בתחילת 2008 נמסר על ידי IBM כי תוקם מעבדה חדשה בישראל בתל אביב ובחיפה, שתעסוק בפעילות פיתוח בתחום אחסון המידע ובטכנולוגיות של תכנון לוגי של מעגלים. מרכז פיתוח נוסף, של חטיבת אבטחת המידע, שוכן משנת 2017 במגדל השחר בגבעתיים.
החל מ-2020 IBM ישראל מתחזקת פודקאסט בשם "הדבר הבא", את הפודקאסט מעביר ד"ר יובל דרור.
קישורים חיצוניים.
IBM בישראל:
כשניטשה בכה
כשניטשה בכה (באנגלית: When Nietzsche Wept) הוא רומן ריאליסטי - היסטורי, שכתב הפסיכיאטר ארווין יאלום. הספר עוסק בדמויות מציאותיות, אך עיקר העלילה היא פרי מוחו של הסופר.
זוהי סדרה דמיונית של מפגשים בין הרופא ד"ר יוזף ברוייר לבין הפילוסוף פרידריך ניטשה בווינה, 1882. ד"ר ברוייר, מורו וידידו של זיגמונד פרויד, נפגש עם ניטשה ביוזמתה של לו אנדריאס סלומה, ידידתו של ניטשה. עוד מעורבת בסיפור המטופלת של ברוייר, ברטה פפנהיים, אותה הוא מכנה מטעמי שמירת פרטיותה אנה או. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת עם עובד בתרגומה של כרמית גיא.
עלילה.
הסיפור נפתח בוונציה, מקום בו מקבל ד"ר ברוייר הזמנה לפגישה עם לו סלומה. זו מתארת באוזניו את ידידה הדיכאוני, הנתון בסכנת התאבדות. פרופסור ניטשה, כפי שמתברר, סובל מתסמינים רבים ככאבי ראש, הפרעות עיכול, פגיעה בראייה, נדודי שינה ואגב כך הוא נוטל תרופות מכל הסוגים.
מוקסם מהעלמה סלומה, נוטה הדוקטור להסכים לבקשתה ולטפל בפרופסור, אלא שהדברים אינם פשוטים כל כך. התנאי של סלומה הוא שניטשה לא יידע על מעורבותה בעניין. היא מעדכנת אותו בפרטים נוספים אודות יחסיה עם ניטשה וגבר נוסף בשם פאול ריי.
השלושה התרועעו יחד במעין קומונה משולשת, עד שנפרדו, וניטשה, בעקבות הפרידה ובעידוד של אחותו, כותב ללו מכתבי שטנה. הפגישה מסתיימת בכך שסלומה משאירה לרופא שניים מספריו של ניטשה - אנושי, אנושי מדי והמדע העליז.
עתה על ד"ר ברוייר להחליט על דרך הטיפול בפציינט החדש. לו סלומה מבהירה לו שפרופסור ניטשה אינו מכיר ביאושו ואם ישכנעו אותו לבוא אליו זה יהיה אך ורק לשם טיפול בבעיות הרפואיות הגופניות שלו. לפיכך, הוא צריך למצוא דרך כיצד לטפל בבעיות הפסיכולוגיות שלו במסווה של טיפול גופני. לשם כך הוא מתייעץ עם זיגמונד פרויד. הרופא מציע לניטשה לאשפזו במרפאה פרטית למשך חודש ימים, שאז יקבל את הטיפול הדרוש לו אלא שהפילוסוף העקשן אינו יכול לעמוד בהוצאה הכבדה ואינו מוכן ליהנות מאשפוז חינם על חשבון הרופא.
הפתרון המקורי שמוצא הרופא הוא הדדיות: הוא יטפל בניטשה ובתמורה יטפל ניטשה בו, או במה שהוא מתאר כייאושו העמוק מחייו. ד"ר ברויר מקווה שתוך כדי מהלך העניינים הם יחליפו תפקידים והוא יוכל לטפל בבעיות הנפשיות של ניטשה.
במהלך הטיפול הוא מספר לניטשה על המטופלת שלו, ברתה פפנהיים, אותה הוא מכנה, לשם הגנת פרטיותה, אנה או. ברתה, שהגיעה אליו כשהיא סובלת מתסמינים שונים כשיעול טורדני, עייפות, מצבי רוח משתנים, הפרעות בראייה, בשמיעה ובדיבור. ברוייר מאבחן כי מדובר בתסמינים פסיכוסומטיים. במהלך טיפולו של ברוייר הוא משוחח ארוכות עם החולה, שיחות שבמהלכן היא מתארת לו בגילוי לב את כל המתחולל במוחה. ברוייר מצליח בטיפול ומצבה של ברטה משתפר פלאים. אלא שאז מגלה ברוייר כי הוא נמשך למטופלת שלו, ומשיכה זאת גורמת לו לייסורים.
