בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיים בה קולחוז יהודי.
ב-5 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל באזור מוזנח בה, אליו הביאו בהמשך יהודים נוספים מהסביבה. מספר יושבי הגטו הגיע לכ-2,300 איש, ורבים מיושביו מתו מרעב, מקור וממגיפות.
ב-27 ביולי 1942 נרצחו כל יושבי הגטו ביער סמוך לעיירה.
לימנובה
לימנובה (בפולנית: Limanowa; ביידיש: לימענעוו) היא עיירה בפרובינציית פולין קטן שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
לימנובה נזכרת לראשונה בסוף המאה ה-15, ובשנת 1565 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה.
בתחילת דצמבר 1914 נערך בסביבת העיירה קרב מרכזי במלחמת העולם הראשונה.
יהודי לימנובה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות.
ב-6 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה תוך מספר ימים 12 יהודים, והטילו על יהודי היישוב גזירות שונות. בקיץ 1941 רוכזו כ-1,500 יהודי העיירה, ובהם פליטים רבים, בגטו שהוקם בה, אשר הפך ב-4 ביוני 1942 לסגור. באביב ובקיץ 1942 נרצחו בגטו שבעיירה עשרות יהודים, ובהם כל חברי היודנרט המקומי, תוך הטלת תשלומי כופר על הקהילה.
ב-18 באוגוסט 1942 פשטו הגרמנים על הגטו שבעיירה, ורצחו במהלך אקציה כ-380 יהודים קשישים וחולים בו. יתר יושבי הגטו הורצו מרחק של כ-26 ק"מ עד נובי סונץ', תוך ירי בנכשלים. משם שולחו יהודי העיירה כעבור מספר ימים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לינטופי
לינטופי (בבלארוסית: Лынтупы; בפולנית: Łyntupy) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בסמוך לגבול ליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
לינטופי נזכרת לראשונה במאה ה-14 כיישוב בדוכסות הגדולה של ליטא. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, הייתה העיירה בקו החזית של הקרבות. לאחר הסכם ריגה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי לינטופי.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-350 יהודים, והתקיימו בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד, וכן בית ספר עברי. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939 נאסרה פעילות זו.
בסוף יוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וליטאים מקומיים ערכו פרעות ביהודיה. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה. בתקופה זו נרצחו בעיירה מספר יהודים בידי שוטרים ליטאים, ובהם רב העיירה, אריה יודקובסקי, ובני משפחתו.
בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם באזור מוזנח בה, בו הועסקו בעבודות כפייה. בשל העברת השליטה באזור באפריל 1942 לידי הליטאים, נמלטו מהגטו שבעיירה מספר מיהודיו, וחלקם נתפסו ונרצחו.
בספטמבר 1942 הועברו יהודי הגטו שבעיירה לגטו שווינציאן, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. כ-100 יהודים שהושארו במחנה עבודה בעיירה נרצחו ב-22 בדצמבר 1942 יחד עם יהודים נוספים מהסביבה.
נייתן אוונס
נייתן גאורג "שאנקס" אוונס (באנגלית: Nathan George "Shanks" Evans; 3 בפברואר 1824 - 23 בנובמבר 1868) היה איש צבא אמריקאי בשירות צבא הקונפדרציה, שהתבלט במהלך קרב בול ראן הראשון.
ביוגרפיה.
אוונס נולד בעיר מריון שבמדינת קרוליינה הדרומית, שבארצות הברית, כבנם של תומאס וג'יין אוונס. הוא למד במכללת רנדולף-מייקון שבווירג'יניה, (Randolph–Macon College) עד שעבר לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית (וסט פוינט), אותה סיים בשנת 1848. אוונס הועלה לדרגת קפטן, ושרת כמפקד פרשים בגבול המערבי, עד שבשנת 1861, הכריזו מדינות דרום ארצות הברית על פרישה, והקימו את הקונפדרציה. אוונס, כבן לאחת המדינות הדרומיות, עזב את צבא ארצות הברית והצטרף לצבא הקונפדרציה. בצבא הקונפדרציה הוא הועלה לדרגת קולונל, הוא נודע במנהיגות מוצלחת וגבורה בשדה הקרב, אולם אישיותו המחוספסת, כמו גם תאוותו לטיפה המרה, גרמו לסכסוכים מתמשכים בינו לבין מפקדיו. הוא נהג לשאת על גבו לכל מקום חבית קטנה של ויסקי.
