בבוקר ה-3 ביוני עשה דרכו הטור המשוריין, ובו פלוגת בית הספר למ"כים, את דרכו לתוך ג'נין, דרך המשלטים שתפס גדוד 13. לאחר שעבר את גשר חרוב, נתקל הכוח במחסום ובאש, ושני האוטובוסים המשוריינים הראשונים נפגעו בצמיגיהם ונעצרו, ולבסוף נסוגו. הכוח ירד מן האוטובוסים, והמשיך ליעדו ברגל.
השטח היה טרשי וקשה היה להתחפר בו. בנוסף, הכוחות שנאחזו בגבעות השולטות על העיר ציפו להמשיך הלאה, ולא להישאר במקומם, ולכן לא עשו מאמץ רציני להיאחז בשטח. עם שחר החלו הפגזות וצליפות מכיוון בניין המשטרה שלא נכבש. בנוסף, כוח ערבי עלה על המשלט שלא נתפס על ידי גדוד 22. פגז אחד נפל בתוך עמדת הפיקוד של גדוד 21 והרג את הסמג"ד (על שמו מחנה שרגא ליד נהריה ורחוב יהושפט בעכו) וחייל נוסף. כפריי הכפר בורקין הסמוך החלו לצלוף על לוחמי גדוד 21 שהשיבו אש. תחנת המשטרה הופגזה בתותחים ומרגמות. כעבור זמן מה נחלשה האש והמצב החל להתייצב.
התקפת הנגד העיראקית.
גדוד 5/2 של החטיבה העיראקית בפיקודו של עומר עלי חנה באותו זמן ביחד עם סוללת התותחים המסופחת אליו, בסביבות שכם לשם עבר לאחר שפינה את ג'נין יום קודם לכן. כאשר הגיעו הפליטים מג'נין וסיפרו על התקפת היהודים החליט המג"ד בעצמו, בניגוד להוראות המפורשות שקיבל, לצאת מיד לג'נין. מעט לאחר השעה 10:00 הבחינו חיילי גדוד 21 בעשרות כלי רכב הנעים מכיוון שכם. מיד החלה הפגזה עזה ושיטתית על הרכס המערבי, אותו תפס הגדוד, והפצצת מטוסים. כיוון שהסיוע הארטילרי הישראלי היה ממוקם בעמדות עורפיות מדי, ריכוז הכוחות העיראקי נותר מחוץ לטווח, ויכול היה להתארגן באופן חופשי. ההפגזות והירי מכיוון המשטרה נמשכו אף הם.
תחת ההפגזות העיראקיות הלך והתערער מצבו של גדוד 21 במשלטים שממערב לג'נין. להפגזות נילוו גם התקפות רגליות, אלא שאלה נהדפו. במהלך הקרב נפצע המג"ד צסיס, ובנוסף, הקשר בין חלקי הגדוד השונים היה רופף, וכך, בעוד פלוגה אחת ספגה את מירב האש, פלוגה אחרת לא השתתפה כמעט בקרב. תחת הלחץ והשליטה הרופפת מחלקה אחת התפוררה ונמלטה. בהמשך נסוגה אחת הפלוגות, ובהדרגה עד סוף היום, כל הגדוד נסוג.
עם החל התקפת הנגד על גדוד 21, נדרש גדוד 22 לסייע על ידי לחץ מצידו על העיר, אולם עד סוף הקרב, כוחות הגדוד לא הגיעו לכדי התקפה של ממש כנדרש.
הפעלת העתודה וגדוד 13.
לנוכח המצב הקשה במשלטים, החליט כרמל להפעיל את כוח העתודה. בשעה 14.00 נכנס לג'נין טור של משוריינים ואוטובוסים ובתוכם פלוגת בית הספר החטיבתי של 'כרמלי'. אתם נכנסו שתי פלוגות של 'גולני'. אלה השתלטו על חלק גדול מן העיירה. גדוד 13 עקף את העיר ממזרח, דרך המשלטים שבידי גדוד 22, ואחר כך מדרום, כדי לחבור לגדוד 21. בשל קשיי עבירות וכיוון שחלק מן השטח כבר נתפס בידי העיראקים, לא נוצר מגע כאמור.
הנסיגה.
עם רדת הליל יצאו משה כרמל ומרדכי מקלף לעפולה כדי להתקשר משם עם יגאל ידין במטכ"ל. כרמל הבהיר כי אי אפשר להחזיק בג'נין כטריז יחיד ב"משולש" כי כל כוח האויב יוטל שם נגדו. אם יש כוונה לתקוף במרכז את טולכרם במטרת כיבוש, יש טעם להחזיק בג'נין ואם לא, יש לסגת מג'נין. ידין הודיע שאין כל סיכוי לפעולה בחזית המרכז בכיוון טול כרם וביקש מכרמל להכריע בעניין הנסיגה לפי שיקול דעתו.
