רפרטואר בתזמורת מורכב בעיקר ממארשים ושירים פטריוטיים אמריקאים. חלק ניכר מעשרות המארשים שחיבר ג'ון פיליפ סוזה נכתבו במיוחד עבור התזמורת ומזוהים עמה, בפרט המארש הלאומי של ארצות הברית, "כוכבים ופסים לנצח" ("The Stars and Stripes Forever") ומארש הוושינגטון פוסט (The Washington Post). לקבלת הנשיא, בטקס בראשותו, תנגן התזמורת את ההמנון "הידד למנהיג". בטקס בראשות סגן נשיא ארצות הברית ינוגן "Hail, Columbia". חלק אחר מרפרטואר התזמורת מורכב מעיבוד מוזיקלי ליצירות ממוזיקה קלאסית ועד מוזיקה שנכתבה לסרטי קולנוע הוליוודיים, בדגש על יצירות מספר השירים האמריקאי הגדול או שחוברו על ידי מלחינים אמריקאיים (כמו, למשל, אהרן קופלנד).
יחסי בוטסואנה–גרמניה
יחסי בוטסואנה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת בוטסואנה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
סקירה כללית.
שתי המדינות מקיימות יחסים בילטרליים טובים, המבוססים על כבוד הדדי ושיתוף פעולה בתחומים מגוונים. מאז ביקורו של הנשיא הגרמני, הורסט קלר ב-2006, שיתופי הפעולה החלו להתגבר בהתמדה. בוטסואנה פתחה את שגרירותה בברלין ב-2013.
נשיא בוטסואנה ביקר בגרמניה בפברואר 2012, שם נפגש עם הקנצלר הגרמנית אנגלה מרקל ונשיא גרמניה כריסטיאן וולף. נשיא בוטסואנה ביקר שוב בגרמניה כחלק מתערוכת הסחר הבינלאומית שהתקיימה בברלין במרץ 2017. באוגוסט 2016, סגנית שר החוץ הגרמנית, מריה בוהמר, ביקרה בבוטסואנה.
יחסים כלכליים.
על פי הלמ"ס הגרמני, בשנת 2016, הסחר בין המדינות הסתכם ב-74.5 מיליון יורו כאשר גרמניה ייצאה לבוטסואנה סחורה בשווי 72.3 מיליון יורו. בוטסואנה מייצאת לגרמניה בעיקר מוצרי בשר ואילו גרמניה מייצאת לבוטסואנה בעיקר מכונות, מוצרי חשמל, כלי תחבורה, מוצרי מתכת, מוצרים כימיים, מוצרי עץ ועוד.
מיו (פוקימון)
מיו (ביפנית: ミュウ, נהגה: Myū) הוא אחד מדמויות זיכיון המדיה פוקימון מבית נינטנדו, אשר נוצר על ידי סטושי טג'ירי. מיו מאופיין בצבעו הורוד, בגודלו הזעיר, ובכוחותיו העל טבעיים. כמו כן, הוא מוגדר כפוקימון אגדי.
מיו הוסף למשחקי הווידאו פוקימון אדום וכחול על ידי היוצר, מתכנת מחברת גיים פריק שיגקי מורימוטו, בתור דמות סודית. בכך, נוכחות מיו במשחק הוקפה בשמועות ומיתוסים, אשר תרמו כדי להפוך את פוקימון לזיכיון מוצלח. במשך שנים, לא הייתה אפשרות להשיג את מיו באופן רגיל, פרט לאירועי פוקימון מיוחדים.
הופעתו הראשונה של מיו בסרטים הייתה ב-" כדמות הראשית לצד מיוטו. הסרט חשף את מיו כפוקימון מאובן עתיק, שנמצא בג'ונגל בגיאנה על ידי צוות של מדענים, אשר השתמשו בו כדי ליצור את מיוטו, שיבוט גנטי של מיו שנועד להיות חזק יותר. מאוחר יותר, הופיע מיו בסרט השמיני, " כדמות הראשית לצד לוקאריו.
רעיון ויצירה.
בניגוד לדמויות הישנות בזיכיון המדיה פוקימון, פיתוחו של מיו לא היה תחת פיקוח של קן סוגימורי, אלא על ידי המתכנת שיגקי מורימוטו. מורימוטו תכנת את מיו והוסיף אותו למשחק בסתר, בתור מתיחה בין הצוות קצת לפני השקתו ביפן, מתוך כוונה שמיו יהיה פוקימון שרק חברי הצוות ידעו איך להשיג. בתום הפיתוח, נוסף מיו למשחק "פוקימון אדום וכחול" לאחר תיקון שגיאות במשחק.  על אף שמיו לא נועד להיות פוקימון רגיל במשחק, עקב תקלה, השחקנים היו מסוגלים להיתקל בו.
