הפילוסופיה האמנותית של שטוקה הייתה לא הומוגנית – האגודה הקיפה את כל ההיבטים של תנועת פולין הצעירה, כולל הנאו-רומנטיקה, סימבוליזם, אימפרסיוניזם ואר נובו. את הפיסול ייצגו בשסטוקה קסאורי דניקובסקי, בולסלאב ביגאס, קונסטנטי לאשצ'קה וצלאב שימנובסקי. זו הייתה שעתם היפה של המודרניסטים הפולנים, כתבה ההיסטוריונית מריה פופרצ'קה, משום שהמגמות הרווחות באמנות האירופית באותה תקופה (אדוורד מונק, יוהאן אוגוסט סטרינדברג) התיישרו לחלוטין עם פסימיות קיצונית של הפולנים תחת השלטון הזר.
החברות בחברה נשמרה בחוזקה על מנת להגן על זהותה. הדבר היה חשוב במיוחד בהתחשב בכך שהאמנים הפולנים נאלצו להציג מחוץ לארצם תחת דגל הכובשים של פולין עצמה. למשל, כאשר התערוכה הבינלאומית נערכה במינכן בשנת 1892 בחרו הציירים ליצור קבוצה פולנית נפרדת, מעשה אותו כינה נציג הצאר הרוסי בוורשה בשם "פרובוקציה פוליטית" במחאתו הרשמית. כתוצאה מכך, בשנת 1900 הוכרחו הציירים הפולנים בפולין הכבושה להציג רק עם הרוסים מרוסיה.
אגודת שטוקה שרדה את שתי מלחמות עולם. עם הזמן הצטרפו אמנים בולטים רבים אחרים כמו אולגה בוזננסקה ויוזף פאנקייביץ'. תפקידה החל להצטמצם בתקופה שבין מלחמות העולם. האגודה ספגה גם ביקורת על היותה בלעדית מדי והאשימו אותה באידיאלים לאומניים. עם זאת, היא נסגרה רק תחת השלטון הסטליניסטית, בשנת 1950.
קורוץ
קוּרוּץ או ברבים קורוצים (בהונגרית: Kurucok) היו חיילים ואוהדי ההתקוממויות האנטי-הבסבורגיות בהונגריה במאה ה-17 ובמאה ה-18. חיילי צבא המורדים שהשתתפו במלחמת העצמאות של פרנץ ראקוצי נקראו כך, אף על פי שלא נעשה שימוש רשמי בשם זה. החיילים האוסטרים שהיו נאמנים לקיסר וההונגרים הפרו-הבסבורגיים נקראו על ידי הקורוצים לבאנץ או ברבים לבאנצים.
מקור המילה.
על פי הלקסיקון ההונגרי הגדול של פאלאס, "כמו כל כך הרבה מילים צבאיות אחרות בהונגרית המילה היא מהטורקים". קורודג' «khurudzs» פירושו מורד בטורקית על פי הלקסיקון, מתקומם, ובלטינית insurgens. המלומד והכומר הלותרני מתיאס בל, לעומת זאת, טען שבשנת 1514 נקראו האיכרים ההונגרים שהתכוננו למסע הצלב בשם קורוץ. לפי גרסה זו, מקור המילה הוא הלטינית מהמילים: (cruciatus, crucifer, cruciger, crux (cross) או מהמילה kreuzer הגרמני.
בשנת 1671, הביי הטורקי של אגר כינה כך את הנמלטים ההונגרים מהכלא הטורקי. לאחר מכן, המילה התפשטה במהירות וטקסטים הונגריים, סלובקיים וטורקים בין השנים 1671–1711 השתמשו בכך לציון משתתפי המרד האנטי-הבסבורגי בהונגריה ובצפון טרנסילבניה.
מעניין שפרנץ ראקוצי בעצמו לא השתמש במילה, אלא במונחים של מורדים וחסרי שביעות רצון.
תולדות הקורוצים.
תנועת אצולת קורוצים או המסתתרים (1671–1679).
