רעיון בית החולים "אסותא" הועלה בשנת 1934 על ידי ד"ר בן-ציון הראל ובֶּנוֹ חיות, ויצא לדרך בשותפות של כ-30 רופאים, רובם עולים מגרמניה בעלייה החמישית ביניהם היה הפרופ' מכס מרכוס ויתרם רופאים ותיקים יותר. בית החולים לא היה חלק מהמערכות הבריאותיות המרכזיות של ההסתדרות הציונית הדסה וקופת חולים כללית שפעלו אותה עת ביישוב היהודי בארץ ישראל. בית החולים נוסד כחברת מניות פרטית, שמניותיה נמכרו לרופאים בלבד. חזון החברה היה הקמת בית החולים הפרטי המודרני הגדול הראשון בארץ ישראל.
בית החולים ההיסטורי הוקם בצפון תל אביב (לימים: רחוב ז'בוטינסקי בתל אביב), על שטח שנרכש על ידי החברה מהכפר הערבי סומייל, ששכן אז מצפון-מזרח לתל אביב. את מבנה בית החולים, שנפתח עם 74 מיטות אשפוז, תכנן האדריכל יוסף נויפלד בסגנון הבינלאומי. חנוכת בית החולים נערכה בדצמבר 1935.
לאחר סגירת בית החולים הישן.
הבניין שימש את בית החולים במשך 75 שנים, עד 12 במאי 2009, אז הועברה הפעילות למבנה החדש והמודרני באזור תעשייה עבר הירקון. המבנה ההיסטורי ברחוב ז'בוטינסקי עבר הסבה ובשנת 2018 אוכלס כבניין מגורים.
חנות הפרחים אשר הייתה בכניסה לבית החולים הוסבה לכניסה לחניון ציבורי.
בית החולים אסותא אשדוד.
בחודש אפריל 2011 זכתה חברת "אסותא", במכרז להקמת בית החולים הציבורי באשדוד. בסוף מאי אותה שנה נחתם עם משרד האוצר ההסכם לבנייתו וב-12 בנובמבר 2012 הונחה אבן הפינה. בית החולים החל לפעול ביוני 2017 ובהדרגה הגיע לפעולה בהיקף מלא בנובמבר 2017. הוא מאכלס 300 מיטות, מעסיק כ-1,200 עובדים ומשרת כחצי מיליון תושבים מאשדוד והסביבה.
אסותא מרכזים רפואיים.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 השתלטה חברת "כלל" בהדרגה על מניות בית החולים. בשנת 1994 רכשה קופת חולים מכבי את בית החולים "אסותא" מידי "כלל", ואיחדה אותו עם בית החולים רמת מרפא שהיה בבעלותה, תחת חברה בשם "אסותא מרכזים רפואיים בע"מ". עם העברת הבעלות על אסותא למכבי שירותי בריאות החלה אסותא בתהליך צמיחה מואץ שבמסגרתו נפתחו סניפים נוספים כמו גם רשת מכונים רפואיים. אסותא פועלת כחברה עסקית המספקת שירותי רפואה בתחומים שונים לכ-800,000 מטופלים מדי שנה, מהם חברים בקופות החולים השונות ובעלי ביטוחים רפואיים פרטיים. בשנת 2005, כאשר ד"ר אורנה אופיר הייתה המנהלת הרפואית, הורחב השירות גם לחולים אונקולוגיים.
ביקורת ציבורית.
בכירים במערכת הבריאות הציבורית ביקרו לאורך השנים, ובמיוחד עם מעבר אסותא למשכנו החדש, את העובדה שכספי ציבור משמשים למימון טיפולים רפואיים באיכות גבוהה ו"בתנאי לוקסוס של מלון" לא לכלל הציבור בישראל, אלא רק לאלה שיכולים להרשות לעצמם, תוך פגיעה קשה, לטענתם, בשוויוניות הרפואה הציבורית בישראל.
בתרבות הפופולרית.
חנוך לוין הזכיר את בית החולים אסותא, ואף את כתובתו (רחוב ז'בוטינסקי), בשירו "הילדה חיותה רואה ממותה".
אמצעים של חיל ההנדסה הישראלי
חיל ההנדסה הישראלי מצויד בנשק קל וברכב קרבי משוריין כמו שאר חילות השדה בזרוע היבשה, ובנוסף להם מצויד חיל ההנדסה גם בציוד מכני הנדסי (צמ"ה), אמצעי גישור וצליחה, אמצעי סילוק פצצות, אמצעי פריצת שדות מוקשים, מיקוש ואמצעי חבלה ואמצעי גילוי, זיהוי וטיהור בפני לוחמה כימית וביולוגית.
