ב-23 באפריל 2009 אישרה מזכירות מפלגת העבודה את מינויו לתפקיד מנכ"ל זמני של המפלגה, במקום המזכ"ל המכהן איתן כבל, בכפוף לאישור ועידת המפלגה. זאת, בעקבות התנגדותו של כבל לישיבתה של העבודה בממשלת נתניהו. במחאה על קבלת ההחלטה הודיע גזבר המפלגה, משה עמית, על כוונתו להתפטר מהתפקיד, וכעבור זמן מה התפטר מתפקידו. ב-26 באפריל 2009 ביטל המוסד לבירור עתירות במפלגת העבודה את מינויו של שירי. יו"ר המוסד, עו"ד גד קרני, אמר כי "בשלב זה אין ליצור תפקיד יש מאין". בנוסף, נקבע כי אין לכנס את ועידת המפלגה כדי להדיח את המזכ"ל, כבל. חברי הכנסת שהתנגדו לכניסה לממשלה טענו בדיון ל"ביריונות פוליטית" מצד יו"ר המפלגה אהוד ברק, שלטענתם מנע מהם להתבטא ולהעלות הצעות משלהם. ב-10 במאי 2009 התכנסה ועידת המפלגה, ללא ארבעת חברי הכנסת המורדים כדי לאשר את מינויו של שירי לתפקיד מזכ"ל המפלגה.
שירי היה מעורב במהלך השנים בעסקי נדל"ן. חברת "תשואה 10" שבבעלותו המשותפת צברה הפסדים וחובות בהיקף של עשרות מיליוני דולרים, וב-2011 קרסה החברה ואושר על ידי בית משפט הסדר בעלי חוב בסך 13 מיליון ש"ח. חובות נוספים של החברה בסך למעלה מ-100 מיליון ש"ח נותרו מחוץ להסדר. ב-2014 הוגשה תביעה בבקשה להרמת מסך נגד ויצמן שירי, בגין חובות אלו.
חיים אישיים.
תושב השכונה התל אביבית אזורי חן, גרוש ואב לשלושה ילדים. כיום בן זוגה של העיתונאית לשעבר סמדר הילה שמואלי.
אילן שלגי
אילן שלגי (נולד ב-13 ביולי 1945) הוא חבר הכנסת לשעבר בכנסת ה-16 מטעם סיעת שינוי, לשעבר שר המדע והטכנולוגיה והשר לאיכות הסביבה בממשלה ה-30.
ביוגרפיה.
בעל תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. סא"ל במילואים. בעבר היה יושב ראש הדירקטוריון של חברת הנפט הלאומית (חנ"ל).
בבחירות לכנסת השמינית מוקם במקום ה-106 ברשימת הליכוד . בכנסת ה-16, היה שלגי יו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט בכנסת, חבר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, יו"ר ועדת המשנה לכוח אדם וחבר בוועדת המשנה לבניין הכוח ותפיסת הביטחון. שימש כיו"ר השדולה למען ההשכלה הגבוהה, יו"ר משותף של השדולה להקמת גדר ההפרדה, יו"ר ועדת אכיפה בשדולה למאבק בתאונות הדרכים, חבר בשדולות לאיכות הסביבה, למען אנשי המילואים, למען חיילי צה"ל, למאבק באלימות ולמען בקעת הירדן. היה ממובילי המאבק נגד נזקי העישון.
שלגי הוא יוזם ומחוקק חוק הרצל (ציון זכרו ופועלו) בו נקבע יום הרצל. ב-19 ביולי 2004, לאחר הדחתו מהממשלה של חבר הכנסת יוסף פריצקי, נבחר שלגי לכהן כשר המדע והטכנולוגיה, ובסוף חודש אוקטובר באותה השנה, נבחר לשר לאיכות הסביבה, עד סיום כהונת חברי סיעתו בממשלה, עקב הצבעתם נגד תקציב המדינה, ב-4 בדצמבר אותה שנה.
עם פיצול סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, עזב שלגי יחד עם חברי כנסת נוספים את המפלגה ועבר למפלגת חץ, שלא עברה את אחוז החסימה בבחירות לכנסת ה-17.
בעשור השני של המאה ה-21, שלגי הוא עורך דין. הוא חבר הוועד המנהל ויו"ר פורום הרצל במועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
חיים אישיים.
נשוי, אב לשלושה. תושב הרצליה.
