פוליטיס נולד וגדל בנווה דקלים שבגוש קטיף. בנו של אל"ם שלמה פוליטיס, ששימש היועץ המשפטי של פיקוד המרכז. בשנת 1994 (ה'תשנ"ד) זכה בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי.
למד בפנימייה הצבאית לפיקוד-אור עציון ובמכינה קדם-צבאית עצם ששכנה בגוש קטיף. התגייס לצה"ל במרץ 1995, והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לשייטת ומונה למפקד צוות. לאחר סיום ההכשרה בבית הספר לפיקוד ימי שירת כקצין גנ"ק באח"י יפו. בהמשך מונה למפקד אח"י כידון בין השנים 2004–2005. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדס"ר גולני בין השנים 2005–2006, בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד פלגת הדרכה בשייטת 13, תפקיד בו כיהן עד שנת 2009. בשנת 2009 מונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת 13, והובילה בין היתר במבצע רוחות שמיים, את תפקידו מילא עד שנת 2011. לאחר לימודים מונה לסגן מפקד שייטת 13 בין השנים 2014–2016. ב-12 באפריל 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 55 ובמקביל למפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ושירת בתפקידיו עד 2 באוגוסט 2017. ב-2 באוגוסט 2017 מונה למפקד שייטת 13, תפקיד בו שירת עד 31 ביולי 2019. במהלך תפקידו הוענק לשייטת 13 צל"ש הרמטכ"ל. בשנת 2019 מונה לראש מחלקת תכנון באג"ת, ושימש בתפקיד עד שנת 2021.
ב-1 באוגוסט 2021 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד בסיס חיפה.
חיים אישיים.
פוליטיס נשוי ואב לארבעה. בעל תואר ראשון במדעי הרוח ותואר שני במדעי החברה, שניהם מאוניברסיטת חיפה. הוא רץ חובב ובין השאר השתתף במספר ריצות מרתון.
אברהם לנדסברג
ד"ר אברהם אלפרד לנדסברג (1887 - 2 באוגוסט 1964) היה יו"ר התנועה הציונית בגרמניה, ממקימי חברת "רסקו" וממנהליה הראשונים, הקים את החברה "לתיקון המידות במשא ומתן" עם מנגנון שיפוטי, היה שליח בארגון ירס"ו (Jewish Restitution Successor Organization), עסק בכתיבה ספרותית ובחקר הספרות.
קורות חיים.
אברהם (אלפרד) לנדסברג נולד ב-1887 בויסבדן, בן יחיד לנתן ופאני לנדסברג (פאני לבית משפחת האן-Hahn). האב נפטר בגיל צעיר והאם נפטרה ב-1929.
משפחת לנדסברג הייתה משפחה יהודית מתבוללת. בבית הוא גדל עם שלוש נשים:
הוא למד בבית-הספר היסודי בוויסבדן.
אברהם אלפרד סיים את לימודיו האקדמיים בהצטיינות כעורך-דין וד"ר לכלכלה בשנת 1909 באוניברסיטה המלכותית של מרבורג. הוא כתב דוקטורט בנושא: "התפתחות הטלגרף והשפעתו על פיתוח המדינה" והפך למשפטן ידוע בויסבדן.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הוא נפצע קשה ועד יום מותו היה בו כדור שנתקע בריאה. מספרים, שהוא לא היה יכול לירות כי הטרידה אותו המחשבה שמן הצד השני של החזית מצויים אחיו היהודים ולכן הוא ירה באוויר. לאחר פציעתו הוא נחשב כבר למת, ורק בנס גילו שהוא חי. הוא קיבל את אות צלב הברזל מהצבא הגרמני.
הוא התאכזב מרה כאשר נערכה ספירת היהודים (היודן זלונג) ב-1916, שהייתה מעשה אנטישמי מובהק (יהודי לא היה יכול להיות קצין).
כתוצאה, הוא הפך לציוני נלהב ולמד עברית בכוחות עצמו. לאחר שהבריא מן הפציעה שלו המשיך לעסוק במשפטנות והחל את פעילותו בתנועה הציונית.
ב-1921 נשא לאישה את ליאוני פרנק.
לאחר נישואיהם נולדו להם בגרמניה שתי בנות: חוה ב-1923 (לימים פלץ) ולאה ב-1924 (לימים סגל).
ד"ר אברהם לנדסברג נפטר ב-2 באוגוסט 1964 בתל-השומר ונקבר בכפר-שמריהו.
