ב-22 בדצמבר 2014, ניתן אישור רשמי לבנייה, על ידי הוועדה הלאומית לפיתוח ורפורמה. תוכנית האב של שדה התעופה הוכנה על ידי חברת NACO (חברה לתכנון שדות תעופה מהולנד). התכנון כלל מרכז תחבורה קרקעי המספק לנמל התעופה קישורי תחבורה ציבורית לרכבת מהירה, מטרו, כבישים מהירים, קווי אוטובוס בתוך השדה, אוטובוסים מקומיים ובין- מערכת תחבורה בשדה התעופה. בניין הטרמינל תוכנן על ידי משרד האדריכלים של זהא חדיד, אדריכלית בריטית ממוצא עיראקי, יחד עם משרדי אדריעלים מצרפת וסין. במבט-על נראה בניין הטרמינל כמו כוכב ים, עם חמש זרועות ענק. בעיצוב ניכרים עקרונות הארכיטקטורה הסינית המסורתית, המארגנים חללים קשורים זה בזה סביב חצר מרכזית מפוארת, הממוקמת במרכז שדה התעופה. החצר משמשת כמרחב ישיבות רב שכבתי עבור הנוסעים בשדה התעופה. המבנה כולל חלונות בגג המכניסות אור טבעי לחללים. אור טבעי נכנס גם דרך רשת חרכים ליניארית, המקלה על הניווט ברחבי הבניין. נמל התעופה תוכנן תוך התחשבות בקיימות, מתקני ייצור חשמל פוטו וולטאי מותקנים ברחבי הנמל. בנוסף הוקמה מערכת איסוף מי גשמים וניהול מים, אשר משתמשת באגירה טבעית וטיהור טבעי של עד 2.8 מיליון מ"ק מים, מה שמסייע במניעת שיטפונות.
בנייתו של שדה התעופה החלה ב-26 בדצמבר 2014, ועד מרץ 2017, מבנה הבטון של הטרמינל הושלם. ב-23 בינואר 2019 החלו לבצע בדיקת טיסה. ב-30 ביוני 2019 הסתיימה בנייתו רשמית לקראת פתיחתו בספטמבר. בניית שדה התעופה עצמו עלתה 120 מיליארד רנמינבי (כ-17 מיליארד דולר), כאשר פרויקטים אחרים לבניית השדה עלו 330 מיליארד רנמינבי (46.2 מיליארד דולר), כך שסך העלות הכוללת של הפרויקט הייתה 450 מיליארד רנמינבי (63 מיליארד דולר).
זברה (רשת אופנה)
זברה היא רשת חנויות אופנה ישראלית. הרשת פועלת כרשת דיסקאונט השמה דגש על מחירי מוצרים נמוכים, ומוכרת בגדים לכל המשפחה. נכון לשנת 2017 מונה הרשת 25 סניפים, רובם נמצאים בקניונים ובמרכזי קניות פתוחים.
היסטוריה.
הרשת הוקמה על ידי זאביק זינגר ופיני פרטוק, חברי ילדות מאשקלון. באמצע שנות ה-80 היו סוכני משנה של מפיץ מותגי ג'ינס. בהמשך החלו לקנות בגדים מסוחרים ויבואנים ישראלים, שאותם הם מכרו בבזארים שהתקיימו במוסדות כגון בתי חולים, אוניברסיטאות ומפעלים, באמצעות כלי רכב שהיו מתניידים בין מקומות המכירה השונים. לחנות הנודדת קראו בשם "זברה". בעקבות בזאר שהתקיים בתוך קניון בבאר שבע, פתחו השניים חנות קבועה במקום. הסניף השני נפתח באשדוד. בהמשך פתחו סניפים נוספים, בעיקר בדרום הארץ.
ב-2003 החליטו בעלי הרשת לעבור לייצור ויבוא עצמי. בשל קוטנה היחסי של הרשת היא החלה לשתף פעולה הרשתות הקטנות "צב האופנה" ו"בי-גוד" ולייבא איתן סחורה במשותף. השותפות פורקה בהמשך בהסכמה, זברה החלה להגדיל את היבוא, לעצב בעצמה, ולייצר תחת הלוגו שלה. ב-2005 מנתה הרשת 8 סניפים. ב-2007 קנתה הרשת 6 סניפים של רשת "צב האופנה" ובכך נכנסה הרשת גם לצפון הארץ.
