במהלך תקופה זו החלה להתפשט מגפת הקורונה באירלנד. בהיותו בוושינגטון, לפני יום פטריק הקדוש, הודיע ורדקר על כוונתו לנקוט צעדים לבלום את התפשטות המגפה, כולל סגירת בתי הספר, האוניברסיטאות וגני הילדים ביום המחרת, וכולל סגירת מוסדות תרבות וביטול "כל ההתכנסויות במקומות סגורים של יותר מ-100 אנשים והתכנסויות במקומות פתוחים של יותר מ-500 איש". לאחר שהקדים את שובו לאירלנד, פנה ורדקר לאומה האירית בערב יום פטריק הקדוש בשידור טלוויזיה והציג בפניהם את תפישת הקוקונינג, כלומר, "בנקודת זמן מסוימת... נייעץ לאוכלוסייה המבוגרת ואנשים עם מחלות רקע להישאר בבתיהם למספר שבועות". נאום זה זכה לאחוזי הצפיה הגבוהים ביותר בהיסטוריה של אירלנד, לאחר שעקף את השיא הקודם שנקבע בשידור התוכנית השנתית The Late Late Toy Show ב-25% ונצפה גם ברחבי העולם.
בעקבות קריאתה של מנהלת שירותי הבריאות במרץ לגיוס כוח אדם רפואי, חידש ורדקר את רישומו כרופא והציע את שירותיו ליום אחד בשבוע.
ב-26 ביוני הוכרז שפינה גייל, פיאנה פול, והמפלגה הירוקה הסכימו על הקמת ממשלה קואליציונית, וכך הייתה זו הפעם הראשונה ששתי המפלגות הגדולות באירלנד הקימו ממשלה משותפת. כחלק מההסכם, נבחר מנהיג פיאנה פול, מיהאל מרטין כטישך עד דצמבר 2022, בעוד שוורדקר מונה כטנשטה (סגן ראש הממשלה). השניים אמורים להתחלף בתפקידים לאחר כשנתיים וחצי, וורדקר ייבחר כטישך לשארית תקופת הכהונה של הממשלה. בנוסף לתפקידו כטנשטה מונה ורדקר כשר המייזמים, הסחר והתעסוקה.
חיים אישיים.
במהלך ראיון שהעניק ורדקר לתחנת הרדיו של רשת RTÉ ב-18 בינואר 2015, יום הולדתו ה-36, הוא הצהיר פעם ראשונה באופן גלוי על היותו הומוסקסואל: "זה לא משהו שמגדיר אותי. אני לא פוליטיקאי הודי-למחצה, או פוליטיקאי רופא, או פוליטיקאי הומו. זה פשוט חלק ממי שאני, זה לא מגדיר אותי, אני מניח שזה חלק מאישיותי". ורדקר היה תומך נלהב של משאל העם לנישואים חד-מיניים. בן זוגו של ורדקר, מתיו בארט, הוא רופא בבית חולים בדבלין.
ביוני 2019, לציון יובל החמישים למהומות סטונוול, כלל המגזין הלהט"בי Queerty את ורדקר כאחד מ"האנשים החלוצים שבאופן פעיל הבטיחו שהחברה תמשיך לנוע לקראת שוויון, קבלה וכבוד לכל האנשים הקווירים".
ורדקר השלים את לימודיו בשפה האירית וקבע לעצמו גרסה בשפה זו של שמו "ליאו דה ורד" (Leo de Varad).
ורדה רזיאל-ז'קונט
ורדה רזיאל-זָ'קוֹנְט (נולדה ב-10 בנובמבר 1940) היא פסיכולוגית, סופרת, עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב בשם ורדה זילברמן, הילדה האמצעית בין שני אחים. הוריה עלו לארץ ישראל בשנת 1930 מן העיירה ידלינסק הסמוכה לעיר ראדום שבפולין. בנערותה אמה ואביה שעבדו כתופרת וכנגר, עברתו את שם משפחתם ל"רזיאל". היא למדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב ועשתה את שירותה בצה"ל במסגרת הנח"ל בקיבוצים איילת השחר ויפעת.
ב-1964 סיימה את לימודיה בחוגים לספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. תוך כדי לימודיה, עבדה בשנת 1962 כמורה לאנגלית בקיבוץ נען. בשנים 1965–1966 חיה עם משפחתה בלונדון ועבדה כמורה לתלמידי בית ספר יסודי. ב-1967 החלה בלימודי פסיכולוגיה שבסיומם קיבלה תואר ראשון בפסיכולוגיה, ובהמשך תואר מוסמך בפסיכולוגיה חברתית ותואר מוסמך נוסף בפסיכולוגיה קלינית. רזיאל-ז'קונט רשומה בפנקס הפסיכולוגים.
