ריפוי האישה זבת הדם (או "האישה המדממת" או "האישה עם בעיית דימום" וכן שמות אחרים) הוא אחד מהנסים של ישו בבשורות (מתי ט: 22-20, מרקוס ה: 34-25, לוקס ח: 48-43)
סיפור נס הריפוי.
לפי בשורות מתי, מרקוס ולוקס נס זה בא מיד לאחר שישו גרש את השדים בארץ הגדריים ומשולב עם נס החייאתה של בת יאיר (טליתא קומי) .
האירוע התרחש בזמן שישו היה בדרך לביתו של יאיר על מנת לרפא את בתו, כשהוא מוקף קהל רב. אישה זבת דם קרבה אליו ומבלי שהציגה עצמה, ומבלי שביקשה ממנו שירפא אותה, היא נגעה בכנף בגדו של ישו, במחשבה ובאמונה שלמה, שבעצם נגיעתה בכנף בגדו (בציצית) של ישו, כבר תביא לה מזור. ואכן היא נרפאה מנגעה מיד. ישו הבחין שיצא ממנו "גבורה", כלומר אירע נס שנגרם על ידו למישהו או מישהי מהקהל שסביבו. ישו שאל מי נגע בבגדי? תלמידיו ענו לו: אתה רואה את כל הקהל הגדול הצפוף שצר עליך, ואתה שואל מי נגע בי? ישו הביט סביבו כדי לאתר את מי שנגע/ה בו. האישה נחרדה כי ידעה שהיא זו שנגעה בכנף בגדו והיא גם זו שנעשה לה נס, היא התוודתה ואמרה לו מיד את כל האמת. ישו הביט בה בחיבה ואמר לה "אמונתך הושיעה לך בתי, לכי לשלום וחיית מנגעך".
הנידה והזבה לפי התורה.
ספר ויקרא, פרק ט"ו, מפרט את מצוות הנידה וזוב דם של אשה:
הגדרת מחלתה של האישה, אינה ברורה מבחינת אבחנה רפואית מודרנית. בבשורת מתי לפי תרגום דליטש מוגדר מצבה כ "אִשָׁה זָבַת דָּם שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה שָׁנָה". בבשורת מרקוס מוגדר מצבה כאישה אשר " הָיְתָה בְּזוֹב דָּמֶיהָ שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה שָׁנָה", וכן הוא מוסיף כי הוציאה כסף רב על רופאים על מנת להירפא, אך ללא הועיל. בבשורת לוקס מובא תיאור דומה מאוד לזה של בשורת מרקוס. לכן ברור שאותה אשה סבלה כשתים עשרה שנה מדימומים בלתי פוסקים, ואף לא רופא אחד יכול היה לעזור לה ולרפא אותה.
בגלל הדימום מתמשך, נחשבה האישה על פי התורה כמי שמצויה ב"נידה" (או בעת דימומי המחזור שלה), ולכן טמאה. מה שמנע ממנה להשתתף בטקסי פולחן דתיים מסוימים (למשל הגעה לתפילה במקדש), ואף לקיים יחסי אישות. כדי להיחשב כטהורה, הדימום חייב להיפסק למשך שבעה ימים לפחות. בגלל הדימום המתמיד, אישה זו חיה במצב מתמשך של טומאה, מה שגרם לה סבל גופני ונפשי רב, והיה עלול להביא לבידודה החברתי והדתי.
כנף הבגד - הציצית.
בשורות מתי ולוקס מפרטות שהאישה זבת הדם נגעה "בכנף בגדו" של ישו. קרוב לוודאי שהכוונה היא לאחיזה בציצית בגדו של ישו. כמו כל היהודים שומרי התורה, נהג גם ישו לעטות עליו ציצית, שכן ישו שמר את התורה עד האות האחרונה,אף כי, נזף באותם פרושים וצדוקים צבועים שנהגו להאריך את ציציותיהם יתר על המידה רק כדי להראות צדיקים לאחרים.
בבשורות מרקוס ולוקס משולב נס ריפוי זה כנס נוסף, כאשר ישו היה בדרכו לביתו של יאיר על מנת לרפא (ולמעשה להחיות) את בתו של יאיר.
