בעונה הבאה המשיך דלגליש את כיבושיו הרבים בקבוצת המילואים, כאשר הבקיע 23 שערים. שיאו בעונה זו הגיע כאשר כבש 4 שערים בצמד משחקי גמר גביע המילואים הסקוטי, מול ריינג'רס. טרם הפיכתו לשחקן הרכב, בינואר 1971, עמד דלגליש ביציע באצטדיון אייברוקס, בעת התרחשות אסון אייברוקס, במשחק הדרבי של גלאזגו. ב-17 במאי 1971 שיחק במשחק הוקרה מול קילמרנוק, לכבוד פרישת שחקנה, פרנק ביטי. במשחק זה, שהסתיים בניצחון 2–7, כבש 6 שערים.
בעונת 1971/1972 ביסס עצמו דלגליש כשחקן הרכב בסלטיק, כבש 29 שערים ב-53 הופעות וסייע לקבוצתו לזכות באליפות סקוטלנד בפעם השביעית ברציפות. דלגליש שיחק גם בניצחון 1–6 על היברניאן בגמר הגביע הסקוטי באותה עונה. בעונה הבאה היה דלגליש למלך השערים של סלטיק, כאשר כבש 39 שערים בכל המסגרות, והוביל את סלטיק לזכייה נוספת באליפות. בעונת 1973/1974 הגיע דלגליש עם סלטיק לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, אז הפסידה קבוצתו לאתלטיקו מדריד. באותה עונה זכתה סלטיק בדאבל נוסף. בעונת 1975/1976 הפך דלגליש לקפטן סלטיק. בעונה זו סלטיק לא זכתה בתואר לראשונה מזה 12 שנים. ג'וק סטיין, מאמן הקבוצה, נפצע באורח קשה בתאונת דרכים, והחמיץ את מרבית העונה עקב שיקום ממושך. בעונה שלאחר מכן זכה דלגליש עם סלטיק בדאבל נוסף, וכבש 27 שערים בכל המסגרות.
בתקופתו בסלטיק ערך דלגליש 320 הופעות בכל המסגרות, וכבש 167 שערים.
ליברפול.
ב-10 באוגוסט 1977 חתם דלגליש בליברפול, תחת המאמן בוב פייזלי. סכום ההעברה נאמד על 440 אלף פאונד, שהיה לשיא העברה בריטי לאותה תקופה. המעבר זכה לגינוי מצד אוהדי סלטיק, ודלגליש אף זכה לבוז מצד הקהל, כאשר חזר לסלטיק פארק באוגוסט 1978, על מנת להשתתף במשחק הוקרה לג'וק סטיין.
דלגליש הוחתם על מנת להוות תחליף לקווין קיגן, והתרגל במהירות לקבוצתו החדשה. הוא קיבל את מספר 7, שהיה בעבר של קיגן, וערך את הופעת הבכורה שלו בליברפול ב-13 באוגוסט 1977, באצטדיון ומבלי, במסגרת משחק מגן הקהילה, מול מנצ'סטר יונייטד. הוא כבש לראשונה במדי ליברפול בהופעתו הראשונה בליגה, ב-20 באוגוסט, מול מידלסברו. שלושה ימים מאוחר יותר כבש פעם נוספת, במשחקו הראשון באצטדיון אנפילד, בניצחון 0–2 על ניוקאסל יונייטד. דלגליש כבש בניצחון 0–6 על קבוצתו של קיגן, המבורג, במשחק השני של הסופר קאפ האירופי. בעונת הבכורה שלו בליברפול, הופיע דלגליש ב-62 משחקים, וכבש 31 שערים, כולל את שער הניצחון, במשחק גמר גביע אירופה לאלופות, מול קלאב ברוז'.
