המחזה נפתח עם הופעה של להקה הכוללת ארבע מריונטות, שכל אחת מהן מנגנת בכלי נגינה שונה; פסנתר, תופים, חצוצרה ובס. לאחר שיר קצר, הקהל מתוודע ל. אריאס נחטפת על ידי חייזרים ובזמן שהיא נמצאת תחת בדיקות רפואיות, היא מבצעת גרסת כיסוי לשיר "Kashmir" של לד זפלין. לאחר שהחייזרים מסיימים את עבודתם, הם משליכים אותה אל מחוץ לחללית שלהם והיא מוצאת עצמה בג'ונגל, ככל הנראה בכדור הארץ. היא מבצעת את השיר המקורי "Jungle of Eden" שנכתב על ידי אלכס גיפורד מלהקת . אריאס מחפשת מזון, ומוצאת פטריה שגורמת לה להזיות. כשהיא חווה את הזיותיה, תמונות מוקרנות על מסך שבקדמת הבמה, בעוד אריאס שרה מחרוזת שירי הביטלס הכוללת את "Lucy in the Sky with Diamonds" ואת "". לאחר מכן, אריאס מוצאת עצמה במקום לא ברור, בו חפצים מרחפים באוויר על רקע מונולוג של אריאס על השוגר דדי שלה. לאחר מכן היא נשלחת אל הגיהנום, שם היא מבצעת קטע מוזיקלי, הכולל רמיזות מיניות, עם שתי בובות שטן ענקיות. אריאס שרה את "All by Myself", שירו של אריק כרמן, ונעמדת מול בובת דופלגנגר בדמותה, שמעודדת אותה לחזור הביתה לניו יורק. אריאס מבצעת שיר מקורי נוסף של גיפורד, "Lately". כאשר אריאס חוזרת לניו יורק, היא מגיעה בדיוק בזמן להופעה יחד עם להקת הבובות שהנראתה בתחילת המופע. היא שרה את השיר "Twisted" של Lambert, Hendricks &amp; Ross, את השיר "You Have Changed" של ביל קארי וקרל ט. פישר וכן שיר מתוך שיגיונות זיגפלד, "You've Gotta Pull Strings". המחזה מסתיים עם קטע מוזיקלי בהשראת יצירותיות של באזבי ברקלי, הכולל שימוש במראות וצילומי וידאו קליידוסקופיים על פניב של אריאס.
סטונוול (סרט, 1995)
סטונוול (באנגלית: Stonewall) הוא סרט דרמה קומית בריטי-אמריקאי משנת 1995 בבימויו של נייג'ל פינץ', סרטו האחרון לפני מותו מאיידס זמן קצר לאחר סיום הצילומים. הסרט הוא בדיוני, אך מבוסס על ספר זיכרונות באותו השם מאת מרטין דוברמן, היסטוריון הומוסקסואל. עלילת הסרט מתארת את השבועות שקדמו למהומות סטונוול, אירוע היסטורי בתולדות תנועת הזכויות למען להט"ב בארצות הברית. בסרט מככבים גילרמו דיאז, פרד ולר, ברנדן קורבליס ודואין בוטה.
בעוד שהסרט הוא בדיוני, פינץ' בחר, באופן לא שגרתי, לכלול בו ראיונות בסגנון דוקומנטרי, עם כמה מהאנשים שהיו בפונדק סטונוול במהלך המהומות. פינץ' גם שילב מספרי קטעי ליפ סינק בסרט, המבוצעים על ידי השחקנים, על מנת לדמות שימוש במקהלה יוונית.
תקציר העלילה.
מאטי דין (פרדריק ולר), הומוסקסואל צעיר, מגיע לניו יורק ופונה לכיוון גריניץ' וילג'. הוא מתיידד עם לה מירנדה (ג'ילרמו דיאז), עובדת מין קרוס-דרסר, ועם חבריה, אשר לוקחים אותו לבלות בסטונוול אין - גיי בר מקומי. המשטרה פושטת על המקום, ומאטי ולה מירנדה נעצרים. הם משוחררים בערבות על ידי בוסטוניה (דוויין בוטה), "אמא" אפרו-אמריקאית של מלכות הדראג המסתובבת בסטונוול, והמאהבת הסודית של ויני (ברוס מקוויטי), מאפיונר וארוניסט עמוק שמנהל את המקום. מאטי ולה מירנדה חוזרים לביתה, בו היא מקבלת הודעה על גיוסה לצבא ארצות הברית. מאטי משתתף בפגישה של אגודת מאטאשין, שם הוא פוגש את ברט (פיטר רטרי) ואת אית'ן (ברנדן קורבליס). הקבוצה מתכננת הפגנה מול היכל העצמאות בפילדלפיה. אית'ן ומאטי עדים לטקס חניכה במסגרתו צעיר בשם חוסה הופך לאישיות בשם קמיליה. לאחר הטקס הם חוזרים לביתה של לה מירנדה, שם הם מקיימים יחסי מין.
