פניה של יהודית מבטאים שילוב של רפיון נפש וסטייה. הראש המורם מעט מקרין תחושת גאווה, ואילו חזותה רדומה וחושנית, עם שפתיים החצויות בין התרסה לפיתוי. המבט המעומעם שלה, שמשמש גם כביטוי של הנאה, מתריס גם הוא את הצופה. הניגוד בין שיערה השחור לזוהר המוזהב של הרקע מוסיף לאלגנטיות של הציור. תסרוקתה האופנתית מודגשת על ידי המוטיבים המסוגננים של העצים הפורחים בצדדים. לבושה מעניק לצופה מבט על פלג גוף עליון חשוף כמעט לחלוטין, ורומז לעובדה שיהודית פיתתה את הולופרנס לפני שערפה את ראשו. פרנץ א. ג. סאבו מתאר זאת בצורה הטובה ביותר כ"סמל הניצחון של הארוטיות הנשית על פני האגרסיביות הגברית".
הקסם והמגנטיות עליהם יהודית הראשונה שומרת, ננטשו על ידי קלימט ב"יהודית השנייה" משנת 1909, שם היא רוכשת תכונות חדות יותר וביטוי עז ודמותה מוצגת בשלמותה, ולא רק עד המותניים. תיאור זה הוא הרבה יותר מצמרר. כאן היא מסתכלת שמאלה ולא לעבר הצופה. אף על פי שהעירום הוא יותר מפורש מבציור "יהודית הראשונה", הציור פחות אירוטי ויותר מפחיד. פלג גופה העליון המתפתל וידיה דמויות הטפרים האוחזות בראש, משווים לה מראה נקמני ולא ארוטי.
המוות בציורי יהודית של קלימט קשור לארוטיקה, לנשים ולאופן שבו הן מאיימות על גברים. גיבורת הביבליה שהצילה את עמה מידי הגבר התוקפני הופכת לדמות ארוטית שמעשיה מתרחש באמצעו של רגע אורגזמי. הציורים מציעים "משבר של האגו הגברי", פחדים ופנטזיות אלימות, כולם מסובכים במוות ארוטי, אשר נשים ומיניות עוררו אצל לפחות חלק מהגברים סביב תחילת המאה ה-20.
מערכת RNS
יהודית והולופרנס (מיכלאנג'לו)
יהודית והולופרנס (באיטלקית: Giuditta e Oloferne) הוא פרסקו מעשה ידי הצייר מיכלאנג'לו, שצויר בשנת 1508 לערך ומתאר את יהודית ושפחתה עם ראשו הכרות של הולופרנס. היצירה מוצגת בתקרת הקפלה הסיסטינית בקריית הוותיקן ברומא.
היסטוריה ורקע.
יהודית היא גיבורת ספר יהודית, מן הספרים החיצוניים למקרא שבו מתואר כיצד היא עורפת את ראשו של הולופרנס, שר הצבא האשורי, לאחר שהסתננה למחנהו כדי להציל את עמה. הציור מתאר את הרגעים שלאחר העריפה, שבהם יהודית ושפחתה נמצאות ליד אוהלו של הולופרנס.
הקפלה הסיסטינית נבנתה בין השנים 1477–1480 על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי. כחלק מקישוט הקפלה עוטרה כיפת המבנה בפרסקו. כעשור לאחר חנוכת הקפלה הופיעו על תקרת הקפלה סדקים שנוצרו כתוצאה משקיעת הקרקע באזור קריית הוותיקן. בשנת 1508 החליט האפיפיור יוליוס השני, אחינו של סיקסטוס הרביעי, לתקן את הנזק בתקרה על ידי הזמנת פרסקו חדש. המשימה הוטלה על האמן הפלורנטיני מיכלאנג'לו. ציורי הפרסקו, הכוללים את יהודית והולופרנס באחת מארבע הפנדנטיבות (חלקים משולשים הנמצאים בפינות הקפלה), הושלמו בשנת 1512.
תיאור היצירה.
הסיפור מתואר בשלושה חלקים: בחלק המרכזי רואים את יהודית ושפחתה באור מלא על רקע קיר לבן. יהודית סיימה זה עתה לערוף את ראשו של הולופרנס, המונח על מגש מתכת מעל ראשה של השפחה, והיא מכסה אותו בסדין. בחלק הימני רואים את האוהל החשוך של הולופרנס ששוכב ערום על מיטתו, זרועו השמאלית נראית מתה בעוד הימנית מתרוממת באיום. רגלו השמאלית לוחצת בעוצמה על הסדין וגורמת לו להתקמט. יהודית אינה מראה את פניה, אך מסתכלת על החזון הנורא של הגוף המעוות. לבסוף, משמאל בחושך מתואר אחד השומרים כשהוא ישן. הוא בעל גלימה ירוקה ומגן אדום.
