בוסה חזר בשנת 1927 ומצא את הקונגרס לענייני בנגל מפוזר לגמרי לאחר פטירתו של דאס. בוסה הפך לנשיא הקונגרס זמן קצר מאוחר יותר והמשיך לעלות בדרג הפוליטי עד אשר הפך ביחד עם ג'ווהרלל נהרו לנשיא הקונגרס הלאומי ההודי. יחד השניים ייצגו את סיעת המפלגה המיליטנטית יותר של מפלגת הקונגרס (בוסה) כנגד הסיעה הגנדית המתפשרת יותר (נהרו). למעשה, הקונגרס הלאומי ההודי פעל רבות להתעלם מהבעיות והקרעים הפנימיים שבתוכו למען ייצג מפלגה אחת וחזקה שתפגין סמכות נגד העליונות הבריטית על הודו.
הקרע עם גנדי.
עם הזמן גנדי הפך יותר ויותר פופולרי בתוך מפלגת הקונגרס הלאומי ועל כן השיג עמדה יותר ויותר סמכותית בתוכה.
כאשר במהלך שנות ה-30 התפרצה תנועת האי-ציות ברחבי כל הודו, בוסה היה ראש עיריית קולקטה ומקושר ישירות אל יחידות המגויסים של בנגל, פלוגה מהפכנית מיליטנטית אשר נגדה את הדעות האנטי-לוחמניות של גנדי. למעשה, את תפקידו כראש עיר ביצע בוסה מבית סוהר שכן נתפס שוב על מעורבות עם מהפכנים. לאחר ששוחרר ולאחר מכן הועמד לדין מספר פעמים מחדש בשל חשד בביצוע של מעשים אלימים, ולבסוף הורשה בוסה לעבור בנסיעתו לאירופה לאחר שחלה בשחפת ושוחרר ממאסר עקב בריאות לקויה. בגלות כפויה ועדיין חולה, כתב את ספרו המאבק ההודי, 1920–1934 והפציר בעניינה של הודו בפני מנהיגי אירופה וחבר הלאומים. הוא חזר מאירופה בשנת 1936, נלקח שוב למעצר ושוחרר לאחר שנה.
בינתיים, בוסה נעשה יותר ויותר ביקורתי כלפי מדיניותו השמרנית של גנדי, כמו גם על גישתו אשר פחות לוחצת על ממשלת הראג' בנוגע לעניין העצמאות. בשנת 1938 הוא נבחר לנשיא הקונגרס הלאומי ההודי והקים ועדת תכנון לאומית, שגיבשה מדיניות של תיעוש רחב. עם זאת, דעותיו לא תאמו את המחשבה הכלכלית של גנדי ותומכיו, אשר דבקה ברעיון של ענפי תעשיית הקוטג' ונהנו משימוש במשאבים של המדינה עצמה.
הצדקה של בוסה הגיעה בשנת 1939, כאשר הוא ניצח יריב תומך גנדי לבחירה מחודשת לנשיאות. עם זאת, "נשיא המורדים" כמי שנקרא היה מחויב להתפטר בגלל חוסר תמיכתו של גנדי והקואליציה שלו. בוסה ייסד את הגוש קדימה, בתקווה לגייס גורמים קיצוניים ורדיקלים, אך נכלא שוב ביולי 1940. סירובו להישאר בכלא בתקופה קריטית זו בתולדות הודו התבטא בנחישותו לצום למוות, מה שהפחיד את ממשלת בריטניה אשר שחררה אותו.
ב-26 בינואר 1941, אף כי נצפה מקרוב, הוא ברח ממעונו בקולקטה בתחפושת, ונסע דרך קאבול באפגניסטן וצפונה אל מוסקבה שבברית המועצות, ובסופו של דבר הגיע לגרמניה הנאצית באפריל.
מלחמת העולם השנייה.
קשרים.
בגרמניה הנאצית בוסה היה תחת פיקוח של לשכה מיוחדת שהוקמה להודו, בהדרכת אדם פון טרוט צו סולץ. הוא והודים אחרים שהתאספו בברלין ביצעו שידורים קבועים מרדיו אזאד הינד בחסות גרמניה החל מינואר 1942, כשהם מדברים באנגלית, הינדית, בנגלית, טמילית, טלוגו, גוג'ראטי ופשטו. הממשל הנאצי התייחס אליו מעל לשולחן בתור אורח כבוד והוא נפגש עם ראשי הממשל הנאצי בהם אדולף היטלר והיינריך הימלר.
