באמצע המאה ה-17 נפגע היישוב קשות מפשיטות הקוזקים והטטרים, ורק לאחר שהשתקם, בשנת 1763, חודשו ליישוב זכויות העיר שלו. ב-24 במרץ 1863 נערך בסביבת העיירה "קרב קראסנוברוד" בין המורדים הפולנים במרד ינואר ובין הכוחות הרוסיים. לאחר מכן, נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני.
יהודי קראסנוברוד.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-16. בין השנים 1822 ו-1862 נאסר על יהודים להתיישב בעיירה, בשל קרבתה לגבול האוסטרי. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,378 יהודים. בשנת 1920 ערכו חיילים אוקראינים פרעות ביהודי העיירה, תוך רצח מספר יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100, רוב תושביה. בתקופה זו התקיימו בעיירה חצרות חסידיות, לצד תנועות נוער ציוניות, וכן פעל בה בית ספר עברי מרשת יבנה. בשנים אלה היגרו חלק מיהודי העיירה לדרום אמריקה, וחלקם עלו ארצה. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, שהתבטאו בחרם על עסקיהם ובהפצת עלילת דם נגדם בשנת 1937.
בשואה.
ב-23 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, לאחר עשרה ימים של קרב, במהלכם נהרגו 198 יהודים. לאחר מכן נכנסו חיילי הצבא האדום לעיירה, אך פינו אותה כעבור שבועיים בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. עם שובם של הגרמנים לעיירה, גייסו את יהודיה לעבודות כפייה, וחייבו את האוכלוסייה היהודית בענידת סרט זרוע. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה, לצד פליטים יהודים שהגיעו אליה, בגטו שהוקם בה, בו מתו רבים מהם מרעב וממגיפות.
בראשית קיץ 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי גסטאפו, ולאחר מעשי שוד ורצח, הסיעו את רוב יושביו למחנה ההשמדה בלז'ץ. ביולי 1942 חוסל סופית גטו קראסנוברוד, עם רצח המשפחות היהודיות שנותרו בו, ושרפת כל בתי הגטו. ב-26 באוקטובר 1942 רצחו הגרמנים את היהודים האחרונים שעוד הושארו בעיירה. לאחר מכן, ערכו הגרמנים בעיירה ובכפר חוטקוב הסמוך אליה מצוד אחר היהודים המסתתרים שהצליחו להימלט מהאקציות, ועד פברואר 1943 רצחו את כולם.
קרסנוברוד
קראסנאבראד
קארצ'ב
קארצ'ב (בפולנית: Karczew; ביידיש: קארטשעוו) היא עיירה במחוז אוטבוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, מדרום מזרח לוורשה וממזרח לוויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
קארצ'ב נזכרת מהמאה ה-16, עת הייתה בבעלות משפחת האצולה קארצ'בסקי, ובשנת 1548 הוענקו לה זכויות עיר, והיתרים לקיום ירידים שבועיים ושנתיים. בשנת 1757 אושרו זכויות אלה מחדש.
יהודי קארצ'ב.
יהודים החלו להתיישב בקארצ'ב בראשית המאה ה-16. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,025 יהודים. בשנת 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, פרעו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול. בין מלחמות העולם התגוררו בעיירה כ-830 יהודים, שהיוו כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בשנות השלושים של המאה ה-20 התגברו ההתנכלויות האנטישמיות בעיירה, שבאו לידי ביטוי בחרם על עסקי היהודים בה, ואף ברצח של קשיש יהודי.
באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה מפרכות במחנה עבודה שהוקם בסמוך לעיירה. בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר שעריו ננעלו לאחר זמן קצר. כתוצאה מרעב וממגיפות, מתו רבים מיושבי הגטו, ובינואר 1941 חוסל הגטו, עם העברת כל יושביו לגטו ורשה.
קבוצה מיהודי גטו קארצ'ב, בראשות משה גונטרסקי, הצליחה להימלט ממנו לפני האקציה, והתארגנה ליחידת פרטיזנים. כל חברי הקבוצה נרצחו בידי פרטיזנים פולנים מהארמייה קריובה.
