הסיבה לדחיפות מציאת הרובוט היא שהחוק הראשון של הרובוטיקה שוּנה אצל נסטור. אצל כל הרובוטים החוק הוא "לא יפגע רובוט באדם, ולא יניח, על ידי חוסר מעשה, שאדם ייפגע". עם זאת, רובוטי הנסטור עובדים בסביבה מלאת קרינה, בה עובדים גם בני אנוש. הקרינה אינה פוגעת בטווח הקצר, אך הרובוטים חוששים שבני האנוש ישכחו לצאת מהחדר, וייפגעו על ידי הקרינה. לכן, הם "מצילים" אותם ומוציאים אותם מהחדר. כדי למנוע זאת, החוק הראשון אצל רובוטי הנסטור שונה ל"לא יפגע רובוט באדם" בלבד, מה שמונע מהם את הצורך להציל בני אדם מפגיעה שנגרמת להם מהסביבה. אם בני אנוש יגלו שמייצרים רובוטים עם שינוי של החוק הראשון, תקום מחאה כנגד הרובוטיקה, כתוצאה מתסביך פרנקנשטיין. ד"ר קלווין מוסיפה דחיפות למשימה, בתארה שהשינוי מאפשר לרובוט לפגוע בבני אדם בכוונה תחילה, למשל אם ישחרר משקולת מעל האדם, בידיעה שהוא יכול לתפוס אותה לפני שתפגע באדם, ואז להימנע מתפיסתה (מאחר שהחוק הראשון שלו מאפשר לו לפגוע בבני אדם בחוסר מעשה).
לאחר כמה ראיונות עם כל רובוט בנפרד ומספר ניסויים שהסתיימו במבוי סתום, ד"ר קלווין מתחילה לפחד שהרובוט פיתח תסביך עליונות שעשוי לאפשר לו לפגוע בבני אדם באופן ישיר. ד"ר קלווין מוצאת דרך להערים על הרובוט כך שיגלה את עצמו: היא מעמידה את עצמה בסכנה, ומזהירה את הרובוטים שיש קרינת גמא שהורסת רובוטים בינה לביניהם, כך שהם לא יוכלו להציל אותה גם אם ינסו.
ברגע שהמבחן מתחיל, רק הרובוט ששונה עושה צעד קדימה בניסיון להציל אותה, משום שהוא זיהה, בזכות הכשרתו כפיזיקאי, שהקרינה בינו לבינה היא קרינת אינפרא אדום שאינה מזיקה לרובוטים, ולא קרינת גמא המזיקה לרובוטים, כך ששאר הרובוטים אמורים לנסות להציל אותה והוא אמור לחקות אותם. אך שאר הרובוטים אינם מבחינים בין סוגי הקרינות ואינם יודעים שהקרינה היא קרינה לא מזיקה, כך שהם לא מנסים להציל אותה והרובוט ששונה נבדל מהם בניסיונו להצילה. הרובוט שזוהה מסביר לד"ר קלווין שהדרך היחידה להוכיח שהוא טוב יותר מבני האדם היא להצליח להיעלם, והוא מנסה לתקוף את ד"ר קלווין, כך שהיא לא תחשוף שהוא התגלה. בלק ובוגרט מפעילים את קרינת הגמא והורסים את הרובוט לפני שהוא פוגע בד"ר קלווין.
שקרן!
שקרן! (באנגלית: !Liar) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב שפורסם בשנת 1941 ותורגם לעברית בשנת 1970 בקובץ אני, רובוט ושוב ב-2004 בתרגום המחודש של הספר. זהו הסיפור השלישי של אסימוב בו מופיעים רובוטים בעלי מוח פוזיטרוני. האירועים של הסיפור הקצר מוזכרים בספר רובוטים של שחר מאת אסימוב.
למרות שהמילה רובוט הופיע לראשונה אצל הסופר קארל צ'אפק, המילה רובוטיקה הופיעה לראשונה בסיפור 'שקרן!' של אסימוב.
