ריכטר נולד ב-1900 באוברפק שבאוהיו , ארצות הברית למשפחת מהגרים מגרמניה - הסבא רבא שלו היגר בשנת 1848 מבאדן באדן לארצות הברית, ובשנת 1909 המשפחה עברה ללוס אנג'לס. לאחר שסיים את בית הספר התיכון, למד לתואר ראשון באוניברסיטת סטנפורד שבסן-פרנסיסקו וקיבל את התואר הראשון בשנת 1920. 8 שנים מאוחר יותר החל בעבודת הדוקטוראט שלו בפיזיקה תאורטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Cal-Tech) שבפסדינה הסמוכה ללוס אנג'לס. בטרם סיים את עבודתו זו, הוצעה לו מישרה במכון קרנגי של וושינגטון הבירה ועל כן עבר לשם. בעבודתו שם מצא עניין מיוחד בחקר רעידות אדמה והגלים הסייסמיים שהן יוצרות, ויצר קשרי מחקר עם בנו רוטנברג והמעבדה שלו מהמכון בקליפורניה שממנו ריכטר עבר לוושינגטון. יחד עם רוטנברג הוא פיתח, ופרסם ב-1935 את הסולם להערכת גודלן של רעידות אדמה הקרוי על שמו. שנה לאחר מכן הוא חזר לפסדינה ולמכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא קיבל דרגת פרופסור מן המניין רק ב-1952. זאת עקב ההשהייה שהשהה את עבודת הדוקטוראט שלו המוזכרת לעיל, ועקב העובדה שטרח מאוד במחקריו, אך לא בפרסומיו. בשנת 1941 פרסמו השניים את הספר: "רמת הסייסמיות של כדור הארץ" (Seismicity of the Earth) ומהדורה נוספת יצאה בשנת 1954. בשנת 1958 פרסם ריכטר את ספרו "סייסמולוגיה אלמנטרית" (Elementary Seismology). שני ספרים אלה הפכו להיות ספרי יסוד בלימודי הגיאופיזיקה והסייסמולוגיה בעולם: הראשון למתמחים בתחום הסייסמולוגיה, והשני לגאולוגים ופיזיקאים שרעידות אדמה אינם תחום המחקר הראשון שלהם. הספרים מתייחסים בנוסף לסוגיות גיאופיזיות, גם לסוגיות: הנדסיות של בנינים, קרקעות, סלעים ומי תהום, המושפעות מרעידות אדמה.
ריכטר לא צמצם את מחקריו לתחום המיקרוסייסמי, אלא גם למחקר המאקרוסייסמי. הוא היה הראשון לפרסם את המתאם (קורלציה) הקיים בין העוצמה הסייסמית באתר נתון לתאוצת הקרקע המקסימלית שהתרחשה בו. מתאם זה התבסס על מחקר של רעידות אדמה רבות, ונקבע כנכון עבור קליפורניה. משוואת המתאם הייתה formula_1 כאשר formula_2 היא תאוצת הקרקע המקסימלית באתר ביחידות של סנטימטר לשנייה בריבוע (cm/sec2), ו- formula_3 היא דרגת העוצמה הסייסמית שהוערכה בו. בעקבות מחקרו זה, התקיימו מחקרים דומים עבור אזורים אחרים בעולם, לרבות עבור המזרח התיכון, ונקבעו משוואות מתאם לכל אזור ואזור. הלוגיקה התהליכית למתאם זה היא כדלקמן: רעידת האדמה משגרת גלים סייסמיים ממוקד רעידת האדמה לכל עבר; הגלים הסייסמיים הללו בהגיעם לכל אתר, גורמים לתאוצת קרקע; תאוצת הקרקע המקסימלית אחראית ליצירת וחומרת האפקטים הסייסמיים באתר; ע"פי האפקטים הסייסמיים הללו אנו מעריכים את העוצמה הסייסמית. על כן קיים המתאם המדובר.
ארינמל ירוק
היינריך שנקר
היינריך שֶנקֶר (בגרמנית: Heinrich Schenker; 19 ביוני 1868 – 13 בינואר 1935) היה תאורטיקן מוזיקה ומלחין אוסטרי יהודי, שהתפרסם בעיקר מניתוח מבני של יצירות.
קורות חיים.
שנקר נולד בווישניווצ'יק () במחוז טרנופל שבגליציה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית ליוהאן שנקר וג'וליה, שניהם היו יהודים. שנקר היה החמישי מבין 6 אחים. בילדותו, נתגלה כישרונו המוזיקלי. בשלב מסוים עבר לווינה כדי ללמוד אצל אנטון ברוקנר. אחר כך, למד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. אחד מרעיונותיו המקוריים היה Tonicization, כלומר התייחסות להרמוניה רגעית (אקורד) כאל מרכז טונאלי. רעיון דומה אך בלתי-תלוי מצוי אצל ארנולד שנברג.
