשנת 1983 שילבה חברת פראנס טלקום את הכרטיס החכם בכרטיסי התשלום הטלפוניים שלה. בשנת 1992 יישמה תעשיית הבנקאות הצרכנית הצרפתית את הכרטיס החכם של מורנו בחברת התשלומים Carte Bleue.
הכרטיס החכם של מורנו היווה את הבסיס לשבבים המשמשים כיום בנקים, סופרמרקטים, תחנות דלק, כרטיסי SIM, תעודות זהות ורישיונות נהיגה ביומטריים.
תפוצת השימוש בכרטיס החכם הייתה איטית יותר במדינות מחוץ לצרפת, והשימוש בו החל רק בשנות ה-90 המאוחרות. עם זאת, למרות התפוצה הנרחבת של הכרטיס החכם בצרפת והתמלוגים הרבים שהרוויח מורנו, ההמצאה שלו לא זכתה להכרה בינלאומית מספקת.
המצאות ומיזמים נוספים.
מורנו התעניין מאוד במוזיקה, שידור וכתיבה. הוא הקים את תחנת הרדיו האינטרנטית Radio Deliro, וגם המציא מספר מכשירים אלקטרוניים לא שגרתיים, שכללו בין היתר מחשבון, וגם מכשיר שנקרא Matapof, שביצע הדמיה אלקטרונית ומספרית של משחק הטלת מטבע.
כתיבה ומשחק.
מורנו כתב מספר ספרים, בהם Théorie du Bordel Ambiant, שהוא אוסף של רעיונותיו והשקפותיו. הוא גם כתב ספרים בשם הבדוי Laure Dynateur, וגם ספר בישול בשם L'Aide-Mémoire du Nouveau Cordon-bleu שמכיל יותר מ -2,000 מתכונים.
מורנו לקח חלק במספר סרטים קומיים בקולנוע הצרפתי, בהם הסרט הקומדי "Les Sous-doués en vacances" משנת 1982, בבימויו של קלוד זידי, כדמות ממציא מטורף שממציא "מחשב אהבה".
חיים אישיים.
מורנו נישא לסטפני סטולין בדצמבר 1976; לזוג שתי בנות, מריאן וג'וליה. הוא הלך לעולמו בפריז ב-29 באפריל 2012, בגיל 67.
טסטודינטה
טסטודינטה (שם מדעי: Testudinata) היא קבוצה של זוחלים בני הקבוצה זאוריה, שחיה מהטריאס העליון ועד להולוקן. כיום שרדה מהקבוצה רק סדרת הצבים. ישנה מחלוקת על השיוכים לקבוצה, כאשר חלק מהחוקרים רואים בקבוצותיה חברים בקבוצות אחרות של זאוריה שאינן קרובות. בעבר שויכו לקבוצת האנאפסידה שהתבטלה.
המאפיין העיקרי שלהם הוא שריון גוף גדול המכסה את הצלעות, החזה ועמוד השדרה ועוטה את כל הגוף מלמעלה. בנוסף הם בעלי לסתות חזקות, אך חסרות שיניים ובעלי נחיריים הממוקמים בחלק העליון של ראשם. עקב מבנה השריון הגפיים שלהם רחבות אך קצרות ונמוכות, מבנה המונע מהם לנוע במהירות. חלק ממינים אלה פיתחו אורח חיים ימי בדומה לצבי הים המודרניים.
רוב המינים בקבוצה נכחדו עם סוף הפליסטוקן, למעט כמה סוגים כמו המיאולניה. כיום שרדו מהם רק סדרת הצבים.
מיון.
הסוג "Odontochelys" לעיתים משויך לקבוצה, אך כיום רואים בו חבר בענף Pantestudines - בו מצויה הקבוצה.
דודג' ראם ואן
דודג' ראם ואן (באנגלית : Dodge Ram van) הם קשת רחבה של מכוניות מסחריות אשר יוצרו על ידי חטיבת דודג' בין השנים 2003–1971 בקנדה.
בין השנים 1971–1998 "דודג'" הייתה בבעלות קונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי, ובין השנים 1998–2003 בבעלות דיימלר AG
תנו להם מוזיקה
תנו להם מוזיקה (באנגלית: They Shall Have Music) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1939, עם יאשה חפץ, ג'ין ריינולדס ווולטר ברנן בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על בית ספר למוזיקה לילדי עניים שעומד להיסגר מחוסר תקציב. בתחילת הסרט נכתב כי הוא מוקדש לכל בתי הספר למוזיקה בעולם הנותנים חינוך מוזיקלי לנערים ממשפחות עניות.
