קוניהיקו קודאירה (ביפנית: 小平 邦彦; 16 במרץ 1915 - 26 ביולי 1997) היה מתמטיקאי יפני. זכה במדליית פילדס בשנת 1954 על תרומתו בתחום הגאומטריה אלגברית ועל אנליזה מרוכבת.
ביוגרפיה.
קוניהיקו נולד בשנת 1915 בטוקיו. אביו, גונ-איצ'י קודאירה (1884-1976), היה דמות מפתח במשרד החקלאות בשנות השלושים ובין השנים 1938–1939 כיהן כסגן שר החקלאות. עם פרישתו ממשרד החקלאות, הוא נבחר לדיאט של יפן במהלך מלחמת העולם השנייה. אמו, איצ'י קודאירה (1894–1993), הייתה בתו של המחנך והפוליטיקאי קיוג'י קנאי. אחיו הצעיר של קודאירה, נובוהיקו (1919-), הוא יועץ טכנולוגי מדעי בתחום המטאורולוגיה. קודאירה למד באוניברסיטת טוקיו, קיבל תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1938, ותואר ראשון בפיזיקה בשנת 1941. באפריל 1949, הוא קיבל תואר שלישי במתמטיקה בהנחייתו של שוקיצ'י איינגה ((Iyanaga. במאי 1943, נשא קודאירה את סאיקו איינגה לאישה, ונולדו להם שלושה ילדים.
בשנת 1949 קיבל קודאירה הזמנה מהרמן וייל להצטרף כעמית למכון למחקר מתקדם בפרינסטון ניו ג'רזי, שם נשאר עד 1961. לאחר שורת מינויים באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ואוניברסיטת סטנפורד, חזר קודאירה לאוניברסיטת טוקיו בשנת 1967. בין השנים 1971–1973 כיהן קודאירה כדקאן האוניברסיטה. בשנות חייו המאוחרות גילה קודאירה עניין בהוראת המתמטיקה, ולימד באוניברסיטת גקושואין ((Gakushuin) עד פרישתו לגמלאות בשנת 1985. בזמן זה כתב סדרת ספרי לימוד במתמטיקה לבתי ספר תיכון אשר תורגמו לאנגלית. הוא נפטר בעיר קופו ב-26 ביולי 1997, בגיל 82.
מוזיקה.
קודאירה היה פסנתרן למשך כל חייו, אך לקראת מותו התחרש, וזה פגע בו מאוד.
מחקריו.
קודאירה ערך מחקרים רבים בנושא אינטגרלים הרמוניים ופיתח את תיאורית היריעות המרוכבות, שהשפיעה רבות על עולם הגאומטריה האלגברית ואנליזה מרוכבת. הוא חקר יריעות רימניות ויריעות קלריות, ובתחום זה הגיעה קודאירה להישגים חשובים ביותר. עליהם זכה במדליית פילדס. במשך שנים רבות הוא שיתף פעולה עם מתמטיקאי אמריקאי, דונלד קלייטון ספנסר, ויחד פיתחו תאוריה על דפורמציה של יריעות מרוכבות. קודאירה אחראי להוכחה של משפט רימן-רוך עבור פונקציות רבות משתנים.
פרסים ומדליות.
במהלך השנים זכה קודאירה בפרסים רבים:
קודאירה נבחר כחבר האקדמיה הלאומית של יפן (1965), וחבר כבוד בחברה למתמטיקה של לונדון (1979).
פטר וולטר
פטר וולטר (באנגלית: Peter Walter; נולד ב-4 בדצמבר 1954) הוא פרופסור גרמני-אמריקאי לביולוגיה מולקולרית וביוכימיה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, שזכה בפרס לסקר למחקר רפואי בסיסי לשנת 2014 יחד עם המדען קזוטושי מורי על ממצאים בנוגע לתגובה לחלבונים לא מקופלים (UPR), מנגנון בקרת האיכות התוך-תאי, שמאתר ברשתית התוך-פלזמית חלבונים שקופלו בצורה לא תקינה ונותן אות לגרעין לתקן אותם.
קורות חיים.
