המשפחה שוכנה ב"בית איפטייב", מבנה שהיה שייך לפני כן לקצין הנדסה ונהרס בשנות ה-70 של המאה ה-20. חוץ ממשפחת המלוכה גרו בבית חמישה משרתים, ובהם רופא המשפחה. כמה פעמים הוצע למשרתים לעזוב את המשפחה אך הם העדיפו להישאר למרות הסכנות. המשפחה התגוררה בבית איפטייב 78 ימים. בני המשפחה סבלו מפחד ומחוסר וודאות. הבנות תפרו את תכשיטיהן לתוך בגדיהן בתקווה למנוע את החרמתם. הן ואמן המציאו שמות קוד עבור כל אחד מפריטי הערך שלהם כדי להסתיר אותם (חלקם הוחרמו מיד עם הגיעם ליקטרינבורג).
בלילה שבין 17-16 ביולי 1918, נלקחו בני המשפחה ומעגל המשרתים המצומצם שלהם למרתף בטענה שהבית נמצא בסכנת התקפה של אנרכיסטים. כשירדו העצורים למרתף הבית והתאספו באחד החדרים, ביקשה הקיסרית שני כיסאות עבורה ועבור אלכסיי. הכיסאות הובאו, ולאחר מכן הודיע להם המפקד הבולשביקי שהם מוצאים להורג. הצאר רק הספיק להגיד "מה?" לפני שפתחו החיילים באש והרגו את כולם. אלכסיי נשאר בתחילה בחיים, מכיוון שעל גופו הייתה חולצה עטופה בתכשיטים ואבני חן יקרות, ובשל כך דקרו אותו החיילים בכידונים, ולאחר מכן ירו בראשו עד שמת.
מקום הימצאו של שרידי אלכסיי ואחותו מריה לא היו ידועים במשך עשרות שנים, משום שלא היה ניתן למצוא אותם למרות חיפוש נרחב. בקיץ 2007 הם התגלו על ידי צוות ארכאולוגי, ולאחר בדיקת ה-DNA, אשר פורסמה ב-30 באפריל 2008, התברר מעבר לכל ספק כי מדובר בשרידי אלכסיי ומריה.
אורופיגיים
Acanthisitti
ג'ון סאליבן (דיפלומט)
ג'ון ג'וזף סאליבן (באנגלית: John Joseph Sullivan; נולד ב-20 בנובמבר 1959) הוא עורך דין ודיפלומט אמריקאי המכהן כשגריר ארצות הברית בפדרציה הרוסית. טרם לכן היה משנה למזכיר המדינה של ארצות הברית. מ-1 באפריל ועד 26 באפריל 2018 שימש כממלא מקום מזכיר המדינה בעקבות פיטורי המזכיר רקס טילרסון על ידי הנשיא דונלד טראמפ.ֿ
ביוגרפיה.
ג'ון ג'וזף סאליבן נולד ב-20 בנובמבר 1959 בבוסטון שבמסצ'וסטס. הוא בוגר בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת בראון בשנת 1981, וב-1985 השלים תואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה. הוא התמחה כעוזר משפטי לשופט בית המשפט לערעורים של ארצות הברית עבור הסבב החמישי, ותחת שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית דייוויד סוטר.
קריירה.
ב-1991 עבד סאליבן כיועץ לעוזר התובע הכללי של ארצות הברית, ג'יי מייקל לוטיג. בשנה שלאחר מכן כיהן כסגן היועץ הראשי של הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש במהלך מסע בחירתו השני לנשיאות ב-1992.
ב-1993 הצטרף סאליבן למשרד עורכי הדין "מאייר, בראון, רואו ומאו LLP" בוושינגטון די. סי.. בביוגרפיה שלו נכתב כי הוא שימש כיועץ בכיר בארבעה קמפיינים נשיאותיים. הפעילות של סאליבן התמקדה במדיניות הסחר, ההשקעות ומדיניות החוץ והביטחון הלאומי של ארצות הברית. הוא גם ייעץ למנכ"לים, יועצים כלליים בנושאי סכסוכים והסדרים בינלאומיים בתחום הסחר, השקעות זרות בארצות הברית, במזרח התיכון, ברוסיה ובמדינות אחרות. בין לקוחותיו נמנות חברות נפט וגז מרכזיות, חברות ייעוץ, ראיית חשבון ושירותים פיננסיים. הוא ייצג לקוחות אלה בפני מחלקות וסוכנויות של ממשלות ארצות הברית וממשלות זרות, כמו גם בתחום הליטיגציה בארצות הברית, שם הגיש תצהירים והציג טיעונים בעל פה בבתי משפט ברחבי הארץ. בעת ממשלו של ברק אובמה היה סאליבן יו"ר הדיאלוג העסקי האמריקאי-עיראקי ויו"ר ועדה מייעצת ליחסים כלכליים בין שתי המדינות.
