האסלאם הגיע לקרלה דרך סוחרים ערבים במאה ה-7. המדינה מהווה את אחד המרכזים העיקריים של הנצרות בהודו. לפי המסורת הנוצרית, הנצרות הגיע לאזור בשנת 52 עם הגעתו של תומאס הקדוש, אחד מ-12 השליחים של ישו.
האזור הוא מרכזה של קהילת הקנאניה הנוצרית.
עד המאה ה-20 התקיימה בקרלה גם קהילה יהודית - יהדות קוצ'ין, שרובה עלתה למדינת ישראל.
הבודהיזם היה דומיננטי באזור בימי אשוקה, אך התפוגג במהלך המאה ה-12.
תרבות.
במאה ה-14 יסד מַדהבה סאנגאמאגראמא את אסכולת קרלה שהיקיפה בעיקר את תחומי המתמטיקה והאסטרונומיה, בעיר שנתנה שמה לאסכולה. במסגרתה פעלו במשך כ-200 שנים מתמטיקאים בולטים בהם נילקנטה סומיאג'י.
פוליטיקה וממשל.
לאור חוקת הודו, שיטת השלטון בקרלה היא דמוקרטיה פרלמנטרית וייצוגית.  הפרלמנט החד-ביתי מורכב מ-140 נציגים הנבחרים אחת לחמש שנים ב -140 מחוזות בחירה לפי השיטה הרובנית. המושל (ראש המדינה) ממונה אחת לחמש שנים על ידי נשיא הודו. השר הראשי (ראש הרשות המבצעת וראש המדינה בפועל) הוא מנהיג המפלגה הגדולה\ קואליציית מפלגות בפרלמנט. המושל הוא זה שממנה את הממשלה, בעזרתו של השר הראשי.
במדינה ישנן כשתי מפלגות דומיננטיות- הקונגרס הלאומי ההודי והמפלגה הקומוניסטית.
קרלה שולחת 20 נציגים ללוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט הארצי) ו-9 נציגים לרג'יה סבהה (הבית העליון של הפרלמנט הארצי).
צ'האטיסגאר
צ'האטיסגאר ( Chhattisgarh; בהינדי/צ'האטיסגארי: छत्तीसगढ़. תעתיק מדויק: צֶ'הְטִּיסְגֶרְהְ) היא מדינה במרכז הודו שגובלת בצפון עם אוטר פרדש, בצפון מערב עם מאדהיה פרדש, במערב עם מהאראשטרה, בדרום עם אנדרה פרדש, במזרח עם אודישה, ובצפון-מזרח עם ג'הרקאנד. צ'האטיסגאר נוצרה בשנת 2000 משישה-עשר מחוזות דוברי צ'האטיסגארי אשר פוצלו מחלקה הדרום-מזרחי של מאדהיה פרדש.
היסטוריה.
האזור נשלט בשנים 1845-1947 על ידי הממלכה המאוחדת. מ-1 בנובמבר 1956 הפכה המדינה לחלק ממאדהיה פרדש. כך היה במשך 44 שנים בדיוק. תנועות בדלניות החלו לפעול עוד בשנות ה-20 של המאה ה-20. תנועות אלו אמנם לא היו מאורגנות היטב, אך גדלו במשך השנים. הביקוש למדינה נפרדת התגבר בשנות ה-90. תמיכה זו נתמכה על ידי הקונגרס הלאומי ההודי ומפלגת העם ההודית. ב-25 באוגוסט 2000 נשיא הודו נתן את הסכמתו להקמת מדינה עצמאית, וכך אכן קרה ב-1 בנובמבר באותה השנה.
כלכלה.
המדינה מיוערת מאוד וחלק ניכר מפרנסת התושבים מגיע מתעשיית העץ. באופן כללי, החקלאות מהווה נדבך מרכזי מאוד בכלכלה ובתעסוקה הארצית. עם זאת, הפרודוקטיביות של החקלאות נמוכה, בעיקר בגלל חוסר בתשתיות טכנולוגיות ומערכות השקיה מוגבלות. הגידולים העיקריים הם אורז, תירס ושמנים שונים.
אין במדינה אתרי תיירות וגם לא תשתית מתאימה ולכן כמעט ואינה נהנית מתיירות חוץ או פנים.
התעשייה המקומית נחשבת למבוססת, והתעשייה המרכזית במדינה היא תעשיית הפלדה.
תחבורה.
