הסינגל הראשון של האלבום, "התחרות האולימפית", יצא במרץ 2006. הסינגל השני של האלבום, "המילים הכי יפות", יצא באוקטובר 2006 לקראת יציאת האלבום וזכה להצלחה רבה. הסינגל השלישי, "אם את בעניין", יצא בינואר 2007 והסינגל הרביעי, "לא בא לה", יצא במרץ 2007. באלבום השתתפו חברי ההרכב: יובל מנדלסון שכתב, שר והלחין את כל השירים למעט אחד, שיקו פלדמן, אבי מרקוביץ ואסף רייז. יובל שפריר עיבד את האלבום ביחד עם חברי להקת "שייגעצ".
קישורים חיצוניים.
ביקורות
אוטו וולך
אוטו וולך (בגרמנית: Otto Wallach; 27 במרץ 1847 בקניגסברג – 26 בפברואר 1931 בגטינגן) היה כימאי גרמני ממוצא יהודי. חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1910, "על עבודתו בתחום התרכובות האליציקליות".
קורות חיים.
וולך נולד ב-1847 לאב יהודי ואם נוצרייה. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן בשנת 1869, ועבד כפרופסור באוניברסיטת בון (1870–1889) ובאוניברסיטת גטינגן (1889–1915).
העניק לטרפן ופינן את שמותיהם, והיה הראשון ליטול על עצמו מחקר שיטתי של הפינן. הציע להתייחס לטרפנים כאל אוליגומרים של איזופרן; הצעה זו ידועה ככלל האיזופרן, והיא סייעה רבות בהבנת המבנה של טרפנים רבים. פרסם ספר אודות הכימיה של טרפנים בשנת 1909, בשם "Terpene und Campher".
וולך זכה במדליית דייווי בשנת 1912.
ויקטור גריניאר
פרנסואה אוגוסט ויקטור גריניאר (בצרפתית: François Auguste Victor Grignard; 6 במאי 1871 בשרבור - 13 בדצמבר 1935 בליון) היה כימאי צרפתי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1912 (לצד פול סבטייה), "על גילוי תרכובת גריניאר"
חייו.
גריניאר, בנו של יצרן מפרשים, למד מתמטיקה בליון, המשיך ללימודי כימיה, וקיבל משרת פרופסור באוניברסיטת ננסי ב-1910. במהלך מלחמת העולם הראשונה עסק בתחום החדש של לוחמה כימית, ועבד על יצור פוסגן וגילוי גז חרדל. מולו, בצד הגרמני, פעל הכימאי פריץ הבר, שמאוחר יותר (בשנת 1918) זכה גם הוא בפרס נובל לכימיה.
גריניאר ידוע במיוחד בשל שיטתו החדשה ליצירת קשרי פחמן-פחמן (תגובת סיפוח) בסינתזה אורגנית (הפרסום המקורי: V. Grignard, Compt. Rend. Vol. 130, p. 1322 1900). הסינתזה מתבצעת בשני שלבים:
תגובת גריניאר היא כלי חשוב לבניית תרכובות אורגניות גדולות ממולקולות קטנות. על ידי בחירה זהירה של חומרי המוצא, ניתן לבנות מגוון רחב של חומרים בעזרת תגובה זו. על עבודתו זו, זכה גריניאר בפרס נובל לכימיה בשנת 1912, במשותף עם עמיתו הצרפתי, פול סבטייה (שזכה בפרס על עבודתו בתחום ההידרוגנציה).
ליונס
ליונס (Lions Clubs International) הוא ארגון חברתי התנדבותי בינלאומי, הפועל במטרה לשפר את איכות החיים בקהילה. הארגון מונה כיום 1.3 מיליון חברים, הפועלים מתוך 45,000 מועדונים הפרושים ב-205 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה.
הארגון הוקם בשנת 1917 בארצות הברית, במטרה לשפר את המעורבות בקהילה ולשרת אותה. השם ליונס באנגלית הוא ראשי תיבות של המילים: Liberty, Intelligence, Our Nations Safety (בתרגום חופשי: חירות, אינטליגנציה, הבטיחות הלאומית שלנו). צבעי סמל הארגון הם סגול, שנועד לסמל נאמנות למדינה ולחברים, שלמות של הלב והמחשבה, כוח ואומץ; וזהב, שנועד לסמל כנות, ליברליות בשיפוט, טוהר, נדיבות ורגשות כנים כלפי החברים. משני צידי סמל הארגון מאוירים אריות, המסמלים את התייחסות התנועה לעבר ולהווה (גאים בעבר וצופים בבטחה לעתיד).
