הבראסרי הואשמה פעמים רבות בהתנשאות בורגנית, אליטיזם ויומרנות. מסיבות אלו בחר עיתון "העיר" לציין את פתיחת הבראסרי כ"הדבר הרע שקרה" בתל אביב בשנת 2003. כראיה לגישה זו ניתנו כדוגמה הלבוש של המלצרים בבגדי שף או הכיתוב בצרפתית בתפריט המסעדה.
אלביון נימבוס
אלביון נימבוס (באנגלית: Albion Nimbus) - הוא אוטובוס קטן מתוצרת יצרנית הרכב הסקוטית Albion Motors אשר יוצר בין השנים 1955 – 1965.
"אלביון מוטורס" נרכשה על ידי "ליילנד מוטורס" ("Leyland Motors" ) בשנת 1951. כלי רכב המשיכו לייצר תחת המותג "אלביון" עד 1972, לאחר מכן המשיכו לייצר, אך נמכרו תחת המותג "ליילנד". ייצור כלי הרכב במפעל Albion לשעבר באזור סקוטסטון ("Scotstoun" ) בגלאזגו שבסקוטלנד נמשך עד שנת 1980.
כנסיית סן פדרו (טרואל)
כנסיית סן פדרו (בספרדית: Iglesia de San Pedro), היא כנסייה קתולית מהמאה ה-14 בעיר טרואל במחוז טרואל, באראגון שבספרד. הכנסייה היא דוגמה בולטת לאדריכלות בסגנון מודחאר. יחד עם כנסיות אחרות בעיר ובמחוז סרגוסה היא מוגדרת מ-1986 כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אדריכלות מודחאר באראגון. מגדל הפעמונים שלה, מגדל סן פדרו (Torre de San Pedro), הוא הדוגמה העתיקה ביותר לסגנון מודחאר בטרואל ומתוארך למאה ה-13. פנים הכנסייה עוטר בין 1896 ל-1902 בסגנון מודרניסטי נאו-מודחאר על ידי הצייר סלבדור חיסברט (Salvador Gisbert), והאדריכל פאו מונגיו (Pau Monguió) שהקים גם קלויסטר חדש. באחת הקפלות הצדדיות שלה שוכבים האוהבים מטרואל. מאז 2005 הביקור בקפלה מתבצע דרך מתחם מוזיאון הקרוי "המאוזוליאום של האוהבים" (Mausoleo de los Amantes) שנבנה כנספח לכנסייה.
היסטוריה.
בשנת 1220 ייסדו בטרואל שני תלמידים של פרנציסקוס מאסיזי, חואן דה פרוסה (Juan de Perusa) ופדרו דה סקצ'ופרטו (Pedro de Saxoferrato), מנזר פרנציסקני שהמבדד שלו על שם סן ברטולומה נהרס בהוראת ה גרסיה פרננדס דה ארדיה (García Fernández de Heredia), על מנת להתחיל בשנת 1392 את בניית הכנסייה של ימינו.
בשנת 1555 התגלו המומיות של האוהבים מטרואל במרתף של אחת מקפלות הצד, שמאותו רגע הוקדשה כ"קפלה של האוהבים" (capilla de Los Amantes).
פנים הכנסייה עוטר בין 1896 ל-1902 בסגנון מודרניסטי נאו-מודחאר על ידי הצייר סלבדור חיסברט (Salvador Gisbert), והאדריכל פאו מונגיו (Pau Monguió) שהקים גם קלויסטר חדש.
תיאור.
פנים הכנסייה.
הכנסייה מורכבת מספינה גבוהה אחת עם חמישה קטעים עם קפלות צדדיות בין התומכות, אפסיס מצולע ובית מקהלה גבוה לפניו. הספינה מכוסה בקמרונות צלעות פשוטים, מחוזקים בקשתות מסולסלות מחודדות ומשדרת תחושה טובה של אחדות ומקום מרווח.
מאחורי המזבח קיר מפוסל שהוקדש לקוסמאס ודמיאנוס הקדושים, עבודה של הפסל גבריאל יולי (Gabriel Yoly), שהכין גם את הפיסול מאחורי המזבח הראשי בקתדרלת טרואל, לפני 1537.
הכנסייה מבחוץ.
בגמלון המערבי של הכנסייה נפתח חלון רוזטה גדול באזור העליון והשער הראשי באזור התחתון, נפתח באמצעות קשת מלבנית משוקעת, ממוסגרת על ידי מחודדים ומעליהם גמלון ומצדדיו צריחונים, ואילו השער המשני ממוקם ב"קיר השליחים" (Muro de la Epístola) ודומה במבנהו לשער הראשי, אך ממדיו קטנים יותר.
