ראשיתן של ערי הדקאפוליס בכיבושי אלכסנדר הגדול בסביבות 332 לפנה"ס, והמשכן בהתבססות הממלכה הסלאוקית באזור ויישובן של הערים על ידי תושבים יוונים, חלקם חיילי צבאו של אלכסנדר. אלכסנדר ינאי כבש את עבר הירדן המזרחי וסיפחו לממלכתו בשנים 83 - 80 לפני הספירה, וניסה כפי הנראה לכפות על תושבי הערים את הדת היהודית, ומשלא צלח הדבר נגזרה עליהם גזירת גירוש, וחלקן נחרבו.
פומפיוס שב וכבש את השטח בשנת 63 לפנה"ס, והחזיר את התושבים ההלניסטים אליהן, ומאז הפכו הערים לערים הלניסטיות עצמאיות תחת שלטון רומי, כפי שתיאר יוספוס פלאביוס:
מאוחר יותר הוחזרו שתיים מהערים, גדרה והיפוס, לשלטון הורדוס. עם מותו של זה חזרו הערים להיות עצמאיות. בנו, הורדוס אנטיפס, שימש לאחר מות אביו כטטרארך הגליל והפראיה (עבר הירדן היהודי). חבל הדקאפוליס חצץ בין שני חלקי נחלתו.
בתחילת המרד הגדול נגד הרומאים, בשנת 66 לספירה, טבחו תושבי קיסריה, הסורים והיוונים ביהודים ורצחו 20,000 מהם. הנקמה לא איחרה לבוא:
לאחר ביטול עצמאות יהודה הוכפפו ערי הדקאפוליס לפרובינקיה סוריה ולפרובינקיה יהודה, שבשנת 135 הפכה לפרובינקיה סוריה פלשתינה.
עשר הערים לא היו ישות רשמית או גוף מדיני, אלא קובצו לקבוצה אחת בשל מוצאם המשותף של תושבי הערים הללו שהיו ברובם יוונים, ובהמשך גם רומאים, בשונה ממרבית תושבי האזור שהיו שמים (יהודים, נבטים וארמיים). לכל הערים הייתה דרגה גבוהה יחסית של אוטונומיה וחופש פעולה.
רשימת הערים.
(10 הערים הראשונות הן על פי האנציקלופדיה תולדות הטבע)
וכך כותב החוקר הרומאי פליניוס הזקן באנציקלופדיה תולדות הטבע:
פליניוס מזכיר ערים נוספות ששכנו בפרובינקיה, שאין ברור מעמדן בהקשר הדקאפוליס, ובהן: טרכון (באזור הבשן -מזוהה אולי עם ארגוב המקראית), פניאס, אבילה (נבי אבל), ארקה (בהרי הלבנון), וכן גבי או גאבה (Gabba) בהר הכרמל.
על פי חוקרים אחרים היו יותר מעשר ערים בקבוצה. תלמי, בחיבורו "גאוגרפיה", מנה 18 ערים, ביניהן 9 מרשימת פליניוס, להוציא את רפנה, כשתשע הערים הנוספות שוכנות באזור דמשק, וביניהן הליופוליס( כנראה בעלבכ), אבילה ,קפיטוליאס ואחרות. שירר גרע אף הוא את רפנה מהרשימה, והוסיף את אבל (אבילה), ואת קנת (kanata) (שיש להבחינה מקנתה שברשימה), לגביה הביע את ההשערה כי היא קיר מואב.
עשר הערים נזכרות בברית החדשה כאזור שבו התהלך ישו והטיף את משנתו.
(מרקוס, 7, 31) בארץ הגדריים שליד הכנרת ביצע ישו, לפי האמונה הנוצרית, את נס החזירים. מאחר שערי הדקאפוליס היו ערים הלניסטיות - שהיהודים היו בהן מיעוט, אם בכלל - התאפשר גידולם של עדרי חזירים בחבל זה, אשר באזורים בעלי רוב יהודי היה נחשב לטאבו .
ערי הדקאפוליס בימינו.
להוציא את דמשק, שכנו רוב ערי הדקאפוליס באזור מצומצם יחסית בירדן, צפון מזרח ישראל (שתי ערים) ודרום סוריה (עיר אחת). מתוך רשימת הערים, שתיים (דמשק ופילדלפיה) הפכו לערי בירה, שתיים (גרשה וסקיתופוליס) הן ערים קיימות (שלצידן אתרים ארכאולוגיים חשובים), והיתר הן אתרים ארכאולוגיים שנחשפו בחלקם, ובחלקם מתבצעת עבודת חשיפה שוטפת. הממצאים הארכאולוגיים כוללים גם, כמקובל בערים רומיות, ובניגוד למקובל באזור, תיאטראות ומקדשים לאלים.
