"היקיצה" עוררה מחלוקת רבה בעת פרסום הספר בשנת 1899. אף על פי שהרומן לא הוחרם רשמית, הוא צונזר בפועל. הרומן של שופן נחשב כלא מוסרי, לא רק בשל הייצוגים הכנים של מיניות ותשוקה נשית, אלא גם בשל מהותה של הדמות הראשית, אשר מתמרדת נגד מוסכמות חברתיות ותפקידי מגדר. התגובה הציבורית לרומן הייתה דומה למחאות שקיבלו את פני פרסום והעלאה לבמה את יצירתו הקלאסית של הנריק איבסן, "בית הבובות" (1879), שחולקת עם "היקיצה" את התמה המרכזית של ביקורת לגבי חלוקת תפקידי מגדר, ובשתי היצירות הגיבורה נוטשת את בעלה וילדיה כדי לחתור להגשמה עצמית.
הביקורות בעיתונות היו מגוונות - החל מהאשמות וגינוי, ועד להכרה בספר כעבודה חשובה מאת יוצרת כשרונית. התפלגות זו משתקפת בביקורות שפורסמו בשני עיתונים בעיר מולדתה של שופן, סנט לואיס שבמיזורי: בעיתון "St. Louis Republic" כינו את הספר "רעל" ונטען שהוא "משקה חזק מדי לעוללים מוסריים"; ואילו בעיתון "St. Louis Mirror", נכתב ש"עדיף היה להתחנן בפני האלים, מתוך פחדנות מוחלטת, עבור שינה בלתי פוסקת, ורק לא לדעת איזו מפלצת מכוערת ואכזרית התשוקה יכולה להיות, כשהיא מתעוררת, כמו נמר, לאיטה. זהו סוג היקיצה שמשאירה את חותמתה על הקורא בדמותה המרכזית של גברת שופן."
חלק מהביקורות הביעו אכזבה משופן: "לא היה זה הכרחי עבור סופרת בעלת עדנה כה מפותחת וחן פואטי להיכנס לתחום המעובד עד עייפה של ספרות מין" ("Chicago Times Herald"). אחרים התאבלו על אובדן הטעם הטוב; על פי כתב העת "The Nation", הספר נפתח בציפיות גבוהות, "על סמן סיפוריה הקצרים הנעימים של הסופרת", ונסגר ב"אכזבה אמיתית", ברמיזה שהנושא של הספר הוא הבעיה: "עדיף לו הייתה נחסכת מעמנו אי-הנעימות של קריאה עליה". שופן אף כונתה במאמר "סופרת מתוחכמת נוספת שסרחה."
כמה ביקורות היו עוד יותר חותכות, כמו הביקורת בכתב העת Public Opinion, אשר הצהירה, "היינו מרוצים ביותר כאשר הגברת פונטלייר שחתה אל מותה במימי המפרץ."
אך בין הביקורות הקשוחות וההסתייגויות, חלק מהמבקרים הכירו באיכות הספרותית של "היקיצה". The Dial קרא לספר "טרגדיה רוחנית נוקבת" לצד האזהרה כי הרומן "לא לגמרי נאות בנטיותיו." באופן דומה, "The Congregationalist" קרא לספרה של שופן "כתיבה מבריקה" אך סכמה שבכל זאת "אין אנו יכולים להמליץ עליו". בביקורת ב- "Pittsburgh Leader", וילה קאתר העמידה את "היקיצה" לצד יצירות כגון "מאדאם בובארי", היצירה הידועה לשמצה באותה מידה של גוסטב פלובר, אך גם קאתר לא התרשמה במיוחד מן הדמות המרכזית עצמה, ואמרשה שהיא "מקווה שמיס שופן תקדיש את הסגנון הזוהר והגמיש שלה למטרות טובות יותר".
מורשת.
שופן לא כתבה ספרים נוספים לאחר "היקיצה", ואף התקשתה לפרסם סיפורים לאחר השקתו. החוקרת אמילי טות סבורה שזה בין היתר כי שופן "הלכה רחוק מדי: החושניות של עדנה הייתה יותר מדי עבור שומרי הסף הגברים". הספר הבא של שופן בוטל, והיא פיתחה בעיות בריאות וענייני משפחה שכילו את זמנה וכוחותיה. כשהיא נפטרה כעבור כחמש שנים, היא הייתה בדרך להיות נשכחת. רק בשנת 1960 גילה אותה מחדש החוקר הנורווגי פר סיירסטד, מה שהוביל לעניין מחודש בספר, וכניסתו לקאנון הספרותי הפמיניסטי.
