העלילה של מארי דה פרנס חוברה בתקופה בה סיפורו של ארתור עוד לא סיים להתפתח, ובוודאי לפני שסיפור האהבה של לנסלוט דו-לאק והמלכה גווינביר התוסף אליו (בידי כרטיאן מטרואה ופטרוניתו מארי מקמפניה). תומאס צ'סטר, 200 שנה מאוחר יותר, כפי הנראה רצה 'לרומם' את סיפורה של מארי על ידי הכנסתו להיסטוריה של קרבות ארתור, ימי מלכותו, ונישואיו. מארי מתחילה את סיפורה בעת שארתור סיים לטהר את גבולותיו הצפוניים ומשם מגוללת את הסיפור במהרה; הסיפור נמשך כשנה לכל היותר ומתרחש כולו בקרליל בלבד. צ'סטר התעלם מהרעיון שהייתה מלחמה בגבול הסקוטי; במקום זאת, לאחר תקופה של 10 שנים במהלכן לנפל חי בנוחיות בחצר ארתור הרווק, נערכת המשלחת אל או נגד המלך ריון באירלנד, ורק אז נערכת חתונתו של ארתור עם גווינביר.
ברומנסות הצרפתיות על ארתור מהמאה ה-13, מרלין מתריע כנגד נישואין אלה; בפואמה של צ'סטר, הוא מארגן אותם, על אף שלנפל ואחרים רואים שחורות בשל עינה-המשוטטת של גווינביר. שבע שנים נוספות חולפות לפני שגווינביר מנסה לפתות את לנפל, ועוד שנה נוספת קודם שגבירתו מצילה את המצב. נראה שהתעוורות גווינביר מוציאה מכלל אפשרות את סיפור האהבה שלה עם לנסלוט (או מורדרד - שני הסיפורים רווחו באנגליה של המאה ה-14) שאמור להוביל ל"מות ארתור."
פסקאות רבות בפואמה של צ'סטר עוקבות אחר לנבל של מארי דה פרנס שורה אחר שורה (מארי מצדה, עוקבת בתורה אחר עלילה אנגלית קדומה, יש להניח). אולם, הוא מוסיף או משמיט דמויות וסצינות, לפרקים שואל חומרים ממקורות אחרים, וכמובן, כותב על-פי השקפת-עולמו. צ'סטר שם את הדגש על מניעים רבים והיבטים אחרים של הסיפור שמארי דילגה עליהם; למשל, ארנק-הפיות ותשורות אחרות (סוס, משרת בלתי-נראה, שריון), הנעלמים או מאבדים את סגולותיהם כשהוא מפר את הבטחתו שלא להתרברב, אינם בנמצא אצל מארי. צ'סטר מוסיף שתי סצינות טורנירים, המאפשרות לו להתפאר ביכולתו לחבר סצינות 'פעולה' כאלה, וכמו כן מסיטות את הדגשים המושמים על דמותו של הגיבור. ארתור מוצג כדמות טובה יותר בסר לנפל מאשר בלנבל, וגווינביר כרעה הרבה יותר; היא מקודמת למדרגת דמות מרכזית, עם יותר נאומים ומעשים, וביאתה אל עונשה היא ההזדככות של הפואמה. כמו כן, צ'סטר מוסיף דמות חדשה, ראש עיריית קרליאון, שיחסו אל לנפל האביון מלמד זכות על 'מוסריות' הנחמדות לאלו שהגורל הסתיר להם פנים; יחס זה מהווה רקע לנדיבות שלנפל מפגין כשהוא משיג את ארנק-הפיות. באופן כללי, בעוד שלנבל הוא סיפור אהבה, הרי שסר לנפל הוא סיפור הרפתקאות הטומן בחובו מרכיב עלילתי של סיפור-אהבה.
תאוהרי ג'אורג'סקו
תאוהרי ג'אורג'סקו (ברומנית: Teohari Georgescu; 31 בינואר 1908 - 31 בדצמבר 1976) היה פעיל קומוניסט ופוליטיקאי רומני, פועל דפוס בהכשרתו, מראשי המשטר הקומוניסטי ברומניה, שר הפנים ו"מתאם השירותים המיוחדים" של רומניה בשנים 1945–1952 וסגן ראש הממשלה בשנים 1948–1952. מתוקף תפקידו היה מהאחראים למדיניות הדיכוי והטרור הסטליניסטי ברומניה במיוחד אחרי שנת 1947, בחסות כוחות הצבא הסובייטיים שנכחו על אדמת רומניה עד שלהי שנות ה-50'.
