דיאט קוקה-קולה אינו מיוצר לפי מתכון מותאם של קוקה-קולה, אלא לפי נוסחה שונה לחלוטין. הוא מכיל מי סודה, אספרטם, חומצה זרחתית, קפאין, חומצה ציטרית, צבע מאכל קרמל, אצסולפאם-K, חומרי טעם וריח (פוטסיום בנזואט), ופנילאלנין. המשקה אכן דל בקלוריות - בפחית דיאט קוקה-קולה יש כקלוריה אחת לעומת 142 קלוריות בכמות זהה של קוקה-קולה.
התפרצויות גמא
אבוב (פירושונים)
ביי
בֵּיי (בטורקית מודרנית: Bey, בטורקית עות'מאנית: بک - בֵּיי, בק, בכּ או בג) היה תואר אצולה טורקי שהוצמד לאחר שמו הפרטי של אדם, ומקבילתו הנשית הייתה "האנם" (Hanım) מונח מהשפה הפרסית שמשמעותו "גברת". המונח עדיין רווח בטורקית המודרנית, אם כי משמעותו שונה, ונעשה בו שימוש באופן דומה גם באזרבייג'ן. ביי היה השני בחשיבותו מבין התארים לגברים באימפריה העות'מאנית אחרי פאשה ולפני אע'א ואפנדי.
היסטוריה.
מקורו של המושג במילה ל"מנהיג" או "ראש שבט" בשפות טורקיות, אך השימוש רווח למנהיגים בכלל גם בפרסית ובשפות אחרות במרכז אסיה. כך למשל כונה המשנה למלך הכוזרים בכינוי כגן בק. אטא-ביי (באזורים אחרים בק או בג) הוא כינוי שהיה נפוץ החל מהתקופה הסלג'וקית באזורי שליטתם של הסלג'וקים והמדינות שצמחו על חורבות ממלכתם. כמו כן נפוץ השם בקרב הטורקמנים באזור איראן ואזרבייג'ן. באיראן כונה הוזיר הגדול בכינוי, האתא-בג הגדול. כינוי הישות עליה היה הביי מופקד נקראה "בייליק" (Beylik), שמשמעותה המקורבת היא "נסיכות" או "נפה". לשמותיהם של שלושת השליטים הראשונים של האימפריה העות'מאנית, אשר החלה גם היא כבייליק, הוצמד התואר "ביי". תואר זה הוחלף ב"סולטאן" רק ב-1383, וניתן למורט הראשון על ידי חליפות קהיר. החל משלב זה ניתן התואר "ביי" לאנשי צבא וממשל משניים, כמו ראש סנג'ק (בקירוב "רובע", אם כי מאוחר יותר קרוב יותר למחוז), אשר כונה "סנג'קביי" (Sancakbey). ראש הרובע היה כפוף לראש המחוז, שכונה בדרך כלל בתואר "פאשה". התואר הוענק גם לראשי ערי הבירה הקודמות של האימפריה - בורסה ואדירנה. בנוסף על כך ניתן התואר למיופי כוח מטעם האימפריה כמו מושל תוניסיה, תואר שנשאר בתוקף גם בתקופת השלטון הצרפתי. מאוחר יותר ניתן התואר "ביילרביי" (Beylerbey או Beylerbeyi - "אדון האדונים") למושל הכללי של שטח ארץ רחב ידיים באימפריה העות'מאנית והספאווית, אולם גם תואר זה עבר פיחות במעמדו עם השנים.
עם השנים חל פיחות במעמדו של המושג, שהוצמד לאנשים פחותים במעמדם, ומגמה זו נמשכה במאה ה-19, עת המושג החל להיות מקביל ל"אדוני" וללא קונוטציה של תואר אצולה. לעיתים צורפה המילה "אפנדי" (Efendi - "אדון") או אפנדים (Efendim - "אדוני [שלי]") אל ביי, כדי להפליג במידת הנימוס - Beyefendi או Beyefendim. נוהג זה רווח גם כיום, ולמרות שמשמעות הצירוף היא "אדוני-אדוני", עדיין אין בה קונוטציה של תואר אצולה בשימוש מודרני או פחיתות כבוד מצדו של הדובר. לנשים שמורה המקבילה "האנֵמאפנדי" (Hanımefendi), ובהיעדר מין דקדוקי בטורקית, התרגום המילולי של מושג זה הוא "גבירתי הנכבדה" ולא "גבירתי-אדוני".