מגדל הפעמונים.
מגדל סן פדרו הוא המבנה העתיק ביותר בסגנון מודחאר בטרואל. הוא נבנה בשליש האחרון של המאה ה-13, והיה מחובר לקצה של הכנסייה המקורית, לפני שהוקם הבניין הנוכחי.
הקלויסטר.
הקלויסטר בכנסיית סן פדרו בטרואל מהווה את אחת הדוגמאות הבודדות לקלויסטרים הבנויים תוך שימוש באמנות מודחאר באראגון. הוא נבנה במחצית השנייה של המאה הארבע עשרה כשהוא צמוד לכנסייה, כמימוש צוואה של פרנסיסקו מוניוס (Francisco Muñoz) אחד מעשירי טרואל, שנקבר באחת מקפלות הכנסייה עצמה. הקלויסטר הוא בסגנון גותי-מודחאר, הוא בנוי מלבנים ובעל קמרון מצולע. היה בו בור מים שהיה ממוקם בחצר, שלא נשמר כיום. אף על פי שנחשב לפני מספר עשורים שהמבנה מימי הביניים נהרס ונבנה מחדש, הוכח שבין 1901 ל-1902 שופץ הקלויסטר וקושט מחדש על ידי האדריכל פאו מונגיו, שהעניק לו מראה נאו-גותי. בשיפוץ זה נוספו תחרת חלונות וזיזים פיגורטיביים.
בשנת 2007 שוחזר הקלויסטר, ובנוסף בוצעה חפירה ארכאולוגית, תוך איתור כמה קריפטות עם קברים מהמאה ה-17 וה-18, שהוסבו לגלוסקמאות. בין הממצאים הארכאולוגיים שנחשפו בולטת אסטלת הלוויה מימי הביניים מעוטרת בצלב ועם המפתחות של פטרוס הקדוש.
הנקרופוליס מימי הביניים.
לרגל עבודות השיפוץ של סביבת המאוזוליאום של האוהבים, התגלה בשנת 2004 נקרופוליס מימי הביניים מהמאה ה-13, שהשתרע על פני השטח של המאוזוליאום עצמו ופטיו הגישה אליו. החקירה הארכאולוגית אפשרה לזהות אותו כבית הקברות של הכנסייה הקדומה של סן פדרו. לאחר בניית הכנסייה הנוכחית במאה ה-14, ננטש אזור הקבורה ושימש פטיו או מכלאה לבעלי חיים.
הממצאים הארכאולוגיים בחצר כנסיית סן פדרו.
צמוד לכנסייה ולקלויסטר, שימש האזור המכונה גן-פטיו (patio-jardín), כבית קברות של הכנסייה במאות ה-17–19. בשנים 2006, 2013 ו-2014 בוצעה חפירה ארכאולוגית, תוך איתור שרידי שלושה בתים מימי הביניים המאוחרים, שנהרסו בסוף המאה החמש עשרה, מבלי ששטח זה פותח מחדש. חלק מהחדרים השתמרו עד לגובה של 3 מטרים. העיסוק האחרון באתר היה בית מלאכה לניפוח זכוכית מהמאה השבע-עשרה, שבו היו חמישה תנורי התכה עגולים קטנים. כל שרידי המבנים הארכאולוגיים השתמרו תחת הריצוף הנוכחי של החצר.
עם זאת, הממצא החשוב ביותר הוא ארקדה או גלריה סגורים ונרחבים שחצו חלק מהחצר, והיו חלק מ, שנקראה בתקופתה "מוביל המים" (Traída de las Aguas), תשתית מהמאה ה-16 לאספקת מים באזור העיר, עבודה שתוכננה על ידי פייר ודל (Pierre Vedel). הגלריה שימשה הגנה על הולכת מים דרך קשתות הממוקמות בפנים. האולם נשמר במצב מושלם, ואפשר להיכנס פנימה עד לבניין המאוזוליאום של האוהבים, שם הוא נקטע.
אתר מורשת עולמית.
ב-3 ביוני 1931 הוכרז האתר כ"אתר אמנותי היסטורי" ( Monumento histórico artístico), כיום "אתר של עניין תרבותי" (Bien de Interés Cultural). המגדל וכנסיית סן פדרו בטרואל הוכרזו, יחד עם המכלול המונומנטלי של מבנים בסגנון מודחאר של העיר, אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1986.
