בקרב על הבליטה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-58
ג'וסי ביסט
ג'ולין כריסטין הויטמייקר (באנגלית: Jolyn Christine Heutmaker), הידועה בשם הבמה ג'וסי ביסט (באנגלית: Josie Bissett; נולדה ב-5 באוקטובר 1970) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה.
ביסט נולדה בסיאטל. היא התחילה את הקריירה שלה בגיל שתים עשרה כשדיגמנה לפוסטרים ולפרסומות לטלוויזיה. כשהייתה בת 16 נסעה ליפן כדי לקדם את הקריירה ולאחר שנה עברה להוליווד שבקליפורניה. בשנות התשעים היא נודעה בכך ששיחקה את אחד התפקידים הראשיים בסדרה מלרוז פלייס, היא שיחקה בפרקים של הסדרות דוגי האוזר, פרקר לואיס וזינוק לאתמול, ב-1990 הצטרפה לעונה החמישית של הסיטקום "משפחת הוגאן", ברשת CBS. ב-1991 שיחקה בסרטו של הבמאי אוליבר סטון העוסק בלהקת הדלתות, ב-2003 התארחה בפרק של הסדרה , ב-2008 החלה לשחק בדרמת הנעורים סודות ההתבגרות ובאותה שנה הופיעה בסרט "האישה האחרת" שבוים על ידי ג'ייסון פריסטלי.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הטלוויזיה "אינסטינקט של אמא" לצדם של שרה גריי וריצ'רד הרמון. בין השנים 2019-2016 שיחקה בסדרת הסרטים של הולמרק "The Wedding March", בתפקיד הראשי של אוליביה פיליפס פרשינג, בכל חמשת סרטי הסדרה.
חיים אישיים.
היא הייתה פנים של קמפיין לטיפוח העור של חברת ניוטרוג'ינה. ביסט הייתה נשואה לשחקן רוב אסטס ולהם שני ילדים.
דאקיה (ארץ עתיקה)
ריצ'י פורט
ריצ'רד ג'וליאן "ריצ'י" פורט (באנגלית: Richie Porte; נולד ב-30 בינואר 1985 בלונסטון, טסמניה) הוא רוכב אופני כביש אוסטרלי מקצועי. נכון ל-2022 רוכב פורט בקבוצת אינאוס גרנדיירס. פורט זכה בחולצת הרוכב הצעיר המצטיין בג'ירו דאיטליה 2010. במספר קטעים בוואלטה ובמרוץ פריז-ניס. זכה באליפות אוסטרליה באופניים במרוץ נגד השעון. ב-2012 הצטרף לקבוצת סקיי הבריטית ובלט כפועל בניצחונותיו של כריסטופר פרום בטור דה פראנס 2013 ו-2015.
ב-2016 צירפה אותו קבוצת BMC השווייצרית, במטרה שיהיה הרוכב המוביל של הקבוצה במרוצי קטעים ובמיוחד בגרנד טורס. בטור דה פראנס 2016 סבל מחוסר מזל שביום הראשון לתחרות סבל מתקלה טכנית, עם זאת היה צמוד לרוכבי הדרוג הכללי לכל אורך המרוץ, וסיים במקום החמישי.
לטור דה פראנס 2017, הגיע פורט בכושר מצוין כמוביל קבוצת BMC וסומן כאחד המועמדים המובילים, אך חוסר המזל המשיך לפקוד אותו בטור דה פראנס והוא היה מעורב בנפילה קשה במורד (בירידה מקול דו שאט ) בקטע התשיעי במרוץ, וסבל משברים באגן הירכיים ועצם הבריח ונאלץ לפרוש בכך באה גם לסיומה עונת 2017 עבור פורט.
עונת 2018 נפתחה גם היא בסימן חיובי מבחינת פורט. הוא סיים במקום השני בטור דאון אנדר לאחר שגם ניצח בקטע במרוץ, הוא סיים שלישי בטור דה רומאנדי, ניצח בטור דה סוויס והגיע לטור דה פראנס כאחד המועמדים המובילים לניצחון. בקטע התשיעי בטור דה פראנס היה מעורב בנפילה, שבר את עצם הבריח ופרש מהמרוץ. עם התפרקותה של קבוצתו, BMC, בסוף עונת 2018, עבר פורט לקבוצת טרק-סגפרדו.
