הדת האצטקית גרסה כי האלים עשויים להשמיד את היקום אם לא יזכו לקורבן אדם מדי פרק זמן מסוים. עם הגיעו של קורטס, למשל, זכה האחרון לכבוד גדול, שכן הוקרבו לכבודו עשרות בני אדם. לעיתים יזמו האצטקים מלחמות בינם לבין שבטים מקומיים (בהם בני הטלאקסקאלה) על מנת שישמשו כמקורות זמינים של קורבנות אנושיים. בשל כך רכשו לעצמם האצטקים אויבים רבים, והספרדים לא התקשו למצוא בני ברית כדי לעזור להם להביסם. השילוב של מאות לוחמים ספרדיים מאומנים וחמושים היטב עם אלפי לוחמים אינדיאנים נחושים הביא בסופו של דבר לחורבנה של התרבות האצטקית.
המלחמה אמנם קטלה קורבנות רבים בקרב האצטקים, אך הגורמים העיקריים להיעלמותה של התרבות האצטקית לא היו מלחמות, כי אם מחלות אירופיות. מגוון מחלות שהמערכת החיסונית של הכובשים הספרדים ידעה, בצורה זו או אחרת ובמקרים מסוימים, להתגבר עליהן - המערכת החיסונית של המקומיים, שלא הצליחה לרוב להתמודד עם המחלות שהביאו איתם הכובשים מאירופה, הפילה רבים מהם למשכב. המחלות הקטלניות ביותר היו אבעבועות שחורות, דבר, חצבת ואף סוגים שונים של שפעת. המגפה הגדולה שפרצה בשבועות הראשונים להגעת הספרדים קטלה מיליוני אצטקים, וקיימים אומדנים שונים לגבי המספר המדויק.
התקופה הקולוניאלית.
תקופת שלטון הספרדים במקסיקו, מערב ארצות הברית, גואטמלה, הונדורס ועוד מדינות שכנות נקראת התקופה הקולוניאלית. הקולוניה הגדולה הזו שמעבר לים כונתה בשם "מלכות המשנה של ספרד החדשה" (Virreinato de Nueva España
בספרדית). הייתה זו תקופה ארוכה ומלאת תהפוכות שנמשכה מיום הקמתה של האימפריה הספרדית ועד לקבלת העצמאות של מקסיקו, ב-27 בספטמבר 1821. יש המקצרים תקופה זו עד להכרזת העצמאות של מקסיקו, שהתרחשה 11 שנים קודם לכן ב-10 בספטמבר 1810, אך לא הוכרה על ידי השלטון הספרדי. בין הכרזת העצמאות לבין ההכרה בעצמאות מקסיקו הייתה תקופת ביניים קצרה שמכונה "מלחמת העצמאות המקסיקנית".
מלחמת העצמאות המקסיקנית.
מלחמת העצמאות של מקסיקו החלה ב-1810, ערב ההכרזה על עצמאות מקסיקו, כמרד עממי בהנהגתו של מיגל אידלגו, כומר מקומי, כנגד השלטון הספרדי. המרד התחיל באזור הכפרים של מחוז גואנחואטו (כיום מדינת גואנחואטו), המשיך לעיר גואנחואטו, בירת המחוז, ומשם החל ההמון הזועם לצעוד לכיוון מעונו של נציג ממלכת ספרד ששלט במדינה וישב במקסיקו סיטי. ספק אם נאמניו של אידלגו הגיעו ליעדם.
קריאת המרד, המכונה "זעקת דולורס", (Grito de Dolores), הפכה לססמה המסמלת את שחרור מקסיקו מידי השלטון הספרדי.
הספרדים תפסו את אידלגו והוציאו אותו להורג ב-30 ביולי 1811 באשמת בגידה. לאחר הוצאתו להורג לקח על עצמו את הפיקוד כומר אחר, חוסה מריה מורלוס, שהמשיך במאבק. למורלוס מיוחס כיבוש הערים אקפולקו ואואחאקה בתקופת הנהגתו. אולם, ב-1815 נתפס גם הוא על ידי הספרדים בכפר סן קריסטובל אקטפק (כיום אקטפק דה מורלוס) שבמדינת מקסיקו והוצא להורג ללא משפט בירייה. בדומה לאידלגו, באשמת בגידה. סגנו, ויסנטה גררו, המשיך להנהיג את המרד.
