נמנה עם מייסדי קיבוץ גבת ב-1926 ושינה את שם משפחתו על שם הקיבוץ, מילא תפקידי מזכיר ומרכז המשק, היה מראשי הקיבוץ המאוחד וחבר המרכז החקלאי. עם הפילוג בקיבוץ המאוחד היה מהוגי איחוד הקיבוצים וממובילי האיחוד עם חבר הקבוצות לגוף החדש "איחוד הקבוצות והקיבוצים". ב-1954 עבר לקיבוץ יפעת.
בשנים 1950–1958 כיהן כמנכ"ל משרד החקלאות, בשנים 1959–1963 כיהן כמזכיר "איחוד הקבוצות והקיבוצים", ועם הקמת ברית התנועה הקיבוצית – ארגון-גג של התנועות הקיבוציות לפני איחודן לתנועה אחת – כיהן בשנים 1963–1964 כמזכיר הברית. הוא נקרא לתפקיד שר החקלאות, שאותו מילא מטעם המערך במשך חודשיים בממשלה ה-11 (מ-9 בנובמבר 1964), במשך כל כהונת הממשלות ה-12, ה-13 וה-14, חלקית בממשלה ה-15 וכן בממשלה ה-16.
בשנת 1966, יזם את חוק ההתיישבות החקלאית, שמטרתו החוק למנוע ספסרות בקרקעות ומכסות מים ולהבטיח שקרקע חקלאית תשמש לחקלאות ולא למטרות אחרות. החוק עבר בקריאה ראשונה בנובמבר 1966 ברוב גדול, בתמיכת המפלגות המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל, המפד"ל, גח"ל, ומפ"ם.
כיהן כשר הבריאות ושר הפיתוח במהלך הממשלה ה-15, נבחר לכנסת בבחירות לכנסת השישית ב-11 בנובמבר 1965, כיהן כח"כ בכנסת השביעית ועמד בראש "הוועדה הבינמשרדית להתיישבות חדשה" שחילקה את משבצות ההתיישבות לתנועות השונות. בשנת תשמ"ב זכה בפרס ישראל על "תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בעבודה ובתעשייה". גבתי נפטר מדום לב ונקבר בבית הקברות המשותף לקיבוצים גבת, יפעת ורמת דוד.
ריימן2
דרקון (מנהיג אתונה)
פרויקט הג'יבריש
פרויקט הג'יבריש, אלבום הבכורה של חיים צינוביץ', הוא אלבום הופעה ישראלי, ומכיל שירים אתניים בשפת הג'יבריש, בשילוב עם מוזיקת רוק.
האלבום יצא לאור בעקבות מופע ג'יבריש מוצלח שבוצע בפסטיבל ערד בשנת 1992. האלבום נוצר, לדברי צינוביץ', "בשלב שהכאב היה גדול מהמילה הידועה, המוכרת". אורך האלבום הוא ארוך מהרגיל (75:23) כפי שמוסבר בגב האלבום: "השירים הובאו במתכונתם הארוכה מאחר שהיה לנו הרבה מה להגיד..."
האלבום הוצא מחדש בשנת 2006.
מסכת נדה
קדושין
מסכת קדושין
מסכת גטין
שמשון רפאל הירש
פרידריך ולר
פְרִידְרִיךְ וֵלֶר (בגרמנית: Friedrich Wöhler; 31 ביולי 1800 – 23 בספטמבר 1882) היה כימאי גרמני, מגדולי הכימאים של המאה ה-19. ולר מכונה "אבי הכימיה האורגנית" הוא ידוע בעיקר בשל הצלחתו בהפקת שתנן במעבדה, אך לזכותו נזקפות גם הצלחות בבידוד כמה יסודות.
נעורים והשכלה.
ולר נולד באֶשֵרְסְהַיים (Eschersheim) שליד פרנקפורט. בשנת 1823 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת היידלברג, אך בהשפעת לאופולד גמלין, שהיה אחד ממוריו, עבר לכימיה. גמלין אף ארגן לוולר השתלמות בנושא במעבדה של הכימאי הנודע ביותר בתקופה זו, השוודי יונס יעקב ברצליוס, בסטוקהולם. תקופה זו תוארה על ידי ולר עצמו בשנת 1875 בספר "Jugenderinnerungen eines Chemikers" ("זכרונות־נעורים של כימאי"). בין ברצליוס לביו ולר התפתחה ידידות עמוקה וגם כשחזר ולר לגרמניה ב-1825 המשיכו השניים בהתכתבות ביניהם עד למותו של ברצליוס. חליפת המכתבים בין השניים מהווה מקור חשוב להבנת התפתחות הכימיה במאה ה-19. ולר לימד כימיה מ-1825 ועד 1831 במכון הפוליטכני בברלין, ואחר־כך במכון הפוליטכני הגבוה בקאסל עד לשנת 1836. משנת 1836 ואילך היה ולר פרופסור מן המניין לכימיה באוניברסיטת גטינגן, שם התגורר עד מותו.
