הסרט הוצג בהקרנת בכורה בארצות הברית ב-11 בדצמבר 2009. שם הסרט, "אינוויקטוס", מתייחסת לכינוי של האל הרומי אינוויקטוס ומשמעות המילה מלטינית היא "בלתי מנוצח". זהו גם שם שיר הנושא של הסרט שהולחן על ידי המשורר הבריטי ויליאם ארנסט הנלי (1849–1903). הסרט התקבל בביקורות חיוביות וזכה למועמדויות בפרס האקדמיה האמריקאית לקולנוע עבור פרימן (השחקן הטוב) ודיימון (שחקן המשנה הטוב ביותר). הסרט גרף 122.2 מיליון דולר לעומת תקציב של 50–60 מיליון דולר.
רקע.
הסרט מתמקד בנבחרת דרום אפריקה ברוגבי, הידועה בכינוי "הדלגנים" (הספרינגבוקס), כשנה לפני אליפות העולם ברוגבי שאמורה להיערך במדינה בשנת 1995 ועד לזכייה הסנסציונית בגמר נגד ניו זילנד (האול בלאקס).
הספרינגבוקס ניצלו באותו טורניר את הביתיות וניצחו את האול בלאקס בגמר בזכות שער שדה של ג'ואל סטרנסקי בהארכה.
הרוגבי היה הספורט המזוהה עם המיעוט הלבן ששלט במדינה בתקופת האפרטהייד. הנבחרת הלאומית בצבעי הירוק והזהב, שהיו צבעי דגל האפרטהייד וצבעי המדים עוררה שאט נפש בקרב האוכלוסייה השחורה שרצתה לשנות את סמל הנבחרת וצבעיה, אך מנדלה התנגד, משום שבכך יתאמתו חששות הלבנים מפני נקמנותם של השחורים.
עלילה.
ב-11 בפברואר 1990, שוחרר נלסון מנדלה מכלא ויקטור ורסטר לאחר שבילה 27 שנים בכלא. ארבע שנים לאחר מכן, מנדלה נבחר לנשיא השחור הראשון של דרום אפריקה. נשיאותו ניצבת בפני אתגרים אדירים בעידן שאחרי האפרטהייד, כולל עוני ופשע משתוללים ומנדלה מודאג במיוחד מהחלוקה הגזעית בין דרום אפריקאים שחורים ולבנים, העלולה להביא לאלימות. העוינות, ששתי הקבוצות מחזיקות זו כלפי זו, נראה כיום ביטחוני משמעותי, כאשר היחסים בין הקצינים הלבנים הממוסדים, ששמרו על קודמיו של מנדלה והמאבטחים השחורים החדשים שהקצה הקונגרס הלאומי האפריקני, מסומנים ומגלים עוינות גלויה וחוסר אמון הדדי.
בזמן שהשתתף במשחק רוגבי בין הנבחרת הלאומית ואנגליה, מנדלה מכיר בכך שחלק מהאנשים השחורים באצטדיון מריעים לאנגליה ולא למדינתם, שכן הנבחרת הדרום-אפריקנית מורכבת משחקנים שרובם לבנים; הוא מעיר שהוא עשה את אותו הדבר כשהיה כלוא באי רובן. ביודעו כי דרום אפריקה אמורה לארח את גביע העולם ברוגבי בשנת 1995 בתוך שנה, משכנע מנדלה בישיבת ועדת הספורט הדרום-אפריקאית שנשלטה לאחרונה על ידי השחורים לתמוך בנבחרת הלאומית. לאחר מכן הוא נפגש עם קפטן נבחרת הרוגבי של הספרינגבוקס, פרנסואה פייאנר ומרמז שניצחון בגביע העולם יאחד ויעורר את המדינה. מנדלה חולק גם עם פרנסואה שיר בריטי, "Invictus", שהעניק לו השראה בתקופתו בכלא.
פרנסואה וחבריו לנבחרת מתאמנים. דרום אפריקאים רבים, הן שחורים והן לבנים, מפקפקים בכך שרוגבי יאחד מדינה שנקרעה כמעט מחמישים שנה של מתחים גזעיים, כמו אצל הרבה אנשים שחורים, במיוחד הרדיקלים, הנבחרת מסמלת עליונות לבנה. עם זאת, גם מנדלה וגם פייאנר מאמינים היטב בתיאוריה שלהם שהמשחק יכול לאחד בהצלחה את המדינה הדרום אפריקאית המשוסעת.