הסרט.
בשנת 2007 יצאה גרסה קולנועית של הספר, בבימויו של הבמאי הישראלי פנחס פרי. בין השאר משחקת בסרט השחקנית הישראלית מיכל ינאי.
נשמה יתרה
נשמה יתרה היא מושג יהודי קבלי, לפיו בכניסת שבת נוספת כביכול באדם נשמה למשך כל השבת עד יציאתה.
לדעת רש"י בעקבות תוספת נשמה זו, האדם יכול לאכול בשבת יותר מאשר בדרך כלל, ואין נפשו קצה עליו.
בספרות הקבלה והחסידות מבואר שהנשמה היתירה גורמת להרגשת התעלות רוחנית, לשומרי השבת.
מקור.
המקור למושג נשמה יתרה נמצא בתלמוד במסכת ביצה: זמן כניסת הנשמה יתרה, כפי הנראה מדברי הפוסקים הוא משעת כניסת שבת, או משעת קבלת שבת. אך יש שכתבו שכבר מחצות יום שישי נכנסת הנשמה יתרה.
בשערי תשובה כתב בשם תלמידי האר"י .
מנהגים.
יש נוהגים לקבל את הנשמה היתרה במחשבה, בשלושה שלבים בלילה (בשעת אמירת בואי כלה בפיוט לכה דודי - חלק הנפש, באמירת ברכו - חלק הרוח, ובברכת השכיבנו - חלק הנשמה.) ובשלושה שלבים ביום (באמירת נשמת כל חי - חלק הנפש, במילים ה' שפתי תפתח שבתחילת תפילת העמידה - חלק הרוח, ובאמירת כתר בתפילת מוסף - חלק הנשמה).
ישנם גם המסבירים את מנהג הרחת הבשמים בהבדלה, כהמשכת הנשמה היתרה אל תוך יציאת השבת ולששת ימי השבוע, על ידי נשימת ריחה וזיכרונה של הנשמה היתרה ובכך המשכת אורה, ריחה וזכרונה אל תוך יציאת השבת וששת ימי השבוע. בדומה לכך, כך גם מנהג מזיגת יין ההבדלה אל מחוץ לגביע, וכן מנהג הארת ציפרוני כפות הידיים, שהם קצוות הגוף הפונות החוצה אל מלאכת החולין בששת הימים. וכך האדם ממשיך להיות מבושם מקדושת וברכת ה אור הנשמה היתרה. וכך נכתב במדרש שכל טוב .
גם מנהג סעודת המלווה מלכה, שהיא הסעודה הרביעית של שבת, מוסבר על ידי כמה מהמקובלים, כסעודה אחרונה עם הנשמה היתרה, רגע לפני שהיא עוזבת את הגוף.
ביום טוב.
לדעת רשב"ם אף ביום טוב ישנה נשמה יתרה, ולכך כאשר חל יום טוב במוצאי שבת אין לברך על הבשמים, מאחר שהנשמה היתרה אינה מסתלקת במוצאי שבת, אלא רק למחרת - במוצאי יום טוב.
אך בעלי התוספות כתבו להוכיח מכך שאין מברכים על הבשמים במוצאי יום טוב - שביום טוב אין נשמה יתרה.
יוזף ברויר
יוֹזֶף בְּרוֹיֶר (בגרמנית: Josef Breuer; 15 בינואר 1842 - 20 ביוני 1925) היה רופא יהודי אוסטרי. פרסומו נבע בין היתר מנוכחות דמותו בספר כשניטשה בכה, וגם מעבודתו המשותפת עם תלמידו זיגמונד פרויד - "מחקרים בנושא היסטריה". במחקר זה גולל את מסכת הטיפול במטופלת מפורסמת שלו בשם ברטה פפנהיים, שכונתה על ידו אנה או, כדי לשמור על פרטיותה. יש הטוענים, ביניהם פרויד עצמו, כי שיטת הטיפול החדשנית בה השתמש ברויר, "טיפול בדיבור", הניחה את היסוד לשיטת הפסיכואנליזה.
טיפול בדיבור.
פפנהיים הגיעה אל ברויר כשהיא לוקה בתסמינים שונים כשיעול טורדני, עייפות, שיתוק של הגפיים הימניות ושרירי הצוואר, מצבי רוח משתנים, הפרעות בראייה, בשמיעה ובדיבור.
