פארפריי הוא צעיר סקוטי העובר בקסטרברידג' בדרכו לאמריקה. הנצ'רד מגלה את כשרונותיו לעסקים ומשכנע אותו להיות מנהל עבודה שלו. פארפריי הוא איש עסקים מוכשר ויודע גם להתנהג בחברה, הוא כובש את לב אנשי קסטרברידג' בשירתו העריבה. הנצ'רד מעריך את פארפריי ומתייעץ איתו בנושאים מקצועיים ואישיים. כבר בראשית היכרותם מספר הנצ'רד לפארפריי את סיפור חייו, אך אחר כך מתחרט על כך שנתן בידי פארפריי כוח שיוכל לנצל נגדו.
אופיו של פארפריי מנוגד לזה של הנצ'רד: הוא מחושב ורציונלי ורגשותיו שטחיים. הוא שר בפאתוס ומרגש אחרים בשירתו, אבל הנוסטלגיה והגעגועים למולדתו שהוא מביע בשירה מזויפים, והוא אינו מעוניין לחזור למולדתו. בניגוד להנצ'רד שחותם על עסקות בתקיעת-כף עורך פארפריי חוזים מסודרים, וכל עסקה נרשמת בספרי החשבונות. הוא בעל מזג טוב ואהוב על אנשי העיר, שמעריכים את ידיעותיו יותר מאשר אלו של הנצ'רד. כשהנצ'רד משפיל את אחד מעובדיו, אייבל ויטל, וגורר אותו מהמיטה בלי מכנסיים, עומד פארפריי לצידו של אייבל, מתעמת עם הנצ'רד ומאיים לעזוב אותו.
פארפריי מביא איתו את המודרניות והקידמה. הוא מביא איתו שיטות חדשות לטיפול בתבואה, וממליץ להשתמש במכונת זריעה במקום השיטות הידניות שהיו נהוגות עד אז.
פארפריי מצליח בכל מה שהנצ'רד נכשל בו - הוא זוכה באהבתה של לוסטה, בתמיכתם של אנשי העיר, ולבסוף גם בתואר ראש העיר. הוא קונה את ביתו של הנצ'רד, וזה נאלץ לעבוד אצלו כשהוא נשאר חסר כל.
רגשותיו של הנצ'רד כלפי פארפריי עזים ונעים בין אהבה כעס, קנאה ושנאה. לעומתו, יחסו של פארפריי להנצ'רד הוא מתון יותר, יחס של כבוד, ידידות, רוגז ואדישות. גם רגשי האהבה שלו לנשים שבחייו אינם עמוקים: הוא נמנע מלהיפגש עם אליזבת-ג'יין כשהנצ'רד דורש זאת ממנו, מתאהב בלוסטה במהירות, וזמן קצר אחרי מותה חוזר לאליזבת-ג'יין ונושא אותה לאישה.
אליזבת ג'יין.
ברומן מופיעות שתי דמויות בשם אליזבת-ג'יין. הראשונה היא בתם התינוקת של מייקל וסוזן הנצ'רד הנמכרת לניוסון יחד עם אמה ומתה בילדותה. והשנייה אליזבת-ג'יין המופיעה לכל אורך הרומן, בתו של ניוסון. סוזן מסתירה את האמת על עברה גם מהנצ'רד וגם מאליזבת-ג'יין, וכשהנצ'רד אומר לאליזבת שהוא אביה היא מקבלת את דבריו כפשוטם ומתייחסת אליו כאל הורה. היא מטפלת בו כשהוא חולה, ונעצבת על כך שהוא מתייחס אליה בקרירות.
אליזבת ג'יין רצינית, מאופקת, ומחשיבה מאוד נימוסים ומהוגנות חברתית. היא נוטה למלנכוליה ובעלת יכולת לאהוב ומעניקה מאהבתה לאמה, לאביה, לאביה החורג ואחר כך לבעלה. אליזבת מרבה לקרוא, ללמוד ולהשתפר, היא עוברת לגור עם לוסטה ולומדת ממנה איך מתנהגים בחברה. בתחילת הרומן מתוארת אליזבת כקפדנית ונאיבית, אך היא מתפתחת להיות אישה עדינה, טובת-לב ואוהבת.
לוּסֶטה.
לוּסֶטה טמפלמן היא אישה צעירה ויפה, קלת דעת ולא זהירה במעשיה. היא הייתה המאהבת של הנצ'רד בג'רזי, ורצתה להינשא לו אך לא יכלה לעשות זאת, עקב חזרתה של סוזן ונישואיה להנצ'רד. עם מותה של סוזן מגיעה לוסטה לקסטרברידג' כשבכוונתה להתחתן עם הנצ'רד ולהציל את שמה הטוב. דודתה העשירה מבאת' מתה, והורישה לה סכום כסף והיא מגיעה לקסטרברידג' כאישה עשירה.
