מרומניה עבר אלעזר רוקח לאודסה, וגם שם הופיע בפני היהודים ונאם. הוא הומלץ והיה ליד ימינו של הנדבן זאב קלונימוס ויסוצקי, וגם מונה למזכיר "חובבי ציון" בארץ ישראל. לאחר שחשדו בו פקידי הברון רוטשילד שהייתה לו יד בהמרדת איכרי ראשון לציון, איבד רוקח את משרתו בחובבי ציון. בשנת 1886 הקים יחד עם אחיו שמעון רוקח את אגודת "עזרת ישראל", אשר אספה כספים להקמת שכונת נווה צדק, השכונה הראשונה מחוץ ליפו. אלעזר העביר את כספי האגודה לקניית חיטה עבור איכרי ראשון לציון בעת מאבקם בברון, ומעשה זה הביא לריב וקרע בין האחים. אלעזר יצא שוב למסע לאירופה, ובמהלכו פגש את שמואל יוסף צ'צ'קס, הוא ש"י עגנון, בבוצ'אץ' ומינה אותו למזכירו. עגנון אף היה עורך המשנה של ה"דער יודישע וועקער" (יידיש: "המעורר היהודי"; הופיע בבוצ'אץ' ובסטניסלבוב בין השנים 1905–1907) לצדו של רוקח, ושם פורסמו שיריו הראשונים. רוקח גם ערך יחד עם יצחק פרנהוף את ארבעת גיליונות הירחון העברי "הירדן", שהוקדש לספרות, שירה, מדע וענייני החיים.
אלעזר רוקח נפטר ב-28 ביוני 1914 בדרוהוביץ' שבגליציה, ושם נקבר על ידי הקהילה בארון מתכת כדי לאפשר העלאת עצמותיו למנוחה בארץ ישראל.
הנצחה.
הצייר הישראלי אבי פיילר צייר פורטרט של רוקח, שהוצג ברחובות תל אביב.
בית קלרנס
בית קלרנס (באנגלית: Clarence House) הוא בית מגורים מלכותי המצוי במאל בלונדון שבאנגליה.
שימושים.
בית קלרנס מצוי בסמוך לארמון סנט ג'יימס, וחולק עמו את גן הארמון.
בין השנים 1953–2002 שימש הארמון כביתה של אליזבת בווס-ליון, אמה של המלכה אליזבת השנייה. כיום משמש המבנה כבית המגורים הרשמי של הנסיך צ'ארלס ואשתו קמילה דוכסית קורנוול.
היסטוריה.
בית קלרנס נבנה בין השנים 1825–1827 על פי תכנון של ג'ון נאש, בהוראתו של המלך ויליאם הרביעי (שכונה אז דוכס קלרנס, בטרם הכתרתו כמלך מספר שנים מאוחר יותר, בשנת 1830).
ויליאם הרביעי העדיף להתגורר בבית קלרנס על פני ארמון סנט ג'יימס הצפוף. לאחריו, התגוררה במבנה אחותו, הנסיכה אוגוסטה סופיה, ולאחר מותה בשנת 1840 עבר המבנה לידי ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, אימה של המלכה ויקטוריה.
בשנת 1886 שימש המבנה כביתו של בנה השני של המלכה ויקטוריה אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה עד מותו בשנת 1900. אחיו הצעיר, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן התגורר במבנה עד מותו בשנת 1942. במהלך הבליץ ניזוק המבנה מהפצצות הלופטוואפה, ולאחר 1942 ועד תום מלחמת העולם השנייה שימש המבנה כמפקדה של הצלב האדום ובריגדת האמבולנסים של סנט ג'ון.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה עברה להתגורר במבנה הנסיכה אליזבת ובעלה, הדוכס מאדינבורו, ובשנת 1950 נולדה במבנה הנסיכה אן. לאחר מותו של המלך ג'ורג' החמישי, עברה להתגורר במבנה המלכה האם, ובשנת 1953 עברה למבנה הנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן לזמן קצר, בטרם עברה לארמון קנזינגטון.
תיאור המבנה.
לבית קלרנס ארבע קומות, וכן עליית גג ומרתף. חזית המבנה מכוסה בטיח לבן. במהלך השנים עבר המבנה שיפוצים רבים, העיקרי שבהם - לאחר שנפגע במלחמת העולם השנייה. בשנת 2003 עבר המבנה שיפוץ נרחב שכלל עיצוב פנימי מחודש של החדרים על ידי מעצב הפנים רוברט קימה.
בית קלרנס כסמל.
