בעקבות החשיפה מבקר המדינה, אליעזר גולדברג, העביר לחברה טיוטת דו"ח ביקורת, וביקש את מנהליה להגיב על הטיוטה. בנוסף הורתה רשות החברות לחברה להימנע מפעילות חדשה. למרות זאת חתם אטרקצ'י על חוזה עם החברה הכלכלית מודיעין לניהול פרויקט מתחם "קייזר דרום" במודיעין. ועקב כך, פתחה היחידה הארצית לחקירות הונאה בחקירה גלויה נגדו בספטמבר 2001.
בשנות ה-80 שימש אלכס ויז'ניצר כמהנדס הראשי של החברה, אחר כך פרש מהחברה והקים חברה להנדסה אזרחית בשם "אלסקה", בה העסיק 25 מהנדסים, ואשר חברת לור"ם הייתה הלקוח העיקרי שלה. בפברואר 1998, אלסקה תבעה את לור"ם בבית המשפט על חוב של 3.8 מיליון שקל. בנובמבר 1998, לור"ם הסכימה לשלם לאלסקה 1.5 מיליון שקל לסילוק כל תביעותיה מלור"ם, וזמן מה אחר כך מונה ויז'ניצר לסמנכ"ל תפעול בלור"ם תוך ש"אלסקה" המשיכה לספק שירותי תכנון לחברה.
החברה הכלכלית ללוד.
החברה הכלכלית ללוד היא חברה חדשה שהקימה עיריית לוד, במטרה לקדם ולנהל פרויקטים שבהם עסקה קודם החברה לפיתוח אזור לוד-רמלה לפני שהופרטה ונסגרה, בין השאר:
ציר הרשע הקוסמולוגי
ציר הרשע הוא כינוי לאנומליה מתמשכת במדידות קרינת הרקע הקוסמית של היקום (CMB). אנומליה זו, כך נראה, מעניקה למישור הסיבוב של מערכת השמש (הידוע גם כמישור המילקה), ולמיקומו של כדור הארץ חשיבות משמעותית יותר מאשר היה ניתן לצפות על ידי אקראיות בלבד.
קרינת הרקע הקוסמית מציגה את מבנה היקום כפי שהוא בסדרי הגודל הרחוקים ביותר הניתנים למדידה. תוצאות המדידות שביצעו לוויינים ייעודיים לבדיקה זו, אשר האחרונים ביניהם הם WMAP וטלסקופ החלל פלאנק, מעידות על מספר אנאיזוטרופיות בלתי צפויות במבנה הכללי של היקום. לגבי תצפיות אלו נטען כי הן מנוגדות לעקרון הקופרניקי, שהוא מעין "קו מנחה" הקובע כי לא אמורים לצפות בשום חוסר אחידות במבנה הכללי של היקום בטווחים הגדולים ביותר, וכי אין משמעות יוצאת דופן לאף נקודה מסוימת בתוך היקום עצמו על פני שאר הנקודות.
התצפיות מציגות התאמה בין תנועת מערכת השמש, מישור המילקה של מערכת השמש, לבין תכונות במפת קרינת הרקע השמימית. על פי החשיבה הקונבנציונלית, תכונות קרינת הרקע נגרמות מהמבנה הכללי של היקום עצמו, ולכן אין סיבה מיוחדת לצפות שיושפעו ממערכת השמש שלנו (בעיקר מפני שעל פי הידע הנוכחי, מערכת השמש טרם נוצרה בזמן שנקבעו תכונות קרינת הרקע שאנו מודדים כיום). ליתר דיוק, ביחס למישור המילקה, החצי ה"עליון" של מפת קרינת הרקע הוא מעט קר יותר מאשר החצי ה"תחתון". בנוסף לכך, החלוקה של המפה לרבעונים ול־8 חלקים מקבילים אחד לשני, דבר שסבירותו הסטטיסטית נמוכה. ישנה גם "התקבצות" דומה בין חלוקה זו לחלוקה לחצאים ומישור המילקה.
על הנתונים הללו התבטא הפיזיקאי לורנס קראוס:
אוניברסיטת יורק (בריטניה)
יחסי אינדונזיה–קובה
יחסי אינדונזיה–קובה הם היחסים הדו צדדיים בין קובה לבין הרפובליקה של אינדונזיה. במהלך שלטונו של נשיא אינדונזיה הראשון סוקרנו בשנות השישים, אינדונזיה וקובה נהנו מיחסים קרובים במיוחד. היחסים בין שני העמים התמקדו בעיקר בספורט ובבריאות. קובה מחיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה, בעוד אינדונזיה מחזיקה בקובה שגרירות בהוואנה המוסמכת גם לבהאמה וג'מייקה. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון תנועה הלא-מתואמת ושותפות ב-קבוצת 77 ובפורום של שיתוף פעולה מזרח אסיה–אמריקה הלטינית.