בעונתו השנייה בליברפול כבש 21 שערי ליגה, ונבחר לכדורגלן השנה בליגה האנגלית בבחירת התאחדות העיתונאים. בעונה זו זכה גם באליפות אנגליה. עד לעונת 1980/1981 לא פספס דלגליש משחק ליגה, אז הופיע ב-34 משחקים, מתוך 42, וכבש 8 שערים בלבד. בעונה זו סיימה ליברפול במקום ה-5 בליגה. למרות היכולת הרעה בליגה, זכה עם קבוצתו בגביע הליגה ובגביע אירופה לאלופות, תוך ניצחון על ריאל מדריד בגמר. בעונה העוקבת כבש 13 שערי ליגה, והביא לליברפול את האליפות ה-13 שלה, והשלישית מאז הגעתו של דלגליש. באותה עונה גם ביסס את שיתוף הפעולה הפורה עם איאן ראש בהתקפת ליברפול. דלגליש שיחק לצד ראש, והביא ל"מהומה בהגנת היריב עם כניסת דלגליש, אשר הביאה למרחב פנוי לראש". בעונת 1982/1983 נבחר לכדורגלן השנה בליגה האנגלית בבחירת התאחדות השחקנים, והן לכדורגלן השנה בליגה האנגלית בבחירת העיתונאים. הוא כבש בעונה זו 18 שערי ליגה והשיב לליברפול את תואר האליפות. בשנת 1983 הגיע דלגליש למקום השני בתואר כדור הזהב.
בעונת 1983/1984, תחת המאמן ג'ו פייגן, זכה דלגליש עם ליברפול באליפות שנייה ברציפות, ובגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על רומא, בגמר. בעונה הבאה הגיעה ליברפול פעם נוספת לגמר גביע אירופה לאלופות בו הפסידה 0–1 ליובנטוס. טרם המשחק התרחש אסון הייזל, אשר הביא למותם של 39 אוהדים. בעקבות האסון הושעו כלל הקבוצות האנגליות ממפעלי אופ"א למשך של 5 שנים. לאחר האסון וההפסד בגמר התפרסמה הודעת התפטרותו של פייגן - החלטה שהתקבלה טרם האירועים. במקומו מונה דלגליש, שהפך לשחקן-מאמן.
בעונתו הראשונה כמאמן, בחר עצמו דלגליש לשחק 21 משחקי ליגה בלבד. למרות שמיעט לשחק בליגה, הוא הופיע בניצחון 1–3 על אברטון בגמר גביע ה-FA. במחזור האחרון של הליגה, כבש את השער היחיד בניצחון החוץ על צ'לסי, והביא לליברפול את האליפות ה-16 שלה. בעונה הבאה כבש 6 שערים ב-18 הופעות ליגה, ונהג לאפשר לשחקנים צעירים הזדמנויות בהרכב הקבוצה, על חשבון זמן משחק לעצמו.
עם עזיבתו של איאן ראש בראשית עונת 1987/1988, הביא דלגליש לרכישת החלוצים ג'ון אולדרידג' ופיטר בירדסלי, הופיע ב-2 משחקי ליגה בלבד, והביא לליברפול את הזכייה ב-17 שלהם באליפות. בעונה הבאה הופיע במשחק אחד בלבד, בגביע הליגה, וערך את הופעת הליגה האחרונה שלו ב-5 במאי 1990, כאשר נכנס כמחליף במשחק מול דרבי קאונטי. בגיל 39, היה דלגליש לאחד השחקנים המבוגרים ביותר ששיחקו בליברפול. שלוש שנים קודם לכן כבש את שערו האחרון, ב-18 באפריל 1987, בניצחון הליגה הביתי 0–3 על נוטינגהאם פורסט.
נבחרת סקוטלנד.
דלגליש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד תחת המאמן טומי דוקרטי, ב-10 בנובמבר 1971, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 0–1 על , במסגרת מוקדמות יורו 1972. הוא כבש את שער הבכורה שלו שנה מאוחר יותר, ב-15 בנובמבר 1972, בניצחון 0–2 על , במוקדמות מונדיאל 1974. סקוטלנד העפילה לטורניר זה, והודחה בשלב הבתים, למרות שלא הפסידה בשלושת משחקיה.
ב-1976, בהאמפדן פארק, כבש דלגליש את שער הניצחון מול , כאשר השחיל לשוער האנגלי ריי קלמנס את הכדור בין הרגליים. כשנה מאוחר יותר, באצטדיון ומבלי, מול אותה היריבה ומול אותו השוער, כבש פעם נוספת, בניצחון 1–2. דלגליש שיחק במונדיאל 1978, וכבש בניצחון 2–3 על , שהגיעה לגמר הטורניר. במונדיאל 1982 כבש בניצחון 2–5 בשלב הבתים, על . הוא נבחר לסגל סקוטלנד למונדיאל 1986, אך לבסוף לא השתתף, עקב פציעה.