ב-1815 הפכה ההתקוממות ללוחמת גרילה בעיקרה, למעט שתי התקוממויות מאורגנות יותר באואחאקה (בהנהגת ויסנטה גררו) ובפואבלה (בהנהגת גואדלופה ויקטוריה). אגוסטין דה איטורבידה, לימים אגוסטין הראשון קיסר מקסיקו, נשלח על ידי חואן רואיס דה אפודאקה, הרוזן מונדיטו לעצור את המרד באואחאקה מטעם השלטון הספרדי. זה נתקל בהפיכה צבאית מוצלחת נגד השלטון של פרננדו השביעי, מלך ספרד וכשל בניסיון לעצור את המרד. לאחר התנגשות ראשונית עם צבאו של גררו, החליט איטורבידה לזנוח את דרך המלחמה ובחר להזמין את גררו לדון בתנאי העצמאות המקסיקנית. השניים סיכמו על שלושה עקרונות מנחים:
העקרונות בתחילה לא היו מקובלים על חייליו של איטורבידה, אולם זה הצליח לשכנע אותם להתגמש ולנטוש את דרך החרב.
כינון ההסכם, שכונה הסכם איגואלה על שם העיירה איגואלה בה נעצרו שני הצבאות, הוכרז ב-24 בפברואר 1821. באופן אירוני, הצטרף גררו לאיטורבידה לצבא חדש שכונה "צבא שלוש ההבטחות", שנועד לאכוף את עקרונות הסכם איגואלה. ההסכם היה כה כללי, כך שאחרי שהסכים אחרון חייליו של איטורבידה לעקרונות ההסכם, לא היה כל קושי לשכנע את הבודדים שלא הסכימו בתחילה להסכם.
רפובליקת מקסיקו.
התקופה המודרנית של רפובליקת מקסיקו ניתן לחלק לשני חלקים עיקריים של עצמאות מדינית. החלק הראשון, שנמשך בין השנים 1821–1864 אופיין באי יציבות שלטונית, מלחמות והחלפות שטחים תכופות בין מקסיקו לבין שכנותיה, בעיקר ארצות הברית. אחר כך חלה תקופת מעבר בת שלוש שנים בה הייתה מקסיקו קיסרות ששלט בה הקיסר מקסימיליאן הראשון לבית הבסבורג. לאחר מותו של הקיסר ב-19 ביוני 1867, עלה לכס הנשיאות הנשיא הראשון של מקסיקו המודרנית - בניטו חוארס.
רפובליקה בהתהוות.
עם סיומה של מלחמת העצמאות וכינון הסכם איגואלה, נותר הנציב הספרדי במקסיקו, הגנרל הספרדי ממוצא אירי חואן אודוז'ו, כשליט מקסיקו. אולם כחודש לאחר קבלת העצמאות של מקסיקו מידי הספרדים נפטר אודוז'ו. לאחר מספר חודשים הפכה מקסיקו תקופה קצרה כאימפריה בראשותו של אוגוסטין איטורבידה, או כפי שכינה את עצמו - הקיסר אוגוסטין הראשון ממקסיקו, שתפס את השלטון במקסיקו סיטי. הוא שלט במדינה עד להתפטרותו ב-19 במרץ 1823, אז הוענקו סמכויות השלטון לוועדה שכללה מספר מדינאים ופוליטיקאים מקסיקניים (בהם פדרו נגרטה, ניקולאס בראבו וויסנטה גררו) עד להעברת השלטון באופן רשמי לשליטה הראשון של מקסיקו כרפובליקה, גואדלופה ויקטוריה.
מאז עלייתו לשלטון של גואדלופה ויקטוריה, התחלפו נשיאי מקסיקו לעיתים תכופות בעקבות משברים שפקדו את המדינה וחילוקי דעות רבים בין זרמים שונים במדינה. עד 1867 היו תקופות שלטון ארוכות יותר כמו זו של גואדלופה ויקטוריה ששלט במקסיקו כחמש שנים והיו קצרות במיוחד כמו תקופת שלטונו של ניקולאס בראבו שנמשכה תשעה ימים (10 ביולי 1839 - 19 ביולי 1839) וזו של חוסה מאריה בוקנגרה שנמשכה חמישה ימים (18 בדצמבר 1829 - 23 בדצמבר 1829). הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה השמרן, שכיהן כנשיא מקסיקו 11 פעמים, וולנטין גומס פריאס שכיהן כנשיא מקסיקו 5 פעמים, היו הבולטים שבהם.
ארצות הברית.
