שגרירות ספרד בתימן נחנכה באפריל 2006. פתיחה זו ביקשה להגביר את היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות, תוך מיקוד של שיתוף פעולה כזה בהיבטים מסוימים:
יחסים כלכליים.
אין חברות ספרדיות שפועלות בתימן, אם כי כמה חברות רב לאומיות קיימות בשוק באמצעות חוזי הפצה. התחומים המבטיחים ביותר עבור חברות ספרדיות הם, ללא ספק, תשתיות, נגזרות דיג ופיתוח ותחומי תיירות ושיקום. תחום שאינו מנוצל כלל ואולי מעניין עבור חברות ספרדיות הוא של אנרגיה מתחדשת. אנרגיה סולארית אינה מנוצלת בתימן ותהווה נישה עסקית חשובה בתקופה זו של נפילה דרסטית בייצור הנפט.
בשנת 2011 חתמה החברה, "The Valencian Machinist" על חוזה להתקנת חמש מגדלורים באיי ים סוף. כמו כן, כמה חברות הראו את התעניינותן להשתתף בתחרויות עבודות שונות עבור ממשלת תימן: באופן ספציפי, הפרויקטים של תחנת כוח הרוח מוקה, הנחת רשת מתח גבוהה, העבודה וההתניה של הטרמינל החדש של נמל התעופה הבינלאומי צנעא ומערכת התקשורת הפנימית של משרד הפנים.
קסדייה
קסדייה (בספרדית: Quesadilla) היא מנה מקסיקנית המורכבת מטורטייה הממולאת בגבינה ולעיתים גם בבשר, ירקות ותבלינים. לצד הקסדייה נהוג להגיש רוטב סלסה, גואקמולה ושמנת חמוצה. מסורתית, הטורטיה עשויה מקמח תירס, אך במספר מקומות נהוג להשתמש גם בקמח חיטה. נהוג להכין קסדייה הן באמצעות שתי טורטיות שביניהן שכבה של גבינה והן באמצעות טורטייה אחת הממולאת בגבינה ומקופלת במהלך הבישול.
אטימולוגיה.
מקור המילה קסדייה הוא המילה הספרדית לגבינה – queso (קסו). ייתכן כי המילה קסדייה היא המילה Queso בתוספת מנגנון הקטנה. לפי תאוריה נוספת קסדייה היא הלחם בסיסים של המילה הספרדית לגבינה ושל המילה טורטייה (queso + tortilla).
היסטוריה.
הקסדייה מגיעה ממקסיקו הקולוניאלית. בקרב האוכלוסייה האצטקית נהוג היה לאכול טורטייה מקמח תירס במילויים שונים. עם הגעת הקונקיסטאדורים לאמריקה האוכלוסייה המקומית נחשפה למוצרי חלב, וכך השתלבה הגבינה בתוך הקסדייה המסורתית.
ג'ון-מייקל אקר
ג'ון-מייקל ויליאם אקר (באנגלית: Jon-Michael William Ecker; נולד ב-16 במרץ 1983) הוא שחקן טלוויזיה אמריקאי-ברזילאי. אקר שיחק בסדרות אמריקאיות ומקסיקניות רבות ומוכר לצופים מהסדרות "נרקוס" ומלכת הדרום.
ביוגרפיה.
אקר נולד בסן מרקוס, טקסס בארצות הברית, לאם אמריקאית ולשחקן הברזילאי גיא אקר. הוא גדל בטקסס ושם קיבל תואר ראשון בלימודי ביולוגיה בתחום הגנטיקה מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. לאחר מכן, עבר למקסיקו סיטי כדי לפצוח בקריירת משחק. את הקריירה שלו החל באמריקה הלטינית עד ל-2014, אז חזר לארצות הברית כדי לעבוד בתעשיית הקולנוע האמריקאית.
ניקולאי צ'רפנין
ניקולאי ניקולאייביץ' צ'רפנין (ברוסית: Николай Николаевич Черепнин; 3 במאי 1873 – 26 ביוני 1945) היה מלחין, פסנתרן ומנצח רוסי. נולד בסנקט פטרבורג והיה תלמידו של ניקולאי רימסקי-קורסקוב בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. הוא ניצח על העונה הראשונה בפריז של הבלט רוס של סרגיי דיאגילב.
ביוגרפיה.
