אולף הוכתר כמלך דנמרק כאשר מלאו לו חמש שנים ומאוחר יותר הוא ירש את אביו על כס המלכות הנורווגי. מכאן והלאה, במשך יותר מ-400 שנים, נמשלה נורווגיה על ידי דנמרק, עד היפרדותה ממנה ב-1814.
חייו.
כאשר מת סבו של אולף, ולדמר השני, מלך דנמרק, הוא היה בן חמש שנים בלבד. הוא הוכרז כמלך דנמרק בשנה שלאחר מכן. אמו, המלכה מרגרטה, שימשה כעוצרת עקב גילו הצעיר. הכרזתו כללה את התואר "היורש האמיתי של שוודיה", שהוסף בהתעקשותה של אמו, מאחר שסבו היה מלך שוודיה עד שאולץ להתפטר. אולף היה מלך סקונה, כולל הערים שנשלטו על ידי ברית ערי הנזה, על פי חוזה שטרלזונד מ-1370. מרגרטה חתמה על כתב הזכויות בשמו של בנה. בכתב הזכויות הסכים אולף להיפגש עם האספה הלאומית אחת לשנה לכל הפחות ולהשיב את הנחלות שסבו, ולדמר הרביעי, החרים במהלך תקופת מלכותו.
עם מות אביו ב-1380 הוכתר אולף כמלך נורווגיה. גם כאשר מלאו לו 15 שנים והוא הגיע לבגרות, המשיכה אמו למשול בשמו. כעת, כאשר הוא מלך גם על דנמרק וגם על נורווגיה, אוחדו שתי הממלכות באוניה פרסונלית, מצב שלמעט תקופות קצרות של אינטררגנום, נמשך עד ל-1814.
מותו.
למרות כל התקוות שתלו לעתידו אמו ועמי דנמרק, נורווגיה ושוודיה, הן מעולם לא התממשו. אולף מת באופן בלתי צפוי באוגוסט 1387 בגיל 16. הוא נקבר במנזר סורו שבאי זילנד. עד מהרה צצו שמועות על כך שהוא הורעל.
לאחר מותו הוכרזה אמו כ"הגבירה הכול יכולה של ממלכת דנמרק". על פי חוקת דנמרק באותה תקופה לא היה באפשרותן של נשים למלוך בזכות עצמן. בשנה שלאחר מכן הכריזה עליה נורווגיה כעל "מלכה מושלת". ב-1389, לאחר תבוסתו והדחתו של אלברכט, מלך שוודיה, היא הוכרזה כ"הגבירה הכול יכולה של שוודיה". ב-13 ביוני 1397 היה באפשרותה לאחד את כל שלוש הממלכות הסקנדינביות באוניה פרסונלית תחת כתר אחד של יורשה, אריק מפומרניה, במסגרת איחוד קאלמאר.
ב-550 השנים הבאות לא מלך על נורווגיה שום מלך שנולד על אדמה נורווגית, עד ללידתו של הנסיך האראלד (לימים האראלד החמישי, מלך נורווגיה) ב-1937. מותו של אולף השני שם גם קץ לקו הירושה הזכרי של שושלת ביילבו בשוודיה.
המתחזה.
ב-1402 דיווח ההיסטוריון הפרוסי, יוהאן פון פוסליג על אדם חולה ועני שהתאכסן בכפר ליד העיר גרודז'ונדז שפולין. קבוצה של סוחרים מדנמרק שאלו אותו אם הוא לא אדם ידוע בארצם, מאחר שהוא נראה דומה מאוד למלך אולף המנוח. הסוחרים יצאו כדי למצוא אדם שראה והכיר את מראהו של המלך ושבו איתו לשם. כאשר הגיע אותו אדם וראה את מי שהסוחרים חשבוהו לאולף, הוא פרץ בזעקות "אדוני המלך!".
רבים, בעיקר בנורווגיה, לא האמינו שאולף השני אכן מת. הם סברו שהמלכה מרגרטה הרעילה את המלך הצעיר כדי להסירו מדרכה וכדי שהיא תוכל למלוך. על פי השמועות, אולף הצעיר נמלט והתחבא. החדשות על הבחור שהתגלה בגרודז'יונדז הגיעו לאוזניו של הסוחר טים ון דר נלו, שלקח אותו לגדנסק. אצולת העיר קידמה אותו בברכה כמלכן של דנמרק ונורווגיה והעניקה לו מתנות ובגדים ראויים. חותם הוכן עבורו והוא כתב למלכה מרגרטה כדי להודיע לה שהוא בנה ודרש את החזרתם של תאריו ונחלותיו. המלכה השיבה לו במכתב שאם הוא יוכל להוכיח שהוא בנה, היא תקבל אותו בשמחה.
