כאשר בסוף 1945 התבצעו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות, פיגל נבחר לקנצלר אוסטריה, דאז אזורי הכיבוש באוסטריה אשר היו מחולקים בין ברית המועצות, האימפריה הבריטית, הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית וארצות הברית. פיגל פעל להקמת חזית אוסטרית מאוחדת נגד הכיבוש, על כן הוא הזמין את המפלגה הסוציאליסטית להצטרף אל ממשלת אחדות לאומית ובכך מנהיגה, אדולף שרף הפך לסגנו של פיגל.
פיגל תמך בדה-נאציפיקציה של אוסטריה במסגרתה חצי מיליון חברי המפלגה הנאצית האוסטרית לשעבר הושמו תחת מעצר בית. על אף שבשנת 1948 תנאים אלו הופסקו, על הנאצים לשעבר עדיין נאסר להשתתף במערכות פוליטיות.
עם פטירתו של קרל רנר במילוי תפקידו, פיגל הפך לנשיא אוסטריה בפועל במהלך 1951 עד עלייתו של תאודור קרנר. עקב התמשכות המלחמה הקרה העימות על ריבונות אוסטריה נמשך. אוסטריה עצמה הייתה מדינה דמוקרטית מערבית אך גבולותיה עם הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הרפובליקה העממית ההונגרית וצ'כוסלובקיה העלו חשד כי תצטרף אל הגוש המזרחי. היה זה רק לאחר התפטרות פיגל שאוסטריה אוחדה והשיגה ריבונות בהסכמה כי תהיה מדינה נייטרלית.
פיגל דאז יצא לפרישה מאז 1953 במסגרתה הפך לפטרון של תנועת צופי אוסטריה ולבסוף נפטר עקב סרטן הכליה בשנת 1965 בווינה.
קמרון בריטון
קמרון בריטון (באנגלית: Cameron Britton; נולד ב-6 ביוני 1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי הידוע בתפקידו כ"אדמונד קמפר" בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "מיינד האנטר", עליה הוא קיבל מועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית שחקן אורח מצטיין בסדרת דרמה, והייזל בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "אקדמיית המטרייה".
הוא שיחק את החשוד המרכזי בפיצוץ במשחקים האולימפיים בשנת 1996, ריצ'רד ג'וול בעונה השנייה של הסדרה "מצוד".
קריירה.
בריטון עבד בעבר כמורה לגיל הרך במשך שמונה שנים, שם לימד ילדים עם צרכים מיוחדים, בגילאים 18 חודשים ועד 3 שנים.
תפקיד הפריצה שלו היה כששיחק את דמותו של אדמונד קמפר בדרמת הפשע של נטפליקס משנת 2017, מיינד האנטר. הוא שיחק בדרמת הפשע "הילדה ברשת העכביש" בשנת 2018. בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, אקדמיית המטרייה, הוא שיחק בתפקיד הייזל מתנקש הנוסע בזמן.
פרס המוזיקה של בילבורד לאלבום הבילבורד 200 המוביל
דף זה מפרט את הזוכים ואת המועמדים בפרס המוזיקה של בילבורד לאלבום הבילבורד 200 המוביל. הפרס ניתן מאז שנת 1993 ומאז היווסדו רק חמישה אמנים זכו בפרס פעמיים: 50 סנט, אדל, דרייק, אמינם וטיילור סוויפט.
הזוכים והמועמדים.
הזוכים מפורטים ראשונים ומודגשים.
מספר זכיות ומועמדויות.
זכיות.
2 זכיות
מועמדויות.
6 מועמדויות
5 מועמדויות
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
אנה הקדושה, הבתולה וישו הילד (דה וינצ'י)
אנה הקדושה, הבתולה וישו הילד (באיטלקית: Sant'Anna, la Vergine e il Bambino con l'agnellino) הוא ציור שמן על עץ צפצפה, מעשה ידי הצייר לאונרדו דה וינצ'י, שצויר בין השנים 1503–1519 ומתאר את ישו הילד בחברת אמו וסבתו. היצירה מוצגת במוזיאון הלובר בפריז.
היסטוריה.
התמונה הוזמנה על ידי לואי השנים עשר, מלך צרפת כדי לחגוג את הולדת בתו היחידה, קלוד, נסיכת צרפת בשנת 1499. אנה היה שמה של אשתו ושל פטרונית הנשים העקרות וההרות. עם זאת, התמונה מעולם לא הועברה ללואי השנים עשר והיא נצפתה בסדנתו של דה וינצ'י בשנת 1517, כאשר האמן גר בקלו לוסה ליד אמבואז.
