חסידים מספרים כי לחיה מושקא היה תפקיד בתהליך הכתרתו של בעלה כאדמו"ר חסידות חב"ד, לאחר שאביה נפטר פנו זקני החסידים לבעלה שייקח על עצמו את עול הנשיאות והוא סירב במשך שנה, עד ל-י' בשבט ה'תשי"א 1951 ועל פי גרסה מסוימת הוא נעתר בסופו של דבר לאחר שאמרה לו "לא ייתכן ששלושים שנות ההקרבה והמסירות של אבי ירדו לטמיון". כאשר התקשרה למשרד המזכירות לבקש את הרבי נהגה להציג את עצמה כ"גברת שניאורסון מפרזידנט סטריט". כשהוקם ארגון נשי ובנות חב"ד הוזמנה שניאורסון לעמוד בראשו, אך סירבה לתפקיד.
היה לה חלק בניצחון במשפט הספרים, כשהעידה בביתה לטובת אגודת חסידי חב"ד העולמית אמרה: "אבי (הרבי) והספרים שייכים לחסידים". בפסק הדין הורה בית המשפט לבארי גוראריה להחזיר את הספרים לספריית חב"ד.
שניאורסון נפטרה במרכז הרפואי 'קורונל' במנהטן בכ"ב בשבט ה'תשמ"ח, 1988 בגיל 86 לאחר מחלה קצרה. נקברה בחלקת חב"ד בבית הקברות מונטיפיורי שבקווינס, בסמוך לקברי סבתה ואמה, מול אוהל חב"ד לובביץ', שבו קבורים בעלה ואביה.
הנצחה.
בתוך ימי השבעה החלו לכתוב ספר תורה לעילוי נשמתה, במעמד רבנים ונציגות ארגון נשי ובנות חב"ד.
בעלה ייסד קרן צדקה על שמה, בשם "קרן חמ"ש" (חיה מושקא שניאורסון). באדר ה'תשמ"ח הונחה אבן הפינה לקמפוס חמ"ש של "בית רבקה" בניו יורק. זהו בית-הספר הגדול בעולם של בנות חב"ד. עשרות בתי ספר ומוסדות חינוכיים נוספים קרואים על שמה, ובקרב חסידי חב"ד מקובל מאוד לקרוא לבנות בשמה.
בכ"ה באדר תשמ"ח (יום הולדתה) הכריז הרבי על "מבצע יום הולדת" לעילוי נשמתה, ובמסגרתו עודד אנשים, נשים וילדים לציין את יום הולדתם בקבלת החלטות טובות, עריכת התוועדות עם רעים, הוספה בתפילה, בלימוד תורה ובמעשים טובים ועוד.
בכל שנה בסמיכות ליום השנה שלה מתקיים בשכונת קראון הייטס כינוס השלוחות העולמי.
אגוז ברזיל
סרז'יניו
סרז'יו קלאודיו דוס סאנטוס (בפורטוגזית: Sergio Claudio dos Santos; נולד ב-27 ביוני 1971 בריו דה ז'ניירו), הידוע בשם סרז'יניו הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק כקשר שמאלי וכמגן שמאלי. הוא ידוע בעיקר על תקופתו במועדון הכדורגל האיטלקי מילאן. סרז'יניו גם שיחק במדי נבחרת ברזיל.
סרז'יניו החל את קריירת הספורט שלו בברזיל במספר מועדונים בברזיל, ביניהם אינטפרונה ופלמנגו, אך החליף מועדון כל שנה. לבסוף מצא את מקומו במועדון סאו פאולו, מהמועדונים הבכירים בברזיל. סרז'יניו שיחק בסאו פאולו שלוש עונות ובעקבות הופעותיו שם אף זומן לנבחרת הכדורגל הברזילאית ב-1998.
ב-1999 עבר סרז'יניו לקבוצתו הנוכחית מילאן. סרז'יניו לא הירבה לשחק במילאן, בה שיחק בעיקר כמחליף. סרז'יניו זכה עם מילאן ב-2003 בליגת האלופות והיה אף הראשון להבקיע פנדל בבעיטות ההכרעה, לאחר שהמשחק הסתיים ללא הכרעה. בגמר הטורניר ב-2005 היה שותף להפסדה של מילאן, כאשר המשחק הגיע פעם נוספת להכרעה בבעיטות עונשין. באותו משחק סרז'יניו החמיץ את הבעיטה.
הופעתו הידועה ביותר הייתה בדרבי של מילאנו ב-2001 בו ניצחה קבוצתו מילאן את יריבתה אינטר 6-0.
