חוות הקסמים (2006): סרטי פרמאונט, בשיתוף עם וולדן מדיה, קרנר אנטרטיינמנט, וסרטי ניקלודיאון, הפיקו את סרט הקולנוע ששילב דמויות חיות עם אנימציה בכיכובם של דקוטה פנינג בתפקיד פרן, ובתפקידי קולות ג'וליה רוברטס (שרלוט), סטיב בושמי (טמפלטון), ואופרה וינפרי, קתי בייטס, ג'ון קליז, ריבה מקינטייר ואחרים בתפקידי חיות האסם.
במה.
ב-1989 הייתה הופעת הבכורה של המחזמר "חוות הקסמים" עם מילים ולחן מאת צ'ארלס שטרוס, ומחזה הבסיס מאת ג'וזף רובינט.
משחק וידאו.
משחק וידאו המבוסס על הסרט מ-2006 פותח על ידי Backbone Entertainment, ושווק על ידי THQ ו-Sega, יצא בדצמבר 2006 עבור Game Boy Advance, נינטנדו, פלייסטיישן 2 ו-PC.
כאב סרטני
עמרם עמאר
עמרם עמאר (1908–1983) היה במאי וצלם שביים את הסרט העלילתי הראשון באורך מלא במדינת ישראל, "הפוגה", שיצא לאקרנים ב-1950.
קורות חיים.
נולד בשנת 1908 בעיר סלא במרוקו, ילד רביעי להוריו משה וזהרה אבוקסיס. ילדותו עברה בצל היעלמות אחיו שלא שב מאחד ממסעותיו בחיפוש הזדמנויות לסחר בצפון אפריקה. משתמה הצפייה לשובו החליטו הוריו לצאת עם עמרם בן ה-11 לאלג'יר - שם נראה בפעם האחרונה - בתקווה למוצאו.
בהגיעם לאלג'יר הוכנס לבית הספר של אליאנס בעיר, ולמסגרת זו נוסף לימוד ב"חדר". לאחר שהייה של שלוש שנים באלג'יר, אבדה התקווה של הוריו למצוא את אחיו, והם חזרו למרוקו והשתקעו בקזבלנקה. במקביל ללימודיו בבית ספר אליאנס בעיר, עמאר קיבל תעודת שוחט בקר מהקהילה היהודית. על אף הסמכתו לא ראה במקצוע זה את ייעודו בחיים, ובטרם מלאו לו עשרים החליף את שם משפחתו לעמאר והצטרף כפייטן לרבי דוד בוזגלו כמלווה בפריטה על עוד וכינור.
בשנות ה-30 עבר לפריז. לאחר ניסיונות מקצועיים שונים גילה את קסמו של עולם הצילום. בשנים הראשונות בפריז נהג לבקר תכופות את הוריו ומשפחתו בקזבלנקה, אך רוחות המלחמה שהחלו לנשוב ברחבי אירופה הביאו אותו להחלטה לעזוב ולחזור למרוקו.
עם חזרתו, פתח סטודיו במרכזה של העיר. שם פגש ב-1941 את אשתו לעתיד, סול. את מקום מגוריהם בחרו בבניין יוקרתי שנבנה במרכזה של העיר, יהודים בעלי אמצעים יצאו מה"מלאח" ובאו להתגורר בו. סול הובחנה כנגועה בשחפת, והבחנה זו גרמה להתלבטות האם להיכנס להיריון ולחשוף את הוולד למחלה. ב-1944 נולדה לזוג בת בריאה והוענק לה השם ליליאן. בשנתיים הראשונות לחייה סול לא הורשתה להתקרב אליה מהחשש שתדביקה בשחפת.
בתום מלחמת העולם השנייה עבר לפריז. הוא החל לעבוד ולצלם סרטים דוקומנטריים במימון ממשלת צרפת. כבר בחודשים הראשונים לשהייתם בפריז חלה הידרדרות רפואית במצבה של רעייתו עד לאשפוזה בסנטוריום. בשנת 1946 נסע לקזבלנקה לצלם סרט דוקומנטרי על משפחת המלוכה המרוקאית. במהלך הצילומים קיבל מברק בו התבשר על מות רעייתו. לאחר מותה, הוא חיפש מסגרת מתאימה לבתו בת השלוש, ומשלא מצא מסגרת חינוכית יהודית בצרפת, נאלץ לשכן אותה בבית יתומים קתולי.
