קבוצות שפעלו בעבר בארגון: "הכוכבים של איגי" - קבוצת דרמה, הקבוצות הדתיות בשיתוף חברותא ובת קול, "השגרירים של איגי" - קבוצת ההסברה בשיתוף חוש"ן - חינוך ושינוי, קבוצה לנשאי HIV, מועדון הנוער "המטבחון", שפועל גם הוא במרכז הגאה. נוסף לכך, עבד ארגון נוער גאה בשיתוף פעולה עם פרויקט "בני נוער וצעירים" (בנ"צ) של הבית הפתוח לגאווה ולסובלנות בירושלים.
פריסת פעילות הארגון ברחבי הארץ.
קבוצות הארגון מחולקות לאזורים, ובראשם עומדים רכז אזור ומלווה מקצועי (איש טיפול).
שנת שירות באיגי.
החל משנת תשע"ב ניתן להתנדב במסגרת שנת שירות באיגי ומשנת תשע"ו ישנה קומונה של איגי בקיבוץ רוחמה.
אגודת הידידים והידידות, FOI.
אגודת הידידות והידידים של איגי הוקמה בשנת 2018 במטרה לתמוך במיזמים החינוכיים של הארגון, המעודדים מתן שוויון הזדמנויות לנוער וצעירים להט"בים ברחבי הארץ, בדגש על הפריפריה הגאוגרפית או החברתית. בראש האגודה עומדים אלון מוליאן ואייל דולב.
בדצמבר 2019 נערך אירוע של גיוס כסף עבור הארגון, במשכן לאמנויות הבמה. האירוע היה מחווה ליוצר והמוזיקאי הגאה עופר ניסים, עם התזמורת ירושלים מזרח ומערב ובהשתתפות אמנים.
הספרייה הריקה
הספרייה הריקה היא אנדרטה מאת הפסל הישראלי מיכה אולמן, הממוקמת בכיכר בבל שבמרכז ברלין, ליד שדרות אונטר דן לינדן. האנדרטה הוקמה כזכר לשריפת הספרים שהתרחשה במקום בזמן השלטון הנאצי.
רקע.
ב-10 במאי 1933 נשרפו בכיכר בבל כ-20 אלף ספרים. טקס שריפת הספרים התרחש בעקבות יוזמה של שר התעמולה הגרמני, יוזף גבלס. במהלך הלילה סטודנטים ופרופסורים, בליווי מוזיקלי של מקהלות אס אס ואס אה, שרפו למעלה מ-20 אלף ספרים של כ-200 סופרים, אנשי מדע, פילוסופים, אנשי אמנות ועיתונאים, כשני שלישים מהם יהודים, אותם בזזו מספריות סמוכות ומאוספים פרטיים רבים. הספרים שנבחרו להישרף היו של סופרים יהודים, קומוניסטים, ליברלים ומתנגדי השלטון. בין יתר הספרים שנשרפו היו עבודות של תומאס מאן, היינריך היינה, קרל מרקס, זיגמונד פרויד, אריך קסטנר ועוד סופרים רבים. שריפת ספרים פומבית זו גררה גל של שריפת ספרים על ידי סטודנטים ברחבי גרמניה.
לזכר האירוע הקים מיכה אולמן את האנדרטה, שנחנכה ב-20 במרץ 1995.
האנדרטה.
האנדרטה היא חדר תת-קרקעי, קובייה שאורך צלעה 5 מטרים, בעל תקרת זכוכית (שהיא רצפת הכיכר), הנמצא מתחת לכיכר במקום המדויק בו נשרפו הספרים. החדר מואר בתאורה פנימית ומכוסה במדפי ספרים ריקים ולבנים, המתאימים לאחסונם של 20,000 ספרים ומייצגים את החלל התרבותי שנותר לאחר שריפת הספרים.
ליד האנדרטה שני לוחות ברונזה עליהם חקוק:
אין כניסה למבקרים אל החלל עצמו אך ניתן לראותו מרצפת הכיכר.
על האנדרטה.
האנדרטה מוזכרת בנימוקי השופטים להענקת פרס ישראל למיכה אולמן:
דנה אריאלי-הורוביץ עסקה במאפייני האנדרטה:
האנדרטה כהשראה.
תצלום האנדרטה מופיע על עטיפת ספרו של חיים באר, "לפני המקום". בגב העטיפה מצוין שהאנדרטה שימשה למחבר מקור השראה בעת כתיבת הספר.
