עובדת במכללה האקדמית בית ברל כמרצה לפסיכולוגיה וכמדריכה פדגוגית, בפרט בנושאים: מבוא לפסיכולוגיה, פסיכולוגיה קוגניטיבית, פסיכולוגיה התפתחותית, פסיכולוגיה של ההומור, חשיבה יצירתית, המשחק וחשיבותו, ניהול כיתה ותקשורת בין-אישית.
היא ממקימי האגודה הישראלית לחקר ההומור.
החל משנת 2002 מתרגלת יוגה בשיטת איינגר.
מחקר וספר.
עבודת הדוקטורט של אוסטרובר עסקה בנושא "ההומור כמנגנון הגנה בשואה". היה זה המחקר המקיף הראשון בתחום ההומור בשואה. במחקרה ראיינה 55 ניצולי שואה שסיפרו לה על התמודדותם עם זוועות השואה באמצעות הומור שכלל היגדים הומוריסטיים, שירים הומוריסטיים, ציורי קריקטורות ועוד.
ספרה, "ללא הומור היינו מתאבדים", מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה. הספר תורגם לאנגלית בשם: "It Kept Us Alive: Humor in the Holocaust ולגרמנית בשם: "Es hielt uns am Leben, Humor im Holocaust". הספר כולל בתוכו מגוון ראיונות עם 55 ניצולי שואה, ניתוחים של סוגי ההומור השונים, חקירה של תפקידם והצגה של ביטויי ההומור בגטאות ובמחנות. כן כולל הספר את סיפורם המופלא של שני ליצני גטו, רובינשטיין מגטו ורשה והרשקוביץ מגטו לודז'. סקירת הספרות נחלקת לשני חלקים עיקריים: החלק ראשון עוסק בתיאוריות המרכזיות של ההומור והצחוק, כולל הומור יהודי, בו נסקרו ספרי מחקר ומאמרים רלוונטיים. החלק השני עוסק בנושא ההומור והצחוק בשואה, כפי שבא לידי ביטוי בהיגדים, באפיזודות ובאמצעי מבע שונים; שירים הומוריסטיים וסאטיריים, קברטים ומופעים הומוריסטיים ויצירות קריקטוריסטיות שנוצרו בשואה, ובו נסקרו ספרי מחקר, עדויות, יומנים, כרונולוגיות, ספרי אמנות ושירה בשואה. כן נסקרו ספרי מחקר וזיכרונות שנכתבו על ידי חלק מהמרואיינים.
אוסטרובר עוסקת בספר בשאלה האם בכוחו של ההומור לשמור על הבריאות הנפשית והגופנית שלנו גם בהתמודדות עם אירוע טראומטי כמו השואה. ההומור בשואה לא הפחית את הזוועות האובייקטיביות שחוו הניצולים אלא את הרגשתם הסובייקטיבית בתגובה לזוועות האלה. לטענתה ובהתבסס על מחקרה, ההומור היה מנגנון ההגנה שסייע ליהודים בגטאות ובמחנות הריכוז להתמודד ולשרוד את המציאות הנוראה. השימוש בהומור ובצחוק בתקופת השואה היה ידוע בין הניצולים, אך עד כה לא הוקדש לו מחקר של ממש. מאמריה בנושא זה פורסמו באנגלית, באיטלקית ובספרדית. בנוסף, פורסמו כתבות על ספרה בסינית, בפורטוגזית, בפולנית, בגרמנית וברוסית.
פרופ' מייקל ברנבאום כתב במאמר ביקורת על ספרה:
" ... קראתי את עבודתה החשובה של חיה אוסטרובר "It Kept Us Alive" בכעס הולך וגובר, לא בגלל שהוא ספר גרוע, אלא דווקא בגלל שהוא ספר טוב כל כך, המוביל אותנו באמצעות ההומור לחייהם של אלה שנדונו לחיות בשואה ... לכל נושא היא מביאה שליטה בתחומים המרובים שלה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה, היסטוריה והומור, ותשומת לב מדויקת לפרטים, תוך יכולת לגרום לנושאים שלה להתעורר לחיים. כשתקרא את הספר הזה תצחק ותבכה, תרים את האגרוף בהתרסה. זעמך על הצוררים ימצא אמצעי ביטוי חדשים, וההתפעלות שלך מכוחות החיים שאיפשרו לחלק מהקורבנות לשרוד תתעצם... קראתי את העבודה הזו בקנאה על טווח השליטה שלה, על התובנות הנלהבות שלה ועל האומץ הגולמי שגילתה בהתמודדות עם מה שהוא בוודאי נושא רגיש ביותר".
