נייפרוויל (באנגלית: Naperville) היא עיר באילינוי, ארצות הברית ומהווה פרוור של העיר שיקגו. נכון לשנת 2016, מתגוררים בעיר כ-147,122 תושבים. נייפרוויל היא העיר ה-176 בגודלה בארצות הברית.
בשנת 2015 העיר דורגה כאחת המשכילות בארצות הברית (ביחס לערים בעלות 50,000 תושבים ויותר).
היסטוריה.
העיר יושבה לראשונה ביולי 1831. בשנת 1855 הגיעה גם אוכלוסייה אפרו-אמריקאית לראשונה להתיישבות, אשר הוכרזה לראשונה כעיירה בשנת 1857. באותה השנה התגוררו בעיירה כ-2,000 תושבים. ב-26 באפריל 1946 התרחש תאונת רכבות בסמוך לעיר, שבה נהרגו כ-45 בני אדם ונפצעו כ-127.
כלכלה.
נכון לשנת 2010, נייפרוויל היא העיר ה-11 בעושרה בארצות הברית. העיר נחשבת לבעלת איכות חיים גבוהה ביותר. מבין המעסיקים הגדולים בעיר ניתן למנות את BP, אלקטל-לוסנט ומערכות הבריאות והחינוך המקומיות.
דמוגרפיה.
לפי מפקד האוכלוסין שהתקיים בשנת 2010, התגוררו בעיר כ-141,122 בני אדם ב-53,408 משקי בית. הרכב הגזעי של העיר הוא 76.5% לבנים, 4.7% אפרו-אמריקאים, 14.9%אסייתים, ו-3.9% מגזעים אחרים או משני גזעים ויותר.
אסקימו לימון
אסקימו לימון (סדרת סרטים)
אסקימו לימון היא סדרת סרטים ישראלית ובה 9 סרטים וסרט ספין אוף אחד, שהוקרנו בשנים 1978–2001.
הסרט הראשון בסדרה, "אסקימו לימון", יצא בשנת 1978. הסרט, בבימויו של בועז דוידזון ובכיכובם של יפתח קצור, יהונתן סגל, צחי נוי וענת עצמון, היה לסרט הישראלי המצליח ביותר מבחינה מסחרית מאז ומעולם, והפך לסרט פולחן. הצלחתו הרבה הביאה להפקת סדרת סרטי המשך.
שם הסרט מבוסס על שלגון, שהיה נפוץ בתקופה.
בשנת 1979 יצא סרט ההמשך הראשון, "יוצאים קבוע". ענת עצמון לא השתתפה בסרט ההמשך, אך נעשה מאמץ פרסומי למצוא את "נערת אסקימו לימון" החדשה, ולבסוף נבחרה צלמת הקולנוע איבון מיקלוש (שזכתה לקרדיט עם עברות שמה "איבון מיכאלי"). "יוצאים קבוע" מכר 640,000 כרטיסים בישראל ו-1.5 מיליון בגרמניה המערבית.
דבורה קידר גילמה בסרטי הסדרה (1–6) את סוניה, אמא של בנצי, אמא פולנייה סטריאוטיפית, קשה ושתלטנית. מנשה ורשבסקי גילם בסרטי הסדרה (1–5) את רומק, אביו של בנצי, הנשלט בידי סוניה.
לאחר מכן יצאו סרטים נוספים בסדרה, שנשענים על משחקם של קצור, סגל ונוי כשמולם צוות של שחקני משנה המשתנה מסרט לסרט. הידוע מבין סרטים אלו הוא "ספיחס" (1982), שבו כיכב השחקן יוסף שילוח ביוצרו דמות סטריאוטיפית של מפקד בשירות קבע ממוצא פרסי. בנוסף השתתפו: משה איש כסית ודבורה בקון.
לדידם של רוב המבקרים, סרטי ההמשך נפלו ברמתם מהסרטים הראשונים בסדרה, ועל אף הצלחתם בקופות, הם היו רחוקים מלשחזר את הישגי הסרט הראשון. החלק השלישי בסדרה, "שפשוף נעים", מכר 570,000 כרטיסים בישראל ו-1,757,426 במערב גרמניה. הרביעי, "ספיחס", הביא לבתי-הקולנוע 660,000 צופים בארץ ו-1,293,759 בגרמניה.
