חלק הארי של אוסף האמנות לוקט בין השנים 1947 - 1960. פייטרו מריה ברדי, לשעבר בעלים של גלריות מסחריות במילאנו וברומא, היה אחראי על איתור ובחירת העבודות שיש לרכוש, ואילו שאטובריאנד עסק באיתור תורמים ופטרונים שהיו שותפים לחלומו להעניק למדינה מוזיאון בסטנדרט בינלאומי. אף על פי שנרשמו תרומות ספונטניות רבות, שאטובריאן צבר מוניטין בשימוש בשיטות שכנוע עזות מצח. בגיבוי השפעתו של גוף התקשורת שבבעלותו הוא ניהל משא ומתן עם מפרסמים על איסוף הכספים שלו. לאחר מכן, הוא גמל לתורמים והעניק להם את התואר פטרונים, וחגג כל רכישה חדשה עם נשפים, נאומים ואפילו מצעדי סטודנטים ברחובות סאו פאולו, כפי שקרה עם הגעת יצירתו של וינסנט ואן גוך -"הסטודנט".
שוק האמנות הבינלאומי עבר רגע מבשר טובות עבור אלה שהיה בידיהם ההון הנדרש לרכישת יצירות אמנות איכותיות - שרבות מהן היו זמינות לנוכח סיום המלחמה. ברזיל, באותה עת, נהנתה משגשוג כלכלי, לאחר שחדלה להיות תלויה בייצור בינלאומי, ומכיוון שנאלצה לפתח תעשייה משלה במהלך המלחמה. עבודות האמנות נרכשו בדרך כלל בדרכים המסורתיות באמצעות בתי מכירות פומביות לאומנות, כמו כריסטי'ס, מרלבורו, סותבי'ס, קנודלר, זליגמן ווידנשטיין.
השיטות הבוטות בהן השתמש שאטובריאנד למימון הקמת האוסף הניבו ביקורות רבות. יחד עם אלה, היו גם ביקורות אחרות הקשורות לעובדה שהמוזיאון רכש יצירות אמנות ללא אימות נאות של האותנטיות. רושם זה אושש בכך שהמוזיאון היה אחד מרוכשי האמנות הגדולים ביותר בשוק הבינלאומי באותה תקופה. בניגוד למוסדות אחרים, שרכישותיהם היו תלויות באישור מועצת אוצרים, מוזיאון סאו פאולו לאמנות רכש בדרך כלל את יצירותיו במהירות, לעיתים באמצעות מברק. הודות לזריזותו הצליח המוזיאון לאסוף יצירות מופת חשובות, גם כאשר עמד מול אספנים פרטיים או מוסדות בעלי שם מכובד ומשאבים כספיים גדולים יותר.
בסוף שנות השישים, התמודד תאגיד התקשורת של שאטובריאנד עם בעיות, לנוכח חובות גוברים ותחרות עסקית מצד תאגיד התקשורת המתחרה של רוברטו מריניו. קשיים פיננסיים אלו גרמו לנפילת מקורותיו הכספיים של המוזיאון. כך, לאחר 13 שנים של רכישות גדולות, המוזיאון הגדיל את אוספו רק באמצעות תרומות ספונטניות של אמנים, חברות עסקיות ואספנים פרטיים.
סקירה כללית של הקולקציה.
אוסף מוזיאון האמנות בסאו פאולו נחשב לגדול והמקיף ביותר של אמנות מערבית באמריקה הלטינית ובכל חצי הכדור הדרומי. בין 8,000 העבודות של המוזיאון בולט אוסף הציורים האירופיים, הפסלים, הרישומים, התחריטים והאמנות הדקורטיבית. האסכולות הצרפתיות והאיטלקיות מיוצגות באופן נרחב יותר, והן מהוות את הגוף העיקרי של האוסף, ובאים בעקבותן מאסטרים ספרדים, פורטוגזים, פלמיים, הולנדים, אנגלים וגרמנים. המוזיאון מחזיק גם אוסף משמעותי של אמנות ברזילאית ו"ברזיליאנה" - אמנות עממית מקומית המתעדת את התפתחות האמנות הברזילאית מהמאה ה-17 ועד ימינו. עדיין בהקשר של אמנות מערבית, המוזיאון מחזיק יצירות חשובות של אמנות לטינית וצפון אמריקאית. בהיקף קטן יותר, נכסי האמנות של המוזיאון כוללים גם אובייקטים מייצגים של תקופות רבות ותרבויות לא-מערביות מובחנות - כמו אומנות אפריקאית ואסייתית - ואחרות הבולטות בזכות הרלוונטיות הטכנולוגית, הארכאולוגית, ההיסטורית והאמנותית שלהן, כמו האוספים הנבחרים של עתיקות מצריות, אטרוסקיות, יווניות ורומיות, מלבד ממצאים אחרים של תרבויות קדם-קולומביאניות ואמנות אירופית מימי הביניים.
