הדרורים נוהגים לקנן במושבות, בתלות במין עצמו ובזמינות אתרי קינון. הקן עשוי להיות בשיחים או בעצים, בחורים טבעיים בעצים, בבניינים או על סכך, או בקנים של ציפורים אחרות. התטולה מונה עד 9 ביצים, ושני המינים דוגרים עליהם בין 12 ל-14 ימים, ועוד 14 - 24 ימים עד לפריחת הגוזלים מהקן. הדרורים הם באופן טיפוסי ציפורים הניזונים מן הקרקע, אוכלי זרעים, אולם יצודו גם חרקים קטנים במיוחד בזמן הרבייה. כמה מינים, כגון דרור הבית, יתורו אחר אוכל בסביבה אורבנית, והם כמעט אוכלי כל. רוב הדרורים הם ידידותיים ויצרו להקות גדולות.
הדרור במסורת ישראל.
הדרור  הוא עוף טהור וקרוב לוודאי שהוא העוף אשר נזכר בהקשר לטהרת המצורע (ויקרא יד, ד; משנה נגעים יד, א).
לדרור ישנה מסורת כשרות בכל קהילות ישראל: מזרח אירופה, בכמה מקהילות גרמניה, איטליה, מרוקו, תימן וארץ ישראל.
הדרור כביטוי לחופש.
כבר במקרא מציין המונח דרור - חופש, חירות ושחרור מעבדות. בספר ויקרא מתואר שילוח העבדים בשנת היובל כדרור "וקראתם דרור בארץ לכל יושביה".
חלונות
נאסדאק
האקדמיה ללשון הערבית
האקדמיה ללשון הערבית בישראל (בערבית: مجمع اللغة العربية) היא המוסד העליון למדע ולחקר הלשון הערבית בישראל, שקם בדצמבר 2007.
סמכויותיה ותפקידיה הוסדרו בחוק המוסד העליון ללשון הערבית, שנחקק במרץ 2007, והם מקבילים במידה רבה לאלו של האקדמיה ללשון העברית.
לפי החוק, מטרות האקדמיה הן:
נשיאה הראשון של האקדמיה היה פרופ' מחמוד גנאים, ולאחר פטירתו מונה פרופ' מוסטפא כבהא לנשיא. מקום מושבה ברחוב פאולוס השישי שבנצרת.
Motorola
Microsoft Corporation
קרלו אירלודי
קרלו אֵירלודי (איטלקית: Carlo Airoldi; 21 בספטמבר 1869 – 1929) היה רץ מרתון איטלקי שהתפרסם בכך שאת כל הדרך לאולימפיאדת אתונה (1896) עשה רגלית.
חייו.
נעוריו ותחילת הקריירה.
אירלודי נולד באוריג'ו (Origgio), עיירה בנפת וַרֶזֶה אשר במחוז לומברדיה כבן למשפחת איכרים. הוא החל להשתתף בתחרויות ספורט באזור וארזה (האירוע הראשון המתועד היה בגורלה (Gorla)) ואחר־כך בתחרויות לאומיות ובינלאומיות שבו ניצח את יריבו הגדול ביותר בתקופה זו לואי אורטג (Louis Ortègue) ממרסיי. ב-1892 הוא זכה במירוץ לקו (Lecco)-מילאנו ואחריו ניצחון במרוץ מילאנו-טורינו. הוא התפרסם במהירות והיה אחד מן הרצים למרחקים ארוכים המובילים בתקופתו. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה הניצחון במירוץ מילאנו-ברצלונה (ספטמבר 1895), תחרות בת 12 קטעים שאורכם הכולל 1050 קילומטרים. תמורת הניצחון זכה אירלודי ב-2,000 פזטות.
האולימפיאדה.
אירלודי שאף להתחרות באולימפיאדת אתונה (1896) וסיכוייו לזכות בה היו טובים. עם זאת, על מנת להגיע לבירת יוון הוא היה זקוק לכסף. הוא פנה לעורך של כתב-עת ידוע בתקופה זו "לה ביצ'יקלטה" (La Bicicletta) והציע כי הוצאות הנסיעה שלו לאתונה יהיו זולות במיוחד. הוא ילך ברגל דרך אוסטריה, האימפריה העות'מאנית ויוון – מסע הרפתקאות שיאלץ אותו לכסות לפחות 70 קילומטרים בכל יום על מנת להגיע במועד לתחרות שלו באתונה. תפקיד העיתון היה לתעד את המסע ולספק לו את המידע הנדרש.
