מבחינה דמוקרטית, טיעון מרכזי לזכותה של ממשלה עולמית הוא כי רק במסגרתה יתאפשר מימוש הזכות של כל אדם לייצוג שווה ב"ניהול" העולם. יתר על כן, בעידן הגלובליזציה שבו הטכנולוגיות של תקשורת ותחבורה הפכו את העולם לכפר גלובלי אחד, מתעוררת שאלת הניהול שלו: ניתן לומר שעד שתוקם מסגרת מדינית עולמית ניתן לתאר את החברה העולמית כ"אנרכיסטית" במידה מסוימת. כל עוד כל מדינה בודדת נהנית מריבונות מלאה על שטחה ואוכלוסייתה, לקהילה הבינלאומית אין לכאורה לגיטימציה להגן על אינטרסים כלל אנושיים הנמצאים בתחומה של אותה מדינה, כגון הגנה על זכויות אדם מפני פשעי-מלחמה או הגנה על אוצרות טבע מפני ניצול הרסני וזיהום.
מבחינת ההיתכנות הטכנולוגית, אם במשך מאות שנים הצליחו קיסרי רומא לתקשר עם רחבי אימפריה אדירה באמצעות שליחים רכובים על סוסים ואניות, ברור כי בעידן האינטרנט והתקשורת הלווינית אין כיום מניעה טכנולוגית לקיים מסגרת על-מדינית בסדר גודל עולמי.
ואולם המכשול הגדול ביותר העומד בדרכו של רעיון הממשלה העולמית הוא מיעוטם וחולשתם הפוליטית של התומכים בו. בנוסף לכך, תומכי הדמוקרטיה המתגוננת חוששים כי רבים מבני האדם החיים בכוכב הלכת אינם בשלים עדיין לדמוקרטיה, ולכן יהיה זה מסוכן ביותר להיחפז בקידומה של דמוקרטיה עולמית.
בין האנשים הבולטים אשר צידדו ביצירה הדרגתית אך עקבית של ממשלה פדרלית עולמית ניתן לציין את הפילוסוף עמנואל קנט (אשר דן בעניין זה בחיבורו לשלום נצחי משנת 1795), וינסטון צ'רצ'יל, אלברט איינשטיין, ברטרנד ראסל ומהאטמה גנדי.
הרב כלפון משה הכהן שחי בתוניסיה, ומכלוף אביטן שחי במרוקו ניסחו כל אחד בנפרד חזון אוטופי שבמרכזו ממשלה עולמית.
גוריצה
גוריצה (בסלובנית: ND Gorica) הוא מועדון כדורגל סלובני מהעיר נובה גוריצה שבסלובניה. הקבוצה זכתה באליפות ליגת העל הסלובנית בעונות 1996, 2004, 2005 ו-2006, וכן זכתה בגביע הסלובני בעונות 2001, 2002 ו-2014 והייתה סגנית מחזיקת הגביע בעונת 2005. הישג השיא של הקבוצה באירופה היה הגעה לשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, בו הודחה על ידי מונקו.
סמל בוליביה
סמל בוליביה כולל שלט אצולה שסביבו דגלי בוליביה, רובים מסוג מוסקט, ענפי זית וקונדור האנדים.
סביב מגן האבירים העגול ישנה רצועה שבחלקה התחתון עשרה כוכבים, ובחלקה העליון שם המדינה.
בתוך המגן מתואר נוף טיפוסי של הארץ - ברקע הר הסרו ריקו (השוכן בקרבת העיר פוטוסי) שמעליו זורחת השמש, ובחזית למה העומדת במישור ליד עץ ואלומת שיבולים. המישור וההרים מייצגים את פני הארץ של בוליביה, הלמה היא הסמל הלאומי של המדינה, והעץ והשיבולים מסמלים את המשאבים הכלכליים של המדינה.
משני צידי מגן האבירים שלושה דגלי בוליביה מכל צד, וכן שני זוגות רובי מוסקט המסמלים את מאבקה של בוליביה לעצמאות. ענפי הזית מסמלים שאיפה לשלום, והקונדור מסמל הן חירות והן את הנכונות להגן על המדינה.
לעיתים מוחלפים רובי המוסקט בשני תותחים מכל צד.
אן. קיי. גוריצה
גורניק ז'בז'ה
סמל בחריין
סמל בחריין עוצב בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי צ'ארלס בלגרייב, יועץ בריטי של מלך בחריין.
הסמל דומה בעיצובו לדגל בחריין. סביב המגן מצוי זר עלי דפנה.
