פרק זה קובע את קיומה של הרשות המחוקקת. החלקים המרכיבים את הרשות המחוקקת הם הריבון (מיוצג על ידי המושל הכללי של אוסטרליה), הסנאט האוסטרלי ובית הנבחרים האוסטרלי. הפרק קובע את מספר החברים בכל אחד מהבתים, וקובע שחברי הבתים חייבים להיבחר על ידי ציבור הבוחרים. ציבור הבוחרים הבוחר בחברי בית הנבחרים מיוצג באופן יחסי על פי גודל האוכלוסייה, בעוד שהסנאטורים מיוצגים באופן שווה בין המדינות המייסדות, הטריטוריות ומדינות עתידיות. מספר חברי בית הנבחרים הוא כפול ממספר חברי הסנאט. פרק 1 גם קובע את קיומו של המונרך. המונרך הנוכחי של אוסטרליה היא המלכה אליזבת השנייה. תפקידה כמלכת אוסטרליה נפרד מתפקידיה כמלכתן של בריטניה ושל שאר ממלכות חבר העמים הבריטי.
פרק 1 קובע במיוחד את סמכויות הפרלמנט. החוקה לא מעניקה לפרלמנט "סמכות מוחלטת" . סעיף 51 לחוקה כולל רשימה של נושאים שבהם רשאי הפרלמנט לחוקק חוקים. מדינות אוסטרליה רשאיות גם הן לחוקק חוקים בנושאים אלו, אך חוקי הפרלמנט הפדרלי גוברים עליהם במקרה של סתירה בין שני החוקים. סעיף 52 כולל רשימה של נושאים שרק הפרלמנט הפדרלי מוסמך לחוקק חוקים הקשורים אליהם.
נושאים אחרים בהם דן פרק 1 הם זכות הבחירה והזכות להיבחר וסוגיות שונות הנוגעות לנוהלי הפרלמנט והתשלום לחבריו.
פרק 2 -הרשות המבצעת.
פרק זה קובע את קיומה של הרשות המבצעת. סמכויות הביצוע ניתנות למושל הכללי הפועל על פי עצת "המועצה המנהלת הפדרלית" . המושל הכללי הוא המפקד העליון, עם סמכות למנות ולהדיח בעלי תפקידים ברשות המבצעת, וכן בסמכותו לפזר את הפרלמנט. סמכויות אלו של המושל הכללי הן "סמכויות בלעדיות" (Reserve powers) ועל פי המוסכמות החוקתיות הן ממומשות רק בעצת ראש ממשלת אוסטרליה. ברמה הפדרלית הסמכויות הבלעדיות של המושל הכללי מומשו שלא על פי עצת ראש הממשלה רק פעם אחת, כאשר המושל הכללי ג'ון קר הדיח את הממשלה בראשותו של גוף ויטלם ב-1975.
בפרק זה מוגדר גם קיומם של כוחות ההגנה של אוסטרליה, כשבסעיף 68 מצוין שהפיקוד העליון על הכוחות מסור בידיו של המושל הכללי.
פרק 3 - בתי המשפט.
פרק זה קובע את קיומה של הרשות השופטת. סמכויות השיפוט הפדרליות מוקנות לבית המשפט הפדרלי העליון הקרוי . הפרלמנט מוסמך להקים בתי משפט פדרליים ולהקנות את הסמכות השיפוטית הפדרלית לבתי המשפט של המדינות. סעיף 75, שכיום כבר לא קיים, הגדיר בזמנו את הנסיבות שבהם ניתן היה לעתור בפני הוועדה השיפוטית של המועצה המלכותית . סעיף זה גם הגדיר את סמכויות השיפוט של בית המשפט העליון וסעיף 80 הבטיח את הזכות להישפט על ידי חבר מושבעים.
פרק 4 - פיננסים וסחר.
פרק זה דן בסוגיות מסחריות הנוגעות לאיחוד. סעיף 81 בו מגדיר את עניין ההכנסות ממסים. סעיף 90 מקנה לממשלה את הסמכות להטיל מכסים והיטלים. סעיף 92 קובע שהסחר בין מדינות אוסטרליה יהיה חופשי. סעיף 96 מתיר לממשלה להוציא כספים על פי תנאים שיוגדרו על ידי הפרלמנט. סעיף 101 קבע בזמנו את קיומה של "הוועדה הבין-מדינתית" שכבר לא קיימת.
פרק 5 - המדינות.
