פרי הדוריאן היה מוכר לילידי דרום מזרח אסיה כפרי מאכל עוד מהתקופה הפרהיסטורית, אולם העולם המערבי גילה את הפרי רק לפני 600 שנה בקירוב. ההתייחסות המתועדת הראשונה של אדם אירופאי לדוריאן נמצאת בכתביו של ניקולו קונטי שסייר בדרום-מזרח אסיה במאה ה-15. המין "D. zibethinus" הובא לציילון על ידי הפורטוגזים במאה ה-16. העץ נשתל גם בגנים בוטנים ביבשת אמריקה, אם כי הוא לא נשתל במטעים למטרות מסחריות. הכפריים בדרום-מזרח אסיה מגדלים את הדוריאן זה מאות שנים - כנראה החל מסוף המאה ה-18, אולם הוא גדל באופן מסחרי בדרום-מזרח אסיה רק החל מאמצע המאה ה-20.
תפוצה.
הדוריאן מצוי באופן טבעי באינדונזיה, מלזיה וברוניי. קיימת מחלוקת בנוגע לשאלה האם הדוריאן מצוי בפיליפינים באופן טבעי, או שהובא לשם על ידי האדם. הדוריאן גדל באופן טבעי באזורים בהם שורר אקלים טרופי, והוא מפסיק לגדול כאשר הטמפרטורה היומית הממוצעת יורדת מתחת ל-22 מעלות צלזיוס. אף-על-פי שהדוריאן איננו מצוי באופן טבעי בתאילנד, בשנות האלפיים מדינה זו היא מיצאניות הדוריאן הגדולות בעולם. עוד בשנת 1999 תאילנד הייתה אחראית ל-781,000 טונות (מתוכן יוצאו 111,000 טונות) מתוך היבול העולמי הכללי של הדוריאן, שעמד על 1,400,000 טונות. מלזיה ואינדונזיה הן יצואניות גדולות אף הן, וכל אחת מהן מגדלת כ-265,000 טונות. הדוריאן מגודל על-די האדם למטרות חקלאיות גם בקמבודיה, לאוס, וייטנאם, מיאנמר, הודו, סרי-לנקה, איי הודו המערבית, פלורידה, הוואי, פפואה ניו גיני, איי פולינזיה, מדגסקר, דרום סין וצפון אוסטרליה.
דוריו
יוסף גוטניק
טוק בק
דווייט יורק
דווייט אברסלי יורק (נולד ב-3 בנובמבר 1971 בטרינידד וטובגו) הוא כדורגלן עבר טרינידדי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה.
יורק החל את הקריירה שלו בשנת 1989 באסטון וילה, שם שיחק ברוב הקריירה שלו, עד שנת 1998. משם הוא עבר למנצ'סטר יונייטד והיה שותף לעונת הטרבל שלה. באותה העונה כבש 18 שערי ליגה וסיים כמלך שערי הפריימר ליג בצוותא עם ג'ימי פלויד האסלביינק ומייקל אואן. במנצ'סטר הוא קיבל את הכינוי "הנסיך הטרינידדי". ב-2002 עבר יורק לבלקברן רוברס וב-2004 עבר לברמינגהאם סיטי שם שיחק עד שנת 2005. בעונת 2005/2006 הצטרף לסידני מליגת העל האוסטרלית אך בתום עונה אחת בלבד שב לליגה האנגלית כשחתם בסנדרלנד, שבמדיה שיחק בשנותיו האחרונות בקריירה. לאחר ששוחרר מהקבוצה ב-2009 והפך לשחקן חופשי החליט יורק לפרוש מכדורגל בגיל 37.
יורק שיחק בנבחרת טרינידד וטובגו החל משנת 1989. הוא העפיל עם נבחרתו לראשונה בתולדותיה למונדיאל 2006, שם היא הודחה בשלב הבתים. יחד עם פט ג'נינגס וראסל לטאפי, יורק מחזיק בשיא ההשתתפויות בטורנירי מוקדמות מונדיאל שונים כאשר הוא נטל חלק ב-6 כאלה (1990, 1994, 1998, 2002, 2006, 2010).
דוויט יורק
אביטל (הר)
המודל הסטרוקטורלי
המודל הסטרוקטורלי הוא אחד המודלים המרכזיים במודל הנפש הפרוידיאני, התאוריה של הנפש על-פי אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד. על פי המודל הסטרוקטורלי, הנפש מכילה בישות אחת את יצריו הראשונים ואת דחפיו הקמאיים של האדם, יחד עם הצורך להישמע לחוקי החברה ולנורמות המוסריות המקובלות - תוך בקרה, שליטה ואיזון הכוחות המנוגדים.
