פרננדו נולד ב-10 במרץ 1452 לחואן השני, מלך אראגון, ואשתו השנייה, אשת האצולה האראגונית חואנה אנריקס (Juana Enriquez). בשנת 1468 הוכתר בידי אביו כמלך סיציליה, כהכנה לנישואיו לאיזבלה, בת דודתו ויורשתו של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה. נישואיו לאיזבלה נערכו ב-19 באוקטובר 1469 בואיאדוליד. לאחר מות אחיה ב-1474, ירשה איזבלה את כתר קסטיליה. טוענת נוספת לכתר, חואנה, נסיכת קסטיליה (לכאורה בתו של אנריקה הרביעי, אך אבהותו הייתה מוטלת בספק), נאבקה על זכותה לכתר באמצעות בעלה, אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ופרצה מלחמת אזרחים, אך בסופו של דבר ניצחו בה פרננדו ואיזבלה. ב-1479, עם מות אביו, כאשר ירש אותו פרננדו כמלך אראגון, אוחדו למעשה כתר קסטיליה והשטחים שתחת שלטון כתר האראגון באיחוד אישי. העשורים הראשונים של שלטונם המשותף של פרננדו ואיזבלה הוקדשו לגיבוש ממלכתם, ואיחודה תחת כתרם המשותף מבחינה פוליטית ודתית. במסגרת זו פעלו משך מספר שנים לכיבוש ממלכת גרנדה, השריד האחרון לשלטון המוסלמי בחצי האי האיברי. הכיבוש הושלם ב-2 בינואר 1492 (שיאו של התהליך המכונה "הרקונקיסטה"), וממנו נוצרה לראשונה מאז המאה ה-8, ישות פוליטית יחידה שניתן לכנותה "ספרד" (אף כי השטחים השונים לא נשלטו באופן סדיר כיחידה אחת עד המאה ה-18).
באותה שנה גורשו יהודי ספרד מכל תחומי הממלכה המשותפת (המאורע הידוע כגירוש ספרד), נכתב ספר הדקדוק הראשון של השפה הספרדית, וכריסטופר קולומבוס נשלח בידי הזוג למסע שבו יגלה את "העולם החדש". לפי חוזה טורדסיאס מ-1494 חולק העולם החוץ-אירופאי בין ממלכות פורטוגל וספרד על פי קו צפון-דרום שעבר במרכז האוקיינוס האטלנטי.
שנות חייו המאוחרות של פרננדו השני הוקדשו למחלוקות עם מלכי צרפת בדבר השליטה באיטליה, שרשרת האירועים המכונה המלחמות האיטלקיות. ב-1494 פלש שארל השמיני מצרפת לאיטליה וגירש את דודנו של פרננדו, אלפונסו השני, מכס מלכות נאפולי. פרננדו חבר עם מספר נסיכים איטלקיים ועם מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על-מנת לגרש את הצרפתים עד 1496 ולהמליך על הכתר הנפוליטני את בנו של אלפונסו, פרננדו. ב-1501, לאחר מות פרדיננדו השני, מלך נאפולי ועלייתו של דודו פדריקו לכס הנפוליטני, חתם פרננדו מאראגון על הסכם עם לואי השנים עשר, מלך צרפת, יורשו של שארל השמיני, שזה עתה סיים לממש את תביעותיו לדוכסות מילאנו, ולפיו יחולק השטח ביניהם כשנאפולי, קמפניה ואברוצו יעברו לשלטון צרפתי ופרננדו יקבל את פוליה וקלבריה. ההסכם התפרק במהרה ובמהלך השנים שבאו אחריו לחם גונזלו פרננדז מקורדובה, מצביאו הדגול של פרננדו, במלך צרפת, עד שכבש מידיו את נאפולי ב-1504.
איזבלה נפטרה בשנת 1504 והותירה את ממלכתה לבתה חואנה, אך היא שהתה באותו זמן בארצות השפלה, שנשלטו בידי בעלה, פיליפ "היפה", ובזמן העדרה שימש פרננדו כשליט במקומה. פרננדו שאף להותיר בידיו את השלטון על קסטיליה לצמיתות, אך האצולה הקסטיליאנית סירבה לכך והמליכה על עצמה את בעלה של חואנה כפליפה הראשון, מלך קסטיליה. לאחר מותו של פיליפ ב-1506, כשחואנה במצב נפשי לא יציב ובנם המשותף, קרלוס מגנט, עודו בן שש בלבד, שב פרננדו לשלוט בקסטיליה בסיועו של ראש השרים, הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס.