באביב 1996, נשיא גיים פריק, סאטושי טג'ירי השתמש ביומן המאנגה היפני "CoroCoro Comic" כתערוכה ניסיונית של מיו וחילק את הקלפים הראשונים שלו למשחק הקלפים כמתנות חינם, שהפתיעו רבים מצוות החברה, כולל מורימוטו. בעקבות ההצלחה של הניסוי ב-15 באפריל 1996, גיים פריק הכריזה על תחרות, כאשר 151 הזוכים יזכו במיו. טג'ירי תיאר את השימוש במיו ליצירת הייפ סביב "הדמות הבלתי נראית" בתוך המשחק, כדי להמשיך לעורר עליו עניין רב וכן שמועות ומיתוסים על המשחק שיועברו מפה לאוזן, אשר יגרמו להגברת המכירות של המשחק.
עיצוב ומאפיינים.
כמו מיוטו, מיו הוא פוקימון מסוג על חושי ובעל סטטיסטיקות גבוהות. מורימוטו עיצב אותו בגוון ורוד חיוור, עם עיניים גדולות, וזנב דק וארוך. עורו של הפוקימון מכוסה בפרווה דקה וקצרה, אשר ניתן לראות רק במיקרוסקופ. הדנ"א משלב הרכב גנטי של כל הקיים במיני הפוקימון, והוא מוצג בתור מעין אב קדמון של כל הפוקימונים. מיו הוא פוקימון ביישן ונראה רק לעיתים רחוקות על ידי בני אדם. הוא פוקימון מיתי, אם כי סווג בעבר בתקשורת שאינה יפנית כאגדי לצד הפוקימונים ארטיקונו, זאפדוס, מולרטס ומיוטו. מספרו של מיו בפוקידקס הוא 151, ובכך הוא סוגר את הדור הראשון של פוקימון, כאשר הקודם לו הוא מיוטו במספר ה-150, והעוקב לו הוא צ'יקוריטה במספר ה-152. שמו של מיו מבוסס על אונומטופיה של יללת חתול בוכה, 'מיאו'.
במשחקי הווידאו, מיו מסוגל ללמוד כל מתקפה שניתן ללמד. יחד עם דיטו וסמירגל, מיו מסוגל לשנות את צורתו לשלל פוקימונים אחרים. באנימה, הוא מסוגל ללמוד מהלכי טיסה, טלפורטציה, שינוי צורה, הפיכה לבלתי נראה, וזימון בועות אנרגיה להגנה, שעשוע, או למטרות אחרות.
הופעות.
במשחקי הווידאו.
מיו מוזכר בפוקימון אדום וירוק באחוזת סיניבאר. במשך זמן מה, ניתן היה לקבל את מיו רק באופן לגיטימי במשחקי הפוקימון באמצעות נינטנדו. מיו נחשף לראשונה לציבור בגיליון אפריל 1996 של קורוקורו קומיקס. מיו מופיע גם כאחד הפוקימונים שניתן לשחרר מהפריט פוכדור בסדרת סופר סמאש ברוס.
באנימה.
הופעתו הראשונה של מיו בסדרת האנימה היה ב, היכן ששימש כאחת הדמויות הראשיות. בעבר האמינו כי זה זמן רב שמיו מוגדר כפוקימון נכחד, וידוע היה עליו כי הוא היה הפוקימון האגדי הנדיר והעוצמתי ביותר אי פעם. לאחר שנים של מחקר, מדענים הצליחו להשתמש ב-DNA של מיו על מנת ליצור את מיוטו (באנגלית: Mewtwo), שיבוט פוקימוני משופר גנטית של מיו, אשר הופך ליריבו העיקרי בסרט.
הסרט השמיני, , סובב סביב כוחו של מיו, מגוריו ומקורו. בסרט מוצג עץ משפחה פוקימוני; בו הפוקימון הראשון הוא מיו, והאחרון הוא הו-הו, פוקימון אגדי מהדור השני.
אקדח מעשן
אקדח מעשן הוא התייחסות לאובייקט או עובדה המשמש כראיה חד משמעית לביצוע פשע או מעשה דומה, והוא שלב אחד לפני תפיסה בזמן מעשה. בדרך כלל, מדובר באוסף של ראיות נסיבתיות המובילות למסקנה אחת, ולא בראיה ישירה וחד משמעית.