הריבון הגדול של המסדר הטבטוני ליווה את הבחור לקאלמאר כדי שייפגש עם המלכה. מיד עם הגיעו היה ברור שהוא מתחזה. הוא לא היה מסוגל לדבר מילה אחת בשפה הדנית וכאשר הוא נחקר, הוא הודה שהוא פרוסי, בנם של איכרים. אולף המתחזה נלקח ללונד שבסקונה. שם הוא הודה בחתרנותו כנגד המלוכה והוא נדון למוות בשריפה. המכתבים שהוא כתב למלכה נתלו סביב לצווארו וכתר מדומה הונח על ראשו לפני שהוא הועלה על המוקד. רכושו הועבר למנזר והמלכה דאגה להשמיד את חותמו המדומה. המועצה המלכותית הדנית פרסמה הסבר מפורט על נסיבות מותו של אולף האמיתי ב-1387 כדי לסתור את הסיפור על המתחזה שנפוץ ברחבי ארצות הים הבלטי.
ואלדמר הרביעי, מלך דנמרק
ואלדמר השני, מלך דנמרק
ואלדמר השלישי, מלך דנמרק
אסתי רוזנברג
הרבנית אסתי רוזנברג (נולדה בכ"ד בתמוז ה'תשכ"ה, 24 ביולי 1965) היא מקימת בית המדרש הגבוה לנשים במגדל עז והעומדת בראשו, בתו של הרב אהרן ליכטנשטיין ושל טובה ליכטנשטיין ונכדתו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק.
ביוגרפיה.
אסתי נולדה בשנת 1965 בארצות הברית, בת רביעית להוריה, הרב ד"ר אהרן וד"ר טובה ליכטנשטיין ועלתה עם הוריה לישראל בגיל שש, בשנת 1971. היא למדה באולפנת חורב בירושלים והייתה חברה בתנועת הנוער עזרא. רוזנברג סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות עברית ובהיסטוריה באוניברסיטה העברית השתלמה במקצועות היהדות במכללה ירושלים ולמדה באחד המחזורים הראשונים של מתּ"ן ירושלים.
שימשה כר"מית במדרשת ברוריה וכרכזת הדרכה של מחוז ירושלים בבני עקיבא, ובשנת 1997 הקימה את בית המדרש לנשים במגדל עז, בחסות ובשיתוף ישיבת הר עציון שבראשה עמד אביה. בנוסף לתפקידה כראש בית המדרש, מעבירה רוזנברג שיעורי תורה רבים ברחבי ישראל, חברה בהנהלה הארצית של בני עקיבא ומשתתפת בקבוצות שיח שלום בין דתיים לחילוניים ובין ימניים לשמאלנים.
אסתי רוזנברג נשואה לרב הרצל רוזנברג, מפקח מטעם החינוך ההתיישבותי ומדריך מסעות לפולין.
לזוג שבעה ילדים, והם מתגוררים באלון שבות.
השקפת עולמה.
באשר להקמת בית המדרש לנשים, אמרה: "העמדת לימוד התורה במרכזו של בית המדרש אתגרה את ציבור הלומדות להעמיק בהוויות אביי ורבא ובסוגיות הלכתיות בצד לימודי מחשבה רציניים כחלק מבניית אישיותן הדתית וכחלק מפריצת דרך משמעותית לשילובן של נשים בעולם התורה ולהצבתן כדמויות מופת בקרב הבנות והנערות אותן תלמדנה ולהן תשמשנה דמויות לחיקוי".
על פי השקפתה של רוזנברג לימוד התורה מהווה נדבך עיקרי ומשמעותי בעבודת ה' של האישה היהודית, ובכלל זה לימוד כל מקצועות התורה, בהם תלמוד, תנ"ך, מחשבת ישראל וחסידות. כל המקצועות האלו נלמדים באופן מעמיק בבית המדרש במגדל עז, עם דגש ללימוד העצמי - בחברותא, שהוא הכרחי ליצירת לימוד התורה כנדבך ממשי בחיי הלומדת בעתיד. רוזנברג ידועה באמירותיה כי הישיבה בבית המדרש היא זכות שהופכת לחובה כלפי עם ישראל, ולפיכך היא, לא אחת, קוראת לתלמידותיה להשפעה בכל תחומי החיים של החברה הישראלית, ובפרט במקצועות ההוראה והחינוך.
