ללא קשר לסוג עבירת המין המאפיינים המשותפים הם הערכה עצמית נמוכה, דימוי עצמי נמוך, רמות חרדה גבוהות, קשרים בין-אישיים לקויים, בדידות, ידע נמוך על יחסי מין, שליטה לקויה בתוקפנות, חוסר בשלות רגשית, פחד מאינטימיות, וזהות גברית לקויה. בנוסף למאפיינים חשובים אחרים כגון: היעדר לקיחת אחריות, הכחשה ומינימיזציה של הפגיעה בקורבנות, השלכה, רציונליזציה, פנטזיות מיניות סוטות, דומיננטיות של רגשות שליליים, קושי להתמודד עם מצבי דחק, ועיוותי חשיבה המאפשרים להם לנטרל את מצפונם, לצד תפיסות שליליות כלפי נשים וילדים.
טיפולוגיות.
אנסים.
אונס מוגדר בספרות המקצועית כמגע מיני ללא הסכמה שבו נכפה קשר גופני על הקורבן. עם זאת, במדינות רבות ההגדרה החוקית של אונס מצומצמת רק למעשה שבו האנס ביצע חדירה בניגוד לרצון הקורבן. בקרב הציבור הרחב אונס נתפס לעיתים בשוגג כפשע עם מניעים מיניים, אך בפועל מדובר בפשע שמאחוריו מניעים אלימים. בספרות מקצועית קיימות טיפולוגיות שונות המנסות להסביר את מניעיו של האנס. מרבית הטיפולוגיות מתמקדות במערכת היחסים בין האנס לקורבן, במאפייני הקורבן, בדרגת התוקפנות, הגיל, במניעי האנס, ומידת השליטה של העבריין (אימפולסיבי או מתוכנן). הטיפולוגיה שהציעו החוקרים גרות' ובירנבאום מייצגת במידה רבה את התפיסה השולטת בספרות. חוקרים אלה בנו טיפולוגיה שמתייחסת לשלושה סוגים של אונס:
אונס מתוך כעס (Anger Rape). בסוג זה של אונס מביע האנס כעס, זעם, שנאה ובוז כלפי קורבנותיו. מטרתו של אנס זה היא להשפיל את הקורבן שלהם. הם מביעים זלזול בקורבן באמצעות אלימות פיזית וניבולי פה. אונס מסוג זה מאופיין באכזריות פיזית, והשימוש בכוח פיזי הוא גדול יותר משנדרש על מנת להכניע את הקורבן. אונס מהווה את הביטוי האולטימטיבי לכעס של העבריין והוא רואה באונס את העבירה המושלמת שהוא יכול לבצע כנגד הקורבן. גרות' ובירנבאום טענו כי 40% מהנבדקים שלהם מתאימים לטיפולוגיה זאת. במקרים רבים, אדם כזה הוא תוקפני ואלים כלפי נשים גם בהקשרים אחרים. החוויה עבור העבריין היא חוויה של כעס וזעם מודעים. זה יכול להיות כעס על המין הנשי, או על העולם בכלל.
אונס מתוך כוח (Power Rape). עבור אנסים אלה, אונס הופך להיות דרך לפצות על רגשות נחיתות ולהזין את תחושת השליטה, הכוח, הסמכות, והיכולת שלהם. אנס זה מסתמך על איומים מילוליים, הפחדה עם נשק, ומשתמש רק בכמות הכוח הדרושה כדי להכניע את הקורבן. אנס מסוג זה חש חוסר התאמה מינית וחברתית. עוד נמצא כי אנסים אלה סובלים מרגש נחיתות באשר לגבריותם ומפחדים לא רציונליים באשר לתפקודם המיני. אנסים מסוג זה שקועים בפנטזיות על אונס וכיבושים מיניים. הם עשויים להאמין שאף על פי שהקורבן בהתחלה מתנגד להם, ברגע שיתגברו עליו, הקורבן בסופו של דבר ייהנה מהאונס וישתף איתם פעולה. מכיוון שמדובר בפנטזיה בלבד, האנס אינו מרגיש ביטחון לזמן רב מהתפקוד שלו או מתגובת הקורבן. לכן, עבירותיהם עשויות להפוך לחזרתיות וכפייתיות. הם עשויים לבצע סדרה של עבירות אונס לאורך תקופה קצרה. זהו סוג האנס הסדרתי השכיח ביותר בארצות הברית והוא מאפיין גם אונס בפגישה. על פי נייט ופרנטקי (1987) אנס זה מאוד מודע לתדמיתו ונוטה ללבוש בגדים מרשימים או רשמיים. הוא אדם קולני ומנסה ללא הרף לאמת את דמותו כפרט מאצ'ואיסטי.