שמו במקור בא מרעיון של מציאת אקדח שעדיין מעשן (כלומר, שנעשה בו שימוש ממש לאחרונה) של אדם החשוד ברצח, במצב זה תהיה הרשעתו כמעט ודאית. מקור הביטוי בספר על שרלוק הולמס בסיפור, "ההרפתקה של גלוריה סקוט" (1893).
בנוסף, מושג זה התפתח לכדי שימוש במקרים לגמרי לא קשורים לפעילות פלילית. לדוגמה, ראיות מדעיות לא ודאיות לגמרי לטובת השערה מסוימת נקראות לפעמים "אקדח מעשן".
משפחת נפולאונה
אלי ביתאן
אלי ביתאן (נולד בה' באב ה'תש"ן, 27 ביולי 1990) הוא עיתונאי, עורך ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בשכונת קריית משה בירושלים, ליעל ולאבנר ביתאן, מקים "חסלט" ו"גלאט עלים". אמו ממוצא יהודי-מרוקאי ואביו ממוצא יהודי-תוניסאי.
בגיל צעיר עברה משפחתו לבית שמש. הוא למד בבית הספר החרדי-אמריקאי "מגן אבות" ו"תורה לשמה" המשתייך לרשת החינוך של ש"ס. למד בישיבת "משכן שלמה" של הרב אברהם פרוידיגר בירושלים, ומשם המשיך למספר ישיבות בהן למד, בין היתר למד תקופה בישיבת פוניבז' בראשות הרב שמואל מרקוביץ'.
בל"ג בעומר תשפ"א נישא לריקי אופנהיים.
מתגורר ביפו.
לדבריו כבר בעת לימודיו בישיבת פונוביז' הוא יצא בשאלה, ובתקופה מסוימת הסתובב ללא כיפה.
קריירה.
בשנת 2007 התחיל לשמש ככתב בעיתון "שעה טובה", תחת העורך הראשי יונתן אינדורסקי. ביתאן כתב תחת שורת שמות-עט: אלי נתיב, מאיר ווסטהיים ועוד. באותה שנה עבר להתגורר בתל אביב, ועבד כיועץ תסריט בסרט "המשוטט" של אבישי סיון, ובעבודות כתיבה ועריכה שונות. בשנת 2008–2009 הגיש תוכנית רדיו בתוכנית הצעירים של רשת א' "בראש צעיר".
כעבור כמה שנים החל לכתוב במגזין החרדי "בקהילה". בפברואר 2014 החל לערוך באתר "בחדרי חרדים", במקביל הצטרף לכתיבה באתר "שיחה מקומית", אותו אף ערך במשך שנתיים.
במקביל משמש כפרשן לענייני חרדים ופוליטיקה חרדית בתוכניות טלוויזיה, בין השאר ב"לונדון את קירשנבאום" בערוץ 10, וחבר-קבע במועצת הפרשנים של קו הנייעס "קו הסקופים".
במאי 2017 התפרסם כאשר נאם בעצרת השמאל בכיכר רבין לציון חמישים שנה למלחמת ששת הימים וכיבוש השטחים. נאומו של ביתאן עורר מהומה ברשתות החברתיות, וגורמי ימין פנו להנהלת אתר "בחדרי חרדים" בדרישה לפטרו, לאחר שבוע הודיעה הנהלת האתר על פיטוריו של ביתאן מתפקיד העורך. בהמשך נאם בהפגנה שהתקיימה מול ביתו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, בקריאה לסיים את גרירת הרגליים בחקירות נתניהו.
מינואר 2018, החל לשדר ברדיו כאן מורשת של תאגיד השידור הישראלי תוכנית אקטואליה מדי בוקר בימי ראשון-רביעי בשם "מנדי וביתאן" יחד עם העיתונאי החרדי מנדי גרוזמן. מ-29 באוגוסט 2019 התוכנית משודרת גם ביום חמישי ומשודרת גם בכאן 11. התוכנית בעלת אופי אקטואלי, לצד עיסוק בסדר היום במגזר הדתי והחרדי. השניים חשפו בתוכנית הקלטות של ראש ישיבת פוניבז', הרב גרשון אדלשטיין, בהן הוא מורה להורים שלא למחות בילד מחלל שבת, ואף לרכוש לבנות בגדים "שאינם צנועים". ההקלטות עוררו סערה במגזר החרדי.