מרבית המידע הקיים על מנהג התקיעה הוא במקורות חז"ל. המקור הקדום ביותר הוא ברייתא המופיעה בתלמוד הבבלי. הברייתא אינה מספרת אמנם על מקום המכונה "בית התקיעה", אך היא מתארת את הפעולה, בה לפני כניסת השבת היו תוקעים שש תקיעות, כדי להכין את הציבור לקראת היום הקדוש:
המנהג מתואר גם במסכת סוכה:
התוספתא מרחיבה מעט את התמונה, ומספרת כי הממונה על תקיעות השבת הוא "חזן הכנסת", כנראה בעל תפקיד בבית המקדש. כן מספרת התוספתא כי התקיעות נעשו בחצוצרה (ובכך חולקת על הברייתא המובאת בתלמוד, הגורסת כי מדובר בשופר), וכן ששלוש התקיעות הראשונות נועדו לזרז את הציבור להתכונן לשבת, ושלוש האחרונות להבדיל בין קודש לחול. בתיאור גם מוזכר המחלוקת האם בסיימו את המלאכה, הניח חזן הכנסת את החצוצרה בראש הגג עליו תקע והלך בלעדיה, כדי שלא לטלטל חפץ מוקצה, או שמא היה לו פנאי להביא את החצוצרה לביתו:
בתלמוד הבבלי שלעיל הרחיבו האמוראים את הברייתא המצוטטת וכתבו:
יוסף בן מתתיהו, בתארו את המגדלים בתחום המקדש שבהם התבצרו הקנאים בעת המרד הגדול, מזכיר את בית התקיעה:
הממצא הארכאולוגי.
מאחר שהמקורות הכתובים לא ציינו בפירוש היכן היה אותו "הגג גבוה שבעיר" שבו תקעו והכריזו על כניסת השבת, לא ניתן היה לזהות אותו. גם בירושלים לא ניתן היה להצביע על המקום המוגדר אליו עלה חזן הכנסת בערב שבת, אולם ברור היה שמדובר בגג גבוה דיו, שממנו יוכלו הן יושבי העיר והן הפועלים שבשדות לשמוע את התקיעה. מאחר שבנחל קדרון, התוחם את ירושלים הקדומה ממזרח, היו שדות חקלאיים, סביר היה שאותו גג עלום היה בצדה המזרחי של העיר.
במהלך החפירות הארכאולוגיות שנערכו בתחומי גן העופל לאחר מלחמת ששת הימים בראשות פרופסור בנימין מזר, נתגלתה בפינת הכותל המערבי והכותל הדרומי אבן גדולה מאוד, שעליה חרוטה הכתובת: "לבית התקיעה להכ" (או "להב"). בשל השבר הקוטע את הכתובת, לא ברור מה הייתה המילה השלישית, והאם היו מילים נוספות לכתובת. המילים נכתבו בכתב האשורי הזהה כמעט לכתב העברי של ימינו. האבן מלוטשת וחלקה, וכוללת פינה מסותתת, וכן נישה קטנה מתחת לכתובת. נראה כי מדובר היה במעין "מרפסת" שניצבה בראש המבנה, והופלה ארצה והתנפצה במהלך חורבן בית המקדש בידי הרומאים בשנת 70 לספירה.
מיקומה של האבן, צורתה והכתובת שעליה, העלו את ההשערה כי מדובר בפינה בה עמד 'חזן הכנסת' והכריז על כניסת השבת. הפינה הדרומית-מערבית של הר הבית בולטת מאוד מעל הגיא האמצעי, העובר בתוך העיר, והיא צופה היטב אל העיר כולה, ואף אל השדות שבנחל קדרון.
הכיתוב "לבית התקיעה" (ולא בפשטות "בית התקיעה") מעיד אולי כי "המרפסת" נתרמה על ידי אלמוני, שהועיד אותה "לבית התקיעה", וייתכן שמדובר בצורה שהייתה מקובלת בימי בית שני לביטוי "של בית התקיעה" (שֶׁל=שֶׁלְּ־=אשר ל־). המילה השלישית, הניתנת לקריאה רק בחלקה עקב שבר באבן, לא פוענחה בוודאות עד ימינו, וישנה מחלוקת האם האות האחרונה בה היא בי"ת או כ"ף. יש הסוברים כי מדובר בבי"ת, וקוראים לבית התקיעה להבדיל בין קודש לחול (לשיטת אהרן דמסקי), ויש המזהים אותה ככ"ף, וקוראים לבית התקיעה להכריז. הסברה השנייה מקובלת קצת יותר בקרב החוקרים, שכן מקורות חז"ל מלמדים כי תקיעות חצוצרה שימשו להכרזה על עניינים נוספים, ולאו דווקא רק על הבדלה בין קודש לחול. אולם במסכת סוכה כתוב במפורש את הביטוי "להבדיל בין קודש לחול" וזאת תמיכה לשיטתו של אהרן דמסקי.