ציורים.
"האסכולה האיטלקית"
"ברזיל ויבשת אמריקה"
"האסכולה הצרפתית"
"האסכולה הספרדית"
"האסכולה ההולנדית, פלמית וגרמנית"
"האסכולה האנגלית"
שימו לב כי רשימה זו אינה מלאה.
במוזיאון יש גם כמה אוספים קטנים של צילומים, תלבושות וטקסטיל, חפצי קיטש וכו'.
גנבה.
ב־20 בדצמבר 2007, בסביבות השעה 05:09   בבוקר, פלשו שלושה גברים למוזיאון ונטלו שני ציורים שנחשבו לאחד "מהיקרים" במוזיאון: חוות הקפה ("O Lavrador de Café)", מאת קנדידו פורטינרי, "ודיוקן סוזן בלוך" מאת פבלו פיקאסו. כל הפעולה ארכה כשלוש דקות. מומחי אומנות העריכו את שווי הציורים בכ־55 או 56 מיליון דולר. הציורים נתגלו על ידי המשטרה הברזילאית ב־8 בינואר 2008 בעיר פרז דה וסונצ'לוס שבסאו פאולו רבתי.
דיסקוגרפיה של האנה מונטנה
הדיסקוגרפיה של הדמות האנה מונטנה, אותה מגלמת הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס, מורכבת מחמישה אלבומי פסקול, שני אלבומי רמיקס, אלבום לייב אחד ואלבום אוסף אחד. כל האלבומים הם בהוצאת וולט דיסני רקורדס.
יוהנס צצס
דוקטור ליזה (סרט)
דוקטור ליזה" («Доктор Лиза») הוא סרט דרמה רוסי, בבימויה של אוקסנה קראס ובכיכובה של צ'ולפן חאמטובה, המגלמת את דוקטור ליזה, כינויה של יליזבטה גלינקה, רופאה רוסייה שהייתה ידועה בפעילותה ההומניטארית ומתה בהתרסקות מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי, בדצמבר 2016. שיר הנושא של הסרט "דוקטור ליזה" בוצע על ידי להקת DDT. הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ברוסיה ב-22 באוקטובר 2020.
עלילה.
הסרט מספר על רופאת החייאה, יליזבטה גלינקה, שהולכת לחגוג את יום נישואיה עם בעלה, שלשמה לקחה פסק זמן מיוחד מעבודתה הלחוצה כרופאה, אולם עם זאת, זה לא מונע ממנה מלהיות שקועה בכל זאת בעבודתה, גם כשהיא אינה במקום עבודתה.
הפקה.
הצילומים נערכו באפריל 2019 במוסקבה. באפריל 2020 פורסם הטריילר הראשון של הסרט ובו נודע כי הסרט ייצא לאקרנים בסתיו 2020.
ממותות
בואי-דה1
House of Mystic Lights
House of Mystic Lights (בעברית: בית מאורות מיסטיים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת ההולנדית סי. סי. קאץ'. השיר יצא לאור במרץ 1988, על ידי חברות התקליטים הנסה רקורדס ואריולה רקורדס, כסינגל הראשון והיחיד מתוך אלבום הלהיטים, .
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השביעי במצעד השירים שבספרד.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והופק על ידי דיטר בוהלן, איתו שיתפה פעולה סי. סי. קאץ' במהלך רוב הוצאת אלבומי האולפן והסינגלים שלה. לאחר שהלהיט "Soul Survivor", יצא כסינגל האחרון מתוך אלבומה השני Like a Hurricane, הוחלט להוציא את השיר הזה כסינגל שלא מתוך האלבום, אלא כסינגל מתוך אלבום הלהיטים שהוציאה בהמשך.
