בית השעון תוכנן בסגנון הבינלאומי על ידי האדריכל ומתכנן הערים גדעון קמינקא, שלימים היה גם לחבר במועצת העיר חיפה.
עבודות הבנייה אירעו בשנים 1934–1936 ובית השעון נחשב למבנה המשרדים הראשון מסוגו בשכונת הדר. באותן שנים, ניכר היה גידול באוכלוסיית שכונת הדר הכרמל ובנייני מסחר ומשרד רבים נבנו לאורך רחוב הרצל.
בימיו הראשונים, נחשב בית השעון לבית משרדים יוקרתי ובפינתו הפונה לרחוב ביאליק פעל בית הקפה "שניר".
בשנת 2019 סירב הבעלים של בית השעון לאפשר שימוש במבנה שלו במסגרת פרויקט "באוהאוס חברתי" באירוע לציון 100 שנה להיווסדה של אסכולת הסגנון הבינלאומי. האמן בלו סימיון פיינרו ביקש להפעיל את השעון שנדם למשך שלושת ימי האירוע. בשל סירובו של בעליו של המבנה, הוקם מול בית השעון כצעד מחאה פסל חי, כעין תמרור בצורת שעון שמחוגיו נעים לאחור, שפעל במשך שלושה ימים.
קפה "שניר".
קפה "שניר" נוסד בשנת 1937 והיה מחלוצי תעשיית הגלידה בישראל, כאשר תוצרת הגלידה בארץ עודנה הייתה בתחילת דרכה. נמכרה בו גלידה וקסטה במגוון טעמים לעוברים ושבים. בשנת 1957 נבחר קפה "שניר" ל"בית הקפה המובחר" במשאל שנערך בחיפה.
הרולד פאלטרמייר
ביינדינג אוף אייזק
Binding of issac
אל-מחוית
וייט ליידי
וייט ליידי (באנגלית: White Lady, גברת לבנה) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב מג'ין, טריפל סק ומיץ לימון. לעיתים מוסיפים גם חלבון ביצה. הקוקטייל הוא וריאציה קלאסית של ג'ין סאוור, בה מי סוכר מוחלפים בטריפל סק.
היסטוריה.
יש מספר גרסאות לגבי מקורו של הקוקטייל. לפי גרסה אחת, הקוקטייל הומצא בלונדון ב-1919 על ידי הברמן הנרי מק'אלונה (Harry MacElhone). הקוקטייל הכיל תחילה ליקר מנטה, וקיבל את צורתו העכשוויות ב-1929. עם זאת, הקוקטייל מופיע ב-Savoy Cocktail Book, ספרו של הארי קראדוק (Harry Craddock) משנת 1930.
קוקטיילים דומים.
וייט ליידי הוא קוקטייל סאוור קלאסי, המזכיר במידה רבה את ג'ין סאוור, המורכב מג'ין, מי סוכר ומיץ לימון. הקוקטייל הקלסי סיידקאר מורכב מקוניאק, טריפל סק ומיץ לימון ולכן נבדל מווייט ליידי ברכיב אחד גם הוא.
חוק איסור הפליית עיוורים המלווים בכלבי נחייה
לארי זיגפריד
לארי זיגפריד (באנגלית: Larry Siegfried; 22 במאי 1939 – 14 באוקטובר 2010) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1963–1972. לאורך 9 עונותיו בליגה זכה ב-5 אליפויות כשחקן בוסטון סלטיקס, ורשם ממוצעים כוללים של 10.8 נקודות, 3.5 אסיסטים ו-2.8 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות.
זיגפריד נולד בעיר שלבי שבאוהיו, ובין השנים 1957–1961 למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו. כבר בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("אוהיו סטייט באקאייז") הוביל את קלעיה עם 19.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1959/1960 הצטרפו לקבוצה שני חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד – ג'ון לוקאס וג'ון האבליצ'ק – אשר לצדו של זיגפריד הובילו את הבאקאייז לזכייתם הראשונה בטורניר אליפות המכללות. בעונתו האחרונה בקבוצה, 1960/1961, העפיל עם אוהיו סטייט לגמר טורניר המכללות בפעם השנייה ברציפות, אולם קבוצתו הפסידה במשחק הגמר מול אוניברסיטת סינסינטי בתוצאה 65–70. בשתי העונות האחרונות היה זיגפריד הקלעי השני של הקבוצה, אחרי לוקאס, עם ממוצע של 14.2 נקודות למשחק.
