גרסה נוספת גורסת שהדגל עוצב על ידי הדיפלומט הבריטי סר מארק סייקס, החתום על הסכם סייקס–פיקו.
היסטוריה.
הדגל הוא אחת הגרסאות המוקדמות של הדגל הפאן-ערבי. גרסה ראשונה של הדגל הזה שימשה בחג'אז בעת המרד הערבי שהוביל השריף חוסין מהמשפחה ההאשמית במכה נגד האימפריה העות'מאנית. מרד זה התחולל במהלך מלחמת העולם הראשונה בשיתוף פעולה עם האימפריה הבריטית. מקורו של הדגל הזה נתון במחלוקת. לפי אחת הגרסאות הוא עוצב על ידי הדיפלומט האנגלי מארק סייקס (המוכר מהסכם סייקס–פיקו).
בשנת 1921 נוצרה גרסה של הדגל כדגלה של אמירות עבר הירדן (שברבות השנים הפכה לממלכת ירדן). רק בשנת 1928 נוסף לדגל ירדן הכוכב המשובע שמבדיל אותו מהדגל הפלסטיני.
בשנת 1948 אמצה ממשלת כל פלסטין את הדגל.
לאחר מלחמת ששת הימים.
עם הקמת אש"ף בשנת 1964, אימץ גם הוא את אותו דגל כדגל הפלסטיני, וכך גם הרשות הפלסטינית שקמה בשנת 1994, בעקבות הסכמי אוסלו.
בשנת 1967, מיד לאחר מלחמת ששת הימים, מדינת ישראל אסרה על הנפת הדגל הפלסטיני, ששימש כדגל של אש"ף שמוגדר כארגון טרור, בתחומיה ובתחומי רצועת עזה והגדה המערבית.
כיום, לאחר החתימה על הסכמי אוסלו בשנת 1993, האיסור לא נאכף באופן גורף, ובמקרה אחד הבהיר בית המשפט שהנפת הדגל אינה מהווה עבירה. עם זאת המשטרה מחרימה לעיתים דגלי פלסטין המונפים בהפגנות, בנימוק כי הנפת הדגל "תביא להפרתו של שלום הציבור" כך נוהגת המשטרה למשל בהפגנות שמאל בשכונת שייח' ג'ראח במזרח ירושלים.
הנפת הדגל באו"ם.
ב-10 בספטמבר 2015 התקבלה בעצרת האו"ם החלטה בעד הנפת הדגל הפלסטיני במטה הארגון. תמכו 119 מדינות, התנגדו 8 ונמנעו 45, ישראל וארצות הברית התנגדו, רוב חברות האיחוד האירופי נמנעו
בסוף אותו חודש הונף הדגל לראשונה מחוץ למטה האו"ם. במעמד זה הכריז יו"ר הרשות, אבו מאזן, על ה-30 בספטמבר כ"יום הדגל הפלסטיני".
רג'יסטר
ליידי בירד ג'ונסון
קלודיה אלטה טיילור ג'ונסון (באנגלית: Claudia Alta Taylor Johnson) הידועה כליידי בירד ג'ונסון (Lady Bird Johnson; 22 בדצמבר 1912 – 11 ביולי 2007) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון והגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 1963–1969.
ביוגרפיה.
קלודיה נולדה בקרנק שבטקסס למיני פאטילו טיילר (Minnie Patillo-Taylor) ולתומאס ג'פרסון טיילור (Thomas Jefferson Taylor), בעל אדמות אמיד, ולה שני אחים גדולים. הכינוי "ליידי בירד" ניתן לה עוד בהיותה פעוטה על ידי המטפלת שלה אליס טיטל, שאמרה שהיא "יפה כליידי בירד" (purty as a ladybird במקור). לא ברור אם הכוונה המקורית הייתה לציפור או למושית השבע, הקרויה בעגה הבריטית והאמריקאית "ליידי בירד".
אבותיה הגיעו לווירג'יניה במהלך המאות ה-17 וה-18, כנראה כמשרתים חוזיים, כמו רוב המהגרים הראשונים למושבה זו. לאביה, יליד אלבמה, שורשים אנגליים, ולשיים ודניים. אמה, גם היא ילדת אלבמה, ממוצא אנגלי וסקוטי.
ליידי בירד למדה בבית ספר התיכון מרשל במרשל שבטקסס, ולמדה עיתונות ואמנות בבית הספר האפיסקופלי על שם מרים הקדושה לבנות, ובאוניברסיטת טקסס באוסטין.
