פיראס נסאר (בערבית: فراس نصار, תעתיק: "פראס נצאר"; נולד ב-29 בינואר 1993) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ערבי-ישראלי. מוכר בזכות גילומו את נידאל עוודאללה "אל מקדסי" בסדרת הטלוויזיה "פאודה".
ביוגרפיה.
נסאר נולד וגדל בנצרת, למשפחה ערבית-נוצרית. בגיל צעיר החל לשחק תפקידי אורח בתיאטרון.
בשנת 2013 החל ללמוד במסלול התלת-שנתי בבית ספר למשחק על שם ניסן נתיב, שם סיים את לימודיו בשנת 2016.
בשנת 2014 גילם את ג'מאל/ג'ימי בסרטו של ערן ריקליס "ערבים רוקדים" על פי תסריט של סייד קשוע.
בשנת 2017 קיבל את תפקידו המשמעותי הראשון בסדרת המתח המצליחה "פאודה" כשהצטרף לעונה השנייה וגילם את המחבל הבכיר נידאל עוודאללה המכונה אל-מקדסי.
ב-2017 החל לשחק בתיאטרון גשר במחזה "במנהרה" מאת רועי חן ובבימויו של עירד רובינשטיין את אחד משלושת התפקידים הראשיים: החמאסניק הישאם. ההצגה רצה במשך יותר מ-200 הופעות בארץ ובניו יורק בין היתר.
באותה שנה שיחק בסרטי הקולנוע "נדיה (שם זמני)" של טובה אשר, "לא פה, לא שם" של מייסלון חמוד ו-"פוקסטרוט" זוכה 8 פרסי אופיר של שמוליק מעוז.
ב-2018 החל לשחק בתיאטרון גשר במחזה "רודף העפיפונים" מאת מתיו ספנגלר על פי חאלד חוסייני בבימויו של נועם שמואל בתפקיד עסאף.
באותה שנה החל לשחק באותו תיאטרון במחזה "מקבת גרסה ללא מילים" בתפקיד מקבת', במקביל לאבי אזולאי.
ב-2019 הצטרף לעונה השלישית בסדרת המתח "בתולות" ב-HOT3, שם גילם את מוראד.
בשנת 2020 שיחק לצד למיס עמאר ומונא חוא בסרט "בין גן עדן לאדמה" בבימויה של הבמאית הפלסטינית נג'ווא נג'אר, ונאסר אף זכה בפרס על תפקידו.
בשנת 2021 החל לגלם דמות ראשית בסדרת המדע בדיוני האמריקאית "פלישה" שיצר סיימון קינברג לרשת אפל TV פלוס.
נסאר מתגורר בתל אביב-יפו.
הוויכוח על הגבול של אורגון
דג גרם
קיימברידג' אנליטיקה
קיימברידג' אנליטיקה (באנגלית: Cambridge Analytica) הייתה חברה פרטית בריטית ששילבה כריית נתונים, מסחר בנתונים, ניתוח מידע ואסטרטגיה תקשורתית לצורך השפעה על תהליכי בחירות במדינות ברחבי העולם. החברה קמה בסוף 2013 כחברת בת של חברת האם הבריטית SCL Group, כדי לקחת חלק בפוליטיקה של ארצות הברית. החברה הייתה בבעלות חלקית של משפחתו של רוברט מרסר, מנהל קרן גידור אמריקאית שמרנית.
בשנת 2016 הייתה החברה מעורבת במסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית של דונלד טראמפ ובקמפיין הברקזיט ליציאת בריטניה מהאיחוד האירופי. תפקודה של קיימברידג' אנליטיקה בקמפיינים הללו הוא נושא לחקירות פליליות מתמשכות בשתי המדינות, בעיקר בנוגע לשיטות בהן היא נוקטת לצורך מיקוד בוחרים.
ב-17 במרץ 2018, דיווחו העיתונים "הניו יורק טיימס" ו"האובזרבר" שקיימברידג' אנליטיקה עשתה שימוש עסקי במידע אישי מפייסבוק, שמלכתחילה נאסף על ידי חוקר חיצוני למטרות אקדמיות. בתגובה, אסרה פייסבוק על קיימברידג' אנליטיקה לפרסם בפייסבוק. "הגרדיאן" דיווח עוד כי פייסבוק ידעה על הפרת אבטחה זו במשך שנתיים, אך לא עשתה דבר כדי להגן על המשתמשים שלה.