קריירת משחק.
בדראפט ה-NBA 1961 נבחר זיגפריד בבחירה השלישית על ידי סינסינטי רויאלס, אולם הוא בחר לשחק עבור קבוצת "קליבלנד פייפרס" מ"ליגת הכדורסל האמריקאית" (ABL). בעונה היחידה לקיום הליגה זכו הפייפרס בתואר האליפות, תחת המאמן ביל שרמן.
לקראת עונת שכנע האבליצ'ק את מאמן בוסטון סלטיקס רד אאורבך לצרף לקבוצתם את זיגפריד, חברו הקרוב. בכל שלוש עונותיו הראשונות עם הסלטיקס זכה עמה זיגפריד באליפות ה-NBA, בתחילה כמחליפו מהספסל של קיי. סי. ג'ונס, ובהמשך כשחקן חמישייה לצדו של ג'ונס. בסדרת גמר פלייאוף , בו גברה בוסטון על לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4–3, רשם זיגפריד ממוצעים של 13.1 נקודות ו-2.9 אסיסטים למשחק. בעונות ו- זכה עם הסלטיקס בשתי אליפויות נוספות, כשחקן רוטציה קבוע; ב-5 מתוך 13 משחקי הגמר של קבוצתו באותן שנים קלע זיגפריד לפחות 20 נקודות.
במאי 1970, לאחר 7 עונות בבוסטון, נבחר זיגפריד על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בדראפט ההרחבה, ומיד הועבר בטרייד לסן דייגו רוקטס בתמורה לג'ים בארנט. לאחר כעונה וחצי עם הרוקטס נשלח בטרייד נוסף לאטלנטה הוקס, ובסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 32.
בשתי עונות שונות (1966 ו-1969) הוביל את כל שחקני ה-NBA באחוזי קליעה מקו העונשין, ובעת פרישתו ניצב במקום השלישי בתולדות הליגה, אחרי ביל שרמן וריק בארי, עם 85.4% קליעה מהעונשין.
לאחר קריירת המשחק.
בין השנים 1973–1977 שימש זיגפריד כעוזר מאמן בקבוצת יוסטון רוקטס, תחת המאמנים הראשיים ג'ון איגן וטום ניסאלקי.
ב-14 באוקטובר 2010 נפטר זיגפריד כתוצאה מהתקף לב, בגיל 71.
לארי סיגפריד
חוק מוות מוחי נשימתי
פייר אמויאל
פייר אמויאל (בצרפתית: Pierre Amoyal, נולד ב-22 ביוני 1949 בפריז) הוא כנר ומנצח יהודי צרפתי, מנהל הקונסרבטואר של לוזאן החל משנת 2002 ופרופסור באוניברסיטת מוצרטאום בזלצבורג. בשנים 1977–1986 כיהן מויאל כאמן הצעיר ביותר שהתמנה כפרופסור לכינור בקונסרבטואר של פריז. בשנים 2002–2014 כיהן כפרופסור בקונסרבטואר של לוזאן.
קורות חיים.