קרצ'ב
המרכז לבקרת מחלות ומניעתן
מתקן כליאה בלאקגייט
רפי אוסמו
רפאל (רפי) אוסמו (נולד ב-25 במרץ 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק במשך רוב הקריירה במכבי חיפה. כדי להבדילו מבן דודו ששיחק לצדו במכבי חיפה הנושא שם זהה, זכה לכינוי "הגדול" שהוצמד לשמו לעומת בן דודו המכונה "רפי אוסמו הקטן". בין השנים 2020-2016 שימש אוסמו מנהל קבוצת מכבי חיפה.
קריירה.
נולד לארמנד אוסמו, יליד מצרים, ולרחל, ילידת סוריה. החל את דרכו בענף הכדורגל במחזור הראשון של בית הספר לכדורגל של מכבי חיפה, אך שיחק במקביל כדורסל בקבוצת הפועל גבעת נשר ורק לקראת סוף לימודי התיכון בחר להתמקד בכדורגל. את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה ערך בעונת כשזו שיחקה בליגה הארצית, אז הליגה השנייה, תחת הדרכתו של המאמן מרדכי שפיגלר. בראשית הקריירה שיחק בתפקיד הקשר האחורי אולם בהמשך הוסב לתפקיד הבלם.
אוסמו היה שותף לאליפות הראשונה של מכבי חיפה בעונת תחת הדרכתו של המאמן שלמה שרף ושיחק במשחק ההכתרה נגד מכבי רמת עמידר. אוסמו זכה במדי הקבוצה באליפות גם בעונה הבאה, , וכמעט שזכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, זכייה שנמנעה בשל הפסדה של חיפה להפועל תל אביב במחזור האחרון לעונת . כמו כן, אוסמו שיחק בשנים אלו בשורות מכבי חיפה במסגרת גביע האינטרטוטו.
בשנת 1986 זומן על ידי יוסף מרימוביץ' לסגל נבחרת ישראל ובמדיה ערך שתי הופעות בלבד, נגד נבחרת סקוטלנד ונגד נבחרת ארגנטינה.
לאחר סכסוך שהתגלע בין אוסמו לבין שרף במשחק גמר גביע המדינה ב-1987 הושאל אוסמו ליריבה העירונית הפועל חיפה ששיחקה בזמנו בליגה השנייה. אוסמו שיחק בקבוצה עד שנת 1990 ולקראת עונת שב למכבי חיפה. בעונה זו נע בין ההרכב לספסל המחליפים אך היה שותף מלא לזכייה בדאבל. במהלך עונת שב לשחק בליגה השנייה כשהושאל בשנית להפועל חיפה, ובתום העונה פרש ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה.
לאחר הפרישה, הצטרף אוסמו למחלקת הנוער של מכבי חיפה ואימן בה קבוצות ילדים ונוער במשך מספר שנים, ואימן בין היתר את אמיר אדרי וערן לוי. במקביל לקריירת המשחק החל אוסמו לעבוד במאיר חברה למכוניות ומשאיות שבה הוא משמש כמנהל סוכנות בחיפה. החברה נמצאת בבעלותו של יעקב שחר, נשיא מכבי חיפה, ובשל קרבתו לנשיא המועדון שמר לאורך השנים על קשר רציף עם המועדון ואף הוזכר מספר פעמים כמועמד להתמנות לתפקיד מקצועי בו. בשנת 2008 קיבל את אות יקיר אגודת מכבי חיפה. בשנת 2014 השתתף בטקס הפרידה מאצטדיון קריית אליעזר לפני משחק הליגה האחרון ששוחק בו יחד עם חבריו לסגל הקבוצה שזכה באליפות הראשונה בתולדות מכבי חיפה.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 שימש אוסמו כפרשן כדורגל בפלטפורמות שונות כשהעיקריות שבהן מחלקת הספורט של רדיו חיפה והתוכנית "שירים ושערים" ברשת ב' של קול ישראל.
אוסמו תמך במועמדתו של אבי בינמו לראשות עיריית נשר וכיהן כחבר מועצת העיר מטעם סיעתו של בינמו בין השנים 2008–2013.
