מפעילות בעבר ובהווה של ה-M8 כוללות את: אלג'יריה, אוסטריה, בלגיה, בנין, ברזיל, בריטניה, בורקינה פאסו, קמרון, קולומביה, קפריסין, אל סלוודור, אתיופיה, צרפת, גרמניה, גואטמלה, האיטי, איראן, איטליה, ג'מייקה, מדגסקר, מקסיקו, מרוקו, ניז'ר, נורווגיה, פרגוואי, פרו, פורטוגל, ערב הסעודית, סנגל, קוריאה הדרומית, דרום וייטנאם, טאיוואן, תאילנד, טוגו, תוניסיה, טורקיה, ארצות הברית, ונצואלה, יוגוסלביה וזאיר.
קנים
מדוכים וקנים
קדחת הבקתה
קדחת הבקתה (באנגלית: Cabin Fever) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2003 שבוים והופק על ידי אלי רות'. הסרט מגולל את סיפורם של חמישה בוגרי קולג' שנוסעים לבקתה בלב יער. במהלך הסרט נבחן האמון בין החברים כאשר מחלה קטלנית מתפשטת ביניהם.
עלילה.
הסרט מספר על אודות חמישה בוגרי קולג' - ג'ף, קרן, פול, מרסי וברט, ששוכרים בקתה בלב יער כדי לחגוג את סיום לימודיהם. ערב אחד הם פוגשים נווד, אשר נראה חולה מאוד, שמנסה להיכנס לבקתה ולקבל מהם עזרה רפואית. מוקדם יותר ירה ברט בנווד בטעות, והשאיר אותו למות. החבורה נתקפת פאניקה ומבריחה את האיש, שמנסה לגנוב להם את המכונית. במהלך ניסיונות הגירוש הם מציתים בטעות את הנווד, שבורח לעומק היער ונופל, כך מסתבר מאוחר יותר, למאגר המים שליד הבקתה. באותו ערב פוגשת החבורה בחור בשם ג'סטין (גרים), בעליו של כלב גדול בשם ד"ר ממבו.
לאחר שקרן שותה מים מהברז בבקתה היא נדבקת בנגיף ומפתחת את תסמיני המחלה במהירות. פול מבחין במצבה הבריאותי בבוקר שלמחרת כאשר הוא מנסה לפתות אותה ומגלה שהיא קודחת מחום, הוזה ומדממת. לאחר ששאר יושבי הבקתה מתלבטים איך לטפל בקרן, אם בכלל, הם נתקפים פאניקה שמא ידבקו אף הם במחלה ועל כן הם מחליטים לכלוא אותה באופן זמני במחסן שלצד הבקתה.
בעוד מצבה של קרן מחמיר, שאר החברים מחפשים עזרה במקורות שונים, ללא הצלחה. ג'ף וברט מתחילים להשתגע נוכח המצב, והפעולות שלהם הופכות להיות יותר ויותר לא הגיוניות. ד"ר ממבו, כעת שטני וככל הנראה חולה אף הוא, חוזר ללא בעליו ומבעית את החברים. ג'ף מחליט לעזוב את החבורה עם מאגר הבירות ובורח אל תוך היער, על מנת שלא להדבק במחלה. שאר חברי הקבוצה נדבקים אף הם במחלה לאחר ששתו ממאגר המים ובאו במגע עם אנשים חולים נוספים. ברט מראה סימני מחלה לאחר שתיקן את הרכב והוא עוזב את הקבוצה בחיפוש אחר עזרה. במהלך חיפושיו הוא מותקף על ידי כמה מתושבי העיר שחוששים מהמחלה שלו, ומחליטים להרוג אותו. באותו זמן מבחין פול באדם צף על פני מי מאגר המים ומנסה לעזור לו. הוא מגלה שמדובר בגופה של הנווד שהם שרפו ונופל עליו בבהלה. מרסי מתחילה לפתח תסמינים של המחלה לאחר קיום יחסי מין עם פול. אחוזת אמוק היא בורחת מהבקתה ונטרפת על ידי הכלב.
לאחר שננטש על ידי כל שאר החברים, חוזר פול למחסן על מנת להשיג סוף סוף עזרה רפואית לקרן. הוא מותקף על ידי הכלב אך מצליח להרוג אותו. פול ניגש למחסן ומוצא את קרן חיה בקושי, כאשר פניה וגופה אכולים לגמרי. הוא מבין שאין לה כל תקווה ולכן הורג אותה, בעזרת גרזן. באותו זמן חוזר ברט הנרדף לבקתה, ומשכנע את פול לעזור לו להתנגד לרודפיו. כאשר הם מוצאים את הבקתה, הם נכנסים והורגים את ברט בירייה, אך מיד לאחר מכן מצליח פול להרוג את שלשתם.
