הופעתו האחרונה של אלווין לי עם הלהקה הייתה ב-1999. לאחר מכן עזב לי, וב-2003 חברי הלהקה הנותרים צירפו אליהם את הגיטריסט, ג'ו גוץ', שמילא את תפקידו של אלווין לי. הלהקה המשיכה להופיע תחת השם Ten Years After ויחד הוציאו אלבום סטודיו נוסף בשם Now. האלבום שונה מאוד משאר אלבומי הלהקה, ואולי בעקבות כך קיבל את השם המעיד על ההבדל בין התקופות.
ב-6 במרץ 2013 נפטר אלווין לי מסיבוכים לאחר ניתוח שגרתי שעבר.
פקצע
A Space In Time
A Space In Time הוא אלבומה השביעי של להקת הבלוז רוק, Ten Years After.
האלבום יצא לאור באוקטובר 1971 והיה שונה מקודמיו בכך שסגנונו נטה יותר לפופ מאשר לרוק ולבלוז ששלטו באלבומיה הקודמים של הלהקה.
המשפט האחרון בשיר Over The Hill הוא "I Think I Will Leave The Blues Over The Hill" ומכאן אפשר להבין שהלהקה רוצה לשנות את הכיוון המוזיקלי שלה.
למרות זאת, הוא נחשב בעיני רבים לאלבום הטוב ביותר של הלהקה.
האלבום כלל את השיר המצליח ביותר של הלהקה I'd Love To Change The World, השיר נחשב לאחד משירי הרוק הטובים ביותר בעיקר בגלל סולו הגיטרה שלקראת סופו.
עטיפת האלבום עוצבה על ידי אד קריף, את העטיפה האחורית צילם גיטריסט הלהקה אלווין לי.
רשימת שירים.
כל השירים באלבום נכתבו על ידי אלווין לי למעט "Uncle Jam", שנכתב בשיתוף פעולה של כל חברי הלהקה, אפשר להבחין בהבדל של הקטע משאר הקטעים, הוא אינו מכיל ליריקה והוא אינסטרומנטלי, כשבשאר הקטעים אלווין לי הוא כותב המילים; באותו השיר גם גיטרה הוא לא כלי הנגינה הדומיננטי אלא שווה לשאר.
הסינגל היחיד שמכיל שירים מהאלבום הוא Id Love To Change The World, צד ב' של התקליט הכיל את השיר Let The Sky Fall שגם הוא יצא לאור באלבום.
כוכית
כוכית (שם מדעי: "Riparia") סוג של עוף ממשפחת הסנוניתיים שתפוצתו בתחומי העולם הישן - אירופה, אסיה ואפריקה.
בסוג זה ארבעה מינים:
איצטדיון בלומפילד
טסית
טסית (שם מדעי: "Delichon"), היא סוג עוף במשפחת הסנוניתיים הקרובה לסוג סנונית. הטסית היא ציפור מהירה המעופפת אחרי חרקים מהירים כמו זבובים בעזרת כנפיה הרחבות.
מיני הטסית מקימים קנים מבוץ בצמוד לתקרות ולקירות.
מינים.
בסוג שלושה מינים:
הטסית ביהדות.
רבי יונה אבן ג'נאח ורב האיי גאון זיהו את הטסית עם ה"שממית" הנזכרת במקרא ().
רב סעדיה גאון זיהה את התחמס הנזכר ברשימת העופות הטמאים עם הטסית.
חלק מהחוקרים זיהו את ה"עגור" המזוכר בפסוק "וְתֹר וְסִיס וְעָגוּר שָׁמְרוּ אֶת עֵת בֹּאָנָה" עם הטסית.
דור 3.5
שבולת
לדיסלאב סלובאק
לדיסלאב סלובאק (סלובקית: Ladislav Slovák; 1909–1999, ברטיסלאבה) היה אחד המנצחים הידועים של סלובקיה.
סלובאק עמד במשך שנים רבות בראש התזמורת הפילהרמונית הסלובקית, מחליפו בתפקיד של מורו ומדריכו, ואצלב טאליך. בין החשובות שבהקלטותיו הקובץ השלם של חמש-עשרה הסימפוניות של שוסטקוביץ', שיצא בחברת נאקסוס. סלובאק פגש את שוסטקוביץ' פנים אל פנים במהלך ביקור לימודי בסנקט פטרבורג, שם למד אצל המנצח הרוסי הנודע יבגני מראווינסקי.
