עם שיווקו של האלבום "Schizophrenia" על ידי חברת Roadrunner Records, ספולטורה הגיעה לקהל מעריצים נוסף. לאחר מכן יצא האלבום "Beneath the Remains" ובעקבותיו מסע הופעות ארוך באירופה. עד שהוציאה ב־1991 את האלבום "Arise", ספולטורה הפכה לאחת הלהקות המוערכות של שנות ה־90. למרות הצלחה פחותה בציבור הכללי, אלבומם הבא "Chaos A.D" היה להצלחה בקהילות המטאל, וגם שילב צליל של פאנק רוק לראשונה. מגמה זו המשיכה עם התקליט "Roots" שיצא ב-1996, בו הלהקה המשיכה להמציא ולהתנסות בשילובים של מטאל ואלמנטים ממוזיקה ברזילאית ואינדיאנית. בנוסף הושפעה הלהקה מלהקת הרוק הפסיכדלי הברזילאית אוס מוטנטס, אשר הוקמה בסאו פאולו באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. ספולטורה אף ביצעה גרסת כיסוי לשיר של המוטנטים בשם "A hora e a vez do cabelo nascer" (מפורטוגזית: "העת לשיער לגדול").
אך למרות הכל, בשיא ההצלחה של ספולטורה, סדרה של אירועים גרמו לפירוקה. ב־1996 מעט לפני שהלהקה הייתה אמורה לנגן בפסטיבל מטאל באנגליה, נודע לגלריה, אשתו של הסולן מקס קאוואלרה, שהייתה גם אמרגנית הלהקה, על מות בתם בתאונת דרכים. מקס ואשתו עזבו את הלהקה וחזרו לאמריקה, והלהקה נאלצה להופיע לראשונה בהרכב חסר. מקס קאוואלרה ראה זאת כבגידה ועזב בסופו של דבר לגמרי את הלהקה והקים לאחר מכן את להקת סולפליי (Soulfly).
את מקומו של מקס כסולן תפס דריק גרין, והלהקה הוציאה שני אלבומים - "Against" ב־1998 ו"Nation", שהצליחו פחות מבחינה מסחרית ופרסומית מהאלבומים הקודמים. למעשה לאחר עזיבתו של מקס ירדה הפופולריות של הלהקה באופן משמעותי ביותר. רוב מעריצי הלהקה לא מחשיבים את ספולטורה של היום לאותה ספולטורה של פעם.
לאחר הקלטת האלבום "Revolusongs", שהיה כולו גרסאות כיסוי של שירי להקות אחרות, יצא האלבום "Roorback" שזכה להרבה ביקורות טובות.
בנובמבר 2005 יצא אלבום כפול של הופעות חיות שנקרא live in sao paulo. אלבום חדש בשם "Dante XXI" שיצא ב־31 בינואר 2006. הוא מבוסס על הקומדיה האלוהית.
ביולי 2006, החליט מתופף הלהקה איגור, אחיו של מקס קאוולרה, לעזוב סופית את הלהקה יחד עם ההסבר "שספולטורה אינם היום מה שהם היו פעם, ושאני כבר לא מרגיש חלק ממה שהיא מייצגת היום". אחיו, מקס, הגיב לכך שהוא מאמין שאיגור צודק ושאכן ספולטורה כבר לא מנגנים באותו אופן של ימי העבר שלהם. חברי הלהקה מצידם הסבירו דווקא שעזיבתו של איגור היא עקב נישואיו ורצונו להיות עם משפחתו.
את מקומו של איגור קוולארה החליף המתופף ז'אן דולאבלה (Jean Dolabella) ובשבעה באוגוסט 2006 נערכה ההופעה החיה הראשונה עם ז'אן.
בחודשים יוני יולי אוגוסט 2007 ספולטורה יוצאים לסיבוב הופעות עולמי ענק עקב יציאת הדיסק dante xxi.
וידאוגרפיה.
third world posse גם כן יצא בזמנים אלו
מוטלי קרו
מוֹטלי קרוּ (Mötley Crüe) היא להקת גלאם מטאל אמריקאית משפיעה. הלהקה נוסדה על ידי ניקי סיקס וטומי לי, וחברי הלהקה המקוריים הם ניקי סיקס, טומי לי, וינס ניל ומיק מארס. על הלהקה יצא סרט בחסות נטפליקס - "הלכלוך". הם הצליחו בעיקר בשנות השמונים של המאה העשרים.
היסטוריה.
שנות השמונים.
