מאחורי המבנה הקדמי הייתה חצר ובה בור מים ואורוות. המבנה הקדמי והאחורי היו מחוברים ביניהם בגשר עילי.
אחרי מותו של ברגהיים ופשיטת הרגל של הבנק שלו נאלצה המשפחה למסור את בית ברגהיים ללורד ביוט. לאחר מכן הפך לחלק ממלון דה פראנס (Hotel de France) שפעל במקום. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שימש המבנה כמשרדה של הנרייטה סאלד ולאחר מכן הפך למלון שנקרא מלון דארוטי (Darouti's Hotel). לאחר מלחמת העצמאות שימש המבנה כמעבדות של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
התוכניות השונות להקמת קריית עיריית ירושלים ובעיקר תוכניתו של האדריכל אלפרד מנספלד הציעה להרוס מבנה זה, אולם תוכנית ניב התנגדה להריסה. המבנים הקדמיים והאחוריים שומרו וכיום מהווה חלק מקריית העירייה. הגשר בין המבנים נהרס.
צבא הפדרציה הרוסית
בניין הזואולוגיה
בניין הזואולוגיה הוא מבנה המהווה חלק מקריית עיריית ירושלים. המבנה נבנה בעשור האחרון של המאה ה-19 בסמטת יוחנן מגוש חלב, למול גן העיר. המבנה נבנה בסגנון אופייני לשלהי שלטונה של האימפריה העות'מאנית בירושלים. המבנה הוא תלת קומתי שבחזיתו שורת חנויות. שערי החנויות והחלונות של המבנה מקושתות. למבנה גג רעפים האופייני לבנייני התקופה (כנראה בשל השפעת הבנייה הטמפלרית בירושלים).
המבנה נבנה במקורו למטרות מגורים ומסחר. בתקופת המנדט הבריטי שימש המבנה כבית חולים צבאי. לאחר מלחמת העצמאות שימש המבנה את מעבדות הזואולוגיה של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, שעברו לכאן בשל חסימת הגישה לקמפוס האוניברסיטה של הר הצופים, ומכאן שמו של המבנה.
בין השנים 1988–1992 שכנו בבניין משרדי הרשות לפיתוח ירושלים, ומשרדי פרויקט הקמת קריית עיריית ירושלים (משרדי חברת מוריה, חברת רון הנדסה, ומשרדי המהנדס דן וינד).
אמנם תוכנית מנספלד להקמת קריית עיריית ירושלים הציעה להרוס את המבנה (כמו גם את יתר המבנים ההיסטוריים באזור), על אף חשיבותו ההיסטורית והארכיטקטונית הפחותה הציעו תוכניות מאוחרות יותר (תוכנית השמשוני ותוכנית ניב) דווקא לשמר את המבנה, והוא אכן שומר והפך לחלק ממבני קיריית העירייה.
במסגרת השיפוץ של המבנה נפתחו חזיתות החנויות, אשר נסתמו באבנים בעת שעבר המבנה לידי האוניברסיטה העברית, והושבה להם מטרתן המקורית.
בניין דארוטי
בניין הקונסוליה הצרפתית
בניין הקונסוליה הצרפתית (המכונה גם בית סיטון) הוא בניין שהיה ממוקם בסמטת יוחנן מגוש חלב בירושלים, למול גן העיר. הבניין, שנבנה בסוף המאה ה-19, נהרס ב-1989 במסגרת ההחלטה להקים את כיכר ספרא - כיכר עירונית גדולה במרכז קריית עיריית ירושלים.
היסטוריה.
בנייו זה, המופיע במפת ירושלים של וילסון משנת 1864, שימש את הקונסוליה הצרפתית בירושלים, והיווה חלק מהמתחם הצרפתי בירושלים.
בעת הקמתו היה הבית בן קומה אחת, שחזיתו שורה של חמש קשתות. בשלהי המאה ה-19 נוספה לבניין עליית גג האופיינית לבנייה אירופאית, בדומה לזו של בית ברגהיים). בראשית המאה ה-20 החליטה הקונסוליה הצרפתית להרחיב בשנית את הבניין ולבנות לו קומה שנייה. במסגרת עבודות ההרחבה נהרסה עליית הגג, ונוספה קומה שנייה שנבנתה בסגנון מנדטורי האופייני לירושלים (הסגנון הבינלאומי כשהוא מצופה אבן בסיתות המכונה "אבן ירושלמית"). בשנת 1930 עזבה הקונסוליה את מעונה זה ועברה לבניין חדש שנבנה במיוחד עבורה ברחוב אמיל בוטה, ובית הקונסוליה הישן הפך לבית יולדות. השם "בית סיטון" ניתן לו באמצע המאה ה-20, על שם בעלי הבניין.
