מהטבלה ניתן לראות כי כל המספרים s,t שנבחרו לצורך יצירת השלשות הם מספרים רגולריים ביחס לבסיס 60: הפיתוח של ההופכיים שלהם לשבר סקסגסימלי (טור חזקות שליליות של 60, בדומה לשבר עשרוני בבסיס 10) הוא סופי. תכונת הרגולריות בבסיס 60 מתקבלת כאשר המחלקים הראשוניים של המספר הם 2, 3 ו-5 בלבד. הסבר אפשרי אחד לבחירה של מספרים רגולריים נעוץ בכך שאם העמודה formula_7 חושבה לאחר חישוב ערכי העמודות של a,c, אז כדי לבצע את החילוק היה צורך ש-b יהיה מספר רגולרי: הבבלים ביצעו חלוקה באמצעות כפל בהופכי. נויגבאואר ציין כי כל המספרים s,t שבטבלה כבר היו ידועים לבבלים ונמצאו בטבלאות הבסיסיות של מספרים רגולריים וההופכיים שלהם, פרט למספרים שיוצרים את שורה 4, אשר נמצאו בהרחבות מיידיות לטבלאות אלו.
טבלה טריגונומטרית.
ההסבר של נויגבאואר אינו מפרש מדוע העמודה השמאלית ביותר מכילה את ריבוע היחס בין צלעות המשולשים. המתמטיקאי קרייטון באק הציע הסבר לפיו עמודה זו משמשת לחישוב פונקציה טריגונומטרית, שיכולה להיות formula_14 או formula_15, בהתאם לתשובה לשאלה האם מופיע 1 מצד שמאל של כל המספרים בעמודה זו או לא. בדיקה של הזוויות שייתנו את התוצאות שבטבלה מעלה כי הן נעות מזווית של 45 מעלות בערך ועד זווית של 31 מעלות בערך, כאשר כל שורה יורדת בערך במעלה. הדבר מאפשר להעלות סברה כי פלימפטון 322 היה חלק מאוסף גדול יותר של טבלאות, ששימשו גם לחישוב הזווית מ-30 ועד 16, ומ-15 ועד 1.
בטבלה הבאה מסוכמות הזוויות עבור כל אחת מהשורות:
מספרים הופכיים.
דרך נוספת לייצר את המספרים שבטבלה היא באמצעות זוגות של מספרים הופכיים. ייתכן שהמספרים שבעמודות השנייה והשלישית הם הפרמטרים של תרגיל חשבוני שמטרתו הייתה מציאת זוגות ההופכיים כמתואר להלן. אם מניחים שהטבלה נוצרה בשיטה זו, אז העמודה הראשונה משמאל מהווה תוצאת ביניים של החישוב, ולא אחת ממטרותיו.
השיטה היא כדלקמן: בהינתן מספר formula_16 וההופכי שלו formula_17, ניתן להגדיר שני מספרים
formula_18. כעת מתקיים הקשר
formula_19
(משום ש- formula_20),
כלומר, התקבלה השלשה הפיתגורית formula_21, כאשר s ו-d אינם שלמים. על ידי כפל של s, d ו-1 בגורם משותף ניתן לקבל שלושה שלמים שגם הם שלשה פיתגורית. בדרך זו ניתן להפיק את כל המספרים שבטבלה באמצעות זוגות של formula_22.
אישוש לכך שזוהי דרך הפעולה ששימשה ליצירת הלוח ניתן למצוא בכך שהתהליך המתואר בו מזכיר את שיטת ההשלמה לריבוע, שהייתה ידועה לבבלים בניסוח גאומטרי. דוגמה לשימוש בשיטה זו ניתן לראות בבעיה הבאה: בהינתן מלבן A ששטחו formula_23 וההפרש בין אורך צלעותיו הוא formula_24, יש למצוא את הצלעות.
אם נסמן את הצלעות בתור formula_22 (סימון עקבי עם נתוני השאלה, כי מכפלת שתי הצלעות היא 1), כך ש-formula_16 היא הצלע הגדולה יותר, הרי שההפרש בין אורך הצלעות הוא: formula_27. ניתן לראות את המלבן בתור ריבוע B שאורך צלעו formula_17, ומחובר אליו מלבן C שאורך צלעו האחת formula_17 ואורך צלעו השנייה formula_24. שיטת ההשלמה לריבוע מבוססת על יצירת ריבוע בעזרת המלבן הזה, באופן הבא: חותכים חצי מהמלבן C, מסובבים חתיכה זו ומדביקים אותה לתחתית הריבוע B. קיבלנו צורה שנראית כמו האות L, ושטחה זהה לשטח המלבן A, כלומר הוא 1. כדי להשלים את הצורה הזו לריבוע יש להוסיף את שטח הריבוע ה"דמיוני" D, שאורך צלעו הוא בדיוק formula_31. כלומר, שטח הריבוע הגדול הוא formula_32. על ידי הוצאת שורש ריבועי ניתן למצוא את אורך צלע הריבוע הגדול, ועל ידי חיסור התוספת של formula_33 ניתן לקבל את הערכים formula_22 המבוקשים.
