קירוב (Кировский район Санкт-Петербурга) הוא שמה של נפה הממוקמת בדרום מערב העיר סנקט פטרבורג ונקראת על שמו של סרגיי קירוב, מזכיר המפלגה הקומוניסטית בלנינגרד והיה בעצם השליט הכול-יכול של לנינגרד בשנים 1926–1934. הנפה הוקמה בשנת 1917 כנפת נארווה (יורשת יחידת השיטור של הנארווה) ופטרהוף. בשנת 1934 אוחדו השניים והנפה קיבלה את שמה הנוכחי.
גבול הנפה מצפון עובר עם נפת האדמירליות ועובר בנהר יקטרינהוף, ממזרח גובל בנפת מוסקבה ומדרום עם נפת קראסנוסלסקי עם נהר קראסנוסלקי ושדרות המרשל ז'וקוב.
בתחומיה נמצאים:
בתחומי הנפה נמצאים גם האי הלבן, האי קאנונרסקי והאי גוטויבסקי. עד לפרוץ מהפכת אוקטובר שטחה היה קטן יותר וחציה היה חלק ממחוז נארווה.
חלוקה מנהלית של מוסקבה
החלוקה המנהלית של מוסקבה (Территориальное деление Москвы) הוא מערך יחידות טריטוריאליות בגבולות בירת רוסיה המהווים מחוזות אדמיניסטרטיביים (административные округа), נפות (районы) ויישובים (поселения).
מאפיינים.
העיר חולקה ל-10 אוקרוגים (מחוזות) מנהליים ול-125 נפות (או ראיונים). כל עשרת האוקרוגים נמצאים בשטח המנהלי של העיר מוסקבה, מלבד העיר זלנוגרד (מספר 10 על המפה).
ביולי 2012, בעקבות הרחבת שטח העיר הוקמו 2 אוקגורים מנהליים חדשים (11 ו-12 במפה).
לכל האוקרוגים והמחוזות המנהליים שלט אצולה משלהם, דגל וראש מחוז. בניגוד לערים מסוימות בצפון אמריקה ומזרח אסיה, אין במוסקבה אזורים מוגדרי גזע, כמו צ'יינטאון.
מחוזות מוסקבה.
הרחבת שטח העיר.
פרויקט הרחבת שטח העיר מוסקבה, שכונה מוסקבה החדשה יצא לדרך בשנת 2011 והיה פרויקט ההרחבה הגדול ביותר בתולדות מוסקבה מאחר שהביא להכפלת שטח העיר פי 2.4 משטחה המקורי על חשבון שטחי מחוז מוסקבה.
הפרויקט הוצג בתקשורת ב-11 ביולי 2011 וכונה "מוסקבה החדשה" בדומה לפרויקט הבריטי "ניו דלהי" שנועד להביא למודרניזציה בעיר הבירה ההודית. בשתי המקרים הרחבת ערי הבירה נעשתה לכיוון דרום מערב. עיריית מוסקבה כינתה את הפרויקט "מוסקבה הגדולה". רעיון ההרחבה זכה לתשומת לב ציבורית גדולה ובסקר שנערך בקרב המוסקבאים, 41% תמכו בהרחבה, 41% התנגדו ו-18% נמנעו מלהביע דעה.
לאחר הרחבת גבולות המחוזות, מוסקבה הפכה מהעיר ה-11 בגודלה, לעיר הששית בגודלה בעולם מבחינת שטח. אף שמבחינת גודל אוכלוסייה נותרה העיר השמינית בגודלה, מאחר שבשטחים שנוספו התגוררו פחות מ-250 אלף איש. זאת בניגוד למה שהתרחש בפרויקט הרחבת העיר ברלין; בשנת 1920 "חוק ברלין הגדולה" הביא לאיחוד ערים פרבריות, כפרים ואחוזות סביב ברלין לעיר גדולה ומורחבת, כשלאחר ההתרחבות נאמדה ב-1939 אוכלוסיית ברלין ביותר מ-4 מיליון נפש.
איזבל אדג'ני
נועה מנהיים
נועה מנהיים (נולדה ב-15 בספטמבר 1974) היא עורכת, מתרגמת, מבקרת ומסאית ישראלית. ראש מחלקת ספרות מקור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן.
ביוגרפיה.
נועה מנהיים היא בוגרת תואר ראשון במדעי הרוח ובספרות (2014). למדה לתואר ראשון גם קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, כן למדה ביבליותרפיה בסמינר הקיבוצים. לומדת לתואר שלישי בספרות השוואתית.
