כשהיה בן 17 היגרה משפחתו של אולריך לקליפורניה שבארצות הברית, כדי לחפש סוכן ומאמן טוב עבור הטניסאי העולה. בקליפורניה חל שינוי בתחומי עיסוקו של אולריך והוא פיתח אהבה אחרת - רוק כבד.
אולריך החל ללמוד תופים, ובשנת 1981 הוא פרסם מודעה בעיתון מקומי באזור לוס אנג'לס שהוא מחפש להקים הרכב מטאל. למודעה ענה ג'יימס הטפילד וביחד השניים יסדו את להקת מטאליקה. מטאליקה היא אחת הלהקות המוערכות והמצליחות ביותר בעולם בתחום הרוק והמטאל מאז שנות השמונים, אולריך והטפילד הם הכותבים והמלחינים העיקריים של השירים של מטאליקה.
לאחר שהיגר לארצות הברית, הקים את מטאליקה והפך לכוכב מטאל, שמר אולריך על קשר עם חברו פטרסון מדנמרק, שבינתיים הפך בעצמו לכוכב מטאל, כסולנה של להקת מרסיפול פייט, ותחת הכינוי "קינג דאיימונד". בשנת 1998, במסגרת האלבום Garage Inc.‎, אף הוציאה מטאליקה מחרוזת של גרסאות כיסוי לשיריה של מרסיפול פייט.
חיים אישיים.
כיום אולריך נשוי בפעם השלישית, לדוגמנית האמריקאית ג'סיקה מילר אשר נשואה לו משנת 2015. אולריך התחתן לראשונה בשנת 1988 עם בריטית בשם דבי ג'ונס, הנישואים נמשכו שנתיים בלבד עד שנת 1990. בשנת 1997 הוא התחתן עם סקיילר סטנסטיין, מנישואים אלו נולדו לאולריך שני בנים, בני הזוג התגרשו ב-2004. באותה שנה אולריך התחיל במערכת יחסים עם השחקנית הדנית קוני נילסן, זוגיות שנמשכה שמונה שנים. ממערכת היחסים שלו עם נילסן לאולריך יש בן שנולד בשנת 2007.
ציוד.
לארס הוא חובב גדול של תופים מתוצרת טאמה, מצילות זילדג'יאן ועורות תופים של רמו. לעיתים נדירות הוא נראה מתופף על תופים ממותגים אחרים. באולפני ההקלטות השתמש לארס בתופים של לודוויג, גרטש ובמצילות של סביאן. לארס מנגן עם מקלות תופים מדגם שפיתחה עבורו חברת Ahead.
נבחרת ליכטנשטיין בכדורגל
נבחרת ליכטנשטיין בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ליכטנשטיין.
נבחרת ליכטנשטיין נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר באופ"א, והיא מעולם לא העפילה לטורניר גמר כלשהו.
נבחרת ליכטנשטיין קיימה את משחקה הרשמי הראשון ב-1982 נגד שווייץ, והפסידה בתוצאה 1:0.
שנתיים לפני כן, קיימה הנבחרת את משחקה הראשון, כשסיימה בתיקו 1:1 מול מלטה, אולם משחק זה אינו נחשב למשחק רשמי.
ב-13 באוקטובר 2004 השיגה הנבחרת את ניצחונה הגבוה בהיסטוריה והראשון במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורגל, כשהביסה את נבחרת לוקסמבורג בתוצאה 4:0, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006.
ארבעה ימים לפני כן, הדהימה ליכטנשטיין את פורטוגל כשסיימה מולה בתיקו 2:2 בואדוץ, ובכך קטעה רצף של 20 הפסדים רצופים במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורגל. ב-3 ביוני 2011 חוללה הנבחרת הפתעה, כשהשיגה ניצחון נדיר 2-0 מול נבחרת ליטא במסגרת בית ט' של מוקדמות יורו 2012.
