הפסגה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנים 1956–1966.
מקור השם.
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שם פרדריק פ. דירדאל (Frederick F. Dyrdal), מכונאי תעופה בתחנת אלזוורת' בחורף האנטארקטי של 1957.
צינורות המזרח התיכון
אנה מורה
אנה מורה (בפורטוגזית: Ana Moura; נולדה ב-17 בספטמבר 1979) היא זמרת פאדו פורטוגזית, שאלבומיה מכרו למעלה ממיליון עותקים ברחבי העולם.
ביוגרפיה.
אנה מורה נולדה ב-17 בספטמבר 1979 כאנה קלאודיה מורה פריירה בסנאטרם שבפורטוגל.
קריירה.
בשנת 2003 הוציאה מורה את אלבום הבכורה שלה, "Guarda-me a Vida na Mão", בחברת יוניברסל. האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה, כאשר הצליח להגיע למקום ה-28 במצעד האלבומים השבועי של פורטוגל ואף קיבל את תואר הזהב מאיגוד תעשיית ההקלטות הפורטוגזי, על מכירת 10,000 עותקים במדינה. בשנה שלאחר מכן, ב-2004, הוציאה את האלבום הכפול "Aconteceu", הכולל שני תקליטורים המורכבים מ-20 רצועות, האלבום לא הצליח לשחזר את הצלחתו של האלבום הקודם ומכר 7,000 עותקים בלבד.
בשנת 2007 הוציאה את אלבומה השלישי, "Para Além da Saudade", שהיווה כפריצת דרכה של מורה, זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה וקיבל את תואר הפלטינה המשולשת, על מכירת 60,000 עותקים. ב-2009 הוציאה את האלבום "Leva-me aos Fados", שהצליח לשחזר את הצלחת קודמו, כשהצליח להיכנס למקום השני במצעד האלבומים הפורטוגזי ואף למקום ה-7 במצעד אלבומי העולם של הבילבורד.
בשנת 2012 הוציאה את אלבומה החמישי, "Desfado" שהופץ על ידי חברת יוניברסל במדינות שונות, בהן ספרד, פולין וארצות הברית. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הפורטוגזי, ובכך הפך לאלבום הראשון של מורה שהגיע להישג זה. איגוד תעשיית ההקלטות הפורטוגזי העניק לאלבום את תואר הפלטינה המשושת, מה שהופך אותו, נכון ל-2020, לאלבום הנמכר ביותר של מורה.
בשנת 2013 התארחה באלבומו של ההרכב המוזיקלי הישראלי הפרויקט של עידן רייכל, "רבע לשש", בשיר "Sabe Deus", שהקליטה יחד עם עידן רייכל בעברית ופורטוגזית. השיר יצא כסינגל באפריל, חודש לאחר יציאת האלבום, והגיע למקום ה-25 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ.
בשנת 2015 הוציאה את האלבום "Moura", שהגיע למקום השני במצעד האלבומים הפורטוגזי וקיבל את תואר הזהב, על מכירת 10,000 עותקים.
שמ&quot;ח (פירושונים)
שנ&quot;ב (פירושונים)
ש&quot;ע (פירושונים)
וילארד מטקלף
וילארד לירוי מטקלף (באנגלית: Willard Leroy Metcalf; 1 ביולי 1858 - 9 במרץ 1925) היה אמן אמריקאי יליד מסצ'וסטס. הוא התבלט כצייר נוף, בדרך כלל נקשר שמו לאימפרסיוניזם אמריקני. הוא היה אחד מקבוצת "העשרה" הציירים האמריקאים אשר בשנת 1897 פרשו מאגוד האמנים האמריקאים.
ראשית חייו.
וילארד מטקלף נולד למשפחה ממעמד הפועלים והתחיל לצייר בשנת 1874. בשנת 1876 פתח סטודיו בבוסטון וקיבל מלגה בבית הספר לציור בבוסטון, שם למד עד 1878. בשנת 1882 ערך תערוכה בגלריית צ'ייס בבוסטון, שהמכירות ממנה מימנו נסיעה ללימודים באירופה.