המונח "בית קלרנס" משמש בתקשורת הבריטית כתיאור של הנסיך צ'ארלס מתוקף תפקידו כיורש עצר, והודעותיו לתקשורת יהיו לדוגמה:
פיג'ו 401
פיג'ו 401 (בצרפתית: Peugeot 401) הוא רכב מתוצרת יצרן המכוניות הצרפתי פיג'ו.
הרכב יוצר בין השנים 1934 ל-1935 והיה מצויד במנוע מדגם Reihen-Vierzylinder בעל 4 צילינדרים בנפח של 1720 סמ"ק. הרכב שהיה במשקל של 1300 קילוגרם, הגיע למהירות מרבית של 100 קמ"ש.
יוצרו מדגם זה עד לאוגוסט 1935 13,545 יחידות, מתוכם כ-79 מכוניות בעלות גג נפתח.
הדגם הוחלף בדגם הבא, פיג'ו 402 שהוצג ב-1938.
קתדרלת אמיין
קתדרלת אָמִייָן, או בשמה המלא קתדרלת גבירתנו באמיין (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame d'Amiens), היא קתדרלה קתולית באמיין שבמחוז פיקרדי, צרפת (כ-100 ק"מ צפונית לפריז).
הקתדרלה באמיין נחשבת למופת לאדריכלות הגותית בשיאה (באנגלית תקופה וסגנון אלו ידועים כ-High Gothic ), ותוכניתה היוותה השראה והשפיעה על קתדרלות וכנסיות נוספות, בהן קתדרלת קלן, אחת הקתדרלות הגותיות החשובות בגרמניה בפרט ובאירופה בכלל. סדנאות הפיסול של אמיין היו פוריות ואמניהן נדדו בין הקתדרלות הגדולות של אותה תקופה, ביניהן נוטרדאם דה ריימס ונוטרדאם דה פריז.
הקתדרלה מכילה לכאורה את ראשו של יוחנן המטביל. שריד קודש זה הובא מקונסטנטינופול בידי ואלון דה סרטון כאשר חזר ממסע הצלב הרביעי.
ב-1981 צורפה הקתדרלה לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו. מצגת אורקולית מאירה את החזית בערבי קיץ ובראש השנה האזרחית, דבר המקרב את הצבעים המקוריים שצבעו את הפסלים.
מלבד חשיבותה מבחינה אמנותית, קתדרלת אמיין היא אחת הקתדרלות הגדולות בצרפת. זו הקתדרלה השלמה בעלת נפח חלל הפנים הגדול ביותר בצרפת, המוערך ב-200,000 מטר מעוקב. גובה קמרונותיה הוא 42.3 מטר, הגבוהים ביותר בצרפת. צריח המצלב שלה, ה"פלש", מתנשא לגובה 112.7 מטר.
היסטוריה ובנייה.
בניית הקתדרלה הגותית הגדולה והמורכבת התאפשרה הודות לשגשוג והיציבות תחת שלטונו של לואי התשיעי, מלך צרפת. ההזדמנות לבניית קתדרלה חדשה נבעה בעקבות הרס הקתדרלה הקודמת בשרפה. הקתדרלה נבנתה בסגנון גותי בשל (High Gothic), בדומה לקתדרלת שארטר וקתדרלת ריימס, גם הן מאותה תקופה.
המחסור בתיעוד ובמסמכים בנוגע לבניית הקתדרלה נובע בחלקו מהשרפות שכילו את ארכיוני הקתדרלה (שנמצאו בבית מועצת הקתדרלה) ב-1218 ו-1258 (בשרפה זו ניזוקה גם הקתדרלה עצמה). הבישוף אווראר דה פואיי (Evrard de Fouilly) החל את העבודות על הקתדרלה ב-1220. רובר דה לוזארש (Robert de Luzarches) היה האדריכל עד 1228 והוחלף בתומא דה קורמון (Thomas de Cormont), שהשגיח על הבנייה עד 1258. בנו, רנו (Renaud de Cormont), המשיך אותו כאדריכל עד 1288. דברי הימים של קורבי טוענים שהקתדרלה הושלמה ב-1266, אך עבודות הגימור נמשכו גם לאחר מכן. ב-1288 הותקן מבוך הלבירינת על רצפת הקתדרלה. בחלונות של אמיין, ובפרט באלה של הספינות המשניות, החל הדגש לעבור אל תחרת החלונות (מגמה שהמשיכה גם אחרי אמיין ושוכללה מאוחר יותר בסגנון הגותי הקורן (Rayonnant) והגיע לשיא מורכבותה ועושרה בסגנון הגותי הלוהב (Flamboyant)) אך במאה ה-14 הוסרו חלונות הספינות המשניות בהתאם לתוכניתו של לוזארש והוחלפה בקפלות צידיות בעלות חלונות קטנים יותר. ב-1336 החלה בניית המגדלים המערביים, ובנייתם נמשכה עד המאה ה-15.
