בשנות העשרים של המאה ה-20 נמנו בכפר כ-1,000 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל בכפר בית ספר יידי.
ב-16 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו רצחו בו תוך זמן קצר 13 יהודים, והרסו את בית הכנסת המקומי, תוך שוד רכוש היהודים בכפר.
בספטמבר 1941 רוכזו כ-500 יהודי הכפר הנותרים בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם פליטים יהודים מוויניצה הסמוכה. ב-27 במאי 1942 גורשו כל יושבי הגטו לאילינצי, ונרצחו שם.
פקודת הסטטיסטיקה
פקודת הסטטיסטיקה היא המקור החוקי לפעולתה של הלמ"ס ולסמכויותיה. הפקודה המקורית חוקקה בשנת 1947 על ידי המנדט הבריטי, ולאחר שעברה שינויים והתאמות לצורכי מדינת ישראל בשנת 1972 הוחלפה על ידי הפקודה הנוכחית. בפקודה נערכו שינויים נוספים בשנים: 1978, 2008 ו-2010.
פירוט.
הפקודה מגדירה את תפקידי הלמ"ס, אופן עבודתה, חובת הציבור למסור מידע ללמ"ס, חובת הלמ"ס לשמור על סודיות המידע המתקבל וכן את חובת הלמ"ס לפרסם את תוצאות עבודתה.
פקודת הסטטיסטיקה קובעת רשימת נושאים ותחומים מגוונת שבהם על הלמ"ס לערוך סקרים ולאסוף נתונים סטטיסטיים. הרשימה איננה סגורה וניתן להוסיף נושאים על פי הצורך בהוראת הסטטיסטיקן הלאומי ובאישור ראש הממשלה ().
החובה להשיב לסקרי הלמ"ס.
על מנת לאסוף את הנתונים הנדרשים לניהולו של משק מודרני, ועל מנת לתת ייצוג הולם לכל הפרטים באוכלוסייה, פונה הלמ"ס לאנשים, לעסקים ולגופים ציבוריים בבקשה למסור מידע. המחוקק שהכיר בצורך חיוני זה, מחייב את האזרחים לשתף פעולה עם הלמ"ס, בפקודת הסטטיסטיקה [נוסח חדש] התשל"ב-1972.
פקודה זו מעניקה ללמ"ס סמכות לחייב את הציבור למסור לה מידע הנחוץ לביצוע הפעולות הסטטיסטיות שהיא עורכת. אדם פרטי המסרב למסור את המידע הנדרש עובר עברה פלילית לפי סעיף 21(2) לפקודה, אשר העונש בגינה הוא קנס של 500 ש"ח וזאת בעקבות תיקון הפקודה בשנת 2017. קודם לכן היה העונש מאסר של 3 חודשים כאמור בס' 22 לפקודה, באשר לבתי עסק העונש הקבוע בסעיף נותר על כנו. בנוסף, הפרעה לעבודת הסוקר, אי מסירת נתוני אמת ואי שמירה על השאלונים - אלו עבירות הכפופות לעונש מאסר על פי הסעיף.
הסמכות הרחבה שניתנה ללמ"ס נובעת מהבנת חשיבותה של סטטיסטיקה מקצועית ממלכתית (שאיננה מוזמנת על ידי בעלי אינטרסים) לשם התפתחותה של מדינה מודרנית, לשם קבלת החלטות בהסתמך על נתונים מבוססים. מכאן חשיבות תפקידיה של הלמ"ס לאסוף, לעבד ולפרסם מידע סטטיסטי על האוכלוסייה, החברה והכלכלה וכן על תחומים נוספים בישראל.
חובת הלמ"ס לשמור על סודיות הנתונים.
במקביל לחובת הציבור למסור ללמ"ס מידע, ובמטרה להבטיח שלא ייחשפו פרטים אישיים כתוצאה משיתוף פעולה זה, קבע המחוקק שאין להעביר לידי רשות אחרת נתון המאפשר את זיהוי המוסר. מסיבה זו החוק מחייב את הלמ"ס לשמור כל נתון שנמסר לה בסודיות מוחלטת. הלמ"ס אכן משקיעה מאמצים רבים על מנת לשמור על חשאיותם של הנתונים הנמסרים לה - הן באמצעים פיזיים והן באמצעים טכנולוגיים מתקדמים.
על מנת להבטיח הגנה מוחלטת לאזרח, קבע המחוקק, בנוסף לדרישתו מהלמ"ס לשמור על חשאיות הנתונים המאפשרים זיהוי של פרט, שנתון הנמסר ללמ"ס אינו יכול לשמש כראיה נגד האזרח ואף לא כראיה בבית משפט. כלומר, גם אם ידלוף מידע שנמסר על ידי האזרח ללמ"ס, הרי שבית המשפט מצווה להתעלם ממנו.