מאטי מבלה יחד עם אית'ן, סופר המפרסם את סיפוריו תחת שם עט במגזין הומופילי. לה מירנדה מופיעה בלשכת הגיוס בלבוש דראג מלא והיא נשלחת להערכה פסיכולוגית. לה מירנדה חוששת להיפגש עם פסיכיאטר, בשל ניסיונות עבר לא מוצלחים, ולכן מאטי שואל אל בגדיה ונפגש במקומה עם הרופא, מעמיד פנים שהוא לה מירנדה, ובכך משיג עבורה פטור משירות צבאי בשל "סטייה מינית". בדרכם בחזרה הביתה ברכבת התחתית, מאטי אומר ללה מירנדה שהוא אוהב אותה.
מאטי משתתף בבפגישה של אגודת מאטאשין, בה מציג פסיכיאטר מודל שהיה מקובל באותה התקופה, על פיו הומוסקסואליות היא מחלה. מאטי מסתייג מדבריו, ועוזב את המקום. לאחר הפגישה, ברט, אית'ן ומאטי מתווכחים ביניהם על הדברים, כשהם בדרכם להיפגש עם כתב וצלם מהעיתון "וילג' ווייס". החבורה מתכננת מחאה ציבורית כנגד חוקי אלכוהול המפלים הומוסקסואלים. בסופו של דבר הם מגיעים אל סטונוול אין, ושם על הבר אית'ן לועג ללה מירנדה. היא מבינה שמאטי לא סיפר לחבריו מאגודת מאטאשין על מערכת היחסים ביניהם, והיא עוזבת את המקום. מאטי יוצא אחריה, והם מתווכחים על התנהלותה של לה מירנדה ועל רצונו של מאטי להיות בחברת גברים גבריים יותר. מאטי הולך לחפש את אית'ן, והשניים מנהלים רומן.
ויני מראה לבוסטוניה מרפאה שאותה הוא מכנה "ארמון החלומות", ואומר לה שהוא רוצה שהיא תעבור ניתוח להתאמה מגדרית כדי שיוכלו להתחתן, אך היא מתנגדת לרעיון.
בעקבות עצרת המחאה בפילדלפיה, אית'ן לוקח את מאטי לפייר איילנד. מאטי נאלץ לבחור בין אית'ן (שמפגין קבלה כלפי ביטויי אפליית להט"ב) לבין לה מירנדה (שמפגינה יותר תקיפות בנושא). בסופו של דבר הוא בוחר בלה מירנדה והשניים מתפייסים.
ב-22 ביוני 1969 מתה ג'ודי גרלנד, ובוסטוניה צופה בסיקור החדשותי בטלוויזיה. ויני יוצא איתה לדייט, כשהיא בלבוש דראג, בפעם הראשונה בפומבי. הם חולקים יחד גלידה במסעדה יוקרתית, אך בשל גילויי החיבה ביניהם הם מתבקשים לעזוב את המקום על ידי המנהל.
כאשר הם מתעוררים יחד בבוקר שלמחרת, ויני שואל את בוסטוניה אם הוא אי פעם אמר לה שהוא אוהב אותה. היא אומרת שלא. באופן מפתיע, ויני יורה כדור בראשו ומתאבד. בוסטוניה היסטרית, ומגלה שהוא השאיר לה סכום גדול של כסף מזומן וכתב "I LOVE You" על המראה עם שפתון.
באותו לילה בסטונוול יש פשיטה נוספת. כמה ממלכות הדראג נעצרות, בהן בוסטוניה. היא מכה את אחד השוטרים בפניו, ומיד מותקפת על ידי שוטרים אחרים. מלכות דראג אחרות נלחמות גם הן בחזרה, וכך מתחילות מהומות סטונוול המסמנות את תחילת מאבקה של הקהילה הגאה על זכויותיה.
אי-דיוקים היסטוריים.
על אף שהסרט מבוסס על אירועים אמיתיים, יש בו מספר אי-דיוקיים היסטוריים, למשל (רשימה חלקית):
הפצה.