בתו, קאמילה מאגאלובה היא אחת משחקניות התיאטרון המפורסמות ביותר בסלובקיה וחברה בתיאטרון הלאומי הסלובקי.
נפ&quot;ש
מקדם המתאם
ריאקצית היל
אנדרס הרצוג
יבגני מראווינסקי
יבגני מראווינסקי (ברוסית: Евгений Александрович Мравинский; 4 ביוני 1903 - 19 בינואר 1988) היה מנצח רוסי.
חיים וקריירה.
מראווינסקי נולד בסנקט פטרבורג. לאחר מות אביו בשנת 1918 החל לעבוד מאחורי הקלעים של תיאטרון מארינסקי. תחילה למד ביולוגיה באוניברסיטה בלנינגרד, אך עבר ללימודי מוזיקה בקונסרבטוריון של לנינגרד. משנת 1923 עד 1931 עבד כעוזר מנצח לבלט. הופעתו הפומבית הראשונה כמנצח הייתה ב-1929. בשנות השלושים ניצח על בלט קירוב והבולשוי אופרה. בספטמבר 1938 זכה בתחרות של איגוד המנצחים הארצי במוסקבה.
באוקטובר 1938 התמנה מראווינסקי למשרה, שבה יחזיק עד 1988: מנצח ראשי של הפילהרמונית של לנינגרד, שעמה הופיע לראשונה כמנצח ב-1931. בהנהגת מראווינסקי עלתה קרנה של הפילהרמונית של לנינגרד, בייחוד במוזיקה רוסית, של צ'ייקובסקי ושוסטקוביץ', למשל. בשנות מלחמת העולם השנייה פונתה התזמורת עם מנצחה לסיביר.
מראווינסקי ניצח בביצועי בכורה עולמיים על שש מן הסימפוניות של שוסטקוביץ: 5, 6, 8 (עם הקדשת המלחין למנצח), 9, 10 ו-12. כן ניצח על ביצוע הבכורה לסימפוניה השישית של סרגיי פרוקופייב בלנינגרד בשנת
חיבורה (1947).
מראווינסקי הקליט הקלטות אולפן מסחריות משנת 1938 עד 1961. הקלטותיו שיצאו לאור משנת 1961 ואילך נעשו בקונצרטים חיים. הקלטתו האחרונה הייתה מהופעה חיה באפריל 1984, לסימפוניה ה-12 של שוסטקוביץ'.
מראווינסקי לקח את התזמורת לסיור ראשון לפסטיבל האביב בפראג. ביוני 1956 יצאה התזמורת לגרמניה המערבית והמזרחית, לאוסטריה ולשווייץ. הסיור היחיד של התזמורת בבריטניה חל בספטמבר 1960, לפסטיבל אדינבורו ולרויאל פסטיבל הול. הסיור הראשון ביפן היה במאי 1973. לסיור האחרון שלה עם מראווינסקי מחוץ לגבולות רוסיה יצאה התזמורת בשנת 1984, אל גרמניה המערבית.
הקונצרט האחרון של מראווינסקי היה ב-6 במרץ 1987 (השמינית של שוברט והרביעית של ברהמס. יבגני מראווינסקי מת בלנינגרד בשנת 1988.
סגנון ניצוח.
מן ההקלטות אפשר להסיק, כי למראווינסקי הייתה שליטה טכנית יוצאת מן הכלל בתזמורת, בייחוד בכל הנוגע לדינמיקה. כמו כן, היה מנצח מלהיב מאוד, שהרבה בשינויי קצב כדי להעצים את הרושם המוזיקלי ששאף להשיג. בהקלטות וידאו שעודן זמינות נראה מראווינסקי מפוכח וכבד-ראש על הדוכן, מנצח בתנועות פשוטות אך ברורות מאוד, ללא שרביט.
המבקר דייוויד פאנינג תיאר, במילים הנחרטות בזיכרון, את ביצועי צ'ייקובסקי של מראווינסקי:
הפילהרמונית של לנינגרד מנגנת כסוס פראי, שרק כוח הרצון של רוכבו מצליח בקושי לרסן אותו. בכל תנועה קלה שבקלות עצורה יוהרה עזה; בכל רגע היא עלולה לפרוץ בדהרת טירוף כזאת, שאינך יודע מה להרגיש - התעלות או אימה.
הערות.
קשר כזה, הנמשך חמישים שנה בין מנצח לתזמורת גדולה, איננו דבר שכיח. כמוהו, או קרובים אליו, היו רק רוברט קאיאנוס עם הפילהרמונית של הלסינקי, וילם מנגלברג עם תזמורת הקונצרטחבאו, ארנסט אנסרמה עם תזמורת שווייץ המערבית ויוג'ין אורמנדי עם תזמורת פילדלפיה.
