בהתאם לחוקתה, הודו היא "רפובליקה ריבונית, סוציאליסטית, חילונית ודמוקרטית". בדומה לארצות הברית, להודו צורת ממשל פדרלית. עם זאת, לממשל המרכזי בהודו כוח רב יותר מאשר למדינות המרכיבות את הודו, והממשל המרכזי עוצב על פי הדגם הבריטי. יש ביכולתו של הממשל המרכזי לפטר ממשלות של מדינות אם אף מפלגה אינה מסוגלת ליצור ממשלה בראשותה, או בהתקיים סעיפים מסוימים המוגדרים בחוקה. כמו כן, יש ביכולת הממשל המרכזי להטיל על מדינה שלטון פדרלי ישיר, הידוע כשלטון הנשיא (בהינדי: ראשטרפאטי שאסן).
הממשלה מפעילה כוחות מנהליים נרחבים בשם הנשיא, אשר תפקידיו הם במידה רבה טקסיים. הנשיא וסגנו נבחרים באופן בלתי ישיר אחת ל־5 שנים על ידי מועצה בוחרת מיוחדת. סגן הנשיא תופס את תפקיד הנשיאות במקרה של מוות או התפטרות של הנשיא המכהן.
הפרלמנט ההודי (הידוע בשמו סנסאד) מורכב משני בתים: הבית העליון - רג'יה סבהה (מועצת המדינות) והבית התחתון - לוק סבהה (בית העם). מועצת השרים אחראית כלפי הלוק סבהה.
הכח הביצועי הלאומי האמיתי מרוכז בידי מועצת שרים (קבינט), המונהגת על ידי ראש ממשלת הודו. בדומה לנהוג בישראל, הנשיא ממנה לתפקיד ראש הממשלה את האדם שהוצע לכך על ידי מרבית חברי הלוק סבהה. רוב זה ניתן להשיג הן על ידי מפלגה שזכתה ברוב מוחלט והן על ידי צירוף של סיעות בפרלמנט ההודי. לאחר מכן, מתיעץ הנשיא עם ראש הממשלה ובסוף תהליך זה ממנה שרים הכפופים לראש הממשלה. בפועל, אין לנשיא שום שיקול דעת את מי למנות לראש הממשלה, חוץ מאשר במצבים בהם שום מפלגה או צירוף מפלגות אינם מהווים רוב מוחלט בלוק סבהה. מרגע מינוי ראש הממשלה, אין לנשיא כל שיקול דעת בנוגע לכל עניין אחר, לרבות מינוי שרים. אולם, כל החלטות הממשל המרכזי כוללות את שמו באופן סמלי.
בהודו יש כ-28 מדינות ו-7 טריטוריות מאוחדות. למדינות יש ממשלות נבחרות משל עצמן, בעוד שטריטוריות מאוחדות נשלטות על ידי אדמיניסטרטור הממונה על ידי השלטון הפדרלי המרכזי. בתי המחוקקים של כמה מהמדינות מורכבים משני בתים, בדומה לפרלמנט הלאומי. השרים הראשיים של המדינות אחראיים בפני בתי המחוקקים באותו אופן בו ראש הממשלה אחראי בפני הפרלמנט.
בתי המחוקקים של המדינות והטריטוריות המאוחדות בוחרים כ־238 חברים לרג'יה סבהה, והנשיא ממנה 12 חברים נוספים בעלי מומחיות במדע או אומנות. החברים הנבחרים ברג'יה סבהה מכהנים לקדנציה של שש שנים, כשכל שנתיים מתחלף בבחירות שליש אחר מביניהם. הלוק סבהה מורכב מ־545 חברים: מתוכם 543 נבחרים באופן ישיר, בעוד השניים הנותרים ממונים על ידי הנשיא מקרב הקהילה האנגלו-הודית. קדנציה ב־לוק סבהה נמשכת כחמש שנים.
בכל מדינה גם ממונה בידי הנשיא מושל, העשוי להיות בעל כוח רב בהיותו מפוקח על ידי הממשלה המרכזית. הממשלה המרכזית מפעילה על הטריטוריות המאוחדות כוח רב יותר מאשר על המדינות, אם כי חלק מטריטוריות אלו צברו כוח רב יותר מאשר אחרות בניהול ענייניהן העצמיים. לשלטונות המקומיים בהודו יש פחות אוטונומיה מאשר למקביליהם בארצות הברית. כמה מדינות מנסות להחיות את המועצות הכפריות המסורתיות ("פנצ'איאטים"), במטרה לקדם את ההשתתפות העממית בדמוקרטיה ברמה הכפרית. נכון לשנת 2005, רוב תושבי הודו עדיין מתגוררים בכפרים.