בחצות הודיע כרמל על החלטתו לסגת מהעיר וממשלטיה עד עלות השחר ולהיערך בשורת גבעות כ-1.5 ק"מ מצפון לעיר. הדבר נעשה עד בוקר ה-4 ביוני.
תוצאות הקרב.
קרב ג'נין היה אחד הקרבות הקשים והמרים ביותר של צה"ל במלחמת העצמאות. בקרב נהרגו 50 לוחמים ו-83 נפצעו. 45 מההרוגים היו מגדוד 21. בגלל הנסיגה המבוהלת נשארו רוב ההרוגים בשטח. לאחר חיפושים, שנערכו בתום הקרבות, בתיאום עם הערבים, בפיקודו של הרב הצבאי הראשי שלמה גורן, נקברו שרידיהם של 46 לוחמים בקרב זה בקבר אחים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים בתאריך 3 באוגוסט 1950. חמישה מהנופלים נקברו בבית הקברות הצבאי בעפולה. לעיראקים היו 27 הרוגים. מספר ההרוגים מבין הכוחות המקומיים אינו ידוע וכן לא ידוע מספר הפצועים.
הקרב הסתיים בכישלון משום שלא היה חלק ממתקפה רחבה יותר באזור השומרון, וכן לא הוערכו כראוי תנאי השטח ועוצמת הצבא העיראקי. כן תרמו להצלחה הערבית היוזמה והפעולה הנחרצת של מפקד הגדוד העיראקי.
בכל זאת, קרב זה מנע התקפה עיראקית ב'מותניים הצרות' של ישראל, באזור כפר יונה. הצלחה עיראקית בהתקפה כזאת הייתה הרת אסון, שכן הייתה מבתרת את ישראל לשניים. בנוסף, קרב זה סימן את אובדן היוזמה מצד העיראקים במלחמה. ולמעשה, החזית העיראקית 'קפאה' כמעט עד סוף המלחמה.
אחרית דבר.
ב-9 ביוני 1948 נכשל ניסיון של 'גולני' לכבוש את בנין משטרת ג'נין. חומר הנפץ שהונח ליד חומת הבניין לא יצר פרצה מספקת לחדירה.
בקרבות עשרת הימים ב-9 - 12 ביולי 1948 פתחו העיראקים בהתקפה חזיתית על כוחות 'גולני' מצפון לג'נין ואילצו אותם לסגת צפונה עד לקו מזאר (כיום גן נר) - זרעין (יזרעאל)-הר ברקן, שהיה נוח יותר להגנה. לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק עם ירדן הוזז קו הגבול באזור דרומה ונספחו למדינת ישראל הכפרים הערביים סנדלה ומוקיבלה.
הנצחה.
מדי שנה בכה' באייר יום הקרב, מארגנים קרובי משפחה של החללים אזכרה בהר הרצל ליד קבר האחים המשותף המשותף של כל הנופלים.
אנטונין ליאופולד דבוז'אק
פרנץ פטר שוברט
פרדריק פרנסואה שופן
אדוורד האגרופ גריג
אנטוניו לוצ'יו ויואלדי
דה וינצי
ג'וזפה פורטונינו פרנצ'סקו ורדי
פרויקט צי&quot;ד
מארק ינובסקי
מארק ינובסקי (בגרמנית: Marek Janowski; נולד ב-18 בפברואר 1939 בוורשה) הוא מנצח יליד פולין, שגדל בגרמניה ועשה את רוב הקריירה שלו בצרפת.
ינובסקי שימש מנהל מוזיקלי בפרייבורג ומשנת 1973 עד 1979, כיהן כמנהל מוזיקלי באופרה של דורטמונד.
משנת 2005 ינובסקי הוא אחד מ"טריומוויראט" של מנצחים על תזמורת פיטסבורג, עם סר אנדרו דייוויס ויאן פסקל טורטליה המספקים הדרכה אמנותית לתזמורת בהיעדר מנהל מוזיקלי יחיד.
על פי אתר התזמורת, ינובסקי מתמקד ב"רפרטואר הליבה הגרמני". הוא הקליט מוזיקה משל בטהובן, וגנר, ברהמס, ובר וריכרד שטראוס, בין השאר. בקרוב הוא עתיד להפיק עם תזמורת פיטסבורג הקלטות חיות של היצירות הסימפוניות של ברהמס (ארבע הסימפוניות, שמונה מ"מחולות הונגריים" ו"וריאציות על נושא של היידן") לחברת ההקלטות טריטון.
