במרץ 2020 שכטר עורר הד תקשורתי בישראל, כשפרסם באינסטגרם במפתיע הודעה פוליטית, שבה הוא מגנה את ממשלת ישראל שעלולה לשבת ביחד עם הרשימה המשותפת של המפלגות הערביות, ותיאר זאת כאסון לישראל. הוא תייג את חבריו (היהודים) לקבוצת מכבי תל אביב כשרובם המשיכו והעלו את אותה התמונה בחשבון שלהם. לאחר מכן, נתקבלו תגובות קשות משחקני כדורגל ערביים, כגון טאלב טוואטחה, מרואן כבהא ולואי טאהא. מאוחר יותר, ההתאחדות לכדורגל גינתה רשמית את הפוסט של שכטר, בשל התנגדותה להבעת דעות של ספורטאים מקצועיים בנושאים פוליטיים.
סיפר שהוא מתחזק, מניח תפילין, והולך לשיעורי תורה פעמיים בשבוע.
תארים.
הפועל באר שבע
מיקרונזיה (אזור)
מיקרונזיה (מיוונית: "μικρος" - "קטן" ו"νησος" - איים דהיינו, איים קטנים) - שם אזור באוקיינוס השקט הנמצא מזרחית לפיליפינים, צפון מזרחית לאינדונזיה, צפונית לפפואה ניו גיני ומלנזיה וצפון מערבית לפולינזיה. באזור מיקרונזיה כ-2,000 איים והוא משתרע על שטח של 7,000,000 קמ"ר.
גאוגרפיה והיסטוריה.
אזור זה של אוקיאניה כולל מאות איים קטנים.
השם "מיקרונזיה" הוצע לראשונה בשנת 1831 על ידי ז'ול דומון ד'אורוויל על מנת לאפיין אזור זה. קודם לכן נחשבו האיים חלק מ"פולינזיה".
מבחינה פוליטית, מחולקת לשמונה טריטוריות:
זמן קצר לאחר גילוי האיים על ידי מגלי ארצות אירופיים הפכו מרבית האיים למושבות. גואם, איי מריאנה ואיי קרוליין (לימים מיקרונזיה ופלאו) הפכו מושבה ספרדית.
בסוף המאה ה-19 חולקו האיים בין ארצות הברית (אשר כבשה את גואם במסגרת מלחמת ארצות הברית–ספרד של 1898, ותפסה את האי וייק), גרמניה שהשתלטה על נאורו, ורכשה את איי מרשל ואיי מריאנה הצפוניים מספרד, והאימפריה הבריטית אשר שלטה באיי גילברט (לימים קיריבטי).
במהלך מלחמת העולם הראשונה נלקחו האיים שהיו בשליטת האימפריה הגרמנית ממנה, ועברו למנדט חבר הלאומים. נאורו הפכה למנדט של אוסטרליה, ושאר הטריטוריות למנדט יפני.
עם תום מלחמת העולם השנייה עברו האיים להיות נאמנות של ארצות הברית מטעם ארגון האומות המאוחדות.
למעט גואם והאי וייק שהן טריטוריות של ארצות הברית, ואיי מריאנה הצפוניים הנחשבים מושבה (Commonwealth) של ארצות הברית, יתרת איי מיקרונזיה הם כיום מדינות עצמאיות.
שפות.
השפות המקומיות של התושבים המיקרונזים (שקדמו להתיישבות האירופאית) שייכות למשפחת השפות האוסטרונזיות, וכמעט כולן שייכות לתת משפחת השפות האוקיאניות של משפחת שפות זו.
29er (קרי: טווני ניינר) היא מפרשית שעוצבה על ידי ג'וליאן בת'ווית.
הסירה הוצגה לראשונה בשנת 1998. הסירה מיועדת לשייטים צעירים, אך בעיקר כדי לשמש סירת אימונים לגרסתה הגדולה: ה-49er. הסירה מצוידת בטרפז יחיד (שלא כמו ב-49er), וספינקר אסימטרי (ג'ניקר).
לאחרונה עבדו בת'ווית וג'ן גלס על פיתוח ה-29erX בסן פרנסיסקו.
ה-29erX דומה יותר ל-49er בכך ששטח מפרשה גדול יותר, והיא מצוידת בשני טרפזים.
נערכות מספר תחרויות נוער, לרבות אליפויות העולם, למפרשיות לסוג זה.
מר באום
מר באום הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הקומדיה השחורה, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 1997.