באין מולדת
באין מולדת הוא סרט דרמה ישראלי מ-1956 בבימויו של נורי חביב. זהו הסרט הישראלי הראשון שצולם בצבע והראשון שעוסק בעליית יהודי תימן לישראל. מסיבה זו, ומכיוון שהשתמש בשפה קולנועית שהושפעה מהקולנוע הערבי, נחשב הסרט לחתרני ופורץ דרך בקולנוע המקומי.
עלילת הסרט.
עלילת הסרט מתרחשת ב־1926, בתימן. נעמי (שושנה דמארי), נחטפה בילדותה בידי מוסלמים, שגם הרגו את הוריה, שמה שונה לנעמה והיא גודלה כמוסלמית העובדת כרקדנית וכזמרת במועדוני לילה.
קבוצת יהודים קטנה מחליטה לעלות לארץ ישראל על רקע התעמרויות של ערביי הסביבה. נעמה, אשר מגלה את שורשיה, מצטרפת לקבוצה במסעה לארץ הקודש אחרי פגישה מקרית עם רועה צאן יהודי ועם ילד יהודי שהוריו נטבחו. קבוצת היהודים מונהגת על ידי שליח ציוני ממוצא מזרחי שהגיע מא"י. היהודים נתקלים בצרות שונות בדרכם המפרכת במדבר, אך סוף המסע טוב והם מגיעים אל הארץ המובטחת.
משתתפים.
שושנה דמארי, שייקה אופיר, סעדיה דמארי, איתן פריבר, כדורי שהרבני, עמוס אריכא, אילן עובדיה, אופירה נבון, ורה גולדמן, שלמה בשמי וירוחם כהן.
הקשר היסטורי.
נורי חביב הוא יליד עיראק, בגדד, בעקבות פוגרום נמלט לאיראן השכנה וב-1954 עלה חביב לישראל.
יחד עם שלושה מאחיו הקים את אולפן ההסרטה "אולפני חביב" בהרצליה.
חביב שהיה בעל ניסיון רב (הוא היה בעלים של אולפן בו יצר סרטי קולנוע כבר כשחי באיראן; בין השאר עבד עם ג'ורג' עובדיה) לא התקבל בזרועות פתוחות בתעשייה המקומית האשכנזית.
לאחר הקמת האולפן ניגש מיד להפקת הסרט "באין מולדת", שהעבודה עליו הסתיימה ב-1956.
הסרט היה הראשון שהציג סיפור עלייה מארצות המזרח, והשתמש בשפה קולנועית מעורבת שהושפעה מהקולנוע הערבי, הרוסי והמערבי.
לימים אמר:
"בכל הסרטים שראיתי אף אחד לא עשה סרט על עדות המזרח, על כמה הם סבלו, על הפוגרומים שהיו נגדם, על איך הם נלחמו וזרקו הכל כדי לבוא לישראל ועל כל הקשיים שהיו להם בדרך". "נכון, גם היהודים באירופה סבלו, אבל אז אף אחד לא הזכיר מה עבר על היהודים המזרחים. הרי גם להם לקחו את הרכוש ואת הבתים, וגם מהם הרגו רבים. כשאני הייתי בן 12 היה בעיראק פוגרום גדול, הרגו הרבה יהודים, זרקו אותם בחפירה גדולה, בלי שמות ובלי כלום, ואף אחד לא עשה סרט על זה".
וישליצה
וישליצה (בפולנית: Wiślica; ביידיש: ווייסליץ) הוא כפר במחוז בוסקו שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, על גדת נהר נידה (Nida), בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
ראשיתו של היישוב באלף הראשון לספירה. במהלך המאה ה-14 נבנה בכפר מבצר, והוא הוקף בחומה, בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
בעת פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 נפגע היישוב קשות. בחלוקת פולין נכלל הכפר בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בשטח פולין הקונגרסאית.
יהודי וישליצה.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1514. בשנת 1566 הוגבלו מגורי היהודים ביישוב לפרבר אחד מחוץ לחומותיו. באמצע המאה ה-17 נרצחו כ-50 משפחות יהודיות בכפר בידי חייליו של המצביא הפולני סטפן צ'רנייצקי. בין השנים 1823 ו-1862 אסרו הרוסים על ישיבת יהודים נוספים בכפר. באמצע המאה ה-19 שופץ בית הכנסת בכפר.