ב-5 במרץ 1869, עת החל את כהונתו כנשיא, מינה גרנט את בורי לתפקיד מזכיר הצי בקבינט שלו. גרנט נהג למנות אנשים שלא נבחרו בבחירות או ידידים אישיים. לאיוש הקבינט הראשון שלו הוא לא ביקש עצה מסנאטורים למינויים שביצע, בין השאר מתוך שיקולים של אחדות לאומית ובין השאר על רקע עברו הצבאי שהוביל אותו לבחור את חברי הקבינט שיהיו כפופים אליו. כמה מהאישים שהוא מינה כחברי הקבינט שלו היו יוצאי דופן, כשהבולטים מביניהם היו מזכיר המדינה המילטון פיש, מזכיר האוצר בנג'מין בריסטו והתובע הכללי אלפונזו טאפט. אך בשלבים הראשונים של הרכבת הקבינט ב-1869, היו השיקולים למינויים הרי גורל. בורי התיידד עם גרנט בעת ביקור שזה ערך בפילדלפיה. גרנט חש שהוא חייב להיטיב עם בורי ועם הרפובליקנים ב"מדינות המפתח" והכריז שהוא ימנה לקבינט שלו אדם מפנסילבניה. כאשר לחצו עליו לגלות פרטים ("האם זה חבר המנגנון הרפובליקני בהנהגתו של סיימון קמרון?), השתלט על גרנט חוש ההומור שלו והוא נעשה מסתורי ואמר שמדובר על "אדם מפילדלפיה".
שאלת זהותו של אותו "אדם מפילדלפיה" טרדה את מנוחת הציבור, אך חשיפת שמו של בורי התקבלה בתדהמה. איש לא שמע את שמו מחוץ לגבולות פילדלפיה. בורי גילה עניין מועט בחיי הציבור והודה בגלוי שאדמירל דייוויד פורטר יהיה זה שינהל בפועל את מחלקת הצי.
המחלוקת על שינוי שמות הספינות.
בורי סלד מהשמות האינדיאנים של ספינות הצי בתקופה של טרום מלחמת האזרחים, ובמהלך תקופת כהונתו הקצרה כמזכיר הצי הוא דאג לשינוי שמותיהם של כלי שיט רבים כך שישאו שמות של מדינות האיחוד, דמויות מהמיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומית, או שמות שהביעו כוח ועוצמה. בין הספינות שבורי בחר את שמותיהן היו הפריגטה שנקראה USS Wampanoag ושמה שונה ל"פלורידה", ספינת נהרות ששמה היה USS Winnebago ושונה ל"קנטאור" וספינה נוספת ששמה שונה ל"טורנדו". הציבור הגיב ההלם על שינויים אלו, על רקע העובדה שעל פי המסורת ניתנו לספינות שמות אמריקאים. יורשו של בורי בתפקיד, ג'ורג' רובסון, החזיר לרוב הספינות הללו את שמותיהן המקוריים. באופן אירוני, לבורי, כתושב פילדלפיה, היה קשר עם העיירה מניונק (כיום פרבר של פילדלפיה), ואחת הספינות הללו הייתה ה-USS Manayunk שהוחלף ששמה שונה על ידי בורי עשרה ימים לפני סיום כהונתו ל-USS Ajax ולא הוחזר לה על ידי רובסון. השם שניתן לספינה זו על ידי בורי נלקח משמו של איאס, דמות מן המיתולוגיה היוונית ובנו של טלאמון.
יום עבודה של שמונה שעות.
ב-29 במאי 1869 הודיע בורי על הנהגת תשלום מלא עבור יום עבודה של שמונה שעות במספנות הצי בברוקלין. הפועלים במספנה קיבלו תשלום רטרואקטיבי מה-19 במאי על סמך ההנחיות החדשות. בורי העביר הנחיות מדויקות בנוגע לשעות העבודה, שעל אף שנועדו להקל על העובדים, הן עוררו בקרבם מורת רוח בשל אופיין הדייקני. העובדים נדרשו להתייצב במקום עבודתם בשעה 7:45 בבוקר, להתחיל את יום עבודתם בשעה 8:00 ולסיימו בשעה 17:00, כולל הפסקת צהריים משעה 12:00 ועד השעה 13:00.
