בוויקיפדיה מקובל להניח כי העריכות בערכים, בדפי השיחה ובדפי המיזם נעשות כולן בתום לב ומתוך התכוונות לטוב. אפילו כשמתעורר החשש לקיום כוונת זדון, ההנחיה היא להמשיך להתכוון לטוב, מכיוון שחשוב לשמור על אדיבות ולהקפיד על המנגנונים הנהוגים בוויקיפדיה ליישוב מחלוקות.
זאב ולדימיר טיומקין
אנרגיית הפעלה
בעילה אסורה בהסכמה
בישראל, בעילה אסורה בהסכמה היא עבירת מין המוגדרת בסעיף 346 לחוק העונשין. "בעילה", לעניין זה, היא החדרת "איבר מאיברי הגוף או חפץ לאיבר המין של אישה". מעשה זה הוא בגדר בעילה אסורה בהסכמה כאשר נעשה בהסכמת האישה, בשני מצבים:
עם זאת, בעילה בהסכמה במסגרת יחסי חברות בין בני נוער איננה נחשבת לעבירה, בתנאי שהנערה היא בגיל שבין 14 ל-16, והפרש הגילאים ביניהם הוא עד 3 שנים.
כאשר לאישה טרם מלאו 14 שנה, דין בעילתה כדין אונס, הנקרא אונס סטטוטורי, גם אם נעשתה בהסכמתה (סעיף 345 לחוק העונשין).
כאשר החדירה אינה לאיבר המין של אישה, אלא החדרת איבר מאברי הגוף או חפץ לפי הטבעת של אדם (גבר או אישה) או החדרת איבר מין לפיו של אדם, המעשה קרוי מעשה סדום (סעיף 347 לחוק העונשין).
ג'אקומו ליאופרדי
ג'אקומו לֵיאופרדי (באיטלקית Giacomo Leopardi;
29 ביוני 1798 - 14 ביוני 1837) היה משורר איטלקי רומנטי, הנחשב אחד מהוגי הדעות ומשורריה החשובים ביותר של איטליה.
תחילת דרכו.
ליאופרדי נולד בעיירה הקטנה רקנאטי באיטליה. אביו היה אציל זוטר. אימו הייתה המרקיזה אדליידה אנטיצי, ואופייה היה כנראה נוקשה ושתלטני. הוא גדל בבידוד יחסי, עם אביו ועם מספר כמרים ששימשו לו מורים. אביו היווה עבורו מקור השראה חשוב. כאדם שחושו המעשי היה כנראה מוגבל, איבד אביו את רוב הונו בעסקים נכשלים. לעומת זאת הוא השקיע כספים רבים בהקמתה של ספרייה מפוארת שנפתחה במשך השנים לציבור.
בדידותו של ג'אקומו, אשר נוספה עליה גם רשמיות נוקשה כחלק מהרגלי המשפחה, הביאו אותו לבלות זמן רב בספריית אביו. בגיל עשר כבר לא נזקק למורים, ובגיל 17 הוא כבר שלט והיה בקי בתחומים רבים של ידע. הוא קנה לעצמו ידיעות רחבות בשבע שפות קלאסיות, בהן עברית. נושאים בהם רכש ידע רב היו היסטוריה, פילוסופיה, פילולוגיה, מדעי הטבע ואסטרונומיה. משערים כי התקופה הארוכה בה למד בתנאים לא הולמים גרמו להיותו חולה אסתמה, בעל עקמת וראייה חלשה.
ב-1809 החל ליאופרדי לתרגם יצירות קלאסיות עתיקות (כנראה התחיל עם עבודותיו של הורציוס). באותו זמן גם כתב את שירו הראשון, הסונטה "מותו של הקטור". ב-1810 חיבר בין היתר את La Spelonca ו-L'Amicizia וגם שירים קצרים.
לאחר שסיים את לימודיו כתב מסות מחקריות ומספר שירים שנגעו לאירועי התקופה. ב-1816 עזב את הסגנון היווני והפילולוגיה לטובת סגנון אמנותי נאו-קלאסי מודרני.
צמיחתו של המשורר.
ביולי 1817 החל לכתוב את ה-Zibaldone, אוסף גדול של מחשבות ופיוטים אשר כלל למעלה מ-4000 עמודים. אז גם פגש את פייטרו ג'ורדני אשר הביא להכרה ציבורית בליאופרדי כאיש שירה.
ליאופרדי התפרסם לראשונה בזכות שני שירי תהילה למולדת האיטלקית, All'Italia ו-Sopra il monumento di Dante.