HIAG (בגרמנית: Hilfsgemeinschaft auf Gegenseitigkeit der Angehörigen der ehemaligen Waffen-SS; מילולית, "האגודת לסיוע הדדי לאנשי וואפן-אס אס לשעבר") הייתה קבוצת לובי וארגון שנוסד על ידי אנשי Waffen-SS לשעבר ובכירים במערב גרמניה בשנת 1951 ומטרתו העיקרית הייתה להשיג שיקום חוקי, כלכלי והיסטורי של הוואפן-אס אס.
כדי להשיג מטרות אלה, השתמש הארגון במגעים עם מפלגות פוליטיות, והשתמש במאמצי שכתוב ותעמולה באמצעות פרסום כתבי-עת, ספרים ונאומים פומביים. בית הוצאה לאור בבעלות HIAG, מונין פרלאג, שימש במה למטרות הפרסום. כך פורסמו 57 כותרי ספרים ויותר מ-50 שנה של כתבי עת חודשיים, תוארו על ידי היסטוריונים כאפולוגיה רוויזיוניסטית.
בשל הקשר לעבר הנאצי של חבריה, HIAG היה נושא למחלוקת משמעותית, הן במערב גרמניה והן מחוץ לגרמניה. הארגון נסחף לקיצוניות ימנית גלויה בהיסטוריה המאוחרת שלו והתפרק בשנת 1992 ברמה הפדרלית, אך קבוצות מקומיות, יחד עם כתב העת החודשי של הארגון, ממשיכות להתקיים גם במאה ה-21.
בעוד HIAG השיגה רק חלקית את יעדיה לשיקום חוקי וכלכלי של הוואפן-אס אס, מאמצי התעמולה שלה הביאו לעיצוב מחדש של דמותו של הוואפן-אס אס בתרבות הפופולרית. התוצאות עדיין מורגשות, כאשר כמות גדולה של מחקרים היסטוריים חובבנים, זיכרונות, אלבומים, אתרי אינטרנט ומשחקי מלחמה יוצאים לאור.
תסמונת סטנדל
תסמונת סטנדל או "תסמונת פירנצה" היא מצב פסיכוסומטי הכולל פעימות לב מהירות, עילפון, בלבול ואפילו הזיות, לכאורה המתרחשים כאשר אנשים נחשפים ליצירות אמנות, לחפצים או לתופעות של יופי רב.
היסטוריה.
מקור השם.
אנרי בייל, הסופר צרפתי המוכר בשם העט "סטנדל", היה סופר צעיר כאשר יצא עם פמלייתו של נפוליאון לראשונה בחייו בשנת 1800 לאיטליה. רבים מספריו הגדולים ביותר נכתבו באיטליה ועליה. באחד מביקוריו באיטליה בשנת 1817 תיאר סטנדל חוויה שלימים העניקה לתסמונת את שמה: בביקורו בבזיליקה של סנטה קרוצ'ה בפירנצה, תיאר הסופר הנרגש כיצד חש "תחושת אקסטזה" בעת שהתבונן ביצירות האומנות הפזורות בה. ביציאתו נפעם מהבזיליקה מתאר סטנדל באוטוביוגרפיה שלו כיצד חש דפיקות לב חזקות, קוצר נשימה, וסיפר כיצד חשש שהוא עומד ליפול מרגליו.
זיהוי והגדרה.
התופעה לא אופיינה מבחינה מקצועית כתסמונת פסיכיאטרית עד 1979, אז פרסמה גרציאלה מגריני, פסיכיאטרית בבית החולים סנטה מריה נובה בפירנצה, תצפיות על 106 מבקרים שנזקקו לאשפוז חירום, חלקם במחלקה פסיכיאטרית, ואשר רובם הובאו באלונקה לבית החולים ישירות מן הגלריות והמוזיאונים של העיר. התסמינים שאפיינה כללו סחרחורות, דפיקות לב, הזיות, בלבול, אובדן זהות, ותשישות גופנית. את מסקנותיה פרסמה בספר בשם ״תסמונת סטנדל״, בו ניתחה את התופעה ואפיינה את התסמינים לפי ארץ מוצאם של המאובחנים.
תסמונת סטנדל מאופיינת באירוע של התקף חרדה. החוויות כוללות גם אירועי דיסוציאציה (תחושת ניתוק ממודעות מלאה לעצמי, לזמן או לנסיבות), תחושת בלבול ועד כדי הזיות, בעקבות חשיפה ליצירות אומנות. התסמונת נגרמת בדרך כלל לאחר חשיפה לכמות רבה של יצירות אומנות במקום אחד, שגורמת לאנשים מסוימים לחוויה עוצמתית כל כך, שיכולה להוביל לתופעה המתוארת ואף להשחתה של יצירות האומנות.
