בשנת 1946, נקרא על ידי נחום גולדמן להקים בוושינגטון, את האגף הלטינו אמריקאי של הסוכנות היהודית, ולעמוד בראשו. בתפקידו זה, ביקר ברוב מדינות אמריקה הלטינית, וקיים סדרה ארוכה של מפגשים עם שליטי ומנהיגי היבשת, וגם עם אנשי רוח, עיתונאים ומרצים באוניברסיטאות, במטרה לגייס את אהדת שכבות העילית ושל מקבלי ההחלטות לטובת רעיון הקמת מדינה יהודית ריבונית בארץ ישראל. בד בבד ולאותה מטרה, יצר קשרים הדוקים עם הארגונים הציוניים באותן ארצות. כמו כן יצר קשרים טובים עם שגרירי ונציגי מדינות אמל"ט באו"ם.
ב-1947, היה לאחד מנציגיה של הסוכנות היהודית, יחד עם אבא אבן, משה שרת ודוד הורוביץ, בפני חברי ועדת החקירה מטעם האו"ם למען פלשתינה, ועדת אונסקופ, אשר מונתה במטרה לבחון פתרונות לשאלת החלוקה של ארץ ישראל לשתי מדינות; ואשר הציעה בסופו של דבר את תוכנית החלוקה. בתפקידו זה, השתתף משה טוב באופן פעיל בכל הפעילויות והדיונים שהתקיימו בארגון האומות המאוחדות למען הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
עם פרסום המלצות ועדת אונסקופ, יצא טוב בספטמבר 1947 לסבב פגישות נוסף עם שליטי מדינות אמריקה הלטינית, במטרה לשכנעם לתמוך בתוכנית החלוקה, ולהצביע בעדה בעצרת האומות המאוחדות. בסופו של דבר, התקבלה התוכנית בהצבעה ההיסטורית מיום כ"ט בנובמבר 1947 בתמיכה של 33 מדינות, מתוכן 13 מנציגותיה של אמל"ט במליאת האו"ם, במידה מכרעת בזכות שתדלנותו של משה טוב וקשריו הטובים באזור. לימים יכתוב אבא אבן בזכרונותיו על פעילותו הדיפלומטית הנמרצת של משה טוב: "כל היסטוריון רציני יעריך, שמשה טוב היה אחד האדריכלים המרכזיים של עצמאות ישראל".
דיפלומט ישראל.
עם ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, במאי 1948, נתמנה טוב על ידי ממשלת ישראל כמנהל חטיבת אמריקה הלטינית במשרד החוץ וחבר קבע בוועדת האו"ם, בדרגת שגריר, תפקידים שמילא עד מאי 1959. עם מינויו יצא משה טוב לסבב ביקורים בין החודשים יוני - ספטמבר 1948 בארצות דרום אמריקה, במטרה לייסד ולמסד את הקשרים הדיפלומטיים והקונסולריים של המדינה שאך זה עתה נולדה עם היבשת.
במסגרת פעילותו באו"ם פעל טוב למען אימוץ השפה הספרדית כאחת השפות הרשמיות של הארגון. נאומו בנושא הכה גלים במדינות דוברות ספרדית כגון ספרד והפיליפינים, ובזכותו וכאות הוקרה הוזמן טוב לשאת נאום לכבוד יום השפה הספרדית במחלקה ההיספנית באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק.
בשנת 1959 ייסד משה טוב את המרכז ליחסי תרבות ישראל - איברו-אמריקה, ספרד ופורטוגל שבירושלים, ומילא בו את תפקיד סגן הנשיא.
ב-1968 שב לפעילותו הדיפלומטית במסגרת משרד החוץ, והוא מונה לשגריר ישראל בהונדורס, אל סלוודור וגואטמלה, מדינה שהעניקה לו עם תום שליחותו, ב-1971, את עיטור הקטסל ("Quetzal"). משנת 1971 ועד 1975 כיהן כשגריר ישראל בצ'ילה, אשר זיכתה אותו באות ה-Mérito de Chile. במהלך כהונתו זו חילצה השגרירות בהובלתו כ-300 ממתנגדי הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה שבראשות אוגוסטו פינושה.
בשנת 1977, כנציג של משרד התיירות של ישראל, ביקר טוב ב-24 ערים ב-7 ארצות באמריקה הלטינית, במטרה לקדם את נושא התיירות והצליינות לישראל.