שתי הנשים הועתקו על הפרסקו בעזרת טכניקת "ספולוורו" אחרי שתוארו בקפידה ברישום, ואילו דמותו של הולופרנס צוירה ב"יום אחד" בטכניקה של חריטת קווי המתאר בטיח הטרי. השומר נצבע אחרון וללא כל הכנה.
ראוי לציון את הניגודיות בין החלק המרכזי המואר באור מלא לחלקים הצדדיים, היוצרת תחושה של עומק מרחבי יוצא דופן. שתי הנשים מודגשות גם על ידי ניגודים כרומטיים בהירים: בבגדיהן ניתן למנות שני גוונים של כחול וצהוב, ירוק בהיר, ורוד, אדום בוהק וסגול עמום.
הפנדנטיבה מצוירת ממול לזו של דוד וגוליית. במסורת של פירנצה גם יהודית וגם דוד נתפסו כקוטלי עריצים, ושניהם נחשבו כמגיני העיר כנגד תוקפנות חיצונית.
מיצואו צוקהארה
אלקטרורטינוגרפיה
בדיקת אלקטרורטינוגרפיה (באנגלית: Electroretinography או ERG) היא בדיקה אלקטרופיזיולוגית בתחום האופטומטריה, אשר משמשת לאיתור ומיקום ליקויים בתפקוד רשתית העין.
הבדיקה משמשת למטרת אבחון בבתי חולים ובקהילה עבור מטופלים שמדווחים על ירידה בראייה, מטופלים עם חשד למחלות תורשתיות במערכת הראייה, וכבדיקה ראשונית עבור מטופלים המועמדים לניתוחים מורכבים.
מבנה הרשתית.
תהליך הראייה בגוף כולל המרה של גירוי ראייתי לאותות חשמליים, אשר מעובדים במוח לתמונות. החלק האופטי של העין מורכב מקרנית ועדשה, אשר תפקידם הוא למקד קרני אור על הרשתית. רשתית העין האנושית מכילה הרבה תאים קולטי אור בשם פוטורצפטורים. פוטורצפטור הוא שם הן עבור הקולטנים העצביים הרגישים לאור והן עבור התאים המכילים אותם. הפוטורצפטורים ברשתית אחראיים על המרת קרני האור לאותות חשמליים, ועל ידי כך מתבצע עיבוד ראשוני של המידע החזותי המתקבל. אותות חשמליים אלו יעברו דרך תאי העצב של הרשתית אל עצב הראייה ומשם לאזור האחראי על ראייה במוח, שם יעובדו האותות החשמליים לתמונות.
תעלות נתרן ואשלגן בפוטורצפטור נפתחות בסביבה חשוכה, וכך נכנסים יונים חיוביים של נתרן לחלק החיצוני של הפוטורצפטור. כדי לא ליצור מטען בפוטורצפטור, יוצאים במקביל גם יונים שלייליים של אשלגן מהחלק הפנימי של הפוטורצפטור, וכך נוצר ברצפטורים זרם יונים שנקרא "זרם חושך". בסביבה מוארת, הזרם מפסיק כיוון שתעלות היונים נסגרות (היפרפולריזציה). פוטורצפטורים מאורגנים ברשתית במקביל, כך שזרמי החושך הנוצרים מהם גם הם מקבילים, ומתחברים לזרם חוץ תאי רדיאלי.
בחושך נמדדת הפעילות החשמלית כמתח. המתח של זרמי החושך נחשב שלילי כיוון שהוא נוצר מיונים שיוצאים ונכנסים לפוטורצפטור. כאשר הפוטורצפטור נמצא בסביבה מוארת היונים מפסיקים לצאת (זרמי החושך נעצרים) והמתח עולה ל-0.
אופן ביצוע הבדיקה.
אלקטרורטינוגרפיה מודדת את הפעילות החשמלית של מגוון תאים ברשתית בתגובה לגירוי אור, ביניהם פוטורצפטורים (קנים ומדוכים) תאים בפנים הרשתית (דו-קוטביים ואמקריניים) ותאים גנגליונים.