הפארק הלאומי גרנד טיטון
הפארק הלאומי גרנד טיטון (באנגלית: Grand Teton National Park) הוא פארק לאומי של ארצות הברית, המשתרע על שטח של 1,300 קילומטרים רבועים בצפון-מערב מדינת ויומינג שבארצות הברית. הפארק כולל את הפסגות העיקריות ברכס טיטון, רכס הרים שאורכו מעל 60 קילומטרים, וכן את מרבית החלקים הצפוניים של עמק ג'קסון הול . הפארק שוכן כ-15 קילומטרים מדרום לפארק לאומי ילוסטון, שביניהם מקשר הכביש הנופי הקרוי על שם ג'ון ד. רוקפלר, הבן (John D. Rockefeller, Jr. Memorial Parkway), המנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. יחד עם היערות הלאומיים הסובבים, מהווים שלושת האזורים המוגנים את ילוסטון רבתי, מערכת אקולוגית המשתרעת על קרוב ל-73,000 קילומטרים רבועים של אזור ממוזג, שהיא אחת מהמערכות האקולוגיות השלמות והגדולות ביותר בעולם.
ההיסטוריה האנושית של אזור גרנד טיטון מתוארכת לכ-11,000 שנה, כאשר ראשוני הפלאו-אינדיאנים, ציידים-לקטים נוודים, החלו להגר אל תוך האזור בחודשים החמים יותר כשהם תרים אחר מזון. בתחילת המאה ה-19 נתקלו חוקרי ארצות לבנים בילידים מבני השושוני המזרחיים. בין השנים 1810 ו-1840 משך האזור אליו חברות מסחר בפרוות שהתחרו על השליטה במסחר הרווחי בפרוות בונים. באמצע המאה ה-19 החלו להגיע לאזור משלחות של ממשלת ארצות הברית כשלוחה של משלחות המחקר לילוסטון, ומתיישבים לבנים קבועים ראשונים בג'קסון הול הגיעו בשנות ה-80 של המאה ה-19.
ניסיונות לשמר את האזור כפארק לאומי החלו בשלהי המאה ה-19, וב-1929 הוקם הפארק הלאומי גרנד טיטון, שנועד להגן על הפסגות העיקריות ברכס טיטון. עמק ג'קסון הול נותר בידיים פרטיות עד שנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר חסידי השימור, ובראשם ג'ון ד. רוקפלר, הבן, החלו לרכוש קרקעות בעמק ג'קסון הול במטרה לצרפן לפארק הלאומי הקיים. ב-1943 הוכרזה מרבית ג'קסון הול כמונומנט לאומי, למרות ההתנגדות הציבורית והניסיונות החוזרים של הקונגרס של ארצות הברית לבטל את הצעד שהפך את האזור לשטח מוגן. המונומנט בוטל ב-1950 ומרבית אדמותיו צורפו לפארק הלאומי גרנד טיטון.
הפארק קרוי על שמו של הר גרנד טיטון השוכן בתחומי הפארק והוא הגבוה בפסגות שברכס טיטון. ההרים קיבלו את שמם מציידים צרפתיים שהגיעו מקנדה ותיארו את צורתם בסלנג צרפתי כ-"les trois tétons" ("שלושת השדיים"). השם התגלגל לאנגלית כ-"Tetons". בגובה 4,199 מטרים ההר מתנשא יותר מ-2,000 מטרים מעל ג'קסון הול, כמעט 260 מטרים גבוה יותר מהר אוון , הפסגה השנייה בגובהה ברכס טיטון. בפארק ישנם אגמים רבים, כולל אגם ג'קסון שאורכו 24 קילומטרים, וכן נחלים רבים, כולל חלקו העליון של הנהר סנייק. אף שהם מצוים בנסיגה מתמשכת, מצליחים כתריסר קרחונים קטנים להתקיים בגובה רב בסמוך לפסגות הגבוהות. חלק מהסלעים בפארק הם בין העתיקים ביותר שהתגלו בפארק לאומי אמריקני כלשהו ותוארכו לגיל של קרוב ל-2.7 מיליארד שנים.