היסטוריה.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי מדינות כוננו רשמית ב-22 בינואר 1960 במהלך ביקורו ההיסטורי של נשיא אינדונזיה הראשון סוקרנו בבירת קובה, הוואנה. במהלך ביקור זה סוקרנו נשא שיחת נימוס לראש ממשלת קובה פידל קסטרו וגם לצ'ה גווארה, בהזדמנות זו הציג סוקרנו לקסטרו פגיון כריס, אינדונזי מסורתי כאות ידידות. במהלך תקופה זו היחסים בין מנהיגי שתי המדינות היו חמים וקרובים במיוחד, בעיקר משום שהם היו שותפים לשאיפות שמאל מהפכניות נגד האימפריאליזם, וסוקרנו אכן חלק יחסים קרובים עם מספר מנהיגים סוציאליסטיים בעולם.
שגרירות אינדונזיה בהוואנה נפתחה רשמית ב-14 באוגוסט 1963. עם זאת, מסיבות חיסכון, אינדונזיה סגרה את שגרירותה בהוואנה באוקטובר 1971 והסמיכה את ענייניה עם קובה לשגרירותה במקסיקו סיטי. בדצמבר 1995 נפתחה שגרירות אינדונזיה בהוואנה מחדש.
בין התאריכים 11–14 באפריל 2000 ביקר נשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד בהוואנה כדי להשתתף בפסגת G-77 של מדינות מתפתחות. שעות ספורות לפני עזיבתו של וחיד את הוואנה לטוקיו, פידל קסטרו נשא שיחת אדיבות מפתיעה שלא תוכננה לווחיד בחדר הנשיא האינדונזי במלון מליה. בעבר נקבעה פגישה שתתקיים לאחר הגעתו של וחיד, אולם היא בוטלה. במהלך פגישה בלתי פורמלית זו, הציע עבד א-רחמן לקסטרו כי אחד מהשותפים בפסגה יקדם את תוצאות האירוע הבינלאומי למדינות המתפתחות, והציע לראש ממשלת מלזיה מאהאטיר מוחמד לבצע את העבודה.
שיתופי פעולה.
אינדונזיה וקובה התמקדו בעיקר בתחומי ספורט ובריאות ביחסים הדו-צדדיים ובשיתוף הפעולה שלהם. לדוגמה, אינדונזיה שלחה את מתאגרפיה, שחקני כדורעף ומתעמלים להתאמן בקובה. מצד שני, ישנם מספר ספורטאים קובנים שעשו את הקריירה שלהם במועדוני ספורט אינדונזיים, במיוחד בכדורעף. בדצמבר 2006 הסכימה רשות הבריאות של שתי המדינות על שיתוף פעולה בפיתוח חיסונים חדשים נגד קדחת דנגי ומלריה.
יחסי סחר.
הסחר הדו צדדי בין אינדונזיה לקובה הגיע ל-12.79 מיליון דולר בשנת 2008, והגיע לשיאו בשנת 2011 עם שווי סחר של 15.68 מיליון דולר. הסחר הדו צדדי עד אוקטובר 2012 הגיע ל-12.40 מיליון דולר, כאשר הייצוא האינדונזי ייצא 11.15 מיליון דולר וייבוא של 1.24 מיליון דולר גרם לעודף סחר לטובת אינדונזיה עם עודף של 9.91 מיליון דולר. אינדונזיה מוכרת לקובה בעיקר טקסטיל, נעליים והנעלה, קרמיקה, רהיטים ואלקטרוניקה, בעוד שהיא קונה סיגרים ותרופות קובניות, במיוחד חיסונים.
אין איש פה, מלבד -
אותלו (סרט, 1990)
אותלו (באנגלית: Othello) הוא סרט משנת 1990 בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית, ובכיכובם של איאן מקלן, וילארד וייט, אימוג'ן סטאבס וזואי ואנאמייקר. הסרט מבוסס על הפקה בימתית של המחזה "אותלו" בבימויו של טרוור נאן, שמאוחר יותר צולם באולפן עבור שידור בטלוויזיה. הסרט צולם בתיאטרון קופסה שחורה , כך שנדרשו מעט אביזרים ותפאורות. הוא שודר בטלוויזיה ב-23 ביוני 1990 במסגרת התוכנית "Theatre Night".
