מטיס (ביוונית: Μῆτις), היא אשתו הראשונה של זאוס ואחת האוקיינידים במיתולוגיה היוונית. מיד לאחר עלייתו לשלטון, התחתן זאוס עם הטיטאנית מטיס. כשהרתה, גאיה ואורנוס ניבאו שמטיס תלד לזאוס בת ששמה אתנה, שתשתווה לו בחוכמתו, ובן שיהיה מלך האלים והאדם כאחד. זאוס פחד שהנבואה תתממש לכן בלע את מטיס. מאוחר יותר יצאה אתנה מתוך מצחו של זאוס כשהיא לבושה בשריון יווני מלא.
מטיס נחשבה לאלת הפקחות והערמומיות, או בגרסה אחרת, אלת העצה הטובה.
מטיס, ירח של כוכב הלכת צדק, נקרא על שמה, וגם כוכב הלכת המינורי שהתגלה על ידי אנדרו גראהם .
קמרובו
קמרובו (ברוסית: Кемерово) היא עיר בסיביר שברוסיה. העיר היא מרכזו של מחוז קמרובו ונמצאת על גדתו של הנהר טום, יובלו של הנהר אוב, במקום בו נשפך אליו הנהר איסקיטים. דרך העיר עוברת מסילת הברזל הטרנס-סיבירית. העיר היא מרכז להפקת פחם. אוכלוסיית העיר מונה כ-558,973 תושבים (נכון לשנת 2018).
היסטוריה.
לאחר כיבוש האזור על ידי הרוסים במאה ה-17 האזור נקרא "קוזנצקי" על-שם העיר המרכזית בו - קוזנצק. ב-1701 נוסד הכפר שצ'גלובקה בשפך הנהר איסקיטים. ב-1721 התגלה ליד הכפר פחם בכמות גדולה. מדגם מהפחם נשלח לסנקט פטרבורג, אך הממשלה לא עשתה מאומה בנידון.
ב-1734 נוסד הכפר קמרובו על גדתו השנייה של הנהר טום, ממול לשצ'גלובקה. ב-1859 כבר היו באזור 7 כפרים, הגדולים ביניהם: שצ'גלובקה, קמרובו וייבסייבו.
ב-1907 הממשלה הצארית התחילה להשקיע בהפקת פחם מהמכרות ברמה ארצית. בית החרושת הכימי נוסד ב-1916.
במרץ 2018 נספו בשריפה בקניון בעיר עשרות אנשים, רובם ילדים ששהו באותה עת בבית קולנוע, במה שהוגדר לאחד האסונות הטרגיים בתולדות הפדרציה הרוסית.
ערים תאומות.
לקמרובו שתי ערים תאומות:
ארצ'י בנקר
ארצ'יבלד "ארצ'י" בנקר (באנגלית: Archibald "Archie" Bunker) הוא הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה הקומית "הכל נשאר במשפחה" ("All in the Family") ובסדרת ההמשך שלה "הבר של ארצ'י בנקר" ("Archie Bunker's Place"), סדרות שהופקו בארצות הברית בשנות ה-70 ובשנות ה-80 של המאה ה-20. ארצ'י, שגולם על ידי השחקן האמריקאי קרול או'קונור, הוא גבר בגיל העמידה, פועל צווארון כחול, שמרן, גזען ושופע דעות קדומות, המתקשה לקבל את השינויים והחידושים בעולם. ב-2005 בחר ערוץ הבידור "בראבו" בארצ'י כדמות הטלוויזיונית המצחיקה ביותר של כל הזמנים.
התפתחות הדמות.
סדרת הטלוויזיה "הכל נשאר במשפחה" עלתה לאוויר ב-1971 ובין לילה הפכה להצלחה מסחררת. הסדרה סבבה סביב דמותו של ארצ'י - גבר לבן מבוגר, פועל צווארון כחול (מנהל עבודה במספנה), ששירת בחיל האוויר של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ולאחריה גר עם אשתו, בתו וחתנו בקווינס, ניו יורק. תכונות האופי שלו שיקפו את דמות האמריקני השמרן - ארצ'י הוא טיפוס שמרני, נרגן, ציני, שוביניסטי, גזעני, פטריוטי ובעל דעות קדומות ביחס לקבוצות מיעוט רבות בארצות הברית. רוב הסדרה עסקה בעימותים של ארצ'י מול העולם: שכניו השחורים ("הג'פרסונים"), בתו טיפשה והבכיינית גלוריה (סאלי סטראתרס), אשתו הצייתנית אדית (ג'ין סטייפלטון) ובעיקר חתנו, מייקל סטיוויק ("ראש כרוב", בפיו של ארצ'י) שחי על חשבונו של ארצ'י ומטיף לארצ'י על סוציאליזם, אותו גילם רוב ריינר (שהפך אחר־כך במאי קולנוע מצליח), שסימל את כל מה שארצ'י תעב: ליברליזם, צדקנות, סוציאליזם, אינטלקטואליות, שיער ארוך, ופולנים.