בעוד שבסמל הנוכחי ישנם חמישה "עמקים" לבנים, בסמל המקורי, כפי שניתן ללמוד בתמונות משנות ה-30, היו ארבעה עמקים, ככל הנראה בשל טעות של היועץ.
עמקים אלה מייצגים את חמשת עיקרי האסלאם.
חומצות חזקות
אל-נהאר
פנופטיקון
ז'אן רנו
חואן מורנו הררה-חימנז (Juan Moreno y Herrera–Jiménez; ב-30 ביולי 1948), המוכר בשם הבמה ז'אן רנו (בצרפתית: Jean Reno), הוא שחקן צרפתי.
ביוגרפיה.
נולד בקזבלנקה שבמרוקו הצרפתית, להורים אנדלוסים (ספרדים) נוצרים-קתולים. היגר לצרפת כשהיה בן 17, כדי ללמוד משחק. לאחר מכן, שירת בצבא צרפת, דבר שהיה חובה אחרי שמשפחתו קיבלה את אזרחותה הצרפתית.
קריירה.
הקריירה של רנו התחילה בתחילת שנות ה-80 בסרטים צרפתיים, והפריצה שלו הגיעה רק בשנת 1988 בסרטו של לוק בסון, "הכחול הגדול". רנו הגיע להכרה בציבור הרחב בסרט אחר של בסון "לאון" משנת 1994, בו כיכב לצדה של נטלי פורטמן בת ה-13, שחקנית מתחילה אז. מאז רנו מוכר בעיקר כשחקן בסרטי פעולה או כדמות קשוחה, בעיקר עקב מבנה גופו גדול הממדים (מתנשא לגובה של 191 סנטימטרים).
בשנת 1995 שיחק בסרטם המשותף של וים ונדרס ומיכלאנג'לו אנטוניוני "מעבר לעננים", לצד אנסמבל שחקנים כמו איירין ג'ייקוב, ג'ון מלקוביץ' וסופי מרסו, ז'אן רנו ומרצ'לו מסטרויאני.
פרט לקולנוע, רנו הוא גם שחקן תיאטרון מצליח בארצות הברית, ושיחק במחזמר המצליח "קאטס".
בשנת 2004 רנו הופיע במשחק הווידאו Onimusha 3: Demon Siege מבית Capcom בתור אחת משתי הדמויות הראשיות.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של שון פן "הפנים האחרונות", לצדם של חאווייר ברדם, שרליז ת'רון, וג'ארד האריס.
פרננדו טורס
פרננדו טורס (בספרדית: Fernando José Torres Sanz; נולד ב-20 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ. הוא שיחק בעיקר במדי אתלטיקו מדריד, במדיה שיחק למעלה מ-18 שנים במחלקות השונות, למעלה מ-300 משחקים רשמיים וכבש למעלה מ-100 שערים. הוא שיחק 110 משחקים במדי נבחרת ספרד הבוגרת, כבש במדיה 38 שערים וזכה עמה ביורו 2008, מונדיאל 2010 ויורו 2012.
ידוע בכינוי "אל ניניו" (בספרדית: "הילד").
קריירה.
כבר בשנת 1989, כשהיה רק בן 5, הצטרף פרננדו טורס לקבוצתו הראשונה, Parque 84. הוא החל לשחק כשוער, אך בהמשך עבר לעמדת החלוץ. בגיל 10 עבר למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד. לקבוצה הבוגרת של המועדון עלה ב-2001, והוא שיחק שם במשך 6 עונות.
טורס החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת ספרד בכדורגל בשנת 2003, במשחק מול נבחרת פורטוגל, אך החל לככב בנבחרת רק בגיל 22, במוקדמות מונדיאל 2006, בו כבש 7 שערים וסיים כמלך השערים של ספרד. במהלך טורניר המונדיאל עצמו כבש טורס 3 שערים, בהם צמד במשחק נגד תוניסיה.
לאחר הטורניר, קבוצות גדולות רבות כגון מילאן, מנצ'סטר יונייטד, צ'לסי וארסנל התעניינו ברכישתו מאתלטיקו מדריד, אך טורס בחר להישאר בקבוצה בה גדל. לאחר עוד עונה בה אתלטיקו לא הצליחה להשיג את מטרותיה, דהיינו, להעפיל לליגה אירופאית או לזכות בתואר כלשהו, עבר טורס ביולי 2007 לליברפול תמורת סכום שיא של 22 מיליון ליש"ט (הרכש היקר ביותר בתולדות המועדון). טורס עצמו השתכר כ-90 אלף ליש"ט לשבוע.
