ב-29 בספטמבר 2014 חתם מוריס על הארכת חוזה בפיניקס ל-4 עונות נוספות עבור 32 מיליון דולר, בעוד אחיו מרכוס האריך את חוזהו לאותה תקופה עבור 20 מיליון דולר. בעונת הפך מרקיף לשחקן חמישייה קבוע, והיה אחד השחקנים המובילים בקבוצה כשקלע 15.3 נקודות בממוצע למשחק. מרקיף ומרכוס, יחד עם חבריהם לקבוצה זוראן וגוראן דרגיץ', שיחקו יחד למספר דקות במהלך הרבע האחרון של משחק מול פילדלפיה 76' ב-2 בינואר 2015. בכך, נרשמה הפעם הראשונה בהיסטוריית ה-NBA בה שני זוגות אחים משתתפים יחד במשחק עבור אותה קבוצה. ב-13 בינואר 2015 קלע מוריס שיא קריירה של 35 נקודות בניצחון קבוצתו על קליבלנד קאבלירס, כשקלע 15 מתוך 21 הזריקות שלקח.
בסיום עונת 2014/2015 נשלח מרכוס מוריס בטרייד לדטרויט פיסטונס, למורת רוחו של מרקיף שרצה להמשיך לשתף פעולה עם אחיו. בעקבות הטרייד ביקש מוריס מהנהלת הסאנס העברה לקבוצה אחרת, וכחודש לאחר מכן נקנס על ידי ליגת ה-NBA ב-10,000 דולר בגין התבטאותו הפומבית בנושא.
וושינגטון ויזארדס.
במהלך עונת , ב-19 בפברואר 2016, נשלח בטרייד לוושינגטון ויזארדס בתמורה לכריס האמפריז, דואן בלייר ובחירת דראפט עתידית. ב-7 בפברואר 2019, לאחר כ-3 עונות בוושינגטון, הועבר בטרייד לניו אורלינס פליקנס בתמורה לווסלי ג'ונסון. ביום שלאחר מכן שוחרר מניו אורלינס, בטרם שיחק במדיה.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-20 בפברואר 2019 חתם על חוזה באוקלהומה סיטי ת'אנדר עד סיום עונת .
דטרויט פיסטונס.
ב-6 ביולי 2019 חתם על חוזה לשנה בדטרויט פיסטונס. ב-21 בפברואר 2020, לאחר 44 משחקים בלבד בדטרויט, שוחרר מהקבוצה.
לוס אנג'לס לייקרס.
מיד לאחר שחרורו מדטרויט חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס עד לסיום עונת . בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות ה-NBA, לאחר שגברה על מיאמי היט בסדרת הגמר; מוריס שותף בכל 21 משחקי קבוצתו בפלייאוף, לרוב כשחקן ספסל, וקלע 5.9 נקודות בממוצע למשחק.
מיאמי היט.
באוגוסט 2021 חתם מוריס על חוזה במיאמי היט.
פארק אדוארדו גומז
מפלגת השמאל (שוודיה)
מפלגת השמאל (בשוודית: Vänsterpartiet, V) היא מפלגה סוציאליסטית ופמיניסטית בשוודיה. המפלגה נוסדה ב-1917 לאחר פיצול ממפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה. לאורך השנים השתמשה המפלגה במספר שמות שונים: ב-1917 נקראה "מפלגת השמאל הסוציאל-דמוקרטית" (בשוודית: Sveriges socialdemokratiska), ב-1921 החליפה את שמה ל"מפלגה הקומוניסטית של שוודיה", בשנת 1967 הייתה ל"מפלגת השמאל-קומוניסטים" ובשנת 1990 הוחלף שמה לשם הנוכחי.