יוצר ומפיק הסדרה, נורמן ליר, סבר כי ארצ'י יהיה דמות שהצופים יתעבו ויסתייגו ממנה. כך סבר גם שחקן הקולנוע ההוליוודי הוותיק, מיקי רוני, לו הוצע התפקיד. רוני דחה את ההצעה משום שחשב ש"הכל נשאר במשפחה" תכשל, אך גם כי חשש לדימויו בעיני הציבור. ליר ורוני טעו: ארצ'י הפך לדמות פופולרית בקרב קהל שמרני, שראה בו מודל מוקצן מאוד, אך משעשע, של פטריוט שמרני וגאה, וגם בקרב קהל ליברלי, שנהנה מהסאטירה על דמות השמרן הטיפוסית. מעבר לכך, נבעה החיבה חוצת הגבולות לארצ'י מהחירות הנדירה שהוענקה לדמותו: פועל המספנה הגזעני וצר האופק שנא ובז לכל, וביטא את הבוז שלו בשלל עלבונות גסים, שאף דמות טלוויזיונית אחרת לא הייתה חופשית לבטא.
עובדה נוספת שהוסיפה לחינו של ארצ'י הייתה העובדה שלמרות רגשותיו הגזעניים, ארצ'י בז לאלימות. כך, בפרק "ארצ'י וה-KKK", הזמין חבר את ארצ'י ל"מועדון נוצרי" שהתגלה כסניף המקומי של הקו קלוקס קלאן. ארצ'י דחה מיד את הקבוצה, באותו בוז בו דחה גם את שנואי נפשה, ואף ניסה למנוע ממנה לשרוף צלבים אל מול חלונו של מייקל.
האהדה לה זכה ארצ'י הובילה לריכוך הדרגתי בעמדותיו. ארצ'י המשיך להעליב ולעקוץ, אך משהו מחריפות שנאתו הלך והתקהה עם הזמן. בעונה התשיעית של הסדרה אימצו ארצ'י ואדית את אחייניתה היהודיה של אדית - אירוע שלא היה עולה על הדעת בעונה הראשונה של הסדרה. בסדרת ההמשך, "המקום של ארצ'י בנקר" (פאב-מסעדה), שותפו של ארצ'י הוא יהודי בשם מארי קליין (השחקן היהודי מרטין בלזם) וארצ'י עצמו מעסיק אומנת שחורה לנכדו.
השראה.
דמותו של ארצ'י עוצבה בהשראת הדמות "אלף גארנט" - גיבורה הגזעני וצר המוחין של הסדרה הבריטית "עד שהמוות יפריד ביננו", עליה התבססה הסדרה "הכל נשאר במשפחה". ארצ'י בנקר עצמו שימש השראה לדמותו של אל באנדי מהסדרה "נשואים פלוס", לדמותו משולחת הרסן של אריק קרטמן מ"סאות' פארק" ולסדרה הישראלית "איצ'ה" בגילומו של ספי ריבלין. שם הסדרה שימש השראה לסדרה הישראלית "הכל נשבר במשפחה" בכיכובם של ציפי שביט ודב רייזר.
אלן פינקלקראוט
אלן פינקלקראוט (בצרפתית: Alain Finkielkraut; נולד ב-30 ביוני 1949) הוא פילוסוף יהודי-צרפתי, בן יחיד להורים ניצולי השואה.
ביוגרפיה.
פינקלקראוט נולד בפריז ב-30 ביוני 1949. אביו, דניאל פינקלקראוט, ואמו, ינקה, שניהם ניצולי השואה ממוצא יהודי-פולני. דניאל היגר עם הוריו מוורשה לפריז עוד ב-1930, אך עם כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה נשלח עם רבים מיהודי צרפת למחנה הריכוז אושוויץ. גם הוריו של דניאל (סבו וסבתו של פינקלקראוט) נשלחו למחנה הריכוז. דניאל שרד וחזר לצרפת. הוא נשא לאשה את ינקה (שנולדה בשם לאורה, אך אימצה את השם ינקה כחלק ממאמציה להינצל), יהודייה מפולין שעברה אף היא את השואה, הייתה לאחר המלחמה בין העקורים בגרמניה ובבלגיה, ולבסוף קיבלה אזרחות צרפתית.
