יצירתו.
ביצירותיו, היה מתרגם נחשון לשפת הציור מחזות מסיפורי המקרא וממדרשי חז"ל, ממראות הטבע ומהחזיונות של הנביאים. יש ביצירותיו השפעות מהאמנות הפרסית וההודית ומכל מה שמגיע אליו מהלימוד בכתבי הקודש.
נחשון השתדל להפיק הרמוניה מלאה, בצבעים ובצורות ומשתמש הרבה בדימויים יהודיים כמו בית המקדש, מנורת שבעת הקנים, נרות, רימונים ושופרות.
נחשון סיפר כי: "בטרם שאתחיל ואחרי שאני מסיים, אני מודה לה', שנטע בי את הכשרון, ההשראה והיכולת".
סגנון העבודות של ציורי השמן על הקנבס הוא ריאליסטי-נאיבי.
השפעה.
דמותו הייחודית של נחשון כאמן יהודי חסידי, היוותה השראה לסופר חיים פוטוק שעליה ביסס את התמה בספרו "שמי הוא אשר לב" ("My Name Is Asher Lev") המספר על בחור צעיר, המבקש להפוך לצייר. העלילה עוסקת בנפתוליו עם הצדדים ה"טמאים" של אמנות הציור, תוך לבטים מול המשפחה והרבי.
פרשת קבורתו של אברהם ידידיה נחשון.
בחורף 1975 נולד למשפחת נחשון בן. ברית המילה נערכה במערת המכפלה, והייתה הראשונה שנערכה שם, חרף איסור הממשל הצבאי, והתינוק נקרא בשם אברהם ידידיה. כעבור ארבעה חודשים נפטר התינוק ממוות בעריסה, ואימו שרה החליטה כי התינוק יקבר בבית העלמין העתיק בחברון, שמאז הרוגי הטבח בתרפ"ט לא נקברו בו יהודים. הממשלה התנגדה לקבורה זו, והוראה על כך יצאה מראש הממשלה יצחק רבין, ושר הביטחון שמעון פרס. אולם בעקבות התעקשותה של האם, הסכים לבסוף שר הביטחון לקבורת התינוק בבית הקברות. היישוב היהודי בחברון רואה בקבורה זו את הצעד הראשון בחידוש היישוב היהודי בתוך העיר חברון, שכן בעקבות הקבורה עלה צורך להציב שמירה על בית הקברות, דבר שהחל את הנוכחות האזרחית בתוך חברון עצמה. בין הדמויות הבולטות שעסקו בשמירה על בית הקברות היה פרופ' בן ציון טבגר, שפעל רבות לשחזורו ולהחזרת היישוב היהודי בחברון.
Enema of the State
Enema of the State הוא האלבום השלישי של להקת בלינק-182, שיצא ב-1 ביוני 1999. שם האלבום הוא, למעשה, משחק מילים גס, כיאה להומור הרדוד שאפיין את הלהקה דאז. משמעות המילה Enema הוא חוקן, והמילה הוחלפה עם המילה Enemy (אויב), במושג טעון פוליטית של אויב מדינה (Enemy of the State). כלומר, שם האלבום הוא: החוקן של המדינה.
האלבום מכר למעלה מ-17 מיליון עותקים ברחבי העולם. הוא האלבום הנמכר ביותר של בלינק-182, למרות שהביקורות עליו היו בינוניות. באלבום נכללים הלהיטים: "Whats My Age Again?", "Adam's Song", "All The Small Things" שלאחר מכן נכללו גם באלבום האוסף שלהם. הרעיון לשם האלבום נלקח מהסרט "Enemy of the State" שיצא ב-1998. האלבום מכיל וידאו קליפ וקישורי אינטרנט.
זהו האלבום הראשון שהמתופף טראוויס בארקר הקליט עם הלהקה.
אלבום זה מהווה את תחילת ז'אנר הפופ פאנק, ושימש בתור השראה ללהקות שבאו בשנים שלאחר מכן. הלהקה פרצה למיינסטרים בזכות האלבום ובעיקר בזכות הלהיטים שנכללים בו.
עטיפת האלבום.
כוכבת הפורנו, ג'נין לינדמולדר, היא האחות המוצגת על עטיפת האלבום.
בנוסף היא השתתפה בקליפים לשירים "What's My Age Again?" ו"Man Overboard".
הסמל של הצלב האדום הוצג בכובע של האחות בעטיפת האלבום המקורית. זמן קצר לאחר מכן, הצלב האדום דרש להסיר את הסמל מעטיפת האלבום לאחר שכל העותקים כבר הודפסו.