מוטלי קרו הוקמה ב-1981 בלוס אנג'לס, לאחר שהבסיסט ניקי סיקס עזב את להקת לונדון, שהייתה גם להקתם הראשונה של סלאש ואיזי סטראדלין מ-Guns N' Roses. אחד מחבריה של לונדון המליץ לסיקס על המתופף של להקת "סוויט 19", טומי לי.
מיק מארס טוען שהוא המציא את שם הלהקה, לאחר ששמע את אחד מחברי להקתו הקודמת "וייט הורס" מכנה את חברי הלהקה Motley Crew (חבורה מגוונת). מארס רשם את הכינוי כשהוא מאיית את השם Mottley Krew, והלהקה שהקים עם ניקי סיקס וטומי לי אימצה את השם מאוחר יותר, כשפגשו את מארס בעקבות מודעה שפרסם בעיתון מוזיקה מלוס-אנג'לס. לשון ההודעה הייתה "רועש, גס, אגרסיבי, בלי שטויות" ותגובתו הראשונה של סיקס הייתה: "אני לא מאמין! הנה עוד מישהו כמונו!". לאחר שהרשים בנגינתו את סיקס ולי, הם נפטרו מהגיטריסט הקודם. טומי לי פנה אל הסולן וינס ניל, שהיה חברו ללימודים, שסירב בתחילה להיבחן ללהקה והסכים להצטרף רק לאחר התפרקותה של להקתו הקודמת, "רוק קנדי".
הארבעה ניגנו בהוליווד ובלוס-אנג'לס לזמן מה, ופגשו שם את אלן קופמן, המנג'ר הראשון שלהם. הסינגל הראשון של הלהקה היה "Stick to Your Guns / Toast of the Town", והאלבום הראשון היה "Too Fast for Love", שניהם יצאו באופן עצמאי. הצלחתה של "מוטלי קרו" בסצנת המועדונים של לוס-אנג'לס (מכרה 20,000 עותקים) הביאה לה חוזה עם חברת התקליטים הגדולה אלקטרה רקורדס, והאלבום הופק והוצא מחדש שנה מאוחר יותר, ב-1982. ההנהלה החדשה כללה את דון מק'גי, שניהל גם את להקת "קיס" מאז הופעת-האיחוד שלהם ב-1996.
מוטלי קרו הייתה להקת שיער בכל רמ"ח אבריה, הן מבחינת המוזיקה והן מבחינת התדמית וההופעה החיצונית, אשר קיימה באופן מושלם את הסיסמה "סקס, סמים ורוק'נרול". לאחר שהופיעה ביו. אס. פסטיבל הלהקה זכתה להצלחה ונודעה גם בזכות אורח החיים הפרוע של חבריה, שנהגו לצרוך אלכוהול וסמים לרוב. העירוב שלהם בין סגנונות ההבי מטאל והגלאם רוק הפיק מספר אלבומים רבי-מכר במשך שנות השמונים.
אורח החיים ההרסני של חברי הלהקה כמעט גרם להתפרקותה, החל בתאונת דרכים של וינס ניל ב-1984 וכלה במותו הקליני וחזרתו לחיים של ניקי סיקס לאחר מנת יתר של סמים. הנהלת הלהקה שלחה את כל חבריה לגמילה (חוץ ממארס שנגמל באופן עצמאי) וכולם הפכו נקיים לאחר זמן קצר.
הלהקה הגיעה לשיא הצלחתה ב-1989 כשהאלבום החמישי "Dr. Feelgood" הגיע למקום הראשון ברשימת האלבומים הנמכרים בארצות הברית. אף-על-פי-כן, דון מק'גי פוטר מהלהקה באותה שנה.
שנות התשעים.
בתחילת העשור הלהקה סבלה מירידה בהצלחתה המסחרית בגלל סגנונה שהיה פחות פופולרי ובגלל עזיבתו הזמנית של ניל ב-1992, אף שהאלבום שנשא את שמה מ-1994, עם הסולן החדש ג'ון קוראבי, נמנה עם עשרת האלבומים הנמכרים בארצות הברית. האלבום לא עמד בציפיות המעריצים וכתוצאה מכך הלהקה ערכה גל של פיטורים של אנשים שעבדו איתה.
לאחר שיחה בין ניל לבין שאר חברי הלהקה, שהתקיימה בתיווך הסוכנים משני הצדדים, הוסכם "להשאיר את האגואים מחוץ לדלת" והלהקה הקליטה את "Generation Swine". האלבום הושפע מלהקות מטאל כמו ניין אינץ' ניילס ופנטרה וכלל חומר כבד יותר עם אלמנטים של פאוור מטאל ונגיעות אלקטרוניות. רק שלושה אלבומים בארצות הברית נמכרו יותר ממנו, אך האלבום בכל זאת נחשב לכישלון מבחינת המכירות, והלהקה עזבה את חברת "אלקטרה" שלא שיתפה פעולה כראוי לטענתם, והקימה חברת תקליטים משלה בשם "Mötley Records".