הקתדרלה שופצה בידי אז'ן אמנואל ויולֶה-לה-דוּק בתקופת התחייה הגותית.
ב-1981 צורפה הקתדרלה לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
אדריכלות.
חוץ.
הקתדרלה בנויה בסגנון גותי בשל (High Gothic). היא נתמכת בתמיכות דואות בנות 2-קומות, שעליהן צריחונים.
בית המקהלה שונה במבנהו מהספינה הראשית. הוא כנראה מאוחר ויותר ומשולבים בו אלמנטים של סגנון גותי קורן (Rayonnant), דבר המתבטא למשל בגמלון מחודד בקומת התאורה, בנוסף לחלונות. כמו כן, מבנה התמיכות הדואות בבית המקהלה שונה מזה של הספינה הראשית. התמיכות הדואות המקוריות, מהמאה ה-13, לא הוצבו בגובה הנכון שיתמוך בקמרונות המבנה בצורה יעילה, ולכן מאוחר יותר נוספו מתחתן תמיכות דואות מוצקות יותר אך מפוארות פחות, והללו נבנו בגובה הנכון כדי לתמוך במבנה. חלונות הרוזטה הם בעלי תחרת חלונות המזכירה יותר סגנון גותי לוהב מאשר סגנון גותי קורן, וכנראה נוספו לקתדרלה מאוחר יותר, לקראת השלמתה בסביבות סוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15.
החזית המערבית של הקתדרלה, למעט המגדלים וחלון הרוזטה, נבנתה במערכת בנייה אחת, בשנים 1220–1236 ומציגה אחדות אמנותית: הקומה התחתונה עם 3 מבואות עמוקות לשערים ומעליה גלריית מלכי ישראל - 22 פסלים בגודל אדם, ומעליהם חלון הרוזטה. מעל חלון הרוזטה ישנה ארקדה פתוחה, גלריית des sonneurs. את החזית מאגפים שני מגדלים, לא סימטריים. העבודה על המגדל הדרומי נסתיימה רק ב-1366 ועל הצפוני, הגבוה יותר, ב-1406.
השערים המערביים של הקתדרלה מפורסמים בזכות הפיסול הגותי המפותח שלהם, המציג גלריה של קדושים מקומיים חשובים וסצינות דתיות ביחד עם סצינות המתארות את העולם הבא. חלק מהפסלים של הקדושים זוהו והם כוללים ויקטוריוס הקדוש, ז'נטיאן, דומיציוס הקדוש, אולפיה הקדושה ופרמין הקדוש.
בספר "מר סטאנדפאסט" מתארת דמותו של ריצ'רד הנאי את הקתדרלה "הכנסייה הנאצלת ביותר שבנה האדם עבור האלוהים".
החזית בצבע.
במהלך ניקוי הקתדרלה בלייזר בשנות ה-90 של המאה ה-20 התגלה שהחזית הייתה במקור צבועה במגוון צבעים, דבר שהיה מקובל בצרפת באותה עת. החוקרים פיתחו טכניקה לגילוי הצבעים המקוריים והרכבם כפי שנצבעו במאה ה-13, אבל במקום לצבוע את הפסלים בצבע ממש, הוחלט "לצבוע" אותם באור. בשיתוף עם מעבדות EDF (Electricity of France) ו-Society Skertzo, פותחה טכניקת שהקרינה על החזית בדיוק רב, תמונה צבעונית מקרני לייזר של המבנים והפסלים על פרטי פרטיהם. התוצאה היא שחזור מואר של חזית הקתדרלה כפי שהייתה כשנבנתה. מופעים אור-קוליים מתקיימים בערבי הקיץ ובזמן יריד חג המולד או בערב השנה החדשה.
פנים.
הקתדרלה באמיין היא בעלת הפנים הגדול ביותר במערב אירופה (ובפרט בצרפת) והחלל הפנימי נתמך על ידי 126 עמודי תמיכה. הן הספינה הראשית והן בית המקהלה עצומים אך אווריריים וקלילים, עם כמות נכבדת של חלונות ויטראז' עם זכוכית צבעונית, שרובם שרדו את המלחמות והמהפיכות שעברה צרפת.