האנדרטה הוקמה בתקופה בה שופרו היחסים בין מזרח גרמניה ופולין לציון שיתוף פעולה בין צבא העם הקומוניסטי הפולני ובין גרמניה הקומוניסטית במאבק נגד הפשיזם. האנדרטה הבנויה מאבן גרניט מאזור שלזיה גרניט תוכנה על ידי הפסלים הפולנים צופיה ולסקה ותדאוש וודזיאן והפסלים הגרמנים אנרד ויטיג וגונתר מרקל. האנדרטה משתלבת בסביבה הטבעית של הפארק, מיקומה בגרם מדרגות אבן למרגלות גבעה. האובייקט הבולט באנדרטה הוא תורן מורכב מזוג עמודי אבן מקבילים בגובה 15 מטרים, אשר מאוחדים בחלקם העליון על ידי דגל ברונזה הנראה כמתנופף ברוח. משני צידי החלק התחתון של התורן מופיעים סמל פולין: העיט הלבן שכתר לראשו, וסמל גרמניה המזרחית: פטיש וחוגה המוקפים בצמד אלומות חיטה. מאחוריו ניצב קיר אבן ארוך עליו נחצבה שורת המוטו של תדיאוש קושצ'ושקו, "עבור החופש שלכם ושלנו". הציטוט מופיע הן בפולנית ("Za waszą i naszą wolność"), ומתחתיה בגרמנית ("Für eure und unsere Freiheit"). בצד החומה ישנו תבליט המציג חייל פולני, חייל הצבא האדום ולוחם מחתרת גרמני. מתחת לעמודים ישנן לוחיות זיכרון ומידע בפולנית, גרמנית ורוסית, לצידן מניחים זרי פרחים בטקסים אשר נערכים במקום.
לאחר איחוד גרמניה.
בשנת 1995 לאחר איחוד גרמניה, הורחבו מושאי ההנצחה של האנדרטה. בנוסף לחיילים הקומוניסטים מפולין וגרמניה, הוחלט כי ההנצחה תוקדש לכלל החיילים הפולנים ולאזרחים פולנים שנפלו כקורבנות הנאצים, וכמו גם ללוחמי מחתרת גרמנים. למרות השינוי, הסמלים הקומוניסטיים הושארו ורק השלטים עם ההסבר החדש עודכנו.
בשנים האחרונות היו מספר אירועי ונדליזם באנדרטה וריסוסי גרפיטי. בשנת 2004, חברה גרמנית הסכימה לתת חסות לשימור האנדרטה. בשנת 2005, האנדרטה הושחתה על ידי סיסמאות נאו-נאציות.
האנדרטה משמשת לעיתים קרובות עבור סקייטבורדינג.
יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג
יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (; 27 באוגוסט 1789 – 25 בנובמבר 1868) היה דוכס סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1834–1848.
ביוגרפיה.
יוזף נולד ב-27 באוגוסט 1789 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1814 לחם יוזף יחד עם אחיו גאורג יחד עם כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית נגד צרפת, ולאחר מכן שירת בצבא הסקסוני, והגיע לדרגת גנרל מיור.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ויוזף עלה לשלטון במקומו. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, ואחיו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-25 בנובמבר 1868 מת יוזף באלטנבורג, והוא בן 79 שנים.
משפחתו.
ב-24 באפריל 1817 התחתן יוזף עם אמליה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. לבני הזוג היו 6 ילדים:
עונת 1999 בגביע ליברטדורס
עונת 1999 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-40 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-21 בפברואר 1999 ותחרות הסתיימה ב-16 ביוני 1999. בתחרות השתתפו 23 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
התחרות הסתיימה בניצחון של פלמיירס בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 23 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב הבתים השתתפו שני נציגים מכל המדינות למעט ונצואלה ומקסיקו שהיו מיוצגים על ידי נציג בודד. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שלוש קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות להכרעה הקבוצות ביצעו סדרת בעיטות עונשין.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
השלבים המתקדמים.
מלך השערים.
מספר רב של כדורגלנים הבקיעו 6 שערים וזכו במשותף בתואר מלך השערים:
מאיר דה הונד
הרב מאיר דה הונד (בהולנדית: Meijer de Hond; ה'תרמ"ב, 1882 - ה'תש"ג, 1943) היה רב, פובליציסט, מחזאי מו"ל ועורך עיתונים. נספה בשואה.
ביוגרפיה.
נולד ברובע היהודים באמסטרדם למשפחה ענייה מאוד. אביו היה משגיח כשרות מטעם הרבנות המקומית, את בנו שגילה כישרונות בילדותו, שלח ללמוד בבית המדרש לרבנים לצד לימודים אקדמיים באוניברסיטת אמסטרדם. בהמשך נסע ללמוד בבית המדרש לרבנים בברלין ושם התקרב לרב דוד צבי הופמן. בתקופה זו למד שפות שמיות באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטאות אחרות בגרמניה.
בטבעו היה דה הונד טיפוס סוער ונמרץ, הוא התחבר מאוד למעמד היהודי הפשוט שחי בעניות מרודה ובצפיפות רבה באזורים העתיקים של אמסטרדם שבהם נולד וגדל, ואימץ את סגנון דיבורם העממי והמשולב בשאריות יידיש. עובדה זו עמדה לו לרועץ בכל הקשור להשגת משרות רבנות נחשבות, ומאידך הפנתה אליו תשומת לב של מבקרי ספרות הולנדיים.
