רנו Type MT (בצרפתית: Renault Type MT) היא מכונית ספורט קומפקטית, מסוג טורפדו, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1923–1925.
דיסקוגרפיה של סלינה גומז
הזמרת האמריקאית סלינה גומז, הוציאה לאור שלושה אלבומי אולפן, שלושה מיני-אלבומים, אלבום אוסף, 33 סינגלים (מתוכם שבעה כשיתופי פעולה עם אמנים שונים) ו-31 וידאו קליפים. גומז חתמה לראשונה על חוזה הקלטות עם הוליווד רקורדס בשנת 2008. המיני-אלבום הראשון של גומז, "Another Cinderella Story", יצא ב-16 ביוני 2009.
גומז ולהקתה הוציאו לאור את אלבום הבכורה שלהם, "Kiss &amp; Tell", ב-29 בספטמבר 2009. האלבום הגיע למקום התשיעי בבילבורד 200 ובמרץ 2010 הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית. הסינגל השני מהאלבום "Naturally" זכה להצלחה מתונה בארצות הברית, ניו זילנד, קנדה, גרמניה, אירלנד ובריטניה והגיע למעמד אלבום פלטינה באמריקה הצפונית. האלבום השני שלה עם הלהקה, "A Year Without Rain" יצא לאור ב-17 בספטמבר 2010. הגיע למקום הרביעי בבילבורד 200 ולמעמד אלבום זהב אף הוא. שני סינגלים יצאו מתוך האלבום, "Round &amp; Round" ו-"A Year Without Rain". אלבומה השלישי עם הלהקה, "When the Sun Goes Down" יצא ב-28 ביוני 2011. הסינגל הראשון מהאלבום, "Who Says" יצא ב-14 במרץ 2011. הסינגל השני מהאלבום, "Love You like a Love Song", יצא ב-28 ביוני 2011. האלבום הגיע למקום השלישי בבילבורד 200 ונשאר בעשירייה הפותחת כחודש שלם. בשבוע הראשון האלבום מכר מעל 78,000 עותקים. הוא הגיע למעמד אלבום זהב ב-17 בנובמבר 2011.
גומז הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה, "Stars Dance", ב-2013 והוא הגיע לראש מצעד הבילבורד 200. לפני כן יצא הסינגל "Come &amp; Get It" שזכה להצלחה בארצות הברית, קנדה ובריטניה. לאחר שש שנים עם הוליווד רקורדס, גומז חתמה על חוזה הקלטות עם אינטרסקופ רקורדס ב-2014. כדי לסיים באופן רשמי את החוזה עם הוליווד רקורדס, גומז פרסמה את אלבום האוסף "For You" ב-2014. אלבום האולפן השני שלה, "Revival", יצא ב-9 באוקטובר 2015, והיה לאלבום השני ברציפות שלה שמגיע לראש מצעד הבילבורד 200. האלבום זכה להצלחה במצעדי האלבומים במספר מדינות, בהן אוסטרליה, קנדה וניו זילנד. ארבעת הסינגלים שלו - "Good for You", "Kill Em with Kindness", "Same Old Love" ו-"Hands to Myself", זכו להצלחה באמריקה הצפונית. מאז צאת אלבומה השני, השתתפה גומז בשיתופי פעולה שונים - "We Don't Talk Anymore", "It Ain't Me", "Wolves" ו-"Taki Taki", שזכו כולם להצלחה בינלאומית. בין השנים 2011 ל-2018, לגומז היה רצף של 16 להיטים שנכנסו ברציפות ל-40 המקומות הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100, שזה הרצף הגדול ביותר של אמן אי פעם.
בשנת 2020 הוציאה לאור גומז את אלבומה השלישי, "Rare", הראשון מזה כארבע שנים. הוא הגיע לראש מצעד הבילבורד 200, והסינגל המוביל מתוכו - "Lose You to Love Me", הגיע לראש מצעד הבילבורד הוט 100, והיה לסינגל הראשון של גומז שעשה זאת. הפרויקט הראשון בשפה הספרדית של גומז, מיני-אלבום ששמו "Revelación", יצא לאור ב-12 במרץ 2021. נכון לאוקטובר 2015, מכרה גומז למעל 6.7 מיליון אלבומים ברחבי העולם, כולל הפרויקטים המשותפים עם הסצנה. נכון למאי 2020, גומז במקום ה-37 ברשימת האמנים המוזרמים ביותר בספוטיפיי עם כ-8.9 מיליארד השמעות, ובמקום ה-9 בקטגוריית הנשים.