בצ'האטיסגאר יש כ-11 כבישים ארציים, אם כי חלק מהכבישים הם באיכות ירודה ויש מעט כבישים מהירים. מערכת הרכבות המסחרית נחשבת למפותחת מאוד.
דמוגרפיה ותרבות.
צ'האטיסגאר היא מדינה כפרית מאוד, כאשר רק 20% מהתושבים מתגוררים בערים. השפה הרשמית היא הינדית. ישנו שימוש נרחב גם בשפות שבטיות.
נכון לשנת 2011:
פוליטיקה וממשל.
לאור חוקת הודו, שיטת השלטון בצ'האטיסגאר היא דמוקרטיה פרלמנטרית וייצוגית. המושל (ראש המדינה) ממונה אחת לחמש שנים על ידי נשיא הודו. השר הראשי (ראש הרשות המבצעת וראש המדינה בפועל) הוא מנהיג המפלגה הגדולה\ קואליציית מפלגות בפרלמנט. הפרלמנט החד-ביתי מורכב מ-90 נציגים הנבחרים אחת לחמש שנים. הבחירות האחרונות נערכו בשנת 2013, ובהן מפלגת העם ההודית זכתה ל-49 מושבים, הקונגרס הלאומי ההודי זכה ב-39 מושבים ושני מושבים נוספים אוישו על ידי עצמאיים ומפלגות קטנות. המדינה שולחת 11 נציגים ללוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט הארצי) ו-5 נציגים לרג'יה סבהה (הבית העליון של הפרלמנט הארצי).
מחוזות.
במדינה ישנם כ-27 מחוזות.
נאגאלנד
נאגאלנד (אנגלית: Nagaland, הינדי: नागालैंड) היא מדינה, אחת משבע המדינות האחיות של צפון-מזרח הודו. נאגאלנד גובלת במדינות אסאם במערב, מניפור בדרום, ארונאצ'ל פרדש בצפון-מזרח ומיאנמר (בורמה) במזרח. אוכלוסיית המדינה כשני מיליון תושבים, והיא אחת המדינות הקטנות בשטחן בהודו. הוכרזה כמדינה ב-1 בדצמבר 1963. שטחה הררי ברובו, והכלכלה מבוססת על חקלאות, בעיקר של אורז, תירס, דוחן, קטניות, שמן צמחים, קני סוכר, תפוחי אדמה וסיבים.
היסטוריה.
בשטחי נאגאלנד מספר מונומנטים פרה-היסטוריים שלא ניתן לשייכם לעם זה או אחר. אם הייתה לנאגה היסטוריה כתובה היא נעלמה. לדברי תושבי המקום היא נכתבה על עורות ונאכלה בשעת רעב. מיתולוגיה שבעל פה קיימת בשבטי נאגה השונים, אך אין אחידות בין השבטים השונים לגביה. מידע מבוסס על אנשי הגבעות מרכס פאת'קאי קיים החל מהמאה ה-13, עם התיישבות ממלכת אחום בעמק הברהמפוטרה, מצפון לנאגאלנד. אינטראקציה בין הממלכה לאנשי הגבעות התקיימה בנקודות הגבול אך לא בעומק השטח. לראיה, העיירה נאגאנימורה הקרויה על שם נסיכת נאגה שנישאה למלך אחום.
בראשית המאה ה-19 הייתה פלישה בורמזית למישורי הברהמפוטרה, זו התאפיינה בהריגתם של רבים מבני האוכלוסייה המקומית. דבר זה הביא למלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה שהסתיימה בחוזה יאנדבאו 1826. במועד זה נחשפה נאגאלנד לראשונה לבריטים ששלטו באסאם ושלטו בפועל גם בעמק אימפאל במניפור. כדי לקשר את אימפאל עם מרכזם באסאם, החל מ-1832 שלחו הבריטים עשר משלחות דרך שטחי הנאגה, שנתקלו בהתנגדות - בעיקר מצד הנאגה-אנגמי. הייתה זו אחת התקופות האלימות ביותר של הבריטיים כנגד המקומיים ומפגשם הראשון של המקומיים במודרנה. בתקופה זאת שתלו הבריטים עוד ועוד מטעי תה בשולי נאגאלנד, דבר שגרר תגובה אלימה מצד הנאגה כנגד בריטים. למרות שקט יחסי ששרר בהוראת הנציב הבריטי, המשיך סיפוח בריטי זוחל שהביא לבסוף למרד האנגמי הגדול שנמשך שלושה חודשים בחורף 1879. מסיום המרד ניתן להתייחס לנאגאלנד כקולוניה בריטית.
