האופידום של הפריזיאים, החל מהמאה ה-3 לפנה"ס, היה האתר שעליו הוקמה לוטטיה, לימים פריז, אשר נקראה על שם השבט ששכן באזור זה לפני הכיבוש הרומי.
עדות לתרבות הפריזאית מופיעה במטבעות זהב שטבע השבט.
סנדריגהם
ההיסטוריה הסודית של ארצות הברית
ההיסטוריה הסודית של ארצות הברית (באנגלית: The Untold History of the United States, בתרגום מילולי: "ההיסטוריה הלא מסופרת של ארצות הברית") הייתה סדרה דוקומנטרית-היסטורית בהפקתו, בימויו והנחייתו של אוליבר סטון שעסקה במבט ביקורתי על המדיניות האמריקנית במהלך המלחמה הקרה, מעמדה האימפריאלי של ארצות הברית במהלך המאה ה-20, ותפקידה של ארצות הברית לאחר נפילת ברית המועצות. בסדרה, מבקש סטון לערער את הנרטיב ההיסטורי המקובל ביחס לארצות הברית החל ממלחמת העולם השנייה ועד למלחמה בטרור, תוך ניסיון להציג פרשנות שונה ליחסי הכוחות הפנימיים והחיצוניים בארצות הברית במהלך המאה ה-20 ולגבותן בעובדות היסטוריות.
הסדרה הושקה בשנת 2012 בערוץ שואוטיים האמריקני, ושודרה כשנה לאחר מכן בערוץ 8 הישראלי. כיום, הסדרה זמינה לצפייה באמצעות נטפליקס.
בניגוד לסדרות דוקו-היסטוריות רבות שמתרכזות בהצגת ראיונות עם מומחים שונים, פרקי הסדרה מכילים חומרים ארכיוניים בלבד: מפות, תמונות משפחתיות, צילומים רשמיים, וקטעי וידאו מסרטים, פרסומות או סדרות טלוויזיה מהתקופה. הסדרה מחולקת כרונולוגית כך שכל פרק עוסק בנושא אחר מתוך מסגרת שנים שונה במהלך המאה ה-20.
ספקולנט
יחסי אוזבקיסטן–קטר
יחסי אוזבקיסטן–קטר הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אוזבקיסטן לבין מדינת קטר. היחסים הדיפלומטיים שבין המדינות כוננו ב-1997.
חינוך פוליטי
חינוך פוליטי (מכונה לעיתים גם חינוך אזרחי או חינוך לדמוקרטיה) הוא זרם בחינוך ההומניסטי המכוון להכשרת לומדיו להשתלב באורח פעיל בחברה אזרחית ולתפקד על פי השקפת עולמם במציאות חברתית ופוליטית מורכבת. החינוך הפוליטי שואף להקנות את היכולת לקיים דיון ציבורי המסוגל להכיל דעות שונות ועם זאת לחתור להסכמות ופשרות, ובשל כך מהווה נדבך חשוב בדמוקרטיה הליברלית.
החינוך הפוליטי אינו שם נרדף לחינוך מפלגתי, רעיוני או אידאולוגי, אלא מבטא אופן חשיבה חינוכי שאיננו חד-ערכי. אחת ממטרותיו העיקריות היא דווקא קידום המודעות לסוגיות שנויות במחלוקת ולדילמות ערכיות, תוך שמירה על כבוד וסובלנות כלפי השקפות ודעות שונות.
הביטוי המרכזי, אך לא היחיד, של חינוך פוליטי בישראל הוא מקצוע האזרחות, הנלמד בחטיבות הביניים ובחטיבה העליונה כחלק ממקצועות החובה לבגרות.
מסגרת החינוך הפוליטי.
מה נחשב פוליטי.
בהתבסס על הגדרתו של אריסטו את האדם כ"זואון פוליטיקון" (בעל חיים פוליטי), מקובלת הסברה כי בתהליך ההתחנכות והלמידה האנושיים יהיה מקום גם למימד הפוליטי בחיי האדם. ניר מיכאלי הגדיר שלוש גישות עקרוניות בנוגע למקומו של המושג 'פוליטי' במערכת החינוך:
עמדות חינוכיות כלפי הנושא.
