ב-26 בינואר 1792 התקבלה טרואן בהתלהבות כמו גיבורה במועדון היעקובינים. ב-1 בפברואר 1792 נאמה במועדון, תארה את תלאותיה והקהל שיבח אותה כ"אחת האמזונות של החירות". בנאומיה התבטאה לטובת שינוי מעמד הנשים בחברה. היא עמדה מבחינה אידאולוגית לצדו של בריסו, בעד הרפובליקה ונגד המלוכנים להם קראה "מפלגת האריסטוקרטים". בעת ובעונה אחת גינתה את גישת הבורגנים הרוצים שהאישה תמשיך להישאר במשק הבית. העמדה האחרונה הביאה לה אויבים רבים גם בקרב המהפכנים.
באביב 1792 חייבה את המלחמה וניסתה לגייס "פלנגה של אמזונות". ב-6 במרץ 1792 פולין לאון הציגה בפני האספה המחוקקת עצומה חתומה על ידי מעל 320 נשים פריזאיות שדרשה את הזכות להקים משמר לאומי מורכב מנשים. כעבור עשרים יום, ב-25 במרץ 1792 גם אן-ז'וזף טרואן פנתה לאזרחיות בנאום שנאמה ב Société fraternelle des Minimes. היא קראה לנשים להתגייס לגוף חמוש באומרה: "נשבור את שרשראותינו, הגיע הזמן שהנשים תצאנה מהשפל והבורות המבישים. גאוותנותם ואי הצדק של הגברים משעבדים אותן מכל כך הרבה זמן". היא דרשה את השוויון הפוליטי לנשים, כולל הזכות לשאת נשק. עם זאת מאמציה לגייס נשים לגדוד שתכננה לא עלו יפה
היו שקבלו בפני היעקובינים כי גרמה למהומות בפובור סנט אנטואן.
ב-10 באוגוסט 1792 הצטרפה ל"מרד הסנקילוטים" כשהמוני פריזאים פלשו לארמון טווילרי. נטען שהייתה מעורבת ברציחת אסירים מלוכנים, אף בעריפת ראשיהם. בכיכר ונדום. העיתונאי המלוכני ז'אן-גבריאל פלטייה האשים אותה שהסיתה למעשה לינץ' נגד הפמלטיסט המלוכני פרנסואה-לואי סילו (Suleau), שנהג לכתוב בעיתון "Les Actes des Apotres" שהפיץ נגד שמועות והשמצות. טרואן זכתה באות על האומץ שהפגינה באת הפלישה לטווילרי. היו שטענו בדיעבד כי טרואן לא יכלה להיות אשמה ברציחתו של סילו, מפני שלא הכירה אותו ולא יכלה לזהותו.
היו טענות שטרואן "האמזונה האדומה" השתתפה גם בשפיכות הדמים של הטבח בספטמבר 1792 ושיחד עם מאהב שלה, ה"קפטן" סטניסלס-מארי מאיאר, חנקה למוות אריסטוקרטית צעירה.
בהמשך ידוע כי הטיפה טרואן ליותר מתינות וביקשה השכנת פיוס. לדבריה לנשים, היה תפקיד חשוב שהשגת הפיוס. על מנת למנוע מלחמת אזרחים הציעה באביב 1793 שבכל גזרה תוקם חבר משפטי בן שבע אזרחיות, לבושות בצעיף שעליו ייכתב "ידידות ואחווה" (« Amitié et fraternité »)
הן היו אמורות לפעול למניעת סכסוכים.
ב-13 במאי 1793 באספה המחוקקת, בעוד שנאמה בפני אנשים בטראסת הפייאנטים, נשות שמאל הידועות כ"הסורגות" (Tricoteuses) שנהגו להיות נוכחות בישיבות, האשימו אותה בתמיכה בבריסו, מנהיג הז'ירונדינים. צעקו עליה שהיא "בריסוטינית" ו"ז'ירונדינית", הפשיטו אותה מבגדיה וה"נזעמת" קלר לאקמוב הצליפה בה בשוט באכזריות. לבסוף ז'אן-פול מארה התערב ושם קץ למעשים, כשהוא מציל אותה ממוות. בהמשך העיתונאים המונטניארדים הפחיתו בחומרת האירוע ולעגו לה מעל דפי העיתונים.
האשפוז.
לדעתם של ז'ול מישלה ושל האחים גונקור התקיפה וההשפלה במאי 1793 הייתה הזרז לפריצת מחשבות שוא של רדיפה ושגעון. ייתכן כי זרז אחר היה הפחד לצאת להורג בגיליוטינה או היה מדובר בשלב מאוחר של העגבת - נוירוסיפיליס.
