בחא 30
אם ג'י אם
תא משרדי
תא משרדי (שְׁקוּבִּית; באנגלית: קְיוּבִּיקֵל – Cubicle) הוא מרחב עבודה אישי סגור למחצה, המופרד משכניו באמצעות מחיצות (לרוב בגובה 1.5 - 1.8 מטרים). צד אחד של התא פתוח בחלקו או לגמרי כדי לאפשר גישה לתוכו. מרחבי העבודה הללו משמשים כתחליף לחדרי משרד, במקומות עבודה הפועלים במרחב עבודה פתוח. התא המשרדי מאפשר לנצל את השטח ביתר יעילות, שכן מחיצות התא דקות מקירות, והשטח המוקצב לעובד בתא קטן מזה המוקצב בחדר, זאת תוך כדי יצירת סביבת עבודה "פתוחה" ושיתופית יותר.
התא המשרדי מספק לאדם היושב בו מידת פרטיות מסוימת, תוך כדי שימוש מינימלי במקום. המחיצות מאפשרות התאמה אישית לצורכי העובד (או המעביד) הן בצורת המחיצות והן באלמנטים אותם ניתן לקשר אליהן בעזרת הברגה פשוטה, כמו מגירות, שולחנות כתיבה ושרטוט, מדפים וכדומה.
יש המקשרים את תופעת התאים המשרדיים לחברת המחשבים אינטל, שהחלה לספקם לעובדיה בשנות ה-60 ובכך גרמה לתופעה לצבור תאוצה. המצאת התאים עצמם מיוחסת לרוברט פרופסט, מעצב מקולורדו אשר עבד בחברת עיצוב רהיטים. פרופסט קרא לתכנון הראשון שלו "Action Office" (בתרגום חופשי לעברית: "משרד פעיל").
כיום חברות רבות משתמשות בעיצוב התאים המשרדיים כנדבך עיקרי לתכנון חללי העבודה שלהם. התאים, שקושרו עם הזמן לדיכוי העובד על ידי מעבידו, הפכו לסמל לשיעבוד לחומרנות ולבינוניות. הם מופיעים במקרים רבים בתרבות כדבר מה מדכא, המנתק את היושב בו מהסביבה החיצונית, ומאידך תחליף דל מידי ולפיכך משפיל למשרד, ובהיותו חלק מ"מרחב עבודה פתוח" - גם מונע פרטיות. בין האזכורים הרבים ראוי לציון הקומיקס "דילברט" וכמו כן הסדרה "המופע של דרו קארי", בה אחת הדמויות מספרת שהתא המשרדי הומצא לאחר שהתגלה כי "דרושים רק שלושה קירות כדי לגרום לאדם להרגיש כלוא".
קיוביקל
האידאולוגיה הגרמנית
האידאולוגיה הגרמנית (בגרמנית: Die deutsche Ideologie) הוא ספר שכתבו קרל מרקס ופרידריך אנגלס באביב 1845. מרקס ואנגלס לא מצאו מוציא לאור שיאות לפרסם את הספר, ולכן הוא לא פורסם בימי חייהם. מאוחר יותר מצא המרקסיסט הסובייטי דוד ריאזאנוב את החיבור ופרסם אותו לראשונה בשנת 1932 במסגרת "מכון מרקס-אנגלס" במוסקבה.
הספר מחולק לפרקים הכתובים בסגנון של ויכוח סאטירי מול הגליאנים שמאליים דוגמת לודוויג פוירבאך, מקס שטירנר וברונו באואר. טקסט זה הופך את התיזה ההגליאנית, לפיה העולם מעוצב על ידי האידאות ואין מציאות מחוץ לתודעה המכוננת אותה, וקובע כי המציאות היא זו שמעצבת את התודעה ולא להפך.
עם זאת, חלקו הראשון של הספר כתוב בצורת מבוא שנראה כמו הרחבה והבהרה של חיבור קודם בשם "תזות על פוירבך". חלק זה הוא ניסוח מחודש של תאוריה היסטורית שמרקס החל לכנות בשם "תפיסה חומרית של ההיסטוריה" (ואשר ידוע כיום בשם מטריאליזם היסטורי).
מאז פרסומו הראשון ראו מלומדים מרקסיסטים בחיבור זה עבודה חשובה במיוחד, היות שמבין כל החיבורים של מרקס אודות התאוריה של ההיסטוריה, בעלי אורך ופרוט דומים, הוא נחשב כחיבור הברור ביותר.