ב-1508 חודשה המלחמה באיטליה, הפעם נגד ונציה. כל הכוחות בחצי האי, ביניהם פרננדו, לואי השנים עשר, מקסימיליאן הראשון והאפיפיור יוליוס השני, הקימו יחד את הליגה של קמברה. למרות ניצחונה של צרפת על ונציה בקרב אגנאדלו, החלו פרננדו והאפיפיור לחשוד בכוונותיהם של הצרפתים. הליגה של קמברה פורקה, ובמקומה נוצרה הליגה הקדושה, בה אוחדו כל הכוחות נגד צרפת.
בנובמבר 1511 חתמו פרננדו וחתנו, הנרי השמיני, מלך אנגליה, על חוזה וסטמינסטר, בו התחייבו זה לזה להגשת עזרה הדדית נגד צרפת. מוקדם יותר באותה שנה כבש פרננדו את מחציתה הדרומית של ממלכת נווארה, שנשלטה על ידי אציל צרפתי, וסיפחה לספרד. בנקודה זו נישא פרננדו מחדש לז'רמין מפואה, נכדתה של אחותו למחצה, לאונור, מלכת נווארה, על-מנת לחזק את תביעתו לכתר נווארה. במקביל נחלה הליגה הקדושה באיטליה ניצחונות נגד הצרפתים, אותם הצליחה לגרש ממילאנו. על פי חוזה שלום שנכרת ב-1513 הושבה מילאנו לבית ספורצה, אך כעבור שנתיים נכבשה שוב בידי הצרפתים.
פרננדו מת ב-1516, ונקבר בקפלה המלכותית של גרנדה לצד אשתו, בתו, בעלה פיליפ ונכדו מיגל.
במהלך שלטונם, הפכו פרננדו ואיזבלה את ספרד למדינה החזקה ביותר באירופה. נכדם, קרלוס הראשון, מלך ספרד, בנם של חואנה המשוגעת ופיליפ היפה, ירש בנוסף לספרד גם את שטחי בית הבסבורג ואת דוכסות בורגונדיה מסבו מצד אביו, מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ירושה זו עתידה להפוך את קרלוס ויורשיו לשליטים החזקים ביבשת. קרלוס ירש מסבו פרננדו את כתר אראגון, והוכתר גם כמלך קסטיליה לצד אמו, ובכך אוחדה ספרד תחת כתר אחד.
יש הטוענים כי פרננדו, ולא צ'זארה בורג'ה, הוא ששימש כהשראה האמיתית ל"הנסיך" של ניקולו מקיאוולי, בו הוא מוזכר לעיתים תכופות.
משפחתו.
לפרננדו ואיזבלה נולדו שבעה ילדים, מתוכם הגיעו חמישה לבגרות:
בזכות כוחם הרב כשליטים בממלכה משותפת, נישאו בנותיהם למספר שושלות אירופיות ובכך הניחו את הבסיס לירושה העצומה של נכדם, קרלוס הראשון.
מרתה ג'פרסון ראנדולף
מרתה וושינגטון ג'פרסון רנדולף
מרתה ויילס סקלטון ג'פרסון
מרתה ויילס סקלטון ג'פרסון (באנגלית: Martha Wayles Skelton Jefferson; נולדה ב-19 באוקטובר 1748 (לפי הלוח היוליאני - נפטרה: 6 בספטמבר 1782) הייתה אשתו של הנשיא השלישי של ארצות הברית תומאס ג'פרסון. מרתה מעולם לא הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית מאחר שנפטרה לפני שבעלה נבחר לנשיאות.
היסטוריה.
מרתה נולדה לג'ון ויילס (John Wayles ) (נולד: 1715 - נפטר: 1773) ולמרתה אפס (Martha Eppes) (נולדה: 1712 - נפטרה: 1748) בעלי מטע עשירים מצ'ארלס סיטי שבוירג'יניה. על פי אחת הסברות, אחותה למחצה, סאלי המינגס הייתה פילגשו של תומאס ג'פרסון ונולדו לה מספר ילדים ממנו.
בשנת 1766 נישאה לבת'ורסט סקלטון (Bathurst Skelton) (נולד: 1744- נפטר: 1768) ונולד להם בן אחד - ג'ון (1767-1771).
לאחר מותם של בעלה ובנה נישאה לתומאס ג'פרסון ב-1 בינואר 1772 ונולדו להם שישה ילדים: מרתה ג'פרסון רנדולף (1772-1836), ג'יין רנדולף (1774-1775), בן שנפטר בלידתו (1777) ושמו לא ידוע, מרי ויילס (1778-1804), לוסי אליזבת (1780-1781), ולוסי אליזבת (1782-1785) הקרויה על שם אחותה שנפטרה.
