הבנק נוסד בשנת 1921 על ידי ההסתדרות הציונית וההסתדרות הכללית, והיה בשליטת ההסתדרות עד שנת 1983, עת הולאם עקב משבר מניות הבנקים. בשנת 1997 נמכר גרעין השליטה בבנק לקבוצת אריסון-דנקנר בראשות תד אריסון. בעלת השליטה הנוכחית בבנק היא חברת אריסון החזקות שבשליטת שרי אריסון. בעלת עניין גדול בבנק היא חברת תעשיות מלח לישראל. ב-1 באוקטובר 2019 מונה דב קוטלר למנכ"ל בנק הפועלים במקומו של אריק פינטו. ביוני 2020 מונה ראובן קרופיק ליו"ר הדירקטוריון.
היסטוריה.
הקמת הבנק.
ב-29 באוקטובר 1919, בישיבת הוועד הפועל הציוני, ביוזמת ברל כצנלסון (ואחרים) ובתמיכת ארתור רופין הוחלט על הקמת בנק שיתנהל על ידי הפועלים ולמענם. הוועידה הראשונה של הסתדרות העובדים העבריים בארץ ישראל אשררה החלטה של הוועידה השישית של הסתדרות פועלי יהודה בדבר הקמת מוסד כספי לענייני עבודה שיהיה בבעלות הסתדרויות הפועלים בארץ ישראל, וקבעה כי הבנק יעמוד לשרותן של כל קבוצות הפועלים המיוסדות על בסיס קואופרטיבי, בכל ענפי פעולתן.
הבנק פתח את שעריו ב-1 באפריל 1921, סעיף ב' של תזכיר ההתאגדות של הבנק אמר כי מטרות הבנק הן: מניות היסוד הוקצו להסתדרות העובדים והוועד הציוני קיבל 43% בהנהלת הבנק.
בשנת 1928 מנע הבנק את קריסתה של חברת "סולל בונה", כאשר העמיד לרשותה הלוואה של 5,000 לא"י.
בין השנים 1923–1937 ניהל את הבנק יוסף אהרונוביץ.
פעילות הבנק.
עד משבר מניות הבנקים.
יעקב לוינסון, שמונה ליו"ר הנהלת הבנק ב-1968, הוביל את בנק הפועלים לפיתוח מואץ ותוך 10 שנים הגיע הבנק למעמד של הבנק הגדול במדינה כשהוא חולף על פני בנק לאומי שהחזיק בתואר זה קודם לכן. הוא אילץ את רוב המפעלים ההסתדרותיים החשובים לעבוד עם בנק הפועלים והביא לכך שיותר מ-90% מהעסקאות של מפעלי חברת העובדים ייעשו באמצעות בנק הפועלים (לעומת 40% קודם כניסתו לתפקיד). במהלך כהונתו רכש בנק הפועלים את השליטה בבנקים קטנים רבים: בנק הלוואה וחסכון, בנק זרובבל, בנק יפת (ששינה שמו לבנק אמריקאי ישראלי לאחר שרכש את סניפיו של בנק אמריקאי שפעל בישראל), בנק אוצר החייל, בנק תל אביב למשכנתאות, בנק מסד, הבנק לחרושת ולמסחר, בנק משכן, בנק עין חי ואחרים. בנק הפועלים נכנס לפעילות בינלאומית: ב-1971 נפתחו סניף בלונדון ונציגות בציריך, ב-1974 נפתח סניף בניו יורק והוקם בישראל בנק קונטיננטל, כשותפות בין בנק הפועלים ובנק האיגודים המקצועיים בגרמניה. מגמה זו נמשכה בפתיחתם של סניפים נוספים ברחבי תבל. בשנת 1971 עלה הבנק למקום השני (לפי גודל המאזן) בבנקאות הישראלית, ודחק את בנק דיסקונט למקום השלישי. במהלך כהונתו של לוינסון בראשות בנק הפועלים גדל מספר סניפי הבנק מ-60 ל-330. לוינסון פרש מתפקידו בשנת 1983.
הבנק היה בבעלות ההסתדרות עד לשנת 1983 אז הולאם בעקבות משבר מניות הבנקים. אפרים ריינר שימש כיו"ר הבנק (ובחלק מהתקופה, גם כמנכ"ל) בין השנים 1977 ל-1985, עת נאלץ לפרוש מתפקידו בעקבות דו"ח ועדת בייסקי.
מכירת הבנק.