פינקלקראוט למד בבית הספר התיכון על שם אנרי הרביעי. הוא ביקש להירשם לאקול נורמל סופרייר של רחוב אולם (Rue d'Ulm), אך נכשל בבחינות. הוא התקבל לאקול נורמל סופריור סן קלוד , הפחות יוקרתי. הוא קיבל תארים בספרות מודרנית ובפילוסופיה. הוא לא שירת בצבא, מאחר שקיבל פטור.
ב-1974 החל ללמד בתיכון הטכני של בווה (Beauvais), ובין השנים 1976-1978 לימד ספרות צרפתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בין השנים 1989-2004 שימש כמרצה להיסטוריה של הרעיונות באקול פוליטקניק. בתחילת 2014 פרש ממשרתו במוסד זה, והוחלף על ידי הפילוסוף הצעיר מיכאל פסל .
בשנת 2000 נמנה עם מייסדי 'בית הספר ללימודי לוינס'. במאה ה-21 מתח ביקורת חריפה על הרפורמות במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה בצרפת.
ב-10 באפריל 2014 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית למדעים, שם ירש את מושב מס' 21 מן הסופר והמחזאי פליסיאן מרסו , שנפטר כשנתיים קודם לכן.
בעקבות מחאת האפודים הצהובים בשנים 2018–2019, הביע פינקלקראוט תחילה תמיכה במפגינים, אך לאחר שלטענתו השתלטו עליה גורמים מהימין הקיצוני מצד אחד ומהאסלאם הרדיקלי מצד שני, החל לבקר את המפגינים. בפברואר 2019, לאחר שיצא מביתו בפריז והתקרב להפגנת האפודים הצהובים, מפגינים שהבחינו בו הם החלו לצעוק לעברו קללות אנטישמיות. התיעוד של האירוע זכה לכותרות ראשיות בצרפת ולגינויים פוליטיים מקצה לקצה.
פינקלקראוט מנחה תוכנית קבועה ברדיו פראנס קולטור (תחנה העוסקת בתחומי תרבות מגוונים). הוא מביע את עמדותיו ללא כל סייג, הודות להכרה הרבה שהוא זוכה לה במגזרים רבים בצרפת.
הגותו.
פינקלקראוט הוא מבין האינטלקטואלים הבולטים בצרפת, ובהופעותיו הציבוריות הרבות נודע כבעל השקפה הומניסטית. הוא כתב ספרים רבים, חלקם עוסקים בנושאי ספרות, אהבה, מודרניזם, לאומיות, יהדות, קולוניאליזם, הוא מגן על מורשות התרבות בעולם, על המסורת, ומכבד את כלל האנושות. הוא מדגיש את משמעות הטרגי בחיי אדם. הוא מכנה עצמו קלאסי ורומנטי בעת ובעונה אחת. ספריו מבטאים התנגדות לאנטישמיות ולגזענות. הוא מטיח ביקורת על שיטת החינוך בבתי הספר בצרפת.
כפי שפינקלקראוט חוזר ומציין, עולמו הפילוסופי מושפע מהגותם של עמנואל לוינס ושל חנה ארנדט. בדומה לשניהם, הוא עוסק רבות בשאלות הפילוסופיה של המוסר, ואף מתייחס לעולם המוסר היהודי. הגותו מחדשת את הזהות היהודית באירופה שלאחר השואה. מאמריו שזורים גם בשאלות סוציולוגיות ופוליטיות.
את פרסומו הראשון קיבל עם פרסום הספר "Le nouveau désordre amoureux" (הפרעת האהבה החדשה), שכתב ב-1977 עם פסקל ברוקנר. הספר עוסק ב"מיתוס המהפכה המינית", שהגיעה לנקודת מפנה בעקבות אירועי מאי 1968. ופרסום התיאוריות של ז'יל דלז ופליקס גואטרי, גי דבור והאינטרנציונל הסיטואציוניסטי. לפי פינקלקראוט וברוקנר, דלז וגואטרי מכחישים את האהבה או, בכל מקרה, מאשרים שאהבה כערך מופשט היא דבר "בזוי". פינקלקראוט וברוקנר טענו את ההפך, את קיומה של אהבה ואת הרפורמה הבלתי אפשרית שלה: "אהבה אינה מתאימה למהפכה" לטענתם. שניהם רואים בנשים את הקורבנות של האידאולוגיה הזו, המכחישה את האהבה.