אבומוסא
כפי שתרצה בי
כפי שתרצה בי (As You Desire Me) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1932 עם גרטה גרבו ומלווין דאגלס בתפקידים הראשיים. זה הרושון מתוך שלולשת הסרטים בהם הופיעו יחד. הם הופיעו שוב בנינוצ'קה (1939) ובאישה דו פרצופית (1941) שהיה הסרט האחרון של גרבו.
התסריט מבוסס על המחזה Come tu mi vuoi של לואיג'י פירנדלו (1929). הנושא של הסרט - התחזות לאדם אחר לשם רווחים היה השראה למחזה "אנסטסיה" של מרסל מורט שעובד אחר כך לסרט אנסטסיה בכיכובה של אינגריד ברגמן.
תקציר העלילה.
בודפשט 1925, זארה (גרטה גרבו) היא זמרת מבוקשת במועדונים וגברים רבים עוגבים עליה. היא מתגוררת באחוזתו של הסופר העשיר קרל סאלטר (אריך פון שטרוהיים) ומשמשת כפילגשו. היא אינה מרוצה מחייה ופורקת את דיכאונה בשתיית אלכוהול.
יום אחד מגיע לאחוזה צייר בשם טוני (אוון מור) ואומר כי זארה היא למעשה רוזנת איטלקייה בשם מריה וכי במלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915 פרצו חיילים לאחותה שדדו אותה והתעללו בנשים ומאז היא נעלמה. הוא בטוח כי זארה היא מריה היות שצייר אותה בעבר ומכיר היטב את פניה.
בתחילה זארה מסתייגת מההסבר הזה ומסרבת לעזוב אבל לאחר זמן מה היא מסכימה כי ברצונה לעזוב את הסופר. סאלטר כועס, יורה עליה ופוצע אותה בזרועה אך הם נמלטים ממנו בדרך לרומא.
ברונו וארלי (מלווין דאגלס) בעלה של מריה, הוא כעת קצין בצבא האיטלקי. הוא מקבל בשמחה את הידיעה ומחכה למריה בתחנת הרכבת ביחד עם אחותו לנה (רפאלה אוטיאנו). היא מוצאת חן בעיני ברונו ואחותו אך אינה מכירה אותם "כי זיכרונה אבד".
ברונו ו"מריה" מתאהבים אף על פי שזהותה האמיתית לא ברורה. למקום מגיע סאלטר ומגלה ל"מריה" כי בעצם כל זה הוא תחבולה של ברונו לא לאבד את האחוזה הרשומה על שם אשתו. סאלטר מביא למקום אישה מסנטוריום לחולי נפש וטוען שהיא מריה האמיתית אבל חקירה קצרה של ברונו שוללת זאת.
לבסוף אומרת "מריה" לברונו שהיא אוהבת אותו ושיקבל אותה כמו שהיא כפי שהוא רוצה והם מתחבקים.
איזבלה גרינבסקאיה
איזבלה גרינבסקאיה (באנגלית: Isabella Grinyevskaya; 3 במאי 1864 - 15 באוקטובר 1944) הייתה סופרת, מחזאית ומבקרת ספרות רוסייה-יהודייה מפורסמת.
היא גם הייתה מתורגמנית שתרגמה לרוסית כתבים רבים בפולנית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, ארמנית וגאורגית. שמה האמיתי של איזבלה גרינבסקאיה הוא ביילה (ברטה) פריידברג ואילו איזבלה גרינבסקאיה הוא שם העט שלה.
חיים אישיים.
איזבלה גרינבסקאיה נולדה ב-3 במאי 1864 בגרונדו לסופר הרוסי-יהודי אברהם שלום פרידברג ובשלב מאוחר יותר בחייה עברה לסנט פטסבורג. בשנת 1886 היא התחתנה עם הסופר מרדכי ספקטור והייתה אשתו הראשונה. שנה לאחר חתונתם הם עברו לורשה, שם הם גם התגרשו.
איזבלה גריבנסקאיה פרסמה עבודות רבות. ביניהן, הרומן הראשון שלה נקרא "The Orphan" שפורסם בהנס פרייד בשנת 1888, הסיפור "From Happiness to the Grave" שהתפרסם בורשה בשנת 1894, והעבודה הראשונה שפרסמה נקראה "The First Storm" ב-1895, בכתביה היא ניסתה לתאר את חיי מעמד הביניים של היהודים ובעיקר את מצבן של נערות צעירות נאורות.