מונחים זהים מילולית קיימים בשפות אירופיות נוספות, בהן הולנדית (Komkommertijd), דנית (Agurketid), נורווגית (Agurktid, Agurknytt), פולנית (Sezon ogórkowy), צ'כית (Okurková sezóna) והונגרית (Uborkaszezon).
האזכור המתועד הראשון של הביטוי "עונת המלפפונים" הוא במילון סלנג אנגלי שיצא לאור ב-1699 ובו נכתב: "מלפפונים — חייטים. עונת המלפפונים — חופשת החייטים, כאשר הם בחופש להשתעשע ומלפפונים מבשילים". לא ברור אם חייטים גרמנים הם שהביאו את הביטוי לאנגליה או להפך, או שאולי מדובר בצירוף מקרים.
מונחים דומים אחרים בשפות אחרות הם "העונה הטיפשית" (Silly season) באנגלית, שנפוץ בעיקר בבריטניה ואוסטרליה; "חור/ריקבון קיץ" (זמן שבו העיתונאים יכולים למצוא רק חדשות "רקובות" – Sommerloch בגרמנית; Rötmånadshistoria בשוודית; Mätäkuun juttu בפינית); ו"ימי הכלבים", מונח עתיק יומין, הנובע מן המונח הלטיני "caniculares dies", שבו השתמשו הרומאים לתיאור התקופה שבה הכוכב סיריוס ("כוכב הכלב") הוא הכוכב הבולט ביותר מחוץ לשמש.
התקבלות המונח בעיתונות העברית.
לעברית חדר המונח ככל הנראה מיהדות פולין הרוסית, בתפר שבין תקופת ההשכלה ותקופת התחייה, כתרגום שאילה מגרמנית או מפולנית, בתיווך שפתם של יהודי מזרח אירופה, היידיש (שבה ישנן שתי מילים המציינות 'מלפפון' – האחת זהה למילה הגרמנית: "גורקען"; והאחרת ממקור סלאבי, ודומה למילה בפולנית: "אוגערקעס"). המונח הפולני "Sezon ogórkowy" ("עונת המלפפונים") תורגם בתחילה כ"עת האבטיחים" (בין הווריאציות האחרות, הנפוצות פחות: "תקופת האבטיחים" או "ימי האבטיחים", וכן "ימי ביכורי האבטיחים", "עת האבטיחים החמוצים" או "ימי האבטיחים החמוצים").
אחד האזכורים העבריים הראשונים של המונח הופיע באוגוסט 1874 בעיתון "המגיד", שערך והוציא אליעזר ליפמן זילברמן בליק שבפרוסיה המזרחית. סופר "המגיד" בוורשה, הסופר והמו"ל אליעזר יצחק שפירא (אי"ש), דיווח, תחת הכותרת "דרכי המסחר אבלות", על עונת המלפפונים בפולין, הנקראת בפיו 'ימי ביכורי אבטיחים':
בקיץ 1886 דיווח אי"ש מעירו בעיתון "היום" כי "העת הנקראת בפי העם "עת האבטיחים" Ogórkowy הנה זה באה בשערי עירנו ובכל בתי המסחר השליכה הס ומנהג העת בימים האלה כמנהגה בשנים הטובות ואנחנו שוכבים למעצבה כשכֹב הצב בנרתיקו וכל רוח חיים לא יבוא בינינו".
שנה לאחר מכן, ב-1887, כתב בעיתון הוורשאי "הצפירה" שבעריכת חיים זליג סלונימסקי הפיליטוניסט הקבוע של העיתון, נפתלי הרץ ניימָנוביץ (בשם העט "הנץ"), כי
שנה לאחר מכן קונן שוב, תחת הכותרת "ימי בצֹרת, מפח נפש ונדודים", כי
בקיץ 1897 כתב ב"המגיד" ראובן אשר ברודס:
ובאוגוסט 1901 התלונן נחום סוקולוב ב"הצפירה": "אבל התִלחם צרפת בתוגרמא [=האם תילחם צרפת בטורקיה]? ואם לא תִלחם, למה כל הקולות והלפידים האלה?", וקבע כי הדיווחים על כך בעיתונות הם "אך [=רק] מאפס מעשה ואך [כדי] להמציא חדשות-לעם בתקופת האבטיחים".
