אלדרוטי נולד בתל אביב בשנת 1934 לאב ממוצא טורקי ואם אשכנזיה. את לימודי התיכון סיים בשנת 1952 בעיינות, פנימייה ליד נס-ציונה. הוא שירת בצבא הקבע לזמן מה ולאחר חתונתו ב-1958 החליט לעבור עם אשתו לעיירת פיתוח והגיע למגדל העמק, בה עבד כעוזרו של גזבר המועצה הממונה, אברהם זלוסצר. כשהוכרז על בחירות למועצה בשנת 1959, בגיל 25, הוא התמודד בראשות רשימת מפא"י שזכתה ב-5 מתוך 9 מושבים, ומונה לראשות המועצה. אלדרוטי המשיך לכהן בתפקיד, גבר על יריביו גם בארבע מערכות בחירות הבאות לראשות המועצה כשהוא מוביל את המערך לרוב מוחלט במועצה, וכיהן בתפקיד עד לשנת 1977. בשנת 1968 זכה בפרס למינהל ציבורי על תפקודו. באמצע שנת 1969, הוא פרש מתפקידו, אותו העביר לזלוסצר, ועבר לנהל את מפעל בגד עור. אולם בעקבות מחלה של מחליפו הוא שב לכהן בראשות המועצה ולהתמודד שוב על התפקיד, תוך שהוא מבטיח שלא יתפטר באמצע הקדנציה. אלדרוטי המשיך בתפקיד עד 1977, עת התפטר מתפקידו.
במהלך מילוי תפקידו יצר קשרים עם יישובים אחרים בצפון. הוא שלח סיוע לבית שאן ובשנת 1970 הוא נקרא לתווך בסכסוכים בנצרת. אלדרוטי בחר להוביל את מגדל העמק בקו של פיתוח עצמי וראייה חיובית, בניגוד לגישה של עיירות פיתוח אחרות שהתמקדו בהצגת המצב הגרוע ובהצבת דרישות לממשלה.
בכנסת.
בשנת 1965 נבחר לראשונה למרכז מפא"י וב־1971 הקים את מחוז הצפון של מפלגת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית הוא נבחר במקום הראשון של מומלצי מחוז צפון וזכה גם לתמיכה של 16 ראשי ערי פיתוח. אלדרוטי הוצב בדיונים מוקדמים במקום ריאלי באחורי רשימת המערך, אולם לקראת הגשת הרשימה הוזז למקום ה-58 ולא נכנס לכנסת. בשבוע האחרון של הכנסת השמינית (בשנת 1977) כיהן כחבר כנסת מטעם סיעת המערך, לאחר פרישת אהרן יריב. בבחירות לכנסת התשיעית הוא הוצב ברשימת המערך מעבר למקום ה-60.
בניהול.
בדצמבר 1971 נתמנה למנכ"ל עמידר תפקיד בו כיהן, במקביל להיותו ראש מועצת מגדל העמק בתואר. ב-1973, לקראת הבחירות לכנסת השמינית התפטר מהתפקיד בעקבות מועמדותו לכנסת, ושב לכהן כיו"ר מועצת מגדל העמק בפועל. בתחילת 1974 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של החברה ואף נתבקש לעזוב את ראשות מגדל העמק כדי להתמסר לעבודה בחברה, אך הוא התפטר מהתפקיד בשנת 1975 לאחר שגזבר החברה נעצר על מעילה בכספים והועלתה ביקורת על הבקרה על הכספים בחברה.
לאחר חברותו הקצרה בכנסת, ניהל במשך שנתיים את מנהל ”מלווה העצמאות והפיתוח” בארגנטינה, ולאחר מכן שימש במשך שש שנים כמנכ"ל "דיור לעולה". בשנים 1986–1990 היה יו"ר ”תעוש אזורי פיתוח” במקביל לכך שהיה יו"ר הדירקטוריונים של דבר, עם עובד וסיפרי. בשנים 1990–1994 היה יו"ר דירקטוריון השק"ם עד להפרטת החברה. בשנים 1995–1996 כיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה. בתחילת שנות ה-2000 היה שותף ויו"ר בחברת ב.נ.ה – בנייה ניהול והנדסה. כן היה חבר דירקטוריון בחברות גמול, גזית גלוב וספנקריט חולדה.
כן כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של תיאטרון יידישפיל, כחבר הנהלת מחשב לכל ילד וכיו"ר עמותת דיירי הדיור המוגן בישראל.
