מצודות טגארט אחרות סובלות מהזנחה ועזובה. חלקן שימשו כמתקני אימונים של כוחות הביטחון השונים ללוחמה בשטח בנוי או לוחמה בטרור, דבר שהותיר אותן במצב רעוע. "המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות" עוסקת בניסיונות להצלת מצודות טגארט העזובות והפיכתן לאתרי מורשת.
מצודות הטאגרט נתפסו מלוות את ההיסטוריה הציונית בארץ ישראל מאז הקמתן ועד היום. בהקמתן השתתפו פועלים יהודים ובהמשך, כתחנות משטרה בריטיות שימשו חלקן כבתי מעצר בהם שהו עצירי המחתרות היהודיות בתקופת המנדט הבריטי. במלחמת העצמאות שימשו חלק מהמצודות, כמו מצודות לטרון, גשר ומצודת כ"ח זירות של קרבות שנצרבו באתוס הציוני. בהמשך, מצודות רבות המשיכו לשמש מוקדים חשובים בדמות תחנות משטרה ובסיסי צבא. דוגמה לקשר זה הם תולדותיו של גבריאל שטרנברג ומצודת הטאגרט של רחובות. שטרנברג, שעלה כחלוץ מצ'רנוביץ, עבד בשנות השלושים בהקמת בנין משטרת רחובות, מאוחר יותר היה עצור בו בגלל היותו לוחם בלח"י ולבסוף, בשנות השבעים, היה מפקד משטרת רחובות – כל זאת באותו מבנה בריטי.
ניסן כהן
ד"ר ניסן כַּהַן (Kahan)
(1883, לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 18 באפריל 1949, תל אביב, ישראל) היה מראשי התנועה הציונית בהונגריה ופעיל בתנועת הצלת יהדות הונגריה בזמן מלחמת העולם השנייה.
קורות חייו.
בן לאם פולנית ואב הונגרי, גדל בטרנסילבניה ולמד משפטים באוניברסיטאות של בודפשט ולבוב. בשנת 1901 ייסד, בעידוד ותמיכת בנימין זאב הרצל, את תנועת הנוער הציונית "עבריה" שהייתה הראשונה מסוגה בהונגריה והמשיכה בפעולתה עד שנת 1940. בשנת 1903 ייסד את תנועת הסטודנטים הציונית "מכביאה" ממנה צמחו רוב מנהיגי הציונות בהונגריה.
כהן השתתף בייסוד הסתדרות ציוני הונגריה, והיה חבר בהנהלה הארצית שלה עד לשנת 1944. במשך תקופה זו ניהל בהתנדבות את מחלקת הארגון וההסברה של התנועה, ובחלק מהתקופה אף היה נשיא התנועה. במסגרת פעילותו השתתף בכל הקונגרסים הציוניים משנת 1911 ועד שנת 1939 ועמד בקשר שוטף עם מנהיגי התנועה הציונית כמו דוד וולפסון, שמריהו לוין ומקס נורדאו. כאשר התנועה הוכרזה כלא חוקית בשנת 1919 ארגן את פעילותה המחתרתית והצליח בסיוע הסוכנות היהודית לקבל היתר מהממשלה ההונגרית ללגליזציה של התנועה בשנת 1927.
כהן ייצג את התנועה הציונית במוסדות הקהילה היהודית בהונגריה והיה לו חלק משמעותי בהחדרת הוראת העברית בבתי הספר היהודיים במדינה. בתפקידו בנשיאות האיגוד הארצי להצלת יהודים נפגעי רדיפות היה פעיל בפעולות ההצלה של יהודי הונגריה.
אשתו גיזלה (גיזי) כהן הייתה ממיסדות ויצו בהונגריה, ושימשה כנשיאת הארגון. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו בספטמבר 1945 והתיישב בחיפה.
על שמו נקרא רחוב ניסן בשכונת רמת החייל בתל אביב.
ניסן כהן נפטר ב-18 באפריל 1949, ונקבר בחוף הכרמל בחיפה.
נברן שדות
נברן שדות (שם מדעי: "Microtus") הוא סוג של נברן מתת משפחת הארוויקוליים שבמשפחת האוגריים.
תיאור כללי.
גופו של נברן השדות מכונס ודמוי גליל ומכוסה בפרווה סמיכה. רגליו וזנבו קצרים, עיניו ואוזניו קטנות.