שנים אחרונות.
עם שובו לארץ משליחותו האחרונה, שקד על כתיבת ספר זכרונותיו, אשר ראה אור בשפה הספרדית אך טרם תורגם לעברית.
משה טוב נפטר לאחר מחלה בשנת 1989, בגיל 79. הוא הותיר אחריו 3 ילדים - אריאלה, דליה ודויד.
קטנאצ'יו
יוון הרומית
יוסי אשבול
יוסי אשבול (נולד ב-1950 ברחובות) הוא צלם טבע מזכרון יעקב המתעד את חיי הטבע בישראל מעל 30 שנה. צילומיו מתפרסמים בכתבי עת מובילים בישראל ובעולם.
בשנת 2005 זכה אשבול במקום השני מטעם בתחרות "צלם הטבע של השנה" לשנת 2005, בקטגוריה "התנהגות ציפורים", בזכות אחת מתמונותיו המציגה זוג שחפיות ים ושני גוזלים.
יוונית ביזנטית
יוונית ביזנטית, יוונית מדיבלית (ביוונית: Μεσαιωνική Ελληνική) או יוונית של ימי הביניים, הם מושגים בלשניים שמתארים את התקופה הרביעית בהיסטוריה של השפה היוונית, תקופה שנמשכה מהעברת בירת האימפריה הרומית מרומא לקונסטנטינופול ב-330, ועד נפילת קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית ב-1453.
היסטוריה.
כאשר הועברה בירת האימפריה הרומית לקונסטנטינופול במאה הרביעית, המשיכה הלטינית להיות השפה הרשמית של כל האימפריה. עם זאת, השפה המדוברת והספרותית של האימפריה הרומית המזרחית הייתה יוונית. יוונית הייתה גם שפת הכנסייה והחינוך, בזמן שהאוניברסיטאות יצרו שילוב של שתי השפות. אף על פי שהדיגלוסיה היוונית-לטינית החדשה נמשכה יותר משתי מאות, העדיפו קיסרי האימפריה הביזנטית את השימוש הרשמי ביוונית על-פני הלטינית מההתחלה. הלטינית נשמרה בכתבים ובמטבעות עד המאה ה-11.
ההפרדה של דוברי הלטינית ושל דוברי השפה המשולבת בחלק המערבי של האימפריה, האיצה את ההלניזציה של החלק המזרחי. מאוחר יותר, כאשר שושלות מלכים יווניים ביססו את עצמם בכתר הביזנטי, שונתה השפה הרשמית ליוונית, אשר החליפה את הלטינית לגמרי. היוונים של מזרח האימפריה שימרו את השם ה"רומי", והמדינה הביזנטית בימי הביניים המשיכה להיקרא "Ρωμανία" (רומא), גם הרבה אחרי שהעיר רומא ושאר האימפריה המערבית נכבשו על ידי הגרמאנים. בסופו של דבר, הפכה המילה "Ρωμαίοι" (רומאים) להיות מילה נרדפת ל-"Έλλην" (יוונים); בשם "Ρωμαίοι" (רומאים) נעשה שימוש של תואר יוקרה, שהראה את יראת הכבוד אל האימפריה הרומית העתיקה.
התפתחות השפה.
המרכז הלשוני והתרבותי של היוונים בזמן התקופה הביזנטית היה קונסטנטינופול. הבירה שימשה כמרכז לשוני של ההלניזם הביזנטי, הן של השפה הספרותית והן של המדוברת.
היוונית הביזנטית לא הייתה מערכת לשונית הומוגנית, אלא מגוון של ניבים ושלבים בהתפתחות של דיגלוסיה יוונית. הדיגלוסיה התבטאה בשונות ניכרת בין לשון הדיבור ולשון הכתיבה. בעוד שלשון הדיבור התפתחה מיוונית קוינֶה (Koiné), הלשון המדוברת ברחבי העולם ההלניסטי, נעשתה הכתיבה בלשון גבוהה יותר, שהשתמשה במאפיינים הן של הקוינה שבו נכתבה הברית החדשה, והן של יוונית אטית שבה נכתבה הספרות היוונית הקלאסית. אולם בהדרגה אימצה גם הלשון הכתובה מאפיינים של שפת הדיבור, ולקראת סוף המאה ה-11 החלה להופיע ספרות המאפיינת שלב התפתחות זה, והקרובה בדקדוק ובפונולוגיה שלה ליוונית מודרנית.
