בשנים 1977–1983 היה פאנוב כוריאוגרף וסולן בבלט האופרה של ברלין. שם הוא יצר כוריאוגרפיות לבלטים "סינדרלה" של סרגיי פרוקופייב, פולחן האביב של איגור סטרווינסקי, "האידיוט", מלחמה ושלום מאת סרגיי פרוקופייב. כמו כן הפיק את הבלט של קוזלאייב,"לב ההר" בבלט סן פרנסיסקו (1976),
שחרזאדה של מיכאיל פוקין לפי מוזיקה של רימסקי קורסקוב והבלט פטרושקה של סטרווינסקי עם להקת האופרה הממלכתית של וינה (1981), "שלוש אחיות" עם להקת הבלט המלכותית השוודית (1983),ו"המלט" על מוזיקה מאת דמיטרי שוסטקוביץ' עם הבלט הלאומי הנורווגי (1984).
בשנים 1984–1986 היה פאנוב מנהל אמנותי של להקת הבלט המלכותית של פלנדריה, איתה יצר מופעים של רומיאו ויוליה מאת פרוקובייב ו"תנועות". בשנת 1988 יצר כוריאוגרפיה ל"קלאופטרה" למופע של הבלט הממלכתי של איסטנבול.
בשנים 1983–1984 החליפה אשתו, גלינה פאנובה, את נטליה מאקארובה בתיאטרון ברודוויי בחידוש המופע On Your Toes שזיכה בעבר את מאקארובה בפרס טוני.
בשנת 1993 הקימו בני הזוג פאנוב להקת בלט במרכז לאמנויות באשדוד.
ב-1998 יחד עם אשתו השלישית אילנה אלינה, הקים פאנוב את תיאטרון לבלט "פאנוב" באשדוד, אותו הוא מנהל עד היום.
חייו הפרטיים.
פאנוב היה נשוי שלוש פעמים: לליה פטרובנה, איתה התחתן בניגוד לרצון הוריו, ואחר כך - גלינה - איתה היה נשוי 27 שנה ונאבק על זכותו לעלות לישראל, ובשנים 1998–2009 לאילנה אלינה. אילנה פאנוב הקימה יחד איתו את התיאטרון לבלט על שם פאנוב באשדוד. אילנה פאנוב שמה קץ לחייה בשנת 2009 על ידי קפיצה מהקומה ה-20 אחרי שעברה ניתוח לב ולקתה במצב דיכאוני.
לפאנוב שלושה בנים, מכל אחת מנשותיו.
פרישטאק
פרישטאק (בפולנית: Frysztak; ביידיש: פרישטיק או פריסטיק) הוא כפר במחוז סטז'יז'וב שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1259, עת היו בבעלותו זכויות עיר. בשנת 1474 נהרס היישוב בידי ההונגרים. בשנת 1932 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.
יהודי פרישטאק.
קהילה יהודית מאורגנת מתועדת בכפר מאמצע המאה ה-17. בשנת 1898 נערכו ביהודי היישוב פרעות בידי איכרי הסביבה. בכפר פעל רבי מנחם מנדל מרימנוב.
בין מלחמות העולם חיו בכפר כ-1,300 יהודים, כשלושה רבעים מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציוניות, לרבות קיבוץ הכשרה.
ב-8 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ושוד בקרב יהודיו. בראש השנה שלאחר הכיבוש רצחו הגרמנים מתפללים בבית הכנסת המקומי, ושרפו את תשמישי הקודש במקום. יודנרט שמונה בהמשך ביישוב נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים בני 15 עד 60, ובינואר 1940 נצטוו יהודי היישוב לענוד סרט זרוע והוטלו עליהם מגבלות תנועה.
ביולי 1941 הוקם בכפר מחנה עבודה, אליו הובאו כ-2,000 יהודים מאזור ורשה. במחנה זה נרצחו מעת לעת עובדים, ופשו בו מגיפות, ובנובמבר 1941 הוא חוסל. באותו חודש רוכזו כ-1,600 יהודי היישוב והפליטים היהודים שהגיעו אליו בגטו שהוקם בו.