בדומה, בתחילת הדפסות העותקים לא הופיעה המדבקה של חברת התקליטים "Parental Advisory", אך לאחר שהאלבום גרף הצלחה, צורפה אליו המדבקה.
רשימת שירים.
בונוסים.
ביפן ואוסטרליה התווספו לאלבום שירי בונוס מהופעות חיות.
13. "Dumpweed"
14. "What's My Age Again?"
15. "All the Small Things"
16. "Dammit"
17. "Mutt"
18. "Aliens Exist"
13. "Pathetic" (הופעה חיה בלוס אנג'לס)
14. "Untitled" (הופעה חיה בלוס אנג'לס)
15. "Josie" (הופעה חיה בלוס אנג'לס)
16. "Aliens Exist" (הופעה חיה בלוס אנג'לס)
באוסטרליה מצורף לאלבום דיסק בונוס מסיבוב ההופעות במדינה, אשר יצא עם האלבום במהדורה מוגבלת.
סינגלים.
קליפים.
לשלושת הסינגלים יצאו קליפים. ה"קליפ" לשיר "Going Away To College", הוא בעצם הקדמה של הסרט "The Urethra Chronicles" שהוציאה הלהקה.
פטריק אוומויילה
פטריק אוומויילה (גרמנית: Patrick Owomoyela; נולד ב-5 בנובמבר 1979 בהמבורג, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני-ניגרי חופשי. ידוע במסירות הארוכות שלו וביכולת ההגנה. לעיתים הוא משחק בעמדת הקשר הימני.
בעונת הצטרף אוומויילה לקבוצת לונבורגר מהבונדסליגה ג', ולאחר שלוש עונות שם עבר לקבוצת אוסנבריק. במקביל לקריירת הכדורגל שיחק גם כדורסל בליגות הנמוכות של גרמניה, אך החליט להתמקד בכדורגל ופרש מכדורסל. לאחר עונת אחת באוסנבריק הוא עבר לפדרבורן, וכעבור עונה נוספת הצטרף לארמיניה בילפלד מבונדסליגה ב', וסייע לה להעפיל לבונדסליגה ב-2004. בתחילת עונת עבר אוומויילה לורדר ברמן. הוא היה המגן השמאלי הקבוע של הקבוצה עד עונת , בה הגיע קלמנס פריץ מבאייר לברקוזן. אוומויילה אף זומן לסגל נבחרת גרמניה, אך בעקבות פציעה הפסיד את מקומו בהרכב הנבחרת ואת מקומו בהרכב הקבוצה לפריץ. הוא החלים מהפציעה במרץ 2007, וחזר לשחק בתור מחליף. בתחילת עונת עבר לבורוסיה דורטמונד ושיחק במועדון עד שנת 2013 .
אוומויילה היה מועמד לזימון לנבחרת ניגריה, אך סירב לזימון של התאחדות הכדורגל הניגרית, כיוון ששאף לשחק בנבחרת גרמניה. הוא זומן לסגל הנבחרת על ידי יורגן קלינסמן לאחר יורו 2004 ולקראת מסע משחקים באסיה.
לעיתים משמש אוומויילה בתור פרשן כדורסל בטלוויזיה הגרמנית למשחקי ליגת ה-NBA. ב-2007 השתתף אוומויילה בקמפיין נגד גזענות בכדורגל תחת הסיסמה "הגינות במגרשי הכדורגל". הפרסומת הופיעה על גבי רכבות חשמליות ברחבי העיר ברמן.
האקרופוליס
סכין הטלה
סכין הטלה (או פגיון הטלה) היא כלי נשק לקרב פנים אל פנים. צורתה דומה מאוד לזו של סכין רגיל, והשימוש בה הוא באמצעות זריקה. בימינו משמשת סכין ההטלה בעיקר לספורט ותחביב ולא ככלי נשק. בעיני רבים נחשבת הטלת הסכין לאומנות ומטיל הסכינים נקרא לרוב אמן סכינים.
מבנה.
קיימים סוגים רבים של סכיני הטלה, בעלי מאפיינים שונים ומבנים שונים. כל כלי מצריך טכניקת זריקה שונה. עם זאת, ישנו מבנה כללי המאפיין את רוב סכיני ההטלה.
על פי רוב מבנה הסכין הוא מפיסת מתכת אחידה. בניגוד לשאר הסכינים אין לסכין ההטלה ידית מצופה אלא רק אזור לא מושחז הנקרא "אזור אחיזה". סכין הטלה צריכה להיות בעלת משקל נמוך יחסית לגודלה ועל נקודת שיווי המשקל שלה להיות קרובה יחסית למרכז.
