שנות השישים היו השנים הפוריות ביותר בהיסטוריה של המועדון, שפתח את העשור בסגנות האליפות בעונת 1959/1960, באליפות ובגמר גביע בעונת 1960/1961, ובגביע בשנת הארבעים להיווסדו, בעונת 1961/1962. אמנם בחלוף שנתיים מאז האליפות הקבוצה סיימה במקום השני בארבע עונות מתוך שלוש הבאות, אך האליפות הבאה הגיעה רק בעונת 1966/1967, ושנתיים לאחריה האליפות השלישית באותו עשור - בעונת 1968/1969. חוץ מהשנה שאחרי הגביע הראשון בעשור, הקבוצה הגיעה לגמר הגביע גם בעונות 1965/6-1967/8, וזכתה בו בעונת 1969/1970. הקבוצה גם זכתה בגביע קסר בעונות 1961/2-1962/3, בגביע העצמאות של מלטה בעונות 1967/8-1968/9 ובגביע בני מלטה בעונת 1969/70. בסך הכל זכתה הקבוצה ב-12 תארים בעשור הנ"ל (כולל הגביע האולימפי ומגן שמברי בעונת 1962/3).
שנות ה-70 וה-80: אי-יציבות.
בשנות ה-70 המועדון אמנם שמר על עקביות בזירה המקומית, אך לא הצליח לזכות בתארים משמעותיים בתוך מלטה, למעט אליפות אחת. לעומת זאת, המועדון נחל הצלחה יחסית בזירה האירופית, עם תוצאת תיקו מאופס מול מעצמת הכדורגל ריאל מדריד בגביע המחזיקות, ומעבר שלב באותו מפעל בשנה לאחר מכן מול פראם רייקוואייק, בקמפיין שהסתיים בהדחה משער עצמי בדקה האחרונה של ההארכה מול סטיאווה בוקרשט.
לקראת סוף העשור המזל התחיל לשחק שוב לטובת הקבוצה, ושחקנים ותיקים ומזדקנים פינו את מקומם לכוכבים חדשים וצעירים. הקבוצה סיימה במקום השני בליגה בעונת 1977/78, ובארבע העונות שלאחר מכן זכתה בשלוש אליפויות, שני גביעים ועוד מספר תארים משניים, כולל דאבל היסטורי בעונת 1981/82. בתקופה הנ"ל השלימה הקבוצה רצף ארוך של משחקים ללא הפסד - 37 משחקים על פני שלוש עונות, שיא מלטזי.
לאחר מכן הקבוצה חוותה ירידה מתמשכת ביכולת, דרך רצף של עונות כושלות שהסתיימו כולן ללא תואר ואף במאבק נגד ירידת ליגה. שיאו של רצף זה היה בעונת 1988/89, בה הקבוצה ניצלה מירידה לראשונה בתולדותיה רק דרך ניצחון במשחקי פלייאוף הירידה.
שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21: היציבות חוזרת.
פאולה חזרה ובנתה את מעמדה בליגה באופן יציב אך איטי ומתמשך, ולקראת אמצע שנות ה-90, עם מינויו של המאמן האנגלי בריאן טלבוט, עלתה על דרך חדשה של ניצחונות עם שתי אליפויות רצופות, בעונות שהסתיימו בשנים 1994 ו-1995. מאז ועד היום הטווסים לא עמדו בסכנת ירידה, כשהם מסיימים כמעט כל עונה בארבעת המקומות הראשונים, במשך תקופה של כ-20 שנה. יציבות זו עזרה לשלב שחקנים צעירים ממחלקת הנוער וביסוסה של זו כאחת הטובות במדינה. הקבוצה זכתה באליפות נוספת בעונת 2001/02, תחת המאמן מייקל וודס ועוזרו רוברט גאט. בעונה זו המועדון חגג 80 שנים להיווסדו, והיא הייתה העונה ה-25 במספר של טוני בזינה כנשיא המועדון, תפקיד בו הוא מחזיק עד היום. בעונה לאחר מכן עברו הפאוליסטים את שלבורן האירית בסיבוב הראשון של מוקדמות ליגת האלופות, אך הפסידו בשלב הבא לבואבישטה הפורטוגלית. לאחר מכן עברה הקבוצה חמש עונות שבהן היא אמנם לא זכתה באליפות אך הוסיפה לארון הגביעים שני תוארי גביע ותואר סופרקאפ אחד, אחרי עונת 2006/07.
