לאחר כריתת הברית ההיסטורית שנערכה באזור בשנת 1648, היה המחוז חוליה עצמאית בין שאר המחוזות שהצטרפו לברית שהרכיבה את הקונפדרציה השווייצרית.
בקונגרס הוינאי שנערך בשנת 1814, הוענק מחוז ז'ורה לקנטון ברן, דבר שהוביל למחלוקת עזה; בעוד שז'ורה היה מחוז בו האוכלוסייה הייתה בעיקרה דוברת צרפתית וקתולית, הרי שקנטון ברן היה ברובו מורכב מאוכלוסייה דוברת גרמנית ופרוטסטנטית. בעקבות זאת, דרשו אנשי ז'ורה עצמאות אשר הושגה, לאחר מאבקים רבים, רק בשנת 1977.
בשנת 1978 הושלם תהליך פיצול הקנטונים והפך לרשמי בזכות משאל-עם שנערך בקרב אזרחי שווייץ. שנה לאחר מכן, הצטרף ז'ורה באופן רשמי לקונפדרציה השווייצרית כחבר מן המניין. מכל מקום, חלקו הצפוני של המחוז, בחר שלא להכלל בקנטון העצמאי, ונותר חלק מקנטון ברן. אזור זה, נקרא "ברנז ז'ורה" (Bernese Jura). למרות זאת, השם ז'ורה מתייחס הן לקנטון העצמאי והן לשני חלקיו של האזור.
כלכלה.
כלכלת הקנטון מתבססת בעיקרה על ענף החקלאות, וכן על ענף גידול בקר וגידול וטיפוח סוסים. תחומי התעשייה המרכזיים הם תעשיית השעונים, טקסטיל וטבק. כמו כן, מתפתחת בהדרגה תעשייה ומסחר בקנה מידה בינוני.
אוכלוסייה.
כמעט כל האוכלוסייה דוברת צרפתית. רוב התושבים הם קתולים.
פולקסקאמר
פולקסקאמר (בגרמנית: Volkskammer; "בית העם)", היה הרשות המחוקקת דה יורה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, כלומר הפרלמנט שלה.
הפולקסקאמר נוצר ב-7 באוקטובר 1949 עם הקמתה הרשמית של גרמניה המזרחית וכינון חוקתה. על פי חוקת גרמניה המזרחית מוגדר הפרלמנט "כגוף העליון של כוח המדינה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית".
רשמית, היה לו, לפרלמנט כוח רב כאשר תפקידיו בין השאר היו למנות את חברי מועצת המדינה, מועצת השרים (הממשלה) לחוקק חוקים ולפקח על ביצועם. בפועל תפקידו היה סמלי בלבד והוא שימש למעשה חותמת גומי. זאת גם מכיוון שכל הצירים בו היו חברים במפלגות שהרכיבו את החזית הלאומית של גרמניה הדמוקרטית או שכיהנו מטעם ארגוני המונים כמו הנוער הגרמני החופשי, תנועת הנוער של המפלגה והבלעדית במדינה. רובן ככולן של ההחלטות התקבלו בקרב קבוצה קטנה של אנשים בקרב מפלגת האיחוד הסוציאליסטי- חברי הפוליטביורו.
מהקמתו הרשמית באוקטובר 1949 עד 1963 מנה הפולקסקאמר 466 צירים. מאז 1963 מנה הפולקסקאמר 500 צירים שנבחרו אחת ל-5 שנים.
אונית קו
מילישנייה
מיקרושנייה
ננושנייה
פיקושנייה
פמטושנייה
מורמוני
רפובליקת סרפסקה
ז'ורה
בנג'מין ליבט
בנג'מין ליבט (Benjamin Libet; 12 באפריל 1916 — 23 ביולי 2007) היה חוקר יהודי במחלקה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו ומחלוצי המחקר בתחום התודעה. רכש את השכלתו באוניברסיטת שיקגו, שם השלים לימודי דוקטורט בפיזיולוגיה ב-1939. בהמשך לימד וחקר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת פנסילבניה, באוניברסיטת סן פרנסיסקו, קליפורניה ובאוניברסיטת שיקגו.
בשנות ה-70 היה ליבט מעורב במחקר הפעילות העצבית וסף התחושה. מחקריו הראשוניים התמקדו בהגדרת הגירוי המינימלי הנדרש כדי לעורר תחושה מלאכותית של גירוי, זאת בהסתמך על שיטות פסיכופיזיות שגרתיות לאותה התקופה.