בתקופת הרפובליקה הראשונה של מקסיקו התרחשו מספר קונפליקטים בין מקסיקו לארצות הברית שהשפיעו רבות על ההיסטוריה של שתי המדינות. הבולטים שבהם היו המהפכה הטקסנית ומלחמת ארצות הברית–מקסיקו. בסופו של דבר ניצחה ארצות הברית את המקסיקנים במלחמות הגדולות בין שתי המדינות, וזכתה לספח לשטחה חלקים ממקסיקו ומוכרים כיום כמדינות מערב ארצות הברית.
המהפכה הטקסנית וקרב אלמו.
המהפכה הטקסנית החלה בעקבות מתיחות בין ממשלת מקסיקו לבין המתיישבים האמריקאים בשטחיה של טחאס, חלק מהמדינה המקסיקנית קואווילה וטחאס. הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה, נשיא מקסיקו ביטל את החוקה המקסיקנית שגובשה ב-1824 וניסח חוקה חדשה, תוך שהכתיר את עצמו לדיקטטור, למורת רוחם של המתיישבים האמריקאים חדורי ערכי הדמוקרטיה והליברליזם.
המרד החל ב-2 באוקטובר 1835 עם הצלחתה של פשיטה שביצעו מורדים טקסנים על כוח צבאי מקסיקני שנשלח לפרקם מנשקם. בהמשך השקיע הצבא המקסיקני משאבים רבים לדיכוי המרד, דבר שבתחילת התהליך נחל הצלחה.
ניצחונם האחרון של המקסיקנים במהפכה הטקסנית היה ניצחון פירוס בקרב אלמו, שהיה כיבוש מוצלח של מבצר טקסני בסן אנטוניו שבטקסס, הנושא את אותו השם. הקרב כלל מצור בן 13 ימים של הכוח המקסיקני בפיקודו של סנטה אנה, על המבצר, שבו התבצרו מורדים טקסנים (ביניהם דייווי קרוקט), אולם בסופו פרצו הכוחות המקסיקנים שצרו עליו לתוכו והרגו כמעט את כל המתבצרים, למעט מספר עבדים, נשים וילדים. קרב הבלימה באלמו אפשר למצביא האמריקני סם יוסטון לאסוף חיילים ולהתכונן לקרב המכריע של המלחמה, הקרב בסן חסינטו (כ-30 קילומטרים מהעיר יוסטון), שהסתיים בניצחון מוחץ לטקסנים.
קרב סן חסינטו הסתיים בלקיחתו בשבי של הגנרל סנטה אנה, שחתם על אמנות וולסקו שמעשית הגדירו את ניצחונם של המורדים הטקסנים במלחמה. למעשה, סנטה אנה כבר לא היה נשיא (מחליפו של סנטה אנה, מיגל ברגאן, הוחלף ביום העשירי למצור על מבצר האלמו על ידי חוסה חוסטו קורו) ועל כן לא הייתה לו סמכות אמיתית לחתום על האמנות הללו בשם הממשלה במקסיקו סיטי. בסופו של יום, סנטה אנה הסכים לחתום על המסמכים שהכירו בעצמאותה של טקסס בתמורה לחייו.
אף על פי שממשלת מקסיקו מעולם לא הכירה ברפובליקת טקסס העצמאית, האחרונה סופחה ב-1845 לארצות הברית כמדינתה ה-28, וגורלה הוכרע רק בתום מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. בתום המלחמה סיפחה אליה ארצות הברית שטחים רבים נוספים, חלקם במלחמה וחלקם בהסכם רכישת גדסדן. אז, מחוסר ברירה, הכירה ממשלת מקסיקו רשמית באובדנה של טקסס.
מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
הרקע למלחמה היה, לצד סכסוכי הגבולות המתמשכים בין ארצות הברית למקסיקו, השאיפה האמריקנית להחיל את עקרונות הדמוקרטיה והקפיטליזם מערבה, לכל שטחי היבשת עד לאוקיינוס השקט, שאיפה שהקנתה לאמריקאים אויבים רבים מצפון ומדרום. ב-1845 הציע נשיא ארצות הברית, ג'יימס פולק, לרכוש את כל השטחים שבין האימפריה האמריקנית המתהווה לבין האוקיינוס השקט בתמורה ל-25 מיליון דולר, שהיו אז סכום כסף גבוה מאוד. המקסיקנים סירבו מאחר שמדובר היה בשטחים שהיוו מחצית משטחה של מקסיקו.