רוברט מרקוס אוון (באנגלית: Robert Marcus Owen; 14 במאי 1771 - 17 בנובמבר 1858) היה תעשיין טקסטיל ולשי, פילנתרופ, יוזם רפורמות חברתיות והמייסד של תנועת הסוציאליזם האוטופי. אוון מוכר במיוחד בשל מאמציו לשפר את תנאי העובדים במפעליו, ובשל קידומן של קהילות ניסוייות שיתופיות. בין היתר הוא מוכר בשל הכפר השיתופי ניו לנארק בסקוטלנד שהוקם סביב מפעל הטקסטיל בו השקיע ואשר בסופו של דבר ניהל, והמושבה השיתופית ניו הרמוני אותה הקים ב-1824 באינדיאנה, ארצות הברית - ואשר על אף ששרדה שנתיים בלבד נודעה כבעלת השפעה עמוקה על התנועה הקואופרטיבית ועל התרבות האמריקנית. ב-1828 חזר אוון לבריטניה, התיישב בלונדון והמשיך לפעול כמשפטן לטובת מעמד עובדים. לצד פעילותו בפיתוח הקואופרטיבים ובתנועת האיגודים המקצועיים תמך גם בחקיקת חוקי עבודה להגנה על ילדים והקמת בתי ספר ציבוריים.
חייו המוקדמים.
אוון נולד בניוטאון שבפלך מונטגומרי בווילש כבנם השישי של אן (ויליאמס) ורוברט אוון מתוך שבעה אחים (ששניים מהם נפטרו בילדותם). אביו היה רצען, מוכר כלי ברזל ומנהל סניף הדואר המקומי, ואימו בת למשפחת איכרים מקומית. אוון הצעיר קיבל אך מעט חינוך רשמי, אך היה לקורא נלהב. בגיל 10 עזב את בית הספר ונשלח לסטמפורד בפלך לינקולן לשמש שם כשוליה לסוחר בדים במשך 4 שנים. כמתבגר עבד בחנויות בדים בלונדון, וסביב גיל 18 עבר למנצ'סטר, שם בילה 12 שנים נוספות מחייו, שם עסק גם כן במסחר טקסטיל.
בגיל 10 החל לעבוד בחנות בדים. ב-1788 עבר לעיר מנצ'סטר שם צפה בתהליך תיעוש ופיתוח מהיר, ופתח בית חרושת למכונות טווייה. במנצ'סטר הצליח אוון ופתח מפעל גדול יותר. לאחר מכן התחתן עם בתו של התעשיין דייוויד דייל. לאחר הנישואים רוברט אוון עבר לנהל את המפעל של חותנו בניו לנארק שבסקוטלנד. בתקופת חייו במנצ'סטר, לווה אוון 100 לירות שטרלינג מאחיו ויליאם, על מנת להיכנס לשותפות לייצור גלגלי טוויה, שיטת טווייה חדשה שפותחה באותם הימים. בתוך כמה חודשים החליף את מניותיו בשותפות בשש גלגלי טווייה אותם הפעיל במבנה תעשייה שכור. ב-1792 כשהיה אוון כבן 21 מונה על ידי איש העסקים פטר דרינקווטר למנהל מפעל טווייה פיקנדיילי במנצ'סטר, שהיה בין מפעלי הטווייה הראשונים בעולם שהונעו באמצעות קיטור. לאחר שנתיים, עזב אוון את החברה מרצונו והקים שותפות נוספת עם יזמים נוספים על מנת להקים מפעל חדש במנצ'סטר.
בראשית שנות ה-19 של המאה ה-18 פיתוח את רוח היזמות שלו, את כישורי הניהול ואת השקפותיו המתקדמות. ב-1793 נבחר כחבר בחברה הספרותית והפילוסופית במנצ'סטר, בה דנו בסוגיות של רפורמות חברתיות ובפילוסופיה של הנאורות. הוא היה גם לחבר ועדת הבריאות של מנצ'סטר, שנוסדה ביוזמת תומאס פרסיבל כדי לקדם שיפורים בבריאותם ובתנאי עבודתם של עובדי המפעלים.
נישואין ומשפחה.
