אי אחר בשם פליקן ממוקם בקבוצת האחיות הקטנות שבאיי הבתולה הבריטיים, ואי נוסף בשם זה ממוקם צפונית לאי גלווסטון שבמדינת טקסס שבארצות הברית.
היקום האינפלציוני
בני ראם
בְּנֵי רְאֵם הוא מושב דתי בשפלה, הנקרא על שם האדמו"ר מגור, הרב אברהם מרדכי אלטר. היישוב "בני ראם" נקרא על שמם ולזכרם של 2 אדמו"רי גור הראשונים, הבן הרב אברהם מרדכי אלטר האמרי אמת שעלה לארץ ישראל לירושלים ואביו הרב יהודה אריה לייב אלתר שנפטר בפולין, שם המושב הוא ראשי תיבות בנ יהודה רבי אברהם מרדכי ולכן המושב הוקם ביום כ"ט בניסן ה'תש"ט יום הולדתו של הרב יהודה אריה לייב אלתר האדמו"ר מגור. היישוב הוא הדרומי ביותר מבין יישובי המועצה האזורית נחל שורק. היישוב משתייך לארגון פועלי אגודת ישראל. הצירוף 'בני ראם' הוא בהשראת הכתוב . היישוב הוא הדרומי ביותר מבין יישובי המועצה האזורית נחל שורק.
היסטוריה.
היישוב ממוקם בסמוך לצומת ראם, בסמוך לשרידי הכפר הערבי מסמיה אל כבירה ומשתייך למועצה אזורית נחל שורק. היישוב הוקם ב-28 באפריל 1949 על ידי עולים חרדים מהונגריה ששרדו את השואה. הם התקשו להסתגל לתנאי החיים הקשים במקום, ומרביתם עזבו. לאחר כמה שנים הצטרפו עולים מתימן, בני שתי משפחות מורחבות גדולות, שגרו קודם במעברת מסמיה.
בשנותיו הראשונות של המושב לכל משפחה הייתה חלקה חקלאית הצמודה לבית המגורים שהיא עיבדה בעצמה. הניהול הכלכלי התבצע בידי האגודה השיתופית של המושב, באמצעותה שיווקו את התוצרת ורכשו מצרכים. כאשר אחד החברים נקלע לחובות נשאו בהם גם החברים האחרים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נקלע המושב לקשיים כלכליים, רבים מחבריו התקשו להתפרנס מחקלאות וצברו חובות, והמושב לקח חלק בהסדר חובות המושבים. מאז מרבית תושבי המושב עובדים מחוץ לו.
במקור היו במושב 100 נחלות. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 בוצעה הרחבה של 30 מגרשים.
אופי היישוב.
בני ראם נמצאת כ-70 מטר מעל פני הים.
במושב סניף של בני עקיבא.
הנוער מקיים שבתות אירוח, התנדבויות ושבוע בקיץ שבו מתארחים ילדים עם מוגבלויות. רב המושב הוא הרב אלעזר שרעבי.
בשנים ה'תשט"ז–ה'תשמ"א כיהן הרב ישעיה שנייבאלג כרב היישוב.
בשנת תשמ"ח הקים במקום הרב יעקב פרידמן ישיבה גדולה בסגנון חרדי ליטאי. לראש הישיבה מונה הרב שמואל פרידמן. לאחר פטירתו מונה לתפקיד בנו, הרב משה צבי. בישיבה כחמישים עד שישים תלמידים.
בשנת תשפ"ב הוקמה במקום שלוחה של בני דוד מכינת 'דרך אבות' ליוצאי אתיופיה ע"ש סלומון טקה, נפתחה בשנת הלימודים ה'תשפ"ב, מיועדת לבוגרי כיתה יב' בני הקהילה האתיופית, נפתחה בעקבות המהומות שהיו בה'תשע"ט, לשינוי תפיסה בקרב קהילת יוצאי אתיופיה. תוך מתן מענה מהשטח לחיבור לזהות הישראלית ולהשתלבות בחברה הישראלית, ומונה כ - 30 תלמידים
בצרון
ברכה (פירושונים)
ברכה (יישוב)
ז'ולייט בינוש
ז'ולייט בינוש (בצרפתית: Juliette Binoche; נולדה ב-9 במרץ 1964) היא שחקנית קולנוע צרפתייה, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1997 על תפקידה בסרט "הפצוע האנגלי".
ילדות ונעורים.