במהלך ההכנות לקרב בול ראן ביולי של אותה שנה, אוונס קיבל פיקוד על חיילים מקרוליינה הדרומית ומלואיזיאנה, והוצב בכנפו השמאלית של הגנרל פ.ג.ט. בורגארד. ב-21 ביולי, פתחו כוחות הצפון בהתקפה על כנפה זו בדיוק. אוונס לחם מלחמת הגנה מעולה, המפקד הצפוני דייוויד הנטר נפצע והוחלף, אולם בהמשך נאלץ אוונס לסגת.
הוא קיבל את פיקוד על בריגדה שהורכבה מחיילים ממיסיסיפי ווירג'יניה, והוקצה לשמור על המעברות העליונות של נהר הפוטומק, מעל וושינגטון. באוקטובר של שנת 1861, כוח של צבא האיחוד חצה את הנהר ליד העיר לסבורג (Leesburg), מטרת הסיור הייתה השמועה לפיה אוונס נטש את הגנת העיר לסבורג, והכוח היה למעשה סיור שבדק אפשרות של התקפה עליה. אוונס אכן עזב את העיר, ולם בורגארד הביע אי שביעות רצון מכך ובאותו יום חזר אוונס אל העיר. הכוח הצפוני לא ידע על כך, אוונס הניס אותו בהצלחה אל מעבר לנהר הפוטמוק. בעקבות כך הועלה אוונס לדרגת בריגדיר גנרל.
לאחר מכן הוא נשלח לסייע בהגנה על אזורי חוף מדרום לצ'ארלסטון. יומיים לאחר מכן ב-16 ביוני 1862, תקפו את צ'ארלסטון כוחות צפוניים בפיקודו של הנרי וושינגטון באנהם, הקרב התפתח לקרב שכונה "הקרב הראשון של ג'יימס איילנד" (First Battle of James Island) שהסתיים בתבוסה צפונית. הוא קיבל את הפיקוד על בריגדה שהורכבה מחיילים מדרום קרוליינה, הוביל אותה לריצ'מונד והצטרף הצבא של רוברט אי לי מצפון לוירג'יניה. הבריגדה שלו לקחה חלק בין היתר בקרב בול ראן השני באוגוסט 1862.
בקיץ של שנת 1863, הבריגדה של אוונס הועברה לצבאו של הגנרל ג'וזף א. ג'ונסטון במהלך מבצע ויקסבורג. לאחר המערכה, הבריגדה חזרה לצ'ארלסטון בה אוונס הסתכסך באופן חמור עם המפקד הממונה עליו, הגנרל רוזוול ס. ריפלי, מה שגרם לכך שהוא הודח מהפיקוד. הוא הוחזר לפקד באביב של 1864, אך נפצע באורח קשה בתאונת כרכרה בצ'ארלסטון באמצע הדרך למטה הבריגדה שלו בפטרסבורג (Petersburg) שבווירג'יניה.
למרות שאוונס התאושש מעט מפציעתו, הוא מעולם לא חזר לפקד. הוא החזיק בעמדה פחותה במשרד המלחמה במשך זמן, וברח לריצ'מונד עם הנשיא ג'פרסון דייוויס. הוא ליווה את הנשיא עד מעצרו בידי כוחות הצפון ב-1 במאי 1865. לאחר המלחמה, אוונס פרש מהצבא והפך למנהל תיכון. הוא נפטר באלבמה בשנת 1868, כנראה מההשפעות של התאונה הקודמת שלו.
