בסוף שנות השבעים ובתחילת שנות השמונים בחן האדריכל טדאו אנדו את הרג'יונליזם הביקורתי: קידום התייחסות מקומית באדריכלות. פרשנות אנדו הודגמה על ידי התאמת הבית היפני לטבע, שאבדה לדעתו באדריכלות המודרנית. הפרויקטים הראשונים שלו היו בתים עירוניים קטנים עם חצרות סגורות, כמו באוסקה שנבנה ב-1976. האדריכלות שלו מתאפיינת בשימוש בבטון ובשימוש מושכל באור. בית אזומה נבנה ללא חלונות חיצוניים, ששיקפו את רצון הלקוח לחוש שאינו ביפן. כפיצוי על אובדן האור, נבנתה בתוך הבית חצר פנימית עם שביל חוצה. רעיונות אנדו על שילוב האדריכלות בטבע בוצעו בשיכון רוקו 1 על צלע בקובה (1983) וב בטומאמו, הוקאידו (1988).
בשנות השמונים המאוחרות הוכנו התוכניות הראשונות של אדריכל טויו איטו ושל אדריכלית מבית הספר "שינוהארה". שניהם התעניינו בחיים העירוניים ובעיר העכשווית. איטו התמקד בדינמיות ובניידות "הנוודים העירוניים" בעיר כשתכנן את מגדל הרוחות (1986), ששילב אלמנטים טבעיים כמו אור ורוח עם אלמנטי הטכנולוגיה. הסגווה התמקדה במה שכינתה "אדריכלות כטבע אחר". מרכז התרבות שונאנדאי שתכננה ב (1991) שילב את הסביבה הטבעית עם חומרי הייטק חדשים.
אדריכלים אינדיבידואליסטים בסוף שנות השמונים כמו תכננו מבנים מונומנטליים, כקירין פלאזה באוסקה (1987), שנהרס ב-2008. עבד עם האדריכל האוסטרי בשנות השבעים, היה שותף ל של דומניג, ותכנן אדריכלות "קוסמית". בבית האפס הקוסמולוגי שלו שנבנה מבטון בשנת 1991 בקגושימה, נמצא הסלון בתוך ביצה, ומהווה מרחב ביטחון ופרטיות עבור הלקוח.
תקופת הייסי.
תקופת הייסי היא התקופה שבה שלט ביפן הקיסר אקיהיטו, יום אחרי פטירת הירוהיטו אביו, והיא נמשכה מ-8 בינואר 1989 עד 30 באפריל 2019, כאשר פרש מכס הקיסרות, ובנו נארוהיטו ירש את הקיסרות ב-1 במאי 2019. בתקופת הייסי התנפצה הבועה הכלכלית של יפן. התנפצות זו גרמה לירידת שכר מהותית לאדריכלים היפניים שעבדו במגזר העסקי והפרטי, והם עברו לעבוד במגזר הממשלתי והציבורי, שסיפק פרויקטים.
איצוקו הסגווה תכננה מרכזי תרבות וקהילה ביפן, כמרכז התרבות בסומידה, טוקיו (1995) והמרכז הקהילתי בעיר (2001), שבהם היא שיתפה את הציבור בתהליך התכנון, ובחנה את רעיונותיה שלה על סינון האור דרך הקירות החיצוניים אל פנים המבנה. בתקופת שווה המאוחרת, התפרסם טדאו אנדו בשימוש שלו בבטון חשוף, אבל את הביתן היפני ב תכנן כ"מבנה העץ הגדול בעולם" כפי שנקרא הביתן. אנדו המשיך ותכנן בעץ את המוזיאון לתרבות העץ ב, מחוז היוגו (1994) ואת מקדש קומיו-ג'י ב (2001).
