מלומדים מסוימים מהעבר שיערו שהביבליותקה קובצה בבגדאד בזמן שליחותו של פוטיוס בחצר בית עבאס, מאחר שרבים מהחיבורים המוזכרים צוטטו לעיתים נדירות בתקופה שקדמה לפוטיוס, תקופה שמכונה "תקופת החושך" הביזנטית (בסביבות השנים 630–800), ומכיוון שהיה ידוע שהעבאסים התעניינו בחיבורי מדע ופילוסופיה יווניים. אולם מומחים מודרניים של תקופה זו בהיסטוריה הביזנטית הראו שפוטיוס לא יכול היה לקבץ את הביבליותקה שלו בבגדאד, מאחר שהוא מציין בפירוש בהקדמה שלו וגם בהערה הנוספת, שלאחר שנבחר לקחת חלק במשלחת, הוא שלח לאחיו סיכום של ספרים שקרא לפני כן, "מאז הזמן בו למדתי להבין ולהעריך ספרות", כלומר מאז נערותו. קושי נוסף בהנחה שהביבליותקה חוברה בזמן שליחותו ולא לפניה, מלבד דבריו המפורשים של פוטיוס עצמו, הוא שרוב החיבורים בביבליותקה הם על תאולוגיה נוצרית כנסייתית (פאטרולוגיה), ורוב החיבורים החילוניים הם היסטוריות, חיבורים דקדוקיים או ספרותיים, במיוחד רטוריים, יותר מאשר חיבורי פילוסופיה או מדע, והעבאסים לא הראו עניין בתרגום היסטוריה יוונית או ספרות יוונית גבוהה, כגון רטוריקה, והם גם לא התעניינו בתרגום חיבורים יווניים נוצריים. התעניינותם בטקסטים יווניים הייתה מוגבלת באופן כמעט בלבדי למדע, פילוסופיה ורפואה. למעשה, אין כמעט חפיפה (מלבד קלאודיוס גלנוס, פדניוס דיוסקורידס ווינדוניוס אנטוליוס ) בין מצאי החיבורים החילוניים בביבליותקה של פוטיוס לבין אותם חיבורים שתורגמו לערבית בתקופה העבאסית.
וטוריה
וטוריה (בלטינית: Veturia) המכונה לעיתים וולמוניה (בלטינית: Volumnia) הייתה אצילה רומאית בת המאה ה-6 לפנה"ס. אמו של גאיוס מרקיוס קוריולאנוס. נחשבת על פי המסורת כמי שהצילה את רומא במהלך ההתקפה של בנה עליה.
קיומה ההיסטורי שנוי במחלוקת.
ביוגרפיה.
אין הסכמה בנוגע לשמה. אצל טיטוס ליוויוס ודיוניסיוס מהליקרנסוס היא מכונה "וטוריה", בעוד אצל פלוטרכוס היא מכונה "וולמוניה". ליוויוס מעניק את השם וולמוניה דווקא לכלתה (אותה מכנה פלוטרכוס ורגיליה). לא ידוע דבר על משפחתה או ילדותה, אולם מכיוון שלנשים ברומא לא היו שמות פרטיים והם נקראו בשם משפחתם, סביר להניח שאביה נקרא "וטוריוס" או "וולמוניוס". על בעלה לא ידוע דבר, אולם הוא היה ממשפת המרקיי, אחת המשפחות המיוחסות ביותר ברומא. בנה הבכור נקרא גאיוס מרקיוס לא ידוע אם היו לה בנים נוספים.
בעלה מת בתאריך לא ידוע, כאשר בנה היה עוד צעיר. היא גידלה אותו בעצמה, ובשל כך מטבע הדברים הוא היה קשור אליה מאוד. פלוטרכוס כותב שהוא "לא נלאה מלשמחה ולכבדה. גם נשא אשה על פי חפצה ובקשתה". על פי המסופר הוא נשאר לגור בביתה עם אשתו וילדיו גם לאחר שהתחתן. נראה שהיא זו שדחפה אותו להתגייס לצבא ולהתקדם בפוליטיקה. בשנת 493 לפנה"ס השתתף גאיוס בהתקפה שערכה רומא על העיר הוולסקית קוריולי, ועל גבורתו בקרב זה הוענק לו התואר "קוריולאנוס", והוא נקרא מעתה "גאיוס מרקיוס קוריולאנוס".