נברן זה חי בדרך כלל מתחת לפני הקרקע במאורות, והוא עולה לפני הקרקע רק כדי ללקט מזון. הוא ניזון מזרעים ומעשב, שאותם הוא מכרסם בשיניו, שנשארות חדות ומשחזות כל ימי חייו.
רבייה.
נברן השדות מתרבה במהירות. הנקבה מגיעה לבגרות מינית בגיל 25 יום והריונה נמשך 21 ימים ובסופו של דבר היא ממליטה בין 6- 10 גורים.
לנברנים השדות אין עונת רבייה מכיוון שההיריון הוא פעמיים בשנה וכך יוצא שכל השנה יש רבייה. דוגמה לכך היא תופעה המכונה שנת העכברים בה יש רבייה עצומה והשמדת יבולים גדולה.
מינים בארץ ובעולם.
בסוג זה יש 40 מינים אך בישראל חי רק נברן השדה ("Microtus guentheri"). נברן השדה הוא מכרסם קטן ואפור שאורך גופו 17 ס"מ ומשקלו 45 גרם. הוא גר בחבל הים תיכוני של ארץ ישראל. בישראל חי גם נברן השלג ("Chionomys gud"), שסווג בעבר לסוג נברן ("Microtus"), אך כיום מסווג לסוג "Chionomys". הוא גם אפור אך קטן יותר מנברן השדה. הוא חי בעיקר בשלג החרמון.
מיכאל באקונין
חוקי שמות
חוק שמות הוא חוק המסדיר רישום של שמות אנשים. בחלק מהמדינות (דוגמת ישראל) החוק מתערב באופן מינימלי בשיקולי האזרחים. במדינות אחרות, בהן רבות ממדינות אירופה, החוק קובע תנאים נוקשים ביותר על המותר והאסור בבחירת שם.
תוכן החוקים.
חוק פחות מתערב כולל סעיפים כמו:
חוק יותר מגביל כולל אחת או יותר מן ההגבלות הבאות:
במקומות בהם ישנו חוק שמות מגביל, מנומק החוק בכך שהשמות יכולים לפגוע בילדים וההורים אינם תמיד אחראיים מספיק לבחור שם בהתאם לטובת ילדם. כמו כן ניתן לציין רק את הסיבה תועלתית להגבלה בבחירת השם- ההנחה כי שם פחות טוב פוגע בילד. אלברט מהרביאן, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה ומחבר ספר על שמות ילדים, טוען שילדים עם שמות לא מקובלים מצליחים פחות בלימודים.
דוגמאות לחוקי שמות.
ישראל.
חוק השמות משנת 1956 מסדיר את אופן מתן השמות לאנשים בישראל, אפשרויות שינוי השמות, ומצבים בהם המדינה מתערבת בשמות האנשים. באופן כללי, אין בישראל הגבלה על מגוון השמות הפרטיים שניתן לתת לאדם, או שאדם יכול לבחור לעצמו מגיל מסוים, ובעת הנישואין, ניתן לשנות את שם המשפחה. החוק מסדיר את הליך קביעת השם כשהדבר נמצא במחלוקת בין ההורים.
שוודיה.
בשוודיה נכנס לראשונה לתוקף חוק בנושא בשנת 1901, שחייב את האזרחים בשם משפחה. בשנת 1982 התקבל חוק מפורט יותר, המגביל את מגוון השמות שניתן לבחור על ידי פסילתם של שמות מעליבים.
פורטוגל.
בעבר, השם בפורטוגל היה נבחר על ידי הכומר שהטביל את הילד לנצרות. ב- 1911 נחקק חוק השמות הראשון אשר התיר גם שמות לא קתוליים, בתנאי שיוכח שמדובר בשמות אותנטיים למסורת של ההורים.
במקרים של ספק היה השם מובא להכרעה של פרופסור באוניברסיטת ליסבון אשר השתמש במילונים של שמות כדי לברר האם יש להתיר את השם. בעידן האינטרנט הועלו לאתר של משרד המשפטים הפורטוגלי רשימות של שמות מותרים ואסורים. השמות האסורים כוללים את "לוליטה", "מרדונה", "מונה ליסה" ו-Ovnis, שמשמעותו עב"מ.
לאחרונה, יש קולות בפורטוגל המבקשים את שינוי החוק על מנת להתאימו להתפתחות במתן השמות. על פי הצעה שהועלתה לדיון בשנת 2006 תותר בחירה חופשית של שמות, בתנאי שאינם פוגעים בכבוד האדם.
נורווגיה.