פרק זה דן במדינות אוסטרליה ובתפקידן במסגרת מערכת הממשל הפדרלית. סעיפים 106–108 בו מגדירים את סמכויות המדינות. סעיף 109 מגדיר את עליונות החוקים הפדרליים על פני אלו של החוקים המדינתיים במקרים של חוסר התאמה. סעיף 111 מאפשר מסירת שטחים משטחי המדינות לממשל הפדרלי. סעיף 14 אוסר על תנאי קבלה למשרות על בסיס אמונה דתית ועל מיסודה של דת מדינה.
פרק 6 - מדינות חדשות.
פרק זה מתיר את הקמתן או הצטרפותן של מדינות חדשות לפדרציה האוסטרלית, ומתיר לפרלמנט לקבוע את דרך ייצוגן של הטריטוריות. בפרק נקבע גם שגבולות המדינות ייקבעו על פי הסכמתן לפני שישונו במשאל עם.
פרק 7 - שונות.
פרק זה כולל סעיפים במגוון של נושאים. סעיף 125 בו קובע את מלבורן כעיר הבירה הזמנית של אוסטרליה, אך מגדיר שעיר הבירה הקבועה תוקם בתחומי ניו סאות' ויילס, אך במרחק שלא יפחת מ-100 מילים (160 ק"מ) מסידני. ב-1911 העבירה ניו סאות' ויילס לממשלה הפדרלית את השטח שקרוי כיום טריטוריית הבירה האוסטרלית. קנברה, שנבנתה בתחומיה של טריטוריה זו, הוכרזה כבירה הקבועה הלאומית ב-1913. סעיף 126 מתיר למושל הכללי למנות סגנים. סעיף 127 קבע בזמנו שילידים אבוריג'ינים לא ייספרו במניין התושבים לעניין הבחירות. סעיף זה בוטל במשאל עם ב-1967.
פרק 8 - שינוי החוקה.
פרק זה דן באפשרויות לשינוי החוקה. הוא קובע ששינויים בחוקה יכולים להתבצע רק באמצעות משאל עם על פי חוק. משאל עם לאומי על פי סעיף זה מצריך "רוב כפול", כלומר אישור התיקון לחוקה ברוב של כלל המצביעים באוסטרליה ושל כלל המצביעים בלפחות ארבע מהמדינות.
שבועת האמונים.
החוקה גם כוללת את נוסח שבועת האמונים שנושאים המושל הכללי וחברי הפרלמנט עם כניסתם לתפקידיהם. נוסח השבוע הוא:
על פי המוסכמות החוקתיות שבועות האמונים של ראש הממשלה, השרים והמזכירים הפרלמנטריים לא כלולים בהגדרות החוקה. בכל אופן, טקסי ההשבעה שלהם מנוהלים על ידי המושל הכללי.
מוסכמות בלתי כתובות.
מוסכמות חוקתיות הן חלק חשוב בחוקת אוסטרליה. על אף היותן בלתי כתובות, מוסכם שהן חלק ממסמך החוקה. המוסכמות החוקתיות שאובות בעיקר ממוסכמות פרלמנטריות בלתי כתובות במסגרת שיטת וסטמינסטר.
כמה מהמוסכמות החוקתיות הבולטות ביותר כוללת את כהונתו של ראש ממשלת אוסטרליה כראש הקבינט במועצה. מוסכמה חשובה אחרת היא שהמושל הכללי פועל בעצתו של ראש הממשלה.
מוסכמות בלתי כתובות במהלך הדחה.
אופיין של המוסכמות החוקתיות עורר מחלוקות במהלך הדחתה של ממשלת גוף ויטלם ב-1975. בפרשה זו ייעץ המושל הכללי, סר ג'ון קר למלכה לפטר את ראש הממשלה מטעם מפלגת הלייבור, גוף ויטלם ולמנות את מנהיג האופוזיציה מטעם המפלגה הליברלית, מלקולם פרייזר, כראש ממשלה עד לעריכת בחירות כלליות. מספר מוסכמות חוקתיות הופרו במהלך משבר זה:
פרשנות לחוקה.
תפקידו העיקרי של בית המשפט העליון של אוסטרליה הוא לפרש את החוקה. מספר עקרונות משפטיים יושמו על ידי בית המשפט בתהליך פירוש החוקה, בין השאר, עקרון הפרדת הרשויות, עקרון ריבונות המדינות ועקרון הסמכויות הבלעדיות (שכיום לא תקף).
בעוד שחוקת אוסטרליה לא כוללת מגילת זכויות, היא כוללת זכויות ומגבלות אזרחיות מסוימות. בין אלו כלולים הזכות להישפט בידי חבר מושבעים (סעיף 80) הזכות לפיצוי הוגן (סעיף 51), הזכות נגד אפליה על בסיס תושבות במדינה מסוימת (סעיף 117) והאיסור על תנאי קבלה למשרות על בסיס אמונה דתית ועל מיסודה של דת מדינה (סעיף 116).