סדרה של קטעי וידאו שצולמו בהחבא ופורסמו בחודש מרץ 2018 חשפה את אחד מראשי קיימברידג' אנליטיקה מספר לאדם שהתחזה ללקוח פוטנציאלי על שימוש בנשים בזנות, בתרגילי עוקץ, בשוחד וב"מלכודות דבש" כדי להכפיש פוליטיקאים. הבכיר טען גם כי החברה "ניהלה את כל הקמפיין הדיגיטלי של דונלד טראמפ", כולל פעילויות בלתי חוקיות לכאורה.
היסטוריה.
בשנת 2013 החלה החברה לפעול בלונדון בתחום ההשפעה על מערכות בחירות. בקיץ אותה שנה החברה הזמינה את סטיב באנון, שהיה אז יושב ראש אתר החדשות ברייטברט. כדי ליצור רושם שמדובר בפעילות אקדמית החברה שכרה משרד בקיימברידג' ושם קיימו בכיריה את המפגשים עם באנון. אנשי החברה שכנעו את באנון שיש בידיהם כלי לעיצוב דעת קהל באמצעות micro-targeting, כלומר תפעול של נתוני מדיה חברתית לצורך סחיטה רגשית, באמצעות אפיון מדויק של הבוחרים וללא הסכמתם. הם הראו איך יוכלו לאסוף נתונים רבים על כל בוחר לצורך בניית פרופיל פסיכולוגי לעשרות מיליוני בעלי זכות בחירה בארצות הברית, לקראת מערכת הבחירות לנשיאות ב-2016. באנון השתכנע והזמין אותם למפגש עם רוברט מרסר, מנהל קרן גידור בארצות הברית ובעקבות פגישה זו מרסר השקיע בחברה 15 מיליון דולר.
החברה פנתה לאלכסנדר קוגן, שייצר אפליקציה שמאפיינת משתמשי פייסבוק באמצעות כפתור אהבתי שלהם. היישום של קוגן שאב את המידע המבוקש מאנשים שבחרו להתקין אותו וגם מחברי פייסבוק שלהם. מידע זה כלל את הסטטוסים, לייקים ולפעמים גם הודעות פרטיות. באופן זה החברה שאבה מתוך פייסבוק במהלך תקופה של חודשיים-שלושה כחמישים או שישים מיליון פרופילים ואלה היוו את בסיס המידע שלה. כעת יכלה החברה לזהות את התכנים שכל משתמש ראה, כולל הנושא, ההקשר, הטון, ומהיכן הם הגיעו, וכך התאפשר לה למצב כל אזרח בנוגע למידת ואופי ההשפעה הנחוצה כדי לשנות את דעותיו. המידע הזה שימש את צוותי הפרסום - מומחים בעיבוד נתונים, פסיכולוגים, רעיונאים, מעצבים, צלמים ואנשי וידאו – והם ייצרו תכנים שאותם השתילו המטרגטים (אנשים שמיומנים בכיוון למטרה) באינטרנט, על ידי בניית אתרי אינטרנט, בלוגים וכל מה שיתאים כדי להשפיע על כל פרופיל בדרך המתאימה.
בפעילות שלה החברה שיתפה פעולה עם חברת ישראלית Psy-Group.
בתחילת חודש מאי 2018 נסגרה חברת קיימברידג' אנליטיקה, עקב הוצאות משפטיות כבדות ואיבוד לקוחות.
שיטות עבודה.
לפי דברי המנכ"ל לשעבר של קיימברידג' אנליטיקה, אלכסנדר ניקס, החברה עושה שימוש בביג דאטה ובפסיכוגרפיקה. שיטות אלה מתבססות על מדעי ההתנהגות, שלוקחים בחשבון מרכיבים כגון גיל, מגדר, דת, רמת הכנסה וכדומה ומשלבים אותם בחמש התכונות הגדולות, שהן מדדים שמגדירים אישיות: פתיחות להתנסויות חדשות, הנטייה לסדר, הרגלים ותכנון בחיים, הנטייה לחברותיות, אכפתיות ומעורבות חברתית והנטייה לדאגנות. מחקרים איפשרו לבצע ניתוח אישיותי למאות אלפי אזרחים בארצות הברית. בהתאם לניתוח אישיות זה הפיצה החברה לכל נמען מידע מותאם-אישית שתומך בלקוחותיה ומשמיץ את יריביהם. למשל: מידע מעורר דאגה אודות היריב נשלח לאנשים שנוטים לדאוג.
