בכנסת השש עשרה (משנת 2003) היה והבה חבר בוועדת החוץ והביטחון; חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט; וחבר בוועדה משותפת לתקציב הביטחון. במסגרת סבב מינוי סגני השרים לאחר אישור תוכנית ההתנתקות בכנסת, מונה ב-30 במרץ 2005 לסגן שר במשרד ראש הממשלה. ב-20 ביוני באותה שנה החליף בתפקידים עם ח"כ מיכאל מלכיאור ומונה לסגן שרת החינוך דאז, לימור לבנת. עם הקמת מפלגת "קדימה" בראשות אריאל שרון ב-2005, פרש והבה מ"הליכוד" והצטרף לשורותיה.
בכנסת השבע עשרה (מ-2006) שימש כסגן יושבת ראש הכנסת, עד מינויו לתפקיד סגן שרת החוץ ציפי לבני ב-29 באוקטובר 2007. והבה היה שותף לפעילותה לקידום תהליך השלום. במהלך כנסת זו כיהן והבה כממלא מקום נשיא המדינה במשך שלושה ימים, החל מ-8 ביולי 2007, זאת לאחר שלרגל נסיעתה לחו"ל, מילא את מקומה של יושבת ראש הכנסת דליה איציק, שמילאה באותה העת את מקומו של הנשיא הנבצר משה קצב. בכך היה והבה לזמן קצר ממלא מקום נשיא המדינה הלא-יהודי הראשון של מדינת ישראל. עם זאת, במהלך תקופה זו והבה לא ביצע כל פעולה הנגזרת מתפקידו כנשיא.
בכנסת השמונה עשרה (מ-2009) ועד לפיזורה כחבר האופוזיציה, כיהן והבה כסגן יו"ר הכנסת וחבר בוועדת הכספים של הכנסת. בנוסף הוא סגן נשיא האספה הפרלמנטרית למען הים התיכון (PAM). היה חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא קליטת עובדים ערבים בשירות הציבורי, וחבר בשדולה למען השלטון המקומי ובשדולה לקידום היחסים בין ישראל לאירופה. מכהן כסגן יושב ראש הוועדה המדינית-ביטחונית וזכויות אדם Euromed. בנוסף כיהן כיושב ראש אגודת הידידות הפרלמנטרית של ישראל והולנד, וכיום מכהן כיושב ראש אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל-ספרד. בנובמבר 2012 פרש מקדימה והצטרף לתנועת התנועה. במהלך כהונתו יזם תיקון לחוק חופשה שנתית המעגן את זכותו של כל עובד לצאת לחופשה ביום בחירה ביום שהוא חג או מועד, ויחד עם חברי כנסת נוספים היה בין יוזמי החוק לביטול איחוד הרשויות המקומיות באקה-ג'ת.
ב-2013 מונה לשגריר נודד מטעם האספה הפרלמנטרית של מדינות הים התיכון.
ב-2018 ראתה אור האוטוביוגרפיה שחיבר, "הדרוזי הראשון", בהוצאת ידיעות ספרים.
חיים אישיים.
והבה הוא תושב בית ג'ן, נשוי ואב לארבעה.
ג'ובאני בליני
ג'ובאני בליני (באיטלקית: Giovanni Bellini; 1430–29 בנובמבר 1516) צייר ופסל איטלקי ונציאני.
ג'ובאני בליני הוא הבן המפורסם ביותר של משפחת אמנים. אביו הוא הצייר יאקופו בליני, ואחיו הוא הצייר ג'נטילה בליני (Gentile Bellini). ג'ובאני היה מורהו של טיציאן.
בשנת 1474 החלו ג'ובאני ואחיו ג'נטילה לצייר שורה של תמונות היסטוריות עבור ארמון הדוג'ה (ארמון שליטי ונציה). עבודה זו העסיקה אותם שנים רבות.
ג'ובאני בליני נחשב כמי שחידש את הציור הוונציאני, בהוסיפו לו סגנון צבעוני וחושני. תוך כדי שימוש בצבעי שמן המתייבשים לאט יצר ג'ובאני עומק ועושר של גוונים והצללות הנחשבים מרהיבים ביופיים.
ביצירה דיוקן הדוג'ה לאונרדו לורדאן משנת 1501, חידש בליני את סגנון ציור הדיוקנאות, בכך שצייר את נשוא הדיוקן שהוא מישיר מבט אל החזית, ולא בפרופיל כפי שהיה מקובל קודם לכן, וזאת בהתאם לניסיון לחקות פסלים של חצי הגוף העליון (פרוטומה), שהיו מקובלים באותה עת (בהשראת הפיסול הרומי). דיוקן זה הביא לג'ובאני פרסום רב והפך אותו פופולרי ביותר בוונציה.