עם ממשיכי ומפתחי תורתו נמנים התאורטיקנים פליקס זלצר וקארל שכטר.
שנקר כמוזיקאי.
מלחין.
לאחר שסיים לימודי המשפטים באוניברסיטת וינה, התמסר שנקר במלואו למוזיקה. ההזדמנות הגדולה הראשונה שלו הייתה בזכות מקסימיליאן הארדן (), עורך כתב עט מפורסם, שפרסם את יצירותיו המוקדמות ביותר של שנקר. לאחר מכן הוצאו פרסומים בכתבי עת אחרים. ממכתבים ששרדו ב"ארכיון שנקר" עולה כי במהלך לימודיו לא הייתה לשנקר הכנסה והוא התקיים אך ורק בזכות כספים של תומכיו. הוא המשיך בפרקטיקה זו לאחר סיום לימודיו. שנקר ראה את עצמו בעיקר כמלחין, וניסה להכניס את עצמו כאמצעי לקידום יצירותיו. כמה מכתבים מעידים על פגישותיו עם אדוארד הנסליק.
תאורטיקן מוזיקה.
לאחר שלא הצליח להשיג הכרה כמלחין וגם כמנצח, בשנת 1900 הוא העביר את התמקדותו יותר ויותר לבעיות בעריכה מוזיקלית ותורת המוזיקה. עם הזמן, שנקר ראה כיצד ההבנה המסורתית של מוזיקה הולכת ונעלמת וחש צורך לשנות את שיעורי המוזיקה והתיאוריה. כבר במאמרו משנת 1895 "Der Geist der musikalischen Technik" הוא דיבר על ניאוף מהדורות מוזיקה מודרניות של מלחינים קלאסיים.
אין
חצי האי יוקטן
חצי האי יוקטן (ספרדית: Yucatán) נמצא בין הים הקריבי למפרץ מקסיקו, ממזרח למצר טוואנטפק (Tehuantepec) — מצר יבשה המחבר את צפון אמריקה אל מרכז אמריקה.
בחצי האי נמצאות המדינות המקסיקניות יוקטן, קמפצ'ה, קינטנה רו, חלקה הצפוני של בליז ואל פטן, המחוז הצפוני של גואטמלה.
גאולוגיה.
חצי האי הוא מבנה קרסטי ברובו, מורכב בעיקר מאבן גיר. שקעים באדמה נפוצים בכל אזור השפלה הצפונית בחצי האי. שקעים אלה שימשו בעבר כמקור המים העיקרי לבני המאיה ועד היום נעשה בהם שימוש. קיימת תאוריה בקרב פליאונטולוגים (חוקרי מאובנים) הגורסת כי הדינוזאורים נכחדו כתוצאה מפגיעת מטאוריט בכדור הארץ, ההערכה היא שהמטאוריט פגע בחצי האי יוקטן, כאשר מוקד הפגיעה היה בחוף הצפוני של חצי האי, במכתש בקוטר 180 ק"מ, הנקרא מכתש צ'יקשולוב (Chicxulub), על שם העיירה סמוכה בעלת שם זהה.
באזור הגבולות בין צפון גואטמלה (אל פטן), מקסיקו (קמפצ'ה, קינטנה רו), ומערב בליז נמצא אזור יער גשם טרופי הרציף הגדול ביותר במרכז אמריקה, אך כריתת יערות מסכנת את עתידו של היער.
מקור השם.
אגדה פופולרית מספרת על כך שכאשר שאלו יורדי הים הספרדים שהגיעו לאי את הילידים בני המאיה מה שם המקום, ענו אלה בשפתם "אינני מבין אותך" או "באיזה שפה מוזרה הם מדברים" ומכאן השם "יוקטן". עם זאת הדעות עדיין חלוקות מה מקורו האמיתי של השם.
אוכלוסייה.
בחצי האי נמצאים חלק מהאתרים המפורסמים ביותר של תרבות המאיה, ביניהם מוכרים יותר טיקאל, אושמאל, טולום וצ'יצ'ן איצה. בני המאיה ומסטיסים מהווים חלק נכבד מהאוכלוסייה המקומית ושפות המאיה השונות עדיין מדוברות בפי רבים באזור.
