מיכאיל קוזנצוב (ברוסית: Михаил Варфоломеевич Кузнецов; נולד ב-22 באוגוסט 1968, טיומן, רוסיה, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי רוסי, שכיהן בתפקיד מושל מחוז פסקוב.
מיכאיל קוזנצוב נולד בטיומן. בשנים 1984–1985 הוא למד בפנימיה למתמטיקה ולאחר סיומה החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה אותה סיים בשנת 1991.
מיכאיל קוזנצוב עבד במערכת הבנקאיות הרוסית והתקדם ליושב ראש מנהלים של אחד הבנקים. בשנת 1995 הוא נבחר לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית כנציג של המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה. פעילותו בדומה התרכזה בנושאים פיננסיים. בבחירות שנערכו בשנת 1999 הוא לא הצליח להיבחר. בשנת 2002 הוא היה ראש רשימה מקומית למועצת מחוז פסקוב ונבחר למועצה. בשנת 2004, בבחירות למושל הוא ניצח את המושל המכהן ובדצמבר 2004 נכנס לתפקיד. זמן קצר אחרי זה הוא התפקד למפלגה השולטת במדינה רוסיה המאוחדת. בבחירות לדומה שנערכו בשנת 2007 הוא עמד בראש הרשימה המפלגתית במחוז.
בשנת 2009 מיכאיל קוזנצוב עזב את תפקיד המושל ובמקומו מונה אנדריי טורצ'אק.
מיכאיל קוזנצוב חזר לסיביר ועוסק בתחום ייצור החשמל. בשנים 2013–2018 הוא היה יושב ראש של חברת ייצור חשמל באזור.
מיכאיל קוזנצוב ספורטאי פעיל בתחום צניחה חופשית. בשנים 2003–2010 הוא היה חבר נבחרת רוסיה והשתתף באליפויות העולם. פעמיים הוא זכה במדליות באליפויות העולם וזאת בנוסף לאליפויות רוסיה ואירופה.
הסימפוניה הרביעית של מנדלסון
הסימפוניה הרביעית בלה מז'ור אופוס 90, הידועה בשם הסימפוניה "האיטלקית" (מנדלסון עצמו כינה כך את היצירה), היא סימפוניה משנת 1833, מיצירותיו הידועות ביותר של המלחין הגרמני פליקס מנדלסון-ברתולדי.
היסטוריה.
בשנים 1829–1831 מנדלסון יצא לטייל ברחבי אירופה במטרה להחשף לתרבויות שונות ולהתפרסם בחוגים מוזיקליים מחוץ לברלין. נופי איטליה והאווירה בה עוררו בו השראה לכתיבת הסימפוניה הרביעית שלו (הטיול נתן לו השראה לכתיבת שתי יצירות נוספות – הסימפוניה השלישית (הסקוטית) , ואוברטורת ההברידיים). מנדלסון כתב את הטיוטה הראשונית בעודו באיטליה אך לא סיים שם את כתיבת היצירה.
קטע מתוך מכתב שמנדלסון שלח מוונציה לאביו:
קטע מתוך מכתב שמנדלסון שלח מרומא לאחותו פאני:
מנדלסון קיבל בקשה לכתיבת סימפוניה עבור החברה הפילהרמונית של לונדון ובעקבות זאת החליט לסיים את כתיבת הסימפוניה. הכתיבה הסתיימה בברלין ב-13 במרץ 1833. מנדלסון ניצח בעצמו על הביצוע הראשון של היצירה שנערך בלונדון ב-13 במאי 1833 בקונצרט של החברה הפילהרמונית של לונדון. הצלחתה של הסימפוניה והפופולריות של מנדלסון בבריטניה השפיעו על המשך התפתחותה של המוזיקה הקלאסית הבריטית. הביצוע הראשון של היצירה בארצות הברית נערך על ידי החברה המוזיקלית הגרמנית של בוסטון ב-1 בנובמבר 1851, בניצוחו של קארל ברגמן .
מנדלסון עצמו לא היה מרוצה מהיצירה ואמר שהסבה לו כמה מהרגעים הקשים ביותר שחווה במהלך עבודותיו. הוא ערך את היצירה ב-1837 ואפילו תכנן לכתוב גרסות אחרות לפרקים השני, השלישי והרביעי. הוא מעולם לא פרסם את הסימפוניה והיא הופיעה לראשונה בדפוס רק ב-1851. לכן שם הסימפוניה הוא "סימפוניה מס' 4", אף על פי שבפועל זו הייתה הסימפוניה השלישית שכתב.