תרומות לכימיה האורגנית.
בשנת 1828 חימם ולר במעבדתו אמוניום ציאנט, בהנחה שהחימום יגרום לפליטת ציאניד, אך התוצאה התגלתה כשונה מהמצופה, האמוניום ציאנט הפך לשתנן, בתהליך המכונה כיום "סינתזת ולר". בתקופה זו שלטה בכיפה התאוריה המכונה "ויטליזם", על פיה נדרש כוח מיוחד, "vis vitalis" (מלטינית "הכוח החיוני"), על מנת ליצור חומרים אורגניים (כדוגמת "הפרוטופלזמה") בגופם של בעלי חיים וצמחים. בכך שהצליח להפיק שתנן מחומרים אנאורגניים הפריך ולר תאוריה נפוצה זו, והפך לחלוץ בכימיה אורגנית. הסינתזה של השתנן הייתה חיונית לביוכימיה משום שהראתה כי ניתן להפיק מחומרים דוממים, במעבדה בתנאים מבוקרים, תרכובת שהיה ידוע כי רק אורגניזמים ביולוגיים יכלו לייצר. על תגלית זו, ששמה קץ לתאוריה מדעית ששורשיה במאה ה-17, כתב ולר לברצליוס כי היה עד ל"טרגדיה מדעית גדולה, רצח של השערה יפהפייה בידי עובדה מכוערת".
בהפקת השתנן התגלתה תופעה כימית חשובה נוספת. ולר הראה כי ניתן להפוך בחימום אמוניום ציאנט לשתנן, תהליך ששינה את הסדר הפנימי של האטומים בלבד מבלי שבתהליך נגרע או נוסף למשקל החומר. זו הייתה הדוגמה הראשונה ואחת הטובות לתופעת האיזומריה (שם שטבע ברצליוס). גם תגלית זו הרסה את ההשקפה הוותיקה כי לא ייתכן שוויון בהרכב של שני חומרים השונים זה מזה בתכונותיהם הפיזיות והכימיות. בשנה שבה הפיק שתנן, בהיותו בן 28, התמנה ולר לפרופסור.
שנתיים אחר־כך, ב-1830, פרסם ולר ביחד עם יוסטוס פון ליביג, את תוצאות מחקרם על חומצה ציאנית וחומצה ציאנורית ועל שתנן. ברצליוס, בדיווחו לאקדמיה השוודית המלכותית למדעים, תיאר מחקר זה כמחקר החשוב ביותר בתחומי הפיזיקה, הכימיה והמינרלוגיה שהודפס באותה שנה. תוצאות המחקר היו בלתי צפויות וסיפקו עדות נוספת לחיזוק השערת האיזומריה. ולר וליביג הפכו ידידים לכל ימי חייהם, וחלק מעבודת־חייו של ולר בתחום הכימיה נעשה תוך שיתוף הדוק עם ליביג. כך, למשל, ב-1832 גילו ולר וליביג את המבנה של החומצה הבנזואית.
בשנת 1834 פרסמו ולר וליביג מחקר על השמן המופק משקדים מרים. בניסיונותיהם הם הוכיחו כי קבוצה של אטומים של פחמן, מימן וחמצן יכולה להתנהג כמו יסוד, לתפוש מקום של יסוד, ויכולה להחליף יסודות בתרכובות כימיות. בתגליות אלה הונח היסוד לדוקטרינה של רדיקלים של תרכובת, דוקטרינה שהייתה לה השפעה עמוקה על התפתחות הכימיה. ב-1837 הפיקו ולר וליביג במשותף את הבנזאלדהיד. בהמשך גילה ולר את התרכובות הפנוליות כינון והידרוכינון.
תרומות לכימיה האנאורגנית.
ולר פעל גם בתחומי הכימיה האנאורגנית. בין התגליות שגילה בתקופה שבה שהה בקאסל הייתה הדרך להפקת המתכת ניקל בצורה טהורה, ובעזרה משני ידידים הקים שם בית חרושת להפקת ניקל בשיטה זו.