בצעירותו יסד כתב עת בשם "הלבנון" (De Libanon) ופרסם בו מאמרי פולמוס, הוא הסעיר את קהל קוראיו כאשר לא היסס מלהאשים את הממסד היהודי אורתודוקסי בצביעות, על רקע סוציאלי. הוא תקף למשל את העשירים על מנהגי ה"אבלות" שלהם בתשעת הימים שבהם הם נאלצים לוותר על מאכלי הבשר ו"להסתפק" במעדני דגים וגבינות יוקרתיים. עם שובו להולנד התמסר לעבודה סוציאלית, הקים ארגון לפועלים דתיים, אגודה למען העיוור היהודי, בית מחסה לנכים יהודים, חברה ללימוד תורה ועוד. הוא העריץ את בית המלוכה ההולנדי ובשל כך היה מתנגד לציונות. ביאוריו במקרא ודרשותיו היו מכוונים לגישור בין תורה ומדע ולעיתים קרובות נתפסו בידי רבנים שמרניים כמודרניים.
מפעל חשוב שלו היה העיתון "De Joudsche Jeugdkrant" (דה יודסה ייחדקראנט - עיתון הנוער היהודי), אותו ערך וכתב כמעט לבדו. עיתון לימודי-חינוכי זה כלל שיעורים בהיסטוריה יהודית, שלעיתים כללו יותר יסודות אגדיים עובדות היסטוריות; הסברים על מצוות היהדות; שיעורים בתורה עם תרגום מילולי של טקסט המקור. רשימותיו המתארות את חיי הגטו היהודי היו מקוריות ועשו שימוש לא-רגיל בשפתם של עניי היהודים באמסטרדם. רשימות אלו שהכתיר בשם "Kiekjes" (תרגום חופשי: צילומונים) לכדו את תשומת לבם של מבקרי ספרות כלליים בהולנד והמושג שטבע, היה למושג קבוע בספרות ההולנדית. זיגפריד ואן פראג , הסופר והמבקר הנודע, כתב שמאיר דה הונד עלה הרבה על מולטטולי הנערץ על ההולנדים, בתיאור חיי השוק האמסטרדמי. למרות הצלחתו הרבה, יצירתו לא תורגמה ונשארה בגבולות השפה ההולנדית.
שלמה סיקסט
קסיס (צרפת)
קָסִיס (בצרפתית: Cassis) היא קומונה בדרום צרפת, השוכנת לחוף הים התיכון, מזרחית למרסיי במחוז בוש-די-רון שבחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. הקומונה היא יעד תיירותי הידוע בצוקיו ובלשונות הים שלו הנקראות קלנקים.
היסטוריה.
במקום שעליו יושבת קסיס התיישבו לראשונה הליגורים במאה ה-6 לפנה"ס. הליגורים בנו מבצר בראש באו רדון והתקיימו מדיג, ציד וחקלאות. על אף הקשר למרסיי, שהוקמה על ידי מתיישבים יוונים מפוקאה שבאסיה הקטנה, לא נמצאה עדות להתיישבות יוונית במקום. בתקופה הרומית ניצבה קסיס על הנתיב הימי שיצר הקיסר אנטונינוס פיוס. היה זה כפר קטן, שהתקיים בעיקר מדיג ומסחר ימי עם צפון אפריקה והמזרח התיכון.
בין המאה ה-5 לספירה למאה ה-10, שבטים גרמאניים פולשים אילצו את אוכלוסיית הסביבה לחפש מקלט בקסטרום המבוצר, שהפך לגרעין היישוב המודרני. במאה ה-15 נמסרה קסיס לרוזני פרובאנס, ובשלב מאוחר יותר מסר אותה רנה מאנז'ו לבישופים של מרסיי, אשר שלטו בה עד למהפכה הצרפתית.
שם משפחה יהודי משפחת קאזיס ככל הנראה מקורו בעיר
גאוגרפיה.
קסיס שוכנת לחוף הים התיכון, כ-20 ק"מ מזרחית למרסיי. פסגת קניי בגובה של 394 מטרים, הנמצאת בין קסיס ללה סיוטה, היא אחד ממצוקי החוף הגבוהים באירופה ונקודת ציון עבור השטים במימי הים התיכון.
כלכלה.
במאה ה-18 החלה קסיס להתפשט אל מחוץ לחומות העיר הבצורה וסביב הנמל. לאחר הרסטורציה התפתחו בה תעשיות חדשות, לרבות ייבוש בקלה, ייצור שמן זית, טקסטיל וייננות. ענף כריית האבן, שהתקיים בה עוד מימי קדם וסיפק אבן לבנייה לנמלים באגן הים התיכון, התפתח גם כן. במאה ה-20, עם היעלמות תעשיות אלה, פנה כוח העבודה לתיירות וייצור יין.
קסיס
להב שני
להב שני (נולד ב-7 בינואר 1989) הוא מנצח ופסנתרן ישראלי שהחל משנת 2020 משמש בתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
שני משמש גם כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם שבהולנד החל מעונת 2018–2019.
חייו.
להב שני התחיל ללמוד נגינה בפסנתר אצל חנה שלגי בקונסרבטוריון גבעתיים. הוא למד בתיכון "תלמה ילין" והמשיך את לימודיו בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, כתלמידו של פרופסור אריה ורדי. למד ניצוח אצל פרופסור כריסטיאן אוולד, בבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש הנס אייזלר בברלין. הוא בוגר יחידת הנגנים הצעירים של המרכז למוזיקה ירושלים במשכנות שאננים.