פיהטלה
פִּיהְטְלָה (באסטונית: Pihtla; בגרמנית: Pichtendahl) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במרכז האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת ואליאלה, מצפון לייסי, וממערב קארמה.
שטחה של פיהטלה הוא 228 קמ"ר ובשנת 2015 אוכלוסייתה מנתה 1350 נפשות. היישוב הגדול ומרכזי בפיכטלה ("בירת הנפה") הוא העיירה פיהטלה (94 תושבים) על שמה נקראת הנפה. מלבד פיהטלה יש בנפה 41 כפרים נוספים.
היישוב העתיק ביותר בפיהטלה הוא העיירה פיהה (Püha), שעדויות לגביו הועלו על הכתב לראשונה בשנת 1449. בעיירה יש כנסייה עתיקה.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 הנפות באי סארמאה לנפה אחת - סאראמאה.
פנחס שטיינברג
פנחס שטיינברג (נולד ב-13 בדצמבר 1945) הוא מנצח ישראלי המשמש כיום כמנצח הראשי של הפילהרמונית של בודפשט.
ביוגרפיה.
פנחס שטיינברג נולד בישראל, שם החל את לימודי המוזיקה שלו. הוא המשיך להשתלם בכינור בארצות הברית ובקומפוזיציה בגרמניה, ביו מוריו היו ג'וזף גינגולד ויאשה חפץ.
הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בברלין בשנת 1974 ומאז ניצח על רבות מן התזמורות הנודעות בעולם, ביניהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם ועוד. הוא ניצח גם בפסטיבל זלצבורג, פסטיבל ורונה ואחרים.
בשנים 1988 עד 1996 היה מנצח אורח קבוע באופרה של וינה. כן ניצח על הפקות אופרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, האופרה של סן פרנסיסקו ועוד.
בדצמבר 2001 ניצח לראשונה בארצות הברית, על התזמורת הסימפונית של דאלאס ועל תזמורת קליבלנד. הצלחת ביקורו בקליבלנד הביאה להזמנתו לחזור ולנצח שם בעונות 2003, 2005, 2006 ו-2007.
APG-63 ו-APG-70
AN/APG-63 ו-AN/APG-70 הם משפחת מערכות מכ"ם שתוכננו על ידי יוז איירקראפט (Hughes Aircraft; כיום ריית'און) עבור מטוס הקרב F-15 איגל להשגת עליונות אווירית.
מערכות מכ"ם אלו הן מסוג דפק-דופלר, והן פועלות בטווח התדרים X. הן תוכננו הן עבור משימות אוויר-אוויר והן עבור משימות אוויר-קרקע. הן מסוגלות לגלות מטרות בגובה גבוה ובגובה נמוך מבלי להתבלבל מהחזרי הקרקע. המערכות מסוגלות לגלות ולעקוב אחר כלי טיס ומטרות קטנות ומהירות במרחקים של מטווח קרוב מאוד ועד לטווח של מעבר לטווח ראייה, ובגבהים נמוכים מאוד. המכ"ם מזין את נתוני המטרה למחשב המרכזי של המטוס להפעלה מיטבית של מערכות הנשק. בקרבות אוויר צמודים, המכ"ם יכול לרכוש את המטרה אוטומטית ולהציג את הנתונים לטייס בתצוגה העילית של המטוס.
AN/APG-63.
ה-AN/APG-63 פותח בשנות השבעים המוקדמות והיה בשירות מבצעי החל מ-1973. ב-1979 הוא עבר שדרוג משמעותי והפך למכ"ם המוטס הראשון שכלל מעבד אות הניתן התכנות. מעבד האות הניתן לתכנות איפשר לשנות את המערכת על-מנת להתאימה לעבודה במודים חדשים ועם מערכות נשק חדשות באמצעות שינוי בתוכנה במקום שינוי בחומרה.
ה-AN/APG-63 כבר לא מיוצר כיום אך הוא נשאר בשירות. כמעט 1,000 מערכות AN/APG-63 נמסרו עד שהופסק ייצורו ב-1986. כ-700 עדיין מבצעיים במטוסי F-15A/B/C/D המופעלים על ידי חיל האוויר האמריקני, המשמר הלאומי האווירי, חיל האוויר הישראלי, חיל האוויר היפני וחיל האוויר הסעודי.