יוהאן נכלא. הוא נאשם בגניבה ממשרד הרשם בבית ספרו, ונכלא בכלא אמסטלבנסווג. שכנו לתא היה המשורר ההולנדי חריט קוונאר. מחשש שהוא יישבר תחת העינויים אליהם היה נתון, ונחוש שלא לחשוף את מקומות המסתור של היהודים שהוא ואשתו הסתירו, ניסה בנדרס להתאבד פעמיים בכלא. ב-6 באפריל 1943 התאבד בקפיצה מהקומה השלישית בבית הסוהר בו נחקר ועונה.
כמחאה, רבים מתלמידיו לשעבר של יוהאן צעדו מעבר לחומות הכלא ושרקו את המנון בית ספרם, כך על פי יד ושם. בנדרס לא חשף את שמותיהם או כתובותיהם של היהודים שעזר להציל.
ב־27 במרץ 1997 יד ושם הוכרו יוהאן בנדרס ואשתו כחסידי אומות העולם.
בני הזוג זכו גם לכבוד כאשר רחוב באמסטלפיין נקרא על שמם, כהוקרה לפעילותם בזמן מלחמת העולם השנייה.
Move (שיר של ליטל מיקס)
Move (בעברית: מהלך \ לזוז \ לעבור) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ הבריטית ליטל מיקס. השיר יצא לאור ב-3 בנובמבר 2013, כסינגל מתוך אלבומה השני של הלהקה "Salute", על ידי חברות התקליטים סייקו מיוזיק וקולומביה רקורדס.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד השירים שבלבנון.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי מייגן קוטונה, נתן דובאל, פרי אדוארדס, ג'סי נלסון, לי-אן פינוק וג'ייד ת'ירלוול והופק על ידי נתן דובאל גם כן. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-626,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר של הלהקה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-70 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הקליפ הרשמי של השיר הוקרן לראשונה ביוטיוב ב-25 באוקטובר 2013. הקליפ מתחיל בצלליות של חברות הלהקה, המופיעות מול תפאורות צבעוניות עזות. לאחר מכן הן נראות בתוך חדר לבן ות'ירלוול מתחילה לשיר את הבית הראשון בשיר, תוך שלאחר מכן מבצעת כל חברת להקה נוספת את קטע השירה שלה.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-190 מיליון צפיות.
How Ya Doin'?
(בעברית: מה נשמע?) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הפופ הבריטית ליטל מיקס. השיר יצא לאור ב-15 באפריל 2013, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של הלהקה "DNA", על ידי חברת התקליטים סייקו מיוזיק, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי דארן לואיס, איליולה באבלולה, שאזנאי לואיס, פרי אדוארדס, ג'סי נלסון, לי-אן פינוק, ג'ייד ת'ירלוול, ג'יימס קרטר, גלן סקינר, בן וולפלייר-פיירו, ניקולס ת'ורפ, ג'וליאן ברוקהאוס ומיגל דראמונד והופק על ידי המפיק המוזיקלי פיוצ'ר קאט. באוסטרליה, קיבל השיר את מעמד הזהב.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-10 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הקליפ היה בבימויה של קרלי קוסן והצילומים נערכו במזרח לונדון בתחילת מרץ 2013. ליטל מיקס פרסמה כמה הצצות מהקליפ ועשתה ספירה לאחור לתאריך צאתו. היא תיארה את הקליפ כקליפ "ממש צבעוני, עם הרבה ריקודים". הקליפ פורסם ב-4 באפריל 2013 בערוץ ה-Vevo הרשמי שלה.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-80 מיליון צפיות.
ג'רג' קושה
ג'רג' קושה (בהונגרית: Kósa György; בודפשט, 24 באפריל 1897 – בודפשט, 16 באוגוסט 1984) היה מלחין ופסנתרן יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה.