נוכחות הציור בפאלה רויאל בשנת 1651 הביאה להשערה שהתמונה צורפה לאוסף המלכותי באמצעות הקרדינל רישלייה. אך ככל הנראה היה זה פרנסואה הראשון, מלך צרפת שרכש אותה מעוזרו של דה וינצ'י תמורת סכום נכבד שנרשם בארכיונים.
התמונה השפיעה באופן מכריע על אמני הדורות הבאים, הן על ציירים קלאסיים כמו רפאל, והן על מנייריסטים כמו אנדריאה דל סרטו.
בשנת 2011 בוצע שחזור מקיף ביצירה, אשר לווה במחלוקת ובטענה שגרם לצבעי היצירה להיות הרבה יותר בהירים מכפי שהיו במקור. המחלוקת גרמה להתפטרות מנהלת מחלקת השימור במוזיאון הלובר.
תיאור היצירה.
כפי שעשה בציור המדונה בין הסלעים, דה וינצ'י הציג סצנה דתית בנוף פנטסטי והציב תהום בין הצופה לדמויות. המרחק ההררי מועבר על ידי פרספקטיבה אטמוספירית עם דגשים כחלחלים וגבישיים המשקפים את התעניינותו בגאולוגיה ובתופעות מטאורולוגיות. הספומאטו, האפקט הציורי של דה וינצ'י, מאחד את הקומפוזיציה בכך שהוא עוטף את הדמויות והנוף באובך ההולך ונעלם, אשר משרה עדינות על הפנים רבות ההבעה. העבודה מקרינה הילה של מוזרות אשר, בשילוב עם ההבעות העדינות ומצבה הבלתי גמור, הולידה מספר פרשנויות פסיכואנליטיות מאז זיגמונד פרויד.
כמה עבודות הכנה, כמו הקרטון (רישום מפורט) בגלריה הלאומית בלונדון , עוקבים אחר ההתפתחות ההדרגתית של היצירה. דה וינצ'י החליף את יוחנן המטביל הצעיר בגרסה הראשונה בסמל: כבש האלוהים, והעביר את ישו התינוק מברכי אמו לעבר האדמה. הוא העניק חשיבות רבה יותר לאנה הקדושה, שהופכת לציר של קומפוזיציה פירמידלית. המחוות הטבעיות של הדמויות משתלבות זו בזו: זרועה הימנית של אנה משתלבת עם זו של מרים, שראשה מסתיר את כתפה של אמה, וזרועה השמאלית של מרים מוארכת על ידי בנה. יחסי גומלין אלה הם בעלי משמעות: רעיון אילן היוחסין והאינקרנציה של ישו, שגורלו, הפסיון של ישו, מיוצג על ידי הכבש. מקוריותו של דה וינצ'י כאן נעוצה באיקונוגרפיה שלו (תוספת הכבש) ובקומפוזיציה הגאומטרית והדינמית.
הציור של לאונרדו הוא נעים ורגוע, אך לאחר בחינה מדוקדקת גם מבלבל. הקומפוזיציה של שלוש הדמויות הדוקה, כאשר מרים מתקשרת באופן ברור עם ישו התינוק. לאחר בחינה מעמיקה של מיקומה ניכר כי היא יושבת על ברכיה של אמה, אנה הקדושה. אין לנשים שיושבות זו בחיקה של זו שום הקבלה ביצירות אמנות אחרות, כך שלא ברור איזו משמעות דה וינצ'י התכוון להביע עם התנוחה הזו. כמו כן, אף על פי שגודלן המדויק של מרים ואמה אינו ידוע, ניתן להסיק מן הציור כי אנה גדולה משמעותית ממרים. עיוות עדין אך מורגש זה בגודלן שימש את דה וינצ'י להדגשת יחסי האם והבת בין שתי הנשים, למרות היעדרם של רמזים חזותיים לגילה הגדול יותר של אנה.
התיאוריות של פרויד.
זיגמונד פרויד ערך בדיקה פסיכואנליטית של דה וינצ'י במאמרו "לאונרדו דה וינצ'י, זיכרון ילדותו" . לדברי פרויד, הבגד של הבתולה מתאר נשר כאשר מסתכלים עליו מהצד. פרויד טען שמדובר בביטוי לפנטזיית ילדות "פסיבית הומוסקסואלית" עליה כתב לאונרדו ב"קודקס אטלנטיקוס" , ובה הוא מספר שהותקף כתינוק בעריסתו בידי נשר.
