נולד בקומאדי לר' שמעון רוט, ולציפורה (ציפרעל) - מצאצאי הרב חיים הכהן רפפורט והרב יוסף כץ. בהיותו כבן 6 נפטרה אמו, ואביונשא אשה נוספת שילדה לו עוד ילדים. בהיותו כבן 11 נסע לאונגוואר ללמוד בישיבתו של רבי מאיר אייזנשטטר. לאחר 7 שנים קיבל היתר הוראה, ונשא את חנה (חנצ'ה) בתו של הרב יעקב גוטליב, רבה של חוסט.
רבנותו הראשונה הייתה בפולדש . בשנת ה'תרמ"ב החל לכהן כרב בבאראט'ו-אויפאלו ובשנת ה'תרמ"ד עבר לכהן בברזנו . בשנת 1854 מילא את מקום הרב עמרם בלום ברבנות חוסט. בחוסט עמד בראשות ישיבה גדולה, והתפרסם גם בדרשותיו. שאלות הלכתיות רבות הופנו אליו. היה גזבר קופת רבי מאיר בעל הנס.
הוא היה נוסע לאדמו"רי הונגריה וגליציה, רבי משה טייטלבוים מאויהל, רבי שלום רוקח מבעלז, רבי צבי הירש פרידמן מליסקא, ובעיקר לרבי חיים הלברשטאם מצאנז ובנו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא.
ספריו.
ספריו יצרו לאור לאחר פטירתו על ידי צאצאיו:
יחסי אלבניה–טורקיה
יחסי אלבניה–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אלבניה והרפובליקה הטורקית.
סקירה כללית.
בשנת 1479 כבשה האימפריה העות'מאנית את שטחי אלבניה, ובעקבות הכיבוש התאסלמו רוב האלבנים. במהלך המאה ה-19 התנהלה האימפריה העות'מאנית בסלחנות כלפי האלבנים ואפשרה להם ליהנות מזכויות שלא היו לעמים אחרים ברחבי האימפריה. בתחילת המאה ה-20 ביקשו האלבנים להתנתק כמעט לגמרי מהאימפריה והעות'מאנים סירבו להעניק להם זכויות מיוחדות מעבר למה שכבר השיגו. בעקבות זאת מרדו האלבנים בשנת 1909 ושוב בשנת 1910. ביוני 1911 הקימו האלבנים ממשלה זמנית. באוקטובר 1912, במסגרת מלחמת הבלקן הראשונה שבה מדינות הבלקן ביקשו להשתלט על רומליה, השטחים של האימפריה העות'מאנית באירופה, פלשה סרביה לאלבניה וכבשה את כל צפון אלבניה ובהמשך גם חלקים ממרכזה. ב-29 בנובמבר 1912 כבשה סרביה את דורס והכריזה על אזורי אלבניה שכבשה כמחוז בממלכת סרביה. במקביל, מונטנגרו הטילה מצור על שקודרה שנכבשה באפריל 1913. יוון מצידה, כבשה שטחים בדרום אלבניה לעצמה ואף הטילה מצור על ולורה החל מדצמבר 1912.
ב-28 בנובמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, הכריזו האלבנים על עצמאותם ועל נייטרליות במלחמה בין העות'מאנים ומדינות הבלקן. אולם לאור כיבוש חלקים נרחבים מאלבניה, נלחמו האלבנים בפעילות גרילה לצד העות'מאנים במטרה לשחרר את ארצם. בלחץ המעצמות אוסטריה ואיטליה שדרשו שאלבניה תהיה עצמאית וגדולה כמנע בפני השאיפות הסרביות להשתלט עליה, נקבע בהסכם לונדון שאלבניה תהיה עצמאית וכך סרביה ומונטנגרו נאלצו לסגת משטחיה.
היחסים בין המדינות כוננו באופן רשמי בשנות ה-20 של המאה ה-20. היחסים בין אלבניה לטורקיה ידידותיים באופן מסורתי בגלל גורמים תרבותיים והיסטוריים. שתי המדינות עם אוכלוסייה מוסלמית בעיקר, והן חברות ב, בנאט"ו ובאיחוד מדינות הים התיכון. לטורקיה יש גם מעמד של מדינה מועמדת ל, שבו אלבניה היא מועמדת פוטנציאלית. בטורקיה חיים כ-1.3 מיליון אזרחים ממוצא אלבני שלא איבדו קשרים תרבותיים עם אלבניה. יש גם מיעוט טורקי חזק בקוסובו.
היחסים בין המדינות.