סקוט פיצג'רלד
מב&quot;ד
נים (עיר)
נים (צרפתית: Nîmes) היא עיר עתיקה בדרום צרפת היושבת בחבל האוקסיטניה ומהווה עיר בירה למחוז גאר. נכון ל-2007, בעיר כ-150,000 תושבים קבועים, אך בנוסף היא מושכת תיירים רבים במשך השנה.
היסטוריה.
הדעה הרווחת כי העיר קיבלה את שמה מהאל הקלטי המקומי, נמאוסוס (Nemausus). מאידך, טען סטפאנוס מביזנטיום כי השם נובע דווקא מבנו של הרקלס, נימוסיוס (Nemausios).
האנדרטה העתיקה ביותר בנים היא המנהיר של כורבסאק (Courbessac), מצבת אבן בגובה של שני מטר המתוארכת לשנת 2500 לפני הספירה.
ניכר כי בסביבות 50 לפני הספירה שהוקמה נים כמושבה רומאית, זאת לפי עדותן של מטבעות קדומות מהתקופה הנושאות את קיצור השם NEM COL, קרי, "המושבה נים".
אוגוסטוס פיתח את המושבה ועשה אותה לעיר הבירה של פרובינקיית נרבונה. הוא הקיף את העיר בחומת מגן באורך שישה קילומטרים ובה 14 מגדלים עם שערים, מהם שרדו שני שערים: הפורט אוגוסט והפורט דה פראנס. הוא הקים בה את כיכר השוק, וייתכן כי גם את האקוודוקט. האמפיתיאטרון שבעיר () הוקם רק במאה ה-2.
מקור בד הדנים.
בד הדנים, ממנו עשויים מכנסי הג'ינס, נקרא כך משום שמקורו באריג בשם "Serge de Nîmes" (בצרפתית: "סרז' ד-נים") שיוצר בעיר על ידי משפחת אנדרה (André). עם השנים השם התקצר ל-"de Nîmes" ובאיות מודרני Denim.
פון דו גאר.
פון דו גאר הוא קטע מאמת מים רומאית עתיקה בפרובאנס שבדרום צרפת, החוצה את נהר הגארדון במבנה גשר קשתות מורכב. הגשר נבנה כחלק ממערכת הולכת מים באורך 50 ק"מ, ממעיינות בקרבת העיר אוזס אל העיר נמאסוס (נים).
כיום האתר מוגדר כאתר מורשת עולמית ונחשב לאחת האטרקציות החשובות והמתוירות בצרפת.
הקהילה היהודית.
תיעוד ראשון ליישוב יהודים בנים קיים מהמאה ה-11, בתחילת המאה ה-13 מנתה הקהילה היהודית בנים כ-100 משפחות. יהודי נים זכו לרוב להגנת הכנסייה והבישוף שעמד בראשה.
בשנת 1306 גורשו היהודים מנים, תוך הפקעת רכוש כחלק מגירוש צרפת.
ב-1359 חזרו יהודים להתיישב בנים באזור מוגדר שנקבע על-ידי מועצת העיר. הקהילה חדלה להתקיים עת גורשו היהודים מצרפת ב-1394.
בתחילת המאה ה-17 החלו לפקוד את נים, סוחרים יהודים מקהילות יהודי האפיפיור אשר הגיעו מרוזנות ונסן, אך אך לא קיבלו רישיון התיישבות קבוע בעיר. במחצית השנייה של המאה ה-18 נוסדה מחדש קהילה יהודית בנים וחבריה מנו 30–40 משפחות בהנהגת הרב אליהו אספיר מקאפנטראס. בשל פילוג בקהילה הוקם בית-כנסת שני בשנת 1796.
בשנת 1808 צורפה קהילת נים, שהיו בה אז 370 נפש, לקונסיסטוריה של מרסיי.
אישים מבני הקהילה הם אדולף כרמיה, ממייסדי חברת 'כל ישראל חברים' ושר המשפטים הצרפתי, והפילוסוף ברנאר לזר.
ערים תאומות.
הערים התאומות של נים הן:
פגז
פגז הוא קליע הנורה מתותח, כאשר הגדרת "תותח" היא כלי ירייה חם בעל קליבר מ-20 מ"מ ומעלה. לעיתים הפגז נושא מטען כלשהו, כגון חומר נפץ או חומר יוצר עשן, ולעיתים הפגז עשוי מקשה אחת, כגון פגז חודר שריון או כדור תותח.