עם זאת, קוריולאנוס לא היה אהוד על המוני העם, שראו בו אריסטוקרט רודני שחצן ומתנשא. בשנת 494 לפנה"ס, התבטאות פומבית קיצונית שלו הובילה לסילוקו מן העיר בבושת פנים. קוריולאנוס הזועם כרת ברית עם הוולסקים, אויביו לשעבר, ותקף אדמות רומאיות. הוא הוכיח את כישרונו כמצביא מזהיר, וערים נפלו לידו בזו אחר זו. דבר לא עמד בינו ובין רומא. אז נאלץ הסנאט הרומי לשלוח משלחת מכובדת אליו, משלחת שכללה גם ידידים ישנים שלו ביניהם הקונסול לשעבר קומיניוס. אולם קוריולאנוס קיבל אותם ביהירות ובקשיחות, והשפיל אותם על ידי כך שדרש מהם להציע את הצעתם מול המפקדים הוולסקים. לאחר מכן הוסיף לדרישה גם להחזיר לוולסקים את כל האדמות שנלקחו מהם. הוא העניק לסנאט שלושים יום לדון בדבר. הרומאים שלחו משלחות נוספות, והפצירו בו לפרק קודם את צבאו. הוא סרב. הסנאט ארגן משלחת נוספת שהייתה הפעם דתית בעיקרה וכללה את המכובדים שבכוהני רומא שהגיעו עם לבוש השרד הרשמי שלהם. אולם קוריולאנוס לא שינה את תביעותיו כהוא זה, קודם כניעה ורק אחר כך יפרק את צבאו.
בצעד נואש, שיזמה ולריה, אחותו של הקונסול לשעבר פובליוס ולריוס פובליקולה, ארגנו נשות רומא משלחת של נשים אל המחנה הוולסקי. אל המשלחת צרפו גם את אמו אשתו וילדיו של מרקיוס. בתחילה כשמרקיוס הבחין במשלחת המתקרבת הוא ניסה לשמור על אדישות, אולם בהדרגה התרכך כאשר ראה את אמו ואשתו. בסצנה שזכתה אחר כך לייצוגים רבים באומנות, פנתה אליו אמו בדברים:
מרקיוס היה כאמור קשור מאוד לאמו, וכאשר סיימה את דבריה זעק: "מה עוללת לי אמי? נצחתיני וניצחונך המושיע את המולדת מביא עלי כליה. את בלבד יכולה לי, הולך אני!" קוריולאנוס נסוג, ועל פי המסורת נרצח מאוחר יותר בידי הוולסקים. כאות הוקרה לנשים האמיצות, הקים הסנאט הרומי מקדש מיוחד שהיה מיועד לנשים שהיו נשואות רק פעם אחת.
ייצוגיה בתרבות.
ויליאם שייקספיר, כתב מחזה בשם "קוריולנוס". שייקספיר הסתמך בעיקר על פלוטרכוס, ועל כן הוא מכנה את וטוריה "וולמוניה". וולמוניה מתוארת במחזה כשה חזקה, אמיצה ופטריוטית. את אופייה כפי שהוא משתקף במחזה ניתן ללמוד ממשפט שהיא אומרת לכלתה ורגיליה: "לוּ שְׁנֵים עָשָׂר בָּנִים הָיוּ לִי וְאִישׁ אִישׁ מֵהֶם נֶחְמָד וְרָצוּי לְנַפְשִׁי כְבֵן יָחִיד וְכֻלָּם יַחְדָּו יְקָרִים לְלִבִּי כְמוֹ מַרְקיוּס שֶׁלִּי וְשֶׁלָּךְ, כִּי-עַתָּה בָחַרְתִּי בְכָל-לֵב אֲשֶׁר אַחַד עָשָׂר מֵהֶם יָמוּתוּ מוֹת גִּבּוֹרִים לְטוֹב לְאַרְצָם מֵאֲשֶׁר יִהְיֶה הָאֶחָד רוֹדֵף תַּעֲנֻגוֹת רֵיקִים בְּאֶפֶס מַעֲשֶׂה."
בסרט משנת 2011 "קוריולאנוס", גולמה דמותה בידי ונסה רדגרייב.
אופנטו
אופנטו () הוא נהר במחוז פוליה בדרום-מזרח איטליה. אורכו של הנהר הוא 170 ק"מ.
גאוגרפיה.
מוצא הנהר הוא במישור אירפיניה (Irpinia) 715 מ' מעל פני הים, ליד העיר נוסקו (Nusco) בנפת אבלינו. הנהר זורם מזרחה ליד ליוני (Lioni), דרך אגם קונצה ויוצר את הגבול הטבעי בין הנפות אבלינו ופוטנצה, למעט בליטה קטנה של אבלינו ליד קליטרי (Calitri). הוא נשפך אל מפרץ מנפרדוניה.
