האזכור הקדום ביותר של משלחת מצרית שנשלחה לפונט אורגנה על ידי הפרעה סאהאר מהשושלת החמישית (המאה ה-25 לפנה"ס). לאחר מכן, במהלך מלכותו של מאנטאהוטאף השלישי (בסביבות שנת 1950 לפנה"ס), קצין הנקרא האנו ארגן כמה משלחות לפונט, אך לא ידוע אם הוא היה חלק מהמשלחות בפועל.
המשלחת הידועה ביותר שהגיעה ממצרים לפונט יצאה תחת שלטונה של המלכה חתשפסות במאה ה-15 לפנה"ס על מנת להשיג את בושם המור. דיווחים על הנסיעה הזו שרדו, ואלה נמצאו במקדש הקבר של חתשפסות בדיר אל-בחרי. נאהסי, הנזכר בדיווח, נחשב על ידי היסטוריונים בתור ראש המשלחת לפונט. בהמשך נאמר שבזמן שהמשלחת הייתה בפונט היא נשלטה על ידי מלך הנקרא פאראהו ואשתו המלכה אטי. כמה מהיורשים של המלכה חתשפסות, הכוללים גם את תחותמס השלישי ארגנו משלחות לפונט.
מיקומה הגאוגרפי של פונט.
טקסטים מצריים עתיקים קושרים את מיקומה של פונט עם חופי הים האדום, אך אין הסכמה מלאה על מיקומה המדויק. החוקרים המודרניים ממקמים את פונט בצפונה של אתיופיה או אריתריאה, או ארצם של הבאג'אים בצפון-מזרחה של סודאן.
על פי החוקר קנט קיטצ'אן, המיקום של פונט הוא האזור של אתיופיה הצפונית, אריתריאה וצפון-מזרח סודאן. נמצאו שרידים של טף בפירמידות של השושלת הרביעית בדאשאר מה שתומך בתאוריה זו, משום שהדגן הזה גדל רק ברמות של אתיופיה ואריתריאה, מהן שופע נהר הנילוס. עצי מור ממשלחות הסחר של המלכה חתשפסות נמצאים בפרמידת הקבר שלה בדיר אל-בחרי מוכיח שעצים אלה שנטעו במקדש בדאיר אל-באהרי נמצאו ברמת אתיופיה.
כמה מהחוקרים ממקמים את פונט רחוק עד לפונטלנד, ישות מדינית בצפונה של סומליה שאימצה שם זה במהלך המאה ה-20. לבונה ומור, שנשלחו למצרים עדיין קיימים בשפע באזור זה. בספר השיוט בים האריתראי שתורגם על ידי החוקר ג.וו.ב. האנטינגפורד קושר את השם פונט עם השם אופונה, אזור מסחר חופי הנמצאת דרומית לכף גוארדאפוי, ומזהה בכך את פונט ואופונה עם חאפון.
החוקר עמנואל וליקובסקי הציע דווקא את ארץ ישראל כמיקומה של פונט הנעלמת. כחלק משיטתו, שהטילה ספק בכרונולוגיה המקובלת של מצרים והציעה כרונולוגיה חלופית, מלכה חתשפסות במקביל לשלמה המלך. על קירות מקדשה מתוארים העושר והאקזוטיקה "שנהבים וקופים ותוכים" מהם התרשמה בביקורה המלכותי בירושלים. האדריכלות הבלתי צפויה של מקדשה בדיר אל בחרי מושפעת ממבנה בית המקדש של שלמה.
בעבר החוקרים חשבו שהלבונה ושאר הסחורות הגיעו מהחוף בחצי האי הערבי, או אפילו בבחריין או הודו. הנוכחות של בעלי חיים אפריקניים בדיר אל-בחרי, וגם הנוכחות של קטורת אפריקנית הפריכו את התאוריה הזו.
טא נאטג'אר.
המצריים הקדמונים התייחסו לפונט גם בשם טא נאטג'אר, תרגום "ארץ האלוהים". אז נראה שפונט נחשבה בעיניהם כמעין "ארץ הקודש" והשתמשו בשם זה לתיאור אל השמש, כלומר אזורים בכיוון זריחת השמש. האזורים המזרחיים האלה בורכו במוצרים יקרים, אהבו קטורת והשתמשו בהם במקדשים. המונח שימש לא רק בקשר לפונט הנמצאת דרום מזרחית למצרים, אבל גם בקשר לאזורים במזרח אסיה וצפון-מזרחה של מצרים, כמו לבנון, שהייתה המקור של עצים לבית המקדש של ממלכת ישראל המאוחדת.