למרות קיומן של גישות ודגשים שונים בתוך הזרם הקרוי 'חינוך פוליטי', בבסיסו ניצבת פדגוגיה שיש לה בסיס משותף ורחב המשמש הן בחינוך הבלתי-פורמלי, הן במערכת החינוך הפורמלי, וכן במסגרת הוראת מקצוע האזרחות, כפי שזה קיים בישראל.על מנת להסביר את טיבו של החינוך הפוליטי, קבע חוקר החינוך הבולט צבי לם שלוש עמדות חינוכיות עקרוניות, המצויות על רצף:
לפי לם, שנרתע מחינוך אידאולוגי, ישנה חשיבות חינוכית בעיסוק בפוליטיקה, אך יש לנתב את העיסוק הזה לטיפוחו של התלמיד כאדם פוליטי, תוך הפגשתו עם מגוון עמדות וגישות. גישתו של לם זכתה לביקורת לאורך השנים. חוקר החינוך צבי לביא טען כי למרות הניגוד בין חינוך ואינדוקטרינציה, אין כל אפשרות בפועל להפרדה מוחלטת ביניהם. לפיכך, גורס לביא, בכל חינוך יש אינדוקטרינציה מעצם הגדרתו, בין אם מודעת או לא. מסקנתו היא שעל אנשי החינוך להכריע בין שתי גישות אפשריות: הראשונה, שוללת כל יומרה לחינוך פוליטי; השנייה מעודדת חינוך כזה תוך מודעות לסכנת האינדוקטרינציה.
מצדדי החינוך הפוליטי סבורים כי יש לחדול מהעמדה הנייטרלית-אובייקטיבית לכאורה של מערכת החינוך, ולעסוק בסוגיות פוליטיות ומוסריות יחד עם טיפוח חשיבה עצמאית וביקורתית והתמודדות עם עמדות ערכיות מנוגדות. תיקון מאוחר לחוק החינוך הממלכתי (סעיף 2.7 משנת 2003) אף קובע במפורש כי יש לחזק את כוח השיפוט והביקורת בקרב תלמידים, ולטפח בין היתר את מחשבתם העצמאית.
מטרות החינוך הפוליטי.
אדר כהן, אשר הציע ב-2016 ניסוח לפדגוגיה של חינוך הפוליטי, גרס כי חרף הוויכוחים הפוליטיים הסוערים הקיימים בציבור, ישנו בסיס הסכמה כללי לחינוך הפוליטי, ובפרט בנוגע להוראת האזרחות בישראל. הוא כינה את החינוך הפוליטי, פדגוגיה של סימני שאלה, העוסקת בבירורן של שאלות חברתיות ופוליטיות, וממעטת להשיב סימני קריאה ברורים וחד-משמעיים. את מטרות החינוך הפוליטי במסגרת לימודי האזרחות חילק כהן לשתיים:
ב. מטרות נפשיות (ערכיות, רגשיות וחברתיות).
אלמנט מרכזי המחבר לפי כהן בין המטרות הללו, הוא החינוך למורכבות, המצוי בליבו של החינוך הפוליטי. מכאן שהחינוך הפוליטי חותר להבנת המציאות הפוליטית והחברתית רבת הצדדים מצד אחד, ולהתנהלות אנושית וקשובה כאנשים החולקים מרחב פוליטי-ציבורי משותף מצד שני. בין המטרות שהציע כהן, ובין ממדי החינוך הבלתי פורמלי כפי שנוסחו על ידי ראובן כהנא, יש חפיפה ניכרת, בין היתר בהתייחסות למעורבות חברתית, אקטיביות בתהליך הלמידה, והתמודדות עם מורכבות ורב-ממדיות. החינוך הפוליטי משתלב היטב במסגרות חינוך בלתי פורמליות, ובראשן תנועות הנוער, ולטענת פרופ' אייל נווה, אף ביתר שאת לאור הרתיעה שקיימת במערכת החינוך הפורמלי לעסוק בחינוך פוליטי. רם כהן, הסביר כי חברה מקוטבת ורבת פנים כמו החברה הישראלית יכולה לחזק את חוסנה כחברה דמוקרטית, באמצעות חינוך לתרבות של מחלוקת, שבתוכה אפשר להצמיח סובלנות ולעורר חשיבה.
בספרו המרד השפוף, הגדיר גדי טאוב עמדה פוליטית כ'תודעה הקשרית': תודעה שהיא ביטוי של הבנת הסדר בו חי האדם - וההשפעה של המדיני, החברתי, הכלכלי, על חייו. לא רק זאת, טען טאוב, אלא שתודעה פוליטית היא "לא משהו שאדם חייב למישהו אחר - להורים, למורים לחברים (...)", היא "משהו שאדם זקוק לו בעצמו." בכך יצר חיבור בין א-פוליטיות ובין התפוררות תחושת המשמעות בתרבות הישראלית.
