מלחמות ישראל השיבו את נושא השואה לשיח הציבורי, והשפיעו על יחס היישוב לניצולים במספר אופנים. שפירא מציינת כי השפעה עיקרית נודעה ל"תקופת ההמתנה" לפני פרוץ מלחמת ששת הימים. בתקופה זו התייחסו אמצעי התקשורת והדוברים הרשמיים של היישוב לאירועי המלחמה דרך מושגים וניסוחים שנעדרו מהשיח הציוני עד אז. החשש העיקרי היה מפני כוונת מדינות ערב להביא להשמדה מוחלטת של היישוב היהודי, ולהביא עליו כיליון גמור - מסגרת מושגית שלא נכנסה לשיח החברתי והפוליטי במדינת ישראל הצעירה עד לאותה תקופה.
גם מלחמת יום הכיפורים השיבה, ביתר שאת, את נושא השואה לשיח הציבורי. "האירועים הקשים, מספר הקורבנות הרב והאיום הממשי על קיומה של המדינה, העלה את חששות העבר מפני השמדה של העם היהודי היושב בארץ ישראל. הטלוויזיה הקרינה תמונות של שבויים ישראלים, באקט של חולשה והשפלה, ושוב השיח רווה במונחים של השמדה, מוות ואובדן. הניצחון היה כואב, ולאחריו עברה החברה הישראלית תהליך הבראה מתמשך במהלכו נפערה תהום עצומה בין מגזרים שונים שפעם היו מאוחדים סביב הרעיונות החלוציים והקולקטיביים. האמון של הציבור במנהיגיו, בכוחו ובחוסנו של צה"ל הלך והתערער, והתודעה הלאומית החלה מתפצלת לכמה מחנות, מה שזירז את עלייתו של הליכוד לשלטון".
תום שגב (1991) טוען כי "ככל שהשואה התרחקה, העמיקה נוכחותה כטראומה אישית ומשפחתית שקבעה את מהלך חייהם של הישראלים". בהתייחסו לשיח השואה בהקשר של מלחמת המפרץ, ניתח שגב מקורות תוכן שונים, ובהם מאמרים עיתונאיים ודיווחים חדשותיים באמצעי התקשורת הישראלים, במטרה לבחון את האופן שבו הדהדה השואה בשיח הציבורי, עשורים רבים לאחר התרחשותה. שגב טוען שקיים דמיון רב בין החוויה שעבר הציבור הישראלי בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה, ובפרט הישיבה המשפחתית בחדר האטום, לחוויית השואה כפי שהדהדה בזיכרון הקולקטיבי. האיום מצד עיראק על שימוש בגז העלה את רצח היהודים בתאי הגזים; המלחמה עברה על הציבור כשזה נמצא מבודד בהקשר המשפחתי-אישי (ולא במקלטים משותפים), בהמתנה מותחת וחסרת ודאות לגבי העתיד לבוא; ישראל נדרשה על ידי בעלות הברית להישאר פסיבית ולא להשיב במלחמה; תופעת ה"פליטים" שעזבו את מרכז הארץ לערים רחוקות יותר. שגב מסכם ואומר כי "הנשארים בבתיהם - גברים, נשים, ילדים - התכרבלו אלה בתוך אלה, מצפים לגרוע מכל, חסרי אונים. מעולם לא עברו ישראלים כה רבים חוויה יהודית כל כך".
פריצת שיח השואה בעיתות משבר.
תופעה חברתית שזוהתה בשנים האחרונות נוגעת לאופן שבו השואה פורצת לתודעה ולשיח הציבורי בעיתות משבר. בראש ובראשונה היא מופיעה, כאמור, בתקופות מלחמה וסכסוכים אלימים, אולם נודעת לה גם חשיבות רבה במשברים חברתיים שונים.
עם אישור ההכנות ליישום תוכנית ההתנתקות ב־26 באוקטובר 2004, החל גל מחאה חסר תקדים שבמהלכו נעשה שימוש, לראשונה בהיסטוריה של היישוב היהודי במדינת ישראל, בסמלים ממשיים שנוצרו על ידי הנאצים. כשישים שנה אחרי השואה, ענדו מתנחלים קיצוניים טלאי כתום בצורת מגן דוד, כדי להשוות את פינוי היהודים מרצועת עזה לגירוש יהודים במהלך השואה, ובכך לזעזע את דעת הקהל בארץ. צבע הטלאי היה כתום, כיוון שצבע זה סימל את המאבק נגד הפינוי. התגובות החריפות למחאה הגיעו מימין ומשמאל, בין היתר על זילות השואה ושימוש ציני ופוליטי בסמלים טעונים ורגישים, המהווה פגיעה באחד מהערכים הקדושים של התרבות היהודית, הציונית והישראלית גם יחד.
