את תהילתו הפילוסופית ביסס כבר בחיבורו הראשון, "הפילוסופיה של תת-ההכרה" (1869). הצלחה זו נשענה, בין השאר, על המאפיינים הבאים של חיבור זה: מקוריות הכותרת שלו, גיוון הנושאים הנידונים (פון-הרטמן הצהיר כי הגיע למסקנותיו הספקולטיביות באמצעות מתודת האינדוקציה, והירבה בדוגמאות ממחישות), הפסימיזם האופנתי שבו חדור הספר, וסגנון כתיבה תמציתי ברור וחד. על משנת 'הרצון העיוור' של ארתור שופנהאואר כיסוד המניע את החיים, הוסיף הרטמן את האפיון של 'תת מודע' באומרו שתמיד הרצון עיוור עד כדי כך שאין הוא מודע אל נכון אל מה בדיוק הוא מכוון את צעדיו, ודחפים מעורפלים יותר הם המניעים את הכל. מושג ה'תת-מודע', שבו מתאר פון הרטמן את העיקרון המטפיזי העליון שלו, איננו כה פרדוקסלי כפי שהוא נשמע בתחילה, אלא זהו מונח חדש ומסתורי בו הוא מתכוון אל ה'מוחלט' הידוע מן המטפיזיקה הגרמנית.
ה'תת-מודע' מופיע כמיזוג ושילוב המטפיזיקה של הגל עם זו של ארתור שופנהאואר. התת-מודע הוא בעת ובעונה אחת גם רצון וגם שכל (או רוח) וזהו הבסיס המוחלט לכל המצוי.
השפעתו של הרטמן.
הרטמן זכה להשפעה לא מעטה בפילוסופיה ובשיח האינטלקטואלי הגרמני במחצית השנייה של המאה התשע עשרה ובפתחה של המאה העשרים. השפעתו נתמזגה עם השפעת שופנהאואר, ולימים גם עם הדגש של ניטשה ואחריו של פרויד על המימד האירציונלי בנפש האדם.
דוד הופמן
אמריקאי בפריז
אמריקאי בפריז היא יצירה תזמורתית, תוכניתית שהלחין המלחין האמריקני ג'ורג' גרשווין ב-1928. בהשראת נופיה המרהיבים והאנרגיה של בירת צרפת בשנות ה-20 של המאה ה-20.
רקע.
במרץ 1928 הפליג ג'ורג' גרשווין לפריז. גרשווין תמיד ראה את עצמו באירופה, ובפריז בפרט, ככפרי שהגיע אל העיר הגדולה. הוא התרשם מתנועת כלי הרכב הרבה ומצפירות המוניות בשאנז אליזה. אלו, יחד עם חוויות של בדידות וגעגועים מצאו את ביטויים ביצירה "אמריקאי בפריז".
עוד במהלך שהותו בפריז כתב גרשווין למנצח וולטר דאמרוש והציע לו ולחברה הפילהרמונית של ניו יורק רפסודיית-בלט לתזמורת על הנושא "אמריקאי בפריז". הרעיון ליצירה החל לקרום עור וגידים שנתיים לפני כן, במהלך ביקורו הקודם בפריז. אז הותיר למארחיו מכתב ובו קטע חדש, קצר, אותו הכתיר כ"מוזיקה לבלט אמריקאי בפריז". הייתה זו הפתיחה ליצירה שתעסיק את גרשווין במשך השנתיים הבאות. לפני חזרתו לאמריקה רכש גרשווין צופרים של מוניות, על מנת לשלב את הצליל האותנטי שלהן ביצירה. מאז חזרתו מפריז באוגוסט ועד נובמבר, עבד על הלחנת היצירה בבית החווה של בת זוגו, קיי סוויפט בקונטיקט ובביתו בניו יורק, שם התבונן אל נהר הדסון שנתן לו, לדבריו, את ההשראה למוטיב הבלוז של הגעגועים ביצירה.
תוכן.
היצירה מתארת מבקר אמריקאי סקרן הצועד על מדרכת שאנז אליזה ובולע בעיניו את מראות העיר, רעשיה ואווירתה. הוא נכנס לבית קפה ובהשפעת היין שוקע בדכדוך של געגועים, המבוטא בלחן בלוזי, בהמשך הוא יוצא מבית הקפה חזרה לרחוב ההומה המיוצג עתה על ידי לחן של קאן קאן ואומר לעצמו "הבית נפלא, אבל אחר הכל זוהי פריז!".
תזמור.
