בין השנים בהן לא פעלו מוסדות בולטים, המשיכו לפעול מסגרות דומות תחת השם "מדרש תלמוד תורה". בשנת 1906 שימש בוגר המוסד הרב יצחק מכמל כמורה לתנ”ך, תלמוד ועברית במוסד. בשנת 1919 החל להכשיר מורים במוסד, ושימש גם כמורה לשיעורי עברית, דקדוק ותולדות עם ישראל. בין השנים 1918–1920 שימש עזרא חדד כמורה לערבית, היסטוריה ואנגלית במוסד.
בשנת 1910 מנה המוסד כ-2,000 תלמידים. בשנת 1929 מנה המוסד כ-1,000 תלמידים. נכון לשנת 1910, הקהילה היהודית החזיקה את התלמוד תורה מכספיה, ונכון לשנת 1925 קיום המוסד היה תלוי בתרומות והקדשות בעיקר.
פולמאר דרומי
פולמאר דרומי או יסעור שחפי דרומי (שם מדעי: "Fulmarus glacialoides"), הוא מין של עוף ימי ממשפחת היסעוריים. בעבר הוא נחשב למין ממשפחת השחפיים. הוא מצוי בימים של סביבות אנטארקטיקה והאיים סביבה.
אורכו של הפולמאר 45-50 ס"מ, מוטת כנפיו 110-120 ס"מ ומשקלו 740-790 גרם בממוצע. הוא דומה לקרובו פולמאר צפוני ובעל צבעים דומים אך הוא בהיר יותר ובעל כתם לבן ייחודי על כנפיו. הוא בעל קרומי שחייה, מקור חרוטי צהוב והוא מסוגל לשתות מי מלח מהים.
יסעור זה מקנן בלהקות על צוקים בחצי הכדור הדרומי ומטיל ביצה יחידה על גבי הסלע. שאר השנה היסעורים דואים מעל הים האנטארקטי בחיפוש אחר טרף כמו דגים, קריל ודיונונים. בחורף הם נודדים צפונה לאקלים נוח יותר.
יסעורים אלה מצויים לעיתים ליד ספינות והם דואים בקרבתם. הם גם נצפים יחד עם עופות ים אחרות וכן עם כלבי ים ולווייתנים. היסעורים ניזונים מדגים שהעופות או הלווייתנים מפספסים.
קהילת יהודי בונהאד
הקהילה היהודית בבונהאד (בהונגרית: Bonyhád) שבמחוז טולנה בדרום הונגריה, שהיוותה כ-15% מכלל אוכלוסיית העיר, התקיימה החל מהמאה ה-18 עד להשמדתה בשואה. במקום הייתה ישיבה, שנודעה בשם "ישיבת בונהאד", וחכמים גדולים כיהנו במהלך השנים כרבני הקהילה. בשנת 1868 התפלגה הקהילה לקהילה אורתודוקסית וקהילה ניאולוגית. על אף שבמקום התקיימו החל מאותה השנה מוסדות נפרדים לשתי הקהילות, על פי העדויות היו קשרים בין בני הקהילות, ייתכן שבשל גודלה הקטן יחסית של הקהילה. לעומת זאת, גורלה של הקהילה הפריד בשנות השואה בין יהודי העיר: על אף שמבחינה מספרית הקהילה היהודית לא הייתה גדולה, הוקמו בעיר במאי 1944, עם הכיבוש הגרמני, שני גטאות נפרדים: אחד באזור בית הכנסת הניאולוגי, ואחד באזור בית הכנסת האורתודוקסי. כיום, לאחר שלא נותר אף יהודי במקום, מספרים שרידי בתי הקברות הנפרדים שבעיר כעדים דוממים על החיים היהודיים שהתקיימו במקום.
תולדות הקהילה.
החל מאמצע המאה ה-16 ולכל אורך המאה ה-17, היה נתון רוב שטחה של הונגריה, לרבות בונהאד, לשלטון האימפריה העות'מאנית. ב התרוקן האזור מתושביו כמעט לחלוטין. ב-1699 עברה הונגריה לידי ממלכת הבסבורג בשלום קרלוביץ, והשלטון החדש הביא מתיישבים חדשים לאזור הריק שהגיעו ברובם מתורינגיה. יחד עמם, הגיעו לאזור יהודים מגרמניה, אוסטריה ובוהמיה, וחלקם היו הבסיס להקמת הקהילה היהודית בבונהאד, שקיבלה אישורי ישיבה מיוחדים מבעלי האחוזות. המצבות העתיקות ביותר מבית הקברות היהודי הן משנת 1703. קהילה יהודת ממוסדת נוצרה ב-1754, כאשר נערכו תקנות החברה קדישא.
