ספרה השני של סטרייד, האוטוביוגרפיה Wild: From Lost to Found on the Pacific Crest Trail יצא לאור בארצות הברית על ידי אלפרד א. קנופף ב-20 במרץ 2012, ותורגם ל-30 שפות. בשבוע בו הוא יצא לאור, הוא עלה ישירות למקום השביעי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית ספרות בכריכה קשה שאינה סיפורת. ביוני 2012, הכריזה אופרה וינפרי על Wild כעל הספר הנבחר הראשון ל-Oprah's Book Club 2.0 (מועדון הספרים המובחרים של אופרה וינפרי). ביולי הוא הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. במקום זה הוא נותר שבעה שבועות. הגרסה הרכה של הספר Wild יצאה לאור על ידי הוצאת הספרים "וינטאג'" במרץ 2013, והספר נכלל ברשימת רבי המכר של ה""ניו-יורק טיימס" במשך כ-126 שבועות. הספר גם היה רב מכר ברחבי העולם – בבריטניה, בגרמניה, באוסטרליה, בברזיל, בספרד, בפורטוגל ובדנמרק. Wild זכה בפרס דיסקברד של בארנס אנד נובל ובפרס "אורגון בוק אוורד".
בדצמבר 2014 יצא לאקרנים הסרט "Wild" בכיכובה של ריס ויתרספון, שהתבסס על ספר זה.
ביולי 2012, יצא לאור ספרה השלישי של סטרייד:  "Tiny Beautiful Things: Advice on Love and Life from Dear Sugar" על ידי הוצאת הספרים "וינטאג'". הוא נכנס למקום החמישי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית "ספרי עזרה עצמית" וגם הוא פורסם ותורגם ברחבי העולם. הספר מבוסס על טור עיצות שכתבה סטיוארד שלא למטרות רווח באתר "אתThe Rumpus" בשנים 2010–2012.
ספרה הרביעי של סטרייד, "Brave Enough" (אמיץ מספיק), יצא לאור בארצות הברית על ידי הוצאת הספרים קנופף ב-27 באוקטובר, וכשבוע לאחר מכן בבריטניה על ידי הוצאת הספרים "Atlantic Books". גם הוא נכנס לרשימת רבי המכר, ושהה במקום העשירי בקטגוריית ה"ייעוץ והעזרה עצמית".
שנות חייה המוקדמות.
סטרייד נולדה בספאנגלר שבפנסילבניה, בתו של ברברה אן "בובי" (1945-1991) ורונלד נילאנד. בגיל שש היא עברה עם משפחתה לחסקה, מינסוטה. הוריה התגרשו זמן קצר לאחר מכן. בגיל 13, היא עברה יחד עם אמה, אביה החורג גלן למברכט, יחד עם שני אחיה, קרן וליף, למחוז הכפרי אייטקין (Aitkin), בו הם גרו בבית שבנו בעצמם על 40 דונם. בבית לא היה חשמל או מים זורמים במשך מספר שנים. צנרת הותקנה בו רק לאחר מעברה של סטרייד לקולג'. בתקופה מאוחרת יותר, סטרייד חידשה קשריה עם אחותה למחצה מצד אביה.
ב-1986, בגיל 17, סיימה סטרייד את לימודיה בתיכון במקגרגור שבמינסוטה, בו הייתה אצנית שדה, מעודדת ונבחרה כמלכת הנשף. הספר "Torch" מבוסס פחות או יותר על שנות התבגרותה במחוז אייטקין. לאחר שסיימה את שנת הלימודים הראשונה באוניברסיטת סנט תומאס בסנט פול, היא עברה לאוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס, וסיימה בהצטיינות תואר ראשון כפול באנגלית ובלימודי נשים. במרץ 1991, בעודה סטודנטית במכללה, נפטרה אמא שלה, בובי, בפתאומיות ובמהירות ממחלת הסרטן ריאות בגיל 45. סטרייד תיארה זאת כאבדה הגדולה ביותר בחייה בתחילת הספר "Wild" וכתבה על הצער והיגון בעקבות מות אם בכל ספריה האחרים ובחלק מעבודותיה האחרות.
