הוא התגייס ליחידת הצנחנים בשנת 1997. בשנת 1998 סיים את קורס הקצינים בהצטיינות ובשנת 2000 נבחר להיות קצין מצטיין זרועי.
הוא למד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 2001–2008. הוא התמחה בפנימית וקרדיולוגיה בין השנים 2009–2014 בבית החולים שיבא. בשנים 2010–2011 נבחר להיות מורה מצטיין בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2014 זכה ביטון בפרס מירובסקי מוס לקרדיולוג מבטיח. בין השנים 2014–2016 התמחה בניו יורק בחקר הפרעות קצב מורכבות בחולים עם הפרעות גנטיות ואי ספיקת לב, תחת הנחייתו של פרופסור ארתור מוס . על עבודתו זאת זכה בפרס המדען הצעיר של האיגוד הקרדיולוגי האמריקאי.
בין השנים 2016–2018 התמחה בטיפול התערבותי בהפרעות קצב מורכבות בבית החולים הכללי מסצ'וסטס ואוניברסיטת הרווארד בבוסטון.
בשנת 2018 גויס לעבוד בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים כקרדיולוג בכיר המטפל בהפרעות קצב מורכבות באופן פולשני.
בשנת 2019 שימש כחבר זמני במערכת העיתון הקרדיולוגי היוקרתי Circulation ואף נבחר כ GOLD REVIEWER על ידי מערכת העיתון.
ד"ר ביטון הוא חבר הוועדה המארגנת של הכנס היוקרתי ICI העוסק בחדשנות בקרדיולוגיה העולמית. הוא פרסם עשרות מאמרים בעיתונות המדעית המובילה.
במהלך עבודתו בהדסה טיפל במקרים מורכבים אשר זכו לפרסום בתקשורת הישראלית.
אילוזאוריני
אילוזאוריני (שם מדעי: Aeolosaurini) היא קבוצה של דינוזאורים זאורופודים מקבוצת הטיטאנוזאורים מהקבוצה הגדולה ליתוסטרוטיה. קבוצת טיטאנוזאורים אלה התקיימו רק בקרטיקון העליון שלפני 93 עד 66 מיליון שנה מזמננו ונכחדו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה. הקבוצה נקראת על שם הסוג איילוזאורוס, הקרוי על שם איולוס מהמיתולוגיה היוונית. בקבוצה זו סוגים מעטים, שמרביתם התגלו במשך המאה ה-21 באמריקה הדרומית, כשמרביתם התגלו בארגנטינה וברזיל. טקסון זה סווג ב-2004 בידי קבוצה של ארבעה חוקרים שגילו רמזים על קירבה בין הטיטאנוזאורים של אמריקה הדרומית.
לבני הקבוצה ישנם מספר עיצובים מאפיינים, כמו חוליות צוואר זוויתיות, מבנה קשתי של הצוואר וזנבות קצרים יחסית. עם זאת הם היו בעלי שרירים רבים יותר בצוואר, אך קטנים ונמוכים יותר.
הקבוצה בעבר הייתה משפחה עצמאית - אאולוזאוריים (Aeolosauridae), אך היא התבטלה. כמה מסוגי הקבוצה השתייכו למשפחת הסלטזאוריים במקור. עם זאת מספר מדענים טוענים שהיא לא תקפה ומשייכים סוגים אלה לסלטזאוריים או כקבוצות ללא מקור של הקבוצה ליתוסטרוטיה.
מיון.
יש הקושרים לקבוצה את האופיסטוקוליקאודיה או הרפטוזאורוס, אך אין על כך הסכמה מדעית.
אדיפוקין
אדיפוקין או אדיפוציטוקין (באנגלית: Adipokine או Adipocytokine) הוא שם לקבוצה של הורמונים, ציטוקינים וכימוקינים המיוצרים ומופרשים על ידי רקמת השומן ומשפיעים על הומאוסטזיס מטבולי, שובע ורבייה, וכן עם השפעות פרו-דלקתיות ואנטי-דלקתיות. האדיפוקין הראשון שנתגלה היה לפטין בשנת 1994, ומאז נתגלו רבים אחרים.
אדיפוקינים ידועים.
בין חברי קבוצת האדיפוקינים נכללים:
לפטין.