בקיץ 2008, לאחר 9 שנים במועדון האיטלקי, הודיע סרז'יניו על פרישתו מכדורגל.
ניקולס בורדיסו
ניקולס אנדרס בורדיסו (ספרדית: Nicolás Andrés Burdisso; נולד ב-12 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת המגן, וכיום מנהל ספורטיבי בקבוצת נעוריו בוקה ג'וניורס.
קריירה.
בורדיסו החל את הקריירה שלו בקבוצה הארגנטינאית בוקה ג'וניורס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כבר בגיל 17 ובמהרה הפך להיות לשחקן הרכב קבוע ולאחד מכוכבי הקבוצה. הוא שיחק בקבוצה במשך 5 שנים, במהלכן שיחק ב-102 משחקים והבקיע 3 שערים. עם בוקה זכה בורדיסו בשתי אליפויות, 3 פעמים בגביע הליברטדורס ופעמיים באליפות העולם לקבוצות.
ב-2004 עזב בורדיסו את בוקה וחתם על חוזה ל-4 שנים עם מועדון הכדורגל האיטלקי אינטר מילאנו, תמורתו קיבל כ-3.5 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בקבוצה נאלץ בורדיסו לבלות את מרבית זמנו בארגנטינה ליד מיטת בתו שחלתה בלוקמיה. ב-2006 האריך את החוזה בשנה נוספת. ב-2007, בעת משחק בין אינטר לולנסיה במסגרת ליגת האלופות נקלע בורדיסו לקטטה בין צוותי הקבוצות, במהלכה שחקן ולנסיה דייוויד נאברו הכה אותו ושבר את אפו.
למרות ההערכה המקצועית הגדולה, מתקשה בורדיסו לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, הוא יכול לשחק בכל עמדה בהגנה אם כי עמדתו המקורית היא כבלם.
בורדיסו שייך לדור הזהב של הכדורגל הארגנטינאי בגילאי הנוער, הוא זכה עם הנבחרת הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 2001.
בורדיסו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בינואר 2003 במשחק הידידות של ארגנטינה מול הונדורס. הוא היה שותף לזכייה בזהב האולימפי באולימפיאדת אתונה (2004). הוא זומן לסגל ארגנטינה למונדיאל 2006 וגילה יכולת טובה במשחקים בהם הוא שיחק. עם פרישתו של רוברטו אז'אלה מהנבחרת עלה שמו של בורדיסו כאחד מיורשיו.
גדעון מנטל
גדעון אלג'רנון מנטל (אנגלית: Gideon Algernon Mantell; 3 בפברואר 1790 - 10 בנובמבר 1852) היה גינקולוג, גאולוג ופלאונטולוג בריטי. נחשב לראשון שגילה מאובנים המזוהים עם דינוזאור, שיני איגואנדון.
נעוריו והקריירה הרפואית.
מנטל נולד בעיר לואיס שבמחוז ססקס שבאנגליה. ב-1805 החל את הכשרתו כמנתח וב-1811 התקבל כחבר החברה המלכותית למנתחים. ב-1816 התחתן עם מרי אן וודהאוס ופתח קליניקה פרטית. מנטל שימש כרופא נשים מסור וטיפל בעשרות חולים ביום. באחד הימים בעת זמן מגפת טיפוס שפקדה את האזור, מספר מטופליו היומי הגיע אף לשישים. הגם שהיה עסוק רוב היום ברפואה, בילה את זמנו הפנוי בעיסוק בתחביב האהוב עליו: גאולוגיה. לאחר מאמץ ממושך ולילות ללא שינה פרסם מנטל ב-1813 את מאמרו הראשון אודות הגאולוגיה של האזור.
מחקר גאולוגי.
בהשראת גילויה המרעיש של מרי אנינג, של מאובן מבעל חיים שנראה כקרוקודיל ענק (מאוחר יותר זוהה כאיכטיוזאוריה) החל מנטל להתעניין במחקר המאובנים הרבים שהחלו להתגלות באזור מגוריו. רוב המאובנים שגילה בהתחלה נאספו מתוך משקעי קירטון והשתייכו לבעלי חיים ימיים מתקופת הקרטיקון העליון. ב-1819 מנטל החל לאסוף מאובנים ממחצבה ליד העיר קוקפילד שזוהו כבעלי החיים היבשתיים הראשונים להתגלות באנגליה מתקופת הקרטיקון התחתון. ב-1820 החל למצוא עצמות גדולות במיוחד באזור וב-1822 מעט לפני פרסום ספרו הראשון מצא מספר שיניים בגודל חסר תקדים (יש הטוענים שנמצאו על ידי אשתו) וממוצא לא ידוע.
