בחפירות באזור מג'ד אל כרום התגלה יישוב עתיק. חלק מחוקרי המקרא מזהים אותו כ"בית הכרם" המוזכר במשנה ובתלמוד.
בתקופת דאהר אל-עומר ובנו עלי שהיה מושל הגליל, נבנתה חומה סביב הכפר ובה מגדלי שמירה. כאשר עלי ניסה למרוד באחמד אל ג'זאר הגיע האחרון בראש צבא למג'ד אל כרום וכבש אותה.
בשנת 1896 תואר הכפר על ידי נוסע יהודי:
במהלך מלחמת העצמאות הגנה על הכפר יחידה של צבא ההצלה הערבי. יחידה זו נסוגה ללבנון ומפקדה העיראקי המליץ בפני ראשי הכפר שמן הראוי לאוכלוסייה להישאר בכפר ולהיכנע לכוחות צה"ל. לאחר שראשי הכפר הגיעו להבנות עם איש ההגנה חיים אאורבך מנהריה, נכנס כוח צה"ל לכפר ואסף את כלי הנשק של בני הכפר בסוף אוקטובר 1948, במהלך "מבצע חירם". בכפר התיישבו פליטים מן הכפרים שעב ואל-בירווה. במפקד האוכלוסין של 1948 נמנו בכפר פחות מ-2,000 תושבים, כרבע מתוכם פליטים מכפרי הסביבה.
עאדל מנאע, היסטוריון ישראלי-פלסטיני שנולד בכפר ב-1947 וגורש ממנו יחד עם משפחתו ב-1949, תיעד את ההיסטוריה של היישוב ושל משפחתו ומכריו בספר המבוסס על מחקר ועדויות אישיות "נכבה והישרדות: סיפורם של הפלסטינים שנותרו בחיפה ובגליל, 1948–1956", אשר ראה אור בשנת 2017. בספר מתוארות הוצאות להורג ומעשי אונס, שמנעא טוען שהיו חלק מתוכנית מגובשת של גירושם של פלסטינים מוסלמים, מה שהיה למעשה טיהור אתני. "הסיפור שמייחד את מג'ד אל־כרום מכפרים אחרים" הוא אומר, הן "העתירות לבג"ץ והשיבה של תושבים לכפר".
בתחילת 1961 הוקמה ביישוב מרפאה של קופת חולים. בשנת 1963 חובר היישוב לרשת החשמל הארצית.
בראשית ימי מדינת ישראל שויך הכפר למועצה אזורית נעמן. לפחות חלק מתושבי מג'ד אל-כרום התנגדו לשיוך זה, בטענה שאינם מקבלים מהמועצה כל שירותים ודרשו להוציאם מתחומה. פנייתם לבג"ץ נדחתה. בשנת 1964 הוקמה מועצה מקומית ביישוב.
בין 1964 ל-2003 הייתה מג'ד אל-כרום מועצה מקומית בעלת שטח שיפוט של 9,000 דונם. בשנת 1983 הורחב שטח השיפוט של המועצה.
בשנת 2003 אוחדו היישובים בענה, דייר אל-אסד ומג'ד אל-כרום תחת מועצה מקומית משותפת בשם שגור. בשנת 2005 הוכרז היישוב כעיר.
בנובמבר 2008 אישרה הכנסת חוק המבטל את האיחוד, החל מ-1 בדצמבר 2008, ומשיב את המצב לקדמותו. בבחירות חדשות למועצות המקומיות הנפרדות שהתקיימו ב-18 באוגוסט 2009, נקבע כי יש צורך בסיבוב שני על מנת להכריע בין המתמודדים. מוחמד מנאע נבחר לראשות המועצה המקומית.
תושבי מג'ד אל-כרום עוסקים בעיקר בתעשייה קלה, מסחר ושירותים לכלי רכב. שיעור המועסקים בחקלאות, בעיקר זיתים וגידולי שדה, נמוך יחסית לממוצע בקרב ערביי ישראל, כיוון שרוב האדמה בסביבת היישוב אינה ראויה לעיבוד.
במהלך מלחמת לבנון השנייה ספגה מג'ד אל-כרום מטחי קטיושות כשאר יישובי הצפון ושניים מתושביה נהרגו ב-4 באוגוסט 2006 מנפילת קטיושה.
אוכלוסייה.
תושבי מג'ד אל-כרום הם מוסלמים, אך ברובם מנהלים אורח חיים חילוני-מסורתי.
