ב-1985 הוצג ה-GSX-R750. דגם זה נחשב לאבי אופנועי הספורט הסדרתיים המוכרים עד ימינו. מבחינה טכנולוגית, כל מאפייני הדגם כבר נראו באופנועי מרוץ של אותה תקופה, אך לראשונה הם הוצגו באופנוע סדרתי. שילדת אלומיניום, פיירינג מלא (החיפוי הפלסטי) ומשקל קל של 179 ק"ג למול הספק של 106 כ"ס, סיפקו לרוכב תכונות של אופנוע מסלול במקביל לאמינות ונוחות יחסיים של אופנוע סדרתי. האופנוע נחל הצלחה גדולה במכירות.
ב-1988 הוצג רכב הכביש שטח 'ויטארה'. זה היה רכב קטן ממדים בעל הנעה לארבעת הגלגלים שהציע במקביל ליכולת השטח אבזור והתנהגות של מכונית נוסעים. בניגוד לרכבי שטח קודמים שהצטיינו בשטח אך היו בעלי התנהגות ונוחות גרועות בכביש, הוצג כאן שילוב בין שני העולמות ובממדים קטנים מהרגיל של גודל פיזי ומנוע 1600 סמ"ק. הצלחתו של הדגם הביאה במידה רבה ליצירתה של קטגוריה שלמה של רכבי כביש שטח המיועדים לספק למשתמש נוחות גבוהה בכביש עם יכולת שטח.
שנות התשעים ואילך.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 פנתה סוזוקי לייצור כלי רכב גדולים יותר. בין היתר הושקו בשנים אלה דגמים ובהם הגרנד ויטארה וסוזוקי בלנו.
ב-1991 הוצגה הסוזוקי קפוצ'ינו שהייתה מכונית ספורט קטנה אשר הייתה מיועדת לשוק היפני.
ב-1995 הציגה סוזוקי את דגם המשפחתית-הקומפקטית שלה: סוזוקי בלנו, בתצורת סדאן ומנוע 1,600 סמ"ק שהיה מבוסס על מכונית המיני סוזוקי סוויפט. הבלנו יוצרה עד 2007.
ב-1996 הוצג דור חדש לשושלת ה-GSX-R750. לאחר שנים של שימוש במנועים מקוררי אוויר ושמן, החליטה סוזוקי ליישר קו עם המתחרים ולהשתמש במנוע מקורר מים. גם מבנה השילדה שאפיין את הדגמים הקודמים בהקיפו את המנוע מלמעלה הפך לעריסה כפולה סטנדרטית שהקיפה את המנוע מצידיו. בשנת 2001 הציגה סוזוקי גרסה גדולה יותר של הגרנד-ויטארה עם מנוע 2700 סמ"ק מטיפוס V6. שנה לאחר מכן הוצג דגם הליאנה עם מנועי 1600 סמ"ק והחליף את הבלנו. בשנת 2006 הוצגו גרנד-ויטארה וסוויפט חדשים.
ב-1998 הוצג הגרנד-ויטארה שהמשיך את הקו של הוויטארה, אך בממדים גדולים יותר ומנועי 2000 סמ"ק.
ב-1999 הוצג אופנוע ההיאבוסה בעל מנוע 1300 סמ"ק והספק של 175 כ"ס שהפכו אותו למהיר בעולם עם מהירות סופית של כ-300 קמ"ש. האופנוע ששקל 215 ק"ג לא היה ספורטיבי קיצוני אך עוצב בצורה אווירודינמית במיוחד כדי להשיג את המהירות הגבוהה. ב-2003 הוצג הבורגמן 650 שהיה קטנוע גדול ממדים. עד שנת 2007 זה עדיין היה הקטנוע בעל נפח המנוע הגדול ביותר שהוצג אי פעם. בנוסף למנוע דו צילינדרי והספק של 54 כ"ס, הוצעה בבורגמן לראשונה בקטנוע תיבת הילוכים אוטומטית עם אפשרות לקביעת הילוך ידנית בדומה לתיבות העברה מסוג 'טיפטרוניק' במכוניות.
בשנת 2008 התחילה "סוזוקי" לייצר בארצות הברית וקנדה את דגם הטנדר סוזוקי אקווטור.
בשנת 2009 הציגה סוזוקי את סוזוקי קיזאשי שהוגדרה כמכונית משפחתית גדולה. הדגם שווק ביפן, צפון אמריקה, ארצות הברית, אירופה, הודו, איראן, אוסטרליה וניו זילנד.