ג'רג' קושה נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש קושה, עורך דין ושל אולגה ווינדט (1868–1930) אמו ראתה חשיבות בחינוך המוזיקלי של בנה, לכן דאגה להתחיל בהשכלה המוזיקליצת של בנה כבר מילדותו. מורתו לפסנתר הציגה אותו כבר בגיל שבע בפני המלחין בלה ברטוק, שהבחין מיד בכישרונו. בין השנים 1905 עד 1916 למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם היו מוריו לקומפוזיציה שלו אלברט שיקלוש (שיינוואלד), ויקטור הרצפלד וזולטאן קודאי, מוריו לפסנתר היו בלה ברטוק וארנסט פון דוהנאני. את יצירתו הראשונה, הסקרצו "ריקוד המכשפה", הציגו בשנת 1915. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1916 הפך לקורפטיטור (פסנתרן חזרות) של בית האופרה של בודפשט, שם לקח חלק בהכנות המקדימות להצגת מיצג המחול של ברטוק הנסיך המגולף בעץ. משנת 1917 הופיע כפסנתרן - תחילה כמלווה לפסנתר של הכנרים פרנץ וצ'איי ויאנוש קוֹנץ - ולאחר מכן כנגן סולו בהונגריה, גרמניה, אוסטריה, איטליה ואפריקה. בשנת 1920 הוא היה המנצח של תיאטרון טריפולי. בשנת 1922 הציג ארנסט פון דוהנאני את יצירתו של קושה "שש פיסות", אשר הוצגה מאוחר יותר בשנת 1925 גם על ידי המנצח אריך קלייבר בפסטיבל (IGNM (Internationale Gesellschaft für Neue Musik בפראג. בשנת 1920, השתתף קושה בייסוד אגודת מוזיקאים הונגרית מודרנית (עם פאל קדושה, הוגו קלן, פרנץ סבו ואישטוואן סלני). בין השנים 1927 – 1960 היה מורה לפסנתר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1944 נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי) לאזור פרטראקוש. ובהיעדרו בסוף 1944 אשתו ובתו הקטנה בשם יוטקה נרצחו על ידי אנשי מפלגת צלב החץ. בנו, גאבור קושה (מאשתו השנייה), גם הוא מלחין ואמן אינסטרומנטלי (כלי הקשה, פסנתר, עוגב, צ'מבלו), שיחד עם אחיו עמלים רבות בטיפוח מורשת אביהם.
קושה הלחין במגוון רחב של ז'אנרים של מוזיקה קלאסית: תשע סימפוניות, שמונה רביעיות מיתרים, שמונה אופרות, שמונה בלטים, עשרים וחמש אורטוריות וקנטטות, שלוש מיסות, כמה יצירות קאמריות, למקהלה לסולו ועוד.
חייו הפרטיים.
אשתו הראשונה הייתה מריה מולנאר (1899–1944), פסלת-גרפיקאית אותה נשא לאישה ב-8 באוקטובר 1921 ברובע הראשון של בודפשט. אשתו השנייה הייתה תלמידתו לשעבר של סטלה פרץ', שממנה נולדו שני בניו (מרטון וגאבור). אשתו השנייה נפטרה בשנת 1955. הוא התחתן בפעם השלישית עם אנה קפש.
ביירה מאר
הבית שבו מת מרטין לותר
הבית שבו מת מרטין לותר (בגרמנית: Martin Luthers Sterbehaus) הוא מבנה השוכן באנדראסקירכפלאץ (Andreaskirchplatz, "כיכר כנסיית אנדראס") בעיר אייסלבן במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. הבית משמש כאנדרטת הנצחה לרפורמטור מרטין לותר, שנאמר כי מת בבית זה ב-18 בפברואר 1546. לעומת זאת, על פי מחקרים מודרניים, המקום בו הוא מת בפועל הוא מבנה מעל השוק בו שוכן כיום בית המלון "גרף פון מנספלד" (Graf von Mansfeld). הבית באנדראסקירכפלאץ משמש כיום כמוזיאון, ומ-1996 הוא אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, חלק מהאתר אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג. הוא נפתח מחדש ב-1 בפברואר 2013 לאחר שנתיים של עבודות שיפוץ ונוסף אליו בניין חדש. במקום אחר באייסלבן שוכן גם בית הולדתו של מרטין לותר.