הפארק הלאומי גרנד טיטון הוא מערכת אקולוגית כמעט בראשיתית, ואותם מינים של צמחייה ובעלי חיים שהתקיימו בה מהזמנים הפרהיסטוריים עדיין מצויים בה. יותר מ-1,000 צמחים וסקולריים, עשרות מינים של יונקים, 300 מינים של עופות, יותר מתריסר מינים של דגים וכמה מינים של זוחלים ודו-חיים שוכנים בפארק. בשל שינויים שונים במערכת האקולוגית, חלקם מעשי ידי אדם, נעשו מאמצים לספק הגנה מוגברת לחלק ממיני הדגים המקומיים ולאורן לבן-קליפה, עץ הנמצא בסיכון הולך וגדל.
בפארק מבקרים מדי שנה מעל 3 מיליון תיירים ומטיילים. הפארק הוא יעד פופולרי לטיפוס הרים, טיולים רגליים, דיג וצורות נופש אחרות. יש בפארק מעל 1,000 מקומות לרכבי RV ומעל 350 קילומטרים של מסלולי טיולים שמהם ישנה גישה לאתרי מחנאות. הפארק הוא אחד המקומות הבודדים שבהם יכולים דייגים חובבים ללכוד את תת-המין של טרוטת קלארק המכונה באנגלית "Snake River fine-spotted cutthroat trout" ("Oncorhynchus clarkii behnkei"). בפארק יש כמה מרכזי מבקרים המנוהלים על ידי שירות הפארקים, מוטלים, אכסניות, תחנות דלק ומרינות המנוהלים בזיכיון על ידי גורמים פרטיים.
גאוגרפיה.
הפארק הלאומי גרנד טיטון שוכן בחלק הצפון-מערבי של מדינת ויומינג שבארצות הברית, כ-15 קילומטרים מדרום לפארק הלאומי ילוסטון. הפארק גובל בצפון בשמורת הטבע "הכביש הנופי על שם ג'ון ד. רוקפלר" (John D. Rockefeller, Jr. Memorial Parkway), המנוהלת על ידי הפארק הלאומי גרנד טיטון. כביש נופי זה מתחיל בגבול הדרומי של הפארק הלאומי גרנד טיטון ומסתיים בווסט תמב (West Thumb) שבתוך הפארק הלאומי ילוסטון. הפארק הלאומי גרנד טיטון משתרע על 1,300 קילומטרים רבועים בעוד ש"הכביש הנופי על שם ג'ון ד. רוקפלר" משתרע על 96 קילומטרים רבועים. מרבית עמק ג'קסון הול וכל הפסגות הראשיות של רכס טיטון הם בתחומי הפארק. אזור הטבע הבראשיתי ג'דדיה סמית (Jedediah Smith Wilderness), חלק מהיער הלאומי קאריבו-טארגי (Caribou-Targhee National Forest), שוכן לאורך הגבול המערבי, וכולל את המדרונות המערביים של רכס טיטון. לצפון-מזרח ומזרח שוכן אזור הטבע הבראשיתי טיטון (Teton Wilderness) ואזור הטבע הבראשיתי גרוס ונטר (Gros Ventre Wilderness), חלק מהיער הלאומי ברידג'ר-טיטון (Bridger-Teton National Forest), שמורת חיות הבר הלאומית האייל הקנדי (National Elk Refuge) שוכנת בדרום-מזרח, ועדרים של איילים קנדים נודדים חורפים שם. קרקע פרטית גובלת בפארק מדרום ומדרום-מערב. הפארק הלאומי גרנד טיטון מהווה יחד עם הפארק הלאומי ילוסטון, היערות הלאומיים הסובבים אותם והאזורים המוגנים הקשורים אליהם את המערכת האקולוגית של ילוסטון רבתי המשתרעת על 73,000 קילומטרים רבועים. המערכת האקולוגית ילוסטון רבתי משתרעת על חלקים משלוש מדינות, והיא אחת מהמערכות האקולוגיות השמורות היטב הגדולות ביותר שנותרו בכדור הארץ באזורים הממוזגים. המרחק בין הפארק לסולט לייק סיטי ביוטה הוא 470 קילומטרים, והמרחק מדנוור בקולורדו הוא 890 קילומטרים.
היישוב הקרוב ביותר לפארק הוא ג'קסון (Jackson), ששמו כשם העמק העובר בפארק. היישוב נמצא כ-15 קילומטרים מהכניסה הדרומית לפארק ובו שדה תעופה המשמש להגעה לאזור ולמקרי חירום. כמו כן, משמש היישוב כמרכז קיט ובידור (ראו סעיף "תיירות ופעילויות" להלן).
רכס טיטון.