מכיוון ששם נוסף לחינוך הפוליטי הוא "חינוך לדמוקרטיה", קיים בלבול לעיתים בין חינוך דמוקרטי ובין חינוך לדמוקרטיה. פרופ' גרט בייסטה, חוקר של החינוך הציבורי, הסביר מדוע חינוך דמוקרטי איננו בהכרח חינוך לדמוקרטיה: הוא עמד על ההבדל בכך שחינוך דמוקרטי עושה חינוך "דרך" דמוקרטיה, כלומר יוצר דמוקרטיזציה של החינוך, אך איננו מבטיח בהכרח כי הלומדים בו יהיו בעצמם בעלי אישיות דמוקרטית, המונעים לפעולה כסובייקטים עצמאיים. בנוסף, כפי שמראה הניסיון בישראל, חינוך לדמוקרטיה מתקיים גם מחוץ לזרם החינוך הדמוקרטי.
פרקטיקות של חינוך פוליטי.
החינוך הפוליטי, כפי שבא לידי ביטוי בלימודי האזרחות בישראל, נשען על קונצנזוס פדגוגי ומתודי הכולל ניתוח אקטואליה, קריאת מאמרים, דיון על סוגיות פוליטיות וחברתיות, הצפת שאלות ופתיחוּת למגוון של דעות, ניתוח ביקורתי של כלי התקשורת ושל התבטאויות ונאומים של פוליטיקאים, ויצירת מוטיבציה לאקטיביזם במרחב הקהילתי. אנשי חינוך שונים מסכימים על כך שתפקיד המחנכ\ת בחינוך הפוליטי הוא לחנך לחשיבה ביקורתית ומורכבת על סוגיות שונות.
סולם הפוליטיות של פוּקס:
סער פוּקס, מחנך ופעיל פוליטי איש תנועת החלוץ, הציע את סולם הפוליטיות - כלי פדגוגי המאפשר למחנכים ומחנכות לברר היכן ממוקם התוכן החינוכי שלהם:
לשיטתו של פוקס, המניח כי אנשי חינוך אינם מומחים אובייקטיביים נטולי דעה, חינוך פוליטי במערכת החינוך הבית ספרית נסוב סביב השאלות בסעיפים 1-5. סעיפים 6-8 אינם רלוונטיים למערכת החינוך הממלכתית, משום שהם נכנסים לתוך הספירה האידאולוגית והארגונית.
הפולמוס על החינוך הפוליטי.
החינוך הפוליטי עצמו הוא מושא למחלוקת בין אנשי חינוך. בגלל הנטייה ליחס לחינוך הפוליטי, באופן שגוי, אופי של חינוך אידאולוגי, קיימת רתיעה ממנו במסגרות חינוך התופסות עצמן ממלכתיות. במאמר שדן בסוגיית החינוך הדיאלוגי, מפריך יפתח גולדמן את הנייטרליות לכאורה של אנשי החינוך, ומסביר כי
עמדה ברוח דומה ביטאה שירלי רימון-ברכה, מנהלת מינהל החינוך של עיריית תל אביב. היא הסבירה כי לדעתה
מתוך ניסיון לתאר כיצד יש להחזיר את החינוך לתודעה פוליטית אל כותלי בית הספר, הסביר אייל נווה כי
ג'יימס פלין
ג'יימס רוברט פלין (באנגלית: James Robert Flynnn; 28 באפריל 1934 – 11 בדצמבר 2020) היה פילוסוף ופסיכולוג חוקר אינטליגנציה אמריקאי, פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת אוטגו בדנידין, ניו זילנד. היה ידוע בעיקר בזכות תגליתו בדבר הגידול ארוך הטווח של ציוני מנת משכל (IQ) ברחבי העולם, הנקראת על שמו אפקט פלין. גדל בוושינגטון די. סי., רכש את השכלתו באוניברסיטת שיקגו, והיגר לניו זילנד בשנת 1963.
עבודתו.
פלין כתב ספרים בתחומי מחקר מגוונים, שכללו חקר ודיון באידאולוגיות, פילוסופיה פוליטית, גזע, מעמד, אינטליגנציה ומנת משכל. ספריו שילבו פילוסופיה פוליטית ומוסרית עם פסיכולוגיה לבחינת בעיות כגון האם ניתן וראוי לדרג גזעים ומעמדות על פי מנת משכל. היה חבר מערכת במספר כתבי עת מדעיים בנושאי אינטליגנציה ופסיכולוגיה.