בניגוד לרוב הדמויות המוזכרות בפרשת נח, נמרוד אינו מייצג אב קדום של עם כלשהו, אלא עומד כדמות בפני עצמו. הוא אינו מוצג בציון שמו בלבד, כדמויות האחרות בפרשה, אלא מובאים גם פרטים אחדים על חייו, על-פיהם היה גיבור ציד, שמלכותו שכנה בארץ שנער וכללה את הערים בבל, ארך, אכד וכלנה (עיר שאינה מזוהה כיום). לדעתם של הרמב"ן ופרשנים נוספים נמרוד בנה, בנוסף, גם באשור את הערים נינוה, כלח, רסן ורחובות-עיר (גם היא אינה מזוהה כיום). ב, נזכרת "ארץ נמרוד" בהתייחס לבבל.
נמרוד, על פי הכרונולוגיה היהודית, חי כ-215 שנה משנת א'תתק"ח עד יום מותו של אברהם בשנת ב'קכ"ג. על פי המפרשים הוא נרצח על ידי עשו כשהלה שדד מנמרוד את הבגד המיוחד שלו.
יוסף בן מתתיהו (קדמוניות היהודים, ספר א פרק 4) מתאר את נמרוד כמציב אלטרנטיבה לכניעת האדם לאיתני הטבע ולשליטת האלהים, וכקורא לבני האדם לשלוט בטבע ואף להתגונן מפני האלהים באמצעות מגדל בבל שיגן עליהם מפני סכנת המבול. גם במדרש נחשב נמרוד לדמות שלילית, כשאפילו משמעות שמו מסמלת רצון למרוד כנגד האלוהים, ועיסוקו בציד מצייר אותו כשליט אכזר ואלים. בין השאר מיוחסת לו במדרש היוזמה לבניית מגדל בבל, וכן מספר עליו המדרש שציווה להשליך לכבשן את אברהם, בעודו צעיר, בשל סירובו לסגוד לאלילי בבל. במדרש אברהם והצלמים המופיע בבראשית רבה מתואר העימות התאולוגי בין אברהם המונותאיסט לנמרוד עובד האלילים: בתלמוד הבבלי נאמר שנמרוד אסר את אברהם בעיר כותה במשך שלוש שנים.
לעומת זאת ישנן פרשנויות המפרשות את השם נמרוד כמביע מרד נגד עובדי האלילים, ומכאן רואות אותו כדמות חיובית.
לפי רבי אברהם אבן עזרא המפרש את הפשט של המקרא - נמרוד החל להיות גיבור ציד בכך שהיה מקריב קורבנות עולה לה', אך הדרש מפרש זאת אחרת.
לפי חז"ל, אמרפל המוזכר בספר בראשית הוא נמרוד ().
נמרוד באמנות.
ב"קומדיה האלוהית" של דנטה מוצג נמרוד כענק, וכנידון למדור השמיני של הגיהנום. העונש שנגזר עליו הוא ללהג באופן אינסופי, מבלי שאחרים יוכלו להבין אותו, ומבלי שהוא יוכל להבין את דברי האחרים (בדומה לרעיון בלילת השפות שבסיפור מגדל בבל).
שיר עממי בשפת הלאדינו, בשם "כאשר המלך נמרוד" או "אברהם אבינו", מתאר את העימות שבין נמרוד לאברהם. בשיר, רואה נמרוד כוכב המבשר על הולדתו המתקרבת של אברהם, ומורה על הרג כל התינוקות, אך אמו של אברהם נמלטת אל השדות ושם יולדת את בנה. כאשר אברהם גדל הוא מכריז על אמונתו באלוהים ומתעמת על כך עם נמרוד. נמרוד מצווה להעלותו על המוקד, אך אברהם יוצא ממנו ללא פגע.
האמן יצחק דנציגר יצר את הפסל "נמרוד", המגלם את האידיאלים של התנועה הכנענית, המציגים את האדם השורשי המחובר לאדמתו.
במופע אל תקרא לי שחור מופיע השיר "נמרוד" (מילים: דן אלמגור, לחן: בני נגרי), המהלל את נמרוד כאיש שחור גיבור-צייד.
השם "נמרוד".
במסורת היהודית יש הסתייגות משימוש בשם "נמרוד", בשל הדימוי השלילי שנקשר בו. על אף זאת, השם הוא שם פרטי מקובל בקרב חילונים. הסיפורים שנקשרו לשמו של נמרוד מופיעים גם במסורות בנצרות ובאסלאם, והוא אף מופיע כשם משפחה נוצרי. קיימים גם כתבי עת בתחומים שונים הנושאים את השם נמרוד. הדימוי החיובי של נמרוד כגיבור ציד קיבל ביטוי בשמשו כשם של ספינות מלחמה בריטיות, מטוס קרב בריטי, הוקר נמרוד, מטוס סיור בריטי, הוקר סידלי נמרוד, וטיל נ"ט ישראלי, נמרוד.
