בשנת 2011 פורסם כי אותרו מספר מסמכים הנוגעים לתוכניות הפרויקט אך הם עדיין נחקרים וטרם פורסם תוכנם.
בשנת 2015 פורסם כי אותרו סימנים הקשורים לרכבת הזהב הנאצית במעמקי אחת המנהרות אך גם לכך לא הוצגו הוכחות באופן פומבי.
קטעים מסוימים של הפרויקט פתוחים לציבור וניתן לסייר בהם באופן מודרך.
מבנה.
הקומפלקס כולל מספר מערכות נפרדות של מנהרות ואולמות שנחצבו במעמקי ההרים, וחלקן מאפשרות בתוכן תנועה של כלי רכב. חלק מן האולמות המקושרים למנהרות נמצאות בשלבי בנייה מתקדמים וכוללים גימור פנימי של ציפוי בלוחות בטון.
כחלק מפרויקט הבנייה נסללה רשת דרכים, גשרים ומסילות רכבת אשר קישרו את אתרי החפירות עם תחנות הרכבת הסמוכות. במסגרת הפרויקט נכרתו עצים, נחפרו מאגרי מים ותעלות ניקוז, וסכרים קטנים נבנו על פני נחלים ליצירת מערכת אספקת מים ומערכות ביוב. סלעי ההרים נקדחו ופוצצו בחומרי נפץ והאולמות שנוצרו חוזקו על ידי בטון ופלדה. לצורך כך הועסקו מומחי כרייה, בעיקר גרמנים, איטלקים, אוקראינים וצ'כים.
התקדמות חפירת המנהרות הייתה איטית מכיוון שמבנה הרי הינשוף מורכב מאבן גנייס קשה, בניגוד למרבית המתקנים הדומים שנחצבו באבן חול רכה. הבחירה באתר שבו הסלעים קשים ויציבים יותר העניקו את היתרון של הגנה מוחלטת מפני פשיטות אוויר של בעלות הברית ואפשרות לבנות אולמות תת-קרקעיים בגובה 12 מטרים ונפח של 6,000 מ"ק למרות שגרמה להאטת הבנייה באופן משמעותי. בסך הכל נחפרו מנהרות ואולמות באורך 9 ק"מ, בשטח כולל של 25,000 מ"ר, ובנפח של 100,000 מ"ק.
ההנחה המקובלת כיום היא כי אכן המדובר במתחם פיקוד והגנה עבור היטלר לשימושו בחזית המזרחית כתחליף למתחם מאורת הזאב. ההערכות הן כי מדובר על תוכנית לבניית מתחם עצום ממדים שנועד לאכלס את מפקדתו של היטלר עצמו, הפיקוד העליון של הצבא, הפיקוד העליון של חיל האוויר, משרד החוץ, והנהגת האס אס. פרט לכל הגופים הללו, גם תוספת של כוחות להגנה ושמירה, וכל הנדרש לקיומם האדמיניסטרטיבי והפיזי לאורך זמן.
ההערכות הן כי ממדיו הסופיים של הפרויקט תוכננו לכלול שטח של כמעט 200 אלף מ"ר.
אלכסנדר לסר
אלכסנדר לסר (בפולנית: Aleksander Lesser; 13 במאי 1814 – 13 במרץ 1884) היה צייר, מאייר, מבקר אמנות וחוקר חובב עתיקות פולני ממוצא יהודי.
קורות חייו.
אלכסנדר לסר נולד בוורשה בשנת 1814 ללוי לסר (1791–1870), סוחר ובנקאי מפורסם, ורוזה לונשטיין (1790–1840). לימודיו הרשמיים של לסר בציור החלו בליסאום בוורשה בהנהלת אלכסנדר קוקולר לפני שהמשיך בפקולטה לאמנויות באוניברסיטה המלכותית בוורשה בשנים 1830–1831 בהנהלת אנטוני ברודובסקי, הצייר הרומנטי הפולני.
אוניברסיטה זו נסגרה על ידי השלטונות הרוסיים האימפריאליים לאחר המרד הפולני בשנת 1831.
לכן בין השנים 1832–1835 המשיך לסר את לימודיו באקדמיה לאמנויות בדרזדן, שם למד אצל מוריץ רטש וקרל כריסטיאן פוגל פון פוגלשטיין. בין השנים 1836–1846 למד לסר במינכן אצל פטר קורנליוס, היינריך הס ויוליוס שנור פון קרולספלד. אנשים אלה היו נציגים בולטים של הרומנטיקה הגרמנית שקראו לעצמם תנועת הנצרתיים.
