בעקבות מותה של האם תרזה בשנת 1997, ההגמוניה הקדושה, המועצה בוותיקן המקבלת את ההחלטות בדבר הכרזה על אנשים כקדושים, החלה את תהליך הקאנוניזציה (הכרזה על קדושה) של תרזה. לפי חוקי הוותיקן, כדי שאדם כלשהו יהפוך לקדוש דרושה הוכחה ותיעוד על לפחות נס אחד שביצע. בשנת 2002, הוותיקן החליט כי הנס שביצעה תרזה הוא ריפוי אישה הודית, מוניקה בסרה (Monica Besra) שגידול סרטני היה בבטנה. לפי המסופר, האישה החזיקה את תמונתה של תרזה, ולדבריה 'זיק של אור' יצא מן התמונה אל בטנה, וריפא את הגידול.
בתחילה אמרה בסרה, כי הגידול הוסר בטיפול כירורגי בבית חולים מקומי. היא חזרה על גרסה זו אף בראיון שנתנה לטיים מגזין. לאחר מכן, שינתה בסרה את דעתה, ואמרה כי תמונתה של תרזה היא שריפאה אותה. בסיפור ה"נס" היו סתירות רבות. בית החולים עצמו סירב להגיב ולאשר האם אכן בוצע באישה ניתוח להסרת הגידול. בעלה של האישה אמר לבסוף כי תרזה היא שביצעה את הנס והצילה את אשתו, ושהוא ואשתו מודים לאלוהים ולאם תרזה על החסד הגדול שביצעה.
בכל הזמן עד להפיכתה של האם תרזה למבורכת וגם בזמן התהליך עצמו, היה קידושה של תרזה סוגיה מעוררת מחלוקת רבתי בהודו וכן בעולם הנוצרי כולו. לבסוף, בורכה תרזה רשמית ב-19 באוקטובר 2003, על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני תחת הכותרת 'האם תרזה המבורכת של כלכותה'.
ב-4 בספטמבר 2016, הכריז האפיפיור פרנציסקוס על הפיכתה לקדושה נוצרית.
דעותיה.
האם תרזה דיברה לעיתים קרובות בנאומים או כנסים נגד הפלה מלאכותית ומניעת הריון בעיקר בפגישותיה עם משרדי ממשלה. בנאום שנשאה בעת קבלת פרס נובל, אמרה כי: "הפלה היא הרוע הגדול ביותר, והאויב הגדול ביותר של השלום... אם אמא מסוגלת להרוג את בנה או בתה, מה מונע ממנה להרוג את עצמה או כל אחד אחר מאיתנו? - שום דבר!".
ב-3 בפברואר 1994, באירוע שנערך בכנסייה, נאמה האם תרזה בפני הקהל בנושאי משפחה והפלה מלאכותית. "אני מבקשת מכולכם, אל תתנו יד לרצח ילדים. אני רוצה את הילדים האלה, תנו לי אותם.".
בעקבות מלחמת השחרור של בנגלדש, נאנסו בעקביות מעל 450,000 נשים במזרח פקיסטן (בנגלדש של ימינו), ותינוקות רבים נרצחו. גם אז כשנשאלה תרזה התנגדה בתוקף להפלה של התינוקות, אף שלבטח ירצחו ויעונו. היא אמרה: "אני מתנגדת באופן נחרץ להפלות, משום שזהו רצח טהור".
דעתה של תרזה בענייני מניעת הריון והפלה מלאכותית הייתה זהה לדעה הרשמית של הוותיקן והנצרות הקתולית, שתכנון מוקדם היא הדרך היחידה המותרת למניעת הריון. רבים מבקרים את תרזה על התעקשותה חסרת הפשרות כנגד הפלות ומניעת הריון, אפילו במקומות שבהם התינוק שיוולד ימות באופן וודאי, כגון במלחמות גדולות, או במקומות בעלי התפוצצות אוכלוסין, למשל העיר כלכותה שבה פעלה.
לתרזה היו דעות נחרצות גם נגד גירושין. היא טענה כי צריך להפוך את הגירושין ללא חוקיים, והיא ניהלה קמפיין גדול אך לא מוצלח בשנת 1997 במטרה להפוך את הגירושין באירלנד ללא חוקיים. למרות זאת, יש שמאמינים שלבסוף שינתה את דעתה בעניין גירושים, כשאמרה בריאיון למגזין מסוים על הגירושין של הנסיך צ'ארלס והנסיכה דיאנה "טוב שזה נגמר. בכל מקרה אף אחד מהם לא היה מאושר".