בשנים הראשונות שלאחר גיל עשרים שקע המשורר ברגשות עמוקים של יאוש. בייחוד בתקופה אפלה זו של חייו החל ליאופרדי לכתוב ביתר עומק ובגרות. שירים מתקופה זו של חייו נחשבים יצירות מופת של השירה הלירית.
שני שיריו המוכרים ביותר: "L'infinito" ו"Il passero solitario".
המשך חייו.
ב-1822 הגיע ליאופרדי אל רומא לתקופה קצרה, ושם התפרסם בזכות שיריו. בשנים הקרובות כתב שירים מלאי צער ומחשבות פילוסופיות, בולטים בהם historical pessimism ו-cosmic pessimism.
בהמשך עבר בין מילאנו, בולוניה ופירנצה, היכן שפגש את אלסנדרו מנצוני, סופר דגול נוסף מאותה מאה.
ב-1837 מת בנאפולי כתוצאה מבצקת.
עבודות עיקריות.
עבודותיו העיקריות כוללות את Zibaldone, אוסף של רשמים וקטעי פילולוגיה ופילוסופיה, ה-Operette, אוסף של קטעי פרוזה שחלקם עלילתיים, ואוסף השירים Canti. ליאופרדי החזיק בראייה פסימית של המציאות כשלהשקפתו מגיעה השמחה רק בשל היעדרות הכאב. ליאופרדי אשר נחשב כמשורר לירי טהור בדומה לג'ון קיטס או אמילי דיקינסון, נתגלה מחדש במאה שלאחר מותו כפילוסוף נון-סיסטמטי, שאותו העריצו ארתור שופנהאואר, פרידריך ניטשה ו-ולטר בנימין. כיום הוא נחשב אחד מהוגי הדעות האיטלקיים המקוריים הבולטים. הוא פיתח דרך התבוננות רדיקלית על העולם, השמחה, התרבות והשירה שלא כמו הוגי דעות אחרים בני ארצו שהושפעו רבות מרעיונות גרמניים. Zibaldone ו-Operette morali מציבים את ליאופרדי סמוך לשופנהאואר כאחד ממבשרי הפילוסופיה הקדם קיומית (פרוטו-אקזיסטנציאליסטית).
רעש (פיזיקה)
בפיזיקה, רעש הוא תהליך אקראי הבא לידי ביטוי בפונקציה אקראית של הזמן שיכולה להיות, למשל, קצב מעבר אלקטרונים בשפופרת קתודית, קצב מעבר פוטונים דרך סיב אופטי, או המתח הנמדד על גבי נגד בטמפרטורה סופית.
רעש רקע הוא תנודות אקראיות בסביבה. רעש חסר קורלציות נקרא רעש לבן וכאשר קיימות קורלציות נהוג לכנותו רעש צבעוני.
המקורות שיוצרים רעש רבים. הנפוצים שבהם, פלקטואציות תרמיות ("רעש ג'ונסון" הידוע גם בשם "רעש נייקוויסט"), בדידות נושאי מטען (רעש שוט), ופלקטואציות של מערכות בעלות שני מצבים (רעש טלגרפי או רעש formula_1).
השפעה של רעש על קליטת אותות.
בדרך כלל הרעש נחשב למטרד במערכות דינמיות.
נהוג לחשוב על רעש רקע כגורם הפוגע ביכולת איתור האותות, בכך שהוא יוצר אפקט ממסך המפריע ליכולת העיבוד של מידע רלוונטי אודות האות.
כתוצאה מכך הוא עלול ליצור הפרעות בתקשורת.
עם זאת, במערכות לא ליניאריות מסוימות כמו מעגלים חשמליים ומערכות חישה ביולוגיות הנוכחות של רעש יכולה להעצים את היכולת לאתר אותות חלשים. תופעה זו מכונה תהודה אקראית.
היעדר מוחלט של רעש הוא לא המצב המיטבי עבור יכולת האיתור של אותות חלשים במערכות לא ליניאריות, כמו מערכת התפיסה של יצורים חיים. זאת משום שקיימת רמת רעש אידיאלית שבה יכולת הקליטה של אותות חלשים מוגברת.
בהתאם לכך לאפנון העצבי של יחס אות לרעש בתהליך עיבוד המידע של מערכת העצבים יש השלכות על הקיבולת והתנודתיות של המערכת הנוירו-קוגניטיבית.