לוסטה מזמינה את אליזבת-ג'יין לגור איתה כדי למשוך את הנצ'רד לביתה, אך תוכניתה אינה עולה יפה כי בשלב זה מתנכר הנצ'רד לאליזבת. פארפריי שמחזר אחרי אליזבת-ג'יין מגיע לביתה ופוגש במקומה את לוסטה. הם מתאהבים, לוסטה דוחה את חיזוריו של הנצ'רד ומתחתנת עם פארפריי. לוסטה חוששת שבעלה ידע על פרשיית האהבים הקודמת שלה ממכתבי האהבה השערורייתיים ששלחה להנצ'רד. היא רוצה לעזוב את קסטרברידג' מחשש שעברה יתגלה, אבל פארפריי מקבל את תפקיד ראש העיר ומסרב לעזוב. בסופו של דבר קוראים אנשי העיר את המכתבים ומארגנים את תהלוכת הלעג, עם בובות בדמות לוסטה והנצ'רד, תהלוכה שגורמת לה לזעזוע ומביאה למותה.
נושאים עיקריים.
הגורל וחשיבות אופי האדם.
כותרת המשנה של הרומן, המכנה את הגיבור "אדם בעל אופי", קובעת את הגורם העיקרי שמניע את ההתרחשויות ברומן. לא הגורל הוא שגורם להידרדרותו של מייקל הנצ'רד אלא אופיו ומעשיו. רתחנותו ומזגו החם מרחיקים ממנו את האנשים שהוא אוהב, קלות דעתה של לוסטה גורמת בסופו של דבר למותה, והזהירות המופרזת באופיה של אליזבת'-ג'יין מרחיקה ממנה את הנצ'רד.
"אופי האדם הוא הגורל" ("Character is Fate") כך מצטט תומאס הרדי את המשורר הגרמני נובאליס. האישיות היא הקובעת את דרכו של האדם. גם אם נראה שיד הגורל נגדו, האופי והמעשים הם שקובעים את גורלו ולא כוחות עליונים שאינם בשליטתו.
המזל הרע פוגע בהנצ'רד שוב ושוב. כשנראה לו שמצבו משתפר, קורה משהו שהופך שוב את עולמו.
ביום שהנצ'רד מגלה לאליזבת-ג'יין שהיא בתו, הוא מוצא את מכתבה של סוזן שמגלה לו שהיא בעצם איננה בתו. הנצ'רד מתעלם מהכתוב על המעטפה, בקשה לפתוח את המכתב רק ביום נישואי אליזבת-ג'יין, ואחר כך אינו מספר את האמת לאליזבת ומתנהג אליה באכזריות.
ביום שבו מתה לוסטה ואליזבת-ג'יין מוכנה לחזור ולחיות עם הנצ'רד, מגיע ניוסון לעיר כדי לחפש את בתו. הנצ'רד משקר שוב ואומר שאליזבת-ג'יין מתה לפני שנה. הוא יודע שהאמת תתגלה במהרה, אך אינו עומד בפיתוי לקבל את אהבתה של אליזבת-ג'יין שעדיין חושבת שהוא אביה.
תהפוכות מזג האוויר משבשות את החגיגות שמתכנן הנצ'רד, וחמוּר מכך ניסיונו להיעזר בחוזה מזג-אוויר מביא להפסדים כבדים, שמביאים אותו בסופו של דבר לפשיטת רגל. הנצ'רד מאשים את ההשגחה העליונה שמביאה עליו אסונות, אבל מזגו ההפכפך ותגובותיו לאירועים, הם שמביאים על הנצ'רד את מפלתו.
שמירה על המוניטין והשם הטוב.
שמירה על המוניטין והשם הטוב הוא אחד הנושאים החוזרים ברומן. כשהנצ'רד מתעורר משכרונו בבוקר שאחרי מכירת אשתו הוא חושש שאמר את שמו למישהו, כל עוד איש אינו יודע את שמו הוא יכול להתקדם בחיים בלי שהמעשה ישפיע עליו. עשרים שנה לאחר מכן כאשר מגיעה מוכרת הדייסה לקסטרברידג' ומגלה לאנשי העיר את סודו, מאבד הנצ'רד את כבודו ואת שמו הטוב.
לוסטה מתנהגת בקלות דעת כשהיא חיה עם הנצ'רד בג'רזי. היא אינה מסתירה את יחסיהם ומעוררת שערורייה. מאוחר יותר היא מגיעה לקסטרברידג' כדי להנשא לו ולהציל את שמה הטוב. היא משנה את שמה לטמפלמן ומנסה להסתיר את מוצאה, אבל אינה נזהרת במעשיה וממשיכה לכתוב להנצ'רד מכתבים שעלולים להרשיע אותה. לעומתה סוזן מנסה לשמור על מהוגנות גם כשהיא נמצאת עם ניוסון וגם כשהיא חוזרת להנצ'רד, הם נישאים מחדש כדי שבאופן פומבי יראה הכול כראוי.