ב-3 ביולי 1942 נערכה בגטו שביישוב סלקציה, בה כ-850 נשים, קשישים וילדים יהודים הופרדו, ונרצחו ביער ליד היישוב הסמוך וז'יצה. קבוצת צעירים שולחה לפלאשוב. ב-12 ביולי 1942 נרצחו כ-260 יהודים נוספים מהיישוב וסביבתו ליד הכפר קריוביצה.
בין ה-16 ל-18 באוגוסט 1942 הועברו אחרוני יושבי גטו פרישטאק ליאסלו, ומשם שולחו כעבור ימים ספורים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
נאמנים (סרט)
נאמנים (באנגלית: The Divergent Series: Allegiant) הוא סרט קולנוע מדע בדיוני בבימויו של רוברט שוונטקה המבוסס על הספר השלישי נאמנים בסדרת הספרים "מפוצלים" מאת ורוניקה רות'. זהו סרט ההמשך לסרט מורדים משנת 2015 ובדומה לקודמו נעשה בהפקת לוסי פישר, פויה שבזיאן, דגלאס ויק ועל פי תסריט של בריאן דאפילד ועקיבא גולדסמן. על כיסא הבימוי הופקד שוב רוברט שוונטקה. שיילין וודלי, תיאו ג'יימס, אנסל אלגורט, ריי סטיבנסון ונעמי ווטס מככבים בסרט.
עלילת הסרט ממשיכה את קורותיה של טריס פריור, לאחר אירועי הסרט הקודם טריס נאלצת להימלט עם פור מעבר לחומה המקיפה את שיקגו ולראשונה הם עוזבים את העיר כדי למצוא פתרון למצב. יציאתם אל מחוץ לחומה מביאה אותם לגילויים חדשים והם מבינים שעליהם להתייצב בפני החלטות הרות גורל. בדומה לסרטי נעורים המבוססים על ספרים אחרים, הספר השלישי בסדרה היה אמור להיות מפוצל לשני סרטים, עקב כישלון קופתי של סרט זה, בוטלה ההפקה של הסרט האחרון בסדרה, והצופים נותרו עם סוף פתוח.
צילומי הסרט החלו במאי 2015 באטלנטה והושלמו באוגוסט אותה שנה. הקרנת הבכורה בישראל נערכה ב-17 במרץ 2016.
הדמויות הראשיות.
שיווק.
הקדימון הרשמי הופץ בנובמבר 2015.
ליפה
פרפיאנוב
פרפיאנוב (בבלארוסית: Параф’янава, פרפיאנבה; בפולנית: Parafianowo, פרפיאנובו; ביידיש: פאראפיאנאוו) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1435, ובשנת 1630 הוקמה בו כנסיית עץ. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכלל בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי פרפיאנוב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-250 יהודים, ופעלו בה תנועות נוער יהודיות ובית ספר עברי. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, נאסרה פעילות זו.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, החלו אלו לבצע מעשי התעללות ורצח בקרב יהודי המקום, תוך גיוסם לעבודות כפייה והטלת תשלומי כופר על היודנרט המקומי.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בסמטה אחת בה, אליו הובאו גם יהודי כפרי הסביבה. ב-31 במאי 1942 הוצעדו כ-500 יהודי הגטו לאורך העיירה, תוך השפלתם, ולאחר מכן נרצחו ביער הסמוך. אחדים מיהודי העיירה הצליחו להימלט ממנה בשעת האקציה, ולחבור ליחידות פרטיזנים ביערות הסביבה.
גירית סמורית יאווה
דוכסות סקסוניה
דוכסות סקסוניה (מגרמנית: Herzogtum Sachsen) הייתה דוכסות שנוצרה על ידי קרל הגדול, לאחר שניצח את השבטים הסקסונים. הדוכסות אחת מחמשת הדוכסויות השבטיות של פרנקיה המזרחית, והתקיימה עד לחלוקתה בשנת 1296 לדוכסות סקסוניה-ויטנברג ולדוכסות סקסוניה-לאוונבורג.
