אלי אשד הביע סברה כי ריכארד קאודר תרם גם תרומה עצומה למדינת ישראל, כאשר תיאם יחד עם רוברט מקסוול בדצמבר 1947, לאחר החלטת החלוקה של עצרת האו"ם, את המפגשים בין שליח היישוב היהודי אהוד אבריאל לבין אנשי הביון הצ'כי שכתוצאה מהם נקשרה עסקת הנשק הצ'כית, שהייתה המקור העיקרי לנשקו של צה"ל במלחמת העצמאות. לאחר מכן נבלע קאודר באלמוניות. לדעת אלי אשד ניסה קאודר פעמיים, בשנת 1952 וב-1964 לשכנע את האמריקנים להפעיל באמצעותו רשת ריגול בברית המועצות, אך האמריקאים סירבו מחשש שהוא ממשיך להיות סוכן כפול. מאז לא נשמע עליו דבר. אברהם זיו-טל לעומת זאת כתב באתר שהקים אודות רשת מקס ומוריץ, כי ריכארד קאודר הלך לעולמו בשנת 1960.
טענות לגבי היותו סוכן כפול.
בשנת 2005 יצא לאור הספר "המסקירובקה של מקס ומוריץ" פרי עטו של אברהם זיו-טל, שביצע מחקר אודות ריכרד קאודר בארכיוני שירותי הריגול והמודיעין בעולם ומצא ראיות לכך שקארודר היה למעשה סוכן כפול של הסובייטים וכי פעילותו עבור הנאצים הייתה למעשה משחק כפול. הספר מתבסס על מחקרו והמילה "מסקירובקה" בשמו של הספר משמעותה ברוסית "הונאה" (Маскировка).
מדיניות ההונאה הסובייטית הייתה מרכיב מרכזי באסטרטגיה הסובייטית ומטרתה היה להטעות ואת האויב באופן מוחלט לגבי כל הקשור לכוחות הצבא האדום, על מנת להשיג את ההפתעה הדרושה להם לשם השגת יעדיהם. זיו-טל העלה בספרו את המסקנה שקאודר הטעה את הגרמנים עד כדי כך שאפילו לאחר המלחמה היו אנשי מודיעין נאצים, כמו הגנרל ריינהרד גהלן שהיה בזמן המלחמה האחראי על המודיעין בחזית הרוסית וקצינים אחרים, משוכנעים שלאורך כל המלחמה העביר להם קאודר מידע רב ערך באמצעות רשתות מקס ומוריץ. לפי זיו-טל בספרו ובראיון שהעניק לאלי אשד בבלוג שלו, היה לפעילותו של קאודר חלק מכריע בניצחון הסובייטי בקרב על סטלינגרד. לכיבושה של סטלינגרד לא הייתה מלכתחילה עדיפות ראשונה בעיני הגרמנים. תוכניתם הייתה להתקדם במהירות אל הקווקז ואל שדות הנפט שבו מבלי להתעכב בסטלינגרד. קאודר הזין אותם בדיווחים על כך שסטלין הורה לכוחותיו להחזיק בעיר בכל מחיר, כי אם תאבד העיר מלחמתם תהיה אבודה. כמו כן דיווח על חולשת כוחות הצבא האדום בסטלינגרד. היטלר החליט שמאחר וסטלינגרד כה חשובה לסטלין והיא נושאת את שמו אזי יש לכבוש אותה בכל מחיר, וציווה לעצור את ההתקדמות אל הקווקז ולהתרכז בכיבוש סטלינגרד. המערכה על סטלינגרד התארכה והסתבכה והסתיימה בניצחון הסובייטים ובכניעת כוחות ארמייה השישית ובראשם הגנרל-פלדמרשל פאולוס. זו הייתה אחת מנקודות הכרעה של מלחמת העולם השנייה.