הלפטין, שמכונה לעיתים "חלבון השובע", מיוצר בעיקר באדיפוציטים שברקמת השומן. באדיפוציטים ייצור הלפטין מווסת על ידי מצב תזונתי כאשר באופן כללי, עלייה ברמת הטריגליצרידים הנאגרים גורמת לייצור לפטין גדול יותר, ואילו ירידה ברמת השומן הנאגר מפחיתה את רמות הלפטין. ויסות ייצור הלפטין על ידי מאגרי שומן בגוף מציב היטב את הלפטין כמתפקד בתור מדד למגרי האנרגיה בגוף. כך, בזמנים של מאגרי אנרגיה לא מספקים (בזמן רעב למשל) רמות הלפטין יורדות; רמות הלפטין הנמוכות מגבירות את התיאבון ומקטינות את השימוש באנרגיה. לעומת זאת, עם מאגרי אנרגיה מספקים, רמות הלפטין המתאימות ממתנות את הדחף לאכול', ומאפשרות שימוש באנרגיה שמאוחסנת בגוף.
אדיפונקטין.
אדיפונקטין הוא האדיפוקין הנפוץ ביותר בסרום, מופרש אך ורק על ידי רקמת השומן. אדיפונקטין, בניגוד ללפטין, מצוי ברמות נמוכות במצב של השמנת יתר ועשוי להוות גורם להגברת הרגישות לאינסולין, אנטי-דלקתי ואנטי-אנתרוגני.
תשב&quot;ץ קטן
ג'ורג' וולינגטון
ג'ורג' וולינגטון (27 באוקטובר 1924 – 15 בפברואר 1993) היה פסנתרן ומלחין ג'אז אמריקאי.
נעוריו.
וולינגטון נולד בשם ג'יאצ'ינטו פיגליה (מקורות אחרים טוענים כי הוטבל בשם "ג'ורג'יו" ) בסיציליה, ואז עבר לארצות הברית (ניו יורק) עם משפחתו בשנת 1925. אביו היה זמר אופרה והכיר לבנו את המוזיקה הקלאסית, אך וולינגטון האזין לג'אז לאחר ששמע את המוזיקה של הסקסופוניסט לסטר יאנג. הוא סיפר, כי קיבל את השם וולינגטון בתיכון: "אני אוהב ללבוש בגדים נוצצים [...] והילדים בשכונה היו אומרים 'היי, תסתכל על וולינגטון!" (ולינגטון- סוג של מגפי עור מגונדרים). הוא עזב את בית הספר בגיל 15 כדי לנגן בפסנתר בניו יורק.
המשך חייו והקריירה.
בשנים 1943 - 1953 ניגן וולינגטון עם דיזי גילספי, עם נגן הקלרינט ג'ו מרסלה, צ'ארלי פארקר, סרג' צ'אלוף, אלן אגר, קאי ווינדינג, טרי גיבס, ברו מור, אל קון, ג'רי מוליגן, זוט סימס ורד רודני, והוקלט, בשנת 1950, כסולן עבור חברת ההקלטות Savoy ו- Blue Note . וולינגטון סייר באירופה בשנת 1953 עם הביג בנד של ליונל המפטון . בשנים 60–1954 ניהל בניו יורק להקות בהם ניגנו מוזיקאים עולים בהם דונלד בירד, ג'קי מקלין ופיל וודס .
והקליט עם מוזיקאים אלה עבור הלייבלסטים "פרסטיז" ו"אטלנטיקה" . המופע של השביעיה של "בלו-נוט" משנת 1954 בשם "המופע של ג'ורג' וולוינגטון",אינה כלולה בהקלטות אלה.
בשנת 1960 וולינגטון הפסיק לנגן מוזיקה ועבר לפלורידה לעבוד בעסקי מיזוג האוויר המשפחתי, כדי להוריד את הלחץ של הסיורים הבלתי פוסקים. הוא חזר למוזיקה בשנת 1984 והקליט שלושה אלבומים, "Virtuoso" ב -1984, "Symphony of a Jazz Piano" בשנת 1986 ו- "Pleasure of a Jazz Inspiration" בשנת 1992. בשנת 1985 הוא הופיע גם בפסטיבל Kool Jazz בניו יורק.
יצירותיו.
היצירות הידועות ביותר שלו הן "Lemon Drop" (שזכתה להצלחה כשנוגנה על ידי וודי הרמן בסוף שנות הארבעים), ו- "Godchild" (אחד הקטעים שהושמעו לקראת הקלטות האלבום "The Birth of the Cool" של מיילס דייוויס ).
שפעת הונג קונג
שפעת הונג קונג (ידועה גם בשם מגפת השפעת 1968) הייתה התפרצות שפעת שהתרחשה בשנים 1968–1969 וגרמה לפי ההערכות למותם של כמליון בני אדם ברחבי העולם. ההתפרצות נגרמה ממוטציה בנגיף מסוג H3N2, שמשתייך לקבוצה A של השפעת.
