במכשירי החימום הביתיים, תפקיד הרדיאטור הוא לחמם את האוויר שסביבו. תוך כדי חימום האוויר, הנוזל שברדיאטור מתקרר והוא זורם חזרה, דרך הצנרת, אל גוף החימום. הרדיאטור נחשב אמצעי חימום ביתי בטוח, יחסית לאמצעי חימום הפועלים עם אש גלויה או סלילי להט (כגון מפזרי חום). משום כך, הוא מומלץ כאמצעי חימום לסביבה בה נמצאים ילדים. חסרונו הוא זמן חימום ארוך יחסית. רדיאטור יכול להיות נייד (כמו שנפוץ בישראל) עם נוזל במערכת סגורה, או כחלק מממערכת להסקה מרכזית (נפוץ בעיקר בבריטניה).
באלקטרוניקה, התקן הבנוי מצלעות קירור וצמוד לרכיב הדורש קירור נקרא היטסינק (באנגלית: Heat sink). התקן זה עשוי לכלול מקרן עם צנרת ונוזל הזורם בהם כדי להגדיל את יעילות הקירור. הוא משמש לקירור מעבדים, רכיבי שידור ורכיבי מיתוג הספק. ברוב המקרים מצורף להיטסינק מאוורר שמגדיל את יכולת פיזור החום, עם זאת במגברי שמע או במחשבים של אולפני הקלטה משתדלים להשתמש במקרני צלעות מיוחדים ללא מאווררים כדי למנוע את הרעש שמפיקים המאווררים.
יעקב הקטן
יעקב בן-חלפי
סולם סאפיר סימפסון
בית הולנד
בית הולנד (באנגלית: Holland House) הוא אחד הבניינים הראשונים שנבנה בקנזינגטון. הבניין נבנה ב-1605 עבור סר וולטר קואופ, ונקרא בתחילה "טירת קופ" (Cope Castle).
את המבנה ירש בנו של קופ: הנרי ריץ', הרוזן הראשון מהולנד. ראשו של ריץ' נערף במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, והבית הפך למפקדתו של אוליבר קרומוול. לאחר מלחמת האזרחים הושב הבית למשפחת ריץ' עד שנרכש על ידי משפחת אדוארד בשנת 1721. בשנת 1784 נרכש הבית על ידי הרוזן של אילצ'סטר.
במאה ה-19 הפך הבית, שהיה אז בבעלות הלורד הולנד השלישי, למקום מפגש של החברה הגבוהה בלונדון, ושהו בו המשורר ג'ורג' ביירון, תומאס מקאוליי, בנג'מין דיזראלי, צ'ארלס דיקנס, סר וולטר סקוט, ואף אליזבת בווס-ליון (אמהּ של המלכה אליזבת השנייה) ובעלה המלך ג'ורג' החמישי נהגו להגיע לנשפים שנערכו בבית הולנד.
הבניין נהרס במהלך הבליץ בספטמבר 1940, למעט קיר חיצוני אחד.
אלכסנדר השלישי
הברווזון המכוער
הברווזון המכוער (בדנית: Den grimme ælling) היא יצירה ספרותית על ידי הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן, אשר פורסמה לראשונה ב-11 בנובמבר 1843.
הסיפור עוסק בברווזון השונה מאחיו הברווזונים, מגושם, מכוער, דוחה, ועל כן נרדף. הסיפור מתאר את התמודדויותיו השונות עד לסוף הטוב, שבו הוא מגלה שלמעשה אינו ברווז אלא ברבור יפה תואר. יש הסוברים כי הסיפור מבוסס על חייו הקשים של היוצר עצמו, אנדרסן, אשר בתחילת דרכו נרדף והושפל עד שהפך לסופר מפורסם.
תקציר העלילה.
הערה: מכיוון שמדובר בסיפור פופולרי, נפוצו גרסאות רבות ושונות.
ההתחלה מספרת על אמא ברווזה שדוגרת על ארבע ביצים. כשהביצים בוקעות יוצאים מהם שלושה אפרוחים יפים ואפרוח אחד מכוער. לפי חלק מהגרסאות, הביצה הרביעית שממנה בקע האפרוח המכוער מתעכבת מעט, אבל אמא ברווזה מסרבת לנטוש אותה וממשיכה לדגור עליה. כמו כן, חלק מהגרסאות טוענות שבשלב זה ישנה מריבה קלה בין אמא ברווזה לאביהם של הברווזים כאשר לא ברור איך בקע ברווזון כזה שונה.
