בתחום משק האנרגיה והבינוי המפלגה אימצה באופן מלא את מסמך "ישראל 2030 בריאה וירוקה" של הארגונים הירוקים, התחייבה לפעול להוצאה לפועל של נייר העמדה המכונה "דו"ח מקינזי" בהקשר לבתי זיקוק לנפט, תמכה ב"מאבק 2020" נגד מיזמי אנרגיה מזהמים, ותמכה במטה המאבק של "בינוי שפוי" המאגד ועדי פעולה מקומיים המתמקדים במאבקים תכנוניים.
היסטוריית המפלגה.
לפני הבחירות לכנסת ה-18.
התנועה הוקמה בעקבות פרסום סקרים אשר ניבאו למפלגה בראשותו של אריה בר-לב (ארקדי גיידמאק) הצלחה רבה בבחירות, אשר תקנה לה כ־5 מנדטים בכנסת. ההכרזה על הקמת התנועה נעשתה במסיבת עיתונאים ב־21 בפברואר 2007 וגררה הדים רבים בתקשורת הישראלית. בר־לב הודיע כי אם תתמודד התנועה בבחירות, אין בכוונתו להיות מועמד מטעמה, אלא לפקח על פעילותה כיו"ר ולהתמודד על תפקיד ראש עיריית ירושלים בבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008. בנוסף הכריז בר־לב בתחילה כי התנועה תתמוך במועמדותו של בנימין נתניהו לראשות הממשלה, אולם הסתייג מהודעה זו מאוחר יותר. בסוף שנת 2007 פורסם כי בכוונת המפלגה להריץ מועמדים לראשות ולמועצת עשרות רשויות מקומיות בבחירות המוניציפליות ב־2008.
על פי טיוטת מצעה, המפלגה נועדה להיות מתונה מבחינה מדינית ובעלת אוריינטציה חברתית, מתוך מטרה "ליצור מכנה משותף למיעוטים המקופחים", ולתמוך בשוויון ובדו־קיום עם ערביי ישראל, כמו גם עם הפלסטינים. כחלק ממאמצי קידום המפלגה, ביום העצמאות ה־59 ערך בר-לב, בחסות התנועה, אירוע פתוח לציבור בפארק הירקון שבתל אביב, תחת הסיסמה "מסיבת הפתעה למדינה". באירוע נכחו כ־150 אלף איש, נערכו בו הופעות של אמנים שונים וכרזות התנועה הוצבו ברחבי המתחם.
אף על פי שהמפלגה הוקמה לאחר הבחירות לכנסת ה־17, במהלך כנסת זו חתם בר־לב על הסכם עם שלושת פורשי סיעת גיל, משה שרוני, אלחנן גלזר ושרה מרום שלו. לפי ההסכם השלושה ייצגו את מפלגתו בכנסת מטעם סיעה שתקרא "צדק לגמלאים". במסגרת ההסכם הובטחו לשלושה מקומות גבוהים ברשימת המפלגה בבחירות הבאות לכנסת ה־18. במהלך הדיון שקדם להצבעה על אישור בקשת ההתפלגות הושמעה ביקורת מצד חברי כנסת רבים וכן מצד היועצת המשפטית של הכנסת, נורית אלשטיין, באשר לחוקיות ההסכם בין הפורשים לבר־לב. בתום הדיון החליט שרוני למשוך את בקשתו לאישור ההתפלגות, ולהעמידה להצבעה במועד אחר לאחר תיקון סעיפי ההסכם, לאחר שהסתמן רוב בקרב חברי הוועדה נגד אישור ההתפלגות. לאחר תיקון ההסכם הוגשה הבקשה בשנית ונדחתה בהצבעה שנערכה בוועדה ב־28 במאי. לבסוף, ולאחר שבוטל ההסכם עם בר־לב, אישרה ועדת הכנסת ב־2 ביוני את התפלגות הסיעה ואת הקמת סיעת "צדק לזקן".
בבחירות למועצות המקומיות ב־11 בנובמבר 2008, התמודדה התנועה בעשרות רשויות, ואף הריצה עשרה מועמדים לראש הרשות. בר־לב עצמו התמודד על ראשות עיריית ירושלים, תוך ניסיון למשוך מצביעים מקרב האוכלוסייה הפלסטינית. בבחירות הובס בר־לב כאשר קיבל פחות מארבעה אחוזים מהקולות ורשימתו בירושלים לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לעיריית תל אביב–יפו זכתה המפלגה במנדט אחד. כל מועמדי המפלגה לראש רשות לא נבחרו ובכל הארץ קיבלה המפלגה 36 מנדטים.
