הנגיף מצליח לחדור לתא על ידי הצמדות לקולטני MHC מסוג 1 הנמצאים על קרום התא בעזרת חלבון הקפסיד VP1. מיד עם כניסתו לתא חומק הנגיף אל תוך הגרעין, שם האנזים RNA פולימראז II מזהה את הפרומוטר של האזור ה"מוקדם" שלו, ויוצר mRNA אשר עובר שחבור (Splicing) המניב את האנטיגנים T גדול ו-t קטן (large T Ag, small t Ag).
בשלב הבא, נקשר חלבון T גדול אל מקור השכפול בגנום הנגיפי ומתווך את קישורו של DNA פולימראז ממקור תאי אל האתר. כתוצאה מכך מתחיל תהליך השכפול של הגנום הנגיפי. כמו כן חלבון T גדול מקדם את שעתוק הגנים המאוחרים של הנגיף אשר מקודדים לחלבוני הקפסיד. חלבוני הקפסיד חוזרים חזרה אל תוך הגרעין מפני שתהליך האנקפסידציה, במהלכו מארז הגנום בקפסיד, מתרחש בתוך הגרעין.
התמרה סרטנית.
מספר מחקרים רומזים על הקשר של SV40 למחלת הסרטן, בהתבסס על נוכחות כמויות גדולות יחסית של מה שעשויים להיות מקטעי דנ"א של SV40 בגידולים, בעיקר בסרטן מסוג מזותליומה ממאירה ולימפומה שאינה הודג'קין. ההתמרה מתרחשת ככל הנראה על ידי עיכוב חלבון האנטי-סרטני p53 הנגרמת על ידי חלבוני T גדול
ו-t קטן של הנגיף. תפקידו של חלבון p53 היא לבצע בקרה מתמדת ולגלות נזקי דנ"א, שבעקבותיהם הוא יגרום לעצירת מחזור התא ויגייס חלבוני תיקון. אם המוטציה לא תתוקן, ידחוף p53 את התא לעבר אפופטוזה על מנת למנוע את הפיכתו לסרטני. כמו כן נמצא כי האנטיגן T גדול מסוגל לקשור ולעכב את החלבון RB
, אשר העדר פעילותו הוא גורם מוביל להתפתחות סרטן, ובעיקר רטינובלסומה.
עם זאת SV40 לא הוכח כגורם רשמי למחלת הסרטן באדם.
אהרון זאבי-פרקש
ניאמי
לי הייזלווד
לי הייזלווד (באנגלית: Barton Lee Hazlewood; 9 ביולי 1929, מנפורד, אוקלהומה - 4 באוגוסט 2007, לאס וגאס, נבדה) היה יוצר אמריקאי, כותב מילים, מפיק תקליטים וזמר בסגנון קאנטרי. נודע בקול הבריטון העמוק שלו, שהגיע לשיאו בגרסתו עם ננסי סינטרה לשיר You've Lost That Lovin' Feelin' .
ביוגרפיה.
הייזלווד גדל באוקלהומה, ארקנסו, קנזס ולואיזיאנה, מקומות בהם שהה אביו בגלל עסקי הנפט שלו. את נעוריו העביר בפורט נצ'ס (Port Neches) בטקסס, שם נחשף למסורת המוזיקלית העשירה של חוף מפרץ מקסיקו. הייזלווד למד רפואה ב"אוניברסיטה המתודיסטית הדרומית" ושירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה.
לאחר שיחרורו מהצבא, החל לעבוד כתקליטן ובמקביל התנסה בכתיבת שירים. בין להיטיו הראשונים היו "The Fool" שכתב לסנפורד קלרק. הייזלווד עבד גם עם הגיטריסט וחלוץ הרוקנרול אדי דווין ועם דין מרטין.
שירו הידוע ביותר הוא "These Boots Are Made for Walkin'" אותו כתב בשנת 1963 לננסי סינטרה שאיתה הרבה לשתף פעולה. שיר זה הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים הבריטי והאמריקאי בשנת 1966. להיט ענק נוסף שלו הוא Summer Wine שניכתב בשנת 1966 וגם אותו שר יחד עם ננסי סינטרה וזכה להצלחה גדולה מאוד. שיר זה זכה לביצוע מחודש בשנת 2004 בערוץ 1 של הטלוויזיה הממלכתית של אירלנד על ידי הלהקה האירית The Corrs יחד עם סולן להקת U2 - בונו וזכה להצלחה גדולה מאוד. יצירותיו של הייזלווד בסצנת הרוק המחתרתי מוערכות מאוד, ובוצעו על ידי אמנים כמו לינדה לונץ', פריימל סקרים, ניק קייב, Einstürzende Neubauten ובויד רייס.