הסרט חותם את הטרילוגיה אותה כתב וביים דיין, כאשר הסרטים הקודמים לו הם: "החיים על פי אגפא" ו"שמיכה חשמלית ושמה משה". הסרט זכה בשני פרסי אופיר, שניהם עבור דיין, בקטגוריות התסריטאות והמשחק הראשי, ובפרס דקל הזהב בפסטיבל ולנסיה לקולנוע. לאחר יציאתו, הופץ הסרט במדינות נוספות, כמו ארצות הברית ומדינות אירופה.
הקומדיה ההוליוודית "האיש הכי כועס בברוקלין" בכיכובם של רובין ויליאמס ומילה קוניס מבוססת על התסריט שכתב אסי דיין למר באום.
תקציר העלילה.
הסרט עוקב אחר מיקי באום (אסי דיין), יבואן משקפי שמש מסין, אשר מתבשר על ידי רופאו כי הוא חולה במחלת הסרטן וכי נותרו לו תשעים ושתיים דקות בלבד לחיות.
במהלך שעתו האחרונה של באום, הוא נוסע מהקליניקה של הרופא ברחוב בזל לפגישה עם איש עסקים סיני בקפה הבימה לגבי פרסומת למשקפי השמש. אחרי הפגישה בקפה הבימה, הוא נסע אל הסופר-פארם בלונדון מיניסטורס לקנות אקמול אותו יוכל לקחת חמש דקות לפני מותו. ומשם הוא מספיק לקחת את בתו ובן זוגה מלימודי הפסיכומטרי בסמוך לכיכר רבין אל ביתם בפנטהאוז שבצפון תל אביב.
במהלך נסיעותיו ברכב הטויוטה קארינה, המראה את השעון, הוא מנסה להבין את המציאות שבה חי ולסכם את חייו הקצרים באמצעות חזיונות דלים מעתידו ומעברו, בהם נכללים סובביו, משפחתו, עמיתיו וחבריו. במהלכם הוא מספיק לדבר עם אשתו אשר עובדת בהפקה של "בשידור חי עם דן שילון", עם בנו הקצין, עם אמו ועם מכריו.
לאחר ההגעה לביתם, בעת שבתו ובן זוגה צופים בסלון במלרוז פלייס, מר באום עולה לחדר השינה, מתקלח, והולך לישון. הוא נפטר בשעה 12:25 במהלך שנתו.
לאורך כל הסרט מתועד מסע ההלוויה הארוך שלו שבו משתתפים כלל הדמויות בסרט.
סטואיקנים
תגובת היישוב היהודי בארץ-ישראל לשואה
ז'ן פול סרטר
1972 בקולנוע
פרסי אוסקר/גלובוס הזהב.
פרסי גלובוס הזהב:.
הבמאי הטוב ביותר –
סרטי דרמה
סרטי קומדיה/מוזיקלי
תזמורת הטיילת של בוסטון
תזמורת הטיילת של בוסטון (אנגלית: Boston Pops Orchestra) היא תזמורת סימפונית אמריקאית שממוקמת בבוסטון שנוסדה בשנת 1885 כנספחת אל התזמורת הסימפונית של בוסטון, שהוקמה ארבע שנים קודם.
עיון ברשימות הנגנים של תזמורות "טיילת" או "פסטיבל", העומדות בקשר עם תזמורת סימפונית קבועה באותה קהילה, מלמד, שהנגנים הראשיים בהרכב "קל" מסוג זה תופסים על פי רוב משרה של נגן עוזר או נגן ראשי חבר בהרכב "האם". בשפה פשוטה, תזמורת הטיילת של בוסטון מתוארת כ"סימפונית של בוסטון ללא נגניה הראשיים". "גרעין העלית" של התזמורת הסימפונית של בוסטון מהווה נספח נפרד לתזמורת זו ומופיע לצד תזמורת הטיילת בשם "הנגנים הקאמריים של הסימפונית של בוסטון", הרכב בן 12 חברים, שנוסד בשנת 1964. ההסדרים האלה, והסדר דומה עם פסטיבל טנגלווד מספקים לנגנים תעסוקה לכל אורך השנה.
תולדות תזמורת הטיילת.
בשנת 1881 כתב הנרי לי היגינסון, מייסד התזמורת הסימפונית של בוסטון, על שאיפתו להעניק לבוסטון "קונצרטים של מוזיקה מן הסוג הקל יותר." תזמורת הטיילת של בוסטון נוסדה כדי להציג מוזיקה מסוג זה לקהל הרחב, והקונצרט הראשון שלה התקיים בשנת 1885. הקונצרטים נקראו "מופעי טיילת" עד 1900 ושילבו ברפרטואר שלהם מוזיקה קלאסית קלה, נעימות מלהיטי התיאטרון המוזיקלי של התקופה ומדי פעם קטע חדש. להוציא אי אילו תמורות בטעם במהלך מאה שנים, התוכנית המוקדמת הייתה דומה להפליא לתוכנית העכשווית של תזמורת הטיילת.