אף שבמסגרת תוכנית ניב להקמת קריית עיריית ירושלים הוחלט לשמר את הבניין, המליץ האדריכל דוד קרויאנקר בשנת 1988 להרוס אותו על מנת לאפשר הקמת רחבה עירונית גדולה ופתוחה בין בניין מועצת העיר החדש לבין גן דניאל. הבניין נהרס ב-21 בספטמבר 1989, על אף התנגדות החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות שטענו כי המבנה הוא בעל ערך היסטורי ואין להרסו.
שיחזור מקום המבנה.
בתרשים זה ניתן לראות כיצד הייתה נראית הכיכר אילו לא נהרס בית הקונסוליה:
קוו ואדיס
קוו ואדיס? (מלטינית: ?Quo Vadis) הוא מונח שמשמעותו "לאן אתה הולך?". הביטוי לקוח מספר הבשורה על-פי יוחנן שבברית החדשה (יוחנן יג' 36). השימוש המפורסם ביותר הוא בספרים האפוקריפיים מעשי פטרוס, שם מסופר על מפגש בין פטרוס הנמלט מחשש שייצלב ברומא, הפוגש את ישו בויה אפיה. ״לאן פניך?״ שאל פטרוס את ישו וזה השיב: ״אני הולך כדי להיצלב שנית ברומא״. פטרוס נכלם על שביקש להימלט מהגורל שיועד לו, שב לרומא ושם נצלב. הביטוי מכוון בדרך כלל לשאול אדם לאן פניו מועדות בצומת דרכים מכריע.
הבן הבכור
הבן הבכור (ברוסית: Старший сын) הוא מחזה קומי שכתב המחזאי הסובייטי אלכסנדר ומפילוב.
עלילה.
ארקדי סאראפנוב הוא נגן קלרינט, שעלה מרוסיה לישראל יחד עם שני ילדיו: בתו נינה ובנו מישקה, ושלושתם חיים בעיר פרובנציאלית. סאראפנוב, אדם אופטימיסט ותמים, בעל חלומות גדולים, מנסה לקיים שגרת חיים נורמלית וחולם להשלים את כתיבת האורטוריה שלו, הנושאת את השם "כל בני האדם - אחים הם", עליה הוא עובד מזה שנים רבות. סאראפנוב פוטר מעבודתו בתזמורת בה ניגן, אך הוא אינו מסוגל לומר זאת לילדיו, ולכן יוצא מדי ערב לנגן בפינת הרחוב ולהיות למעשה קבצן.
נקודת המפנה מגיע כשבלילה גשום חודרים לדירתו של סאראפנוב שני צעירים נוירוטים בשם סלבה ווולודיה, המחפשים מסתור מהגשם. השניים חודרים לדירה בתואנה כי וולודיה הוא הבן הבכור של סאראפנוב. אף על פי שטענה זאת שקרית, סאראפנוב מקבל את הידיעה בכל הרצינות הראויה, ומכאן חייו של סאראפנוב, כמו גם של שני ילדיו, עתידים להשתנות ללא היכר.
על ההצגה.
המחזה נכתב ב-1968 והועלה לראשונה בברית המועצות בשנת 1969. שנתיים אחר כך זכה להצלחה רבה ברחבי המדינה ומאז ועד היום הועלה ב-44 תיאטראות ברחבי העולם. בראשית שנות האלפיים הועלתה ההצגה בישראל, בתיאטרון הספרייה. ב-2007 הועלתה ההצגה בתיאטרון גשר. לתפקיד ארקדי סאראפנוב לוהק משה איבגי, שלשם תפקידו נדרש ללמוד רוסית וללמוד לנגן על קלרינט. איבגי הצטרף להצגה לאחר שבע שנים שבהן תיאטרון גשר, המורכב מאנסמבל של שחקנים קבועים, לא צירף לשורותיו אף שחקן מבחוץ.
השחקנים - משה איבגי, מיקי לאון, יעל לוין, אורי יניב, דניאל צ'רניש, בוריס אחנוב, נטע שפיגלמן ויונתן מילר.