למרגלות החרמון נמצא מבצר נמרוד, וסמוך אליו הוקם היישוב נמרוד. בחמש מדינות בארצות הברית קיימים יישובים הנושאים את השם נמרוד.
בסלנג האמריקאי משמש השם נמרוד ככינוי מלגלג לאדם טיפש. המקור לכך הוא מסרטוני באגס באני, בהם השתמש באגס באני בשם נמרוד ככינוי מלגלג ליריבו הצייד הבלתי מוצלח אלמר פאד.
I Shot the Sheriff
I Shot the Sheriff (בתרגום חופשי: יריתי בשריף) הוא שיר שנכתב ובוצע לראשונה על ידי זמר הרגאיי בוב מארלי ולהקת הוויילרס. השיר יצא באלבום הרביעי של הלהקה, "'Burnin", בשנת 1973 ונחשב לאחד משירי המחאה המפורסמים של מארלי. לשיר נעשו גרסאות כיסוי רבות.
מארלי נודע בתמיכתו באהבה ובשלום ובקריאותיו כנגד האלימות הפוליטית.
השיר פורסם על רקע קריאותיו של בוב מארלי לשלום, לשוויון ולצדק ודן בצדק שלא נעשה, בחפות מפשע ובמאבקו חסר הסיכוי של אדם אחד כנגד הממסד. השיר קורא תיגר כנגד החברה הצבועה והמקפחת, חסרת הסובלנות ובעלת הדעות הקדומות.
פרסומו הרב של השיר הגיע רק כשנה מאוחר יותר, כאשר הזמר והגיטריסט אריק קלפטון ביצע לו גרסת כיסוי. בשנת 1974 הוציא קלפטון האלבום "461 Ocean Boulevard" שכלל את השיר. קלפטון התוודע לשיר ולסגנון לאחר שגיטריסט להקתו, ג'ורג' טרי , הביא את האלבום "Burnin" אל האולפן בו עבדו קלפטון ולהקתו ושכנע את קלפטון להקליטו וצרפו לאלבום. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד. הצלחתו של השיר סייעה גם להתפשטות ולפופולריות של סגנון הרגאיי בארצות הברית ובאנגליה.
גרסת כיסוי נוספת לשיר בוצעה בשנת 1997 על ידי הראפר וורן ג'י. גרסת הראפ של השיר ספגה ביקורת, ולפיה הגרסה עיקרה את השיר מתוכנו והציגה אותו כתומך באלימות, בניגוד לערכים שייצג הכותב והמבצע המקורי בוב מארלי.
פאיז ביי אל-אידריסי
פאיז (ביי) אל-אידריסי (??18 - 1969) (בערבית: فايز بيك الادريسي, תעתיק מדויק: פאיז ביכ אלאדריסי; בעיתונות ובספרות העברית מוכר גם כ"פאיז ביי אידריסי") היה קצין בכיר במשטרת המנדט הבריטי.
פאיז ביי אל-אידריסי היה בן לשבט הסנוסים וצאצא למשפחת המלוכה הלובית. סבו התיישב בארץ ישראל באמצע המאה התשע עשרה. בתקופת האימפריה העות'מאנית למד אל-אידריסי במכללה הצבאית באיסטנבול ולאחר מכן שירת כקצין בצבא הטורקי.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה שירת את המלך פייסל הראשון בתקופת שלטונו בדמשק, וכאשר החל שלטון המנדט הצרפתי בסוריה חזר לארץ ישראל.
בתקופת המנדט הבריטי התגורר אל-אידריסי לסירוגין בשני בתים שבבעלותו, בימי הקיץ בביתו ברמאללה הקרירה ובימי החורף בביתו ביריחו, וחילק את זמנו בין שתי נשיו. בשנת 1920 הצטרף למשטרת המנדט ושירת בה כקצין. בשנות השלושים נתמנה למפקד גזרת הגבול המזרחי שבין ארץ ישראל לעבר הירדן, שמבית שאן ועד יריחו. במסגרת תפקידו פיקח על חגיגות נבי מוסא.
במאי 1932 העניק הנציב העליון ארתור ווקופ את אות "מסדר האימפריה הבריטית" על הצטיינותו בלכידת שודדי דרכים ליד יריחו. הייתה זו הפעם הראשונה שאות זה הוענק לקצין מקציני משטרת המנדט.