שחף (פירושונים)
רובים חיידקים ופלדה
מועצת האלקטורים
עין גנים
עין גנים הוא מושב פועלים שהוקם בשנת 1908, ובשנת 1939 הפך לשכונה ורחוב בפתח תקווה. מצוי כ-50 מטרים מעל פני הים. מקובל להגדיר את עין גנים כמושב הפועלים הראשון.
מקור השם.
שם המושב נועד לתאר את אופיו כעיר גנים ורווחה עבור הפועלים שיועדו להתיישב במקום. מקור השם הוא בעין גנים (אתר מקראי), המוזכר בספר יהושע ( / ).
היסטוריה.
מושב עובדים.
אנשי העלייה השנייה היו בעיקרם חסרי אמצעים שהתפרנסו בדוחק כפועלים. גורמים שונים ניסו לאפשר להם להתיישב על האדמה כדי שיוכלו להתפרנס ממנה באופן עצמאי ביגיע כפיהם. הרצון היה לבנות מודל אחר מזה של בני העלייה הראשונה שהקימו אחוזות גדולות בהם הם העסיקו פועלים, שהמבקרים ראו בה "תגרנות בקרקעות". עד תחילת 1909
נעשו ארבעה ניסיונות התיישבות של פועלים, בחוות כנרת, באר יעקב, כפר סבא ועין גנים.
המושב הוקם על ידי הוועד האודסאי, שפעל להקים מושב עבור פועלים בסביבת פתח תקווה. הוועד רכש חלקה של כ-500 דונם מאדמת פג'ה, חלקית בעזרת הלוואה שנתקבלה מהקרן הקיימת, וחילק אותה לשלושים חלקות שימכרו לפועלים שישלמו עבורן במשך שבע וחצי שנים. בביטאון הפועל הצעיר מתחילת מרץ 1908 דווח שהבית הראשון, של החבר רוצקין, כבר נבנה במקום. כן דווח שהפועלים החליטו להקצות 100 דונם לפרדס משותף וכי בחרו את "עין גנים" לשם המקום. בחול המועד סוכות של 1908 חגגו הפועלים את ייסוד המקום. הפועלים היו בעיקר בני העלייה השנייה, שהועסקו עד אותה עת אצל איכרים במושבה פתח תקווה.
המושב עוצב מתחילתו כרחוב, וחלקות הפועלים השתרעו משני צדיו. הקרקע חולקה שווה בשווה בין שלושים ואחד בתי אב. מצדו הצפוני של הרחוב השתרעו חלקות נוספות ששימשו לעיבוד חקלאי אינטנסיבי יותר ולמרעה. החלוקה המקורית הותירה גם קרקעות במרכז המושב למבני ציבור ולנותני שירות כדוגמת מורים וחנוונים.
תקנות המושב עוצבו ברוח העלייה השנייה הסוציאליסטית - על המתיישבים הוטלה חובה לעסוק בחקלאות בעצמם ולא להיות "מנהלי עבודה" כדוגמת איכרי פתח תקווה, והחובה להעסיק במידת הצורך רק פועלים יהודיים על פי העיקרון של עבודה עברית. נקבע כי כל חבר יהיה בעליה של לא יותר מחלקה אחת (כדי למנוע פערים כלכליים), וכי השפה השלטת במושב תהיה עברית. ביקורת הוטחה בהנהלת המושב על שבחפירת הבאר העסיקו עובדים ערבים.
עד מהרה הפכה עין גנים למרכז רוחני של ראשי תנועת העבודה. ב-1911 קמה זעקה גדולה בקרב היישוב הישן ובני המושבות על חילול שבת וחג פומבי במושב. הרב אברהם יצחק הכהן קוק תיאר זאת בכתביו (מאמרי הראי"ה, עמ' 451): "חלול שבת ויו"ט שנעשה בפרהסיא במושבה עין גנים על ידי אספת הפועלים בהמון, הרעיש את לב קהל ה' בכללו, את כל ישראל יושב ארץ ישראל, עד שהמחאה התפרצה כמעט באפס יד. נשמת האומה מצאה את עצמה נכאבת ועלובה על ידי אחדים מבניה, אשר ירמסו ברגלים כל כך גסות את עורק חייה. היא לא תוכל לדום, היא תמחה בכל עוז, ומלחמה תשיב אל חיק בניה מהרסיה ומחריביה". עוד ב-1911 הוקמה בה הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה.
