בספטמבר 1834 הופיעה אלסלר עם בלט התיאטרון של האקדמיה המלכותית למוזיקה (הידוע כיום בשם בלט האופרה של פריז, צעד שצפתה בחששות רבים על שום עליונותה של מארי טליוני על הבמה. עם זאת, אלסלר וטליוני היו רקדניות שונות בתכלית השוני, והנהלת האופרה ראתה הזדמנות לעורר עניין באמצעות חילוקי דעות בהזמנת אלסלר. טליוני הייתה , ידועה בקלילות קפיצותיה וניתוריה. ריקודה של אלסלר, לעומת זאת, התאפיין כ-danse tacquetée, הדייקנות שבה ביצעה צעדים קטנים ומהירים. הופעותיה הנחילו, מכל מקום, עוד ניצחון לאלסלר, ודעיכה זמנית לטליוני, שעל אף היותה האמנית המעולה בשתיים, לא יכלה אותו זמן להתחרות בקסמי אישיותה של הרקדנית החדשה בזירה. הדבר בא לידי ביטוי מובהק בביצוע מחול ה"קאצ'וצ'ה" (מתוך הבלט "השטן החיגר" של ז'אן קוראלי וקזימיר ז'יד משנת 1836), שם העיבה אלסלר בזוהרה על כל יריבותיה. אלסלר לא הייתה ספרדיה, אבל ביצועי ה"קאצ'וצ'ה" שלה היו חדורי אש וחושניות. המשורר תאופיל גוטייה הכתיר אותה בתואר רקדנית "פגנית" בזכות הופעותיה ב"קאצ'וצ'ה", לעומת טליוני, הרקדנית ה"נוצריה". ההצלחה של אלסלר וה"קאצ'וצ'ה" הביאה לדרישה מכל עבר לכוריאוגרפיה של עוד ריקודי בלט בגוון לאומי ספציפי. סוגי ריקודים אלה נעשו פופולריים מאוד, ואלסלר עצמה הוסיפה "קרקוביאק" פולני וטרנטלה איטלקית לרפרטואר שלה. היא זוהתה לעיתים קרובות עם סאטן ורוד ותחרה שחורה בתפקידיה כרקדנית ספרדייה נוצצת וחושנית, בניגוד בוטה לדימויים של טליוני, הסילפידה המרחפת, עדינה ומצטנעת בלבן. אלסלר הצטיינה לא רק בטכניקה, אלא גם ביכולת ביצוע דרמטי יוצאת-דופן. ביצועיה בבלטים הרומנטיים הגדולים, לרבות הסילפידה, ז'יזל ולה אסמרלדה, האירו באור חדש ומועצם את דמויותיהם הקודמות. הודות לכך תופסת אלסלר מקום של כבוד בין הבלרינות המוכשרות המכובדות ביותר של תקופת הבלט הרומנטי.
בשנת 1840 הפליגה עם אחותה לניו יורק לסיור הופעות, שארגן הנרי ויקוף, ולאחר שנתיים של הצלחה צרופה חזרו השתיים לאירופה. בתקופת שהותה בניו יורק, היה בן-לווייתה של פאני ג'ון ואן ביורן, בנו של נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן. בוושינגטון הבירה, נסגר הקונגרס כדי שאיש לא ייאלץ להחמיץ את הופעתה של מיס אלסלר.
ליליאן מור סבורה, שאלסלר הייתה "הסילפידה המהוללת ביותר מכל אלה שרקדו אי פעם את התפקיד באמריקה", ותמונת הסיום הביאה צופים רבים בקהל לידי דמעות. תיאטרון סן שארל בניו אורלינס חתם עם אלסלר חוזה לשבועיים של הופעות, בשכר של $1,000 לכל הופעה.
