קלצ'יי נפטר בצ'קה שבוע לאחר מכן מסיבוכים של דלקת פנימית.
שיריו וגם בקורתו הספרותית ונאומי ההספד ונאומיו הפוליטיים חדורים בחושו המוסרי ובמסירותו למולדת ההונגרית. שיריו "שירת זריני" והשירה השנייה של זריני" משדרים ראייה פסימיסטית לגבי גורל הונגריה כקרבן עתידי לפלישת זרים.
יצירותיו נקבצו ב-6 כרכים ופורסמו בפשט בשנים 1848-1840. יומנו מימי פעילותו בדיאטה יצא לאור ב-1848. בשנים 1887-1886 הוצאה לאור מהדורה ראשונה של כלל כתביו.
מורשתו.
נאומיו בפרלמנט וספרו החינוכי "פאראינזיס" (1838) השפיעו על לאיוש קושוט ועל הנוער המהפכני הדמוקרטי בהונגריה, בראשות שנדור פטפי.
הבית הראשון של המנון הונגריה שהולחן על מילותיו כעבור כעשרים שנה על ידי גדול מלחיני הונגריה במאה ה-19, פרנץ ארקל:
וינפילד סקוט הנקוק
וינפילד סקוט הנקוק (באנגלית: Winfield Scott Hancock; 14 בפברואר 1824 – 9 בפברואר 1886), היה קצין בצבא ארצות הברית ומועמדה של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד נשיא ארצות הברית ב-1880. הוא שירת בצבא במשך ארבעים שנה, ושירת במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, וכגנרל בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא כונה "הנקוק המצוין" בקרב חבריו לצבא, והיה ידוע בשל פיקודו על קרב גטיסברג ב-1863. היסטוריון צבאי כתב שאף גנרל לא יכול היה לשלוט על החיילים במהלך הקרב בעזרת נוכחותו בלבד טוב יותר מהנקוק. אחר טען שכישוריו הטקטיים גרמו לו להיות אהוד בקרב חבריו לצבא, שבגללם כונה "הרעם של ארמיית הפוטומק". הוא המשיך בשירותו הצבאי לאחר מלחמת האזרחים, והשתתף בשיקום הצבאי של דרום ארצות הברית ובפעולות שיטור בגבול המערבי.
המוניטין של הנקוק כגיבור קרב גטיסבורג, יחד עם תמיכתו בזכויות המדינות ונאמנותו לאיחוד, גרמה לו להיחשב למועמד נשיאותי אפשרי. יושרו עמד בניגוד לשחיתות של אותה התקופה, והנשיא רתרפורד הייז שיבח אותו על כך. כשהדמוקרטים בחרו בו להיות מועמדם ב-1880, הוא ניהל מסע בחירות תקיף, אולם נוצח במירוץ צמוד בידי המועמד הרפובליקני, ג'יימס גרפילד.
נעוריו ומשפחתו.
וינפילד סקוט הנקוק ואחיו התאום הילרי בייקר הנקוק, נולדו ב-14 בפברואר 1824, בכיכר מונטגומרי, פנסילבניה, כפר קטן שהיה צפון מערבית לפילדלפיה. התאומים היו בניהם של בנג'מין פרנקלין הנקוק ושל אליזבת' הוקסוורת' הנקוק. וינפילד נקרא על שם וינפילד סקוט, גנרל בולט במהלך מלחמת 1812.
המשפחה חיה כמה דורות באזור, והיו ממוצא אנגלי, סקוטי וולשי. בנג'מין היה מורה כשבניו נולדו. כמה שנים לאחר לידתם, הוא העביר את המשפחה לנוריסטאון, בירת המחוז, והחל ללמוד משפטים. בנג'מין היה גם דיקון בכנסייה הבפטיסטית והשתתף במועצה המקומית כנציג של המפלגה הדמוקרטית.
הנקוק למד באקדמיה של נוריסטאון, אבל עבר אל בית ספר ציבורי כשזה נפתח בסוף שנות השלושים. ב-1840, חבר הקונגרס ג'וזף פלורנס החליט להכניס אותו לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית שבוסט פוינט. הנקוק לא התבלט יותר די באקדמיה, וסופח אל חיל הרגלים.
תחילת הקריירה הצבאית.
מלחמת מקסיקו.