משנת 1969 הייתה עוזרת-הוראה בחוג לפסיכולוגיה ולימדה בקורס מבוא לפסיכולוגיה למדעי החברה. עבודת המוסמך שלה, שהוגשה ב-1974 לאוניברסיטת תל אביב, נושאת את השם: "הערכת פעילות ממניעים אלטרואיסטיים כאינטרינזית או אקסטרינזית על ידי גברים ונשים".
בשנות השבעים העבירה חוגי הורים מטעם נעמת ונשלחה להרצות בפני מטפלות ילדים בתנועה הקיבוצית. ב-1976 פרסמה את ספרה המקצועי הראשון "אני, אתה, אנחנו" שנכתב בהזמנת משרד החינוך כחוברות תרגילים למחנכים. בנוסף העבירה סדנאות בתחום יחסי אנוש בהזמנת צה"ל, שירות המדינה וחברות שונות. בשנים 1979–1986 הייתה אזרחית עובדת צה"ל בחיל האוויר הישראלי והעבירה סדנאות למפקדים בנושא מיומנויות פיקוד ויחסי אנוש.
רזיאל-ז'קונט תומכת בשיטתו של מרטין סליגמן המבוססת על מחקרים המעידים כי אנשים יכולים להתפתח במשך כל מהלך חייהם ולא בהכרח להמשיך לחיות בצל טראומות ילדות.
פעלה גם כפסנתרנית מוזיקה קלאסית והופיעה בקונצרטים. בין היתר ניגנה כסולנית את החלק הראשון מתוך הקונצ'רטו לפסנתר בלה מינור של שומאן עם תזמורת הקמפוס בניצוחה של טליה אילן. היא הופיעה גם לצד אחיה אריה רזיאל בנגינת שירים של להקת "החיפושיות".
קריירת תקשורת.
בתקופת לימודיה באוניברסיטה החלה רזיאל בכתיבת מאמרים וטורים בעיתונות. בשנת 1961 למדה בקורס לכתיבת תסכיתים לרדיו בהנחיית אמנון אחי נעמי, ולאחר מכן כתבה תסכיתים עבור "קול ישראל לנוער". בשנים 1960–1961 הייתה כתבת בעיתון "עולם האישה" (של גרשום קומרוב). ב-1972 החלה לכתוב רשימות עבור מגזין "את". במקביל, בשנת 1974 כתבה לעיתון "במחנה". ב-1979 החלה לכתוב טור קבוע בעיתון "ידיעות אחרונות". ב-1988 עברה לכתוב טור במוסף "סגול" של עיתון "חדשות", עד שהעיתון שנסגר. בהמשך, כתבה טור בעיתון "מעריב", ובשנת 1993 חזרה לכתוב במוסף "זמנים מודרניים" של ידיעות אחרונות. בשנים 1995–1996 כתבה רשימות לירחון אגודת הסופרים "מאזניים".
בתקופת לימודיה לתואר שני, ערכה את העיתון "אינטראקציה" של החוג לפסיכולוגיה.
מ-1972 ועד 1978 השתתפה במסגרת "גלי צה"ל" בצוות שענה על שאלות מאזינים בתחומי זוגיות ויחסי מין.
בשנות השמונים הגישה בטלוויזיה החינוכית את "פינת ספר" - המלצות על ספרים חדשים.
בשנת 1992 הנחתה, עם בן זוגה אמנון ז'קונט שיחות לילה דו שבועיות עם מאזינים ברשת ב' של קול ישראל עם עופר נחשון על נושאים כמו אהבה, יופי ופרידות.
בתחילת שנות התשעים הגישה ברשת א' של קול ישראל "פינת ספר" - שיחה על ספרים ישנים שראוי להיזכר בהם. במשך השנים כתבה ביקורות ספרות ב"ידיעות אחרונות", "עיתון 99", "מעריב", אתר "גיבור תרבות", מוסף ספרים של "הארץ" ועוד.
החל מ-1999 מגישה רזיאל-ז'קונט תוכנית רדיו במשך שישה ימים בשבוע, שבה היא משוחחת עם מאזינים ומייעצת להם בבעיות. התוכנית שודרה תחילה ב"רדיו ללא הפסקה" וב-2008 עברה ל"רדיו 99". בצהרי יום שישי שידרה עם בעלה תוכנית המבוססת על שיחות ביניהם ועם מאזינים. באוקטובר 2008 נקלע "רדיו 99" לקשיים כספיים ועקב רכישת התחנה על ידי "רדיו ללא הפסקה", תוכניתה של רזיאל-ז'קונט ירדה מלוח השידורים, אולם הוחזרה ב-2010.