בשנת 2016 הודתה החברה שנתוני צריכת הדלק שפרסמה במשך מספר שנים לא עמדו בדרישות התקן של משרד התחבורה היפני.
מכוניות הקיי.
סוזוקי התמחתה בכל שנותיה בייצור מכוניות זעירות. קבוצת מכוניות אלו מכונה ביפנית קייג'ידושה (שמשמעותו רכב קל) ובאנגלית נהוג לכנות את מכוניות הקבוצה קייקארס. מאפייני מכוניות אלו מוכתבים על ידי תקנות רישוי יפניות הנותנות הקלות באגרות רישוי, מיסוי, תנועה וחנייה ברחבי יפן.
התקנות הוצגו לראשונה ב-1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כדי לקדם ייצור מכוניות זולות וברבות השנים הפכו לרלוונטיות בניסיון לטפל בצפיפות הגדולה בערים. התקנות הראשונות הגבילו את אורך המכונית ל-2.8 מטר ומנוע 150 סמ"ק, אך במהרה עודכנה ההגבלה ל-360 סמ"ק. הסוזולייט, הפרונטה ודגמים נוספים היו כולן מכוניות קיי.
עם השנים הועלו הספים השונים והתקנות הנוכחיות מ-1998 מגבילות לנפח של 660 סמ"ק, אורך של 3.39 מטר והספק מרבי של 64 כ"ס. כיום, דגם האלטו ודגמים נוספים של סוזוקי המשווקים בלעדית ביפן עומדים בתקנות אלו.
דוגמה למכוניות קיי: סוזוקי ספסיה, סוזוקי פאלט, סוזוקי להפין, סוזוקי קפוצ'ינו.
בישראל.
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר כלי רכב פרטים ומסחריים עד 3.5 טון):
אמת מטרידה
אמת מטרידה (באנגלית: An Inconvenient Truth) הוא סרט תיעודי, העוסק בשינויי האקלים בכלל, ובהתחממות העולמית בפרט. את הסרט ביים דייוויס גוגנהיים ומככב בו סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, אל גור. הסרט מבוסס ברובו על מצגת מולטימדיה שגור פיתח במשך מספר שנים, כחלק מהקמפיין שלו לעצירת ההתחממות הגלובלית.
אמת מטרידה הוא גם שמו של הספר מאת גור, המלווה את הסרט ומציג נתונים מפורטים נוספים לגבי הנושאים שהוצגו בו. הספר שהה מספר חודשים בראש מצעד המכירות של "הניו יורק טיימס". הוא יצא בשתי גרסאות: המדריך לנוער, והספר המלא בעל כל פרטי הסרט ומעבר לכך.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2006, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-12 במאי אותה שנה. הסרט הגיע למקום השלישי ברשימת סרטי התעודה הרווחיים של כל הזמנים בארצות הברית. גור עצמו ואולפני סרטי פרמאונט, שמפיצים את הסרט, התחייבו לתת אחוזים מהרווחים להמשך קידום חינוך הציבור על התחממות גלובלית. הסרט יצא בפורמט DVD בארצות הברית ב-21 בנובמבר 2006.
בטקס האוסקר ה-79 זכה הסרט בפרס לסרט התיעודי הטוב ביותר ובפרס נוסף על שיר הנושא "I Need to Wake Up" של מליסה אתרידג'.
תקציר העלילה.
למרות היותו סרט תיעודי, התסריט של אמת מטרידה הולך ומתפתח בצורה דרמטית לאורך הסרט. עובדות והשערות חדשות נחשפות תוך כדי גילוי פרטים על חייו האישיים של אל גור. במקום לציין נתונים בצורה מדעית יבשה, הסרט מציג גישה רגשית-מוסרית בעלת אלמנטים דרמטיים רבים.
מאז ההפסד הדרמטי שלו בבחירות של שנת 2000, סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, אל גור, מקדיש את עצמו להסברה וחינוך בנושא התחממות גלובלית. בעזרת מצגת מולטימדיה שהציג ברחבי העולם, גור עובר על ההוכחות המדעיות לתופעת ההתחממות הגלובלית, דן בפוליטיקה ובכלכלה שלה ומתאר את ההשלכות מרחיקות הלכת שיקרו אם כמות גזי החממה הנוצרים על ידי האנושות בכלל וארצות הברית בפרט, לא תרד באופן דרמטי בזמן הקרוב.