מג'דל כרום
סבטלנה סטלין
FIV (בראשי תיבות: feline immunodeficiency virus, ובעברית: נגיף הכשל החיסוני החתולי) הוא נגיף רטרו מסוג לאנטי-וירוס. ההדבקה בנגיף ומהלך המחלה שהוא גורם לה מזכירים מאוד את מחלת האיידס באדם, לפיכך הנגיף בחתולים משמש כמודל מחקרי למחלת האיידס ולעיתים אף מכונה "איידס של חתולים". הנגיף בודד לראשונה בשנת 1986 באוניברסיטת דייוויס שבקליפורניה.
אפידמיולוגיה.
הדבקה ב-FIV נפוצה בחתולי בית ובחתולי בר ברחבי העולם והוא אינו מדביק בני אדם בשום צורה. ישנם חמישה טיפוסים של FIV המבוססים על שוני ברצף חומצות האמינו במעטפת הנגיף. שכיחות נוגדנים בדם נגד הנגיף באוכלוסיית חתולי הבית משתנה מאוד ונעה בין אחוז בודד ל-25 אחוזים באוכלוסיות סיכון ובחתולים חולים. בארצות הברית נמדדה שכיחות נוגדנים בשניים עד ארבעה אחוזים מחתולי הבר. שיעור ההדבקה בנגיף אחיד ברחבי ארצות הברית, אך באירופה קיים שוני מהותי בין מדינות שונות. 2 אחוזים בהולנד ובגרמניה לעומת שיעור נגיעות של 30 אחוזים באיטליה.
היארעות המחלה הגבוהה ביותר חלה בחתולי רחוב זכרים לא מסורסים, הסיבה לכך טמונה בכך שדרך המעבר העיקרית של הנגיף היא בנשיכה וחתולים אלה נוטים לתגרות יותר מחתולים אחרים. זכרים נדבקים בנגיף בשיעור גבוה פי שניים עד ארבעה מאשר נקבות ורוב החתולים הנגועים הם חתולים צעירים שמלאו לחייהם לפחות שנתיים.
פתופיזיולוגיה.
נגיף זה מועבר בין חתולים בעיקר בנשיכה. הנגיף מתרבה בעיקר בתאי ה-T המסייעים שבהם חלבון +CD4, אך גם במקרופגים, אסטרוציטים ובתאי מיקרוגליה. לאחר ההדבקה מתחיל שלב וירמיה כרוני המגיע לשיאו כעבור שמונה שבועות ולאחריו מתחילה ירידה בעומס הנגיפי בדם. העומס הנגיפי גובר שוב בשלב הסופני של המחלה.
תגובת הנוגדנים בחתול הנגוע היא נורמלית, אך תגובת מערכת החיסון התאית נפגעת בשל הירידה במספר תאי T המסייעים. בשל הפגיעה במערכת החיסון נגרם כשל חיסוני ומופיעה עלייה במספר הזיהומים הפתוגניים המשניים וכמו כן ניכרת עלייה בשכיחות הגידולים הסרטניים.
מופע קליני ופתולוגי.
המחלה מאופיינת בשלושה שלבים עיקריים, משך כל שלב וחומרת הסימנים הקליניים המופיעים בו תלויים בין היתר בגיל החיה ובמצבה הבריאותי בעת ההדבקה וכמו כן בעומס הנגיפי המועבר בעת ההדבקה, במסלול ההדבקה ובזן הנגיף המדביק. חלק מהסימנים הקליניים המופיעים הם סימנים ראשוניים המשויכים לנזק הנגרם ישירות על ידי הנגיף ויתר הסימנים הקליניים משניים להידרדרות החוסן החיסוני של החיה הנגועה.
שלבי המחלה:
אבחון.
מאחר שהנגיעות ב-FIV היא לכל החיים, הבדיקה הנוחה והאמינה ביותר לאבחון הנגיעות היא בדיקת נוגדנים בנסיוב של החתול החשוד בהדבקה. אבחון הנוגדנים נעשה לרוב בשיטת ELISA או בשיטה של אימונופלואורסצנציה. ישנן ערכות מסחריות המאפשרות אבחון נגיעות בשיטת ELISA במרפאה וטרינרית, כמו כן, בדיקת ELISA בעלת רגישות וסגוליות גבוהה. בכל זאת תיתכן תוצאה חיובית שגויה בכמה מקרים:
שיטות נוספות מדויקות לאבחון הן בידוד נגיף ומבחן PCR. בידוד נגיף היא שיטה יקרה האורכת זמן רב ודורשת מומחיות רבה בביצועה ולפיכך אינה מבוצעת באופן שיגרתי. מבחן ה-PCR בעל רגישות וסגוליות גבוהות מאוד והוא אינו מושפע מחיסון נגד הנגיף, עם זאת הוא דורש ציוד מיוחד ולכן אינו מבוצע במרפאות אלא רק במעבדות מיוחדות.
טיפול ומניעה.