לאורך שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 לחייה של סטרייד, היא התפרנסה ממגוון עבודות: בתור מלצרית, בתור יועצת ותומכת לבני נוער, כיזמית ומארגנת פוליטית, כפקידה זמנית במשרד, וכחובשת, ובו בזמן היא כתבה, לעיתים קרובות במהלך נסיעות ברחבי ארצות הברית. בשנת 2002, היא קיבלה תואר שני באומנות כתיבת סיפורת מבאוניברסיטת סירקיוז, והמנטורים שלה היו הסופרים ג'ורג' סונדרס, ארתור פלאוארס, מרי גייטסקיל ומרי קפונגרו.
קריירה.
בנוסף לארבעת ספריה, Wild (פראי), Tiny beautiful things (דברים קטנטנים יפייפיים), Brave Enough (אמיצה מספיק) ו-Torch (לפיד), סטרייד פרסמה מאמרים במגוון מגזינים לרבות "וושינגטון פוסט מגזין", "מגזין הניו יורק טיימס", "ווג", "פח הבית", "הביקורת של מיזורי", "מגזין סאן". שלוש פעמים עבודותיה נבחרו להכלל ברשימת המאמרים הטובים ביותר של אמריקה  ("הרואין/e" בשנת 2000, "אהבת חיי" בשנת 2003 ו"המדים שלי" במהדורת 2015). סטרייד שימשה כעורכת אורחת של "The Best American Essays 2013" (המאמרים הטובים ביותר 2013). היא זכתה בפרס Pushcart על המאמר שלה Munro Country, שעסק במכתב אותו קיבלה מאליס מונרו וההשפעה שהיה לו על כתיבתה.
סטרייד כתבה טור עיצות פופולרי בשם "Dear Sugar" ב-"The Rumpus". היא החלה לכתוב את הטור במרץ 2010, כאשר יוצר הטור, סטיב אולמנד, ביקש ממנה להחליף אותו. היא כתבה את הטור בעילום שם עד 14 בפברואר 2012, כאשר היא חשפה את זהותה כ"שוגר" ב"מסיבת שחרור". מבחר מהסיפורים והעצות שהיו חלק מהטור נאספו לספר רב המכר Tiny beautiful things.
ספרה "Wild" תיאר את מסע ההליכה של 1,100 ק"מ על שביל הרכס הפסיפי אליו יצאה בעקבות מות אמה האהובה, ומספר על המאבק הפנימי לשרוד שהוביל אותה לצאת למסע זה. שלושה חודשים לפני שפורסם הספר, השחקנית ריס וית'רספון הציעה אותו כתסריט לחברת ההפקה Pacific Standard. ניק הורנבי עיבד את הספר Wild לגרסת המסך, ווית'רספון, כדמות הראשית, גילמה בו את סטרייד.
ביוני 2012, הכריזה אופרה וינפרי כי Wild יהיה הספר הראשון שנבחר להשקת "מועדון הספרים של אופרה 2.0", כספר המומלץ ביותר. מועדון זה הוא המשכו של "מועדון הספרים של אופרה", וחידושו בכך שהוא משתמש באינטרנט ובמדיה החברתית, ורשימת הספרים מופצת בכל הערוצים הללו. אופרה וינפרי אירחה את סטרייד לראיון שנמשך כשעתיים, אשר שודר ברשת Own, בבעלותה של וינפרי.
סטרייד משמשת גם כדוברת בעד זכויות נשים וכמרצה מבוקשת אודות חייה וספריה במוסדות אקדמיה וסדנאות ברחבי העולם, כמו גם מוזמנת להדריך בסמינרים שונים. היא נוסעת ברחבי העולם כדי לפגוש סופרים סדנאות, להוביל כתיבת סמינרים.
סטרייד מארחת את הפודקאסט "Dear Sugar" עם סטיב אולמנד, בו השניים מקריאים מכתבים ממאזינים, מייעצים להם ומתדיינים בנושאים ובדילמות שהמכתבים מעלים. הפודקאסט הוא מופק על ידי רשת WBUR, שהיא שותפה של הרדיו הציבורי של בוסטון.
גרסת הקולנוע ל- Wild.
הסרט "Wild" יצא לאקרנים ב-3 בדצמבר 2014 בארצות הברית בכיכובה של השחקנית ריס וית'רספון, המגלמת את סטרייד. את הסרט ביים ז'אן-מארק וולה והוא הופץ על ידי פוקס. ווית'רספון חתמה הסכם הפקה פוטנציאלי על הסרט עם המפיק ברונה פפנדרה. הספר עובד לגרסה המתאימה למסך על ידי ניק הורנבי, באוקטובר 2013. צוות השחקנים כולל את לורה דרן (המגלמת את אמה של סטרייד, בובי), בתו של סטרייד, בובי סטה לינדסטרום (בתפקיד שריל הצעירה), גבי הופמן, תומאס סדוסקי, מיכיל האוסמן, קווין רנקין ואחרים.