ליידי בירד נישאה ללינדון ג'ונסון ב-17 בנובמבר 1934 בכנסייה האפיסקופלית על שם מרקוס הקדוש שבסן אנטוניו טקסס, ולבני הזוג נולדו שתי בנות - לינדה בירד ג'ונסון רוב ולוסי באיינס ג'ונסון.
בשנת 1943 רכשה ג'ונסון תחנת רדיו מקומית באוסטין, הודות לקשרים הפוליטיים של בעלה. בהמשך קיבלה התחנה מונופול על שידורי טלוויזיה באזור, הודות לעמדה הפוליטית של בעלה.
ליידי בירד הייתה פעילה לאורך השנים למען איכות הסביבה, ואף שכנעה את מדינת טקסס לזרוע פרחי בר לאורך הכבישים במדינה.
בשל חשיבות איכות הסביבה בעיניה, בהיותה הגברת הראשונה של ארצות הברית החלה בפרויקט ייפוי ושיקום בירת ארצות הברית במטרה לשפר את תנאי המגורים בוושינגטון. בעקבות מאמציה החלו בפרויקטים של שיקום שכונות בכל רחבי ארצות הברית. כמו כן היא פעלה למען תוכניות ייפוי הדרכים ברחבי המדינה באמצעות קביעת הגבלה על מספר השלטים בצדי הדרכים ונטיעת עצים ופרחים בצדי הדרכים.
לאחר שבני הזוג עזבו את הבית הלבן ושבו להתגורר בטקסס, המשיכה ליידי בירד בקידום פרויקטים של איכות הסביבה. היא ייסדה את המכון הלאומי לחקר פרחי הבר, הקרוי כיום על שמה - מכון פרחי הבר ליידי בירד ג'ונסון.
ב-1977 העניק לה הנשיא ג'רלד פורד את מדליית החירות הנשיאותית, וב-1984 זכתה במדליית הזהב של הקונגרס.
עד שנות ה-90 המשיכה ליידי בירד להשתתף באירועים רשמיים, אולם בשנת 1993 סבלה משבץ והתעוורה. ב-2002 עברה שבץ נוסף ולא הייתה מסוגלת לדבר וללכת.
ליידי בירד הייתה האדם שאובטח הכי הרבה שנים על ידי השירות החשאי של ארצות הברית, יותר שנים מכל אדם אחר בהיסטוריה של המדינה. היא נפטרה בבית חולים באזור מגוריה בטקסס בגיל 95.
על שמה קרוי פארק ליידי בירד ג'ונסון בוושינגטון די. סי.
מסילת הרכבת החיג'זית
צער בעלי חיים (אגודה)
טרמינוס
טרמינוּס (Terminus) הוא אל הגבולות במיתולוגיה הרומית. הוא מכונה גם "טרמינל".
עוד בתקופה האטרוסקית החל הפולחן סביבו, ולמנהיג שבט הסבינים, טיטוס טאטיוס, מייחסים את הבאת הפולחן לרומאים.
סמלו היה אבן הגבול שתחמה את השדות השונים, ולכבודה הועלו קורבנות.
על פי אובידיוס, כאשר נבנה המקדש ליופיטר על גבעת הקפיטול ברומא העתיקה התעוררה בעיה. כל האלים הסכימו לפנות את מקומם ולהתמקם במקומות פולחן אחרים, פרט לאל טרמינוס. אשר על כן הוחלט להשאיר פתח מיוחד בגג המקדש, כדי שיוכל לראות את השמים הפתוחים מעליו ולהמשיך לתפקד כאל הגבולות.
לכבודו נהגו לערוך חגיגה אחת לשנה, ב-23 בפברואר, שנקראה "טרמינליה".
הוא היה מזוהה גם עם יופיטר, שאחד מכינוייו היה "יופיטר טרמינוס" או "יופיטר טרמינליס", וסגדו לו בפולחן זהה לפולחן טרמינוס.
שמו נגזר מן המילה הלטינית TERMINUS שפירושה "תחום" או "גבול". מכאן נגזר המונח טרמינל - סוף, קצה, מסוף של אוטובוסים, מטוסים או מטענים, מסוף מחשב וכן "טרמינלי" (סופני) כמו במושג "מחלה טרמינלית" (=סופנית).
המגדל האפל (סדרת ספרים)
המגדל האפל (באנגלית: The Dark Tower) היא סדרת ספרים מאת הסופר האמריקאי סטיבן קינג, אשר משתייכת לסוגות אימה, פנטסיה, מדע בדיוני ומערבונים. הסדרה עוקבת אחר "אקדוחן" ומסעו אל עבר "המגדל האפל". קינג מתאר את סדרת הספרים העוסקת במסעם של האקדוחן וחבריו כמגנום אופוס שלו. מלבד שבעת הספרים של סדרה זו, רבים מספריו האחרים מתקשרים לסיפור זה וכוללים אלמנטים ודמויות רבות אשר מופיעות ככל שהסדרה מתקדמת.