תזמורת הטיילת של בוסטון לא אימצה לה מנצח רשמי משלה עד 1930, כשארתור פידלר החל בתקופת כהונה בת חמישים שנה כמנצח הטיילת. הקריירה של פידלר כמנצח הטיילת הביאה לתזמורת פרסום ותהילה ברחבי העולם. פידלר לא שבע נחת מן השם שיצא למוזיקה קלאסית כמיועדת אך ורק לקהל מאזינים אליטיסטי, אריסטוקרטי, מן המעמד העליון. פידלר השתדל להביא את המוזיקה הקלאסית לקהל מאזינים רחב יותר.
הוא קבע סדרה של קונצרטים ללא תמורה בקונכייה של האספלאנאד, פארק ציבורי על חוף נהר צ'ארלס. במקביל לתביעתו הבלתי מתפשרת, שתזמורת הטיילת תנגן מוזיקה פופולרית לצד יצירות קלאסיות מוכרות, פתח פידלר נישה חדשה בתרבות הפופולרית, שעודדה "הורדה לעם" של מוזיקה קלאסית. ערים אחרות ייסדו להן תזמורות "טיילת" משלהן, אבל תזמורת הטיילת של בוסטון עודנה המפורסמת והנודעת ביותר. בניהולו של פידלר הוציאה תזמורת הטיילת הקלטות זמינות מסחרית במספר רב יותר מכל תזמורת אחרת בעולם, וסך כל המכירות של אלבומים, תקליטונים, סרטי הקלטה וקלטות שמע של הקלטותיה עולה של 50 מיליון. מכל קטעי המוזיקה שהופקו במשך השנים, היצירה המפורסמת והפופולרית ביותר היא ההפקה של פידלר ל"נסיעה במזחלת" של לרוי אנדרסון.
העיבודים רוכשי הכבוד והקליטים לאוזן באלבום "ארתור פידלר ותזמורת הטיילת מנגנים את הביטלס", שיצא בשנת 1971, פקחו עיניים רבות לסגולות המוזיקליות של לנון ומקרטני.
פידלר זכור בעיקר בבוסטון כמייסד המסורת השנתית של קונצרט הטיילת ומפגן הזיקוקים ב-4 ביולי על האספלאנאד, אחת מחגיגות יום העצמאות המקובלת ורבת הנוכחות ביותר באמריקה, שמספר הצופים בה נאמד בין 200,000 ל-500,000 איש מדי שנה.
אחרי מותו של פידלר בשנת 1979, עבר שרביט הניצוח של תזמורת הטיילת של בוסטון לידי המלחין זוכה פרס האקדמיה ג'ון ויליאמס, החל בשנת 1980. ויליאמס המשיך במסורת הטיילת של הצגת מוזיקה קלאסית לקהל מאזינים רחב, הוא יזם את הקונצרטים השנתיים "Pops-on-the-Heights" בקולג' של בוסטון והוסיף לרפרטואר שלה את ספריית המוזיקה המפורסמת שלו לסרטי קולנוע (ביניהם סרטי "מלחמת הכוכבים" ו"אינדיאנה ג'ונס").
קית' לוקהארט קיבל עליו את תפקיד המנצח הראשי של תזמורת הטיילת בשנת 1995. הוא ממשיך בתפקיד זה ומוסיף לקונצרטים נופך של התלהבות תוססת ונטייה לדרמטי. ויליאמס ממשיך להיות מנצח כבוד של תזמורת הטיילת ומנצח על שבוע של קונצרטים ברוב השנים. לוקהארט הביא אמני פופ רבים לנגן עם התזמורת, ביניהם גוסטר, איימי מאן ואלוויס קוסטלו.
אלפא אמניטין
אלפא אמניטין או α-אמניטין פפטיד לא ריבוזומלי ומחזורי של שמונה חומצות אמינו. זהו רעלן המצוי בהרבה מינים של פטריות מסוג אמנית "Amanita", דוגמת אמנית המוות, והופך אותן לכה רעילות. אלפא אמניטין מצוי גם בפטריית Galerina autumnalis. הLD50 (המינון שקוטל 50% מהאוכלוסייה הנבדקת) של האמניטין הוא כ-0.1 מ"ג/ק"ג.