היא הוציאה מספר רב של להיטי צמרת בסוף שנות ה-60 וראשית שנות ה-70: מוזיקת גוספל ופופ, מוזיקה פסיכדלית ורוקנרול, ביניהם גרסאות כיסוי לשירים של הביטלס ("אלינור ריגבי") וסיימון וגרפונקל ("גשר על מים סוערים"). Live at Fillmore West ו"חסד מופלא" היו שניים מפרסומיה המשפיעים ביותר באורך מלא. הלהקה שליוותה אותה בתקליט הראשון כללה את הנגנים קינג קרטיס, ברנרד פרדי ובילי פרסטון; התקליט היה אריך נגן כפול של מוזיקת גוספל חיה, שהוקלטה בכנסייה בפסטיסטית בלוס אנג'לס. פרנקלין לא הגיעה מעולם אל פסגת מצעד הפזמונים הבריטי - התוצאה הטובה ביותר שלה הייתה המקום הרביעי, בגרסה שלה ל"אני אומרת תפילה קטנה" של ברט בכרך ב-1968.
בראשית שנות ה-70 התמתנה המוזיקה שלה במידת מה, אם כי לא איבדה דבר מעוצמתה. היא המשיכה בקשריה עם וקסלר ומארדין, שקצרו הצלחה עצומה, ובמקביל החלה לקחת חלק גדל והולך בהפקת עבודתה. שותפות עם קווינסי ג'ונס הובילה לאלבום מאכזב בשנת 1973 ("הצד האחר של השמים"), אבל שיר אחד התבלט בו בכל זאת, "מלאך", שכתבה אחותה קרוליין והיה לשיר נשמה קלאסי.
היא חזרה לעבוד עם וקסלר, ותקליטם המשותף האחרון, "You", יצא באטלנטיק בשנת 1975. אחריו הוציאה עוד כמה תקליטים עם חברת אטלנטיק, האחרון שבהם בשנת 1976.
בסוף שנות ה-70 ובמהלך שנות ה-80 חלה ירידה בפופולריות ובהצלחה שלה בעיני המבקרים. רובם ביטלו את החומר שהפיקה בשנים שאחרי חברת אטלנטיק כנופל בהרבה מהקלטותיה במחצית השנייה של שנות ה-60.
פרנקלין החליפה בהתראה של הרגע האחרון את לוצ'אנו פבארוטי בשירת האריה "נסון דורמה" ("Nessun Dorma") מתוך "טורנדוט" של פוצ'יני בשידור הטלוויזיוני של גראמי בשנת 1998.
בתקופה האחרונה של חייה התגוררה בדטרויט. ב-5 בפברואר 2006 שרה עם ארון נויל וד"ר ג'ון, בלוויית מקהלה בת 150 זמרים, את ההמנון הלאומי לפני משחק אליפות בניו אורלינס, שהייתה בשלבי שיקום לאחר הוריקן קתרינה. בשנת 2008 הוציאה את אלבום חג המולד הראשון שלה, "This Christmas, Aretha". ב-20 בינואר 2009 שרה במהלך טקס השבעתו של הנשיא ברק אובמה.
פרסים והוקרה.
ב-2021 יצא סרט קולנוע המבוסס על סיפור חייה בשם "ריספקט".
חומצה יסמונית
לס פול
לס פול (באנגלית: Les Paul; 9 ביוני 1915 – 13 באוגוסט 2009) היה גיטריסט קאנטרי-ג'אז אמריקאי, הידוע כאחת מהדמויות החשובות בהתפתחותם של כלי נגינה חשמליים מודרניים וטכניקות הקלטה. פול היה חלוץ בהתפתחות הגיטרה החשמלית בעלת הגוף המוצק (הגיבסון לס פול, הקרויה על שמו), בהקלטה רב-ערוצית, ובאפקטים שונים של חזרה והד.
חייו.
נולד בשם לסטר ויליאם פולפוס (Lester William Polsfuss) בעיר ווקשה שבויסקונסין. עוד בגיל 12, בשנת 1928, ניגן במסעדות המבורגרים כדי להרוויח דמי כיס. אז הוא החליט להגביר את הגיטרה שלו, ולשם כך הוא פירק את החלק העליון של הפטיפון, חיבר אותו לגיטרה באמצעות חוטי טלפון שאותם חיבר לרדיו וכך יצר גיטרה חשמלית.