ביטול ההפרדה הגזעית.
במהלך כהונתו הקצרה של בורי כמזכיר הצי, הייתה ארצות הברית בעיצומה של תקופת השיקום שבאה בעקבותיה של מלחמת האזרחים. התיקון ה-13 וה-14 לחוקת ארצות הברית העניקו, בהתאמה, חופש מעבדות וזכויות אזרח מלאות לאפרו-אמריקאים. כאשר ביקשו הלבנים בכל רחבי ארצות הברית להשאיר את השחורים במצב דומה לעבדות ולהפרידם מן החברה הלבנה באמצעים אלימים או בכפייה, התעוררה מחלוקת ציבורית. קבוצות נשים בהנהגתן של סוזן ב. אנתוני ואליזבת קיידי סטנטון נאבקו גם הן להשוואת השכר בין גברים לנשים וכן למען זכויות אזרח, שוויון זכויות בנישואים ובחינוך וזכות בחירה לנשים. ביוני 1869, החודש האחרון לכהונתו כמזכיר הצי, הורה בורי על ביטול ההפרדה הגזעית כך שהתאפשר לפועלים האפרו-אמריקאים לעבוד לצד הפועלים הלבנים. ב-17 ביוני הודתה "אגודת הנשים העובדות" (Working Women's Association) לבורי על צעדו זה.
התפטרותו.
ב-25 ביוני 1869 התפטר בורי מתפקידו ללא כל רעש תקשורתי לאחר שכיהן שלושה וחצי חודשים כמזכיר הצי. לא ניתן שום הסבר רשמי להתפטרות למעט נימוקים בריאותיים, העומס שנדרש מבורי לניהול מחלקתו ורצונו לשוב לעסקיו הפרטיים. הידיעה על מועמדתו של ג'ורג' רובסון כמחליפו של בורי התקבלה בתדהמה בקרב הציבור, לאחר שדבר התפטרותו של בורי אפילו לא פורסם. בדומה לבורי, גם רובסון לא היה ידוע מחוץ לגבולות מדינתו, ניו ג'רזי. גם הפעם לא ביקש הנשיא גרנט עצה מחברי הסנאט כאשר תר אחר מועמד מנוסה שינהל את מחלקת הצי.
שנותיו האחרונות.
בורי שב לפילדלפיה וחידש את פעילותו העסקית. בשנים האחרונות לקריירה העסקית שלו הוא גילה עניין ברכבות ובעסקים פיננסיים. הוא נודע כפטרון של האומנויות ונותר ידיד קרוב לנשיא גרנט ואף התלווה אליו במהלך סיור שערך ברחבי העולם בשנים 1877-1879. מסע זה סחט את כוחותיו של בורי וגבה ממנו מחיר בריאותי. ב-5 בפברואר 1880, זמן קצר לאחר שובו לפילדלפיה מהמסע עם גרנט, נפטר אדולף בורי. צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת על שמו שנכנסה לשירות ב-1920 והוטבעה ב-1943 עקב נזק שנגרם לה מפגיעת צוללת גרמנית. משחתת נוספת בצי הוכנסה לשירות ב-1944 ושירתה עד 1972, עת הועברה לידי הצי הארגנטינאי.
Help Musicians UK
Help Musicians UK (בעברית: עזרו למוזיקאים בריטניה) (לשעבר Musicians Benevolent Fund, "קרן נדיבה למוזיקאים") היא עמותה בריטית המציעה עזרה למוזיקאים לאורך הקריירה שלהם.
היסטוריה.
היא הוקמה בשנת 1921 על ידי הפסנתרן האנגלי ויקטור ביגל בשם Gervase Elwes Memorial Fund (קרן הזיכרון של ג'רוויס אלווס), לאחר מותו של הטנור האנגלי ג'רוויס אלווס. בשנת 1926 שמה שונה ל-Musicians Benevolent Fund והיא הפכה לארגון צדקה רשום. אדוארד אלגר היה נשיא הקרן, עד מותו בשנת 1934.
במהלך מלחמת העולם השנייה הקרן נתמכה על ידי ההכנסות מקונצרטים יומיים שהתקיימו בגלריה הלאומית שבלונדון, ואורגנו על ידי מיירה הס.