בשנת 2010 היה מחזור המכירות של הרשת כ-100 מיליון שקלים.
בשנת 2010 רכש אבי דויטש 25% מן הבעלות על הרשת, וכעבור זמן קצר מכר את חלקו לשני שותפיו.
בשנת 2015 פתחה הרשת את "זברה הום" הכוללת מוצרי טקסטיל, כלי בית ומוצרים לבית המשווקים בתוך סניפי רשת זברה.
בשנת 2016 פתחו בעלי הרשת סניף ראשון של Q one, רשת אופנה לנשים.
נכון לשנת 2017 מונה הרשת 25 סניפים.
מטה החברה יושב באזור התעשייה עד הלום שבאשדוד. מנכ"ל הרשת הוא פיני פרטוק.
המרכז האקדמי ויצו חיפה
קמרדין
בוקר טוב
קירקוס מקסימוס
הקירקוס מקסימוס (בלטינית: Circus Maximus, באיטלקית: Circo Massimo, נהגה: צ'ירקו מאסימו), שמשמעותו "הזירה הגדולה ביותר", הוא קירקוס שהיה מיועד לבידור ההמונים ולמרוצי מרכבות וסוסים והיווה מקום מפגש המוני ברומא העתיקה. האצטדיון ממוקם בעמק שבין גבעת הפלטין לגבעת האבנטין והיה הראשון שנבנה ברומא העתיקה והגדול מכל האצטדיונים שנבנו בעקבותיו, הן מבחינת ממדיו והן מבחינת כמות הצופים חסרת התקדים שהכיל. כיום המקום משמש כפארק ציבורי.
תיאור המבנה.
ממדים.
אורכו של הקירקוס היה 620 מטרים ורוחבו 140 מטרים. הקירקוס הגיע לשיא גודלו במאה ה-1 לספירה והכיל 150,000 מקומות ישיבה. ייתכן שבעמידה הקירקוס הכיל עד 250,000 אנשים. רוחב היציעים הגיע לכדי 30 מטרים וגובהם ל-28 מטרים.
מאפיינים מיוחדים.
הזירה.
אף על פי שבזירה עצמה התרחשו המשחקים, אין עדויות רבות לגביה. בתקופה המוקדמת היא ככל הנראה הורכבה משבילי עפר פשוטים ובתקופה הקיסרית המאוחרת נעשו ניסיונות לבנות בה משטחים באיכות גבוהה יותר. אחת הבעיות שנוצרו במהלך המרוצים היה האבק הרב שמרכבות סוסים יוצרות במהלך נסיעתן. לכן, ככל הנראה, הזירה כוסתה בשכבה דקה של חול שתמזער תופעה זו. מתחת לזירה נמצאו תעלות ניקוז שנועדו למנוע את הצפת הקירקוס בזמן שהטיבר עולה על גדותיו. קיסרים שונים נהגו לקשט את הזירה בצבעים שונים על מנת לייחד את תקופת קיסרותם. בנוסף, מספר פסלים, מצבות ואוביליסקים הוצבו במרכז הזירה לכבודם של אלים שונים.
הפולבינר.
הפולבינר הוא מעין הכלאה של "יציע כבוד" ומקדש שנבנה על ידי אוגוסטוס במרכז הקירקוס. הוא התנשא לגובה רב והיווה מקדש מרשים במרכז הקירקוס, ממנו כביכול צפו הקיסרים על המשחקים יחד עם האלים. רק המכובדים ביותר הורשו לצפות במשחקים ממנו, ומסופר שאוגוסטוס ומשפחתו נהגו לנצל נקודת תצפית זו. המילה "פולבינר" נובעת מהמילה הלטינית Pulvinus, שמשמעותה ספה או כרית נוחה. העדויות לגבי ישיבתם של הקיסרים הבאים אחרי אוגסטוס מעטות וקשות לפרשנות, אך נראה שלא תמיד כך היה הדבר. הקיסר טראיאנוס אף הוא שיפץ באופן משמעותי את הפולבינר, אף על פי שהוא עצמו בחר שלא לשבת במרומי הפולבינר ולצפות בנתיניו, אלא לשבת יחד איתם באותו היציע. ככל הנראה, הפולבינר נשמר במצב יחסית טוב עד המאה ה-16.
הקווים הלבנים.