לפי רידולפי היה הצייר ג'ורג'ונה שוליה של בליני.
הביוגרפיה של בליני נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
ירג רוסקופף
ירג רוסקופף (בגרמנית: Jörg Roßkopf; נולד ב-25 במאי 1969) הוא שחקן טניס שולחן גרמני.
הישגיו הבולטים.
באולימפיאדת ברצלונה זכה במדליית הכסף בתחרות הזוגות ובאולימפיאדת אטלנטה זכה במדליית הארד בתחרות היחידים. בסך הכל משנת 1988 ועד 2004 הוא השתתף ב-5 משחקים אולימפיים.
בגביע העולם בשנת 1998 זכה במקום הראשון. בתחרות זאת בשנת 2001 זכה במקום השלישי.
בגביע העולם לזוגות בשנת 1990 זכה במקום השני וב-1992 הגיע לשלב חצי הגמר.
באליפויות אירופה הגיע פעם אחת לשלב הגמר, ארבע פעמים לחצי הגמר ושלוש פעמים לשלב רבע הגמר.
תומאס גיינסבורו
תומאס גיינסברו (אנגלית: Thomas Gainsborough; 14 במאי 1727 – 2 באוגוסט 1788) היה צייר אנגלי.
חייו.
תומאס גיינסבורו נולד בסדברי במחוז סאפוק שבאנגליה לאב שהיה מורה ושעסק גם במסחר בצמר. בעודנו ילד יצא לצייר בחיק הטבע. ב-1740, אביו שהתרשם מציוריו שלח אותו ללמוד אמנות בלונדון. בתחילה למד אצל אמן שעסק בחריטה, אולם עד מהרה נקשר לאסכולת הציור של ויליאם הוגארת. ב-1746 נישא למרגרט בר, שאביה הדוכס מבופורט העניק לזוג הצעיר קיצבה שנתית. תמונותיו, שהיו בעיקר ציורי נוף, לא נמכרו היטב וב-1748–1749 שב גיינסבורו לסדברי והתרכז בציורי דיוקנאות. ב-1752 עבר עם אשתו ושתי בנותיו להתגורר בעיר איפסוויץ'. ציורי דיוקנאות לא היה בהם די כדי לכלכל את משפחתו, וגיינסבורו נאלץ ללוות כספים כנגד ביטחון של קיצבת אשתו.
ב-1759 גיינסבורו ומשפחתו עברו להתגורר בעיר באת', שם עקב אחרי ציורי הדיוקנאות של אנתוני ואן דייק, ולבסוף זכה לקבל הזמנות לציור דיוקנאות של אנשי החברה הגבוהה. ב-1761 שלח את ציוריו לתערוכה של החברה לאמנויות בלונדון.
ב-1769 חברה זו הפכה לאקדמיה המלכותית לאמנויות, שגיינסבורו היה אחד ממייסדיה. הוא הציג את תמונותיו בתערוכות השנתיות של האקדמיה המלכותית, אך ב-1773 חדל להציגן שם. ב-1774 עקר עם משפחתו ללונדון, והחל מ-1777 הציג שוב את תמונותיו בתערוכות האקדמיה.
ב-1780 צייר גיינסבורו את דיוקנו של ג'ורג' השלישי מלך אנגליה ואת זה של המלכה. מכאן ואילך זכה להזמנות רבות לצייר דיוקנאות של אנשי בית המלוכה. בשנותיו האחרונות שב גיינסבורו לצייר ציורי נוף, שהיו אהובים עליו ביותר. היות שהיה עסוק בציורי דיוקנאות לא היה סיפק בידו לצייר בחיק הטבע, והוא צייר בסטודיו שלו ציורי נוף מזיכרונו. הצייר ג'ון קונסטבל אמר: "כשאנו מתבוננים בציוריו של גיינסבורו, נקוות דמעות בעינינו, אך אין אנו יודעים מאין הן באות."
תומאס גיינסבורו נפטר בלונדון ב-1788 כתוצאה ממחלת הסרטן.
יצחק וקנין
יצחק וקנין (נולד ב-12 במאי 1958 כ"ב באייר ה'תשי"ח) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן בתפקידים: שר לשירותי דת, חבר הכנסת מטעם סיעת ש"ס, סגן יושב ראש הכנסת, יו"ר ועדת האתיקה, יושב ראש הלובי החקלאי וסגן שר בממשלת ישראל.