גרשווין תזמר את היצירה בעצמו (הוא לא תזמר, למשל, את היצירה המפורסמת שלו רפסודיה בכחול) לפיקולו, שני חלילים, שני אבובים, קרן אנגלית, שתי קלרינטים, קלרינט בס, שני בסונים, סקסופונים (אלט, טנור ובריטון), ארבע קרנות יער, שלוש חצוצרות, שלושה טרומבונים, טובה, תונפנים, וכלי הקשה (תוף סנר, פעמונה, תוף בס, משולש, קסילופון ועוד), צ'לסטה, וארבעה צופרי מוניות פריזאים (בגבהי קול שונים). עמיתו של גרשווין, המלחין ורנון דיוק ציין שתזמורו של גרשווין הושפע מראוול וסטרווינסקי המוקדם.
הקלטות.
הבכורה נערכה ב-13 בדצמבר 1928 בקרנגי הול, והמנצח וולטר דאמרוש ניצח בה על הפילהרמונית של ניו יורק. גרשווין שימש כסולן בפסנתר. היצירה הוקלטה פעמים רבות. ההקלטה המסחרית הראשונה נעשתה על ידי חברת התקליטים RCA Victor עם המנצח נתניאל שילקרט (Nathaniel Shilkret) והתזמורת הסימפונית של RCA (שהתבססה על תזמורת פילדלפיה).
ב-8 בספטמבר 1937 נערך בהוליווד בול (Hollywood Bowl) קונצרט זיכרון לגרשווין (לרגל חודשיים למותו), בו ניצח שילקרט על היצירה, ההקלטה, המבוססת על שידור הרדיו של הקונצרט, יצאה לאור ב-1998.
ב-1945 ניצח ארטורו טוסקניני על התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בקרנגי הול, באחת הפעמים הבודדות בהן ניצח על יצירה מאת מלחין אמריקאי.
קטעים מהיצירה משולבים בפסקול הסרט הכי טוב שיש, מ-1997.
הסרט.
ב-1951 הפיקה חברת MGM סרט מוזיקלי בהשראת היצירה. המוזיקה בסרט "אמריקאי בפריז" הייתה כולה של ג'ורג' גרשווין, וכללה קטעים מהיצירה בשילוב קטעי מוזיקה אחרים. את המילים לשירים כתב איירה גרשווין, אחיו של ג'ורג'. הכוכב הראשי ג'ין קלי גילם צייר אמריקני צעיר שמנסה להצליח בפריז, וקלי אף יצר את הכוריאוגרפיה לסרט. לצדו שיחקה ורקדה לסלי קארון, והבמאי היה וינסנט מינלי. הסרט זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 1951.
המנון ניגריה
קומו, בני הארץ (באנגלית: Arise, O compatriots) הוא ההמנון הלאומי של ניגריה. מילותיו של המנון זה לוקטו מחמש הצעות שהוגשו במסגרת תחרות לאומית לכתיבת ההמנון והולחנו על ידי תזמורת המשטרה הניגרית בניהולו של . ההמנון אומץ בשנת 1978, והחליף את ההמנון "ניגריה, אנו מצדיעים לך", ששימש את המדינה למן 1960.
ההמנון מנוגן על פי רוב באירועי בעלי סממנים של גאווה לאומית, כגון נאומים נשיאותיים, משחקי ספורט חשובים ובבתי ספר, שם מדוקלמת אחריו השבועה הלאומית.
המנון בוטסואנה
ההמנון של בוטסואנה, ארץ זו שלנו, אומץ בשנת 1966, שנת העצמאות של המדינה. ההמנון נכתב והולחן על ידי קגאלמאנג טומדיסקו מוטסטה.
ריצ'ארד טרולי
רוטב חמאה שחורה
רוטב חמאה שחורה (בצרפתית: בר נואר - Beurre noir) הוא רוטב במטבח הצרפתי. הרוטב נוצר באמצעות המסת חמאה ובישולה על חום נמוך עד אשר מוצקי החלב נשרפים ומקבלים צבע חום כהה. לאחר השחמת מוצקי החלב מוסיפים לרוטב חומצת מאכל (לרוב מיץ לימון או חומץ). הרוטב מתובל בפטרוזיליה.
רוטב זה משמש לתיבול מאכלי ביצים, דגים וירקות.
חמאה שחורה
בר נואר
בריכת יער
בריכת יער המוכרת גם בשם הישן בריכת עטא (מערבית: בירכּת עטא או באנגלית: Birket Ata), היא שלולית חורף, המתמלאת מים בעונת החורף.
