קודקס מנדוסה הוא קודקס ציורי ובו הערות וביאורים בספרדית. הקודקס חובר בסביבות שנת 1541 והוא מחולק לשלושה חלקים: היסטוריה של כל אחד משליטי האצטקים וכיבושיהם; רשימת המיסים ששולמו בידי כל אחד מהמחוזות מעלי המס לאצטקים; ותאור כללי של חיי היום יום של האצטקים. הקודקס נוצר עבור קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונקרא על שם אנטוניו דה מנדוסה, המשנה למלך הראשון של מלכות המשנה של ספרד החדשה, אשר הורה על חיבורו. את הקובץ כתב צייר ספרים אצטקי וכומר ספרדי שלמד את השפה תרגם את הגליפים לספרדית.
מיד לאחר סיום העבודה במקסיקו סיטי נשלח הקודקס לסנטו דומינגו והועלה על אונייה שהפליגה לספרד. אולם האונייה הותקפה על ידי פריבטיר צרפתית, והקודקס, יחד עם שאר הביזה הגיע לצרפת לידיו של אנדרה תֶבֶה , הקוסמוגרף (גאוגרף) של אנרי השני, מלך צרפת. בשנת 1583 הגיע לצרפת הגאוגרף הבריטי ריצ'רד האקלוט כנספח לשגרירות. הוא התיידד עם טבה וקנה ממנו את הקודקס. לאחר מותו של האקלוט ב-1616 הגיע כתב היד לידיו של הסופר סמיואל פרצ'ס, אשר שיבץ חלק מהציורים בספרי המסעות שערך ופרסם. לאחר פטירתו של פרצ'ס הקודקס עבר לרשות בנו וממנו לג'ון סלדן שדאג לכרוך אותו. מאז שנת 1659 נמצא הקודקס בספרייה הבודליאנית אשר באוניברסיטת אוקספורד.
הקודקס עצמו כתוב על 71 דפים בגודל פוליו (European paper), מתוכם 16 דפים הם תיאור ההיסטוריה של השנים 1325 עד 1521, כולל שמות תשעת המלכים האצטקים שמלכו באותה תקופה. 39 דפים הם רשימת 400 ערים ופירוט המיסים, הקנסות, הכופר והמתנות שעל הערים להביא כל שנה לשלטון המרכזי. ב-16 הדפים הנותרים מתוארים חיי היום יום, מנהגי החיים, החינוך והחוקים, שנה אחר שנה.
הקודקס הפלורנטיני.
הקודקס הפלורנטיני הוא סדרה של 12 ספרים שנכתבו תחת פיקוחו של המיסיונר הפרנציסקני ברנרדינו דה סהגון בין השנים 1540–1585. ספרים אלו הם העתק של מקורות קודמים שאבדו, וייתכן שהושמדו בידי הרשויות הספרדיות אשר החרימו את עבודתו של סהגון. בקודקס זה נעשה שימוש רב, אולי יותר מכל קודקס אחר, לחקר התרבות האצטקית בתקופה שקדמה לכיבוש הספרדי. זאת על אף שמהדורה מלאה של הקודקס ובה כל הציורים, פורסמה לראשונה רק בשנת 1979. קודם לכן נעשה שימוש רק במהדורות מצונזרות, משוכתבות ומתורגמות לספרדית.
קודקס אאובין.
קודקס אאובין (Aubin) מכיל היסטוריה ציורית של האצטקים החל מיציאתם מאצטלן (Aztlán), עבור בכיבוש הספרדי וכלה בתקופה המוקדמת של הקולוניאליזם הספרדי, עד לשנת 1607. הקודקס כולל 81 דפים וככל הנראה כתיבתו החלה בשנת 1576. ייתכן כי האח דייגו דוראן (Durán) פיקח על כתיבת הקודקס, שכן הוא פורסם בשנת 1867 תחת הכותרת Historia de las Indias de Nueva-España y isles de Tierra Firme והאח דוראן צוין כמחבר הפרסום. הקודקס נקרא גם "כתב היד של 1576" (Manuscrito de 1576), על שם שנת התחלת חיבורו. הקודקס מוחזק בספרייה הלאומית של צרפת בפריז ועותק ממנו מוחזק בספריית אוניברסיטת פרינסטון.
הקודקס כולל תיאור של הטבח במקדש שבטנוצ'טיטלאן בשנת 1520.
אין לבלבל בין קודקס אאובין לבין טונאלמאטל אאובין.
קודקס אסונה.