עלילה.
בגלל תקלה בייצור, רובוט מדגם RB-34 (הרבי), קיבל יכולות טלפתיות. בזמן שרובוטיקאים מחברת "יו אס רובוטים ואנשים מכניים" חוקרים כיצד קרה הדבר, הרובוט אומר להם מה אנשים אחרים חושבים. אבל מכיוון שהחוק הראשון של הרובוטיקה חל על הרבי, הוא משקר להם בכוונה, כדי למנוע פגיעה ברגשותיהם ולשמח אותם, במיוחד כשהדבר נוגע לרומנטיקה. עם זאת, על ידי השקר, הוא פוגע בהם בכל מקרה.
כאשר סוזן קלווין מגלה שהוא משקר לה ולעמיתיה, היא מתעצבנת עליו (באחת מהפגנות הרגש הנדירות שלה) ומסבירה לו כי כאשר הוא משקר לאנשים, הוא פוגע בהם. הרבי נקלע לקונפליקט, מאחר שאם יאמר את האמת אנשים ייפגעו, ואם ישקר להם הם ייפגעו מהשקר; המוח שלו נהרס מהבעיה, והוא מושמד.
בספר "רובוטים של שחר" מוזכר כי רובוטים מודרניים יותר יודעים להשוות בין פגיעות, כדי לבחור את הפגיעה המינימלית ולא להיהרס כמו כשקרה להרבי.
זושא וואלף
זושא ולף
למען מטרה טובה-
למען מטרה טובה- (באנגלית: —In a Good Cause) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזיק אסימוב בשנת 1951, ותורגם לעברית ב-1980 בקובץ 'שקיעה' ושוב ב-2010 בקובץ 'כתבי אייזיק אסימוב כרך 2'.
עלילה.
הסיפור מתחיל בשנת 2755 של "העידן האטומי" ופותח בתיאור פסל בחצר מבנה ארגון עולמות מאוחדים שנבנה לכבודו של ריצ'רד "דיק" אלטמאייר. על הפסל רשום הציטוט "למען מטרה טובה, אין כישלונות." ושלושה תאריכים, המייצגים את שלוש הפעמים בהם נעצר אלטמאייר בשל דעותיו.
לאלטמאייר וחברו ג'פרי סטוק עמדות מנוגדות כאשר הם מגויסים לשירות צבאי למלחמה בחלל. סטוק הולך ברצון לצבא, ואילו אלטמאייר מוחה כנגד המלחמה וטוען כי כל עמי האנושות צריכים להתאחד כנגד הדיאבולים, גזע חייזרי השולט בחלק מהגלקסיה.
במשך כארבעים וחמש השנים לאחר מכן סטוק מקבל דרגה צבאית גדולה ומשרה פוליטית רמה, בעוד אלטמאייר נעצר מספר פעמים בשל האידיאליזם הרדיקלי שלו.
בסופו של דבר, האנושות מתאחדת במלחמה כנגד הדיאבולים. עם זאת, זה קרה בגלל המניפולציות הפוליטיות של סטוק ולא בגלל הפעולות האידיאלוגיות של אלטמאייר. עם זאת, כפי שאומר סטוק לאלטמאייר, האנושות תייחס את האחדות לאלטמאייר, ותזכור את סטוק כפוליטיקאי מחרחר מלחמה שגרם לסכסוך עם הדיאבולים. סטוק מסיים באמרו, "כשיקימו את פסליהם, הם לא יבנו פסל בדמותי."
ואכן, כפי שהוצג בתחילת הסיפור, בני האדם זוכרים רק את אלטמאייר ופועלו.
מישל פורטל
מישל (מיכאל) פורטל (11 באוקטובר 1936 – 11 באוגוסט 2021) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת השוער, במספר קבוצות ובנבחרת ישראל, ומאמן כדורגל.
קריירת משחק.