וולטר נולד וגדל בברלין המערבית בזמן המלחמה הקרה. הוריו ניהלו בית מרקחת, ומגיל צעיר הוא אהב להתעסק בתרופות ובחומרים שהיו במקום. בתחילת שנות ה-70 למד באוניברסיטה החופשית של ברלין. למרות ששם לא ניתן לו לערוך ניסויים במעבדות, הוא לא ויתר על לימודי המדעים. הוא החל להתעניין בביוכימיה שהתפתחה אז באמריקה, אולם האנגלית הדלה שלו מנעה ממנו להעמיק בתחום. במסגרת חילופי סטודנטים נסע וולטר ללמוד באוניברסיטת ואנדרבילט בנאשוויל שבארצות הברית, על מנת לשפר את האנגלית שלו. הוא התלהב מהחופש שניתן לו באוניברסיטה לבצע ניסויים במעבדות ולכן נשאר בארצות הברית. כדוקטורנט באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, בשלהי שנות ה-70, הוא עבד במעבדה של גינתר בלובל (Günter Blobel), חוקר במכון HHMI. וולטר היה שותף חשוב במחקר שזיכה את בלובל בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1999. בשנת 1983, לאחר סיום לימודיו, פתח וולטר מעבדה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו (UCSF). כיום, הוא ממשיך לנהל את המעבדה וחוקר במכון HHMI.
מחקר.
וולטר גילה את החלקיק Signal Recognition Particle (SRP) שמכוון את החלבונים למיקומם הנכון. ממצא זה היה רכיב מהותי במחקרו של בלובל, שגילה כי לחלבונים יש אותות פנימיים, המורים על ההובלה והמיקום שלהם בתוך התא ועל כך זכה בפרס נובל. בלובל שיער, כי חלבונים מכילים אותות מובנים, או תגי כתובת, המכוונים אותם ליעדים הנכונים שלהם, אולם לא היה ברור איך ניתן לזהות תגי כתובת אלה. הבעיה נפתרה כאשר וולטר זיהה את ששת החלבונים וחלק קטן מה-RNA המרכיבים את חלקיק ה-SRP.
וולטר חוקר גם את המסלולים שבהם התאים משתמשים כדי לווסת את השפע של האברונים שלהם. תוך מתן דגש מיוחד על הרשתית התוך-פלזמית (ER), הוא חשף לולאת משוב בתוך תאים הנקראת UPR, תהליך שבו חלבונים שקופלו בצורה לא תקינה עוברים קיפול מחדש או מפורקים. מחקריו החלוציים הראו כי תאים צריכים את הכמות הנכונה של רשתית תוך-פלזמית כדי לקפל כראוי חלבונים חדשים שהורכבו. אותם העקרונות חלים גם באורגניזמים שונים, לרבות בני אדם. "ויסות כמות הרשתית התוך-פלזמית הוא תהליך בסיסי לתאים והוא מכריע בקשר למספר מחלות", ציין וולטר. "על ידי הבנת הפרטים של מנגנון זה, אנו מקווים לתרום משמעותית להבנת פתולוגיות רפואיות רבות".
במקרה שיש מעט מדי רשתית תוך-פלזמית, חלבונים שקופלו בצורה לא תקינה מצטברים ומפעילים מסלול איתות בין הרשתית התוך-פלזמית לבין גרעין התא. הגרעין מייצר אז יותר רשתית תוך-פלזמית כדי להגביר את היכולת לקפל את החלבונים כראוי. אם לולאת המשוב לא עובדת והחלבונים שקופלו בצורה לא תקינה מצטברים בתוך הרשתית התוך-פלזמית, התא משמיד את עצמו. המעבדה של וולטר זיהתה את הגנים המעורבים ב-UPR ופענחה את תפקידם במסלול התקשורת התוך-תאי.
פרסים ואותות כבוד.
וולטר זכה במספר פרסים ביניהם מדליית אוטו ורבורג לשנת 2011, פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי לשנת 2014 ופרס שאו לרפואה לשנת 2014.