הפרשה של מנהיגי האצולה של "קונספירציית ושלני" (זו הייתה קנונית אצילים הונגרים באמצע המאה ה-17 נגד מלך הונגריה ליאופולד הראשון, שהיה גם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה) התחילה למעשה את ההתקוממות. אחרי קריסת ארגון האצילים והנקמה האכזרית של הקיסר בעקבותיה אילצה את החלק בעלת המודעות העצמית ביותר באצולת האופוזיציה הפרוטסטנטית ההונגרית לפתוח במאבק מזוין. העוני גדל וכך גם מספר המסתתרים העניים. גם שכבות חברתיות נוספות השתתפו בתנועת העצמאות של האצולה. בנוסף לאחדים מהאצולה הגבוהה שנשארו פרוטסטנטים, הצטרפו אליה גם חלק מהמטיפים הפרוטסטנטים, האבירים שומרי הגבולות והאצילים העירוניים שמילאו תפקיד חשוב בתנועה. ראשית תנועתם של המתחבואם (מסתתרים) שברחו בחלקם לטרנסילבניה ובחלקם לאזורי הכיבוש שנשלטו על ידי האימפריה העות'מאנית, ניתן לייחס לאביב ולקיץ 1671.
ניתן להתוות את האירועים המרכזיים בתולדות התנועה בתקופה זו בחיפוש אחר מנהיג ובעלי ברית. אחת הבעיות המתמידות של תנועת המסתור הייתה שאלת המנהיגות. המתחבאים בחרו בתחילת אוגוסט 1672 את מיהאי טלקי למנהיגם העליון.
ב-20 באוקטובר 1676 מינה גם הנסיך מיהאי אפאפי הראשון נסיך טרנסילבניה את מיהאי טלקי כראש המתחבאים (המורדים), וקרא לוושלני (שנבחר כמנהיג ראשי על ידי קבוצת אצילים אחרת) להתפטר, אך הוא לא עשה זאת.
בהיעדר תמיכת טלקי, פאל וושלני נלחם לבדו נגד צבאות הקיסר וב-22 בנובמבר 1677 כבש זמנית את העיר באיה מארה.
המורדים - בהנהגתו של טלקי - גם הם תקפו את צבאות הקיסר בשנת 1678. הצבא בראשות מיהאי טלקי זכה להצלחות צנועות בלבד. רק הקמפיין העצמאי שהוביל מצביא שלישי, אימרה טקלי זכה להצלחה. הצלחתו זו של טקלי דחפה יותר ויותר את ושלני ואת טלקי לרקע ואף על פי שטקלי וצבאו הובסו לאחר מכן על ידי הגנרל הקיסרי גאורג סטפן רוונה ב-1 בנובמבר 1678, בדצמבר 1678, הוזמן שגריר טקלי, פאל סלאי, לווינה לנהל משא ומתן.
חיפוש בעלי ברית.
בעיה נוספת חוזרת ונשנית הייתה של תנועת המורדים (קורוצים), או ההונגרים הלא מרוצים, החיפוש אחר בעלי ברית למאבקם בהבסבורג.
ברור שהם ציפו, כפי שניתן לעקוב בקשר לשאלת ההנהגה, לתמיכתו של הנסיך מיהאי הראשון אפפי מטרנסילבניה, וחלק משמעותי מהם מצאו מקלט אצלו. לטרנסילבניה לא היה שום עניין לחזק את שלטון הבסבורג.
זה היה אך טבעי שהם יפנו גם לטורקים: מה עוד שחלק משמעותי מהם, נמלט לאזורים שנשלטו על ידי הטורקים. הטורקים היו האויבים הקדומים של ההבסבורגים. עם זאת, הם לא יכלו להתעלם מהעובדה שטרנסילבניה, כאזור ווסלות טורקית, לא הייתה יכולה לתמוך בהם בגלוי ללא אישור השער הנשגב. עם זאת - לא בלי בסיס לחלוטין - חלק משמעותי מהמורדים חשש כי תמיכת הטרנסילבנים אינה חסרת אנוכיות, אלא כדי לקדם מטרות משלהם. המורדים אם כן ביקשו לפנות ישירות לטורקים. עזרה טורקית לא הגיעה
המורדים הקורוצים קיבלו - באופן זמני - תמיכה צרפתית: הצרפתים תקפו את ההולנדים בשנת 1672 (מלחמת הולנד-צרפת שנמשכה עד 1679). בשנה שלאחר מכן צידד הקיסר ליאופולד הראשון בהולנדים, כך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, "מלך השמש", התעניין בתנועת המורדים, שכן הפעולות שהם היו צריכים לבצע היו בעורף האימפריה של הקיסר, בהונגריה העליונה, והיו עשויות לקשור כוחות אוסטריים משמעותיים. הצעד המשמעותי הבא התרחש ב-13 באפריל 1675, כאשר הגיע שליחו של שגריר צרפת, כדי לנהל משא ומתן לברית אנטי-הבסבורגית. על פי חוזה שנחתם הכוחות הצרפתיים היו אמורים להגיע לטרנסילבניה. עם זאת, ביולי 1675 החליט לואי שלא לאשרר את החוזה, מכיוון שהוא לא היה משוכנע שההוצאה משתלמת עבורו בשל היעדר הנהגה מאוחדת של המורדים.