פייר אמויאל נולד בשנת 1949 בפריז כבן לאם ממוצא יהודי אשכנזי רוסי ואב יהודי "פייה-נואר" יהודי ספרדי מצפון אפריקה. התחיל מוקדם לימודי כינור בעידוד המשפחה. למד כילד פלא בקונסרבטוריון בוורסאי אצל הכנרת גיון, ואחר כך החל מגיל 10 בקונסרבטואר של פריז, בו למד אצל רולאן שארמי. בגיל 12 בשנת 1961 הופיע לראשונה בקונצרט פומבי עם תזמורת מונטה קרלו בניצוחו של פול פארה . אז סיים את לימודיו האקדמיים וזכה בפרס הראשון של הקונסרבטואר של פריז. בהמשך קיבל מספר שנים שיעורים פרטיים אצל רולאן שארמי, זכה בפרס ז'ינט נווה (1963) ובפרס פגניני (1964). בגיל 16 הוצג על ידי עברי גיטליס בפני יאשה חפץ שהסכים לקבל אותו כתלמיד באוניברסיטת דרום קליפורניה. נסע ללוס אנג'לס והשתלם למשך חמש שנים אצל חפץ, שקנה עבורו את הכינור Le faisan doré מתוצרתו של ויום ודאג לו לקבל מלגה שנתית.. בסוף ההשתלמות השתתף אמויאל בהקלטות מוזיקה קאמרית יחד עם חפץ ועם גרגור פיאטיגורסקי. ב-1970 זכה אמויאל גם בפרס הראשון בתחרות אנסקו בבוקרשט. הוא התחיל בסיורי הופעות רבים בעולם והקליט תחת שרביטיהם של מנצחים ידועים, כמו גאורג שולטי שהזמין אותו ב-1971 לנגן עם תזמורת פריז את הקונצ'רטו לכינור של אלבן ברג, פייר בולז, והרברט פון קאראיאן עם הפילהרמונית של ברלין, שבגלל השיתוף פעולה איתו הפסיק יאשה חפץ לדבר איתו אחרי 18 שנות קשר משום שהפר הבטחה שדרש ממנו להימנע מכך. אמויאל ניגן גם תחת ניצוחם של סייג'י אוזאווה, שארל דיטואה, אליהו ענבל, סטניסלס סקרוווצ'בסקי, גינטר הרביג, קורט זנדרלינג, גנאדי רוז'דסטוונסקי, סיימון ראטל, מיונג-וון צ'ונג ואחרים. הקליט את התקליט הראשון עם הקונצ'רטו של אלבן ברג בניצוחו של פול פארה. זכור ביצוע הבכורה הגרמניתש ל הקונצ'רטו לכינור של אנרי דיטייה עם הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של לורין מאזל. ב-1985.הופיע לראשונה בקרנגי הול.
בהתחלת הקריירה שלו ניגן אמויאל על כינור "סטרדיוואריוס פרוביני", פריט של מוזיאון הקונסרבטואר של פריז, שהושאל לו על ידי הממשלה הצרפתית,אולם מאוחר יותר, ב-1979 קנה לעצמו בלונדון כינור יוצא דופן, "סטרדיווארי קוחנסקי" שנודע כתוצרת של אנטוניו סטרדיווארי משנת 1717 ושהשתייך בעבר לצאר ניקולאי השני שהעניק אותו בזמנו לכנר הפולני פאבל קוחנסקי. הכלי נגנב מאמויאל ב-15 באפריל 1987 בעיר סאלוצו יחד עם מכונית פורשה שברשותו בעת שמיהר לשלם את חשבונו במלון. הוא נמצא שלם בשנת 1991 בטורינו, אחרי שהגנב לא הצליח למכור אותו. אחרי שאיבד את הכינור, הכנר סלבטורה אקרדו השאיל לו כינור בשם "סטרדיווארי סנט אקופרי". בשנת 1990 רכש האמן כינור סטרדיווארי אחר משנת 1728 המכונה " איל מילאנולו" ששימש בעבר את הכנר כריסטיאן פרא (1982-1933).
ב-1992 ליווה אמויאל מופעים של הליצן בופו (הסופר הווארד באטן), אמריקאי שחי בצרפת.
בשנים 1977–1986 אמויאל לימד נגינה בכינור בקונסרבטואר של פריז ואחר כך עד יוני 2014 בקונסרבטואר של לוזאן. החל משנת 1991 יחד עם הפסנתרן האיטלקי ברונו קאנינו ערך כיתות אמן לכינור ולפסנתר בקונסרבטואר של לוזאן וכיום הוא מכהן כמנהל האמנותי של הקונסרבטואר של לוזאן. בהמשך לימד במוצרטאום בזלצבורג וביפן
בשנת 2002 הקים אמויאל את תזמורת הקמראטה של לוזאן
עם תלמידיו נמנים הכנרים טדי פפאברמי (אמויאל סייע לו למצוא מקלט פוליטי בצרפת עם הוריו, בימי הדיכוי הקומוניסטי באלבניה), ברטלומיי ניזיול, אנדריי באראנוב, בירטה בלום, חאווייש אלדרס, אמארינס וירדסמה, אלסיו בידולי. החל משנת 1989 משתתף אמויאל כחבר בחבר השופטים של תחרות "המלכה אליזבט" בבלגיה.
ביצועי יצירות בבכורה.
פייר אמויאל ניגן בבכורה את:
קישורים חיצוניים.
Site Tarisio, 13.12.2017 Alessandra Barabaschi - interview with Pierre Amoyal - Amoyal, Heifetz and the ‘Kochanski’ Stradivari
Isabelle Perrin 22 mai 2009
A Whole New World