ב-1986 ביים כהן את הסרט העלילתי "שתי אצבעות מצידון" הסרט הופק על ידי וביוזמת יחידת ההסרטה של דובר צה"ל והייתה זו הפעם ראשונה בה הופץ לציבור הרחב סרט עלילתי באורך מלא שהופק על ידי יחידת ההסרטה. הסרט זכה להצלחה מסחרית, התקבל בהתלהבות בפסטיבל הקולנוע בקאן וכ-920,000 צופים צפו בו בקולנוע. הסרט סובב סביב דמותו של קצין צעיר המגיע לפקד על מחלקה באזור כפרי בלבנון בזמן מלחמת לבנון הראשונה ותמונת עולמו המאורגנת מתנפצת אל מול הכאוס הלבנוני. חלק נכבד מהסרט צולם באל-ח'יאם בלבנון. כהן אף כתב את מילות שיר הנושא לסרט (לחן: בני נגרי) שהפך ללהיט בביצוע בועז עופרי. הסרט זכה במספר פרסי "מנורת הכסף" שחולק לראשונה ב-1988 (המקביל לפרס אופיר של אותם ימים), בקטגוריות: "הסרט הטוב ביותר של השנה", "הבמאי הטוב ביותר" לאלי כהן, "הצלם הטוב ביותר", ו"שחקן המשנה הטוב ביותר" לאלון אבוטבול.
ב-1988 ביים את הסרט "הקיץ של אביה". הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם שכתבה גילה אלמגור. אלמגור, שהספר מבוסס על סיפור ילדותה, גם כתבה את התסריט לסרט, הפיקה אותו ושיחקה בו בתפקיד ראשי. מולה שיחקה בתפקיד הראשי השני, קאיפו כהן, שזכתה לשבחים רבים על משחקה. הסרט עסק בחוויות ילדה בת 10, בת לאם חד-הורית ניצולת שואה הפגועה בנפשה בראשית שנות ה-50. כהן עצמו שיחק בסרט בתפקיד גנץ, האיש שאביה (קאיפו כהן) חושבת בטעות שהוא אבא שלה. הסרט השתתף במספר פסטיבלי קולנוע ברחבי העולם, וגרף פרסים רבים.
ב-1991 ביים כהן סרט באנגלית בהפקה קנדית. הסרט "המריבה" שמתבסס על ספרו של חיים גראדה, "הפולמוס שלי עם הירש ראסיינאי", עוסק במשבר הזהות היהודי ובקרע שבין הזרם הדתי ובין הזרם החילוני על רקע זיכרון השואה ומאורעותיה. ב-1994 יצא למסכי הקולנוע סרטו האמריקאי, "The Soft Kill", מותחן קולנועי בהפקת אהוד בלייברג, שלא זכה להצלחה ניכרת.
ב-1994 ביים את סרט ההמשך ל"הקיץ של אביה", "עץ הדומים תפוס". גם סרט זה התבסס על ספרה של גילה אלמגור שנשא אותו שם ותיאר את חוויותיה כנערה בכפר הנוער הדסים. הסיפור מגולל מערכת יחסים הנרקמת בקרב בני נוער ניצולי שואה החיים בכפר נוער בישראל בשנות ה-50, שם גרים גם נערים צברים. קאיפו כהן שיחקה גם בסרט זה בתפקיד הראשי.
ב-1998 ביים את הסרט הישראלי "באזז", המספר את סיפורם של שני נערים בני 14 מהרצליה שרצחו את נהג המונית דרק רוט. ב-2003 ביים את הסרט "איש החשמל" אודות חייו של פנחס רוטנברג, בכיכובם של מנשה נוי, איילת זורר וליאור אשכנזי. ב-2008 ביים את סדרת הדרמה הטלוויזיונית "אלטלנה" שעסקה בפרשת אלטלנה (על פי תסריט של מוטי לרנר).
ב-2013 ביים את "הורה 79", סרט בו הוא משחק באחד התפקידים הראשיים, יחד עם גילה אלמגור, נתן דטנר ויוסי גרבר. הסרט עוסק במפגש מחודש של להקת ריקודי עם 33 שנים לאחר פירוקה. הסרט יצא למסכים בישראל במאי 2014.
החוזה של גאורגייבסקי
נירית ירון
נירית ירון (נולדה ב-16 בנובמבר 1960) היא במאית, פזמונאית ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה.