זרם פירוקלאסטי
נחשול פירוקלסטי
נחשול פירוקלאסטי
אבריל לווין
פקח מלך ישראל
עוזיהו מלך יהודה
ג'ק סטרו
ג'ון ויטאקר "ג'ק" סטרו ( John Whitaker "Jack" Straw ; נולד ב-3 באוגוסט 1946) הוא פוליטיקאי ממפלגת הלייבור הבריטית. בין השנים 1997–2001 כיהן כשר הפנים של בריטניה ובין השנים 2001–2006 כשר החוץ של בריטניה. בין השנים 2006–2007 כיהן כמנהיג בית הנבחרים. בשנים 2007 עד 2010 כיהן כלורד צ'נסלור.
ביוגרפיה.
שנים ראשונות.
סטרו נולד במחוז אסקס וגדל במשפחה חד הורית עם אמו בדיור ציבורי, לאחר שאביו עזב את הבית. הוא למד בבית ספר תיכון פרטי בברנטווד. ישנם דיווחים שכבר אז הביע שאיפות פוליטיות ובחר בכינוי ג'ק, המשמש ככינוי פופולרי של ג'ון, כדי ששמו יהיה כשמו של אחד ממנהיגי מרד העניים האנגלי בשנת 1381. בבית הספר הוא סירב להשתתף בפעילות מעין גדנ"עית שמשרד הביטחון ארגן, על רקע מצפוני. בהמשך למד משפטים באוניברסיטת לידס, בה הוא הצטרף למפלגת הלייבור ובשנת 1966 נבחר לראש ארגון הסטודנטים של לידס בתמיכת קואליציית שמאל. במסגרת פעילותו הפוליטית הפגין כנגד משלחת סטודנטים לצ'ילה, באופן שהביא את משרד החוץ להגדיר אותו כעושה צרות. בשנת 1969 נבחר ליושב ראש ארגון הסטודנטים של בריטניה
תחילת הקריירה הפוליטית (1979-1997).
בשנת 1971 נהיה עורך דין ועסק במשפט פלילי. שימש יועץ פוליטי של ברברה קסטל בשנים 1974–1976, ושל פיטר שור בשנים 1976–1977. בשנת 1977, עם פרישת ברברה קסטל, ניסה להתמודד במחוז שלה בלנקשייר לבית הנבחרים. הוא נבחר לבית הנבחרים בשנת 1979 וחבר בו מאז.
שר הפנים (2001–1997).
לאחר נצחון מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-1 במאי 1997 מונה ג'ק סטרו לשר הפנים. בתקופה זו פעל לאסדרת פעולות חקירה, נושא שהסדיר את פעולות החקירה של רשויות החוק השונות, בעיקר בנושאי טרור ובטחון פנים.
שר החוץ (2001-2006).
סטרו מונה לשר החוץ ב-8 ביוני 2001, בממשלתו של טוני בליייר, במקום רובין קוק . לאחר מתקפת הטרור של 11 בספטמבר 2001 בארצות הברית נטל חלק כשר בממשלת בריטניה כחלק מקואליציה רחבה של מדינות בראשות ארצות הברית במלחמה העולמית בטרור.
כחלק מהמלחמה בטרור היה אחראי להכנת הסכם הסגרה חדש בין בריטניה לארצות הברית, מתוך כוונה לזרז הסגרת חשודים בפעילות טרור בין שתי המדינות.
במהלך כהונתו כשר החוץ היו נגדו מספר טענות על התנהלות בעייתית. כך היה בשנת 2004, בעקבות נסיון הפיכה כושל בגינאה המשוונית נטען כנגדו שידע על ההפיכה מראש ולא פעל ליידע את הממשלה המכהנת בגינאה
טענה נוספת נגדו היתה על התבטאותו בזמן מלחמת לבנון השניה בשנת 2006
בתאריך 4 במאי 2006 נחלה מפלגת הלייבור מפלה בבחירות לרשויות המקומיות. כתוצאה מכך ביצע טוני בלייר מיד למחרת, ב-5 במאי, , במסגרת השינויים הועבר ג'ק סטרו מתפקיד שר החוץ לתפקיד מנהיג בית הנבחרים
השנים האחרונות.