באביב 1794 אחיה ביקש הטלת אפוטרופסות עליה ואת אשפוזה. האשפוז היה עשוי למנוע האשמתה בפשעים פוליטיים ועריפת ראשה על ידי גיליוטינה. חוות הדעת הראשונות אבחנו אותה כשפויה. הייתה מאושפזת פעמים חוזרות, אך החל משנת 1797 ברציפות. הייתה עסוקה בטקסים של טומאה וטהרה. עמדה בעירום ושפכה על עצמה דליים של מים עם קרח. מנהל בית החולים סלפטרייר באותה תקופה, פיליפ פינל השתדל לשנות את תנאי האשפוז ליותר אנושיים.
ב-1808 יועץ של נאפוליון, מישל רניו דה סן-ז'אן אנז'לי הורה על חקירה מנהלית כדי לקבוע באם אשפוזה לא נועד בזמנו לנשל אותה מנכסיה לטובת אחיה ז'וזף טרואן. בין השנים 1812–1817 היא נבדקה על ידי הפסיכיאטר הנודע ז'אן-אטיין אסקירול שגם צייר אותה.
טרואן דה מריקור הלכה לעולמה בשנת 1817 בבית החולים סלפטרייר אחרי 23 שנות אשפוז.
מורשתה הטרום-פמיניסטית.
טרואן דה מריקור הביעה בנאומיה דעות רדיקליות שהקדימו את זמנן על זכות הנשים לשוויון בחיים הפוליטיים, הזכות לבחור ולהיבחר בארגונים פוליטיים, נגד דחיקתן אל התפקיד המסורתי של אמהות ובנות זוג לבעליהם. פעלה בנוסף למען שילוב הנשים בצבא וניסתה בעצמה להקים גדוד נשים.
דעותיה משכו נגדה שנאה רבה לא רק בקרב החוגים המלוכנים אך גם בקרב המהפכנים עצמם, שהושפעו על ידי דעות שמרניות, כולל של ז'אן-ז'אק רוסו לגבי תפקיד האישה בחברה. בתעמולה נגדית הוצגה טרואן דה מריקור כ"רוצחת צמאת דם".
בסתיו 1793 השלטון המהפכני אסר על הפעילות הפוליטית של הנשים וסגר את המועדונים הפוליטיים של הנשים.
לקריאה נוספת.
(ג'קי פיז'ו - עורכת - טרואן דה מריקור - "מכתב -מלנכוליה", אל ז'ורז' דנטון, 1794
(אליזבת רודינסקו - "טרואן דה מריקור, אישה מלנכולית בימי המהפכה", מבוא מאת אליזבת בדינטר
מערכות לומדות
Rosetta (אלבום)
Rosetta הוא אלבום האולפן ה-18 של ואנגליס. הוא ראה אור ב-23 בספטמבר 2016 בחברת התקליטים דקה.
האלבום מוקדש לגשושית רוזטה, ששוגרה ב-2004. אין זה האלבום הראשון שנכתב בהשראת מסע בחלל. קדמו לו האלבומים Albedo 0.39 ו-Mythodea.
קודמו, Mythodea, הופק בשיתוף פעולה עם נאס"א, והמוזיקה שבו שימשה למשימת החלל למאדים.
האלבום מועמד לפרס גראמי לאלבום מוזיקת העידן החדש הטוב ביותר לשנת 2017.
כימיה ירוקה
כימיה ירוקה (באנגלית: Green chemistry) היא תחום במדע הכימיה העוסק בתכנון ופיתוח של כימיקלים, ותהליכי ייצור יעילים אנרגטית, המאפשרים קבלת תוצרים בניצולת גבוהה עם מינימום של חומרי פסולת, תוך העדפה לשימוש בחומרי גלם בטוחים וידידותיים לסביבה, ובמקורות אנרגיה מתחדשים.
הכימיה הירוקה מבוססת על גישות פילוסופיות מתחום הקיימות.
הכימיה הירוקה קשורה במישרין ובעקיפין כמעט לכל תחומי הכימיה המודרנית, ובעיקר לתחומי ההנדסה הכימית והכימיה האורגנית סינתטית.
כללי.
כמעט כל תהליך כימי שמבוצע על ידי האדם, אם בתעשייה ואם במעבדה, כרוך ביצירה של תוצרי לוואי. לעיתים, תוצאי הלוואי הללו, מוגדרים כפסולת, כיוון שהם אינם בעלי ערך מסחרי, ועל כן, עולה הצורך להיפטר מהם. כשמדובר בחומרי פסולת מסוכנים ומזהמים, הבעיה קשה יותר, שכן לא ניתן להיפטר מהן בדרכים מסורתיות של הטמנה או הזרמה למערכת הביוב, ויש צורך להעבירם לאתרי טיפול ייעודיים בפסולת כימית, לנטרול, דבר שמעמיס על עלויות הייצור.