בשיא הקריירה שלו בשנות ה-70 של המאה ה-20 הפתיע את מעריציו ועבר לגור בשוודיה, שם התגורר רוב העשור. על אף שהמשיך להקליט שם אלבומי סולו, כוכבו לא דרך מחדש.
שיתוף הפעולה שלו עם ננסי סינטרה וכן אלבומי הסולו שלו משנות ה-60 וה-70 זכו להערכה רבה ונחשבים לחלק מקו מוזיקלי אישי ייחודי שכונה לעיתים "פסיכדליה של קאובויז'" או "מחתרת הסכרין". רבות נאמר על קול הבריטון הייחודי של הייזלווד, המעניק לשיריו נופך ייחודי. בק צוטט אומר ש"להייזלווד קול בעל שיעור קומה דומה לשל ג'וני קאש, המאפשר לו להיות כנה ולועג בו בעת, קול כביר המפגין ניסיון, שאינו מצפה מהאנושות לשום חסד, פרט לסיגריה"
בישראל מוכר הייזלווד בזכות שירו "בבוקר של קטיפה" בביצועו של רמי פורטיס וסאלי לדרמן מהאלבום סיפורים מהקופסא, המבוסס על שירו מ-1968 בשם "Some Velvet Morning" של הייזלווד שתורגם על ידי סמי בירנבך. עוד מוכר בישראל הדואט שלו עם ננסי סינטרה "יין קיץ" (Summer Wine), שהרבו להשמיעו בתוכניות רדיו.
בשנת 2006 אובחן אצלו סרטן בכליה. הוא בקש שגופתו תישרף והאפר יפוזר באי שוודי בו נהג לכתוב את יצירותיו. בתחילת שנת 2007 פרסם אלבום נוסף בשם "Death or Cake", וכמו כן נשא את חברתו מזה כמה שנים, ג'ין קלי, לאישה.
ספרד (להקה)
ספרד (Sefarad) היא להקה טורקית ששיריה מבוססים על לחנים של שירים עתיקים בלאדינו.
הקלרינט והדרבוקה מופיעים באופן בולט במה שהם מכנים כמוזיקה אתנית-יהודית. הם שרים בטורקית ולאדינו ומדגישים כי הם הלהקה הספרדית הצעירה ביותר שאי פעם הוקמה. עד כה הוציאה הלהקה שני אלבומים שזכו להצלחה גדולה בטורקיה. בשני האלבומים ניתן למצוא שירים רומנטיים בטורקית המבוססים על לחנים מקוריים של שירי לאדינו מוכרים, שגם אותם ניתן למצוא באלבומים. בין הסינגלים המוצלחים ביותר של הלהקה ניתן למצוא שירים כמו: "Seni ne çok sevdiğimi", "Osman ağa", "Ben seni severim" ו- "Vakti geldi".
קפלאוויק
קפלאוויק () היא עיירה באיסלנד בעלת אוכלוסייה של כ-14,000 נפש. העיירה שנוסדה בתחילת המאה ה-16 ככפר דייגים, ממוקמת בדרום מערב המדינה כ-35 ק"מ מדרום מזרח לבירה רייקיאוויק. בשנות ה-60 וה-70 יצאו מקפלאויק מוזיקאים רבים, ולכן נודעת העיר גם בשם "ביטלאברין" (עיירת הביטלס) על שם להקת החיפושיות.
הבסיס האווירי הצבאי בקפלאוויק.
