U-Boot (אוּ בּוֹט) הוא קיצור של המלה הגרמנית Unterseeboot, שהוראתה "סירה תת-ימית", כלומר צוללת. הצורה האנגלית U-boat משמשת באופן מיוחד לציון צוללת גרמנית מתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה; בגרמנית אבחנה זו אינה קיימת, והקיצור "U-boot" מתייחס לכל צוללת שהיא. הצוללות האוסטריות ממלחמת העולם הראשונה גם הן נקראות באנגלית U-boats.
U-boot
ברנוול ברונטה
U-boat
פון נוימן
אריתמטיקת נקודה צפה
ריגול עסקי
בלש פרטי
מספר היפרקומפלקסי
שיטור
אתה חברה שלי (אלבום)
אתה חברה שלי הוא אלבום של ערן צור משיריה של יונה וולך, שיצא בשנת 1997 בעקבות הופעה באותו שם בפסטיבל "נקסט" במרכז סוזן דלל.
רקע.
האלבום מכיל ביצועים של שירי יונה וולך שהולחנו על ידי רונה קינן, אלי אברמוב, קורין אלאל, אילן וירצברג, יובל מסנר, שמעון גלבץ וערן צור עצמו, שגם עיבד את השירים.
הלחן של שני שירים - "כשבאתי לקחת אותה מהעננים" ו"שיר קדמשנתי (סקס אחר)" (בביצוע דנה אינטרנשיונל) נלקח מהאלבום בציר טוב (1982) של אילן וירצברג ושמעון גלבץ, שגם הוא היה מבוסס על שירי יונה וולך. רוב השירים זכו לעיבוד אלקטרוני חדשני. בשירים "מת בארץ" ו"בעיות זהות" מופיעות הקלטות של קולה של וולך. השיר "שם יש" בוצע בדואט עם קורין אלאל.
השירים "תותים" והחידוש לשירה של נורית גלרון "זה לא זה", שנקרא הפעם "(וזה לא מה ש)", היו ללהיטים.
בשנת 2009 הועלה המופע מחדש, בהשתתפות ערן צור, אלי אברמוב ויסמין אבן.
מספר היפר מרוכב
חוג הקוורטריונים
עבודה (כלכלה)
עבודה היא עשיית מלאכה או פעילות כלשהי, לרוב כאשר זו נעשית כשירות לזולת או לארגון כלשהו ובעבור תשלום או תמורה אחרת. במשמעותה היום-יומית, משמשת העבודה לציון כל פעולה אשר דורשת ריכוז ומאמץ גופני מסוים. משמעות העבודה עשויה לנוע מפעולות פשוטות ביתיות כגון נעיצת מסמר, בישול וניקיון, ועד פעולות ממושכות ורצופות כגון בנייה וחינוך.
כלכלה.
בתחום הכלכלה, העבודה היא אחד משלושת גורמי הייצור, יחד עם אדמה והון. בהגדרתה הרחבה מציינת העבודה פעולה מסוימת המבוצעת כך שמבצע העבודה אינו זקוק לתוצאותיה הישירות, או שתוצאות אלו אינן המניע אשר הגדיר את פעולתו.
לדוגמה, נגר אשר אינו זקוק לרהיטים שהוא מייצר, אך מייצרם בכל זאת, עובד בנגרות.
על פי ההגדרה הרחבה, עבודה היא כל פעילות תכליתית, כלומר- שתכליתה מצויה בדבר מה אחר, אותו יש להשיג, שאינו קשור ישירות לתוצרי העבודה.
בהגדרתה המצומצמת, מציינת העבודה פעילות שנעשית בתמורה לשכר. למעשה, כמעט כל הפעולות הפורמליות הקיימות בעולם המאורגן הן עבודות. אין הגדרה זו מחייבת כי העובד אינו נהנה מעבודתו או כי היא חסרת משמעות מלבד השכר אותו הוא מקבל, אלא שהשכר הוא העיקרון המגדיר את פעולתו.
מבחינה כלכלית, המרחב בו נעשה שימוש בעבודה הוא שוק העבודה.
חברה.
בתחום החברה, משמעותה של העבודה משתנה מהקשר להקשר, וכן יחסה לנפש העובד. באופן גס ניתן לחלק את ההתייחסות לעבודה לשתי גישות מרכזיות: גישה שלילית הרואה את העבודה כעול, וגישה חיובית הרואה את העבודה כהגשמתו של העובד.
עבודה כעול.