חייה האישיים.
סטרייד נישאה למרקו ליטיג ב-1988, חודש לפני יום הולדתה ה-20. הם התגרשו ב-1995.
באוגוסט 1999 נישאה סטרייד לבמאי בריאן לינדסטרום ולזוג שני ילדים. משפחת סטרייד-לינדסטרום מתגוררת בפורטלנד שבאורגון. בתה, בובי סטה לינדסטרום, גילמה בסרט Wild את סטרייד בצעירותה.
בארה אולימפיק פארק
תעלת אלאמו
תעלת אלאמו (באנגלית: Alamo Canal) או גם תעלת אימפריאל (Imperial Canal) הייתה תעלת השקיה באורך 23 קילומטרים שקישרה בין נהר הקולורדו למקורו של נחל האלאמו (Alamo River). התעלה נבנתה במטרה לספק מים להשקיה בעמק אימפריאל בדרום קליפורניה בארצות הברית. חלק קטן מהתעלה שכן בארצות הברית, אבל רובה שכן בתחומי מקסיקו.
תכנון ובנייה.
במהלך ההיסטוריה זרם נהר הקולורדו למפרץ קליפורניה, ועם זאת, בתקופת שיטפונות האביב היה הנהר עולה מעל לגדותיו ונשפך לנחל האלאמו. מי הנחל התנקזו לאזור שקע סלטון של מדבר קולורדו. הצפות כאלו נצפו בשנים 1884, 1891, 1892 ו-1895.
החל מאמצע ועד שלהי המאה ה-19 הציעו כמה אנשים, שבהם בלט אוליבר ווזנקרפט (Oliver M. Wozencraft; 1887-1814), לנצל את הטופוגרפיה ולהוביל מים להשקיה אל שקע סלטון באמצעות הטיה מבוקרת של מי נהר הקולורדו דרך הערוץ היבש של נחל האלאמו. תעלת אלאמו הייתה הניסיון הראשון לייצר הטיה כזו. את התכנון ביצע המהנדס צ'ארלס רוקווד (Charles Robinson Rockwood), והוא הקים את חברת הפיתוח של קליפורניה ב-1896 במטרה לגייס כסף, לבנות את התעלה ולמכור חלקות חקלאיות. ניסיונותיו לגייס כסף כשלו עד שב-1900 הוא פגש בג'ורג' צ'אפי, מהנדס ממוצא קנדי שהיה לו ניסיון רב במיזמי השקיה בקליפורניה. צ'אפי השתכנע בישימות של המיזם, הצטרף לחברה ותרם 150,000 דולרים. העבודה על התעלה החלה מיד, ועוד בטרם זרמו מים בה, החלה החברה למכור בהצלחה חלקות באזור המדברי ששמו שונה לשם הקליט "עמק אימפריאל".
פתח הכניסה לתעלה ושערי הכניסה הזמניים מעץ (המכונים שער צ'אפי) שכנו בארצות הברית סמוך לפיילוט נוב (Pilot Knob), וניצלו בסיס סלע יציב. התעלה חצתה את הגבול למקסיקו ונתיבה היה מקביל לנהר הקולורדו לאורך של כ-6 קילומטרים, ובנקודה זו התעלה פנתה מערבה עד מקורותיו של נחל האלאמו. התעלה תוכננה בנתיב זה במטרה לעקוף מדרום את אזור דיונות החול המכונה דיונות אלגודונס (Algodones Dunes) ולחסוך בעלויות שהיו נדרשות אם התעלה הייתה צריכה לחצות את הדיונות.
כמות קטנה של מי השקיה החלה לזרום בתעלה אל עמק אימפריאל ב-1901, כשב-1902 החלו להגיע כמויות גדולות יותר. באותה שנה נוצרו חיכוכים בין מנהלי החברה לפיתוח קליפורניה וצ'אפי החליט לפרוש ממנה.
ב-1906 הושלמה העבודה על שערים קבועים מבטון בנקודת הנלון (Hanlon Heading).
יצירת ימת סלטון.