בהנדסת תוכנה ובהנדסת מערכות, תרחיש שימוש (באנגלית: Use Case) היא טכניקה לאיסוף וניתוח הדרישות הפונקציונליות של מערכות ושל מערכות-של-מערכות. תרחיש שימוש מורכב מרצף אירועים אחד או יותר, המתאר כיצד המערכת מתקשרת עם משתמשים (הקרויים "שחקנים") כדי להשיג יעד עסקי או פונקציה מסוימת. השחקנים בתרחיש שימוש יכולים להיות משתמשי קצה או מערכות אחרות. בפיתוח תוכנה זריז, מקובל לכנות את רצפי האירועים בתרחיש "סיפורים".
לרוב, תרחישי שימוש נכתבים בשפה פשוטה המובנת למשתמש הקצה או למומחה היישום, ולא בניב טכני. במקרים רבים תרחיש השימוש נכתב במשותף על ידי מנתחי המערכת ומשתמשי-קצה. נהוג לכתוב את התרחיש כמסמך ברור וקל להבנה בעיצוב פשוט, אף שבשנים האחרונות גובר השימוש בכלים ייעודיים המסייעים בכתיבת התרחישים.
בהנדסת מערכות, תרחישי שימוש משמשים לתיאור כללי יותר של הדרישות, ולרוב מתארים משימות או יעדים של בעלי עניין. לעיתים הדרישות המפורטות נאספות בתרשימי דרישות של SysML או באמצעים דומים.
היסטוריה.
מקורם של תרחישי השימוש בעבודתו החלוצית של איוואר יאקובסון, שבשנת 1986 הגדיר לראשונה את טכניקת המידול החזותי לתיאור תרחישי שימוש. בהמשך, הרחיב יאקובסון רעיונות אלה כחלק מעבודתו על שפת המידול המאוחדת (UML) ו-RUP. עם השנים תרמו רבים נוספים לשיפור הטכניקות של יאקובסון, ובפרט קוּרט ביטנר, אליסטר קוֹבֶּרן וגונאר אוברגארד.
מתחילת שנות ה-90 ואילך, הפכו תרחישי השימוש לאחת הטכניקות המקובלות ביותר לאיסוף דרישות פונקציונליות בענף הנדסת התוכנה. השימוש בתרחישים אלה נפוץ במיוחד בקרב העוסקים בפיתוח מונחה עצמים אך אינו מוגבל לתחום זה, שכן תרחישי שימוש אינם מונחי-עצמים במהותם.
תבנית לתרחיש שימוש.
בדיסציפלינת הנדסת התוכנה אין תבנית תקנית לתיעוד תרחישי שימוש מפורטים, ולמעשה מקובלות בענף מספר תבניות מתחרות. עם זאת, נכון לסוף המאה העשרים יש בענף הסכמה באשר לסעיפים העיקריים שיש לכלול בתרחיש שימוש. נוסף על כך, מקובל שיש לבחור בתבנית המתאימה לסוג הפרויקט, ולאכוף את השימוש בה באותו הפרויקט.
הסעיפים הבאים מקובלים:
בתבניות שונות יש לעיתים סעיפים נוספים כגון שחקנים, חריגים, המלצות וכדומה. ייתכנו גם סעיפים הקשורים לתעשייה מסוימת.
שם תרחיש השימוש.
שם תרחיש השימוש הוא המזהה הייחודי של התרחיש במקבץ. על השם להיכתב בצורה של פועל-שם-עצם (לדוגמה, משוך כסף, העבר מסר) ולתאר יעד שניתן להשלים אותו (לדוגמה, רשום משתמש עדיף על רישום משתמשים). שם קצר בן שתיים עד שלוש מילים הוא המיטבי. שמות ארוכים יותר כדאי לקצר, ולרוב ניתן לעשות זאת בקלות. השימוש בשמות הנגזרים מיעדיו של השחקן הראשי בתרחיש מסייע להבטיח שהתרחיש יישאר מונחה-משתמש.
תקציר.
סעיף זה משמש להצגת תמצית התרחיש. בשלבים מוקדמים של הפיתוח, אפשר לרוב להסתפק בסעיף זה. התקציר מספק תיאור קצר וזריז של התרחיש, ונועד לחסוך לקורא את הצורך לקרוא את התוכן המלא של תרחיש השימוש. כפי ששמו רומז, על התקציר להיות קצר ותמציתי, ולפרט הן את היעד העיקרי של התרחיש והן את השחקן הראשי בו.