הארגון גדל בהדרגה, וב-1920 הפך לארגון בינלאומי עם הקמת מועדון בקנדה. עד שנות החמישים הוקמו מועדונים רבים גם באירופה, אסיה ואפריקה.
ב-1925 הוגדרה אחת ממטרותיו של הארגון כמחויבות לפעילות למען עיוורים ברחבי העולם. הלן קלר נאמה בוועידה של הארגון באוהיו, והציעה לאנשיו להפוך "לאבירים של העיוורים במסע נגד החושך" ("Knights of the blind in the crusade against darkness"). מאז הפך המאבק בעיוורון לפעילות מרכזית בארגון. ב-1990 החל פרויקט "ראייה תחילה", ומאז התרים הארגון מאות מיליוני דולרים המופנים למחקרים ופיתוח תרופות לטיפול ומניעת עיוורון ומחלות עיניים כגון טרכומה, עיוורון כתוצאה מסוכרת וגלוקומה.
ב-1945 הפך ליונס לאחד הארגונים הבלתי-ממשלתיים הראשונים שהוזמנו להכין את אמנת האומות המאוחדות, ובהמשך גבר שיתוף הפעולה עם האו"ם. ב-1957 גיבש הארגון את תוכנית "ליאו" להכוונת בני נוער לפיתוח אישי דרך התנדבות. ב-1968 נוסדה הקרן לעזרה בינלאומית (LCIF) שנועדה לסייע לארגון בביצוע פרויקטים הומניטריים ברחבי העולם, בין השאר סביב אסונות טבע.
סיסמת הארגון היא "לשירות אנו" - פעולה למען הקהילה בהתנדבות.
פעילות.
הפעילויות המרכזיות של הארגון הן מאבק בעיוורון, מאבק בסוכרת, מאבק בשימוש בסמים באמצעות חינוך בני נוער, חילופי נוער, ופעילות הקרן לעזרה בינלאומית.
במהלך השנים טופלו באמצעות הארגון 7.3 מיליון איש בניתוחי קטרקט, נתמכו 114 מיליון טיפולים לעיוורון הנהרות, נבנו או הורחבו 300 מרפאות ומחלקות עיניים, והוכשרו 345,000 אופטלמולוגים וטכנאי עיניים. בשיתוף עם ארגון הבריאות העולמי סייע הארגון למאבק בעיוורון ילדים של 71 מיליון ילדים.
פעילות בישראל.
ב-1960 ביקש ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון מטדי קולק לעזור בהקמתם של מועדוני ליונס בישראל. באותה שנה נוסדו מועדונים בתל אביב, בירושלים ובחיפה. ליונס בישראל עוסק בנושאי רווחה, בריאות וחינוך. הפעילות עוסקת בארגון התרמות דם בעבור מגן דוד אדום, סיוע לגני ילדים ובתי ספר לבעלי צרכים מיוחדים, ארגון טקסי בר ובת מצווה לילדים ממשפחות מצוקה, השאלת ציוד רפואי חינם, חלוקת תיקים, מחברות וציוד כתיבה לילדים מעוטי יכולת, ארגון קייטנות לנוער נזקק, טיפול והקמת מועדוניות לנוער בסיכון ועוד. מדי שנה נערכים במסגרת הארגון תחרות מוזיקה לנוער ותחרות ציורי השלום לנוער, שזוכיהן נשלחים לתחרות העולמית. מדי שנה בחודשי הקיץ נערכים חילופי נוער בינלאומי.
בישראל קיימים כיום 32 מועדונים פעילים ברחבי הארץ, ומספר החברים הרשומים הוא 950. לכל מועדון ניתן חופש פעולה לפעול לפי צורכי הקהילה בסביבתו, לאור מטרות ועקרונות ליונס.
הארגון הוא אחד מארגוני המתנדבים הבודדים בישראל שאין בו מנהלה, מנכ"ל, לשכה, פרסומאים וסוכני איסוף תרומות בשכר. כל בעלי התפקידים הם מתנדבים ומתחלפים אחת לשנה.
ארגון ליונס העולמי תרם כספים למחלקות עיניים בבתי חולים בישראל, בהם בית החולים בנהריה ובית חולים בנצרת.
ארגון "ליונס באר שבע" מונצח בכיכר שנמצאת בשכונה ט' בעיר.