בסמוך לעיירה שוכן נמל התעופה הבינלאומי קפלוויק, אשר הוקם כבסיס צבאי על ידי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. הנמל שימש הן כנמל אזרחי והן כבסיס צבאי אשר שירת את כוחות נאט"ו מאז שנת 1951. איסלנדים בעלי תודעה לאומית ראו בבסיסים אלה בעיה מדינית וחברתית עבור איסלנד העצמאית. הכוחות הזרים, אם כי ידידותיים, הגנו על איסלנד חסרת הכח הצבאי אך גם נטלו ממנה ממד חשוב של ריבונות. דרישות לסגירת הבסיסים עלו מדי פעם ומהוות אבני דרך בהיסטוריה של איסלנד. בעיה נוספת הייתה שבבסיסים התגוררו חיילים אמריקנים בכמות שעלתה לעיתים על כמות הגברים הבוגרים במדינה כולה. לחיילים, שהביאו עמם תרבות זרה למנהגים השמרניים של האוכלוסייה המקומית, הייתה השפעה על מרקם היחסים בין המינים באזור דרום-מערב איסלנד ועל פער הדורות בין צעירים שנהו אחר חידושים כגון הדיסקוטקים של החיילים האמריקנים ובין דור הוריהם שראה בדבר התדרדרות רוחנית ואף סכנה קיומית עקב נישואין עם חיילים והגירה של צעירות רבות. לכן, במשך השנים הונהגו כללים מחמירים בשיתוף ממשלות איסלנד וארצות הברית שיצרו נתק בין החיילים המשרתים בבסיסים לבין האוכלוסייה האזרחית הרגילה. מאז 1951 הניבו שירותים שונים לבסיס קפלאוויק כ-10% מכלל הרווחים של הכלכלה האיסלנדית וקרוב ל-100% מכלכלתה של קפלאוויק. כ-1,000 עובדים איסלנדים (בין 1 ל-1.5 אחוז מכח העבודה) עבדו בבסיס בשנת 1994 והבסיס פירנס בשנה זו כ-2,000 משפחות באופן ישיר. בשנת 2006 נסגר הבסיס הצבאי באופן סופי.
הצצה אל הווי החיים המושפעים מבסיסי קפלוויק בשנות ה-60 של המאה ה-20 ניתן למצוא בספרו (שתורגם לעברית) של הלדור לכסנס (זוכה פרס נובל לספרות), "תחנת האטום".
לקריאה נוספת.
הלדור לכסנס, תחנת האטום, עם עובד 1973
בודהיזם במערב
הנוכחות של הבודהיזם במערב מורכבת ממפגשים שונים בין הבודהיזם לבין תרבויות בציבליזציה המערבית שהתרחשו על פני תקופה של אלפי שנים, לרוב במדינות שכנות. בעקבות התחזקות תהליך הגלובליזציה במאות האחרונות ובעיקר בעשורים האחרונים, יש חיזוק והעמקה הן של זרימת רעיונות וזרמים בודהיסטים המגיעים למערב, והן של השפעות מערביות על הזרמים הבודהיסטים המסורתיים בארצות המזרח.
היסטוריה.
המפגש המשמעותי ביותר בעבר היה כנראה זה שהחל בשנת 334 לפנה"ס כאשר אלכסנדר הגדול כבש את רוב מרכז אסיה. הסלאוקים ולאחריהם הממלכות הגרקו-בקטריות וההודי-יווניות ביססו השפעה הלניסטית חשובה באזור, אשר הייתה בקשרי גומלין עם הבודהיזם, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בצמיחה של האומנות הגרקו-בודהיסטית.
במהלך המאות ה-18 עד ה-20 נפגשו נציגים שונים של התרבות המערבית עם הבודהיזם (ימאים, חיילים וחוקרים) את חלקם סקרנה התרבות הבודהיסטית והם החלו ללמוד אותה ועליה. כחלק מהמפגש החלו היסטוריונים, תאולוגים ואקדמאים אחרים לתרגם כתבים בודהיסטיים ולפרש אותם לעיניים מערביות.
גלי הגירה, הן של סינים והודים לארצות הברית, הן של הודים לאפריקה והן של יפנים גרמו לאוכלוסיות נוספות לפגוש את התרבות הבודהיסטית ולגלות בה עניין, תוצאה של הסקרנות הייתה לעיתים החלטה על אימוץ נוהגים בודהיסטיים או אף על המרת דת.
התופעה התעצמה אחרי כיבוש טיבט על ידי סין, והגירת עשרות כהני דת (לאמות) למערב, הן לעבר קהילות בודהיסטיות קיימות והן לעשיית נפשות אצל מערביים.
בודהיזם במערב כיום.
כיום, יש מספר גדול של אנשים המתרגלים את הבודהיזם ביבשות אמריקה, אירופה ואוסטרליה, כמו גם המזרח התיכון כולל ישראל. ברובו, הבודהיזם המערבי זהה לבודהיזם במזרח אסיה, כשהוא שואל נהגים אסיאתים כמו סנגהה ומדיטציה, למרות שרוב הטקסים האסייתים לא עברו למערב. רוב המתרגלים המערביים לא רואים צורך ביצירה של הבחנה בין הסילה (קוד מוסר) או ההארה אליהם הם שואפים, לבין המטרות של הבודהיזם האסייתי. עם זאת, על הבודהיזם המערבי יש גם השפעה של מושגים המערביים של חופש המחשבה והומניזם חילוני.