ארגון הפשע אורחובסקאיה קיבלה את שמה מאחוזת הדיור אורוחובו-בוריסובו במוסקבה, בה התגוררו מרבית חבריה. היא החלה לצוץ באמצע שנות השמונים והתארגנה סופית בשנת 1988. המבנה של ארגון פשע זה כלל ספורטאים רבים לשעבר אשר עקב חוסר הסיכויים בספורט המקצועי ואינם בעלי מקצוע אמיתי, קיוו להשיג כסף בתחום הפלילי. באותה תקופה, כולם היו בני 18–25. הארגון החשיב את כשטחו לא רק את אזור אורוחובו-בוריסובו, אלא גם כמעט את כל הדרום והדרום-מערב של מוסקבה.
ראש ארגון הפשע אורחובסקאיה היה סרגיי איבנוביץ' טימופייב , נהג טרקטור לשעבר, ממחוז נובגורוד, יליד 1955, שקיבל את הכינוי "סילבסטר" על שריריו המרשימים (בדומה לסילבסטר סטאלון). היו לו קשרים נרחבים בעולם הפלילי, בפרט, הוא התיידד עם גנבים בחוק מפורסמים רבים:
בזמן הקמת הארגון, טימופייב יצר קשרים עם ארגונים דומים, בפרט, עם ארגון הפשע סולנצבסקאיה ומנהיגה סרגיי מיכאילוב, שכונה "מיכאס".
שנות השמונים.
הארגון קיבל את כספו הראשון באמצעות שוד משאיות שהובילו סחורה. הארגון גם לקח תחת שליטתו כמעט את כל גנבי המכוניות ובית. בסוף שנות השמונים, החל גם עידן הסחיטה. בשליטת הארגון היו מספר קואופרטיבים, מסעדות, מפעלים. כנופיית הפשע אורחובסקאיה הייתה אחת מארגוני הפשע הראשונים שניסו להשתלט על מארגני הקונצרטים של זמרי פופ.
העימותים הראשונים של הארגון החלו גם בסוף שנות השמונים. מאז 1988 הם החלו להתנגש ברצינות עם ארגונים אתניים של אזרבייג'נים וצ'צ'נים עם מטרה להפסיק את חסותם על השוק בנמל הדרומי שהיה הגדול ביותר בברית המועצות.
בשנת 1989 נעצר סילבסטר וחלק מארגונו באשמת סחיטה ונידון לשלוש שנות מאסר. לאחר שהשתחרר הוא חזר ארגון ועסק בעסקים חוקיים.
שנות התשעים.
בשנת 1991 טימופייב וארגונו החלו לשים לב על עסקי הבנקאות. כתוצאה מעבודה פעילה בכיוון זה החלה כנופיית אורוחובסקאיה לשלוט בכ־30 בנקים באזור המרכז ברוסיה. בנוסף, סילבסטר עסק בכל מה שיכול רק לייצר הכנסה - ענף האבנים היקרות והמתכות היקרות, הנדל"ן, עסקי הרכב, עשה ניסיונות לתפוס פלח מסוים בשוק הנפט. כסף מפעילות הארגון הועבר לבנקים זרים, וטימופייב עצמו התחתן ורכש אזרחות כפולה והפך לאזרח ישראלי סרגיי ז'לובינסקי. כך, החל משנת 1993 עד 1994, ארגון אורחובסקאיה היה בין הארגונים הפליליים הראשונים שהתחילו להלבין את הונם.
לוחמי אורוחובסקאיה באותה תקופה היו מרוצים ממצב הדברים. הם קיבלו הכנסה יציבה, והארגון למעשה לא סבל מהפסדים משמעותיים. הכירו בטימופייב כמנהיג של כל כנופיות הפשע הסלאביות, אנטגוניסטים טבעיים של ארגוני הפשע הקווקזיים. סמכותו הייתה עצומה.
ב-13 בספטמבר 1994, המכונית של סילבסטר מרצדס 600SEC התפוצצה ברחוב טברסקאיה-ימסקאיה ה-3. על פי גרסה אחת, את הרצח ארגן "יפונצ'יק", וגרסה שנייה - מנהיגי ארגון הפשע קורגנסקאיה . שעם שניהם לסילבסטר היה עימות בחודשים האחרונים בחייו.
מותו של מנהיג הארגון הייתה מכה איומה לארגון. לאחר מותו של סילבסטר, מקורבים לשעבר החלו להילחם על מקומו. ארגון פשע אורחובסקאיה שפעם התפרק לכ-15 קבוצות.
Gay Kids
Gay Kids – Kule barn som også finnes (בעברית: ילדים גאים - ילדים מגניבים שקיימים גם הם) הוא ספר נורווגי מ-2008 שאינו בדיוני שניסה לקדם קבלת הומוסקסואליות בקרב ילדים.
הספר יצא לאור ב-6 בנובמבר 2008, ותערוכה על חומר הצילום של הספר הוצגה מחוץ למוזיאון לתרבות היסטורית באוסלו. במקור תוכנן כי התערוכה תוצג עד ינואר 2009, אם כי התערוכה הוצגה עד ליולי באותה שנה. התערוכה נפתחה על ידי הפוליטיקאי הגאה ושר האוצר לשעבר של נורווגיה, פר כריסטיאן פוס, שגם הציג תמונה של עצמו כילד בן 9. ידוענים אחרים כמו הפעילה הגאה הנורווגית החלוצית קרן-כריסטין פרילה , יו"ר מועצת העיר אוסלו, ארלינג לה והעורכת הראשית של "Dagbladet" , אן אייסהיים הציגו גם הם צילומים שלהם כילדים. בסך הכל, הציגו למעלה ממאה אנשים להט"בים את תמונותיהם מילדותם.
הספר, בחלקו מבוסס על המחקר שנערך במכון למחקר חברתי נורווגי , נועד במקור להיות פרויקט אמנות לתיאור ילדותם של גברים ונשים להט"בים לפני שיצאו מהארון. הספר ממומן בחלקה על ידי מענקים של משרד הילדים והשוויון ו-Fritt Ord , וגם היא בחסות הארגון Gay &amp; Lesbian Health Norway ומספר ארגונים אחרים. המחבר אנגלטבדט הצהיר כי עם יציאת הספר, הוא רוצה לראות את הספר נהיה ספר לימוד בבתי הספר היסודיים של נורווגיה. בריאיון שנערך עם שר החינוך בארד ווגארד סוללהל , שהתקיים ב-6 בנובמבר 2008, נכתב כי הספר יהיה זמין בבתי ספר יסודיים וכי:
אמיר גוטמן (קצין)
המוזיאון למאבק המקדוני
המוזיאון למאבק המקדוני (במקדונית: Музеј на македонската борба) הוא המוזיאון הלאומי של מקדוניה הצפונית ששוכן בעיר הבירה סקופיה. בניית המוזיאון החלה ב-11 ביוני 2008 והוא נפתח לקהל הרחב במלאת 20 שנה להכרזת העצמאות ב־8 בספטמבר 2011. המוזיאון ממוקם ליד המוזיאון הארכאולוגי, המרכז להנצחת השואה של יהודי מקדוניה, גשר האבן והנהר וארדאר.
המוזיאון מציג תקופות שונות מתחילת תנועות ההתנגדות נגד השלטון העות'מאני, עד להכרזת העצמאות מיוגוסלביה ב-8 בספטמבר 1991. במוזיאון, ישנם 13 תערוכות, יחד עם העותק המקורי של הכרזת העצמאות מ-1991.
דוברינין
דוברינין (ברוסית: Добрынин) הוא שם משפחה רוסי. לאישה צורתו דוברינינה.
האישה הנעלמת
האישה הנעלמת (באנגלית: The Invisible Woman) הוא סרט דרמה ביוגרפי בריטי משנת 2013, בבימויו של רייף פיינס. בסרט מככבים פיינס, פליסיטי ג'ונס, קריסטין סקוט-תומאס וטום הולנדר. את התסריט כתבה אבי מורגן והוא מבוסס על הספר באותו שם מאת קלייר טומלין. הסרט עוסק בפרשת האהבים החשאית בין צ'ארלס דיקנס ואלן טרנן, שנמשכה 13 שנה עד למותו של דיקנס בשנת 1870. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים של טליורייד ב-31 באוגוסט 2013. בממלכה המאוחדת יצא הסרט לאקרנים ב-7 בפברואר 2014. מייקל או'קונור היה מועמד לפרס עיצוב התלבושות הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-86.
תקציר עלילה.
הסיפור מתואר בסדרה של פלאשבקים של נלי במרגייט בשנת 1883, שלוש עשרה שנים לאחר מותו של דיקנס. היא נשואה לג'ורג' ווטון רובינסון, שצעיר ממנה ב-12 שנים, ואינו מודע לכך שהיא הייתה המאהבת של דיקנס.
בשנת 1857, השחקנית בת ה-18 אלן "נלי" טרנן (פליסיטי ג'ונס) מושכת את תשומת לבו של הסופר הנודע בן ה-45 צ'ארלס דיקנס (רייף פיינס) בהופעה בתיאטרון היימרקט שבלונדון. זמן קצר אחר כך הוא מלהק אותה, יחד עם אמה (קריסטין סקוט-תומאס) ואחותה מריה (פרדיטה ויקס), להופעה במחזה "The Frozen Deep" מאת וילקי קולינס, שהוא מעלה באולם במנצ'סטר. במסיבה לאחר ההצגה חולקים הסופר והשחקנית רגע קצר לבדם.
זמן מה אחר כך, נלי ומשפחתה משתתפים באחד מערבי הקריאה של דיקנס בהארו שבלונדון. דיקנס שמח לראות שוב את נלי, לוקח את משפחת טרנן למגרש המרוצים בדונקסטר, ומתחיל לבלות איתם יותר זמן. דיקנס מתפכח מאשליותיו לגבי אשתו, שאינה חולקת איתו את מרצו ואת אהבתו לספרות, והוא מוקיר את השחקנית הצעירה שחולקת איתו את תחומי העניין שלו. נלי עצמה אוהבת לבלות עם הסופר המפורסם.
יום אחד דיקנס הולך מביתו גאדס היל פלייס למזרח לונדון כדי לראות את נלי מופיעה על הבמה. אחרי ההצגה אמה מזמינה אותו לביתם הצנוע. גברת טרנן מבחינה בהחלפת המבטים בין דיקנס לבתה, ולאחר מכן היא מזהירה אותו שאינה יכולה לסכן את המוניטין של בתה. דיקנס מבטיח לה שאין בכוונתו לפגוע בשמה הטוב. אחרי שהוא מארגן ערב קריאה והתרמה, דיקנס מזמין את משפחת טרנן לביתו, שם נלי מתפעלת מספריו, מכתבי היד וכלי הכתיבה שלו. כשהשניים נשארים לבד הם חולקים סודות פרטיים על חייהם, שמביא לקרבה ביניהם.
גברת טרנן מתיעצת עם בתה מריה אודות הקשר בין נלי לדיקנס, וכי מערכת היחסים ביניהם יכולה לאפשר לנלי עתיד יציב שלא תזכה לו בתיאטרון, בידיעה שנלי אינה מוכשרת כמו אחיותיה. נלי שומעת את השיחה והיא כועסת ומבולבלת מתוכניותיה של אמה, שתהיה מאהבת של אדם נשוי. אשתו של דיקנס קתרין (ג'ואנה סקנלן) מבקרת את נלי ונותנת לה מתנה ליום ההולדת מבעלה, שהגיעה אליה בטעות.
אחרי מסיבת יום ההולדת, דיקנס וקולינס לוקחים את נלי לביתו של קולינס, ושם היא פוגשת את קרוליין גרייבס (מישל פיירלי), שאיתה קולינס חי ללא נישואים. נלי מתעמתת עם דיקנס בנוגע לסידור שהוא מציע, ומתנגדת לרעיון להיות "הזונה" שלו. דיקנס מתנצל ומודה שהוא אינו אוהב את אשתו, ומנחם את נלי. זמן קצר לאחר מכן מכריז דיקנס בטיימס שהוא נפרד מאשתו, ומכחיש בתוקף את השמועות על רומן עם נלי. אשתו וילדיו נותרים המומים.
אמה של נלי מבטיחה לה שדיקנס הוא "איש של כבוד", וקולינס מזכיר לה שהוא "איש גדול" ומפציר בה לשבור את המוסכמות. בביתו של דיקנס הוא מראה לה רומן חדש שזה עתה סיים "תקוות גדולות". נלי קוראת את הספר ומביעה את הסכמתה לסיום שכתב, שפיפ ואסטלה לא יישארו יחד.
דיקנס ונלי הופכים לנאהבים, והיא מאושרת בהיותה פילגש ובת לוויה שלו. הם חיים זמן מה בצרפת, ועד מהרה היא נכנסת להיריון, אבל הילד מת בלידה. דיקנס שומר תלתל משערו של התינוק, וחותם על תעודת הפטירה בשם צ'ארלס טרינגהאם. הם חוזרים לאנגליה. באביב 1865 בנסיעה של דיקנס ונלי לכיוון לונדון, הרכבת יורדת מהפסים, ובתאונה נפגעים נוסעים רבים. דיקנס מחלץ את נלי, ואחר כך הוא מעמיד פנים שהוא נוסע לבד, כדי למנוע שערורייה. דיקנס משאיר את נלי לטיפולם של אחרים, ופונה לעזור לפצועים והגוססים. נלי שמה לב שהוא שומר דף מכתב היד של הרומן "ידידנו המשותף" עליו עבד באותה עת.