באפריקה חיים כ-1.3 מיליארד תושבים (נכון ל-2020). שיעור גידול האוכלוסייה באפריקה הוא הגבוה בעולם: מעל ל-2% בשנה. הסיבה לכך היא שיעור ילודה גבוה במיוחד, הנובע משיעור פריון גבוה ומגודלה היחסי של האוכלוסייה הצעירה. מספר השבטים והקבוצות האתניות באפריקה הוא הגדול בעולם: כ-200 שבטים שונים בכל מדינה, בממוצע, אך רק שבטים מעטים הם גדולים.
היריבות הבין-שבטית באפריקה היא עזה, וגרמה במשך השנים למלחמות עקובות מדם. מדינות אפריקה אינן מאורגנות בצורה אתנית, עובדה המחריפה את המאבקים. השבטים השונים נחלקים לקבוצות גדולות כמו הבנטו, הנילוטים, הפיגמים, הכושיתים, הסודנים התיכוניים, הסודנים המזרחיים, הסודנים המערביים, המלגשים וההוטנטוטים. שבטי הנילוטים הגדולים הם האוסה, אקאן, וולוף, איבו ופולה (פולאני). שבטי הבנטו הגדולים הם קונגו, לובה, מונגו, טונגה, מקואה, שונה וזולו. שבטי הכושיתים הגדולים הם אורומו, סומאלי וסידמו. ישנם עוד שבטים רבים נוספים. ישנן מדינות שאין בהן קבוצת שבטים שולטת או שבט שולט (כמו צ'אד), ישנן כאלו שיש בהן קבוצת שבטים שולטת אך אין שבט שולט יחיד (כמו טנזניה), יש מדינות שבהן שבט שולט (בוטסואנה), ויש מדינות שבהן כמה שבטים גדולים ועוד רבים קטנים (ניגריה). גם הדת באפריקה מובילה לסכסוכים רבים בין המוסלמים בצפון לנוצרים בדרום ובמרכז, ובין האמונות הפגניות הנפוצות בכל רחבי היבשת. כך למשל ניגריה, בה המוסלמים בצפון, הנוצרים בדרום ואזור מעורב במרכז.
מדינות אפריקה.
שטחים תלויים.
לאחר הקולוניאליזם האירופאי, חלק זעום משטחי האימפריות נשארו שטחים ריבוניים של אותן מדינות.
איינור
ואלאר
ספקנות מוסרית
ספקנות מוסרית או סקפטיציזם מוסרי היא גישה מטא-אתית לפיה איננו יכולים להחזיק באמונות מוסריות מוצדקות, או למצער איננו יכולים להחזיק בידע מוסרי. יש הרואים במגילת קהלת כספר ספקני שבו כל הערכים האנושיים מוצגים כ"הכל הבל".
ניהיליסטים מוסריים, דוגמת ג'.ל. מקי, טוענים שאיננו מחזיקים בידע מוסרי משום שכל האמונות המוסריות הן בהכרח שגויות. אמוטיביסטים תומכים בספקנות מוסרית על ידי העלאת הטענה שטענות מוסריות הן למעשה ביטויים של רגשות, על אותו המישור של קריאת "איכס!". אחרים טוענים שההשפעות התרבותיות על החשיבה המוסרית שלנו הן כה חזקות עד שכל הסקה מוסרית מוכתמת באופן בלתי-נמנע בהטיה. מכאן שאין באפשרותנו להחזיק באמונות מוסריות מוצדקות. המאחד בין כל עמדות אלה הוא החשד שאמונותינו המוסריות אינן בנות-הגנה כפי שהשכל הישר עשוי לגרום לנו לחשוב.
מאפייני הספקנות המוסרית.
לספקנות מוסרית שתי גרסאות:
הגרסה החזקה מודגמת היטב בספר "אתיקה: להמציא את הטוב והרע" של ג'.ל. מקי. מקי אינו מתכחש לכך שישנו טוּב מוסרי בעולם. הנקודה שלו היא ש"טוּב" מכל סוג שהוא תמיד נמצא ביחס לרצונות או אינטרסים מסוימים שהם בעלי-חשיבות בהקשר אליו. למשל, סכין חד בעל עמידות גבוהה, נחשב בדרך-כלל לסכין "טוב", אך הוא נחשב כך רק משום שלמשתמשי הסכין יש אינטרס לחתוך דברים כמו מזון. חדות ועמידות הן תכונות של סכינים ההופכות אותם ליעילים יותר בעבור תכלית שכזו. מקי מאמין שדיון מוסרי מניח באופן טבעי שישנו סוג אובייקטיבי של טוּב מוסרי, המתעלה מעל רצונות ואינטרסים מעשיים, והוא גורס שהנחה זו היא בגדר שגיאה.
