בהמשך החל גוטהיינר לארגן קורסים להכשרת מדריכים לקבוצות אימון חולי לב, במקביל התחיל לאמן חולי לב בהשגחת מדריכים, פיזיולוגים ורופאים ודאג להכשיר מדריכי אימון גופני במסגרת הסמינר למורים לחינוך גופני.
שעור התמותה בקבוצה שאימן גוטהיינר וצוותו עמד על 3.6%, בהשוואה לקבוצת ביקורת של חולים לא פעילים לאחר אוטם שריר הלב. בקבוצה זו אחוז התמותה עמד על 12%. בהדרגה הכירו בשיטתו של גוטהיינר שהייתה חדשנית ופורצת דרך לתקופה.
טג'ט
טֶגָ'ט (ככל הנראה מקור השם בערבית, אך פירושו לא ידוע) או μ בתאומים הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצת הכוכבים תאומים עם בהירות מדרגה 2.87. למרות בהירותו היחסית קיבל הכוכב רק את ציון באייר μ. בשל מיקומו הקרוב למישור המילקה, הכוכב מוסתר לעיתים קרובות על ידי הירח, מה שמאפשר למדוד בדיוק רב את קוטרו הזוויתי, ולעיתים רחוקות על ידי כוכבי הלכת כוכב חמה, נוגה ושבתאי (אין אירועי הסתרה של הכוכב על ידי כוכב לכת במאות ה-20 וה-21). במרחק זוויתי של כ-3.7 מעלות ממערב-צפון-מערב לטג'ט נמצא הצביר הפתוח M35 וכמעלה וחצי ממערב, סמוך לכוכב η (אטא) בתאומים, נמצאת שארית סופרנובה IC 443, שלמעשה נמצאת במרחק גדול בהרבה. בסביבתו של טג'ט נמצא אזור H II שניתן לצפייה באמצעות צילום ארוך חשיפה.
תכונות.
טג'ט הוא ענק אדום עם סיווג ספקטרלי M3 IIIab, מסתו מעט יותר מפעמיים מסת השמש ורדיוסו יותר מפי 100 מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו נמוכה ועומדת על כ-3,600 קלווין והוא מאיר בעוצמה של בערך פי 300 מהשמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הנמוכה של פניו כמעט כל קרינתו היא בתחום התת-אדום כך שעוצמת הארתו הכוללת היא קרוב לפי 1,800 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו של טג'ט משתנה בין דרגות 2.75 ו-3.02 עם מחזוריות של כ-27 ימים כאשר הבהירות הממוצעת על פני המחזור משתנה בעצמה במחזוריות של כ-2,000 ימים. למרות המחזוריות, הכוכב מסווג כמשתנה לא-סדיר איטי.
במרחק זוויתי של כמעט שתי דקות קשת נמצא כוכב עמום עם בהירות מדרגה 11, אך ככל הנראה הוא אינו קשור לטג'ט ונמצא רק במקרה על אותו קו ראייה.
מו בתאומים
שתי מדינות לשני עמים
אנרי, רוזן פריז (1933–2019)
אנרי, רוזן פריז (בצרפתית: Henri d'Orléans; 14 ביוני 1933 – 21 בינואר 2019) היה ראש בית אורליאן.
ביוגרפיה.
אנרי נולד בווליאה-סן-פייר בבלגיה ב-14 ביוני 1933 לאנרי, רוזן פריז ולאיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, בתם של פדרו דה אלקנטארה, נסיך גראו-פארה ואלז'בייטה, רוזנת דוברז'נסקי דה דוברז'ניץ. בעת לידתו התגוררו הוריו בבלגיה בשל החוק שאסר על יורשי השושלות המלכותיות להתגורר בצרפת, אולם בשנת 1950 בוטל החוק ובני המשפחה עברו להתגורר בצרפת. עוד קודם לכן, בשנת 1947 קיבל אנרי היתר מיוחד מנשיא צרפת ונסן אוריו ללמוד בבורדו.
בשנת 1940 מת סבו הנסיך ז'אן, דוכס גיז, ואביו הפך לטוען לכתר הצרפתי, תוך שהוא נותן לאנרי את התואר דופן צרפת, ובשנת 1957 הוא העניק לו בנוסף את התואר רוזן קלרמון. ב-5 ביולי 1957 התחתן אנרי עם מריה תרזה, דוכסית וירטמברג, בתם של פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג ורוזה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 5 ילדים. מאוקטובר 1959 עד אפריל 1962 עבד קלרמון במזכירות הכללית של הביטחון הלאומי כחבר בלגיון הזרים הצרפתי. לאחר מכן הוא הועבר לחיל המצב בגרמניה, ולאחר מכן שירת כמדריך צבאי בקורסיקה, שם אשתו וילדיו הצטרפו אליו בתחילת 1963.
