חברת הנפט והגז הממשלתית האינדונזית פרטמינה והחברה הפרטית מדקו אנרגי אינטרנשיונל מבצעים חיפושים אחר נפט בסודאן. הנפט הוא הייצוא העיקרי של סודאן לאינדונזיה, ואילו אינדונזיה מייצאת רהיטים, מצברים לרכב, מלט ונייר לסודאן. באפריל 2013 הקימו אינדונזיה וסודאן ועדה טכנית משותפת לחקלאות. כדי להבטיח את תעשיית הטקסטיל ואת אבטחת המזון, אינדונזיה הביעה את העניין שלה להשקיע במגזר החקלאי והחקלאי בסודאן, במיוחד במטעי כותנה, סוכר ואורז.
עבד אל-אילה בנקיראן
יום שישי (פירושונים)
מהדי בן ברקה
פרשת בן ברקה
מהדי בן ברכה
באדר אל-קאדורי
איימן אל-ספדי
טייק אוויי
פרנץ שאש
פרנץ שאש (בהונגרית: Sas Ferenc; נולד ב-16 באוגוסט 1915 – 3 בספטמבר 1988) נולד בשם פרנץ שון ובארגנטינה ידוע כפרנסיסקו "שאש" שון, היה כדורגלן יהודי-הונגרי, ששיחק בעמדת הכנף ימני. היה לכדורגלן היהודי הראשון, והיחיד עד כה, לשחק בגמר גביע העולם.
ביוגרפיה.
פרנץ שון נולד ב-16 באוגוסט 1915 בבודפשט שבהונגריה ושינה את שמו לאחר מכן. אביו ליאופולד נפטר במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא עבר ב-1934 למ.ט.ק הונגריה ממועדון החובבים של בודפשט, אלקטרומוס, ושיחק בעמדת הכנף ימני. במדי הקבוצה הצליח שאש לשכנע בזכות המהירות והמיומנויות הטכניות שהיו לו ויחד איתו, פאל טיטקוש, וודי מולר והמאמן אלפרד שאפר הם זכו פעמיים בליגה ההונגרית ב-1936 ו-1937.
שאש עבר להתגורר בארגנטינה ב-1938 ושיחק במועדון בוקה ג'וניורס. הוא עבר לשם מהונגריה יחד עם ארוסתו, ארזבט בוזי, איתה התחתן ונולד להם בן. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו שם בדצמבר אותה שנה וב-1939 כבש 9 שערים ב-24 משחקי ליגה, ובכך היה למלך השערים בקבוצה יחד עם עוד שני שחקנים נוספים. ב-1940 זכה עימה בליגה הארגנטינאית אך שיחק רק ארבעה משחקים עקב התחרות הקשה שהייתה לו. שנה אחר כך עשה את משחקו האחרון בה במשחק ידידות. משנת 1943 שיחק שאש בארחנטינוס ג'וניורס מהליגה השנייה וכבש בה 12 שערים ב-74 הופעות.
נבחרת הונגריה.
כדי לייצג את הונגריה התבקש שאש לשנות את שמו לשם הונגרי. הוא בחר לשנות את שמו משון לשאש – משמעותו נשר בהונגרית ותחת שם זה הוא מופיע ברישומי משחקים בינלאומיים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ההונגרית באפריל 1936 בניצחון 3–5 על אוסטריה כששיחק בצד הימני של ההתקפה לצד ינה וינצ'ה. מספר ימים אחר כך כבש את שערו הראשון בה נגד אירלנד. שאש היה שותף במשחקי נבחרתו במונדיאל 1938 אז אומן תחת אלפרד שאפר מאמנו במ.ט.ק הונגריה. בחצי הגמר כבש נגד שוודיה ובמשחק הגמר בו הפסידה נבחרתו 4–2 לאיטליה היה לשחקן היהודי הראשון והיחיד עד כה ששיחק במשחק הגמר של טורניר זה. הופעתו בגמר הייתה ה-17 והאחרונה במדים הלאומיים בסך הכל.
ראיין פוטר
שנדור בירו
שנדור בירו (בהונגרית: Bíró Sándor; 19 באוגוסט 1911 – 7 באוקטובר 1988) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת הבלם.
ביוגרפיה.
בירו נולד ב-19 באוגוסט 1911 בהונגריה והחל את דרכו ככדורגלן בקרולטי TVE מהמחוז השלישי בבודפשט. בסוף שנות ה-20 של המאה העשרים ותחילת שנות ה-30 הקבוצה נשארה במחצית הטבלה והוא זכה עימה בגביע ההונגרי של 1931 לאחר שהביסו את פרנצווארוש 1–4 בגמר. נקודות החוזק של בירו כללו את המהירות והמיומנות הטכנית שלו שהפכו אותו לאחד המגנים ההונגרים הטובים בדורו.
