פסאודוגנים מכילים מספר מאפיינים של גנים רגילים (אינטרונים, אתרי שחבור, קדמים), אך הם איבדו את יכולתם לקודד לחלבון פעיל. איבוד היכולת עשוי להיגרם כתוצאה ממוטציות (החדרה של קודון סיום באמצע הגן; שינוי קודון הפתיחה; שינוי אתרי שחבור). פסאודוגנים ממוקמים לעיתים קרובות בסמיכות לגנים המקוריים מהם שוכפלו.
חקר הפסאודוגנים הביא לתגליות חשובות בנוגע למוצא הגנים ולהתפתחותם האבולוציונית.
פסאודו גן
אלי וולך
איליי הרשל וולך (באנגלית: Eli Herschel Wallach; 7 בדצמבר 1915 – 24 ביוני 2014) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי אמריקאי. זוכה פרס טוני (1951), פרס באפט"א לקולנוע (1957), פרס אמי (1967), ופרס אוסקר של כבוד בגין מפעל חיים (2010).
מוכר בעיקר בשל תפקידו כ"המכוער" במערבון "הטוב, הרע והמכוער".
ביוגרפיה.
וולך נולד בברוקלין שבניו יורק, בנם של ברטה שור ואברהם וולך, מהגרים יהודים מפולין. היו לו אח ושתי אחיות. סיים תואר ראשון בהיסטוריה, באוניברסיטת טקסס באוסטין, ותואר שני בחינוך במכללה העירונית של ניו יורק. את ניסיון המשחק המעשי רכש תחילה בבית ספר למשחק בניו יורק.
במלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית בבית חולים צבאי בהוואי. בהמשך המלחמה נשלח לקזבלנקה שבמרוקו, ולאחר מכן לצרפת. וולך וחבריו ליחידה בבית החולים הצבאי העלו בפני הפצועים מחזה קומי קצר על המלחמה והדיקטטורים של גרמניה ובנות בריתה המנהלים אותה. וולך גילם במחזה את היטלר. וולך סיים את שירותו הצבאי עם תום המלחמה בדרגת סגן משנה.
לאחר לימודיו בקולג' ושירותו הצבאי, למד בסטודיו למשחק לצד מרלון ברנדו, פטרישה ניל, מונטגומרי קליפט וקווין מקארתי.
הוא נישא ב-5 במרץ 1948 לשחקנית התיאטרון אן ג'קסון (1925–2016). לזוג שלושה ילדים: פיטר, קטרינה ורוברטה.
בשנת 2005 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "הטוב, הרע ואני", בה סיפר בין השאר על תפקידו כ"המכוער" בסרט "הטוב, הרע והמכוער", ושיבח את קלינט איסטווד על מקצועיותו. בנוסף סיפר, כי איבד את ראייתו בעינו השמאלית, בעקבות שבץ.
קריירה.
וולך החל לשחק בהצגות בברודוויי ב-1945. בשנת 1951 קיבל את פרס טוני על משחקו במחזה "השושנה המקועקעת" של טנסי ויליאמס.
ב-1956 החל לשחק גם בסרטי קולנוע, הראשון שבהם "בייבי דול" של איליה קאזאן, שנכתב על ידי טנסי ויליאמס. תפקידו הזכור ביותר הוא גילום דמותו של "טוקו" (המכוער) במערבון המפורסם "הטוב, הרע והמכוער" (1966), של סרג'יו ליאונה, לצידם של קלינט איסטווד ולי ואן-קליף, שם אמר את המשפט המפורסם When you have to shoot, shoot, don't talk.
הוא שיחק גם בסרטים "שבעת המופלאים" (1960) (בתפקיד מנהיג המקסיקנים "הרעים", כנגד סטיב מקווין, יול ברינר, וצ'ארלס ברונסון), "יוצאי הדופן" (1961, תפקיד משנה לצידם של מרילין מונרו וקלארק גייבל), "ג'ינגיס חאן" (1965), "כיצד לגנוב מיליון" (1966), "זהב מק'קנה" (1969), "סינדרלה ליברטי" (1973), "המרגל הישראלי בדמשק" (1987), "שאלה של שפיות" (1987, עם ברברה סטרייסנד), "הסנדק 3" (1990, בתפקיד דון אלטובלו התככן), "The Lineup", "Seven Thieves", "The Victors", "Mistress" ,"לשמור אמונים", "החופשה" (2006, קומדיה רומנטית, לצידה של קייט וינסלט), סרט הטלוויזיה "סקוקי", תפקיד אורח ב"מיסטיק ריבר" ועוד.