פאול באדר
גנרל פאול באדר (בגרמנית: Paul Bader; 20 ביולי 1883 - 28 בפברואר 1971) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
באדר נולד ב-20 ביולי 1883 בלאהר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1903 התגייס באדר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-66 (באדן ה-4). בשנת 1912 הועבר לרגימנט הארטילריה ה-80, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-18 באפריל 1915 הועלה לדרגת האופטמן, ובסתיו 1915 מונה לשליש חטיבת הארטילריה ה-39. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף באדר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1930 הועלה באדר לדרגת אוברסט לוטננט, ובפברואר 1931 מונה לראש מטה רגימנט הארטילריה ה-6. ב-1 ביוני 1931 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הארטילריה ה-6, וב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-5. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-2, וב-1 בדצמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1937 מונה באדר למפקד הדיוויזיה ה-2, שהוסבה בסתיו 1937 לדיוויזיה ממונעת, וב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה באדר מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-2, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך המערכה על צרפת לחם באדר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני כחלק מהקורפוסים הממונעים ה-15 וה-16 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. ב-1 באוקטובר 1940 מונה באדר למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-3, וב-25 במאי 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-65 שפעל בסרביה. ב-1 ביולי 1941 הועלה באדר לדרגת גנרל חיל התותחנים, ובמרץ 1942 ולאחר מכן מונה למושל הצבאי בסרביה. ב-29 בינואר 1943 קיבל באדר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-25 באוגוסט 1943 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-21, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F בבלקן. ב-10 באוקטובר 1943 פרש באדר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, וב-31 במרץ 1944 פרש לביתו.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה התגורר באדר בעיר אמנדינגן, עד למותו ב-28 בפברואר 1971, והוא בן 87 שנים.
ז'לובין
ז'לובין (בבלארוסית: Жло́бін, ברוסית: Жло́бин, בפולנית: Žlobin) היא עיר במחוז הומל שבבלארוס, על גדת נהר דניפר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
ז'לובין נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-16. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית. בשנת 1880 פרצה דליקה גדולה בעיר, אשר כילתה את כל בתי הכנסת בה.
יהודי ז'לובין.
טרם מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-3,700 יהודים, כחמישית מכלל תושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיר בית ספר יידי.
ב-14 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו עד מהרה גזירות שונות על יהודיה. בהמשך, רוכזו יהודי העיר בשני גטאות שהוקמו בה.
בכ"ה בניסן ה'תש"ב 12 באפריל 1942 נרצחו כ-1,200 היהודים שנותרו בעיר ליד הכפר הסמוך לבדווקה.
זלינקה
זלינקה (ברוסית: Злы́нка) היא עיירה במחוז בריאנסק שבמערב רוסיה, על גדת נהר זלינקה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
זלינקה נוסדה בשנת 1702, ובשנת 1925 הוענקו לה זכויות עיר.
יהודי זלינקה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-450 יהודים. ב-25 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו תוך זמן קצר 27 מיהודיה, לאחר שנכלאו כשבוע ללא מזון ושתייה.
כעבור כחודש רוכזו כ-200 עד 230 היהודים שנותרו בעיירה במבנה תחזוקה סגור בסמוך לעיירה. ב-15 בפברואר 1942 נרצחו כל יושבי המבנה בתעלות נגד טנקים בידי גרמנים ושוטרים מקומיים.
וולף קיציס
זאב וולף קיצס
וולף קיצס
זמבין
זמבין (בבלארוסית: Зе́мбін; בפולנית: Ziembin) הוא כפר במחוז מינסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1526, עת היה בבעלות משפחת רדזיוויל. בשנת 1783 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בהמשך. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי זמבין.
בשנות העשרים של המאה ה-20 חיו ביישוב כ-800 יהודים, כמחצית מתושביו. בתקופה הסובייטית פעל בכפר בית ספר יידי.
בתחילת יולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ותוך שבוע הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת תשלום סכומי כופר, חובת ביצוע עבודות כפייה ואיסור על קשר עם לא יהודים. בד בבד, רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, אשר הוקף בגדר תיל.
ב-18 באוגוסט 1941 פשטו על הגטו שביישוב אנשי ס"ס ושוטרים בלארוסים, ורצחו את כל יושביו בסמוך לכפר.
הפרלמנט הקנדי
טינה סטרובוס
טינה סטרובוס (בהולנדית: Tina Strobos, ובמקור - Tineke Buchter) (19 במאי 1920 - 27 בפברואר 2012) הייתה פעילת המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסידת אומות העולם מהולנד.
סטרובוס באה ממשפחת אתאיסטים סוציאליסטים שקלטו פליטים בלגים ואוסטרים בשנות מלחמת העולם הראשונה.
סטרובוס דיברה גרמנית שוטפת. לתקופה קצרה, היא הייתה מאורסת לפיזיקאי יהודי בשם אברהם (בראם) פאיס, אך אירוסיהם בוטלו בשנת 1943. למרות ביטול האירוסין שניהם נשארו חברים טובים וטינה ארגנה את הסתרתו של אברהם ב - 19 במרץ 1943. טינה גם הצליחה להסתיר את הוריו בחווה, שם היא ביקרה אותם לעיתים קרובות.
פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים.
בשנות מלחמת העולם השנייה הייתה טינה סטרובוס סטודנטית לרפואה באמסטרדם שבהולנד. ביחד עם אמה וסבתה היא סייעה במציאת מקלט ליותר ממאה פליטים יהודים - ארבעה או חמישה בכל פעם - במסגרת פעילותה במחתרת ההולנדית שהתנגדה לכיבוש הנאצי. כך היא הצילה למעלה מ - 100 יהודים, ביניהם היה האמן היהודי מרטין מוניקנדם . הפליטים השתכנו לתקופת מה בביתה, ששכן כעשר דקות הליכה מביתה של אנה פרנק. כמו כן, היא העבירה ליהודים שהסתתרו בחוות מחוץ לעיר תלושי מזון וידיעות, וכן העבירה לפעילי המחתרת ההולנדית מכשירי רדיו וכלי נשק.