בנוסף, גם אם לא מדובר בחומרים מסוכנים, לעיתים קרובות, התוצר המתקבל מעורב בעשרות חומרי לוואי, דבר המחייב ביצוע של תהליכי הפרדה ארוכים ורב שלביים לבידוד התוצר, דבר המעמיס על עלויות האנרגיה והזמן של התהליך.
ברור, אם כן, מדוע פיתוח של תהליכים כימיים יעילים ו"ירוקים" לייצור של כימיקלים הוא כה חשוב. החשיבות אינה קשורה רק ליכולת לא לזהם, אלא גם לכלכליות של התהליך כולו.
עקרונות.
בשנת 1998, שני כימאים אמריקאים, פול אנסטס (Paul Anastas) וג'ון סי. וורנר (John C. Warner) פיתחו את שנים-עשר העקרונות של הכימיה הירוקה:
דוגמאות.
שימוש בממסים סופר-קריטיים בטוחים כגון: פחמן דו-חמצני, תכנון וביצוע תגובות כימיות בתמיסות מימיות, שימוש במחמצנים בטוחים כמו נתרן תת-כלורי ומי חמצן (על פני מחמצנים המבוססים על תחמוצות רעילות או חומצות חזקות), שימוש בזרזים ממקורות כימיים או ביולוגים כגון אנזימים, ובתהליכי ייצור ביוטכנולוגים.
שימוש בקרינת השמש כמקור חום וכמקור אנרגיה לביצוע תגובות כימיות (פוטוכימיה ופוטוקטליזה).
מדדים לכימות של תגובות על פי עקרונות ה"כימיה הירוקה".
ניתן לקבוע מהי מידת ה"כימיה הירוקה" של תגובה כימית נתונה באמצעות כמה מדדים כמותיים שפותחו במיוחד לצורך כך, כשהחשובים שבהן הן: מדד E ומדד AE.
מדד E.
מוגדר כיחס בין כמות הפסולת שנוצרה בתגובה לכמות התוצר (E factor = total waste / product).
ככל שמדד E גבוה יותר, כך התגובה פחות "ירוקה" ולהפך.
מדד Atom Economy) AE).
מדד ליעילות הניצול של אטומים בתגובה. מחושב כיחס בין כמות התוצר המבוקש לכמות כלל המגיבים (AE factor = [molecular mass of desired product / molecular mass of all reactants] X 100%)
ככל שמדד AE גבוה יותר, כך התגובה יותר "ירוקה" ולהפך.
לדוגמה, נשווה בין שתי תגובות שבהן נוצר גז מימן, תגובה של נתרן במים ותגובה של רובידיום במים.
עבור נתרן -
formula_1
E = [ ( 22.9 x 2 + 18 x 2 ) - 2 ] / 2 = 39.9
%AE = 2 / [39.9 x 2 + 2 x 2] x 100% = 2.38
עבור רובידיום -
formula_2
E = [ ( 85.46 x 2 + 18 x 2 ) - 2 ] / 2 = 102.46
%AE = 2 / [102.46 x 2 + 2 x 2] x 100% = 0.95
מהשוואה של ערכי ה-E וה-AE של שתי התגובות, עולה, כי תגובה של נתרן במים לקבלת מימן, הנה "ירוקה" יותר מהתגובה המקבילה עם רובידיום (E נתרן &lt; E רובידיום, AE נתרן &gt; AE רובידיום).
כתבי עת מקצועיים.
בתחום הכימיה הירוקה קיימים עשרות כתבי עת מדעיים מקצועיים, ובהן:
רקס טילרסון
רקס ויין טילרסון (באנגלית: Rex Wayne Tillerson; נולד ב-23 במרץ 1952) הוא איש עסקים ודיפלומט אמריקאי. כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ. לפני כן, כיהן כיושב ראש, נשיא ומנכ"ל חברת אקסון מוביל בשנים 2006–2016.
ביוגרפיה.
טילרסון נולד בוויצ'יטה פולס שבטקסס. אביו היה בכיר בצופי אמריקה והמשפחה עברה בעקבותיו לוורנון שבטקסס, לסטילווטר שבאוקלהומה ולהאנטסוויל בטקסס בה סיים טילרסון את לימודי התיכון ב-1970. ב-1975 סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת טקסס באוסטין.