בשנת 2017 העמותה השיקה את שירות Music Minds Matter, בהובלתו של ג'ורג' מסגרייב. זהו קו הסיוע הראשון בנושא בריאות הנפש עבור מוזיקאים שפעיל 24/7.
מטרה.
העמותה תומכת במוזיקאים המתמודדים עם מחלה, פציעה או תאונה וסייעה לאלפי מוזיקאים להתבסס בתעשיית המוזיקה, לעבור משברים, להתמודד עם קשיים ארוכי טווח וליהנות מפרישתם. היא מעניקה מענקים כספיים עבור תשלום בשביל טיפול רפואי, טיפולי מומחים ועלויות מחיה, ומספקת עזרה אחד על אחד לאנשים במצבי מצוקה. בנוסף היא מציעה מתן תשלומים קבועים וביקורים חברתיים למוזיקאים בדימוס.
העמותה תומכת גם במוזיקאים מתפתחים ובוגרים. תוכנית היצירה של העמותה מסייעת בהשגת קריירה למוזיקאי על ידי מתן תמיכה ואפשרויות כלכליות ממוקדות עבור אנשים הזקוקים להן. התוכנית מציעה פרסי מימון למוזיקאים לתארים מתקדמים העוסקים בהכשרה מתקדמת, ומסייעת גם בעלויות הטיפול לטווח הקצר עבור סטודנטים למוזיקה הסובלים מבעיות בריאות.
מבין פרסי העמותה, הם מנהלים את פרס פיטר ויטינגהאם (שהושק בשנת 1989), פרס בשווי 5,000 ליש"ט המוענק לנגן או הרכב ג'אז מתפתח עבור ביצוע פרויקט יצירתי לבחירתם, שיסייע בהתפתחותם המקצועית.
מדי שנה מתקיים אירוע תמיכה בקרן בלונדון בסביבות יום סנט ססיליה. בשנת 2014 הוציאה העמותה 3.3 מיליון ליש"ט עבור תמיכה במעל 5,000 מוזיקאים.
אוטוויק
אוטוויק (באנגלית: Autoweek) הוא דבר דפוס בנושא תרבות מכוניות היוצא לאור בדטרויט, שבמישיגן. הוא החל את דרכו בפרסום כתב עת ב-1958, ומאז 1977 היא בבעלות ההוצאה לאור Crain Communications מדטרויט. המגזין יצא לאור פעמיים בחודש והתמקד בספורט מוטורי, ביקורות על מכוניות חדשות, ומכוניות ישנות, אירועים ותכשיטים DIY.
מאז נובמבר 2019 הופסקה הדפסת המגזין והתוכן זמין דיגיטלית באתר אינטרנט ובאפליקציות כדוגמת אייפון ו־אייפד. כחלק מהמהלך נחתמה עסקת רישוי רב שנתית עם חברת מגזיני Hearst להפעלת העסקים הדיגיטליים והחווייתיים של אוטוויק.
חברת האם של אוטוויק מוציאה לאור כתבי עת נוספים בתחום התעשייה והמסחר, כדוגמת Advertising Age ו-Automotive News.
היסטוריה.
אוטוויק החלה לפרסם בשנת 1958 כעלון דו שבועי שעוסק בחדשות ספורט מוטורי, בשם Competition Press. אחד העורכים שעסקו ביצירת המגזין היה נהג המרוצים המקצועי דניס מקלאגג'. בשנת 1964 שונתה תפוצת העיתון לפעם בשבוע, הכותרת שונתה לתחרות Press &amp; אוטוויק ונכללו בו גם ביקורות רכב וחדשות בענף. השם קוצר לאוטוויק בשנת 1975.
בשנת 1977 נרכש העיתון על ידי Crain Communications, Inc. ובסופו של דבר הוא שונה למגזין בשנת 1986. בשנת 1988 מונה לאון מנדל למו"ל, תפקיד אותו מילא עד נובמבר 2001. בנו של ליאון, דאץ' מנדל, הצטרף לאוטוויק בשנת 1997 בתפקידים בכירים שהגיעו לשיאו עם זמנו כמו"ל. בשנת 2016 עזב מנדל את אוטוויק ורורי קרול הפכה למו"ל זמנית ובהמשך גם למו"ל. בשנת 2019 הפך פטריק קארון למנהל עריכה.
תוכן.