קטסיפון
קְטֵסִיפוֹן (מיוונית: Κτησιφῶν, מפרסית אמצעית: 𐭲𐭩𐭮𐭯𐭥𐭭, תיספון; בארמית: ܩܛܝܣܦܘܢ, קְטֵיסְפּוֹן‎, לעיתים עם א' פרוסתטית; בערבית: طيسفون, טַיְסָפוּן) הייתה עיר הבירה של האימפריה הפרתית ושל האימפריה הפרסית-הסאסאנית אחריה, במשך למעלה משמונה מאות שנים. העיר הייתה ממוקמת בעיראק של היום, על גדת החידקל, כ-32 קילומטרים דרומית-מזרחית לבגדאד.
היסטוריה.
העיר עלתה לגדולה עם האימפריה הפרתית במהלך המאה ה-1 לפנה"ס והייתה בירתם של רוב השליטים הפרתים. קטסיפון התפרשה על פני שטח של שלושים קילומטרים רבועים - יותר מפי שניים מרומא. מיקומה נבחר כדי לאפשר לפרתים (ולסאסאנים אחריהם) לבלום את ההתפשטות הרומאית בנקודת המפגש שבין המעצמות. המצביאים הרומאים מצידם ראו בה יעד חשוב וכבשו אותה חמש פעמים במהלך ההיסטוריה, שלוש מהם במאה ה-2 לבדה.
טראיאנוס היה קיסר רומא הראשון שכבש את קטסיפון, ב-116. רק שנה אחת לאחר מכן נאלץ יורשו אדריאנוס לכבשה בשנית. ב-164 היה זה הגנרל הרומאי אווידיוס קסיוס שנלחם בפרתים וכבש את קטסיפון, רק כדי לנטוש אותה לאחר שהושג הסכם שלום בין הפרתים לרומאים. ב-197 החריב הקיסר ספטימיוס סוורוס את העיר, הורה להרוג רבים מתושביה ולקחת כעבדים כ-100,000 מהם.
הסכסוך עם הרומאים חודש בסוף המאה ה-3 על ידי יורשיהם של הפרתים בפרס, הסאסאנים. הפרסים הצליחו להביס את צבאות גלריוס ב-295 בשערי העיר, אולם לאחר שנה שב גלריוס המושפל כדי לנצח את הפרתים ולכבוש את העיר, הפעם האחרונה שנכבשה על ידי צבא רומאי. גלריוס השיב את העיר למלך הפרסי נרסה, בתמורה לארמניה.
בשנת 363 יוליאנוס פלש לאזור, הרס את העיר הית וסמוך לחומות העיר קטסיפון נערך קרב בו ניצחו הרומאים את שאפור השני אך לא הצליחו להכריע את צבאו ולכבוש את העיר ותוך זמן קצר יוליאנוס עצמו נהרג.
לבסוף, ב-627 הכריע הרקליוס קיסר ביזנטיון את הסאסאנים וכבש את בירתם קטסיפון. הצבא הביזנטי עזב את העיר לאחר שמלכה הסכים לתנאים שהכתיב הרקליוס.
שקיעתה המהירה של קטסיפון הייתה תוצאה של הכיבוש האיסלאמי. העיר נפלה בידי הערבים ב-637 ובמאה ה-8 עבר מרכז הכובד המסחרי והפוליטי לבגדאד, הבירה החדשה מייסודם של בית עבאס.
העיר הבדיונית אסבאניר, זירת ההתרחשות של סיפורי אלף לילה ולילה, מבוססת ככל הנראה על קטסיפון.
במלחמת העולם הראשונה לחמו צבאות האימפריה העות'מאנית ובריטניה אלו באלו ליד חורבות קטסיפון, שם הצליחו העות'מאנים לבלום את התקדמותם של הבריטים לכיוון בגדאד, לגרום לנסיגתם ולבסוף לכניעתם לאחר המצור על כות ב-1915. למרות זאת ב-1917 כבשו הבריטים את כל שטחה של מסופוטמיה מידי העות'מאנים.
החדר בו שכן כס המלכות של המלכים הסאסאנים התנשא לגובה של כ-33 מטרים. כל שנותר היום מהפאר וההדר האגדי, היא הקשת של קטסיפון, שריד מאולם קבלת הפנים הגדול של הסאסאנים, השוכן בשטחה של העיר מדעין. הקשת המרשימה הוזנחה במשך שנים רבות ועומדת כעת בסכנת התמוטטות.