הרלוונטיות של השואה לשיח הציבורי מתגלית מדי פעם במלא עצמתה, למשל, עם חשיפת "פרשת רמדיה" ב-7 בנובמבר 2003. משרד הבריאות הודיע כי הגורם לתחלואה הקשה והמסתורית של תינוקות ברחבי הארץ הוא מחסור בוויטמין B1 (תיאמין) בתחליף החלב הצמחי של חברת רמדיה. משנודע כי מקור החוסר במפעל "הומנה" המייצר את המזון בגרמניה, הוטל כל כובד משקלה של האשמה על כתפיה של החברה הגרמנית. מנכ"ל איגוד הבריאות העולמי אמר בהקשר זה כי "לא שיערנו שדבר כזה יקרה דווקא בגרמניה", ובהומנה הוטחו האשמות קשות שנקשרו, במישרין או בעקיפין, למעשי גרמניה הנאצית בתקופת השואה. אלפי תגובות קוראים באתרי החדשות השונים בישראל עסקו בשאלת האנטישמיות כסיבה האמיתית להחסרת מרכיב המזון, ובחברה הוטחו האשמות בדבר כוונת זדון שמטרתה - הרג תינוקות יהודים, והיו אף שכינו את הפרשה "טרור מזון".
ליגת העל הצפון אירית
IFA פרמיירשיפ היא ליגת הכדורגל הבכירה בצפון אירלנד. אין לבלבל בינה לבין "ליגת הכדורגל של אירלנד" בה משחקות קבוצות הרפובליקה של אירלנד. ליגת הכדורגל של צפון אירלנד היא הליגה השנייה בגילה בעולם כולו והוקמה שבוע אחד לפני ליגת הכדורגל הסקוטית. הליגה העתיקה בעולם היא הליגה הראשונה של הפוטבול ליג (כיום הפרמייר ליג) שהוקמה שנה לפני ליגת הכדורגל של צפון אירלנד.
היסטוריה.
הליגה הוקמה בשנת 1890 כליגה כלל-אירית לקבוצות מכל האי אירלנד, אירלנד וצפון אירלנד שכן אז אירלנד הייתה חלק מבריטניה אך בפועל רוב הקבוצות בליגה היו מצפון אירלנד. הליגה הפכה רשמית לליגת הכדורגל של צפון אירלנד בלבד בשנת 1921 לאחר עצמאותה של אירלנד וכן ההפרדה בהתאחדויות הכדורגל (הוקמה התאחדות הכדורגל של אירלנד) תחילה כמדינת אירלנד החופשית ומאוחר יותר כרפובליקה של אירלנד.
העונה הראשונה של הליגה נעצרה כתוצאה מלחץ התקשורת שכן שבע מתוך שמונה הקבוצות בליגה היו מהעיר בלפסט וכך הכדורגל האירי כולו נשלט בעיקרו בבלפסט. בשנת 1892 דרי אולימפיק הפכה לקבוצה השנייה בליגה שאינה מבלפסט אך היא נשרה לאחר עונה אחת. בשנת 1900 דרי סלטיק הצטרפה לליגה ושנה לאחר מכן הצטרפה הקבוצה הבאה מדרי, סנט קולומבוס קורט. סנט קולומבוס קורט החזיקה בליגה רק עונה אחת לפני שנשרה לליגה השנייה ובמקומה עלתה הקבוצה הראשונה מדבלין בליגה, בוהמיאנס בשנת 1903. קבוצה נוספת מדבלין העפילה לליגה הבכירה בעונת 1904, שלבורן. בעונת 1911 גלנאבון מהעיר לורגן העפילה לליגה הבכירה במקומה של בוהמיאנס שהחליטה לפרוש מהליגה האירית אך צורפה חזרה בעונת 1912. בעונת 1912 היו בליגה שלושה מועדונים מדבלין לאחר שטריטונוויל צורפה אך כמו "סנט קולומוס קורט" ו "דרי אולימפיק", החזיקה מעמד רק עונה אחת. דרי סלטיק נשרה מהליגה בעונת 1913 וכך, כאשר הליגה פוצלה בשנת 1921 גלנאבון הייתה הקבוצה היחידה בליגה מחוץ לבלפסט. במהלך שנות ה-20, עם הרחבת הליגה, הליגה חולקה יותר באופן שווה לפי אזורים גאוגרפיים בצפון אירלנד אך למרות זאת, רק בעונת 1952 קבוצה מחוץ לבלפסט (גלנאבון) הוכתרה כאלופת הליגה.
