רנד מבקר במחנה המורדים מחוץ לקאירהיין ומורדט/פדן-פיין מתנקש בו. סמיצו טמגווה, האאס סדאי הצהובה החזקה ביותר כיום, מנסה לרפאות אותו ונכשלת, אבל דמאר פלין, אשאמאן זקן שמומחה ברפואה מצליח (וסמיצו מפצירה בו שילמד אותה). כשרנד מתעורר הוא לוקח את צבאו לתוך מרכז איליאן ורודף בעצמו את סמאל. סמאל שלא רוצה להשמיד את העיר "שלו" בורח לשדאר לוגות, ושם רנד הורג אותו עם אש-להט. מועצת איליאן מודיעה לרנד שהמלך מאטין סטפנוס מת (למעשה הוא שבוי בידי המגדל הלבן) ולכן רנד הוא המלך החדש.
דב רבינוביץ'
דב רבינוביץ' (1912–1999), היה אתלט ישראלי. אלוף המכביה השנייה (1935) בהטלת כידון ובכך היה לאתלט הישראלי היחיד שזכה במדליית זהב במכבייה זו.
ביוגרפיה.
רבינוביץ' נולד בבאקו (כיום בירת אזרבייג'ן) למשפחה בת חמישה אחים. אחד מהם היה אילקה רווה, זמר וחלילן.
היה ספורטאי מצטיין, שיחק בכדורגל, בכדוריד ואף זכה בשנת 1930 באליפות ארץ ישראל בשחייה במשחה ל-100 מטר גב.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה רבינוביץ' במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה 38.18 מטר, אחרי הרי שניידר (47.0 מטר) ולפני גרינמן מישראל (38.02 מטר). הוא התאמן בקבוצת ברית מכבים עתיד.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה רבינוביץ' במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 50.50 מטר, לפני בלא וייס מצ'כוסלובקיה ודוד הירשלר מישראל ארץ ישראל ובכך היה לאתלט הישראלי היחיד שזכה במדליית זהב במכבייה זו. בנובמבר אותה שנה הוא שיפר את שיא ישראל והעמידו על תוצאה של 50.82 מטר. שיא זה החזיק מעמד כחודשיים ונשבר על ידי אריה אטרמן ממכבי תל אביב (50.94 מטר).
באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה ריבינוביץ' בשתי מדליות ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.56 מטר, אחרי זאב שטיל (11.36 מטר) ואריה אטרמן (11.77 מטר) ובהטלת כידון בתוצאה של 44.65 מטר, אחרי אריה אטרמן 46.62 דקות ולב גוריון מבר כוכבא (46.10 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 31.81 מטר.
באליפות ישראל שנערכה במאי 1948 זכה רבינוביץ' בשתי מדליות זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 35.59 מטר וביידוי פטיש בתוצאה של 28.77 מטר.
חייו האישיים.
בנו, עמיהוד רבינוביץ' אף הוא אתלט מצטיין, אלוף ישראל ביידוי פטיש.
מחלה יתומה
חופמי עקום מקור
חברה מתירנית
חברה מתירנית היא חברה שבה חלק מהנורמות החברתיות הופכות ליברליות במידה רבה, במיוחד בנוגע לחופש מיני. בדרך כלל זה מלווה בשינוי במה שנחשב לסטייה. חברה מתירנית אומנם משמרת בדרך כלל את הכלל "לא פוגעים באחרים" (עיקרון הפגיעה או עקרון האי-תוקפנות), אך מלבד זאת יש בה מעט מאוד קודים מוסריים, דתיים או משפטיים (אין בה למשל פשעים ללא קורבן).
מאפיינים.
חברה מתירנית יכולה להיראות כתוספת לחברה חופשית. החברה החופשית מבוססת על ליברליזם פוליטי ופילוסופי מהמאה התשע-עשרה, בעוד שהחברה המתירנית מרחיבה את החירות מעבר לחופש פוליטי ואינטלקטואלי ומוסיפה גם חופש חברתי ומוסרי.
היסטוריה.
בחברות רבות, וביניהן בחברה המערבית, היו באופן מסורתי – ועדיין יש – הגבלות חברתיות על המסגרות וההקשרים בהם פרטים יכולים להשתתף במעשים מיניים, ועל סוג המעשים, כמו גם הגבלות מעמדיות, אתניות או מיניות על מי יכול לעשות מעשים מיניים עם מי.