איסמעיל ספואת
אצטדיון אל-בית
אצטדיון אל-בית (בערבית: استاد البيت; תעתיק מדויק: אסתאד אלבית'), הידוע גם כ"אצטדיון אל-ח'ור", הוא אצטדיון כדורגל שנבנה בקטר לכבוד משחקי גביע העולם בכדורגל 2022. בניית האצטדיון החלה ב-2015 והסתיימה בסוף שנת 2019. האצטדיון נחנך בפברואר 2020.
מבנה האצטדיון.
אצטדיון אל-ח'ור תוכנן על ידי שארמיין ואלדי, בצורת קונכייה סימטרית, כדי שהגג יעמוד בדיוק מעל הכיסאות. האצטדיון יחובר עם כמה מערכות תחבורה. החניון באצטדיון יוכל לאפשר חנייה לכ-7,000 מכוניות, בחניון יהיו כ-1,000 חניות שמורות למוניות, 350 לאוטובוסים ו-150 למיניבוסים. כמו כן, האצטדיון מתוכנן לאכלס כ-46,000 אנשים - 45,000 ביציעי האוהדים ו-1,000 עיתונאים ביציע העיתונות.
בסופו של דבר נזנחו התוכניות הראשוניות והאצטדיון הוגדל ב-15,000 מקומות, הוא מכיל 60,000 מושבים.
בזמן גביע העולם האצטדיון אמור להכיל בתוכו מלון סוויטות עם מרפסות המשקיפות אל הדשא.
דומסטיק
מבצע נורדווינד
מבצע נורדווינד הייתה המתקפה הגרמנית הגדולה האחרונה שנערכה בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה. המתקפה נערכה באזור אלזס-לורן, והתקיימה בין ה-31 בדצמבר 1944 עד ה-25 בינואר 1945. בתחילה השיגו הגרמנים הישגים קטנים בשטח, והצליחו להסב אבדות כבדות לקורפוס השישי האמריקאי. אי יכולתן של בעלות הברית לתגבר את הארמייה השביעית המוכה – מאחר שכל העתודות נשלחו לגזרת הארדנים – אפשרו לגרמנים להחזיק ביוזמה ההתקפית. רק ב-25 בינואר, עם הגעתן של תגבורות אמריקאיות מגזרת הארדנים, דעכה המתקפה הגרמנית לחלוטין. הארמייה השביעית ספגה כ-29,000 הרוגים, פצועים ונעדרים במערכה באלזס, ואילו אבדות הגרמנים הסתכמו בכ-23,000.
רקע.
ב-16 בדצמבר 1944, בשעה 05:30 בבוקר פתחו הגרמנים במתקפת פתע בארדנים, בהשתתפות כ-200,000 חיילים גרמנים מארמיית הפאנצר החמישית, ארמיית הפאנצר השישית של האס אס, והארמייה השביעית. בתחילה הצליחה המתקפה להפתיע את הכוחות האמריקאיים החלשים יחסית באזור. עד ה-24 בדצמבר יצרה המתקפה הגרמנית בליטה עמוקה בחזית האמריקאית, שעומקה המרבי היה כ-100 ק"מ. כוחות החלוץ הגרמניים הגיעו עד מרחק קילומטרים ספורים מהנהר מז, אך שם נבלמה התקדמותם. עד ה-26 בדצמבר איבדו הגרמנים את היוזמה, וכוחות בעלות הברית עברו למתקפת נגד.
בערב ה-28 בדצמבר, לאחר שהיה ברור שהמתקפה הגרמנית נבלמה, קיים היטלר התייעצות צבאית מורחבת בנוגע להמשך המערכה בארדנים. באותה פגישה הוא דחה את המלצתם של המפקדים הבכירים של הורמאכט בחזית המערבית, רונדשטט ומנטויפל, להוציא את הכוחות הגרמניים מהבליטה שנכבשה בארדנים בעוד מועד, ופקד על חידוש המתקפה בעידודו של גנרל יודל, ששכנע אותו כי המשך הלחץ על כוחות בעלות הברית בחזית המערבית משבש את התוכניות ההתקפיות שלהם. בהתאם לכך הוא הורה להטיל כוחות נוספים למערכה בארדנים במטרה לכבוש את באסטון, ולחדש את המתקפה מערבה לכיוון נהר מז. בנוסף לכך דרש היטלר לפתוח בהתקפה גרמנית חדשה בחבל הסאר, מדרום לאלזס, שם דולדלו הכוחות האמריקאיים בעקבות שיגור חלקה הארי של הארמייה השלישית של פטון צפונה לארדנים.