בעיני אנשי הממשל המנדטורי היה אל-אידריסי דמות ייצוגית והם נהגו להביא לביתו מבקרים רשמיים הפוקדים את הארץ והוא אירח אותם כמיטב המסורת הערבית.
בחודשים ספטמבר-אוקטובר 1933 ביקרה קיסרית אתיופיה מנן אספאו בארץ ישראל ואל-אידריסי נתמנה למלווה שלה ולאחראי על ביטחונה.
בימי המרד הערבי הגדול גילה אל-אידריסי נאמנות לבריטים, ולא פעם היה מטרה לניסיונות התנקשות של המורדים, אך תמיד הצליח להיחלץ ללא פגע.
מאוחר יותר נתמנה לסגנו של מפקד משטרת מחוז ירושלים ומפקד משטרת הכפרים שבמחוז. מטהו היה בבנין הקישלה בעיר העתיקה. בשנת 1939 בא הגנרל אדמונד איירונסייד לבנין הקישלה לפגוש את אל-אידריסי ששמו יצא לפניו. אל-אידריסי נשא בתפקידו זה בימי מלחמת העולם השנייה. בתקופת סכנת הפלישה הנאצית, שכונתה לאחר מכן בכינוי מאתיים ימי חרדה, היה אל-אידריסי מפקדו של חביב כנען, לימים עיתונאי וחוקר תולדות היישוב, שהיה אז מפקד אחת מתחנות המשטרה במזרח ירושלים. חביב כנען תיאר אותו בספרו "מאתיים ימי חרדה":
ב-10 במאי 1942 קרא אליו אל-אידריסי את חביב כנען והזהיר אותו במילים הבאות:
ואכן, מאוחר יותר התממש חששו של אל-אידריסי; בליל 6 באוקטובר 1944, במסגרת מבצע אטלס, צנחו ממטוס גרמני לאזור ואדי קלט חמישה צנחנים: שלושה גרמנים ושני ערבים, אחד מהם מנהיג הכנופיות הידוע חסן סלאמה. שלושה מאנשי הכוח, שני גרמנים וערבי, התחבאו במערה שבוואדי קלט. נערים בדואים מצאו חלק מהציוד שהוצנח, שק ובו מטבעות כסף, אקדח ותחמושת. השמועה על המטבעות פשטה באזור וגרמה לעריכת מבצע חיפושים, שאל-אידריסי עמד בראשו. הערבי שמבין השלושה שהסתתרו במערה יצר קשר עם שני שוטרים ערביים מהכוחות הבריטים המחפשים, ואלה סיפקו לו מזון ומים. ב-16 באוקטובר 1944 נתפסו שני הגרמנים והערבי במערה בוואדי קלט, לאחר שאל-אידריסי הורה לעקוב אחר השוטרים שסיפקו מזון ומידע לשוכני המערה.
בשנת 1948 מונה אל-אידריסי לתפקיד "המפקח על ביטחון הציבור" מטעם הוועד הערבי העליון. עם ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ב-15 במאי 1948 פרסם אל-אידריסי, מתוקף תפקידו, הוראה לאנשי המיליציות הפלשתינאיות להילחם נגד אנשי הגיס החמישי ומפיצי השמועות הגורמים למנוסת האוכלוסייה הערבית.
בראשית יוני 1948 הורה המלך עבדאללה הראשון להדיח מתפקידם ארבעה קציני משטרה שמונו על ידי הוועד הערבי העליון. אל-אידריסי היה אחד מהם. במקום הקצינים המודחים מינה המלך ארבעה קצינים מהלגיון הערבי.
בתקופת מלחמת העצמאות, עם כיבוש רצועת עזה על ידי מצרים, היה ניסיון לכונן בה מעין ישות של ממשל עצמי פלסטיני; ביולי 1948 הוקמה בעזה "מועצה מנהלית לפלסטין", אשר בספטמבר אותה שנה הפכה ל"ממשלת כל פלסטין", שהתקיימה, מחוסרת סמכויות של ממש, עד לשנת 1959. במסגרת ממשל זה נתמנה אל-אידריסי ל"ממונה על ביטחון הציבור" בדרגת גנרל.
בשנת 1953 נתמנה אל-אידריסי למפקד משטרת לוב.
לאחר פרישתו לגמלאות מהפיקוד על משטרת לוב חזר להתגורר בביתו ביריחו. פאיז ביי אל-אידריסי נפטר בשנת 1969.
כרם חמד
"כֶּרֶם חֶמֶד" היה כתב עת עברי של תנועת ההשכלה ואנשי חכמת ישראל, שיצא לאור בשנים תקצ"ג–תרט"ז (1833–1857).