ביוגרפיה.
יצחק וקנין נולד ב-1958 במושב יערה לאליהו וסימי וקנין, שעלו ממרוקו כארבע שנים קודם לכן. סיים את שירותו בצה"ל בדרגת רס"ל. עבד בהוראת מכונאות רכב. בשנת 1982 נבחר לתפקיד מזכיר היישוב גורנות הגליל ולאחר מכן, בשנים 1988–1996, שימש יו"ר ועד מושב יערה. במקביל התמנה למזכיר המועצה האזורית מעלה יוסף (1988–1993) וליושב ראש המועצה הדתית במעלה יוסף (1993–1996).
בשנת 2000 הקים את עמותת ברכת מרגלית לזכר הרבנית מרגלית יוסף, אשת הרב עובדיה יוסף. העמותה עוסקת במתן סיוע לנזקקים ומעוטי יכולת מכל המגזרים בכל השנה ובפרט קמחא דפסחא בערב חג הפסח.
קריירה פוליטית.
בשנת 1996 נבחר יצחק וקנין לראשונה לכהן כחבר הכנסת, מטעם מפלגת ש"ס. כהונתו נמשכת מראשית הכנסת הארבע עשרה ובמהלכה הוא כיהן כסגן שר במשרד התקשורת (הממשלה ה-28) ובמשרד העבודה והרווחה (הממשלה ה-29).
לפני הבחירות לכנסת ה-21 הודיע שלא יתמודד לכהונה נוספת. ב־1 בינואר 2019 אישרה הכנסת את צירופו לממשלה ה־34 כשר לשירותי דת, במקומו של דוד אזולאי שנפטר. הוא כיהן בתפקיד עד ה-17 במאי 2020 שאז הוקמה ממשלת ישראל השלושים וחמש.
פעילות בכנסת.
חקיקה.
במהלך כהונתו בכנסת, יזם וקידם וקנין את חקיקתם של מספר חוקים, ובהם:
חיים אישיים.
יצחק וקנין הוא חבר המושב יערה, נשוי לציפורה ואב לחמש בנות.
אנרי רוסו
אנרי ז'וליין פליקס רוסו (בצרפתית: Henri Julien Félix Rousseau; ; מכונה גם "רוסו המוכס" Le Douanier Rousseau) היה צייר צרפתי פוסט-אימפרסיוניסט אשר סגנונו הייחודי היה מחלוצי סגנון "הציור הנאיבי" המבוסס על חוסר מיומנויות אמנותיות נרכשות.
אנרי רוסו התחיל בקריירה צבאית אך בהמשך עזב את הצבא. בשנת 1868 הוא הגיע לפריז וקיבל עבודה במשרדי המכס.
רוסו התחיל לצייר בגיל 40. בשנת 1886 הוא לראשונה הציג את עבודותיו, אך לא זכה לביקורות חיוביות. בגיל 49 פרש מעבודתו כפקיד מכס והקדיש את כל זמנו לאמנותו. סגנונו, הנושא אופי אוטודידקטי, ספג ביקורת מהקהל והמבקרים אשר גיחכו על עבודותיו. בשנת 1894 הוא הכיר את אלפרד ז'ארי שהתרשם מעבודותיו. רק בשנת 1905 עבודות שלו זכו להצלחה. בשנים האחרונות לחייו זכה להערכה בקרב אמנים מודרניים כמו פבלו פיקאסו.
ביצירתו של נחום גוטמן אפשר לחוש בהשראתו של רוסו.
מיכאיל אילריונוביץ' קוטוזוב
פנחס רוטנברג
פנחס (פיוטר) רוטנברג (י"ב בשבט תרל"ט, 5 בפברואר 1879 – י"ד בטבת תש"ב, 3 בינואר 1942) היה מהפכן רוסי יהודי, חבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית הרוסית, ממנהיגי היישוב העברי וחלוץ התעשייה המודרנית בארץ ישראל. מייסד "חברת החשמל פלשתינה", לימים חברת החשמל לישראל.
בעת עבודתו כמהנדס ומנהל ברוסיה הפך לפעיל במפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, אך לאחר שהסתבך בפרשת הרצח של גאורגי גפון, נאלץ לעזוב את רוסיה בשנת 1906. לאחר מהפכת פברואר חזר והשתלב בשלטון של ממשלת המעבר הרוסית, אולם עם השתלטות הבולשביקים עזב את רוסיה בפעם האחרונה.