לינקולן קרסטיין
לינקולן אדוארד קרסטיין (באנגלית: Lincoln Edward Kirstein; 4 במאי 1907 - 5 בינואר 1996) היה סופר, אמרגן, היסטוריון ומבקר בתחום הבלט והצילום, אוצר ואספן אמנות, מפיק תיאטרון ואירועים ונדבן יהודי־אמריקאי שנודע בפעילותו בתחום האמנות והתרבות בניו יורק. קרסטיין ייסד, בשותפות עם ג'ורג' בלנצ'ין, עם ולדימיר דימיטרייב ועם אדוארד וורבורג, את להקת "ניו יורק סיטי בלט". הוא שימש מנכ"ל של הלהקה בשנים 1946–1989 ותרם רבות להתפתחותה ובשנים 1933–1989. קרסטיין כיהן כיושב ראש בית הספר לבלט אמריקאי מיסודו של בלנצ'ין.
קורות חיים.
ילדות וצעירות.
קרסטיין נולד בברוצ'סטר, ניו יורק, בנם של לואי אי. קרסטיין – לימים יו"ר הנהלת חנות הכלבו "פילנה" בבוסטון – ורוז לבית שטיין. גדל במשפחה יהודית אמידה ושוחרת תרבות. סבו היה תעשיין מצליח בתחום הביגוד. בגיל 15 פרסם מחזה ובגיל 16 מכר את פסלו הראשון.
בשנת 1926 הוא סיים את לימודי התיכון בבית הספר ברקשייר היוקרתי ונרשם ללימודים ב
אוניברסיטת הרווארד.
חברת הרווארד לאמנות בת זמננו.
בשנת 1928, במהלך לימודיו בהרווארד, הקימו קרסטיין וחבריו ג'ון ווקר השלישי ואדוארד מ.מ. וורבורג את "חברת הרווארד לאמנות בת זמננו".
התערוכות הראשונות של החברה התקיימו בפברואר ובמרץ 1929 והוצגו בהן יצירות מאת אדוארד הופר, ג'ורג' בלווז וג'ורג'יה או'קיף. בין החודשים דצמבר 1930–ינואר 1931 התקיימה תערוכת הבאוהאוס הראשונה בארצות הברית בחסות החברה. חברת הרווארד הייתה ההשראה להקמת המוזיאון לאומנות מודרנית (MoMA) בניו יורק בנובמבר 1929. בשנות ה־30 כיהנו קרסטיין וורבורג כחברי הוועד המייעץ של ה־MoMA.
Hound &amp; Horn.
בשנת 1927, אחרי שהמגזין "הרווארד אדבוקייט" סירב לפרסם יצירה פרי עטו, פנה קרסטיין לאביו ועם חברו וריאן פריי שכנע אותו לממן רבעון לספרות בשם "הונד את הורן" (the Hound &amp; Horn) בעריכת השניים. בשנת 1930, לאחר שסיים את לימודי התואר השני, עבר קרסטיין לניו יורק כתב העת שלו עבר עימו. בניו יורק זכה הרבעון זכה למוניטין והתפרסמו בו יצירות של סופרים כמו ג'יימס ג'ויס, גרטרוד סטיין, טי אס אליוט או אי. אי. קאמינגס. קרסטיין המשיך לערוך את הרבעון עד שנת 1934 אז החליט לממן את פעילותו החינוכית והאמנותית באמריקה של הכוראוגרף הגאורגי ג'ורג' בלנצ'ין.
בלנצ'ין והבלט האמריקאי.
קרסטיין הוקסם מאמנות הבלט עוד בנעוריו. בשנת 1920, כשהיה בן 13, התוודע קרסטיין לראשונה למופע בלט של אנה פבלובה בבוסטון. העניין של קרסטיין בבלנצ'ין וביצירתו התעורר בפריז, כשצפה בלהקת "בלט רוס" (Les Ballets Russes) מבצעת את יצירותיו של בלנצ'ין, "אפולו" ו"הבן האובד" בשנת 1929 ובשנת 1933 צפה בלהקתם החדשה של בלנצ'ין ושל קושנו, Les Ballets, בפריז.