ב-1979 נישאה למוזיקאי שלמה גרוניך, ממנו התגרשה ב-1989. ירון כתבה כמעט את כל תמלילי אלבומו "צמר גפן מתוק" (1982) ובהם "נואיבה" ו"עכשיו זה שנינו". כמו כן כתבה את תמלילי שיר השבוע בתוכנית זהו זה!, שהבולטים שבהם יצאו ב-1986 על גבי התקליט "אמא שלי תמיד רצתה שהבן שלה יהיה בטלוויזיה".
ירון כתבה תסריטים לסדרת הנוער "לא כולל שירות", ביימה וכתבה את הסרט "סיפורי תל אביב" ועבדה כמלהקת בסרט "אבא גנוב 1" בבימויו של ינקול גולדווסר.
בן זוגה של ירון הוא הפרסומאי אודי פרידן. ביימה בין השאר את הפרסומת למשקה "תפוזינה" של משרד הפרסום ראובני פרידן, פרסומת ל"נמס בכוס" ופרסומת למרק הנמס "רגע חם" של אסם. ב-2004 נדחתה תביעת דיבה שהגישה עם פרידן נגד אתר וואלה! בעקבות כתבה ארסית בנושא זה.
אחותה, צפנת, הייתה נשואה למוזיקאי שם טוב לוי.
חוסמס
חוסמס הוא שמה הערבי של שכבת קרקע המצויה במישור החוף. החוסמס היא השכבה הנמצאת מעל לסלעי הכורכר ומתחת לשכבת החמרה.
קרקע החוסמס היא חמרה פוסילית אפורה, המכילה תרכיזים גיריים קטנים ובהירים. קרקע החוסמס שבמישור החוף ניכרת בעצי אלון התבור הצומחים בה, ובמגוון של עשבים ובני שיח האופייניים לה.
החוסמס אינה נחשבת לאדמת גידול חקלאית משובחת, שלא כמו החמרה הסמוכה אליה. מצודת חוסמסה בחולון קרויה ככל הנראה על-שמה של אדמת חוסמס.
יונק ימי
איניים
איניים (שם מדעי: Iniidae) היא משפחה מתת-סדרת לווייתני שיניים של דולפיני נהרות החיים בנהרות הטרופיים של אמריקה הדרומית.
לדולפינים אלה ישנם לסתות מוארכות בעלות הרבה שיניים, עיניים קטנות, ראש מוגבה, סנפירי גב וזרועות קטנים וצבעם ורדרד-אפור. אורם יכול להגיע ל-2.6 מ'. הם חיים במים מתוקים ולעיתים ביערות מוצפים, בעיקר סביב מימי האמזונאס ותרים אחר דגים שונים כולל דגי פיראנה וסרטני מים מתוקים.
בעבר נכלל במשפחה מין יחיד - דולפין האמזונאס אך ע"פ מחקרים ובדיקות גולגולות התגלו עוד 2 מינים.
דולפין האמזונאס
דולפין האמזונאס (שם מדעי: "Inia geoffrensis") הוא מין במשפחת האיניים (Iniidae) מתת סדרת לווייתני שיניים. הוא חי במים מתוקים או במי נהרות, והוא אנדמי לנהרות האמזונאס והאורינוקו. שמות נוספים לדולפין זה הם בוטו אמזוני ופוקנת האמזונאס.
טקסונומיה.
דולפין האמזונאס הראשון תואר על ידי זואולוג צרפתי בשנת 1817. המיון המקובל כיום, שנוצר ב-1998, מציב שלושה תת-מינים מתחת למין דולפין האמזונאס:
המינים דולפין נהרות בוליביאני ודולפין נהרות ארגואיי הפכו למינים עצמאיים בסוג איניה, לאחר שבבדיקות התגלה שמבנה הלסתות של שניהם שונה מדולפין האמזונאס.
מבנה גוף.
צבעו של דולפין האמזונאס יכול להשתנות: ורוד בהיר, חום כהה, אפור, כחול-אפור ולבן קרמי . אורכו של דולפין אמזונאס בוגר הוא 2.5 מטרים, והוא שוקל כ-150 ק"ג. סנפיריו גדולים יחסית לגודל גופו, והם מעוקמים מעט אחורה. לדולפין המצוי אין סנפיר גבי, אולם בליטה קטנה על גבו היא בגדר שריד אבולוציוני לסנפיר גבי שהיה קיים אצלו בעבר. החוטם שלו ארוך, דק ובולט, ויש לו 25-35 זוגות שיניים בשתי הלסתות יחדיו. שיניו הקדמיות נבדלות משיניו האחוריות. בעוד אלו הקדמיות משמשות בעיקר לתפיסת הטרף, שיניו האחוריות משמשות למעיכתו ולעיסתו. לרוב הם משיגים את מזונם מקרקעית הנהר. הם מעדיפים לאכול סרטנים ודגים קטנים. לעיתים הם אוכלים גם צבים מזדמנים.