מאז 1983 הייתה המדינה בעלת השליטה בבנק. בפברואר 1995, פרסמה מדינת ישראל מכרז לרכישת הבנק. למיכרז ניגשו שתי קבוצות, קבוצה בה היו שותפים ג'ורג' סורוס, תד אריסון ובנק גולדמן סאקס, וקבוצה שנייה בראשות איש העסקים אליעזר פישמן. יישום המכרז התעכב במשך שנתיים ולא יצא לפועל.
בספטמבר 1997, נמכר לבסוף גרעין השליטה לקבוצת משקיעים בראשות תד אריסון, יחד עם משפחת דנקנר (שנכנסה לעסקה באמצעות חברת תעשיות מלח לישראל) וקבוצה של יהודים-אמריקנים (מייקל שטיינהרדט, לו רניירי, סקוט שאי, לן אברמסון וצ'ארלס שוסטרמן). הקבוצה רכשה בסך הכל 43% ממניות הבנק תמורת 1.368 מיליארד דולר. אריסון השקעות מימנה כ-40% מההשקעה, באמצעות הלוואה שהעמיד לרשותה קונסורציום בנקים בראשות הבנק הבינלאומי. ואילו משפחת דנקנר באמצעות הלוואה של מעל למיליארד שקל מבנק לאומי, שהיה אז אף הוא בבעלות ממשלתית, על ידי שעבוד הקרקעות של חברת תעשיות מלח לישראל כבטוחה להלוואה. דיבידנדים שחילק הבנק לבעלי המניות שימשו לצורך החזרי הריבית על ההלוואה. לאחר מכירת גרעין השליטה החזיקה אריסון השקעות כ-21% ממניות הבנק ומשפחת דנקנר 11.6%.
בשנת 2004 החלו השותפים האמריקנים בגרעין השליטה למכור בהדרגה את מניות הבנק, ובינואר 2007 מכרה משפחת דנקנר את השליטה בתעשיות מלח לישראל לאריסון השקעות תמורת 886 מיליון שקל, והעניקה לה בכך את השליטה הבלעדית בבנק הפועלים.
במהלך תקופת בעלותה של המדינה ואף שנים לאחר מכן, המשיך הבנק להיות הבנק הגדול ביותר במדינה, והחל מחודש נובמבר 2007 חזר להיות הבנק השני בגודלו.
פעילות עסקית לאחר ההפרטה.
עם רכישת השליטה על ידי קבוצת אריסון-דנקנר מונה עמירם סיון למנכ"ל, שכיהן בתפקידו עד 2002, שאז הוחלף על ידי אלי יונס.
בדצמבר 2002 הכריז הבנק על כוונתו לפטר 900 עובדים שהיוו כ־10% מעובדי הבנק בישראל. בסופו של דבר פוטרו 793 עובדים במהלך שנת 2003.
בשנת 2003, רכש את בנק הספנות ממייקל שטיינהארט, שהיה אז שותף לגרעין השליטה בבנק הפועלים עצמו (באמצעות שותפותו בקבוצת אריסון).
את שנת 2005 סיים בנק הפועלים ברווח של 2.9 מיליארד שקל, שהיה בזמנו הרווח הגבוה ביותר של כל הזמנים. רווח זה נבע בעיקר ממכירת חברת הבת האמריקאית, בנק סיגניצ'ר. הרווח הנקי של הבנק בשנת 2006 הסתכם בכ-3.4 מיליארד שקל.
בחודש מרץ 2007 חתם הבנק על מזכר עקרונות למכירת מניותיו בבנק יהב עם בנק מזרחי-טפחות, על פי ההסכם נקבע כי בנק יהב ימשיך לקבל שירותי תפעול מבנק הפועלים לתקופה של שלוש שנים. באותו החודש הוחלף היו"ר שלמה נחמה בדן דנקנר. באותה שנה נמתחה ביקורת רבה על התנהלות הבנק ושל אריסון בדגש על פיטורי נחמה והחלפתו בדנקנר, בעיקר על ידי הדירקטור החיצוני פרופ' אמיר ברנע. בספטמבר אותה שנה, ברנע אף התפטר מתפקידו במחאה על ההתנהלות הזאת.
באוגוסט 2009 מונה ציון קינן למנכ"ל הבנק, במקום צבי זיו שהתפטר במרץ 2009. באותה שנה מונה יאיר סרוסי ליו"ר הבנק במקום דני דנקנר שפרש מתפקיד זה על-פי דרישת בנק ישראל. באוגוסט 2016 נכנס אריק פינטו לתפקיד מנכ"ל הבנק.