המבקר אבנר שפירא כתב בביקורת על ספרה: "ספרה של אוסטרובר הוא ניסיון חלוצי להבנת התפקידים הפסיכולוגיים שמילא ההומור בקרב מקצת היהודים, אף כי לא כולם, בעת מלחמת העולם השנייה.
אוסטרובר הייתה יועצת אקדמית לארבעה סרטי טלוויזיה המבוססים על עבודת הדוקטורט שלה, ששודרו או הוקרנו לרגל יום הזיכרון לשואה ולגבורה או לקראתו:
ספרה של אוסטרובר עובד להצגה בשם "ובכל זאת צחקנו", בבימויו של מאיר בן סימון, בביצוע קבוצת "תספיס" ובהפקת "העמותה לקידום תרבות התיאטרון בישראל".
במסגרת התוכנית "אקדמיה באלף" (קול ישראל, רשת א') היא הרצתה על "ההומור כמנגנון הגנה בשואה" (בין התאריכים: 15 ביוני 2001 ל-26 באוגוסט 2001). אוסטרובר כתבה שתי תוכניות לימוד (פיתוח משותף), בנושא: "הוראת השואה באמצעות בולים תמונות תמלילים וציורי ילדים" באמצעות מחשב. האחת יועדה לתלמידי חטיבת הביניים, והשנייה יועדה לתלמידי בית הספר היסודי. שתי התוכניות תורגמו לאנגלית והוצגו באתר שבנתה במיוחד לכך, שכולל גם דוגמאות ציורים ששלחו אליה תלמידי בתי ספר יסודי מישראל ומכל העולם.
פרס.
אוסטרובר זכתה בפרס חינוך על יוזמה חינוכית ראויה לשבח מהמכון ללימודי השואה "משואה", על תוכנית חדשנית ויוצאת דופן שכתבה ל"הוראת השואה באמצעות בולים, תמונות וציורי ילדים", לתלמידי חטיבת ביניים ומעלה.
"ד"ר אוסטרובר הייתה אחת הנשים הראשונות שבנו אתר בעברית בנושא חינוכי, במקרה זה הוראת השואה דרך בולים."
לקריאה נוספת.
מיצירתה:
רשימת מדינות בהן עיר הבירה אינה העיר המאוכלסת ביותר במדינה
זוהי רשימה של מדינות ריבוניות אשר עיר בירתן לא מהווה את העיר המאוכלסת ביותר בהן.
פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הטוב ביותר של אישה
פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הטוב ביותר של אישה הוא אחד הפרסים הכלליים המוענקים מדי שנה במהלך טקסי פרסי הווידאו קליפים של MTV השנתיים. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1984, תוך שבשנת 2007 חלוקת הפרס הייתה שונה מזו של שאר השנים בהן חולק הפרס. בשנת 2008 חזרו לחלק את הפרס במתכונת המקורית שלו, שלא כמו בשנת 2007. הקטגוריה הופסקה לקראת שנת 2017 והזוכה האחרונה הייתה ביונסה עם הקליפ של "Hold Up".
מדונה, טיילור סוויפט וביונסה הן הזוכות הגדולות ביותר, עם שלוש זכיות כל אחת, בעוד שמדונה מחזיקה בהכי הרבה מועמדויות בקטגוריה. ביונסה, קלי קלרקסון וליידי גאגא הן האמניות היחידות שזכו בפרס במשך שנתיים ברציפות.
פרס הווידאו-קליפים של MTV לקליפ הטוב ביותר של אישה
יחסי טרינידד וטובגו–יפן
יחסי טרינידד וטובגו–יפן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של טרינידד וטובגו לבין יפן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים במאי 1964, כשנתיים לאחר עצמאותה של טרינידד וטובגו.
יחסים דו-צדדיים.
בין השנים 1974–1975 היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות היו חמים ולבביים. ראש ממשלת טרינידד וטובגו, אריק ויליאמס, ערך מספר ביקורים רשמיים ביפן באותה תקופה.
בשנת 1979 יפן פתחה את שגרירותה בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו.