אחרי רעידת האדמה בקובה ב-1995, פיתח האדריכל צינורות קרטון לבנייה מהירה של מקלטי פליטים, שכונו "בתי נייר". באן תכנן בקובה גם כנסייה קתולית עם 58 צינורות קרטון בגובה חמישה מטרים ועם גג מתיחה שנפתח כמו מטריה. הכנסייה הוקמה על ידי מתנדבים קתוליים תוך חמישה שבועות. ב השתמש באן במכולות, סידר אותן לסירוגין אחת על גבי השנייה בארבע שורות של מכולות, עם מרווח של מכולה בין מכולה למכולה, וחיבר אותן בפינות עם מחברים מפותלים שיצרו אפקט של לוח שחמט מוצק וריק. חללי המשנה נוצרו על ידי צינורות קרטון. המוזיאון תוכנן כמבנה זמני, והוא עבר מניו יורק לסנטה מוניקה, לטוקיו ולמקסיקו סיטי. ב-1995 זכה טויו אוטו בתחרות לתכנון בניין המדיאטק בסנדאי והמשיך את סגנונו הקודם של דינמיקה נוזלית בעיר המודרנית עם עמודים "דמויי אצות" מצינורות שתמכו בבניין בן שבע קומות עטוף זכוכית. הצינורות הקרובים לפינות החיצוניות של הבניין נועדו לעמוד בפני רעידת אדמה, וברעידת האדמה שפקדה את יפן ב-2011, לא ניזוק הבניין, אלא נפגעו חלקים בעיצוב הפנים בלבד.
האדריכל הסתמך על מניפולציה של אלמנטי בנייה בסיסיים כדי לייצר פרימיטיביזם גאומטרי. המבנים שתכנן הותאמו לטופוגרפיה שלהם, כללו סדרת בתים לצד בית ילדים בהוקאידו, והוא תכנן מבנים גם מחוץ ליפן, כמו בלונדון, באוסטריה, בצרפת ובהונגריה.
שני עובדים לשעבר של איטו, האדריכלית קזויו סג'ימה והאדריכל , הקימו ב-1995 את שותפות . הם תכננו חללים שקופים וקלים, שהציגו את תנועות דייריהם. ב-2001 תכננו חנות לכריסטיאן דיור בשיבויה, טוקיו, שהזכירה את המדיאטק שתכנן איטו, עם יריעות אקריליות לבנות מגניבות שסיננו את האור וחשפו חלקית את תכולת החנות. דינמיקת הנזילות שלהם נבנתה ב בבית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן, שהושלם ב-2010. בוצעה רצפה גלית מתחת לגג מעטפת מבטון רציף, שיציקתו בוצעה ברצף במשך יומיים. ממעוף הציפור, נראה המבנה כמו תא ביולוגי מנוקד בחצרות פנימיות. ב-2009 הם תכננו בגלריית סרפנטיין בלונדון, ביתן קיץ עם גג אלומיניום צף שנתמך על ידי עמודים דקים. ב-2010 זכו שניהם בפרס פריצקר לאדריכלות. ב-2013 זכה בפרס פריצקר האדריכל איטו, ב-2019 זכה בו אראטה איסוזקי, אנדו זכה ב-1995, וב-1993 זכה פומיהיקו מאקי.
יגואר C-X16
יגואר C-X16 (באנגלית: Jaguar C-X16) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט קופה, בעלת הנעה היברידית, אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב המהודר יגואר
מורדה ביטס
שיין לי לינדסטרום (באנגלית: Shane Lee Lindstrom; נולד ב-11 בנובמבר 1994), הידוע בשם הבמה מורדה ביטס (Murda Beatz), הוא מפיק מוזיקלי, תקליטן ופזמונאי קנדי.
ביוגרפיה.
לינדסטרום גדל בפורט אירי שבאונטריו בבית מוזיקלי וניגן בתופים בילדותו. הוא החל לייצר ביטים בגיל 17, כשהיה בתיכון, באמצעות FL Studio. הוא בחר בשם הבמה שלו "Murda Beatz" כדי לקדם את המוזיקה שלו ב-YouTube. כשהגיע לגיל 18, עבר לשיקגו, ובהמשך עבד עם הראפרים צ'יף קיף וליל דורק . לינדרסטרום הצהיר כי פגש את רוב האמנים שעבד עימם בתחילת בדרך דרך הרשתות החברתיות וחברים משותפים. בסופו של דבר, הוא התחבר להרכב ההיפ הופ מיגוס ועבר לגור איתם כדי להתחיל לעבוד איתם על המוזיקה שלהם.
מורדה ביטס ידוע בהיותו אמן מוביל או משתתף במספר רצועות שהפיק. הוא קיבל את ההחלטה להיות "מפיק-אמן", כפי שתיאר זאת מגזין בילבורד, כדי לקבל יותר שליטה ולהוציא מוזיקה על ציר הזמן שלו, במקום להיות תלוי באמנים בשיר, ובדצמבר 2016, הוציא את המיקסטייפ הראשון שלו, Keep Good First. שנה לאחר מכן, יצא הסינגל "MotorSport" של מיגוס, ניקי מינאז' וקארדי בי
באפריל 2018, יצא הסינגל "Nice for What" של הראפר דרייק אותו הפיק, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. באותו החודש, הוציא יחד עם הראפר סמוקפורפ את המיקסטייפ Bless Yo Trap. עוד באותה השנה, יצא השיר "Fefe" של הראפרים 6ix9ine וניקי מינאז' בהשתתפותו, שהגיע למקום השלישי במצעד.