בשנת 1983 יצא לאקרנים הסרט "סבבה" שלא היה חלק מסדרת אסקימו לימון באופן רשמי, אך יש המתייחסים אליו כאל "אסקימו לימון 4.5", כאשר הסרט יצא בין "ספיחס" (אסקימו לימון 4) לבין "רומן זעיר" (אסקימו לימון 5). את הסרט ביים צבי שיסל, וממנו נעדרו קצור וסגל. העלילה התמקדה בעלילותיו של צחי נוי בצבא. הסרט מכר 320,000 כרטיסים בארץ ו-285,000 בגרמניה המערבית.. הסרט היה מעין המשך וספין אוף לסרט "ספיחס" שיצא שנה קודם, יחד עם השחקנים יוסף שילוח, דבורה בקון ומשה איש כסית.
את הסרט החמישי בסדרה, "רומן זעיר", כבר לא ביים בועז דוידזון (אשר הסתפק בכתיבת התסריט) ושרביט הבימוי נמסר לדן וולמן. הוא נצפה בידי 309,000 איש בישראל ו-973,357 בגרמניה המערבית. הסרט השישי, "הרימו עוגן", בוים בחלקו על ידי וולמן שהוחלף ביואל זילברג בשל חילוקי דעות מול ההפקה, מכר 279,000 כרטיסים בארץ ו-546,437 בגרמניה המערבית. הסרט השביעי והשמיני בסדרה בוימו על ידי במאים זרים (וולטר בנרט וריינהרד שוובינסקי). סרטים אלו היו דוברי גרמנית, וזאת עקב הצלחתם שם. השביעי, "אהבה צעירה" (שהופץ בישראל בגרסה מדובבת לעברית), מכר 530,211 כרטיסים בגרמניה המערבית והשמיני, "בלוז לקיץ" (שלא הופץ בישראל), הביא 168,758 צופים לבתי הקולנוע באותה מדינה.
בשנת 1982 יצאה גרסה אמריקאית לסרט הראשון ושנכתב ובוים על ידי דווידזון שנקרא "The Last American Virgin".
בשנת 2001 יצא הסרט "אסקימו לימון החגיגה נמשכת" שהיה ניסיון לעדכן את הסדרה תוך שימוש בשחקנים צעירים (ניקי גולדשטיין, עידו לב ואלעד סטפנסקי). הסרט, שבוים בידי צבי שיסל, היה הצלחה קופתית, עם 152,869 כרטיסים שנמכרו, אך לא בקנה המידה לה זכה הסרט הראשון בסדרה.
יחסי ספרד–פולין
יחסי ספרד–פולין הם יחסי החוץ שבין ספרד לפולין.
היסטוריה.
תחילת הקשר בין התרבויות החל עוד בימי הביניים המאוחרים. בתקופה זו נסעו סוחרים ונזירים רבים בין שתי המדינות. דיפלומטים פולנים הגיעו לספרד עוד במאה ה-16. ספרד הייתה המדינה הראשונה שמחאה על חלוקת פולין הראשונה שבוצעה בשנת 1772. לאחר סיום החלוקות בשנת 1795 השגריר הספרדי היה מהאחרונים שעזבו את ורשה בירת פולין. למרות זאת, במלחמת חצי האי שהתרחשה בשנים 1809–1814 בין ספרד לכוחות נפוליאון בונפרטה, היו מתנדבים פולניים דווקא בצבאותיו של נפוליאון. במהלך מלחמת האזרחים בספרד התנדבו פולנים רבים למלחמה.
בתקופה המודרנית.
יחסי החוץ הנוכחיים בין המדינות החלו בשנת 1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה. רק בשנת 1977, כ-32 שנה לאחר מלחמת העולם השנייה, שוקמו היחסים בין המדינות, לאחר שהשלטון הפולני לא הכיר במשטרו הפשיסטי של פרנסיסקו פרנקו. בשנת 1992, לאחר סתיו העמים וסיום השלטון הקומוניסטי בפולין, נחתמו חוזים חדשים בין המדינות אשר חיזקו את שיתוף הפעולה.
כיום ספרד ופולין משתפות פעולה פעמים רבות במסגרת האיחוד האירופי והן נחשבות לידידות חמות.
המיעוט הפולני בספרד מונה כ- 130,000-150,000 תושבים.
תרבות.
לספרד הייתה השפעה משמעותית על התרבות הפולנית, במיוחד על הספרות. יצירות ספרדית רבות תורגמו לפולנית. אחד מן המשוררים הלאומיים של פולין, יוליוש סלובצקי הושפע מן התרבות הספרדית. ספרד נחשבת ליעד תיירותי פופולרי עבור פולין.
כלכלה.
בסוף שנת 2011, היחסים הכלכליים בין המדינות הסתכמו ב-6.25 מיליארד אירו. ספרד היא המשקיעה הזרה ה-11 בגודלה בפולין, עם השקעות בשווי 4 מיליארד אירו.