בחורף נהר אופנטו זורם בעוצמה רבה שמגיעה לעיתים עד כדי שיטפונות. אולם בקיץ זרימתו קלילה להפליא. למרות אורכו ניכר והיקף האגן שלו, הזרימה הממוצעת של המים בשפך הנהר היא נמוכה למדי, פחות מ-15 מטרים מעוקבים לשנייה.
לוקאניה
לוקאניה (ביוונית: Λευκανία בלטינית: Lucania) הוא מחוז עתיק בדרום איטליה באזור בזיליקטה של ימינו.
אטימולוגיה.
ישנן מספר השערות בנוגע למקור השם "לוקאניה" שעל שמו נקראו תושבי המקום "לוקאנים". זה יכול להתפרש כ-leukos (ביוונית: λευκός) היינו "לבן". על פי השערה אחרת השם נגזר מהמילה הלטינית Lucus כלומר "עץ מקודש". ייתכן גם שהשם הגיע מהמילה היוונית "לוקוס" (λύκος) שמשמעותה זאב.
היסטוריה.
המחוז נכבש בידי הלוקאנים בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס. לפני כן יושב החבל בידי עם שכונה "אונוטריאנים", שנטען כי מוצאם מהפלופונסוס. מקומיים אלו נדחקו בהדרגה בידי היוונים שהקימו את מושבותיהם באזור, והגעתם של הלוקאנים זירזה את הכחדתם. הלוקאנים התיישבו בעיקר באזור המרכז, משום שהיוונים השתלטו על החופים.
הלוקאנים הנהיגו משטר דמוקרטי בעריהם, ובזמן מלחמה היו בוחרים דיקטטור. בשנת 298 לפנה"ס הם כרתו ברית עם רומא, והיו פעילים לטובת שני הצדדים במהלך המלחמות הסאמניטיות. בשנת 281 לפנה"ס, נחת פירוס מלך אפירוס באיטליה, והלוקאנים היו מהראשונים לתמוך בו. לפיכך, הם סבלו מנקמה קשה מצד הרומאים לאחר שהסתיימה מלחמת פירוס. בשנת 272 לפנה"ס הם השתעבדו כליל לרומאים. בשנת 216 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, נכבשה איטליה בידי המצביא הקרתגי חניבעל. לוקאנים רבים תמכו בחניבעל, בעוד אחרים התנגדו לו. כתוצאה מכך, הארץ נקרעה נהרסה ונבזזה בידי שני הצבאות, ומעולם לא התאוששה מהמלחמה.
במלחמת בעלות הברית בשנים 90 -89 לפנה"ס שוב חברו הלוקאנים לאויבי רומא, ולחמו ברומא לצד שבטים אחרים, כמו הסאמניטים, ועד מהרה הוכרעו.
לוקאניה בעקבות המלחמה, נטשו היוונים את מושבותיהם, והמלריה אשר החלה פושטת בדרום איטליה, והביאה את המחוז לשפל כלכלי ותרבותי והפכה חלקים גדולים ממנו ליער. בתקופת האימפריה הרומית, אוחד המחוז מבחינה מנהלית עם ברוטיום.
מרכוס מוריס
מרכוס דייוויד מוריס (באנגלית: Marcus David Morris; נולד ב-2 בספטמבר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס מליגת ה-NBA. גובהו של מוריס 2.03 מטרים, והוא משחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. אחיו התאום, מרקיף, משחק גם כן בליגת ה-NBA, עבור מיאמי היט.
קריירת מכללות.
מוריס נולד וגדל בעיר פילדלפיה שבפנסילבניה. בבגרותו למד באוניברסיטת קנזס ושיחק בקבוצתה במשך שלוש עונות (2008-2011), יחד עם אחיו מרקיף. בעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 17.2 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק ונבחר לשחקן המצטיין של מחוז ה-Big 12 ולחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות.
קריירה ב-NBA.
יוסטון רוקטס.
מוריס נבחר בבחירה ה-14 בדראפט 2011 על ידי קבוצת יוסטון רוקטס, כ-5 דקות אחרי אחיו מרקיף שנבחר בבחירה הקודמת על ידי פיניקס סאנס. בעונת הרוקי שלו שותף ב-17 משחקים בלבד, בהם שיחק כ-7.4 דקות וקלע 2.4 נקודות בממוצע למשחק. בעונה הבאה השתפרה תרומתו הממוצעת ל-8.6 נקודות ו-4.1 ריבאונדים ב-21.4 דקות למשחק, בין היתר בשל היעדרותם של הפאוור פורוורדים לואיס סקולה, שעזב את הקבוצה, ופטריק פטרסון שנפצע.
פיניקס סאנס.