כשהברווזון גדל, כל החיות בחווה צוחקות עליו ואפילו אחיו לועגים לו, אך יש גרסה שבה אמו מגינה עליו. הוא בורח מהחווה ונודד עד שהוא מגיע אל ביתה של אישה זקנה ובודדה הגרה עם חתול ותרנגולת. אומנם האישה מאכילה אותו ושמחה לארח אותו בביתה, אך החתול והתרנגולות מציקים לו ללא הרף. לבסוף הוא עוזב גם את בית האישה.
החורף מגיע וקר לברווזון. הוא נודד לבדו כל החורף עד לאביב ומגיע לאגם מפשיר, שם הוא רואה קבוצת ברבורים יפהפייה חונה. הוא רוצה להצטרף אליהם, אבל אז חושב בליבו על כך שהוא מכוער, ושהברבורים ודאי לא ירצו בו. לבסוף הוא מחליט לזרוק את עצמו לתוך קבוצת הברבורים ושעדיף לו למות על ידם מאשר להמשיך את חייו מלאי הצער. לתדהמתו, הברבורים מברכים אותו לשלום ומקבלים אותו כאחד משלהם. כשהוא מסתכל מטה לאגם הוא רואה שהוא הפך לברבור יפהפה.
לפי גרסה אחת הברבורים עפים והוא מצטרף אליהם, לפי גרסה אחרת הם שטים באגם ושני ילדים רואים אותם ומכריזים שהוא הברבור היפה מכולם ולפי גרסה שלישית הוא חוזר לחווה יחד עם קבוצת הברבורים ואחיו לא מזהים אותו ונדהמים לגלות איך התייפה.
סמליות ביצירה.
הברווזון המכוער הפך לסמל תרבותי לאדם שאינו מתאים לחברה, לאדם שונה משאר האנשים סביבו.
אף על פי שנכתב כסיפור ילדים, מכוונת היצירה גם לקהל המבוגרים תוך אמירה חזקה על החברה האנושית ויחסה לחריגים. היצירה, נחשבת כאחת מיצירות המופת של אנדרסן. הברווזון המכוער נתקבל בעולם באהדה רבה והוא אחד הספרים האהובים בקרב ילדי העולם.
הברווזון המכוער העלה דיונים רבים בקרב הספרות על השונה מאיתנו ומשמש לחינוך ילדים קטנים לקבל את השונה.
עיבודים ליצירה.
היצירה זכתה לעיבודים רבים, אחד העיבודים המוכרים הוא הסרט האחרון של וולט דיסני שזכה להצלחה גדולה.
לאגדת הברווזון המכוער נעשו גם עיבודים מוזיקליים רבים. ב-1914 הלחין המלחין סרגיי פרוקופייב יצירה לקול ולפסנתר המבוססת על עיבודה של נינה מצ'רסקיה ובשנת 1932 הוא התאים את היצירה לקול ולתזמורת.
בשנת 2000 עלה בישראל המחזמר ״הברווזון המכוער״ בו שיחקו אמיר פיי גוטמן רמה מסינגר ואסף אשתר. גרסה מקורית נוספת עלתה בישראל גם בשנת 2012 בהפקת התיאטרון שלנו.
ב-2009 תיאטרון הבלט של ברדנטון, פלורידה הציג גרסת בלט לסיפור.
דני קיי שר על "הברווזון המכוער" בסרט הנס כריסטיאן אנדרסן (1952).
הסיפור הוצג באחד מפרקי סדרת האנימציה הדנית אגדות אנדרסן ששודרה בישראל בשנת 2005.
בשנת 2006 יצאה סדרת טלוויזיה המבוססת על הסיפור - "הברווזון המכוער ואני" והיא משודרת כיום בערוץ ג'וניור.
ריטב&quot;א
רבי יום טוב בן אברהם אַשֵּׂבִילִי (או אַלְשֵׂבִילִי, כלומר בן העיר סביליה; בקיצור ריטב"א; ה'י', 1250 – ה'צ', 1330) היה מגדולי רבני ספרד בתקופת הראשונים, ידוע ומפורסם כראשון חריף, אשר דבריו נהירים וברורים ללומד.
רבנותו ופעילותו התורנית.