גילם את תפקידו של מיסטר פריז, בסדרת הטלוויזיה "באטמן", ולאחר מכן כתב באוטוביוגרפיה שלו, שתפקיד זה הביא לו יותר הכרה ומעריצים מכל שאר התפקידים שגילם כל חייו, גם יחד.
בשנת 2007 שיחק בקומדיה "הרוס על אמא", בכיכובם של דיאן קיטון וג'ף דניאלס. בסרט ההמשך "וול סטריט 2", של אוליבר סטון, שיצא בשנת 2010, מופיע וולך בתור מנהל בכיר וותיק בקרן השקעות, החוזה את חומרתו של המשבר הכלכלי העולמי של 2008 וטוען כי יהיה משבר חמור וחריף כפי שהיה המשבר הכלכלי העולמי של 1929. בתור מחווה, בחר אוליבר סטון שצלצול הטלפון של גיבור הסרט, ג'ייקוב מור, יהיה נעימת "הטוב, הרע והמכוער". סרט זה והסרט "סופר הצללים" של רומן פולנסקי, שיצא אף הוא ב-2010 ובו שיחק תפקיד קטן בלבד, היו שני סרטיו האחרונים של וולך.
בנובמבר 2010 קבל פרס אוסקר של כבוד, על מפעל חייו.
וולך נפטר ב-24 ביוני 2014.
סקוט אדמס
סקוט אדמס (באנגלית: Scott Adams; נולד ב-8 ביוני 1957) הוא היוצר של הקומיקס דילברט. נוסף על כך הוא כתב מספר ספרי סאטירה חברתית וספרי פילוסופיה.
חיים אישיים.
נולד בוינדהם, ניו יורק, ארצות הברית.
סיים תואר ראשון בכלכלה במכללת הארטוויק (ב-1979) ותואר שני בכלכלה ומנהל בבית הספר לעסקים "האס", באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (ב-1986).
נישא לשלי מיילס ב-22 ביולי 2006.
קריירה.
אדמס כותב באופן סאטירי על היחסים החברתיים בין עובדי צווארון לבן טיפוסיים בחברה מודרנית גדולה.
לפני הצלחתו כסופר וקריקטוריסט הוא התנסה בעבודה צמודה עם מהנדסי טכנולוגיית התקשורת בבנק "קרוקר" בסן פרנסיסקו בשנים 1979 עד 1986 וב-"פאסיפיק בל" בשנים 1986 עד 1995, ועליהם הוא מבסס את רוב דמויותיו בדילברט.
בנוסף, אדמס הוא המנכ"ל של חברת "מזון סקוט אדמס בע"מ", ושותף בבעלות על בית הקפה Stacey's. עניינו במזון מגיע בין השאר מהיותו צמחוני.
היסטוריה של אנגולה
אנגולה היא מדינה בדרום-מערב אפריקה. במשך קרוב ל-500 שנה הייתה בשליטת פורטוגל, עד שקיבלה את עצמאותה ב-1975. מאז עצמאותה, הייתה המדינה שרויה במלחמת אזרחים עקובה מדם, שהסתיימה ב-2002.
פרה-היסטוריה ופרוטו-היסטוריה.
תושביה הראשונים של אנגולה היו ציידים-לקטים שהגיעו בתקופת האבן הקדומה. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שבתקופת הברזל הגיעו לאזור בני הבנטו, שהביאו עמם את החקלאות ואת הברזל. מבדיקות DNA שנערכו לתושבי קבינדה, התברר כי כל תושביה הם צאצאי הבנטו, מה שמעיד על כך שהאוכלוסייה שהתגוררה באזור לפני הגעתם נעלמה לגמרי.
בלוּנְדָה שבצפון מזרח המדינה, בקונגו ובקוּאָנְגָר נמצאו כלים מאבן וכלים אחרים, מהתקופה הפלאוליתית. במדבר נמיב נמצאו איורים קדמוניים בסלעים – איורי טְשִיטוּנְדוּ-הוּלוֹ, המיוחסים לאבותיהם של החוֹיסָאן.
נדידת עמים לאנגולה.
בסביבות שנת 1500 לפנה"ס, החלו עמי הבנטו של מרכז אפריקה בסדרת נדודים לכיוון מזרח ולכיוון דרום. באותה התקופה, הם כבר ידעו לחשל ברזל (בין הראשונים בעולם שלמדו לעשות כן). נדודים אלה זכו לכינוי "התפשטות הבנטו".