בשנת 1939 המפלגה תמחה בהסכם מולוטוב-ריבנטרופ ובכיבוש המדינות הבלטיות. כאשר גרמניה פלשה לנורווגיה, המפלגה הכריזה על מדיניות נייטרלית. רק לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות המפלגה שינתה את מדיניותה והחלה לתמוך בפעילות אנטי-נאצית. בשנת 1946 היא זכתה בכ-11% מקולות הבוחרים בבחירות מקומיות. באותה תקופה היו במפלגה 51 אלף חברים. בשנת 1956 המפלגה תמכה בפלישה סובייטית להונגריה בעקבות המרד ההונגרי. בשנת 1964 לאחר בחירת יושב ראש חדש המפלגה שינתה כיוון. בשנת 1968 היא התנגדה לפלישת ברית המועצות לצ'כוסלובקיה. באותה שנה היא קיבלה בבחירות מקומיות 3.8% בלבד. בשנת 1977 חלק מהחברים שתמכו בברית המועצות עזבו את המפלגה. בשנת 1985 בעיר וקשה במהלך תקרית עם פעילים נאצים צולם צילום "אישה מכה נאו-נאצי עם תיק יד". הצילום זכה לתעודה רבה.
בבחירות לפרלמנט של שנת 1994 המפלגה זכתה ב-6.2 מקולות הבוחרים ובשנת 1998 ב-12%. בהמשך התמיכה במפלגה פחתה ובשנת 2010 היא זכתה ב-5.6 בלבד. בבחירות של שנת 2018 היא זכתה ב-8% וקיבלה 28 מושבים. בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2019 היא לא זכתה באף מושב.
המפלגה מתנגדת להפרטות. בעבר התנגדה להצטרפותה של שוודיה לאיחוד האירופי וכיום היא תומכת בהיפרדות מהאיחוד, כיוון שלטענתה החברות באיחוד מגדילה את ההוצאה הציבורית. ב-1980 ניסתה המפלגה לפעול להצטרפותה של שוודיה למדינות הבלתי-מזדהות, אך נכשלה.
שרגא פייש פישמן
הרב שרגא פייש פישמן (כ"ח בניסן ה'תקפ"ה, 5 במאי 1826 - כ"ט באייר ה'תרמ"א, 28 במאי 1881) היה רב ודרשן הונגרי יליד בוהמיה. רב אב"ד סיקסו וקלויזנבורג, ובאחרית ימיו מגיד מישרים (פרעדיגר) בקהילת פרשבורג.
ביוגרפיה.
נולד במיסקביץ שבבוהמיה לחנה ולרב יחזקאל משה פישמן שכיהן אז כרבה של העיירה. התחנך אצל אביו ואצל סבו הרב אברהם ליפשיץ שהתגורר באותה תקופה בבית בנו. עם מינויו של אביו, בסוף שנת ה'תקצ"ה (1835) לכהן כרבה של העיר מישקולץ, משרה שחלשה גם על הקהילות היהודיות ברוזנות בורשוד כולה, עברה משפחתו להתגורר בהונגריה. בהיותו בן 12 נסע ללמוד בטרביץ' בישיבתו של הרב חיים יוסף פולק מחבר "מקור חיים", ובה חגג את בר המצווה שלו. בשנת ה'תר"א (1841) נסע ללמוד בוואגניישטטל ושהה בה שש שנים. עם שובו לעיר מגורי הוריו, נישא באלול ה'תר"ח (1848) למרים אלמנה צעירה ומבוססת שניהלה יחד עם אביה (בן למשפחת נטר, עלה בסוף ימיו לארץ ישראל) בית מסחר לעורות, אביה התחייב לפרנס את בני הזוג בביתו שבעיר דיונדיוש, והחתן היה נוסע מעת לעת לרכוש סחורה עבור בית העסק המשפחתי בבירה בודפשט. במשך תשע שנות חייו בדיונדיוש סירב להצעות רבנות מזדמנות, אך לבסוף הכריע אותו מצבו הכלכלי שהורע והוא קיבל את משרת רבנות העיר סיקסו (Szikszó) בצפון-מזרח הונגריה, ממנה התפרסם כדרשן בשל דרשותיו שנישאו בימי השוק שהתקיימו בסיקסו ומשכו אליה סוחרים יהודים מכל האזור. בתרכ"א (1861) עזב את סיקסו ותחתיו התמנה הרב הלל ליכטנשטיין, הוא עבר לכהן בקלויזנבורג בה כיהן כמה שנים קודם לכן, מחליפו הרב ליכטנשטיין.
