צבעוני המדבר בעל פרח דמוי גביע בעל 6 עלי עטיף צבעוניים. הפרח בגודל בינוני בצבע אדום כהה ללא זר בהיר סביב הכתם השחור הנמצא בצבעוני ההרים. הגבעולים של הפרח קצרים. העלים מסולסלים בצבע אפור ירוק. צבעוני המדבר גדל בישראל בנגב הצפוני (יער להב), בהר הנגב, במדבר יהודה, אזור מכתש רמון ובנחל צין העליון. הפריחה בחודשים פברואר עד מרץ.
בנימין כץ
בנימין כץ (בכתיב יידי: בעניאמין קאַץ; 1906, הורודניצה, האימפריה הרוסית – 3 ביולי 2002, כ"ג בתמוז תשס"ב, תל אביב) היה משורר יידיש, עורך ומתרגם.
חייו.
בנימין כץ נולד בהורודניצה שליד ז'יטומיר בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה) במשפחה של קדרים עניים, וזכה לחינוך דתי מקובל. הוא התייתם מאביו אהרון בעודו ילד, וגודל על ידי אחיו הגדולים ממנו, בעזרת אמו. יחד עם לימודיו בתלמוד תורה, למד גם בבית ספר רוסי. בהיותו נער כבן שלוש עשרה, היגרה משפחתו לטורונטו, קנדה, והצטרפה אל משפחת דודו.
בנימין כץ החל בכתיבתו, בעברית וביידיש, בעודו נער, לימים נטש את הכתיבה בעברית והתמסר לכתיבה ביידיש בלבד. בשנת 1924, בסוף לימודיו בבית-הספר התיכון בטורונטו, ארגן מועדון של קוראים ודוברי עברית, בשם "דוברי עברית". הוא ערך גם כתב עת עברי לנוער, בשם "המעין". בסיום לימודיו עסק במלאכות שונות, היה סדר בבית דפוס, היה מורה ועיתונאי.
בשנת 1933 היגר בנימין כץ לניו יורק, שם התגורר במשך שש-עשרה שנים. בניו יורק הוא הרחיב את פעילותו העיתונאית וכתב לספריית "הרכבת התחתית", "סאבוויי-ביבליאָטעק, 1000 געשיכטעס פאר גרויס און קליין", שהוציאה ספרוני קריאה ביידיש לקוראים צעירים ומבוגרים, לקריאה בעת נסיעתם ברכבת התחתית בניו יורק.
בשנת 1949 עלה בנימין כץ לישראל יחד עם רעייתו, משוררת היידיש ברכה קופשטיין. מפעלו הספרותי הידוע ביותר הוא האנתולוגיה המקיפה של שירי ערש ביידיש, "אונטער יאַנקעלעס וויגעלע" (יידיש: "מתחת לעריסתו של יענקלה") שערך עם רעייתו. בספרייה הלאומית בירושלים מצויים כעשרה מספריו, שירי הילדים העממיים-אגדיים שלו, סיפוריו ומערכוניו.
בנימין כץ נפטר בתל אביב בשנת 2002, בגיל 96.
הנרי דייוויד ת'ורו
מרמוסט
מרמוסט (שם מדעי: "Callithrix") הוא סוג של פרימט השייך למשפחת המרמוסטיים.
אורכם של רוב המרמוסטים מגיע ל-20 ס"מ. הם בעלי מאפיינים פרימיטיביים ביחס לשאר הקופים: טפרים במקום ציפורניים, בעלי שערות חישה על פרק כף היד, ומבנה מוחם פרימיטיבי. טמפרטורת גופם משתנה באופן חריג, שינוי היכול להגיע ל-4 מעלות ביום.
קופי המרמוסט הם פעילים מאוד. הם חיים בחופה העליונה של עצי היער, וניזונים מחרקים, פירות ועלים. החותכות התחתונות שלהם ארוכות, ובעזרתן הן יכולים לנקוב חורים בגזעי וענפי עצים כדי להיזון על הגומי שבתוכם. חלק מהמינים הם אוכלי גומי מומחים.
המרמוסטים (יחד עם הגיבונים) הם בין הפרימטים היחידים שמנהלים אורח חיים מונוגמי. הם חיים בקבוצות משפחתיות קטנות הכוללות זוג וצאצא. נראה שהם טריטוריאליים. ברוב המינים, המלטות תאומים הן הנורמה ושלישיות אינן נדירות. ההורים מגלים דאגה רבה לצאצא, והאב הוא זה שנושא אותו בעת שהמשפחה נודדת.
