בסך הכל נהרגו בתל אביב בתקופת ההפצצות הראשונה כמאה אנשים.
תקופת ההפצצות השנייה.
תקופת ההפצצות השנייה על תל אביב התרחשה במהלך קרבות עשרת הימים (8 עד 17 ביולי), לאחר ההפוגה הראשונה במלחמה, שנמשכה חודש. במהלכה הופצצה העיר שמונה ימים ברציפות. לעיתים נערכו מספר גיחות הפצצה ביום והיו גם הפצצות ליליות. אפשר שההפצצות המצריות בתקופה זו נערכו בעקבות הפצצות חיל האוויר הישראלי על קהיר ועל אל עריש.
ביום חמישי, 8 ביולי, נערכה ההפצצה הראשונה בגל זה. אדם נהרג ברחוב דיזנגוף מהפצצה שכוונה לבסיס צבא סמוך. למחרת, 9 ביולי, בשלוש אחר הצהריים, נהרגו שני ילדים בבית הספר בבית חנה שבמשק הפועלות צפון, וילד נוסף נהרג בשדרות קרן קיימת (שדרות בן-גוריון דהיום).
בהפצצה ב-11 ביולי נפגעו שכונת מחלול שעל חוף הים, רחוב בן-יהודה ורחוב החשמל. באותו יום נהרגו בעיר שבעה, מהם חייל אחד.
ביום שלישי, 13 ביולי, ספגה תל אביב הפצצה כבדה על ידי שני מפציצים ושני מטוסי קרב מצרים. אלו באו מכיוון הים והפציצו את העיר מצפון לדרום. הוטלו פצצות רבות ללא הבחנה לרבות פצצות של 100 קילוגרם, שגרמו נזק רב למבנים. לדברי ראש העיר ישראל רוקח נחתו פצצות על 13 אתרים בעיר. נפגעו רחוב המלך ג'ורג', רחוב שינקין, רחוב אברבנאל, שכונת שבזי ושכונת נווה צדק. ההפצצה גרמה למותם של 19 אנשים - לרבות ששה בני פחות מ-18 - ולפציעתם של ארבעים. המטוסים התוקפים התגלו לפני תחילת ההפצצה והושמעה אזעקה. עם זאת, בדיון מיוחד של מועצת העיר שנערך למחרת טען ראש העיר כי רבים מהנפגעים בהפצצה היו אנשים שלא ירדו למקלטים חרף האזעקה, אלא עלו על גגות הבתים כדי להביט במטוסים או שהו ברחובות.
ב-17 ביולי הופצצה תל אביב בפעם האחרונה בשתי גיחות מצריות וספגה אבדות קשות. לפני הצהריים נפגעו רחוב סוקולוב, רחוב בלפור, רחוב אלנבי ורחוב וולפסון. בתים קרסו ומשפחות שלמות נפגעו. באותו יום נהרגו בעיר 22 אזרחים, מהם עשרה בני פחות מ-18. למחרת נכנסה ההפוגה השנייה לתוקפה.
בדיון נוסף של מועצת העיר ב-18 ביולי מחה ראש העיר על כך שבשבוע האחרון של ההפצצות נחתו פצצות בקרבת בית החולים העירוני, מתקן מגן דוד אדום ובית הבריאות על שם שטראוס, אף על פי שכולם סומנו בדגלי מגן דוד אדום והצלב האדום.
בסך הכל נהרגו בהפצצות על תל אביב במהלך קרבות עשרת הימים כחמישים אנשים, כולל שלושה חיילים, ונפצעו מאות.
הנפגעים.
בהפצצות על תל אביב נהרגו כ-150 איש. כ-130 מהם היו אזרחים (מתוך 180 אזרחים שנהרגו בעיר במלחמת העצמאות) והיתר חיילים. 33 מההרוגים האזרחיים היו בני פחות מ-18, מהם 15 שהיו בני פחות מעשר. בין ההרוגים היו בני שתי משפחות של ארבעה כל אחת (משפחות ויסרוס ושם-טוב) שנהרגו כולם יחד. בכמה מקרים נהרגו יחד שני בני זוג או הורה וילדו.
רבים מההרוגים היו אנשים שנפצעו ואושפזו בבתי חולים בתל אביב ומחוץ לה, אך מתו מפצעיהם בתוך יום או יומיים.
כל ההרוגים האזרחיים בהפצצות נקברו בבית הקברות נחלת יצחק.
למרות מספרם הרב של הנפגעים, ולמרות קיומן של אנדרטאות שונות בתל אביב לזכר נפגעי מלחמת העצמאות, אין אנדרטה לציון נפגעי ההפצצות בתל אביב.