המודל מבטא חלוקה תאורטית של מרכיבי הנפש באופן היררכי והתפתחותי לשלוש רשויות: האיד המאגד בתוכו את היצרים הטבעיים, האגו הוא מרכז הבקרה של כוחות הנפש ועיקר מודעותו של האדם והסופר-אגו המאגד את המוסר וצרכי החברה.
הקדמה.
במאה ה-19 רווחו שתי תפיסות מנוגדות על נפש האדם: התפיסה המכניסטית שסברה כי הנפש היא חלק פיזי (מכני) מגוף האדם, ולכן ניתן לחקור ולהבין אותה, ואף לחזות את צעדיה הבאים באופן מדעי וניסויי; לעומתה, סברה התפיסה הוויטליסטית כי החומר ופעולותיו אינם שולטים על הנפש, ולכן לא ניתן להבין את הנפש ופעולותיה בעזרת כלים מדעיים.
פרויד, שהיה רופא בהשכלתו, הושפע מן התאוריות הרפואיות ומפילוסופים יוונים, שגרסו כי פעולות הנפש הן התבטאויות של האיזון הפיסי בגוף. לאחר סיום לימודיו, הוא למד טיפול בהיפנוזה אצל שרקו בפריס, והושפע רבות מיכולתו של שרקו לפעול על הגוף והנפש כאחד. כשהתחיל פרויד לפתח את גישתו החלוצית, הוא ניסח את שיטתו כגישה מכניסטית, על פיה קיימת בנפש חוקיות הדומה לחוקיות הביולוגית (מוניזם). הוא ניתח את הנפש כמבנה המורכב משלושה גורמים מרכזיים:
שלושת החלקים הללו נמצאים בסתירה זה לזה; בתיווכו של האגו הם שואפים להגיע לאיזון, כשמגמתם המשותפת היא להגיע למקסימום סיפוק (הנאה) במחירו של סבל מינימלי ככל הניתן.
ניתן לדמות את הנפש לבית, בו גרים הורים, ילד, וסבא וסבתא. הילד מפונק ואינו יודע שובע. ההורים מנסים לרצות את ילדם ולמנוע ממנו להיפגע. הסבא והסבתא, אחראים על המסורת והחוקים. הם גוערים בילד ולא מרשים לו לקבל את כל מה שהוא מבקש. ההורים תפקידם לקשר בין הילד, הסבים והעולם החיצון.
נדמה שעל חדרו של הילד שומר אחד ההורים, ולא נותן לכל דבר להיכנס ולהגיע לעיני הילד, שמא יפגע בו הדבר. ישנם דברים, שהם כל כך מסוכנים לילד, שההורים שומרים אותם במחסנים נעולים, שמא ייוודע לו הדבר. ההורים משולים לאני, הסבים - לאני העליון, הילד - לאיד, ההורה השומר - למנגנוני ההגנה של האני, והמחסנים - לנבכי הלא מודע.
"האיד" (הסתמי).
אחת ממסקנותיו של פרויד נובעת מכך שבעולם התקיימו, במשך כ-400 מיליון שנים, בעלי חוליות שלהם (וגם ליצורים שקדמו להם) היה מכנה משותף, מעבר למאפיינים הפיזיים, הבא לידי ביטוי בכך שכולם מונעים על ידי יצרים.
על פי הלך מחשבה זה, אין זה הגיוני כלל לסבור שהיצרים החייתיים, נעלמו כלא היו בנפשו של האדם. פרויד הניח כי היצרים החייתיים עודם קיימים, גם אם בצורות עקיפות. כך ניתן לנסח את ה"רשות" הנפשית הראשונה מבין שלוש: האיד, או - הסתמי.
טבעו של הסתמי הוא טבעו הביולוגי, התורשתי, המולד של האדם. האדם הוא יצור אגואיסטי ביסודו, אשר נדחף על ידי יצריו וצרכיו.
האיד הוא, לדברי פרויד: "כל אשר ילוד אישה מביא איתו מלידה, כל אשר טבוע בו מראש מכוח מבנהו, הווה אומר, כל הדחפים שמקורם בארגון הגופני", כלומר - סך היצרים הנפשיים הקמאיים שלנו, בצורתם הפשוטה ביותר. האיד נוהג לפי עקרון ההנאה והכאב: חיפש הנאות והימנעות מכאב, ללא התחשבות בגבולות ובצווי המוסר של החברה. מטרת האיד היא סיפוק מיידי של הדחף ברגע שהוא מתעורר. זהו חלק האישיות היחיד שהאדם נולד איתו ולכן התינוק מתנהג רק לפי דחפים וחלק זה אינו משתנה במהלך החיים.
