הנקבה נחצבה על ידי שתי קבוצות של חוצבים, אחת יצאה מקצה של תעלה 6 מצפון לכוון דרום ונפגשה עם קבוצת חופרים שהחלה את עבודתה בצד הדרומי של הנקבה וחצבה לכוון צפון. בנקודה מסוימת מתחילה המנהרה להתפתל ומופיעות שתי שלוחות צדדיות שככל הנראה משקפות ניסיונות כושלים לשינוי כוון חפירה על מנת לחבור לקבוצת החופרים הצפונית, לאחר שינוי כיוון של שתי הקבוצות נפגשו החופרים ותיאור פגישתם הדרמטי תואר בכתובת השילוח. עד היום מתקשה המחקר להסביר את חציבת הנקבה ללא שימוש בפירים אנכיים, דבר שהצריך חפירה ללא אספקת אוויר ומבלי שניתן יהיה לפנות את חומר החציבה בקלות. לפי חישובי ונסן נחצבו 650 מטר מעוקב של סלעים במהלך 250 ימי חציבה (בהם לא כלול הזמן הנדרש לפינוי פסולת החציבה).
בתי קברות.
היהודים בירושלים של תקופות הבית הראשון והשני נהגו לקבור את מתיהם מחוץ לעיר. הנקרופוליס שנוצר מתוצאה מכך מקיף את העיר מכל רוחותיה, ולעיתים מגיע אף למרחק של מספר קילומטרים. מרבית הקברים הם בצורה של מערות קבורה משפחתיות. ריכוזים גדולים של קברים ניתן למצוא במקומות הקרובים לגבולות העיר בזמן חציבת המערה, או שהמסלע שלהם היה נוח במיוחד לחציבה. בשוליו המערביים של הר הזיתים התקבצו שני גורמים אלה יחד, ואכן, נחצבו בו עשרות רבות של מערות קבורה. בתקופת בית ראשון התרכזו רוב המערות בחלקו הדרומי של רכס הר הזיתים, אל מול עיר דוד.
היום מוכרות לארכאולוגים כ-130 מערות קבורה מבתי הקברות מימי בית ראשון, ומאחר וירושלים של בית ראשון דלה בממצאים מהווים הקברים את הממצא העיקרי. הקברים משקפים את אופייה ואף את הסגנון והאדריכלות של המבנים מהם לא נותר זכר. הקברים מרוכזים ברובם בשלושה בתי קברות - בכפר השילוח (עיר המתים המזרחית), מצפון לשער שכם (בית הקברות הצפוני), ובגיא בן הינום (בית הקברות המערבי). על פי הערכתו של החוקר מגן ברושי חיו בירושלים של המלך יאשיהו במאה ה-7 לפנה"ס כ-20,000 תושבים ומעריכים כי בתקופת מלכות בית דוד נקברו בירושלים כ-200,000 מתים. מיעוטם המבוטל של קברים מימי בית ראשון נחשף, ממצא העומד גם מול ממצאים גדולים בהרבה ממערות הקבורה מימי בית שני (כ-900 מערות קבורה).
מצבות נחל קדרון.
מצבות נחל קדרון הוא שם קיבוצי שניתן לקבוצת מבני קבורה מפוארים הניצבים בנחל קדרון, למזרחה של העיר העתיקה והר הבית. המצבות הן מהמבנים העתיקים הבולטים בירושלים, ומשכו את תשומת לבם של מרבית הנוסעים, אולם התיאור בעל האופי המחקרי-מדעי קיים רק החל מן המאה ה-19, עת כתב אדוארד רובינסון את ספרו בשנת 1841. בשנות הארבעים, טרם מלחמת העצמאות חקר נחמן אביגד את המצבות לעומק, ובשנת 1952 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו לסנאט האוניברסיטה העברית. גרסה מורחבת של את סקירותיו ומסקנותיו התפרסמה שנתיים לאחר מכן, בספרו מצבות קדומות בנחל קדרון.
קבר יהו אשר על הבית.
קבר ...יהו אשר על הבית הוא שמה הנוכחי של מערת קבורה מסוף ימי בית ראשון כשעליה כתובת בכתב עברי עתיק. המערה מצויה במדרונו המזרחי של נחל קדרון בירושלים, בין בתי הכפר סילואן (כפר השילוח), כשישים מטר דרום-מערבית לקבר בת פרעה. המערה והכתובת נתגלו על ידי הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו בשנת 1870.