הרכב.
הסימפוניה כתובה לתזמורת הכוללת: 2 חלילי צד, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 2 קרנות יער, 2 חצוצרות, טימפני וכלי מיתר.
מבנה.
הסימפוניה מורכבת מארבעה פרקים:
הפרק הראשון בנוי בצורת הסונאטה וסגנונו עליז. בפרק השני מנדלסון מעביר את רשמיו מתהלוכה דתית בה צפה בנאפולי. הפרק השלישי הוא מינואט. הפרק האחרון מבוסס על הריקודים האיטלקיים סאלטארלו וטרנטלה.
הסימפוניה הרביעית של מנדלסון היא מבין היצירות הגדולות הראשונות שמתחילות בסולם מז'ורי ומסתיימות בסולם מינורי. ביצוע הסימפוניה אורך כחצי שעה.
אופרטור נילפוטנטי
#הפניה מטריצה נילפוטנטית
מערת לה גרמה
מערת לה גרמה או בשמה הרשמי המתחם הקרסטי של גבעת לה גרמה (בספרדית: Complejo kárstico del monte de La Garma) היא מערכת מערות פלאואנתרופולוגיות הכוללת ציורי מערות השוכנת צפונית לכפר אומוניו (Omoño), חלק מהמועצה העירונית בקהילה האוטונומית קנטבריה בצפון ספרד. מתחם המערות הוא אחד מהמקומות השמורים ביותר מהתקופה הפלאוליתית, והוא מכיל יותר מ-4,000 מאובנים ולמעלה מ-500 ציורים ותחריטים. ביולי 2008 הוא נכלל באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
תיאור.
מתחם המערות לה גרמה הוא מערכת מערות פלאואנתרופולוגיות הכוללת ציורי מערות השוכנת בצד הדרומי של גבעת לה גרמה (Monte de La Garma, גובה 185 מטרים מעל פני הים). במתחם נמנו יותר מ-4,000 מאובנים, ולמעלה מ-500 ציורים ותחריטים, בהם 109 סמלים, 92 דמויות של בעלי חיים ו-40 העתקים של כפות ידיים.
יש עשרה אתרים ארכאולוגיים השוכנים סביב גבעת לה גרמה: הגלריה התחתונה (Galería Inferior), לה גרמה A, לה גרמה B, לה גרמה C, לה גרמה D, מערת הים (Cueva del Mar), אל טרוצ'ירו (El Truchiro), פרדו (Peredo), ויאדר (Valladar) והמצודה בראש הגבעה (Castro de La Garma). מערת הים, ויאדר ופרדו אינם חלק ממערכת המערות של לה גרמה. מערכת מערות לה גרמה מכילה עדויות לשימוש אנושי מלפני 175,000 שנה ועד ימי הביניים.
לה גרמה A.
החל משנת 2016 הכניסה למערכת המערות מובילה דרך לה גרמה A, ככניסה היחידה למערכת המערות. היא שוכנת בגובה 80 מטרים מעל פני הים וכוללת רצף סטרטיגרפי נרחב, המכיל שכבות מהתרבויות האוריניאקית, הגרוויטית, הסולוטרנית והמגדלנית, כמו גם שכבות מהתקופות המזוליתית, הנאוליתית, הכלקוליתית, הברונזה וימי הביניים.
לה גרמה B.
לה גרמה B שוכנת בגובה 70 מטר מעל פני הים ונמצאת בין לה גרמה A לגלריה התחתונה. לה גרמה B מכילה שכבות של התקופה הכלקוליתית והברונזה. לה גרמה B מובילה לגלריה התחתונה, המכילה חפצים וציורי מערות פלאוליתיים.
הגלריה התחתונה.