כפי שבאצטדיוני ספורט מודרניים ישנם קווים לבנים לסימון גבולות הזירה וקו הסיום, כך היה גם בקירקוס מקסימוס. ישנם מספר עדויות סותרות לגבי החומר ממנו הקווים היו עשויים. ייתכן והם סומנו על הקרקע בסיד, בגיר או בחרס וייתכן והם סומנו על ידי סרטים שנתלו באוויר או הונחו על הקרקע. לקווים הלבנים היה תפקיד מרכזי בסיוע לשופטים בהכרעת הזוכים במרוצים. אף על פי שהמיקום המדויק ותפקידם של הקווים הלבנים היה בעבר נתון למחלוקת בין החוקרים, כיום מקובלת ההנחה שהיו שלושה סוגי קווים:
מקדשי השמש והירח.
אלו שני מקדשים אשר נבנו בסמוך לקירקוס מקסימוס. התאריך המדויק בהם נבנו לא ניתן לקביעה במדויק. ודאי שהם היוו חלק מהמכלול עוד לפני השיפוצים שבצע טראיאנוס, וייתכן שנכללו בו לראשונה על ידי נרון. מקורותיהם האמוניים של המקדשים נתונים במחלוקת. יש הטוענים שהם שריד לאמונות של כתות פגניות שחיו באזור ושסגדו לשמש ולירח. לעומת זאת, יש הטוענים שמקדשים אלו "יובאו" ממצרים בדומה לסממנים נוספים שהגיעו לרומא משם. החשיבות של מקדשים אלו הייתה רבה וניכרת בכך שציור שלהם הוטבע במטבעות בתקופתו של טראיאנוס. בנוסף, יש הטוענים שקו הסיום סומן ממש בסמוך למקדש השמש, כך שחצייתו והניצחון קושרו עם מקדש השמש.
הקשת המונומנטלית.
כנהוג בקירקוסים נוספים ברחבי האימפריה הרומית, באמצע חצי העיגול של הקירקוס מקסימוס הוצבה קשת ניצחון גדולה ומרשימה. בשנת 80 לספירה, הוצבה הקשת על ידי הסנאט כהקדשה לקיסר טיטוס בעקבות ניצחונו על היהודים וכיבוש ירושלים במרד הגדול. לאורך השנים ייתכן ומיקומה וצורתה של הקשת השתנו. למשל, תחילה היא נבנתה כקשת אחת גדולה ובתקופה מאוחרת יותר נבנתה מחדש כשלוש קשתות צמודות. בציור מהמאה ה-16 נראה שהקשת עדיין עמדה, אך בימינו נותרו ממנה שרידים בלבד.
השימוש בקירקוס.
השימוש בקירקוס כזירת מרוצים ושעשועים.
מרוצי כרכרות וסוסים.
הייעוד המרכזי של הקירקוס מקסימוס היה כזירה למרוץ כרכרות – המופע הפופולרי ביותר ברומא. הכרכרות סודרו בשורה בתחילת המירוץ. המירוץ לרוב כלל שבע הקפות עד לסיום, כשכל הקפה נספרה בעזרת פסלי ביצים ענקיות או דולפינים, שהוזזו מעט לאחר כל הקפה כסימון לקהל. רוכבי הכרכרות לרוב החלו את דרכם כעבדים, אך המנצחים לפעמים זכו בסכום כסף רב שאיפשר להם לקנות את חירותם. ארבע קבוצות מרכזיות התחרו וסומנו בצבעים אדום לבן כחול וירוק. כפי שכיום אוהדים מזדהים עם קבוצה מסוימת, גם ברומא אוהדים השתייכו למועדונים השונים ובתקופות שונות מועדני אוהדים אלו אף זכו לכוח פוליטי. רוכבי הכרכרות זכו לפופולריות רבה, יש האומרים אפילו יותר מהפופולריות להם זוכים ספורטאים בני זמננו. במקרים מסוים סגדו למנצחים כמו שסגדו לאלים ולקיסרים. לדוגמה, אחד הרוכבים המפורסמים במהלך המאה השנייה לספירה היה גאיוס אפוליוס דיאוקלס , אשר החל את הקריירה שלו בגיל 18 ורכב עבור "הלבנים". לאחר 3 שנים עבר ל"ירוקים" ולאחר מכן רכב במשך 15 שנים עבור ה"אדומים". הוא זכה ב-1462 מתוך 4257 המרוצים בהם השתתף, והרוויח כסף רב ותהילה רבה.