מלחמת העצמאות של טקלי.
מלחמת העצמאות של טקלי נמשכה בין השנים 1677 לבין 1690. תקופה זו כוללת את תקופות המאבק להשגת ההנהגה של הקורוצים, זמן גיבוש ההנהגה, ובהמשך תקופות הקרבות שלחמו.
מלחמת העצמאות של ראקוצי.
מלחמת העצמאות של ראקוצי נמשכה בין 1703 ל-1711. שיטת ממשלת החצר הבסבורגית בעקבות גירוש הטורקים משטח הונגריה גרמה לטינה רחבה בהונגריה. כדי לגרש את הטורקים העניקה האומה ההונגרית 30 מיליון פורינט בצורת מס מלחמה, שאף כי כבר לא היה בו צורך הם מאלצו לשלמו במשך שנים. קרקעות שנכבשו מחדש באיכות טובה לא יושבו על ידי איכרים הונגרים, אלא על ידי מתיישבים גרמנים ומתנחלים סרבים. ההיידו (מין משטרה הונגרית) וחיילי מבצרי הגבול, ששניהם מילאו תפקיד משמעותי בגירוש הטורקים, שוחררו ונשלחו הביתה ללא אדמות או גמול כלשהו. צבא שכירי החרב האוסטרי הפך לרשות המינהלית בשטחי הונגריה, והם התנהגו לתושבים כפי שהיה מקובל בשטחים כבושים באותה תקופה. זה היה הרקע לפרוץ המרד של ראקוצי.
תרבות הקורוץ.
המוזיקה של עידן הקורוץ.
המוזיקה בעידן הקורוצים נולדה במהלך מלחמת העצמאות של ראקוצי ואחריה.
CISA (הצעת חוק)
אמיר וילסון
אמיר אחמד וילסון (באנגלית: Amir Ahmad Wilson; נולד ב-6 בפברואר 2004) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה.
וילסון נולד בעיר שרוסברי שבשרופשייר. יש לו אחות מבוגרת ממנו. מצד אמם הם ממוצא סודני. וילסון החל לשחק וללמוד משחק בלהקת תיאטרון מקומית בשם "Get Your Wigle On".
הוא ידוע מהופעותיו בתפקיד ויל פארי בסדרה "חומריו האפלים" של HBO ו-BBC, לצדה של דפני קין. עוד הוא מוכר מהופעתו בתפקיד טיורי בסדרה "מכתב למלך" של נטפליקס, ובתפקיד דיקון בסרט הקולנוע "סוד הגן הנעלם", עיבוד משנת 2020 לרומן באותו שם.
פרנץ קאופמן
פרנץ קאופמן (בגרמנית: Franz Kaufmann; 5 בינואר 1886 – 17 בפברואר 1944) היה משפטן גרמני וקורבן השואה. תפקידו בסיוע ליהודים במחתרת לשרוד במסתור בברלין במשך שנות המלחמה והוצאתו להורג מתועדים בספר "הזייפן", זיכרונותיו של סיומה שנהאוס.
קאופמן נולד להורים יהודים ב-5 בינואר 1886 והוטבל לפרוטסטנטיות. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בגדוד ה-10 של ארטילריית השדה הבווארית וקיבל, בין היתר, את צלב הברזל. לאחר שנפצע שוחרר מהצבא בשנת 1918 כסגן במילואים. הוא רכש תואר דוקטור למשפטים ומדעי המדינה ובשנת 1922 מונה למומחה בכספי ממשלה במשרד הפנים הפרוסי. מאוחר יותר היה המזכיר הראשי של משרד החשבונות הציבוריים ברייך, במשרד האוצר.
בשנת 1936, בגלל מוצאו היהודי, פוטר מתפקידו כמזכיר ראשי. כשפרצה מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, התנדב לצלב האדום אך נדחה, שוב בשל מוצאו היהודי. הוא המשיך ליהנות ממעמד מיוחס בזכות נישואיו המעורבים לאישה המסווגת ארית ומפני שגידל את בתו כנוצרית.