צמחייה מיוחדת נמשכת אליה ובעלי חיים אופייניים לה שוהים בה. היא חלק מפארק השרון, גן לאומי לצד כביש 4, כביש תל אביב חיפה. הבריכה היא שריד לביצות, שכיסו את כל האזור. הביצות האלה יובשו וברכת עטא היא השריד הגדול ביותר לביצות אלה.
יער בריכת עטא הוא חלק מיער חדרה שהתפרסם באידיליה "ביער בחדרה" של המשורר דוד שמעוני.
תיאור המקום.
ברכת יער היא שטח קערורי המוצף מי-גשם בחורף. מי גשמים מתנקזים אליה מהשטח הקרוב, בייחוד מכיוון מזרח. זרמי המים נתקלים במחסום החוליות ונאגמים. קרקע הבריכה וסביבתה הקרובה, היא קרקע כבדה, המורכבת מטין מיובש, המונע את ספיגת המים וכך נוצר אגן הניקוז ובעקבותיו הבריכה. בקיץ הבריכה מתייבשת כמעט לגמרי בשל שאיבת המים להשקיית עדרי צאן ובקר של משפחות בדואיות אחדות שהגיעו למקום בשנות ה-70 מהנגב. הסביבה של פארק השרון מורכבת מחולות הסופגים את המים בקרקע, באופן יעיל ביותר ולכן גודלה של הבריכה אינו גדול.
בבריכה ובביצה שסביבה גדלה צמחייה אוהבת מים ועופות הבאים לַחְנוֹת בה, לבלות את החורף ואף לדגור במקום. הצמח האופייני לביצה הוא בוציץ סוככני, השולט ומהווה חגורה בפני עצמו. עוד אפשר להבחין במקום באגמון האגם, דוחן זוחל ודמסון כוכבני.
פרק מתולדות היישוב.
בריכת יער היא שריד לביצות חדרה. באזור זה היו במאה הקודמת ביצות. מקור ליתושי הקדחת שפגעה ביישובים הערבים עד כלותם ואשר עשו שמות במתיישבי חדרה הראשונים. כדי להילחם בקדחת החליטו אנשי חדרה למסור חלק מאדמות הביצות לידי הנדיב הידוע, הברון רוטשילד.
בשנת 1895 הסכים רוטשילד, לאחר הפצרות רבות של מתיישבי חדרה ואגודת חובבי ציון, מייסדת המושבה, להתחיל בנטיעת האקליפטוס באזור הביצה. הסופר משה סמילנסקי ממייסדי חדרה מספר כי בקיץ 1896 הגיעו מאות "פועלים שחורים ממצרים, מומחים ליבוש ביצות ומנוסים בו וניגשו אל המלאכה". חלקם נפגעו ממחלת המלריה ובסופו של דבר נטעו במקום עצי אקליפטוס רבים והביצות יובשו. בעיתון מאותה תקופה מסופר:
מדריך זאב וילנאי משנת 1941 מספר כי "בימות הגשמים, בעונה גשומה מאד, המים מהביצה הזאת היו שוטפים את הכביש" (כביש חיפה-תל אביב, כביש 4, נסלל בשנת 1936).
ווסטוק 1
ווסטוק 1 (ברוסית : Восто́к, "מזרח") הייתה הטיסה המאוישת הראשונה לחלל. כחלק מתוכנית ווסטוק, ווסטוק 1 שוגרה ב-12 באפריל 1961, כשהיא נושאת את הקוסמונאוט הרוסי יורי גגארין. זו הייתה הפעם הראשונה בה אדם שייט מעבר לאטמוספירה, והפעם הראשונה בה אדם שהה במסלול סביב כדור הארץ (לאחר שהכלבה לייקה הייתה בעל החיים הראשון בחלל, על גבי ספוטניק 2).
לזכר המשימה מציינים מדי שנה (בעיקר ברוסיה) את יום הקוסמונאוטים ב-12 באפריל.
המשימה החלה בשעה 06:07:00 לפי שעון גריניץ' מנמל החלל בייקונור, וכללה הקפה בודדת סביב כדור הארץ. הנחיתה התרחשה ב-07:55:00 שעון גריניץ' באזור כפר סמלובקה (Смеловка) במחוז סראטוב.
המשימה עברה במשטר אוטומטי - כך שיורי גגארין היה למעשה נוסע ולא טייס.
פוליטיקה של הונג קונג