ביי בטורקית מודרנית.
עם הרפורמה בשפה הטורקית במהלך המאה ה-20, טבע המוסד לשפה טורקית את הביטויים בָּיי (Bay) "מר" ובָּייאן (Bayan) "גברת", על משקל "בֵּיי" ובמטרה להחליפו, ואלה הוצמדו לפני שמות משפחה. מכוח "חוק השמות" חויב כל אזרח טורקי ב-1934 לקחת לו שם משפחה והשימוש בביי כתוספת רשמית לשם נאסר. עם זאת, המושגים החדשים לא נקלטו היטב, ולצרכים חברתיים עדיין נעשה שימוש במושגים הישנים "בֵיי" ו"האנם", אשר אינם מעידים עוד על שייכות למעמד האצולה, למעט בהקשרים היסטוריים. לצרכים רשמיים עדיין נעשה מדי פעם שימוש במושגים החדשים, אך השימוש במילה "Sayın" (הנכבד/ת) לפני שמו או תוארו של אדם מקובל יותר ולעיתים אף מתחייב ("Sayın Başkan" - "אדוני הנשיא").
"ביי" עשוי להצטרף למספר דרגות צבאיות כמו "אלביי" (Albay - קולונל, מ-"Alay" - "גדוד") או "ירביי" (Yarbay - סגן, מ-"Yardım" - "עזרה"). בשני המקרים מקורו של Bay אינו במושג החדש שטבע המוסד לשפה הטורקית, אלא בהרמוניה קולית ששינתה את התנועה "E" ב-Bey ל-"A" ב-Bay כתוצאה מהשפעת צליל "A" ב-Yar וב-Al. גם הפנייה המקובלת לשגריר בטורקית היא "אלצ'י ביי" - "Elçi Bey" (מילולית, "אדון המשלחת"). עם זאת, במספר שפות טורקיות אחרות עדיין נודעת לביי משמעות של תואר אצולה.
רשימת קידומות טלפון בחיוג בינלאומי
לגבולין
לגבולין או לגאבולין (באנגלית: Lagavulin, מבוטא במלעיל) הוא ויסקי סקוטי סינגל מאלט הידוע בטעם כבול ומעושן. זהו ויסקי מהאי איילה, בין הוויסקים הסקוטיים המעושנים והכבוליים ביותר ומאופיין ברמת עישון של כ-35 חלקים למיליון (מעושנים ממנו הם ויסקי לפרויג וארדבג), והוצאות מיוחדות של ברוכלאדי - Bruichladdich).
היסטוריה.
ההיסטוריה מראה כי בשנת 1742 התבצעו לפחות 10 שיטות זיקוק לא חוקיות ב-10 מזקקות לפחות, ובמהלך השנים מזקקות אלו התאגדו למזקקה אחת חוקית בשם לגבולין.
מזקקת לגבולין נפתחה רשמית כבר בשנת 1816 כשג'ון ג'ונסטון וארצ'יבלד קמפבל הקימו 2 מזקקות באי איילה כאשר לאחת מהם קראו לגבולין, ועם הזמן השם לגבולין השתלט על המזקקה האחרת ששמה לא היה ידוע כמעט.
מאוחר יותר במהלך המאה ה-19 מזקקת לגבולין החלה להתחרות עם שכנתה לפרויג ובסופו של דבר השתלטה עלייה, ואדון פיטר מקי (הבעלים של מזקקת לגבולין באותה תקופה) שכר את מזקקת לפרויג לאחר תחרות שיווקית אגרסיבית.
רבים טוענים שפיטר מקי ניסה לחקות את הסגנון של מזקקת לפרויג באותה תקופה.
אך מכיוון שהכבול ששימש כחומר בעירה להפסקת שלב ההלתתה והמים אשר שימשו למהילת הויסקי לאחר שלב הישון, היו שונים מאלה של לפרויג גם כן התוצאות היו שונות.
השם לגבולין קרוי על שם הכפר שבו הוקמו מזקקות הויסקי.
כיום המזקקה בבעלות תאגיד דיאג'יו.
המאלט המבוקש לרוב אינו נדיר אך ב-2005–2006 היו תקופות "יובש" בהספקתו כיוון שהדרישה גאתה מאוד, אבל הגברת כמויות הייצור החלה רק בראשית שנות ה-90, ולכן רק ב-2007 ניתן היה למצוא אותו שוב על המדפים. מכיוון שהוא משמש כמרכיב מרכזי בוויסקי רד לייבל, רוב התוצרת מועברת למזקקות ג'וני ווקר כדי להפיק את הרד לייבל, ורק כ-25 - 30% מהתוצרת נמכרת בתור סינגל מאלט לקהל הרחב. המזקקה היא אחת הבודדות על איילה שפעלה ברציפות.