מאז גילוי האשלגן על ידי האמפרי דייווי הייתה קיימת ההשערה כי התרכובת אלומינה, הבסיס לחרסית, מכילה מתכת בצירוף חמצן. דייווי, אורשטאט וברצליוס ניסו לבודד מתכת זו, אך כשלו. ולר עבד גם הוא על נושא זה ועל ידי חימום אלומיניום כלורי באשלגן הצליח לגלות את המתכת אלומיניום (1827). לוולר מיוחסים גם בידודם של היסודות איטריום (1828), בריליום (1828) וטיטניום, ואת התגלית כי צורן יכול להתגבש. ולר היה בין הראשונים להפיק את קרביד הסידן. והיה הראשון לגלות כי כמה אבני מטאוריטים מכילות חומר אורגני.
הוא בחן מספר מטאוריטים ובמשך שנים כתב את התמצית על ספרות המטאוריטים בשנתון "Jahresbericht der Chemie" (שנתון הכימיה). במשך השנים צבר ולר את האוסף הפרטי הטוב ביותר של אבני מטאוריטים. ולר והגאולוג הצרפתי שארל סנט-קלר דוויל (Charles Joseph Sainte-Claire Deville) גילו את התצורה הגבישית של בורון, ולר ובוף (Buff) גילו את תרכובות הצורן עם מימן ותחמוצת הצורן.
מורשתו וכתביו.
לתגליות של ולר הייתה השפעה גדולה על ההיסטוריה של הכימיה. ולר חיבר כמה מספרי הלימוד בכימיה החשובים ביותר בדורו ואף השתתף בקביעות בכתיבת מאמרים לביטאונים מקצועיים. הביטאונים המקצועיים מכל שנה בין 1820 ל-1881 מכילים מאמרים שתרם. נאמר עליו כי "אמנם בגין שניים או שלושה ממחקריו הגיע לו הכבוד הרם ביותר שיכול מדען לקבל, אך מעבר לכך, סך כל עבודתו מדהים. אילולא נולד, חזות הכימיה הייתה שונה מאוד ממה שהיא כיום".
ספריו העיקריים:
רחוב בנק 40
רחוב בנק 40 (באנגלית: 40 Bank Street) הוא גורד שחקים המצוי ברציפי הרון באזור הדוקלנדס של רובע טאוור המלטס בלונדון שבאנגליה.
גובהו של המבנה 153 מטרים, ובו 33 קומות. המבנה הושלם בשנת 2003 וכיום נמצא בשימוש משרד עורכי הדין סקאדן, ארפס, סלייט, מיג'ר ופלום (Skadden, Arps, Slate, Meagher &amp; Flom) - אחד ממשרדי עורכי הדין הגדולים בעולם.
המבנה תוכנן על ידי משרדו של האדריכל הבריטי סזאר פלי.
מוזיאון סר ג'ון סואן
מוזיאון סר ג'ון סואן (באנגלית: Sir John Soane's Museum) או בקיצור מוזיאון סואן (באנגלית: Soane Museum) הוא מוזיאון לאוספיו של האדריכל הבריטי סר ג'ון סואן, בשכונת הולבורן במרכז לונדון שבאנגליה, בסמוך ללינקולנ'ז אין . במוזיאון השוכן בביתו של סואן מוצגים בין היתר דגמים של מבנים שתכנן, ציורים של אמנים נודעים ובעיקר אוספיו הארכאולוגיים.
היסטוריה.
סואן, אדריכל בריטי ידוע, החליט להקים את ביתו בצידו הצפוני של אזור לינקולנ'ז אין. לשם כך רכש סואן במהלך השנים שלושה בתים סמוכים, הרס אותם ובנה אותם מחדש. את בית מס' 12 ברחוב בנה בין השנים 1792–1794. מבנה זה הוא מבנה לבנים סטנדרטי המאפיינת את מבני התקופה. לאחר שמונה לפרופסור לארכיטקטורה באקדמיה המלכותית בשנת 1806, רכש סואן את השטח של בית מס' 13 הסמוך (בו נמצא כיום המוזיאון) ובנה אותו בשני שלבים, השלב הראשון בין השנים 1808–1809 והשני בשנת 1812. המבנה נועד להיות משרדו האישי ומשכן
גם לאחר סיום הבנייה שב סואן שוב ושוב ושיפץ את תוכו של המבנה. בשנת 1823, בגיל 70, רכש סואן את המבנה מס' 14 ברחוב, הרסו ובנה במקום תוספת למוזיאון בין השנים 1823–1824 הכוללת גלריית תמונות.