ביוני 2016 מונה למנהל קבוצת מכבי חיפה ומילא תפקיד זה עד שנת 2020.
ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו
ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו (בסרבית: Никола I Петровић-Његош; 7 באוקטובר 1841 - 1 במרץ 1921) עמד בראש מונטנגרו בשנים 1860–1918 והיה הכוח המניע מאחורי המרד באימפריה העות'מאנית והשגת העצמאות של מונטנגרו בשנת 1878. נשא בתואר נסיך בשנים 1860–1910 ואחר כך בתואר מלך בשנים 1910–1918.
ביוגרפיה.
בצעירותו.
ניקולה נולד ב-7 באוקטובר 1841 בכפר נייגושי בדרום מונטנגרו, למירקו פטרוביץ'-נייגוש, שהיה אחיו של דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו, ולאנסטסיה מרטינוביץ', בתם של דראגו מרטינוביץ' וסטאנה מרטינוביץ'.
ניקולה בילה בצעירותו הרבה בטריאסטה, והשקיע הרבה בספורט ובתרגילים צבאיים, וכבן למשפחת המלוכה נשלח ללימודים בפריז.
נסיך מונטנגרו.
לאחר ההתנקשות בחייו של דודו דנילו הראשון, נסיך מונטנגרו נקרא ניקולה בחזרה לנסיכות, והוכתר כנסיך ב-13 באוגוסט 1860, עוד בטרם מלאו לו 19 שנה. ב-8 בנובמבר 1860 נשא ניקולה לאישה את מילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'.
בשנת 1876 הכריז ניקולה נסיך מונטנגרו על מרד באימפריה העות'מאנית. המרד נחל הצלחה וכוחותיו הצליחו להגיע עד לחופי הים האדריאטי. העצמאות של מונטנגרו הוכרה בקונגרס ברלין בשנת 1878 ובעשורים הראשונים לעצמאותה נהנתה מונטנגרו משגשוג ויציבות. מערכת החינוך והעיתונות התרחבו במידה רבה. הצבא נהנה מתמיכה וסיוע של רוסיה הצארית. בשנת 1883 ביקר הנסיך ניקולה את הסולטאן הטורקי, שעמו שמר לאחר מכן על יחסים לבביים. בשנת 1896 הוא חגג מאתיים שנה של שושלת פטרוביץ', ובאותה השנה השתתף בהכתרתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה. במאי 1898 ביקר הנסיך את המלכה ויקטוריה בטירתה בווינדזור.
ניקולה הראשון הסכים לכינון החוקה הראשונה של מונטנגרו בשנת 1905 בעקבות לחץ ציבורי מהאוכלוסייה שדרשה יותר זכויות וחופש. הוא הסכים לחופש עיתונות וכינון קודי משפט ברורים בתחום הפלילי. בשנת 1906 קיבלה מונטנגרו מטבע משלה.
מלך מונטנגרו.
ב-28 באוגוסט 1910, במסגרת חגיגות היובל להיותו נסיך מונטנגרו, שינה את תארו והכריז על עצמו כמלך. כאשר מלחמת הבלקן הראשונה פרצה בשנת 1912 החליט ניקולה כי מונטנגרו תעמוד לצד שכנותיה בולגריה, סרביה, ויוון במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית.
במלחמת העולם הראשונה שהחלה בשנת 1914, הוא היה הראשון שהחליט לצאת לעזרתה של סרביה לאחר שאוסטרו-הונגריה פלשה אליה, לאחר ההתנקשות ביורש העצר פרנץ פרדיננד בעיר סרייבו. הוא היה תומך עקבי באחדות ובשיתוף פעולה בין הסרבים. מונטנגרו הצטרפה למלחמה וספגה אבדות כבדות.
בינואר 1916, לאחר התבוסה של סרביה, מונטנגרו נכבשה אף היא על ידי אוסטרו-הונגריה, והמלך נמלט לאיטליה ולאחר מכן לצרפת. לאחר מלחמת העולם הראשונה שולבה מונטנגרו בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים שלימים נקראה יוגוסלביה, וב-1 במרץ 1921 מת ניקולה באנטיב, צרפת בגיל 79.
משפחתו.