הלוי נולד וגדל בכפר יהושע. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1975 והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר ולאחר סיומו, בשנת 1978 התמנה למפקד צוות ביחידה. הלוי נטל חלק בפעילות המבצעית החשאית של היחידה והשתתף בפעולת ההשתלטות בפיגוע במשגב עם, ונפצע מאש המחבלים. בהמשך לחם במלחמת לבנון הראשונה, ושימש כמפקד הפלגה הייעודית וכסגן מפקד היחידה. ב-1989 לקח חלק במבצע עלם חמודות. בשירות המילואים הגיע לדרגת סא"ל.
לאחר פרישתו הקים חברה בתחום הסייבר וכתב מספר ספרי עיון.
קלי אתה
ססיל פארקר
ססיל פארקר (באנגלית: Cecil Parker; 3 בספטמבר 1897 – 20 באפריל 1971) היה שחקן תיאטרון וקולנוע בריטי.
ביוגרפיה.
פארקר נולד בהייסטינגס, סאסקס. במלחמת העולם הראשונה שירת בגדוד סאסקס המלכותי והגיע לדרגת סרג'נט. הוא החל להופיע על הבמות בווסט אנד ב-1922.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "כלוב הזהב" (1933) ומאז ועד 1969 שיחק בלמעלה מ-90 סרטים ברובם בתפקידי משנה. היה בעל קול מחוספס מיוחד.
הוא שיחק בעיבודים לקולנוע של שני רומנים של א.ג'.קרונין: "המצודה" (1938) ו"כוכבים מציצים מרום" (1940).
כן שיחק בשני סרטים של אלפרד היצ'קוק: - הגברת הנעלמת (1938) ו"מתחת לחוג הגדי" (1949).
תפקידים נוספים היו: -
פורשים כנף
יורי קוראבלין
יורי ואדימוביץ' קוראבלין (ברוסית: Юрий Вадимович Кораблин; 30 בינואר 1960, מוסקבה, רוסיה הסובייטית – 20 בספטמבר 2016, מוסקבה, הפדרציה הרוסית) היה מדינאי רוסי, ראש עיריית חימקי (1996–2001), ממקימי מועדוני הכדורסל והכדורגל של חימקי. קודם לכניסתו לפוליטיקה עבד כשוטר.
בשנת 1981 סיים את לימודיו בבית הספר הטכני לכבאות של משרד הפנים באיוואנובו ובמכון המשפטים. הוא שירת בגופי ביטחון הפנים בתפקידים שונים במשטרה הסובייטית. בשנת 1990 הוא נבחר למועצת עיריית חימקי. בשנים 1991–1996 שימש כראש עיריית חימקי שבמחוז מוסקבה והמשיך לשמש בתפקיד ראש העיר עד 2001.
בשנת 2001 נבחר לחבר בדומה המחוזית של מוסקבה. בשנת 2011 הוא קנה את מועדון הכדורגל האיטלקי ונציה. בתקשורת הרוסית פורסם לעיתים קרובות בהם שמו נקשר לעבירות שחיתות והתבטאויות בעייתיות במהלך הבחירות בשנת 2001.
חיים אישיים.
היה נשוי ואב לארבעה ילדים.
דמיטרי וולושין
דמיטרי ולדימירוביץ' וולושין (ברוסית: Дми́трий Влади́мирович Воло́шин; נולד ב-7 בנובמבר 1979, ורושילובגרד) הוא מדינאי ופוליטיקאי רוסי, המכהן כראש עיריית חימקי (מאז 2016), מזכיר הסניף המקומי של מפלגת רוסיה המאוחדת.
ביוגרפיה.
נולד ב-7 בנובמבר 1979 בוורושילובגרד, מחוז לוהנסק שבאוקראינה.
השכלה.
בשנת 2010 סיים את לימודיו בפקולטה למנהל עסקים בינלאומי ומנהל עסקים באקדמיה הנשיאותית לכלכלה עם תואר בכלכלה וניהול. סיים את לימודיו בתוכנית לתואר שני בניהול באקדמיה הנשיאות הרוסית לכלכלה ומינהל ציבורי. בשנת 2013 סיים את לימודיו בתוכנית MBA "ניהול נדל"ן" במכון המלכותי לניהול נדל"ן בבריטניה ובשנת 2014 סיים קורסים באוניברסיטת ג'ורג'טאון במסגרת התוכנית "התמחות בפיתוח שוק הנדל"ן בארצות הברית".
