מעברם של דנטון ובכירי המועדון לזירה הלאומית פינה את הדרך לחברים צעירים יחסית, בראש ובראשונה פייר גספאר שומט וז'אק רנה אֶבֵּר, והאחרון נבחר לנשיא. הם הפכו את הקורדליירים לבסיס הכח של מה שנודע בדיעבד כסיעת האברטיסטים הקנאית שדחפה לשלטון הטרור ותבעה להחריפו ולהמשיכו. בינתיים, דנטון ודמולן דווקא התמתנו והראשון שב מפרישה קצרה מן הפוליטיקה בשלהי 1793 כדי להפוך למנהיגם של המתונים מתנגדי הטרור, "הסלחנים" (אינדולגנטים). דמולן, שהיה מסית צמא דם בימיה הראשונים של המהפכה, פתח עיתון בשם "הקורדלייר הוותיק", ששמו נועד להעמידו בניגוד להנהגת המועדון הקיימת, שמעמודיו הטיף לרגיעה. כך ניצבו יוצאי המועדון המקורי וראשיו הנוכחיים משני עבריה של המפה הפוליטית, כשרובספייר מאזן ביניהם בתווך. משניסו האברטיסטים ליזום הפיכה במרץ 1794 נעצרו ראשיהם. עריפתם בגיליוטינה של אבר וחבריו ב-24 לחודש סימנה למעשה את סופו של מועדון הקורדליירים ככח פוליטי בר-קיימא. דנטון ודמולן לא האריכו ימים (תרתי משמע) אחריהם, שכן רובספייר פנה עתה כנגדם. ה"סלחנים" הלכו כולם אל הגרדום כעבור פחות משבועיים, ב-5 באפריל.
המועדון לא נעלם כליל, וידיעות בעיתונות העידו על המשך פעילות אקראית, בהיקף קטן מאוד, בפריז וגם בכמה סניפים קטנים בערי השדה. הוא נסגר סופית ורשמית עם חיסול התארגנויות הסנקילוטים במאי וביוני 1795, לאחר כישלון התקוממות הראשון בפרריאל.
עונת 2008 בגביע ליברטדורס
עונת 2008 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-49 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל, והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-29 בינואר 2008 והתחרות הסתיימה ב-2 ביולי 2008. בתחרות השתתפו 38 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
התחרות הסתיימה בניצחון של ליגה דפורטיבה אוניברסיטריה דה קיטו, וזאת בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 38 קבוצות:
בתחילה 12 קבוצות (1 מכל המדינות המשתתפות ו-2 מארגנטינה) התחרו על 6 מקומות במשחקי הבתים.
בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-8 בתים, ושתי קבוצות מכל בית העפילו לשלב השני. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על ניצחון הוענקו שלוש נקודות ועל תיקו נקודה בודדת.
במידה ומספר קבוצות בבית סיימו עם אותו מספר נקודות, ההכרעה הייתה נקבעת לפי סדר חשיבותם של התנאים הבאים: יתרון בהפרש שערים, יתרון בשערים שנכבשו, חוק שערי חוץ, בעיטות עונשין. בסדרת הגמר חוק שערי חוץ לא בתוקף. במקומו הייתה תוספת זמן ובעיטות עונשין במידת הצורך.
הקבוצות דורגו בהתאם להישגיהן בשלב הבתים: 1-8 מנצחות הבית, 9-16 הקבוצות שסיימו במקום השני.
פריץ דלית
פריץ דלית (סאלברג) (27 באפריל 1910 – 21 בנובמבר 1973) היה רופא ישראלי, ממייסדי חיל הרפואה, ממקימי בית החולים הצבאי מספר 5, בתל ליטווינסקי, שהפך לבית חולים תל השומר,
מייסד ומנהלו הראשון של מכון הרנטגן בבית החולים תל-השומר.
קורות חיים.
דלית נולד בפרנקפורט שבגרמניה, לאביו איזידור. לאחר סיום הגימנסיה על-שם גתה התקבל ללימודי רפואה וסיימם בפרנקפורט. את עבודת הדוקטורט הגיש לאוניברסיטת ברן בשווייץ. ב-1937 קיבל את הדיפלומה. באותה שנה התחתן עם אלזה לבית דאהל (1913–2010). בשנת 1937 עלו בני הזוג לארץ ישראל. מספר שנים היה חבר קיבוץ שער הנגב (היום קיבוץ חפץ חיים). בשנת 1944 התחיל התמחות ברדיולוגיה בבית החולים בילינסון אצל פרופ' הנס סלינגר.