הגלריה התחתונה של לה גרמה ממוקמת בגובה 59 מטרים מעל פני הים, אורכה כ-300 מטר. היא התגלתה בנובמבר 1995. הכניסה המקורית שלה נאטמה במהלך הפליסטוקן על ידי התמוטטות סלעים לפני כ-16,000 שנה, מה ששימר את קומת המערה במצבה הקדמוני. קומת המערה של הגלריה התחתונה המתוארכת לתרבות המגדלנית היא אחת מהמערות השמורות ביותר מהתקופה הפלאוליתית, ולכן היא מעניינת מאוד את הפלאואנתרופולוגים. החוקרים חילקו את הגלריה התחתונה לתשעה אזורים. הממצאים הארכאולוגיים התגלו בעיקר באזורים I, III ו-IV. המערה משתרעת על שטח של יותר מ-500 מטרים רבועים. אלפי עצמות בעלי חיים וצדפים נמצאו בקטע זה, כולל חפצים מאבן, מקרניים ומעצמות. התגלו שלושה מבני אבן, ככל הנראה המעידים על שימוש למגורים. מהתקופה של לפני התרבות המגדלנית התגלו ברחבי הגלריה התחתונה 27 העתקים של כפות ידיים בצבע אדום, נקודות אדומות, וציורים פשוטים של בעלי חיים באדום. ציורים מאמצע תקופת התרבות המגדלנית ושרידי מבני מגורים התגלו בסמוך לכניסה לקטע זה של המערה. ציור אנכי של ביזון מאזור IX תוארך ישירות לסביבות 16,512-17,238 שנים לפני זמננו.
לה גרמה C ו-D.
לה גרמה C ו-D ממוקמים מעל לה גרמה A ומכילים קברים מהתקופה הכלקוליתית.
מערת אל טרוצ'ירו.
מערת אל טרוצ'ירו שוכנת בגובה 39 מטר מעל פני הים ומכילה שכבות מהתקופה המזוליתית והכלקוליתית. במערה התגלתה קבורה מהתקופה המזוליתית העליונה המתוארכת לסביבות 5560–5310 לפני הספירה, עם שלד אנושי קבור בארון עץ מקליפת עץ אלון.
ממצאים מיוחדים.
שרידי מערת האריה.
תשעה טפרים מאריה מערות בוגר התגלו בגלריה התחתונה. אחד הטפרים תוארך ישירות לתאריך של בערך 14,800 לפני הספירה. מאובני אריה המערה הגיעו מדגימה קטנה של אריות מערה אירואסייתיות שהיו נפוצים בקנטבריה. הטפרים מראים סימנים דומים לאלה שיוצרים ציידים מודרניים כאשר הם מסירים את העור מבעל חיים כדי לשמור על פרוותו. מכיוון שלא התגלו חלקים מאובנים אחרים של האריה במערה, מאמינים החוקרים כי הטפרים המאובנים הם שרידים של פרווה מאריה מערה שתושבי המערה הסירו את עורו.
אמנות על חפצים.
לה גרמה בולטת במאגר העשיר שלה לאמנות על חפצים מהתרבות המגדלנית שהתגלו בגלריה התחתונה. החפץ הבולט ביותר הוא תיאור יעל הפונה לאחור שגולף על צלע מבקר. אלמנטים אמנותיים ניידים אחרים שנמצאו במתחם המערות כוללים , תליונים קטנים של ראשי חיות מגולפים בעצם (contour découpé), לוחיות אבן מעוטרים בתבליטים ותליונים לא מעוטרים.
מנהגי קבורה.
במהלך התקופה הנאוליתית, שימשה לה גרמה פחות ופחות כאתר מגורים. החל מהתקופה הכלקוליתית ועד תקופת הברונזה היא שימשה בעיקר כאתר קבורה משותף. בעומק מערכת המערות נמצאו שרידים יוצאי דופן של חמישה נערים ויזיגותיים. לאחר שהגופות הרקיבו והפכו לשלדים כל גולגולותיהם נמחצו באופן מכוון.
לאסלו יוז'ף בירו
לאסלו יוז'ף בירו (במקור שווייגר, בהונגרית: Bíró László József, בספרדית: לדיסלאו חוסה בירו, Ladislao José Biro, בודפשט, 29 בספטמבר 1899 – בואנוס איירס, 24 באוקטובר 1985) היה עיתונאי, צייר, ממציא הונגרי-יהודי. שמו התפרסם בעולם בזכות המצאתו המפורסמת ביותר, העט הכדורי.
ביוגרפיה.
משפחה, מוצא.