בוסה ראה נכונות בתורת הגזע ואף קישר את עצמו עם האימפריה היפנית ורעיוניה למרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי כאשר במהלך שנת 1943 היה למייצגה של הודו החופשית בועידת מזרח אסיה רבתי, ועידה אשר מקורה היה בתעלומה שכן הממשל הצבאי ביפן תחת הידקי טוג'ו ראה בעמו עליון על כל מזרח אסיה.
במלחמה.
עם בריטניה מוסחת על ידי מלחמת העולם השנייה, בוסה האמין שהגיע הזמן להילחם למען העצמאות. בעיניו הבריטים היו צבועים ביותר: בעודם נלחמים במלחמה בסימן חופש ודמוקרטיה, בריטניה סירבה באותו זמן להעניק להודו את זכויות אלו הבסיסיות ביותר עליה נלחמה הראשונה.
תחילה הוא קרא לאי ציות אזרחי המוני לאחר החלטת בריטניה להצהיר על הודו במלחמה נגד מדינות הציר מבלי להתייעץ עם העם ההודי. ואז, מתוך האמונה שיש למצוא סיוע זר לתמיכה בתנועת העצמאות ההודית, הוא כאמור ברח מהמדינה בינואר 1941 באמצעות מסע דרך אפגניסטן וברית המועצות.
בברלין המשיך במאבקו למען הודו חופשית; הוא יצר את הלגיון ההודי מתוך 4,500 חיילי חבר העמים ההודי שנלכדו על ידי כוחות גרמנים ואיטלקים בצפון אפריקה, והלגיון היה תחת שרשרת הפיקוד הגרמנית. את סמכותו של בוסה על הלגיון ניתן לראות משבועת הלגיון:
כאשר נודע לבריטים על כוונתו להתאחד עם הגרמנים, הם נבהלו לכדי ניסיון חיסול כושל של בוסה. התוכנית של בוסה לשכנע את מנהיגי גרמניה לתמוך בהודו עצמאית לא נשאה פרי, ובוסה המאוכזב חזר לאסיה דרך צוללות גרמניות ויפניות סביב כף התקווה הטובה. בסינגפור הוא מצא תמיכה מצד היפנים, וניתנה על ידיו שליטת הצבא הלאומי ההודי של 85,000 איש שנלחם תחת דגל הממשלה הזמנית של הודו החופשית.
חלק מכוחותיו לחמו לצד היפנים בקרבות בבורמה ובצפון מזרח הודו, כולל קרבות המצור על קוהימה ואימפל. עם הפסד יפני במערכה להודו, פחת גם חלומו של בוסה להקים דריסת רגל בהודו. בשנת 1945 כאשר יפן נכנעה לבעלות הברית, נכנע גם הצבא הלאומי ההודי.
מוות.
ב-18 באוגוסט 1945, זמן קצר לאחר שהמריא המטוס של בוסה משדה התעופה מטסויאמה בטאיוקו (כיום טאיפיי), טייוואן, המטוס התרסק. בתאונה נהרגו הטייס, טייס המשנה וסגן אלוף צונאמאסה שידיי. בוסה ועוזרו חביבור רחמן שרדו את ההתרסקות, אך בוסה ספג כוויות קשות. הוא הובא לטיפול בבית החולים הצבאי ננמון מדרום לעיר, שם טופל על ידי ד"ר טניושי יושימי, ד"ר צורוטה וד"ר ישי. לאחר שהועבר לתרדמת, בוסה נפטר בין השעות 21:00 ל-22:00 בשעון מקומי.
דעת הקהל על בוסה הייתה שונה מאוד. מצד אחד, הוא היה פטריוט שנלחם למען עצמאות עמו, אך עם זאת, הוא גם חיפש שיתוף פעולה עם גרמניה ויפן, שאף אחת מהם לא הראה באמת כבוד כלפי המדינות הכבושות ששיתפו איתם פעולה. לאחר המלחמה, אמר גנדי כי בוסה היה
יאנוש המרשלג
יאנוש המרשלג (בהונגרית: Hammerschlag János, פראג, 10 בדצמבר 1885 – בודפשט, 21 במאי 1954) היה נגן עוגב וצ'מבלו, היסטוריון מוזיקה, מלחין, מרצה באקדמיה, יהודי-הונגרי יליד צ'כיה (אז האימפריה האוסטרו-הונגרית).
ביוגרפיה.