בשנת 1948 גויס לצה"ל, במלחמת העצמאות הוצב בבית החולים "שוויצר" בטבריה. היה ממקימי חיל הרפואה ובית החולים הצבאי מספר 5, בתל ליטווינסקי, שהפך לבית חולים תל השומר.
לפי דרישת דוד בן-גוריון עברת את שמו מסאלברג לדלית (שם משפחת רעייתו היה דאהל).
לאחר מלחמת העצמאות, מונה דלית למנהל המכון. הוא המשיך את שרותו בצה"ל עד שנת 1965, אז השתחרר בדרגת סגן-אלוף, אך המשיך לנהל את המכון כאזרח.
בשנות ה-60 דלית החליט שכל בכיר במכון יהיה אחראי על תחום הדמיה מסוים. הדמיה ב קרדיולוגיה, הדמיה בגסטרואנטרולוגיה, הדמיה בנוירולוגיה, הדמית דרכי השתן, והדמית פדיאטריה. בהמשך הונהגו בדיקות הארתרוגרפיה, (ה-CT הראשון הוכנס בשנת 1979).
באותה עת ניהל את ההוראה הרדיולוגית בשיתוף עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב במסגרת לימודי המשך של רפואה.
דלית היה בעל אוריינטציה מדעית, הוא נסע כל שנה לחו"ל כדי ללמוד וליצור קשרים עם רדיולוגים בחו"ל.
דלית ערך מחקר מקיף על המיקום השכיח ביותר להופעת הסתיידויות באאורטה (אבי העורקים). הייתה לו תאוריה שהסידן שוקע בlocus minoris resistentiae, המקומות בהן יש חולשה מרבית של הדופן, אזורים שמהם מניצים לאחר הלידה ענפים של עורקים מהאאורטה, וכן במקום של הדוקטוס ארטריוזוס. הוא גם ביצע ניתוחים באאורטות של בעלי חיים.
מתלמידיו ותלמידותיו: ד"ר אברהם שטרנברג, ד"ר נזים שהיין, שמונה למנהל מכון הרנטגן בבית החולים וולפסון, ד"ר ויקטור דויטש שכיהן כמנהל מכון הרנטגן בשיבא בשנים 1973–1979, פרופ' מאיה הרץ, שכיהנה כמנהלת מכון הרנטגן בשיבא בשנים 1979–1987, ד"ר זאן מיליטיאנו, פרופ' בנימינה מורג, ד"ר מנחם הירש שעבר למכון הרנטגן שנפתח בבית החולים סורוקה.
דלית חלה בדלקת של מסתמי הלב, אנדוקרדיטיס זיהומית. הוא נותח ב-יוסטון על ידי גדול מנתחי הלב בתקופה מייקל דבייקי, חזר לישראל, אך מת מאי-ספיקת לב בגיל 63, ב-1973.
השאיר אישה, אלזה ובן מיכאל. נקבר בבית הקברות קריית שאול
נחמה ריבלין
נחמה ריבלין (5 ביוני 1945, כ"א בסיוון ה'תש"ה – 4 ביוני 2019, א' בסיוון ה'תשע"ט) הייתה רעייתו של נשיא מדינת ישראל, ראובן ריבלין.
ביוגרפיה.
נחמה ריבלין נולדה במושב חרות, בתם של מנחם מנדי ודרורה קיילה שולמן, ממייסדי המושב. אמה, שעלתה לארץ ישראל מאוקראינה, התאלמנה כאשר נחמה הייתה כבת חמש שנים. נחמה למדה בבית הספר התיכון האזורי רופין שבעמק חפר. מסיבות רפואיות, לא התגייסה לצבא הגנה לישראל.
בשנת 1964 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום הלימודים קיבלה תואר ראשון בביוטכנולוגיה ובזואולוגיה, יחד עם תעודת הוראה במדעי הטבע. במשך שנים ארוכות עבדה באוניברסיטה העברית כמזכירה מדעית במכון למדעי החיים. תחילה עבדה כמזכירה במחלקה לזואולוגיה, ואחר כך במחלקת אקולוגיה.