טיפול- זוהי מחלה חשוכת מרפא ומטרת כל הטיפולים היא להקל על החתולים החולים בה.
מניעה- מאחר שהטיפול אינו מרפא, מניעה היא האמצעי הטוב ביותר להגנה מפני המחלה בחתולים.
הוהנשנהאוזן
הוהנשנהאוזן (בגרמנית: Hohenschönhausen), היה רובע במזרח ברלין, בו גרו כ-107 אלף בני אדם. הרובע גבל בשכונות וייסנזה במערב, ליכטנברג בדרום ומרצאן במזרח ומצפון גבל במדינת ברנדנבורג.
היסטוריה.
בשנת 2001 במהלך רפורמת השכונות בברלין, אוחד הרובע עם ליכטנברג והשכונה המאוחדת קרויה רשמית ליכטנברג, אך בפי הברלינאים השמות המקוריים נשמרים.
הכפר הוהנשנהאוזן הוזכר כבר בשנת 1230 ובשנת 1920 צורף אל העיר ברלין יחד עם כפרים נוספים, כאשר אז גרו במקום 5,300 איש. האופי הכפרי נשמר עד לשנות ה-70. בשנת 1972 התחילה ממשלת גרמניה המזרחית לבנות ריכוזים של בניינים גבוהים (Plattenbau, כיוון שהפלטות יוצרו מראש במפעל) בעלי אופי ארכיטקטוני שהיה נפוץ במדינות קומוניסטיות - ועד 1989 הוקמו במקום 29,630 דירות חדשות שתוכננו לאכלס 90 אלף בני אדם.
לאחר איחוד גרמניה גדלה האוכלוסייה עוד עד לשנת 1994, אז גרו ברובע כ-120 אלף בני אדם. אז החלו בעיקר משפחות צעירות לעקור מהרובע. הגיל הממוצע ברובע עלה ל-40 שנה בניגוד ל-25 קודם לכן.
הרובע מאופיין במספר רחובות קטן של בתים ישנים, ביניהם בתים פרטיים מועטים. אזור זה מוקף בנחשי בניינים רבים גבוהים חסרי אופי, שנראים דומה זה לזה. על בניינים רבים מצוירות חיות על כניסתן, כדי לאפשר לילדים קטנים למצוא את ביתם.
אוכלוסייה.
כמו השכונות הסמוכות, ליכטנברג, מרצאן והלרסדורף - גם בהוהנשנהאוזן גרה אוכלוסייה חלשה מבחינה סוציו-אקונומית, בעיקר משפחות מזרח-גרמניות לשעבר. ברובע תומכים רבים למפלגות הימין הקיצוני. הכפרים לשעבר שומרים עדיין על אופי כפרי.
לאזארו ברוזון
לאזארו ברוזון (בספרדית: Lázaro Bruzón; נולד ב-2 במאי 1982, בהולגין, קובה), הוא שחמטאי קובני בדרגת רב אמן.
בשנת 2000 זכה באליפות העולם לצעירים (עד גיל 20).
זכה בתואר רב אמן בשחמט לאחר אולימפיאדת השחמט 2000 באיסטנבול.
נכון למרץ 2018, ברוזון מדורג במקום ה-68 בעולם והשני בקובה, לפי מד כושר.
לאזארו ברוזון באולימפיאדת השחמט.
בין השנים 2000 ל-2016 השתתף לאזארו ברוזון ב-9 אולימפיאדות שחמט:
אולגין
אולגין (בספרדית: Holguín) היא עיר בקובה, בירת המחוז הנושא אותו שם.
אולגין, המכונה גם "עיר הגנים" בגלל גני הרבים (רק במרכז העיר יש 6 גנים גדולים), מונה 346,191 תושבים (נכון לשנת 2011) והיא העיר הרביעית בגודלה בקובה. העיר נוסדה בשם סן איסידורו דה אולגין בשנת 1523. בשתי מלחמות העצמאות של קובה נערכו בה קרבות קשים.
את העיר משרת נמל התעופה פרנק פאיס והיא מקושרת לרשת הרכבות של קובה.
העיר אולגין היא מקום הולדתם של לאזארו ברוזון ושל רינלדו ארנס.
סטפן ורנייש
סטפן ורנייש (בקרואטית: Stjepan Vranješ; נולד ב-28 באוגוסט 1971 ביוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הבלם.
לאורך שנות ה-90 שיחק בקבוצת אן קיי אוסייק מהעיר אוסייק שבמזרח קרואטיה. בעונת 1999/2000 עבר לשחק בישראל בקבוצת מכבי נתניה, בה שיחק עד עונת 2001/2002. נפצע במהלך העונה, עזב את ישראל וחזר לקרואטיה.
משוואת פואסון