ב-1821 מנטל החל לכתוב את ספרו הראשון על הגאולוגיה של ססקס. הספר זכה להצלחה מידית וכבר עם פרסומו נוצרה רשימת הזמנות של מאתיים קונים, ביניהם ארבעה עותקים למלך ג'ורג' הרביעי. מנטל שלח את השיניים הגדולות שמצא לגאולוג הצרפתי הנודע, ז'ורז' קיווייה, אך הוא פטר אותן כשיני קרנף, דבר שגרם גם למדענים אחרים לפקפק בתאוריה של מנטל שלפיה היו אלה שרידי לטאה צמחונית מעידן הזוחלים הקדום. מנטל לא התייאש והגיע למוזיאון כדי להשוות את השיניים לאלה של בעלי חיים אחרים. לתדהמתו, גילה שהן דומות מאוד לשיני איגואנה, לבד מהעובדה שהן גדולות פי 20. מכאן הסיק מנטל כי לא רק שמדובר בזוחל קדום אלא אף חישב את ממדיו העצומים ושיער כי אורכו הגיע למאה מטר. לאחר זמן צומצמה ההשערה ל-18 עד 30 מטר, עדיין גדול יותר מכל זוחל מוכר.
הכרה.
מנטל ניסה - ללא הועיל - לשכנע את עמיתיו כי השיניים שייכות לעידן המזוזואיקון על פי שכבות האבן שהיו משוקעות בהן. כשהוכח לבסוף שמנטל אכן צדק, הוא קרא לזוחל הקדום בשם איגואנוסאורוס ואחר כך, בעקבות הערות מעמיתים, שינה לשם הנוכחי איגואנדון.
שנים אחר כך אסף מנטל די ראיות כדי להראות שרגליו הקדמיות היו קצרות בהרבה מהאחוריות, דבר שמוכיח כי לא הלך על ארבע. הוא המשיך במחקריו על האיגואנדון והראה כי מאובנים אחרים שייכים אף הם למין זה. אחרי שזיהה מין נוסף של דינוזאור בשם הילאוזאורוס, כבר הפך לשם דבר במחקר זוחלים פרהיסטוריים.
שנותיו המאוחרות.
ב-1833 עבר מנטל להתגורר בעיר הקיט ברייטון, אך המרפאה שלו החלה להתדרדר ועמדה בפני פשיטת רגל. העירייה החליטה להפוך את ביתו, על שלל המאובנים שבו, למוזיאון, אך מאמץ זה נכשל אף הוא, עקב מנהגו של מנטל לוותר למבקרים על דמי הכניסה. מחוסר ברירה הציע מנטל את כל אוסף המאובנים שלו למכירה למוזיאון הבריטי, וב-1838 קיבל עבורו 4,000 פאונד. הוא עבר לדרום לונדון, שם המשיך את עבודתו כרופא.
מרי מנטל עזבה את בעלה ב-1839. באותה שנה היגר בנם, וולטר, לניו זילנד ובהמשך אף שלח משם מאובנים לאביו. בתם חנה נפטרה ב-1840. מנטל עצמו היה מעורב בתאונת כרכרות קשה ב-1841, בה נגרם נזק בלתי הפיך לעמוד השדרה שלו. אף על פי שהיה כפוף וסבל מכאבים כרוניים, הוא המשיך במחקר הזוחלים המאובנים ופרסם מספר מאמרים וספרים עד מותו. ב-1844 עבר דירה שוב וב-1845 החל להשתמש באופיום כמשכך כאבים.
ב-1852 נטל מנטל מנת יתר של אופיום שבעקבותיה מת לאחר מספר שעות של תרדמת. תרם את גופתו למדע ועמוד השדרה העקום שלו הוצג בבית הספר לרפואה של החברה המלכותית. המיצג היה שם עד מלחמת העולם השנייה, אז אבד כנראה בעקבות הפצצות הגרמנים על העיר. בשנת 2000 כהכרה לתרומתו למדע הפלאונטולוגיה הוקמה אנדרטה לזכרו במקום שבו מצא את שיני האיגואנדון הראשונים. מנטל קבור בבית הקברות ווסט-נורווד.
אסטבן קמביאסו
אסטבן מתיאס קמביאסו (בספרדית: Esteban Matías Cambiasso; נולד ב-18 באוגוסט 1980 בבואנוס איירס, ארגנטינה), המכונה "קוצ'ו" (Cuchu), הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר. קמביאסו מפעיל יחד עם בן ארצו, חבייר זאנטי, מרכז ספורט לילדים בעיר מילאנו. קמביאסו מחזיק בדרכון איטלקי.