בינוש נולדה בפריז, בתם של ז'אן-מארי בינוש, במאי, שחקן ופסל, ומוניקה איווט סטלנס (נולדה בשנת 1939), מורה, במאית ושחקנית. אביה גדל בחלק מילדותו במרוקו, אך הוריו היו ילידי צרפת. אמה נולדה בצ'נסטוחובה שבפולין. סבה מצד אמה, אנדרה סטאלנס, נולד בפולין, אך היה ממוצא בלגי (וולוני) וצרפתי, וסבתה מצד אמה, ג'וליה הלנה מלינרצ'יק, הייתה ממוצא פולני. שניהם נולדו בצ'נסטוחובה ועסקו במשחק. בעת הכיבוש הנאצי נכלאו באושוויץ על עצם היותם אינטלקטואלים.
כשהוריה התגרשו בשנת 1968, נשלחו בינוש בת הארבע ואחותה מריון לפנימיה. בנערותן, בילו האחיות בינוש את חופשת הלימודים אצל סבתן מצד אימן, מבלי לראות את הוריהם במשך חודשים בכל פעם. בינוש אמרה בהמשך, כי לנטישה הורית הייתה השפעה עמוקה עליה. בינוש לא הייתה אקדמית במיוחד ובשנות העשרה שלה החלה לשחק בבית הספר, בהפקות במה חובבנית. בגיל שבע עשרה ביימה וכיכבה בהפקה סטודנטית של ההצגה "יציאת המלך" של יוג'ין יונסקו. היא למדה משחק ב"קונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה", אך פרשה לאחר זמן קצר, מכיוון שלא אהבה את תוכנית הלימודים. בתחילת שנות השמונים היא מצאה סוכן באמצעות חבר והצטרפה ללהקת תיאטרון, שסיירה בצרפת, בבלגיה ובשוויץ בשם הבדוי "ג'ולייט אדריאן". בערך בתקופה זו, היא החלה בשיעורים אצל המורה למשחק ורה גרגה.
ניסיון המסך המקצועי הראשון שלה הגיע כניצבת בסדרת הטלוויזיה ב-1983, בת שלושה פרקים, בבימויו של ז'אק פנסטן, ואחריה תפקיד קטן באותה מידה בסרט טלוויזיה שביים פייריק גינארד. לאחר מכן, בינוש קיבלה תפקיד משני בסרט קולנוע.
קריירה.
שנות ה-80 וה-90.
סרטיה המוקדמים של בינוש בשנים 1983 ו-1984 ביססו את מעמדה ככוכבת בעלת שם בצרפת. בשנת 1983, היא נבחנה להוביל את הסרט "היל מרי", של ז'אן לוק גודאר, סיפור מודרני של לידת הבתולה מריה. גודאר ביקש להיפגש עם בינוש, לאחר שראה תמונה שלה שצולמה על ידי החבר שלה באותו זמן. היא סיפרה כי בילתה שישה חודשים על סט הסרט בז'נבה, למרות שתפקידה בעריכה האחרונה מכיל רק כמה סצנות. תפקידי משנה נוספים הגיעו במגוון סרטים צרפתיים. Les Nanas של אניק לאנה העניק לבינושה את תפקידה הבולט הראשון, כששיחקה מול הכוכבות המבוססות מרי-פרנס פיסיי ומאשה מריל. היא זכתה לחשיפה משמעותית יותר בסרט "חיי משפחה" של ז'אק דוילון, בתפקיד בתו החורגת של הדמות המרכזית. דוילון העיר כי בתסריט המקורי דמותה נכתבה כבת 14, אך הוא התרשם כל כך מהאודישן של בינוש, ושינה את גיל הדמות ל-17, כדי לאפשר לה לקחת את התפקיד. באפריל 1985, בינושה קיבלה תפקיד משנה בסרטו של בוב דקאוט, אדייה בלייר, מותחן משטרה בכיכובם של פיליפ לאוטארד ואנני ז'ירארדו.
ב-1985 שיחקה בסרט Rendez-vous בתפקיד הראשי ועל משחקה בסרט זכתה למועמדות לפרס סזאר לשחקנית הראשית הטובה ביותר. בשנת 1986 היא שיחקה בתפקיד ראשי בסרטו של ליאו קראקס, "זה אצלה בדם", עליו הייתה מועמדת שוב לסזאר.