ניקולאי צ'רפנין נולד בשנת 1873 לרופא מפורסם ועשיר, שנשא אותו שם. לניקולאי האב היו מהלכים בחוגי עלית של אנשי רוח ואמנים, בהם פיודור דוסטויבסקי ומודסט מוסורגסקי. אמו של ניקולאי הבן מתה בינקותו, ועם נישואיו השניים של אביו, הוחלפה באם חורגת, שהביעה כלפיו רגשות מעורבים. בילדותו, נהג אביו של ניקולאי להכותו באופן קבוע ואכף עליו קוד כללי של משמעת חמורה.
בצו אביו, למד ניקולאי משפטים, אך במשך שנות לימודיו עסק בקביעות בהלחנה. בשנת 1895 סיים את לימודיו וקיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת סנקט פטרבורג. ב-1898, קיבל תואר בהלחנה בהנחיית רימסקי-קורסקוב ותואר בפסנתר. כשרונותיו והמעמד הגבוה של משפחתו הקנו לו משרה כמורה לתזמורת בקפלת החצר בשנת 1899. במשך שש שנים לימד שם ואחר שב לקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג ללמד שם. במהלך 13 שנות עבודתו שם (מ-1909 ואילך כפרופסור) לימד תלמידים רבים שעשו להם שם בהמשך, בהם סרגיי פרוקופייב, אלכסנדר גאוק, יורי שאפורין ואחרים.
בשנת 1902 התמנה למנצח הקבוע של "הקונצרטים הסימפוניים הרוסיים" ובהמשך נתן הופעות אורח עם האגודה המוזיקלית הרוסית, האגודה הפילהרמונית של מוסקבה, וכן ניצח על תיאטרון מריאינסקי בשנים 1906 עד 1909. כחבר בחוג בליאייב, ב"חוג המוזיקה העכשווית" (Kruzhok sovremennoy muzïki), ועבד עם תנועת "עולם האמנות" (Mir iskusstva). צ'רפנין היה ידידו של המוזיקולוג אלכסנדר אוסובסקי.
ב-1907, בתקופת עבודתו בקונסרבטוריון, כתב את יצירתו המפורסמת ביותר, אולי, הבלט Le Pavillon d'Armide. כעבור שנתיים, ניצח צ'רפנין על הבלט בהצגת הבכורה של בלט רוס האגדי של דיאגילב. הוא ניצח על כל העונה הראשונה וחזר פעמים רבות במהלך חמש השנים הבאות. הוא ניצח על הופעות של הבלט רוס בברלין, מונטה קרלו, פריז, רומא ובית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. נוסף לעבודתו כפרופסור ולמחויבותו לבלט, גם התמנה ב-1908 למנצח של תיאטרון מריאינסקי. בתפקידו זה, ניצח על הבכורה הפריזאית של האופרה "תרנגול הזהב" מאת רימסקי-קורסקוב.
משנת 1905 עד 1917, עמד צ'רפנין בראש הקונסרבטוריון של סנקט פטרבטורג, שם הורה ניצוח. ב-1918 הוזמן לקבל עליו את משרת מנהל הקונסרבטוריון הלאומי של טיביליסי, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. לאחר הכיבוש הסובייטי של גאורגיה ב-1921, היגר לפריז ושם חי עד סוף חייו. בתקופה זו בצרפת, עבד עם אנה פבלובה ולהקת הבלט שלה כמלחין ומנצח (1924-1922) ויצא לסיורי הופעות ברחבי אירופה וארצות הברית, אך ב-1933 הפסיק את קריירת הקונצרטים שלו עקב הידרדרות בשמיעתו. ב-1925 ייסד את הקונסרבטוריון הרוסי בפריז וכיהן כמנהלו במשך מספר שנים (1929-1925 ו-1938–1945). ב-1926 התקבל כחבר בבית ההוצאה בליאייב, שם נבחר לכהן כנשיא מ-1937 עד מותו ב-1945.
ניקולאי צ'רפנין היה אביו של המלחין והפסנתרן אלכסנדר צ'רפנין וסבם של סרגיי ואיוואן צ'רפנין.
הקונפדרציה הפרואנית-בוליביאנית
רכס הוואיוואש
רכס הוואיוואש (Huayhuash) הוא רכס הרים שמהווה חלק מהרי האנדים בפרו. הרכס ממוקם באזור מפגש המחוזות אנקאש , לימה ווואנוקו . ככל הנראה מקור השם וואיוואש בשפה קצ'ואה, מהמילה waywash שפירושה סמור, או מהמילה waywashi שפירושה סנאי. ב-2002 הרכס הוגדר כשמורת טבע.
גאוגרפיה.