ב-2013 התבטא סטרו בצורה אנטישמית כאשר טען ש"המכשול לשלום במזרח התיכון הוא כסף יהודי בלתי מוגבל ששולט בממשל ובקונגרס האמריקאיים ומעוות את רצון הציבור".
לסטרו סב יהודי, אבי אביו, דבר ששימש בטענות נגד טוני בלייר כאילו הוא מוקף ביועצים יהודים.
מייקל מרשל סמית'
קתרין דה ראמבוייה
קתרין דה ראמבוייה (בצרפתית: Catherine de Vivonne, marquise de Rambouillet; 1588 - 2 בדצמבר 1665) הייתה אשת חברה, מארחת החוג הספרותי "אוטל דה ראמבוייה".
ביוגרפיה.
דה ראמבוייה נולדה ברומא והוטבלה בשם קתרין דה ויוון (Catherine de Vivonne), בתם של ז'אן דה ויוון, שהיה שגריר צרפת למדינת האפיפיור, ושל יוליה סאבלי, שהייתה בת למשפחת אצולה איטלקית. בהיותה בת 12 בלבד נישאה לשארל דאנז'אן, מאוחר יותר מרקיז דה ראמבוייה, שהיה בעל מעמד גבוה בחצרותיהם של אנרי הרביעי ושל לואי השלושה עשר, מלכי צרפת. המרקיזה הצעירה מאסה בתככי חצר המלכות, ואחר לידת בתה יוליה ב-1607, החלה לקיים חוג ספרותי בבית אביה, שהיה בסמוך לארמון הלובר בפריז, ושמאוחר יותר נקרא "הוטל דה ראמבוייה". ב-1618 היא שיפצה את הבית בסגנון איטלקי על מנת שיתאים לקבל את פני אורחיה.
דה ראמבוייה התעניינה באמנות, בספרות ובהיסטוריה, ושלטה במספר שפות. היא הזמינה לביתה את מיטב הסופרים והסופרות בצרפת של תקופתה, ואנשים שייצגו את העילית של החברה הצרפתית, ובהם: הקרדינל רישלייה, ז'אק-בנין בוסואה, לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה, פרנסואה דה לה רושפוקו, ז'אן לואי גז דה בלזאק, פרנסואה דה מאלרב, פייר קורניי, ז'אן שאפלן, מדליין דה סקודרי, מאדאם דה סבינייה, מאדאם דה לה פאייט ואן ז'נבייב דה בורבון-קונדה.
המשורר ז'אן שאפלן כתב: "כאן מדברים בחוכמה ובהיגיון, ואין עוד מקום בעולם כולו שבו קיים טעם טוב יותר." לחוג ספרותי זה, שבו השיחה הפכה לאמנות, הייתה השפעה גדולה על השפה והספרות הצרפתית. זה היה הגרעין שממנו צמחה האקדמיה הצרפתית, ושבו התפתחו עקרונות הטעם הטוב בספרות. במחזה "הענוגות הנלעגות" (1659) מלגלג מולייר על מנהגיהן של הנשים שהשתתפו בחוג זה, ובמחזה "הנשים החכמות" הוא כותב: "הנשים של ימינו רוצות לכתוב ולהפוך לסופרות." לאמתו של דבר, הנשים בחוג זה הנעימו את השיחה, בלטו יותר מאשר בכל חוג אחר, והעלו את מעמד האישה בחברה הצרפתית.
בשנים 1648-1653 התחוללו בפריז מרידות נגד בית המלוכה הצרפתי, ורבים מחברי החוג של קתרין דה ראמבוייה הושמו במעצר או נמלטו מן העיר. למרות זאת, החוג המשיך להתקיים במתכונת מצומצמת עד מותה ב-1665.
קראוס
קראוס (Kraus, Krauss, Krause) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו "בעל שיער מקורזל".
מאורו סראטה
מאורו מתיאס סראטה (בספרדית: Mauro Matías Zárate; נולד ב- 18 במרץ 1987 בהאדו שבמחוז בואנוס איירס בארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת פלטנסה.
קריירת מועדונים.
סראטה נחשב לאחד החלוצים הצעירים המבטיחים בארגנטינה והיה אחד המצטיינים בשורות ולס סרספילד, אחד ממועדוני הצמרת של ארגנטינה, הוא היה הכובש המצטיין של הליגה הארגנטינאית יחד עם רודריגו פלאסיו במהלך האפרטורה 2006.