הביטאון הסכים להצעה ומסעו החל. הקטע ממילאנו לספליט, דרך טריאסטה ופיומה, עבר ללא בעיות. אירולדי תכנן לעבור לאורך החוף של קרואטיה ואז דרך העיירה קוטור שבמונטנגרו וקורפו. בטרם הגיע לדוברובניק הוא נפל ונפצע בידו ונאלץ לשהות יומיים באוהל. לאחר שהתרו בו לבל ייחצה את אלבניה ברגל הוא עלה על סיפונה של ספינה אוסטרית שהובילה אותו לפטראס שביוון. משום הוא המשיך ברגל לאורך מסילת הרכבת שכן לא היו אז כבישים.
ביום ה-28 למסע התייצב אירלודי בארמון המלכותי באתונה על מנת להירשם למירוץ המרתון. הוא נחקר על ידי יושב ראש הוועדה האולימפית ונפסל בטענה כי בעצם קבלת הכסף תמורת הזכייה במירוץ מילאנו – ברצלונה הפך אירולדי לאתלט מקצועי ולכן פסול לתחרות חובבים. בניסיון למנוע את רוע הגזירה נשלחו מברקים לאיטליה, אך דבר לא הועיל ואירולדי לא הורשה להשתתף בתחרות המרתון. באיטליה הייתה תחושה קשה שהמארגנים לא אפשרו למתחרה חזק להשתתף במירוץ שהיוונים רצו לזכות בו. אירלודי לא הסכין עם ההחלטה והציב לספירידון לואיס, הרץ היווני שזכה במרתון באולימפיאדה, אתגר, שמעולם לא הוגשם, להתחרות מולו.
אחרי האולימפיאדה.
לאחר שחזר לביתו ניסה אירלודי פעמים רבות לשבור את השיא של ספירידון לואיס בלא הצלחה. הוא המשיך להתחרות, בעיקר בלומברדיה ובשווייץ, שם נישא ועבד בערים ברן ולוצרן. לבסוף הוא עקר לאמריקה הדרומית לנסות את מזלו שם.
גינתר רפאל
גינתר רפאל (בגרמנית: Günter Raphael; 30 באפריל 1903, ברלין - 1960) היה מלחין גרמני.
חייו.
הסימפוניה הראשונה של רפאל בוצעה לראשונה בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר בשנת 1926 בלייפציג. משנת 1926 עד 1934 עסק בהוראה בלייפציג, אבל מחלתו ועליית הנאצים לשלטון - גינתר רפאל הוכרז יהודי למחצה - הקשו עליו להמשיך בעבודתו. בין תלמידיו קורט הסנברג.
יצירותיו כוללות חמש סימפוניות, קונצ'רטי לכינור ולעוגב, שש רביעיות מיתרים, יצירות סולו ודואו רבות לכלי קשת ולכלי נשיפה מעץ, עם פסנתר ובלעדיו, אחדות מיצירות אלה הוקלטו (הסונאטה לאבוב קיימת על גבי תקליטור). רפאל חיבר גם יצירות לעוגב, פסנתר ומקהלה. כן התקין לביצוע את הקונצ'רטו לצ'לו בלה מז'ור של דבוז'אק (1865), כשתווי היצירה, בגרסה לצ'לו ופסנתר, התגלו בשנות ה-20' של המאה ה-20.
גינתר רפאל גם ערך פרטיטורות של יצירות מן התקופה הקלאסית ומתקופת הבארוק להוצאת ברייטקופף והרטל. בין השאר התקין מהדורות של הסונאטות לחליל של פרידריך הגדול ויצירות מאת ויוואלדי ויוהאן סבסטיאן באך (אחדות מהן אפשר למצוא בספרייה של אוניברסיטת קורנל האמריקאית.
בשנת 1948 קיבל את פרס פרנץ ליסט.
דרור בית
תמונת פנורמה
Insomaniac
פרדיננד לייטנר
פרדיננד לייטנר (גרמנית: Ferdinand Leitner; 4 במרץ 1912, ברלין - 3 ביוני 1996, ציריך) היה מנצח גרמני.
חייו.