אוניברסיטת סופיה
אוניברסיטת סופיה (בולגרית: "Софийски университет „Св. Климент Охридски“, Sofiyski universitet „Sv. Kliment Ohridski") היא המוסד לחינוך גבוה הוותיק והחשוב ביותר בבולגריה.
הוקם ב-1 באוקטובר 1888. המבנה של האוניברסיטה הוקם בין השנים 1924-1934, בעזרת התמיכה הכספית של האחים איבלוגי ג'ורגיאב והריסטו ג'ורגיאב.
באוניברסיטת סופיה יש 15 פקולטות, בהן לומדים 14,000 סטודנטים, הנהנים גם מספריית האוניברסיטה, עיתון האוניברסיטה, מרכז מחשבים, מרכז ספורט ושירותים נוספים.
היסטוריה.
האוניברסיטה הוקמה ב-1 באוקטובר 1888, כדי לאפשר לסטודנטים בולגריים (בעיקר) לקבל חינוך גבוה. בתחילת שנותיה של האוניברסיטה היו בה 3 מרצים רגילים, עוד 4 נוספים, ו-49 תלמידים. היא הוקמה כקורס פדגוגי גבוה, ונהייתה לבית ספר גבוה לאחר כמה חודשים, ואוניברסיטה בשנת 1904.
במשך שנותיה הראשונות של האוניברסיטה, היו בה 3 פקולטות - פקולטה להיסטוריה ופילולוגיה (משנת 1888), פקולטה למתמטיקה ופיזיקה (משנת 1889) ופקולטה למשפטים (משנת 1892).
פקולטות ומחלקות.
באוניברסיטת סופיה ישנן 14 פקולטות, ו-3 מחלקות.
הנצחה.
הרי אוניברסיטת סופיה, באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקראים על שם האוניברסיטה. שמם ניתן להם לכבוד יובל המאה לייסוד האוניברסיטה.
המעניש
המעניש (באנגלית: The Punisher) היא דמות בדיונית של אנטי-גיבור, המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Amazing Spider-Man #129" מפברואר 1974, ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאיירים רוס אנדרו וג'ון רומיטה האב.
המעניש הוא מעין אלטר אגו שאימץ פרנק קאסל, איש צבא מנוסה אשר בני משפחתו נרצחים בידי מאפיונר לאחר שהיו עדים לרצח כנופיה. קאסל נלחם מלחמת חורמה של איש אחד נגד המאפיה וכלל הפושעים תוך שימוש במגוון רחב של כלי נשק ונקיטת אלימות ואף ביצוע עבירות בעצמו, כגון חטיפה, סחיטה ועינויים. בהיותו איש צבא ותיק, קאסל מיומן באמנויות לחימה, התחמקות והטעיה וקרב פנים אל פנים.
טבעה האלים של הדמות, לפיו אין כל פסול בחיסול אויביו, הפכה אותו לדמות ייחודית בז'אנר גיבורי העל. ייחודיות זו סחפה אחריה גל של גיבורים שליליים בשנות השמונים. סדרת חוברות הקומיקס עובדו שלוש פעמים לסרטי קולנוע - האחד ב-1989 בכיכובו של דולף לונדגרן, השני ב-2004 בכיכובו של תומאס ג'יין, והשלישי ב-2008 בכיכובו של ריי סטיבנסון. סרט מעריצים בשם "המעניש: הכביסה המלוכלכת" בכיכובם של תומאס ג'יין ורון פרלמן הופיע בכנס קומיק-קון 2012. את דמותו בעונה השנייה של סדרת-הטלוויזיה "דרדוויל" מגלם השחקן ג'ון ברנטל, ששב לגלם אותו בסדרה המבוססת על הדמות.
דמותו של המעניש מדורגת במקום ה-27 ברשימת 100 גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN במקום ה-19 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר ובמקום ה-39 ברשימת 200 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין ויזארד. הרצות המעניש של גארת' אניס דורגו במקום ה-15 ברשימת 25 הרצות הקומיקס הטובות ביותר לפי אתר IGN.
היסטוריה פרסומית.