בית המשפט העליון גם פירש מספר השלכות משפטיות חשובות במסמך החוקה. אחת מהן היא הזכות לחופש הביטוי והאחרת היא הזכות מפני שלילתת זכות ההצבעה בבחירות. שתי הדוקטרינות נסמכות על סעיפים 7 ו-24 לקוחה שעל פיהן נציגי בתי הפרלמנט של אוסטרליה "ייבחרו ישירות על ידי העם". גישות אלו אופיינו על ידי בית המשפט העליון כ"חירויות" או "ערבויות" והוא נזהר מלתאר אותן כ"זכויות משתמעות" או כ"זכויות חוקתיות משתמעות". חוקרים מסוימים טענו שההבחנה לכאורה של בית המשפט בין "זכות" לבין "חירות" היא מטעה והיא לא הרבה יותר מהבחנה סמנטית,אך המונח נותר בשימושו של בית המשפט.
תיקונים לחוקה.
תיקונים לחוקה שהתקבלו במשאלי עם.
תיקון לחוקה מצריך קיומו של משאל עם שבו הצעת התיקון תאושר ברוב של לפחות ארבע מדינות, בנוסף לרוב ברמה הארצית.
במשך השנים הוגשו 44 הצעות לתיקון החוקה באמצעות משאל עם, מתוכן רק שמונה אושרו. משאלי העם שבהן אושרו התיקונים הם:
הצעות קיימות עיקריות לתיקונים לחוקה.
כיום עומדות על הפרק כמה הצעות לתיקון בחוקה. אלו כוללים בין השאר דיונים על הכנסת מבוא לחוקה, הצעות להפיכתה של אוסטרליה לרפובליקה והוספת הכרה רשמית באבוריג'ינים.
הכנסת מבוא לחוקה.
בחוקת אוסטרליה לא קיימת הקדמה, אף על פי שסעיפי הסמכות, כפי שהתקבלו בזמנו בפרלמנט הבריטי, מהווים צורה כלשהי של הקדמה.
ההצעות ליצירת הקדמה מעוררות מחלוקות, אחד הטיעונים הוא שהכנסת הקדמה עלולה להשפיע על הפירושים של בית המשפט העליון על סעיפים אחרים של החוקה.
ב-1999 נפלה הצעת נוסח להקדמה שנכתב על ידי ראש הממשלה ג'ון הווארד במשאל עם שהשאלה השנייה בו הייתה הצעת הפיכתה של אוסטרליה לרפובליקה.
הצעות למעבר למשטר רפובליקני.
הדיונים בנוגע לשאלה אם אוסטרליה צריכה להפוך לרפובליקה מתנהלים מאז האיחוד.
בנובמבר 1999 התקיים משאל עם בו נשאל ציבור הבוחרים אם תפקידי המלכה והמושל הכללי צריכים להתבטל בחוקה ולהיות מוחלפים בנשיא. הצעה זו לא אושרה במשאל העם.
הכרה באבוריג'ינים.
מאז 1910 נשמעו קריאות לרפורמה חוקתית שתכלול הכרה באבוריג'ינים. ב-1967 בוצע תיקון בחוקה שנתן לממשלה הפדרלית את הסמכות לחוקק חוקים הנוגעים לאבוריג'ינים במדינות באמצעות ביטול המגבלה על האפשרות של הפרלמנט הפדרלי לחוקק חוקים מדינתיים. באותו משאל עם בוטלה המגבלה על הכללתם של האבוריג'ינים במניין האוכלוסייה למטרות חוקתיות שעד אז הייתה רלוונטית רק לסעיף 24. מאז הרפורמות הללו הועלו הצעות נוספות. הבטחת מושבים בפרלמנט, הכרה חוקתית בהשמעת קולם של האבוריג'ינים, והכללת עניינם של האבוריג'ינים בהקדמה המוצעת לחוקה, הן כולן הצעות שהועלו לרפורמה בחוקה האוסטרלית כדי להרחיב את ההכרה באבוריג'ינים.
בנאום "סגירת הפער" מפברואר 2020, חיזק ראש הממשלה סקוט מוריסון את עבודת מועצת משאל העם, ודחה את הרעיון כהכרה סמלית לכל היותר. הוא תמך בקריאה מצדם של האבוריג'ינים ו "לעשות שימוש בשפת ההקשבה וההעצמה". מפלגת הלייבור תמכה בהשמעת קולם של האבוריג'ינים באופן המעוגן לטווח ארוך בחוקה, וכך עשו גם מפלגות שמאל קטנות רבות.
תחנת ווסטוק