בשנות העשרים ג'ונסטון גילתה עניין בצילום אדריכלות. כאשר ניו יורק השתנתה בלחץ הפיתוח, היא רצתה לתעד בניינים וגנים לפני שאלו ייעלמו. עם ההתמקדותה בארכיטקטורה, היא התעניינה בתיעוד האדריכלות של הדרום האמריקאי. ג'ונסטון התעניינה בשימור ההיסטוריה היומיומית של הדרום האמריקאי באמצעות אמנותה. היא השיגה זאת על ידי צילומי אסמים, פונדקים ומבנים רגילים אחרים. היא לא הייתה מעוניינת לצלם את בתיהם המפוארים ומטעי העשירים של הדרום, אלא את המבנים המידרדרים במהירות ביישובים הכפריים, ולתעד את חיי היומיום של הדרום.
תצלומיה נותרו משאב חשוב עבור אדריכלים, היסטוריונים וחוקרי שימור מודרניים. בשנת 1928 הציגה סדרה של 247 תצלומים של פרדריקסבורג, וירג'יניה, החל באחוזותיהם המתפוררות של העשירים ועד בקתות העניים. התערוכה קיבלה את הכותרת "סקר תמונות" - פרדריקסבורג הישנה, וירג'יניה - פאלמות' הישנה והמקומות הסמוכים, ותוארה "כסדרת מחקרים מצולמים של האדריכלות של האזור מימי הקולוניאליזם עד שנות 1830".
תיעוד הדרום.
כתוצאה מתערוכה זו, אוניברסיטת וירג'יניה שכרה אותה לתיעוד מבניה, ומדינת צפון קרוליינה הזמינה אותה לתעד את ההיסטוריה האדריכלית שלה. לואיזיאנה שכרה את ג'ונסטון לתעד את השטח העצום של מטעים המידרדרים במהירות.
היא קיבלה מענק בשנת 1933 מתאגיד קרנגי בניו יורק לתיעוד הארכיטקטורה המוקדמת של וירג'יניה. מהלך זה הוביל לסדרת מענקים ותצלומים בשמונה מדינות נוספות בדרום. עותקים של כל תצלומיה מהפרויקטים הללו נמסרו לספריית הקונגרס לשימוש ציבורי. בדצמבר 1935 החלה ג'ונסטון בפרויקט לתיעוד מבנים היסטוריים של התקופה הקולוניאלית בווירג'יניה. הפרויקט במקור תוכנן להימשך שנה, אך הוא התארך והתפתח לפרויקט נרחב של שמונה שנים. במהלכו נסעה ג'ונסטון 50,000 מיילים וסקרה 95 ממחוזות וירג'יניה.
ג'ונסטון נבחרה כחברת כבוד במכון האמריקני לאדריכלים על עבודתה בשימור מבנים ישנים בסכנה. האוספים שלה נרכשו על ידי מוסדות כמו מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון האומנויות של וירג'יניה ומוזיאון בולטימור לאמנות. אף על פי שנסיעותיה הבלתי נלאות צומצמו על ידי קיצוב דלק במלחמת העולם השנייה, ג'ונסטון המשיכה לצלם.
ג'ונסטון קנתה בית ברובע הצרפתי של ניו אורלינס בשנת 1940, ויצאה לגמלאות בשנת 1945.
היא נפטרה בניו אורלינס בשנת 1952 והיא בת 88.
מרכז ידיעות קרב
יהודית עם ראש הולופרנס (ג'ורג'ונה)
יהודית עם ראש הולופרנס (באיטלקית: Giuditta con la testa di Oloferne) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר ג'ורג'ונה, שצויר בשנת 1505 לערך ומתאר את יהודית עם ראשו הכרות של הולופרנס. היצירה מוצגת בארמיטאז' בסנקט פטרבורג.
היסטוריה ורקע.
עבודתו של ג'ורג'יונה קבעה במידה רבה את התפתחות הציור הוונציאני מהמאה ה-16. היא מתארת את יהודית עם ראשו של הולופרנס לאחר שערפה אותו. גיבורת ביבליה זו, שהצילה את עיר הולדתה בתוליה מהתקפתם של האשורים, הייתה פופולרית ביותר בתקופת הרנסאנס. למרות הנושא ההיסטורי, הציור הוא למעשה מה שמכונה poesie (פיוט), סוג של יצירה שיצר ג'ורג'ונה עצמו ונפוצה במהרה בראשית הציור הוונציאני של המאה ה-16.