שעון ברלין
שעון ברלין (בגרמנית Berlin-Uhr) הוא שעון שפותח על ידי דיטר בינינגר (Dieter Binninger) והותקן בשנת 1975 ברחוב קורפירסטנדאם ליד תחנת רכבת תחתית אולאנדשטראסה. גובהו הוא כחמישה מטרים והוא מורכב מ-24 נורות. לקראת שנת 1995 התחילו להופיע בעיות בתפקודו של השעון, נוסף על כך, עלות תפעולו הגיעה ל-5,000 אירו לשנה ולכן הוחלט להסירו. בשנת 1996 סוחרי המרכז המסחרי "אירופה סנטר" החליטו לקנות אותו ולהתקינו בכניסה למרכזם.
קריאת השעון.
השעון מחולק ל-5 חלקים:
לקבלת השעות מכפילים את כמות הנורות בשורה הראשונה ב-5 ומוסיפים את כמות הנורות בשורה השנייה.
לקבלת דקות מכפילים את מספר הנורות בשורה השלישית ב-5 ומוסיפים את מספר הנורות בשורה הרביעית.
Fansub
מאיר שליו
GIF (ראשי תיבות של: Graphics Interchange Format) הוא סוג של קובץ תמונה, המשתמש בדחיסה שאיננה מאבדת נתונים.
היסטוריה.
פורמט ה-GIF הוצג לראשונה בשנת 1987 על ידי חברת CompuServe וכונה פורמט 87a. הוא תוכנן על ידי עובד החברה סטיבן ווילהייט, שזכה בשנת 2013 בפרס ובי למפעל חיים עבור המצאתו. הפורמט פותח כדי לאפשר הצגה מהירה וטובה יותר של תמונות צבעוניות ברשת האינטרנטית של קומפיוסרב. הפורמט נועד להחליף את פורמט ה-RLE שמתאים לתמונות בשחור-לבן בלבד.
הפורמט הפך נפוץ משום שעשה שימוש בשיטת דחיסת מידע שהייתה יעילה יותר מפורמטים דומים כדוגמת PCX ו-MacPaint. כך התאפשר להוריד ולצפות בתמונות גדולות בזמן סביר, אפילו על ידי מודמים איטיים מאוד.
בשנת 1989 שופר הפורמט והורחב לגרסה שכונתה "89a". בגרסה זו התאפשר לראשונה לדחוס מספר תמונות לקובץ יחיד ולהציגן כמצגת שקופיות. תכונה זו אפשרה הנפשת תמונות GIF – יצירת "Animated GIF".
פרטים טכניים.
פורמט GIF עושה שימוש ב-256 גוונים מתוך מרחב אפשרי של שלושת הצבעים: אדום, ירוק כחול (RGB). כל פיקסל יכול להיות מיוצג על ידי 1 (שחור-לבן) עד 8 (צבעוני, RGB) סיביות. התמונה הדיגיטלית נדחסת תוך שימוש בווריאציה של אלגוריתם הדחיסה LZW. אלגוריתם זה נמנה עם משפחת אלגוריתמי הדחיסה שאינם מאבדים מידע (Lossless).
שימושים.
פורמט GIF מתאים במיוחד ליישומי אינטרנט (בייחוד לפני ימי הפס הרחב) הודות לתכונותיו: איכות טובה של התמונה המוצגת, יכולת ההנפשה, רמת דחיסה טובה, והיכולת להציג רקע שקוף שמתמזג עם צבעי הרקע של האתר.
פורמט זה מתאים לדחיסת תמונות שמכילות עד 256 צבעים שונים. הוא אינו מתאים לדחיסת תמונות המכילות מספר רב של גוונים, כדוגמת תצלומים צבעוניים (לכך מתאים פורמט JPEG למשל).
מעמד חוקי.
בשנת 1994 יצאה חברת יוניסיס, בעלת פטנט לדחיסה, בהכרזה כי היא מצפה מכל העושים שימוש בפורמט כי יגיעו עמה להסדר תמלוגים בעד השימוש. הכרזה זו האיצה את התפתחות הפורמט PNG, שהתפתח במרוצת הזמן בשיתוף עם קרן מוזילה לפורמט המונפש APNG, כתחליף חופשי ל-GIF. בשנים 2003 ו-2004 פקעה ההגנה של הפטנט.
גטו פיוטרקוב טריבונלסקי
גטו פיוטרקוב טריבונלסקי היה הגטו הראשון בפולין הכבושה בזמן מלחמת העולם השנייה, והתקיים במשך כשלוש שנים, בין ה-8 באוקטובר 1939 וה-28 באוקטובר 1942.