רכס הוואיוואש עובר מצפון לדרום ואורכו 30 ק"מ לערך. ברכס שבעה הרים שגובהם מעל 6,000 מטרים, ביניהם הר ירופאחה , שגובהו 6,635 מטרים והוא ההר השני בגובהו בפרו. הר ידוע נוסף, בגובה 6,345 מטרים, הוא הסיולה גראנדה , שהתפרסם בספר Touching the Void של מטפס ההרים ג'ו סימפסון . הרכס מהווה חלק מקו פרשת המים של יבשת דרום אמריקה. המשקעים במדרון המזרחי זורמים מזרחה לנהר מרניון, אחד משני יובליו העיקריים של האמזונאס. המשקעים במדרון המערבי זורמים לכיוון האוקיינוס השקט דרך נהר פאטיוילקה (Pativilca) ויובליו. ברכס מצויים אגמיים קרחוניים רבים.
הרכס מאוכלס בדלילות. ישנם בתי חווה מעטים, רובם נמצאים עד גובה 4,000 מטרים (קו השלגים עובר בגובה 4,800 מטרים לערך). העיירות הקרובות ביותר לרכס הן צ'יקיאן (3,400 מטרים) וקאחאטאמבו (3,375 מטרים). מצפון לרכס עוברת דרך לא סלולה ששימשה את פעילות הכרייה באזור ומגיעה עד לגובה 4,750 מטרים. בשנת 2002 משרד החקלאות הפרואני הכריז על האזור כשמורת טבע ואסר על כרייה ושאר פעולות כלכליות באזור.
תיירות.
הרכס ידוע כאזור טרקים פופולרי. הטרק המקובל הוא טרק מעגלי בשם Huayhuash Circuit. הטרק לוקח 8-10 ימים, תלוי במסלול שבוחרים. רוב ההליכה ואתרי הלינה נמצאים מעל קו העצים שעובר ב-4,000 מטרים ובהתאם הנוף הררי ודליל בצמחייה. הטרק עובר לצד אגמיים קרחוניים ומעיינות חמים. ניתן לראות מגוון בעלי חיים, ביניהם קונדורים, למות, אלפקות, וויסקאשות. מקובל ללכת את הטרק בחודשי החורף היבשים, מאי - ספטמבר. נקודות המוצא לטרק הן העיר ואראס והעיירה קאראס (Caraz) שמצפון לרכס. העיירה צ'יקיאן נחשבה בעבר נקודת הכניסה לרכס. כיום ניתן להיכנס ברכב פנימה לתוך הרכס ולהגיע עד לכפר יאמאק (Llamaq, גובה 3,300 מטרים) ולאתר הלינה Cuartelwain. טרק אחר, מאתגר יותר, הוא ה-Alpine Circuit. טרק זה, שעובר קרוב יותר לפסגות הרכס, לוקח 8-10 ימים וכולל טיפוס מצוקים והליכה על גבי קרחונים.
סטניל דה לאס בודגאס
סטניל דה לאס בודיגאס או סטניל דה לאס בודיגס (בספרדית: Setenil de las Bodegas) היא עיירה ורשות מקומית במחוז קדיס, שבספרד.
העיירה נודעת בבתי המגורים שלה שנבנו מתחת לצוקי הסלע ולסלעים שמעל נהר גואדלפורקון.
העיירה ממוקמת לאורכו של ערוץ הנחל הצר. כמה מבתי העיר שנבנים בתוך קירות הסלע של הערוץ עצמו, שנוצרו על ידי הגדלת מערות טבעיות או ניצול סלעים התלויים מעל הקרקע והוספת קיר חיצוני (ראו מטה בגלריית התמונות).
כמו כן סטניל נודעת במוצרי הבשר המיוצרים בה, במיוחד נקניקיות צ'וריסו וצ'רדו (נקניקיות בשר חזיר), המיוצרת מבשר החזירים אותם מגדלים על הגבעות שסביב העיירה.
כמו כן העיירה ידועה במאפים ("pasteles") המיוצרים בה, וכאתר תיירות בה ברים ומסעדות הנחשבות כטובות ביותר באזור.
היסטוריה.
במערות שסביב העיר יש עדויות להתיישבות פרה-היסטורית, מהתקופה הנאוליתית.
האתר היה מיושב קודם לפלישה הרומית לאזור במאה ה-1.
מקורה של העיירה המודרנית, בעיירה מורית מבוצרת שהייתה ממוקמת על צוק הסלע המשקיף על עיקול חד בנהר ריו טרחו (Rio Trejo) צפונית מערבית לעיר רונדה. המצודה נבנתה ככל הנראה בתקופת אל-מוואחידון, במאה ה-12.