נכון לשנת 2009 כיהן כדירקטור בשירותי בריאות כללית וחבר הנהלת מרכז יצחק רבין לחקר ישראל.
נפטר ב-13 באפריל 2018.
הנצחה.
על שמו נקרא הרחוב ששמו היה לפני כן "דרך העמק" במגדל העמק.
חיים אישיים.
היה נשוי לזהבה עד למותה ב-2013 ואב לארבעה ילדים. התגורר בנורדיה. בנו, טל אלדרוטי, כיהן כשמאי הממשלתי הראשי.
דרשת ההר
מחנה רבין
מחנה רבין (נקרא בעבר מחנה מטכ"ל 128) על שם רב-אלוף יצחק רבין, הידוע גם בשם "הקריה" בהיותו חלק מאזור הקריה בתל אביב, הוא משכנם של משרד הביטחון, המטה הכללי של צה"ל, ובו מוצב הפיקוד העליון (מצפ"ע, הידוע גם בכינוי "הבור"), מטה חיל האוויר ומטה חיל הים, לשכת דובר צה"ל, לשכת הרב הצבאי הראשי ומטה הרבנות הצבאית הראשית, נציבות קבילות החיילים, נציבות קבילות המילואים, לשכת קצין מילואים ראשי, מפקדת העומק, ספריית המטכ"ל ע"ש רא"ל חיים לסקוב, בית הכנסת המרכזי של מחנה רבין "משכן שלמה" ע"ש הרב הראשי הראשון של צה"ל, הרב שלמה גורן, לשכת ראש הממשלה ועוד. המחנה קרוי ע"ש ראש הממשלה, שר הביטחון והרמטכ"ל לשעבר יצחק רבין.
חלק מהמשרדים שוכנים במגדל המטכ"ל המתאפיין במנחת המסוקים שעל גגו. אחד מסימני ההיכר הבולטים של הבסיס הוא מגדל מרגנית (המבנה הכי גבוה בבסיס), המגיע לגובה 138 מטרים, ובראשו מוצבות אנטנות רבות. בנייתו הסתיימה בשנת 1987.
המחנה נמצא בין הרחובות שאול המלך מצפון, קפלן מדרום, דרך בגין ממזרח ולאונרדו דה וינצ'י ממערב. שמו הראשון של הבסיס, "מחנה מטכ"ל 128", הוחלף בנובמבר 1996 ל"מחנה רבין", שנה אחרי הירצחו.
משרד ראש הממשלה.
במשך 60 שנה שכנה לשכת ראש הממשלה בבית וילהלם אברלה בקריה בתל אביב, מימיו של דוד בן-גוריון ועד אריאל שרון.
בניין 22.
בפברואר 1955 הועברה לשכת הרמטכ"ל לבניין חדש במתחם הקריה. הבניין נקרא בניין 22 וחולק כך שאגפו המערבי שימש את המטה הכללי של צה"ל וחלקו המזרחי את בכירי משרד הביטחון. כיוון שעד לשנת 1967 רוב השנים ראש הממשלה שימש גם כשר הביטחון, לא היה צורך בלשכה עבור שר הביטחון. עם מינוי של משה דיין לשר הביטחון בשנת 1967 הפך הבניין באופן רשמי למשכנו של השר. בשנות ה-60 נוספו לבניין שתי קומות והוקמה חוות אנטנות על גג הבניין.
לאחר המעבר של המטכ"ל ומשרד הביטחון למגדל המטכ"ל (ראו להלן) משמש הבניין את מינהל הרכש. של משרד הביטחון. בספטמבר 2017 שונה שם הבניין ל"בניין שמעון פרס" (פרס עבד בבניין כמנכ"ל משרד הביטחון).
מגדל המטכ"ל.
בעקבות הוראתו של יצחק רבין כשר ביטחון בתחילת שנות ה-90 להעביר את בסיסי צה"ל מחוץ לערים המרכזיות פינו צה"ל ומשרד הביטחון שטח של 70 דונם בחלקה המערבי של הקריה. בתמורה, החל צה"ל בבנית מגדל משרדים בחלקה המזרחי של הקריה. המגדל תוכנן על ידי האדריכל אברהם יסקי. הבנייה החלה בשנת 2000 והבניין נחנך בשנת 2005. הבניין תוכנן להיות בן 14 קומות אך במהלך הבניה הוחלט להוסיף לו שתי קומות ומנחת מסוקים על גגו. שטח הבניין 90,000 מ"ר וגובהו 107 מטר. עלות הפרויקט מוערכת בכמיליארד וחצי ש"ח. הבניין מורכב משני אגפים המכילים את לשכת הרמטכ"ל ואת משרד הביטחון.