יוונית מדיבלית
יוונית מימי הביניים
יוונית של ימי הביניים
יוסף דב סולובייצ'יק
Warcraft
ורקראפט
בית התמזה
בית התמזה (באנגלית: Thames House) הוא בניין משרדים במילבנק שבלונדון, על גדת נהר התמזה בסמוך לגשר למבת'. המבנה משמש כמפקדת ה-MI5 מאז דצמבר 1994.
היסטוריה.
המבנה הוקם בין השנים 1929–1930 על גדת נהר התמזה, לאחר ששיטפון שאירע בשנת 1928 הרס את המבנים באזור זה של גדת הנהר. המבנה תוכנן על ידי סר פרנק ביינס ממשרד העבודות הציבוריות של ממשלת בריטניה, והוא דומה בצורתו (אף כי אינו זהה) לבית אימפריאל כימיקל שנמצא למולו, בצידה השני של דרך הורספרי (Horseferry Road). בעוד שבית אימפריאל כימיקל נבנה כמבנה המיועד עבור תעשיות אימפריאל כימיקל, בבית התמזה נעשו מספר שימושים. המבנה נבנה בסגנון המכונה "סגנון נאו קלאסי אימפריאלי" (Imperial Neoclassical), סגנון שפותח על ידי סר אדווין לאצ'נס (Edwin Lutyens), על מנת להיות תואם לבית נובל שנבנה בסגנון זה, ולגשר למבת' ששופץ בסגנון זה בשנת 1929.
בחזית הבניין מצויים פסלים מעשי ידי הפסל סי. אס. ג'אגר (C.S. Jagger).
מפקדת MI5.
קודם למעבר ארגון ה-MI5 לבניין זה, השתמש הארגון במספר בניינים ברחבי לונדון ובהם: בית רחוב קורזון (Curzon Street House) ורחוב גוור מס' 140 (140 Gower Street) - שניהם אינם קיימים כיום. אי התאמתם של הבניינים לפעילות הארגון ופיזורם ברחבי העיר הביאו את הארגון לחפש לעצמו מפקדה החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20.
ארגון ה-MI6 אף הוא חיפש לעצמו מפקדה חדשה באותה עת. נעשה ניסיון למצוא בניין שישמש את שני הארגונים גם יחד, אולם ניסיון זה נזנח מאחר שלא נמצא בניין קיים (או בניין מתוכנן) בגודל הנדרש, וכן מסיבות ביטחוניות (החשש מריכוז כל שירותי המודיעין באותו בניין).
באותה עת שימש בית התמזה כבניין משרדי ממשלה. בסוף שנות ה-80 עברו המשרדים שהיו בבניין זה, והוחלט להתאים אותו לשימוש ה-MI5. השותפות ג'י. אם. דבליו. (GMW Partnership) פיקחה על שיפוץ הבניין החל משנת 1990 - שיפוץ שכלל בנייה בחצר המרכזית ועל ידי כך "סתימת" שער הבניין.
קלודט קולבר
קלודט קולבר (באנגלית: Claudette Colbert; 13 בספטמבר 1903 – 30 ביולי 1996) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית, ילידת פריז, שהייתה לאחת השחקניות המצליחות ביותר בתקופתה.
חייה.
נולדה כלילי קלודט צ'וצ'וין בפריז, בירת צרפת. כעבור מספר שנים היגרו הוריה לארצות הברית והתמקמו בניו יורק. היה לה אח אחד, צ'ארלס, שהפך להיות הסוכן של אחותו. היא החלה לשחק בתיכון וכמה שנים אחר כך, ב-1923, עשתה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי. לשם כך זנחה את תוכניותיה להיות מעצבת שיער ושקדה על פיתוח קריירת משחק. את הופעת הבכורה הקולנועית שלה עשתה בתפקיד הראשי בסרטו האילם של פרנק קפרה, "בשם אהבת מייק" (1927). סרטה הבא, שנתיים אחר כך, היה עם קול, בסרט "חור בחומה", בו הופיעה לצד כוכב נוסף בהתהוות, אדוארד ג'י רובינסון.