יאשה חפץ מנגן בסרט מספר קטעי מוזיקה:
אלפרד ניומן היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה.
פרנקי (ג'ין ריינולדס) הוא נער רחוב בניו יורק, מסתובב כל היום עם חבריו עם חבריו ומבצע פשעים קטנים כמו גנבת אופניים או שדידת נערים אחרים. אביו החורג כולא אותו במחסן. שם מוצא פרנקי כינור ישן עליו נהג אביו ללמדו נגינה. הוא לוקח את הכינור, בורח מהמחסן וממשכן את הכינור. את הכסף הוא שם במטמון עם חבריו.
השוטרים רודפים אחריו ואחרי חברו לימי (תדי קילבורן) והם חומקים לאולם קונצרטים. זוג אחד לידם רב, האישה עוזבת והגבר זורק את הכרטיסים. פרנקי לוקח אותם ומנסה למכרם אך ללא הצלחה. הוא מחליט להיכנס לאולם עם חברו.
יאשה חפץ מנגן עם תזמורת את המבוא ורונדו קפריצ'יוזו של סן סנס ועיני פרנקי נפתחות. הוא מוקסם מהנגינה ולאחר הקונצרט הוא מוציא את הכסף מהמטמון ופודה את הכינור שלו. אביו החורג חושב שהכינור גנוב ולוקח אותו ממנו. פרנקי מתנפל עליו והכינור נשבר. האב רוצה לשלוח אותו למוסד לעבריינים צעירים ופרנקי בורח מהבית. הוא מסתובב ברחובות ומרוויח פרוטות מצחצוח נעליים. מתלווה אליו כלב עזוב ובודד.
פרנקי שומע קולות נגינה ונכנס בית הספר לוסון למוזיקה. תזמורת בית הספר מנגנת את הפתיחה לספר מסביליה והילדה בטי (ז'קלין נאש) שרה אריה מלה טרוויאטה. על התזמורת מנצח מנהל בית הספר, פרופסור לוסון (וולטר ברנן). הפרופסור בוחן שמיעה של אחד המנגנים ופרנקי עונה את התשובה הנכונה. הפרופסור בוחן אותו שוב ומגיע למסקנה שיש לו שמיעה אבסולוטית. הוא קורא לבתו אן (אנדראה לידס) ומורה לה לרשום אותו לבית הספר ללא תשלום.
פרנקי מסתובב בלילה בגשם עם כלבו, מתרחק משוטרים עד שהוא מוצא חלון פתוח ויורד למרתף של בית הספר. שם נתקל בו הפרופסור ולאחר ששמע את סיפורו הוא מרשה לו להמשיך להתגורר במרתף.
פרנקי מאזין לשיחות ומתברר לו שבית הספר עומד להיסגר בגלל חובות. הנושה הראשי הוא מר פלאור (פורטר האל) בעל בית מסחר לכלי נגינה. הוא מאיים להחרים את כל הכלים שנתן לבית הספר אם לא יקבל תשלום. בחנותו עובד פיטר (ג'ואל מקריי) החבר של אן ופלאור מפטר אותו כי לא הצליח לגבות את החוב של בית הספר.
פרנקי מארגן קבוצת תלמידים עם שלטי הפגנה. הם נעמדים ליד אולם קונצרטים ומתחילים לנגן את מוזיקת לילה זעירה של מוצרט. יאשה חפץ יוצא מהאולם ומתחיל לשאול את המנגנים על מעשיהם. פרנקי מזהה אותו, מסביר לו את מצוקת בית הספר ומזמין אותו לבקר שם. חפץ מצווה למזכירו להגיע לבית הספר ולהקרין בפני התלמידים סרט שלו. בסרט הוא מנגן את הורה סטקטו של דיניקו ואת "אסתרליטה" של מנואל פונסה.