הפיגוע באולם &quot;ארמון דוד&quot;
הולשטיין קיל
קילר שפורטפרייניגונג הולשטיין פון 1900 (בגרמנית: (Kieler Sportvereinigung Holstein von 1900 e.V) ובקיצור הולשטיין קיל, הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר קיל שבשלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. ימי הזוהר של המועדון היו בתחילת המאה ה-20, כאשר באותה תקופה זכה המועדון בשש אליפויות אזוריות של צפון גרמניה, ובאליפות גרמניה בכדורגל 1912. המועדון משחק בבונדסליגה השנייה.
היסטוריה.
מועדון הכדורגל הולשטיין קיל נוסד כתוצאה ממיזוג בין שני מועדונים, קילר פוסבאל-פריין פון 1900 וקילר פוסבאל-קלאב הולשטיין. קילר פוסבאל-פריין החל כמועדון התעמלות בשנת 1844, שלא זכה להצלחה גדולה, ובהמשך הפך גם למועדון אתלטיקה. בשנת 1900 הפך המועדון לקבוצת כדורגל. קילר פוסבאל-קלאב הולשטיין הוקם כמועדון כדורגל בשנת 1902. האיחוד בין שני המועדונים התרחש בשנת 1908, והשם שניתן למועדון המאוחד הוא הולשטיין קיל. כבר בתחילת ימיו הפך המועדון המאוחד למועדון מצליח, שאף הגיע לגמר אליפות גרמניה בכדורגל 1910, שם הפסיד בגמר לקרלסרוהה FV בתוצאה 0–1 לאחר הארכה. כעבור שנתיים, זכה מועדון הולשטיין קיל באליפות גרמניה בכדורגל 1912, שהיא האליפות היחידה בתולדות המועדון, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על אותה FV קרלסרוהה, משער של ארנסט מולר. בשנת 1914 נוספו למועדון מחלקות אתלטיקה והוקי שדה, והשם שונה לשפורטפריין הולשטיין פון 1902 (בתרגום לעברית, מועדון ספורט הולשטיין החל משנת 1902). מלחמת העולם הראשונה שהתקיימה באותו זמן גרמה להיחלשות משמעותית של המועדון, אך בשנות ה-20 של המאה ה-20 השיג המועדון מספר הישגים, לרבות הגעה לגמר אליפות גרמניה בכדורגל 1930, שם הפסיד בתוצאה 4–5 להרטה ברלין.
במהלך מלחמת העולם השנייה, תחת משטר הרייך השלישי, חולקו ליגות הכדורגל העליונות בגרמניה ל-16 מחוזות, כאשר המתחרה העיקרית של הולשטיין קיל במחוז שלה הייתה המבורג. בשנת 1942 פוצל המחוז בו התחרו הולשטיין קיל והמבורג לשתי ליגות, ליגת המבורג וליגת שלזוויג הולשטיין. הדבר גרם לכך שלהולשטיין קיל לא הייתה מתחרה רצינית במחוז שלה, והאליפויות היו מובטחות לה עד לתום המלחמה, וכתוצאה מכך, גם השתתפויות במשחקי הפלייאוף על האליפות של גרמניה כולה. הולשטיין קיל רשמה באותו זמן הישגים כמו הגעה לחצי גמר האליפות בגרמניה בשנת 1943.
לאחר המלחמה והארגון מחדש של הליגות בגרמניה, כאשר חולקה גרמניה המערבית לחמש ליגות ראשונות מרכזיות, הולשטיין קיל שיחקה בליגה הצפונית (אוברליגה נורד), וסיימה פעמיים כסגנית, בשנים 1953 ו-1957. בשנת 1961 זכתה קבוצת המילואים של המועדון בגביע גרמניה לחובבים. בשנת 1963 הוקמה הבונדסליגה, אך הולשטיין קיל לא נכנסה אליה, והמשיכה לשחק באוברליגה נורד שהייתה השנייה בהייררכיית הליגות בגרמניה. הולשטיין קיל כשלה להעפיל לבונדסליגה, ובשנת 1974, כאשר בוצע ארגון מחדש של מבנה הליגות בגרמניה והוקמה הבונדסליגה השנייה, לא הצלחה הולשטיין קיל להיכנס אליה ושיחקה בליגה השלישית בהייררכיית הליגות, שהיא ליגה מחוזית. בשנת 1978 הצליחה הולשטיין קיל להעפיל לבונדסליגה השנייה, שחולקה אז למחוזות צפון ודרום, והשתלבה במחוז צפון. בשנת 1981 נשרה הולשטיין קיל בחזרה לליגה השלישית.