ביוזמת יריביו במפלגה, ובראשם גאורגה גאורגיו דז', הורחק ג'אורג'סקו מהנהגת המפלגה והמדינה במאי 1952. בפברואר 1953 הוא נעצר, נחקר בגין האשמות-שוא על "קונוניה" "ימנית" בתוך המפלגה, על הסכמות עם הלגיונרים, על היותו כביכול סוכן של הבולשת הבורגנית לשעבר, על קשרים עם הציונים והקלות על הגירת יהודים מרומניה, ועוד. ב-1955 הוא שוחרר מן הכלא.
בשנותיו האחרונות התאפשר לו לשרת כמנהל בית דפוס שבו עבד בצעירותו, ובימי שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו טוהר שמו מכל אשמה ב-1968 והוא זכה לאותות הוקרה מהמפלגה.
חייו.
ילדות וצעירות.
תאוהרי ג'אורג'סקו נולד בשנת 1908 בעיר בבוקרשט כשלישי בין שבעת הילדים של קונסטנטין ג'ארג'סקו ושל אנטה. הזוג גר בכביש קיטילה וניהל חנות מכולת. בנעוריו, אחרי הלימודים עזר ג'אורג'סקו לאביו בחנות. למד בבית ספר מקצועי לאמנויות גרפיות ושתי כיתות בתיכון "ספנטול סאבה". בגיל 15 התחיל לעבוד כשוליית סדר בבית הדפוס החשוב בבוקרשט, "Cartea Românească" ("הספר הרומני"). בגיל 18 התייתם מאביו. הוא שירת בצבא הרומני בבית הספר לקצינים זוטרים באוראדיה ולאחר מכן חזר לעבוד בבית הדפוס. התחיל בחשאי לקרוא חוברות תעמולה קומוניסטיות ובשנים 1927–1928 היה חבר בוועד השביתה של הפועלים במקום העבודה וב-1929 הצטרף למפלגה הקומוניסטית, שהייתה מחוץ לחוק. השתתף באסיפות חשאיות, בארגון שביתות ובחלוקת כרוזים. במרץ-אוקטובר 1933 היה ג'אורג'סקו חבר בוועד האיגוד המקצועי ע"ש גוטנברג של עובדי הדפוס ובוועדה המקומית של איחוד האיגודים המקצועיים בבוקרשט. באוקטובר 1933 נעצר לראשונה על חלוקת כרוזים ועל פעילותו הפוליטית והסינדיקלית. בעת מעצרו ידוע שקיבל מכות מחוקריו. הודות למאמצי עורך דינו, יוסיף שראייר (?- 1950), עונשו הסתכם בחודשיים מאסר. הוא ריצה אותו בבית המעצר של מחוז בוקרשט בכלא וקרשט. אחרי שחרורו עבד ג'אורג'סקו בדצמבר 1933-יוני 1934 כפועל דפוס ב-"Cartea Românească" וכיהן כחבר במועצה הכללית של "האיגודים המקצועיים המאוחדים של רומניה". ב-8 ביוני 1934 נעצר שוב ומצא את עצמו שוב במאסר לחודשיים בבית הסוהר ז'ילאווה, ובסופו של דבר שוחרר בערבות.
פעילותו במפלגה הקומוניסטית במחתרת.
ג'אורג'סקו נעצר לאחר מכן פעמים חוזרות. בינואר 1935 נעצר בפלוישט בגין אי התייצבות בבית משפט והוחזק במעצר מספר חדשים. בין 1937–1940 משפטו נדחה מעל עשר פעמים עד שלבסוף נידון לחודשיים מאסר.
בפעילותו המחתרתית נשא ג'אורג'סקו כינויים מחתרתיים כמו "יונסקו" (ב-1934–1935), "אנדריי" (1937-1936), "פופוב" (ביוני-ספטמבר 1940) ו"מיכאי" (1941-1940). בינואר 1935 נעצר בעיר פלוישט ושוב נכלא לחודשיים. בשנים 1937-1936 עבד בבית דפוס חשאי של המפלגה הקומוניסטית ואחר כך בין ספטמבר 1937 ליוני 1938 כיהן כמזכיר סניף המפלגה המחתרתי ב"סקטור 3" של בוקרשט וכן כחבר בוועד המקומי של המפלגה בבוקרשט. בו זמנית עבד ב-1937–1938 כפועל בבית הדפוס של היומון אדוורול וב"Imprimeria Națională" (בתרגום - "בית הדפוס הלאומי").
בהמשך פעל באוגוסט 1938-ספטמבר 1939 כמזכיר הוועד המקומי של המפלגה הקומוניסטית בבוקרשט ובאוקטובר 1939-אפריל 1940 נבחר לראשונה לחבר בוועד המרכזי של המפלגה ברמה ארצית. באפריל 1940–1941 נבחר גם למזכירות הוועד המרכזי של המפלגה.