כושר דיבורה התדרדר כך שבשלב מסוים עברה לדבר אנגלית בלבד. אבחונו של ברויר היה כי מדובר בהיסטריה נשית, כלומר בתסמינים פסיכוסומטיים. במהלך טיפולו של ברויר הוא שוחח ארוכות עם החולה, שיחות שבמהלכן היא תיארה בפניו את כל המתחולל במוחה (תהליך שכונה על ידה "ניקוי ארובות"). ברויר גילה כי כאשר הצליח להגיע לשורש הבעיה, כלומר הסיבה הבלתי מודעת שהביאה להתהוות סימפטום זה או אחר - השתפר מצבה של ברתה.
בשנת 1882 הפסיק ברויר את טיפולו בפפנהיים. ככל הנראה, סיבת הפסקת הטיפול הייתה יחסי משיכה שהתפתחו בין הרופא למטופלתו, שלא יכלו להגיע לידי מימוש.
הספר "כשניטשה בכה" מאת ארווין יאלום מתאר פגישות דמיוניות בין ברויר לפרידריך ניטשה, בהן הוא מתאר לפניו את פרטי המקרה באריכות.
משפחתו.
ברויר התחתן עם מתילדה אלטמן בשנת 1868, והיו להם חמישה ילדים. בתם דורה התאבדה מאוחר יותר כדי לא להיות מגורשת על ידי הנאצים. אחת מבנותיו, מרגרטה שיף, נספתה בטרזיינשטט ב -9 בספטמבר 1942, ובתה-נכדתם, חנה שיף, מתה בזמן שנאסרה על ידי הנאצים.
ברכו
ברכו הוא קטע בתפילה היהודית, בו מכריזים "בָּרְכוּ אֶת ה' הַמְּבֹרָךְ" והקהל עונה: "בָּרוּךְ ה' הַמְּבֹרָךְ לָעוֹלָם וָעֵד". הקטע נאמר על ידי שליח הציבור לפני ברכות קריאת שמע בתפילת שחרית וערבית, על ידי העולים לתורה בתחילת ברכות התורה, ויש הנוהגים לחזור עליה בסוף תפילות שחרית וערבית.
רקע.
התפילה מוזכרת במשנה במסכת ברכות: "אמר רבי עקיבא: מה מצינו בבית הכנסת אחד מרובין ואחד מועטין אומר: ברכו את ה'. רבי ישמעאל אומר: ברכו את ה' המבורך". למרות שבדרך כלל ההלכה נפסקת כדעת רבי עקיבא, במחלוקת זו נקבע בגמרא כדעת רבי ישמעאל.
על פי הראב"ן, קטע זה נועד במקורו עבור שליח ציבור המברך את ברכות קריאת שמע עבור הציבור ומוציא אותם ידי חובה, ולכן קודם לכן הוא פונה אל הציבור שיסכימו וישתתפו לברכתו. גם אמירת ברכו לפני העלייה לתורה היא פניה לציבור להתכוון להשתתף עם העולה בברכותיו ובקריאתו בתורה. הקטע דומה לברכת הזימון שנועדה במקורה למי שמברך ברכת המזון ומוציא אחרים ידי חובתם, שאומר קודם לכן: "נברך (אלוהינו) שאכלנו משלו", והם עונים "ברוך (אלהינו) שאכלנו משלו ובטובו חיינו".
פרטים.
בתפילת שחרית אומרים ברכו אחרי הקדיש שלאחר פסוקי דזמרה לפני ברכות קריאת שמע. בתפילת ערבית אומרים ברכו עם פתיחת התפילה, לפני ברכות קריאת שמע. נוהגים לומר ברכו שוב בסוף התפילה, סמוך לתפילת עלינו לשבח, עבור אלו שאיחרו לבוא לתפילה. לדעת חלק מן הפוסקים יש לנהוג כן רק אם ידוע שחלק מן המתפללים לא הספיקו לשמוע ברכו בתחילת התפילה. למנהג אשכנז, לא אומרים ברכו בסוף תפילת שחרית בימים שבהם קוראים בתורה, משום שגם המאחרים שמעו ברכו מפי העולים לתורה. לפי נוסח אשכנז המקורי, אין אומרים ברכו בסוף תפילת ערבית, וכן נוהגים עד היום ברוב קהילות אשכנז בחו"ל.
ברכו הוא אחד מהדברים שבקדושה שעליהם אומרת ההלכה שאסור לאומרם אם אין מניין אנשים בבית הכנסת.
בחלק מקהילות הספרדים (בעיקר אצל יהדות בבל) נהוג להוסיף את המילה "רבנן" לפני ברכו, כלומר השליח ציבור (או העולה לתורה) אומרים "רבנן! ברכו את ה' המבורך".