המפיקים עזרו לליסה לופז עם כתיבת השירים באלבום. הפקת האלבום הסתיימה בדצמבר 1991.
ביקורות והצלחה.
קן טאקר מאנטרטיינמנט ויקלי שיבח את המאמץ שהשקיעה הלהקה באלבום ואת המסרים שהעבירה ואף כינה את הלהקה כ-"הרכב פופ מושלם של זמננו". סטיב הואי מ-AllMusic כתב: "אף על פי שהאלבום לא אחיד הוא מלקט אוסף של רגעים טובים של הלהקה שהופכים אותה לראויה לפופולריות שלה והציבו את עצמם בתחרות בשוק".
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-14 בארצות הברית, אם כי לימים זכה להצלחה רבה במדינה כאשר מכר 4 מיליון עותקים במדינה, ובכך קיבל את תואר הפלטינה המרובעת. סך כל מכירות האלבום בכל העולם עומדות על 6 מיליון עותקים נכון לדצמבר 2011.
אלבום וידאו.
Oooooooohhh... On the Video Tip הוא אלבום הווידאו הראשון של להקת הבנות האמריקאית TLC. אלבום הווידאו יצא לאור ב-7 בנובמבר 1993, על ידי חברת התקליטים לה-פייס רקורדס. אלבום הווידאו מבוסס על האלבום Ooooooohhh... On the TLC Tip.
עם יציאתו נכנס אלבום הווידאו אל המקום השביעי במצעד אלבומי הווידאו.
היפה והחיה (סרט, 1996)
היפה והחיה (באנגלית: Beauty and the Beast) הוא סרט הנפשה אוסטרלי לכל המשפחה משנת 1996, המבוסס על סיפור עם צרפתי בעל אותו שם. הסרט בוים על ידי ריצ'רד סלפצ'ינסקי, נכתב על ידי לאונרד לי ורוז פיליפס, והופק באולפני ההנפשה ברבנק.
הסרט הופץ להקרנה ביתית ברחבי העולם ודובב לשפות שונות. הסרט הופץ לראשונה באוסטרליה בשנת 1996 בדיבוב אנגלי. בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2006 בערוץ הילדים. אורך הסרט הוא כ-50 דקות.
תקציר העלילה.
הסרט עוסק ביפהפייה, נערה צעירה ויפה שבגלל מעשי אביה נאלצה לחיות בארמון עם נסיך שנהפך לחיה בעקבות כישוף אכזרי. במהלך הסרט, רואים כיצד היפהפייה והחיה מסתדרים, וכיצד היא מסירה ממנו את הכישוף והופכת אותו בחזרה לנסיך יפה תואר.
דמויות ומדבבים.
מדבבים בעברית.
בימוי הדיבוב בעברית נעשה על ידי הדס מוזס.
סיליברי
סִילִיבְרִי (בטורקית: Silivri; בלאדינו: סִילִיבְרִיָה) היא עיר ורשות מקומית השוכנת לחוף ים מרמרה, בנפת איסטנבול במחוז מרמרה שבצפון-מערב טורקיה. העיר מרוחקת 59 ק"מ מערבית למרכז איסטנבול ובשנת 2021 אוכלוסייתה נאמדה ב-209,014 תושבים.
היסטוריה.
יישוב מאורגן התקיים במקום בעידן הממלכה התראקית במאה ה-5 לפנה"ס, ובהמשך במהלך התקופה ההלניסטית נשלט המקום על ידי המוקדונים והיוונים. בתקופה זו נקרא היישוב סלימבריה (Selymbria). מאוחר יותר, כבשה את האזור הקיסרות הרומית ולאחר התפרקותה נשלט השטח על ידי האימפריה הביזנטית. ב-805 נכבשה העיר על ידי קרום, חאן הממלכה הבולגרית הראשונה. ב-1204, במהלך מסע הצלב הרביעי עברה העיר לחזקת האימפריה הלטינית.
ב-1399 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של באיזיט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית, ובתקופת בין המלכים שבה לידי הביזנטים. ב-1453 לאחר כיבוש קונסטנטינופול נפלה שוב סיליברי לידי העות'מאנים. בהדרגה התיישבו בעיר בני לאומים שונים והיא הפכה לצומת מסחר. בתקופת שלטונו של סולימאן הראשון עברה העיר תנופת פיתוח ובין השאר נבנה גשר בן 33 קשתות אשר תוכנן על ידי האדריכל סינאן.