לאחר יציאתה לגמלאות בשנת 2007, התמסרה ריבלין לתחום האמנות, נרשמה ללימודי תולדות האמנות (ללא תואר אקדמי), והקדישה את זמנה גם לאהבתה למחול.
כרעיית נשיא מדינת ישראל.
ריבלין נחשפה לציבור הרחב לאחר בחירות 2014 לנשיאות ישראל, במסגרתן נבחר בעלה. לאחר בחירתו, אמרה כי קשה לה להתרגל למעמד החדש. במהלך כהונתה כרעיית הנשיא פעלה למען אימהות שכולות וקידום נושאים שונים כמו איכות הסביבה וילדים פגועים.
ריבלין הייתה תומכת נלהבת של נשים וילדים. בימיה הראשונים כרעיית הנשיא, היא אירחה במשכן הנשיא כ-200 פעילי אקים במטרה לקדם את התמיכה בילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. כמסר של שלום וסובלנות, היא אירחה יחד עם בעלה תלמידים ומורים מהמרכז "" בבית הנשיא לאחר שבית הספר שלהם הוצת..
באפריל 2015 אירחה במשכן הנשיא את השקת הספר "טעם לחיים" (בהוצאת עמותת "משפחה אחת") אשר מאגד 124 מתכונים שנאספו במשך שש שנים ממטבחיהן של אימהות שכולות, אשר בחרו את המתכון למאכל האהוב ביותר על הבן שאיבדו.
בחודש מרץ 2016 נפגשה ריבלין עם 16 נשים שהותקפו מינית ושהסכימו לחשוף את סיפורן בפומבי בבית הנשיא.
בשנת 2018 ייסדה ריבלין את פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית והשתתפה בדיבוב הסרט "הדוב פדינגטון 2".
חיים אישיים.
בשנת 1971 נישאה לראובן ריבלין ולהם שלושה ילדים משותפים. לראובן ריבלין יש בן נוסף, יואל, מאשתו הראשונה. היא ליוותה אותו, הרחק מעין התקשורת והציבור, מאז בחירתו הראשונה לכנסת השתים עשרה בשנת 1988. היא התלוותה אליו לאירועים ממלכתיים וטקסים רשמיים.
פטירתה.
ריבלין סבלה במשך שנים מפיברוזיס ריאתי, וב-11 במרץ 2019 עברה השתלת ריאה במרכז הרפואי רבין, שלא צלחה. מאז הייתה מאושפזת, וב-4 ביוני 2019 (א' בסיוון תשע"ט) נפטרה.
למחרת פטירתה, הוצב ארונה בתיאטרון ירושלים והציבור עבר על פניו. היא הובאה למנוחות באותו יום, בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים. לבקשת הנשיא ריבלין נפתח טקס ההלוויה לקהל הרחב.
לוקהיד F-80 שוטינג סטאר
לוקהיד P-80 שוטינג־סטאר (באנגלית: Lockheed P-80 Shooting Star מאוחר יותר סומן F-80) הוא מטוס קרב סילוני תת־קולי מהדור הראשון שיוצר על ידי לוקהיד והיה למטוס הסילון המבצעי הראשון של ארצות הברית. פיתוח המטוס החל בשנת 1943 וראשוני המטוסים נמסרו לידי צבא ארצות הברית תוך 143 ימים וסומן P-80. למרות תקופת הפיתוח הקצרה המטוס לא ראה שירות מבצעי במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה כאשר חיל האוויר האמריקאי נהיה עצמאי, המטוס סומן כ-F-80, והיה למטוס טורבו סילון הראשון בשירותו. הניסיון שהחיל צבר עם המטוס הזה עזר לו להיכנס ל"עידן הסילון".
המטוס ראה שירות נרחב במהלך מלחמת קוריאה והוא התעלה בביצועיו על מרבית מטוסי הקרב של האויב. עם זאת, עם הופעת מטוס המיג־15 בזירה המטוס לא היה יכול להמשיך ולתפקד בתפקידי יירוט וליווי ולכן שימש בעיקר כמטוס תקיפה.
על בסיס המטוס הזה פותח ה־F-94 סטארפייר ששימש כמטוס יירוט לכל מזג אוויר. כמו כן ממטוס זה פותח ה־T-33 שוטינג סטאר שהיה למטוס אימון מוצלח במיוחד שנשאר בשירות חיל האוויר האמריקאי עד אמצע שנות ה־80.
דיפלומה