אלבנים רבים, שהתאסלמו במהלך האימפריה העות'מאנית, שירתו את הסולטנים הטורקים. אלבניה הייתה המדינה האחרונה בבלקן שהכריזה על עצמאות מהאימפריה העות'מאנית ב-28 בנובמבר 1912. טורקיה הייתה מהראשונות שהכירו בעצמאותה של אלבניה. החל מ-2 בפברואר 2010 אזרחי שתי המדינות יכולות לשהות בשטחן עד 90 יום ללא ויזה.
בנובמבר 2012, הדרדרו היחסים בין המדינות לאחר שאלבניה נמנעה מהצבעה של האו"ם כדי להעניק ל מעמד של מדינה בארגון. ראש ממשלת טורקיה ניסה לשכנע ללא הצלחה את ממשלת אלבניה להצביע בעד. ארדואן אמר לכתבים שהוא התקשר באופן אישי לנשיא סאלי ברישה ודיבר איתו, מה שהשפיע על עמדתה של אלבניה, שבמקום להצביע נגד, נמנעה.
עדיל עלאם
שוטנשטיפט
שוטנשטיפט (בגרמנית: Schottenstift - "האבציה הסקוטית" או "המנזר הסקוטי"; בשמו הרשמי: Benediktinerabtei unserer Lieben Frau zu den Schotten, "המנזר הבנדיקטיני של גבירתנו היקרה של הסקוטים") הוא מנזר רומי-קתולי השוכן בככר פרייונג 6 שברובע אינרה שטאדט בווינה שבאוסטריה. הוא הוקם בווינה בשנת 1155 כשדוכס אוסטריה היינריך השני הביא לווינה נזירים אירים. הנזירים לא הגיעו ישירות מאירלנד אלא מהמנזר הסקוטי יעקוב הקדוש ברגנסבורג בגרמניה. החל משנת 1625 הפך המנזר לחבר בקונגרגציה האוסטרית, כיום הקונגרגציה הבנדיקטינית. בשנת 1958 הוכרז כ"בזיליקה זוטרה". כנסיית המנזר ידועה כ"כנסיית הסקוטים" - Schottenkirche.
היסטוריה.
בימי הביניים המוקדמים הנזירים האירים היו פעילים מאוד כמיסיונרים. אירלנד נודעה בעת העתיקה בלטינית כ"Scotia Major (סקוטיה מאיור) - כלומר, "סקוטיה הגדולה" . לכן הנדירים האירים נקראו בגרמנית Schotten, - "שוטן" כלומר "סקוטים" או "Iroschotten" . המנזרים שהקימו נקראו בגרמנית " Schottenklöster "' כלומר "מנזרים סקוטים". הדוכס היינריך השני ציין במפורש שמנזרים אלה צריכים לארח נזירים סקוטים בלבד ("Solos elegimus Scottos").
היינריך הועלה מהתואר מרקיז (מרקגראף) לזה של דוכס (Herzog) בשנת 1156. הוא העבריר את מושבו מקלוסטרנויבורג לווינה ונזקק למנזר עבור בירתו החדשה. בימי הביניים היו המנזרים לא רק מקומות להתנזרות ותפילה אלא גם ומעל הכל אכסניות הידע. הקמת מנזר העניקה לשליט בסיס למנהלו (לדוגמה - כתבנים מוכשרים חונכו בבתי ספר שליד המנזרים). המנזר סיפק ספרייה, בית מחסה לעניים, חולים וקשישים, אדריכלים, מלומדים וכמרים שעמדו בראש שירותי העיר הדוכסית החדשה. ה"סוקטים" היו מעורבים אף באוניברסיטת וינה שקמה בשנת 1365
היינריך העניק למנזר החדש פריבילגיות מורחבות. בניית המנזר הראשון התחילה ב-1160 והבניין נחנך בטקס דתי בשנת 1200.
באותן השנים הוא נמצא מחוץ לחומות וינה. הנזירים פתחו בו גם אכסניה לעולי רגל ולצלבנים, שעברו תכופות דרך וינה בדרכם לירושלים.
הכנסייה הראשונה הייתה תלת-ספינתית, בסגנון רומנסקי, כנסיית עמודים עם אפסיס אחד. היינריך השני נקבר בה אחרי מותו בשנת 1117
המנזר נהרס על ידי דליקה בשנת 1276, יחד עם בתי רבים בווינה.