ההשראה לסדרה באה מהפואמה "רולנד האציל אל המגדל האפל קרב" מאת רוברט בראונינג, סדרת הספרים שר הטבעות מאת ג. ר. ר. טולקין והמערבון הטוב, הרע והמכוער ומזהה את האיש ללא שם בגילומו של קלינט איסטווד כמקור ההשראה לדמותו של רולנד דשיין מגלעד, הוא האקדוחן.
לאחר שסיים לכתוב את הסדרה הוציא קינג לאור סדרת קומיקס בחברת מארוול בשם המגדל האפל. הסדרה מספרת את סיפורו של רונלד מגלעד, גיבור "המגדל האפל".
היקום של המגדל האפל.
ביקום שבספריו של סטיבן קינג חוזרת שוב ושוב הטענה כי כל העולמות והיקומים הקיימים נשענים על יקום אחד בלבד, יקום המוביל את הכול והוא זה שיקבע מה יהיה בשאר היקומים. ביקום זה קיים המגדל האפל.
דמויות.
סדרת המגדל האפל מספרת את סיפורו של רולנד דשיין מגלעד, אקדוחן קר רוח שרק קליעיו השורקים מהירים יותר מידיו. רולנד יוצא למסע קסום ואפל למציאת המגדל האפל, אותו מגדל שקושר את כל העולמות יחד.
בספר השני בסדרה, "שליפת השלושה", מצטרפים למסע שותפים נוספים:
ספרי הסדרה.
האקדוחן.
הספר הראשון בסדרה מספר על רולנד מגלעד, האקדוחן האחרון, ומרדפו אחר "האיש בשחור", שמתגלה בסוף כוולטר המכשף. בעלילה מתברר כי יעדו הסופי של רולנד איננו האיש בשחור אלא המגדל האפל.
רולנד נמצא בעולם חרב המזכיר את העולם שלנו. בדרכו, עובר רולנד בעיירה "טאל", בה חי איש שהוקם לתחייה על ידי האיש בשחור. האיש עישן את עשב השטן - עשב בעל תכונות של סם, שכאשר מסתכלים בו כשהוא נשרף, מתים ורואים את האיש האחרון שמת בדרך זו. מעשן עשב השטן גורם לכל העיירה לתקוף את רולנד והלה הורג את כל אנשי העיירה באקדחיו ונפצע קלות ברגלו מסכין.
פרט מעניין בעולמו של רולנד הוא קיומן של דרכים הרבות למעבר בין עולמו לעולמנו, אחת מהן היא המוות. רולנד פוגש בתחנת דרכים נטושה את ג'ייק (ג'ון צ'יימברס), נער צעיר שנדחף לכביש ברחוב 43, ניו יורק ב-1977, ונדרס למוות. מאוחר יותר, כאשר רולנד נאלץ לבחור בין להציל את הילד מנפילה לתהום ובין המשך החיפוש אחר האיש בשחור והמגדל האפל הוא בוחר להמשיך הלאה וג'ייק נופל לתהום ומת בפעם השנייה.
לאחר מכן נפגש רולנד עם האיש בשחור. האיש בשחור קורא בקלפים את עתידו של רולנד, מה שיתברר כנכון בספר הבא. לאחר הלילה הארוך רולנד מתעורר ומגלה שהעולם התקדם בעשרות שנים והאיש בשחור - וולטר - כבר הפך לשלד.
הספר שזור בזכרונות של רולנד מהילדות שלו בגלעד, שם מסופר איך הוא ניצח את המורה שלו, קורט, בגיל 14 והפך לאקדוחן הכי צעיר אי-פעם.
שליפת השלושה.
רולנד מתעורר על החוף למראה יצורים ימיים דמויי סרטן שפוצעים אותו באורח קשה, והוא מאבד שתי אצבעות ביד ימין ואת הבוהן של רגל ימין. הוא מתחיל לצעוד צפונה לאורך החוף, שם הוא מוצא שלוש דלתות ושולף מהן חברים נוספים למסע כפי שחזה האיש בשחור.
תחילה הוא שולף נרקומן בשם אדי דין, בדרכו להבריח סחורה בשדה התעופה ועוזר לו לעבור במכס מבלי להתפס.