בסך הכל, ערך דלגליש 102 הופעות במדים הלאומיים, והוא מחזיר בשיא ההופעות בנבחרת סקוטלנד. הוא כבש 30 שערים, ומחזיק גם כן בשיא השערים בנבחרת, במשותף עם דניס לאו. הופעתו האחרונה בנבחרת, לאחר 15 שנים, הייתה ב-12 בנובמבר 1986, במסגרת מוקדמות יורו 1988, בניצחון 0–3 על . את שערו האחרון כבש שנתיים מוקדם יותר, ב-14 בנובמבר 1984, בניצחון 1–3 על , במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986.
קריירת אימון.
ליברפול.
לאחר אסון הייזל ב-1985, ועזיבתו של מאמן ליברפול, ג'ו פייגן, מונה דלגליש לשחקן-מאמן. בעונתו הראשונה כמאמן הוביל את הקבוצה לדאבל. ליברפול סיימה במקום ה-1 בליגה, 2 נקודות מעל אברטון, שסיימה כסגנית. דלגליש עצמו כבש את שער הניצחון במחזור האחרון מול צ'לסי, והביא את האליפות לליברפול. בגמר גביע ה-FA גברה ליברפול על יריבתה העירונית, אברטון, 1-3.
את עונת 1986/1987 סיים דלגליש ללא תארים. אמנם הגיע לגמר גביע הליגה, אך הפסיד 1–2 לארסנל. לקראת העונה הבאה, עם עזיבת כוכב הקבוצה, איאן ראש, החתים דלגליש מספר שחקנים מובילים, ביניהם ג'ון אולדרידג', פיטר בירדסלי, ריי הודג'סון וג'ון בארנס. המבנה החדש של ליברפול היה בצמרת טבלת הליגה למשך כמעט כל העונה, והחזיק ברצף של 37 משחקים ללא הפסד בכל המסגרות, מתחילת העונה ועד פברואר 1988. עם 4 משחקי ליגה שנותרו לשחק, הוכתרה קבוצתו של דלגליש לאלופה. בגמר גביע ה-FA הפסידה ליברפול לוימבלדון.
בקיץ 1988 החתים דלגליש את ראש בחזרה בליברפול, לאחר עונה אחת ביובנטוס. בעונת 1988/1989 ניצחה ליברפול את יריבתה העירונית, אברטון, פעם נוספת בגמר גביע ה-FA. למשחק האחרון של הליגה הגיעה קבוצתו של דלגליש במקום ה-1, כאשר מובילה ב-3 נקודות על ארסנל, שהייתה במקום השני. המשחק הסתיים בהפסד 0–2, והביא לשוויון בהפרשי השערים של הקבוצות. ארסנל זכתה באליפות, על פי תוצאות המשחקים בין הקבוצות. בעונה הבאה זכה דלגליש באליפות ה-3 שלו כמאמן, והאחרונה של ליברפול, עד 2020. בחצי גמר גביע ה-FA, בוילה פארק, הפסידה ליברפול 3–4 לקריסטל פאלאס, לאחר הארכה. בסיום העונה הוכתר דלגליש בפעם השלישית למאמן השנה באנגליה. ב-22 בפברואר 1991 התפטר דלגליש מתפקידו, יומיים לאחר משחק התיקו 4-4, בסיבוב החמישי של גביע ה-FA, מול היריבה העירונית, אברטון.
אסון הילסבורו.
דלגליש היה מאמן ליברפול בעת התרחשות אסון הילסבורו, ב-15 באפריל 1989. האסון גבה את חייהם של 96 אוהדי כדורגל. בשבועות שלאחר האסון ביקר דלגליש פצועים רבים ופקד יותר ממחצית מהלוויות. הופעותיו לאחר האסון כונו "קולוסאליות והרואיות". במרץ 2009 שבר דלגליש שתיקה בת 20 שנים, כאשר דיבר לראשונה על האסון, והביע חרטה על כך שהמשטרה והתאחדות הכדורגל האנגלית לא שקלו דחיית שריקת הפתיחה של המשחק. במהלך טקס הזיכרון להרוגי אסון הילסבורו, ב-15 באפריל 2011, הכריז חבר בית הנבחרים הבריטי מליברפול, סטיב רות'רהאם, כי יציע מתן תואר אבירות לדלגליש, "לא רק על הופעותיו יוצאות הדופן כשחקן וכמאמן, אלא גם על עבודות הצדקה שלו עם רעייתו, מרינה, על תמיכתו בחולי סרטן השד, ועל כל שעשה לאחר הילסבורו".
בלקברן רוברס.