הספר עובד לסרטים פעמיים: בפעם הראשונה בשנת ת1985, בשם "The End of August" בכיכובה של סאלי שארפ בתפקיד עדנה; וב-1991 לסרט "Grand Isle", בבימויה של מארי למברט ובכיכובה של קלי מקגיליס, ובהשתתפותם של ג'ון דברי בתפקיד לאונס ואדריאן פסדר בתפקיד רוברט.
ב-2010, בפרק 9 של העונה הראשונה של סדרת HBO "טרמיי", פרופסור קרייטון ברנט (ג'ון גודמן) מלמד את הרומן בכיתתו, ודן בתמות שלו עם הסטודנטים. בהמשך הפרק, הוא משחרר את הכיתה מוקדם, ויוצא לטיול לראות את המקומות האהובים עליו בניו אורלינס, אשר חלקם נחרבו על ידי הוריקן קתרינה, לפני שהוא לבסוף נוטל חייו במימי נהר המיסיסיפי.
שלום שיקווה
שלום שיקווה (נולד ב-1943) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ המרכזי, ומזוהה בעיקר עם מכבי תל אביב, במדיה שיחק במשך רוב שנות ה-60.
קריירה.
שיקווה גדל ברמלה והחל את קריירת הכדורגל במכבי רמלה. באמצע עונת 1962/1963 עבר למכבי תל אביב כשהיא ממקומת בתחתית הטבלה. שיקווה היה אחד מהגורמים המרכזים להישארותה של מכבי תל אביב בליגה באותה עונה. במהלך שנותיו של שיקווה במכבי תל אביב, זכה ב-2 אליפויות, 4 גביעי מדינה וגביע אסיה לאלופות.
בשנת 1970 עבר שיקווה לשחק בשורות בני יהודה תל אביב למשך שנתיים. בשנתיים האחרונות של הקריירה שיחק שיקווה בבית״ר רמלה. במהלך שנותיו כשחקן הבקיע שיקווה 64 שערים, ובשנת 1974 פרש ממשחק פעיל.
בנו הוא הכדורגלן ניר שיקווה.
דור מלחמה
דור מלחמה (בגרמנית: Unsere Mütter, unsere Väter ; מילולית – "אמהותינו, אבותינו") הוא מיני-סדרה גרמנית בת שלושה חלקים אודות מלחמת העולם השנייה. הסדרה הוזמנה על ידי ארגון השידור הציבורי ZDF והופק על ידי UFA מבית Teamwork. הסדרה שודרה תחילה במרץ 2013 בגרמניה ובאוסטריה.
הסדרה מספרת את סיפורם של חמישה חברים גרמנים, בגיל 20, במסלולים שונים בחייהם בתקופת גרמניה הנאצית ומלחמת העולם השנייה: כחייל הוורמאכט בחזית המזרחית, אחות, זמרת שאפתנית וחייט יהודי. העלילה משתרעת על פני ארבע שנים, החל בשנת 1941 בברלין, כאשר החברים נפגשים בפעם האחרונה לפני היפרדותם בהתלהבות בהבטחה להיפגש שוב עד חג המולד הבא. הסיפור מסתיים זמן קצר לאחר סוף המלחמה ב-1945.
הסיפור מסופר מנקודת מבטם של החיילים הגרמנים הצעירים, חלקם הולכים שבי אחר האידאולוגיה הנאצית, אחרים מפקפקים בצדקתה. ביוני 1941, יוצא ווילהלם הנחוש לחזית הרוסית עם אחיו הצעיר פרידהלם, שמתעניין יותר בספרות מאשר במלחמה, ועם שרלוט שמשרתת בצלב האדום ומאוהבת בווילהלם. ידידתם גרטה היא זמרת צעירה שמנסה להציל את החבר היהודי שלה ויקטור, שפועל במחתרת הפולנית. לאורך שנות המלחמה הארוכות, חייהם של החמישה ישתנו לבלי הכר.
