חלק מביצורי הצלבנים עברו תהליך התפתחות. באופן זה הורחבו מבצרי-מגדל, שנרכשו על ידי המסדרים הצבאיים בעיקר לאחר הגדלת משאביהם הכספיים. שטחם של מבצרים-מגדלים אלה הורחב על ידי בניית חומה היקפית, שהרחיבה באופן משמעותי את שטח המבצר. מגדלים שנבנו בנקודות תורפה ושער מבוצר תרמו להגנת הביצור. דוגמה לביצור מסוג זה ניתן למצוא במבצר לטרון ("טורון דה שבלייה") ובמבצר הצלבני של מצודת ג'יבלין (בית גוברין) שהחל דרכו כמבצר קטן והורחב משמעותית עם העברתו לידי ההוספיטלרים. תהליך הגדילה של המבצרים לא עצר בביצורים: חלקם הפך לגרעין שסביבו התפתחו יישובים אזרחיים, בחסות הביטחון היחסי שהעניקו חומותיו.
השלב הבא בהתפתחות הקסטרום מיוחס כולו לאדריכלים הצלבניים, שהכפילו את מערכות ההגנה של הקסטרום הפשוט ויצרו את הקסטרום הכפול (מצודה קונצנטרית). המצור הארוך של צבאות צלאח א-דין על מבצר כוכב הירדן לאחר קרב קרני חיטין והקושי של הצבאות המוסלמיים להתגבר על חיל המצב הקטן יחסית, הוכיח את יעילות המבצר המוצב בנקודה אסטרטגית ומתוכנן ובנוי ללא דופי.
מתחילת המאה ה-13 ירדה קרנו של הקסטרום כתוכנית המועדפת לביצורים צלבניים, והמבצר הצלבני המשיך להתפתח. המסדרים הצבאיים, שבתקופה האחרונה לקיום ממלכת ירושלים היו היוזמים והבנאים העיקריים של מערכות ביצורים, בנו מבצרים שמוקמו על פסגות גבוהות של הרים. הסיבה למפנה נעוצה בהתפתחות מכונות המצור, ובראשן הטרבושה והשימוש בכלי ארטילריה אלו במספרים הולכים וגדלים. כרוניקה צלבנית מתקופת מסעי הצלב מציינת כי כדורים שנורו מטרבושה הרסו כל דבר בו פגעו והפכו מבנים לאבק. מסופר כי צבאות צלאח א-דין השתמשו ב-11 טרבושים במצור על מבצר כרכ במהלך שנת 1188. בעת המצור על עכו (1291) הפעילו הממלוכים לא פחות מ-90 כלי ארטילריה מסוג טרבושה כנגד חומות העיר. רוב מבצרי הקסטרום לא החזיקו מעמד כנגד התקפה ארטילרית מסיבית מסוג זה.
מבצרי הרים.
מבצרים על פסגות הרים היו האחרונים, המשוכללים והגדולים במבצרים שנבנו על ידי הצלבנים בשלהי שלטונם בלבנט, כתשובה לכלי המצור ההולכים ומשתכללים בשימוש הצבא המוסלמי. המבצר הצלבני המרשים ביותר - קראק דה שבלייה שבסוריה, מהווה את הדוגמה הטובה והשלמה ביותר למבצרים אלו. ייחודם של מבצרי ההרים הצלבניים היה בניית הביצורים על קווי הגובה התלולים של ההר. בכך הועצמו מערכות ההגנה של המבצר על ידי הצמדה לנתונים הטבעיים של המדרון. הצלבנים בחרו בפסגות גדולות מספיק על מנת להכיל את כל מכלול המבנים הדרושים לקיום חיל המצב ולהגנה תוך שליטה על כל שטח ההר. טופוגרפיה מסוג זה איפשרה שימוש באלמנטים פשוטים יחסית, ובדרך כלל בחומות חיצוניות איתנות המוגנות על ידי מגדלים בולטים. אלה הפכו את המצודה לקלה להגנה וקשה לחדירה.