מאז תחילת העידן המודרני, שימש האי להפקת שרף לייצור גומי לעיסה, כריתת בולי עץ, אגבה ייצור חבלים וגידול בקר. מאז שנות ה-70, כאשר תחליפים סינתטיים הפכו רבים מהגידולים המסורתיים לפחות משתלמים, עברה כלכלת האי לתיירות, במיוחד מדינת קינטנה רו המקסיקנית. קנקון הנמצאת בצפון-מזרח חצי האי התפתחה מעיירת דיגים קטנה לעיר תוססת.
מזג אוויר.
כמו רוב אזור הקריביים, חצי האי יוקטן שוכן בחגורת ההוריקנים האטלנטית. בשנת 2005 נפגע האי קשות על ידי שתי סופות טרופיות חזקות במיוחד: הוריקן וילמה והוריקן אמילי.
יוקטן
ל' בסיוון
קליפסו (מחול)
אמדוקס
חברת אמדוקס היא מפתחת של תוכנות ושירותים למערכות חיוב לקוחות (בילינג) וניהול קשרי לקוחות (CRM). לאמדוקס יש מרכזי פיתוח במגוון רחב של מדינות, ובהן: ישראל, הודו, ארצות הברית, קפריסין וברזיל. אמדוקס היא חברה ציבורית. מניותיה נסחרות בנאסד"ק.
היסטוריה.
החברה נוסדה בישראל בשנת 1982, כחטיבה בשם "עורק אינפורמיישן" (Aurec Information and Directory Systems) בקבוצת עורק שבשליטת מוריס קאהן והאחים צבי מיתר ושמואל מיתר. היא החלה כמיזם בתחומי המחשוב של חברת דפי זהב שאף היא הייתה אז בבעלות קבוצת עורק. עם חתימת החוזה לאספקת תוכנת מדריכי דפי זהב לחברת הטלפונים האמריקאית SBC) Southwestern Bell Corporation, כיום AT&amp;T) ב-1985, רכשה חברת SBC 50% מהבעלות על החברה, ושינתה את שמה לאמדוקס. החברה התאגדה לצורכי מס באיי גרנזי בשנת 1988, מטה החברה שוכן בצ'סטרפילד, פרבר של סנט לואיס, מיזורי שבארצות הברית, והנהלתה הבכירה נמצאת ברעננה. לקוחותיה הם בעיקר מהסקטור הציבורי ומתחום הטלקומוניקציה, ובהם חברות ענק כגון: AT&amp;T ,Vodafone ,Sprint ,T-Mobile.
ביוני 1998 הונפקה לראשונה אמדוקס בבורסה לניירות ערך בניו יורק וגייסה 252 מיליון דולר במחיר של 14 דולר למניה לפי שווי שוק של 2.75 מיליארד דולר. כעבור שנה, ביוני 1999, יצאה החברה להנפקה שנייה וגייסה 673 מיליון דולר לפי מחיר של 22 דולר למניה. הנפקה זו כללה הצעת מכר של בעלי השליטה בחברה. ארבעה חודשים אחר כך השלים מוריס קאהן, הצעת מכר של מניות אמדוקס בסכום של כ-502 מיליון דולר, "אמדוקס אינטרנשיונל", חברה פרטית בשליטתו, מכרה 18 מיליון מניות אמדוקס לפי מחיר של 24.25 דולר למניה. בשנים 1998–2000 גייסה אמדוקס בסך הכול כ-1.5 מיליארד דולר בהנפקות, מהם כ-300 מיליון דולר לחברה עצמה. השאר, כ-1.2 מיליארד דולר, זרמו לבעלי השליטה ולמנהלים הבכירים בחברה.
בעת הנפקת החברה בעלי המניות העיקריים, בנוסף למוריס קאהן, חברת SBC ומנהלי אמדוקס, הייתה קרן "וולש, קרסון, אנדרסון וסטו" (WCAS). קרן זו קיבלה, בתמורה להלוואה של 125 מיליון דולר והשקעה של 120 מיליון דולר באמדוקס, כ-29% ממניות החברה בשנת 1997, כחלק ממהלך של חלוקת דיבידנד טרם ההנפקה, בהיקף של 79 מיליון דולר. מנהל הקרן, ברוס אנדרסון, היה יושב ראש דירקטוריון אמדוקס במשך כ-14 שנים. חלק ממנהלי אמדוקס ועובדיה קיבלו אופציות ושאר מכשירי תגמול מבוססי הון באמצעות קרן "TOES Corporation", קרן הרשומה במקלט מס, ומאחר שאמדוקס עצמה רשומה במקלט מס (איי גרנזי), לא נדרשו בעלי האופציות לשלם מס בעת המימוש.