אחוז גדול מהאחשדרפנים, מהמצביאים ומהבירוקרטים המובילים, יחד עם חלק הארי של הצבא הפרסי, הכירו בח'וסרו השני כמלך פרס. ולכן בשנת 591 חזר ח'וסרו לקטסיפון עם עזרה ביזנטית והביס את בהראם החמישי בקרב בלרת'ון. בהראם ברח לטורקים במרכז אסיה והתיישב בפרגנה. עם זאת, מספר שנים אחר כך, הוא נהרג בידי שכיר חרב שנשלח על ידי ח'וסרו. כמעט מיד אחר כך נחתם הסכם שלום עם האימפריה הביזנטית. בתמורה לעזרתו קיבל מאוריסוס את המחוזות הפרסיים גאורגיה וארמניה יחד עם המיסים והסובסידיות ששולמו לפרסים.
מלחמותיו.
בתחילת שלטונו העדיף ח'וסרו השני את הנוצרים. עם זאת, כשמאוריסוס נרצח בשנת 602 בידי המצביא שלו פוקאס (602–610) שגזל את המלוכה הרומית־ביזנטית, יזם ח'וסרו מתקפה נגד קונסטנטינופול, לכאורה כדי לנקום את מותו של מאוריסוס, אך למעשה נעשתה המתקפה כדי לספח שטח ביזנטי רב ככל הניתן. צבאו חדר וכבש את סוריה, את אסיה הקטנה והתקדם הלאה לתוך היבשת בשנת 608 והגיע עד כלקדון.
בשנת 613 ובשנת 614 היו דמשק וירושלים תחת מצור. בהמשך הן נכבשו על ידי המצביא שהרבראז והצלב האמיתי נישא בניצחון. מעט אחר כך צעד המצביא שאהין דרך אנטוליה שם הביס את הביזנטים מספר פעמים וכבש את מצרים בשנת 618. הביזנטים התקשו להתנגד משום שהם היו קרועים מבפנים בעקבות מתחים פנימיים כמו גם בשל חדירות לאימפריה דרך הדנובה.
ריצ'רד נלסון פריי משער שכליאתו והוצאתו להורג של נועמן השלישי, מלך הלח'מידים ואלחירה בשנת 600 לערך, שנעשתה ככל הנראה בשל כישלון המלך הערבי בתמיכה בח'וסרו במלחמתו נגד הביזנטים, הייתה טעות חמורה מצדו והיו לה השלכות רציניות בעתיד (לפי תיעודים מסוימים נמחץ נועמן על ידי פיל). לאחר מכן לקחה הממשלה המרכזית את תפקיד ההגנה על החזיתות המערביות במדבר ונעלמה מדינת הלח'מידים, מה שזירז את הגעת הח'ליפים המוסלמים פחות מעשור אחרי מות ח'וסרו.
לבסוף, בשנת 622, הצליח הקיסר הביזנטי הרקליוס (שֶיָּרַש את פוקאס ב־610) לצאת לקרב עם צבא חזק. בשנת 624 הוא התקדם לצפון מָדַי, שם הרס את מקדש האש הגדול בגנזכּ. מספר שנים אחר כך, בשנת 626, הוא כבש את לזיסתאן. מאוחר יותר באותה שנה המצביא הפרסי שהרבראז התקדם לכלקדון וניסה לכבוש את קונסטנטינופול עם בני ברית אָבַרים. הניסיון נכשל וכוחותיו הובסו, ולפיכך נסוג עם צבאו מאנטוליה בשנת 628.
אחרי הפלישה הכוזרית לקווקז בשנת 627 הביס הרקליוס את הצבא הפרסי בקרב נינווה והתקדם לכיוון קטסיפון. ח'וסרו השני ברח מהמעון החביב עליו בדסתגרד (ליד בגדאד) מבלי להראות התנגדות. באותו הזמן חלק מהאצילים הפרסים שחררו את בנו הבכור, קבאד השני (שמלך בחלק מאוד קטן של 628), אותו כלא ח'וסרו השני והמליכו אותו למלך בליל ה־23 בפברואר 628. ארבעה ימים אחר כך נרצח ח'וסרו השני בארמונו. הוא נורה למוות בידי חצים לאחר שהוכה קשות בצינוקו ארבעה ימים. באותו הזמן חזר הרקליוס בניצחון לקונסטנטינופול. בשנת 629 הוחזר אליו הצלב האמיתי ומצרים שוחררה. האימפריה הסאסאנית שקעה לאנרכיה ונכבשה על ידי צבאות הח'ליף האסלאמי הראשון החל משנת 634, הישר מגדולתה שאליה הגיעה עשר שנים קודם לכן.