על פי גישה זו בעבודה קיים נזק ישיר לעובד, המקיים אותה רק על-מנת להשיג תועלת אחרת, העולה על הנזק. על-פי משמעות זו האדם מצוי במצב טבעי של צריכה (של מנוחה, מזון, הנאה וכו'), אך כדי להבטיח את המשך צריכתו או את עליית איכותה או כמותה, עליו לבצע פעולות שאינן רצויות, הן העבודה.
גישה זו מפרידה בין "האני האמיתי", המעוניין בצריכה ובמנוחה בלבד, וכנגדו צורך המציאות, המחייב אותו לקיים פעולות שונות מהן היה נמנע, לו לא היה צריך לשלם מחיר יקר.
כדוגמה פשוטה ניתן לבחון חקלאי במשק אוטרקי - החקלאי מעוניין באכילת מזון, אך הוא זקוק לשם השגתו לפעולות חקלאיות הדורשות מאמץ וריכוז שאינן מצבו הטבעי. בדוגמה זו, החקלאי עובד בשדה רק על-מנת לקיים את צורכי גופו, אך הפעולות החקלאיות עצמן (חריש, דייש, קציר וכו') מסיבות לו אי-סיפוק.
גישה זו נוסחה על ידי זיגמונד פרויד, אשר תיאר אותה באופן הבא: לכל אדם קיים כוח נפשי "סתמי" (איד), התובע את סיפוקם המיידי והמתמיד של צורכי הגוף (אכילה, שתייה, מין, שינה וכו'). כנגד סתמי, ניצב עקרון המציאות, הקובע כי על-מנת לספק את צרכיו של הגוף יש להשקיע אנרגיה בפעולות שאינן מיידיות, כגון השגת כסף, בניית כלים וכו', אשר ביצוען מוטל על ה"אני".
ניסוח אחר של גישה זו ניתן על ידי ניסוח ההיצע והביקוש בשוק העבודה כמניעים העיקריים של העובד. על-פי ניסוח זה, כל עובד קובע את זמן העבודה הרצוי לו בעיקר על-פי השכר אותו יקבל, כלומר- הוא רואה בעבודה עול ומעוניין בתמורתה בלבד.
עבודה כהגשמה.
כנגד גישה זו, קיימת גישה לפיה העבודה היא מצוי נכון ומספק של צרכיו הנפשיים של העובד. במשמעות זו, עצם הבנייה והיצירה של דבר מה חיובי, מספיקה על-מנת לספק את האדם.
לגישה זו ארבע משמעויות עיקריות אפשריות:
ניתוח שתי הגישות.
יש לציין כי שתי הגישות אינן בהכרח תאוריות-נפש מלאות, אלא גישות במציאות, כלומר- עצם קיומה של גישה אחת עבור אדם מסוים אינו סותר קיומה של הגישה האחרת עבור אדם אחר, או עבור אותו אדם בזמן אחר.
הגישות השונות מושפעות מגורמים רבים, מהם פנימיים לחלוטין לעובד, ובהם חיצוניים, ויחסם מורכב ושנוי במחלוקת. כיום, אנשים רבים לא תופסים את העבודה כמגשימת ה"אני מאמין" שלהם. בחברה תחרותית ואינדיבידואלית הדוגלת בתורת הכלכלה הקפיטליסטית, התמורה לעבודה היא פרנסה ומקור חומרי למימוש יצר הצרכנות של הפרט.
ואכן בעולם המודרני הגישה השלילית היא הגישה הרשמית, ועליה מבוססות מרבית הנחות הכלכלה המודרנית בתחום המחקר ובפועל.
עם זאת, קיימים חילוקי דעות בנוגע למניעים האמיתיים, הלא-רשמיים, העומדים מאחורי עובדה זו. לצורך ההמחשה, במרבית הסקרים שנעשו בעולם המערבי של המאה ה-20 נמצא כי לשאלה "האם היית ממשיך בעבודה אילולא היית זקוק לשכרה", רוב הנשאלים ענו תשובה חיובית (אף כי במשך הזמן ירד אחוז העונים חיובית), וזאת בניגוד למערכת השכר אשר נועדה לכפות על העובדים את עבודתם.
השאלה, האם ניתן ליצור מערכת בה העובד מבצע את עבודתו גם בלא לזכות בתמורה עבורה, היא אחת משאלות המפתח בעיצוב החברה והכוח החברתי, והכלכלה בפרט. בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, האסכולה המובילה בעיצוב החברה היא האסכולה הרואה בגישה השלילית גישה "בריאה", המציבה שיקולי "רציונליות" (המכונים גם "שיקולים כלכליים") של תועלת כלכלית כבסיס לפעולות האדם.