גולדן איי
גולדן איי (באנגלית: GoldenEye, עין הזהב) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי וה-17 בסדרת ג'יימס בונד והראשון בכיכובו של פירס ברוסנן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1995, והוא נעשה שש שנים לאחר הסרט הקודם בסדרה. העיכוב נגרם מסיבות משפטיות, והוא הסרט הראשון שנעשה לאחר התפרקות ברית המועצות. גולדן איי היה מעונו של איאן פלמינג בג'מייקה.
עלילה.
עלילת הסרט מדברת על סוכן 006 (שון בין - בתפקיד אלק טרווליאן), אשר ג'יימס בונד חשבו למת כש"נהרג" בתחילת הסרט (קטע מקדים משנת 1986 - לפני התפרקות ברית המועצות), שחבר לגנרל אורומוב מהצבא הרוסי וברשותו מתקן להפעלת לוויין מיוחד ששמו "גולדן איי", שמסוגל לייצר EMP - פולס אלקטרומגנטי רב-עוצמה שמשבית כל מכשיר אלקטרוני ברדיוס של קילומטרים ממוקד הפגיעה.
קסניה אונטופ, החברה בארגון של גנרל אורומוב, נשלחת לגנוב מסוק מיוחד בעל מערכת למניעת השבתה אלקטרומגנטית, במהלך טקס הסרת הלוט מעל אב טיפוס של מסוק מסוג זה, שבו נוכח גם בונד.
לאחר מכן מגיע גנרל אורומוב לבסיס סודי ברוסיה בו הוא מפעיל את המתקן באמצעות תקשורת לוויינית ל"גולדן איי" ומכוון את הפגיעה לבסיס עצמו, כאשר הוא מחסל את מפעילי הבסיס ובורח מהמקום באמצעות המסוק, המוטס על ידי קסניה. נטליה סימיונובה היא הניצולה היחידה.
ג'יימס בונד מגיע לסנקט פטרבורג ובעזרת "ידיד" ותיק, ולנטין זוקובסקי, סוכן קג"ב לשעבר (השחקן רובי קולטריין), מגיע אל ראש ארגון יאנוס, 006 לשעבר אלק. אלק כולא אותו ואת נטליה במסוק אותו גנב (הטייגר) ומפוצץ אותו. שניהם בורחים, ונתפסים על ידי צבא רוסיה.
חוקר צבאי משוכנע שג'יימס הוא הגנב של המסוק, אבל נטליה מספרת לשניהם שה"חפרפרת" מבפנים היא גאון מחשבים בשם בוריס, שברח מהבסיס הסודי שניות לפני שאורומוב הופיע. גנרל אורומוב בעצמו מתפרץ לחדר לפתע, הורג את החוקר ולוקח את נטליה. ג'יימס גונב מהבסיס טנק ורודף אחריו ברחובות העיר.
בונד משיג את אורומוב ואונטופ בזמן נסיעתם ברכבת מיוחדת להעברת טילים בליסטיים שהייתה בשימוש הצבא הרוסי. על הרכבת נמצא גם המסוק המיוחד והמתכנתת סימיונובה. אלק הורג את אורומוב ומשאיר את בונד וסימיונובה ברכבת, העומדת להתרסק.
בזמן שבונד מנסה לחלץ את עצמו ואת סימיונובה מהרכבת, הם עולים על עקבות הארגון של אורומוב וטרווליאן בקובה, ומנסים לאתר את צלחת הלוויין המפעילה את מתקן ה-EMP. בסופו של דבר הם מגלים אותו בזמן הפעלתו מתוך אגם קטן באזור.
בונד וסימיונובה חודרים למרכז ההפעלה של המתקן ומגלים את תוכניתו של אלק - העברת כסף מבנק אנגליה לכרטיס האשראי שלו באופן אלקטרוני וכיוון פגיעת הגולדן איי ללונדון. בונד וסימיונובה מצליחים לשבש את הפעלתו של הלוויין, תוך כדי הריסתו והריסת הצלחת. לאחר מכן בונד מצליח להפיל את אלק ולהשאיר אותו שם כדי שכל המתקן יתמוטט עליו ויהרוג אותו.
בסיום הסרט מאתרים כוחות מיוחדים בראשות זוקובסקי את בונד וסימיונובה שנחלצו מאזור הצלחת לאחר שהושמדה.
הפקה.