בפברואר 2004 מינה מזכיר ההגנה האמריקני דונלד רמספלד את סאליבן לסגן היועץ המשפטי של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. במהלך כהונתו, הוא קיבל את מדליית מזכיר ההגנה עבור שירות ציבורי יוצא דופן.
לאחר מכן עבר סאליבן למחלקת המסחר של ארצות הברית, שם כיהן כיועץ משפטי למשרד. עם התפטרותו של סגן מזכיר המסחר של ארצות הברית, דייוויד סמפסון, מונה סאליבן לממלא מקום סגן המזכיר ב-1 בספטמבר 2007. לאחר מינויו לממלא המקום, הודיע נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש על מינויו לסגן מזכיר המסחר של ארצות הברית באופן קבוע, והושבע ב-14 במרץ 2008 לתפקידו לאחר אישור הסנאט. כמנהל התפעול הראשי של המשרד, הוא ניהל תקציב של 6.8 מיליארד דולר ו-38 אלף עובדים ב-13 יחידות תפעוליות. הוא היה גם חבר במועצת המנהלים של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש .
סגן מזכיר המדינה.
הנשיא דונלד טראמפ מינה את סאליבן לסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית ב-11 באפריל 2017. מינויו אושר על ידי הסנאט ב-24 במאי ברוב של כ-94 תומכים לעומת 6 מתנגדים.
ב-1 באפריל 2018, החל לכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בפועל עם הדחתו של מזכיר המדינה רקס טילרסון בידי הנשיא דונלד טראמפ. כהונתו הסתיימה עם מינויו הקבוע של מייק פומפאו לפקיד ב-26 באפריל.
ב-11 באוקטובר 2019, מינה הנשיא טראמפ את סאליבן לשגריר ארצות הברית ברוסיה. ב-12 בדצמבר 2019 אישר הסנאט את מועמדותו בהצבעה ברוב של 70–22.
חיים אישיים.
לסאליבן ולאשתו, גרייס רודריגז, יש שלושה ילדים והם חיים במרילנד. הוא אחיינו של ויליאם סאליבן, שגרירה האחרון של ארצות הברית באיראן.
דמויי טירן
קאק (סוג)
קָאָק (שם מדעי: "Coloeus") הוא סוג ציפור ממשפחת העורביים הכולל 2 מינים. בעבר היו חלק מהסוג עורב (Corvus).
מאפיינים.
בני סוג זה מזכירים עורבים אך נמוכים וקטנים יותר, בעלי נוצות שחורות ומקורם קצר וחרוטי יותר מהעורבים. הם חיים באזורים הצפוניים של אסיה ואירופה. הקאק המצוי נפוץ גם בישראל.
הם אוכלי כל כמו העורבים אך ניזונים בעיקר מאגוזים וזרעים אותם הם מפצחים עם מקורם. כמו העורבים מאוד אינטליגנטים וחברתיים.
הקאק מוזכר בתנ"ך בשם "קָאַת" כאחד מבעלי החיים שישכנו בתוך חורבותיה של אדום: "וִירֵשׁוּהָ קָאַת וְקִפּוֹד וְיַנְשׁוֹף וְעֹרֵב יִשְׁכְּנוּ־בָהּ וְנָטָה עָלֶיהָ קַו־תֹהוּ וְאַבְנֵי־בֹהוּ" (), ופירש רד"ק "קָאַת" - "הוא הנקרא במשנה קיק והוא עוף מדברי נמצא בכרכי הים".