בתחילת שנות ה-40 החליט פול לנסות ליצור גיטרה חשמלית מגוף מלא. כאשר עבד אצל יצרני הגיטרות "אפיפון", ניצל את סופי השבוע וניסר לשניים גיטרה אקוסטית מתוצרת "אפיפון", ובמקום החלק המרכזי חיבר בול עץ. באמצעות זוויות פח הוא חיבר צוואר של גיטרת גיבסון, בנה פיקאפ בעצמו והלך עם המצאתו, שאותה כינה "בול העץ", לבית החרושת של גיבסון. אנשי "גיבסון" לעגו לפול וכינו אותו "הילד עם מקל המטאטא". בשנת 1950, כאשר ליאו פנדר הצליח לייצר גיטרה חשמלית, דבר שאנשי גיבסון חשבו שאינו אפשרי, עמדו בחברת גיבסון על טעותם וחיפשו את "הילד עם מקל המטאטא". לבסוף, בשנת 1951, הם מצאו את פול וביקשו ממנו לחתום עליה, והחתימה מוטבעת עד היום על כל גיטרת לס פול.
לס פול ביצע פלגיאט ביצירתו של המלחין היהודי רומני ריכרד שטיין, מזחלת עם פעמונים והפסיד בתביעה שהוגשה נגדו.
פול נפטר בניו יורק ב-13 באוגוסט 2009, בגיל 94.
נינו אנניאשווילי
נינוֹ אנניאשווילי (בגאורגית: ნინო ანანიაშვილი; נולדה ב-28 במרץ 1963), הידועה גם כנינה גדבנובה אנניאשווילי, היא בלרינה גאורגית והמנהלת האמנותית של להקת הבלט הלאומי של גאורגיה.
ביוגרפיה.
אנניאשווילי נולדה בשנת 1963 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) לגדואן אנניאשווילי וליה גוגולשווילי. משום נטייתה הרבה לחלות, ובהמלצת רופאיה לעיסוק בספורט, החלה להתאמן בהחלקה על הקרח. בשנת 1969 היא החלה את אימונים מסודרים במוסד הכוריאוגרפי של גאורגיה, ובשנת 1973 הייתה לאלופת החלקה (לצעירים). בשנת 1976 בהשגחת סבתה עזבה את בית הוריה לטובת לימודי בלט המוסד הכוראוגרפי של מוסקבה (МГАХ). המורה העיקרית שלה הייתה נטליה זולוטובה. בשנת 1978 התקבלה ללימודים בבולשוי, והחלה ללמוד ככל יתר הבלרינות. הופעתה הראשונה על הבמה הייתה בשנת 1980 בהפקה של "קופליה". היא סיימה את חוק לימודיה בשנת 1981, והתקבלה לבלט בולשוי. בשנת 1983 קודמה לדרגת סולנית והופיעה לראשונה כמקצוענית בעיר המוצא שלה טביליסי. ולבסוף עלתה לדרגת פרימה בלרינה. אנניאשווילי, יחד עם, אנדריס לייפה, הייתה הרקדנית הסובייטית הראשונה, שהופיעה עם הבלט של ניו יורק סיטי, כאמן אורחת, בשנת 1986. בשנת 1993 היא הפכה לרקדנית העיקרית של תיאטרון הבלט האמריקאי. בשנת 1999 היא הצטרפה לבלט יוסטון באותה דרגה.
היא קיבלה אישור לרקוד כאמן אורח מחוץ לברית המועצות רק משנת 1986, בהתאם לעקרונות הגלאסנוסט של מיכאל גורבצ'וב. בעלה קישר אותה לכוריאוגרף הדני פרנק אנדרסון. האחרון שהתפלא לשמוע כי אנניאשווילי תוכל להופיע (עד אז הזמנות להופעה כאמן אורח לאנניאשווילי נידחו על ידי הסובייטים מכל מיני תואנות), מיהר לקשר אותה עם התיאטראות בעולם ומאז היא מופיעה ברחבי תבל. דבר זה גם פתח לה דלת בבלט בולשוי.
במהלך הקריירה שלה הופיעה אנניאשווילי בהרבה הפקות, ביניהם: "אנה קרנינה", אפולו מוליך המוזות, ציפור האש, אגם הברבורים, מפצח האגוזים, ", ז'יזל, רומיאו ויוליה, "היפהפייה הנרדמת", "הנסיך מעץ", "", הסילפידה, הביידרה, הנערה הסוררת, קופליה ועוד
המדינות בהן הופיעה (ברוב המקומות כאמן אורח): בולגריה, דנמרק, פינלנד, גאורגיה, גרמניה, הונגריה, איטליה, יפן, מונקו, נורווגיה, פורטוגל, רוסיה, סרביה, שוודיה, ישראל, בריטניה וארצות הברית.