ב-1949 הגיע לישראל כדי לצלם סרט דוקומנטרי על המדינה הצעירה. הוא חבר למפיקים ישראלים ותוצאות המפגשים הביאו להפקת סרט עלילתי דובר עברית בשם "הפוגה" וחלקו בו היה תסריטאי, צילום, ובימוי. סרט זה ייחשב לימים לסרט הישראלי העלילתי הראשון באורך מלא שהופק במדינת ישראל.
עם סיום צילומי הסרט שב לצרפת לסיים את עריכת הסרט במעבדות בפריז. הפרמיירה של הסרט נערכה בלעדיו, והסרט הוקרן ב - 1950 בבית קולנוע אוריון בירושלים בלבד ולאחר מספר ימים הורד עקב העניין המועט שעורר. הסרט והעותק שלו לא שרדו את פגעי הזמן, אך מספר קטעים מתוכו ראויים לצפייה והועלו ליוטיוב.
הכישלון האמנותי והקופתי מחד ואי הצלחתו למצוא מקום עבודה בארץ מאידך, הביאו אותו להחלטה שפריז היא מקומו המקצועי. בשנים 1973–1950 עבד כצלם סרטים ואף עבר לצלם בערוצי הטלוויזיה בצרפת. בשנת 1983 נפטר בגיל 75. נקבר בפריז. השאיר בת.
בית החולים לילדים של בוסטון
בית החולים לילדים של בוסטון (באנגלית: Boston Children's Hospital) הוא בית חולים לילדים הממוקם בבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית. בית החולים נוסד ב-1869 ופועל בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת הרווארד.
היסטוריה.
בית החולים נוסד בבוסטון ב-1869 על ידי ד"ר פרנסיס הנרי בראון והכיל בתחילה 20 מיטות אשפוז. בשנת 1903 התמסד הקשר עם אוניברסיטת הרווארד ובית החולים נהיה בית חולים אוניברסיטאי. כיום מכיל בית החולים 395 מיטות אשפוז.
בית החולים נמנה עם בתי החולים לילדים הטובים בעולם. על פי U.S. News &amp; World Report הוא מדורג בין הראשונים בארצות הברית בכל עשר המומחיות הרפואיות המדורגות על ידי המגזין. נכון ל-2016 הוא ממוקם ראשון בטיפול בסרטן, בקרדיולוגיה וניתוחי לב, גסטרואנטרולוגיה, נאונאטולוגיה, נוירוכירורגיה, נפרולוגיה, אורתופדיה ובאורולוגיה, ממוקם שני בפולמונולוגיה, סוכרת ואנדוקרינולוגיה.
יחזקאל מרטון
סעיף 86a לחוק העונשין הגרמני
סעיף 86a לחוק העונשין הגרמני בדבר שימוש בסמלים של ארגונים בלתי חוקיים (בגרמנית: Verwenden von Kennzeichen verfassungswidriger Organisationen) הוא סעיף בחוק הגרמני המעגן את האיסור הפלילי הנהוג בגרמניה באשר לשימוש בהקשר גזעני בסמלים של ארגונים אשר הוצאו מחוץ לחוק. הסעיף מהווה חלק בולט במאמצים לדה-נאציפיקציה אשר הוחלו בגרמניה עם נפילת הרייך השלישי, וכן חלק במאבק בגרמניה נגד תנועות נאו-נאציות.
עקב החוק נפגעו עסקי מכירה של חפצים ומסמכים עבור אספנים שונים. בנוסף, כמה סרטי קולנוע ומשחקי מחשב, לרבות הסרט "הנפילה" והמשחק "Wolfenstein 3D", נאלצו להסיר סמלים נאציים שהופיעו בכריכת הכותר שלהם בגרמניה.
סמלים אשר החוק חל עליהם.
סמלים אשר החוק חל עליהם ברמות שונות:
אבי בללי
אָבִי בֵּלֵלִי (נולד ב-27 באוקטובר 1963) הוא זמר, בסיסט, גיטריסט, מלחין פסקולים ומפיק מוזיקלי ישראלי, סולן ובסיסט להקת נקמת הטרקטור מאז הקמתה ב-1988. זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.
ביוגרפיה וחיים אישיים.