כאשר הסדרה שודרה תחילה בגרמניה, כל פרק זכה ל-7 מיליון צופים. ”דור המלחמה” יצר מחלוקת רבה. "האקונומיסט" ציין כי אף דרמה גרמנית לא גרמה לכל כך הרבה דיון ציבורי. הצגת הדמויות המרכזיות שלה כדמויות לא-קנאיות, צעירות ונמרצות ובתור אנשים שנאלצים להתעמת עם מציאות לא נעימה כבר ספגה ביקורת כעובדה שאינה זוכה לסימוכין בהיסטוריה. ברם, מבקרים שיבחו את הצגת האירועים ומבנה העלילה הטוב. עם זאת, היבטים כגון הצגת תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה, האנטישמיות והתיאור הדל של השואה וטשטוש ההבדלים בין לא-גרמנים, לקורבנות, והמבצעים הגרמנים כבר גונו על ידי אחרים.
עלילה.
ישנם שלושה חלקים בני 90 דקות כל אחד: ”זמן אחר” ("Eine andere Zeit"), ”מלחמה אחרת” ("Ein anderer Krieg"), ו”מדינה אחרת” ("Ein anderes Land").
זמן אחר.
זמן קצר לפני פלישת גרמניה לברית-המועצות, חמישה חברים קרובים נפגשים לחגוג בברלין. האחים וילהלם ופרידהלם הם בהתאמה קצין ומגויס טרי לצבא. ויקטור הוא יהודי שאביו בעל מתפרה. שרלוט אך זה עברה את הבחינות לקראת הפיכתה לאחות. גרטה היא ברמנית יפהפייה שרוצה להיות זמרת מפורסמת. החברים מקווים כי הם יפגשו שוב עד חג המולד הבא.
וילהלם ופרידהלם עדים לכמה ניצחונות מוקדמים של הצבא הגרמני הנע לעבר מוסקבה ומגיעים עד לסמולנסק, שם עדים לזוועות שהאס אס מבצע יחד עם משתפי פעולה אוקראיניים. שרלוט מתחילה להתרגל לראות דם בעודה עובדת בקו החזית. גרטה שוכבת עם חייל בגסטאפו כדי לקדם את הקריירה שלה כזמרת וכדי להשיג מסמכים עבור ויקטור על מנת שהוא יוכל לברוח לניו-יורק. עם זאת, ויקטור נעצר על ידי הגסטפו והוא נשלח על רכבת למחנה ריכוז.
מלחמה אחרת.
הפלישה נהדפת על ידי הצבא הסובייטי, תוך שהוא גורם לאבדות כבדות לגרמנים. במהלך המתקפה שבה כמעט כל המחלקה נהרגת, וילהלם מתעלף, בעקבות פיצוץ. כאשר הוא מתעורר, במקום לחזור לבסיס, הוא מוצא בקתה על שפת אגם והוא מתגורר לבדו במשך כמה שבועות. הוא מתגלה על ידי המשטרה הצבאית ונידון למוות על עריקה. פרידהלם, לאחר שהיה מנותק מיחידתו במתקפה המוקדמת, נמלט מהרוסים על ידי כל שהוא לובש מדי צבא סובייטים, אך נורה על ידי הגרמנים כשהוא מנסה לחזור לקווים הגרמנים. הוא נלקח לבית חולים שדה שבו שרלוט מגלה אותו, ומשכנעת את הרופא לפעול כדי להציל את החיים שלו. בעודו מחלים ומאמין שאחיו מת, הוא אומר לשרלוט שווילהלם נהרג. פרידהלם נשלח בחזרה הביתה, אך בעודו רואה את אכזבתו של אביו ממותו לכאורה של וילהלם מקצר את חופשתו וחוזר לצבא. ויקטור בורח מהגרמנים, מצטרף לקבוצה של פרטיזנים פולנים ומנסה להסתיר את זהותו היהודית, כי הם שונאים יהודים. שרלוט מתייאשת מווילהלם ופוצחת ברומן עם הרופא. גרטה מבקרת בקו-החזית ומתוודעת למתרחש שם. בחזרתה לגרמניה, היא נעצרת על ידי הגסטאפו ונזרקת לכלא עקב התנגדותה למשטר של היטלר אך בעיקר בגלל ניסיונותיה ליצור קשר עם אותו קצין גסטפו שהיא יצרה עמו קשר בפרק הראשון.
מדינה אחרת.