אונס סדיסטי (Sadistic Rape). גרות' ובירנבאום מציעים שתת-סוג זה של אנסים הוא המסוכן ביותר. אנסים אלה חווים הנאה והתרגשות רבה – כולל עוררות מינית – מגרימת נזק לקורבנותיהם, ועל פי עדותיהם נהנים לראות את הפחד והסבל של הקורבן. האנס מרגיש כי האבקות הקורבן בו היא חוויה ארוטית. בסוף, אנסים סדיסטיים עשויים אפילו להטיל מום או לרצוח את קורבנותיהם. הם לעיתים קרובות יחבשו מסיכה, או יכסו את עיניי הקורבן. בחירת הקורבן נקבעת על פי מאפיינים ספציפיים או ייצוג סמלי; בדרך כלל עובדות מין או אנשים אחרים שהם תופסים כ"מופקרים". פעולותיו של אנס זה הם מתוכננות מראש, ולעיתים מתוכננות בקפידה. אונס סדיסטי כולל בדרך כלל עינויים וריסון. לפעמים האונס יכול להיות בעל תכונות פולחניות או תכונות מוזרות אחרות. האנס עשוי להשתמש בחפץ זר כדי לבצע חדירה במקום באיבר המין. איברי מין ואיברים שונים בגוף הקורבן עשויים להפוך למוקד ספציפי של פציעה או התעללות.
צורות התוקפנות השונות – כעס, כוח וסדיזם – אינן שוללות זו את זו. ברוב המקרים, יהיה שילוב ברור של כל הרכיבים. עם זאת, אצל עברייני מין מועדים, כאשר האונס הוא תוצר של גורמים נפשיים פנימיים, רכיב אחד הוא בדרך השולט בסדרת התקיפות. סוג מסוים של תוקפנות יאפיין את העבריין, ולכן דפוס העבירות שלו יהיה עקבי לאורך זמן. התוקפנות עשויה להתמתן או להתגבר עם הזמן אך המודל (כעס, כוח, סדיזם) לא ישתנה. כאמור, אונס כוחני הוא סוג האונס השכיח ביותר (55%).
מתעללים מינית בילדים.
גרות', הובסון וגארי (1982) ניסחו את אחת מהטיפולוגיות הראשונות בתחום מתוך ההבחנה בין התעללות פדופילית להתעללות שאינה פדופילית. פדופיליה אינה מקבילה לעבירת מין כלפי ילדים, אף על פי שפעמים רבות נעשה נעשה שימוש במושגים הללו כמקשה אחת בציבור ובתקשורת. התעללות מינית בילדים היא לא אבחנה רפואית והיא לא בהכרח מושג נרדף לפדופיליה. יש פדופילים רבים שמעולם לא ביצעו עבירת מין כלפי ילדים, וכך יש עברייני מין רבים שביצעו את העבירות שלהם נגד ילדים מסיבות אחרות מאשר פדופיליה. הבחנה זו חשובה משום שיש הבדל במידת הסיכון לכך שהעבריין יחזור על העבירה. מחקרים מלמדים כי פדופיל שמתעלל מינית בילדים פוגע מינית בילדים פי 10 בהשוואה לעבריין מין המתעלל מינית בילדים ואינו פדופיל.