תהליך שקיעתה של האימפריה העות'מאנית הפך את סיליברי לאזור קרבות. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה על ידי צבא ממלכת בולגריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה הועברה העיר לחזקת ממלכת יוון מתוקף הסכם סוור. לאחר מלחמת העצמאות של טורקיה הוחזרה העיר לחזקת טורקיה. אירועים אלו לוו בטרנספר אוכלוסיות נרחב.
יהודים.
תיעוד לקהילה יהודית בסיליברי קיים מהתקופה העות'מאנית. הייתה זו קהילה ספרדית, ככל הנראה אמידה ולה מוסדות פעילים. במקביל לתהליך שקיעת האימפריה העות'מאנית, מתועדת הגירת יהודים אל מחוץ לשטחי האימפריה. כך בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 תועדה הגירת יהודים מסיליברי לעיר קמגואיי בקובה, ובה הקימו המהגרים קהילה יהודית. במהלך גל הגירה זה, קטן מספר בני הקהילה לכדי 1,417 ב-1914.
שקיעת האימפריה העות'מאנית ותהליך הגירת היהודים מסיליברי הותיר את הקהילה במצב כלכלי קשה. ב-1907 תועדו בסיליברי 400 משפחות של יהודים כאשר רק 12 מתוכן היו בעלות מעמד כלכלי איתן (נוֹטָבֶּלִים). בראשית המאה ה-20 כיהן יצחק קטריבאס כנשיא הקהילה היהודית. במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה עזבו יהודים מסיליברי את העיר והיגרו לארצות הברית, צרפת, ארץ ישראל ומקצתם לאיסטנבול. בעיר נותרה קהילה קטנה. ביולי 1934 פרצו פרעות על רקע אנטישמי נגד יהודי טורקיה שהתגוררו באזור תראקיה. הפרעות היו שיאו של גל אנטישמי בחברה הטורקית ששאב השראה מגרמניה הנאצית, ולובה על ידי ג'וואט ריפאט אטילהאן שהיה עיתונאי וסופר אנטישמי. הקהילה בסיליברי הותקפה ובניה נטשו אותה ועברו לאיסטנבול.
בהיסטוריוגרפיה של מפעל ההעפלה ידועה סיליברי כעיר אשר לחופיה נטרפה ב-1940 ספינת המעפילים סלבדור שהפליגה מבולגריה. 238 מעפילים נספו באסון ומהם 66 ילדים ונערים. חלק מנוסעי הספינה הצליחו להגיע לחוף בשארית כוחותיהם ומתו מהיפותרמיה. מקצתם הצליחו להגיע לבתי התושבים ולהזעיק עזרה, ואלו נחלצו לעזרתם. לאורך עשרות שנים לאחר האירוע כונה המקום בו טבעה הסלבדור "מפרץ היהודים". קרבנות האסון נקברו בבית קברות הסמוך לסיליברי וב-1964 הועלו עצמותיהם לישראל ונקברו בהר הרצל.
פין רון
פין רון (בנורווגית: Finn Ronne 20 בדצמבר 1899 - 12 בינואר 1980) היה חוקר אנטארקטיקה אמריקאי יליד נורווגיה.
ביוגרפיה.
פין רון נולד בהורטן, מחוז וסטפולד, נורווגיה. אביו, מרטין רון, היה חוקר קטבים והשתתף במשלחתו המוצלחת של רואלד אמונדסן לקוטב הדרומי. רון למד הנדסה בקולג' הטכני של הורטן.
בשנת 1923 היגר פין רון לארצות הברית והתאזרח שם ב-1929. אחרי שעבד כמה שנים בחברת וסטינגהאוס למוצרי אלקטרוניקה, השתתף בשתיים מן המשלחות של ריצ'רד בירד לקוטב הדרומי, וב-1939 שירת כקצין מבצעים של בירד ועזר לגלות אלף שש-מאות ק"מ של קו חוף חדש. פין רון היה בקבוצה שנשלחה לאתר מקום מתאים על מדף הקרח רוס לצריף, שבו נועד בירד לעשות את החורף ביחידות. במשלחת של בירד, ניתן לפין רון הדרגש שבו ישן אביו במשלחת בירד בשנת 1928, ובו התגלתה הכתובת "פין רון" חרותה בתחתית הדרגש שמעליו. מרטין רון שיער כבר אז, שמבין ילדיו, יהיה זה פין שימשיך את דרכו בחקר אנטארקטיקה.