בתחילת עונת 08/2007 נוצחה הקבוצה פעמיים במוקדמות הליגה האירופית על ידי וויבודינה נובי סאד, בהפרש כולל של 1-7 לטובת הקרואטים. הקבוצה סיימה בעונה זו במקום השביעי המאכזב, וגם בגביע לא נחלה הצלחה יתרה כשהפסידה לוולטה בתוצאה 1-2. לקראת העונה הבאה מונה לאימון הקבוצה המאמן האנגלי מארק מילר, ובעונת 2008/09 רשמה הקבוצה עונה היסטורית: המשחק המכריע של העונה, נגד ולטה, הסתיים בתוצאת תיקו מאופסת, וכתוצאה מכך זכו ההיברנים באליפות העשירית בתולדותיהם. בגביע הקבוצה הודחה ברבע הגמר פעם נוספת, הפעם בידי סלימה וונדררס. השחקנים הבולטים בפאולה בעונה זו היו אנדרו כהן, טרנס סקרי וקלייטון פאילה.
בעונת 2009/10 איכזבה הקבוצה כשסיימה במקום השישי בליגה, והפסידה בגמר הגביע בפנדלים לקורמי לאחר שהמשחק הסתיים בתוצאה 1-1 לאחר הארכה.
העשור השני של המאה ה-21.
בעונת ערכה הקבוצה שינויים נרחבים בסגל, כשהיא מצרפת מספר שחקנים ברזילאים, וגם מביאה לשורותיה את קלייטון פאילה, שעבר מסלימה אחרי שנתיים. בסיום העונה הבוצה סיימה במקום השני בליגה, אחרי ולטה. בעונה הבאה הקבוצה סיימה שוב במקום השני, וגם הפסידה בסופר קאפ לולטה (הזוכה בדאבל בעונה שעברה). לעומת זת, בגביע נחלה הקבוצה הצלחה בעונה זו, כשהיא זוכה בתואר העשירי שלה במפעל זה. בעונת זכתה פאולה באליפות ה-11 שלה, כשהיא מעפילה למוקדמות ליגת האלופות. שניים משחקניה הברזילאים, אדיסון וג'ורג'יניו, היו מלכי השערים בעונה זו עם 25 שערים שהובקעו על ידי כל אחד. במוקדמות האלופות הפסידה הקבוצה למכבי תל אביב מישראל. בעונת סיימה הקבוצה במקום השני, עם 4 נקודות פחות מהאלופה ולטה.
את עונת פתחה הקבוצה בצורה לא טובה, עם ניצחון אחד בשבעת משחקיה הראשונים בבית, אך אחרי פתיחה זו הציגה הקבוצה יכולת טובה, וסיימה את העונה במקום הראשון - האליפות ה-12 במספר להיברניאנס. בשתי העונות הבאות לא זכתה הקבוצה באף תואר.
תארים.
אליפות ליגת העל המלטזית (14):
1960/61, 1966/67, 1968/69, 1978/79, 1980/81, 1981/82, 1993/94, 1994/95, 2001/02, 2008/09, 2014/15, , 2022
הגביע המלטזי (10):
1961/62, 1969/70, 1970/71, 1979/80, 1981/82, 1997/98, 2005/06, 2006/07, 2011/12, 2012/13
הסופר קאפ המלטזי (3):
1994, 2007, 2015
הופעות באירופה.
תוצאות המסומנות ב-* הן תוצאות משחקי הבית של הקבוצה.
אה&quot;מ פרינס אוף ויילס (1860)
אה"מ פרינס אוף ויילס הייתה אוניית קו מן הדרג הראשון בעלת 121 תותחים, מונעת במדחף, שהייתה בשירות הצי המלכותי הבריטי. האונייה הייתה אחת משש אוניות מאותה סדרה, והושקה ב-25 בינואר 1860. ב-1869 הוחלף שמה, והאונייה נקראה מחדש אה"מ בריטניה. תחת שמה החדש עגנה האונייה בדרטמות', שם שימשה כאוניית אימון לקדטים עד 1905.
היסטוריה.
אוניית הקו פרינס אוף ויילס תוכננה תחילה כאוניית קו מן הדרג הראשון, הנושאת 120 תותחים, בעלת תפוסה של 3,186 טון. עבודות בניית האונייה החלו בפורטסמות' ב-10 ביוני 1848, אם כי ההזמנה הרשמית נמסרה רק כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-29 ביוני, והאישור הסופי לתכנון ניתן רק ב-28 ביולי באותה שנה.