על פי הטיפולוגיה קיימים שני סוגים של מתעללים: הסוג הראשון מתייחס לעבריין הסובל מקיבעון (fixated pedophile), אדם בעל העדפה ראשונית כלפי ילדים, שמזהה חברתית ומינית עם ילדים בגילאים 6-13. הם מתקשים לפתח מערכות יחסים עם בני גילם, ויחסי מין בפרט. על פי הולמס והולמס (2002) מתעללים מקובעים אינם מתפתחים מעבר לנקודה בה הם מוצאים ילדים מושכים ורצויים. פדופילים אלה על פי רוב לא יעשו שימוש באלימות או במסירי עכבות, אלא ישתמשו בשיטות מתוחכמות ומחושבות של פיתוי ורמייה. עבריינים מקובעים יקיפו את עצמם בצעצועים, משחקי מחשב, ציוד ספורט וסוגים אחרים של ציוד אטרקטיבי לילדים. עבריין מקובע רואה את עצמו כילד ולעיתים קרובות יש לו את אותם אינטרסים. הוא עשוי להסתתר במשחקי משחקי רשת ובפורומים (למשל, דיסקורד), שבהם ילדים מתכנסים ועשוי לדבר בשפה שתואמת את סוג הקורבן האידיאלי שלו. הוא עשוי להזדהות כהטרוסקסואל בחייו האישיים, והוא אינו מרגיש כי מעשים מיניים עם ילדים הם מעשים המעידים על הומוסקסואליות, אלא על ביטוי של אהבה או הדרכה עבור הקורבן. במקרים רבים הם ימשיכו עם הילד באופן מיני רק לאחר שיקבלו את הסכמתו. דבר אשר לעיתים קרובות אינו אפשרי מבחינה חוקית, לכן, הם עשויים לתמרן אותו עד כדי הסכמה עם המעשה המיני. הם נחשבים כקשים לטיפול לנוכח העובדה כי משיכה מינית לילדים מגדירה את זהותם המינית.
הסוג השני מתייחס לעבריין הסובל מרגרסיה (regressed) שהתפתחותו המינית והאוריינטציה הבינאישית תואמת לגילו, אולם תחת גורמי לחץ חיצוניים הוא נסוג למעורבות מינית עם ילדים. גורמים אלה לעיתים קרובות מובילים לביטחון עצמי נמוך ודימוי עצמי נמוך, ובכך מערערים את ביטחון העבריין בעצמו כגבר. מעורבותו המינית של עבריין זה עם ילדים אינה מקובעת, אלא היא לעיתים קרובות פרישה זמנית מהמשיכה למבוגרים. מבחינה נפשית, סוג זה של עבריין רואה את הילד כפסאודו-מבוגר בעקבות מצב דחק כל שהוא – למשל, פרידה מבת הזוג, הערכת ביצועים לקויה בעבודה או גורם אחר המביא לידי לחץ. גורמים אלו מביאים אותו למצב בו הוא מרגיש נוח יותר בנוכחות ילדים אשר אינם שופטים את כישלונותיו. עבריינים מסוג זה נוטים יותר לבחור קורבנות שהן בנות ועבירות גילוי עריות הם שכיחות. הם נוטים לבחור ילדים אליהם יש גישה קלה ולעיתים קרובות בוחרים לפגוע בילדיהם הביולוגיים (intrafamilial). עבריינים מסוג זה נוטים להפגין רגשות אשמה ובושה גבוהות יותר, והפרוגנוזה לגביהם היא בדרך כלל חיובית.
לבסוף קיימים גם פדופילים אגרסיביים שמבצעים עבירות מין סדיסטיות כלפי ילדים. לעבריין מסוג זה יש טשטוש בין דחפים מיניים ותוקפניים, ופעמים רבות התקיפה מסתיימת בחטיפה של הילד למטרות כופר, או במוות של הילד. הם בעלי אישיות פסיכופתית, וסביר מאוד שיהיה להם עבר פלילי נרחב. עבריין זה מתעלל בכל סוגי הקורבנות ולא תהיה לו העדפה ספציפית – הוא חסר הבחנה מוסרית וילדים הם רק עוד קטגוריה של קורבנות עבורו. הוא מוביל אורח חיים נוודי, וסביר להניח שהוא יעבור במהרה לאחר עבירה סדיסטית. ייתכן שתהיה הסלמה בחומרת העבירות שלו לאורך זמן.
הטיפולוגיה שולבה במודלים שונים, ביניהם במודל נתיבי הוויסות העצמי של וורד והדסון.
מאפיינים מבחינים בין אנסים ומתעללים.