קריירה פוליטית.
מאז 2002 עבד בחברות מסחריות. באוגוסט 2008 הצטרף למחלקה למדיניות הדיור ולקרן הדיור של מוסקבה כמומחה מוביל במחלקת יחסי הציבור. מאוגוסט 2009 שימש כסגן ראש פרפקט המחוז האדמיניסטרטיבי הדרום-מערבי, במחלקה למדיניות דיור וקרן הדיור במוסקבה. בשנת 2011 החל לעבוד באקדמיה הנשיאותית לכלכלה לאומית ומינהל ציבורי כסגן דיקן המחלקה לכלכלה ונדל"ן לעבודה מנהלית.
ראש עיריית חימקי.
בנובמבר 2014 החל לעבוד בעיריית חימקי במחוז מוסקבה. בדצמבר 2016 מונה לממלא מקום ראש העיר ובהמשך נבחר לראשות העיר חימקי.
חיים אישיים.
נשוי, אב לבן.
תומאס קורווין
תומאס קורווין (באנגלית: Thomas Corwin; 29 ביולי 1794 - 18 בדצמבר 1865) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו. הוא ייצג את מדינתו בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית וכיהן כמושל אוהיו ה-15 וכמזכיר האוצר ה-20 של ארצות הברית. לאחר שהיה חבר במפלגה הוויגית, הוא הצטרף בשנות ה-50 של המאה ה-19 אל המפלגה הרפובליקנית. קורווין נודע בשל תיקון קורווין שהוצע על ידו ושנועד, ללא הצלחה, למנוע את פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית.
קורווין נולד במחוז בורבון שבקנטקי, אך גדל בעיר לבנון שבאוהיו. לאחר ששירת כנהג כרכרה (wagon boy, מכאן אחד הכינויים שלו) במלחמת 1812, הוא הקים משרד עורכי דין בלבנון. הוא היה לתובע וניצח בבחירות לבית הנבחרים של אוהיו. בין השנים 1830–1840 כיהן קורווין כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, והתפטר מתפקידו זה כדי להיבחר כמושל אוהיו. ב-1842 הוא נבחר מחדש כמושל וב-1844 הוא נבחר על ידי בית הנבחרים של אוהיו כסנאטור מטעמה. כסנאטור היה היה מתנגד בולט של מלחמת ארצות הברית-מקסיקו. הוא התפטר מהסנאט כדי להתמנות כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא מילרד פילמור.
ב-1859 שב קורווין אל בית הנבחרים. הוא הוביל את מאמציו של הבית לסיום משבר הפרישה בעקבות הבחירות לנשיאות של 1860. הוא הוביל תיקון חקיקתי שלא אפשר לממשלה להוציא אל מחוץ לחוק את העבדות, ואף בתיקונים נוספים לחוקה. אף על פי שכמה מדינות אישרו את התיקון, זה לא מנע את פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית. במרץ 1861 הוא התפטר מהקונגרס כדי להתמנות כשגריר ארצות הברית במקסיקו, תפקיד בו הוא כיהן עד 1864, שנה לפני מותו.
ראשית חייו.
תומאס קורווין נולד במחוז בורבון שבקנטקי, לאביו, מתיאס קורווין, שכיהן שנים רבות כחבר בית הנבחרים של אוהיו, ולאמו פיישנס האלק. משפחתו של קורווין הייתה ממוצא הונגרי וארמני. דודנו, מוזס בלדסו, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אוהיו, ואחיינו, פרנקלין קורווין, היה חבר בית הנבחרים מטעם אילינוי.