המפלגה לא הגישה את מועמדותה בבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009). במהלך שנה זו, פרש בר־לב מחברותו במפלגה ומכל תפקיד שמילא בה. יעקב נרודצקי מונה כממלא מקומו.
הבחירות לכנסת ה־19.
לקראת הבחירות לכנסת ה־19 הצטרפה למפלגה קבוצת פעילים חברתיים בראשותו של גד הרן. מועצת המפלגה הורחבה והתמנתה לה הנהלה חדשה. המועצה בחרה בגד הרן כיו"ר המפלגה ויו"ר הוועד המנהל שלה. המפלגה הכריזה שתפעל לקדם סדר יום חברתי–כלכלי. מצע המפלגה קורא לצמצום פערים בחברה הישראלית, חיזוק מעמד הביניים, עצירת העוני ומתן שירותים משופרים לקהילה בידי המדינה.
המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
המשך פעילות המפלגה.
ב־14 בינואר 2013 הגישה מפלגת צדק חברתי עתירה לבג"ץ נגד כישלון הממשלה למלא את הוראות חוק הדיור הציבורי והסטת כספי מכירת דירות של הדיור הציבורי ליעדים אחרים בניגוד לחוק. שבוע ימים לאחר מכן הגישה מפלגת מרצ עתירה דומה. בית המשפט איחד את הטיפול בשתי העתירות ונתן למדינה ארכה של שנה להבהיר את עמדתה. עקב התמהמהות המדינה, הביע הבג"ץ בישיבתו בתאריך 6.1.2014  ביקורת חריפה על הסחבת בביצוע הוראות החוק. באותו יום הודיעו שר השיכון ושר האוצר על יישום החוק ככתבו וכלשונו. אף על פי כן בג"ץ הורה לממשלה לחזור ולדווח על התקדמות יישום החוק וקצב לשם כך 30 יום. מפלגת צדק חברתי הודיעה שתמשיך לעקוב אחר ביצוע חוק הדיור הציבורי.
בשנת 2018 חידשה מפלגת צדק חברתי את פעילותה הציבורית ולקחה חלק במאבקים הציבוריים של הנכים והאזרחים הוותיקים למען הגדלת קצבאותיהם, וכן במאבק בשחיתות הציבורית.
לקראת הבחירות לכנסת ה־21 התמנה יוני ספיר לתפקיד יו"ר המפלגה. ספיר הוא מייסד ויו"ר עמותת "שומרי הבית" המובילה בשנים האחרונות את המאבק להרחקת אסדת לוויתן ומחופי ישראל. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה, וספיר התפטר מתפקיד היו"ר.
סיום הפעילות.
המפלגה לא נרשמה לבחירות לכנסת ה־22 ולבחירות לכנסת ה־23. יו"ר המפלגה יוני ספיר התפטר מתפקידו והמפלגה למעשה נסגרה ופעילותה הופסקה.
פליפה קלדרון
פליפה דה חסוס קלדרון אינוחוסה (ספרדית: Felipe de Jesús Calderón Hinojosa; נולד ב-18 באוגוסט 1962 במורליה שבמדינת מיצ'ואקן), הוא פוליטיקאי מקסיקני ונשיא מקסיקו לשעבר.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
אביו של קלדרון, לואיס, היה בין מייסדיה של מפלגת הפעולה הלאומית (PAN - Partido Acción Nacional) והיה חבר בקונגרס המקסיקני מטעם מפלגה זו.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר קתולי במורליה, עבר למקסיקו העיר ולמד משפטים, לאחר שקיבל את התואר הראשון המשיך ללימודי תואר שני בכלכלה, ובהמשך קיבל גם תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.
עם שובו למקסיקו, הצטרף למפלגתו של אביו, PAN. האב עצמו עזב את המפלגה ב-1981, לאחר שטען שנטשה את עקרונותיה ואת דרכה. כפעיל במפלגה פגש את חברת הקונגרס מרגריטה סוואלה, והשניים נישאו.
פעילות פוליטית.
בראשית שנות ה-80 כיהן קלדרון כנשיא ארגון הצעירים של PAN. בשנת 1988, והוא בן 26 בלבד, נבחר לבית התחתון של הקונגרס המקסיקני. ב-1995 התמודד על נשיאות מדינת מיצ'ואקן, אך נכשל. ב-1996 נבחר לנשיא PAN.