"הנישה" מצויה כיום באתרה בתחתית הכותל המערבי, בתחומי הגן הארכאולוגי, אך הכתובת עצמה נעקרה על ידי הארכאולוגים, ששברו אותה מתוך האבן, והיא מוצגת כיום במוזיאון ישראל. במקומה הודבקה לאבן המקורית פיסת אבן חדשה, שהיא חיקוי של זו המקורית.
טבעות שבתאי
טבעות שבתאי הן סדרה של טבעות פלנטריות מסביב לכוכב הלכת שבתאי. הן מכילות בעיקר קרח ואבק. גלילאו גליליי היה הראשון שצפה בטבעות בשנת 1610, אך עם הטכנולוגיה שהייתה ברשותו אז הוא הניח שאלו שני ירחים משני צידיו של כוכב הלכת. ב-1655 כריסטיאן הויגנס היה הראשון להציע שישנה טבעת הסובבת את שבתאי. במהלך השנים התגלו טבעות שונות ובשנת 2009 בזכות טלסקופ החלל שפיצר נצפתה טבעת שמינית הסובבת את שבתאי.
קיימים מספר רווחים בין הטבעות אשר כולן נגרמו על ידי תהודה מסלולית בין חלקיקים קטנים מתוך הטבעות לבין אחד או יותר מירחי שבתאי.
הטבעות נוצרו לפני פחות ממאה מיליון שנה והן צפויות להיעלם תוך פחות מ-300 מיליון שנה בשל הימשכותם אל שבתאי.
רשימת טבעות.
האיגוד האסטרונומי הבינלאומי נתן שמות לטבעות שבתאי השונות ולרווחים ביניהם:
טבעת D.
טבעת D היא הטבעת הקרובה ביותר לשבתאי. היא נמצאת בתוך טבעת C ומאוד עמומה. ב-1980 החללית וויאג'ר 1 חקרה את שלוש הטבעות הפנימיות בטבעת זו הקרויות D73, D72 ו-D68, כאשר D68 היא הקרובה לשבתאי. 25 שנה לאחר מכן, תמונות מהחללית קאסיני הראו שD72 הפכה עמומה מאוד וזזה בכ-200 קילומטר.
טבעת C.
טבעת C רחבה ועמומה ונמצאת בתוך טבעת B. היא נצפתה ב-1850 על ידי האחים ויליאם וג'ורג' בונד ונקראה "טבעת קרפ".
עובייה מוערך בכ-5 מטרים, המסה שלה נאמדת בכ-1.1e18 קילוגרם והעומק האופטי שלה נע בין 0.05 ל-0.12. כלומר 5 עד 12 אחוז מהאור המגיע בניצב לטבעת נחסם על ידי חלקיקים המרכיבים את הטבעת ולכן נראית כמעט שקופה משני צידיה.
רווח קולומבו.
רווח קולומבו נמצא באמצע טבעת C ומכיל את טבעת טיטאן הצרה והבהירה, נקרא גם טבעת קולומבו.
טבעת טיטאן.
טבעת טיטאן נמצאת 77,883 קילומטר משבתאי ונמצאת בתוך רווח קולומבו. טבעת זו היא אליפטית. טבעת טיטאן נקראת כך עקב התהודה המסלולית עם טיטאן. לכן, זמן המחזור של פרצסיית חלקיקי הטבעת שווה לזמן המחזור של התנועה של טיטאן סביב שבתאי, כך שהחלק הרחוק ביותר בטבעת אליפטית זו, תמיד מופנה לירח טיטאן.
רווח מקסוול.
רווח מקסוול נמצא בתוך טבעת C.
טבעת B.
טבעת B היא הטבעת הפנימית משתי הטבעות הגדולות והבהירות. בניגוד לטבעת A, היא מורכבת ממספר עצום של טבעות קטנות שחלקן אליפטיות. ישנם גם עיוותים דמויי סולם לאורך הטבעת אשר נגרמו מחלקיקי אבק. עובייה נאמד בין 5 ל-10 מטרים, המסה שלה 2.8e19 קילוגרם והעומק האופטי שלה נע בין 0.4 ל-2.5. זמן המחזור של טבעת זו הוא חצי מזמן המחזור של הירח מימס, כלומר כל שני סיבובים של טבעת זו סביב שבתאי שווה לסיבוב אחד של הירח מימס סביב שבתאי.
רווח הויגנס.
רווח הויגנס מפריד בין טבעת B לבין רווח קאסיני.
רווח קאסיני.