העבודה המשותפת בין קאץ' לבוהלן בפעם הזו, הייתה אחת מהפעמים האחרונות בהן עבדו יחד, עד להיפרדותם בשנת 1989.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סי. סי. קאץ' ב-20 בדצמבר 2010, כמה עשורים לאחר צאתו המקורית. הרזולוציה של הקליפ הייתה באיכות של הפרדה גבוהה, במסגרת העלאת רוב הקליפים של סי. סי. קאץ' באיכות זו. בקליפ, ניתן לראותה כשהיא מבלה בפארק שעשועים.
הופעה של השיר שהועלה ליוטיוב ביולי 2015, הצליחה לצבור ארבע מיליון צפיות, בעוד הופעה נוספת שעלתה ליוטיוב צברה שני מיליון צפיות.
הדיוויזיה השלישית (קנדה)
הדיוויזיה השלישית של הצבא הקנדי הייתה דיוויזיה קנדית שפעלה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הקנדית השלישית הוקמה בצרפת בדצמבר 1915 בפיקודו של מייג'ור גנרל מלקולם מרסר, והיא לחמה בצרפת ובפלנדריה, ובכלל זה בקרב רכס וימי, קרב אראס, קרב פשנדל, קרב אמיין, קרב קאנאל דו נור וקרב קמברה (1918), עד יום שביתת הנשק. ב-3 ביוני 1916 נהרג גנרל מרסר באיפר, והפך לקצין הבכיר ביותר בקנדה שנהרג בפעולה במלחמת העולם הראשונה. באותו יום גם נשבה בריגדיר ויקטור ויליאמס, שפיקד על חטיבת הרגלים השמינית, והיה לקצין הקנדי הבכיר ביותר שנלכד במלחמת העולם הראשונה, אף הוא בקרב על הר סורל. מרסר הוחלף על ידי לואי ליפסט שפיקד על הדיוויזיה עד ספטמבר 1918, זמן קצר לפני שגם הוא נהרג בפעולה ב-14 באוקטובר 1918, בזמן שמפקד הדיוויזיה הרביעית הבריטית פרדריק לומיס מונה למפקד הדיוויזיה עד סוף המלחמה.
מלחמת העולם השנייה.
הקמתה של הדיוויזיה הקנדית השלישית אושרה במהלך מלחמת העולם השנייה ב-17 במאי 1940, אולם חל עיכוב ניכר עד שהוקמה הדיוויזיה והמפקדה האוגדתית ב-5 בספטמבר, והמפקד הראשון מונה ב-26 באוקטובר.
בזמן שמרכיביה של החטיבה הוקמו, רגימנט הקמרון היילנדרס של אוטווה נותקו והועברו לאיסלנד כחלק מכוח Z. הגדוד בילה שם את חורף 1940–1941, ואז עבר לבריטניה. חטיבות הרגלים הקנדיות ה-8 וה-9 של הדיוויזיה החלו לצאת כבר ב-1 ביולי 1941 והגיעו לבריטניה בסוף אותו חודש. חטיבת הרגלים הקנדית ה-7 יצאה באוגוסט והגיעה בתחילת ספטמבר. לאחר הגעתה, בילתה הדיוויזיה שלוש שנים באימונים והכשרה. ב-6 ביוני 1944 נחתו כוחות הדיוויזיה בפיקודו של רוד קלר בחוף ג'ונו, כחלק מהקורפוס הבריטי ה-1 במסגרת הארמייה הבריטית השנייה, ומאוחר יותר הצטרפה להארמייה הקנדית הראשונה. הדיוויזיה השתתפה בקרבות החזית המערבית, ובכלל זה הקרב על קן, קרב פאלז, פינוי נמלי התעלה, קרב שפך הסכלדה, והקרבות בהולנד. במהלך קרב שפך הסכלדה ניתן לדיוויזיה הכינוי "חולדות מים" שהעניק להם פילדמרשל סר ברנרד מונטגומרי, מפקד קבוצת הארמיות ה-21, מתוך הכרה בתנאי השטח הירודים דרכם נלחמו, תחילה בנחיתה בנורמנדי ואחר כך בכיס ברסקנס המוצף.
לאחר המלחמה שירתה הדיוויזיה כחיל כיבוש בגרמניה, עד שהוחלפה על ידי הדיוויזיה הבריטית ה-52, וב-20 ביוני 1946 פורקה הדיוויזיה.
כיום.