השימושים באמצעים נעשים לפי היחידות והמקצועות: הפלסים והרובאים שבגדודי ההנדסה הקרבית והפלסים מפעילים נשק קל, ציוד חי"ר, מטעני וציוד חבלה, מיקוש, רק"ם ואמצעי תת-קרקע;
רק פלוגות וגדודי הצמ"ה מפעיל ציוד מכני הנדסי כבד (דחפורים, מחפרים, מקדחי בורות וכו'); יהל"ם מפעילה נשק קל ואת כלל אמצעי ההנדסה אך גם אמצעים מיוחדים נוספים הייחודיים לה, כאשר כל פלגה מפעילה אמצעים ייעודיים וייחודיים בהתאם לייעודה (כך למשל פלגת סייפן מפעילה ציוד טיהור והגנת אב"כ).
נשק קל.
עד המאה ה-21 לוחמי חיל ההנדסה היו חמושים ברובה שירות מסוג רובה סער מדגמי גליל, M16A2 ארוך, M16A1 מקוצרים ורובי CAR15 מקוצרים. מאז שנות ה-2000 רובי השירות של לוחמי ההנדסה הקרבית הם רובי M16 מקוצרים ורובי M4A1 ("פלאט-טופ"). למרות זאת, עדיין ניתן למצוא רובי CAR15 מקוצרים בקרב חיילים בתפקידים עורפיים או חיילי מילואים. לוחמי יהל"ם חמושים גם ברובי תבור X-95 פלאט-טופ ובאקדחים.
הנשק של גדודי ההנדסה הקרבית דומה ברובו לשאר כלי הנשק של גדודי החי"ר בצה"ל וכולל מטול רימונים מדגם M-203, רובה צלפים נגד ציוד ומטענים מדגם בארט M82A1, מטולי רקטות כתף מדגמי לאו M-72, מקלע בינוני מאג, מקלע נגב ומקלע כבד מדגם M2 בראונינג 0.5. החיל מצויד גם במקלעי נגב קומנדו מדגם נגב NG7.
גדודי ההנדסה כוללים גם מפעילי בארט: מדובר בלוחמים החמושים ברובה נגד ציוד מדגם בארט M82A1 בקליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.5 BMG) עם כוונת טלסקופית וטווח ירי של עד 1,800 מטר, אך עברו הכשרה בירי לצורכי הנדסה קרבית וסילוק פצצות במקום קורס צלפי חי"ר.
כלי רכב משוריינים.
כמו כל חטיבות צה"ל, גם חיל ההנדסה (חה"ן) מצוידים ברכבי שטח ממוגנים (כדוגמת ההאמר) ובנגמ"שי M-113 (הנחשבים למיושנים ופגיעים, ובעלי מיגון לא מספק). בנוסף לנגמ"ש זה מצוידים הגדודים בנגמ"שים מבוססי שוט, הלא הם הנגמחון והנקפדון. נגמ"שים אלה הם בעלי מיגון כבד יותר מאשר ה-M-113 וממוגנים גם כנגד מטעני גחון וטילי נ"ט. תפקידם המקורי היה הנדסי, לרבות פתיחת צירים, אך בשל מיגונם הכבד עברו לשימוש חיל הרגלים בפעילות בט"ש באזורים רוויי איומים מסוכנים במיוחד.
בנוסף לכלים סטנדרטיים אלה, בחיל ההנדסה משרת רכב ייחודי - זהו נגמ"ש ההנדסה פומ"ה (פורץ מכשולים הנדסי) הממוגן בכבדות ובעל אמצעים (חלקם מסווגים) בתחום ההנדסה, הפריצה, המיקוש והחבלה. בנוסף לאלה, את הפומ"ה אפשר לדגם בכף דחפור, מגוב לפריצת שדות מוקשים, צפע שריון, תא לוחמים עילי ממוגן, מנוף טלסקופי, מערכת רקטות ריצוף לפינוי שדות מוקשים, עמדת דרקונית חמושה במקלע כבד ועוד. הגיוון והתחכום הרב של הפומ"ה הפכו אותה לגאוותם העיקרית של לוחמי החיל.