החל מסוף המאה ה-18, כאשר סופחו יישובים סמוכים לבונהאד, התקיימה בעיר אוכלוסייה מגוונת, שכללה הונגרים, גרמנים, צוענים, וגם יהודים. העיר הייתה מגוונת גם מבחינה דתית, ומתושביה היו קתולים, לותרנים, פרוטסטנטים ויהודים.
היהודים היוו כ-15% מכלל האוכלוסייה מהמאה ה-18 ועד למלחמת העולם השנייה.
הקהילה היהודית גדלה מ-382 יהודים בשנת 1781 לשיא של 2,351 יהודים בשנת 1852.
בעיירה היה תלמוד תורה וישיבה שממנה יצאו מנהיגים רוחניים דגולים: ביניהם רבי משה פולק, רבי יהודה גרינוולד מחבר זיכרון יהודה, הרב אהרון פרסבורגר. רבנים גדולים כיהנו כרבותיה של בונהאד, ביניהם רבה הראשון של פשט, רבי בנימין זאב וולף בוסקוביץ, שכתב פירושים לתלמוד, למשנה תורה ולהלכות שבת, נתמנה לרבה של בונהאד בשנת 1810, וכיהן בה עד לפטירתו בשנת 1818, ועד היום מצבתו קיימת בבית הקברות של העיירה; רבי צבי הירש הלר שכיהן ברבנות העיר אחרי פטירתו של הרב בוסקוביץ.
בתי הכנסת והמבנים הקהילתיים נהרסו בשריפה גדולה שהתחוללה במקום בשנת 1794. הרב אברהם לייב פריישטאדט חיבר קינה בעקבות השריפה שהייתה, אשר בני הקהילה היו אומרים אותה מדי שנה בשבת שלאחר חג הפסח.
בשנת 1868 התפלגה הקהילה, כחלק מהקרע ביהדות הונגריה, לקהילה אורתודוקסית וקהילה נאולוגית.
בראש הקהילה האורתודוקסית עמדו הרבנים: אהרון פרסבורגר ואברהם פולק; בראש הקהילה הניאולוגית עמד הרב לאיוש שוורץ.
לשתי הקהילות היו מוסדות נפרדים קהילתיים, חברתיים וחינוכיים. הניאולוגים הנהיגו תיקונים ושינויים בתפילה, הרבנים והחזנים היו בלבוש רגיל וללא זקן, אך בענייני הלכה, שחיטה, איסור והיתר לא סרו מההלכה המקובלת. יהודי המקום מספרים שהיו קשרים בין רבני הקהילות, והרב הניאולוגי לא טעם מתוצרי השחיטה שלו - אלא אכל רק בשר ששחט הרב האורתודוקסי. בשל הפילוג, בעיירה היו 2 קהילות נפרדות, 2 בתי כנסיות ו-2 בתי עלמין.
מקובל היה שתלמידי הישיבה שבאו מערים אכלו בבתי משפחות לפי "אכילת ימים", היינו סעדו כל יום של השבוע על שולחנו של בעל בית אחר.
עקרות הבית השתדלו שביום שבו מגיע בחור מהישיבה תהיה ארוחה של ממש, ובשאר הימים אכלו אוכל פשוט - שעועית ותפוחי אדמה. לחם היה יקר מאוד בגלל מחיר החיטה.
חלק מהיהודים היו אמידים שעסקו במסחר.
אבל, רוב המשפחות היהודיות היו ברוכות ילדים והתפרנסו בקושי רב.
היו תושבים שעבדו במכרות והיו פועלים שעבדו בחוות בסביבה. במלחמת העולם השנייה בשנת 1944 היו בבונהאד 1,268 יהודים, חלקם אמידים ובעלי בתים ועסקים שגרו בשכנות לשאר תושבי העיירה, וחלקם גרו בשכונה היהודית בצפיפות ובפשטות.
בעיירה היו שני בתי ספר יהודיים, האחד השתייך לזרם הניאולוגי, והשני היה אורתודוקסי. שש כיתות היו שם, כאשר שני מורים עוברים ביניהם, ומלמדים פעם כיתה זו ופעם כיתה אחרת. הלימודים התקיימו בשעות הבוקר וגם אחר-הצהריים. גם ישיבה הייתה במקום. ראש הישיבה היה הרב פרנצוויז, ואילו הלימודים התקיימו בביתו של סוחר תבואות בשם מרקוס, שהקצה חדר מיוחד בביתו ללימודים. גם הישיבה, כשאר מוסדות הקהילה ואנשיה, התנהלה בפשטות, על רקע המחסור והדלות של חלק ניכר מיהודי העיירה.