מטקלף עזב לאירופה בספטמבר 1883 ולא חזר לארצות הברית עד סוף 1888. במהלך אותה תקופה הוא נסע וצייר. הוא למד קודם בפריז אצל גוסטב בולאנז׳ה וז'ול-ג'וזף לפבר, לאחר מכן נסע לאנגליה ולפונט-אוון, בבריטני. בחורף 1884 הוא ככל הנראה פגש את ג'ון הנרי טוואצ'טמן בפריז, וצייר לצד אמנים אמריקאים אחרים, כולל תאודור רובינסון. נופיו מתקופה זו היו עיבודים מסורתיים של סצנות איכרים, כדרכו של ז'אן-פרנסואה מילה. בשנת 1886 צייר מטקלף בז'יברני, כנראה הצייר האמריקני הראשון שביקר שם. זמן קצר לאחר מכן הוא נסע לאלג'יריה ותוניסיה, וחזר לז'יברני בקיץ 1887 ו-1888, בחברתם של ציירים אמריקאים אחרים.
חזרה לאמריקה.
עם שובו לארצות הברית הייתה למטקלף תערוכת יחיד במועדון סנט בוטולף בבוסטון. לאחר שהתגורר זמן קצר בפילדלפיה, בשנת 1890 פתח אולפן בניו יורק. בתקופה זו הוא עבד במשך כמה שנים כצייר דיוקנאות, מאייר ומורה. בשנת 1895 הוא צייר בגלוסטר, מסצ'וסטס, וחדל לעבוד כמאייר. בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 נראה כי הוא צייר מעט, ותרומותיו לתערוכות הראשונות של קבוצת "העשרה" היו מאכזבות. באותה תקופה מטקלף ניהל חיים חברתיים תוססים שכללו שתייה כבדה.
בשנת 1899 הצטרף מטקלף לחבריו רוברט ריד ואדוארד סימונס בציור ציורי קיר בבית משפט בניו יורק. בז'אנר זה הוא לא הצליח יותר ממה שהיה כשעבד כמאייר וכדיוקנאי. הדוגמנית של מטקאלף לציורי הקיר הייתה מרגריט ביופורט היילה, שחקנית במה הצעירה ממנה בעשרים שנה, שהאמן התחתן איתה בשנת 1903.
בגרות.
לקראת עבודת ציור קיר שהוזמנה על ידי חברת טבק, מטקלף נסע להוואנה, קובה בשנת 1902, כדי לעשות רישומים. באותה שנה הוא גם הפיק סדרת ציורי נופים חשובים, כולל "הסירה" ו"פארק באביב". עבודות אלה התאפיינו ברעננות חדשה של ביצוע וקלילות של לוח הצבעים.
בשנת 1904 הוא התגורר וצייר בהתמדה במפרץ קלארק, מיין. בשנת 1905, בעידוד חברו הצייר צ'יילד האסאם, החל לעבוד בקיץ באולד ליים כצייר ומורה כאחד וקיים תערוכות מצליחות בניו יורק. עבודותיו העדינות והמומחיות של ציור הנוף בניו אינגלנד, זכו בהצלחה בביקורת וכן הייתה לו הצלחה כלכלית קבועה.
בשנת 1907 זכה הציור "לילה במאי" במדליית הזהב של גלריית קורקורן, והתמונה נרכשה בסכום הגבוה בסך 3,000 דולר והיה הציור האמריקני הראשון שקנה אותו מוסד. זו נותרה אחת העבודות הטובות ביותר והיא נמצאת באוספי הגלריה הלאומית לאמנות. באותה שנה נישואיו עם מרגריט התפרקו כשהיא התחברה עם אחד התלמידים של מטקלף.
המושבה לאמנים קורניש.
מטקלף ביקר לעיתים קרובות במושבה לאומנים קורניש, שבמרכז הכפר קורניש, ניו המפשייר בין 1909 ל-1921, לעיתים קרובות בעונות החורף השקטות בהן חזרו רבים מתושבי המושבה לעיר. המושבה השתרעה על גבעות מתונות ופתוחות לאורך נהר קונטיקט עם נופים של הר אסקוטני בוורמונט. הנוף הזה היה דומה לנוף בטוסקנה אזור של בתי קיץ איטלקיים. בשנת 1909, לואי שיפמן, מחזאי ובעלה של אדריכלית הנוף אלן בידל שיפמן, הזמין את מטקלף להצטרף אליו לחורף בפלינפילד, באחוזתו שם, ברוק פלייס.