הדברים מתחילים להשתנות כאשר השחקנים מתקשרים עם האוהדים השחורים ומתיידדים איתם. במהלך משחקי הפתיחה, התמיכה מתחילה לצמוח בקרב האוכלוסייה השחורה. עד המשחק השני, כל המדינה מתכנסת כדי לתמוך במאמצים הנבחרת ומנדלה. צוות האבטחה של מנדלה מתקרב גם ככל שהקצינים מגלים כבוד למקצועיותם ומסירותם של חבריהם.
כשמנדלה צופה, הנבחרת מביסה את אחת מיריבותיה הגדולות - אוסטרליה, האלופה המכהנת - במשחק הפתיחה שלה. לאחר מכן הם ממשיכים להתעלות על כל הציפיות, וכשמנדלה מנהל משא ומתן על סחר בטייוואן, מביסים את צרפת בגשם כבד כדי לעלות לגמר מול יריבה אחרת שלהם: ניו זילנד, המכונה "כל השחורים". ניו זילנד ודרום אפריקה נחשבו באופן אוניברסלי לשתי המדינות הגדולות בענף הרוגבי, כאשר דרום אפריקה ניצחה את ניו זילנד לראשונה מאז 1921.
לפני המשחק, שחקני הנבחרת מבקרים באי רובן, שם בילה מנדלה את 18 השנים הראשונות מ-27 שנותיו בכלא. שם, פייאנר שואב השראה מרצונו של מנדלה ומרעיון השליטה העצמית שלו. פרנסואה מזכיר את תדהמתו שמנדלה "יכול היה לבלות שלושים שנה בתא זעיר ולצאת כשהוא מוכן לסלוח לאנשים שהכניסו אותו לשם".
פיינאר, הנישא על גלי התמיכה של קהל ביתי גדול באצטדיון אליס פארק ביוהנסבורג, מניע את חבריו במשחק הגמר. צוות האבטחה של מנדלה מתוח מאוד, כאשר ממש לפני המשחק, מטוס בואינג 200–747 של נתיבי אוויר דרום-אפריקנים, טס מעל האצטדיון. עד מהרה מתברר שלא מדובר בניסיון התנקשות, אלא בהפגנת פטריוטיות, עם המסר "מזל טוב, Bokke" - הכינוי האפריקני של הספרינגבוקס - שצויר על הצד התחתון של כנפי המטוס. מנדלה מגיע למגרש לפני המשחק כשהוא לבוש בכובע הנבחרת והעתק של החולצה מספר 6 של פייאנר.
הספרינגבוקס משלימים זכייה על ידי ניצחון 15–12 בתוספת זמן, הודות לשער של ז’ואל סטרנסקי. מנדלה ופייאנר נפגשים על המגרש יחד כדי לחגוג את הניצחון הבלתי צפוי ומנדלה מוסר לפייאנר את גביע ויליאם ווב אליס, המסמל את הזכייה באליפות העולם ביוניון רוגבי. מכוניתו של מנדלה נוסעת אחר כך ברחובות הפקוקים בתנועה היוצאת מהאצטדיון. כאשר מנדלה צופה בדרום אפריקאים חוגגים יחד ברחוב ממכוניתו, נשמע קולו מדקלם שוב את השיר "אינוויקטוס".
מוחמד בן מובארכ בן חמד אאל ח'ליפה
השייח' מוחמד בן מובארכ בן חמד אאל ח'ליפה (בערבית: محمد بن مبارك بن حمد آل خليفة; נולד ב-1935) הוא פוליטיקאי בחרייני וחבר משפחת המלוכה של בחריין. הוא כיהן בין השנים 1970 ל-2005 כשר החוץ של בחריין, ומאז 2005 הוא משמש כסגן ראש ממשלת בחריין.
ביוגרפיה.
ח'ליפה רכש את השכלתו התיכונית בבית הספר הבינלאומי של האוניברסיטה האמריקאית בביירות. הוא בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ומשפטים מאוניברסיטת לונדון.
הוא החל את דרכו כשופט ובהמשך היה למנהל יחסי ציבור ותקשורת וראש שירות החוץ הבחרייני במהלך הקמתה של בחריין בשנת 1969. הוא כיהן כשר חוץ במשך כמעט 35 שנה, עוד בטרם עצמאותה של בחריין בשנת 1971 עד להחלפת הממשלה ב-29 בספטמבר 2005, אז החליפו בתפקידו, ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה. מוחמד מונה במקום זאת כאחד משלושה סגניו של ראש הממשלה. באותה תקופה כיהן גם כשר המידע. תוארו הרשמי הוא סגן ראש הממשלה בוועדות השרים.