ב-1933 עבר למ.ט.ק הונגריה שם שיחק לצד גיולה מאנדי המנוסה. הוא זכה עימה פעמיים בליגה ההונגרית ב-1936 ו-1937 ונבחר לשחקן השנה בהונגריה ב-1940, שנה שגם הייתה לאחרונה שלו במועדון זה. משם עבר ל-BKV אלור ואויפשט לפני שחזר שנית למ.ט.ק הונגריה לאחר תום מלחמת העולם השנייה. בניגוד לפעם הראשונה בירו וקבוצתו לא הצליחו לשחזר את אותה הצלחה ובעונתו האחרונה בקריירה חזר לקרולטי TVE וערך בסך 450 משחקי ליגה עד 1949.
במדים הלאומיים ערך בירו את הופעת הבכורה בנבחרת ההונגרית בניצחון 1–2 על גרמניה באוקטובר 1932. הוא ולאגוס קוראניי הפכו במהרה לצמד המגנים הבכירים בנבחרת, עד שהקריירה של קוראניי נקטעה עקב שבר ברגל. מאז בירו שיחק עם שותפים אחרים עד שזה חזר לשחק ב-1937. במונדיאל 1938 הגיע לגמר איתה בו הפסידו 4–2 לאיטליה. גם לאחר המלחמה חזר בירו לשחק עוד חמישה משחקים עד לפרישתו ממנה ב-1946 לאחר 54 משחקים בה.
רחוב 42 (סרט)
רחוב 42 (באנגלית: 42nd Street) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1933 בבימויו של לויד בייקון, עם וורנר בקסטר, רובי קילר, ביב דניאלס, ג'ינג'ר רוג'רס, אונה מרקל ודיק פאוול בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "רחוב 42" של ברדפורד רופס . השירים נכתבו על ידי הארי וורן (מוזיקה) ואל דובין (מילים). הכוריאוגרפיה היא של באזבי ברקלי.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
ב-1998 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס "על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית".
ב-2006 הוא נבחר במקום ה-13 ברשימת 25 הסרטים המוזיקליים הגדולים ביותר.
ב-1980 עובד הסרט לבמה והועלה בתיאטראות ברודוויי עד 1989 3,486 פעמים. הוא נמצא במקום ה-15 ברשימות המחזות שהועלו הכי הרבה פעמים בברודוויי. ב-2001 הוא הועלה מחדש בברודוויי וכן בלונדון ובמקומות רבים בעולם ולמעשה הוא הועלה עד לתקופת הקורונה.
העלילה היא על הפקת מחזמר בתיאטרון ברחוב 42 במנהטן בתקופת השפל הגדול, מבחירת צוות השחקנים עד להצגת הבכורה עם כל הבעיות והמתחים בתוך צוות השחקנים, הבמאי והמפיקים. מבחינה זאת הוא דומה למחזות זמר כמו קרון הלהקה או שורת המקהלה.
תקציר העלילה.
ג'וליאן מארש (וורנר בקסטר) הוא במאי תיאטרון שאיבד את כל כספו בתקופת השפל הגדול לאחר נפילת הבורסה בוול סטריט. כעת הוא עייף ומריר ורוצה לביים מחזה מצליח שיאפשר לו לפרוש בביטחון מהמקצוע. הוא מקבל את הזדמנות חייו, לביים מחזמר בשם "Pretty Lady" בתיאטרון ברחוב 42 בניו יורק.
אבנר דילון (גאי קיבי) הוא בנקאי עשיר שמשקיע בהפקה 200,000 דולר מכספו, וכן הוא השוגר דדי של השחקנית הראשית בהפקה, דורותי ברוק (ביב דניאלס). מתוך 5,000 בחורות נבחרות 200 שעוברות סקירה ראשונית על ידי הבמאי והמשקיע, שכוללת את מראה הרגליים שלהן.
למקום מגיעה פגי סוייר מאלנטאון, פנסילבניה שרוצה להשתתף בהפקה למרות שאין לה כל כל ניסיון. היא מוצאת חן בעיני השחקן הראשי, בילי לאולר (דיק פאוול) שמציג אותה לפני הבמאי והיא מתקבלת כנערת מקהלה. עוזרות לה גם שתי שחקניות ותיקות, אנה לואל (ג'ינג'ר רוג'רס) ולורין פלמינג (אונה מרקל).