עם היבחרו של ויסנטה פוקס לנשיא מקסיקו ב-1999, מונה קלדרון למנהל בנק ההשקעות הממשלתי בָּאנְבּוֹרָאס (Banobras). ב-2003 מינה אותו פוקס לשר האנרגיה בממשלתו. במאי 2004, התפטר קלדרון מהממשלה, לאחר שפוקס מתח ביקורת על שאיפתו להתמודד על הנשיאות, תוך הבעת תמיכה ביריבו של קלדרון, שר הפנים סנטיאגו קריל (Creel).
הבחירות ב-2006.
תמיכתו של פוקס לא סייעה לקריל, וקלדרון ניצח בבחירות המקדימות והיה למועמד המפלגה בבחירות לנשיאות.
בבחירות, שנערכו ב-2 ביולי 2006 ניצח קלדרון את מועמד מפלגת המהפכה הדמוקרטית (PRD - Partido de la Revolución Democrática) השמאלנית, אנדרס מנואל לופס אוברדור (López Obrador), בפער זעום של 0.58%. אוברדור ותומכיו סירבו להשלים עם ההפסד, והשמיעו טענות קשות על זיופים. ההמונים יצאו להפגנות ברחובות, ובמדינה שררה אי ודאות פוליטית. ועדת הבחירות המרכזית של מקסיקו הורתה על ספירה חוזרת בכ-130 אלף קלפיות, ולאחר הספירה החוזרת הצטמצם יתרונו של קלדרון אך במעט, ל-0.56%. בסופו של דבר, קבע בית המשפט העליון של מקסיקו כי על אף שהיו אי סדרים במהלך הבחירות, אין בהם כדי לשנות את תוצאותיהן, ובכך אישר למעשה את בחירתו של קלדרון.
תומכי אוברדור סירבו להשלים עם פסיקת בית המשפט, ואיימו למנוע פיזית את השבעתו של קלדרון. לפי החוקה המקסיקנית, על הנשיא הנבחר להצהיר אמונים בפני הקונגרס כדי להיכנס לתפקידו. אנשי PAN השתלטו על בניין הקונגרס מבעוד מועד, על מנת למנוע מאנשי ה-PRD לחסום את הכניסה לבניין ולסכל את ההשבעה.
ב-1 בדצמבר, הגיע קלדרון לבניין הקונגרס, ונשבע אמונים, לקול מחאות ה-PRD.
קלדרון כנשיא.
עקב האירועים שליוו את בחירתו של קלדרון, הקדיש קלדרון את ראשית כהונתו לחיזוק מעמדו כנשיא. בוול סטריט ג'ורנל תוארו מהלכיו כ"כריתת בריתות עם כל אחד, ממנהיגי האיגודים המקצועיים ועד המיליארדרים השולטים ברשתות הטלוויזיה".
קלדרון סיים את כהונתו ב-30 בנובמבר 2012.
מדיניות פנים.
על אף הקו הליברלי של מפלגתו, אחת הפעולות הראשונות שביצע הייתה הסכם עם יצרני הטורטיות, המגביל את מחירן, לאחר שאלו האמירו כתוצאה מהעלייה העולמית במחיר התירס. ההסכם נתקל בביקורת מימין ומשמאל. השמאל ביקר את העובדה שההסכם קיבע מחיר גבוה יחסית, ושחלק מיצרני הטורטיות התעלמו ממנו, ואילו הימין טען שהתערבות הממשלה לא הייתה כורח המציאות, מאחר שחלק מרשתות המסחר הגדולות המשיכו למכור טורטיות במחירים נמוכים.
צעד נוסף שנקט היה תוכנית ממשלתית לשיפור מצב התעסוקה, במטרה לצמצם את ההגירה לארצות הברית. לפי התוכנית, הממשלה מעניקה תמריצים כספיים לחברות שהעסיקו עובדים שזוהי להם עבודתם הראשונה. כמו כן, הודיע על קיצוץ בשכרם של הבכירים במגזר הציבורי.
במקביל לקיצוץ בשכר הבכירים, הועלה שכרם של השוטרים ואנשי כוחות הביטחון. קלדרון הנחה את המשטרה להחריף את המאבק בקרטלי הסמים, ובצעד שנחשב שנוי במחלוקת במקסיקו, הורה על הסגרתם של כמה ברוני סמים לארצות הברית. בניסיון למגר את השחיתות במשטרה, נכנס הצבא לכמה ערים במקסיקו, ובהן טיחואנה ומונטריי, והחל במילוי תפקידיה.
מדיניות חוץ.