בשנת 2016 השק הבנק את אפליקציית התשלומים "bit". לפי דיווחים, אחת ממטרות פיתוח האפליקציה הייתה להתמודד עם המידע העסקי שאבד לאחר שבנק הפועלים נאלץ לוותר על ישראכרט והמידע הצרכני שהיא סיפקה.
בשנת 2020 מונה דב קוטלר למנכ"ל הבנק.
חשיפה למשבר הסאב פריים.
בנק הפועלים נפגע באופן הקשה ביותר ממשבר הסאב פריים מבין שאר הבנקים בישראל. הפגיעה העיקרית נבעה מרכישת איגרות חוב מגובות משכנתא מחברות כמו פאני מאי ופרדי מאק.
ברבעון הראשון בשנת 2008, לאחר שמועות על מחיקות ענק שהבנק יבצע והכחשות גורפות מצד מנהלי הבנק, דיווח הבנק על מחיקה בסכום של 350 מיליון דולר, בכך הגיע הבנק למחיקה מצטברת בסך של שמונה מאות מיליון דולר עד לאותה עת.
המחיקה בוצעה מההון העצמי של הבנק ונזקפה לקרן הון, ולא הוגדרה כהפסד בדוח רווח והפסד. הפחתת ההון העצמי של הבנק גרמה לבנק להיסחר מתחת להון העצמי שלו לראשונה משנת 2003.
המשקיעים הגיבו בפאניקה ומניית הבנק נפלה בשיעור של למעלה משבעים אחוז, משער 2200 ביוני 2007 לשער 600 בפברואר 2009, בכך נמחקו למעלה משלושים מיליארד שקל מכספי המשקיעים.
בעת פרסום הדוחות הרבעוניים לשנת המס 2008 הודיע מנכ"ל הבנק צבי זיו על פרישתו וסיכם בדבריו את תוצאות הדוחות הכספיים במילים הבאות "שנת 2008, הייתה הגרועה בתולדות העולם הפיננסי המודרני - צונאמי כלכלי שאיש לא חזה את עוצמתו, ואף כלכלן לא השכיל לנבא את כמות ההרס שהוא נושא עימו".
פרשת העלמות המס בארצות הברית.
בשנת 2015 פתח משרד המשפטים האמריקאי בחקירה נגד בנק הפועלים, בחשד שהחל מ-2002 ועד לפחות שנת 2014 הבנק פעל יחד עם עובדיו, לקוחותיו ואחרים להונות את הממשל האמריקאי בכל הנוגע לתשלום מיסים, סייע בהגשת דו"חות שגויים לרשויות המס ולהימנעות בפועל של לקוחותיו בארצות הברית מתשלום מיסים. על פי החשד, בנק הפועלים סייע ללקוחותיו להסתיר את בעלותם בנכסים וכספים שהבנק החזיק בהם, באופן שאיפשר לאותם לקוחות להעלים מיסים. בנוסף לכך, נחקר הבנק על מעורבותו בפרשת השחיתות של בכירים בפיפ"א. לאחר שנים של התדיינות עם הרשויות בארצות הברית, הודיע הבנק, באפריל 2020, כי חתם עם רשויות המס האמריקאיות על הסכם הודאה בסיוע להעלמות מס ללקוחות הבנק, שבגינו ישלם קנסות בסך כולל של כ-875 מיליון דולר.
בשל הפרשה, על פי דרישת המפקחת על הבנקים, חדוה בר, החליט דירקטוריון הבנק שוועדה בלתי תלויה, בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס, יורם דנציגר, תבדוק את התהליכים הניהוליים ותהליכי הבקרה, שאפשרו את המעשים נשוא חקירת המס בכללותה, תוך התייחסות להיבטי ממשל תאגידי והתנהלות ההנהלה הבכירה והדירקטוריון.
המבנה הארגוני של הבנק.
קבוצת בנק הפועלים פועלת בישראל במכלול תחומי הבנקאות השונים ובפעילות המשיקה בשוק ההון, באמצעות ארבע חטיבות מרכזיות: החטיבה העסקית, החטיבה הקמעונאית חטיבת שווקים פיננסיים ובנקאות בינלאומית וחטיבת החדשנות ואסטרטגיה.
פועלים השקעות.