ישנם סוגים של סכיני הטלה בהם יש משקולת במרכז הסכין הניתנת להזזה. הזזה זו גורמת לשינוי בנקודת שיווי המשקל, דבר המשנה את אופי הזריקה ואופי התזוזה של הסכין באוויר.
משקלים שונים של סכיני הטלה נעים בעיקר בין 100 גרם ל-250 ומעלה, כאשר לסכין כבדה יותר, טווח ודיוק גבוהים יותר.
הטלה.
אחיזה.
רוב הסכינים אינן סימטריות, כלומר נקודת שיווי המשקל איננה בגבול בין הלהב לקת ובמקרים רבים נקודת שיווי המשקל נמצאת על הקת, משמע הלהב קל יותר. את הסכין יש לאחוז בצידה הקל, כלומר לרוב בצד הלהב. האחיזה נעשית בעזרת האצבע המורה והאגודל.
ההטלה.
את הסכין מטילים בתנועה אחידה, יציבה, ומהירה. כשרוב התנועה נעשית על ידי הזרוע והגוף ואילו מפרק היד נשאר מקובע. תנועת הזרוע היא קשתית מעל הראש עד אשר היד מאונכת לגוף. העת בה נעזבת הסכין שונה בין מטיל למטיל ובין סכין לסכין, אך במקרה הפשוט ביותר הסכין משוחררת כשהיא מול המטרה.
התנועה באוויר.
הסכין מבצעת בעת המעוף הן תנועה בליסטית והן תנועה מעגלית במעגל זקוף. כדי שהסכין תנעץ במטרה על הלהב להיות בכיוון המטרה בעת הפגיעה, כלומר על המטיל לקבוע בכל הטלה את מספר הרוטציות של הסכין באוויר לפי המרחק מן המטרה או לפי נוחיותו.
כדי שמעוף הסכין יהיה יציב על הסכין להסתובב באוויר, הטלה ללא סיבוב קשה מאוד ממרחקים גדולים.
פגיון הטלה
איליושין Il-2
איליושין Il-2 "שטורמוביק" (רוסית : Ил-2 Штурмовик) היה מטוס תקיפה סובייטי במלחמת העולם השנייה שיוצר במספרים גדולים מאוד. יחד עם ממשיכו Il-10, יוצר המטוס ב-36,163 יחידות, דבר שעשהו למטוס הצבאי הנפוץ בעולם, והמטוס שיוצר במספרים הגדולים ביותר לאחר הפוליקרפוב Po-2 . טייסי הצבא האדום כינוהו בחיבה "איליושה", והחיילים על הקרקע כינוהו בשמות "הגיבן", "הטנק המעופף" או "החייל המעופף".
פיתוח ותכנון.
הרעיון למטוס תקיפה משוריין נהגה עוד בשנות השלושים על ידי דמיטרי פבלוביץ' גריגורוביץ' שייצר את המטוסים הדו-כנפיים המשוריינים Tsh-1 ו Tsh-2. באותה תקופה הוגבלו מטוסים משוריינים בביצועיהם, שכן לסובייטים לא היו מנועים חזקים להניעם. האיליושין Il-2 תוכנן על ידי סרגיי איליושין וצוותו בשנת 1938 בלשכת התכנון המרכזי 29 (ЦКБ-29) שהייתה למעשה גולאג. אב הטיפוס הראשון היה מטוס דו מושבי משוריין בשריון של 700 ק"ג פלדה סביב המנוע, תא הטייס, המקרנים ותא הדלק המרכזי. משקלו היה יותר מארבע טונות וחצי, הווי אומר כי כ 15% ממשקלו היה השריון. אב הטיפוס המריא לראשונה ב-30 בדצמבר 1939 וזכה במכרז הממשלתי מול הסוחוי Su-6 שהיה דומה בתכנונו. עם זאת, התכנון הדו מושבי נזנח לטובת גרסה חד מושבית, ЦКБ-57 שהמריא לראשונה ב 12 באוקטובר 1940. מנוע המיקולין AM-35 המקורי בן 1,370 כוחות הסוס הסתבר כחלש מדי, והוחלף במיקולין AM-38 בן 1,680 כ"ס טרם נכנס המטוס לשירות.
בשנת 1941 החל יצור המטוס שזכה לציון Il-2, ו 249 יחידות נבנו לפני שגרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות במבצע ברברוסה, 22 ביוני 1941.
הפעלה מבצעית.