בשנת 2019, הוציא את הסינגל הראשון שלו כאמן ראשי, "Shopping Spree", בשיתוף עם ליל פאמפ ושק ווס. במרץ 2020, הוציא את הסינגל השני שלו, "Banana Split", בו משתתפים YNW מלי וליל דורק . עוד באותה השנה, הקים לינדסטרום את הלייבל העצמאי "מורדה ביטס רקורדינגס".
שוזן ג'ייקובס
שוזן ג'ייקובס (באנגלית: Chosen Jacobs; נולד ב-1 ביולי 2001) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה וזמר אמריקאי הידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הטלוויזיה "הוואי חמש-אפס" ובתפקיד מייק הנלון בסרט האימה "זה", ובסרט ההמשך "" משנת 2019.
ביוגרפיה.
ג'ייקובס נולד בספרינגפילד, מסצ'וסטס, ועבר בגיל צעיר לאטלנטה, שם גדל. הוא קיבל את שמו משעה שאביו שמע תינוק אומר משהו שנשמע כמו "שוזן". ג'ייקובס התחיל להיות מוזיקאי, שר ונגן על גיטרה ופסנתר. הוא החל לשחק כשאמו רשמה אותו לשיעורי תיאטרון. תפקיד המשחק הראשון שלו היה בפרסומת של חברת הוט וילס. בשנת 2015 עבר להוליווד כדי לקדם את קריירת המוזיקה והמשחק שלו.
אלון פרץ
אלון פרץ (נולד ב-27 בספטמבר 1992) הוא מפיק מוזיקלי, מלחין, מעבד וכותב ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד לסימה קריספין וחנניה פרץ וגדל בפתח תקווה. בגיל 6 לימד עצמו לנגן בפסנתר ובגיל 13 למד לנגן בגיטרה. בגיל 16 החל להתנסות בהפקה מוזיקלית. למד בתיכון על שם דוד בן-גוריון שבעיר. התגייס לצה"ל ב-2010 וביצע שירות מלא בחיל המודיעין.
בשנת 2012 הוציא סינגל ראשון בשם "נותן מעצמי". השיר זכה לשיר השבוע ברדיו ירושלים.
בשנת 2017 הפיק את אלבומו הראשון של היוצר דולב פרנקל "לאן אני הולך", הפיק מוזיקלית את השיר "מיליון שאלות" של יוצא האח הגדול אחי נתן וכתב והלחין את השיר "מי" לזמר עידן יניב בהפקתו של ארז רוסו.
בשנת 2018 כתב והלחין יחד עם אופיר כהן את הסינגל "אהיה בכל מקום" לזמר אייל גולן
ואת השיר "רק שלך" לזמר ליאור נרקיס.
בשנת 2019 יצר והפיק מוזיקלית את השיר "התרחקנו" לדודו אהרון. השיר יצא באלבומו התשיעי של אהרון, "השמחה שלנו". בהמשך השנה כתב, הלחין והפיק לזמרים פאר טסי וניב מנצור את השיר ״עם כל הבלאגן בינינו״, ואת הסינגל של מנצור ״לכבוד הזכרונות". כתב, הלחין והפיק יחד עם אופיר כהן את השיר "סכינים" לזמרת נוי פדלון. השיר נכנס לאלבומה ״סוודר״.
בשנת 2020 הלחין את הטקסטים של נעם חורב בשירים "מבול" ו"סליחה" לזמר דודו אהרון. בהמשך יצרו יחד את השיר "פעם" לזמר איתי לוי. יצר יחדיו עם הזמר פאר טסי את השיר ״הולך ומתרחק״ שיצא כסינגל של פאר טסי.
פרץ הפיק מוזיקלית את השיר "תמיד תזכור" בביצועה של נסרין קדרי שלווה בקליפ משותף עם עמותת גדולים מהחיים במסגרת קמפיין לגיוס תרומות לעמותה.
בתחילת שנת 2021 הלחין את המילים של נועם חורב לשיר "אולי בעולם אחר" של הזמרת זהבה בן.
מנגג'יאנג