טורס סיים את עונתו הראשונה בליברפול, עונת , עם 33 כיבושים. בכך, שבר את שיאו של רוד ואן ניסטלרוי בתור השחקן הזר שהבקיע את מספר השערים הרב ביותר בעונתו הראשונה בפרמייר ליג, עם 24 כיבושים (ואן ניסטלרוי כבש 23). בקיץ זומן טורס לסגל נבחרת ספרד ביורו 2008. בטורניר הבקיע שני שערים, אחד מהם היה שער הניצחון בגמר מול נבחרת גרמניה, שהסתיים בניצחון 0–1 של ספרד וזכייה בטורניר.
ב-31 בינואר 2011 הושלמה עסקת העברתו לקבוצת צ'לסי לחמש וחצי עונות תמורת סכום שיא, 50 מיליון ליש"ט. טורס קיבל את הספרה 9 על חולצתו איתה שיחק גם בליברפול. טורס כבש את השער הראשון שלו במדי צ'לסי ב-23 באפריל 2011, מול וסטהאם יונייטד בליגה האנגלית, ושבר בצורת שערים שהחלה בינואר 2011. ב-29 באפריל 2012 כבש טורס את השלושער הראשון שלו במדי צ'לסי מול קווינס פארק ריינג'רס בניצחון 1–6.
ביורו 2012 לא הרבה לשחק, אך לבסוף סיים את הטורניר עם שלושה שערים, ובכך היה המבקיע המצטיין של נבחרת ספרד, שזכתה בטורניר בפעם השנייה ברציפות. טורס הבקיע צמד שערים בניצחון על אירלנד בשלב הבתים, ושער נוסף בניצחון על איטליה בגמר. טורס היה לשחקן הראשון שכובש בשני משחקי גמר שונים של הטורניר, ואף זכה בפרס "נעל הזהב", כאשר חלק את תואר "מלך השערים" של הטורניר עם מספר שחקנים נוספים.
טורס כבש את השער הראשון בגמר הליגה האירופית 2013, בו ניצחה צ'לסי 1–2 את בנפיקה ליסבון בדרך לזכייה בתואר.
במונדיאל 2014 כבש שער במשחק השלישי בשלב הבתים נגד נבחרת , אך ספרד הודחה כבר בשלב זה.
ב-29 באוגוסט 2014 הושאל טורס לקבוצה האיטלקית מילאן לשנתיים. ב-27 בדצמבר רכשה מילאן את כרטיס השחקן שלו, ומיד השאילה אותו לקבוצת נעוריו, אתלטיקו מדריד, לשנה וחצי. ב-7 בינואר 2015, ערך טורס את הופעת הבכורה המחודשת שלו במדי אתלטיקו כשהשלים 59 דקות במשחק בראשון במסגרת שמינית גמר גביע המלך הספרדי, בניצחון אתלטיקו 0–2 על ריאל מדריד. ב-15 בינואר 2015, כבש טורס צמד שערי בכורה במדי אתלטיקו בתיקו 2-2 של קבוצתו מול ריאל מדריד במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-5 ביולי 2016 חתם על חוזה קבוע בקבוצה.
ב-9 באפריל 2018 הודיע טורס שיעזוב את אתלטיקו בסיום עונת 2017/2018. באותה עונה זכה טורס בליגה האירופית. במשחקו האחרון באתלטיקו מדריד כבש טורס צמד בתיקו 2–2 מול אייבר.
ב-10 ביולי 2018 חתם טורס בסגאן טוסו מליגת העל היפנית.
ב-23 ביוני 2019 הכריז רשמית על פרישה ממשחק פעיל.
טורס הוא בין אחד משלושת השחקנים היחידים בהיסטוריה של הכדורגל העולמי, יחד עם חואן מאטה ופדרו הספרדי, שזכה בארבעת התארים החשובים בכדורגל האירופי: ליגת האלופות, הליגה האירופית, מונדיאל ויורו.
חיים אישיים.
נשוי לאוללה דומינגס ליסטה מאז 2009. לזוג שני ילדים. ב-2009 הוציא לאור אוטוביוגרפיה בשם "טורס: אל ניניו: הסיפור שלי" ובשנת 2012 הוציא גרסה משופרת המכילה סיפורים נוספים בספרדית מהשנים 2009–2012.
ג'ון קנת גלבריית