הנצ'רד חושש לדימוי הצבורי שלו כראש העיר. הוא כועס על אליזבת-ג'יין שמדברת בסוציולקט של המעמד הנמוך, ובמיוחד כשנודע לו שהיא שרתה אנשים במלון ביום בו הגיעה לעיר. אך עד מהרה הוא עצמו גורם לערעור מעמדו הציבורי ולא אליזבת.
מסורת מול חדשנות.
הנצ'רד מייצג את אורח החיים הכפרי שבתקופה זו כבר הולך ונעלם; פארפריי מייצג את החדשנות, הטכנולוגיה המאפשרת לו לשפר את איכות הקמח מחיטה פגומה באמצעים מודרניים. דוגמה להבדלים ביניהם מוצגת בחגיגות שהם מארגנים לציון אירוע לאומי: הנצ'רד מתכנן חגיגה כפרית מסורתית הכוללות תחרויות ופרסים כגון חזיר חי, ושתיית תה, ופארפריי מציע נשף עם מוזיקה וריקודים. כשפארפריי מביא לעיר מכונת זריעה חדישה מתייחס הנצ'רד למכונה בזלזול, ואליזבת-ג'יין מעירה שהרומנטיקה שבזריעה תיעלם.
לאורך הרומן לוקח פארפריי, איש הטכנולוגיה והחדשנות, את מקומו של הנצ'רד המאמין במסורת ובאמונות תפלות, כפי שהעידן התעשייתי מחליף במהירות את החקלאות המסורתית בווסקס ובכל אנגליה.
שאול ודוד.
ביחסים שבין מייקל הנצ'רד ודונלד פארפריי יש הקבלה לסיפור התנ"כי של שאול המלך ודוד. כשהם נפגשים לראשונה הנצ'רד הוא ראש העיר וסוחר אמיד ופארפריי צעיר בראשית דרכו, כפי ששאול היה מלך ודוד נער שנלקח מאחורי הצאן.
אופיו של הנצ'רד מזכיר את שאול, הוא מהיר-חמה, אימפולסיבי ונתון למצבי רוח משתנים. כשרוחו רעה עליו מזמין שאול את דוד לנגן לפניו; גם הנצ'רד נרגע כשהוא מאזין למוזיקה. כשפארפריי מגיע לראשונה לקסטרברידג' הוא שר לפני האנשים בפונדק, וקולו הערב מושך את ליבו של הנצ'רד.
פארפריי הוא בן דמותו של דוד המלך. כבר המשפט הראשון לגביו מתאר אותו כאדמוני, ודוד מתואר: "וְהוּא אַדְמוֹנִי, עִם-יְפֵה עֵינַיִם וְטוֹב רֹאִי" (שמואל א' טז יב). פארפריי מוזיקלי, הוא זמר בעל קול ערב, ודוד יודע נגן.
פארפריי פותר את בעיית החיטה הפגומה שהנצ'רד והסובבים אותו אינם יכולים להתמודד איתה. ההקבלה היא לניצחון דוד על גלית הפלישתי. מיד אחר כך ממנה הנצ'רד את פארפריי למנהל עסקיו, כפי ששאול ממנה את דוד למפקד על צבאו "וַיְשִׂמֵהוּ שָׁאוּל, עַל אַנְשֵׁי הַמִּלְחָמָה". אנשי העיר מחבבים את פארפריי, וכל העם אוהב את דוד "וַיִּיטַב, בְּעֵינֵי כָל-הָעָם, וְגַם, בְּעֵינֵי עַבְדֵי שָׁאוּל." (שמואל א' יח ה).
הנצ'רד שומע את אנשי העיר מדברים על הצלחתו של פארפריי ועל כך שיעלה על מעסיקו, כמו שאול השומע את הנשים כשהם חוזרים מהקרב. "וַתַּעֲנֶינָה הַנָּשִׁים הַמְשַׂחֲקוֹת, וַתֹּאמַרְןָ: הִכָּה שָׁאוּל בַּאֲלָפָו, וְדָוִד בְּרִבְבֹתָיו" (שמואל א' יח ז). מאותו יום עוין שאול את דוד, ואילו הנצ'רד מפטר את פארפריי ואוסר עליו לחזר אחרי בתו.
הצלחתו של פארפריי גורמת להנצ'רד לקנא בו עד כדי רצון להרוג אותו, שאול מנסה להרוג את דוד פעמים אחדות אך נכשל, "וַיְבַקֵּשׁ שָׁאוּל לְהַכּוֹת בַּחֲנִית, בְּדָוִד וּבַקִּיר, וַיִּפְטַר מִפְּנֵי שָׁאוּל, וַיַּךְ אֶת-הַחֲנִית בַּקִּיר; וְדָוִד נָס וַיִּמָּלֵט, בַּלַּיְלָה הוּא" (שמואל א' יט י).