אדריכלות והיסטוריה.
הבניין, שעליו נאמר כי בו מת לותר, ממוקם באנדראסקירכפלאץ מספר 7, ממש מול כנסיית זנקט אנדראס, שם העביר לותר הסמכה בפעם האחרונה לכמרים כמה ימים לפני מותו. הבניין נבנה לאחר שרפת העיר בשנת 1498, ושימש כבית מגוריו של פקיד העירייה (Stadtschreiber, בפועל מנהל העירייה). בית בסגנון גותי מאוחר בן שתי קומות, בעל גג משופע בתלילות. אגף צדדי צר הוקם בצד החצר בסביבות 1600.
בזמן מותו, היה לותר אורח של בני משפחת דרכשטדט (Drachstedt), שהיו מיודדים איתו. כבר במאה ה-17 הייתה קיימת הטענה השגויה שהבית ברשותו של בנו של ד"ר דרכשטדט הממוקם על אנדראסקירכפלאץ הוא כנראה בית שבו מת לותר. הבית האמיתי בו נפטר הוא ככל הנראה ארמון העיר (Stadtschloss, מרקט 56), בו ממוקם כיום מלון "גרף פון מנספלד". בנוסף לכיסא השייך לרפורמטור, ניתן לראות שם גם את חדר האמיתי שבו מת. בשנת 1863 רכשה פרוסיה את הבית באנדראסקירכפלאץ, שהניחו שהוא הבית בו נפטר, לצורך הקמת אנדרטה. בשנים 1863 עד 1868 שופץ הבניין על ידי פרידריך אוגוסט ריטר (Friedrich August Ritter). הדלתות והחלונות בקומה הראשונה שוחזרו והם בולטים עם קשת מחודדת והשער השקוע שגם הוא בנוי כקשת מחודדת. שניהם שוחזרו בסגנון גותי מאוחר. תוכנית הקומה המקורית עם מסדרון רחב, שני חדרים עם קמרונות נשמרה ברובה.
הקומה העליונה, שנבנתה בעבר כמבנה של מסבכי עץ, הורחבה בבנייה מסיבית ותוכנית הקומה שלה שונתה. גלריה שהתקיימה במקור בצד החצר הוסרה. בקומה העליונה ישנם חלונות מלבניים משולבים עם מסגרות. הסלון הגדול והחדר שנטען כי הוא חדר שבו מת לותר נמצאים בקומה העליונה. תקרת הקורות שם היא מקורית. חדר שינה קטן שנמצא שם עדיין כולל את הריהוט של המאה ה-16. חדר ישיבות נוסף לאגף צדדי. חלון המפרץ השטוח שוחזר. בשנים 1892 עד 1894 תוכנן פנים המבנה כך שיראה כביכול עתיק על ידי פרידריך ונדרר (Friedrich Wanderer) מנירנברג. שיקום נוסף בא בעקבותיו בשנים 1982–1983. מאז 1994 הבית שימש כולו כמוזיאון.
לאחר שנתיים של עבודות שיפוץ ותוספת של בניין חדש, נפתח המוזיאון מחדש ב-1 בפברואר 2013. התוכניות לעבודות שיפוץ ובנייה נרחבות בבניין הישן וכן ההרחבה הוכנו על ידי משרד האדריכלות VON M. Dealing משטוטגרט. ההתמודדות עם מרקם הבניין ההטרוגני ורמת הדרישות הגבוהה לשימור האנדרטה היוו אתגר אדריכלי.
עבודות האמנות במוזיאון.