כשמונים שנה לאחר הגילוי העלה חוקר ארץ ישראל נחמן אביגד הצעה לקריאה אפשרית של הכתובת הגדולה וזו הצעתו:
זיהוי הנקבר במערה בתור אדם המחזיק בתואר "אשר על הבית", דהיינו ראש השרים בבית המלוכה, מחייב את קביעת שנת 586 לפנה"ס, שנת גלות בבל בזמנו של מלך יהודה האחרון, צדקיהו, כתיארוך האפשרי המאוחר ביותר של הכתובת.
קבר בת פרעה.
קבר בת פרעה הוא המפורסם שבקברי בית ראשון הפזורים בכפר השילוח, ומן היחידים שבהם שאינו מערת קבורה, אלא נחצב כמבנה מונוליתי. "קבר בת פרעה" הוא שם מודרני שניתן לו, בהשראת המוטיבים המצריים באדריכלותו, ועל שם אשת שלמה הראשונה.
הקבר המרובע אינו בנוי, אלא הוא מונוליט החצוב בסלע, מידותיו הן כ-5.5x6 מטרים וגובהו מעט פחות מ-4 מטרים. מעל המונומנט התנוסס בעבר גג בצורת פירמידה שהוסר מאוחר יותר, מעל כרכוב מצרי הקיים עדיין. שרידי הפירמידה התגלו על ידי נחמן אביגד, שגם תיארך את המונומנט לתקופת בית ראשון.
כתף הינום.
כתף הינום הוא אתר ארכאולוגי ובו מערכת מערות קבורה המתוארכות לימי בית המקדש הראשון. האתר שוכן בירושלים, למרגלות הכנסייה הסקוטית, כנסיית אנדראס הקדוש, בצמוד למרכז מורשת בגין. מערות הקבורה שנתגלו דומות זו לזו בתבניתן. באתר נחשפה קבוצה של שבע מערות, חמש מערות של חדר קבורה יחיד, ושתי מערות מרובות חדרים: חדר גדול, חצוב כולו בסלע, וממנו ניתן לגשת לחדרים קטנים יותר, חצובים אף הם בסלע האם. בכל חדר ישנם דרגשים חצובים, עליהם הונחו המתים, ומתחתם בור גדול, אליו נאספו העצמות לאחר פרק זמן של כשנה. תקרתן של רוב המערות התמוטטה במהלך ההיסטוריה, ורוב הבורות נתגלו ריקים עקב שוד קברים.
לוחיות ברכת כהנים.
הממצא המרשים ביותר שנתגלה במאספה הוא שתי לוחיות כסף זעירות שנמצאו גלולות היטב. פתיחת המגילות התעכבה במשך שלוש שנים עד שנמצאה טכנולוגיה מתאימה לפתיחת המגילות ללא שיזוקו, עם פתיחתן נמצא כי הן מכילות שורות חרוטות בכתב האלפבית העברי העתיק, המשלבות בתוכן גרסה מקוצרת של ברכת הכוהנים המוכרת מן המקרא. זהו הממצא הארכאולוגי היחיד מהתקופות המשוערות לחיבור המקרא, והממצא הקדום ביותר של טקסט מקראי.
סביבות ירושלים.
ירושלים של בית ראשון הייתה לא רק לעיר בירה ומרכז דתי אלא גם מרכז עירוני להינטרלנד חקלאי ובו עשרות יישובים שקיימו מערכת יחסי גומלין כלכליים עם ירושלים. העיר שימשה שוק עיקרי לתוצרת חקלאית ומרכז שירותים מנהלתיים. סביב העיר נתגלו בחפירות לאורך השנים ובעיקר לאחר הפיתוח המואץ בעקבות איחוד ירושלים שרידי יישובים שחלקם פעל לאורך תקופות ארוכות וחלקם נסקר אך לא נחפר. בסך הכל נסקרו ונחפרו 82 אתרים סביב ירושלים החל מאתרים של יישובים גדולים יחסית אך חלקם מצדים, מבנים בודדים, מתקנים חקלאיים, מגדלי שמירה ורגמים.
אתרים מרכזיים.
סביב ירושלים נתגלו תלים גדולים יחסית ששימשו, ככל הנראה, כמרכזים מנהלתיים וחקלאיים.
רמת רחל.