מרי-קלייר קינג
מרי-קלייר קינג (באנגלית: Mary-Claire King; נולדה ב-27 בפברואר 1946) היא גנטיקאית אמריקאית. קינג היא פרופסור לגנטיקה באוניברסיטת וושינגטון, שבסיאטל. היא גילתה את גן ה-BRCA האחראי לצורות תורשתיות של סרטן השד, בעבודת הדוקטורט שלה הוכיחה כי בני האדם והשימפנזים זהים ב-99% מהגנים. הייתה חלוצה בשימוש רצפי DNA לחקירות בנושא חטיפות ילדים ואימוצם על רקע דיכוי ורדיפות פוליטיות בדרום אמריקה ובארצות אחרות . קינג היא חברה באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. היא זכתה בפרסים רבים בהם פרס וויצמן לנשים במדע (2006), והיא, בין השאר, דוקטור לשם כבוד לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
מרי קלייר-קינג נולדה בעיר וילמט על יד שיקגו, במדינת אילינוי, בארצות הברית. אביה, הרווי קינג, היה מנהל כוח באדם בחברה "סטנדרד אויל אוף אינדיאנה". אמה הייתה עקרת בית. שמה היה קלאריס לבית גייטס, אך נולדה למעשה כקלאריס כהן, ואביה היה יהודי בשם לואיס כהן. קינג למדה בתיכון ניו טריר ואחר כך למדה מתמטיקה בקרלטון קולג', בנורת'פילד, מינסוטה, וסיימה שם את לימודיה בהצטיינות בשנת 1966. לאחר מכן, סיימה תואר שלישי באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ביוסטטיסטיקה. עבדה יחד עם אלן וילסון בניסיון לעקוב אחרי האבולוציה של האדם דרך גנטיקה וביולוגיה-מולקולרית. במחקר זה גילתה כי בני האדם והשימפנזים זהים ב-99% מהגנים. בשנת 1975 פנתה קינג לכיוון אחר בגנטיקה - מחקר אחר גורם גנטי הגורם לסרטן השד. קינג הוכיחה כי 5% מהמקרים של סרטן השד הם גנטיים. בשנת 1984 הפכה לפרופסור לאפידמיולוגיה, ובשנת 1989 פרופסור לגנטיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1990, מיקדה קינג את מחקרה וגילתה את הגן הספציפי האחראי על סרטן השד- BRCA1. בשנת 1995 עברה קינג לסיאטל, בעקבות מינויה לראש מעבדה במחלקה לחקר הגנטיקה.
מחקריה.
מחקריה בתחום אבולוציית האדם.
בעת עבודתה יחד עם אלן וילסון במעבדה, הוטלה עליה המשימה להשוואת הגנום של בני האדם והשימפנזים. התוצאות הראו זהות של 99% בין הגנום של בני האדם לבין הגנום של השימפנזים. מחקר זה עורר עניין רב בקרב הקהילה המדעית והיווה את התזה לדוקטורט שלה ואף הופיע על השער זה מגזין "Science" בשנת 1975.
מחקריה בתחום סרטן השד.
פרופ' קינג אחראית על גילוי הגנים האחראיים על תורשת סרטן השד - BRCA1 ו-BRCA2. פרופ' קינג עסקה, בין היתר, גם במחקר שחקר את הגנטיקה של נשים יהודיות ממוצא אשכנזי, אשר שכיחות סרטן השד אצלן גבוהה. בריאיון לעיתון "הארץ" שנערך עם קינג, אמרה כי ההחלטה לעבור ממחקר בתחום אבולוציית האדם למחקר סרטן השד התרחשה במקרה:
פרסים ואותות הוקרה.
ייל, קולומביה, פרינסטון, בראון, לוון (2006), אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון, אוניברסיטת ניו יורק, דרטמות' קולג', ומהקולג'ים קרלטון, סמית' ובארד (2006)
פעילותיה למען זכויות אדם.
במקביל לעבודתה המדעית, קינג פעלה רבות לקידום חקירות בנושא זכויות אדם באמצעות בדיקות DNA. בזכות מאמציה אותרו הילדים החטופים בארגנטינה בזמן המלחמה המלוכלכת והתגלו הפרות נוספות של זכויות אדם ברחבי העולם.
קינג השתמשה בשיטה שפיתחה בעבור הוכחת מקור האדם הראשון – השוואת רצפים גנטיים – על מנת להוכיח קרבה משפחתית בין הילדים החטופים בארגנטינה לבין הוריהם ('אמהות פלסה דה מאז'ו') ומשפחותיהם. שיטה זו נקראת כיום 'גנטיקה משפטית'.
קשריה עם ישראל.