בתי הקפה בפריפריה בישראל, שרובם נבנו בצריפים, פחונים או מבנים ארעיים אחרים, היו חלק מנוף השכונות האתניות שהתפתחו בעקבות גל העלייה ההמונית ושגשגו עד שלהי שנות השבעים. הם שימרו הרגל שהיה מקובל בארצות המוצא של העולים (בעיקר מדינות ערב), ותפקדו כמקום מפלט בקרב מובטלים וכמרכז חברתי גברי, שבו עובדי כפיים יכלו לנוח ולהירגע במהלך היום, לרכל ולהעלות זיכרונות נוסטלגיים.
שנות ה-70.
המהפך הפוליטי ב-1977, ששחרר במידה מסוימת את הכלכלה הישראלית מכבלי הממסד, הביא לתפנית בתרבות הקפה בארץ. הסמן הימני היה באוגוסט 1979, חניכתו של בית קפה-מסעדה בשם 'אפרופו' בצד הבניין של היכל התרבות בתל אביב. את המקום פקדו "כל המי ומי": דוגמניות צמרת, ראשי ממשלה, אנשי עסקים וכו'. ההילה סביב 'אפרופו' סייעה להתרחבות ולהקמת רשת של עשרות סניפים ברחבי הארץ תחת המותג 'אפרופו'. בעקבות ההצלחה קמו לו חיקויים רבים, כגון 'שרי', 'אלכסנדר' ובעיקר 'קפולסקי', שהייתה אמנם רשת בתי הקפה הראשונה בארץ עוד לפני 'אפרופו', אך עד אז הייתה בית קפה מהדור הישן.
המודל המסחרי של 'אפרופו' הפך למודל של בית הקפה הישראלי החדש, קרי בית קפה-מסעדה בסגנון חדשני, שמתבסס על סוגים שונים של קפה, עוגות ומנות של סלטים, קישים ומרקים.
בשנת 1978 החלה לפעול בארץ רשת בתי הקפה "אפרופו". בניגוד למרבית בתי הקפה שפעלו בישראל באותה התקופה, שהיו משפחתיים יותר ואינטימיים, "אפרופו" הוקמה כרשת עם סניפים, מודל זכיינות, ותפריט שמציע סלטים, קישים ומרקים. בעקבותיה קמו רשתות נוספות, הבולטת ביניהן היא קפולסקי, שעד אותה תקופה היה עסק מהדור הישן.
שנות ה-80.
בשנות ה-80 הפכו בתי הקפה בתל אביב למוקד התרבות היאפית. ישיבה בבית קפה הפכה לסמל סטטוס המקושר עם האליטה בחברה. באותן שנים גם שב לארץ קפה האספרסו, כאשר באוקטובר 1986, בצל הליברליזציה של המשק שהביא להיצע חדש וחסר תקדים של מוצרי חשמל מסוגים שונים, דווח על מוצר חדש - מכונות אספרסו ביתיות.
שנות ה-90.
בראשית שנות ה-90 החלה ישראל להסתמן כמעצמת קפה. החל מאותה תקופה החלו לקום רשתות קפה בכל רחבי הארץ, ואיכות הקפה עלתה מדרגה וסוגים שונים של קפה נהיו יותר פופולריים בקרב הציבור הישראלי.
המאה ה-21.
בשנת 2001 החלה רשת סטארבאקס לפעול בישראל. הרשת לא הצליחה כלכלית וסיימה את פעילותה בישראל תוך שנתיים.
בשנת 2010 רשת הנוחות ילו (של תחנות הדלק פז), החלה להתרחב אל עולם הקפה, כאשר סניפי הרשת הפרוסים ברחבי הארץ, החלו להציע כריכים, מאפים ומוצרים נוספים, בנוסף לקפה איטלקי.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21, נראתה גם עלייתן של מכונות האספרסו מבוססות הקפסולות, שהפכו למוצר נפוץ לשימוש ביתי ומשרדי, כשהמוביל מביניהם היה מותג נספרסו של נסטלה. תוך שנים בודדות, לאחר שב־2012 פג הפטנט על הקפסולות של נספרסו העולמית, השוק הפך לתחרותי בתחום קפסולות הקפה וחברות קפה רבות בישראל הבינו את הפוטנציאל הגלום בו והחלו לייצר. בין השחקניות המרכזיות בשוק בישראל זה ניתן למצוא את קפה עלית, קפה ילו (בתחנות הדלק של פז), קפה ג'ו, אספרסו מור ומותגים פרטיים אחרים.