המרמוסט מוזכר במחזהו של ויליאם שייקספיר, הסערה, כאשר קאליבן אומר שידריך את אדונו החדש סטפאנו "כיצד ללכוד את המרמוסט הזריז" לאוכלה, באי הבודד בו מתרחש המחזה (מערכה שנייה, תמונה שנייה).
פרימאטים
טרנסוול
פרס טשרניחובסקי
פרס טשרניחובסקי לתרגום מופת הוא פרס המוענק על ידי עיריית תל אביב-יפו. הפרס נקרא על שם המשורר שאול טשרניחובסקי, בהתאם להחלטת מועצת העיר משנת 1942. טשרניחובסקי השתתף בניסוח תקנון הפרס ואף נכח בחלוקתו הראשונה בשנת תש"ג-1943.
הפרס מתחלק לשני חלקים. חלקו הראשון, פרס לתרגום מופת בתחום הספרות יפה. חלקו השני, פרס לתרגום מהספרות המדעית.
בעקבות רפורמה בחלוקת הפרסים העירוניים, הפרס מחולק מדי שנתיים.
Shpongle
לגליזציה
לֵגָלִיזַצְיָה (בעברית: הַתָּרָה לפי חוק) היא הסרת איסור שקיים לגבי פעולה שאינה חוקית, או חקיקת חוק שמתיר פעולה שהייתה בעבר מחוץ לחוק. באופן גס, ניתן לדבר על לגליזציה מוחלטת, ועל לגליזציה מבוקרת.
לגליזציה מוחלטת או מבוקרת.
לגליזציה עשויה להיות מוחלטת, דהיינו מצב בו האיסור מוסר באופן מוחלט וללא שום סייג, או מבוקר, דהיינו האיסור מוסר באופן מחושב ושקול כביכול. הבחירה בתהליך מסוים כרוכה בגורמים רבים ובבדיקת כל מקרה לגופו.
סיבות לביצוע לגליזציה.
ללגליזציה של פעולות שהיו אסורות בעבר יכולות להיות סיבות שונות, ביניהן:
לעיתים לגליזציה נובעת מכמה מהסיבות יחד: לגליזציה של סמים קלים לדוגמה, שהונהגה בכמה מדינות, קשורה גם בהכרה בחוסר יעילות החוק וגם בשינוי בערכי החברה.
שאלת הלגליזציה קשורה פעמים רבות בסוגיות ערכיות הנתונות לוויכוח ציבורי. המתנגדים ללגליזציה של סמים קלים למשל טוענים שהיא מעדיפה את הפרט על חשבון הכלל, ושהשימוש בסמים פוגע לא רק במשתמש אלא גם במשפחתו וחבריו. אחרים לעומתם טוענים לחירות וחופש הפרט, וגורסים שאין לממשלה סמכות מוסרית לנטילת חופש זה כאשר האדם אינו פוגע בסביבתו. ליברטנים תומכים בליברליזציה של מה שמוגדר בעיניהם כ"פשעים חסרי-קורבנות", כגון שימוש בסמים מכל סוג, שימוש בנשק למטרות הגנה עצמית, וזנות.
לגליזציה ודה-קרימינליזציה.
יש להבחין בין לגליזציה לבין דה-קרימינליזציה, שמסירה את ההיבט הפלילי מעבירה מסוימת, אך אינו הופכת את העבירה לחוקית לגמרי. לדוגמה בישראל זנות אינה מהווה עבירה פלילית, אך סרסרות כן. גם שימוש בסמים קלים אינו נאכף במדינות רבות בעולם, אך הסוחר בהם יענש בחומרה.
שמואליק קראוס
מוריגן הכתם
מוריגן הכתם או ג'ון דורי (באנגלית: John Dory; שם מדעי: "Zeus faber") הוא דג ממחלקת מקריני סנפיר, בעל גוף צר, גבוה ופחוס מצדדיו. למוריגן הכתם תכונה ייחודית: פיו משתרבב קדימה. מצב זה מסייע למוריגן הכתם ללכוד את טרפו. גם גופו הדק, אשר קשה להבחין בו, מאפשר לו להתקרב אל הטרף מבלי להתגלות. מוריגן הכתם נפוץ מאוד באוקיינוס השקט (וההודי) ואפשר למצוא אותו גם בחופיו המזרחיים של האוקיינוס האטלנטי, בחופי הים התיכון ובישראל. סימן ההיכר שלו הוא הכתם השחור, המוקף בטבעת צהובה, הנמצא בכל צד של גופו (במרכז).