מפלגות בהודו.
ב-22 במאי 2004, מונה מאנמוהאן סינג לתפקיד ראש ממשלת הודו בעקבות ניצחונה המפתיע של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי בבחירות ללוק סבהה, במסגרת הבחירות הכלליות. לפני כן, כיהן בתפקיד זה מאז אוקטובר 1998 אטל ביהארי ויאפאי, לאחר שבעקבות בחירות כלליות הורכבה קואליציה בת 13 מפלגות בשם הברית הלאומית הדמוקרטית, בהנהגת מפלגת העם ההודית.
נכון לשנת 2021, מתוך 31 מדינות ושטחי איחוד בהודו, 18 בשליטתה של מפלגת העם ההודית ובעלות בריתה. הקונגרס הלאומי ההודי ובעלות בריתה שולטות בשש מדינות נוספות, ושבע המדינות הנותרות נשלטות בידי מפלגות אחרות.
הרכבי הממשלות הקואליציוניות בהודו משקפים מעבר בפוליטיקה ההודית ממפלגות לאומיות למפלגות קטנות יותר, בעלות בסיס צר של פוליטיקה מקומית. תהליך זה נמשך במשך רוב שנות ה-90 של המאה ה-20, ונראה כי יימשך גם בעתיד.
מפלגת השמאל-מרכז אאם אאדמי (AAP) שולטת באופן מוחלט בדלהי, אף על פי שבזירה הארצית היא זוכה לפחות מ-1% מהקולות. במערכות הבחירות בדלהי, AAP מתמקדת בתוכניות פיתוח ונמנעת מלהביע עמדה בקונפליקטים אתניים ודתיים.
במהאראשטרה שולטת מפלגת שיב סנה (ss) שהוקמה בשביל לדאוג לכך שמהגרי עבודה מדרום וצפון הודו לא ייקחו משרות ממרתים. למפלגה זו יש אופי לאומני הינדי .
הודו, אשר בשנת 2004 היו בה מעל 655 מיליון בוחרים רשומים, מכונה לפעמים "הדמוקרטיה הגדולה בעולם".
חלוקה למדינות וטריטוריות.
הודו מחולקת ל-28 מדינות (ובכל מדינה יש חלוקה נוספת למחוזות), 6 טריטוריות-איחוד, וטריטוריה אחת של בירת המדינה - דלהי. בכל מדינה השלטון נבחר בבחירות מקומיות בעוד שבטריטוריות-האיחוד השלטון ממונה על ידי המדינה. בניגוד למעצמות ומדינות שונות, להודו אין טענה לבעלות על שטחים באנטארקטיקה, אולם יש לה שם שני בסיסים מדעיים - מאיטרי ודקשין גנגוטרי.
רשימת המדינות:
מדינות: וקוד זיהויין
טריטוריות איחוד:
נבחרת מערב גרמניה בכדורגל
צבא ספרטה
הצבא הספרטני היה צבא קבע אשר הורכב מאזרחי ספרטה (Σπάρτη) חופשיים, בעלות ברית ושכירי חרב. ספרטה הייתה פוליס חשובה ביוון העתיקה, והגיעה לשיאה בתקופה הקלאסית בתולדות יוון במהלך המאה ה-5 לפנה"ס. מספר האזרחים הספרטנים היה קטן יחסית ולא עלה מעולם על 10,000. כתוצאה מכך, הצבא שלהם לא היה גדול במיוחד. עם זאת, בשיאו היה זה הצבא החזק ביותר ביוון העתיקה. הספרטנים היו חברה שחונכה להילחם. כל תכליתם של הספרטנים הייתה להביע את עצמם בקרב וחינוכם הנוקשה הביאם לשיאים בתחום זה. רק אחרי אסונות טבע קשים והדלדלות האוכלוסייה, ירד הצבא הספרטני מכוחו ויחד איתו שקעה ספרטה. המוניטין שצברו הספרטנים וצבא ספרטה נותר עד היום כעדות לאומץ לבם והמורא שהטילו בלב אויביהם.
הצבא הספרטני הורכב מגרעין של חיל רגלים כבד - ההופליטים. פרשים היו מעטים ולא יעילים. הספרטנים תיעבו את הקשתות בטענה שהיא ביטוי לפחדנות וכתוצאה מכך מספר החיילים קלי החימוש בצבאם היה קטן.
האימון.