כתבה ביקורת ספרים עבור "תפוז אנשים", שימשה כמבקרת ספרים ב"ידיעות תקשורת" וב"ידיעות אחרונות", וניהלה את פורום מדע בדיוני ופנטזיה בפורטל ynet.
במשך שלוש שנים הנחתה תוכנית ספרות, "על המדף", בערוץ 23 יחד עם יורם מלצר. בשנת 2002 זכתה בפרס גפן על תרגום ספר המדע הבדיוני "פרנהייט 451", שלו כתבה גם אחרית דבר. כתבה אחרית דבר גם לספרים המתורגמים "ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור" ו"מפנקסו של שרלוק הולמס".
בשנת 2005 הצטרפה כעורכת להוצאת הספרים כנרת זמורה-ביתן דביר. משנת 2009 משמשת כעורכת ספרות המקור הראשית של ההוצאה. ערכה עשרות כותרים. בשנת 2008 נמנתה עם השופטים בתחרות פרס עינת.
מפרסמת טור דו-שבועי במוסף "הארץ", העוסק בהיסטוריה של התרבות הפופולרית וברשת הקשרים הסמויה שטווה התרבות האנושית לאורך ההיסטוריה והגאוגרפיה של התפתחות הציוויליזציה. בשנת 2019 התפרסם ספרה "הרשת התרבותית", המבוסס על טוריה אלו.
מלמדת קורסים שונים בנושא עריכה וסוגה ספרותית. מרצה בבית הספר "אסכולות", לימודי חוץ של האוניברסיטה הפתוחה. מנחה סדנאות עריכה יחד עם ליאת קפלן במקום לשירה. עמיתה במכון גשר למנהיגות.
בשנת 2019 החלה להגיש בגלי צה"ל ביחד עם איילת טריאסט את ההסכת "האחיות גרים", העוסק בארכיטיפים תרבותיים. ההסכת צבר קהל מאזינים קבוע, ומנהיים וטריאסט מנהלות קבוצת פייסבוק המוקדשת לתוכנית והכוללת תוכן נוסף כגון חידון שבועי בנושא אחד הפרקים.
מנהיים נשואה ואם לילד.
נבויסה מרינקוביץ'
אליהו בחורב
אליפות דרום אמריקה בכדורגל נשים
פרויקט HARP (ראשי תיבות: High Altitude Research Project) היה מיזם שאפתני, במימונן של ארצות הברית וקנדה, שהוביל המהנדס ג'רלד בול. מטרתו של המיזם, הייתה ליצור תותח-על שבאמצעותו יהיה ניתן לשגר לוויינים לחלל.
הישג השיא של הפרויקט נרשם במהלך ניסוי שבוצע בשנת 1966. במסגרת הניסוי שוגר פגז במשקל 180 ק"ג לגובה של 180 ק"מ. זהו שיא שלא נשבר עד היום.
הפרויקט בוטל בעקבות רצונה של קנדה להיבדל מארצות הברית, שהייתה מסובכת במלחמת וייטנאם.
רקע ופיתוח הפרויקט.
ב-23 במרץ 1918, החלו פגזי ארטילרייה גרמניים להלום בעוצמה רבה בפריז, בירת צרפת. ההשערה הראשונית של הצבא הצרפתי בנוגע למקור הירי, גרסה כי אלו נורו מספינות אוויר, אך סיורים של הצבא הצרפתי לא מצאו ראיות שאיששו השערה זו. הירי לכיוון פריז בוצע בתדירות נמוכה, אך גרם לאבדות רבות בנפש. ב-29 במרץ 1918, פגע פגז שנורה מתותח פריז ישירות בכנסייה וגרם למותם של 91 בני אדם. עד סוף המלחמה, נכשלו הצרפתים בזיהוי מקור הירי. לאחר המלחמה התברר כי תותחים אלו הושמדו בידי מפעיליהם..
בשנת 1965, נפגש בול עם גרמניה, קרובת משפחתו של פריץ ראוזנברגר, ראש מחלקת הפיתוח בחברת קרופ שייצרה את תותח פריז. היא הביאה לבול כתבי יד שגילתה בתוך הארכיון המשפחתי, שבו היה מפורט תיאור של התותח הגדול, מפרט של חלקיו ושל אופן פעולותיו. בול השתמש במסמך זה, יחד עם מידע רב שמצא הצבא האמריקאי על תוכנית הV-3 של הצבא הגרמני כבסיס לספר שכתב בנושא תותחי העל הגרמנים.
לאחר שבול עיין בתוכניות תותח ה-V3, החליט כי ברצונו לצאת לפרויקט בהובלתו בו ייבנה תותח על בעל יכולת שיגור פגזים מחוץ לאטמוספירה. בול פרש את חזונו בפני ממשלות ארצות הברית וקנדה והצליח לגייס את תמיכתן.
