אחרי מותו של אברהם דונדיקוב התגוררו בבית אשתו ובנותיו. ביתו הבכורה, אסתר, התחתנה והתגרשה בצעירותה, עד שהתחתנה ב-1934 עם משה סמילנסקי, ממנהיגי היישוב העברי, שעבר להתגורר בבית המשפחה, בו חי בעשרים שנות חייו האחרונות. בבית דונדיקוב עסק בניהול ענייני התאחדות האיכרים, קיים פגישות בענייני היישוב, ענייני ה"הגנה", תוכניות לגאולת הקרקע וכתיבה. הבית הפך בתקופה זו לאחד הבתים המרכזיים ביישוב העברי. הבית הפך בנוסף בתקופה הזו למרכז תרבותי, והיו נערכים בו אירועים ציבוריים מוזיקליים. באחד מאירועים אלו פגש הקצין הבריטי יוליוס ג'ייקובס בנחמה דונדיקוב, אחותה הצעירה של אסתר ואשתו לעתיד של ג׳ייקובס.
ב-6 בפברואר 1938 התקיים בחצר הבית הקונצרט הראשון של אגודת חובבי המוזיקה בישראל בביצוע הפסנתרנית נדיה אטינגון-רייכרט.
שיפוץ והקמת מוזיאון.
ב-1978 שופץ הבית על ידי עיריית רחובות, שהפכה אותו למוזיאון, בחזיתו נבנתה רחבה גדולה המשמשת לאירועים ציבוריים. במבנה נבנה מוזיאון לעיר רחובות, מייסדיה וההיסטוריה שלה, בין היתר מוצגים בו מקטעים מחומת העיר. בנוסף נמצאת בבית מחלקת התיירות של העיר וגלריית אומנות.
חפירות ארכאולוגיות.
חפירות ארכאולוגיות שנערכו בבית ובסביבתו לאורך השנים גילו כי יושבי השטח היו עובדי אדמה וכורמים. למרגלות הבית נמצאו 3 אבני בד גדולות ו-2 נוספות נמצאו בחצר הבית.
בית אורבך
בית אוארבוך
שטפן דובאי
שטפן דוׂבאי (ברומנית: Ștefan Dobay; 26 בספטמבר 1909 – 7 באפריל 1994) היה כדורגלן ומאמן רומני, ששיחק בעמדת החלוץ.
קורות חיים.
דובאי נולד ב-26 בספטמבר 1909 במשפחה ממוצא הונגרי, בכפר אויסנטש (כיום דומברוויצה), על יד טימישוארה, מחוז טימיש בחבל באנאט, ב של אותם הימים, כיום בשטח רומניה. את הקריירה החל ב"באנאטול טימישוארה" ב-1926 שהשתתפה אז באליפות האזורית טימישוארה מכיוון שהליגה הרומנית הוקמה רק ב-1932. לכל אורך שנות ה-30 של המאה ה-20 שיחק דובאי ב"ריפנסיה טימישוארה" שהייתה לקבוצה הרומנית המצליחה ביותר בתקופה זאת עם 4 תוארי אליפות ושני גביעים. בנוסף לכך היה למלך השערים בליגה ארבעה פעמים. לאחר מכן עבר להונגריה לפני שחזר לארץ מולדתו אחרי אירועי מלחמת העולם השנייה והוא סיים את הקריירה ב-1948.
דובאי שיחק לראשונה בנבחרת הרומנית ב-25 במאי 1930 במסגרת גביע בלקאן 1929–1931 נגד יוון. באותו טורניר של 1933 זכה וסיים כמלך השערים עם חמישה שערים כשהוא כובש בכל שלושת המשחקים. ב-1936 זכה עימה פעם נוספת. בנוסף לכך השתתף במונדיאל 1934 ו-1938 שבשניהם נבחרתו הפסידה בשמינית הגמר וגם כבש במשחקים אילו.
לאחר סיום הקריירה ככדורגלן היה דובאי למאמן. תחילה היה על תקן שחקן-מאמן בפלאקרה מדיאש בעונת 1947/48. אחר כך אימן את ריפנסיה טימישוארה בליגה הראשונה לפני שעבר ליריבתה, לוקומוטיבה טרגו מורש. עד 1959 היה מאמן בכמה קבוצות רומניות כולל את סטיאווה בוקרשט עימה זכה באליפות ב-1956. דוביי נפטר ב-7 באפריל 1994 בטרגו מורש שברומניה.