קריירה.
לסר חזר לוורשה בשנת 1846, שם זכה לשבחים רבים על התייחסותו לנושאים היסטוריים ודתיים (בעיקר נוצרים), וכן על דיוקנאותיו וסצינות הז'אנר שלו. רבים מציוריו, כולל "ההגנה על טרמבובלה" 1840, פורשו על ידי המבקרים והציבור כאלגוריות על המאבק הפולני לעצמאות.
לסר החל לתת מקום חשוב יותר לנושאים היהודיים ביצירתו בשנות ה-60 של המאה ה-19, ובכך הפך לאחד האמנים הראשונים שצייר סצנות מההיסטוריה היהודית המודרנית של פולין. בנוסף, לסר החל לצייר ולשרטט סצינות מההיסטוריה היהודית הפולנית בעידודו של יואכים ללוול, היסטוריון ותומך בעצמאות פולין שחי בגלות.
בשנת 1860 היה לסר מייסד שותף של החברה לעידוד האמנויות היפות, ארגון שמטרתו לקדם אמנות בין האמנים והחברה הרחבה (הארגון פועל גם בהווה). לסר היה חבר בוועד הפועל של ארגון זה בין השנים 1864–1883, והוא כיהן בוועדה לתולדות האמנות באקדמיה לאמנויות ומדעים בקרקוב החל משנת 1878.
לסר נפטר בשנת 1884 בגיל 69.
עבודותיו ממוקמות בעיקר במוזיאון הלאומי בוורשה (יותר מ־436 פריטים), במוזיאון הלאומי בקרקוב ובאוספים בפוזנן ולבוב.
שלמה גינוסר (עיתונאי)
שלמה גינוסר (1935–2007) היה עיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה.
גינוסר נולד בכפר סבא, למד בבתי הספר "אוסישקין" ו"כצנלסון". היה חבר בתנועת השומר הצעיר והתגייס לנח"ל. למד היסטוריה ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים והחל לעבוד כעיתונאי ב"על המשמר". בין משימותיו הראשונות הייתה נסיעה לברית המועצות, כחלק מן המשלחת הישראלית לפסטיבל הנוער והסטודנטים השישי, שנערך במוסקבה.
בשנת 1970 עבר לעבוד בעיתון "דבר", תחילה מונה לכתב באירופה כשמרכז עבודתו בלונדון, שם פגש את רעייתו, שלומית. בין היתר נסע ככתב לצפון אירלנד בימי שיא הסכסוך במקום. אחר כך שימש כתב פרלמנטרי בכנסת, כתב מדיני, ועורך המוסף לשבת, ועבד בעיתון עד לסגירתו ב-1995. בשנת 1979 קיבל את פרס סביסלצקי על עבודה עיתונאית פרלמנטרית.
בתחילת שנות ה-2000 חלה בסרטן, הוא טופל בתרופה שעיכבה את התפשטות הסרטן והאריכה את חייו, שהייתה בסל הבריאות, אבל לא לחולים מסוגו. קופת-החולים ומשרד הבריאות סירבו לבקשותיו לממן לו את התרופה, והוא נאלץ לשלם על הטיפול מכיסו. הוא יצא למאבק משפטי בו זכה, אך המדינה וקופת חולים כללית הגישו ערעור על פסק הדין. גינוסר נפטר במרץ 2007.
לאחר מותו, בשנת 2008, יצא לאור בהוצאת כרמל ספר בשם "ברית מילים" ובו מבחר מרשימותיו.
וינטון קלי
וינטון צ'ארלס קלי (באנגלית: Wynton Kelly; 2 בדצמבר 1931 – 12 באפריל 1971) היה פסנתרן ומלחין ג'אז אמריקאי. הוא היה ידוע בנגינה ה"תוססת" שלו, בהשפעות הבלוז, וכאחד המלווים הגדולים בתולדות הג'אז וההארד בופ בפרט.
ביוגרפיה.
קלי החל לנגן באופן מקצועי בגיל 12. כשהיה בן 19 בערך הפך להיות מוכר יותר כמלווה של הזמרת דיינה וושינגטון וכחבר בהרכב של החצוצרן האגדי דיזי גילספי. התקדמות הקריירה שלו נקטעה בעקבות שירותו בצבא ארצות הברית למשך שנתיים. לאחר מכן קלי חזר לוושינגטון ולגילספי, וניגן עם מנהיגי הרכבים אחרים. במהלך השנים הבאות, ליווה את הנגנים קנונבול אדרלי, ג'ון קולטריין, האנק מובלי, וס מונטגומרי, סאני רולינס, ואת הסולניות בטי קרטר, בילי הולידיי ואבי לינקולן.