ב-1798 עבור קורווין עם משפחתו ללבנון, אילינוי. במהלך מלחמת 1812 הוא שירת כנהג כרכרה בארמייה של הגנרל ויליאם הנרי הריסון. ב-1815 הוא החל ללמוד משפטים במשרדיו של ג'ושוע קולט. ב-1817 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בלבנון. בשנים 1818–1828 הוא היה התובע של מחוז וורן. ב-13 בנובמבר 1822 הוא נשא לאישה בלבנון את שרה רוס, אחותו של תומאס רוס, אז חבר הקונגרס. כחבר הבונים החופשיים הוא כיהן בלשכה הגדולה של אוהיו כנואם הגדול בשנים 1821–1826, כסגן הנשיא הגדול בשנים 1823–1827 וכנשיא הגדול בשנת 1828.
קריירה פוליטית.
בשנים 1822–1823 ובשנת 1829 כיהן קורווין כחבר בבית הנבחרים של אוהיו, שם הוא נשא נאום נמרץ נגד הנהגת תפקיד המצליף באוהיו. ב-1830 הוא נבחר כחבר המפלגה הוויגית לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו ממרץ 1831 עד להתפטרותו במאי 1840, עת הציג את מועמדותו לתפקיד מושל אוהיו. בשל שנינותו, מיומנויות הנאום שלו ומסע הבחירות הנמרץ שלו, הוא ניצח בבחירות את המושל המכהן וילסון שנון, שהביס את קורווין שנתיים לאחר מכן ושב לכס המושל.
בבחירות לנשיאות של 1844 היה קורווין אלקטור מטעם המפלגה הוויגית לטובת מועמדיה הנרי קליי ותאודור פרלינגהויסן.
קורווין נבחר על ידי האספה הכללית של אוהיו לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו ממרץ 1845 ועד יולי 1850. כסנאטור הוא נאם לעיתים רחוקות, אך תמיד עם כישרון רב. את הנאום המפורסם ביותר שלו הוא נשא ב-11 בפברואר 1847 ובו הוא דיבר נגד מלחמת ארצות הברית-מקסיקו.
קורווין התפטר מהסנאט כדי להתמנות כמזכיר האוצר בממשלו של הנשיא מילרד פילמור, זמן קצר לאחר מותו של הנשיא הקודם, זאכרי טיילור. כמו קודמו בתפקיד, האמין קורווין במכסי מגן, אך הוא לא היה מעוניין לבצע שינויים מידיים או קיצוניים בחוק הסחר החופשי של 1846. הוא התנגד לקביעות של החוק הזה, שלפיהם הוטל מס על כמה סוגים של חומרי גלם מיובאים, בציינו בדוח שהגיש לקונגרס ש"ברור שתנאים אלו לקחו מהיצרן ומבעל המלאכה את העידוד שהחוק הנוכחי התכוון לאפשר". בכל אופן, כוויגי ותיק, לא עלה בידו של קורווין להעביר שום חקיקת מיסוי בקונגרס שנשלט על ידי הדמוקרטים. זמן קצר לאחר תום נשיאותו של פילמור הוא התפטר מתפקידו כמזכיר האוצר.
ב-1857 ירה מושל אוהיו לשעבר, ויליאם בב, באדם, וב-1858 הוא הועמד למשפט במקום מגוריו, מחוז וינבגו שבאילינוי. קורווין והשופט לשעבר ויליאם ג'ונסטון הצליחו להביא לזיכויו בטיעון של הגנה עצמית. באותה שנה נבחר קורווין שוב לבית הנבחרים, הפעם כחבר המפלגה הרפובליקנית. ב-1860 הוא היה ליושב ראש "ועדת ה-23" של הבית, שבה היו חברים נציג אחד מכל מדינה ושמונתה לבדוק את מצב האומה וככל האפשר למצוא אפשרות לפיוס בין הצפון לבין הדרום במשבר הפרישה שהגיע בעקבות בחירתו לנשיאות של אברהם לינקולן. באותה עת הוא הוביל הצעת תיקון לחוקה שמאוחר יותר נודע כתיקון קורווין, שאסר על הממשלה הפדרלית להוציא אל מחוץ לחוק את העבדות בארצות הברית. לשון הצעת התיקון הייתה:
בהצעת התיקון שלו חזר קורווין על מה שאמריקאים רבים האמינו בו כבר, שעל פי החוקה אין לקונגרס שום סמכות להתערב בנושא העבדות במדינות בו היא הייתה נהוגה.