דורותי מנהל רומן סודי עם השחקן המובטל (פאט דנינג) וזה יכול להכעיס את המשקיע ולסכן את ההפקה. מארש שול שני עבריינים ש"משכנעים" את פאט להפסיק את קשיו עם דורותי. הוא נכנע ועובר לפילדלפיה.
החזרות נמשכות ללא לאות מהבוקר עד הערב, במשך חמישה שבועות. הצגת הבכורה נקבעת להיות בפילדלפיה. דורותי רבה עם ה"שוגר דדי" שלה וגם נוקעת את רגלה. הוא מחליף אותה באני ודרש מהבמאי שהיא תחליף את דורותי. אני אומרת שהפקיד גדול עליה והיא ממליצה על נערת המקהלה פגי.
מארש עומד לפני התמוטטות עצבים אבל אין לו מה להפסיד. הוא מתחיל בחזרות עם פגי עד שעה לפני עליית המסך. דורותי נפגשת עם פגי ומאחלת לה הצלחה ומודיעה כי היא מתחתנת עם פאט.
ההצגה מצליחה מאוד והקהל מריע. מארש עומד בחוץ אכול מדאגה ושומע מהקהל היוצא שההצגה הצליחה בזכות פגי, הוא אינו מוזכר כלל.
בית הספר לבנות (נווה צדק)
בית הספר לבנות (נווה צדק) (היה קרוי גם: "בית ספר לנערות") נפתח בשנת 1909 במשכנו בנווה צדק, לאחר שנוסד בשנת 1893 ביפו, בית הספר פעל במתחם בו שוכן היום מרכז סוזן דלל.
היסטוריה.
בשנת 1890 הוקם ביפו, על ידי ישראל בלקינד בית ספר עברי ראשון, שבו נלמדו כל המקצועות בשפה העברית. בנים ובנות למדו בו יחד. בית הספר נסגר ותחתיו נפתחו שני בתי ספר נפרדים, האחד לבנות והאחר לבנים ושניהם נוהלו יחד על ידי לשכת בני משה, חובבי ציון וכי"ח.
"בית הספר לבנות ביפו", נפתח בראש חודש אדר 1893 ובו 80 תלמידות. בשנת 1896 עבר למבנה שכור בבית האוטונומיה הרוסית ברחוב עין יעקב 14 פינת רחוב שלוש, בנווה שלום. בית הספר מומן על ידי הכי"ח וחובבי ציון מאודסה. כדי לתת ליהודי יפו, יוצאי אירופה, מקום לימודים מתקדם, ברוח "בית הספר החדש", שכבר החל להתפתח במושבות הראשונות. בית הספר לבנות נפתח חודשים אחדים לאחר פתיחת בית הספר לבנים בחסות חברת "כל ישראל חברים" שנפתח בחשוון תרנ"ג שנת 1892 ובו 110 תלמידים.
בית הספר לבנות הפך חלוץ בתחום השימוש בשפה העברית ובתוכניות לימוד מקוריות. בזכות המנהלת, רוזה-שושנה יפה, התנתק בית הספר לבנות מן הלשון הצרפתית.
בשנת 1897, למדו בבית הספר 250 תלמידות.
ב-1902 התפלגה הבעלות המשותפת על שני בתי הספר ובעצה אחת עם הסופר אחד העם, הגיעו לבית הספר לבנות ארבעה מורים חדשים, שהכניסו בו חידושים רבים.
את בית הספר ניהל ניסן טורוב, בוגר אוניברסיטה שווייצרית. עם סגל המורים נמנו: מרדכי קרישבסקי-אזרחי, יחיאל יחיאלי ויוסף עזריהו, שעמדו לימים בראש מערכת החינוך של היישוב.
כן לימדו את הבנות הסופר ש' בן-ציון והמורה יש"י אדלר (בשנת 1905).
בשנת 1908 הצטרף המורה רפאל סברדלוב.
נחום גוטמן למד ב"בית הספר לבנות" במשך 5 שנים, אביו שימש בו מורה, והמשפחה אף התגוררה בבניין בית הספר.
ב-1909 עבר בית הספר למשכנו החדש (היום רחוב יחיאלי בנווה צדק).
מורי בית הספר חיברו והוציאו לאור ספרי לימוד והיו ממייסדי הסתדרות המורים, האיגוד המקצועי הראשון בארץ. בין השנים 1912–1913 אליהו ירקוני היה מורה בשיעורי ערב לעברית, בבית הספר.