הסרט יצא לאקרנים ב-3 בספטמבר 1996, והוצג באולמות שונים (אך בלא יותר מ-10 אולמות במקביל) עד ל-12 בדצמבר 1996. במהלך פרק זמן זה, הסרט הכניס 692,400 דולר.
תגובות וביקורות.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, הסרט זכה לציון של 63% המבוסס על 8 ביקורות שונות, עם דירוג ממוצע של 6.5 מתוך 10.
צפייה ביתית.
הסרט יצא בקלטות VHS בשנת 1996 על ידי Tartan Video. על הסרט הזה הייתה בלעדיות של חברת וירג'ין. גרסת VHS של הסרט שוחררה גם באוסטרליה (על ידי Dendy Films).
הסרט שוחרר על גבי DVD של אזור 1 ב-26 באוקטובר 1999 ושוב על ידי ה-BBC בשנת 2008 ב-NTSC. הסרט הופץ בהדורת DVD גרמנית (אזור 2) בשנת 2004.
לייזר דיסק של הסרט שוחרר בארצות הברית בשנת 1996.
הסרט אינו זמין באתרי סטרימינג וקשה למצוא אותו, בגלל המספר הנמוך של מכירות ה-DVD בשנות התשעים.
עיבוד תיאטרוני.
ריקי בידל-בלייר , תסריטאי הסרט "סטונוול", עיבד את התסריט שלו למחזה, אשר הוצג לראשונה בשנת 2007, בלונדון ובפסטיבל אדינבורו.
מעבר לשנאה
מעבר לשנאה (באנגלית: Beyond Hatred; בצרפתית: Au-delà de la haine) הוא סרט תיעודי צרפתי משנת 2005 שכתב וביים אוליבייה מיירו.
אודות.
הסרט התיעודי מספר את סיפורם של זוג צרפתי הרודף אחר צדק לאחר הרצח ההומופובי של בנם ההומוסקסואל, פרנסואה צ'נו בן ה-29, אשר בשנת 2002 נרצח על ידי שלושה גלוחי ראש הדוגלים בעליונות לבנה, שהכו אותו קשות בפניו והשליכו אותו אל תוך בריכה. התוקפים נעצרו חודש לאחר האירוע, ומיירו קרא על המקרה בעמוד הראשון של לה מונד. במשך זמן מה רצה מיירו ליצור סרט על הומופוביה, והחליט לבחור להתמקד במקרה של צ'נו.
הפצה.
הקרנת הבכורה הטלוויזיונית של הסרט בצרפת הייתה ב-19 ביוני 2005. חברת ההפצה Eurozoom הפיצה את הסרט בבתי הקולנוע בצרפת במהלך השנה שלאחר מכן. בשנים 2006–2007 הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, פסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי בפריז ובפסטיבל הקולנוע ההומו-לסבי בלונדון. בארצות הברית הסרט יצא לאקרנים ב-15 ביוני 2007, בהפצת First Run Features.
תגובות וביקורות.
באתר Rotten Tomatoes לסרט יש דירוג של 89% המבוסס על 18 ביקורות. באתר Metacritic הוענק לסרט דירוג "חיובי באופן כללי" של 65%, בהתבסס על חמש ביקורות. הסרט זכה בפרס טדי לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 2006.
לפני שאשכח
לפני שאשכח (בצרפתית: Avant que j'oublie; באנגלית: Before I Forget) הוא סרט דרמה קולנוע צרפתי משנת 2007, ש ביים וכתב ז'אק נולוט, שאף מככב בו. הסרט מתאר את חייו של גבר הומוסקסואל מזדקן, שהיה האסלר בצעירותו, וכעת הוא נאלץ להתמודד עם זקנתו ועם חייו הריקים.
תקציר העלילה.
פייר (ז'אק נולוט) גבר הומוסקסואל בן 58, שהיה האסלר בצעירותו. בניגוד לעברו, פייר מוצא שהוא כבר לא נחשב לנחשק מינית וכעת הוא זה שמשלם עבור מין. הוא מתקשה לישון, שותה קפה ומתחיל לעשן בשרשרת. בבוקר הוא זוכה לביקור ממארק (בסטיאן דה'אנייר), האסלר צעיר. הם מקיימים יחסי מין, אך המפגש הלא מהנה מסתיים במהירות; פייר חולה ב-HIV כבר 24 שנים והתרופות השונות שלו משפיעות על ביצועיו. מארק מזמין אותו למועדון דראג אך פייר דוחה את ההצעה, מכיוון שאז הוא יצטרך לגלח את שפמו.