מגדל מרגנית.
מגדל מרגנית הוקם בשנת 1987 על ידי חברת סולל בונה על פי תכנון של אדם מזור, אלי פירשט ויוסף אסא. גובהו של המגדל כ-140 מטר ובעת בנייתו היה הבניין השני הגבוה ביותר בישראל. ארבע עשרה הקומות הראשונות של הבניין הן משרדים המשמשים את אגפי המטכ"ל אך רוב גובהו של הבניין הוא "אצבע" בטון שעליה מרפסות הנושאות אנטנות וציוד תקשורת.
מגדלי הכנרית.
מגדלי הכנרית הם שני מבנים בגובה של 18 קומות כל אחד, הניצבים בפינה הצפון-מערבית של הקריה, לאורכו של רחוב לאונרדו דה וינצ'י. המגדל הצפוני הניצב בפינת שדרות שאול המלך ולאונרדו דה וינצ'י הושלם בשנת 2004 וזה שמדרום לו בשנת 2008. שטחם הכולל של המבנים הוא כ-40,000 מ"ר, והם משמשים כמשרדים צבאיים, בין היתר של מפקדת חיל האוויר. בתחילה היה אמור לקום במקום מבנה בודד ובו 36 קומות, אך לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הוחלט להקים תחתיו שני מבנים בני 18 קומות כל אחד.
אנדרטת חללי משרד הביטחון.
בכניסה לבניין משרד הביטחון מצויה אנדרטה לזכרם של עובדי משרד הביטחון שנפלו בעת מילוי תפקידם. מדי שנה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מתקיים במקום טקס זיכרון לזכרם.
תוכניות עתידיות.
בנוסף להעברת חלקים מהקריה לדרום ואל בסיסים אחרים במסגרת פינוי הקריה לעיר הבה"דים, צפויים להבנות חמישה מגדלים נוספים אשר אמורים לשרת את היחידות הנשארות במרכז המדינה. החלק שבין שדרות שאול המלך ושדרות מנחם בגין (המכונה "קרן הקריה") יוחזר לעיריית תל אביב ומבנים ישנים של חיל האוויר, חיל הרפואה, חיל החינוך והנוער, אכ"א (אגף כח אדם), ושל אגף הגיוס יהרסו לצורך העברתם אל אחד המגדלים החדשים שייבנו בתוך הקריה. כמו כן מתוכננים להיבנות מגדלים חדשים עבור מפקדת חיל הים, אגף המודיעין, מפקדת זרוע היבשה (מז"י), מפא"ת, ובכך למעשה לרכז את כל מפקדות צה"ל הפזורות ברחבי הארץ. כל לשכות אלופי הפיקוד ולשכת הרב הצבאי הראשי מתוכננות לעבור אל מגדל מז"י. מגדל נוסף יבנה עבור היחידות הנמצאות בממשק עם גורמים אזרחיים. במסגרת פרויקט השדרוג יבוטל שער דוד ושערי המחנה ישודרגו לשערים אלקטרוניים. מטרתו הסופית של פרויקט הקריה היא לאחד את כל מפקדות צה"ל למקום אחד.
הפוטנציאל האזרחי של פינוי חלק משטח המחנה הוא בניית 2,000 דירות מגורים ומאות אלפי מ"ר למסחר ומגורים, הקמת קניון נוסף והרחבת מתחם שרונה צפונה לתוך הקריה.
כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות שחקני הכדורגל)
כדורגלן השנה בכדורגל האנגלי (באנגלית: PFA Players' Player of the Year) הוא פרס עונתי המוענק על יד התאחדות שחקני הכדורגל באנגליה ובוויילס לשחקן הטוב ביותר בליגה האנגלית.
רשימת הזוכים.
הזוכים בתואר משנת 1974:
לי-לה-לו
לי-לה-לוֹ היה תיאטרון מוזיקלי בתקופת היישוב ובימי ראשית המדינה. התיאטרון העלה 26 הצגות במהלך קיומו. בשלוש השנים בין 1945 ל-1948 הועלו 12 תוכניות. נתן אלתרמן כתב פזמונים ל-19 תוכניות ומשה וילנסקי היה ממלחיניו הבולטים של התיאטרון. אולם "ישה חפץ" ברחוב סמטת-השואבה בתל אביב (לימים קולנוע "מתמיד") היה אולם הבית של התיאטרון.
מייסוד התיאטרון ועד קום המדינה.