הרודוטוס מזכיר מרידה דומה שהתרחשה בבבל בימי דריווש, אולם לא מזכיר מי עמד בראשה. יש הסוברים שהכוונה למעשה לנבוכדנצר השלישי, אולם ייתכן גם שמדובר במרידה של נבוכדנצר הרביעי. הרודוטוס טוען כי הבבלים "התכוננו היטב מאוד לדבר". הוא מביא תיאורי זוועה של מעשי אכזריות שביצעו הבבלים בבני משפחותיהם כדי לחסוך במזון. על פי הרודוטוס הפרסים הטילו מצור על בבל, אולם הבבלים בזו להם ובבלי אחד אף צעק ממרומי החומות כי בבל תיכבש רק כאשר פרדות תלדנה. הרודוטוס מוסיף נופך פנטסטי לסיפור כאשר הוא טוען כי מצביא פרסי בשם זופירוס גילה לפתע שאחת מפרדותיו ילדה. הוא פירש זאת כסימן טוב וחדר לעיר תוך שהוא משכנע את הבבלים שהוא בוגד במלכו. לאחר שהבבלים האמינו לו, פתח זופירוס את השערים והכניס את הפרסים פנימה. עם זאת, תאריכי המאורע אינם ברורים, ולא ברור באיזו מרידה בבלית מדובר. יתירה מכך, על פי המקורות הפרסיים האציל אינטפרנס, אחד הקושרים שסייעו לדריווש לעלות לכס המלוכה, עוד היה חי אותה תקופה. אולם על פי הרודוטוס, אינטפרנס הוצא להורג כבר זמן רב לפני המרד שהוא מתאר.
נבוכדנצר הרביעי
נבוכדנצר הרביעי היה נסיך ארמני אשר הוביל מרד בבבל נגד ממלכת פרס האחמנית. הכתיר עצמו כמלך בבל ושלט זמן קצר עד שהמרד שלו דוכא.
ביוגרפיה.
ממלכת בבל, נכבשה בידי כורש הגדול מלך אנשאן בשנת 539 לפנה"ס. בבבל לא היו מרוצים מהשלטון הפרסי, ובשנת 522 לפנה"ס פרץ בה מרד בהנהגת נסיך בשם נידטו-בל, ששינה את שמו לנבוכדנצר השלישי. המרד דוכא, אולם המרירות נגד הפרסים עדיין הייתה גבוהה. כמו כן בפרס עצמה שררה אי יציבות מסוימת לאחר שהנסיך דריווש הראשון רצח בהפיכת חצר את גאומתה והכתיר עצמו כמלך.
על פי טענת המקורות הפרסיים, את חוסר סדר זה ניצל נסיך ארמני בשם ארכחה (Arakha) בנו של האלדיטה (Haldita). על פי המסופר ארכחה טען כי הוא בנו של מלך בבל האחרון נבונאיד, תפס את השלטון בבבל, והכתיר את עצמו כנבוכדנצר הרביעי. המרד שלו היה קצר מועד, דריווש שיגר את אחד ממצביאיו, אינטרפרנס שמו, והלה דיכא את המרד. נבוכדנצר הרביעי הובא כשבוי ונצלב.
הרודוטוס מזכיר מרידה דומה שהתרחשה בבבל בימי דריווש, אולם לא מזכיר מי עמד בראשה. יש הסוברים שהכוונה למעשה לנבוכדנצר השלישי, המורד הקודם. הרודוטוס טוען כי הבבלים "התכוננו היטב מאוד לדבר". הוא מביא תיאורי זוועה של מעשי אכזריות שביצעו הבבלים בבני משפחותיהם כדי לחסוך במזון. על פי הרודוטוס הפרסים הטילו מצור על בבל, אולם הבבלים בזו להם ובבלי אחד אף צעק ממרומי החומות כי בבל תיכבש רק כאשר פרדות תלדנה. הרודוטוס מוסיף נופך פנטסטי לסיפור כאשר הוא טוען כי מצביא פרסי בשם זופירוס גילה לפתע שאחת מפרדותיו ילדה. הוא פירש זאת כסימן טוב וחדר לעיר תוך שהוא משכנע את הבבלים שהוא בוגד במלכו. לאחר שהבבלים האמינו לו, פתח זופירוס את השערים והכניס את הפרסים פנימה. עם זאת, תאריכי המאורע אינם ברורים, ולא ברור באיזו מרידה בבלית מדובר. יתירה מכך, על פי המקורות הפרסיים מדכא המרד היה האציל אינטפרנס, אחד הקושרים שסייעו לדריווש לעלות לכס המלוכה. אולם על פי הרודוטוס, אינטפרנס הוצא להורג כבר זמן רב לפני המרד שהוא מתאר.