גם תהליך ייצור המסרים הפרסומיים עבר תהליך של שינוי. בעבר התבסס תהליך זה על דחיפה של דעות, רעיונות ואסוציאציות אל עבר קהל הלקוחות, בתקווה שישתכנעו. כיום המידע האישיותי שנאסף מאפשר לפרסם באופן ממוקד; לכל אדם בקהל המטרה מותאם הפרסום שישפיע עליו באופן היעיל ביותר.
תקשורת ההמונים אף היא פינתה את מקומה ובמקומה הופעלה תקשורת ממוקדת-מטרה, תפורה לפי מידות מדויקות. שיטות עבודה אלה הופעלו כדי להשפיע באופן רגשי על עשרות מיליוני משתמשים בפייסבוק בפרט וברחבי האינטרנט בכלל, ללא ידיעתם ומבלי שנתנו לכך את דעתם או הסכמתם.
ספקות לגבי שיטות העבודה ומידת יעילותן.
חוקרים בתחום מדע המדינה מביעים ספקות באשר למידת ההשפעה של חברת קיימברידג' אנליטיקה על התוצאות הממשיות של מערכות הבחירות. יש לכך מספר סיבות:
ייתכן שבגלל סיבות אלה פנו נציגי החברה לתרגילי עוקץ, שוחד וכדומה.
בתרבות.
הסרט התיעודי The Great Hack מספר את השתלשלות המאורעות מנקודות מבטם של כמה אנשים שהיו מעורבים בפרשייה.
מלחמת האזרחים במוזמביק
מלחמת האזרחים במוזמביק פרצה ב-1977, כשנתיים לאחר תום מלחמת העצמאות במוזמביק ואופיינה בעימותים אלימים בין מפלגת השלטון ששמה הוא:" החזית לשחרור מוזמביק - פרלימו" (-Front for Liberation of Mozambique) לבין תנועת ההתנגדות של מוזמביק, הקרויה רנמו (-Mozambique Resistance Movement).
נזקי מלחמת האזרחים התבטאו באובדן חייהם של כמיליון נפשות וכ-5 מיליון תושבים נעקרו מבתיהם. בנוסף, ההפסד הכלכלי של מוזמביק כתוצאה מהלחימות הארוכות היה 15–20 מיליון דולר.
ב-1992 הסתיימה המלחמה לאחר חתימת הסכם שלום בתיווך האו"ם בין ממשלת מוזמביק למורדים. הסכם שלום זה הביא לרגיעה זמנית של כ-20 שנה.
רקע.
ב-25 ביוני 1975 קיבלה מוזמביק עצמאות מפורטוגל. בעקבות זאת, הרוב הגדול של הפורטוגלים עזבו את מוזמביק, מה שהביא להתמוטטות הכלכלה במוזמביק. תנועת ההתנגדות פרלימו, שאנשיה תפסו את השלטון, חוסר הניסיון וחוסר ההשכלה של אנשי פרלימו הגבילו את יכולת השליטה של ממשלת מוזמביק, בראשות הנשיא סמורה מאשל.אנשי פרלימו הקימו במוזמביק משטר מרקסיסטי שפעל תחת השפעה סובייטית. מתנגדי השלטון נשלחו ל"מחנות חינוך מחדש" (re-education camps). מאוחר יותר הוקמו ועדות דינמיזציה (Dynamising Committees) שניתנה להן סמכות באזורים הכפריים לפקח על ענייני החינוך. כמו כן, הוקם השירות הארצי לביטחון הציבור (SNASP), משטרה חשאית בעלת סמכות לעצור חשודים בפעילות אנטי מדינית. בנוסף, חלה עלייה בהתנכלות השלטון לקבוצות דתיות, ובניהן בעיקר סבלה הכנסייה הקתולית שנחשדה כמשתפת פעולה עם המשטר הקולוניאלי.
בניגוד לרטוריקה הלאומנית של פרלימו, קבוצות אוכלוסייה מסוימות קיבלו יחס מועדף לעומת קבוצות אוכלוסייה שהתגוררו בכפרים. אפליה זו נבעה בעיקר מנכונות הממשלה להשקיע באזורים עירוניים ובאחוזות שננטשו על ידי הפורטוגלים, בעוד שהייצור הכפרי סבל מנסיגה כלכלית כתוצאה מחוסר השקעה כספית והזנחה. אפליה זו בשילוב שליטה ממשלתית מוגברת היוותה גורם מרכזי ליחס עוין של האוכלוסייה הכפרית כלפי הממשלה.