מתאם הפעילות בשטחים
יוסף מישלב
יוסף מישלב (בערבית: يوسف مشلب; נולד בשנת 1952) הוא אלוף (מיל') בצה"ל. שימש בין היתר כמפקד חטיבת עציון, כמפקד חטיבת הבקעה, כמפקד עוצבת אדום, כמתאם פעולות הממשלה בשטחים וכמפקד פיקוד העורף. בן העדה הדרוזית הראשון בצה"ל שהועלה לדרגת אלוף.
ביוגרפיה.
מישלב נולד בכפר אבו סנאן. בשנת 1970 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד חרב. בשנת 1974 במהלך פעילות באזור זרעית שעל גבול לבנון זיהה סגן מישלב חדירת מחבלים לישראל, ולאחר מרדף שנמשך למעלה מיממה זיהה מישלב שני מחבלים בשעה שניסו לחזור ללבנון, הסתער עליהם והרגם. על פעולה זו קיבל צל"ש אלוף מאלוף הפיקוד רפאל איתן.
ב-1979 שירת כקצין אג"ם של חטיבה 300 בתקופה בה אירע הפיגוע בנהריה.
בשנת 1980 מונה למפקד גדוד חרב, ב-1987 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת עציון ובשנת 1989 למפקד חטיבת הבקעה. בספטמבר 1988, בעת שבסיס האימונים בא"פ לכיש ליד בית ג'וברין היה תחת פיקודו, אירעה בבסיס תאונת אימונים, שבה נהרג קצין הצנחנים סגן . מישלב הועמד לדין, ובבית הדין הצבאי לערעורים הורשע בגרימת מוות ברשלנות ונדון לארבעה חודשי מאסר על תנאי.
בשנת 1990 מונה לסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון (איו"ש). שנתיים אחר כך, בשנת 1992, מונה לסגן מפקד יחידת הקישור ללבנון (יק"ל) ובשנת 1994 מונה למפקד עוצבת אדום. שנה לאחר מכן מונה לראש מטה פיקוד הדרום, ובשנת 1998 מונה לסגן מתאם פעולות הממשלה בשטחים ושלוש שנים אחר כך — למפקד פיקוד העורף. ביולי 2003 מונה למתאם פעולות הממשלה בשטחים, סיים את התפקיד בספטמבר 2008 ופרש מצה"ל לאחר 38 שנות שירות.
ב-2008 מונה מישלב לממונה על מחוז חיפה במשרד הפנים ומילא תפקיד זה עד סוף שנת 2016.
בהמשך כיהן מישלב כיושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה רכס הכרמל וכממלא מקום יושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה מעלה חרמון.
ב-2022 נבחר מישלב לעמוד בראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית להנדסה בראודה.
חיים אישיים והשכלה.
מישלב הוא בעל תואר שני בתחום מדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה. מישלב נשוי ואב לשישה. מתגורר באבו סנאן.
עוצמה יהודית
עוצמה יהודית היא מפלגת ימין קיצוני ישראלית־ציונית בראשות איתמר בן גביר. עד 2015 הייתה מוכרת בשם "חזית יהודית לאומית". בבחירות לכנסת ה-17 התמודדה ברשימה עצמאית, ובמערכות הבחירות שלאחר מכן התמודדה כחלק ברשימות האיחוד הלאומי, עוצמה לישראל, יחד, איחוד מפלגות הימין והציונות הדתית. בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 התמודדה ברשימה עצמאית.
בכנסת ה-18 כיהן בן ארי כחבר הכנסת מטעם המפלגה, לאחר שנבחר ברשימת האיחוד הלאומי. בכנסת ה-24 מכהן בן גביר כחבר הכנסת מטעם המפלגה, לאחר שנבחר ברשימת הציונות הדתית.
עמדות.
בין עקרונות המפלגה:
בין מטרות המפלגה:
היסטוריה.
ברוך מרזל היה חבר במזכירות תנועת כך בראשות הרב מאיר כהנא ואף עמד בראשה לאחר הירצחו, עד להכרזתה כארגון טרור בשנת 1994. מרזל התמודד בבחירות לכנסת השש עשרה במקום השני ברשימת חרות בראשות מיכאל קליינר. הרשימה זכתה ב-36 אלף קולות אך לא עברה את אחוז החסימה שעמד אז על כ-47 אלף קולות.
הבחירות לכנסת השבע עשרה.