בעשור השני של המאה ה-21 נעשו ניסויים באבטיפוס של נגמ"ש הנדסי המבוסס על הנמ"ר (נגמ"ש מרכבה). בסוף 2016 נכנס הנמ"ר ההנדסי לשירות גדודי ההנדסה הקרבית. הנמ"ר ההנדסי (מכונה לפעמים "נמר"ה") הוא הסבה של נגמ"ש המרכבה לרק"מ הנדסי הכולל מיגון משופר, מערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח", אמצעים הנדסיים שונים ומגוונים (כגון רקטות ריצוף, מגוב נוכרי ואמצעי גישור), עמדת "קטלנית" חמושה הנשלטת מתוך הכלי ומערכת ניהול קרב דיגיטלית (מענ"ק) המשתלבת במערכת התקשוב, השליטה והבקרה צי"ד של זרוע היבשה. בנוסף לשיפורים אלה בנמ"ר ההנדסי יש יותר מקום - הוא יכול לשאת 10 לוחמים-פלסים והכניסה לכלי נעשית מדלת כניסה אחורית (בדומה לנגמ"שים כמו האכזרית וה-M113 ובניגוד לפומ"ה שמבוסס על טנק צנטוריון). קליטת הנמ"ר ההנדסי החלה בגדוד 603 בסוף 2016 ובגדוד 601 בסוף 2021.
צמ"ה.
חיל ההנדסה מפעיל ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) מסוגים שונים, כגון דחפורים, מחפרים, יעים אופניים, טרקטורים ועוד. תחום עבודתם, פעילותם, ייעודם והאמצעים של יחידות ולוחמי הצמ"ה הם שונים ביחס לשאר הפלוגות בחיל. מפעילי הצמ"ה, המכונים "צמ"הייניקים", עושים עבודה שונה לגמרי ביחס לשאר יחידות ההנדסה. אף על פי שמפעילי הצמ"ה זוכים להכשרת רובאי 05 בלבד לעומת רובאי 07 של הגדודים, לעיתים קרובות הם משתתפים בפעילות לוחמתית בקו האש, ולוקחים חלק ישיר בהכרעת המערכה ובפריצת הדרך לכוחות הלוחמים. בעוד חלק מכלי הצמ"ה נועדו לעבודות בינוי ותחזוקה בבסיסיים עורפיים, כלים אחרים יועדו לעבוד בבסיסים שבאזורי עימות ואף בחזית עצמה, ולפיכך זכו למיגון הולם.
בין כלי הצמ"ה של צה"ל, ניתן למצוא את אלו:
אמצעי גישור וצליחה.
אחד מתפקידיו החשובים של מערך הצמ"ה בעת מלחמה הוא לאפשר לכוחות השריון לחצות תעלות נ"ט ומכשולי מים רחבים בעת מלחמה. לשם כך, עליו להקים גשרים מעל התעלות והנחלים, לעיתים תחת אש, שעליהם ינועו הטנקים וכלי הרכב הצבאיים. על אמצעים אלו אחראים פלוגות הציוד המכני ההנדסי והוא תחום ייעודי רק להם.
חלק מאמצעי הגישור ההיסטוריים של חיל ההנדסה ניתן למצוא במוזיאון "יד לשריון" בלטרון ובמוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל ביפו.
אמצעים לסילוק פצצות וגילוי מוקשים.
אלה אמצעים המשמשים את הפלס, הסלק או החבלן הבודד בטיפול במטעני חבלה, מוקשים, נפלי תחמושת או חפצים חשודים אחרים.
אמצעי פריצת שדות מוקשים.
אלה אמצעים המשמשים את הכוח המתמרן והמסתער הקיימים על רכבים קרבים משוריינים. להבקעת שביל נקי דרך שדות מוקשים ביעילות ובמהירות. אמצעים אלה תוכננו לעבוד עם רכב קרבי משוריין, ללא צורך שהפלסים יצאו מהכלי ויטפלו במוקשים ידנית.
אמצעי לוחמת מנהרות.
מאז 2014 חיל ההנדסה התעצם בתחום לוחמת המנהרות, בצה"ל מכונה התחום "לוחמת תת-קרקע", בראשי תיבות: לת"ק, והצטייד באמצעים רבים, חלקם מסווגים. בין האמצעים שהותרו לפרסום:
אמצעים לפינוי שלג.
במסגרת חטיבת החרמון פועלת יחידת פינוי שלגים של חיל ההנדסה, שהיא יחידת מילואים. היחידה מפעילה מספר כלים ייחודים לצורך פתיחת צירים מושלגים בתקופת החורף באזור חרמון והגולן.
אמצעים הנדסיים מיוחדים.
חיל ההנדסה מפעיל גם אמצעים הנדסיים מיוחדים. רובם מופעלים על ידי יהל"ם - היחידה ההנדסית למשימות מיוחדות. אמצעים אלה כוללים כלי נשק נדירים, אמצעי טיפוס וגלישה, ציוד קומנדו, חומרי חבלה, ציוד מתקדם לסילוק פצצות ומגוון רובוטים בשלט רחוק בגדלים שונים, לרבות האמר בשלט רחוק ("פיקאצ'ו") ודחפור די-9 בשלט רחוק ("רעם השחר" ו"פנדה").