העברה גנטית אופקית
העברה אופקית של גנים (HGT) או העברה לטרלית (צידית) של גנים (LGT) היא תהליך ביולוגי בו אורגניזם מעביר חומר גנטי לתא אחר שאינו צאצא שלו. בניגוד לכך, העברה אנכית מתרחשת כאשר אורגניזם מקבל חומר גנטי מאבותיו, כלומר הוריו או ממין אחר ממנו הוא התפתח. עיקר המחקר בתחום הגנטיקה בשנים קודמות התמקד בהעברה האנכית השכיחה יותר, אבל בזמן האחרון קיימת מודעות לכך שגם ההעברה האופקית של הגנים היא תופעה משמעותית. העברה גנטית אופקית מלאכותית היא צורה של הנדסה גנטית.
יותר ויותר מחקרים בתחום הגנטי מצביעים על כך שמתקיימת העברה גנטית משמעותית בין פרוקריוטיים והעברה זו אינה מוגבלת למינים קרובים - בניגוד לאיקריוטיים, אשר התפתחו בעיקר על ידי העברה גנטית אנכית, חלק ניכר מהמגוון הגנטי שניתן למצוא בקרב אוכלוסיות חיידקים מקורו בהעברה אופקית של מידע גנטי בין יצורים רחוקים זה מזה מבחינה גנטית.
בהנדסה הגנטית משתמשים בכלים שונים להעברה אופקית מוכוונת בין מינים שונים.
ישנם שלושה אופנים לתהליך זה:
קרב מגן ישראלי
קרב מגן ישראלי או ק.מ.י. היא אמנות לחימה ישראלית, שמטרתה הגנה עצמית והתמודדות בקרב פנים אל פנים. השיטה פותחה מתוך שיטת הקרב מגע ויוסדה רשמית בשנת 1989 על ידי אלי אביקזר. לאביקזר היה חשוב ששם השיטה שפיתח יכיל את המילה "ישראל" מתוך רגשות ציוניים. זו גם הסיבה בשלה בחר מדי אימון בצבעי דגל הלאום לשיטה. לאחר פטירתו של המייסד בשנת 2004 נבחר אבי אביסידון לראש השיטה וליו"ר עמותת ק.מ.י
עקרונות.
השיטות מבוססות על תנועות טבעיות של גוף האדם ומצטיינת בפשטותה, במהירותה וביעילותה. התרגילים והתנועות בק.מ.י מתמקדים בתנועה קצרה, המבוססת על פעולה אינסטינקטיבית וטבעית לאדם, ללא התמקדות בליטוש אסתטי של התנועה. בכך שונה ק.מ.י מאמנויות לחימה אחרות, אשר בהן ניתן דגש לתנועה שהיא תכליתית אך גם אסתטית המבוצעת בצורה מושלמת. לכן יש הגורסים כי אין זו אמנות לחימה, אלא "מקצוע לחימה" אשר אין בו כל יסוד אומנותי או רוחני. עם זאת, ניתן בק.מ.י דגש רב לחינוך לערכים, נימוס, כבוד לזולת והליכות, משמעת, אומץ לב ועצמאות.
הדגשת הפשטות נעשית מתוך מחשבה שתנועה טבעית ופשוטה היא תנועה מהירה. השימוש בתנועה בסיסית ולא מסורבלת מאפשר לכל אדם יכולת הגנה עצמית. אלי אביקזר תיאר את שיטתו במשפט "מינימום הגנה נגד מקסימום התקפה".
יסוד חשוב נוסף בק.מ.י הוא התכליתיות, ההחלטיות וההתקפיות. מתאמני ק.מ.י מחונכים להימנע מעימות אלים, ברם לפעול בתוקפנות רבה ובאומץ כאשר נקלעו לעימות. עקרון זה הוא שיצר דימוי מוטעה של שימוש מוגזם בכח.
לקרב מגן ישראלי ארבעה עקרונות:
שיטת האימון.
לשיטה שני חלקים: הגנה עצמית וקרב פנים אל פנים.
ההגנה העצמית היא התמודדות עם מצבי תקיפה סטנדרטיים. מעין "תרגילים" להגנה בפני התקפה מסוג מסוים. בין היתר נלמדים במסגרת השיטה תרגילי הגנה נגד מכות ובעיטות, היחלצות מלפיתה או חנק, הגנה בפני התקפה בנשק קר, התמודדות עם איום בנשק חם ועוד.
במסגרת ההגנה העצמית מחונכים המתאמנים גם לריסון עצמי, לזיהוי מוקדי אלימות והתרחקות מהם.