פול, כעת חולה גם הוא, מחפש את הדרך לעיר ומגיע למסיבה בה נוכח גם שוטר בתפקיד. השוטר הבטיח לפול לשלוח גרר לתיקון המכונית שלהם כמה ימים קודם. כאשר פול מגיע למסיבה מגואל בדם של אייל שהרג קודם לכן, מכשיר הקשר של השוטר מודיע לו על יושביה החולים של הבקתה ועל העובדה שהם הרגו מספר אנשים. השריף מורה לו שאם הוא פוגש באחד מהם, עליו לירות בו במקום. פול מותקף על ידי חברי המסיבה, אך מצליח להתנגד להם ולברוח לכביש הראשי, שם עולה בידו להשיג טרמפ לעיר.
פול מגיע לעיר ומבקש עזרה רפואית. צוות הרופאים מבין שהם לא יכולים לרפא אותו, והם מורים לשריף לקחת אותו לבית חולים גדול יותר. הפחד מהתפרצות אלימה נוספת של פול ומהמחלה שלו מנחים את השריף להשאיר את פול למות, בעמק היער.
ג'ף חוזר לבקתה ממקום המסתור שלו, והוא מוצא את המקום הרוס ומגואל בדם של כל חבריו המתים. בהתחלה נראה כי הוא עצוב, אך לאחר מכן הוא מבין כי הוא לא נדבק במחלה, לשמחתו. כאשר ג'ף יוצא מהבקתה בעודו צועק באושר, הוא נורה בידי השוטרים. גופותיהם של יושבי הבקתה נשרפות מאוחר יותר כדי להעלים את כל הראיות.
באופן אירוני, גופתו של פול, אשר נגועה במחלה, מושלכת גם היא למאגר מים. הסרט מסתיים בקטעים בהם המים המזוהמים משמשים להכנת לימונדה, ממנה שותים השריף ושוטריו. כמו כן, מוצגת שאיבת המים למכלים שיימכרו כ"מים טבעיים".
M1 (מרגמה)
M1 היא מרגמה בקוטר 81 מ"מ שהייתה בשימוש צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
המרגמה מתפרקת לשלושה חלקים עיקריים במשקל דומה, דבר המקל על הניוד. פותחה ויוצרה על ידי התעשייה הצבאית האמריקנית עבור הצבא האמריקני לפני מלחמת העולם השנייה, במטרה לספק ארטילריה צמודה לגדודי חילות הרגלים. הייתה הכלי הארטילרי הכבד ביותר שעמד לרשות חילות הרגלים והמארינס האמריקנים כנשק אינטגרלי צמוד בתקופת מלחמת העולם השנייה.
המרגמה האמריקנית פותחה על בסיס המרגמה הצרפתית ברנדט (Brandt Mortar) וזכתה לכינוי M1.
היסטוריה.
במלחמת העולם הראשונה היו חילות הרגלים האמריקנים מצוידים במרגמת חפירות בקוטר "3 (76 מ"מ) מסוג "סטוק" (Stock Tranch Mortar). למרגמה זו היו חסרונות, ובייחוד טווח מוגבל -730 מטר, ודיוק לא מספק.
לאחר המלחמה החל מתכנן הנשק הצרפתי אדגר ברנדט (Edgar Brandt) לפתח מרגמה מתקדמת יותר. הוא התבסס על מרגמת הסטוק הישנה. התוצאה הייתה מרגמה משופרת בקוטר 81 מ"מ, עם קצב אש של 18 פגזים לדקה וטווח מוגדל של 2090 מטר.
ב-1931 קנה הצבא האמריקני ארבע מרגמות בראנדט, עם זכויות ייצור והחל לייצר את המרגמה תחת השם M1, תוך הוספת מספר שכלולים.
המרגמות יוצרו בשלושה מפעלים: Watervlit Arsenal ,A.B. Farquhar ,Pullman Car Manufacture.
צורת הפעלה.