במהרה התפתחו מחקריו לכיוון חקר התודעה האנושית; ניסויו המפורסם ביותר הוא זה שפורסם ב-1983, שבו הוא מדגים כי פעילות חשמלית במוח (הוא אפיין פעילות אשר נקראת פוטנציאל מוכנות - readiness potential) מקדימים את התחושה המודעת של רצון לבצע מעשה כלשהו. תוצאות אלו מרמזות כי פעילות עצבית בלתי-רצונית מקדימה ואף ייתכן ומהווה את הגורם לפעולה רצונית אשר בדיעבד נראתה לאדם המבצע אותה כאילו ביצע אותה באופן מודע.
גראפה
גראפה (מאיטלקית Grappa), בעברית גַּפְתָּה, הוא משקה אלכוהולי המופק מגפת ענבים (שאריות הפירות שנותרות לאחר סחיטתם). טכניקת ייצור הגרפּה נפוצה ברוב ארצות ייצור היין המסורתיות. בצרפת מוכר המשקה בשם Marc, בספרד Orujo, ביוון Tsikoudia ובגאורגיה Chacha.
באופן מסורתי משקאות בסגנון גראפה מכילים בין 40 ל-60 אחוזי אלכוהול.
הגרפּה יוצר במקור באזור בסאנו דל גראפה (Bassano del Grappa) בונטו שבצפון איטליה. מקור השם במילה הלטינית גראפולוס שפירושה "אשכול ענבים".
כיום, במקומות שונים בארצות יין של "העולם החדש" וגם בישראל מייצרים משקאות בסגנון גראפה, אך על פי תקנה בינלאומית (ECC regulation) שנכנסה לתוקף בשנת 1989, ניתן לקרוא לתזקיק גפת ענבים בשם "גראפה" אך ורק אם הוא יוצר באיטליה או בטיצ'ינו.
סצנה ממעמד החתימה על חוקת ארצות הברית
סצנה ממעמד החתימה על חוקת ארצות הברית (באנגלית: Scene at the Signing of the Constitution of the United States) הוא ציור שמן מפורסם אותו צייר האוורד צ'נדלר כריסטי, ואשר מתאר את מתן החתימות על החוקה האמריקנית, בוועידת החוקה בהיכל העצמאות בפילדלפיה.
בצדו הימני של הציור, על הבמה, מופיע ג'ורג' וושינגטון כאשר הוא עומד זקוף, כמו משקיף על התהליך ההיסטורי של כינון האומה. הצייר בחר להדגיש את דמותו על ידי אור בוהק המגיע מהחלונות כמעין הילה סביבו.
רק 39 מתוך 55 הצירים מופיעים בציור. לא מופיעים שלושת הצירים שסירבו לחתום על החוקה. גם לא שלושה עשר הצירים שעזבו את הוועידה קודם לכן. בנוסף לצירים, מופיע (במרכז, עומד ולבוש באדום) גם מזכיר הוועידה ויליאם ג'קסון.
ביחד עם וושינגטון חוצה את הדלאוור שצייר הצייר הגרמני-אמריקני עמנואל לויצה, הוא אחד מהציורים המפורסמים ביותר המתארים מראות מימי המהפכה האמריקנית. כריסטי יצר את הציור באפריל 1940, יותר ממאה וחמישים שנה לאחר מועד הוועידה ב-1787. הציור מוצג ליד גרם המדרגות המזרחי בבית הנבחרים, בירת ארצות הברית.
לי שארפ
לי סטוארט שארפ (נולד ב-27 במאי 1971) הוא כדורגלן עבר אנגלי. שארפ שיחק בתפקיד הקיצוני השמאלי ובין השאר שיחק בקבוצת מנצ'סטר יונייטד. הופיע במספר תוכניות מציאות בטלוויזיה הבריטית.
קריירת כדורגל מקצועני.
שארפ החל את קריירת הכדורגל שלו במדי טורקי יונייטד, אך כבר בעונתו הראשונה (1987-88), לאחר 16 משחקים, עבר למנצ'סטר יונייטד ששילמה על כרטיס השחקן שלו 200,000 ליש"ט, סכום שיא בזמנו עבור שחקן נוער. שיחק בקבוצה הראשונה, בתחילה כמגן שמאלי ובעונת 1990-91 כמחליפו של ראלף מילן בתפקיד הקיצוני השמאלי. שארפ הרשים בהופעותיו והיווה שחקן מפתח בזכייתה של היונייטד בגביע המחזיקות באותה השנה.