ג'ואנג דזה
ג'ואנג דזה או צ'ואנג טסה (בסינית מסורתית: 莊周; בסינית מפושטת: 莊子; בפין-יין: Zhuāng​zǐ) היה פילוסוף סיני רב-השפעה שחי בסביבות המאה ה-4 לפנה"ס במהלך תקופת המדינות הלוחמות, תקופה בה הפילוסופיה הסינית הייתה בפריחה. יצירתו החשובה ביותר נקראת על שמו, והיא הספר ג'ואנג דזה, שהוא אחד מהטקסטים העיקריים של הדאואיזם. לעברית הספר תורגם תחת השם "הספר האמיתי של פריחת הדרום" על ידי דן דאור.
ג'ואנג דזה ידוע בין היתר בשל "סיפור הפרפר" הדומה ל"טיעון החלום" מתוך הגיונות של רנה דקארט.
ביוגרפיה.
פירושו של השם "ג'ואנג דזה" הוא "מאסטר ג'ואנג". כמעט שום דבר לא ידוע באופן ודאי על חייו של ג'ואנג דזה, אך חוקרים מניחים כי הוא דמות היסטורית, בניגוד ללאו דזה. סינולוגים משערים שהוא נולד בסביבות שנת 369 לפני הספירה, במדינת סונג (במחוז אנחווי של ימינו בעיירה מנג) ומת סביב 301, 295 או 286 לפני הספירה. המידע הקונקרטי היחיד לגביו נמצא בפרק 63 בספר רשומות ההיסטוריון של סה-מה צ'יין.
ג'ואנג דזה היה בקיא בספרות הפילוסופית של תקופתו, ונחשב לממשיך דרכו של לאו דזה ולמבקר נוקב של הקונפוציאנזם ושל הפוליטיקה הסינית.
כתבים.
באופן מסורתי מיוחס ג'ואנג דזה לכתיבה של לפחות חלק מהיצירה הנושאת את שמו, "הג'ואנג דזה". יצירה זו, במתכונתה הנוכחית המונה 33 פרקים, מחולקת באופן מסורתי לשלושה חלקים: הראשון, המכונה "הפרקים הפנימיים", מורכב משבעת הפרקים הראשונים; השני, המכונה "הפרקים החיצוניים", מורכב מ 15 הפרקים הבאים; האחרון, המכונה "הפרקים המעורבים", מורכב מ -11 הפרקים הנותרים. משמעותם של שלושת השמות הללו מעוררת מחלוקת: על פי גואו שיאנג, "הפרקים הפנימיים" נכתבו על ידי ג'ואנג דזה, "הפרקים החיצוניים" שנכתבו על ידי תלמידיו, ואת "הפרקים המעורבים" בידי אחרים; הפרשנות האחרת היא שהשמות מתייחסים למקור כותרות הפרקים - "הפרקים הפנימיים" מוציאים את הכותרות שלהם מביטויים בתוך הפרק, "הפרקים החיצוניים" ממילות הפתיחה של הפרקים, ו"פרקים מעורבים "מתערובת של שני מקורות אלה.
בכתיבתו התעסק בנושאים דומים לנושאים שנידונו בדאו דה ג'ינג, ובמובנים מסוימים מבהירים ומפתחים אותם. בניגוד לדאו דה ג'ינג, הג'ואנג דזה קריא וברור גם לקורא העכשיווי, והוא מאופיין בקטעים הומוריסטים וציניים.
השפעתו על הפילוסופיה המערבית.
השפעתו של ג'ואנג דזה חצתה את גבולות הפילוסופיה ה"מזרחית" והשפיעה גם על הוגים "מערביים". למשל, בשנת 1910 הפילוסוף היהודי-גרמני מרטין בובר תרגם את הג'ואנג דזה לגרמנית, והחיבור היווה עבורו השראה להגותו שלו, שבאה לידי ביטוי בספרו משנת 1923 "אני ואתה". ב-8 באוקטובר 1930 מרטין היידגר נשא נאום בעיר ברמן על ספרו "הוויה וזמן" תחת הכותרת "על מהות האמת", כשלאחריו ציטט מתוך התרגום של בובר כדי להסביר את רעיונותיו שלו.
ג'ון דרו
ג'ון אדוארד דרו (באנגלית: John Edward Drew; 30 בספטמבר 1954 – 10 באפריל 2022) היה כדורסלן אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1984. בשנת 1984 הושעה מה-NBA בגין התמכרות מתמשכת לשימוש בקוקאין, ולא חזר לשחק בליגה. השתתף פעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA, וממוצעיו הכוללים היו 20.7 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק.
נעורים ומכללות.