ב-1920 התכנס בעין גנים הארגון להקמת מושבי עובדים בארץ ישראל. במהלך שנותיה הראשונות התגוררו בה גם רבים מראשי תנועת העבודה, בהם דוד בן-גוריון, יוסף חיים ברנר ושמואל דיין.
ההסתמכות העצמית על עבודה של אנשי המקום נמשכה גם אל תוך שנות ה-20 של המאה ה-20. בשנת 1925 סירבה האספה הכללית של המושב להלוואה של הממשלה לתיקון בארות, כיוון שהממשלה דרשה שעבודות התיקון יימסרו לזוכה במכרז חיצוני. עם זאת, המושב לא דבק לגמרי בעקרון העבודה העצמית וספג ביקורת על כך. אנשי המושב הסכימו לעיתים לדרישות הפועלים, אך לא תמיד. בקיץ 1929 הסכימו חלק מאיכרי עין גנים לשלם מיל ליום עבודה, אך אחרים סירבו. המושב הובא כדוגמה מוצלחת לחקלאות זעירה ליד כל בית ולהצלחה כנגד תחזיות ה"מומחים" שחזו לו כישלון.
בסמוך לשכונה היה יער בבעלות המושב שהיווה מקום לטיולים לאנשי המושב ובני פתח תקווה.
שינוי צביון.
לקראת סוף שנות ה-20 התחלקו אנשי המקום לשתי קבוצות שהתחרו על השלטון במושבה: "מעוטי הנכסים" ו"מרובי הנכסים". בבחירות לכנסת ישראל בשנת 1931 כבר ניתנו רוב הקולות למפלגות הימין. בבחירות נספרו 122 קולות אשר כללו 43 למפא"י, 34 לרוויזיוניסטים, 25 לציונים כלליים, 8 למפלגת הנשים, 5 לרשימה על שם בורוכוב, 3 לספרדים רביזוניטים, 2 למזרחי, 1 לספרדים של מפא"י ו-1 לפועלי ציון שמאל.
בשנת 1930 חוברה עין גנים לרשת החשמל. כבר בסוף שנות ה-20 הסתמכה עין גנים על פעילויות תרבות ופעילות הצופים בפתח תקווה, ובשנת 1930 הציעו השלטונות לאחד את עין גנים, כפר גנים ומחנה יהודה לתוך פתח תקווה.
בשנת 1937 הוכרזה פתח תקווה כעיר על ידי שלטונות המנדט הבריטי – הכרזה שהגבירה את תנופת הבנייה והביאה לכך שהעיר הלכה וגדלה, והחלה להתקרב אל המושב ו"לבלוע" אותו. בשנת 1939 סופח המושב רשמית לפתח תקווה ומאז החל לאבד את הייחודיות שלו. בשנת 1940 בקשו רבים מעין גנים לעבור להשתייך למועצה הכפרית של פתח תקווה ולא להשתייך לעירייה הכללית. השטחים החקלאים הלכו והצטמצמו עד שלבסוף הפכו כולם לשטחי נדל"ן, כשבהדרגה החלו הבתים המקוריים להיהרס. התופעה הגיעה לשיאה בשנות השמונים.
גם מבחינה דתית השתנה אופי המקום. מייסדיו הראשונים היו חילונים שלא רצו שיהיה במקום בית כנסת. אולם בשנות ה-30 כבר פעל במקום בית כנסת עם תפילות בכל מהלך השבוע.
מחנה עולים.
בסוף שנת 1939 הוקם בעין גנים מחנה עולים בשטח של אחד מבעלי הנחלות. במחנה התגוררו כ-70 עולים מהונגריה.
עין גנים כיום.
כיום ניתן למצוא רק שרידים מעטים מאוד מהמושב. למעשה הזיכרון המרכזי מהמושב הוא בשמו של הרחוב שפעם היווה אותו. עניין זה הביא לכינוי הידוע "מושב שהוא רחוב".