יעקב פולוצקי
יעקב חיים (הַנס) פּוֹלוֹצקי (Polotsky; 13 בספטמבר 1905 – 10 באוגוסט 1991) היה בלשן, מזרחן ופרופסור לאגיפטולוגיה ולשפות שמיות באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה.
פולוצקי נולד בשנת 1905 בציריך בירת שווייץ, בן להורים ממוצא יהודי רוסי מקרים, שעברו לציריך בשל גל הפוגרומים שגאה ברוסיה במהלך מהפכת 1905. אביו היה כימאי ואמו הייתה מורה לשפות. את רוב שנות ילדותו עשה בגרמניה, ובעיקר בבירתה ברלין.
לדבריו, את הכישרון לשפות ירש מאמו. כבר מגיל צעיר התעניין פולוצקי בשפות, ועוד בנעוריו למד רוסית, לטינית, צרפתית ואנגלית. לימים סיפר כי אחת החוויות המעצבות שהובילו אותו ללימודי מצרית הייתה עיון בספר על רומא וימי קדם; בספר הופיע תבליט של קלאופטרה ולצדו שמה כתוב בהירוגליפים. פולוצקי הוקסם מצורתם ופנה למוזיאון המצרי בברלין, שם רכש את הספר "ההירוגליפים" מאת אדולף ארמן, וזכה להיכרות ראשונה עם קיצור הדקדוק המצרי. כשסיים את לימודיו התיכוניים כבר היו לו ידיעות במצרית קלאסית, במצרית רעמססית, בקופטית ובסורית.
בשנות העשרים הועסק על ידי האקדמיה למדעים בברלין כמפענח ספרי פפירוס מניכאיים בשפה הקופטית. בתקופה זו גם כתב את הערך "מניכאיזם" שפורסם באנציקלופדיה לעולם הקלאסי (הידועה גם בשם "פאולי-ויסובה", Pauly–Wissowa). למד באוניברסיטת ברלין, שם היה תלמידו של קורט זתה, וכעבור שנה עבר לאוניברסיטת גטינגן, שם קיבל תואר דוקטור בשנת 1926. באוניברסיטת גטינגן עסק במחקר והשתתף ב"מפעל תרגום השבעים", אז טיפל בחומר יווני, קופטי, סורי וערבי. בעקבות עליית הנאצים לשלטון עלה לארץ ישראל והצטרף לאוניברסיטה העברית בשנת 1934, שם הקים את החוג לבלשנות ולימים כיהן כדקאן הפקולטה למדעי הרוח.
בירושלים חזר לעסוק בשפה המצרית, והתחיל לעסוק גם בשפות השמיות החיות, ובעיקר באקסצנטריות שבהן – הן מבחינתן ריחוקן הגאוגרפי מהמרכז והן מבחינת המבנה הדקדוקי שלהן. בירושלים גם התחיל ללמוד חבשית עתיקה מפי נזיר חבשי, אשר עודד אותו ללמוד גם אמהרית.
פולוצקי היה מחשובי החוקרים המודרניים של הלשון המצרית והלשונות השמיות. בשנת 1936 זכה לפריצת דרך מכרעת בתחום הפועל במצרית, שאותה זקף בין היתר לידיעותיו באמהרית. פריצת דרך זו היוותה תגלית בולטת ומהפכנית ביותר בתחום הדקדוק המצרי, והיא שהובילה לאחד מהישגיו המשמעותיים ביותר של פולוצקי - פרסום "Études de syntaxe copte" בשנת 1944, אשר הניח את יסודותיה של שיטת הניתוח התחבירי-מבני הנקוטה באסכולת ירושלים של חקר הבלשנות המצרית. פרסום זה הביא לשינוי יסודי ומהותי בבסיס המדעי של הבנת המבנה התחבירי של השפה המצרית העתיקה והשפה הקופטית. במחקריו עסק בלשונות העברית, היוונית ובלשונות מזרחיות - בראש ובראשונה מצד מבנן התחבירי. התמחותו המיוחדת הייתה במצרית, קופטית, סורית חדשה וניבים אתיופיים.
במלחמת העצמאות שירת ביחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות, בתחום פיצוח צפנים.
בשנת 1959 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1962 זכה בפרס רוטשילד במדעי הרוח, בשנת 1966 זכה בפרס ישראל למדעי הרוח וב-1982 בפרס הארווי.
לאחר שפרש לגמלאות המשיך ללמד בביתו עוד כעשר שנים קופטית, אמהרית, ארמית חדשה וטורקית.
פולוצקי הלך לעולמו ב-1991, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
בשכונת גילה בירושלים נקרא רחוב על שמו.
נווארה