היצירה היא אחת מאבני היסוד של התקופה הצעירה של ג'ורג'ונה ואחת הבודדות עליהן יש הסכמה כללית בדבר הייחוס אליו. היא הגיעה לסנקט פטרבורג בשנת 1772 לאחר שנרכשה בפריז בידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. בסוף המאה ה-19 היא הועברה לבד לאחר הידרדרות במצבו של לוח העץ עליו צוירה במקור.
תיאור היצירה.
יהודית מיוצגת באורך מלא, בגודל מעט קטן מגודל טבעי. ניצחון היופי על הרודנות מומחש כאן על ידי הניגודיות בין פניה החלקים והאובלים לחלוטין של יהודית, תחת השפעתו של לאונרדו דה וינצ'י, ופניו הנפוחות של הראש הערוף של הולופרנס, מתחת לרגליה. התנוחה נובעת מהפיסול הקדום, בעיקר "אפרודיטה אוראניה" הידועה דרך עותקים רומיים. ואילו פרטים מסוימים מתייחסים לפייטרו פרוג'ינו (ניצב החרב), לורנצו קוסטה (השרוולים הארוכים) ולאונרדו דה וינצ'י (בנוסף לפני הגיבורה, השפעות ספומאטו באטמוספירה ובשיחים שבחזית). למעשה, מעבר לחומה נמוכה, עליה היא נשענת בזרועה השמאלית תוך אחיזה בחרב ביד ימין, יש נוף רחב עם יער ועיר הנעלמת באובך כחלחל מרוחק, וכך גם ההרים.
העץ האלון העומד מאחורי יהודית ממשיך באופן אידיאלי את דמותה ומקנה לה חשיבות מונומנטלית גדולה יותר. זהו מאפיין המשותף גם ליצירות אחרות המיוחסות לג'ורג'ונה. הרושם הכללי של יהודית הוא של אישה ממוקדת ומכוילת. עכשיו, כאשר השיגה את מטרתה לחסל את שר הצבא האשורי, היא שקועה בנוף הבוקר הרענן, באווירה פיוטית שלא מופרעת אפילו על ידי נוכחות ראשו הכרות של האויב שדיכא את עירה בתוליה.
ציורו של ג'ורג'ונה מציין את המעבר בין דמותה של יהודית מלוחמת ענווה, לדמות של אישה מפתה. לחרב אותה היא מחזיקה יש צורת צלב, מה שמזכיר לצופה את האבירים הנוצריים ומסעי הצלב. הציור מראה את הגיבורה ברגע ניצחונה, דורכת על ראשו המעוות של הולופרנס. אבל במיצג זה של טוהר יש פגם, ג'ורג'ונה מכניס שינוי משמעותי: הופעתה של הרגל החטובה של יהודית דרך חריץ מיוחד בשמלתה מעוררת ארוטיקה, מעידה על דו משמעות ולכן והיא הרמז הראשון למהפך העתידי בדמותה של יהודית: מדמות המקבילה למרים, אם ישו היא הופכת לחוה, מלוחמת לפאם פאטאל.
גנ&quot;ק
גנ"ק (ראשי תיבות: גילוי ניווט וקשר) הוא מכלול מקצועי בחיל הים הכולל שלושה תחומים: גילוי – הצגת תמונת מצב עדכנית בפני מפקד כלי השיט על כלי השיט צוללות מטוסים הנמצאים בגזרת הספינה. ניווט – מיקום כלי השיט במרחב ומסלול התנועה ליעד. וקשר – קיום תקשורת בטוחה עם מפקדת חיל הים, כלי השיט האחרים בכוח, וכלי שיט ותחנות חוף בסביבה.
בספינות הטילים.
קצין גנ"ק הוא הקצין המפקד על מחלקת הגנ"ק בכלי השיט. מערכת הגילוי הספינתית היא חלק ממערך הגילוי החילי מספקת נתונים המתגלים ומקבלת מידע שנאסף על ידי יחידות אחרות. צוות המחלקה כולל את בעלי המקצוע אלחוטן, בקרי שליטה ובקרה – בעבר מוכ"מים, וקשר ימי - בעבר אתת
הפעילות נעשית במי"ק - מרכז ידיעות קרב, חדר האלחוט ובגשר הספינה. מבנה הגשר והתורן הראשי נמצאים באחריות המחלקה. האחריות למדורי הספינה השונים מתחלקת עם המחלקות האחרות.
פקודות הקבע של שייטת ספינות הטילים כוללות אוגדן גנ"ק המפרט את אחריות וצורת הביצוע הנדרשת בנושאי גנ"ק במצבים השונים.