בשנת 1418 במסגרת רפורמת הכנסיות השתלט הארכידוכס אלברכט החמישי על המנזר בכוונה להחיות את האידיאלים המקוריים של המסדר הבנדיקטיני ואכלס אותו בנזירים בנדיקטינים. הדיירים החדשים של המנזר המשיכו להיו ידועים כ"סקוטים".
באמצע המאה ה-15 בלטה במנזר פעילותם הספרותית של מנהל בית הספר וולפגנג שמלץ ושל יורשו בתפקיד, יוהאנס ראש.
צניחת מגדל הפעמון אחרי שהוכה על ידי ברק ב-1638 יצרה הזדמנות לבניית הכנסייה מחדש מיסודה. על המיזם הופקדו האדריכלים האיטלקים אנדריאה ד'אליו הצעיר וסילבסטרו קרלונה. הבניין קוצר יחסית ומגדל הפעמון נבנה במרחק מה מהבזיליקה. יואכים פון זנדרארט עיצב מזבח חדש, בנמצא כיום באולם הכמרים. אחרי מצור וינה על ידי בטורקים ב-1683 עברה הכנסייה עבודות שיפוץ. המגדל המערבי הבארוקי היה בקושי גבוה יותר מהחזית והוצעה הגדלתו, אולם תוכנית זו לא באה לידי מימוש.
בשנים 1773 ו-1774 בשטח על יד בית הקברות הפתוח בנה האדירל אנדריאס זך בית הפריורות החדש, עם בית ספר, מכיוון שהבניין דמה לרהיט, הוא התפרסם בשם " "Schubladkastenhaus" (בית הארון"). מיד על ידו עמד בית המלון "הקיסר הרומי" 'Hotel Römischer Kaiser' שבו בוצע לראשונה בפובמי שיר שהולחן על ידי פרנץ שוברט.
"גימנסיית שוטן", מוסד לחינוך תיכון, הוקמה בצו הקיסר ב-1807
בסביבות 1830 בתי המנזר הנספחים הגובלים בככר פרייונג, שופצו ונבנו מחדש על ידי האדריכל יוזף קורנהויזל.
בשנות ה-1880 שופצה גם הכנסייה. באותה תקופה נוצרו ציורי התקרה של ידי יוליוס שמיד ועוצב גם המזבח החדש, לפי סקיצות של היינריך פון פרסטל, עם פסיפס מאת מיכאל ריזר.
בחצר ניתן לראות פסל של "המדונה השחורה" שצויר ב-1825 על ידי פטר נובילה. המזרקה עם פסלו של היינריך השני עוצבו על ידי סבסטיאן וגנר.
המוזיאון.
בתקופה העכשווית, בשנים 1994–1995 ושוב ב־2005-2004 הוקם פעמיים מוזיאון בתוך המנזר. בין מוצגים חשובים אחרים, הוא מאחסן את
המזבח "Schottenmeisteraltar" מסיבות שנת 1470, שאינו רק יצירת אמנות משמעותית של האמנות הגותית המאוחרת אלא גם מקור היסטורי חשוב, הודות למראות של העיר המופיעים בו.
המוזיאון פתוח בימי ה ושישי בין השעות 11–17 ובשבת בין 11-14.30 . קיימים סיורים מודרכים בשבת בשעה 2ץ30
ג'וסף באקטון
יחסי טורקיה–רומניה
יחסי טורקיה–רומניה הם יחסי החוץ בין רומניה לטורקיה.
סקירה כללית.
שתי המדינות מקיימות יחסים היסטוריים, גאוגרפיים ותרבותיים ארוכי שנים. בשנת 1541 נכבשו הנסיכויות מולדביה וואלכיה וכן טרנסילבניה בידי האימפריה העות'מאנית. בעוד שטרנסילבניה נכבשה בידי בית הבסבורג בסוף המאה ה-17, מולדביה וולאכיה נותרו מדינות חסות עות'מאניות עד לקונגרס ברלין בשנת 1878. שתי המדינות לחמו זו לצד זו במהלך מלחמת הבלקן השנייה נגד ממלכת בולגריה, אולם במהלך מלחמת העולם הראשונה הן לחמו זו בזו. שתי המדינות חברות מלאות בנאט"ו, BLACKSEAFOR ו-BSEC.
יחסי גאנה–יפן
יחסי גאנה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גאנה לבין יפן.
סקירה כללית.
רפובליקת גאנה ויפן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין גאנה ליפן כוננו ב-6 במרץ 1957, יום הכרתה של יפן בעצמאותה של גאנה.
יחסי זימבבואה–יפן
יחסי זימבבואה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת זימבבואה לבין יפן.
סקירה כללית.