קרב פנים אל פנים מתפתח אם תרגיל הגנה עצמית לא הסתיים בניטרול התוקף, ומהווה חלק משלים להגנה העצמית.
עמותת ק.מ.י אינה מקיימת תחרויות מכל סוג שהוא והשיטה אינה מוגדרת כמקצוע ספורט.
דרגות.
הידע והוותק של המתאמן מסומן בחגורה צבעונית. להלן סדר החגורות: לבן, צהוב, כתום, ירוק, כחול, חום, חגורות שחורות - דאן 1: שחור, דאן 2: שחור עם שני פסים אדומים בכל קצה, דאן 3: שחור עם שלושה פסים אדומים בכל קצה, דאן 4: אדום עם פס שחור באמצע, דאן 5: קטעים שחור-אדום, דאן 6 עד דאן 7: קטעים אדום-לבן, דאן 8 עד דאן 10: אדום.
ראש השיטה של ק.מ.י כיום הוא אבי אביסידון חגורה אדומה דאן 10, אבי היה תלמידו הישיר של אלי אביקזר מאז היה בן 12 ועד לפטירתו בשנת 2004. כיום אבי אביסידון הוא ראש תחום אמנויות לחימה במכללת וינגייט.
קרב מגן ישראלי בעולם.
ישנם סניפים של קרב מגן ישראלי בטורקיה, אוסטרליה, ספרד, ברזיל וקנדה והוא מקושר עם העמותה לקרב מגן ישראלי. בנוסף יו"ר השיטה אבי אביסידון מעביר סמינרים וקורסים הכוללים קרב מגן ישראלי ברחבי העולם.
דקדוק יפני
ריאגנט
גיאורגי דרסיליה
גיאורגי דרסליה
סטראוספציפיות
בעיית יוסיפוס
מלכודת העוני
רקם (מקום)
יעקב גיל (גילה)
יעקב גיל (גילה) (17 בינואר 1931 – 21 בינואר 2007) היה חבר הכנסת מטעם סיעת המערך.
ביוגרפיה.
גיל נולד בירושלים למשפחה מרובת ילדים שמוצאה מעיירה שסמוכה לאתר העיר העתיקה אור. גיל למד במוסד החינוכי "בית אלפא" והיה חבר תנועת השומר הצעיר. בשירותו בצה"ל היה בנח"ל ולאחר שחרורו, בשנת 1952, הצטרף לקיבוץ מגידו, בו היה חבר עד שנת 1954.
גיל למד עבודה סוציאלית. בשנת 1965 החל לעבוד בעיריית ירושלים, בה עבד עד שנת 1983. בין השאר הקים גיל את מחלקת נוער, ספורט וחברה של העירייה, ואף היה יו”ר ארגון עובדי הנוער והחברה בישראל. בנוסף לכך, הוא פעל במוסדות המועצה לקשרים בינלאומיים לנוער וצעירים. במסגרת עבודתו דאג להוציא קרובי משפחה שלו במשלחות של העירייה לחוץ לארץ, דבר שעורר עליו ביקורת בעיתונות ועל ידי מבקר העירייה.
בשנת 1964 הצטרף למפא"י ומילא בה תפקידים מגוונים. הוא היה חבר לשכת מחוז ירושלים של המפלגה, יו”ר אגף הנוער של מרכז המפלגה ויו”ר מועצת מחוז ירושלים. כמו כן מונה לחבר ועדת ראש הממשלה לילדים ולנוער במצוקה.
בשנת 1981 נבחר גיל לכנסת העשירית מטעם המערך, וכיהן כחבר בוועדת החינוך והתרבות. הוא הוצב במקום ה-45 ברשימת המערך לכנסת האחת עשרה ועל פי פרסומים מוקדמים היה אמור להיכנס לכנסת. אולם לאחר ספירת הצבעה במעטפות כפולות הוא נותר מחוץ לכנסת. בשלהי ימי הכנסת האחת-עשרה החל לכהן בשנית בכנסת, וכיהן בה כשמונה חודשים כחבר בוועדה לענייני ביקורת המדינה ובוועדת החינוך והתרבות (בין 15 במרץ ל-21 בנובמבר 1988).
כמו כן שימש כציר בשגרירות ישראל בקהיר והיה חבר מליאת רשות השידור.
בשנת 1997 מונה ליושב ראש העמותה המנהלת של בית החולים משגב לדך, ושימש בתפקיד עד לסגירת בית החולים בשנת 2001.
גיל נפטר בשנת 2007. הותיר אחריו אישה, שלושה ילדים ונכדים.
מליון
אומארי טטרדזה