בללי נולד בגבעתיים באוקטובר 1963. אביו, משה בללי, בן למשפחת יהודים איטלקים שעברו למצרים, נולד באלכסנדריה, דיבר איטלקית כשפת אם ובישראל עבד כפועל בחברת אמקור. אמו, לונה אקוניס, נולדה בסלוניקי, דיברה לאדינו כשפת אם ועבדה בישראל בניקיון בתים וטיפול בילדים. ב-1973 נולדה אחותו, בקי, ויש לו עוד אחות למחצה, ציפי, מנישואיה הראשונים של אמו.
ב-1989, כשעבד עם אוהד נהרין על היצירה קיר, הכיר את מלאני, רקדנית להקת בת שבע. הם התחתנו ב-1995 והיו נשואים עד 2009. ב-1996 נולדה אוריה, בתם הבכורה, וב־2001 נולד בנם, עילאי. בללי לא התחתן מחדש, ונכון לספטמבר 2016, חי בזוגיות עם הוויולנית והזמרת גליה חי, איתה הוא גם יצא במופע משותף.
תחילת הדרך המוזיקלית.
בכיתה ד' למד חצי שנה גיטרה קלאסית באופן פרטי עם המורה אביבה קמרון, וכן למד כחודש בקונסרבטוריון בעיר. על אף שרק החל ללמוד לנגן, בללי הקים באותה השנה את הלהקה הראשונה שלו, "הנוצצים", עם חבריו לבית הספר מצדה בגבעתיים. הלהקה קיימה חזרות, על אף שמרבית חבריה לא ידעו לנגן. בכיתה ז', יחד עם מתופף הלהקה, בללי הקים להקה חדשה בשם "הוריקן". בללי ניגן בלהקה גיטרה בס, כיוון שבלהקה היה גיטריסט טוב אחר, אבי סמרה. ב-1978, כשהם בכיתה י', קיבלו חברי הלהקה את העבודה המקצועית הראשונה שלהם כנגני הליווי בלהקת הרגאיי של טוני ריי. הלהקה הייתה פעילה במהלך התיכון עד סוף י"ב, כשהם מלווים את טוני ריי.
בללי למד עד כיתה י"א בית הספר אורט טכניקום בגבעתיים. הוא החליט לעזוב אותו ועבר לבית הספר משלב, אך לא החזיק בו מעמד והחליט לעזוב את לימודי התיכון סופית. בשנת 1980 (בגיל 17), החל לעבוד במחסן טפטפות עם חבר, שהיה המתופף של להקת "הוריקן". באחד הימים התקשר החבר לאמרגנים שונים ובסופו הגיע ליצחק גיזרי, אשר הציע להם לוות את צביקה פיק. תוך כמה ימים הגיע פיק לחדר החזרות של "הוריקן" בגבעתיים, והחליט שהוא מעוניין לעבוד רק עם בללי. תחילת העבודה של בללי עם פיק סימנה את התפרקותה הרשמית של להקת הוריקן.
בללי ליווה את פיק חמישה חודשים כשבמסגרת ההופעות הם מופיעים גם בעיר הנוער בת"א. באחת ההופעות הללו פגש בללי את המוזיקאי אריאל זילבר, אשר הציע לו לעבוד איתו, בין היתר על השיר "בחברה להגנת הטבע". זילבר גילה במהרה שבללי לא יודע לקרוא תווים והחליט לפטר אותו, אך לאחר שבוע הוא חוזר אליו והציע לו להצטרף אליו בכל זאת. בספטמבר 1981 בללי התחיל ללוות את זילבר למשך כ־4 חודשים, עד גיוסו לצה"ל, כשזילבר בין היתר מלמד אותו לקרוא תווים בעזרת מקלדת.
בללי נבחן ללהקה צבאית, אבל גויס בסופו לתותחנים. לאחר הורדת פרופיל הוא נפלט מהחייל והגיע לצריפין, שם הוא שימש שקמיסט ואז משק הג"ס. בין 1981 - 1984, במקביל לשירותו הצבאי, פעל בללי במסגרת הלהקה "מודוס ויוונדי" (Modus Vivendi), איתה הוא הופיע במועדונים הידועים בתל אביב באותה התקופה: מועדון הפינגווין (אשר מארח באופן קבוע את הלהקות "סיאם" ו"ז'אן קונפליקט"), קולנוע דן (אשר מארח בקביעות את "משינה") ומועדון הליקוויד (אשר מארח בקביעות את יוסי אלפנט ואת "מודוס ויוונדי").