קודקס אסונה (Osuna) הוא מקבץ של שבעה מסמכים נפרדים שנוצרו בתחילת שנת 1565 על מנת לשמש עדות כנגד המשנה למלך לואיס דה ולסקו (Velasco) במהלך הבדיקה שערך חרונימו דה ולדרמה (Valderrama) בין השנים 1563 ו-1566. בקודקס זה טוענים מנהיגים ילידים כי לא ניתנו להם שכר או תמורה בעבור מוצרים ושירותים שונים אותם סיפקו אנשיהם, ביניהם בניית בניינים ושירות במשק הבית.
הקודקס המקורי היה ציורי בלבד, אולם תאורים ופרטים בשפת הנאוואטל וכן תרגום לספרדית הוספו לו מאוחר יותר בעת שהוא נבחן בידי הרשויות הספרדיות.
קודקס קוסקצ'ין.
קודקס קוסקצ'ין (Cozcatzin) הוא כתב יד בן 18 דפים של נייר אירופקי (36 עמודים) הכרוכים יחדיו, המתוארך לשנת 1572, אם כי ייתכן והוא נכתב מאוחר יותר. עיקר הקודקס הוא ציורי, אולם יש בו כיתוב בספרדית ונהואטל.
חלקו הראשון של הקודקס מכיל רשימת אדמות שהוענקו בידי איצקואטל (Itzcóatl) בשנת 1439 וכן חלק מהתלונות כנגד דייגו מנדוסה (Mendoza). בעמודים אחרים ישנו מידע היסטורי וגינאולוגי, המתמקד בטלטלולקו (Tlatelolco) וטנוצ'טיטלאן. העמוד האחרון כולל תאורים אסטרונומיים בספרדית.
הקודקס קרוי על שמו של דון חואן לואיס קוסקצ'ין, המופיע בקודקס עצמו בתור "ראש העיר של עיר זו של מקסיקו" (alcalde ordinario de esta ciudad de México). הקודקס מוחזק בספרייה הלאומית של צרפת שבפריז.
קודקס אישטלילשוצ'יטל.
קודקס אישטלילשוצ'יטל (Ixtlilxochitl) הוא מקטע מקודקס המתוארך לתחילת המאה ה-17 אשר מתאר, יחד עם נושאים נוספים, לוח שנה שנתי של החגיגות והטקסים צוינו במקדש האצטקי (teocalli). כל אחד משמונה עשרה החודשים מיוצג בקודקס על ידי אל או דמות היסטורית.
הקודקס נכתב בספרדית על פני 50 עמודים הנפרשים על פני 27 דפים עשויים נייר אירופאי. בקודקס 29 ציורים. הקודקס נקרא על שם פרננדו דה אלבה קורטס אישטלילשוצ'יטל (~1568–1648), בן למשפחה השלטת של טשקוקו. הקודקס נמצא בספרייה הלאומית הצרפתית בפריז.
קודקס מליאבקיאנו.
קודקס מליאבקיאנו (Magliabechiano) נוצר במרוצת אמצע המאה ה-16, בשנים הראשונות של הקולוניאליזם הספרדי. הקודקס מבוסס על קודקס בלתי ידוע מוקדם יותר והוא בעיקרו מסמך דתי המתאר 20 שמות הימים בהם נעשה שימוש במחזור ספירת הימים האצטקי (Tonalpohualli), את החגיגות לאורך 18 החודשים, את מחזור 52 השנים, אלילים שונים, טקסים דתיים, מנהגים ואמונות קוסמולוגיות.
הקודקס כולל 92 דפים עשויים נייר אירופאי ועליהם ציורים וטקסט בספרדית משני צידי הדף.
הקודקס קרוי על שמו של אנטוניו מליאבקיאנו, אספן כתבי יד איטלקי בן המאה ה-17 וכיום הוא מוחזק בספרייה הלאומית המרכזית של איטליה (Biblioteca Nazionale Centrale), בפירנצה.
ביטול בית ספר
טירינס
טירינס (ביוונית: Τίρυνς או Τίρυνθα) הייתה עיר ביוון העתיקה אשר שכנה במישור ארגוס, כ-20 ק"מ דרומית-מזרחית למיקנה, בצפון-מזרחו של חצי האי פלופונסוס. סמוך מאוד לחומה המערבית של העיר עובר הכביש המוליך כיום מאתונה לנַאפְפְּלִיוֹ ואל חוף הים האגאי הסמוכים אל התל מדרום. בשנת 1999 הוכרז האתר הארכאולוגי של טירינס, יחד עם זה של מיקנה, כאתר מורשת עולמית.