פרגים
הלוגריתם הטבעי
לכל איש יש שם (פירושונים)
אמברוזיוס הקדוש
מרתף השואה
מרתף השואה הוא המוזיאון הראשון בנושא השואה שהוקם בישראל. המוזיאון שוכן על הר ציון בירושלים, מתחת למבנה ישיבת התפוצות מול קבר דוד המלך.
היסטוריה.
האתר הוקם ב-1948 על ידי משרד הדתות ביוזמת ד"ר שמואל זנוויל כהנא, מנכ"ל המשרד, שהיה אז "הממונה" על הר ציון. מטרתו הייתה להקים אתר זיכרון שיהווה קבורה סמלית לקהילות שנכחדו, על מנת שניצולי השואה יקיימו בו טקסי זיכרון לקהילותיהם. לימים האתר הפך למוזיאון.
המיקום על הר ציון נבחר בהשראת פסוק מספר עובדיה: , ובשל העובדה כי באותם ימים הר ציון היה נקודת הציון הקרובה ביותר אל מקום בית המקדש בהר הבית שהיה תחת שלטון ירדני, והיווה כעין תחליף למקומות הקדושים שבעיר העתיקה, עד לשחרורה של ירושלים.
על המוזיאון.
המוזיאון כולל חצר גדולה וכשבעה חדרי תצוגה. קירות החצר וחלקים מן המוזיאון מכוסים בלוחות זיכרון עבור יותר מאלפיים קהילות יהודיות שנכחדו בשואה. במשך עשרות שנים נהגו ניצולי הקהילות להתאסף בימי זיכרון ולקיים טקסי אזכרה.
המוצגים במוזיאון ממוספרים על פי האלף-בית העברי. רבים מהמוצגים עוסקים בגבורת הרוח היהודית באמצעות אלמנטים כגון ספר תורה מפרושקוב שבפולין, מוכתם בדם, השוכב בקבר שקוף בכניסה, או סידור בכתב יד שנכתב על פי זיכרונו של יהודי במחנה הריכוז בוכנוואלד. תצוגות נוספות כוללות תיקים, סוליות נעלים, תוף וארנקים העשויים מקלף של ספרי תורה, מדים של אסיר מאושוויץ, תפילין זעירות שהוברחו אל תוך המחנות ושופר קטן שהוברח גם הוא לתפילת הימים הנוראים במחנות. המוזיאון מציג גם מעיל קצר מגווילי ספר תורה שנתפר עבור קצין נאצי.
לעומת יד ושם, המציג פריטים אישיים רבים ומתאר את מהלך השואה דרך עיני הפרט הבודד, מרתף השואה מתמקד בחורבן הקהילות בזיכרון הקולקטיבי הדתי ובהנצחה בעלת מוטיבים יהודיים מסורתיים כגון אמירת קדיש, קריאת משניות ותהילים וכתיבת שמות הנספים על מגילות קלף ייעודיות. בהנצחה במוזיאון אין נוכחותה של התנועה הציונית משמעותית ביותר. הנרטיב המתואר במוזיאון מתמקד במאמצי הנאצים להשמדת היהודים והמוסר הייחודי להם המגולם בתורת ישראל, והעובדה כי היהודים עסקו בקיום מצוות בתוך המחנות מוכיחה כי הנאצים לא הצליחו לשבור את רוחם.
מלבד שיפוצים ושינויים קלים לא השתנה המוזיאון מאז הקמתו.
אנדרטאות.
במוזיאון ישנן מצבות ואנדרטאות זיכרון רבות, כגון מצבה לזכר הטלאי הצהוב, אנדרטת הדמעות בחצר המוזיאון לזכר למעלה ממיליון ילדים שנרצחו בשואה, אנדרטה לזכר מורדי גטו ורשה, מצבת שיש לזכר בית הכנסת ההרוס של קהילת סוחובולה ואנדרטה לזכר יהודי איטליה.
במוזיאון הונצחו על גבי מצבות זיכרון גם קהילות מחוץ לאירופה, בהן לוב וקירינקה. בנוסף מונצחת גם קהילה אחת שאינה קשורה בשואה: קהילת עדן שנפגעה בפרעות ב-1947.. מוצגים ספרי תורה שהוברחו מן הכיבוש הנאצי בתוניס.
בחצר המוזיאון החיצונית ישנו קיר הנצחה המוקדש לחסידי אומות העולם, בהם אוסקר שינדלר שקברו שוכן בקרבת מקום והקונסול היפני צ'יאונה סוגיהארה.
אנדרטת האפר והסבון.