בחברה המערבית, מודרניזם וחילון הביאו לשינוי הדרגתי ביחס למיניות עוד מראשית המאה ה-20, בעיקר במטרופולינים כמו ניו-יורק, פריז, וברלין.
פיתוח הגלולה למניעת הריון נחשב לזרז משמעותי, שביחד עם תרבות הנגד של שנות ה-60 הביאו למהפכה המינית.
שנות ה-60 באירופה ובאמריקה הביאו לקדמת הבמה עמדות ליברליות יותר כלפי חופש אמנותי, הומוסקסואליות, ושימוש בסמים – עמדות שמקורן בקבוצת בלומסברי. לעיתים קרובות מציינים גם את ההתרופפות שחלה בדבקות הקודמת של בריטניה במוסר וערכים ויקטוריאניים. המונח "חברה מתירנית" שימש במקור ככינוי גנאי בפיהם של אלה שהאמינו שיש בחברה יותר מדי הפקרות מינית.
בשנות השבעים והשמונים נקטו כמה סוציולוגים בריטים גישה ספקנית יותר כלפי שאלת "החברה המתירנית" של שנות השישים, וציינו כי היא למעשה הביאה רק לתיקונים ולהסדרה חלקית של פעילויות חברתיות שקודם לכן היו לא חוקיות ו/או סבלו מסטיגמה. לדוגמה, חוק העבירות המיניות הבריטי מ-1967 ביטל את ההפללה של הומוסקסואליות בבריטניה, אך בכפוף לגיל הסכמה גבוה יותר ולא שוויוני – 21, אם כי גיל ההסכמה ירד בהמשך ל-18 (1994), ולבסוף, ל-16 (2002). בנוסף, החוק מ-1967 ביטל את הפללת ההומוסקסואליות בנסיבות מוגבלות בלבד. באופן דומה, חוק ההפלות הבריטי מ-1967 לא אִפשר הפלה לפי בקשה אלא דרש קבלת היתר רפואי. יתר על כן, במספר מקרים העמדות החברתיות הפכו ליברליות יותר, כגון בנושא אי-ההפללה של קנאביס, אך הדבר לא הגיע לכדי שינוי חקיקה. לפיכך, ייתכן שהיקף "המתירנות" שהתחוללה בשנות השישים תואר בהפרזה. אולם, במקרה של זכויות להט"ב בבריטניה, מערב אירופה, קנדה וניו זילנד, השינויים הראשונים היו רק הקדמה לתקופות נוספות של שינויי חקיקה, שהרי מאז האי-הפללה הראשונית של ההומוסקסואליות התאפשרו גם נישואים חד-מיניים או איחוד אזרחי, ואימוץ בקהילה הגאה.
כמו כן, היו תקופות נוספות של חקיקה רפורמיסטית חברתית, שלא תוארו באופן דומה כעדויות לחברה מתירנית. תקופות אלה כוללות את החקיקה שעברה באוסטרליה ובניו זילנד לביטול ההפללה של הזנות, כמו גם את החקיקה שעברה במדינות רבות בארצות הברית לביטול ההפללה של קנאביס רפואי, והלגליזציה החלקית של קנאביס לצורכי פנאי בקנדה. נראה שהמונח חברה מתירנית הפך משויך לתקופה היסטורית ספציפית.
ביקורת.
אף על פי שליברלים רואים את המתירנות כחיובית, שמרנים חברתיים טוענים שהיא מחלישה את המבנים המוסריים והחברתיים-תרבותיים הדרושים לחברה מתוקנת וראויה. לדוגמה, הורדת שיעורי הגירושים, הפחתת השכיחות של מחלות המועברות במגע מיני ושליטה בפשע הן מטרות רצויות, ומתירנות עלולה לפגוע בהשגתן.
אחרים משיבים כי בעיות אלה בעצמן הן תוצאה של הדיכוי המבקש להעלים אותן. אנשים שנהנים מהחופש לחשוב, להתבטא, ולהתנהג ללא כפייה, תרמו לחברה שבה חושבים חופשיים יכולים לשגשג, בלי חשש מדיכוי שנובע מחוסר סובלנות.