גאוגרפיה.
שטח הדוכסות השתרע על שטח נרחב בצפון גרמניה, שכיום קיימות בו המדינות סקסוניה התחתית, סקסוניה אנהלט, חלק מנורדריין וסטפאליה, חלק משלזוויג-הולשטיין, וערי המדינה ברמן והמבורג. בתקופת שלטונו של היינריך האריה, התווספה לדוכסות גם אזור מקלנבורג-מערב פומרניה, אך השטח שקיימת בו היום מדינת סקסוניה לא השתייך לשליטת הדוכסות.
היסטוריה.
הקמת הדוכסות.
בשנת 772 החל קרל הגדול במתקפותיו נגד השבטים הסקסונים, שנמשכו עד להכנעתם בשנת 804. לאחר כיבוש סקסוניה מינה קרל הגדול פקידים מהשושלת הקרולינגית, ששלטו באזור בשמו.
בית בילונג.
בשנת 844 מונה ליודולף אבי השושלת האוטונית לדוכס סקסוניה, על ידי המלך לודוויג הגרמני. לאחר מותו של ליודולף בשנת 866 בקרב נגד הוויקינגים, עלה לשלטון בנו הבכור ברונו. לאחר מותו של ברונו בשנת 880, עלה לשלטון אחיו אוטו, ולאחר מותו בשנת 912 עלה לשלטון בנו היינריך הראשון. בשנת 919 נבחר שליט הדוכסות היינריך הראשון למלך גרמניה, במקום קונראד הראשון, מלך גרמניה. היינריך הרחיב מאוד את שטח גרמניה כלפי מזרח, ואף הכניע את ממלכת בוהמיה. כמו כן, הצליח היינריך לספח את דוכסות לורן, כתוצאה ממלחמות האחים בצרפת.
לאחר מותו של היינריך הראשון, עלה לשלטון בנו אוטו. בתחילת שלטונו היו כמה דוכסים שמרדו בו, אך אוטו ניצח אותם, ונתן את נחלותיהם לקרובי משפחתו שהיו נאמנים לו. לאחר ייצוב שלטונו החל אוטו בניהול מדיניות חוץ תקיפה. הוא ראה בעצמו את ממשיכו של קרל הגדול, ושאף לכונן אימפריה גרמנית בכל השטח של מרכז ומזרח אירופה. אוטו סימן כיעד ראשון לשאיפות ההתרחבות שלו את איטליה, אשר באותה התקופה הייתה שרויה בחוסר יציבות שלטוני. בשנת 951 כבש אוטו את לומברדיה, ובשנת 962 הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, על ידי האפיפיור יוחנן השנים עשר. בשנת 961 מינה אוטו את הרמן בילונג לנציגו האישי בסקסוניה, ולאחר מותו ירש אותו בנו ברנהרד, שמונה לדוכס סקסוניה.
לאחר מותו של ברנהרד בשנת 1011 ירש אותו בנו ברנהרד השני, ולאחריו שלטו אורדולף ומגנוס.
לאחר מותו של מגנוס ללא ילדים, מונה לותאר זופלינבורג לדוכס סקסוניה. בשנת 1112 ניסה היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להדיחו מהשלטון, אך לבסוף גבר עליו לותאר בשנת 1115. לאחר מותו של היינריך החמישי בשנת 1125, נבחר לותאר למלך גרמניה ולקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר מותו של לותאר בשנת 1137, ירש אותו חתנו היינריך העשירי, דוכס בוואריה מבית ולף, אך בשנת 1138 הדיח אותו קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומסר את הדוכסות לאלברכט "הדב" מבית אסקניה. בנו של היינריך - היינריך הארי לא ויתר על תביעתו לירושתו, ובשנת 1142 השיב קונראד את סקסוניה לידיו.
היינריך הארי.
היינריך היה שליט מוכשר, והרחיב את גבולו מזרחה לעבר מקלנבורג ופומרניה. בשנת 1158 לכד את העיר ליבק, והחל לשבור את המונופול הדני בים הבלטי.