דרכו הציונית.
ד"ר אברהם לנדסברג החל את דרכו הציונית לאחר מלחמת העולם הראשונה. הוא השתתף בקונגרסים הציוניים ה-13 (1923) בקרלסבאד, בקונגרס ה-14 (1925) בווינה ובקונגרס ה-15 (1927) בבזל.
בשנת 1923 הוא נבחר כיורש של פליקס רוזנבליט (פנחס רוזן) ליו"ר התנועה הציונית של גרמניה למשך שנתיים. בעקבות היבחרו, הוא עזב את משרדו המשגשג ועבר עם המשפחה לברלין. הוא התנדב לכהן בתפקידו ללא תמורה כספית למשך שנה. הבית שרכש בברלין, ברחוב מינקה 10, שימש את התנועה הציונית עד לאחר עליית הנאצים לשלטון. בתום השנה, המשפחה שבה לוויסבדן.
כעורך דין, ניהל לנדסברג משפטים נגד ראשוני-הנאצים, שהחלו להתארגן ולפעול נגד היהודים ובמיוחד, נגד הציונות בגרמניה. המשפחה החלה לקבל איומים טלפוניים מידי לילה. באותה שנה, 1924, התחילה ידידות עמוקה בין משפחת לנדסברג לבין ד"ר חיים ויצמן וד"ר שמריהו לוין. בית לנדסברג הפך למרכז של התנועה הציונית בגרמניה. בביתו נפגשו חלוצים בדרכם ארצה, שליחים מהארץ (יהושע מנוח, יצחק בן יעקב מדגניה א' ואחרים) ומנהיגים בתפוצה (ארתור רופין, אליעזר יפה, נחום גולדמן, רוברט ולטש, עורך העיתון הציוני "יודישה רונדשאו", בו כתב לנדסברג לעיתים קרובות, הסופר ארנסט טולר ועוד.
בספטמבר 1924 ניסתה המשפחה לראשונה לעלות ארצה. אברהם ולאוני השאירו את בנותיהן עם האומנת ויצאו לחודש ימים להכיר את פלשתינה. במסעם פגשו בין השאר את ד"ר ויצמן עם הקולונל פרדריק קיש בבית הכרם ושמעו אחר כבוד נאום של הרב קוק. מנהיג הפועלים, יצחק בן-צבי עשה להם סיור בתל אביב וסביבותיה. את ראש השנה עשו בבית כנסת החורבה בירושלים בנוכחות הנציב הבריטי הרברט סמואל. מאז, מדי שנה נהג לנדסברג להגיע ארצה.
בסוף ינואר 1925 הפליגו אברהם ולאוני לאמריקה לאחר שתעשיין הסיגריות שמואל לובלינר בקש מאברהם להפליג במקומו לניו-יורק ולייסד בה בית חרושת לסיגריות, כשהרעיון היה שהטבק יגיע מגידולם של האיכרים בארץ ישראל ויתרום לבניית הארץ. הבנות שוב נותרו אצל ההורים של לאוני והאומנת למשך חצי שנה. באמריקה נפגשו עם חיים ויצמן, שמריהו לוין, נחום סוקולוב ומנחם אוסישקין. ב-1932 עלתה המשפחה לארץ. הם רכשו דירה ברחוב בצלאל יפה (רח' הרכבת) פינת שדרות רוטשילד בתל אביב. לנדסברג עומד בבחינות השלמה למשפטים והופך לעו"ד מוסמך גם בארץ, ופתח משרד עורכי-דין ברחוב אחד העם בתל אביב.
ביולי 1933 חיבר ד"ר לנדסברג תזכיר, שכותרתו "חברת התיישבות לבני המעמד הבינוני". הרעיון היה להקים חברה, שמטרתה לסייע לקלוט את בני המעמד הבינוני מגרמניה ביישובים חקלאיים, שיתבססו על גידול עופות ומשק עזר. היישובים שהתעתדה החברה להקים יועדו לעולים עירוניים, ללא ניסיון בחקלאות וללא יכולת לעבודה פיזית קשה.