קלי משך את תשומת לב במסגרת פעילותו בהרכב של מיילס דייוויס משנת 1959 והשתתף בהקלטת האלבום "Kind of Blue", המוזכר לעיתים קרובות כאלבום הג'אז הנמכר ביותר בכל הזמנים. לאחר שעזב את דייוויס בשנת 1963 ניגן קלי עם הטריו שלו, שהקליט בכמה לייבלים והופיע ברחבי ארצות הברית והעולם. מאז הקריה שלו החלה לדעוך, והוא התקשה למצוא עבודה. קלי, שהיה ידוע כחולה אפילפסיה, נפטר בחדר מלון בקנדה בעקבות התקף, הוא היה בן 39 במותו.
Selena Remembered
Selena Remembered (סלינה מוזכרת) הוא אלבום וידאו של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה, אשר יצא לאור ב-1 באפריל 1997 בגרסת VHS וכמה שנים מאוחר יותר יצא גם כ-DVD. בווידאו מספר הבמאי והמפיק אדוארד ג'יימס אולמוס על הרגעים המיוחדים ועל הדברים שעזרו לסלינה וללהקתה לפרוץ באמריקה הצפונית.
בנוסף, ה-DVD יצא גם בגרסת דיסק הכוללת את כל תוכן הווידאו בגרסת אודיו.
בדל של אור
בדל של אור הוא שמו של אלבומם המשותף של דודו טסה וברי סחרוף, אשר יצא ב-11 בדצמבר 2020, במהלך מגפת הקורונה.
רקע.
האלבום הוא אלבום הפתעה שהופץ ללא הודעה מוקדמת ומבלי שפורסמו סינגלים מתוכו קודם ליציאתו. יום לפני שיצא רשמית, פרסם דודו טסה בעמוד הפייסבוק שלו פוסט שבו תייג את ברי סחרוף, וכתב: "הלו ברי, ער?". בתגובה השיב לו סחרוף "אהה". הפוסט שימש למעשה טיזר לאלבום שיצא למחרת ב-11 בדצמבר 2020.
את האלבום פותחת רצועה אינסטרומנטלית בשם "קרטאש" על שמה של אחת מהשכונות היהודיות באיזמיר שבטורקיה, עיר הולדתו של סחרוף. שאר שירי האלבום אינם אינסטרומנטליים, ומילותיהם נכתבו בידי גלעד כהנא ("ראי איזה פלא", "כל שנוצץ (בר סיכון לנפילה)" ו"מה אספר לך") ואלי אליהו ("הכי קרוב שיש", "הרגעים האחרונים של האור" ו"לעת ערב") במשותף עם טסה. "על פי הבאר" שחותם את האלבום נכתב בידי אהוד בנאי שאף מתארח בסיומו. אל שמונת הקטעים המקוריים צורפה גרסת כיסוי לשיר בערבית "יא בא לא" (يابا لا) שכתבו האחים מנסור ועאסי רחבאני עבור הזמרת הלבנונית פיירוז.
האלבום הוקלט ברובו בישראל, באולפן של טסה ("הטריטוריה של באנדי") כשאל סחרוף וטסה הצטרפו בנגינה דן מאיו (תופים), ניר מימון (בס ב"ראי איזה פלא"), אריאל קסיס (סינתיסייזר ב"קרטאש" והרמוניום ב"מה אספר לך" ו"על פי הבאר"), ספי ציזלינג (חצוצרה ב"כל שנוצץ", "הרגעים האחרונים של האור" ו"על פי הבאר"), יוני דרור (חליל ב"יא בא לא"), ישי דנוך (סינתיסייזר ב"יא בא לא") ואפרת בן צור בקולות (בשירים "הכי קרוב שיש" ו"לעת ערב"). בנוסף, הוקלטה תזמורת כלי מיתר טורקית באיסטנבול.
ב-15 בדצמבר יצא הסינגל "ראי איזה פלא" בליווי וידאו קליפ מונפש.
ב-2 בפברואר 2021, יצא הסינגל השני מהאלבום "הכי קרוב שיש". הסינגל יצא בליווי קליפ בכיכובו של ששון גבאי, ובנו, אדם גבאי.
שם האלבום נלקח משורה מהשיר "הרגעים האחרונים של האור": "מעל ראשי בדל של אור, לאן הולכים מכאן".
ביקורות.