היסטוריה.
מקרה ההדבקה הידוע הראשון בשפעת הונג קונג התרחש ב-13 ביולי 1968. ייתכן וההתפרצות החלה בסין לפני שהגיעה להונג קונג, אבל טענה זו מעולם לא הוכחה. עד סוף אותו חודש התרבו הדיווחים על התפרצויות גם בווייטנאם ובסינגפור. למרות ההתפרצות שהתרחשה עשר שנים קודם לכן, בהתפרצות השפעת של 1957, חל שיפור מועט בלבד במניעת מגפות. באותה עת, עיתון הטיימס היה הראשון שהתריע מפני סכנת התפרצות.
עד ספטמבר אותה שנה התפשט הווירוס גם במדראס ובומביי שבהודו, הפיליפינים, תאילנד, צפון אוסטרליה ואירופה. בהמשך אותו החודש הווירוס הגיע גם לקליפורניה כשכוחות צבא ארצות הברית חזרו ממלחמת וייטנאם. עם זאת, ההתפרצות לא הפכה לנרחבת עד חודש דצמבר. עד תחילת 1969 דווחו על מקרי שפעת גם ביפן, אפריקה ודרום אמריקה.
בברלין, מספר המתים הגבוה עבר את רף הספיקה של המערכת והגופות אוחסנו במנהרות הרכבת התחתית. במערב גרמניה נאלצו עובדי איסוף האשפה לקבור את המתים בשל מחסור בקברנים. בסך הכל, במזרח ומערב גרמניה נרשמו 60 אלף מקרי מוות. באזורים מסוימים בצרפת חצי מכוח העבודה רותק למיטה לאחר שחלה, והתעשייה נפגעה מכך במידה קשה. בבריטניה, שירותי הדואר והרכבות סבלו גם כן משיבושים.
בהונג קונג, מוקד ההתפרצות, בה הצפיפות הייתה יותר מ-6,000 נפש לקמ"ר, הגיעה המגפה לשיאה כעבור שבועיים, וארכה בסך הכל כשישה חודשים מיולי עד דצמבר 1968. מספר המתים מהמגפה הגיע לשיאו בחודשים דצמבר וינואר. בתקופה זו גבר העיסוק המדעי בבריאות הציבור ובנגיפים ופורסמו מאמרים רבים בנושאים אלו.
בהשוואה למגפות אחרות שהתחוללו במאה ה-20, שפעת הונג קונג גרמה לשיעור תמותה נמוך יחסית. המגפה התפשטה בקרב האוכלוסייה ללא מגבלות על הכלכלה, עד שחיסון היה זמין כארבעה חודשים אחרי שהחלה.
וירוס מסוג H3N2 גרם לשפעת גם בחורף 1969/1970 וגרם לגל שני וחמור יותר של מתים. עם זאת, כיום הוא מוגדר כשפעת חורף רגילה שדומה לרוב השנים.
ניתוח וירולוגי.
שפעת הונג קונג הייתה המקרה הידוע הראשון של התפרצות נגיף מזן H3N2, אף שקיימות ראיות סרולוגיות לכך שהייתה התפרצות של נגיף מזן H3N1 במגפת השפעת של שנת 1889. הווירוס שגרם להתפרצות שפעת הונג קונג בודד בבית החולים המלכה מרי בהונג קונג.
הן וירוס H2N2 והן H3N2 הכילו גנים שאופייניים לשפעת העופות. תתי הסוגים החדשים האלו נוצרו בקרב חזירים והועברו לבני אדם. החזירים נחשבו ל"מארח הזמני" של השפעת מפני שהם מאפשרים לקיים סוגים שונים של וירוסים. עם זאת, נראה כי חיות אחרות גם כן מסוגלות להעביר מחלות ישירות לבני אדם, וייתכן כי השפעת הספרדית נגרמה כתוצאה מהעברה ישירה מציפורים לבני אדם.
תמותה.
המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) בארצות הברית העריכו כי בסך הכל מתו ממגפת השפעת ב-1968 כמיליון בני אדם בכל רחבי העולם. לפי הערכת ה-CDC, כ-100 אלף איש מתו בארצות הברית משפעת באותה שנה; רובם בני 65 ומעלה. עם זאת, משפעת הונג קונג מתו פחות אנשים ביחס למגפות אחרות ממספר סיבות.