קפיטליזם שיתופי
קפיטליזם שיתופי (Shared capitalism) הוא מושג המוגדר כיחסים תעסוקתיים שבהם התשלום או הרווחה של העובדים, קשורים באופן ישיר לביצועים של הפירמה או מקום העבודה שלהם. המושג מתייחס למגוון תוכניות שונות של בעלות עובדים מסוגים מגוונים. תופעה זו מאפשרת לעובדים לא רק להרוויח מפריון מקום העבודה שלהם, אלא גם לעזור לקבל החלטות כלכליות בתוך הארגון. אחת מהתוכניות הנפוצות ביותר היא תוכנית בעלות של עובדים על מניות (ESOP ,Employee Stock Ownership Plan) שמהווה מנגנון המאפשר החזקת הון בידי עובדים של החברה שמעסיקה אותם. היא כרוכה בבעלות חלקית או מלאה של העובדים כקולקטיב על החברה ולכל עובד יש גם זכויות קניין והטבות כלכליות אינדיבידואליות.
הקפיטליזם בפני עצמו הביא לריכוז הון אצל שכבות מסוימות בחברה – תופעה שהלכה והקצינה בעשורים האחרונים בשל המעבר מעבודה להון. תומכי השיטה דוגלים בשוויון בהתפלגות הכנסות החברה מבלי להתערב בפעילות השוק החופשי ועל כן, לתפיסתם קיים צורך בהגדלת שוויון זה.
מידע כללי.
העניין של העובדים ושל הפירמות בתופעה עלה משמעותית במהלך ארבעת העשורים האחרונים, ולפי המרכז הלאומי לתוכניות בעלות עובדים ( NCEO ,National Center of Employee Ownership) נכון לנובמבר 2016, כ-14 מיליון עובדים ברחבי ארצות הברית משתתפים בתוכניות בעלות של עובדים על מניות. נכון לדו"ח זה, כ-6,717 פירמות מקיימות את התוכנית בארצות הברית, כאשר סכום הנכסים הכולל עומד על 1.3 טריליון דולר. הפירמות שמקיימות את התוכניות מצויות בתעשיות שונות ומגוונת, כשבארצות הברית כ-22% מתוכן מצויות בתחום הייצור, והשאר בתחומים שונים – החל מפיננסיים, טכנולוגיים ועד לשירותי בריאות.
תוכניות בעלות עובדים זכו לעניין גדול גם באקדמיה, החל מתחומים שקשורים בניהול אסטרטגי, כולל התנהגות ארגונית ועד תחומים של כלכלה של עובדים ומדיניות ציבורית. למרות העניין הרב מצד האקדמאים וגם מצד הפרקטיקנים, שמוכוון בעיקר למערכת היחסים בין בעלות העובדים לביצועים של הפירמה, ממצאים אמפיריים באשר לתרומת השיטה נותרו חלוקים.
היסטוריה.
עדויות לתוכניות של קפיטליזם שיתופי נצפו כבר במאה ה-19, כאשר איגודי פועלים ניסו לייצר צורות שונות של רווח שיתופי באמצעות תוכניות של בעלות עובדים. הניסיונות הללו הפכו יותר מקובלים בתחילת המאה ה-20 ובעיקר בשנות ה-20 של מאה זו, לפני קריסת וול סטריט בשנת 1929.