רוחבו של רווח קאסיני הוא 4,800 קילומטר ונמצא בין טבעת A לטבעת B. הוא נצפה ב-1675 על ידי ג'ובאני קאסיני. במהלך תצפיות של החללית וויאג'ר, הובחן שהרווח מלא בטבעות קטנות.
טבעת A.
טבעת A היא הטבעת החיצונית משתי הטבעות הגדולות והבהירות. הגבול הפנימי שלה הוא רווח קאסיני והגבול החיצוני שלה קרוב למסלולו של הירח אטלס. עובייה מוערך בין 10 ל-30 מטרים, המסה שלה 6.2e18 קילוגרם והעומק האופטי שלה נע בין 0.4 ל-1.0.
בדומה לטבעת B, החלק החיצוני של טבעת A מתנהג באופן של תהודה מסלולית ביחס של 7:6 עם הירח יאנוס.
רווח אנקה.
רווח אנקה נמצא בתוך טבעת A. יוהאן אנקה לא הבחין ברווח זה בעצמו אלא נקרא על שמו כאות הוקרה על תצפיותיו בטבעות.
מרכז הרווח נמצא במרחק של 133,580 קילומטר משבתאי ורוחבו 325 קילומטר. הרווח נגרם כתוצאה מהימצאותו של הירח פאן אשר נמצא בתוך רווח זה. תמונות מהחללית קאסיני הראו שיש לפחות שתי טבעות קטנות בתוך רווח זה.
רווח קילר.
רוחבו של רווח קילר הוא 42 קילומטר אשר נמצא בתוך טבעת A, בערך 250 קילומטר מקצה הטבעת. מסלולו של הירח דפניס, אשר נצפה ב-1 במאי 2005, נמצא בתוך רווח זה אשר שומר אותו נקי.
R/2004 S 1.
R/2004 S 1, ידוע גם בשם S/2004 1R, זהו השם הזמני הניתן לתצפית טבעת חדשה אשר נמצאת בין טבעת A לטבעת F. הטבעת נמצאת בתוך מסלול של הירח אטלס. טבעת דקה ועמומה זו נצפתה על ידי החללית קאסיני ב-9 בספטמבר 2004.
R/2004 S 2.
R/2004 S 2 זהו השם הזמני הניתן לתצפית טבעת חדשה על ידי החללית קאסיני ב-2005. הטבעת נמצאת במרחק של 138,900 קילומטר משבתאי ונמצאת בין מסלולם של הירחים אטלס ופרומתאוס.
טבעת F.
טבעת F היא מהטבעות החיצוניות של שבתאי. היא שוכנת מחוץ לשתי הטבעות הגדולות, כ-3,000 קילומטר מטבעת A. היא נצפתה ב-1979. היא מאוד צרה כך שרוחבה מגיע למספר מאות קילומטרים. היא מכילה בתוכה את המסלולים של הירחים פרומתאוס ופנדורה.
טבעת אפימתאוס/יאנוס.
טבעת עמומה ומאובקת הנמצאת מחוץ לשני מסלולי הירחים יאנוס ואפימתאוס ומכאן שמה. היקף טבעת זו כ-5,000 קילומטר. מקורה של טבעת זו הוא בחלקיקים שהועפו כתוצאה מהתנגשויות של מטאוריטים בירחים אשר יצרו טבעת מסביב למסלולם.
טבעת G.
טבעת G היא צרה, עמומה ונמצאת בערך בחצי הדרך בין טבעת F לטבעת E. טבעת G היא רק טבעת אבק שלא הצליחו לשייך אותה לאף ירח ידוע, דבר שהפך אותה למוזרה ויוצאת דופן בקרב הטבעות. בשנת 2009, גילתה הגשושית קאסיני כי מקור הטבעת הוא בחומר הזולג מהירח אגיאון הנמצא במרכז הטבעת.
טבעת פאליני.
טבעת עמומה ומאובקת המכילה את מסלולו של הירח פאליני. לטבעת זו רדיוס של כ-2,500 קילומטר. מקורה של טבעת זו בחלקיקים שהועפו כתוצאה מהתנגשויות של מטאוריטים בפני פאליני אשר יצרו טבעת סביב מסלולו.
טבעת E.
טבעת E היא הטבעת החיצונית ביותר של שבתאי ורוחבה גדול במיוחד. היא מתחילה ממסלולו של הירח מימס ומסתיימת באזור של מסלול הירח ריאה. היא מורכבת מחלקיקים מיקרוסקופיים של קרח או אבק בניגוד לשאר הטבעות אשר מורכבים מחלקיקים מקרוסקופיים. מקורה בהר געש של קרח שנצפה ב-2006 על הירח אנקלדוס.
טבעת פויבה.