סדר הכוחות.
בעלות הברית.
הכוחות של בעלות הברית ששהו בגזרה, פעלו כחלק מקבוצת הארמיות השישית, בפיקודו של ג'ייקוב דיוורס, וכללה את היחידות הבאות:
גרמניה הנאצית.
הכוחות הגרמניים שהיו בגזרה פעלו תחת פיקוד קבוצת ארמיות G וקבוצת ארמיות אוברריין.
מהלך הקרב.
ב-31 בדצמבר 1944 פתחו קבוצת ארמיות G בפיקוד גנרל אוברסט יוהנס בלסקוביץ -וקבוצת ארמיות אוברריין בפיקודו של היינריך הימלר, במתקפה גדולה נגד לאורך 110 ק"מ כנגד כוחות הארמייה השביעית האמריקנית, שנחלשה לאחר שחלק ניכר מכוחותיה ומציודה הכבד הועברו צפונה לבלימת המתקפה הגרמנית בארדנים.
ב-1 בינואר 1945 עשה הלופטוואפה את המאמץ הגדול האחרון שלו בחזית המערבית, ופתח במתקפת פתע אווירית גדולה של 1,200 מטוסים – בשם מבצע בודנפלטה (Bodenplatte) – שנועדה לפגוע בשדות התעופה הקדמיים של בנות הברית בצרפת ובבלגיה, ולהשיג עליונות אווירית מעל שדה הקרב בארדנים. המועד המתוכנן של המתקפה האווירית היה ה-16 בדצמבר, במקביל לפתיחת המתקפה הקרקעית בארדנים, אך מזג האוויר הקשה אילץ את הגרמנים לדחות אותה בכשבועיים. המטוסים הגרמניים השיגו הפתעה טקטית מוחלטת, והצליחו לגרום נזקים קשים למספר רב של שדות תעופה קדמיים, בריטיים ואמריקניים, ולהשמיד מטוסים רבים על הקרקע. אולם הלופטוואפה ספג במהלך המבצע אבדות כבדות, שלא יכול היה להרשות לעצמו, ואילו בעלות הברית לא התקשו להשלים את אבדותיהן תוך זמן קצר. קשה להעריך בדיוק את אבדות הצדדים היריבים, אך רוב החוקרים מעריכים שחילות האוויר של בעלות הברית איבדו כ-500 מטוסים, מתוכם למעלה מ-300 הושמדו לחלוטין, ואילו הגרמנים איבדו כ-300 מטוסים, שהופלו או נפגעו במהלך התקיפה. האובדן העיקרי של הלופטוואפה לא היו המטוסים, שהושמדו או נפגעו במהלך המבצע, אלא המספר הרב של טייסים מנוסים, כולל מובילי טייסות וכנפות קרב, שנהרגו או נפלו בשבי במהלך המתקפה. כ-150 טייסים נהרגו בתקיפה וכ-70 נוספים נלקחו בשבי, לאחר שמטוסיהם הופלו מעל שטח בשליטת בעלות הברית. כוחות הלופטוואפה שהשתתפו במבצע כללו את הקורפוסים האוויריים השני, השלישי והחמישי ואילו מצד בעלות הברית השתתפו חיל האוויר הטקטי השני, וחיל האוויר השמיני והתשיעי של ארצות הברית.
ההתקפה הראשונית נערכה על ידי 3 קורפוסים של הארמייה הראשונה מקבוצת ארמיות G, וב-9 בינואר הצטרף אליהם גם קורפוס הפאנצר ה-39. עד ה-15 בינואר לפחות 17 דיוויזיות גרמניות מקבוצת ארמיות G וקבוצת ארמיות אוברריין, וביניהם הדיוויזיה ההררית אס אס ה-6, דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17, דיוויזיית הפאנצר ה-21, ודיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25, היו מעורבות בלחימה. בנוסף, מתקפה קטנה יותר, בוצעה נגד העמדות בהן החזיקה הארמייה הצרפתית הראשונה מדרום לשטרסבורג, אך בסופו של דבר היא בוטלה.