לרשות כל גדוד חי"ר עמדה מחלקת מרגמות עם 4 קנים. מחלקת המרגמות הייתה מסוגלת לייצר אש תוך זמן קצר יחסית. הן היו מסוגלות לבלום התקפות אויב בתנאים הקשים ביותר, עם יכולת ירי בזווית גבוהה למטרות שמעבר לקו הראייה בעזרת הכוונה של תצפיתן קדמי, וכן לירות למטרות ללא תצפית, לפי נקודות ציון של קואורדינטות במפה.
במקומות בהם לא הייתה גישה מרכב גורר ארטילריה, היוו המרגמות את הארטילריה הזמינה היחידה. המרגמה שהפרקה לשלושה חלקים זהים בערך במשקלם, הותקנה על מנשאי גב מיוחדים וניתן היה לנייד אותה בצורה רגלית למקומות ללא עבירות לרכב.
במחלקת מרגמות היו ארבעה כלים, והיא פעלה תחת פיקוד של קצין זוטר בדרגת סגן, עם קצין נוסף שפעל כסגנו, ועם סמל מרגמות בכיר.
כל זוג מרגמות פעלו כפלגה עצמאית בפיקוד סמל מרגמות, וכל צוות מרגמה היה בפיקוד רב-טוראי. צוות ההפעלה של מרגמה אחת כלל חמישה עד שישה לוחמים: רגם, רגם משנה, וארבעה חיילים נוספים שתפקדו כנושאי תחמושת. בנוסף לכך כללה פלגת המרגמות 10 חיילים נוספים שהיוו אבטחה וסיוע נדרש.
ביחידות המארינס המרגמות נויידו באמצעות ג'יפ שגרר עגלה שעמסה גם את התחמושת.
שימוש בצה"ל.
ערב פלישת צבאות ערב הייתה מרגמת 81 מ"מ הנשק היותר מבוקש על ידי מפקדי יישובים ומפקדי גדודים. כך למשל ביקש מפקד ניצנים לשלוח לו מרגמה אחת. למרות כוונת יצחק פונדק מפקד גדוד 53 לבצע זאת, היא לא התממשה. חטיבת הנגב ניסתה להחדיר מרגמה ליד מרדכי ב-18 במאי, אולם עקב הכיתור המצרי של הקיבוץ הפעולה לא צלחה.
בנגבה היו עד 3 ביוני 1948 שתי מרגמות, וביום זה נוספה שלישית. שלוש מרגמות אלה פגעו בצורה אפקטיבית ביותר בנושאי הברן המצריים התוקפים והיוו סיוע בעל ערך רב בבלימת הסתערויות הקרקעיות של הצבא המצרי על הקיבוץ.
ליחידות המרחביות היו מרגמות במספר רב יותר, אולם גם בהן התקן היה בהתחלה חסר.
כך למשל לגדוד 55 של חטיבת גבעתי, היו בתחילת יולי רק שתי מרגמות תוצרת תע"ש של ההגנה, ומפקד המסייעת היה עובר איתן מגזרת פלוגה אחת לאחרת ללא הפסקה. אחרי תחילת ההפוגה השנייה ב-20 ביולי, כבר עמדו לרשות הפלוגה המסייעת 6 מרגמות בתקן מלא.
כיום יש בכל גדוד חיל רגלים בצה"ל מחלקת מרגמות בפלוגה המסייעת. מחלקת המרגמות מספקת סיוע ארטילרי לשאר הגדוד.
המרגמה כנשק טרור.
עקב המבנה הפשוט יחסית, מייצרת התעשייה הפלסטינית מרגמות אשר הופעלו ומופעלות לאורך גבול רצועת עזה בעיקר כנגד יישובים ישראלים, החל מתחילת שנת 2000.
דעמת
דעמת (בשבאית:𐩵𐩲𐩣𐩩, ; בגעז: ደዐመተ, עם תנועות ዳዓማት, Daʿamat או ዳዕማት, Daʿəmat)
הייתה ממלכה באזור אריתריאה וצפון אתיופיה של ימינו, שהתקיימה בין המאות ה-8 וה-7 לפני הספירה. קיימים מקורות מידע מועטים על ממלכה זו, ונעשו מעט עבודות ארכאולוגיות אודותיה. כתוצאה מכך, לא ידוע אם דעמת הייתה קיימת כציוויליזציה לפני קיסרות אקסום או שהתפתחה לממלכת אקסום או אחת מהמדינות הקטנות בתקופה הפורוטו-אקסומית שהתפתחו לממלכת אקסום.
בירת הממלכה הייתה העיר יחא. ממלכה זו פיתחה מערך השקיה, שימוש במחרשות, גידלה דוחן, וייצרה מוצרי ברזל ונשק.