המעניש הופיע לראשונה בהופעת אורח כנבל בחוברת "Amazing Spider-Man #129" בשנת 1974 בכתיבתו של ג'רי קונוויי ובאיורם של רוס אנדרו וג'ון רומיטה האב, ושמו הוענק לו בידי סטן לי. הוא הוכח כפופולרי והופיע בחוברות קפטן אמריקה ודרדוויל, וזכה לכותר סולו בכתיבת סטיבן גרנט ובאיורו של מייק זק החל מינואר 1986, שזכה להצלחה ונחטף מהמדפים. כרך שני יצא שנה לאחר מכן ונמשך מיולי 1987 עד ליולי 1995, כאשר הצלחתו גררה הוצאת שתי סדרות נוספות - "המעניש: יומן מלחמה" (נובמבר 1988-יולי 1995) ו"המעניש: אזור מלחמה" (מרץ 1992-יולי 1992), בנוסף למגזין בשחור-לבן "The Punisher Magazine" (נובמבר 1989-ספטמבר 1990, 16 גליונות) ויומן בדיוני "הנשקייה של המעניש" (יולי 1990-נובמבר 1994).
לאחר היקף מכירות נמוך, שלוש הסדרות בוטלו ב-1995 וכרך שלישי חדש החל כמעט מיידית. בכרך זה, שנמשך כ-18 חוברות בין נובמבר 1995 לאפריל 1997, המעניש הצטרף לארגוני הפשע ונלחם נגד האקס-מן והסוכן הממשלתי ניק פיורי. במיני סדרה של ארבע חוברות, "המעניש: פורגטוריום", המעניש הוחזר לחיים ונלחם כסוכן על-טבעי עבור מגוון מלאכים ושדים.
בשנות ה-2000, מספר סדרות עוקבות החזירו לדמות את פופולריותה הרבה: כרך רביעי בן 12 חוברות (אפריל 2000-מרץ 2001) בידי הכותב גארת' אניס והאמן סטיב דילון תחת חותם Marvel Knights; כרך חמישי בן 37 חוברות (אוגוסט 2001-פברואר 2004); כרך שישי תחת חותם MAX, המיועד לקוראים בוגרים יותר (מרץ 2004-פברואר 2009); כרכים שניים של "המעניש: יומן מלחמה" (ינואר 2007-פברואר 2009) ו"המעניש: אזור מלחמה" (פברואר-מרץ 2009); כרך שביעי בן 16 חוברות (מרץ 2009-יוני 2010); סדרה נוספת תחת חותם MAX (ינואר 2010-אפריל 2012); כרך שמיני בן 16 חוברות (אוקטובר 2011-נובמבר 2012); וכרך שלישי של "המעניש: אזור מלחמה" (מדצמבר 2012 עד אפריל 2013). כרך תשיעי נכתב באפריל 2014 עד ספטמבר 2015, בכתיבתו של נייתן אדמונדסון ובאיורו של מיץ' גירדס.
ביוגרפיה בדיונית.
תחילת חייו וקריירה צבאית, מות משפחתו ולידתו של המעניש.
פרנק קאסל נולד בקווינס, ניו יורק כפרנסיס קסטיליונה להורים ממוצא סיציליאני, ובבגרותו התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ולבסוף עלה בדרגות לדרגת קפטן. הוא נישא לאשתו, מריה אליזבת' קאסל, לאחר שזו הרתה ממנו את בתם הראשונה, ליסה. לאחר אימוני הטירונות, קסטיליונה נשלח לאימוני חיל הרגלים של הנחתים, ושם שובץ תחת הדרכתו של תצפיתן אינדיאני בשם פאן ביגהוק, אשר לימד אותו את דרכי ההישרדות בערבות הפתוחות. לאחר אימוניו אצל פאן, קסטיליונה נשלח לשרת כחבר ביחידת מבצעים מיוחדים במסגרת מלחמת וייטנאם, ואף היה הניצול היחיד משני הצדדים לאחר מתקפת הוייטקונג על בסיס בו שהה בשנת 1971. הוא זכה בעיטורי גבורה רבים על שירותו במלחמה, ביניהם מדליית הכבוד, צלב הצי, שלוש מדליות כוכב הכסף וכוכב הארד, ארבע מדליות לב הארגמן ואף זכה במדליית החירות הנשיאותית. לאחר שסיים את סבב החובה השני שלו במלחמת וייטנאם, הוא חזר לארצות הברית והוליד עם אשתו את בנם השני. במטרה לחזור לסבב השלישי בווייטנאם, קסטיליונה שינה את שמו לפרנק קאסל כדי להצטרף מחדש לחיל הנחתים. פרנק שירת במלחמת וייטנאם כארבע שנים, ולאחר שהמעורבות האמריקנית בווייטנאם נסתיימה, קאסל נעשה לחבר בצוות משימות מיוחדות עבור סיירת חיל הנחתים.