ניסויי ירי.
ב-1961 החל בול לבצע ניסויי ירי בתותח בקוטר של 130 מ"מ. במהלך הניסויים, התותח ירה פגז ניסוי לגובה של כ-39,000 מטרים (130,000 רגל).
בשנת 1962 הצליח התותח לירות פגז במשקל של כ-150 ק"ג, לגובה של 66,000 מטר, במהירות לוע של כ-3000 מטר בשנייה.
בשנת 1965, נבנה תותח על בקוטר של 44 ס"מ, עם אורך קנה של כ-5 מטרים, שהועמד כמעט במאונך. במהלך שנת 1966, נבחנה אמינות הכלי ובוצעו בכלי ניסויים אינטנסיביים.
שיאו של הפרויקט היה ב-18 בנובמבר 1966, כאשר במהלך הניסוי, נורה פגז מדמה לוויין. הפגז, שקל 180 ק"ג והגיע לגובה עצום של כ-180 ק"מ. זהו שיא שלא נשבר עד היום. לאחר הניסוי, בול טען, שאם יחמש את התותח בטיל בעל דלק מוצק, יוכל לירות טיל במשקל 90 ק"ג למרחק של 4000 ק"מ, או לגובה של 250 ק"מ. למעשה, בכך טען, כי התותח שלו מגיע ליכולות של טיל בליסטי לטווח בינוני.
לאחר ביטול הפרויקט.
לאחר ביטול הפרויקט, נדד בול ברחבי העולם. לבסוף, השתקע בעיראק, תוך שימוש בידע שצבר במהלך פרויקט HARP, במטרה לבנות תותח על, שכונה תותח בבל. תוכניתו של בול הייתה לבנות תותח באורך של 150 מטר שישקול 2100 טון ויהיה בעל קוטר של מטר. תוכנית זו נגוזה, לאחר שבול נורה על ידי מתנקש בשנת 1990, בפעולה שיוחסה למוסד.
זיו קוז'וקרו
זיו (קוז'ו) קוז'וקַרוּ (נולד ב-22 ביוני 1977 בבאר שבע) הוא מלחין, מנצח, מעבד ופסנתרן ישראלי, המשמש כמנצח הבית של הסינפונייטה הישראלית באר שבע וכראש החוג לתורת המוזיקה, קומפוזיציה וניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה.
זיו קוז'וקרו נולד ב-1977 בבאר שבע. הוא למד בבית הספר היסודי "רעות" ובתיכון מקיף א' בבאר שבע. החל את חינוכו המוזיקלי בגיל 7 בלימודי פסנתר ותאוריה בקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע.
את שירותו הצבאי עשה כמעבד, מנצח ופסנתרן בתזמורת חיל האוויר.
למד באקדמיה למוסיקה ולמחול על שם רובין בירושלים, בפקולטה לקומפוזיציה וניצוח, והשלים בהצטיינות תואר ראשון ותואר שני בקומפוזיציה בכיתותיהם של פרופ' חיים פרמונט ופרופ' צבי אבני. כמו כן, השלים בהצטיינות באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים תואר ראשון ותואר שני בניצוח בכיתתו של ד"ר יבגני צירלין. את לימודי הדוקטורט בקומפוזיציה סיים באוניברסיטת בר-אילן.
השתלם בכיתות אמן בקומפוזיציה אצל המלחינים פיליפ לרו (צרפת), פביאן פניסלו (ספרד), ואיבן פדלה (איטליה), ובכיתות אמן בניצוח אצל המנצחים פייר-אנדרה וולד (צרפת) ופביאן פניסלו (ספרד).
החל משנת 2009 הצטרף קוז׳וקרו לסגל האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, ומשמש כמרצה לקומפוזיציה ותאוריה. כמו כן קוז׳וקרו הוא חבר בהנהלת איגוד הקומפוזיטורים בישראל.
פעילותו המוזיקלית.
כמלחין - יצירותיו בוצעו בישראל וברחבי העולם במסגרות כגון פסטיבל MATA למוזיקה עכשווית בניו יורק, פסטיבל Euro Classic באולם ה- "קונצרטהאוס" בברלין, במרכז "ארנולד שנברג" בווינה, בפסטיבל חג המוזיקה הישראלית, בפסטיבל צלילים במדבר, בתחרויות האביב, בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון ועוד. יצירותיו נבחרו לפסטיבלים הבינלאומיים ACL 2016 בווייטנאם, ו- ISCM 2015 בסלובניה.