במהלך ביקור בסקוטלנד התאהב אוון באן קרולין דייל, בתו של דייוויד דייל, נדבן מגלזגו ובעליו של מפעל טקסטיל גדול, ניו-לנרק. רוברט ואן קרולין נישאו ב-30 בספטמבר 1799, ובנו ביתם בניו-לנרק, אך מאוחר יותר עברו לברקספילד, אף היא בסקוטלנד. לשניים נולדו שמונה ילדים, שהראשון בהם נפטר בילדותו. הנותרים היו ארבעה בנים ושלוש בנות: רוברט דייל (1801-77), ויליאם (1802-42), אן קרולין (1805-61), ג'יין דייל (1805-61), דייוויד פאל (1807-60), ריצ'רד דייל (1809-90) ומרי (1810-32). מאוחר יותר עברו ארבעת בניו של אוון, וביתו ג'יין דייל, יחד עימו לארצות הברית והיו לאזרחיה, ולתושבים קבועים במושבה ניו הרמוני. זוגתו אן קרולין ושתי בנותיו הנוספות אן קרולין ומרי נשארו בבריטניה שם נפטרו בשנות ה-30 של המאה ה-19.
מפעל ניו לנארק.
ביולי 1799 רכשו אוון ושותפיו את מפעל הטקסטיל ניו לנארק מידי חותנו דייוויד דייל, ואוון מונה למנהל המפעל בינואר 1800. לאור הצלחתו בניהול מפעלי הכותנה במנצ'סטר, קיווה אוון להוביל את המפעל על בסיס רעיונות נעלים יותר מאשר הרווח המסחרי גרידא. המפעל הוקם על ידי דייל וריצ'רד ארקוורייט ב-1785, והופעל על ידי כוח המים שבמפלי נהר קלייד, והיה לאחר המפעלים הגדולים בבריטניה. כ-2,000 אנשים הועסקו במפעל או חיו בכפר הצמוד לו והיו תלויים בו, רובם מהאוכלוסיות החלשות ביותר של החברה, מתוכם כ-500 ילדים שהובאו אליה בגילאי 6-7 מבתי עניים ובתי יתומים באיידנבורג וגלאזגו. בהשוואה לתנאי עבודת הילדים בתקופה, היה ידוע דייל כמעסיק רחום שהתייחס לילדים היטב, אך מצבם הכללי של תושבי ניו לנארק לא היה משביע רצון, החינוך וההיגיינה היו רעועים ומרבית המשפחות חיו בדירות בנות חדר אחד, ובמשך השנים פעלו דייל ואוול לשיפור חיי העובדים במפעל.
עד לחקיקתם של שורת חוקי מגן (1831-1887) שחייבו את המעסיקים לשלם לעובדיהם שכר במטבעות המקובלים במדינה, מעסיקים רבים נהגו לשלם לעובדים את מלוא שכרם או את חלקו באמצעות 'אסימונים' או תווים שהיו חסרי כל ערך מוניטרי מחוץ למתחם המפעל והמכולת המקומית. כך יכלו המעסיקים לגבות מעובדיהם גם מחירים גבוהים יותר בעבור הטובין. בניגוד למעסיקים אלו, בחנות בניו לנמרק תחת ניהולו של אוון, נמכרו הטובין במחיר שהיה אך במעט מעל למחירם הסיטונאי, כשהוא מנצל גם את הרכש הגדול שביצע להורדת מחירים - עיקרון שהיווה אחרי כן את הבסיס לפעולתם של מרבית הקואופרטיבים הצרכניים הפועלים מאז ועד היום. האלכוהול נמכר בחנות תחת פיקוח הדוק.
אוון בחן את רעיונותיו החברתיים והכלכליים בניו לנארק, זכה באמונם של עובדיו וראה את השיפור ביעילות המפעל. קהילת ניו-לנארק זכתה גם להכרה ולמוניטין בינלאומי. רפורמטורים חברתיים, אנשי מלוכה ואף הצאר הרוסי ניקולאי הראשון הגיעו לכפר ללמוד על אופן פעולתו ועל אופני החינוך בו. מרבית המבקרים היו אוהדים ביותר לרעיונותיו. יחסיו עם העובדים היו מצוינים וקידמו גם את ביצוע העבודות היטב, בקלות ובלא חיכוכים מיותרים. גם ברמה העסקית זכה המפעל להצלחה גדולה.
אף על פי כן, חלק מפעולתיו של אוון לא מצאו חן בעיני שותפיו העסקיים, והוא נדרש למצוא שותפים חדשים שיקנו את חלקם במפעל ב-1813. המשקיעים החדשים כללו את ג'רמי בנת'ם והקוויקר הנודע ויליאם אלן. שינוי הבעלות אפשר לאוון להעמיק את תחומי הנדבנות שלו, לצד הגברת פעילותו לזכויות עובדים, לצמצום עבודת ילדים ולחינוך חינם. הוא עמד בקשר עם מחוקקים ועם ראשי הממשלה הבריטית לאורך השנים, בכללם רוברט בנקס ולורד ליברפול, ונפגש גם עם מנהיגים אירופיים מחוץ לבריטניה.