טיעונו המרכזי של מקי נגד קיומם של ערכים אובייקטיביים הוא "הוכחה בדרך המוזרות" - סוג של "הוכחה בדרך השלילה" - ערכים אובייקטיביים יהיו מאוד מוזרים, שונים ביסודם מכל הדברים שאנו מכירים בעולם - אמנם הם יהיו חייבים להיות משהו כמו "צורות אפלטוניות" (שמקי מחשיבן ל"תוצר פרוע של גחמה פילוסופית"). מעבר לכך, מסתורין אופף את הדרך בה אנו אמורים לגלות ערכים אובייקטיביים אלה.
מסקנתו של הספקן המוסרי היא שככל הנראה ערכים אובייקטיביים (במובן דלעיל) הם לא יותר מבדיות שימושיות הפועלות למטרות כמו שימור החברה. יתר על כן, אפשר להמציא ערכים מוסריים שישנה סבירות גבוהה לכך שהם יקדמו את רצונותינו והאינטרסים המעשיים שלנו כבני אדם החיים בנסיבות היסטוריות מסוימות.
עמדתו של מקי ידועה גם בשם "תאוריית השגיאה" של המוסר. במובן הצר, עמדה אגנוסטית יותר האומרת שאנו פשוט איננו יכולים להצדיק טענות מוסריות היא גם "תאוריית שגיאה", כפי שכותב ריצ'רד ג'ויס, המגן על תאוריה כזו בספרו "התפתחות המוסר". במקרה שכזה, השגיאה לכאורה היא האמונה הרווחת כי טענות מוסריות הן בנות-הצדקה.
עם הפילוסופים בני-זמננו התומכים בספקנות מוסרית נמנים בין השאר ג'ויס, מייקל ריוז, ג'ושוע גרין וריצ'רד גרנר וכן תומך בה הפסיכולוג ג'יימס פלין. במובן הצר, עבודתו של גילברט הרמן, הטוען בזכות סוג של רלטיביזם מוסרי, אינה מביעה תמיכה בספקנות מוסרית. אולם היא בעלת השפעה רבה על פילוסופים רבים בני-זמננו הדוגלים בספקנות מוסרית.
נטייה מגנטית
נטייה מגנטית (אנגלית: Magnetic declination) היא הזווית שבין מחט המצפן לבין הקוטב הצפוני הגאוגרפי עבור כל נקודה על פני כדור הארץ. זהו כלי עזר לניווט באמצעות מצפן. הזווית נוצרת עקב כך שהקוטב המגנטי הצפוני אינו מתלכד עם הקוטב הצפוני הגאוגרפי. היא מושפעת רבות מגרומי שטח ומשתנה בהתאם לשדה המגנטי של כדור הארץ שאינו אחיד.
רכיבי השדה המגנטי.
השדה המגנטי של כדור הארץ - כפי שהוא נמדד בנקודה מסוימת על פני כדור הארץ (F בתרשים 2) - ניתן להפריד לרכיב אופקי (H בתרשים 2) ולרכיב אנכי (Z בתרשים 2). מחט המצפן תצביע אל כיוון הרכיב האופקי (H) - (זה לא בהכרח הכיוון של הקוטב המגנטי הצפוני).
הזווית שבין הרכיב האופקי של השדה המגנטי לבין הצפון הגאוגרפי נקראת נטייה מגנטית ‎Declination (D בתרשים 2). הזווית שבין כיוון השדה המגנטי המוחלט לבין הרכיב האופקי של השדה המגנטי נקראת זווית הרכנה ‎Inclination (I בתרשים 2).
שינויים בנטייה המגנטית.
שעור הנטייה המגנטית משתנה ממקום למקום על פני כדור הארץ, וגם משתנה עם הזמן.
שיעור הנטייה המגנטית מופיע בשולי מפות שונות - כשרטוט של הזווית שבין כיוון מחט המצפן באותו אזור לבין הצפון המגנטי, או לחלופין רושמים את גודל הזווית כמספר. מספר חיובי או מספר המסומן עם האות E (מזרח) משמעותו שמחט המצפן מצביעה מזרחית (עם כיוון השעון) ביחס לצפון הגאוגרפי. מספר שלילי או מספר המסומן עם האות W (מערב) משמעותו שמחט המצפן מצביעה מערבית (נגד כיוון השעון) ביחס לצפון הגאוגרפי.