יש שכינו תקופה זו בשימוש בקישואים. במאמר בעיתון "הצפירה" ביוני 1897 כינה יהודה ליב ווינץ הברלינאי עונה זאת "התור של הקישואים החמוצים". לאחר 21 שנים, ביוני וביולי 1928 פורסמו באותו עיתון שתי כתבות שבהם נכתב "עונת הקישואים".
בעיתונות הארצישראלית בשנות ה–30 של המאה ה–20 השתמשו במלפפונים בביטויים "עונת המלפפונים החמוצים" או "עונת המלפפונים", וביטוי זה התקבל ודחק את הקודמים.
מי שהחל להשתמש בביטוי "עונת המלפפונים" בעתונות הספורט בישראל הוא פרופ' מנחם לס, שהיה עיתונאי ספורט בעיתונים "חדשות הספורט", "חדשות", "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"הארץ", ופרופסור לביומכניקה ומאמן כדורגל באוניברסיטת אדלפי בלונג איילנד שבעיר ניו יורק.
קישורים חיצוניים.
על מקור המונח:
מקל תיפוף
מקלות תופים הם מקלות המשמשים לתיפוף. המקלות עשויים על פי רוב מעץ, אך ישנם גם מקלות ממתכת ומפחם מעובד. מקורם של המקלות המודרניים הוא בתזמורות הצבאיות שם הומצא זוג מקלות עץ דקים כדי לתופף על תוף הסנר.
צורה ומבנה.
צורתם של המקלות המודרניים משתנה מעט בין מקל למקל, אך הצורה הכללית נשמרת (מלבד במברשות). המקל הוא עמוד אחיד העשוי לרוב מעץ מייפל או אורן באורך של כ-41 ס"מ בממוצע. העובי של המקל משתנה מאוד בין מתופף למתופף ונקבע במידות. המבנה של המקל הוא כדלקמן: קצהו האחד של המקל הוא הראש והוא קיים בצורות רבות ושונות, החל חרוט עץ ועד לכדור פלסטיק. הראש הוא החלק בו מכים את התופים לרוב. מתחת לראש יש את צוואר המקל שצורתו היא כצוואר בקבוק, בצדו של הראש הוא דק (אפילו דק יותר מהראש) ובצד השני הוא עבה. בהמשך הצוואר נמצא המוט, שתופס כשישים אחוז מאורך המקל, באזור זה תופסים את המקל על פי רוב. הקצה הנגדי לראש של המקל הוא אחורי המקל, קטע בעובי של המוט שלעיתים מכים גם איתו בתופים, בעיקר בתוף הדוד ובסנר.
סוגי מקלות.
מקלות סנר.
מקלות סנר, על אף שמם, משמשים לכל התופים במערכת תופים, הם המקלות הנפוצים והמגוונים ביותר. מקלות סנר עשויים מעץ, מפלסטיק, מפחם ומחומרים נוספים. מקלות סנר תורמים בצורה המדויקת ביותר את התיאור הכללי של המקל, ויותר משמונים אחוז מהמקלות המיוצרים בעולם הם מסוג זה.
מקלות טימפני.
מקלות טימפני הם מקלות דקים יחסית בעלי ראש גדול במיוחד המשמשים בעיקר לנגינה על טימפני, אם כי ישנם מתופפים של מוזיקה מודרנית המשתמשים בהם לעיתים. יש מגוון רחב של מקלות טימפני המשמשים לצלילים שונים.
מברשות.
המברשת היא צרור של סיבי מתכת המחוברים יחדיו לידית פלסטיק (לרוב). המברשת מצריכה טכניקה שונה למדי מזו של רוב המקלות, במקום רק להכות מעלה מטה במקל יש שימוש בתנועות אופקיות על גבי התוף. המברשת אופייניות מאוד לקול ג'אז ולמוזיקה לטינית.
1810 במדע
מודול נתרי
באלגברה מופשטת, מודול נתרי הוא מודול formula_1 המקיים את תנאי השרשרת העולה (ACC) על הסדר החלקי של יחס ההכלה על תת-המודולים שלו.
תנאי זה שקול להגדרות הבאות לנתריות של מודול formula_1:
היסטוריה.
דויד הילברט היה המתמטיקאי הראשון שהשתמש בתכונות של תת-מודולים נוצרים סופית. הוא הוכיח את משפט הבסיס של הילברט שעל פיו כל אידיאל בחוג הפולינומים ב-formula_5 משתנים מעל שדה כלשהו נוצר סופית. למרות זאת, התכונה נקראת על שם אמי נתר.