בשנות התשעים "מוטלי קרו" הייתה כנראה מוכרת יותר בזכות הנשים שנישאו לחברי הלהקה, כשלי התחתן עם פמלה אנדרסון וסיקס עם דונה ד'אריקו, שתיהן שפנפניות-פלייבוי לשעבר וכוכבות סדרת הטלוויזיה "משמר המפרץ". ניל לא נותר מאחור ונשא לאשה את היידי מרק, נערת-שער בפלייבוי לשעבר.
טרגדיה נוספת פקדה את הלהקה בשנות התשעים, כשבתו של וינס ניל, סקיילר ניל מתה מסרטן ב-1994. ניל ואשתו לשעבר תבעו מאוחר יותר חברת כימיקלים על השלכת חומרים מסרטנים ליד ביתם. זמן קצר אחר כך טומי לי נשלח לכלא לשישה חודשים, לאחר שהואשם בהכאת אשתו, פמלה אנדרסון.
ב-1998 הסתיים החוזה עם "אלקטרה", מה שהפך את "מוטלי קרו" לאחת הלהקות המעטות בהיסטוריה עם בעלות מלאה על קטלוג ההקלטות המקוריות שלה, וב-1999 הלהקה הפיקה מחדש את כל האלבומים שלה בצירוף דמואים וקטעים נדירים, תחת הכותרת "Crücial Crüe".
טומי לי עזב את הלהקה ב-1999 בגלל מתיחות בינו לבין הסולן וינס ניל, והוחלף בידי רנדי קסטילו שתופף בכמה אלבומים של אוזי אוסבורן. קסטילו מת מסרטן ב-26 במרץ 2002. עמדת המתופף נשארה ריקה, כשהלהקה מפסיקה להקליט לאחר סיבוב ההופעות של 2002 שבו קידמה את אלבומה האחרון, "New Tattoo". המתופפת של להקת הול לשעבר, סמנתה מלוני, ניגנה עם הלהקה במהלך ההופעות.
שנות האלפיים.
במשך שש השנים הבאות, סיקס ניגן בלהקות "58" ו"בריידס אוף דיסטרקשן", טומי לי ב"מת'ודס אוף מייהם" במקביל לקריירת סולו עצמאית, ווינס ניל הופיע על בסיס שנתי, בעיקר בשירי "מוטלי קרו". מארס נכנס לבידוד ב-2001 כתוצאה מבעיות מחמירות בעמוד השדרה.
ב-2001 יצא לאור ספר אוטוביוגרפי רב-המכר "The Dirt", שהציג את סיפורה של "מוטלי קרו" והציג אותה לדור חדש. הספר נכלל ברשימת עשרת הספרים הנמכרים של העיתון הניו יורק טיימס והפך למבוקש ביותר בקרב רוקרים מכל קצוות העולם. ספר של טומי לי בשם "Tommyland" יצא ב-2004.
ב-2004 סיקס הודיע שהוא וניל חזרו אל האולפן לשם כתיבת חומרים חדשים, וב-2005 ארבעת החברים המקוריים הודיעו על הופעת איחוד שהחלה בסן חואן, פוארטו ריקו לשם קידום אלבום האוסף הכפול החדש, "Red, White &amp; Crüe". הוא כולל את השירים המקוריים המועדפים על חברי הלהקה וגם שני שירים חדשים וחידוש לשיר קלאסי של הרולינג סטונז, "Street Fighting Man". האלבום הגיע למקום ה-6 במצעד המכירות, והלהקה נאלצה להוסיף עוד 60 תאריכים לסיבוב ההופעות, שהיה אחד מהגדולים של 2005 והפתיע בכך אנשים רבים. הלהקה הופיעה גם באירוע ההתרמה המפורסם Live 8.
ב-2007 בוצע סבב הופעות נוסף וכן יצא לאור ספרו של ניקי סיקס "יומני הרואין".
ביוני 2008 הלהקה הוציאה את האלבום "Saints of Los Angeles", שהוא אלבום האולפן הראשון שלה מאז "New Tattoo" שיצא בשנת 2000.
בקיץ 2008 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות תחת השם "Crue Fest". מספר להקות הופיעו יחד עם מוטלי קרו במסגרת פסטיבל "Crue Fest" ביניהן Buckcherry, Sixx A.M, Trapt ו-Papa Roach.