מטקלף חזר במשך חורפים רבים, ולפחות קיץ אחד למקום הזה, שם בילה עם אשתו השנייה בירח הדבש בשנת 1911. נושא הציור שלו השכיח בקורניש היה נחל קטן העובר באזור, וזרם לאורך מקום מגוריו. עבודות אחרות שלו מתארות את הגבעות, את בית משפחת שיפמן או מבני כפר אחרים. תפוקתו בקורניש הייתה גבוהה, והעלתה את המוניטין שלו בציור נוף צנוע ואינטימי של העונות המתחלפות, אלמנטים המיוצגים ביצירתו מאותה תקופה. הציורים שהפיק באזור קורניש הביאו איתם הצלחה חברתית, ביקורתית ומסחרית לחייו. ציוריו הושוו עם שירתם של רוברט פרוסט, וולט ויטמן וסופרים אחרים, שהקנו לו מוניטין.
מוות ומורשת.
מטקלף המשיך לערוך תערוכות יחיד בניו יורק ובבוסטון. בשנות העשרה של המאה העשרים נסע ללא הרף בחיפוש אחר אתרי ציור. בשנת 1913 בילה תשעה חודשים בציור בפריז, נורווגיה, אנגליה ואיטליה. בארצות הברית, בנוסף לקורניש ופלינפילד, ניו המפשייר, מטקלף חי וצייר בקונטיקט, ורמונט ומיין.
הסכסוכים המשפחיים לא נטשו אותו, גם עם אשתו השנייה הנרייט אליס מטקלף, גם לאחר שנולדו לו שני ילדים. הוא והנרייט התגרשו בשנת 1920, מה שדרבן את התמכרותו לשתייה ולווה בירידה בפריון. עם זאת, הוא התייצב וצייר מספר שנים בוורמונט, ואולי חזר גם לקורניש.
גלריה קורקורן קיימה תערוכה גדולה מיצירתו של מטקלף בשנת 1925, במהלכה נפטר האמן מהתקף לב בניו יורק, ב-6 במרץ.
הוא היה בן 66. אפרו פוזר בקורניש, ניו המפשייר, על ידי ידידו הוותיק צ'ארלס פלאט.
ת&quot;ב (פירושונים)
ת&quot;ד (פירושונים)
חטיפת מרדכי קורנגולד
חטיפת מרדכי קורנגולד התרחשה בירושלים ב-29 בדצמבר 1944, במסגרת הסזון, והסתיימה בשחרורו כעבור שבוע.
רקע.
מרדכי קורנגולד, בן שש-עשרה וחצי, היה חבר בתנועת הנוער הציונית דתית ברית החשמונאים, אשר שימשה כמאגר כוח אדם מבצעי לפעולות האצ"ל והלח"י, וכך פעל קורנגולד בלח"י. בהמשך התקבל לעבודה כשליח בסוכנות היהודית.
באותה תקופה, דצמבר 1944, החלו ההגנה והפלמ"ח לנהל מאבק נגד האצ"ל, שכונה "הסזון", כדי לאלצו לחדול מביצוע פעולות נגד כוחות המנדט הבריטי. המאבק כלל הסגרת אנשי אצ"ל לידי הבריטים וכן אירועים שבהם הוחזקו אנשי אצ"ל בידי אנשי הגנה בתנאים קשים תוך חקירות שלוו לעיתים באלימות. במסגרת פעולות אלו, נחשד כנראה קורנגולד שהוא משמש כ"מודיע" של האצ"ל בסוכנות היהודית ולכן הוחלט לחטוף ולחקור אותו. החטיפה עוררה סערה בירושלים.
החטיפה והמעצר.
החטיפה בוצעה בערב ב-29 בדצמבר 1944, באותו ערב שבו בוצעה גם חטיפת דניאל ינובסקי ובאותה שיטה - שני "שוטרים", אחד "אנגלי" והאחר "יהודי", מלווים בבלש ללא מדים, הגיעו לביתו של קורנגולד והודיעו לו כי באו לעוצרו. הם אזקו והובילו אותו למכונית שהמתינה בחוץ. כל הפעולה נמשכה דקות מספר ואיש מן הנוכחים לא העלה על דעתו כי מדובר בחטיפה.
אביו של קורנגולד פנה לרב אריה לוין וביקשו לברר אצל השלטונות מה עלה בגורלו של בנו. לוין, הלך עוד באותו לילה אל מרכז הבולשת בירושלים ושאל את הקצין התורן היכן מרדכי קורנגולד ובמה מאשימים אותו. הקצין בדק והודיע ללוין: "אנו לא עצרנו אותו. עשו זאת אחיכם היהודים".