תנאי התחלה.
סעיף זה משמש להצהרה על תנאים החייבים להיות נכונים כשמשתמש מתחיל את תרחיש השימוש. עם זאת, תנאי ההתחלה אינם בהכרח האירועים המזניקים את תרחיש השימוש. אם אחד או יותר מתנאי התחלה אינו מתמלא, התנהגותו של התרחיש נחשבת כלא מוגדרת.
אירועים מזניקים.
סעיף זה מתאר את האירועים או תנאי ההתחלה הגורמים להפעלת תרחיש השימוש. אירועים אלה עשויים להיות חיצוניים, תלויי-זמן או פנימיים.
מסלול עיקרי.
סעיף זה נדרש כמינימום בכל תרחיש שימוש והוא משמש לתיאור הרצף העיקרי או הטיפוסי של האירועים בתרחיש השימוש. לרוב, רצף זה מתואר כרשימה ממוספרת של צעדים. לדוגמה:
מסלולים חלופיים.
תרחיש שימוש יכול להכיל גם מסלולים משניים או רצפי אירועים חלופיים למסלול העיקרי. בסעיף זה מקובל גם לתאר חריגות ולתאר את מהלך העניינים כאשר דברים אינם מסתדרים כהלכה.
ספיידרמן 2
ספיידרמן 2 (באנגלית: Spider-man 2) הוא סרט גיבורי על אמריקאי והמשכו של "ספיידרמן", המבוסס על קומיקס מאת סטן לי וסטיב דיטקו. הסרט מבית סוני ומארוול קומיקס. הוא יצא לאקרנים ב-30 ביוני 2004 בבימויו של סם ריימי, והוא גרף סכום כולל של מעל 783 מיליון דולרים, פחות מקודמו, אך זכה לשבחים רבים על הנושאים שהוצגו בסרט ועל הנאמנות לקומיקס שבו.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר בשלוש קטגוריות, מהן זכה בקטגוריית האפקטים המיוחדים, ומועמד לשמונה פרסי סאטורן, בהם זכה בחמישה (סרט הפנטזיה הטוב ביותר, הבמאי, השחקן הראשי, הכתיבה והאפקטים המיוחדים). כמו כן, הסרט היה מועמד לפרס באפט"א על האפקטים החזותיים והסאונד, ולפרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר לסרט באורך מלא.
עלילה.
פיטר פארקר, כעת סטודנט שלומד באוניברסיטה. הוא פוטר מעבודתו בפיצריה "הפיצה של ג'ו" ועובד כצלם בעיתון הפופולרי "הדיילי ביוגל" בה מעסיקיו לוחצים להשיג צילומי ספיידרמן. הוא נאלץ להתמודד עם דילמה קשה שמלווה אותו לאורך כל הסרט - לחיות כספיידרמן או כבן אדם רגיל? הדילמה מתבטאת בדרכים שונות: באיבוד כוחותיו העל-טבעיים, רגשות אשם על שלא התייחס מספיק לחברתו ואהבתו הגדולה מרי ג'יין ווטסון, בקשיים להתמקד בלימודים בגלל היותו ספיידרמן, גיבור העל של העיר ניו יורק, וברצון להצליח בחייו כמו שהוא.
כל אותה עת פארקר ניצב כנגד אויב אימתני חדש - דוקטור אוטו אוקטביוס, מדען מבריק שהמציא זרועות מכניות רבות עוצמה, אך מאבד שליטה בהן בתאונת מעבדה מחרידה ובבית החולים אז הוא מחסל את כל הרופאים ונמלט. אוקטביוס מציב לעצמו מטרה חדשה - לבנות מחדש את שנהרס ולהמשיך את פיתוח ההמצאה שלו ולא משנה מה יעמוד בדרכו.
חייו האישיים של פארקר מסתבכים יותר ויותר עקב זהותו הסודית עד שהוא מספר את האמת הקשה על מותו של דודו בן לדודתו. האנשים שמסביבו - הפרופסור מהאוניברסיטה, הבוס שלו ג'ונה ג'יימסון ואף מרי ג'יין - מטיחים בו האשמות ומוסיפים ללחציו, שגומלים בליבו את ההחלטה לוותר על האחריות הגדולה שנתונה בידו - כוחות על-טבעיים - ולהשקיע בחייו האישיים.