בספרטה הונהג חינוך "ממלכתי", שנועד להכשיר את האזרחים כלוחמים. ילדים ספרטניים החלו את מסלול ההכשרה שלהם (אגוגה) בגיל 7 (עד אז היו בהשגחת האם). ילד ספרטני בגיל זה קיבל סטטוס של "ילד" ונשאר בסטטוס זה במשך 6 שנים. הוא עבר מביתו לקסרקטין עם ילדים אחרים. תקופת החניכות הראשונה כללה לימוד כל שיריו של טירטאוס בעל פה, ריקוד מיוחד עם כלי נשק שדימה קרב אמיתי ופעילות נוספת. הוא שולב בקבוצת נערים ועודדוהו להשתתף בפעילות ספורטיבית במסגרת הקבוצה כנגד הקבוצות האחרות. בנוסף לכך, למד הילד הספרטני קרוא וכתוב. בהגיעו לגיל 10 הוא השתתף גם בתחרויות שירה, נגינה וריקוד.
בהגיעו לגיל 12 הספרטני הצעיר נחשב ל"נער" וכמות האימונים הגופניים עלתה. זהו הגיל היחיד שבו הספרטני קיצר את שיערו. האימונים היו מפרכים ולפי אמות מידה מודרניות בלתי אפשריים כמעט. הנערים קיבלו מנות אוכל קטנות מדי ועודדו אותם לגנוב על מנת להעלות את כישורי ההתגנבות שלהם. אם הנער נתפס גונב, הוא נענש בצורה אכזרית על עצם תפיסתו. הנערים הסתובבו עם יריעת בד שלא סיפקה הגנה מהקור המקפיא בחורף והם חויבו ללכת עם רגליים יחפות על מנת לחשלן לקרב. לכל נער היה מדריך מבוגר. הומוסקסואליות הייתה תופעה מוכרת ומקובלת וברב המקרים המדריך עסק גם בפעילות מינית עם הנער.
בהגיעו לגיל 18 הספרטני נחשב לאזרח מלא של מדינתו אחרי טקס המעבר הכולל התגנבות לילית ורצח של הלוט, זכות ההצבעה לעומת זאת הגיעה רק בגיל 30. עד גיל 20 עסק בהדרכת הנוער ובגיל 20 שולב בצבא. בין גיל 20 ל־30 כל ספרטני היה מועמד למשטרה החשאית – הקריפטיה שתפקידה היה לעקוב אחר ההלוטים. לפי החוקים הספרטניים אפשר היה לשלוח אזרח ספרטני לשירות קבע מחוץ לארצו אם גילו היה צעיר מ-40.
ארגון הצבא.
ההופליטים.
עמוד השדרה של הצבא הספרטני, בדומה לצבאות יוונים רבים אחרים בתקופה הארכאית והקלאסית הורכב מהופליטים, רגלים כבדים, שנלחמו במערך צפוף של פלנקס. בניגוד להופליטים של פולייס אחרות, ההופליטים הספרטנים היו חיילים מקצועיים בעלי משמעת נוקשה ומסורת צבאית ארוכה.
המידע על הצבא הספרטני העתיק מועט ואף סותר לעיתים. המקורות העיקריים הם מסורות, שירים ופואמות. משיריו של טירטאוס שנכתבו באמצע המאה ה-7 לפנה"ס, בעת המלחמה המסנית השנייה , אפשר לגלות שהצבא הספרטני הורכב משלושה שבטים: פמפילוי, הילאיס ודימנס. לפי האגדות ליקורגוס היה אחראי לחלוקת החברה הספרטנית לשבטים. החלוקה לשבטים הייתה שרירותית ולא היו קשרי דם בתוך השבטים. חלוקה נוספת של השבטים הייתה ה"אחוות" כל שבט הורכב מ־9 אחוות. בדומה לחלוקה השבטית, גם החלוקה לאחווה הייתה שרירותית ולא היו קשרי דם בין חבריה. מהמקורות הספרותיים עולה שפרט ללחימה משותפת, האחוות עסקו גם בפעילות דתית שעקבותיה שרדו בצורה זו או אחרת עד התקופה הקלאסית.
כתביו של המשורר אלקמנס שכתב בעשור האחרון של המאה ה-7 לפנה"ס הם העדות הראשונה לרפורמה אדמיניסטרטיבית בחברה הספרטנית. במקום שבטים, החברה הספרטנים חולקה לחמישה "כפרים". כל כפר היה אחראי על גיוס "לוכוס" (הפירוש המילולי הוא "חבורה") – גדודים לצבא. הלוכוסים היו מחולקים למחלקות בנות שלושים לוחמים כל אחת שנקראה "טריאקס".