בשיטה זו עולים המספרים formula_35 באופן טבעי, כאשר formula_36 (העמודה הראשונה מימין) מופיע כתוצר ביניים של החישוב.
הטבלה הבאה מסכמת את יצירת הלוח בדרך זו:
נשים לב כי עבור הסבר זה, התיקון שבשורה האחרונה השתנה: במקום לתקן את 53 ל-106, מתקנים את 56 ל-28.
תכונה חשובה נוספת של הטבלה היא שהמיון בה מתבצע על פי ערכו של formula_16: הערכים מסודרים בסדר יורד, החל מ-2.4 ועד 1.8. הדבר תורם להשערה לפיה פלימפטון 322 הוא רק חלק מהלוח המקורי. עם זאת, אפשרי גם שהלוח שלם, ושהוא נוצר על ידי העתקה מגרסת טיוטה שכן הכילה את ערכיו של formula_16.
פרשנות זו מציגה הסברים לדרך שבה התקבלו השגיאות שבלוח. על פיה, השגיאה שבשורה 13 יכלה להיווצר בדרך הבאה: אם formula_33 חושב באמצעות הנוסחה formula_40, ייתכן שיוצר הלוח שכח להוציא שורש מהתוצאה. גם השגיאות שבשורות 2 ו-15 יכולות להיות מוסברות על ידי שגיאה בשלב ההכפלה של formula_35 לקבלת מספרים שלמים זרים, שעליה נוספה שגיאת העתקה.
פרשנות זו הוצגה לראשונה על ידי אוורט-מארי בראנס (Evert Marie Bruins), וזכתה להרחבה וביסוס בידי ההיסטוריונית אלינור רובסון (מאמרה בנושא זה זיכה אותה בפרס מטעם האיגוד המתמטי של אמריקה).
השוואת הפרשנויות השונות.
לעומתן, הפרשנות של המספרים ההופכיים מגובה בממצאים שמעידים כי מספרים הופכיים היו מוכרים לבבלים, כמו גם השיטה של השלמה לריבוע.
אלכסנדר דשאפל
אלכסנדר לואי אונורה לברטון דשאפל (צרפתית: Alexandre Louis Honore Lebreton Deschapelles; 7 במרץ 1780–1847), שחמטאי צרפתי שנחשב לאלוף עולם לא-רשמי בשני העשורים הראשונים של המאה ה-19. היה ללא ספק השחקן החזק ביותר בצרפת בתקופה האמורה, וצרפת אז הייתה זירת השחמט החזקה ביותר בעולם. דשאפל היה השלישי מבין ארבעת ענקי השחמט הצרפתים - דה קרמר, פילידור, דשאפל ולה בורדונה - ששלטו בעולם השחמט על פני יותר ממאה שנה. לשיא יכולתו הגיע בשנים 9–1838 כאשר היה ממוקם ראשון בעולם, לאחר שמשנת 1821 ועד 1837 היה ממוקם שני בעולם.
חייו.
לפי כל העדויות היה דשאפל אדם סוער ומוכשר, שניהל חיים מרתקים. אביו ואחיו היו בשירותו של לואי ה-16 ונאלצו להימלט מצרפת בימי המהפכה. אחיו נורה בידי כיתת יורים בשנה השנייה למהפכה. אך דשאפל עצמו היה אחד מהמהפכנים, התגייס לצבא נפוליאון והעפיל עד לדרגת גנרל. הוא זכה לצלב כבוד, אחד הראשונים שהוענקו, על לחימתו בצבא נפוליאון. הוא אף נפצע בקרב, איבד את ידו הימנית במלחמה מול הפרוסים ונחתך בחרב בפניו, שנותרו מעוותות. לאחר שנפוליאון הכתיר עצמו לקיסר, הפנה לו דשאפל עורף וקרע את העיטור היוקרתי מעל צווארו.