ב-1934 ויצמן מסר לידיו הנאמנות של לנדסברג את הקמת חברת רסק"ו (Rural and Suburban Settlement Company Limited) להתיישבות המעמד הבינוני. חברה זו קיבלה את אישור הקונגרס הציוני בקיץ 1935. החברה הוקמה בפועל על ידי שלושה מראשי המחלקה הגרמנית בסוכנות היהודית: ארתור רופין, דוד ורנר סנטור וגאורג לנדואר, ועל ידי לנדסברג וישעיהו פורדר, שהיו אז בעלי משרד לייעוץ כלכלי בתל אביב. החברה רכשה קרקעות והקימה חמישה יישובים ברוח הצעתו של לנדסברג: כפר-שמריהו, שדה ורבורג, שבי ציון, בית יצחק, רמות השבים. לנדסברג התמסר במיוחד לייסוד כפר-שמריהו והעתיק אליו את מקום מגורי-המשפחה.
לנדסברג היה גם ממקימי "ארגון יוצאי מרכז אירופה" שנוסד ב-1932 בתל אביב ונועד לתת סיוע לעולים מגרמניה בענייני תעסוקה, דיור, השקעות הון, ייעוץ משפטי וייצוגם לפני השלטונות והקונסוליה הגרמנית. התארגנות על בסיס ארץ מוצא הייתה חידוש בנוף הציבורי של היישוב, ושימשה דוגמה לארגוני עולים מארצות אחרות. בינואר 1933 לאחר עליית היטלר לשלטון, הקימה ההתאחדות "ועד לשעת חירום" בראשותם של חיים ארלוזורוב, רוברט ולטש, ארנסט לוי, אלפרד לנדסברג ופליקס רוזנבליט (לימים פנחס רוזן).
במרץ 1942 ייסד לנדסברג את "האגודה לתקנת המידות במשא ומתן", שמטרתה להילחם בשחיתות הציבורית, בשוק השחור ושמירת ההגינות במסחר. הוא מפרסם בהתאם את הספר "מלחמה בקלקול המדות במשא ומתן". רוזן, שר המשפטים, ידע להעריך זאת ולקח תחת חסותו את האגודה שפעלה עם קום המדינה ולחמה נגד שחיתות והשוק השחור. לנדסברג כיהן כיו"ר הוועדה, שבחנה את טוהר המידות של הפקידים. כתב תוכנית לחוקה, לכשתקום המדינה. היה פעיל במפלגת "עליה חדשה" וממקימי האופוזיציה בתוכה ב-1946.
בין השנים 1952–1959, ד"ר לנדסברג התמנה למנהל ארגון ירס"ו בעיר המבורג בגרמניה. מדובר בארגון יהודי אשר פעל בגרמניה לשם השגת פיצויים על רכוש יהודי ללא יורשים, לרבות רכוש הקהילות והמוסדות היהודים.
אסמאעיל מלך מרוקו
מחנה ליפקין
אצטדיון דינמו (סנקט פטרבורג)
אצטדיון דינמו בסנקט פטרבורג (ברוסית: стадион Динамо) הוא מתקן האימונים של קבוצת הכדורגל דינמו סנקט פטרבורג.
האצטדיון מכיל כיום 592 מקומות ישיבה ומשמש כאחד ממגרשי האימונים של קבוצת הכדורגל דינמו סנקט פטרבורג. כמו כן, נעשה בו שימוש לאימוני אתלטיקה ולמשחקי פוטבול ובו נמצאים גם משרדי אגודת הספורט דינמו סנקט פטרבורג. האצטדיון ממוקם בשדרות דינמו 44, על האי קרסטובסקי והוא בבעלות אגודת הספורט דינמו.
היסטוריה.
האצטדיון נבנה משנת 1927 על פי פרויקט של האדריכלים אולג לילין ויאקוב סבירסקי, בשיתוף פעולה עם יורי שצ'וקו, ונחנך בשנת 1929.
ב-22 במאי 1936 אצטדיון "דינמו" אירח את משחק הפתיחה של אליפות ברית המועצות בכדורגל, בפני קהל של 12,000 איש, בו נפגשו קבוצת "דינמו" לנינגרד ולוקומוטיב מוסקבה. בדקה החמישית למשחק ויקטור לברוב הבקיע את השער הראשון של האליפות והמשחק הסתיים בתוצאה 3:1 לטובת המארחים.
בשנים 1942–1943 האצטדיון אירח את משחקי הכדורגל שנערכו בתקופת המצור על לנינגרד.
ב-2007 חלק משטח האצטדיון הועבר לידי העירייה בראשותה של ולנטינה מטוויינקו לבניית דירות ומרכז עסקים. בשנים 2007–2008, בוצע שיפוץ שבסיומו הפך האצטדיון למרכז אימונים מודרני ובו גם משרדי אגודת דינמו.