למד תורה בברצלונה אצל הרא"ה (ר' אהרון הלוי), רבו המובהק שאותו הרבה להזכיר בהערצה, וכן אצל הרשב"א (ר' שלמה בן אדרת). עוד בחיי רבותיו נודע כתלמיד חכם מובהק ומורה הוראה. ב-1280 שימש כדיין בקהילת סרגוסה. כשנתיים לפני היוולדו כבשו הנוצרים את העיר סביליה מידי המוסלמים ובכל תקופת חייו הייתה ליהודים תקופה שקטה. גם בחיי רבותיו, הרשב"א והרא"ה, פנו אליו בני דורו בשאלותיהם הרבות, שכן מספר פעמים הוא מזכיר את הרשב"א והרא"ה. בנוסף לכך, ענה חלק מתשובותיו רק לאחר פטירתם.
מלבד אנשים פרטיים, פנו אליו בשאלות גם בתי הדין של הערים והמחוזות השונים. רבני דורו כינו את בית דינו "בית דין הגדול והיפה" (שו"ת הריטב"א, מ"ג). הריטב"א הקדיש מזמנו ללמודי פילוסופיה ובפרט בספר "מורה נבוכים" לרמב"ם, והשווה את תרגומיו למקורו הערבי. נוסף למורה הנבוכים עסק גם בספרי ההגות של חכמי פרובנס - רבי שמואל אבן תבון, רבי גרשום בן שלמה, ורבי יעקב אנטולי.
בחידושיו על התלמוד ניכרת השפעתם של הרמב"ן והרי"ף מחד, ומאידך גיסא דברי בעלי התוספות (לאו דווקא התוספות המודפסים כיום בגמרא). כאשר הוא כותב בחידושיו "תוספות" סתם כוונתו בדרך כלל לתוספות רבינו פרץ. כמו כן מביא הרבה מפסיקות מורו ורבו הרא"ה וכן שיטות ראשונים מתלמידי הרמב"ן כדוגמת הרשב"א. הריטב"א רחש כבוד רב גם לרמב"ם וגם לרמב"ן, אך השתדל לא לטשטש את הגבולין בין "דרך האמת" שבה הלך הרמב"ן לבין דרך "חכמת ההיגיון" של הרמב"ם. הוא מביע דעתו, שדרך רמב"ם "נכונה היא מאוד לפי דרכו" ודרך הרמב"ן "היא נכונה יותר לפי דרכו", כאשר את הרמב"ן הוא מכנה לעיתים "רבנו הגדול". הרבה פעמים ניתן לקרוא אותם החידושים הכתובים בספריו גם בחידושי רמב"ן, רשב"א, הנימוקי יוסף והר"ן. חידושיו על התלמוד נחשבים לספר יסוד בישיבות והוא נחשב בעל סמכות הלכתית בדברי הבית יוסף. כמו כן מפורסם השו"ת שלו.
במסגרת הפילוסופיה של ההלכה מייצג הריטב"א את הגישה לפיה המחלוקות הנמצאות בתלמוד אינן תאונה היסטורית או נובעות מחוסר הבנה וירידת הדורות (כדעת רבי אברהם אבן דאוד) ואינן פרי הפרשנות האנושית היוצרת (כדעת הרמב"ם), אלא הן טמונות כבר בהתגלות עצמה. כבר התורה שנמסרה למשה בסיני כוללת בחובה את הפרשנויות הסותרות. לדבריו בפרשנותו למסכת עירובין: "כשעלה משה למרום לקבל תורה הראו לו על כל דבר מ"ט פנים לאיסור ומ"ט פנים להיתר... ואמר (הקב"ה) שיהא זה מסור לחכמי ישראל שבכל דור ויהיה הכרעה כמותם". כך, התלמוד, על המחלוקות המתועדות בו, מהווה שיקוף של ההתגלות עצמה. בנוסף, כיוון שכל דעה, גם דעת מיעוט, נמסרה למשה בסיני, קיימת סמכות לבתי הדין בכל דור ודור לברור את הדעה המתאימה לדורו ולעניינו.
הריטב"א השתמש בעיקר בשפה העברית, אך לעיתים גם בערבית ובספרדית.
יחד עם גדולתו והערצתו בפי הכל, יהודים ולא יהודים, נהג בענווה יתירה ובכל תשובה לשואליו כותב הוא בכבוד גדול.
שמאל וימין (פוליטיקה)
שובניזם
יחידות MKS
גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון)
גלריית הדיוקנאות הלאומית (באנגלית: National Portrait Gallery) היא מוזיאון המצוי ברובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון שבאנגליה.
היסטוריה.
הגלריה הוקמה בשנת 1856 במטרה להציג דיוקנאות של דמויות היסטוריות ובעלות חשיבות בהיסטוריה של האומה הבריטית. הגלריה מציגה דיוקנאות, קריקטורות, תצלומים, רישומים ופסלים.