בשנת 1967 השתחרר אנרי מהצבא, והוא ומשפחתו התגוררו לזמן קצר באחוזת מנואר דו קור-וולנט בלובסיין, ולאחר מכן שכרו דירה משלהם ברובע ה-15 בפריז. בתחילת שנות ה-70 ניהל אנרי משרד יחסי ציבור בז'נבה, שווייץ של חברת השקעות שווייצרית ששכנה בקורי.
אנרי כתב מספר ספרים:
בנוסף, אנרי היה גם צייר ואף השיק מותג משלו של בושם. בנוסף, הוא התמודד ללא הצלחה במהלך הבחירות לפרלמנט האירופי בשנת 2004 מטעם אליאנס רויאל.
בשנת 1984 התגרש אנרי מאשתו מריה תרזה, דוכסית וירטמברג, ובאוקטובר אותה שנה התחתן בשנית עם מיכאלה אנה מריה קוסיניו אי קויניו דה ליאון, בתם של לואיס קוסיניו אי סבירה ואנטוניה מריה קויניונס דה ליאון אי באנואלוס, מרקיזת דה סן קרלוס. בעקבות גירושיו ונישואיו ללא אישור מהכנסייה נישל אותו אביו מתאריו והעניק לו רק את התואר "רוזן מורטן", בעוד אמו העניקה לגרושתו את התואר "דוכסית מונטפנסייה". בשנת 1989 התארסה בתו מארי, נסיכת אורליאן עם גונדאקאר, נסיך ליכטנשטיין, ואנרי ואשתו השנייה התקבלו בברכה על ידי אמו וגרושתו במהלך טקס האירוסין. לאחר מכן נודע לאנרי שהוא לא ילווה את בתו בחתונה, וכן שאביו לא הוזכר בהזמנת החתונה, ובעקבות כך החרימו כל בני בית אורליאן את טקס הנישואין, מלבד אחותו של אנרי דיאן, נסיכת אורליאן ואמו איזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה.
בשנת 1991 החזיר לו אביו את תאריו, ונתן לאשתו השנייה את התואר "רוזנת ז'ואנוויל". בשנת 1999 מת אביו אנרי, רוזן פריז, ואנרי ירש את תאריו והוסיף לעצמו את התואר "דוכס צרפת". בשנת 2003 מתה אמו איזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה, ואשתו קיבלה את התואר "רוזנת פריז".
לאחר מותו של אביו, אנרי ביטל את החלטת אביו לשלול את תוארי אחיו הנסיך מישל, רוזן אברו והנסיך תיבו, רוזן לה מרשה, אשר התחתנו ללא קבלת רשות מאביהם. בנוסף, הוא העניק גם תארים לאחייניו, הנסיך ז'אק, הדוכס אורליאן, הנסיך שארל לואי, דוכס שארטר והנסיך פולק, דוכס אומלה ורוזן אה.
אנרי הכיר בבנו הבכור פרנסואה כיורשו, עם התואר "רוזן קלרמון", והכריז כי בנו האמצעי, הנסיך ז'אן, דוכס ונדום יירש את מעמדו כראש בית אורליאן.
בשנת 2009 השיג אנרי את ביטול נישואיו עם מריה תרזה, דוכסית וירטמברג מהכס הקדוש, ובעקבות כך הוא התחתן מחדש עם אשתו השנייה, מיכאלה קוזיניו, בכנסייה הקתולית בספטמבר אותה שנה.
בשל מעמדו אנרי השתתף באירועים שונים של האצולה האירופית, ובשנת 2011 השתתף בחתונתו של אלבר השני, נסיך מונקו.
אנרי נפטר ב-21 בינואר 2019, ובנו הנסיך ז'אן, דוכס ונדום ירש את תאריו.
משפחתו.
