השינוי בפרספקטיבת הראייה של הדמות מוביל למצב שהשחקן, לרוב, יכול להסתכל על סביבתו בצורה רחבה ובהירה יותר מאשר במשחקי גוף ראשון. הדבר מאפשר לשחקן לתכנן טקטיקות משחק בצורה יותר טובה, או לנווט ביתר קלות במקומות צרים, ומפתחי משחקים מנצלים זאת כדי לפתח משחקים ששמים דגש על טקטיקה ולא רק על אקשן טהור. דוגמה בולטת לכך היא סדרת משחקי Gears of War מבית אפיק גיימס. כמו כן, משחקי ירי בגוף שלישי לעיתים מפצים על טווח הראייה הרחב מדי של השחקן על ידי עיצוב סביבות פתוחות ומרווחות יותר מאשר הסביבות בהן מתנהלים משחקי ירי בגוף ראשון.
בשנים האחרונות הגבול בין משחקי ירי "טהורים" לבין משחקי פעולה-הרפתקאות (Action-adventure game) הופך להיות דק יותר ויותר, עד כדי כך שקשה לשייך משחקים מסוימים לז'אנר מסוים ולרוב מעדיפים לשווק אותו כשייך לשילוב של שני הז'אנרים האלו. במשחקים אלו יהיו תכונות רבות שלא אפיינו משחקי ירי "טהורים": קרבות פנים אל פנים (בידיים ריקות או נשק קר), נהיגה, פעלולים וכדומה. קבוצה מסוימת של משחקים שכאלו הם משחקים שנקראים באופן לא רשמי בשם "GTA Clones" , על שם סדרת המשחקים Grand Theft Auto שמשחקיה, החל מהמשחק השלישי, נטו יותר לכיוון מגמה זו. בין משחקים כאלו נמנים, לדוגמה, סדרת Max Payne (חלק מהמשחקים בסדרה פותחו גם הם על ידי רוקסטאר גיימס, המפתחת של סדרת Grand Theft Auto), סדרת Mafia, סדרת Just Cause, סדרת Saints Row, שני המשחקים בסדרת Watch Dogs ועוד.
אוקלנד ריידרס
טבח פלייגודלה
טבח פַּלִייָגוֹדֵלָה הוא טבח שבוצע ב-15 באוקטובר 1992, במהלך מלחמת האזרחים בסרי לנקה, על ידי ארגון טיגריסי השחרור של טאמיל אילם, כנגד האוכלוסייה המוסלמית ברובה שהתגוררה בכפר פלייאגודלה השוכן באזור הגבול הצפוני של סרי לנקה. היה זה טבח האזרחים הגדול ביותר שבוצע על ידי הטיגריסים הטמילים עד לאותה העת. קיימים חילוקי דעות על מספר ההרוגים ועל מספר הלוחמים שהשתתפו בטבח. על פי עדי ראייה נרצחו בכפר כ-285 גברים, נשים וילדים, כשליש מאוכלוסיית הכפר, על ידי כ-1,000 תוקפים שהשתתפו בטבח, ואילו על פי נתונים של ממשלת סרי לנקה נרצחו כ-160 בני אדם על ידי כוח של כ-150 טמילים. כ-40 מהקורבנות היו סינהליים ואילו השאר היו מוסלמים. בין התוקפים נמנו גם נשים וילדים.
לטבח קדמה מתיחות שהלכה וגברה בין ארגון הטיגריסים הטמילים לבין הקהילה המוסלמית בכפר, זאת על רקע דרישתם של הטיגריסים הטמילים מתושבי הכפר לשלם מיסים לארגון. תושבי הכפר ביקשו מהצבא הסרי לנקי הגנה מפני ניסיונות סחיטה שהופנו כלפיהם מצד הטיגריסים הטמילים, ועקב זאת סיפק הצבא הסרי לנקי לתושבים נשק ותחמושת לצורך הגנה עצמית. כשנה לפי הטבח, בספטמבר 1991, נהרגו 16 מתושבי הכפר במתקפה של הטיגריסים הטמילים, במהלכה נהרג גם אחד מהתוקפים.
הטבח החל ב-15 באוקטובר 1992 בשעה 4 בבוקר. לאחר שהרגו את 12 אנשי כוח האבטחה של הכפר, השליכו התוקפים הטמילים רימונים לתוך המסגדים והרגו כך כ-40 איש שהתחבאו במסגדים בהוראת כוח האבטחה. בנוסף לכך הרגו רבים נוספים באמצעות מצ'טות וירי רובים. התוקפים לא חסו על איש, ובמהלך התקיפה נהרגו גברים, נשים בהיריון וכ-44 ילדים. הטבח הופסק עם התערבותו של הצבא הסרי לנקי שהגיע לכפר בשעה 8 בבוקר בכוח שכלל מסוקים.