בזמן הזה, אוקטביוס בונה אט אט את מעבדתו החדשה כאשר הוא נמצא באי-שפיות מוחלטת. הוא יוצר קשר עם הארי אוסבורן, חברו הטוב ביותר של פארקר שמאז מות אביו (הגובלין הירוק) בקרב עם ספיידרמן חושב על דרכים לנקום בספיידרמן. בסופו של דבר, אוסבורן מבטיח לאוקטביוס שיביא לו את החומרים הדרושים לסיום פיתוח המצאתו בתנאי שאוקטביוס יביא את ספיידרמן חי כדי שאוסבורן יוכל לנקום את מות אביו. הארי בסוף מוריד את המסכה ומגלה שזה פיטר פארקר חברו הטוב ביותר ומשחרר אותו. ספיידרמן מגיע למעבדתו של אוקטביוס, מנצח אותו ואומר לו שהוא צריך להשמיד את המכונה. אוקטביוס מטביע את המכונה וטובע יחד איתה. לאחר הקרב ומותו של אוקטביוס, מרי ג'יין מגלה את זהותו האמיתית של פיטר כספיידרמן.
בסוף הסרט מגלה הארי את מסכת הגובלין של אביו, שמדבר אליו ואומר לו לנקום את מותו.
הפקה.
פיתוח.
מייד לאחר שסיים סם ריימי לעבוד על "ספיידרמן", הוא התחיל לחשוב על רעיונות לסרט המשך. באפריל 2002 שכרו אולפני סוני את אלפרד גוף ומיילס מילר על מנת שיכתבו את התסריט לסרט ויכלילו בו את דוקטור אוקטופוס, הלטאה והחתולה השחורה כנבלים. ב-8 במאי 2002, לאחר שפתח "ספיידרמן" בקופות עם $115,000,000 בסוף השבוע הראשון שלו, הודיעו אולפני סוני כי המשך יצא בשלהי 2004. הסרט קיבל תקציב של 200 מיליון דולר להפקה ומועד יציאתו נקבע ל-7 במאי 2004, ומאוחר יותר הצטרף דייוויד קפ לכתיבת התסריט לסרט.
בספטמבר 2002 נשכר מייקל שייבון לשכתב את התסריט לסרט. השכתוב של שייבון הוביל לתפניות רבות אשר נגדו באופן חלקי את עלילת הקומיקס, המפיק אבי ארד דחה את שכתובו של שייבון עקב היותו "מסובך מידי". ריימי סינן מכל הטיוטות והשכתובים של גוף, מילר, קפ ושייבון את החלקים שאהב לתסריט סופי אחד יחד עם התסריטאי אלווין סרג'נט. ריימי הרגיש שעל הסרט לעסוק בסכסוכו של פיטר עם רצונותיו האישיים נגד אחריויות בתור ספיידרמן ולחקור את החיובי והשלילי בדרך בה הוא בחר, ועל כך שבסופו של דבר הוא מחליט שהוא יכול להיות דמות הרואית. מרבית עלילת הסרט נלקחה מן חוברת הקומיקס "The Amazing Spider-Man #50: Spider-Man No More!".
צילומים.
הסרט צולם בלמעלה ממאה אולפנים ומקומות, ובעיקר בניו יורק ובשיקגו. שלב הצילומים החל ב-12 באפריל 2003 בעיר ניו יורק, וב-13 במאי 2003 עברו הצילומים ללוס אנג'לס. האחראי על הצילומים היה מעצב ההפקה, ניל שפיסאק. טובי מגוויר החליף כמה פעמים במהלך הצילומים את שחקניו הכפולים בפעלולים, ותוך כדי הוא אף הכניס כמה בדיחות לסרט באופן ספונטני.
לאחר זמן מה הושהו הצילומים למשך כשמונה שבועות, זאת על מנת לבנות את המאורה של דוקטור אוקטופוס. שפיסאק החליט כי המאורה תיבנה במזח ממוטט שהוא מצא, כך לדעתו תשתקף התמוטטות חייו של אוקטופוס והפיכתו למפלצתי יותר ויותר. לאחר שנלקחו חמש עשרה שבועות לבנות את מאורתו של דוקטור אוקטופוס החלו בה הצילומים, המאורה נבנה במיוחד על מנת שתוכל להצטלם ממוטטת בסצנת הסיום באופן אמיתי לחלוטין. בשל ההתעכבות בבניית המאורה המשיכו הצילומים גם לאחר חג המולד ב-2003, לא כמתוכנן.
תקציב וביקורות.