קאק מצוי
Shiny Happy People
Shiny Happy People (בעברית: אנשים זורחים מאושרים) הוא שיר שבוצע על ידי להקת הרוק האמריקאית אר.אי.אם ויצא בשנת 1991. השיר נכלל באלבום "Out of Time" שהוציאה הלהקה בשנה זו. בהקלטת השיר השתתפה קייט פירסון מלהקת B-52's, שהשתתפה גם בקליפ לשיר.
הסינגל יצא תחילה בבריטניה במאי 1991, ובארצות הברית יצא ארבעה חודשים לאחר מכן. הוא הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום 6 במצעד הסינגלים הבריטי, והיה לשיר הראשון של אר.אי.אם שהגיע לעשרת הגדולים בבריטניה. הלהקה ביצעה את השיר בתוכנית סאטרדיי נייט לייב ב-13 באפריל 1991. השיר היה לשיר הנושא בתוכנית הפיילוט שלא שודרה של הסדרה חברים, שנקראה אז בשם "Friends Like Us".
למרות הצלחתו של השיר חברי הלהקה לא אהבו את השיר. ב-2016 אמר סולן הלהקה מייקל סטייפ לאיש ה-BBC אנדרו מאר כי "זהו שיר פופ שנכתב עבור ילדים, זה בדיוק מה שזה". עוד הוא אמר: "אם היה שיר אחד של אר.אי.אם שהיה נשלח לחלל כמייצג את שיריה, לא הייתי רוצה שיישלח שיר זה".
על אף חוסר האהדה של הלהקה לשיר, בשנת 1999 היא ביצעה פרודיה שנקראה "Furry Happy Monsters" (מפלצות שעירות מאושרות) בתוכנית רחוב סומסום בארצות הברית, עם דמות של קייט פירסון השרה ברקע המגולמת על ידי סטפני ד'ברוזו. מנגינת השיר בוצעה על ידי התזמורת הפילהרמונית המלכותית.
קליפ.
בקליפ מופיעים חברי הלהקה וקייט פירסון כאשר הם מקפצים ורוקדים, על רקע קיר מלא ציורים הזז הצידה תוך כדי ביצוע השיר. בהמשך השיר מצטרפים אליהם רקדנים רבים אחרים לריקוד.
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1822–1892)
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Ольга Николаевна Рома́нова; 11 בספטמבר 1822 - 4 בנובמבר 1892), הייתה בתו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ואשתו של קרל הראשון, מלך וירטמברג.
ביוגרפיה.
אולגה נולדה בסנקט פטרבורג ב-11 בספטמבר 1822, לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ולשרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה, נסיכת מקלנבורג-שטרליץ. הוריה היו מסורים לילדיהם והיו הורים חמימים ומלאי חיבה, שאף שיחקו עם ילדיהם ושרו עמם.
אולגה התחנכה בחברת אחיותיה מריה ואלכסנדרה, החדרים שלהם, שהיו ממוקמים בקומת הקרקע של ארמון החורף, היו עם אוויר צח בכל עונות השנה, ורופאים שלטו בתזונת הבנות. החינוך של מריה הושם בפיקוחו של הסופר הליברלי, המשורר והסופר וסילי ז'וקובסקי, שהיה בעבר המורה הרוסי של אמה - אלכסנדרה פיודורובנה. ז'וקובסקי נשאר בקשר הדוק עם חצר המלוכה עד מותו. אולגה ואחיותיה קיבלו שיעורי ריקוד, מוזיקה וציור, והיא נחשבה לאחת הנסיכות המוכשרות ביותר באירופה. היא דיברה בכמה שפות, הייתה אטרקטיבית, תרבותית ואינטליגנטית, ואהבה מוזיקה וציור .
בתחילת 1846 נפגשה אולגה עם קרל, נסיך הכתר של וירטמברג בפאלרמו, והשניים התאהבו אחד בשנייה. ב-18 בינואר הם התארסו וב-13 ביולי אותה שנה התחתנו השניים בארמון פטרהוף בסנקט פטרבורג. לאחר מכן נסעו בני הזוג לוירטמברג, שם התגוררו בשטוטגרט ובפרידריכסהאפן לחלופין. לבני הזוג לא היו ילדים בשל ההומוסקסואליות של קרל, ולפיכך הם אימצו את אחייניתה של אולגה - ורה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.