הפקה.
טרוור נאן ביים את הסרט בהתבסס על ההפקה משנת 1989 של הלהקה השייקספירית המלכותית. התפאורה, התלבושות והאביזרים נלקחו ממלחמת האזרחים האמריקנית, אבל הדיאלוגים נותרו קשורים לוונציה וקפריסין. בניגוד לצילומי המחזות "אנטוניוס וקלאופטרה" (1974) ו"מקבת'" (1979), נאן העדיף צילומים "מהורהרים" ולא תקריבים קיצוניים. הסרט אינו מנסה להסתיר את היותו צילום של הצגת תיאטרון. כמעט כל הטקסט של המחזה כלול בסרט, פרט לסצנה אחת בהשתתפות קסיו והליצן.
ביקורת.
העיבוד הקולנועי הקודם של מחזה שייקספירי בהפקת הלהקה השייקספירית המלכותית היה "מקבת'" בשנת 1979, ונחשב לאחד העיבודים הטובים ביותר של מחזה מאת שייקספיר שנעשו אי פעם. לכן הציפיות מעיבוד זה היו גבוהות ביותר. מייקל ברוק כתב באתר BFI Screenonline שהציפיות התממשו "ההפקה היא במקום מכובד בין העיבודים הקולנועיים של המחזה אותלו, והוא ללא ספק העיבוד הטלוויזיוני המצליח ביותר". הוא ציין במיוחד את "הכימיה המוצלחת שהושגה בין השחקנים הראשיים".
הוראה בינתחומית
בינתחומית
חסלט – עלי קטיף
חסלט עלי קטיף היא חברה ישראלית שעוסקת בגידול ושיווק של ירקות כשרים למהדרין והייתה הממציאה של רעיון הירקות ללא חרקים.
היסטוריה.
החברה נוסדה ב-1989 על ידי מספר חקלאים וחוקרים תורניים מכפר דרום, החברה גידלה את תוצרתה בחממות שבהם החקלאים יכלו להקפיד על שטח נקי מחרקים ותולעים. צוות גדול של משגיחי כשרות בדקו את תוצרת החברה על מנת לוודא את הכשרות, בנוסף לכך קבעה לחסלט גם תו הדברה בשיתוף עם מעבדת בקטוכם ששוכנת בנס ציונה.
כעשור לאחר הקמת החברה החליטה החברה להרחיב את עיסוקה ולהיכנס לשוק של ירקות מצוננים ולשם כך החליטה להקים חברת בת ששמה הוא "ירק נטו" שתפקידה הוא לייצר סלטים חתוכים שיהיו שטופים ומוכנים לאכילה, בתחילת 2005 שיתפה פעולה החברה עם תנובה, בעקבות כך שיווקה החבר את מוצרי חברת עלי קטיף לרשתות השיווק ולרשתות הפרטיות.
ענף החקלאות בגוש קטיף היה עוגן כלכלי מרכזי בגוש ודבר זה התבטא בריבוי החברות העוסקות בתחום זה בגוש, החברות המרכזיות היו חסלט - עלי קטיף מכפר דרום, גלאט עלים ותנובות קטיף שנהנו מתנאי מזג אוויר המתאים מאוד לתוצרה חקלאית, במקור מוצרי החברה שווקו בעיקר לצרכן הדתי אך בשלב מסוים הוא גם נצרך בידי השוק הכללי, מנהל החברה היה אליעזר ברט שגם הוא היה תושב כפר דרום, איש בכיר נוסף וממקימי החברה היה גם העיתונאי אלי ביתאן.
לחברה ולחממות שהיו בבעלותה הייתה זיקה לדת כמו חברות ומוסדות נוספים בגוש קטיף, זיקה זו התבטאה בכך שעובדיה היו שומרי מצוות ועבדו בשיתוף פעולה עם מכון התורה וארץ, מלבד זאת היו עוד דברים שבוצעו, כגוון התקנת מכונות שיבצע את פתיחת חלונות החממות באופן אוטומטי.
על פי ראיון שנתן לתקשורת שמעון ביטון, האגרונום של חברת חסלט וממפתחי רעיון הירקות ללא תולעים, החברה התחילה עם דונם אחד במושב גדיד ובשיאה החזיקה בשטח של כ-1,000 דונם בין בני עצמון לכפר דרום.
המפעל של החברה בכפר דרום הופעל עד ימי הפינוי האחרונים ואף שלחה מספר קווי ייצור זמן קצר לפני סגירתו של הגוש ליוצאים ונכנסים כהכנה לביצועה של תוכנית ההתנתקות.