בנייה זו הקשתה ואף מנעה את הצבת כלי הארטילריה של האויב מול החומות ובאותה עת הקשתה על חיל הרגלים והפרשים של האויב להגיע אל שערי המבצר. שערים אלו ודרכי הגישה אליהם היו למעשה נקודות התורפה העיקריות, אם לא היחידות, של המבצר, וריכזו את מירב מאמצי הביצור של המתכננים והבונים. הדבר איפשר לחיל מצב קטן יחסית להגן על המבצר גם בפני צבא גדול. לסוג מצודות אלו שייכות גם מצודת דורבן, שהוקמו על שלוחה שנותקה מהפסגה על ידי חפיר מלאכותי, ומצודות אי, שביצוריהן עקבו אחר קו חוף שמנע התקפה ישירה על המבצר כמו במבצר עתלית.
מבנים אזרחיים במצודה.
המבצרים הצלבניים שילבו מערכת צבאית, דהיינו מערכת ביצורים, עם מערכת אזרחית שכללה מבנים שונים. מבנים אלו נועדו לאפשר לחיל המצב לנהל את שגרת חיי היום-יום, ולמלא את הפונקציות האדמיניסטרטיביות שנזקקו להן. שילוב זה היה משותף לרובם המכריע של המבצרים, מן המגדל הקטן ועד למבצרי הענק.
כנסיות.
המבצרים הצלבניים, שבדרך כלל היו מבנים צנועים בגודלם, כללו בדרך כלל קפלות לצורכי פולחן, כלומר מבנה או אגף במסגרת מתחם במבצר. הקפלות היו מגוונות באופיין ובגודלן: לעיתים היה מדובר במבנה קטן וצנוע, ולעיתים נבנו במבצרים גדולים קפלות מפוארות במיוחד. הקפלות הצלבניות במבצרים רבים היו בעלות ספינה משנית אחת, כלומר מבנה בסיסי פשוט, לעיתים בסגנון של קמרון חבית או קמרון צולב.
מעט מאוד נותר מהקפלה במבצר כוכב הירדן, שמוקמה במקור באגף המערבי בקומה העליונה של המצודה הפנימית, ונהרסה לחלוטין בעת כיבוש המצודה על ידי צלאח א-דין. שברי פסלים וקיר בנוי מאבנים מסותתות היטב הם כל שנותר מהקפלה, שייתכן ונבנתה עם מגדל פעמונים - אלמנט נדיר ביותר. שברי כותרות עמודים שנמצאו במצודה הצלבנית הגדולה של טורון דה שבלייה (לטרון) מעידים, ככל הנראה, על קפלה מסוגננת ומפוארת שנבנתה במקום. עדויות של נוסעים מהמאה ה-17 ועד המאה ה-19 מצביעים על מבנה הרוס של כנסייה, הנמצא במרכז המבצר. במבצרים אחרים שיבצו הצלבנים קפלות בתוך אחד מהמגדלים של המצודה. ד"ר אדריאן בועז משער כי במבצר ארסוף שימש מגדל השער הצפוני כקפלה. קפלה צנועה נשתמרה היטב במגדל הדרום מזרחי של הקמרון הפנימי של מבצר הים בצידון. כנסייה ידועה נוספת נמצאת במבצר עתלית של מסדר הטמפלרים, ונודעה במשך השנים כאחת מהיפות שבדוגמאות האדריכלות הגותית בישראל, אולם רעש האדמה של שנת 1837 החריבה כמעט עד היסוד. מתיאורים שיש בידינו עולה כי לכנסייה היה אפסיס ראשי, אשר פנה לכיוון מזרח ומלבדו עוד שלוש אפסידות נוספות. הכנסייה נבנתה בצורה א-סימטרית ובסגנון גותי "קלאסי". שרידי קירות הכנסייה, כולל החלונות, מונחים היום במרכז המבנה.