לאחר המרד של ארכחה היו עוד שתי מרידות, ושתיהן דוכאו. הראשונה הונהגה בידי שמש-אריבה והשנייה הונהגה בידי בל-שימני.
קרב גרומנטום
קרב גרומנטום היה קרב שנערך בשנת 207 לפנה"ס במהלך המלחמה הפונית השנייה, בין כוח קרתגי בפיקודו של חניבעל ברקה לבין כוח רומאי בפיקודו של גאיוס קלאודיוס נרו. הקרב הסתיים בניצחון רומאי שהיה בלתי משמעותי כשלעצמו, אולם מנע מחניבעל לחבור אל כוחותיו של עזרובעל ברקה, ובכך אפשר את השמדתם על ידי הצבאות הרומיים בקרב מטאורוס.
רקע.
ככל שהמלחמה הפונית השנייה התקדמה, הבין המצביא הקרתגי חניבעל ברקה שחנה בחצי האי האפניני שכוחות רעננים הם הסיכוי היחיד שלו לנצח. באמצעות עיר הנמל האחרונה שלו קרוטון, יצר קשר עם אחיו עזרובעל שלחם ברומאים בהיספניה, וביקש ממנו לנסות להגיע לאיטליה באותו מסלול שבו הגיע הוא עצמו. עזרובעל ספג אותה תקופה תבוסות מבישות מידי הרומאים, והיה נאלץ ממילא במוקדם או במאוחר לנטוש את היספניה. הוא נאבק ברומאים בקרב באיקולה לקראת סוף שנת 208 לפנה"ס, ולאחריו נסוג בזהירות אל צפון היספניה. הרומאים בחרו שלא לרדוף אחריו בשל מזג האוויר הקשה. עזרובעל חצה את הרי הפירנאים, ופתח במסע מזורז במסלול של אחיו. עזרובעל נותר בגאליה למשך החורף כדי לגייס חיילים חדשים. תנועתו נצפתה בידי בני העיר מאסיליה, שהייתה בברית עם הרומאים, והחדשות גרמו לזעזוע ברומא. במהלך האביב, המשיך עזרובעל את מסעו וחצה במסע מזורז את האלפים, מסעו היה קל יחסית, כיוון שהוא התנהל במזג אוויר נוח עם מורי דרך מנוסים, והשבטים הגאלים שיתפו פעולה במידה רבה יחסית. עזרובעל הגיע אל עמק הפו בקיץ של שנת 207 לפנה"ס עם 30,000 אנשים בערך. הוא רצה לעודד את שבטי הגאלים להצטרף אליו, ועל כן הטיל מצור על המושבה הרומאית פלנקטיה (פיאצ'נצה). עם זאת, בני העיר התגוננו היטב, ועזרובעל, שידע היטב שאסור לו לבזבז זמן, החל לנוע דרומה כדי לחבור אל חניבעל. אילו שני הצבאות הקרתגיים אכן היו מתחברים, מצבו של חניבעל שהתדרדר אט אט היה עשוי להתהפך פלאים, וייתכן שרומא הייתה נופלת בסופו של דבר.
כקונסולים של אותה שנה נבחרו גאיוס קלאודיוס נרו ומרקוס ליוויוס סלינטור. נרו קיבל פיקוד על הכוחות שחנו בוונוסיה והוצב מול חניבעל. ליוויוס קיבל פיקוד על הכוחות בצפון איטליה מול עזרובעל.
הקרב.
חניבעל נע מברוטיום אל לוקאניה, וניסה לכבוש במסעו מספר ערים שהיו בברית עם הרומאים. הוא נע לכיוון העיר גרומנטום (Grumentum), ונרו שקיבל מידע על כך נע גם הוא אליה. המטרות של שני הצדדים היו ברורות מאוד. חניבעל היה להוט לחמוק מהרומאים בכל מחיר כדי לחבור אל אחיו, בעוד הרומאים היו מעוניינים למנוע זאת בכל מחיר. בלהיטותו לפרוץ דרך החוצה, חניבעל נע לקרב עם כל כוחותיו בלי לנסות להציב מארבים או לאגף את הצבא הרומאי. נרו מצדו התכוון לנצל עד תום את להיטות אויבו.