עיבוד - בן לוין, בימוי - לנה קריינדלין.
הצגת הבכורה הועלתה ב-7 בפברואר 2007. על תפקידו בהצגה זכה משה איבגי בפרס "איש השנה בתיאטרון" לשנת 2007.
גרטיאנוס
גרטיאנוס (נולד ב-23 במאי 359 נרצח ב-25 באוגוסט 383 בליון) היה קיסר של הקיסרות הרומית המערבית בין השנים 375 ל-383. הוא היה בנו של ולנטיניאנוס הראשון, ומונה על ידו לשמש כאוגוסטוס לצידו, לאחר מותו הפך לשליט של האימפריה המערבית, הוא איחר מלהגיע לקרב אדריאנופול בו נהרג דודו האוגוסטוס ואלנס. גרטיאנוס עסק בעיקר בלחימה בלתי פוסקת מול שבטים גרמאנים אך בסיכומו של דבר מהלכיו השגויים בפיקוד על הלגיונות הציתו מרד והוא נרצח בידי קצין מצבאו.
שלטונו הקצר הוא בעל חשיבות כנקודת ציון בעיקר בתולדות הכנסייה הנוצרית מאחר שגרטיאנוס, ביחד עם האוגוסטוס תאודוסיוס הראשון הוציאו צווים כנגד עבודת אלילים והפכו את עקרונות הנצרות שנקבעו על ידי ועידת ניקיאה לחוק ובכך קבעו כי שאר הזרמים הנוצריים הם מינות וכפירה.
קורות חייו.
רקע.
לאחר מותו הפתאומי של האוגוסטוס יוביאנוס בספטמבר 364 התכנסו מפקדי הצבא לבחור שליט חדש ולאחר שמספר מועמדים אחדים נפסלו הם החליטו לבחור בולנטיניאנוס הראשון ביום 26 בפברואר 364 שלאחר מכן בחר באחיו ואלנס כשליט לצידו שיהיה אחראי על השלטון בחלק המזרחי של האימפריה. הוא קבע את מקום מושבו במילאנו משם שלט על איטליה, גאליה, אפריקה, ואיליריה (חבל ארץ במערב הבלקן) וואלנס קבע את בירתו בקונסטנטינופול.
אוגוסטוס של האימפריה הרומית.
גרטיאנוס נולד בשנת 359 בסירמיום (סרמסקה מיטרוביצה) בנו של ולנטיניאנוס ואימו מרינה סבארה.
בשנת 367 התמנה על ידי אביו לאוגוסטוס והשניים שלטו ביחד על האימפריה המערבית. מינוי זה נחשב ליוצא דופן מאחר שבדרך כלל מינה האוגוסטוס שליט נמוך בדרגה כקיסר, מתוך כוונה שבעתיד יירש הקיסר את מקומו ויועלה לדרגת אוגוסטוס בעצמו.
בשנת 374 התחתן גרטיאנוס עם פלאביה מקסימה קונסטנטיה בתו בת ה 12 של הקיסר המנוח קונסטנטיוס השני, נישואים שקשרו את השושלת השולטת עם השושלת המייסדת של קונסטנטינוס "הגדול" מהלך שנתן לשליטים החדשים כסות של לגיטימציה והבטיח את אהדת המוני העם הרומאי ואזרחי הפרובינציות. קונסטנטיה מתה בשנת 383 מבלי לשלזוג המלכותי יהיו ילדים.
ב 17 בנובמבר 375 מת ולנטיניאנוס לפתע וגראטיאנוס הפך, בגיל 16, לשליט בפועל של האימפריה הרומית. ביום 22 בנובמבר הכריזו מפקדי הצבא של הלגיונות הרומאיים בגאליה על ולנטיניאנוס השני בנו של ולנטיניאנוס הראשון ואשתו השנייה יוסטיניה בשלב זה נשלטה האימפריה על ידי 3 אנשים שנשאו את התואר גוגוסטוס אך התקשו להחזיק במושכות השלטון והיו תלויים בהחלטות ראשי הצבא עליו פיקדו.
במהלך שנת 378 עמד גרטיאנוס בראש סדרת קרבות בגאליה ומעבר לנהר הריין שנוהלה על ידי מפקדי הצבא - חלקם מלכים של פדרציית שבטים גרמאניים.