עיבוד בהתפרקות חשמלית
עיבוד בהתפרקות חשמלית (EDM), המכונה גם עיבוד גיצי, או תהליך איכול בעזרת ניצוץ, הוא תהליך ייצור לעיבוד מתכות קשות במיוחד או לעיבוד גאומטריה שלא ניתן לבצע בעיבוד שבבי רגיל.
עיקרון התהליך.
בתהליך התקרבות של שתי אלקטרודות, מתפרץ ניצוץ ביניהן. ניצוץ זה יוצר מכתש קטן במקום פגיעתו.
בתהליך זה, הניצוץ פורץ בין האלקטרודה שהיא למעשה "הכלי", לבין ה"חומר המעובד". תכנון נכון גורם לכך שעיקר האיכול יהיה בחומר המעובד והפגיעה בכלי האלקטרודה תהיה מינורית.
החומר מוסר מהעובד על ידי סדרה של התפרקויות חשמליות חוזרות במהירות בין שתי האלקטרודות. כדי לשלוט ולהגביר את התהליך, טבולות שתי האלקטרודות בתוך אמבט עם נוזל דיאלקטרי המאיץ את תהליך ההתפרקות. אחת האלקטרודות נקראת אלקטרודת הכלי, או פשוט tool או electrode, ואילו השנייה נקראת אלקטרודת החלק המעובד, או work piece. כאשר המתח בין שתי האלקטרודות מוגבר, עוצמת השדה החשמלי בנפח בין האלקטרודות הולכת וגוברת, מה שגורם להתפרקות דיאלקטרית של הנוזל, ומייצר קשת חשמלית. כתוצאה מכך מוסר חומר מהאלקטרודות.
היסטוריה.
ההשפעה הארוזית של התפרקות חשמלית נצפתה לראשונה בשנת 1770 על ידי הפיזיקאי האנגלי ג'וזף פריסטלי.
תהליך עיבוד בשיקוע EDM.
שני מדענים רוסים, בוריס לזרנקו ונטליה לזרנקו החלו בשנת 1943 לחקור דרכים למניעת שחיקת המגעים החשמליים של טונגסטן כתוצאה מהתלקחות. הם נכשלו במשימה זו אך גילו שהשחיקה נשלטת בצורה מדויקת יותר אם האלקטרודות היו שקועות בנוזל דיאלקטרי. זה הוביל אותם להמציא מכונת EDM המשמשת לעיבוד של חומרים קשים כמו טונגסטן. המכונה שפותחה על ידם ידועה כמכונה R-C-type machine.
במקביל אך באופן עצמאי, צוות אמריקני, הרולד סטארק, ויקטור הרדינג וג'ק ביבר, פיתחו מכונת EDM לפינוי מקדחים ומברזים שבורים מיציקות אלומיניום.
בתהליך הייצור אנו מבצעים קדחים ותבריגים פנימיים בחלקים יקרים. לעיתים נשבר בתוך החלק מברז המיוצר מפלדה מהירה HSS והחלק היקר היה ניפסל. שימוש בעיקרון טכנולוגי זה איפשר לאכל את המברז השבור על ידי תהליך התפרקות חשמלית. על עיקרון זה הם תכננו ובנו את המכונה הראשונה. המכונות של סטארק, הרדינג ובייבר הצליחו לייצר 60 ניצוצות בשנייה. מכונות מאוחרות יותר הצליחו לייצר אלפי ניצוצות בשנייה, מה שהגדיל משמעותית את מהירות החיתוך.
תהליך חיתוך EDM בעזרת חוט.
עיקרון הפעולה בתהליך זה: אלקטרודת הכלי היא חוט פליז מתוח אשר מתקדם בתנועה מבוקרת אל החלק המעובד. והחוט למעשה חותך את החומר המעובד כאשר התנאי היחיד יהיה מוליכות חשמלית ובלי התייחסות לקושי החומר המעובד.
כדי למנוע את הבלאי בחוט הפליז, החוט מתוח וזורם בין שני סלילים ולמעשה כל הזמן יש שימוש באלקטרודה "חדשה".
המכונה הראשונה לחיתוך בחוט יוצרה בשנות השישים לייצור כלים (תבניות) מפלדה מוקשה. בתהליך הפיתוח, המכונות היו עם בקרת מחשב CNC אשר אפשרה לתכנן את מסלול החוט. המכונה הראשונה של CNC יוצרה בשנת 1976.
בקרה על פרמטרים בתהליך
יכולת השימוש בEDM תיל מסחרי התקדמה משמעותית בעשורים האחרונים. קצב העבודה עלה, וניתן לשלוט בנתוני גימור פני השטח.
כללי.