בשנת 2014, ראש ממשלת יפן, שינזו אבה, תכנן לערוך ביקור רשמי בטרינידד וטובגו כחלק מהביקור הרחב שלו בקהילייה הקריבית. ב-27 ביולי באותה השנה, אבה קיים ביקור רשמי עם ראש ממשלת טרינידד וטובגו, קמלה פרסד ביססר. אבה הצהיר כי היה לו הכבוד לערוך ביקור זה במלאת 50 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. אבה הביע גם את כוונותיו להעמיק את היחסים הדיפלומטיים בין המדינות באמצעות חתימת הסכמים דו-צדדיים. ראש ממשלת טרינידד וטובגו בירך את אבה על ביקורו בטרינידד וטובגו.
יחסים כלכליים.
בשנת 2014, שוויו של הייצוא היפני הסתכם ב-21.84 מיליארד ין (177.2 מיליון דולר) וכלל בעיקר מכוניות, מוצרי חשמל וגומי. באותה השנה, שוויו של הייבוא היפני מטרינידד וטובגו הסתכם ב-11.28 מיליארד ין (91.5 מיליון דולר) וכלל בעיקר גז טבעי וקקאו.
יחסי תרבות.
בשנת 2001 חגגו בטרינידד וטובגו את "שבוע יפן" לציון 30 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
שי פרל
שי פרל (נולדה ב-1 במרץ 1997) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כבלמית בקבוצת מ.כ רמת השרון בליגת העל בכדורגל נשים ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה.
פרל נולדה בפתח תקווה, בת שנייה להוריה איריס ועמית. אביה היה שחקן כדורגל בצעירותו בקבוצת הפועל פתח תקווה תחת הדרכתו של אברהם גרנט.
בגיל צעיר נחשפה למשחק הכדורגל ושיחקה במגרש השכונתי. בגיל 11 התחילה להתאמן עם קבוצת בנים בהפועל פתח תקווה ולאחר שנה עברה לקבוצת הנערות של הפועל עירוני פתח תקווה וזכתה איתה באליפות וגביע המדינה לנערות.
עוד לפני גיל 15 הצטרפה לקבוצה הבוגרת ובעונת 2012/2013 נבחרה לתגלית העונה בליגת נשים ראשונה.
בשנת 2013 התקבלה לאקדמיה לכדורגל לבנות במכון וינגייט לתקופה של שנתיים. בשנה זו שיחקה גם במדי אס"א תל אביב במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-2016 שיחקה במדי מ.כ רמת השרון במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בשנה זו נפצעה במהלך משחק אימון ובעקבות הפציעה הושבתה לתקופה ארוכה.
שיחקה בשנים אלו בהפועל פתח תקווה, רמת השרון והפועל רעננה בליגת העל ובשנת 2018 חזרה לפתח תקווה ושיחקה איתה בליגה הלאומית.
בעונת 2019/2020 חזרה לליגת העל והייתה חלק מסגל רמת השרון שזכתה באליפות.
בנבחרת.
פרל שיחקה בנבחרת הנשים עד גיל 17 החל מ-2012 ורשמה בה 11 הופעות. בנבחרת הנשים עד גיל 19 רשמה 16 הופעות. בסיום התקופה באקדמיה בשנת 2015 הובילה כקפטנית את נבחרת ישראל עד גיל 19 באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שהתקיימה בישראל.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת ערכה ב-2014 נגד נבחרת שווייץ ורשמה 10 הופעות במדים הלאומיים.
האראלד לאנדר
האראלד אלפרד ברנהרדט סטבנסבורג לאנדר (בדנית: Harald Alfred Bernhardt Stevnsborg Lander; 25 בפברואר 1905 – 14 בספטמבר 1971) היה רקדן וכוריאוגרף דני ומנהל אמנותי של הבלט המלכותי הדני.
ביוגרפיה.
לאנדר נולד בקופנהגן. הוא החל כרקדן, למד אצל מנהל הבלט מיכאיל פוקין בשנים 1926–1927, ורקד תפקידי סולו שונים עד לפרישתו בשנת 1945.
בתקופת כהונתו כמנהל אמנותי ומנהל בלט של הבלט המלכותי הדני, מ-1932 עד 1951, העשיר לאנדר את רפרטואר הלהקה בהפקות של יצירות המופת האיקוניות של פוקין ובהפקות מחודשות של יצירות בורנונביל.