Ornette Coleman
Fiona Apple
Wayne Shorter
John Coltrane
Art Blakey
Cannonball Adderley
Thelonious Monk
Chick Corea
Ella Fitzgerald
Sonny Rollins
Stan Getz
Bobby McFerrin
Oum Kulthoum
Antonio Carlos Jobim
Joao Gilberto
Elis Regina
Heitor Villa-Lobos
Igor Stravinsky
Gilberto Gil
Bob Marley
Beatles
Jimi Hendrix
B.B. King
Ravi Shankar
Blonde Redhead
Brad Mehldau
Tricky
Portishead
Matisyahu
Royksopp
Screaming Jay Hawkins
Sizzla
Arctic Monkeys
Astor Piazzolla
הכנסייה הפרבוסלאבית
הכנסייה הפראבוסלבית
דגל רפובליקה סרפסקה
דגלה של רפובליקה סרפסקה (בסרבית Застава Републике Српске או Zastava Republike Srpske) הוא שטח מלבני ביחס 1 (גובה): 2 (אורך). מרכיבים אותו שלושה צבעים המסודרים כטריקולור בסדר הבא (מלמעלה כלפי מטה): אדום, כחול ולבן. כדגלה של סרפסקה הוא מונף מתאריך 9 בינואר 1992 והדבר הוסדר בחוקתה.
הדגל מעוצב בצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית. כדגל הסרבי הוא בשימוש מאז 1835. המבדיל בין דגליהן של רפובליקה סרפסקה ושל הרפובליקה של סרביה הוא יחס הממדים ובכך שבדגל סרביה מוצג שלט אצולה.
הכנסייה הפרבוסלבית
הכנסייה הפראבוסלאבית
Os Mutantes
Fairuz
Fugees
ארך רגלים
ארך הרגליים
ארך הרגלים
ויטייר
ארך רגליים
האימפריה הרומאית המזרחית
האימפריה הרומאית המערבית
הקיסרות הרומאית המערבית
טל בן חיים
וילפרדו פרטו
דוויירה
דוויירה (מלטית Dwejra) הוא מפרץ ורצועת חוף באורך של כקילומטר וחצי סמוך לכפר סן לורנץ (San Lawrenz) במערבו של האי גוזו במלטה, המצטיינים בעושר נופי וייחוד גאוגרפי. רצועת החוף נמתחת מקצהו הדרומי של מפרץ דוויירה שבמרכזו סלע הפטריות ועד לנקודת דוויירה והים הפנימי כקילומטר וחצי מצפון לשם.
מפרץ דוויירה וסלע הפטריות.
המפרץ העגול של דוויירה, שקוטרו 400 מטר לערך, היה נקרה שהתמוטטה והוצפה במי ים. בפתחו של המפרץ המוקף מצוקים אנכיים, ניצב סלע קטן אשר זכה לשם "סלע הפטריות" (Fungus Rock), ובמלטזית "סלע הגנרל" (Il-Ġebla tal-Ġeneral). הסלע עשוי אבן גיר ונישא לגובה של 60 מטר. אבירי ""מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים" (ההוספיטלרים) ממלטה נהגו לאסוף בסלע זן של צמח בצורת אלה בצבע חום אדמדם המגיע לגובה של עד כ-20 ס"מ ואשר גדל על המשטח השטוח שבראשו.
הצמח, טופל אדום ("Cynomorium coccineus") ממשפחת הטופליים, גדל בקרקעות מלוחות ופורח בין החודשים אפריל עד יולי. לטופל האדום אין עלים, ומשום כך סברו האבירים בטעות כי מדובר בפטריה, ושמו של הצמח במלטזית הוא שורש הגנרל (Għerq tal-Ġeneral). הטופל האדום נפוץ בחופי הים התיכון של אפריקה ובישראל, אך אינו גדל באירופה. האבירים האמינו כי לתמצית שהופקה מהצמח היו איכויות רפואיות שכללו עצירת שטפי דם פתוחים ומניעת זיהומים בפצעים פתוחים. הם עשו בצמח שימוש גם כנגד כיב קיבה, דיזנטריה, ומחלות מין.