שארפ הוזמן לנבחרת, אם כי לא שיחק ברכב הראשון, שיחק במדי הנבחרת 8 פעמים בין השנים 1991 ו-1995. שארפ הושבת ממשחק למשך תקופות ארוכות בעקבות פציעות ומחלות וכאשר חזר לכושר, מקומו בהרכב כבר נתפס על ידי ראיין גיגס ושארפ נאלץ לחזור לשחק כמגן שמאלי או להיאבק על תפקיד הקיצוני הימני עם אנדריי קנצ'לסקיס. במדי "השדים האדומים" השתתף שארפ ב-265 משחקים במהלך 8 עונות וכבש 36 שערים.
לידס יונייטד שילמו בקיץ 1996 עבור כרטיס השחקן שלו 4.5 מיליון ליש"ט ובכך הפך לשחקן היקר בתולדותיהם. שארפ המשיך לסבול מפציעות. הוא הופיע 26 פעמים במדי הקבוצה בעונת 1996-97 בהם הבקיע 5 שערים, אך פציעת טרום-עונה בברך השביתה אותו מפעילות למשך כל עונת 1997-98 וגרמה לסיום דרכו בלידס.
בסתיו 1998 הושאל לקבוצת סמפדוריה מהסרייה א', שם איבד את מקומו בהרכב וחזר לאנגליה בפגרת חג המולד. שארפ עבר לברדפורד סיטי במרץ 1999 ומילא תפקיד מפתח בעלייתה של הקבוצה לפרמייר ליג, אחרי היעדרות בת 77 שנים מהליגה הבכירה, וכן בהבטחת הישארותה בליגה בעונת 1999-00.
בעונת 2000-01 עבר שארפ בהשאלה לקבוצת פורטסמות' מהליגה הראשונה (כיום אליפות הפוטבול ליג). בעונה שלאחר מכן חזר שארפ לברדפורד סיטי, אך משהסתיים חוזהו הוחלט בקבוצה שלא לחדשו ושארפ הפך לשחקן חופשי. אחר כך הספיק לשחק בקבוצות אקסטר סיטי, גרינדאביק (איסלנד) וגארפורת' מ"ליגת המחוזות הצפוניים – מזרח", המהווה חלק מהדרג התשיעי בכדורגל האנגלי, לפני פרישתו הסופית מכדורגל מקצועני.
לאחר הכדורגל.
לאחר פרישתו של שארפ מכדורגל מקצועני, הוא הופיע במספר תוכניות מציאות בטלוויזיה הבריטית, וכן שימש כפרשן עבור שלוחתו האסייתית של ערוץ ESPN ובאחד מערוצי ה-BBC. בשנת 2005 פרסם שארפ אוטוביוגרפיה בשם "מה שאני מכנה כיף" (באנגלית My Idea of Fun). במהלך גביע העולם ב-2006 כתב שארפ בלוג עם תמונות וקטעי וידאו עבור "יאהו!".
רמת גלעד
נוף קנה
אולם הפסטיבלים המלכותי
מפלגת האיחוד הסוציאליסטי
מערכת הפליטה
מערכת הפליטה היא המערכת המיועדת לפלוט, ממנוע המכונית, את התערובת השרופה, שנוצרה בתא השריפה.
למערכת הפליטה מספר תפקידים:
סעפת פליטה (Exhaust Manifold).
סעפת הפליטה (הנקראת גם Headers) היא מערכת הצינורות המתחברת לראש המנוע, אל שסתומי הפליטה. תפקיד הסעפת הוא לרכז את הגזים השרופים ולהעביר אותם אל מחוץ למכונית, ובנוסף, לא לפגוע בכוח המנוע. אם המנוע יתקל בהתנגדות גזים (לחץ חוזר - Back pressure), הדבר יגזול מהמנוע כוח. לחץ חוזר נוצר במקום בו קשה לגזים לזרום, למשל הממיר הקטליטי. לחץ גזים שיצא משסתום אחד עלול להתקל בהתנגדות בממיר ולהפוך ללחץ חוזר, לחץ כזה עלול להקשות על המנוע אם באותו רגע יפתח שסתום אחר. כדי לפתור את הבעיה הזו לכל שסתום יש צינור פליטה משלו. כל הצינורות באורך שווה, ובקצה הצינורות האלה יש צינור ראשי שמרכז את הגזים אל הממיר. תכנון סעפות פליטה הוא בעל משמעות רבה כאשר מדובר במכוניות ספורט. סעפות פליטה מגיעות לטמפרטורות של 500-900 מעלות צלזיוס בזמן נסיעה, ולכן, שטיפה שלהן או נסיעה במים עמוקים, עלולה לגרום להן לסדקים כתוצאה מהפרשי הטמפרטורות. בעיות מסוג זה נפתרות באמצעות החלפת הסעפת או ריתוך.
ממיר קטליטי (Catalytic Converter).