לחלופין - משתמשים במפות מיוחדות לנושא הנטייה המגנטית - מפה 3 (נטייה מגנטית בעולם 1990-1590), מפה 4 (2005). מפות אלה מכילות קווי מתאר (בדומה לקווי גובה במפה טופוגרפית).
השינויים האזוריים מושפעים מעוצמת השדה המגנטי וכיוונו - שמשתנה מאזור לאזור על פני כדור הארץ, ומושפע באזורים מסוימים ממשקעי ברזל מקומיים, שעלולים להשפיע על כיוון השדה המגנטי המקומי.
המפה משתנה משנה לשנה, עקב שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ. שינוי של בין 2° לבין 25° כל 100 שנים.
מדידת השדה המגנטי מבוצעת באמצעות מגנטומטרים בכ-200 תחנות מדידה קרקעיות קבועות בכל העולם ועוד כמה ניידות, וכן באמצעות לוויינים.
ערכים מספריים.
הנטייה המגנטית היא ביטוי מספרי במעלות של זווית, כאשר:
הנטייה המגנטית בישראל.
הנטייה המגנטית באזורים שונים בישראל בשנת 2006 הייתה בין 3.3° לבין 4.0°, לכן הצפון הגאוגרפי נמצא מערבית (נגד כיוון השעון) לכיוון מחט המצפן.
שימוש מעשי במצפן.
מונחי ניווט.
מונחים הנהוגים בניווט:
פרופסור משנה
הצרצר והנמלה
הצרצר והנמלה, הידוע גם בשמות הנמלה והחרגול והחגב והנמלים, הוא משל המיוחס לאיזופוס ובו מוסר-השכל על עבודה קשה והכנה. בשיטת המספור למשלי איזופוס שבנה ב.א. פרי, מספרו הוא 373. המשל סופר מחדש ועובד פעמים רבות במגוון יצירות לאורך ההיסטוריה ובעת החדשה, הידועות שבגרסאות הן של לה פונטיין וקרילוב.
תקציר המשל.
צרצר בילה את חודשי החום בשירה, שעה שהנמלה עבדה באגירת מזון לחורף. משהגיע החורף, הצרצר מוצא את עצמו גווע ברעב, וכשהוא מבקש מהנמלה מזון הוא זוכה לגערה על עצלנותו. בסיפור נעשה שימוש כדי להטיף למעלות של עבודה קשה וחסכון, ונגד סכנות הבזבזנות ואי ההתכוננות לעתיד. גרסאות שונות של המשל מוסיפות מוסר-השכל בסופו, בגרסאות שונות:
גרסאות עתיקות.
גרסאות של המשל מצויות בקובץ החרוזים של בארביוס (מס' 140) ואביאנוס (מס' 34), ובכמה אוספי סיפורת אחרים, לרבות אלו המיוחסים לסינטיפאס ואנתוניוס. בגרסת סיפורת שונה במקצת של המשל (פרי 112), החיה העצלה היא חיפושית-זבל, המגלה שגשמי-החורף שטפו את הזבל ממנו היא ניזונה. המקור הקדום ביותר שראה בנמלה סמל לחריצות, הוא ספר משלי, המיוחס לשלמה המלך, שם כתוב: "לֵךְ אֶל נְמָלָה עָצֵל, רְאֵה דְרָכֶיהָ וַחֲכָם, אֲשֶׁר אֵין לָהּ קָצִין שֹׁטֵר וּמֹשֵׁל. תָּכִין בַּקַּיִץ לַחְמָהּ אָגְרָה בַקָּצִיר מַאֲכָלָהּ." (משלי ו, ו).
תיאוריית השגיאה
איאן מרדוק
איאן מרדוק (Ian Murdock; 28 באפריל 1973 - 28 בדצמבר 2015) היה המייסד של הפצת הלינוקס דביאן ואת משווקת הלינוקס המסחרית Progeny. עבד עבור סאן מיקרוסיסטמס כאחראי על אסטרטגיות של מערכות ההפעלה. בעבר שימש כמנהל הטכנולוגי של קרן לינוקס ויושב ראש Linux Standard Base, תקן השימוש עבור מערכת ההפעלה לינוקס. התגורר באינדיאנה שבארצות הברית.
ב-1993 הוא חיבר טקסט בשם "Debian Manifesto" בזמן שהיה סטודנט באוניברסיטת פרדו, שם הוא סיים תואר ראשון במדעי המחשב בשנת 1996.
הוא קרא לדביאן על שמו ועל שם חברתו באותה תקופה, מי שלימים הפכה אשתו ומאוחר יותר גרושתו, דברה ("Debra").
נסיבות מותו טרם הובררו.
התקופה הנאוליטית
ט&quot;ו באייר
ט&quot;ז באייר