פסגת סנט. ניקולס
פסגת סנט ניקולס או פסגת סנט ניקולאס (באנגלית: St. Nicholas Peak; מילולית: פסגת ניקולאוס הקדוש) היא פסגה בהרי הרוקי הקנדיים, על קו פרשת המים של אמריקה, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הפסגה ממוקמת על הגבול בין הפארק הלאומי באנף והפארק הלאומי יוהו.
גובהה של הפסגה 2,945 מטרים מעל פני הים.
להר צורת חרוט ומורדותיו תלולים.
היסטוריה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1916, על ידי ארתור או. וילר (ׂArthur O. Wheeler), שאמר שההר דומה לסנטה קלאוס (ניקולאוס הקדוש) בשל צורתו החרוטית (הדומה לכובע שעל פי המסורת הנוצרית לובש סנטה קלאוס).
טיפוס על ההר.
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו: ג'י. מונרו ת'ורינגטון (J. Monroe Thorington), ו-פ. קאופמן (P. Kaufmann), בשנת 1930.
לקריאה נוספת.
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 51
פסגת סנט ניקולאס
פסגת סנט. ניקולאס
פסגת סנט ניקולס
אוטו ואן פן
אוטו ואן פן (בהולנדית: Otto van Veen; 1556 – מאי 1629) היה צייר והומניסט פעיל בעיקר באנטוורפן ובבריסל בסוף המאה השש עשרה ותחילת המאה השבע עשרה. הוא ידוע בניהול סטודיו גדול באנטוורפן, בהפקתם של כמה "ספרי סמלים", והיותו, משנת 1594 או 1595 עד 1598, המורה של פטר פאול רובנס. תפקידו כאמן הומניסטי משכיל קלאסי (פיקטור דוקטוס), שבא לידי ביטוי בשם הלטיני שלפיו הוא מוכר לעיתים קרובות, אוקטביוס ווניוס, היה בעל השפעה על רובנס הצעיר.
חייו.
ואן פן נולד בסביבות 1556 בליידן, שם היה אביו, קורנליס יאנס ואן פן (1519–1591). הוא ככל הנראה היה תלמידו של יצחק קלס ואן סוננבורג עד אוקטובר 1572, אז עברה המשפחה הקתולית לאנטוורפן, ומשם ללייז'. הוא למד זמן מה אצל דומיניקוס למפסוניוס ויאן ראמי, לפני שנסע לרומא בסביבות 1574 או 1575. הוא שהה ברומא כחמש שנים, אולי למד אצל פדריקו צוקרי. קרל ואן מנדר מספר כי ואן פן עבד אז בחצר של רודולף השני בפראג ויליאם החמישי מבוואריה במינכן, לפני שחזר לארצות השפלה. בבריסל היה צייר חצר של מושל דרום הולנד, אלכסנדר פרנזה, דוכס פארמה עד 1592, ואז היה פעיל באנטוורפן.
לאחר שהפך למאסטר בגילדת לוקאס הקדוש בשנת 1593, ואן פן לקח משימות רבות לקישוט בכנסיות, כולל יצירות מזבח לקתדרלה באנטוורפן וקפלה בבניין העירייה. הוא גם ארגן את הסטודיו והסדנה שלו, שכללו את רובנס. ואן פן המשיך להיות קשור לבריסל כשהארכידוכס ארנסט מאוסטריה הפך למושל בשנת 1594, ייתכן שהוא סייע לארכידוכס ברכישת ציורים הולנדיים חשובים על ידי הירונימוס בוש ופיטר ברויגל האב. לימים שימש האמן כדיקן בשני ארגונים בולטים בעיר, גילדת לוקאס הקדוש בשנת 1602, וגילדת הרומאים בשנת 1606.
במאה השבע-עשרה עבד ואן פן לעיתים קרובות אצל הארכידוכס אלברט ואיזבלה, אך מעולם לא כצייר החצר שלהם. ציורים מאוחרים כוללים סדרה של שנים עשר ציורים המתארים את קרבות הרומאים והבטאבים, על סמך תחריטים שכבר פרסם בנושא, עבור הפרלמנט הכללי של הולנד. היו לו שני אחים שהיו ציירים; ג'יזברט ואן פן (1558–1630) שהיה חרט מכובד ופיטר שהיה חובב. בתו גרטרויד הייתה גם ציירת, והוא היה דוד של שלושה אמנים נוספים, ילדיו של פיטר, אפולוניה, סימון ויעקבוס. הוא נפטר בבריסל.