אחת הציטטות הידועות המיוחסות לה גורסת כי כאשר נשאלה תרזה מדוע אין היא מגיעה להפגנות נגד המלחמה ענתה, עלינו לפעול בעד ולא נגד, עשו הפגנה בעד השלום ואבוא.
40 ממכתביה נדפסו תחת הכותרת "אמא תרזה: הפוך נא לאורי", ומהם עולה כי היא הייתה נתונה לעינויי נפש כתוצאה מספקות אמוניים.
ביקורת.
עבודתה של האם תרזה נתקלה בביקורת, נטען שהיא ניצלה את מצוקת החולים כדי להמיר את דתם לנצרות-קתולית ושבחלק מהמימון שהיא השיגה נעשה שימוש למיסיון במקום שימוש לעזרה לעניים. טענות מסוג זה מופיעות בספרו של כריסטופר היצ'נס אודות האם תרזה, שפורסם ב-1995. טענות נוספות כגון היותה התורמת הגדולה למוסד הוותיקן והגנתה על עברייני מין הוצגו בסדרת הטלוויזיה "האמא תרזה - בשם האלוהים" אשר שודרה ב-2022.
כמו כן, נמתחה ביקורת על הסטנדרטים הרפואיים של מרפאות המסדר. נטען שאין בהם הפרדה בין החולים ובכך נפגעת בריאותם של חולים בעלי מחלות הניתנות לריפוי. כמו כן הועלו טענות כנגד רמת ההיגיינה הנמוכה הקיימת במרפאות.
הנצחה.
בית הולדתה בסקופיה הפך למוזיאון המתאר את פועלה. נמל התעופה של טירנה נקרא על שמה וכן בית החולים בטירנה. במקדוניה נקרא על שמה הכביש המהיר היוצא מהבירה סקופיה.
האם טרזה
אמא תרזה
אמא טרזה
איזה מקום נפלא
איזה מקום נפלא הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של איל חלפון שיצא לאקרנים בשנת 2005.
הסרט זכה להצלחה בישראל וזכה בחמישה פרסי אופיר בקטגוריית הסרט, התסריט, העריכה וכן בקטגוריית השחקן הראשי – אורי גבריאל. לאחר מכן זכה הסרט בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי בצ'כיה זכה בפרס חבר השופטים הבמאי איל חלפון ופרס השחקן הראשי ניתן לאורי גבריאל.
עלילה.
העלילה עוקבת אחר שלושה סיפורים, כביכול רחוקים האחד מהשני, המצטלבים לקו עלילתי אחיד: הסיפור הראשון מתנהל בדרום תל אביב, שם פרנקו, שוטר לשעבר אשר מתחייב לעבוד עבור מאפיונר גדול, עובר תהליך גילוי עצמי באמצעות ז'אנה, נערת ליווי אשר נמצאת תחת חסותו. במקביל, מתנהל קו עלילתי נוסף בשדות בערבה הדרומית, שם זלצר, חקלאי העובד בערבה, מנסה למצוא את ז'אנה בעקבות תמונה שמצא במקרה, וצריך לבטוח בחיפושיו באחד מפועליו התאילנדים. הסיפור השלישי מתנהל בשיכון בפרבר עירוני, שם אלוני, פקח שמורות טבע אשר מנהל מרדף אחר פועלים זרים, נאלץ להתמודד עם אביו החולה, ועושה זאת באמצעות אדי, מטפל פיליפיני. במהלך הסרט נחשף הצופה לעולמם של העובדים הזרים במדינת ישראל.
קריסט נובוסליץ'
קריסט אנתוני נובוסליץ' (Krist Anthony Novoselic; נולד ב־16 במאי 1965 בקומפטון, קליפורניה) הוא מוזיקאי רוק אמריקאי ממוצא קרואטי, אשר נודע ביותר כבסיסט של להקת נירוונה.
רקע.
נובוסליץ' נולד בקומפטון שבקליפורניה להורים שהיגרו מקרואטיה. כשהיה תינוק עברה משפחתו ללוס אנג'לס והתגוררה שם בשכונה שמרבית תושביה קרואטים. ב־1971 עברה המשפחה לאברדין שבמדינת וושינגטון, ושם הוא בילה את מרבית שנות נעוריו. בשנת 1980 למד נובוסליץ' בתיכון בזאדאר, יוגוסלביה דאז. שם הוא נחשף למוזיקת פאנק והאזין ללהקות כסקס פיסטולז והראמונס וללהקות מקומיות. כשחזר לארצות הברית הוא המשיך להתעניין במוזיקה. נובוסליץ' סיים את תיכון אברדין ב־1983.