ב-5 ביולי 1957 התחתן אנרי עם מריה תרזה, דוכסית וירטמברג, בתם של פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג ורוזה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
איורי ספר איוב (ויליאם בלייק)
איורי ספר איוב מאת האמן הבריטי ויליאם בלייק, מתייחסים בעיקר לסדרה של עשרים ושניים הדפסים חרוטים (אשר פורסמו ב-1826 על ידי בלייק) הממחישים את ספר איוב המקראי. איורי ספר איוב מתייחס גם לשמן של שתי סדרות איורים בצבעי מים מאת בלייק, על אותו נושא (1806 ו-1821). האיורים החרוטים נחשבים יצירות המופת הגדולות ביותר של בלייק באומנות החריטה, והם גם היוו הישג מסחרי ומשמעותי נדיר מסוגו עבור בלייק.
תהליך הפיתוח וההדפסה.
מקורות.
לכל המוקדם ב-1785, בלייק שרטט מספר דוגמאות דיו עבור האיורים לספר איוב. בשנת 1793 בלייק חרט קומפוזיציה המבוססת על רישומים אלה, אשר אותם הוא הציע למכירה במסגרת ה"תשקיף לציבור (Prospectus to the Public) ב"עבור שנים עשר שילינג. קומפוזיציה זאת, לצד חריטה של יחזקאל, מהוות את הדוגמאות הקיימות היחידות, המיועדות לסדרה של איורים לתנ"ך אשר לא הושלמו מעולם. בלייק עיבד את הלוח לספר איוב, כנראה, אחרי 1804, אבל את ההדפס המוגמר הוא לא כלל במסגרת ה-"איורים".
האיור הבא של בלייק, היה ציור הטמפרה "איוב ובנותיו" (1800), שהוזמן על ידי תומאס באטס (ראה 'גלריה' להלן). לציור זה יש דמיון ללוח מס' 20 הכלול בסדרת האיורים החרוטים, אבל לא ברור אם ההדפס הכלול ברשימה מסתמך ישירות על ציור טמפרה זה.
האיורים בצבעי המים.
האיורים החרוטים לספר איוב נוצרו במקור כסדרת ציורים בצבעי מים אשר בלייק צייר ב 6–1805, אשר הוזמנו גם הם על ידי תומאס באטס. 19 הציורים הללו ידועים בכינוים "סדרת באטס" (במסגרת האוסף של ספריית ומוזיאון מורגן).
קבוצה שנייה של ציורים בצבעי מים, הידועה בשמה "סדרת לינל" (הכלולה בעיקר באוסף של מוזיאון פוג לאמנות), הופקה בשנת 1821 לבקשתו של ג'ון לינל. לינל העתיק את הציורים שהיו כלולים בגלריית באטס; העתקים אלה, אם כן, נצבעו שוב על ידי בלייק. כתוצאה מתהליך יוצא דופן זה, קווי המתאר של גלריית לינל, עבים יותר והצביעה כהה יותר באופן אחיד, עם מגוון צבעים מצומצם יותר מאשר גלריית באטס. בלייק אף הוסיף שני עיצובים חדשים "לגלריית לינל", והוסיף העתקים של אותם שני עיצובים לגלריית באטס. שני העיצובים שנוספו היו לוחות מס' 17 ו-20, אשר שמם בהתאמה, הוא "החזון של ישו" "ואיוב ובנותיו".
יש גם גלריה נוספת של ציורים בצבעי מים המכונה "גלריית ניו זילנד". בתחילה היה מקובל להאמין שציורים אלו הם פרי עטו של בלייק, אבל האותנטיות שלהם הופרכה על ידי חוקרים כמו מרטין באטלין ובו לינדברג. קרוב לוודאי שאלה הם עותקים שנוצרו לאחר התחריטים המקוריים, על ידי מישהו במעגל החברים של ג'ון לינל, זאת מפני שאין להם תכונות ייחודיות.
התחריטים.
בשנת 1823 הזמין לינל באופן רשמי את בלייק כדי להתחיל בעבודת החריטה של הלוחות המיועדים להדפסה. בניגוד לעבודות אחרות של בלייק, שנוצרו בתהליך של צריבת תבליטים, יצירה זו, כמו יצירות אחרות שהוזמנו במסגרת העבודה הנוכחית, הופקה באמצעות שיטת חריטה הידועה בשם אינטגליו. עם זאת, בלייק דחה את "השיטה המעורבת" שהייתה פופולרית בקרב יצרני התחריטים המסחריים של זמנו. "השיטה המעורבת" שילבה באופן קליל, חריטת קווי מתאר לתוך לוח הנחושת. הציור היה אם כן נחרט באמצעות שיטת שרטוט הנקודות והמעוינים ובאמצעות שיטת חריטה שנקראה stippling. במקום זאת, בלייק חרט את איוריו בשורות אחידות וללא שימוש ראשוני בתצריב.