התסמונת מכונה לעיתים גם היפר-קולטורמיה (אומנותיות-יתר) או תסמונת פירנצה. בדרך כלל, תסמונת סטנדל היא תופעה שחולפת מעצמה. בחלק מהמקרים יש צורך בהתערבות תרופתית על מנת להקל על התסמינים. יחד עם זאת, לרוב לא נגרמים סיבוכים נפשיים חמורים ממנה ולא נדרשת התערבויות טיפולית קבועה פרט לתמיכה בעת האירוע עצמו. אף על פי שעבור חלק מהאנשים אין רקע פסיכיאטרי קודם, עבור אחרים קיים רקע של בעיות נפשיות, של הפרעת אישיות גבולית וכן כאלה שחוו כבר התקפים פסיכוטיים בעברם.
דיווח עדכני יותר על תסמונת סטנדל היה בשנת 2018, שם אורח בגלריית אופיצי בפירנצה קיבל התקף לב בעת שהתפעם מהיצירה "הולדת ונוס" של סנדרו בוטיצ'לי.
הורה חדרה
הורה חדרה (ידוע גם במילותיו הראשונות הבה נרננה) הוא פזמון שכתב מרדכי הוניג בשנת 1941 ללחן חסידי עממי.
רקע.
השיר נכתב במלאת יובל ליסודה של המושבה חדרה.
מקהלת צדיקוב הקליטה את השיר בשנת 1967.
השיר החסידי "מצווה גדולה להיות בשמחה" נכתב לאותו לחן.
חוקר הזמר העברי אליהו הכהן הצביע על דמיון בין לחן השיר "זמר" שהלחין נחום נרדי ל"הורה חדרה".
השיר פופולרי בריקודי עם בישראל. את הריקוד יצר יענקלה לוי.
בונדסווהר
יחסי אוגנדה–אוסטרליה
יחסי אוגנדה–אוסטרליה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אוגנדה לבין הקהילייה של אוסטרליה.
היסטוריה.
בין הרפובליקה של אוגנדה לבין הקהילייה של אוסטרליה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון האומות המאוחדות ובחבר העמים הבריטי. בין המדינות מתנהל סחר לא משמעותי מאוד בהיקפו.
אוריונידס
אוריונידס (שם מדעי: Orionides) היא קבוצה של דינוזאורים טורפים מתת-הסדרה תרופודה. הם חיו בין היורה התיכון לפני 175.6 מיליון שנה עד ללפני 66 מיליון שנה, עם הכחדת הקרטיקון (למעט העופות). הקבוצה הוגדרה ב-2012 בידי החוקרים "Carrano, Benson &amp; Sampson", והיא נקראה על שם דמות הצייד הענק מהמיתולוגיה היוונית אוריון. כמו כן היא מכונה על שם קבוצת הכוכבים אוריון, בה ישנו כוכב בשם Alektropodion - "רגלי תרנגולת".
בני קבוצה זו כוללת את מרבית התרופודים שחיו ביורה ובקרטיקון, והיא מכילה את המינים שנפרדו מהצרטוזאורים. בקבוצה זו כלולים כל התרופודים הגדולים ביותר, כשהגדולים מכולם הם הספינוזאורוס, הגיגאנוטוזאורוס, הקרכרודונטוזאורוס והטירנוזאורוס.
הקבוצה מתחלקת ל-2 קבוצות עיקריות: המגלוזאורים שכוללים את המגלוזאוריים והספינוזאוריים, ואת האוונתרפודים, בהם הקרנוזאורים והקלורוזאורים וייתכן שגם המגרפטוריים.
Megalosauria
רגינה בל
רגינה איליין בל (באנגלית: Regina Elaine Belle; נולדה ב-17 ביולי 1963) היא זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה.
בל נולדה באנגלווד שבניו ג'רזי. היא למדה בתיכון דווייט מורו, שם למדה לנגן בטרומבון. לאחר סיום הלימודים, בל למדה אופרה בבית הספר מנהטן למוזיקה. היא למדה באוניברסיטת ראטגרס והפכה לסולנית הרכב הג'אז של בית הספר. ההשפעות המוזיקליות של בל כוללות את פיליס היימן, בילי הולידיי, שירלי קיסר, פטי לבל וננסי וילסון.
קריירה.