במהלך חמש השנים הבאות הופיעה אלסלר בגרמניה, אוסטריה, צרפת, אנגליה ורוסיה. בשנת 1845 הוזמנה להופיע עם יריבותיה מארי טליוני, קרלוטה גריזי ופאני צ'ריטו ב"פא דה קווטר" של ז'יל פרו בלונדון, אך היא דחתה את ההצעה. באותה שנה, לאחר שצברה הון רב, פרשה מן הבמה והשתקעה סמוך להמבורג. שנים ספורות לאחר זאת חתמה אחותה תרזה על חוזה נישואים מורגנטיים עם אדלברט, נסיך פרוסיה, וקיבלה את תואר האצולה "הברונית פון בארנים". תרזה התאלמנה ב-1873, ומתה ב-19 בנובמבר 1878. פאני אלסלר מתה בווינה ב-27 בנובמבר 1884.
ליליאן הארווי שיחקה בתפקידה בסרט הגרמני משנת 1937, "פאני אלסלר". לפניה מילאה תפקיד זה ליה מארה בסרט האילם "פאני אלסלר" משנת 1920.
לקריאה נוספת.
Gingerbread Man
Gingerbread Man (בעברית: איש לחם זנגביל) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, Cry Baby's Extra Clutter EP. השיר יצא לאור ב-23 בדצמבר 2015, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל הראשון והיחיד מתוך המיני-אלבום.
בנוסף לכך, יצא השיר לכבוד כ-"מתנה ממלאני מרטינז לכבוד חג המולד".
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז לבדה והופק על ידי מייקל קינן ועל ידי המפיק המוזיקלי ארתור מקארתור. את הטיזר הרשמי של השיר פרסמה מרטינז בעמוד הטוויטר שלה ב-21 בדצמבר 2015. השיר לא תוכנן לעלות לאייטונס, אך בהמשך עלה לשם.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-23 בדצמבר 2015, ביום צאתו כסינגל. האודיו צבר קרוב ל-30 מיליון צפיות בסך הכול.
Jarabe de Palo
Jarabe de Palo הייתה להקת רוק ופופ ספרדית, שמקורה באראגון וברצלונה.
היסטוריה.
הלהקה נוסדה על ידי הגיטרסט והסולן פאו דונס בברצלונה ב-1996. הסינגל הראשון של הלהקה "La Flaca" נכתב על ידי דונס כאשר היה בטיול בקובה. עם יציאתו לרדיו זכה השיר להצלחה גדולה ובעקבותיו יצא אלבום הבכורה של הלהקה בעל אותו השם כאשר La Flaca משמש כשיר הנושא של האלבום. בתחלית דרכו נחל האלבום כישלון מסחרי לאחר שהצליח למכור כ-12.000 עותקים בשבעת החדשים הראשונים לאחר צאתו, אך לאחר שהשיר La Flaca שימש כשיר לפרסומת בטלוויזיה הספרדית החל זינוק מטאורי במכירות האלבום שהצליח בצורה מסחרית ומכר כ-2 מיליון עותקים מותכם כ-600.000 בספרד וכ-300.000 באיטליה ובשנת 1997 הפך לאלבום הנמכר ביותר בספרד, והשני הנמכר ביותר באיטליה.
האלבום השני.
בתחילה היה חשש כי הלהקה תהיה הרכב של להיט אחד בעיקר בגלל ההצלחה הגדולה של הסינגל La Flaca. ב-1998 הוציאה הלהקה את האלבום השני "Depende" כאשר שיר הנושא של האלבום נושא את שמו בזהה לאלבום הראשון, האלבום נחל הצלחה מסחרית בספרד ובאיטליה עם מכירות של כ-600 אלף ו-300 אלף עותקים בהתאמה. בנוסף צעד שיר הנושא של האלבום Depende במצעד המוזיקה הלטינית של בילבורד כ-11 שבועות ודורג במצעד השנתי במקום ה-9
האלבום השלישי.
ב-2001 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי "De Vuelta y Vuelta" גם באלבום זה שיר הנושא נשא את שמו של האלבום אך האלבום הצליח פחות מהאלבום הקודם ומכר כ-200 אלף עותקים בספרד ודורג במצעד הלטיני של בילבורד במקום ה-46 לאותה שנה. הסינגל "Tiempo" שיצא יחד עם הראפר האיטלקי ג'ובאנוטי זכה להצלחה יחסית.
באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באיטליה ובין היתר קיימה מופע משותף עם סליה קרוז ולוצ'אנו פבארוטי במסגרת מופע גיוס כספים של האחרון.
האלבום הרביעי.
ב-2003 הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי "Bonito" מתוך האלבום יצאו הסינגלים Bonito שזכה להצלחה גדולה ופופולריות ו-"Ying Yang" הקצבי. האלבום נכשל מסחרית ומכר כ-60 אלף עותקים.
באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם האלבום החדש ששווק כאלבום חיובי וקצבי.
האלבום החמישי.
לקראת האלבום החמישי "1 m2" שיצא ב-2004 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף כאשר אירחה מספר אמנים כגון חורחה דרקסלר, הזמרת הקובנית "לוקרסיה" והזמרת האמריקאית כריסי היינד אך גם לאחר סיבוב ההופעות מלבד הסינגל Romeo y Julieta לא זכה האלבום להצלחה.
האלבום השישי.
באפריל 2007 הוציאה הלהקה את אלבומה השישי "Adelantando" לאחר שחודש קודם לכן הוציאה הלהקה את הסינגל "Ole" האלבום המשיך את הקו המוזיקלי של שני האלבומים הקודמים בדגש על מקצב מהיר וקטעי ראפ.
הקמת חברת התקליטים ושינוי השם.
ב-2008 החליטה הלהקה לעזוב את חברת התקליטים וירג'ין רקורדס עמה הייתה חתומה בששת האלבומים הראשונים ומכיוון שהשם המסחרי של הלהקה היה שייך לחברת התקליטים החליט הסולן פאו דונס לשנות את שמה ל"JarabedePalo" ללא רווחים בין המילים ולאחר מכן הקימה החברה חברת תקליטים עצמאית בשם "La Tronco Records". בחודש מרץ 2009 הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי "Orquesta reciclando" שהוקלט במשך שלושה ימים בחודש יוני 2008, באלבום בוצעו גרסות חדשות למספר שירים יחד עם שירים מקורים. בין היתר נכללו באלבום השירים
"La flaca","Grita" ,"Depende" ,"Agua Bonito".
האלבום זכה להצלחה והיה מועמד לשני פרסי גראמי לטיני בקטגוריות הנדסת הקול ואלבום הפופ הווקלי.
האלבום השמיני.
ב-2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף אותו החלה בתיאטרון קולוסיאום במדריד ובהמשך הופיע הלהקה בברצלונה, סביליה, ולנסיה, בילבאו, סראגוסה וויגו בספרד. ב־9 באפריל השתתפה הלהקה בפסטיבל Vive Latino במקסיקו סיטי יחד עם שאקירה, ובפסטיבל הפופ בגוודלחרה שבמקסיקו. לאחר מכן יצא הלהקה למופע נוסף ברפובליקה הדומיניקנית. ב-26 במאי 2011 ביצעה הלהקה את הקונצרט החי הראשון שלה בשידור חי באינטרנט, דרך פלטפורמת הקונצרטים Live eMe.
בקיץ 2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית, על מנת לשווק את אלבומה החדש "¿Y Ahora Qué Hacemos?". בין היתר הופיעה בסנטרל פארק בניו יורק ובוושינגטון, סן דייגו, לוס אנג'לס ובסיום הסיבוב שבה להופעה נוספת בניו יורק. הביקוש הגדול להופעות חיות היה בעיקר בקרב הציבור המקסיקני בארצות הברית. לאחר ההופעה האחרונה בניו יורק, שבה הלהקה לספרד ויצאה בסיבוב הופעות נוסף, הפעם בחבל הבסקים.
ב-14 בספטמבר 2011 הכריזה האקדמיה הלטינית למוזיקה כי האלבום "¿¿Y qué qué hacer" מועמד לאלבום הרוק הטוב ביותר בטקס גראמי הלטיני לשנת 2011. מבחינת מכירת תקליטים האלבום מכר כ-200 אלף עותקים.
הופעות ושיתופי פעולה לקראת האלבום התשיעי.