במהלך המאה ה-12 בנו ההוספיטלרים קפלה בקמרון חבית שנבנה כנגד הקיר הצפון מזרחי של קראק דה שבלייה. חוקר המבצר פול דושאן זיהה שלושה שלבים שונים בהתפתחות הקפלה. שלב הבנייה הראשון היה בין השנים 1142 ו-1170. קפלה זו נפגעה קשות ברעידת האדמה של שנת 1170 ותוקנה בשלב הבנייה השני. השלב השלישי היה במהלך הרחבת המבצר במחצית הראשונה של המאה ה-13, אז נבנתה הקפלה מחדש. גודלה של הקפלה 21.5X8.5 מטרים והיא בנויה כקמרון חבית מאסיבי שחולק ל-3 תאים נפחיים על ידי 2 קשתות אבן ואפסיס עמוק, כשהאמבולטוריום סביב האפסיס מוקף בזר גומחות הקורנות ממנו כמו עלי כותרת בתצורה הידועה כ"שווה" (צרפתית: Chevet), הקפלה הוארה על ידי חלונות מונופוריים מוארכים שנקרעו בקירות המבנה. קירותיה של הקפלה כוסו בציורי קיר (פרסקאות), מהם נותרו מקטעים בלבד. על הקיר הצפוני החיצוני של הקפלה נותר קטע מפרסקו המתאר את כניסתו של ישו אל בית המקדש ומלבד זאת נעדר המבנה כל אלמנט אדריכלי קישוטי אחר.
אולמות.
חדרים גדולים ששימשו להתכנסויות ולעריכת טקסים היו חלק בלתי נפרד מרובם המכריע של המבצרים הצלבניים. מצודות צנועות הכילו אולם צנוע שלעיתים שימש גם כחדר אוכל (רפקטוריום). שרידים לאולמות נתגלו במצודת צפת, בה נחשף אולם בעל קמרון גותי מחודד, הדומה לאלו שנמצאו במבצר מונפור, שהיה מתומן. תקרתו, הנתמכת על ידי צלעות, נתמכה על ידי עמוד מרכזי. האולם המפואר במבצר עתלית, שניצב בסמוך לכנסיית המבצר, היה ככל הנראה מבנה מרשים ביותר שתקרתו נתמכה על ידי עמודים בעלי ראשים מפוסלים, ובקירותיו נקבעו חלונות עם עבודת ויטראז'.
הצלבנים שיכללו את השימוש בקמרונות שהקיפו את חומות המבצר. האולמות נבנו כחלק ממערכת הביצורים, הקיפו אותה ושימשו לעיבוי החומות ומקלט למגינים כנגד הפגזות וירי בימי מלחמה, ולשימוש כמחסנים וחדרים בעיתות שלום. באופן זה צומצם שטח החצר הפנימית למינימום על מנת לספק הגנה מרבית לחיל המצב מבלי לפגוע בשגרת היום-יום.
אולמות שינה.
אולמות מיוחדים הוכשרו כאולמות שינה עבור דרי המבצר. שינה באולמות איפשרה לחיל המצב להגיב במהירות לאזעקה, ובמקרה של מבצרים בחזקת המסדרים הצבאיים הייתה השינה המשותפת חלק מאורח החיים המשותף של האבירים, שנהגו על פי כללים הדומים לאלו שהדריכו מסדרי נזירים. אולמות שינה דומים לאולמות אחרים במבצר ומיקומם בדרך כלל מזוהה במידת האפשר על ידי היקש. במבצר עתלית היה אולם השינה, ככל הנראה, אולם גדול הממוקם בדרום המבצר. ממזרח לאולם זה היו ממוקמים כנראה אולם האוכל והמטבחים, אם כי זיהויים איננו ודאי. האולם הוא בן 3 ספינות משנה ומידותיו הן 27X53 מטרים. מדרגות הובילו ממנו אל פתח כנסיית המבצר. חוקי מסדר הטמפלרים שופכים מעט אור על השימוש שנעשה באולמות השינה במבצרי המסדרים הצבאיים. כל חבר במסדר קיבל מצעים: 2 סדינים, שק מלא בקש ששימש כמזרן, כרית ושמיכה. הנזירים-אחים היו חייבים לישון כשלעורם חולצה מכנסים, חגורה ונעליים. מי שישן בעירום היה צפוי לעונש.
אולמות אוכל.