עוד לפני סיום המרד, ב-1872, החלו ממירים אמריקאים להיכנס לתחום נאגאלנד כדי להמיר את בני הנאגה. היו אנשי נאגה שהמירו דתם לנצרות עוד קודם לכן, אולם רק עם כניסתו של ד"ר אדווין קלארק לגבעות נאגאלנד, החלה ההמרה בקרב נאגה-אאו ובהמשך בשבטים האחרים. חדירת הנצרות התנהלה לאט, ואחרי 70 שנות עבודה של הממירים אחוז הנוצרים היה כ-32%. הבריטים לא היו שותפים ישירים להמרה אך גם לא התנגדו ואפילו ראה בכך ברכה.
במלחמת העולם הראשונה נשלחו מספר אלפי אנשי נאגה לצרפת כפועלי עזר - שם נחצו הגבולות השבטיים אך גם נחשפו אנשי נאגה לעולם הרחב, הטכנולוגיה המודרנית ובעיקר ספגו רעיונות חדשים כגון לאומיות. בשובם הקימו את המערכת העל-שבטית הראשונה, היא הנאגה-קלאב (NC) - גוף ששימש כצינור קשר כלל נאגאניאנית עם הממשל הבריטי.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה חדרו כוחות יפניים מבורמה לתוך הודו, כשהם ניסו לכבוש את קוהימה בירת נאגאלנד. לאחר שלושה שבועות של מצור ולחימה עיקשת נסוגו היפנים והחלו בתבוסה שלהם באסיה. על דעת חוקרים רבים, הקרב על קוהימה, גם אם לא ידוע יתר על המידה, לא נופל בחשיבותו מהקרב אל-עלמיין וקרב סטלינגרד. במקביל נסללה מלאדו דרך בת כ-700 קילומטרים דרך צפון בורמה לדרך בורמה - עבודה שנעשתה בכוחות אמריקניים וסיניים בעזרה של שבטים אחדים וביניהם הנאגה. כגמול על עזרת הנאגה וכדי לשקם את אזורם תמכו הבריטיים בהקמת גוף פוליטי בשם "המועצה הלאומית של נאגה" (Naga National Council = NNC) גוף מייצג לשבטי הנאגה.
הנרטיב המקובל של הנאגה הוא שלקראת חלוקת הודו נערך משאל עם והנאגה סירבו להיכלל בהודו - סירוב שלא נענה, ותחומם נכלל בהודו שבדרך. היסטוריוגרפיה מאוזנת יותר מראה שבשנתיים מהקמת הארגון הלאומי לחלוקת הודו, חל מהפך במועצה והקיצוניים בראשות אנגמי זָאפּוּ פִיזוֹ (Angami Zapu Phizo) שהובילו קו ניצי, הפכו משוליים למרכז, עד שב-1951 זכה פיזו בראשות המועצה, דבר שהלך והסלים את הקשר עם הודו עד לנקודת פיצוץ בראשית 1953. חקיקה דרקונית הודית הולכת ומסלימה, נתקלה בהתנגדות עממית גוברת, ובהמשך ענישה קולקטיבית שכוללת שריפת כפרים, הטלת מומים, עינויים ואונס על אוכלוסיות אזרחיות בעיקרן, מצד כוחות הצבא ההודי. לחימה עממית של צבא הודי מאורגן במליציות מקומיות ובאזרחים, הפכה לאימות המזוין הממושך ביותר באסיה במאה העשרים. פיזו עצמו ברח מהודו כבר ב-1956 וחי עד מותו בלונדון ב-1990, כשהוא ממשיך לנהל את ההתנגדות להודו.
בשנת 1963 קיבלו הנאגה אוטונומיה מסוימת כששטחם נקרע מאסאם רבתי, והוקמה מדינת נאגאלנד, דבר שלא הנמיך משמעותית את להבות המרי האזרחי והדיכוי הצבאי. "הסכם שילונג" (Shillong Accord) נחתם ב-11 בנובמבר 1975 בין ממשלת הודו ונציגי המורדים, בתיווך אנשי הכנסייה הנוצרית. במסגרת הסכם זה פרקו המורדים את נשקם ושבו לבתיהם אחרי 20 שנות לוחמה. היה זה מאמץ שנעשה בזמן משטר החירום, שגם אם לא במוצהר, יצר פילוג מובנה בהנהגת הנאגה.