הפריצה הגדולה של בינוש הגיעה כשכיכבה בסרטו של פיליפ קאופמן "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום" (1988). בהמשך כיכבה בסרטים המצליחים "הנאהבים מפון נף" (שבישראל נקרא "המאהבים מפריז") (1991), שבו גילמה ציירת מיואשת (עליו קיבלה את פרס האוסקר האירופי), "החלטה גורלית" (1992), סרטו של לואי מאל, שעליו הייתה מועמדת לפרס סזאר, וב"", סרטו האניגמטי של קשישטוף קישלובסקי, שעליו זכתה בפרס סזאר. בסך הכול קיבלה בינוש שמונה מועמדויות לפרס הסזאר (כולם כשחקנית ראשית) וארבע פעמים לפרס האוסקר האירופי, שמתוכן זכתה בשלוש.
ב-1997 זכתה בפרס אוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה ב"הפצוע האנגלי", שבו גילמה אחות קנדית המטפלת בזר פצוע במהלך מלחמת העולם השנייה. הסרט פתח לה קריירה בינלאומית: אחריו כיכבה בסרטים הוליוודיים כדוגמת "שוקולד" (שעליו קיבלה מועמדות לאוסקר) ו"לגעת במילים", לצדו של ריצ'רד גיר.
שנות ה-2000.
שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "שוקולד", סרט משנת 2000 שמבוסס על ספרה של ג'ואן האריס , ובוים על ידי לאסה הלסטרם. הסרט מספר את סיפורה של אם צעירה (ז'ולייט בינוש) המגיעה לעיירה בצרפת עם בתה בת השש, ופותחת בה חנות שוקולד. במהרה השוקולד משנה את חייהם של תושבי העיירה. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר. הסרט צולם בצרפת, בעיירה פלביני ובטירת בנאק. הסצנות באגם צולמו באנגליה. באותה שנה כיכבה לצד דניאל אוטיי בסרט "האלמנה מסן פייר", דרמה היסטורית בבימוי פטריס לקונט.
היא כיכבה בשניים מסרטיו של הבמאי האוסטרי מיכאל הנקה: "לחיות על הקצה" ובסרטו עטור השבחים "מחבואים", שבו גילמה את רעייתו החשדנית של דניאל אוטיי, ועליו קיבלה מועמדות לפרס האוסקר האירופי. לאחר התקדמות זו בקריירה שלה דווח כי בינוש היא השחקנית הצרפתייה בעלת השכר הגבוה ביותר מעולם.
בשנת 2005, הגיעה לישראל לצורך צילום הסרט "מרי" בירושלים. סרטו של הבמאי האמריקאי השנוי במחלוקת אבל פררה, העוסק בחקר האמונה המודרנית ומעמדה של מרי מגדלנה בתוך הכנסייה הקתולית, בהשתתפות פורסט ויטאקר, מתיו מודין ומריון קוטילארד. הסרט זכה בפרס הגראנד פרי בפסטיבל ונציה 2005. למרות השבחים והביקורות הטובות, הסרט לא הצליח להשיג מפיץ בשווקים מרכזיים כמו ארצות הברית ובריטניה.
בשנת 2006 שיחקה בדרמת הפשע "הסגת גבול" של הבמאי אנתוני מינגלה.
בשנת 2007, הגיעה לישראל שוב להשתתף בסרטו של עמוס גיתאי "התנתקות". עלילת הסרט מפגישה בין בחור ישראלי צעיר (לירון לבו) לבין אחותו (ז'ולייט בינוש) המתגוררת בצרפת בלוויית אביהם. הם מגלים אחד את השני מחדש כשברקע מתמודדת ישראל עם תהליך ההתנתקות מגוש קטיף. גיתאי לוקח את המושג התנתקות גם למשמעות אישית וחוקר את המונח הן רגשית והן אינטלקטואלית. משתתפים נוספים בסרט היו השחקנים ז'אן מורו, ברברה הנדריקס, דאנה איבגי, אורי קלאוזנר וישראל קטורזה.
בשנת 2011 שיחקה במותחן האקשן "בן של אף אחד" בכיכובם של אל פצ'ינו וצ'נינג טייטום. בשנת 2012 שיחקה בסרטו של דייוויד קרוננברג "קוסמופוליס", ושיחקה את הדמות הראשית בסרט הדרמה "לב פתוח" לצד השחקן הוונצואלי אדגר רמירס.
בשנת 2013 שיחקה בדרמה הרומנטית "מילים ותמונות" לצד קלייב אוון. בהמשך השנה היא כיכבה בדרמת המלחמה "להיפרד כל פעם מחדש" בדמותה של רבקה, צלמת מלחמה ידועה שנפצעת קשה בפיגוע טרור.
בשנת 2014 שיחקה בדרמה "העננים של סילס מריה" שכתב וביים אוליבייה אסאיאס, לצידה של קריסטן סטיוארט וגם בסרט גודזילה.