בעקבות תוכנית הרדיו, החלה בהגשת תוכנית טלוויזיה בעלת תכנים דומים עם בן זוגה. בהמשך, השניים הנחו תוכנית נוספת בשם "סיפור הצלחה", במסגרתה אירחו אנשים שזכו להצלחה בולטת בתחומם וניסו לעמוד על שורשה של ההצלחה והמחיר שמשלמים עבורה.
לאור נוכחותה התקשורתית, זכתה רזיאל-ז'קונט לחיקויים ברדיו ובטלוויזיה והופיעה בתוכניות הומור וסאטירה בדמותה שלה. כך היה למשל בתוכניות "פרפר לילה", "שוטטות", "המתנחל", "מועדון לילה", "רק בישראל" ו"ארץ נהדרת".
בשנת 2016 הצטרפה בתפקיד ראשי קבוע לתוכנית ההומור הטלוויזיונית "חנוך דאום מחשב מסלול מחדש", בשידורי HOT.
החל מ-1976 פרסמה ספרי פרוזה ורשימות בתחום הפסיכולוגיה הפופולרית. ב-2003 התפרסם ספרה "מדברים עם ורדה", המתעד שיחות שקיימה עם מאזינים בתוכנית הרדיו.
חיים אישיים.
ב-1961, בהיותה בת 21, נישאה למשורר מאיר ויזלטיר. השניים התגרשו ב-1967 ולהם בת אחת. בשנת 1982 פגשה בסופר אמנון ז'קונט והשניים נישאו כעבור כשמונה שנים.
מודל ייעוצי.
לרזיאל-ז'קונט שיטת ייעוץ ייחודית, אשר החלה בפיתוחה במהלך לימודיה באוניברסיטה בשנות השבעים של המאה העשרים. רזיאל-ז'קונט הייתה מחלוצות המבקרים הגלויים של הטיפול והפרשנות הפסיכולוגית שהייתה נהוגה בשנים אלו, בשל מה שהיא מכנה "מידה גדולה של יומרה חסרת כסוי שהפכה להיות חלק מן המקצוע והעוסקים בו". שיטת עבודתה מבוססת על "מודל הייעוץ המיידי, הממוקד, והמעורב" במסגרתו ניתן להגיע לייעוץ בהתראות מאוד קצרות, לפגישות חד פעמיות או קבועות, ואינה דומה למודל הטיפול של "הפסיכולוג השותק" הנמנע ממתן עצות, והמתרכז בהעמקה הכרחית אל תוך העבר. לטענתה, אין טעם להשקיע זמן, מאמץ ומשאבים מיותרים בחקירות של העבר אשר לעיתים אינן תורמות לפתרון בעיות בהווה. מתנגדי תוכניות הייעוץ ברדיו אותן משדרת עשרות שנים מכנים אותה "פסיכולוגית אינסטנט". רזיאל ז'קונט, מצידה, טוענת כי היא אינה נותנת טיפול פסיכולוגי ברדיו, אלא משוחחת עם מאזינים ועונה על מכתבים מתוך הבנה ששום מאזין לא לוקח את דבריה כפשוטם ומיישם. במאה ה-21 הצטמצם הפער בין גישתה של רזיאל ז'קונט לבין גישות מקובלות של הפסיכולוגיה הממוסדת.
מחלוקות ציבוריות.
סגנונה הבוטה של ז'קונט ואופי עצותיה, כפי שהם באים לביטוי בתוכנית הרדיו שלה, שנויים במחלוקת. אוהדיה רואים בהם השתקפות של כנות ויושרה, דיבור בגובה העיניים בלשון צבעונית ורהוטה. לעומתם, מבקריה טוענים, בין השאר, שהיא תוקפנית ואלימה מדי כלפי המתקשרים אליה לייעוץ; שהיא נחפזת מדי לייעץ לאנשים להיפרד מבני זוגם ("תזרקי אותו!" הוא הציטוט שבו היא נודעת בקרבם לרעה וגם כביטוי פולחן); ושהיא מייעצת לאנשים להשתמש בתרופות פסיכיאטריות גם כשאין בכך צורך לדעת המבקרים.
האגודה לסיינטולוגיה ניהלה נגדה מערכה, שכללה תלונות לרדיו ללא הפסקה ולרשות השנייה. הוגשו נגדה תלונות להסתדרות הפסיכולוגים.