בישראל, היא כיכבה בהפקת הבולשוי, בתפקיד ז'יזל וקיטרי מתוך דון קישוט.
ציטוקינין
ציטוקינין (באנגלית: Cytokinin, ובקיצור: CK) הוא שם כולל לקבוצה של תרכובות אורגניות המשמשות כהורמונים צמחיים.
קיימים שני סוגים של ציטוקינינים, הנבדלים ביניהם במבנה הכימי. הורמוני הסוג הראשון מכילים כולם את הפורין אדנין, המצוי גם בנוקלאוטיד ATP ובחומצות הגרעין DNA ו-RNA. הורמוני הסוג השני מבוססים על שתנן, תרכובת חנקנית קטנה המצויה בשתן של בעלי חיים. למרות השוני הכימי הגדול בין שני סוגי הציטוקינינים, תפקודם הפיזיולוגי דומה. ציטוקינינים מצויים גם בייצורים מממלכות אחרות, כגון פטריות, חיידקים ובעלי חיים.
הציטוקינין הראשון שנתגלה היה הקינטין, אך החשוב ביותר הוא זיאטין (Zeatin), אשר התגלה לראשונה בצמח התירס ואשר קרוי על שמו (השם הטקסונומי של התירס הוא "Zea mays"). המילה ציטוקינין עצמה מקורה במילה ציטוקינזה (חלוקת התא); ההורמון מעודד תהליך זה בצמח.
ציטוקינינים מעודדים את צמיחת הגבעול והענפים המשניים ומדכאים את צמיחת השורש. צמיחת הגבעול והענפים מתרחשת באמצעות חלוקת תאים. הציטוקינינים מעודדים פוטוסינתזה וסינתזה של כלורופיל, מעודדים היווצרות של עורקים (שיפה ועצה) בצמח ומעכבים את הזדקנות הצמח.
בניגוד לאוקסין, הורמון המעודד שלטון קודקודי בצמח (צמיחה רבה של הגבעול הראשי ביחס לענפים המשניים), הרי שציטוקינין מדכא זאת. ניתן לראות זאת במחלת עצים המכונה מטאטא המכשפה. המחלה נגרמת על ידי אורגניזמים שונים כגון חיידקי פיטופלזמה הגורמים לביטוי יתר של ציטוקינין ברקמות העץ, או פטריות המפרישות אותו וגורמות לביטול השלטון הקודקודי דוגמת עץ הליבנה (תמונה). הדבר גורם לצמיחת ענפים דמויי-שיח (או דמויי קן של ציפור) במקום ההידבקות, זאת עקב ההשפעה המדכאת של ההורמון על הדומיננטיות הקודקודית.
הדורבנים
הדורבנים הייתה להקת דיסקו, פופ, פ'אנק ורוק ישראלית שהוקמה בשנת 1999 והתפרקה בשנת 2009.
פעילות מוזיקלית.
תחילתה של הלהקה הייתה בצמד: איתי גלוסקא ועידו (זיגו) אופק הכירו במהלך שירותם כפקחי טיסה בצה"ל, והחלו לנגן יחד. אופק צירף להרכב את גיא מזיג (אשר למד איתו ביחד בתיכון רמלה–לוד), את אחיו אייל ואת איש הסאונד והפרוגרמינג יוסי חסון. בשנת 1999 התחילו להופיע הדורבנים במועדונים, בעיקר באזור תל אביב. בהופעותיהם ביצעו חברי הלהקה שירים מקוריים ושירים של כוורת. הלהקה הופיעה בקביעות בערבי הסבנטיז של מועדון הבארבי, ואירחה בהופעותיה כמה מכוכבי שנות ה-70 כמו ניסים סרוסי וגבי שושן. ב-1999 הוחתמה הלהקה על חוזה בחברת הד ארצי.
שירה הראשון של הלהקה, "שוב הדיסקו כאן", יצא באוסף של הד ארצי בשנת 1999 בהפקת אפרים שמיר.
חברת התקליטים הד ארצי כפתה על הלהקה שאפרים שמיר יפיק אותה מוזיקלית, ולכן החליטה לעזוב את החברה ולעבור לחברת התקליטים הליקון, שם סיימה את ההקלטות על אלבום הבכורה שלה.
בשנת 2003, יצא הסינגל הראשון מן האלבום, "יצאנו לרקוד". השיר הפך ללהיט גדול, והוביל גם להשמעות חוזרות של "שוב הדיסקו כאן" ולשידור הקליפ הנלווה.