לעומת זאת ההיסטוריון שלמה אהרונסון, בספרו "היטלר בעלות הברית והיהודים" שיצא לאור בשנת 2008, ובראיון שהעניק גם הוא לאלי אשד בבלוג שלו, לא קיבל את הסברה שקאודר (שהוא התמיד לכנותו בספר בכינוי "קלאט") היה סוכן סובייטי. לדעתו אם הוא היה סוכן כה חשוב של הסובייטים שתרומתו לניצחונם הייתה כה רבה, כי אז היו הסובייטים מכירים בכך לאחר המלחמה כפי שנהגו כלפי סוכנים אחרים ואף מעניקים לו דרגת קולונל. לדברי אהרונסון בספרו, שהסתמך על מחקר ונבירה בארכיונים וכן על עדות מחקירתו אחרי המלחמה של ולטר שלנברג מי שהיה ראש שירותי הביון המאוחדים של גרמניה הנאצית, היה קלאט יהודי שרצה להפוך לנאצי והיה משתף פעולה ובוגד, עד שנודע להיטלר כי שלנברג מעסיק יהודי והוא זעם על כך והורה לשלנברג להפסיק להעסיק את קלאט ושלנברג העבירו משירות האבווהר לשירות המודיעין של הונגריה, בעלת בריתה של גרמניה הנאצית. לדברי אהרונסון הידיעות שהעביר קלאט לגרמנים לא היו רציניות אך הם התקבלו על דעתם מאחר שידע לקלוע לדעתם ואמר להם בדיוק את מה שהם רצו לשמוע.
ספורטינג
ריפוי בעיסוק בתחום בריאות הנפש
ריפּוי בעיסוק הוא מקצוע טיפולי-שיקומי-חינוכי, שמטרתו לספק לאדם כלים ומיומנויות אשר יאפשרו לו להתמודד עם דרישות החיים. המקצוע מתמקד במגוון עיסוקים המתבצעים על ידי אנשים בכל הגילאים ובקידום מעורבות בעיסוק על מנת לאפשר השתתפות במארג החיים. השתתפות זו כוללת: פעילויות יומיום בסיסיות (כגון לבוש, אכילה ורחצה), פעילויות יומיום אינסטרומנטליות (כגון ניהול תקציב ושימוש בתחבורה הציבורית) לימודים, עבודה, משחק, פנאי והשתתפות חברתית.
מקצוע הריפוי בעיסוק תופס את התפקוד וההשתתפות בעיסוקים כאינטראקציה בין מיומנויות האדם, מאפייני העיסוק ומאפייני הסביבה. מרפאים בעיסוק ממלאים כיום תפקידי מפתח בתהליכי האבחון, הטיפול, והשיקום בקרב אוכלוסיות מגוונות, ופעילים במגוון מסגרות במערכות הבריאות, החינוך והרווחה בהתאם לתחומי התמחותם.
אחד התחומים בהם פועלים מרפאים בעיסוק הוא תחום בריאות הנפש. את תחילת הטיפול בריפוי בעיסוק בתחום בריאות הנפש, נהוג לייחס לתקופה בה נוסד מקצוע הריפוי בעיסוק, בתחילת המאה ה-19. למעשה, מקצוע הריפוי בעיסוק צמח מתוך בריאות הנפש, מתוך מהפכת הטיפול ההומני בפסיכיאטריה. המקצוע התפתח מתוך ההבנה כי השתתפות בעיסוקים משמעותיים תורמת לבריאות האדם ולאיכות חייו.
מחלות נפש הן גורם מרכזי למוגבלות בעולם ויש ראיות לכך שהתערבות בריפוי בעיסוק משפרת את התפקוד בקהילה עבור המתמודדים עם מחלת נפש חמורה. מרפאים בעיסוק מטפלים במטופלים המתמודדים עם מגוון אבחנות פסיכיאטריות: סכיזופרניה והפרעות פסיכוטיות אחרות, הפרעות אפקטיביות, הפרעות חרדה (כולל הפרעה טורדנית כפייתית והפרעת דחק פוסט טראומטית), הפרעות אישיות והפרעות התפתחותיות כגון אוטיזם, הפרעות קשב וריכוז והפרעות למידה.
ריפוי בעיסוק באשפוז.
תרומתו הייחודית של מקצוע הריפוי בעיסוק במהלך אשפוז היא מתן טיפול ממוקד עיסוק על פי גישות תפקודיות קוגניטיביות והתנהגותית במטרה לקדם השתתפות במגוון רחב של עיסוקים ובכך לקדם בריאות והחלמה.
שירותי ריפוי בעיסוק ניתנים בכל מסגרות האשפוז בארץ, לאורך כל מעגל החיים, ממחלקות ילדים ונוער פסיכיאטריות עד למחלקות פסיכו גריאטריות. במרכז לבריאות הנפש "באר יעקב" השירות ניתן גם במעון לניצולי שואה.