ב-1813 פרסם גם את חיבורו 'מבט חדש על החברה או מסות על התגבשות דמותו של האדם'. מסה ראשונה מבין ארבע שכתב כדי להסביר את עקרונות הרפורמה והפילוסופיה הסוציאליסטית שלו. אוון מלכתחילה היה חסיד תורת התועלתנות הליברלית של בת'הם, אשר האמין בשווקים חופשיים, ובפרט כי חופש תנועה וחירות לבחור את מעסיקיהם ישחררו את העובדים מכוחם המופרז של בעלי ההון. עם זאת, גישתו של אוון הייתה רדיקלית מזו, וסוציאליסטית יותר. אוון שהיה דאיסט מתח גם ביקורת על הדת המאורגנת, ובכללה הכנסייה האנגליקנית, ופיתח מערכת אמונות משלו.
הצלחתו הגדולה ביותר של אוון הייתה הקמת מוסדות חינוך לנוער וטיפול בילדים קטנים. הוא היה לחלוץ בתום זה בבריטניה בכלל ובייחוד בסקוטלנד. ב-1818 הקים את 'המכון לעיצוב האישיות' בלנארק, לצד מוסדות ותוכניות חינוכיות נוספות אשר סיפקו חינום חינם והכשרה מלידה עד בגרות. הגישה החינוכית שקידם הייתה שונה מהגישה הסמכותנית שאפיינה את החינוך בתקופתו. הילדים בכפר היו בריאים ושבעי רצון, ותופעות שליליות כשכרון ופשע היו נדירות ביותר. הצלחתו הגדולה ביותר של אוון הייתה הקמת מוסדות חינוך לנוער וטיפול בילדים קטנים. הוא היה לחלוץ בתום זה בבריטניה בכלל ובייחוד בסקוטלנד. הגישה החינוכית שקידם הייתה שונה מהגישה הסמכותנית שאפיינה את החינוך בתקופתו. הילדים בכפר היו בריאים ושבעי רצון, ותופעות שליליות כשכרון ופשע היו נדירות ביותר.
לשיטתו של אוון, דמות האדם מתעצבת על ידי נסיבות שליחיד אין כל השבעה עליהן. כתוצאה מכך, אין לגנות או לשבח את היחיד על התנהגותו או רמתו המוסרית. לפיכך ספר אוון כי הסוד מאחורי תיקון האופי של בני אדם הוא למקם אותם מלכתחילה בסביבה בעלת השפעה חיובית - גופנית, מוסרית וחברתית - החל משלבי חייהם המוקדמים ביותר. גישה זו הייתה הבסיס לרעיונותיו החינוכיים ולניסיונות השיתופיים והנדבניים אותם הוביל. אוון ראה בגישתו זו כגישה 'מדעית', המתבססת על תצפיות, ניסיונות ועיבודן.
ב-1810 החל אוון בקריאה להגבלת יום העבודה ל-8 שעות, והחל ליישם מדיניות זו בניו-לנארק. ב-1817 אימץ אוון את הסוציאליזם וטבע את הסיסמה "שמונה שעות עבודה, שמונה שעות פנאי ושמונה שעות מנוחה". אוון הוזמן על ידי ממשלת בריטניה להמליץ כיצד להקל על מעמד העובדים לאור תקופת השפל שנוצרה בעקבות המלחמות הנאפוליטניות. לשיטתו חלק ניכר מהמצוקה נבע מהתחרות בין העבודה האנושית לבין המכונות. לפיכך המליץ על הקמת קהילות הנושאות עצמן. המודל אותו הציע אוון היה יישובן של קהילות בנות כ-1,200 איש על שטחי קרקע בני 1000-1500 דונם. הצעתו כללה מגורים משותפים וכן מטבחים ציבוריים וחדרי אוכל (ייתכן וגודל קהילות אלו הושפע מגודל הקהילה בניו-לנארק). על פי הצעתו יש לדאוג למשפחות לדירות פרטיות כדי שיוכלו לטפל בילדים עד גיל 3. לאחר מכן יהיו הילדים תחת טיפול קהילתי וההורים יוכלו לבלות עימם במשותף בארוחות ובזמנים נוספים. עוד הציע אוון כי יחידות סוציאליסטיות אלו יתחברו ביניהן ליצירת מחוזות, פלכים ומערכות שיכוונו וידריכו את פעולתן. לשיטתו צורת ארגון חדשה זו צפוי הייתה להיות הנכונה ביותר, 'מוסר עולמי חדש'.