תכונות.
חוג נתרי הוא חוג שהוא מודול נתרי כמודול מעל עצמו. מעל חוג נתרי, כל מודול נוצר סופית הוא מודול נתרי.
לכל תת-מודול formula_6 של מודול formula_1, המודול formula_1 נתרי אם ורק אם formula_6 ו-formula_10 נתרים (למרות שתת-מודול של מודול נוצר סופית אינו בהכרח נוצר סופית).
כל מודול נתרי (או ארטיני) אפשר לפרק לסכום ישר סופי של מודולים אי-פרידים (כאלו שאי אפשר לפרק אותם לסכום ישר). אם המודול בעל אורך סופי, אז הפירוק יחיד עד כדי סדר (משפט קרול-רמק-שמידט).
1811 במדע
אל-ג'זירה (מדינה בסודאן)
אלְ-גַ'זִירַה (בערבית: ولاية الجزيرة) היא אחת מ-15 המדינות בסודאן. המדינה נמצאת בין הנילוס הכחול והנילוס הלבן במזרח האזור המרכזי של סודאן. שטחה כ-28,000 קמ"ר, ואוכלוסייתה המשוערת כ-5,000,000 נפש בשנת 2017. שמה של המדינה בא מהמילה הערבית לחצי אי. וואד מדאני היא בירת המדינה.
המדינה משתרעת על אזור מאוכלס הניתן לעיבוד חקלאי. מעט מאוד ידוע על האזור עד לימי הביניים. האזור שהוא שטחה הדרומי של נוביה היה חלק מהממלכה הנוצרית של אלודיה בימי הביניים, ולאחר מכן הפך לחלק מממלכת סנאר של בני הפונג' המוסלמים.
בשנת 1925 החל השלטון הקולוניאלי הבריטי-מצרי המשותף ב"תוכנית ג'זירה", שמטרתה ליישב את האזור ולפתחו. סכר סנאר ומספר רב של תעלות השקיה נבנו. אל-ג'זירה הפכה לאזור החקלאי החשוב והמרכזי בסודאן, ובה למעלה מ-10,000 קילומטרים רבועים מעובדים. החקלאות באזור הולאמה על ידי סודאן העצמאית בשנות ה-50. בתחילה התבססה החקלאות על גידול כותנה, אך בשנות ה-90 החל גידול מאסיבי של דגן, שנטל שליש מהאדמה שהוקצתה בתחילה לכותנה.
המלאך מיכאל
1812 במדע
וולפגנג ריהם
וולפגנג ריהם (בגרמנית: Wolfgang Rihm, נולד ב-13 במרץ 1952 בקרלסרוהה) הוא מלחין גרמני.
ביוגרפיה.
ריהם סיים את הלימודים בתאוריה של המוזיקה ובהלחנה בשנת 1972. ביצוע הבכורה של יצירת הביכורים שלו, "מורפוניה" בפסטיבל דונאואשינגן בשנת 1974 העלה את הקריירה שלו כדמות משמעותית בחוגי המוזיקה החדשה באירופה על דרך המלך. היו שראו ביצירותיו המוקדמות של ריהם, המשלבות טכניקות בנות-זמננו עם ההפכפכות הרגשית של גוסטב מאהלר והתקופה האקספרסיוניסטית המוקדמת של ארנולד שנברג, מרד נגד דור האוונגארד של בולז, שטוקהאוזן (שהיה מורו בשנים 1972-73) ואחרים,
וגישה זו הובילה למספר רב של הזמנות בשנים הבאות. בסוף שנות ה-70' וראשית ה-80' נקשר שמו בתנועה שנקראה "פשטות חדשה". יצירתו עוד פורצת דרכים חדשות באקספרסיוניזם, אם כי השפעתם של לואיג'י נונו, הלמוט לכנמן ומורטון פלדמן, בין השאר, ניכרת לא מעט בסגנונו.
בשנת 1979 כתב אופרה קאמרית דרמטית, "יאקוב לנץ", על פי מחזה של גאורג ביכנר (כמו "ווצק" של אלבן ברג). בסימפוניה השלישית משנת 1977 השתמש בטקסטים של פרידריך ניטשה וארתור רמבו, שביצירתו עשה שוב שימוש ב"פרידה" משנת 1988, שהקדיש לשטוקהאוזן ביום הולדתו ה-60, יצירה למקהלה, מקהלה מדברת ו-22 נגנים.