לפני הקמת הגטו.
פיוטרקוב טריבונלסקי (בפולנית: Piotrków Trybunalski; ברוסית: Пётркув-Трыбунальски; בגרמנית: Petrikau) ממוקמת כ-26 ק"מ מדרום לעיר לודז'. בין השנים 1815 ו-1915 הייתה העיר תחת שלטון רוסי. העיר הייתה מרכז תעשייתי חשוב, בעיקר של טקסטיל, עץ וזכוכית.
ראשיתה של הקהילה היהודית בפיוטרקוב נעוצה במאה ה-16, וערב מלחמת העולם השנייה מנו כ-15,000 יהודי העיר כ-27% מכלל האוכלוסייה. הקהילה היהודית המשגשגת, שהייתה חילונית ודתית כאחד, פרסמה שלושה שבועונים והייתה ידועה במאות ה-19 וה-20 בדפוס העברי שבה. הקהילה כללה ארגונים דתיים, תרבותיים ופוליטיים רבים, כולל הבונד ותנועות ציוניות שונות. לקהילה היו מספר בתי כנסת כאשר "בית הכנסת הגדול" נחשב לאחד מהבניינים היפים מסוגו בפולין כולה.
שלושה ימים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-4 בספטמבר 1939, נהרגו כ-1,000 יהודים בהפצצות הלופטוואפה על הכפר סולייוב הקרוב, אליו נמלטו מפני הצבא הגרמני המתקדם. למחרת היום, ב-5 בספטמבר 1939, נכבשה העיר בידי גרמניה הנאצית. מיד עם תחילת הכיבוש החלה ההתעללות ביהודים: התעללויות פיזיות שונות, גברים נחטפו ברחובות ואולצו לעבוד עבודות כפייה, רכוש יהודי רב נבזז והכאות ורציחות הפכו חזון נפרץ. בית הכנסת, שנודע בהדרו, נבזז לחלוטין גם הוא. כ-2,000 מיהודי העיר הצליחו להימלט מהעיר לברית המועצות במהלך תקופה ראשונית זו, אך מאידך התמלאה העיר בפליטים מערי השדה הקרובות, כמו גם מערים ראשיות כגון ורשה, לודז', בלחטוב, קאליש, גנייזנו ופלוק.
בימיו הראשונים של הכיבוש הוקם יודנראט בן 24 חברים בראשותו של זלמן טננבאום (Tenenbaum), סגן נשיאה של מועצת היהודים שקדמה למלחמה. טננבאום היה גם נשיאו של היודנראט של מחוז פיוטרקוב כולו. על היודנראט הוטל לייצג את הקהילה היהודית בפני הגרמנים, כמו גם לספק לגרמנים את מכסת עובדי הכפייה היומית אותה דרשו. תפקיד נוסף שהוטל על היודנרט היה הקמת צריפי מגורים לכ-4,000 הפליטים היהודים מהעיירות הסמוכות.
באוקטובר 1939 העביר הוורמאכט את ניהול העיר לידי הרשויות האזרחיות תחת פיקודו של ראש העיר (Oberbürgermeister) האנס דרקסל (Drexel).
הקמת הגטו.
ביום ה-8 באוקטובר 1939 ציווה דרקסל, מפקדה הנאצי של פיוטרקוב טריבונלסקי, על הקמת הגטו ליהודי העיר. על אף צווים חוזרים ונשנים מטעם היודנראט, לא צלחה משימת ריכוז היהודים בגטו אלא לאחר שהחלו הגרמנים לפנות את היהודים זה אחר זה לתחומי הגטו, משימה שנשלמה רק בסוף ינואר 1940. אף על פי שפולנים נוצריים שהתגוררו בתחומי הגטו המיועד נצטוו גם הם לעזוב אותו, רבים המשיכו להתגורר בתחומי הגטו ולעבוד בו עד לשנת 1942.
הגטו לא היה מוקף חומה, או כל מכשול פיזי אחר, ותחומו סומן בשלטים בלבד. ליהודים הותר לצאת מתחומי הגטו ללא כל אישור מיוחד, אם כי בשעות מסוימות בלבד ולרחובות צדדיים בלבד באזור הנוצרי.
החיים בגטו.
כבמקומות אחרים, תנאי המחיה בגטו היו קשים מאוד. בשטח בו גרו לפנים כ-5,000–6,000 בני אדם, נכלאו כ-28,000 איש. בבניינים רבים לא הייתה כל אספקת חשמל, מים או מתקנים בסיסיים.