עבודה בעולם מקוון.
האינטרנט ובעיקר בינה מלאכותית הופכים חלק גדל והולך של עולם העבודה למיושן ואף למיותר. לפי ה-OECD בעתיד 57% מהמשרות נמצאות בסיכון, עבודות רבות יבוטלו או ישתנו, במיוחד עבודות ידניות שגרתיות. אך גם עבודות שנעשות כיום בידי מהנדסים ובעלי מקצוע אקדמיים
הערות שוליים.
[[קטגוריה:שוק העבודה]]
[[קטגוריה:סוציולוגיה]]
[[קטגוריה:כלכלה]]
[[קטגוריה:עבודה]]
סיקסטוס הרביעי
סיקסטוס הרביעי (בלטינית: Sixtus IV; 21 ביולי 1414 – 12 באוגוסט 1484), אפיפיור מ-1471 עד מותו.
ביוגרפיה.
פרנצ'סקו דלה רוברה, נולד ב-21 ביולי 1414, בסביבת העיר סאבונה שבצפון-מערב איטליה, היה בנו של סוחר בדים. בגיל 9 נכנס למנזר של מסדר הפרנציסקנים בסאבונה ונשבע אמונים למסדר זה. למד תאולוגיה באוניברסיטת בולוניה ובזו של פאביה. אחרי שהוסמך נתמנה לפרופסור לתאולוגיה, ללוגיקה ולפילוסופיה באוניברסיטת פדובה. שימש כדרשן וכמטיף ועלה בסולם הדרגות עד שנתמנה לראש מסדר הפרנציסקנים בשנת 1464. בשנת 1467 נתמנה לקרדינל על יד האפיפיור פאולוס השני.
בשנת 1471, אחרי דיון של ארבעה ימים בקונקלווה של חבר הקרדינלים, נבחר דלה רוברה לאפיפיור בשם סיקסטוס הרביעי. צעדיו הראשונים היו מכוונים נגד הטורקים העות'מאנים. הוא הכריז נגדם על מסע צלב שעבורו הצליח לגייס כספים רבים, אך ללא הצלחה מעשית. כמו כן ניסה לשווא להביא לאיחודן של הכנסיות המזרחית והמערבית.
סיקסטוס הרביעי הקדיש את זמנו בעיקר להתעשרות. הוא נקט בנפוטיזם (מינוי בני משפחה למשרות רמות בכנסייה), מינה את אחייניו לקרדינלים, ובהם ג'וליאנו דלה רוברה, שהפך מאוחר יותר לאפיפיור יוליוס השני, ואפשר את התעשרותם המהירה של בני משפחתו מהכנסות הכנסייה. הוא הרבה למנות בני אצולה לקרדינלים, ובהם ילדים, תמורת בצע כסף.
סיקסטוס הרביעי היה קשור בקשרים משפחתיים לבני משפחת פאצי, הבנקאים מפירנצה. הוא העדיף אותם על פני בני בית מדיצ'י ששלטו בעיר. ב-1478 הותקפו לורנצו דה מדיצ'י, שניסה לפגוע באינטרסים של בני משפחת פאצי, ואחיו ג'וליאנו בקתדרלה של פירנצה. ג'וליאנו נרצח אך לורנצו הצליח להימלט. בתגובה תלו אנשי פירנצה ארכיבישוף שצידד במשפחת פאצי, מה שגרם לסיקסטוס הרביעי להכריז על נידויו של לורנצו דה מדיצ'י ולהטיל חרם על פירנצה. עקב כך נפוצו שמועות שהאפיפיור היה מעורב ברצח בקתדרלה.
באותה שנה אישר סיקסטוס הרביעי את הקמת האינקוויזיציה בספרד על ידי תומאס דה טורקמדה.
כדי להאדיר את שמו שיקם סיקסטוס הרביעי את ספריית הוותיקן, פתח מחדש את האקדמיה של רומא והקים בית תפילה בארמון האפיפיור שבקרית הוותיקן. בית תפילה זה נקרא על שמו: הקפלה הסיסטינית. הוא הביא לרומא את גדולי הציירים של תקופתו, שקישטו בציורים את קירות הקפלה, ובהם: פייטרו פרוג'ינו, דומניקו גירלנדיו וסנדרו בוטיצ'לי.
סיקסטוס הרביעי מת ב-1484 ובמקומו נבחר לאפיפיור אינוקנטיוס השמיני.
לקריאה נוספת.
ברברה טוכמן, מצעד האיוולת, (תרגום: יוסף אשכול). הוצאת ספרית מעריב, 1986.
פירופוספט