לייטנר למד אצל פרנץ שרקר, יוליוס פריוור, ארתור שנאבל וקרל מוק. את דרכו המוזיקלית החל כפסנתרן, אך בעזרת פריץ בוש היה למנצח בשנות ה-30' וניצח על תזמורת התיאטרון של כיכר נולנדורף בברלין בשנים 1943-1945. בעונת 1945-46 ניצח בהאנובר, בעונת 1946-47 במינכן והחל מ-1947 היה המנהל הכללי בשטוטגרט. מ-1976 עד 1980 כיהן כמנצח ראשי של Het Residentie Orkest בהאג, הולנד.
אמנות.
ללייטנר יצא שם של מנצח אופרה, שהמלחינים החביבים עליו הם וגנר, ריכרד שטראוס, מוצרט והמלחינים מן המאה ה-20 קרל אורף וקרל אמדאוס הרטמן. הוא היה ממשיכו של אריך קלייבר בשנת 1956 ב"תיאטרון קולון" בבואנוס איירס, ארגנטינה.
בין למעלה מ-300 ההקלטות שלו יש גם סימפוניות רומנטיות.
מסנג'ר
שניצל וינאי
שניצל וינאי (בגרמנית: Wiener Schnitzel - פרוסה וינאית), נקרא באוסטריה בשמות "וינר שניצל" או במילה אחת "וינרשניצל", הוא שניצל דק העשוי מנתח גדול של בשר מצופה בפירורי לחם.
השניצל הווינאי מהווה את אחת מן המנות המזוהות והמפורסמות ביותר של המטבח האוסטרי.
היסטוריה ושם.
הביטוי "וינר שניצל" הופיע לראשונה בסוף המאה ה-19, כאשר התיעוד הכתוב הקדום ביותר הוא מספר בישול משנת 1831.
עד לפני שנים ספורות, היה נהוג לחשוב שפלדמרשל יוזף רדצקי פון רדץ הביא את המתכון לשניצל הווינאי מאיטליה לווינה בשנת 1857. הבלשן היינץ דיטר פוהל הוכיח בשנת 2007 שמדובר באגדה ולא בטענה אמיתית.
פוהל אף מטיל ספק ותוהה במחקרו אם מקור השניצל הווינאי הוא מאיטליה. לטענתו, כל המנות שנקלטו למטבח האוסטרי ממטבחים אחרים שמרו על שמן המקורי, אפילו אם קיבלו הטיה או הגייה גרמנית, דוגמת הגולאש או הפנקייק, אך המילה "שניצל" לא מופיעה בספרי בישול העוסקים במטבח האיטלקי. ניתן למצוא את המנה תחת השם "וינר שניצל" גם בשווייץ.
הכנה.
את השניצל הווינאי הקלאסי מכינים מנתח עגל בעובי של כארבעה מילימטרים, משטיחים את נתח הבשר ככל הניתן וטובלים אותו בקמח, בלילת ביצים ופירורי לחם. יש למנוע מפירורי הלחם לחדור לנתח הבשר, שכן הם אמורים להישאר יבשים וליצור מעטפת לשניצל. את השניצל מטגנים בכמות גדולה של שומן חזיר או חמאה מזוקקת בטמפרטורה של בין 160 ל-170 מעלות עד שהוא מקבל גוון צהוב-זהוב. השניצל כולו חייב להיות טבול בשמן, אחרת הוא לא יתבשל באופן שווה. בזמן הטיגון נהוג להפוך את השניצל על צדיו מספר פעמים. הטיגון מסתיים כאשר השניצל מקבל גוון חום-בהיר או זהוב עז.
באופן מסורתי, נהוג להגיש את השניצל הווינאי עם סלט המורכב מווינגרט, מעירית או מבצל, עם סלט תפוחי אדמה או עם סלט מלפפונים. כיום הווינרשניצל מוגש לצד אורז, צ'יפס או תפוחי אדמה מבושלים. לרוב, המנה תוגש גם עם לימון לחיזוק הטעם של פירורי הלחם והרטבתם ומעט פטרוזיליה. צורת הגשה נוספת היא בתוספת ריבה (בדרך כלל מפירות יער, כגון דובדבן ותות), לצד השניצל.
אזכורים בתרבות.
במחזמר "צלילי המוסיקה" משנת 1959 (שעלילתו מתרחשת בזלצבורג שבאוסטריה) מזכירים את השניצל הווינאי בשיר "My Favorite Things". בשיר מזכירים אכילת שניצל עם אטריות, אולם דבר זה אינו נפוץ כלל וכלל באוסטריה. טום לרר חיבר שיר בשם "ואלס השניצל הווינאי", אותו ביצע באלבומו משנת 1953.
בריק (מזון)