גורל יהודי הקהילה בשואה.
במהלך מלחמת העולם השנייה יהודים היו נתונים במצבים מפלים קשים. רבים בקרב הגברים היהודיים גויסו לעבודות כפייה. לאחר כיבוש גרמניה במרץ 1944, היהודים היו מבודדים ורכושם הופקע.
משנת 1940 ואילך גויסו יהודים רבים מהעיר לשירות העבודה. במאי 1944, כחודש לאחר כיבוש הונגריה על ידי הצבא הגרמני, ניתן צו להקמת שני גטאות בבונהאד ויהודי העיר ויהודי יישובים נוספים עברו לתוכו. ביוני הוצאו היהודים מהגטאות וביולי הועברו לבסיס צבאי בפץ'.
במאי 1944 הוקמו בבונהאד שני גטאות: הגטו העליון לקהילה הניאולוגית, במבנים הקהילתיים של הקהילה; והגטו התחתון לקהילה האורתודוקסית, סביב בתי הכנסיות שלהם.
כ-60 יהודים חולים ממוסד לחולי נפש הועברו לגטו בונהאד.
אוכלוסיית הגטו הועברה לזירת ספורט מקומי ויומיים לאחר מכן נלקחו לבסיס צבאי.
היהודים גורשו לאושוויץ ב-4.7.1944 ביניהם היה הרב אהרון פרסבורגר שנספה שם.
ב-17.10.1944 כ-1200 יהודים, שהושארו עד אז לעבוד עבודת כפייה באזור בונהאד, נרצחו בידי האס-אס.
לאחר השואה.
מיד לאחר המלחמה, בשנת 1945, נשארו בקהילה רק כ-350 איש, רובם אנשי צבא וניצולי המחנות, בני הקהילה הניאולוגית. הקהילות נעלמו זמן קצר לאחר המהפכה ההונגרית של שנת 1956. בשנת 1963 נשארו בבונהאד רק ארבע משפחות יהודיות, ובשנת 2015 נותרה במקום רק יהודייה אחת ערירית.כיום אין בעיירה אף לא יהודי אחד. נותרו בה שרידיהם של שני בתי כנסת, בית קברות יהודי-אורתודוקסי ובית קברות יהודי נאולוגי.
שני בתי העלמין הנפרדים, האורתודוקסי והניאולוגי, מספרים על ידי המצבות את סיפור העיירה שהיו בה חיי קהילה תוססים.
קז'ימייז' הראשון
קז'ימייז' הראשון, מכונה: קז'ימייז' הָרֶסְטוֹרָטוֹר (המתקן) (בפולנית: Kazimierz I Odnowiciel) (25 ביולי 1016 קרקוב - 28 בנובמבר 1058 פוזנן), היה, דה פקטו הדוכס של פולין, מטעם שושלת פיאסט, ודה יורה המלך של כל מדינת פולין, החל משנת 1034, ועד מותו בסוף שנת 1058.
היה בנם של המלך מיישקו השני, והמלכה רִישֶׁזִי, ועם מות אביו, שהשאיר את המדינה מפורדת ומפולגת, תפס בשנת 1034 את השלטון. הוא ניסה לאחד מאחוריו, אצילים ומלכים שונים, שישבו באופוזיציה, ומכאן קיבל את שמו הרסטורטור.
היעדר סמכות מרכזית במדינה, הובילה לתוהו ובוהו מדיני, ובשנת 1039, פלש למדינה בז'טיסלאב הראשון דוכס בוהמיה, וקז'ימייז', יצא לגלות.
תוך חודשים ספורים חזר קז'ימייז' והשתלט על המדינה, כשהוא לוקח על עצמו את הארגון מחדש של הדת והמדינה. ובעזרת ירוסלב החכם שהיה נסיך קייב, ווליקי נובגורוד, הוא הצליח להחזיר את השליטה הפולנית באזור מזוביה.
אלכסנדר ברדה
הרב אלכסנדר לייב (סאשה) בֹּרֹדָה (נולד בו' בתמוז תשכ"ח, 2 ביולי 1968) הוא נשיא פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה, מייסד מוזיאון היהדות והסובלנות, חבר הלשכה הציבורית של רוסיה, וחבר המועצה הציבורית שתחת משרד ההגנה הרוסי. חתן התואר "בונה הכבוד של מוסקבה" על תרומתו בהנדסת הרכבת התחתית של מוסקבה, ואות כבוד מהנשיא פוטין על תרומתו לחברה כרב.
ביוגרפיה.