בתחילה ציין אותו פרויד בליבידו - יצר המין, האנרגיה המינית, אך החל מ-1920, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, קבע שני יצרים שונים בבסיס האיד: הארוס - אינסטינקט המין, החיים - כל הצרכים השומרים על קיומנו (מזון, שתייה, אוויר ומין), פרויד התכוון למין במובן רחב של יצירה ובנייה ולא רק במובן הגופני, והתנטוס - אינסטינקט ההרס והמוות, דחפים המביאים את האדם לפגוע בעצמו או בזולת. בשל הסתירה בין היצרים, מתגבר דחף החיים, ומונע ביטוי של דחף המוות המתבטא בתוקפנות. יש לציין, כי כל בני האדם מונעים על ידי שני הדחפים.
המקור לדחפים באיד הוא בתהליכים ביולוגיים מולדים. האיד מתרגם תהליכים ביולוגיים לדחפים נפשיים. זהו עקרון ההומיאוסטזיס - כשמתעורר דחף האדם נמצא בחוסר שיווי משקל והמטרה היא לספק אותו ולחזור למצב של שיווי משקל. דוגמה: ירידת רמת הסוכר בדם (תהליך ביולוגי המוציא משיווי משקל) יוצר תחושות נפשיות של עוררות, רעב ומתח (מניע לפעולה), ומוביל ללקיחת אוכל (פעולה) ועל ידי כך חזרה לשיווי משקל.
לרשות הסתמי עומדים שני אמצעים:
"האגו" (האני).
בניגוד לאיד, הטבוע באדם מלידה ומהווה תוצר של אבולוציה בת מיליוני שנים, עם הרשות השנייה, שהיא האגו, או האני, בני האדם אינם נולדים, והיא מתפתחת אגב מגע עם המציאות בסביבות גיל שנתיים עם תחילת שלב החינוך לניקיון בו החברה מציבה לראשונה מגבלות על התינוק.
האגו פועל על פי עקרון המציאות - סיפוק הצרכים תוך התחשבות במגבלות שמציבה החברה. הדחפים מסופקים בזמן ובמקום המאפשר את סיפוקם. דוגמה: כאשר הילד הרך, שלצורך הדוגמה גדל בבית עם נימוסים ויקטוריאניים, אין הוא פשוט לוקח עוגייה מהצנצנת. ההיגיון שלו מזהיר אותו שלא יקבל עוגייה אם לא יבקש בנימוס, או יחכה לסוף הארוחה. זוהי בעצם ההכרה הנפשית שכדי לספק את יצריי ולהימנע ממכאוב, עלי לנהוג לפי חוקים אובייקטיביים שקיימים במציאות, השונים מהדרך שבה אני רוצה ומרגיש.
האני מסוגל לסבול דיחוי ועמידה במתח ובמהלך חיינו אנו רוכשים דרכים לספק את דחפי האיד תוך התחשבות בערכים ובנורמות החברתיות. האגו ממשיך להתפתח כל החיים והוא החלק היחיד שנמצא במגע ישיר עם המציאות והוא למעשה "הזרוע הביצועית" המקבל את ההחלטה כיצד להתנהג כדי לספק את דרישות האיד תוך התחשבות במגבלות המציאות.
האיד אינו מבחין בין מציאות אובייקטיבית לסובייקטיבית. דוגמה לכך היא התינוק היושב בעריסה. ההתפתחות של האגו מגיעה כאשר התינוק רוצה חלב, או את מגע האם, ואינו מקבלו. בתחילת שלב זה, האני עדיין אינו קיים. עם הזמן מתפתחת אצל התינוק הפרדה בינו לבין האם, ואיתה הכרה ראשונית בעולם חיצוני, השונה ממנו-גופו, שלא תמיד נענה לרצונותיו. ניתן לומר שעם הכרה זו נוצר האני.
לאיד יש כוח אנרגטי - הליבידו שדוחף למימוש יצרים. הליבידו עובר תהליך חסימה (עצירת יצרי התינוק) ונוצר מבנה שבא לספק את צורכי האיד מבלי להענש. במבנה זה נבנים תהליכי חשיבה שניוניים, והמבנה פועל בהתאם לעקרון המציאות האגו מתווך ונמנע מעונש ואשמה. מנגנוני הגנה מתפתחים ומונעים מהאיד להתנהג על פי עקרון העונג.