לאחר שירות של שנים אחדות בצי ארצות הברית, שבו הגיע לדרגת קפטן, חזר רון לאנטארקטיקה בשנות ה-40' בראש משלחת רון לחקר אנטארקטיקה, בתמיכת החברה הגאוגרפית האמריקאית. המשלחת מיפתה וחקרה בשנים 1946–1948 את קו החוף של ים ודל והשיגה מספר שיאים קוטביים. רון כיסה 5,760 ק"מ במגלשי סקי ומזחלת רתומה לכלבים - יותר מכל חוקר אחר בהיסטוריה. אשתו אדית רון התלוותה אליו במשלחת זו, בתפקיד "היסטוריונית וכתבת לברית העיתונות של צפון אמריקה". היא ואשת הנווט הראשי, ג'ני דרלינגטון, היו הנשים הראשונות שחרפו באנטארקטיקה.
בשנות ה-50' ארגן הצי את מבצע דיפ פריז להשלמת מיפוי אנטארקטיקה ולהקמת מרכזים למחקר מדעי. רון התמנה למנהיג המדעי והצבאי של בסיס ים ודל. בשנות חייו כתב כמה ספרים על אנטארקטיקה ומספר רב של מאמרים על חקר היבשת. הוא קיבל שלוש מדליות ומספר רב של אותות כבוד צבאיים על שירות, על מחקר גאוגרפי ועל קידום המדע. מלך נורווגיה העניק לו את מדליית אולב הקדוש. לאחר מותו בשנת 1980, בבתסדה, מרילנד, נקבר רון בחלקה 2 של בית הקברות הלאומי ארלינגטון. מועדון חוקרי השטח מעניק את הפרס להנצחת פין רון לאדם שהצטיין בהישגיו במחקר שטח קוטבי, המאפיין בצורה הטובה ביותר את רוח החוקר פין רון.
לקריאה נוספת.
"Antarctic Command" (1958)
פול המילטון
פול המילטון (באנגלית: Paul Hamilton; 16 באוקטובר 1762 – 30 ביוני 1816) היה מזכיר הצי השלישי של ארצות הברית ומושל קרוליינה הדרומית ה-42.
ביוגרפיה.
פול המילטון נולד ב-16 באוקטובר 1762 בסינט פול שבקרוליינה הדרומית. בגיל 16 הוא הפסיק את לימודיו בבית הספר בשל בעיות כלכליות. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא שירת בתפקידים צבאיים בדרום ולחם תחת פיקודו של גנרל פרנסיס מריון. הוא השתתף בכיבוש פורט בלפור תחת פיקודו של קולונל ויליאם הרדן.
לאחר המלחמה הוא היה לבעל מטעים ודמות ציבורית. הוא שימש במגוון תפקידים ציבוריים בקרוליינה דרומית, כולל חבר בית הנבחרים של המדינה (1787) וחבר הסנאט שלה (1794), מבקר המדינה (1800) והמושל ה-42 שלה (1806-1804).
ב-1809 בחר הנשיא ג'יימס מדיסון בהמילטון לתפקיד מזכיר הצי של ארצות הברית. תקופת כהונתו בתפקיד זה כללה את החודשים הראשונים של מלחמת 1812, שבמהלכם נחל צי ארצות הברית הקטן כמה ניצחונות ראויים לציון על הצי המלכותי הבריטי. המילטון היה תומך במוכנות צבאית, במיוחד בהקמתם של ביצורי חוף. אף על פי שהוא רצה לחזק את הצי, הוא נתקל בקונגרס עוין ובנשיא שהיה אדיש לדעותיו. עם זאת, הוא היה אחראי להעברתו של "חוק בתי החולים הימיים של 1811". בסוף שנת 1812 התפטר המילטון מתפקידו ושב לקרוליינה הדרומית.
פול המילטון נפטר ב-30 ביוני 1816 בביופרט שבקרוליינה הדרומית.
צי ארצות הברית הנציח את שמו באניית סקונר שהייתה בשירות בתחילת המאה ה-19 ובשלוש משחתות ובאונית ליברטי אחת שהיו פעילות במהלך המאה ה-20. בג'ורג'יה קיימת עיירה הנושאת את שמו.
Cara Mia