הנקוק היה סגן שני במלחמה והיה בגדוד השישי, שהוצב בטריטוריה האינדיאנית שבעמק הנהר האדום. האזור היה שקט רוב הזמן, וכך שירותו של הנקוק עבר בשקט. עם פריצת המלחמה עם מקסיקו ב-1846, עבד הנקוק כדי להבטיח לעצמו מקום בחזית. בתחילה הוא היה אחראי על הגיוס בקנטקי, והצטיין בעבודתו עד כדי כך שסירבו לשחררו ממנה. ביולי 1847, הורשה לו להצטרף לגדוד שלו בפואבלה, מקסיקו, שם היה בצבא שהובל בידי וינפילד סקוט, שעל שמו נקרא.
צבאו של סקוט המשיך לזוז אל תוך מקסיקו ללא התנגדות, ותקף את מקסיקו סיטי מהדרום. במהלך הפעולות ב-1847, נכח סקוט בשני קרבות. הוא מונה לדרגת סגן בשל שירותו המצוין. הנקוק נפצע בברכו בקרב ופיתח חום. למרות שהצליח להצטרף אל הגדוד שלו בקרב במולינו דל ריי, החום מנע ממנו להשתתף בפריצה למקסיקו סיטי, דבר שהתחרט עליו לשארית חייו. לאחר הניצחון האחרון, נשאר הנקוק במקסיקו עם הגדוד עד שהסכם השלום נחתם ב-1848.
נישואין ושלום.
הנקוק שירת בתפקידים רבים בצבא, כולל אחראי על האספקה וכשליש, בעיקר במינסוטה ובסנט לואיס שבמיזורי. בסנט לואיס פגש את אלמיירה רוסל, איתה התחתן ב-24 בינואר 1850. נולדו להם שני ילדים, רוסל ב-1850, ואדה ב-1857, אולם שניהם מתו לפני הוריהם. הנקוק קודם לדרגת סרן ב-1855 ועבר לפלורידה. משפחתו ליוותה אותו, במקום בו אשתו הייתה האישה היחידה באזור.
במהלך שירותו של הנקוק בפלורידה, הסתיימה המלחמה עם השבטים האינדיאנים באזור. הוא היה אחראי בעיקר על האספקה במהלך הקרבות. כשהמצב בפלורידה החל להירגע, הועבר הנקוק לקנזס. הוא שירת במערב במהלך העימותים שכונו "קנזס המדממת", ובטריטוריית יוטה. לאחר שפתר את העימותים עם המורמונים ביוטה, הוא הוצב בדרום קליפורניה בנובמבר 1858. הוא נשאר שם עד לפרוץ מלחמת האזרחים ב-1861, בתור סרן ואחראי על האספקה תחת פיקודו של אלברט סידני ג'ונסטון, גנרל מצבא הקונפדרציה לעתיד. הנקוק התחבר עם כמה קצינים דרומיים בקליפורניה. כשהמלחמה פרצה, הדרומיים עזבו את האזור והצטרפו לצבא הקונפדרציה, כשהנקוק נשאר לשרת את ארצות הברית.
מלחמת האזרחים.
הצטרפות לארמיית הפוטומאק.
הנקוק חזר מזרחה כדי לקבל תפקיד בצבא האיחוד החדש, וקודם במהירות לתפקיד בריגדיר גנרל ב-23 בספטמבר 1861, כשניתנה לו בריגדה לפקד עליה, ארמיית הפוטומאק. במהלך מערכת חצי האי ב-1862, הרוויח את כינויו "המצוין", כשהוביל מתקפת נגד בוויליאמסבורג. המפקד ג'ורג' מקללן שלח לוושינגטון מברק בו טען "הנקוק היה מצוין היום", והכינוי תפס. מקללן לא הצליח לנצל את הצלחתו של הנקוק, וכוחות הקונפדרציה הצליחו לסגת ללא פגע.
במהלך קרב אנטיאטם, פיקד הנקוק על מחלקה שלמה. אנשיו ציפו למתקפת נגד כנגד חיילי הקונפדרציה המותשים, אולם הנקוק קיבל פקודות ממקללן לשמור על עמדתו. הוא קודם לדרגת רס"ר ב-29 בנובמבר 1862. הוא הוביל את המחלקה שלו במתקפה קטלנית בקרב פרדריקסברג, שבמהלכה נפצע בבטן.
גטיסברג.
שירותו המפורסם ביותר של הנקוק היה כמפקד במהלך קרב גטיסברג בין ה-1 ל-3 ביולי 1863. ארמיית הפוטומאק נשלחה בידי ג'ורג' מיד, מפקדה החדש, לפקד על היחידות בשדה. הנקוק אמנם לא היה הקצין הבכיר ביותר באזור, אולם מיד סמך עליו. הנקוק ארגן את ההגנה על גבעת בית הקברות כשכוחות הקונפדרציה החלו לדחוק את כוחות האיחוד אל העיר. למרות סמכותו להורות לכוחות לסגת במקרה הצורך, הנקוק החליט להישאר ולהילחם.
ב-2 ביולי, הגיס של הנקוק היה ברכס בית הקברות, במרכז הקו של האיחוד, בעוד שהגנרל של הקונפדרציה, רוברט לי, התחיל לתקוף משני הצדדים. משמאל, התקפתו של ג'יימס לונגסטריט ריסקה את הגיס השלישי והנקוק שלח את המחלקה הראשונה שלו לעזור. כשההתקפה התקרבה אל מרכז האיחוד, העביר הנקוק את הכוחות אל המקומות החשובים. בתחילה, ציווה על הבריגדה השלישית במחלקה השלישית שלו למנוע את התקדמות הבריגדה של הקונפדרציה. שיאן של התקפות אלה היה בהסתערות כידוני רובה, על גבול התאבדות, של הרגימנט הראשון ממינסוטה. הרגימנט התקדם אל בריגדה פי ארבעה מגודלו והפסיד. אולם כך הרוויח הנקוק זמן והצליח לארגן את ההגנה של צבא האיחוד. הנקוק שלח את הבריגדה הראשונה מהמחלקה השלישית שלו אל הקרב, והבריגדה הצליחה להרחיק את הקונפדרציה.
ב-3 ביולי, המשיך הנקוק לתקוף מעמדתו ברכס בית הקברות. במהלך הפצצה ארטילרית מצד הקונפדרציה, הנקוק היה על סוסו ועודד את חייליו. הנקוק נפצע בקרב, אולם סירב לסגת עד שהקרב יסתיים. הקונגרס הודה לו על מאמציו שתרמו לניצחון בקרב.
וירג'יניה וסוף המלחמה.
הנקוק נותר פצוע לאחר קרב גטיסברג. לאחר שהחלים, הוא היה אחראי על גיוסים במהלך החורף וחזר באביב לפיקודו של הגנרל יוליסס סימפסון גרנט ב-1864. צבא האיחוד החל לנצח ולפרוץ את קווי ההגנה של הקונפדרציה. הגדוד של הנקוק חווה אבדות קשות כשגרנט ציווה על הסתערות ללא רחמים על צבא הקונפדרציה.
תבוסתו הצבאית היחידה של הנקוק התרחשה במהלך המצור על פיטרסבורג. הגיס השני שלו עבר מדרום לעיר. ב-25 באוגוסט, הקונפדרציה תקפה את צבא האיחוד, וחיסלה את הגדוד שלו. למרות הניצחונות לאחר מכן, ההשפלה בקרב והפציעות גרמו לו לוותר על פיקוד בנובמבר.
שירות צבאי לאחר המלחמה.
הוצאה להורג של מתנקשי לינקולן.
לאחר סוף המלחמה, הנקוק מונה לפקח על הוצאתם להורג של מתכנני רצח לינקולן. לינקולן נרצח ב-14 באפריל 1865, וב-9 במאי, ועדה צבאית מונתה כדי לשפוט את הנאשמים. המתנקש, ג'ון וילקס בות', כבר היה מת, אולם משפטם של מתכנני הרצח התרחש מהר והסתיים בהרשעתם. הנשיא אנדרו ג'נסון ציווה להוציא אותם להורג ב-7 ביולי, והנקוק מילא את פקודותיו.
השיקום.
הנשיא ג'ונסון, שלא תמך בדרך שבה הגנרלים הרפובליקנים שלטו בדרום במהלך תקופת השיקום, חיפש להם מחליפים. הוא האמין שהנקוק, הדמוקרט, ישלוט בצורה טובה יותר.
הנקוק היה אחראי על המחוז הצבאי החמישי, שכלל את טקסס ולואיזיאנה. הנקוק הרוויח את אהדת הלבנים השמרנים בעזרת פרסום פקודה שבה תמך במדיניות ג'ונסון, וטען שאם תושבי המחוז ישמרו על שקט וירשו לנבחריהם לבצע את עבודתם, הצבא יעזוב את הדרום ויאפשר לממשל האזרחי לשלוט. הוא התבטא כנגד ביטול הזכויות של תושבי הדרום, והשיג את אהדתם, אולם זכה להתנגדות מצד השחורים והרפובליקנים בדרום שחששו מכך.