המצב מחמיר, התלמידים מתכוננים לקונצרט הגמר ומר פלאור מתכוון להחרים את הכלים. בצר לו אומר פיטר לפלאור כי יאשה חפץ עומד להשתתף בקונצרט הגמר. זה משנה את המצב אבל אין בזה אמת. פרנקי נפגש עם חבריו ושולח אותם עם פתק ליאשה חפץ הם לא מתקבלים אבל לימי מצליח לגנוב את כינור הסטרדיוואריוס של חפץ ששוויו 70.000 דולר. הוא מוסר את הכינור לפרנקי ורק לאחר שפרנקי קורא בעיתון על גנבת הסטרדובריוס הוא מבין שזה הכינור של חפץ. הוא מתקשר לבית חפץ ומודיע שהכינור ברשותו. שוטרים תופסים אותו ומביאים אותו לדירת חפץ שם מזהה חפץ את הכינור. פרנקי מתחנן לחפץ שיבוא ויציל את בית הספר אך חפץ ממהר להופעה ורק לאחר שפרנקי מתעלף הוא נעתר לו.
בינתיים בבית הספר מתחיל הקונצרט. האימהות נעמדות בפתח ולא נותנות לעובדים של פלאור להיכנס כדי להחרים את כלי הנגינה. הם גם מונעות מהשוטרים להיכנס.
ברגע האחרון מגיע חפץ עם פרנקי. הכל בא על מקומו בשלום. חפץ מבטיח לקחת את בית הספר תחת חסותו והסרט מסתיים כשהוא מנגן עם הנערים תחת שרביטו של פרופסור לוסון את החלק השלישי של הקונצ'רטו לכינור ותזמורת של מנדלסון.
רוזמרי רוג'רס
רוזמרי רוג'רס (באנגלית: Rosemary Rogers; 7 בדצמבר 1932, שרי לנקה – 12 בנובמבר 2019, מונטריי) היא סופרת אמריקאית מז'אנר הרומן הרומנטי.
ביוגרפיה.
רוזמרי רוג'רס (יאנש) נולדה בציילון שהייתה אז בשליטת בריטניה. בבעלות הוריה שהיו ממוצא הולנדי-פורטוגזי הייתה רשת בתי ספר פרטיים. רוזמרי גדלה בבית מלא משרתים ועוזרים. היא התחילה לכתוב בגיל צעיר. רוזמרי הייתה האישה הראשונה במשפחתה שהחלה לעבוד מחוץ לבית, כאשר התקבלה כעיתונאית לעיתון מקומי. לאחר לימודים של מספר שנים באוניברסיטה המקומית היא התחתנה. בשנת 1960 היא התגרשה ועברה עם שתי בנותיה ללונדון.
בהיותה באירופה היא פגשה את לרוי רוג'רס, הם התחתנו ועברו להתגורר בקליפורניה. לאחר שמונה שנים הזוג התגרש. בהיותה בקליפורניה רוזמרי רוג'רס הכירה את שירלי באסבי והן התיידדו. בעקבות ההכרות, רוזמרי רוג'רס החלה לכתוב בתחום הרומן הרומנטי וספרה הראשון התפרסם בשנת 1974. הספר זכה להצלחה רבה ונמכר במיליוני עותקים. בעקבות ההצלחה, היא המשיכה בכתיבה. בסך הכל היא כתבה כ-20 ספרים.
הרומנים של רוזמרי רוג'רס מלאים באלימות, הגיבורות הראשיות בדרך כלל נאנסות מספר פעמים, נוסעות למקומות אקזוטיים ופוגשות אנשים חשובים.
תומאס סולי
תומאס סולי (באנגלית: Thomas Sully; 19 ביוני 1783 - 5 בנובמבר 1872) היה צייר פורטרטים אמריקאי. יליד בריטניה, חי את רוב חייו בפילדלפיה, פנסילבניה. הוא צייר בסגנון תומאס לורנס. ציוריו כללו מנהיגים פוליטיים לאומיים כמו נשיאי ארצות הברית תומאס ג'פרסון, ג'ון קווינסי אדמס, ואנדרו ג'קסון, גיבור המלחמה המהפכנית הגנרל מרקיז דה לאפייט, ומוזיקאים ומלחינים מובילים.
בנוסף לדיוקנאות של פטרונים עשירים, הוא צייר נופים ואירועים היסטוריים כמו מעבר דלוור בשנת 1819. עבודותיו הופיעו במטבעות של ארצות הברית.
חיים וקריירה.
ראשית.