בשנת 2003 עברה השליטה על הליגה הבכירה של צפון אירלנד לידי התאחדות הכדורגל של צפון אירלנד, מספר הקבוצות הוגדל ל-16 כאשר בשתי הליגות הנמוכות יותר ישנן רק 12 קבוצות.
הקבוצות לעונת 2022/2023.
12 הקבוצות הבאות מתחרות בליגת העל הצפון אירית בעונת 2022/2023:
בג&quot;צ קול העם
דיסקברי סיינס
Quakenet
Quakenet היא רשת ה-IRC המיועדת עבור שחקני משחק המחשב Quake בגרסת הרשת שלו, QuakeWorld, המיועדת למשחק מרובה משתתפים דרך האינטרנט. הרשת נוסדה בשנת 1997 על ידי גארפילד (הנריק רסמוסן, דנמרק) ואוֹלִי (אולי גוסטפסון, שוודיה). היא נחשבת לגדולה בעולם ורושמת ממוצע משתמשים בן 200,000 איש ליום ויותר מ-180,000 חדרי שיחה הנפתחים בה. ל-QuakeNet ממוצע שיא של כ-72,000 משתמשים ו-42,000 ערוצים. בשיאה, ב-8 בפברואר 2005, השיגה הרשת 243,394 חיבורים בו-זמניים.
צ'אט אינטרנטי.
ל-QuakeNet יש לקוח צ'אט אינטרנטי המאפשר למשתמשים להתחבר לרשת ללא שימוש בלקוח IRC ייעודי. תוכנת הלקוח, הנקראת qwebirc נוצרה על ידי צוות הפיתוח של QuakeNet. היא מוטמעת לעיתים קרובות באתרים אחרים ומשמשת גם ברשתות IRC אחרות.
אירוטיקה
אוניית קו
אוניית קו (אנגלית: Ship of the line) היא טיפוס של אוניית מלחמה, שהיה הטיפוס העיקרי של אוניית מלחמה בציי מדינות אירופה החל מן המאה ה-18 ועד אמצע המאה ה-19. אוניית הקו התפתחה מהגליאון, אוניית המסחר והמלחמה העיקרית בין המאה ה-16 למאה ה-18.
המושג אוניית קו נוצר עם התפתחות הטקטיקה הימית במהלך המאה ה-17. עד אמצע המאה התנהלו קרבות ימיים ללא סדר כלשהו. כל אונייה מצאה לעצמה יריב, והתמודדה מולו בדו-קרב אחד מול אחד. ואולם, במהלך המאה ה-17 החלו הציים, בעיקר הצי הבריטי והצי ההולנדי לסדר את כל אוניות המלחמה בשדרה, כלומר בטור עורפי. הצי היה נכנס לקרב במערך טורי ארוך, וכך ניתן היה לרכז את האש של כל הספינות, או חלק גדול מהן לפחות, על מטרות מסוימות. בנוסף, בדרך זו היה מתגלה לאויב רק הצד החמוש והמוגן יותר של הספינות, ואילו הצדדים הפגיעים יותר - החרטום, ובמיוחד הירכתיים - היו מוגנים. מפקדי הצי הכניסו לטור רק ספינות שהיו יכולות לעמוד באש של ספינות האויב ולהוות חלק משמעותי מכוח האש של הצי שלהן. מכאן נגזר השם ספינת קו - ספינה היכולה להיות חלק משדרת הקרב. טקטיקה זו נקבעה בפקודות הצי הבריטי והאדמירלים נצטוו להילחם על פיה; הטקטיקה הוטמעה כה עמוק, עד שגם במלחמת העולם השנייה עדיין ניסו אוניות המערכה להשתמש בה.
אוניית קו הייתה אוניית מפרשים בעלת שלושה תרנים עיקריים. צוות של אוניית קו מנה כמה מאות מלחים וקצינים; המספר יכול היה לנוע בין 500 איש עד קרוב לאלף. חימושה העיקרי של אוניית קו הייתה תותחים בקטרים שונים. מעבר לכך היו המלחים חמושים בנשק קל, בחרבות, במיוחד חרב קצרה וכבדה שנקראה cutlass, ובנשק קר אחר.
התפתחות אוניית הקו.
קוג, קאראק וגליאה.