יום אחד הביא הביתה אחיו הצעיר רוברט את ידידו קורט קוביין. קוביין שמע מוזיקה רועשת מחדרו של קריסט והתעניין לְמה הוא מאזין. קוביין ונובוסליץ' הפכו לידידים וחלקו את הערכתם ללהקה המקומית המלווינס. קוביין נתן לנובוסליץ' קלטת דמו של שיריו שקרא לה "Fecal Matter". נובוסליץ' האזין לה, ולאחר כמה חודשי התלבטות החליט להקים להקה עם קוביין.
נירוונה.
להקתם הראשונה של קוביין ונובוסליץ' שרדה אך שבועות מספר עד שהתפרקה. אבל משגילה הצמד כי המלווינס מרוויחים שמונים דולר לערב הופעה, הוא החליט לשוב לבמה כלהקת כיסוי לשירים של קרידנס קלירווטר רבייבל שבה תופף קוביין ונובוסליץ' שר וניגן בגיטרה. גם להקה זו הייתה קצרת ימים, שכן לאחר חודשים אחדים הצטרף אליהם ארון בקהארד למה שהיה גלגולה הראשון של נירוונה.
בקהארד עזב לאחר תקופה קצרה ומתופף המלווינס, דייל קרובר, החליף את מקומו עד אשר הצמד פגש את צ'אד צ'אנינג. שלישייה זו הקליטה את אלבום הבכורה של נירוונה, "Bleach", ב־1989.
צ'אנינג עזב גם הוא לאחר שנה ושוב קרובר מילא את מקומו, לצד מתופף מאדהאני, דן פיטרס.
בשנת 1990 המליץ באז אוסבורן מהמלווינס שקוביין ונובוסליץ' יאזינו למתופף להקת הפאנק סקְרים, דייב גרוהל. הם התרשמו ממנו מאוד, ולאחר שסקרים התפרקה יצר גרוהל קשר באמצעות אוסבורן עם נובוסליץ', וזה הזמין אותו לסיאטל להצטרף אליו ואל קוביין.
כמה חודשים לאחר מכן, ב־1991, הם הקליטו את אלבומם השני "Nevermind", שהקנה להם פרסום עולמי.
ברוב חייו העדיף נובוסליץ' את הכתיב המערבי של שמו הפרטי, Chris (כריס). בעקבות טיול לקרואטיה ב־1993 הוא החליט לכבד את מורשתו ולחזור לכתיב המקורי Krist (קריסט).
לאחר שקוביין התאבד, באפריל 1994, נסוג נובוסליץ' מאור הזרקורים. הוא הופיע רק בטקס פרסי MTV, שבו קיבלו הוא וגרוהל את פרס "הקליפ האלטרנטיבי הטוב ביותר" על ה קליפ לשיר Heart Shaped Box.
לאחר נירוונה.
נובוסליץ' פעיל בסיאטל כנגד יוזמות של הממשל הפדרלי להגביל אלבומים ולסווגם כ "ארוטיים" או "מזיקים לקטינים". הוא ייסד ארגון בשם JAMPAC (Joint Artists and Musicians Political Action Committee) שבמשך השנים הבאות נלחם כנגד חוקים והגבלות שונים, בין היתר הצעות להגבלת השתתפות קטינים באירועי מוזיקה המוניים.
נובוסליץ' גם המשיך בפעילותו המוזיקלית: בשנת 1995 הוציא אלבום אחד של להקתו Sweet 75, ובהמשך שיתף פעולה עם מוזיקאים שונים והיה חבר בלהקת Eyes Adrift.
הוא גם ממשיך בפעילות פוליטית ואף שקל להתמודד למשרת סגן מושל מדינת וושינגטון ב־2004. ספרו הראשון "Of Grunge and Government: Let's Fix This Broken Democracy", ראה אור באוקטובר 2004.
תומר בן-יוסף
תומר בן יוסף (נולד ב-2 בספטמבר 1979 בפתח תקווה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה.
תומר בן יוסף גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה ובסוף שנות התשעים עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, שם שיחק עד שנת 2005, כשהוא מבסס את מעמדו בהרכב הקבוצה ורושם 201 הופעות במדיה.