ארנולד הוברקן ראה את ואן פן כאמן המלומד המרשים ביותר של ימיו והדפיס את דיוקנו בכותרת של ספרו שהופיע בשלושת הכרכים.
ספרי סמלים.
במשך הזמן ואן פן היה פעיל בהפקת "ספרי סמלים", היינו ספרים שכללו איורי סמלים, משלים, פתגמים, שירים ודברי תבונה. בספר כוללים איורים, כרזות וטקסטים הסבריים. כולל ספרו של הוראטי פלצ'י (1607), הספר "סמלי אמורום" (1608) וספר "סמלי אמוריס דיוויני" (1615). בכל העבודות הללו מוצגות מיומנויותיו של ואן פן כאמן והומניסט מלומד. סמלי אמורום, למשל, מכיל 124 תמונות של קופידונים קטנים, ולידם חקוקים אמרות וציטוטים של משוררים, פילוסופים וסופרים קדומים על חשיבות האהבה. על סמליו של ואן פן כתבה טינה מונטון, "במהלך המאה השבע-עשרה "סמלי אמורום" הפך לאחד הספרים המשפיעים ביותר בתקופתו, והוא תיפקד לא רק כמודל לספרים בהולנד, אלא גם כמקור השראה עבור אמנים רבים בתחומים אחרים".
חלק מהסמלים הללו עדיין רלוונטיים בהווה כמו שהועילו לקהל במאה השבע-עשרה. הוא ממשיך לצטט את קיקרו וסנקה בנושא האהבה ומציג שני קופידונים שיורים חיצים. דוגמה נוספת המוכרת כסיפור הצב והארנבת (במקור משל על ידי איזופוס), שכותרתו "התמדה מנצחת: הארנבת והצב הימרו על מהירותם..." מראה לנו כיצד קופידון והצב מתעלים על הארנבת וממחיש את הרעיון שהאהבה יציבה וקבועה תנצח בסופו של דבר.
הפיראט האדום
הפיראט האדום היא רשת צעצועים ישראלית. הרשת מונה 27 סניפים, נכון לשנת 2020.
היסטוריה.
הרשת נוסדה על ידי ויקטור דלוה. בשנת 2010 רכשה את הרשת קבוצת פישמן (שהייתה אז הבעלים של טויס אר אס בישראל), תמורת כ-14 מיליון שקלים. בעת הרכישה עמד מחזור המכירות של הרשת על 90 עד 100 מיליון שקלים לשנה ב-13 סניפיה.
סניפי הרשת מופעלים באמצעות זכיינים.
אימאן ח'טיב יאסין
פרנצ'עס
לורן פלד
לורן פלד (נולד ב-18 במאי 1989) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
פלד נולד בניו יורק וזמן קצר לאחר מכן, חזרה משפחתו להתגורר בישראל. פלד החל לכתוב ולהלחין שירים בגיל 13 אחרי שלמד לנגן בגיטרה. את שירותו הצבאי עשה בלהקת חיל החינוך כזמר ומפיק מוזיקלי. לאחר שירותו הצבאי, החל להלחין מוזיקה לפרסומות.
בשנת 2010 עבר לניו יורק ובמקביל החל לכתוב שירים לאמנים שונים בישראל.
בין השירים שהלחין לאמנים: "היא לא את", "פרחים במדבר" (אייל גולן), "הראשונה", "אם זאת מלחמה" (משה פרץ), "חבר של פעם" (ריטה), "הולך על מים" (מוקי), "חיה בתוכי" (שלומי שבת), "נושמת" (מאיה בוסקילה) ועוד.
בשנת 2018 חזר לישראל, הוחתם בחברת התקליטים הליקון.
סינגל הבכורה מאלבומו הראשון ״42 יום״ זכה להצלחה ונכנס לרשימת השירים המושמעים ביותר ברדיו לשנת 2018, כמו גם הסינגל השני שהוציא, "טיבט", שהגיע למקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
לאחר מכן, הוציא לאור פלד את הסינגלים "ללכת ממך", "תחלום תחלום" ו"לזאת שחמקה".
כל השירים נכתבו על ידי נעם חורב והולחנו והופקו על ידי פלד.