ב-1849 החל הצי המלכותי הבריטי להכניס לשירות אוניות קו מונעות במדחף. באותה שנה הוזמנה האונייה אה"מ אגממנון, שהייתה בעלת מערך תרונה מלא ומנוע קיטור. נראה שבניית "פרינס אוף ויילס" הושהתה, שכן אוניות שהוחל בבנייתן אחריה הושלמו לפניה. שמונה שנים לאחר תחילת בנייתה שונתה ההזמנה הרשמית של הצי, והאונייה תוכננה מחדש כאוניית קו מונעת במדחף, בעלת 121 תותחים. מנוע הקיטור שהותאם לאונייה היה בעל שני צילינדרים וייצר כ-800 כוחות סוס.
האונייה הושקה ב-25 בינואר 1860, והחלה בהפלגות ניסיון במפרץ סטוקס במצר סולנט, בין פורטסמות' להאי וייט ב-31 באוקטובר 1860. הפלגות הניסיון הראשונות נעשו ללא תרנים, ובהן הגיעה האונייה למהירות ממוצעת של כ-12.5 קשר (יותר מ-23 קמ"ש).
הסבתה של "פרינס אוף ויילס" להנעה בקיטור הייתה חלק ממרוץ חימוש שהתנהל בין בריטניה לצרפת. האונייה הושלמה לקראת סופו של השלב הראשון בתחרות זו, שלב שבו היו האוניות לא משוריינות, ובשלב זה היה מספר אוניות קו המונעות בקיטור בשירות הצי הבריטי גדול מהמספר שהיה דרוש לצי בעתות שלום. ב-1861 השיקה בריטניה את אה"מ ווריור, האונייה מחופת השריון הראשונה, אוניית קו שהייתה מוגנת כולה בשריון מברזל מחושל. "ווריור" סימנה מהפכה בבניית אוניות מלחמה, והצי הבריטי הפסיק להזמין אוניות לא משוריינות והתמקד בתכנון החדש. עם זאת, עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-19 עדיין היה ערך באוניות הקו הלא משוריינות, וכמה מהן (שבנייתן החלה עוד לפני כן) הוכנסו לשירות במהלך שנים אלה.
ב-1867 פורקו מנועי הקיטור מהאונייה והועברו לאונייה מחופת השריון ריפאלס. ב-1869 הוחלף שמה של "פרינס אוף ויילס", והיא נקראה מחדש בריטניה. האונייה הועברה לדרטמות' ושם החליפה אונייה קודמת באותו שם. האונייה עוגנה במקום, תרניה הוסרו למעט התורן הקדמי, והיא מילאה את תפקידה של האונייה הקודמת, כאוניית אימון לקדטים.
בספטמבר 1905 נפתח על היבשה בדרטמות' הקולג' המלכותי הימי בריטניה שהחליף את בסיס האימונים על האונייה. בדצמבר 1904 הושקה אוניית מערכה חדשה בשם בריטניה, ואוניית העץ הישנה הוצאה רשמית משירות בספטמבר 1909. ב-23 בספטמבר 1914 נמכרה האונייה לפירוק, וביולי 1916 החל הפירוק עצמו.
סטניסלס הוגה
אה&quot;מ פרינס אוב ויילס (1860)
ג'וזף קנדי ג'וניור
סגן ג'וזף פטריק "ג'ו" קנדי ג'וניור (; 25 ביולי 1915 – 12 באוגוסט 1944) היה טייס בצי ארצות הברית, אשר נהרג במלחמת העולם השנייה.
קנדי היה בנם הבכור של ג'וזף קנדי ואשתו רוז קנדי, ואחיו של נשיא ארצות הברית לעתיד ג'ון פיצג'רלד קנדי. מראשית חייו יועד על ידי אביו לכבוש את נשיאות ארצות הברית. מותו בטרם עת הביא להעברת נטל הציפיות ממנו אל אחיו ג'ון.
ביוגרפיה.
קנדי נולד בברוקליין שבמסצ'וסטס. הוא למד בקולג' הרווארד (חלק מאוניברסיטת הרווארד). לאחר סיום לימודיו שם למד שנה בבית הספר לכלכלה של לונדון בהדרכתו של הרולד לאסקי, ואז נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
אביו וסבו ייעדו אותו מאז שנולד להיות הנשיא הקתולי הראשון ממוצא אירי של ארצות הברית. הוא היה ציר בוועידת המפלגה הדמוקרטית ב-1940, והתכוון להתמודד בבחירות לקונגרס ב-1946 על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס.
מלחמת העולם השנייה.