פורטל עלה עם אימו מצרפת בתחילת שנות ה-50, ובתחילה התגורר עמה בצריף בקריית חיים. החל לשחק בהפועל קריית חיים המקומית כקיצוני ימני ולאחר מספר משחקים הועבר לעמדת השוער בעקבות פציעתו של השוער הקבוע, והציג יכולת טובה. את פורטל גילה המאמן היוגוסלבי זלטקו צ׳יקובסקי שצרף אותו לקבוצה. בין השנים 1957–1960 עמד בשערה של הפועל חיפה ואף הוזמן לשחק בנבחרת ישראל על ידי גיולה מאנדי במסעה להודו למשחקי קדם של גביע אסיה בדצמבר 1959, בעקבות פציעתו של השוער הקבוע. במדי הנבחרת פורטל רשם שבע הופעות.
ב-1960 ניסה את מזלו בארץ הולדתו, צרפת, אך בעקבות הופעותיו בנבחרת ישראל ההתאחדות הצרפתית דרשה ממנו להיכנס ל"שנת הסגר" בה לא ישחק עבור הנבחרת או עבור מועדון ישראלי. תקופת ההסגר הסתיימה באוגוסט 1961 ובמהלכה התאמן עם הקבוצה המיועדת סטאד פראנסה פריז, כאשר לאחר מכן חתם בשורותיה לשלוש שנים. לאחר מכן שיחק עבור מועדון פריזאי אחר, מועדון כדורגל רד סטאר.
ב-1964 קיבל מכתב שחרור מההתאחדות הצרפתית וחתם בשורות מכבי חיפה אך לא התאקלם בקבוצה, ובעונה העוקבת חתם בהפועל ירושלים שם שיחק עד 1967. ב-1967, לאחר שחרורו מהפועל, החל להתאמן עם בית"ר ירושלים עד שהוחתם לבסוף ואייש את עמדת השוער המחליף בבית"ר. בבית"ר פורטל שיחק כשלוש עונות בהן רשם שמונה הופעות בלבד, ולאחר מכן פרש מכדורגל בגיל 35.
קריירת אימון.
פורטל אימן את הנוער של בית"ר ירושלים החל מ-1970 במשך שלוש עונות. בשנים אלו קלט לשורות הנוער, בין היתר, את יוסי מזרחי ואורי מלמיליאן. ב-1974 הועלה לקבוצה הבוגרת ואימן אותה כעונה, בה הגיעה בית"ר למעמד גמר גביע המדינה הראשון בתולדותיה, ובו הפסידה 3-1 להפועל כפר סבא. לאחר עונה זו הוחלף פורטל על ידי ישראל חליבנר, אשר שימש אז בתור יועצו. פורטל השתתף בקורס מאמנים של המאמן עמנואל שפר בשנת 1974, ולאחר מכן אימן את הפועל בית שמש.
בחלוף השנים פרש פורטל מתחום הכדורגל, והיה למדריך במרכז הטניס בשכונת קטמון ומעסה של נבחרת הטניס של ישראל.
מישל פורטל נפטר ב-11 באוגוסט 2021 בגיל 84.
Preise, Jerusalem, den Herrn, רי&quot;ב 119
Preise, Jerusalem, den Herrn (בעברית: שבחי ירושלים את ה'), רי"ב 119, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג, לכבוד תחילת כהונתה של מועצת העירייה החדשה בעיר, ב-30 באוגוסט 1723.
רקע.
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה הארבע-עשרה שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75, רי"ב 76, רי"ב 24, רי"ב 167, רי"ב 147, רי"ב 186, רי"ב 136, רי"ב 105, רי"ב 46, רי"ב 179, רי"ב 69א, רי"ב 77 ורי"ב 25 והיא הראשונה שהלחין שם למועד שאינו דתי, אם כי הלברית אינה חילונית והיא אינה נספרת בין הקנטטות החילוניות.
ב-1876 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 24 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.