הסרט כולל קטעים רבים המופנים כנגד המבקרים הטוענים כי ההתחממות הגלובלית אינה מוכחת שהיא חסרת חשיבות. לדוגמה, הוא דן בסכנה שבהמסת הקרחונים של גרינלנד ואנטארקטיקה, שיכולה להעלות את הים ברחבי העולם בשישה מטרים, דבר שיציף אזורי חוף רבים וייצור כ-100 מיליון פליטים. מי קרח מומסים מגרינלנד יכולים גם להשפיע על זרמי הים הגדולים באוקיינוס ולהביא להתקררות מהירה ודרמטית של צפון אירופה.
במאמץ להסביר את תופעת ההתחממות, הסרט מציג מידע על הטמפרטורה ורמות שנתיות של פחמן דו-חמצני במשך 600,000 השנים האחרונות, שהתקבלו מקידוחי קרח באנטארקטיקה.
הסרט מסתיים באמירתו של גור כי, אם נתחיל לפעול מהר נוכל לבטל ההשפעה של ההתחממות הגלובלית על ידי שחרור פחות פחמן דו-חמצני לאוויר ונטיעת עצים וצמחים. גור קורא לצופים לבקר באתר הסרט וללמוד איך הם יכולים לעזור בתחום.
ביסוס מדעי.
הטענה הבסיסית של גור כי יש אכן התחממות גלובלית, וכי הגורם העיקרי לה הוא פליטת חומרים ממקור אנושי (אנתרופומורפי) מקובלת על רוב החוקרים בתחום. סוכנות הידיעות AP פנתה למאה מומחי אקלים וביקשה מהם לחוות את דעתם על אמינות הצגת הנתונים של גור. 19 החוקרים שהכירו את טענותיו של גור והשיבו לשאלון גרסו כי הצגת הקביעות המדעיות אמינה בדרך כלל.
גור יצר את הסרט כדי להנגיש את ההתחממות הגלובלית ליותר אנשים. הוא אינו מתייחס כמעט למכחישי ההתחממות ולטענותיהם בסרט.
ועדת הסנאט לנושאים סביבתיים של הסנט בארצות הברית ביקרה את קביעותיו של גור בחריפות וגרסה כי "התחממות גלובלית היא התרמית הגדולה ביותר שנמכרה לציבור האמריקני מעולם" (משפט זה מצוטט בסרט). ביוני 2006, טען חוקר האקלים ריצ'רד לינדזן במאמר מערכת בוול סטריט ג'ורנל כי פעילותו של גור בתחום היא חלק מ"ציד מכשפות" נגד מדענים הסבורים שהבהלה בנוגע להתחממות גלובלית מיותרת. רונלד ביילי, במאמר במגזין הליברטריאני Reason, גרס כי אף שגור צודק בחלק ניכר מטענותיו, הטיעון המרכזי שלו בתחום המדיניות – שההתחממות הגלובלית יוצרת "מצב חירום" מופרזת במידה ניכרת בנסותה להפוך התרחשות אקלימית לאורך מאות שנים לאירוע המתרחש בעוצמה רבה כבר בהווה או בעתיד הקרוב.
השפעה.
נראה שהסרט סייע לאל גור לזכות בפרס נובל לשלום לשנת 2007, במשותף עם הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים. כיום הסרט מוקרן כחלק מתוכנית לימודי החובה באנגליה, בסקוטלנד, וברוב ארצות סקנדינביה. חברת ההפקה של הסרט, Participant Media, תרמה 50 אלף תקליטורים לבתי ספר תיכוניים בארצות הברית. לדעת רבים, הסרט שינה לחלוטין את היקף ואיכות הדיון בהשפעה האנושית על ההתחממות הגלובלית. קיים ויכוח אף בין מצדדי הגישה שבה תומך הסרט, אם ראוי להציג את העובדות באופן מוטה, גם במחיר של אי דיוק מסוים, כדי לעורר השפעה על דעת הקהל. למשל: הסרט מציג באופן דרמטי נתונים על העלייה במספר המדווח של סופות הטורנדו, בעקבות ההתחממות הגלובלית. הנתונים העובדתיים נכונים, אם כי יכולים להיות להם הסברים אחרים. למרות זאת, הפרופ' לפיזיקה ריצ'רד מולר, שעוסק בין היתר בנושאי סביבה, טוען כך: הצגה "יבשה" ומאוזנת של הנתונים, שממנה עלול להשתמע שהבעיה אינה חמורה כל כך - לא תהיה יעילה כדי לעורר דעת קהל למען המאבק בתופעה - מאבק שבעיקרו הוא מוצדק, לדעתו
פיג פן
בקרת אקלים
סגן נשיא ארה&quot;ב
דגל מרילנד