באפריל 1940 ליווה למוסקבה את שטפאן פוריש, שהתמנה למזכיר הכללי החדש של המפלגה הקומוניסטית ברומניה. הנסיעה נועדה לקבלת הדרכה לפי הוראה גאורגי דימיטרוב במשרד הפנים הסובייטי (נ.ק.וו.ד) בענייני שיטות קידוד של המידע וטכניקות כתיבת ידיעות על גבי זכוכית.
בשובו לרומניה באוקטובר 1940 ג'אורג'סקו נבחר שוב לחבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בין אפריל 1941 ל-21 באוקטובר 1945. בתקופה זו נעצר שוב ב-23 באפריל 1941 יחד עם שאר חברי מזכירות המפלגה פרט לפוריש.
הפעם, בימי המשטר החדש, הצבאי-פאשיסטי של אנטונסקו, נידון ג'אורג'סקו לעשר שנות מאסר. הוא נכלא בבית הסוהר בקאראנסבש ואחר כך בכלא וקרשט ובהמשך, שוב בקאראנסבש. לפני שהועבר למחנה המאסר בטרגו ז'יו ב-1943 מינה גאורגיו-דז' את ג'אורג'סקו למנהיג ההתארגנות הקומוניסטית בבתי הכלא.
יומיים אחרי נפילת המשטר אנטונסקו, בעקבות החזרה לחוקה הדמוקרטית, שוחרר ג'אורג'סקו מן הכלא ב-25 באוגוסט 1944.
הקריירה השלטונית בעת השכנת המשטר הקומוניסטי ברומניה.
בחסות הצבא הסובייטי תפסה המפלגה הקומוניסטית ברומניה, שהפכה לחוקית, עמדות חשובות בשלטון הדמוקרטי החדש.
לפי הצעתה של אנה פאוקר שחזרה מגלות ברית המועצות יחד עם כניסת הצבא הסובייטי לרומניה, ב-4 בנובמבר 1944 התמנה ג'אורג'סקו לתת-מזכיר מדינה לעניינים מנהליים במסגרת משרד הפנים של ממלכת רומניה. הוא עמד בקשר ישיר עם היועצים הסובייטים, ביניהם הגנרל דמיטרי פדיצ'קין, וגם באמצעות גאורגה פינטיליה, ראש "משק המפלגה" האחראי בנושאי ביטחון על הקשר עם הסוכנים הסובייטים ברומניה.
בתוקף תפקידו קיבל עליו ג'אורג'סקו את המשימה לפעול להחדרת הקומוניסטים לתוך מנגנוני הז'נדרמריה והסיגורנצה ולשירות המודיעין המיוחד הרומניים. ג'אורג'סקו סיים את תפקידו כתת-המזכיר במשרד הפנים ב-28 בפברואר 1945.
כעבור שבוע, ב-6 במרץ 1945 התמנה כשר הפנים בממשלת ד"ר פטרו גרוזה, שנמצאה בשליטה קומוניסטית רחבה.
הוא המשיך להחזיק בתיק זה עד 28 במאי 1952, גם בממשלה הבאה בראשות גאורגה גאורגיו -דז' שהייתה על טהרת המפלגה
הקומוניסטית.
אחרי מעצרו של המזכיר הכללי לשעבר של המפלגה, שטפאן פוריש, הרביעייה המנהיגה את המפלגה - המזכירות - שהייתה מורכבת מגאורגיו-דז, אנה פאוקר, וסילה לוקה וג'אורג'סקו עצמו שהאשימה את פוריש בבגידה הורתה על חיסולו הפיזי. ללא משפט, פוריש נרצח אחר כך בשנת 1946 בבית שבו הוחזק בכוח, באמצעות אלת ברזל. מבצעי ההוראה היו נאמנו של דז', גאורגה פינטיליה ונהגו.
בוועידה הלאומית של המפלגה הקומוניסטית של רומניה שהתקיימה ב-16-22 באוקטובר 1945 נבחר ג'אורג'סקו לחבר בוועד המרכזי של המפלגה והשתייך לו עד 27 במאי 1952.(מ-1948 שינתה המפלגה את שמה למפלגת הפועלים הרומנית). הוא נבחר גם לחבר בפוליטבירו (הלשכה הפוליטית) של הוועד המרכזי ובמזכירות הוועד המרכזי, בהן פעל כחבר מן המניין עד 27 במאי 1952.
בשנים 1946–1948 היה ג'אורג'סקו גם חבר בבית הנבחרים והחל מ-1948 עד 1952 היה נציג של מחוז הבחירה טימישוארה באספה הלאומית הגדולה, הפרלמנט החדש שהוקם על ידי השלטון הקומוניסטי.