כבר בתקופת כהונתו בסיקסו קיבל הזמנה מאב"ד פרשבורג, הכתב סופר, לעבור אליה על מנת לשמש בה במשרת ה"מגיד מישרים" (מטיף, או Prediger). משרה זו תאמה לאופיו ולרצונו, ובשנת ה'תרכ"ד 1864 השתקע בעיר. תפקידו היה לשאת דרשות סדירות בגרמנית תקנית, במקום הפלפול המקובל ביידיש. התביעה לכך עלתה מהקהל הנאור והמשכיל בפרשבורג, שקץ בסדרים הישנים. דור קודם לכן היה סגנון זה בגדר רפורמה מרחיקת לכת, והחת"ם סופר ניסה לבלום זאת בכל מקום שהדבר עדיין היה חידוש; הוא שמר על יחסים תקינים עם יצחק נח מנהיימר שהנהיג זאת בווינה, שקהילתה הייתה רחוקה ממסורת, אך נלחם ברבנים כליב שוואב שחידשו דרשה כזו לראשונה במעהרין האדוקה. הוא כתב ש"הלועז כמעמיד אשרה" ובצוואתו אסר על כך במפורש בפרשבורג: חריגת בנו מהציווי הרתיחה את הקנאים בראשות ליכטנשטיין. הם שטמו את פישמן, כמו את עזריאל הילדסהיימר, דווקא בגלל שנחשב לקפדן מהסוג הישן והקשה על הוקעת הרפורמות המתפשטות. ב-1865 היה איסור על הדרשה בלשון נכרי הסעיף הראשון בתקנות מיכאלוביץ, עליהן סמכו ידם, שנועדו לבלום כל שינוי בארחות בית-הכנסת והיו התייחסות ברורה למתרחש בפרשבורג.
בחורף תרל"ב לאחר הכתב סופר, היה מועמד מוביל להחליפו ברבנות, אך הוא סירב. במעמד הקהילה פתח את ארון הקודש והצהיר, לגרסה אחת בשבועה, כי לא יעלה על דעתו לחרוג ממנהגי הירושה המקובלים ביהדות, וכי אין למנות רב אחר מבנו של הרב המנוח, הרב שמחה בונם סופר. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרל"ד (1874) סירב להצעת רבנות העיר מישקולץ. הוא כיהן במשרת הדרשן במשך שבע עשרה שנים. מת בחצות ליל שבת כ"ט באייר ה'תרמ"א, 28 במאי 1881, בגיל חמישים וחמש בלבד.
פייש פישמן
ברזינו
ברזינו (בבלארוסית: Беразіно או Бярэзань (ביארזאן); ברוסית: Березино́; בפולנית: Berezyna) היא עיירה במחוז מינסק שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
התיעוד הראשון לברזינו הוא משנת 1501, עת הייתה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1641 הוקמה ביישוב כנסייה מעץ, ובשנת 1668 הוענקה ליישוב זכות לקיים ירידים שנתיים.
במהלך המלחמה הצפונית הגדולה עבר במקום קרל השנים עשר, מלך שוודיה. לאחר חלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בשטח האימפריה הרוסית.
יהודי ברזינו.
בתחילת המאה ה-20 חיו בברזינו כ-3,400 יהודים, כ-70% מתושביה, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה פחת מספר היהודים במקום לכדי כ-1,500. בשנים אלה פעל בעיירה בית ספר יידי.
ב-31 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך מספר ימים רצחו הגרמנים כ-250 גברים יהודים מהעיירה בסמוך אליה. בהמשך רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בעיירה.
גטו ברזינו חוסל ב-31 בינואר וב-1 בפברואר 1942, כאשר שוטרים ליטאים ובלארוסים רצחו את 962 יושביו.
Food, Glorious Food
Food, Glorious Food הוא שיר הפתיחה של המחזמר "אוליבר!" משנת 1960 מאת ליונל בארט, שהועלה הן בווסט אנד והן בברודוויי, ואף זכה לעיבוד קולנועי באותו השם.
את השיר שרים הילדים היתומים שבבית-המחסה שמנהל מר באמבל, כשהם חולמים ומפנטזים על ארוחות מלכים, בזמן שהם עומדים בתור לקבל את הדייסה היומית שלהם מצוות בית המחסה.
בתרבות פופולרית.
גרסאות שונות של השיר ניתן למצוא ב:
פרודיות על השיר ניתן למצוא ב:
האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות