סיד עוברת לגור אצל חברתה הטובה שלבי, כיוון שהוריה חוקרים ארכאולוגיה בפרו. הן פוגשות בבארי השכן המדען הצעיר, וכשהן היו במעבדה שלו הן הפעילו בטעות מכונה שנתנה להן את היכולת לנוע בזמן בכל פעם שהן נוגעות אחת בשנייה וחושבות על מקום וזמן לעבור אליו. בסדרה הן צריכות להיות אחראיות על הכוח שלהן, ולפעמים הן גם פותרות תעלומות, לדוגמה בעונה הראשונה הבנות גילו שבעתיד הולכים לעשות עליהן ניסויים במעבדת העתיד, ובעונה השנייה מגיעה לעולם שלהן נסיכה מימי הביניים אשר הן מגלות כי היא מיועדת לנוכל והן עוזרות לה.
דמויות.
דמויות משנה.
הלכה לנשף עם בארי, ובסוף הסדרה, נישקה אותו.
הלגנדריום של טולקין
הלגנדריום הוא מכלול יצירתו של ג'ון רונלד רעואל טולקין המתאר את היקום הדמיוני שיצר, המהווה את הרקע לעלילת שר הטבעות וסיפורים נוספים, כמו ילדי הורין וברן ולות'יין. הלגנדריום מתאר את המיתולוגיה, ההיסטוריה, הגאוגרפיה, הבלשנות, התרבות ושלל היצורים הכלולים בעולם הטולקינאי ונפרש על פני מספר יצירות שרובן נערכו ופורסמו רק לאחר מותו של המחבר על ידי בנו, כריסטופר טולקין. במונח נעשה שימוש על ידי חוקרי יצירתו של טולקין והוא אף השתמש בו בעצמו. מונח זה מדויק יותר מהכינוי הרווח "עולם הארץ התיכונה", כיוון שהלגנדריום מתייחס למרחבים נוספים ביקום הטולקינאי מלבד הארץ התיכונה.
מערות קבורה בנחל קדרון
מערות קבורה בנחל קידרון (מכונה גם: עיר המתים של סילואן) הם שורה של מערות קבורה עתיקות יהודיות הממוקמות לאורך "עמק נחל קדרון" בסמוך אל גבעת עיר דוד. מערות קבורה אלו הוקמו בין המאה ה-9 למאה ה-7 לפני הספירה ושימשו לקבורת אישים חשובים בימי תקופת ממלכת יהודה.
צורת המערות.
מערות אלו בנויות בצורת "כוכים מרובעים" או פתחים בצורת "קשתות בנויות" כאשר האחרונה שבהם ממוקמת מתחת לקבר בת פרעה.
הרס המערות.
מערות קבורה אלו נפגעו ונהרסו במהלך השנים על ידי נזירים נוצריים שהשתמשו בהן ככנסיות ולכריית אבנים. לאחר כיבוש מזרח ירושלים על ידי ירדן הוקמו בתי הכפר סילואן על גבי המערות, ונחל קדרון התמלא במי ביוב ובאשפה. רק לאחר מלחמת ששת הימים החלו עבודות לניקוי ערוץ הנחל ולגילוי המערות מחדש.
מיקום המערות.
המערות ממוקמות בנחל קדרון למרגלות הר הזיתים, ומתחת לכפר הערבי סילואן השוכן במזרח ירושלים. שורה של מערות קבורה אלו נמתחות על עמק קדרון בסמוך אל עיר דוד. תחילתן של מערות אלו מתחת למבנה של קבר בת פרעה ועד לקצה עיר דוד. מערות קבורה אלו ממשיכות את בית הקברות היהודי בהר הזיתים אל תוך עמק קדרון בצידו הדרום-מערבי של הר הזיתים.
הבהלה האדומה
פרדריק הראשון, מלך דנמרק
פרדריק הראשון, מלך דנמרק (בדנית: Frederik I, בנורווגית: Fredrik I; 7 באוקטובר 1471 – 10 באפריל 1533) היה מלך דנמרק ומלך נורווגיה מ-1523 ועד למותו. הוא היה המלך הקתולי האחרון של דנמרק וכל המלכים שמלכו אחריו החזיקו בדת הלותרנית.
ראשית חייו.
פרדריק היה בנם של המלך הראשון מבית אולדנבורג כריסטיאן הראשון מלך דנמרק, נורווגיה ושוודיה ושל דורותיאה מברנדנבורג. ב-1482, כאשר הוא היה בן 11, הוא נבחר להיות דוכס שותף של שלזוויג והולשטיין, זמן קצר לאחר מות אביו. שותפו לדוכסות היה אחיו שהיה מבוגר ממנו בעשר שנים, הנס. ב-1490, כאשר הגיע פרדריק לבגרות, חולקו שתי הדוכסויות בין שני האחים.
ב-1500 הוא שכנע את אחיו לכבוש את דיטמרשן וצבא גדול גויס לא רק מהדוכסויות, אלא גם מכל ממלכות איחוד קאלמאר שהנס היה מלכם לזמן קצר. בנוסף, לקחו חלק במערכה זו שכירי חרב גרמנים לאין ספור. בכל אופן, מסע מלחמה זה כשל כישלון חרוץ בקרב המינגשטדט, בו אבדו את חייהם שליש מהאבירים של שלזוויג ושל הולשטיין.
מלך.
כבר ב-1513 הציעה קבוצה של אצילים מיוטלנד לפרדיריק את כס המלכות, כאשר אחיו הנס מת, אך הוא דחה את ההצעה, בהאמינו, בצדק, שרוב האצולה הדנית תתמוך בנסיך כריסטיאן.
ב-1523 אולץ אחיינו של פרדריק, כריסטיאן השני, מלך דנמרק, נורווגיה ושוודיה, על ידי האצולה להתפטר מתפקידו ופרדריק ירש אותו על כס המלכות כפרדריק הראשון. לא ברור עם פרדריק רכש אי פעם את השפה הדנית. לאחר שהיה למלך, הוא המשיך לבלות את רוב זמנו בגוטורפ, טירה ואחוזה בעיר שלזוויג.
ב-1524 ו-1525 היה על פרדריק לדכא מרידות בקרב האיכרים של יוטלנד ושל סקונה שדרשו את השבתו לכס המלוכה של כריסטיאן השני. שיאו של המרד הגיע ב-1525, כאשר פלש סורן נורבי, מושל גוטלנד לבלקיניה בניסיון להחזיר את כריסטיאן לשלטון. הוא גייס 8,000 איש, שצרו על טירת הלסינגבורג. המצביא של פרדריק, יוהאן רנצאו, נע בראש צבאו לסקונה והביס את האיכרים באפריל ובמאי. לאחר הקרב בלונד, נמלטו המורדים לתוך הקתדרלה וחייליו של רנצאו גררו 60 איש מהכנסייה והוציאו אותם להורג בו במקום. כ-3,000 מורדים נהרגו עד לדיכוי המרד.
פרדריק מילא תפקיד מרכזי בהפצת לימוד הלותרניזם בכל רחבי דנמרק. על פי כתב הזכויות שנחתם עם הכתרתו הוא הפך להיות המגן הרשמי של הכנסייה הקתולית בדנמרק. במסגרת תפקידו זה, הוא עמד על זכותו לבחור את הבישופים לדיוקסיות בדנמרק. כריסטיאן השני לא גילה סובלנות כלפי הפרוטסטנטיות, אך פרדריק נקט בגישה יותר אופורטוניסטית. לדוגמה, הוא ציווה שהלותרנים והקתולים יחלקו את אותן כנסיות. הוא עודד את פרסום הגרסה הראשונה של התנ"ך בשפה הדנית. ב-1526, כאשר עמד מעל ראשו של הנס טאוזן, איום במאסר ומשפט בעוון כפירה, מינה אותו פרדריק להיות הכומר האישי שלו כדי שהוא ייהנה מחסינות. החל מ-1527, אישר פרדריק את סגירתם של מנזרים פרנציסקנים ב-28 ערים דניות. בכמה מקרים, הוא הציע סכומים קטנים של כסף לנזירים העקורים. הוא ניצל רגשות אנטי-ממסדיים שהיו שכיחים בקרב אנשים מסוימים כנגד ההיררכיה הכנסייתית והאצולה הקתולית של דנמרק וכן ניהל תעמולה לצמצם את כוחם של הבישופים והאצילים הקתולים. הוא היה מוכשר מספיק כדי למנוע מלחמה כוללת בין הפרוטסטנטים לבין הקתולים.
ב-1532 הוא הצליח ללכוד את כריסטיאן השני שניסה לבצע שיבה פוליטית מנורווגיה. המתחים בין הקתולים לבין הפרוטסטנטים הגיעו לנקודה חמה שהובילה למלחמת אזרחים לאחר מותו של פרדריק. למרות שהוא היה מלך נורווגיה, הוא מעולם לא ביקר בה. הוא מעולם לא הוכתר כמלך נורווגיה, ולפיכך הוא נשא את התואר "מלך דנמרק, הונדים והגותים והמלך הנבחר של נורווגיה". פרדריק הראשון מת ב-10 באפריל 1533 בגוטורפ, בגיל 61 והוא נקבר בקתדרלת שלזוויג.
משפחתו.
ב-1491, כאשר עוד היה פרדריק דוכס, מתה בלידתה אשתו הראשונה, קתרינה, והותירה אותו עם בת שנקראה על שם אמה. קתרינה נישאה לגנרל הרמן הויר, בנה של מרגרטה פון שק.
ב-10 באפריל 1502 נשא פרדריק לאישה את אנה מברנדנבורג ואתה הוא הביא לעולם את:
אנה מתה ב-1514 בהיותה בת 26.
ארבע שנים לאחר מכן, ב-1518, בקיל, נשא פרדריק לאישה את סופיה מפומרניה, שהייתה בת 20, בתו של בוגיסלב העשירי, דוכס פומרניה. סופיה ופרדריק הביאו לעולם שישה ילדים:
מקס פפר
גנרל מקס פפר (בגרמנית: Max Pfeffer; 12 ביוני 1883 - 31 בדצמבר 1955) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על דיוויזיה ועל קורפוס במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פפר נולד ב-12 ביוני 1883 בגלדרן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1902 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-22 (ווסטפאליה ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, וב-24 בדצמבר 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פפר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1927 הועלה פפר לדרגת מיור, ומונה לקצין מטה בגדוד ה-2 של רגימנט הארטילריה ה-6 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1928 הועבר לאחר מכן למשרד המלחמה, וב-1 באפריל 1931 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בספטמבר 1931 מונה למפקד הגדוד ה-2 של רגימנט הארטילריה ה-6 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1933 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-16, וב-1 באוקטובר 1936 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-26, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-20. ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד פיקוד הארטילריה ה-5, ב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-26 באוגוסט 1939 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-44.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה פפר מפקד אגד הארטילריה ה-44, ופיקד עליו במהלך המערכה בפולין, כחלק מהדיוויזיה ה-44 במסגרת הקורפוס ה-17. בתחילת 1940 הועבר פפר לעתודת המילואים, וב-5 באפריל 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-297. במהלך מבצע ברברוסה לחם פפר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ומהארמייה ה-17, ולחם עימה בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב. באוקטובר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-55 שהיה חלק מהארמייה ה-17, ובנובמבר הועברה הדיוויזיה לארמייה השישית, כחלק מהקורפוס ה-11, ה-55, וה-51 לסירוגין. על פעולותיו בקרבות קיבל פפר ב-4 בדצמבר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחם פפר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-51, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24 במסגרת הארמייה השישית. בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, והחל מדצמבר חלק מהארמייה השישית, ופפר לחם עם הדיוויזיה בקרב סטלינגרד.