נרו שלח חלק מכוחותיו להסתתר בגבעות שהיו באגף הימני של המחנה הרומאי. כאשר חניבעל התקרב אל שערי גרומנטום, פרץ נרו החוצה עם כל שאר כוחותיו. הקרתגים שהופתעו מההתקפה התפזרו, ואז נתן נרו הוראה למפקדי חיל הפרשים ולכוחות העתודה שהסתתרו לצאת מחבואם ולתקוף השתררה פאניקה מוחלטת במחנה הקרתגי, ורק בקושי הצליח חניבעל ללכד חזרה את אנשיו ולסגת מהאזור. למחרת הרומאים לא הפגינו רצון לצאת לקרב נוסף, והקרתגים ניצלו את הזמן כדי לקבור את מתיהם. חניבעל חמק מהמחנה שלו בחשאי, והשאיר אותו נטוש. נרו הבין את התרמית, במהרה, ודלק אחרי חניבעל עד ונוסיה (Venusia). התנהל שם קרב, במהלכו נהרגו עוד 2,000 קרתגים.
תוצאות.
הניצחון הרומאי בקרב גרומנטום לא היה מכריע, אולם הוא עיכב את חניבעל מספיק זמן. בינתיים, עזרובעל הגיע אל נהר מטאורוס ולאחר מכן שלח שליח לאחיו כדי להודיע לו על בואו. אולם השליח נתפס בדרך לחניבעל בידי אנשיו של נרו. זה האחרון ידע היטב שאם עזרובעל יחמוק מליוויוס ויחבור אל חניבעל יקיץ הקץ על רומא, ולפיכך החליט להפר את הוראות הסנאט שהורה לו לא לעזוב את ברוטיום, ולחבור אל ליוויוס החונה במטאורוס. נרו הצעיד את אנשיו רגלית מרחק גדול מאוד, והגיע בחסות החשיכה אל המחנה של ליוויוס. כעת הכוח הרומאי כלל 47,000 איש, והיה גדול יותר באופן משמעותי מהכוח הקרתגי. הצדדים נפגשו בקרב מטאורוס שהסתיים בניצחון רומאי מוחץ ובהשמדת הכוח של עזרובעל.
משתנה סטטי
במדעי המחשב, משתנה סטטי (באנגלית: Static variable) הוא משתנה שהוקצה על ידי הקומפיילר במקום קבוע. "משך החיים" שלו הוא כאורך כל ריצת התוכנית. זאת בניגוד למשתנים אוטומטיים שמאוחסנים בדרך כלל במחסנית הקריאות או באזור .bss. כמו כן, הוא שונה מעצמים שמוקצים באופן דינאמי בערימה (Heap).
משתנה סטטי הוא משתנה ששייך למחלקה כלשהי. לכן, אין צורך וסיבה ליצור אובייקטים מסוג המחלקה על מנת לגשת אליו. שימוש נפוץ במשתנים סטטיים הוא ספירת העצמים שנוצרו מסוג המחלקה.
דוגמה.
להלן קטע קוד ב-C# שבו נעשה שימוש במשתנים סטטיים על מנת לצבור את כמות האנשים:
class Person
// static variable
public static count;
// fields
private string name;
public Person(string name)
this.name = name;
count++;
public string GetName()
return this.name;
static void Main(string[] args)
// you need to write the class's name in order to access the static variable
Person.count = 0;
Person p1 = new Person("Bob");
// Person.count = 1
Person p2 = new Person("Alice");
// Person.count = 2
האימפריה האצטקית
האימפריה האצטקית, הידועה גם בשם הברית המשולשת (בנאוואטל: Ēxcān Tlahtōlōyān ˈjéːʃkaːn̥ t͡ɬaʔtoːˈlóːjaːn̥), הייתה אימפריה באזור מרכז אמריקה. האימפריה החלה את דרכה כברית של שלוש ערי מדינה (Altepetl): טנוצ'טיטלאן, טקסקוקו, וטלאקופאן. שלוש ערים אלו שלטו על מרבית אזור מקסיקו של ימינו החל משנת 1428, עד שהובסו על ידי הכוחות המשולבים של הכובשים הספרדיים ובעלי ברית מקומיים בפיקוד הרנאן קורטס בשנת 1521.