אתר העתיקות של רמת רחל ממוקם על גבעה גבוהה ליד הקיבוץ. בשנים 1959–1962 נערכו במקום חפירות ארכאולוגיות על ידי הארכאולוג יוחנן אהרוני, ונתגלו שכבות מכמה תקופות. הממצאים החשובים ביותר שייכים לארמון המיוחס על ידי החופר לאחד ממלכי יהודה האחרונים, ומתוארך על ידי החופר למאות השמינית-שביעית לפני הספירה. אהרוני זיהה את המקום כבית הכרם, אחד המקומות שבהם הדליקו משואות בסוף ימי בית ראשון. באתר נמצאו יותר ממאה חותמות מן הסוג הידוע בשם "למלך", חותמות הטבועות על כדי אחסון (פיטסים), המיוחסים לשכבת הבנייה הראשונה באתר. החותמות מעידות על חשיבות המקום כמרכז אדמיניסטרטיבי של ממלכת יהודה.
תֵּל אֶל פוּל.
תל אל פול הוא שמו של תל בצפון ירושלים, בין השכונות פסגת זאב, שועפאט ובית חנינא. האתר מזוהה כעיר המקראית גבעה שהייתה העיר הראשית של שבט בנימין וידועה במקרא גם בשמות אחרים: "גבעת בנימין", "גבעת שאול", "גבעת האלוהים", "גֶבַע" ו"גֶבַע בנימין". בתל נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות אך הוא לא נחפר באופן יסודי אלא במקטעים שאפשרו הרכבת תמונה כללית על ההיסטוריה של העיר וביצוריה והרכבת כרונולוגיה של ההתיישבות על התל בימי קדם. חפירה ראשונה נערכה בשנת 1923 על ידי הארכאולוג ויליאם אולבריט. בחפירה נתגלו ממצאים מתקופת ההתנחלות, השופטים וימי מלכות שאול, מלכי יהודה ותקופת בית שני. בחפירות נתגלו, בין היתר, מבנים מן המאה ה-9 לפנה"ס מתקופת ממלכת יהודה. בין המבנים שנחשפו: מגדל תצפית וחומה חיצונית. יש המתארכים את הריסת המצודה - לימי מסע סנחריב.
נבי סמואל.
נבי סמואל הוא אתר גדול יחסית, המזוהה במסורת עם מצפה. השרידים הקדומים ביותר שנתגלו באתר מיוחסים לתקופת בית ראשון, ובהם מבני מגורים שנשתמרו לגובה של 2 נדבכים, מאגר מים גדול ובסמוך אליו נמצאו טביעות "למלך", "יהד" על ידיות קנקנים מן המאה ה-7 - 6 לפסה"נ, וחרפושית מצרית המיוחסת לשושלת ה-26 במצרים, ערב חורבן בית ראשון. בחפירות הארכאולוגיות נחשפה שכבת חורבן, המתוארכת לשלהי ימי הבית הראשון.
חרבת אל בורג'.
שרידי יישוב שלא נחפר באופן יסודי נמצא בשכונת רמות אלון בירושלים על תל בגודל של 60 דונם. על המדרון הפונה לצפון מזרח. בחפירה נחשפו שרידי יישוב מתקופת בית ראשון שגודלו מוערך ב-40 דונם ובו שרידי מבנים, בורות מים ומתקנים חקלאיים שונים.
מוצא.
מזוהה עם העיר מֹּצָה המקראית. ושרידי יישוב נמצאו בסמוך לבית הכנסת העתיק מוצא, מדובר ביישוב מתקופת בית ראשון ששטחו היה כ-25 דונם ובו נחשפו שרידי מחסנים ומבנים.
חרבת עלמית.
חרבת עלמית הנמצאת בסמוך ליישוב המודרני עלמון שמות אלו נגזרים משמה של עיר תנכית בנחלת שבט בנימין בשם "עלמון" או "עלמות" ומופיע כ"עילמון" במפת מידבא. האתר הארכאולוגי יושב על שתי כיפות בשטח של 70 דונם. על הכיפה הדרומית-מערבית נמצאו שרידי מבנים, מערות מגורים, מתקני אחסון, בורות מים וקברים, באתר שרידים ליישוב שהחל בתקופת בית ראשון ואוכלס לסירוגין עד לתקופה העות'מאנית.
ענאתא.
הכפר ענאתא מזוהה עם ענתות המקראית. על מרבית שטחו של הכפר נמצאים שרידים ליישוב גדול שהחל לפרוח בתקופת בית ראשון וכולל שרידי מבני מגורים ומתקנים חקלאים.
חיזמה.
הכפר הפלסטיני חיזמה יושב על תל קדום שהיה פעיל ביותר בתקופת בית ראשון. חיזמה מזוהה עם העיר המקראית בֵּית עַזְמָוֶת. במקום קיימים שרידי מבני מגורים, בורות מים ומתקנים חקלאיים וכן מחצבות שסיפקו חומרי בנייה.
רגמים.