מסחר הקפה בישראל.
שוק בתי הקפה בישראל.
רוב בתי הקפה בישראל מזכירים את סגנון בתי הקפה שהיו פופולריים בווינה הבורגנית, שמהווים לא רק מקום לצריכת קפה, אלא גם נתפסים כמקום מפגש חברתי, מועדון חברתי, מסעדה חלבית קלה ולעיתים אף משמשים כמשרד או כמקום ממנו ניתן לעבוד.
תעריף הקפה בבתי הקפה.
במהלך העשור השני של המאה ה-21, החלה מחאה ציבורית על יוקר המחיה, שכללה בין היתר מחאה על מחיר הקפה המופרז והרווחים המנופחים עליו בבתי הקפה. כתגובה למחאה הוקמו כמה בתי קפה חברתיים כמו קופיקס וקופיז, ששמו להם למטרה למכור קפה בלא יותר מ-5 שקלים. בתוך זמן קצר יחסית, רשתות קפה אלה שצברו קהל, העלו את המחיר ל-6 שקלים והמכירות שלהן צנחו עקב כך.
יוסי בן דוד (פזמונאי)
יוסי בן דוד (נולד ב-1966) הוא פזמונאי, מפיק מוזיקלי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה.
בן דוד נולד במושב שער אפרים ליצחק ושרה בן דוד. במהלך נערותו עבד בשירותו של בן דודו הזמר חיים משה והכיר את עולם המוזיקה תוך כדי.
את צעדיו הראשונים כמפיק מוזיקלי החל כשניהל זמר אלמוני בזמנו בשם פיני חדד, הפיק לו אלבום כתב והלחין לו את השיר "עינייך השחורות" והביא אותו לפריצה עם השיר "לא לבד" שכתב והלחין אביחי מליחי.
אחרי תקופתו עם חדד, פתח בן דוד חברת הפקות על שמו בה ייצג את הזמר לידור יוספי וכתב לו ולבן דודו - חיים משה את השיר "תני לי", ועם השיר "ראש בראש" שכתב והלחין.
לאחר מכן כתב את השיר "אל תלכי לי" לזמר אייל גולן. בו בזמן הפיק את האוסף המצליח "שניים סוכר" שכללו דואטים שרבים מהם נכתבו או הולחנו על ידי בן דוד בו השתתפו זמרים רבים.
לאחר מכן, פתח אולפן הקלטות ברמת גן וצירף לשירותו את נאור סינואני שעבד בתחילה כטכנאי הקלטה באולפנו. משם המשיך להפיק את האוסף שניים סוכר וגם את האוסף "עבודה עברית" שרים עוזי חיטמן לזכרו של עוזי חיטמן.
הקורפוס הראשון (ארצות הברית)
הקורפוס הראשון (באנגלית: I Corps) הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, המלחמה הקרה ובמלחמת עיראק, ובסיסו ממוקם בבסיס המשותף לואיס-מק'הורד, וושינגטון.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
ב-15 בינואר 1918 הוקם הקורפוס כחלק מחיל המשלוח האמריקני, והועמד תחת פיקוד האנטר ליגט. במאי תקפו יחידות מהקורפוס בפיקודו של רוברט בולארד את הגרמנים בקרב קנטיני, שהיה המתקפה האמריקנית הגדולה הראשונה במלחמה. המתקפה נחשבת להצלחה, כי היא הרחיבה את החזית האמריקנית כקילומטר וחצי. בין יולי לאוגוסט הקורפוס לחם במהלך הקרב השני על המארן כחלק מהארמייה השישית, ובספטמבר לחם בקרב סן-מייל. בספטמבר הצטרף הקורפוס לארמייה הראשונה, ולחם תחת פיקודה במתקפת מז-ארגון עד סוף המלחמה.
מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הופעל מחדש ב-1 בנובמבר 1940 ונשלח לאוסטרליה ביולי 1942. כאשר איום הפלישה היפנית לאוסטרליה לא התממש, הקורפוס פתח במתקפה נגדית עם יחידות אוסטרליות שנוספו לו. ב-17 באוקטובר 1942 החלה מתקפה גדולה נגד הפלישה היפנית לדרום מערב האוקיינוס השקט מרוקמפטון. עם הדיוויזיות ה-32 וה-41, הקורפוס תחת פיקודו של רוברט אייכלברגר נשלח לסייע לחיילים האוסטרלים בהגנת גינאה החדשה. הקורפוס, שתוגבר במהרה עם הדיוויזיה האוסטרלית ה-7, פתח במתקפה בהרי אוון סטנלי. במהלך קרב בונה-גונה התקדמו החיילים באיטיות צפונה בתנאי שטח קשים. למרות שהכוחות היפנים החלשים יותר היו מוקפים, הם המשיכו להילחם בעקשנות. בונה, בחוף הצפוני של גינאה החדשה, נפלה לידי בעלות הברית ב-22 בינואר 1943. לאחר מערכה זו חזר הקורפוס לרוקמפטון, שם הוטל עליו הכשרת כוחות בעלות הברית החדשים.