מיד לאחר קריסת וול סטריט, תוכניות בעלות של עובדים על מניות הפכו לפחות מקובלות. הפופולריות שלהן שוב עלתה כאשר ממשלת ארצות הברית והעובדים החלו לתמוך בתוכניות חיסכון ופנסיה שיצרו אפשרויות לרכישה של מניות בחברה בה העובדים הועסקו. תוכניות אלו הוצגו בהתחלה כמדיניות לתוכניות פנסיה והגברת הביטחון הכלכלי בשנת 1974, אז לראשונה העביר הקונגרס האמריקאי חוק שמעודד תוכניות אלו. בשונה מתוכניות בעלות של עובדים משנות ה-20 של המאה ה-20, אשר היו מבוססות על השקעה של עובדים ממעמד הביניים ומעמד הפועלים, תוכניות ה-ESOP שהוצעו בשנות ה-70, הציעו למעסיקים הטבות מס כדי לספק לעובדים מניות מבלי שהם יצטרכו לרכוש אותם באמצעות החסכונות שלהם. בסיס הרעיון היה להגביל את הסיכון של העובדים ברכישת המניות. ההשראה לתוכניות הללו הייתה מאמרו של הבנקאי ועורך הדין לואיס קאלסו, אשר פרסם בשנת 1958 את מאמרו "המניפסט הקפיטליסטי" (The Capitalist Manifesto) ביחד עם מורטימר אדלר.
מספר תוכניות בעלות העובדים בארצות הברית טיפס בקצב קבוע בשנות ה-70 של המאה ה-20, ועלה באופן דרמטי בשנות ה-80. בעשור זה, אלפי חברות מיהרו להקצות מניות לעובדים שלהן, כדי להרוויח את הטבות המס או כדי למנוע קנייה של מניות על ידי גורמים חיצוניים לחברה - מנהלי החברות העדיפו להשאיר את הבעלות על המניות בידיהם הידידותיות של עובדיהם. רבים מהם סברו גם שתוכניות הבעלות של העובדים ייצרו תמריץ לשורת הרווח.
בשנות ה-90 הגידול בתוכניות בעלות העובדים פסק. זאת, בשל העובדה שחלק מהחברות יצרו את התוכניות הללו מבלי ליצור מחויבות אמיתית מצדן לייצר תרבות של בעלות על החברה מצד העובדים. כתוצאה מכך, הם מצאו קושי ביצירת עקביות בתהליך. גם העובדים איבדו עניין בחברות שלא נתנו להם תוכניות בעלות שיצרו משמעות פיננסית מספיק גדולה עבורם.
בשנים האחרונות תוכניות בעלות העובדים שוב הולכות ותופסות תאוצה, בעיקר בחברות פרטיות. זאת בשל תמריצי המס להן הן זכאיות בארצות הברית, ובשל הרצון להגביר את השוויון בחברה תוך מתן אפשרות לעובדים לצבור הון כחלק מהשכר שלהם בתמורה לעבודה. בנוסף, הן עשויות לשפר את ביצועי החברה בשל התמריץ שניתן לעובדים, חיזוק שיתוף הפעולה במקום העבודה ויצירה של סביבת עבודה יציבה בשל צמצום מספר השביתות והעיצומים שהעובדים נוקטים.
צורות של קפיטליזם שיתופי.
הקונספט של קפיטליזם שיתופי מהווה תחום רחב ומכיל בתוכו שיטות שונות לתוכניות של בעלות עובדים. מלבד השיטה המסורתית של שותפות עובדים במניות הפירמה, קפיטליזם שיתופי כולל מגוון תוכניות שבהן המשכורת או הרווחה של העובד תלויה בביצועים של הפירמה או קבוצת העבודה שלו. אפשר לסווג תוכניות של בעלות עובדים לשישה תחומים.
תוכנית הבעלות של עובדים על מניות היא למעשה קרן נאמנות, המהווה ישות חוקית נפרדת מהחברה, אשר מחזיקה במניות המוקצות לכל עובד ועובד. לכל עובד יש בקרן חשבון ובו מוחזקות המניות שהוא צבר במהלך שנותיו בחברה. התוכנית היא מנגנון המאפשר מתן הטבות לעובדים, ומשמשת גם כתוכנית פנסיונית – כלומר, ההטבה ניתנת לעובד רק עם פרישתו או עזיבתו. לעובד אין גישה חופשית לחשבון שלו בקרן והוא לא רשאי לסחור במניות שלו. הקרן שונה מתוכניות פנסיה מכיוון שהיא משקיעה רק במניות של החברה שהעובד מועסק בה ולקרן אף מותר ללוות כסף מהחברה או מהבנק כדי לצבור מניות עבור העובדים.
השפעה על ביצועי הפירמה.