הוא הצטיין לא רק בשחמט אלא בעוד משחקים, כמו ויסט וביליארד, משחק שנהג לשחק כשהוא אוחז במקל בגדם ידו הימנית. לאחר פרישתו משחמט הוא התפרנס ברוחב ממשחק הויסט וקנה לו ולרעייתו וילה ליד פריז ובה פסיונים ומטעים. הוא עסק בגידול דלעת וגם בתחום זה הצטיין וזכה בפרסים. השחמטאי האנגלי בן התקופה ג'ורג' פריגל העיר כי דשאפל הוא "שחקן השחמט הגדול בצרפת, שחקן הויסט הגדול בצרפת, שחקן הביליארד הגדול בצרפת, מגדל הדלעות הגדול בצרפת והשקרן הגדול בצרפת". אמירה זו שיקפה לא רק את מגוון כישרונותיו ויכולותיו של דשאפל אלא גם את אופיו ויחסי האנוש הבעיתיים שלו.
דשאפל היה מרותק למיטתו כשנה וחצי לפני שמת וסבל מהזיות. משאלתו האחרונה הייתה להיקבר בלא טקסים מיוחדים כאחד האדם.
משחקו.
דשאפל העיד על עצמו שלמד את משחק השחמט על בוריו במשך ארבעה ימים, (גם בעיסוקיו האחרים הצליח לאחר זמן קצר מאוד). הוא הופיע משום מקום בעולם השחמט ב-1798, ומהר מאוד היה לשחקן החזק ביותר בפריז ולמלכו הבלתי מעורער של הקפה דה לה ריז'נס, מועדון השחמט הידוע בעיר. ב-1806 הוא הגיע לברלין עם צבאות נפוליאון וניצח שם את טובי שחקני העיר, על אף שנתן להם יתרון גדול של צריח בפתיחה.
ב-1820 לקח לו לתלמיד את לה בורדונה, שמהר מאוד עלה על מורו והרבה לנצחו. דשאפל פרש אז ממשחק השחמט ולא שב לשחק עד 1836, עת התמודד עם מספר שחקנים חזקים והשיג תוצאות לא רעות. גם משחקים אלה, כמו רוב משחקיו, היו בתנאים לא שווים. לעיתים נדירות שיחק בלא לתת ליריבו יתרון של שני רגלים לפחות.
המעי הרגיש
מגדל עלית
מגדל עלית (שם קודם: טראמפ פלאזה טאוור) הוא שמו הזמני של פרויקט לבניית שני גורדי שחקים ברמת גן. המגדל הנמוך ישמש למשרדים בגובה 45 קומות והגבוה ישמש למגורים ויכלול 55 קומות בגובה 256 מטר.
הפרויקט ממוקם ליד צומת עלית, מגדל משה אביב ומתחם בורסת היהלומים ברמת גן. הוא נבנה על מגרש בן 15 דונם בו היה מפעל עלית אשר פונה בשנת 2007.
במקום מתוכנן שימור של חלק ממפעל השוקולד שככל הנראה יתפקד כמוזיאון. בתחילת חודש יוני 2009 נחנכה בחלק המעוגל של המבנה המקורי של המפעל, המחלקה החדשה לאמנות רב תחומית של בית הספר לעיצוב שנקר.
היסטוריה.
בשנת 2006 רכשו חברת קרסנט הייטס וקבוצת טראמפ את המגרש משטראוס גרופ תמורת 44 מיליון דולר, ותכננו לבנות בו מגדל ששמו "טראמפ פלאזה טאוור", על שם דונלד טראמפ. חברת אזורים וקבוצת משקיעים רכשו בשנת 2007 את זכויות הבנייה במגרש מקבוצת קרסנט הייטס תמורת 80 מיליון דולר. הם תכננו לבנות עליו מגדל בודד בעלות של 175 מיליון דולר ובגובה של 270 מטרים ו-74 קומות שהיה הופך אותו לגבוה ביותר בישראל, במקום מגדל משה אביב. המגדל היה אמור לשלב משרדים ומגורים ובשנת 2008 אף פורסם כי יזמי המגדל ביקשו לאשר הגבהתו לגובה של 280 מטרים ו-85 קומות. בשנת 2009 הקפיאה חברת אזורים את העבודות על המגדל בגלל חולשת שוק הנדל"ן בהשכרת משרדים.
ביוני 2012 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה את שינוי תוכנית הבנייה כך שבמקום מגדל אחד ייבנו מגדל מגורים גבוה שיבנה על ידי אזורים, ובניין משרדים נמוך שיבנה על ידי שאר המשקיעים, קבוצת יהלומנים פרטית. עבודות הבינוי היו אמורות להתחיל בשנת 2013 ולהימשך שלוש שנים וחצי.