מבחינה טיפולית, תפקידו העיקרי של מקצוע הריפוי בעיסוק בבתי החולים הפסיכיאטריים הוא מתן סיוע לאנשים בזיהוי ובהגדרה של קשיים עיסוקיים – תפקודיים, באיתור הגורמים המפריעים בהשתתפות בעיסוקים משמעותיים, ובמציאת פתרונות מותאמים אישית. הטיפול כולל תמיכה סביבתית סמוך לשחרור במטרה לקדם את התפקוד היומיומי תוך מתן מידע על שירותים ומשאבים זמינים בקהילה. הדבר נעשה באמצעות הערכה וטיפול פרטני, באמצעות קבוצות טיפוליות ממוקדות ובאמצעות בניית תוכנית שחרור מותאמת אישית. כיוון שבאשפוז תקופת השהות של המטופל היא מוגבלת, ההערכה והטיפול מתרחשים במקביל ולרוב במסגרת קבוצתית, הקבוצה מאפשרת להעביר מידע ולנהל דיון מובנה בין המשתתפים ובכך לעזור להם ליישם מידע וללמוד זה מזה.
בנוסף, מרפאות בעיסוק מהוות חלק בלתי נפרד מהעבודה הרב-מקצועית של צוותים פסיכיאטריים ותורמות את הידע אודות תפקוד ועיסוקים, גורמים מעכבים או מאפשרים, דרכים לקידום ההשתתפות בעיסוקים והשלכות של צמצום בעיסוקים. כל זאת על מנת לקדם תהליכי טיפול ושיקום של אנשים עם הפרעות פסיכיאטריות.
ריפוי בעיסוק בקהילה.
מאז ראשית שנות ה-80 חל שינוי משמעותי במדיניות הטיפול הניתן לאנשים המתמודדים עם הפרעה נפשית, ומוקד הטיפול החל לעבור בהדרגה מהאשפוז לקהילה. כיום, בנוסף לשירותים שמעניקים המרפאים בעיסוק למסגרות אשפוז, הם מספקים שירות גם למסגרות בקהילה, כגון מרכזים קהילתיים לבריאות הנפש, מקלטים לנשים מוכות ולחסרי בית ובתי אבות.
יסודותיו הפילוסופיים של מקצוע הריפוי בעיסוק שואפים לשיפור השתתפותו של האדם בעיסוקים על כל מרכיביהם באופן שיאפשר לו להיות מעורב במארג החיים. תפיסה זו עולה בקנה אחד עם עקרונות השיקום וההחלמה שהתפתחו בארבעים השנים האחרונות בעולם, העוסקים גם הם בחיפוש וביצירת תפקיד משמעותי לאדם.
כחלק מתפיסת השיקום והחלמה בבריאות הנפש, מרפאים בעיסוק מהווים כיום חלק בלתי נפרד גם ממערך השיקום בבריאות הנפש והם מוגדרים על פי תקנות ונוהלי חוק השיקום (התש"ס, 2000). בכל מגוון התחומים: דיור, תעסוקה, ליווי משפחות ופנאי. כמו כן במגוון תפקידים הכוללים גם ניהול, הדרכה ופיקוח.
כלי אבחון והערכה.
נעשה שימוש באבחונים סטנדרטים מהמתקדמים בתחום לשם קבלת המידע הבא:
גישות ומודלים בטיפול.
בטיפול בריפוי בעיסוק בבריאות הנפש, נעשה שימוש במגוון גישות:
מטרות הטיפול.
מטרות ההתערבות בריפוי בעיסוק בתחום בריאות הנפש כוללות סיוע למטופלים לרכוש ולשמר את המיומנויות הבאות הנדרשות כדי לטפל בעצמם ובאחרים:
גיטה באואר
גיטה דוברו-באואר (בגרמנית: Gitta Bauer; 1919, ברלין - 1990) הייתה עיתונאית, מתנגדת הנאצים וחסידת אומות העולם גרמנית.
לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
גיטה באואר גדלה בבית קתולי בעל השקפות ליברליות. היא הייתה פעילה בתנועת נוער קתולית וכך גם שלוש אחיותיה. בתקופת אולימפיאדת ברלין נטתה לנאציזם עקב הסובלנות היחסית שהפגינה המפלגה הנאצית בתקופה זו, אך התפכחה ועם גבור איומי המלחמה מצד הנהגת המפלגה הנאצית, אימצה גישה ביקורתית כלפי המשטר הנאצי. היא כתבה עלון שבו מתחה ביקורת על המלחמה ושלחה עלון זה לחברים בחזית. עקב כך נאסרה לתקופה קצרה.
בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה.