בשנת 1982 פנה פסטורלי מערבה ללוס אנג'לס בחיפוש אחר הזדמנויות בהוליווד. הוא בילה את תחילת שנות השמונים בתפקידי ביט בתוכניות טלוויזיה, ומצא את מקומו בגילום דמויות בעלות חוכמת רחוב. הוא פרץ ב"ברני מילר" , והופיע בהמשך גם ב"היפה והחיה" , ב"מקגייוור", ב"צוות לעניין", ב"מיאמי מחלק מוסר" וב"בלוז לכחולי המדים". הוא הופיע גם בתפקידי משנה בסרטי הקולנוע "הנוכל, האוהבת והמאהבת" וב"השוטר מבוורלי הילס 2" (שניהם מ-1987). תפקידו הקולנועי המשמעותי הראשון היה ב"רוקד עם זאבים" (1990), בתור טימונס, עגלון גס שמלווה את ג'ון דנבאר (קווין קוסטנר) למוצג הצבאי. פריצתו הגדולה בטלוויזיה הגיעה עם תפקידו כצבע הגרוע אך החביב אלדין ברנקי בסדרה "מרפי בראון", שהייתה להיט, והוא המשיך להופיע בתוכנית במשך שבע עונות בשנים 1988 עד 1994. המפיק של "מרפי בראון""," דיאן אינגליש , התרשמה מיכולותיו ועבדה איתו לייצור הסדרה הראשונה בכיכובו, הסיטקום הטלוויזיוני "Double Rush", שעונה אחת שלו שודרה בשנת 1995. שנתיים אחר כך כיכב בעיבוד האמריקני לסדרת הבלשים הבריטית "Cracker" (1997–1999) כפסיכולוג משטרתי.
ככל שהקריירה הטלוויזיונית שלו צברה תאוצה, קיבל תפקידי משחק משמעותיים יותר בקולנוע. בסרט "הנזירות בלוז 2" (1993) שיחק את מנהלה של וופי גולדברג, במותחן "בטווח פגיעה" (1993) שיחק רוצח סדרתי וב"אירייזר" (1996) גילם בריון. שיחק בסרט "מייקל" (, 1996) של נורה אפרון וב-"Modern Vampires" מ-1998 והופיע גם בסרטו של אנטואן פוקואה, "פתיון".
הקריירה של פסטורלי החלה לדעוך לאחר אירוע ירי בביתו שבו מתה חברתו. הוא הופיע בשתי הפקות קולנוע נוספות בתפקידים קטנים בתחילת שנות האלפיים וכן בכמה תפקידי משנה בהפקות טלוויזיה. הוא פיתח ידידות עם גלן קלוז לקראת סוף הקריירה שלו, והופיע לצדה בסרטי הטלוויזיה "The Ballad of Lucy Whipple" ובשנת 2001 ב-"South Pacific". בשנת 2002 הופיע לצדה בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון במופע של "חשמלית ושמה תשוקה". בשנת 2002 הוא הקים את פסטיבל הסרטים גרדן (Garden State Film Festival). הופעת המסך האחרונה שלו הייתה בסרט "בי קול" (, 2005), שיצא לאחר מותו.
חיים אישיים.
לפסטורלי היו שתי בנות. אחת מהן עם חברתו צ'רמון ג'ונוביץ', ובת נוספת מחברתו ג'יי קריידר. ב-1990 נהרגה בת זוגו באותה תקופה מאיידס. בערב 15 במרץ 1999 נהרגה חברתו של פסטורלי, צ'רמון ג'ונוביץ' (בת 25), מירי לראשה בביתו של פסטורלי בהוליווד. במהלך החקירה העיד פסטורלי כי בעיצומו של ויכוח בין שניהם היא הוציאה לפתע אקדח והרגה את עצמה. כיווני החקירה שהועלו היו תאונה או התאבדות, והפתולוג העירוני הצהיר כי סיבת המוות לא נקבעה.
פסטורלי נמצא מת בגיל 49 בביתו בהוליווד הילס ב-8 במרץ 2004 ממנת יתר של נרקוטים. בזמן מותו הוזהר כי הרשויות מתכוונות לעצור אותו לחקירה נוספת בנוגע לירי בצ'רמון ג'ונוביץ' במרץ 1999. סקירת הראיות המקוריות הביאה לכך שמותה סווג מחדש לרצח, ופסטורלי זוהה כחשוד. ממשרד הפתולוג נמסר כי פסטורלי מת מ"ריכוז קטלני בדם של מורפין". גופתו של פסטורלי הוכנסה למוזוליאום בבית העלמין של סנט קתרין בסי גירט שבניו ג'רזי.
ליאת בן ארי
רוברט פאסטורלי
יחזקאל קן
יחזקאל קן (נולד ב-17 בפברואר 1949) הוא רופא ישראלי ששירת בעבר כטייס מסוקים, מומחה לכירורגיה, מומחה לרפואת חלל ותעופה, לשעבר קצין רפואה ראשי של חיל האוויר בדרגת אל"ם (1991–1994), מנכ"ל בית חולים הרצוג (משנת 1995).
מעל 20 שנה היה טייס פעיל בטייסת 123. בגיל 47 הפסיק לטוס.
ביוגרפיה.
קן יליד לונדון, אנגליה, נולד למשפחה מסורתית. כשנולד היה קרוי ג'ף. בנם של מלכה והאורולוג הפרופ' מרקו קן. עלה לישראל בשנת 1959, המשפחה השתקעה בירושלים.
עיברת שמו ליחזקאל, השם היהודי שניתן לו בעת לידתו. בשנת 1961 הצטרף לגדנ"ע אוויר. לטיסת הסולו הראשונה במטוס קל המריא קן בגיל 14, והמשיך לטוס במסגרת אזרחית עד סוף לימודי התיכון.
בין השנים 1967–1973 למד רפואה בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. עבודת גמר בנושא: "השפעה אנדוקרינית של טיסה אווירובטית".
בין השנים 1974–1973 עשה קן שנת סטאז' בבית החולים הדסה עין כרם.
במלחמת יום הכיפורים תוך כדי הסטאז' גויס כרופא לגף הפינוי בהיטס שפעל בבסיס חיל־האוויר ברפידים. מאוחר יותר, חצה את התעלה, והוצמד כרופא אזורי לכוח נ"מ ששהה בפאיד. לאחר מלחמת יום כיפור, עבר קן קורס קציני רפואה, והוצב בתפקיד רופא בית הספר לטיסה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, שירת תקופה קצרה כרופא של הצנחנים במובלעת הסורית ברמת־הגולן.
בין השנים 1974–1976 עבר קורס טיס, לאחר שכיהן כקצין רפואה בחיל האוויר. בשנת 1976 הוצב בטייסת האנפות הדרומית ובשנתיים הראשונות בנוסף לתפקידו כטייס שימש כמפקד גף רפואה בבסיס, שהפך לימים לגף פינוי בהיטס. הטיס מסוקי בל 205. את דרגת הסרן העניקו לקן אשר שניר ויעקב טרנר.
בין השנים 1978–1985 התמחה בכירורגיה בבית החולים הדסה עין כרם. בסיום התמחותו היה רופא מנתח בכיר במחלקה לכירורגיה כללית ב"הדסה".
גם תוך כדי ההתמחות בכירורגיה בבית החולים הדסה בירושלים, המשיך קן לטוס, לפעמים ברופא המוטס התורן, ולפעמים כטייס.
במלחמת לבנון הראשונה ביצע קן את התפקיד של הקרפ"א (קצין רפואה אוגדתי) - שעסק בכל נושא הפינוי בהיטס ונם את תפקידו כטייס סדיר בטייסת, בגף שהוצב בצפון הארץ.
בין השנים 1986–1987 היה מדען אורח בהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, מרצה לרפואה באוניברסיטת הרווארד, עמית מחקר במחלקה המטולוגית ואונקולוגית בית חולים בית ישראל, בוסטון, ארצות הברית. כמו כן, הדריך סטודנטים ורופאים מתמחים בלימודי כירורגיה בבית החולים הדסה עין כרם והדריך סטודנטים בעבודת הגמר.
בין השנים 1991–1994 כיהן כקצין רפואה ראשי של חיל האוויר בדרגת אל"ם.
בשנת 1995 מונה קן כמנכ"ל בית החולים הרצוג.
קן חבר הוועד המנהל של וועדת הכספים בבית חולים אלי"ן.
השתלמויות.
בשנת 1972 למד קן במחלקה לרפואה סביבתית, בריאות הציבור ורפואה תעופתית באוניברסיטת המדינה של אוהיו, קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית.
בשנת 1978 למד לימודי תעודה לרפואה תעופתית מתקדמת של חיל האוויר האמריקני. בעל דיפלומה ברפואה היפרברית, חיל האוויר האמריקני.
בעל תואר M.Sc בניהול תעשייתי ומינהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע (1995).
רפואת תעופה וחלל.
בן השנים 1994–1992 כיהן כנשיא החברה הישראלית לרפואת תעופה וחלל. בין השנים 1996–1998 היה חבר הוועדה לבטיחות טיסה.
קן עמית החברה האמריקנית לרפואת תעופה וחלל, וסגן נשיא, חבר בוועדה לאמבולנסים אוויריים ופינוי בהיטס, חבר האקדמיה הבינלאומית לרפואת תעופה וחלל, וחבר בוועדת המינויים של האקדמיה.
חיים אישיים.
נשוי לסוזן (לבית פריאר), לזוג 3 ילדים.
פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית
פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית (באנגלית: Grammy Award for Best Score Soundtrack for Visual Media) הוא פרס גראמי שניתן לשריי חג'בי/נה או למלחינים עבור פסקול מקורי שיצרו לסרט קולנוע, לתוכנית טלוויזיה, לסדרת טלוויזיה, למשחק וידאו או למדיה חזותית אחרת.
הפרס ניתן החל מטקס פרסי גראמי ה-2 ב-1959, בתחילה בשם "פרס גראמי לאלבום הפסקול הטוב ביותר – פסקול רקע מסרט או מהטלוויזיה" (Grammy Award for Best Sound Track Album – Background Score from a Motion Picture or Television). הזוכה הראשון היה דיוק אלינגטון, שהלחין את המוזיקה לסרט "אנטומיה של רצח" (1959). עד 2001 ניתן הפרס למלחין בלבד; מ-2001 ועד 2006 הוא ניתן גם למהנדסים ולמפיק; וב-2007 חזר להיות פרס שמוענק למלחין בלבד. ג'ון ויליאמס, שזכה ב-11 פרסים והיה מועמד 32 פעמים, מחזיק בשיא המועמדויות והזכיות.
הרוע שבפנים 3
הרוע שבפנים 3 (באנגלית: Insidious: Chapter 3) הוא סרט אימה על-טבעי, אשר בוים על ידי לי וואנל תסריטו נכתב על ידי ג'ייסון בלאם, אורן פלי וג'יימס ואן. בין שחקניו הראשיים של הסרט ניתן למנות את דרמו מולרוני, סטפני סקוט, אנגוס סמפסון ולין שיי.
הסרט יצא לאקרנים ב-5 ביוני 2015, שנתיים לאחר צאתו הסרט "הרוע שבפנים 2".
עלילה.
האירועים מתרחשים לפני אירועי הסרט "הרוע שבפנים". קווין ברנר (סטפני סקוט) נוסעת לביתה של אליס ריינייה (לין שיי) במטרה שתעשה לה תקשור ותצליח לגרום לה לדבר עם אימה המנוחה. אליס מסרבת לעזור לה. לאחר שיח קצר, שואלת אליס את קווין על מקום מגוריה ומגלה שזו עשתה דרך ארוכה כדי להגיע אליה ולכן מסכימה לבסוף לבצע את התקשור המדובר. כאשר אליס מתחילה בסיאנס, היא חשה בנוכחות רעה ועוצרת את כל המאורע, תוך שהיא מפצירה בקווין שלא לנסות ליצור קשר בשום צורה עם אימה המנוחה, היות שהיא חשה בנוכחות של ישות רעה. לאחר שמסתיים המפגש, חוזרת קווין לביתה וכאשר מסיימת את האודישנים לבית הספר לדרמה שלה, היא נדרסת על ידי מכונית, היות שהיא הייתה עסוקה בהבטה בדמות לא מזוהה שלטענתה, נופפה לה לשלום.