לרוע מזלו של פרויד, המילה "נשר" הייתה תרגום מוטעה של המתרגם הגרמני של הקודקס, והציפור שציין דה וינצ'י היא למעשה נץ, עוף דורס. עם זאת, כמה חוקרים פרוידיאנים עשו ניסיונות לתקן את התיאוריה על ידי שילוב הנץ.
תיאוריה אחרת שהציע פרויד מנסה להסביר את חיבתו של דה וינצ'י לתיאור מרים הבתולה עם אמה. דה וינצ'י גודל בתחילה על ידי אמו הביולוגית, אולם לאחר מכן אומץ על ידי אשת אביו סר פיירו. הרעיון לתאר את מרים עם אמה היה אם כן קרוב לליבו של לאונרדו דה וינצ'י כי במובן מסוים היו לו "שתי אמהות". כפי שצוין, בשתי גרסאות הקומפוזיציה (הציור בלובר והקרטון בגלריה הלאומית בלונדון) קשה להבחין אם אנה מבוגרת ממרים בדור שלם.
ג'ון סקאדה
ג'ון סקאדה (באנגלית: Jon Secada; נולד ב-4 באוקטובר 1961) הוא זמר ופזמונאי אמריקאי-קובני.
סקאדה משלב פאנק, מוזיקת נשמה, פופ, וכלי הקשה לטיניים.
סקאדה כתב שירים לגלוריה אסטפן, ריקי מרטין, וג'ניפר לופז, ערך מסע הופעות עם לוצ'אנו פבארוטי, והקליט דואטים עם ג'ים בריקמן, אוליביה ניוטון-ג'ון ופרנק סינטרה.
זוכה שלושה פרסי גראמי.
ראשית חייו.
סקאדה נולד בהבאנה שבקובה. אביו חוזה היה כלוא במשך שלוש שנים כאסיר פוליטי, ובגיל תשע עזב עם משפחתו למיאמי, פלורידה. הוריו ניהלו בית קפה. בהמשך עברה משפחתו לעיר הייליה בפלורידה.
סקאדה קיבל תואר ראשון במוזיקה ותואר שני במוזיקה עם התמחות בשירת ג'אז מאוניברסיטת מיאמי.
בשנת 1991 סקאדה היה שותף לכתיבת הלהיט Coming Out of the Dark שביצעה גלוריה אסטפן, שדורג במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
קריירה.
סקאדה לימד מוזיקה בשנים 1986 עד 1991 בקולג' במיאמי.
סקאדה נפגש עם המפיק אמיליו אסטפן שהחל להיות מנהלו. הוא הופיע לעיתים בלהקת הליווי של אשתו גלוריה אסטפן בשנות ה-80
סקאדה הוציא בשנת 1992 את אלבום הבכורה שלו הנושא את שמו שממנו נמכרו מעל ל-7 מיליון עותקים ברחבי העולם. השיר Just Another Day בלט מתוך האלבום.
ב-1994 ביצע דואט עם פרנק סינטרה שהופיע באלבומו של סינטרה. בשנה זו הופיע בטקס "מיס ונצואלה".
ב-1995 השתתף במחזמר "גריז" בברודוויי, והיה אחד מהמשתתפים בחלק האמנותי של טקס פרסי הטוני.
ב-1999 היה אחד מכותבי השיר She's All I Ever Had שביצע ריקי מרטין.
ב-2003 השתתף במחזמר קברט בברודוויי. הוא גם השתתף המחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת. בנוסף השתתף בכתיבת השיר Juramento של ריקי מרטין.
בשנת 2006 שימש סקאדה כשופט בתוכנית "אמריקן איידל הלטיני", גרסה ספרדית לתוכנית אמריקן איידול ששודרה במדינות אמריקה הלטינית.
בשנת 2017 הוציא אלבום עם חידוש לשירי בני מור.
נכון ל-2019 מכר סקאדה 20 מיליון אלבומים. בנוסף זכה בשלושה פרסי גראמי, בהם פרס גראמי הלטיני.
חיים אישיים.
סקאדה היה נשוי בשנים 1988 עד 1993. הוא התגרש ונישא ב-1997 למרטיר וילאר, והם הורים לשני ילדים.
בית 1000 הגופות