רקע היסטורי.
התרבות המיקנית היא השלב האחרון בתקופת הברונזה ביוון העתיקה, והיא שימשה כתפאורה לשירה האפית של הומרוס ולסיפורים אחרים מהמיתולוגיה היוונית. פרסאוס היה מלכה של טירינס והרקולס היה בנם של זאוס ושל אלקמני, אשתו של אמפתיריון, מלך אחר של העיר. תחילתה של התרבות המיקנית במאה ה-16 לפנה"ס, והיא נחלקת לשלושה שלבים - הראשון מ-1580 עד 1500 לפנה"ס, השני מ-1500 עד 1400 לפנה"ס, והשלישי, הנחשב לתקופת הזוהר שלה, מ-1400 ועד 1120 לפנה"ס.
היישוב המוקדם ביותר בטירינס הוא מתקופת האבן החדשה, אך הממצאים העתיקים ביותר שוכנים במעלה התל, והם מתוארכים לתחילת תקופת הברונזה, סביב שנת 3000 לפנה"ס. אזור זה נבנה מחדש באמצע תקופת הברונזה, בין 1900 ל-1600 לפנה"ס, אולם נמצאו עדויות לבתים המקוריים שהתאפיינו בצורת אפסיס ואשר שכנו סביב מבנה עגול גדול בהיקף של 28 מטר. הארמון המבוצר החדש הוקם במאה ה-14 לפנה"ס. ביצורי העיר הורחבו בתחילת מאה ה-13 לפנה"ס, וחלקו התחתון של התל בוצר גם הוא. בעקבות שרפה ורעידת אדמה העיר הוקמה מחדש, וביצוריה הקיפו שטח של כ-200 דונם. היישוב ששכן מחוץ לחומות תפס שטח של יותר מ-250 דונם. בתקופה זו הייתה טירינס לממלכה עצמאית והתגוררו בה כ-15,000 איש. בסופה של התקופה המיקנית, במשבר תקופת הברונזה המאוחרת בסוף המאה ה-12 לפנה"ס, החלה העיר לשקוע. האתר המשיך והיה נושב עד תחילת המאה ה-5 לפנה"ס, אך שימש בעיקר כמקום פולחן. בשנת 498 נכבשה טירינס על ידי שכהתה ויריבתה ארגוס, תושביה גורשו והמקום חרב.
המחקר באתר.
היינריך שלימן וויליאם דורפפלד חקרו את האתר החל ב-1876, ובאופן מעמיק יותר בשנים 1884-1885. בחפירת האקרופוליס באתר ציפו החופרים למצוא את שרידי מקדש הרה, ה"היראיון" הידוע שנבנה שם, לפי המסופר בספרות יוון הקלאסית בסוף המאה ה-8 לפנה"ס או בתחילת המאה ה-7 לפנה"ס. אך שלימן ודורפפלד מצאו שם רק ארמון גדול מהתקופה המיקנית, ובו גם כלים מהסגנונות המאוחרים יותר בכחמש מאות עד שבע מאות שנה, מהסגנון הגאומטרי ומהסגנון הארכאי. מאוחר יותר, החל ב-1905 חקר פריקנהאוס את האתר. הוא מצא את ההראיון במקום בו שכן אולם הכס, אך כמעט ולא ניכר הבדל בין השכבות, הרחוקות זו מזו לפי תיאורית תקופת החושך ביוון, בכחמש מאות שנה. האתר נחקר שוב במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20. הממצאים שהתגלו בטירינס מוצגים כיום במוזיאונים הארכולוגיים באתונה ובנַאפְפְּלִיוֹ.
מבנה התל.
התל נישא על צוק סלעי מבודד שגובהו 26 מטר בלבד, והוא שוכן בינות לשדות ולפרדסים המקיפים אותו מכל עבר. אורכו כ-300 מטר, רוחבו נע בין 45 ל-100 מטר, והוא משתרע על שטח של 200 דונם. בזכות חומותיה הקיקלופיות האדירות של העיר, כינה אותה הומרוס "טירינס אדירת החומות". רוחבן של החומות הגיע במקומות מסוימים לשמונה מטרים, ואורכן הכולל הגיע ל-1,500 מטר. במספר מקומות הגיע גובה החומה ל-13 מטר. בחלקו הדרומי והגבוה של התל שכן הארמון ואילו חלקו הצפוני שימש כאזור מגורים לחיילים ולמשרתים, כמקום מקלט לאוכלוסייה בעת סכנה, וכמבני שירות ואחסון (9).