הפרש החשמלי
הפרש החשמלי (באנגלית: The Electric Horseman) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1979 בבימויו של סידני פולאק, עם רוברט רדפורד וג'יין פונדה בתפקידים הראשיים.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר.
השירים בסרט מושרים על ידי וילי נלסון שגם משחק בו כידידו של "הפרש החשמלי" (רוברט רדפורד).
תקציר העלילה.
נורמן "סאני" סטיל (רוברט רדפורד) הוכתר חמש פעמים כאלוף ארצות הברית ברודיאו אולם הוא החל לשתות ומצבו החמיר. קונצרן ענק חתם איתו חוזה למסע פרסום של דגני בוקר. הוא מופיע בכינוסים גדולים כשהוא רכוב על סוס כשעל בגדיו ורתמות הסוס יש מנורות שמאירות בחשיכה והוא נראה כפרש חשמלי. הקהל אוהב אותו אבל הוא מרגיש מנוצל ונשלט על ידי הקונצרן.
באחד הכינוסים במלון סיזר פאלאס בלאס וגאס מציגים לו סוס מרוץ ת'ורוברד בשם "כוכב עולה" ("Rising Star") ששווה 12 מיליון דולר. למקום מגיעה עיתונאית מרשת תקשורה בניו יורק בשם האלי מרטין (ג'יין פונדה) שמחפשת "סיפור" עסיסי. סאני נפגש שם עם אשתו בנפרד, שרלוטה (ולרי פרין), ומסכים לחתום בפניה על הסכם גירושים.
סאני בודק את הסוס ומגלה שהוזרקו לו תרופות הרגעה וסטרואידים שיאפשרו שישתתף בתצוגה החשמלית. הוא רואה בזה התעללות בסוס שיועד למרוצים ובמקום להשתתף בהופעה הוא מסתלק איתו. ברצונו לשחרר אותו לטבע. מנהל הקונצרן, האנט סירס (ג'ון סקסון), מנהל מבצע בקנה מידה גדול כדי לתפוס את סאני שגנב את הסוס היקר ויגרום להפסדים עצומים לקונצרן.
האלי מצליחה לגלות את מקומו של סאני בעזרת ידידו וונדל (וילי נלסון). היא מגיעה אליו ובשלב בראשון הוא דוחה אותה ואפילו סוטר לה אך אחר כך מתרצה ומסכים לעמוד לפני המצלמה ולשדר על ההתעללות בסוס שגרמה לו לברוח אתו. הדברים משודרים והאהדה בציבור לסאני גואה.
נערך נגדו מבצע חיפושים ענק בהשתתפות מכוניות ואופנועי משטרה ומסוקים. בשלב מסוים הוא מתגלה ומתחיל מרדף מותח כשמכוניות ואופנועי משטרה דולקים אחרי סאני וסוסו הדוהר ולבסוף הוא מצליח להשתחרר מהם. האלי נפגשת איתו שוב וחוואי שאוהד איתו (וילפורד ברימלי) מבריח אותם ואת הסוס במשאית גדולה וסגורה, דרך מחסומי משטרה.
סאני ממשיך בדרך כשהוא צועד והיא רכובה. מתפתח ביניהם רומן אהבה קצר. הוא מודיע לה שבכוונתו לשחרר את הסוס בנקודה מסוימת והיא מודיעה זאת לעמיתיה בטלוויזיה והם שולחים לשם צוות. אנשי הקונצרן מגיעים אתם ומחכים לסאני והסוס. דווקא בגלל הפרשה הזאת עלו רווחי הקונצרן.
סאני חזה זאת ומשחרר את הסוס במקום אחר היכן שמסתובבים שם סוסים פראיים כדי שיצטרף אליהם. הסוס דוהר בשמחה ומצטרף לבני מינו.
האלי נפרדת מסאני ומשדרת את הסיפור בטלוויזיה, ההאשמות עליה ועל סאני בוטלו וסאני ממשיך לבדו בדרכים.
סאווין (מגזין)
סאווין (נכתב באנגלית: Samhain ונהגה באירית כסאווין) היה מגזין בנושאי תיאטרון שפורסם באופן לא סדיר, עם שנתון שיצא לאור בדצמבר. המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס היה תורם קבוע ומוביל של מאמרים המתארים את עקרונותיו האמנותיים. בטאון זה יצא לאור בין השנים 1901 - 1908.
היסטוריה ומאפיינים.