איחוד וחלוקה מחדש
במסגרת הסדרתם של תכנון ובנייה בישראל, איחוד וחלוקה מחדש או איחוד וחלוקה חדשה (רהפרצלציה) הוא יישום חדש של תוכנית מפורטת או תוכנית מתאר מקומית. תוכנית לאיחוד של מגרשים סמוכים וחלוקתם מחדש בהתאם לתוכנית החדשה וזאת על מנת לאפשר את פיתוחו של השטח וניצולו המקסימלי לטובת בעלי הקרקע ולטובת הציבור.
הסיבות לאיחוד וחלוקה מחדש.
כאשר יש מספר מגרשים ובעלי הזכויות בקרקע או הרשות המקומית רוצים לנצל את הקרקע בצורה יעילה יותר, במסגרת של התחדשות עירונית או התארגנות עצמאית של בעלי הזכויות בקרקע במטרה לשפר ולהשביח את נכסיהם (בדומה לפינוי בינוי).
מנה
בלאו-וייס
בלאוּ-וייס (Blau Weiss; גרמנית: כחול-לבן) הייתה תנועת נוער יהודית בגרמניה.
התנועה נוסדה ב-1912 בראשות ד"ר יוסף מרכוס, וייעדה עצמה לבניהם ובנותיהם של משפחות מתבוללות, שהיו מעוניינים בתנועת נוער כללית, אבל נדחו על ידי תנועות הנוער הלאומיות הגרמניות שסירבו לקבל יהודים לשורותיהן.
מאחר שכך, הערכים עליהם חינכה התנועה את חבריה היוו שילוב טיולים בטבע ושיבה לחיי פשטות טרום-תעשייתיים ברוח תנועת הנוער הלאומית הגרמנית, "ואנדרפוגל" (ציפורים נודדות), עם מורשת ותרבות יהודית כללית. בתחילה הוקמו אגודות בכמה ערים (הראשונות היו בברלין בהנהגת ולטר מוזס ובברסלאו בהנהגת יוסף מרכוס) ובשנת 1913 התמזגו אלה עם "עמותת הטיולים 1907" לתנועת "בלאו-וייס, אגודה לטיולי נוער יהודי בגרמניה" ("Blau-Weiß, Bund für Jüdisches Jugendwandern in Deutschland"). בשנת 1914, לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מנתה התנועה 900 חברים. לאחר תום המלחמה מנתה התנועה כ-3,000 חברים. בעקבות הצלחתה, הוקמה גם באוסטריה תנועה בעלת שם זהה.
רק ב-1922 אימצה התנועה פלטפורמה ציונית, ועודדה את חבריה להכשיר עצמם בעבודה חקלאית או מקצועית כהכנה לעלייה לארץ ישראל. באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 התארגנו במסגרת בלאו-וייס קבוצות נוער דתיות, בהם השתתפו גם נחמה ליבוביץ וישעיהו ליבוביץ. בתנועה היו פעילים גם פרנץ קאהן ויעקב אדלשטיין.
בסוף שנות ה-20 הוקמו סניפים של התנועה גם בצ'כוסלובקיה ובהונגריה, אשר נקראו "תכלת לבן".
בהתחלה הייתה פעילות התנועה משותפת לבנים ולבנות, עם ההתרחבות לקהילות שמרניות יותר, שם הייתה התנגדות לפעילות מעורבת, הוקמה תנועת בת לנשים שבראשה עמדה הדוויג גרוסמן.
בוגרי התנועה היו שותפים להקמת קיבוצים אחדים, בהם חברי קבוצת ביברכה שהצטרפו למקימי שריד באביב 1927 ובית זרע.
התנועה ניסתה להקים יישוב בארץ ישראל, בשנים 1925-1926, והניסיון כשל, ולאחר מכן הפסיקה התנועה את פעילותה. היא פורקה סופית ב-1929, עוד לפני עליית היטלר לשלטון.. רעיונות התנועה שימשו מודל לאורו הקימו בוגרי התנועה ארגוני נוער אחרים בגרמניה בשנות ה-20.
בערד קיימת אכסניית נוער המנציחה את שמה, ובלא קשר לתנועה, מועדוני ספורט רבים בגרמניה כיום נקראים בשם זה (בהתאמה לצבעי התלבושת של שחקני הקבוצה).
הקלה
התקפת DOS
התקפת DoS
כלוב פאראדיי
כלוב פאראדיי (באנגלית: Faraday cage) הוא מתקן שמונע משדות חשמליים מלחדור לתוכו. הפיזיקאי הניסיוני הבריטי מייקל פאראדיי היה הראשון שבנה כלוב שכזה ב-1836.