אחד העמים האלה הרחיק עד נהר הקונגו, ולבסוף, במאה ה-13, חצה אותו והתמקם סופית בצפון מזרח אנגולה דהיום. הם כונו בשם קִיקוֹנְגוֹ. קבוצה אחרת התמקמה תחילה באזור אגמי הבקע הסורי-אפריקני ובמאה ה-12, עקרו מערבה, תוך חציית אזור אלטו זאמבזה, עד הגיעם לאזור קוּנֶנֶה. קבוצה זו כונתה בשם נְגָאנְגֶ'לָה.
בשנת 1568 חדרה קבוצה נוספת, הזָ'אגָה, מכיוון צפון. אלה לחמו נגד בני הקיקונגוס, שהדפו אותם דרומה, לאזור קָאסָאנְזֶ'ה. במאה ה-16, או לפניה, פלשו הנְיָאנֶקָה מדרום, חצו את אזור קוננה, והתנחלו ברמת הוּילָה. באותה המאה, נטש עם נוסף, ההֶרֶרוֹ, את נחלתו באזור האגמים הגדולים שבמרכז אפריקה, והגיע אף הוא לאדמת אנגולה. עם רועי-צאן זה חדר מכיוון עומק מזרח אנגולה, חצה את רמת ביה (Bié), ולבסוף עבר לאזור שבין מדבר נמיב להרי שלה (chela), בדרום מזרח אנגולה.
האוֹבָמְבּוֹ, שהצטיינו בעיבוד ברזל, הגיעו לאנגולה כבר במאה ה-13. אלה באו במקור מאזור קוּבָּנְגוֹ תחתית והתבססו בין קובנגו עילית לקוננה. באותה המאה, נטשו בני הקְיוֹקוֹ את אזור קָטָנְגָה וחצו את נהר קסאי. הם התמקמו תחילה באזור לונדה, שבצפון-מזרח אנגולה, ונדדו לאחר מכן דרומה.
לבסוף, במאה ה-19, הופיע אחרון העמים שקבע את נחלתו באנגולה, הקוּאָנְגָארֶה. אלה באו מאזור נהר אורנג' שבדרום אפריקה בשנת 1840, תחת הנהגתו של סֶבִּיטוּאָנֶה, והתמקמו תחילה באלטו זמבזה. כינוים היה אז מָאקוֹקוֹלוֹ. משם, חלקם עברו לאזור קואנגר, עמוק בדרום-מזרח אנגולה. קבוצה אנושית זו חיה גם בימינו, בין נהר קובנגו לנהר קואנדו.
האינטראקציה בין העמים.
המלחמות בין עמים אלה היו תדירות. אלה שהגיעו מאוחר יותר נאלצו להילחם באלה שכבר התבססו באזור, על מנת לכבוש אדמות. על מנת להגן על עצמם, בנו העמים השונים חומות מסביב ליישוביהם. על כן, שרדו עד היום באנגולה חורבותיהן של חומות אבן עתיקות. חומות אלה נפוצות יותר ברמת ביה וברמת הוילה. שם ניתן למצוא, בנוסף, קברים מאבן ותעלות לכריית עפרות מינרלים – ראיות לתרבויות מתקדמות יותר מרמת ההתפתחות שנוטים בדרך כלל לייחס כיום לעמי האזור.
הגעת הפורטוגלים.
מגלה הארצות הפורטוגלי דיוגו קאו הגיע לאנגולה ב-1483, במהלך מסעותיו לאורך חופי מערב אפריקה. באותה תקופה שלטה בצפונה של אנגולה ממלכת קונגו. פורטוגל החלה לנהל קשרים דיפלומטיים עם הממלכה, וב-1491 אף הקימה בה שגרירות.
באותה שנה הגיעו ראשוני המיסיונרים. המלך נְזִינְגָה נְקוּווּ (Nzinga Nkuwu) הוטבל לנצרות, ושינה את שמו לז'ואאו, כשמו של מלך פורטוגל באותה עת, ז'ואו השני. בנו, אפונסו מְוֶומְבָּה נְזִינְגָה, הפך את הנצרות לדת הרשמית של הממלכה ב-1520, וב-1595 הכריז האפיפיור קלמנס השמיני על הקמת הבישופות.
המלחמות עם ממלכת נְדוֹנְגוֹ.
במקביל ליחסים הטובים של הפורטוגלים עם ממלכת קונגו, הם החלו בהשתלטות על האזור שמדרום לה. ב-1560 הגיע פאולו דיאז דה נובאיש לנדונגו, והקים בה מיסיון ישועי, לאחר שניסיון קודם לעשות זאת ב-1520 נכשל. ב-1564 נסע דה נובאיש לפורטוגל, ולאחר שהשיג את המימון הדרוש ואת ההיתר מהמלך, שב לנדונגו במטרה לכבוש אותה ולשלוט בה.