סאוויין החל לפעול לראשונה ב-1901. פרסומו של המגזין החל בחודש אוקטובר 1901, תוך שהוא מחליף את המגזין "בלטיין", מגזין ביקורת תיאטרון שיצא לאור מדי פעם על ידי התיאטרון הספרותי האירי ואשר היה קרוי על שם הפסטיבל האירי המסורתי בלטיין. האגודה הלאומית לתיאטרון אירי היא זאת שהוציאה לאור את סאוויין. צוין כי שני כתבי העת "מהווים בעת ובעונה אחת היסטוריה ופרשנות ביקורתית בהמשכים ... על מקורה וצמיחתה של הפעילות הדרמטורגית באירלנד".
בגיליון הראשון של "סאוויין", הסביר ייטס את שינוי השם ככזה המתייחס ל"שם הישן של תחילת החורף", מכיוון שהמחזות שלנו מוצגים השנה באוקטובר, ומכיוון שהתיאטרון שלנו מגיע לסיומו במתכונתו הנוכחית". "סאוויין" פרסם גם טקסטים של מחזות חדשים במשך תקופה מסוימת, אולם בהמשך נדפסו אלה בספר כמהדורת "תיאטרון אבי". המגזין תמך בסוגת הדרמה הפואטית.המגזין פורסם בדבלין על ידי Sealy, Bryers &amp; Walker, ובלונדון על ידי T. Fisher Unwin .
בשנת 1908 המגזין סאוויין חדל מפעילות.
הארמון הגדול של קונסטנטינופול
הארמון הגדול של קונסטנטינופול (ביוונית: Μέγα Παλάτιον; בלטינית: Palatium Magnum; בטורקית: Büyük Saray) הידוע גם כ"ארמון הקדוש" (ביוונית: Ἱερὸν Παλάτιον; בלטינית: Sacrum Palatium) היה קומפלקס מבנים שמוקם בחלק הדרום מזרחי של חצי האי הידוע כיום כאיסטנבול העתיקה (לשעבר קונסטנטינופול). הארמון שימש כמשכנם של קיסרי האימפריה עד לשנת 1081 וכמרכז המנהלי של האימפריה הביזנטית במשך קרוב ל-700 שנים. רק שרידים מעטים ומקטעים מיסודות הארמון שרדו עד לימינו.
היסטוריה.
כאשר קונסטנטין ייסד מחדש את העיר קונסטנטינופול כרומא החדשה, בשנת 330 לספירה, הקים ארמון בין ההיפודרום לאגיה סופיה על מנת שישמש כמשכן לעצמו וליורשיו. בהמשך נערכו בו שינויים ושיפוצים רבים על ידי יורשיו של קונסטנטין, קיסרי האימפריה הרומית שהייתה לאימפריה הרומית המזרחית. במהלך מהומות ניקה נגרם לו הרס רב, והקיסר יוסטיניאנוס הראשון שיפץ אותו בהרחבה. בניה נוספת התרחשה תחת שלטונם של יוסטיניאנוס השני ובאסיליוס הראשון. החל מהמאה ה-11 העדיפו קיסרי ביזנט להתגורר בארמון בלכרנאה. עם זאת, הארמון המשיך לשמש כמרכז המנהלי והטקסי של האימפריה. במהלך מסע הצלב הרביעי נבזז הארמון על ידי חייליו של בוניפאציו הראשון. עם זאת קיסרי האיפריה הלטינית הוסיפו להשתמש בו, אך לא היה להם את המשאבים הדרושים לתחזוקתו. בולדווין השני, אחרון קיסרי האימפריה הלטינית, אפילו נאלץ להסיר חלק מגגות המתכת של הארמון ולמכרם. כאשר קונסטנטינופול חזרה לשליטת האימפריה הביזנטית, בשנת 1261, הארמון היה במצב תחזוקה ירוד. קיסרי האימפריה נטשו אותו לטובת ארמון הבלכרנאה, שהיה בטוח יותר ונוח יותר להגנה. הארמון הוזנח עד כדי כך, עד כי נאמר כי לאחר כיבוש העיר על ידי מהמט השני שוטט הסולטן באולמות השוממים וציטט את מילותיו של המשורר הפרסי פירדוסי:
"עכביש טווה את קוריו בארמונו של כורש"
"כוס חרבות נושף על מגדל אפרסיאב"
מרבית הארמון פורק בתחילת השלטון העותמאני. כחלק מגל הבניה שפקד את העיר. באזור נבנו בתי מגורים ומספר מסגדים קטנים, לפני שהסולטאן אחמד הראשון הרס את שארית ארמון דפנה כדי להקים באזור את המסגד הכחול ואת המבנים הנלוים אליו.
תיאור.