עם איחוד גרמניה בשנת 1990, בוצעו שוב תהליכים ארגוניים בכדורגל הגרמני כאשר הצטרפו קבוצות מגרמניה המזרחית. בשנת 1994 הולשטיין קיל שיחקה בליגה השלישית בהייררכיית הליגות. בשנת 1996 נשרה הקבוצה לליגה הרביעית (מחוז שלזוויג הולשטיין) ובשנת 1998 העפילה בחזרה לליגה השלישית. ארגונים מחדש של הכדורגל הגרמני גרמו למועדון להתנדנד בין הליגה השלישית לרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה.
בשנת 2006 הייתה קרובה הקבוצה להעפיל לבונדסליגה השנייה, אך כשלה. כעבור עונה נשרה הקבוצה לליגה הרביעית. בשנת 2009 העפילה הקבוצה לליגה הגרמנית השלישית, שהפכה לליגה כל-גרמנית באותה עונה, אך נשרה לליגות האזוריות כעבור עונה אחת. בשנת 2013 חזרה הולשטיין קיל לליגה השלישית, שם נשארה במשך ארבע עונות. בשנת 2017 העפילה הקבוצה לבונדסליגה השנייה לאחר שסיימה במקום השני בליגה השלישית. בעונת הבכורה של הולשטיין קיל בבונדסליגה השנייה, 2017/18, סיימה הקבוצה במקום השלישי ושיחקה במבחני העלייה לבונדסליגה מול וולפסבורג. הולשטיין קיל הפסידה בשני המשחקים בתוצאות 1–3 ו־1-0 ונשארה בבונדסליגה השנייה לעונה נוספת.
בעונת 2018/19 רשמה הקבוצה את הישג השיא שלה עד אז, בו העפילה לשלב 16 האחרונות בהגביע הגרמני, כאשר הדיחה את פרייבורג מהבונדסליגה הראשונה.
בעונת 2020/21 שחזרה הקבוצה את ההישג כשהדיחה מהגביע את מחזיקת הטרבל באיירן מינכן, על אף הבדלי הליגות ביניהן, לאחר תיקו 2-2 במהלך 90 דקות, בו השוותה הקבוצה 4 דקות בתוך תוספת הזמן וניצחון 5–6 בבעיטות הכרעה, בהמשך רשמה הישג שיא חדש כאשר העפילה לרבע הגמר של טורניר הגביע לאחר ניצחון בפנדלים (6–7) על דרמשטאדט 98 בשלב 32 האחרונות.
סגל הקבוצה.
(קפטן)
מלחמת האזרחים בלבנון (1975–1990)
ועידת סומאם
ועידת סומאם (בערבית: مؤتمر الصومام בקבילית: Agraw n Summam) הייתה ועידה של מנהיגי החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה FLN, שכונסה במחתרת ב-20 באוגוסט 1956 בעמק סומאם, ביישובים איר'באן ואיפרי שבכפר אווזלאקן (אוזלאגן) של ימינו, במחוז בג'איה בקביליה שבאלג'יריה. הכינוס שהיווה ציון דרך חשוב בתולדות המהפכה האלג'יראית, אורגן בעיקר על ידי עבאן רמדאן, האחראי על המחתרת באלג'יר ולערבי בן מהידי (אחראי על מחוז ה'). אל מהידי מילא את תפקיד יושב ראש הוועידה ורמדאן - את זה של מזכיר.
השתתפו בוועידה, בין השאר, כרים בלכאסם (אזור ג), אעמר אועמראן (אזור ד), סי מחמד בוקרה, יוסף זיר'וד (אזור ב), לחדר בן טובאל, סלימאן דחילס, המפקד עז א-דין, סי לחדר, עלי חוג'ה ועלי מלאח (אזור ו)
מוסטפא בן בולאעיד לא יכול היה להשתתף מכיוון שמת בקרב 5 חדשים קודם לכן. גם משלחת מנהיגי חוץ בראשות אחמד בן בלה לא הצליחה להגיע לאחג'יריה.
המועצה הלאומית של המהפכה האלג'יראית CNRA בנבחרה בוועידת סומאם כללה 34 חברים: 17 חברים מלאים ו-17 חברי משנה.
הארגון.
הוועידה אימצה מצע שהתייחס ליעדי המהפכה, לסוגיות פוליטיות וצבאיות ולפניה של המדינה האלג'יראית העצמאית שתקום.
דובר על הקמת מדינה המבוססת על פלורליזם פוליטי ולשוני ועל הפרדת הדת מהמדינה.