יאנוש המרשלג נולד במשפחה יהודית בפראג. לא ידועים פרטים נוספים על משפחתו. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, שם קיבל תואר בעוגב (אורגן). הוא היה תלמידו של יאנוש קוסלר ושל דז'ה אנטלפי-ז'ירוש. הוא כתב ביקורות מוזיקה מאז 1912, לאחר שהיה מבקר המוזיקה של העיתון פסטר לויד ואחר כך של כתב העת הספרותי-אמנותי ניוגט במשך כמה שנים. מספטמבר 1919 ועד מותו, בהפסקות קצרות, היה מורה במוסד האקדמי למוזיקה "מוזיקה לאומית", ומשנת 1947 עד 1949 היה מנהל המוסד. בשנת 1920 ארגן אנסמבל למוזיקה קאמרית, ממנו הוקמה בשנת 1923 אגודת מוטט ומדריגל (Motett- és Madrigáltársulat). הוא היה היועץ והמנצח המוזיקלי של האגודה.
הוא היה אנין טעם מצוין במוזיקה ישנה יותר. הוא עסק בעיקר בסוגיות של סגנון והיסטוריה של ביצועים.
נפטר ב־21 במאי 1954 בבודפשט.
קברו.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי פרקשרט בבודפשט (חלקה: D / 1, שורה: 2, קבר: 9).
בעקבות האוצר הרומנטי
בעקבות האוצר הרומנטי (באנגלית: Romancing the Stone) הוא סרט הרפתקאות רומנטי אמריקאי משנת 1984 בבימויו של רוברט זמקיס עם קתלין טרנר מייקל דאגלס (שגם הפיק את הסרט) ודני דה ויטו בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי דיאן תומאס וזה התסריט היחיד שלה שהופק לסרט בחייה לפני שנהרגה בתאונת דרכים ב-1985.
העלילה היא על סופרת רומנים רומנטיים שנוסעת לדרום אמריקה לחפש את אחותה שנחטפה בעקבות אוצר של אבן יקרה ולהצילה. לעזרתה חש הרפתקן להשכרה. השניים מנסים לשרוד בג'ונגל המאיים בכל כוחם, ולבסוף מתאהבים.
הסרט זכה להצלחה מסחרית רבה. הצלחת הסרט הביאה להפקת סרט המשך בשם "בעקבות אוצר הנילוס", בשנת 1985, המתבסס על אותם הגיבורים הראשיים שזכה להצלחה פחותה מזו של הסרט הראשון.
הסרט צולם בעיקר במקסיקו. הסצנה האחרונה של מבצר קרטחנה, צולמה במבצר סן חואן דה אולוה מול נמל וראקרוס.
תקציר העלילה.
ג'ואן ווילדר (קתלין טרנר) היא סופרת מצליחה ומפורסמת של רומנים רומנטיים. אחותה איילין (מרי אלן טריינר) מתקשרת אליה בדחיפות מקרטחנה בקולומביה ומודיעה לה כי בעלה אדוארד שחקר אוצר של אבן יקרה נרצח וכי היא נחטפה בידי שני אנשים שדורשים לקבל את המפה שהוא שלח אליה. אכן ג'ואן מקבלת מפה מצוירת של מטמון מסוים. ומחליטה לטוס מיד לקולומביה לשחרר את אחותה.
איילין נחטפה בידי שני דודנים, ראלף (דני דה ויטו) ואירה (זק נורמן). אחרי המפה עוקב גם קצין המשטרה הקולומביאני המושחת "זולו" (מנואל אוחדה) שטס לניו יורק והופך את דירתה בחיפוש אחרי המפה. למרות אזהרתה של המולי"ת, גלוריה (הולנד טיילור) היא טסה לקרטחנה לתת את המפה לחוטפים. זולו עוקב אחריה ובשדה התעופה הוא מכוון אותה לאוטובוס אחר. האוטובוס מתנגש בדרך חתחתים בג'יפ, הנוסעים ממשיכים ברגל וזולו מאיים על ג'ואן לתת לו את המפה. ברגע זה צץ ג'ק קולטון (מייקל דאגלס), צייד ציפורים ומדריך מטיילים. הוא יורה לעבר זולו וזה נמלט.
ג'ק מסכים להוליך את ג'ואן לקרטחנה תמורת 375 דולר. הם הולכים בג'ונגל בגשם סוחף, נסחפים במפולת בוץ ולבסוף מגיעים למטוס מרוסק ובתוכו גולגולות. לאחר מנוחה הם מגיעים לכפר של סוחר סמים, חואן (אלפונסו אראו). הוא בתחילה מאיים עליהם באקדח כדי שייסתלקו אבל כשהוא שומע את השם ג'ואן ווילדר הוא מתמלא שמחה היות שהוא מעריץ אותה ונלהב מספריה. זולו מזעיק את אנשיו ורודף אחריהם אבל חואן ממלט אותם ברכב השטח המופלא שלו.