הבדיקה עצמה כוללת רישום של שינויי הפוטנציאל החשמלי ברשתית העין כתוצאה מגירוי האור. ניתן לאבחן מחלות שונות ברשתית העין באמצעות בדיקה זו, על ידי בחינת שינויים בדפוסי התגובה הרגילים של הרשתית. במהלך הבדיקה בתצורת Monopolar configuration מניחים אלקטרודה אחת על הקרנית ואחת על העור (לחי או עפעף) או בתצורת Bipolar configuration ששתי האלקטרודות על העין. ברוב המקרים שמים את המטופל בחדר חשוך לתקופת התאקלמות (adaptation) לחושך. הבדיקה עצמה היא חשיפת המטופל להבזקים של אור.
סוג אחד של בדיקת אלקטרורטינוגרפיה נקרא Full field ERG (לרוב ידוע בשם Ganzfeld) ומשמש בעיקר עבור בדיקת תפקוד כלל הרשתית, לצורך אבחון מחלות רשתית ניווניות תורשתיות, עיוורון לילה, צמצום שדה ראייה או הערכת תפקוד הרשתית לפני ניתוחים מורכבים.
הבדיקה מתבצעת באמצעות חשיפת המטופל להבזקי אור בתנאי תאורה באמצעות האלקטרורטינוגרם, ולאחר מכן רישום בתנאי חושך. האלקטרודה מאפשרת לרופא למדוד את התגובה החשמלית של הרשתית לאור. התגובות המתקבלות בסביבה מוארת מגיעות בעיקר מאזורי ה-cones (תאי מדוך) ברשתית האחראיים על ראיית יום, ואילו התגובות המגיעות בסביבה חשוכה מגיעות מאזורי ה־rods (תאי קנה) ברשתית האחראיים על ראיית לילה.
המידע מן האלקטרודות מועבר למגבר, משם למעבד אשר מפענח את המידע כפונקציה של מתח וזמן, ואז מועבר להצגה במוניטור. גלי ה־a הם חיוביים ומייצגים את הסטייה השלילית הראשונית של הבזק האור. הם מיוצרים על ידי הפוטורצפטורים בלבד ובודקים את תגובת ה־rods וה־cones. גלי ה־b שמגיעים מיד לאחר מכן, מיוצרים על ידי הפוטורצפטורים, תאי ה־bipollar ותאי ה־muller. הם מיצגים סטייה חיובית והאמפליטודה שלהם מייצגת את יכולת הסתגלות העין לאור. ה-Ops-oscillatory potentials מייצגים את פעילות התאים האמקריניים שעובדים במקביל לתאים הבי-פולאריים ולתאי הגנגליון, וה-Photopic Negative Response שקשור לתאי הגנגליון ולתאים האמקריניים. בנוסף קיימים, גלי c הקשורים לשכבת ה-ERP וגלי d הקשורים ל-off bipolar cell.
סוג נוסף של בדיקה נקרא Multifocal ERG בדיקה זו תתבצע באמצעות גירויי אור מהבהבים בקצב גבוה, ותשמש לבדיקה של הרשתית המרכזית (mucula), לצורך אבחון של גלאוקומה, פגיעה ממוקדת מקולרית או נזקי שימוש מתרופות.
הבדיקה אינה מסוכנת אך במקרים נדירים תיתכן שריטה של הקרנית עקב הבדיקה, בה ניתן לטפל בקלות יחסית.
כיוון שנשימה, פעילות הלב, ותנועת השרירים גם פועלים על בסיס זרם/מתח חשמלי, הם יוצרים רעש על הבדיקה. רעש זה הוא אקראי, וכאשר עושים הרצות רבות של הבדיקה, והמעבד מחשב ממוצע, אז הרעש מתבטל, ונותרים הגלים המובהקים המאפיינים את הבדיקה.
הבחנה בין פגיעה בראיית לילה לעומת פגיעה בראיית יום.
תאי מדוך אחראים על הפעילות בסביבה פוטופית (סביבת אור חזק) ועל כן אחראים על ראיית יום. תאי קנה אחראים על הפעילות בסביבה סקוטופית (סביבה חשוכה) ועל כן אחראיים על ראיית לילה. ניתן להבדיל בין פגיעה בראיית יום או פגיעה בראיית לילה באמצעות שלושה מדדים באלקטרורטינוגרפיה:
את בדיקת האלקטרורטינוגרפיה מתחילים בסביבה חשוכה, ומגבירים את האור בהדרגתיות עד הגעה לדרגת תאורה חזקה. כך ניתן לבדוק הן את תגובת תאי הקנה והן את תגובת תאי המדוך.
אבחנות.