בישראל.
החברה הקיבוצית הקדימה את החברה הישראלית בנושא המתירנות והייתה מתירנית באופן יחסי לזמנה. לא הייתה בה פוריטניות מתחסדת והיא התירה לפרטים להיות חופשיים יותר בהתנהגות הארוטית והסקסואלית (אומנם רחוק עדיין מהמקובל היום). הלבוש בקיבוצים עוצב אף הוא בסגנון חופשי, לא מוחצן ארוטית, אך גם לא מכופתר כמקובל בחברה המסורתית והדתית.
ממלכת קרואטיה-סלאבוניה
ממלכת קרואטיה-סלאבוניה הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, אשר הוקמה בשנת 1868 על ידי צירוף קרואטיה לסלאבוניה על פי הפשרה ההונגרית-קרואטית, ואשר התקיימה עד לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918.
רקע.
בשנת 1527 צורפה קרואטיה יחד עם ממלכת הונגריה לממלכת הבסבורג, ובשלום קרלוביץ צורף גם אזור סלאבוניה לשלטון בית הבסבורג. במהלך המאה ה-19 התעוררה הלאומיות הקרואטית, ובשנת 1848 סייעו הקרואטים לאוסטרים בדיכוי המרד ההונגרי.
היסטוריה.
בשנת 1867 הושגה הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, ולפיה הפכה קרואטיה לנחלת כתר הונגרית. בשנת 1868 הושגה פשרה בין קרואטיה להונגריה ונחתמה הפשרה ההונגרית-קרואטית, ולפיה אוחדו ממלכות קרואטיה וסלאבוניה לממלכת קרואטיה-סלאבוניה. קרואטיה קיבלה אוטונומיה מסוימת בעניינים מנהליים, חינוכיים, דתיים ומשפטיים, בעוד שהונגריה נשארה אחראית על תחומי החוץ והביטחון.
בשנת 1881 צורפו לממלכה שטחי מחוזות הגבול הצבאיים של קרואטיה וסלאבוניה, ובעקבות כך הועלה מספר הצירים הקרואטים באספה הלאומית ההונגרית מ-29 ל-40 צירים. בסוף המאה ה-19 הקרואטים והסרבים הביעו יותר ויותר רצון לעצמאות, ולייסודה של מדינה סלאבית מאוחדת בבלקן המערבי. אמנם דלמטיה, קרואטיה וסלאבוניה השתייכו לחלקים שונים של האימפריה, אך הם שייכו את עצמם לאותה אומה, ואף החזיקו בדגל ובסמל משותף. בתחילת המאה ה-20 התגברו דרישות הקרואטים והסרבים לאוטונומיה, והועלו הצעות ליצירת אימפריה טריאלית, ובה יקבלו הסלאבים מעמד שווה לגרמנים ולמדיארים.
המאבק לעצמאות הופסק בפתאומיות עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שהחלה ב-1914. במהלך המלחמה לא אירעו קרבות בשטחי קרואטיה, אך אלפי חיילים ממוצא קרואטי נהרגו בשדות הקרב השונים. ב-29 באוקטובר 1918 עם קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית, הכריזו הקרואטים, הסרבים (תושבי בוסניה והרצגובינה) והסלובנים על עצמאות, והקימו את מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. זמן קצר לאחר מכן הצטרפה המדינה לממלכת סרביה והוקמה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שהפכה בשנת 1921 לממלכת יוגוסלביה.
מרד הגנרלים
חינוך (הלכה)
מצוות חינוך (או דין חינוך) היא מצווה מדרבנן המחייבת את האב לחנך את בנו הקטן לקיים את המצוות, על מנת להרגילו לקיימם אף לכשיגדיל ויתחייב במצוות מהתורה. המילה 'חינוך' פירושה התחלה או הרגל.
מהות המצווה.
דין הקטן.
על פי התורה, קטן שהוא פחות מגיל שלוש עשרה, פטור מלקיים מצוות, עד גיל שלוש עשרה, אז הוא נעשה בר מצווה. אף שמהתורה הקטן פטור מהמצוות, החל מגיל חינוך חלה על אביו החובה לחנך אותו לקיום מצוות.