מרבית הפעמים המין אינו מסתובב בקבוצות המונות יותר משני פרטים, אולם בנסיבות נדירות ניתן לצפות בכ-20 דולפיני אמזונאס יחדיו. בשונה מדולפינים אחרים, זווית סיבוב הראש של דולפין האמזונאס גדולה יחסית, וזאת בשל מבנה חוליות מיוחד. ראייתו טובה למרות עיניו הקטנות, אולם שדה הראייה התחתון שלו מוגבל בשל לחייו הבולטות. פתרון נפוץ לבעיה זו היא שחייה במהופך.
שימור.
דולפין האמזונאס הוא המין הבטוח ביותר בעל-משפחת דולפיני נהרות. למרות זאת, פעמיים הוא סווג כמין שמצבו פגיע על ידי IUCN (פעם ראשונה ב-1994; השנייה ב-2000). אזורי המחיה שלו נשארים בינתיים יציבים, בניגוד גמור להידרדרות החמורה במצב בתי הגידול של דולפין נהרות סיני, נהרתן הגאנגס (Platanista gangetica) ונהרתן האינדוס (Platanista minor). סקר אוכלוסין שלם ומדויק טרם נערך בשל קשיי הנגישות ליערות הגשם, אך אומדנים מעריכים את אוכלוסיית דולפין האמזונאס בכעשרות אלפי פרטים.
דולפין האמזונאס מעולם לא ניצוד באופן ישיר, אך ידוע על מספר תקריות בהן הרגו דייגים דולפיני-אמזונאס על מנת להגן על הדגים אותם דגו ועל כלי הדיג. מאז 1988 הוצא ציד דולפין האמזונאס אל מחוץ לחוק בברזיל ובוליביה, וכן באזורים מוגנים בפרו, ונצואלה וקולומביה. עם זאת, מוות של דולפיני אמזונאס התרחש בעקבות הרעלות כספית (הכספית נפוצה ליד מכרות זהב, שכן היא משמשת להפרדת הזהב מהסלע המקיף אותו). כיום מודאגים המדענים מגידול האוכלוסין באזור נהרות האמזונאס והאורינוקו. פרויקטים מסוג דומה לאלו שהחריבו אוכלוסיות דולפינים שלמות באסיה הוצעו באזור הנהרות. תוכניות אלו זוכות להתנגדות מצד ארגוני איכות הסביבה.
דולפין האמזונס
פוקנת האמזונס
ערוץ התכלת
ערוץ התכלת היה ערוץ טלוויזיה ישראלי יהודי דתי ששודר ב-HOT וב-yes כ־3 שנים, בשנים 2003–2006.
היסטוריה.
רקע להקמת הערוץ.
באוגוסט 1997 אישרה הממשלה את דו"ח ועדת יוסי פלד, שהוקמה להכנת הצעה להרחבת מערך שידורי הטלוויזיה והרדיו לציבור וארגונו מחדש. הדו"ח המליץ לאמץ מדיניות חדשה ליצירת שוק חופשי של תקשורת אלקטרונית, אשר תושתת על העיקרון של "שמיים פתוחים" לכל. הוועדה המליצה על מתן רישיונות לשידורי לוויין ישירים לבית הצרכן (טלוויזיה מלוויינים - YES), הקמת ערוץ מסחרי נוסף (בהמשך ערוץ 10) והקמת חמישה או שישה ערוצים ייעודיים – בשפה הערבית, לדוברי רוסית ואמהרית, למורשת ישראל, ערוץ של מוזיקה ישראלית, ערוץ חדשות ומידע, שימומנו כולם מפרסומת מסחרית.
בשנת 1998 פרסם משרד התקשורת, באמצעות המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, את המכרז למיון מוקדם להקמת חמישה ערוצים ייעודיים שמימונם מפרסומות ומטרתם לפנות לפלחי אוכלוסייה מסוימים ולא לכלל האוכלוסייה כמו בערוצי הברודקאסט. ההחלטה כללה הקמה של ערוץ בערבית (הלא TV), ערוץ חדשות, ערוץ ברוסית (ערוץ 9), ערוץ מוזיקה (ערוץ 24) וערוץ מורשת. אך לאחר פרסום המכרז למיון המוקדם, פרסום מכרז פרטני לערוץ מורשת התעכב במשך מספר שנים.
הקמת הערוץ בתשלום.