עד לשנת 2002 היה על ההורים בנורווגיה לבחור מרשימה סגורה של שמות. בשנה זו הוחלף החוק לחוק המתיר שמות בתנאי שאינם קללות, שמות שליליים, קשורים במין או שמות מחלות.
דנמרק.
בדנמרק, החוק שונה בשנת 2006, שינוי שהתיר להורים בחירת שמות שלא מהרשימה המאושרת, לדוגמה שמות ממדינות זרות כארצות הברית.
פרו.
בניגוד למדינות אירופה הנמצאות במגמה של התרת הרסן במתן שמות, באפריל 1998 הועבר חוק שמות חדש בפרו המגביל את ההורים במתן שמות. על פי החוק החדש לא ניתן להשתמש בשמות הנחשבים מגוחכים, פוגעניים או בניגוד לאמונה דתית. בנוסף, לא ניתן להעניק לילד יותר משני שמות (בנימוק שיותר משני שמות ייצרו בעיות מחשוב) ואין להשתמש בשמות בנים לבנות ולהפך. פקידי ממשלה יבחנו את השמות ויחליטו אלו שמות אסורים.
המתנגדים לחוק טוענים שהחוק פוגע בחופש הבחירה של ההורים, אולם דוברי הממשלה טענו שהחוק נדרש בגלל שמות שניתנו לילדים שמשמעותם בספרדית היא חתוך גרון, רותח ומילה, והשם H2O.
איראן.
באיראן צריך לקבל אישור לשם הילד מפקידי ממשלה, אשר לא מאשרים שמות בעלי הקשר לא איסלאמי
פולין.
בפולין לא ניתן להעניק לילד יותר משני שמות ואין להשתמש בשמות בנים לבנות ולהפך. כמו כן לא ניתן להשתמש בשמות הנחשבים מגוחכים, וולגריים או פוגעניים. אם שם אינו מאושר וההורים מסרבים לתת שם חדש יכול פקיד משרד הפנים לבחור בעצמו את שם הילד. הפקיד חייב לציין זאת בתעודת הלידה.
צרפת.
חוק שנחקק בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה קבע רשימה של 200 שמות פרטיים שממנה יכלו הורים לבחור שם לילדם. בשנת 1992 בוטלה הגבלה זו ביוזמת הנשיא פרנסואה מיטראן, אך משרד הפנים רשאי לפסול שם שעלול לפגוע בילד.
יוסף קרא
רבי יוסף קָרָא בן שמעון בן חלבו (בערך 1065-בערך 1135) היה מחכמיה הבולטים של צפון צרפת בסוף המאה ה-11 ותחילת המאה ה-12. פרשן מקרא מקורי, פרשן פיוטים, ועסק גם לא מעט בפולמוס היהודי-נוצרי. נחשב לתלמיד חבר של רש"י. התואר 'קרא' ניתן לו ככל הנראה על שם עיסוקו העיקרי, בתחום המקרא, שאותו גם הורה לאחרים.
ביוגרפיה.
שנות חייו המדויקות אינן ידועות, אך נראה שנולד סביב 1050–1055 לאביו רבי שמעון קרא, ונפטר בסביבות 1120–1130. כן לא ידוע מהו מקום מגוריו המדויק, אך ברור כי שהה שנים רבות בישיבות גרמניה (בפרט בישיבת וורמייזא), וכן שהה זמן ממושך בבית מדרשו של רש"י בטרואה, צרפת.
פירושיו.
רבי יוסף חיבר פירוש על התורה, אמנם רובו אבד והגיעו לידינו רק קטעים מעטים ממנו. הוא מצוטט רבות בפירושי בעלי התוספות, ובעיקר בחזקוני (שבדרך כלל מביא את פירושיו בעילום שם). בנוסף לחיבורו על התורה, הוא חיבר גלוסות רבות על פירושי רש"י, שהגיעו לידינו בכמה כתבי יד. פירושיו מבוססים רבות על פירוש רש"י, כאשר לעיתים קרובות דברי רש"י מצוטטים כמעט מילה במילה. ייתכן שהתלות הגדולה שלו בפירוש רש"י היוותה גורם מרכזי במיעוט תפוצת פירושו, מה שהביא לכך שהוא לא שרד. בסוף פירושו הוא חיבר "קונטרס אחרון" או נספח לפירוש, שבו הוא רשם ביאורים נוספים שהתחדשו לו לאחר כתיבת הרובד העיקרי של פירושו.