קצין הגנ"ק השייטתי – אחראי בפני מפקד השייטת על איוש נכון ותפקוד בעלי המקצוע בתחום הגנ"ק. בעתות מלחמה ומבצעים מוציא את נספח הקשר למבצע הקובע תדרי עבודה ומילות קוד לדיווח. מקים ומאייש את חפ"ק מפקד השייטת במבצעים גדולים.
גילוי.
ציוד הגילוי בספינה כולל מכ"ם חיפוש, מערכת קליטת שידורים אלקטרוניים, שולחן סימון לגזרה הקרובה, לוח סימון לגזרה הרחוקה (שהוחלפו על ידי צג שליטה ובקרה אלקטרוני.), משקפות תצפית ודיווחי צופים.
בספינות הנצ"ל קצין הגנ"ק אחראי גם על מערכת הסונאר לגילוי צוללות.
ניווט.
תחום הניווט כולל: ניווט חופי, הכרת המפה הימית, ניווט במימי חופין על הסכנות הטמונות בו. כיום הניווט נעשה על פי מכשירי איכון מערכות GPS.
בעבר היה ניווט אסטרונומי למעקב אחר מקום האנייה ודרכה בים הפתוח. הכרת גורמי השמים, חישובים טריגונומטריים ושימוש באלמנך הימי וטבלאות ניווט
מכשירים ועזרי הניווט – מצפן מגנטי וגירוסקופי, משקפת כיוון מד עומק , סקסטנט, עזרי ניווט אלקטרוניים. היכרות עם הספרות המקצועית הנוגעת לאזור השיט. שימוש נכון בספרי המגדלורים, Pilot Book ו”הוראות לימאים” המונפקות על ידי הרשויות בעולם בדפוס ובאלחוט.
ציוד הניווט כולל מפות ימיות, GPS אמצעי ניווט לוויני, אמצעי תצפית ניווט חופי, מכשירי פלורוס למדידת כיווני ראייה ממעתקי מצפן הג'ירו. מכשירי סקסטנט וכרונומטר לצורכי ניווט אסטרונומי. ספרות ימית מקצועית.
מפות דיגיטליות - לאחרונה פרסמה מחלקה הידרוגרפית הבריטית על כוונתה להפסיק לפרסם מפות נייר ולעבור לאמצעי מחשב.
סונאר סורק קדימה - הוא מכשיר חדיש הנכנס לשימוש.
קשר.
ציוד הקשר בספינה כולל את דגלי הטקס הנהוגים בחיל הים, דגלי הקוד הבינלאומי וציוד איתות אור שהיו נהוגים בעבר.
מכשירי קשר בתחומים שונים לטווח רחוק וקרוב המכוילים בתדרי העבודה בין יחידות החיל מטוסים ומוקדים ימיים. מכשירים ניידים לקשר עם סירת הספינה וחוליות השתלטות הפועלות מחוץ לספינה.
מטאורולוגיה.
נושא מטאורולוגיה ימית הוא באחריותו של קצין הגנ"ק וכולל: הכרת האטמוספירה, מערכות לחץ, העברת אנרגיה, יציבות ואי יציבות, עננים, ערפל,
רוחות, זרמים, גלים, סערות, קריאתי מפות מזג אוויר, יישום מידע לבטיחות השייט, מסלול בכל מזג אוויר, הכרת מכשור, משלוח תצפית מזג אוויר. בכלל ובזירת ההפלגה בפרט כולל הוראות שמירה על הסביבה הימית.
הדרכה.
בית ספר גנ"ק בבה"ד חיל הים אחראי להכשרת מקצועות הגנ"ק לאנשי החיל. המקצועות הנלמדים הם: בקרי שליטה ובקרה לכלי שיט ולחוף. קשרים ימיים -אתתים. האלחוטנים מוכשרים לתפקידם בבית ספר לאלחוט.
הכשרה לתפקיד קצין גנ"ק נעשית בבית ספר פיקוד ימי בבה"ד חיל הים. הידע הנדרש מתבסס על היותם בוגרי קורס חובלים של חיל הים הישראלי.
בציי העולם.
הצי המלכותי הבריטי הוא המקור ממנו הגיע המושג "גנ"ק" לחיל הים הישראלי. הדבר קרה בעת רכישת המשחתות באמצע שנות החמשים.
בצי הגרמני נהוג ארגון דומה בכלי השיט והמחלקה נקראת CIC Department (בגרמנית : Hauptabschnittsleiter )
ב הארגון הפנימי בכלי השיט שונה במקצת. קיימת מחלקת מבצעים הכוללת חמש תת-מחלקות: ניהוג וניווט, גילוי, קשר, חימוש (טילים ותותחים) ונגד צוללות.