מפברואר 1943 עד מרץ 1944 התכונן הקורפוס למבצע הבא, מבצע גלגל הקרטון, שבו היה אמור הקורפוס לכבוש את החוף בהולוניה (ג'ייאפורה) בחוף הצפוני של גינאה החדשה ההולנדית. במהלך הנחיתה האמפיבית (מבצע ללא פגע) ב-19 באפריל 1944, הדיוויזיה ה-24 נחתה במפרץ טאנחמארה והדיוויזיה ה-41 נחתה במפרץ האמבולדט, ובכך ניתקו את הארמייה היפנית ה-18 מבסיסה. הגנרל אינדה היפני החליט למשוך את כוחותיו שלו לסרמי כ-400 ק"מ מערבה. לאחר קרבות ג'ונגל וביצה ממושכים, האזור פונה עד ה-6 ביוני. לאחר מערכה זו הוביל הקורפוס את כיבוש האי ביאק, שהושלם ב-24 ביוני. ב-20 באוגוסט 1944 מונה איניס פ. סוויפט למפקד הקורפוס, במקום רוברט אייכלברגר שמונה למפקד הארמייה השמינית.
ב-9 בינואר 1945 השתתף הקורפוס הראשון בנחיתה במפרץ לינגאין כחלק מהארמייה השישית. בתוך 34 יום חצו כוחות הקורפוס את לוזון המרכזית והפרידו את הכוחות היפניים לשני חלקים. לאחר פעולה זו הגיע הקורפוס למנדנאו והחל להתקדם לעמק קגאיאן, ובמהשך מנילה נכבשה מחדש לאחר לחימה קשה. לאחר שחרור הפיליפינים, האמריקנים התכוננו לפלישה ליפן היבשתית, שבה היה אמור ליטול חלק הקורפוס ה-1 כחלק מהארמייה השישית, אולם יפן נכנעה לאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי. ב-19 בספטמבר 1945 נשלח הקורפוס ליפן, שם נחת ב-25 בספטמבר באי הונשו כחלק מכוחות הכיבוש האמריקניים ביפן. הקורפוס נשאר ביפן עד 1948, וב-28 במרץ 1950 הושבת הקורפוס.
מלחמת קוריאה.
עם פרוץ מלחמת קוריאה נשלח הקורפוס לקוריאה שם לחם כחלק מהארמייה השמינית בהחזקת קו ההגנה של מתחם פוסאן ובמתקפת כוחות האו"ם, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים עד לסיום המלחמה בשנת 1953.
המלחמה הקרה.
לאחר מכן נותר הקורפוס בקוריאה הדרומית עד לשנת 1981, אז עבר הקורפוס להתמקם בפורט לואיס, וושינגטון. במהלך מלחמת המפרץ נותר הקורפוס בארצות הברית, אולם חלק מיחידותיו נשלחו לעיראק.
המלחמה בטרור.
כוחות הקורפוס הופעלו הן בעיראק לאחר מלחמת עיראק, והן באפגניסטן במהלך מלחמת אפגניסטן, שם הם פעלו במספר סבבים. בשנת 2012 הועברה מפקדת הקורפוס לבסיס המשותף לואיס-מק'הורד, וושינגטון, משם היא מופקדת על פעולות צבא ארצות הברית ברחבי הזירה הפסיפית.
ארגון.
מטה הקורפוס ממוקם בבסיס המשותף לואיס-מק'הורד, וושינגטון, וכפופים לו היחידות הבאות:
הכוחות המזוינים של הרפובליקה הסינית
הכוחות המזוינים של הרפובליקה הסינית, המכונה בדרך כלל הכוחות המזוינים של טאיוואן, הם הכוחות המזוינים של טאיוואן ומורכבים מצבא יבשה, חיל ים (כולל חיל הנחתים), חיל אוויר וכוח משטרה צבאית של טאיוואן.