הצלחת המאבק במלריה נזקפת משמעותית ליפה, שהצליח לגייס משאבים, דעת קהל ועזרה רבה דרך פעילות ציבורית נרחבת ופעילות כרופא במסגרת ציבורית ופרטית. כמו כן חקר והתעדכן באופן שוטף בתוצאות המחקר העיוני והמעשי בארץ ישראל ומחוצה לה. הוא פרסם כ-25 עבודות מדעיות, מהן כעשרה פרסומים מדעיים בתחום חקר המלריה וריפויה.
מלחמתו בשפעת הספרדית ובטיפוס הבהרות.
יפה פרסם הנחיות להתמודדות עם מגפת השפעת הספרדית שפשטה בעולם וגם בארץ ישראל בין השנים 1920–1918 ועם מגפת טיפוס הבהרות
משפחתו.
יפה נשא לאישה בשנת 1898 את רבקה גליקשטיין (אחותה של אסתר גליקשטיין, שנישאה לימים לחיים מרגליות קלווריסקי). רבקה, אשר למדה עם אחותו של יפה בצרפת, שבתה את לבו מיד.
לזוג נולדו שלושה ילדים: ירמיהו, שרה ויעקב.
ירמיהו שירת כקצין בגדוד העברי ולאחר מלחמת העולם הראשונה סיים דוקטורט במדעי הכימיה.
שרה למדה חקלאות באנגליה ונישאה ליוסף בנטוויץ', זוכה פרס ישראל לחינוך בשנת 1962.
יעקב היה רופא, התמחה ברפואה טרופית והיה אחראי על ביעור המלריה בצפון הכנרת. שירת בצבא הבריטי בדרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף), וכיהן מאוחר יותר כאפידמיולוג ראשי במשרד הבריאות. התגורר בירושלים, עד לפטירתו ב-1993.
אחיינו של הלל יפה, ד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ), בנה של חיה אחותו של הלל יפה, היה מראשוני הרנטגנולוגים בארץ-ישראל. אחייניתו הייתה ד"ר שרה בן-עמי סולודר, אשר עימה פעל במשותף להדברת המלריה ביסוד המעלה.
כתביו.
ספר:
מאמר:
מונויד
מונואיד
NRG מעריב
יוחסה
רלציה
הוריות
כרומטידה
כרומטידה (באנגלית: Chromatid) היא אחת משתי הזרועות הזהות המרכיבות את הכרומוזום במצבו המשוכפל.
שתי הכרומטידות מחוברות האחת לשנייה באזור הנקרא צנטרומר. כשהן מחוברות הן מכונות "כרומטידות אחיות"; כשהן נפרדות הם אינן נחשבות יותר לכרומטידות, אלא לכרומוזומים בלתי-משוכפלים. הצנטרומר, אינו נמצא בהכרח במרכז הכרומטידות, למרות ששמו עלול לרמז זאת (צנטרום בלטינית פירושו "מרכז"); מיקומו מחלק את הכרומטידה לזרוע ארוכה (מסומנת באות q) ולזרוע קצרה (p).
הכרומוזומים מופיעים במצב משוכפל, ככרומטידות אחיות, רק לקראת ובזמן חלוקת התא. מטרת השכפול היא ליצור עותק זהה של כל הגנום; כל אחד משני העותקים נודד במהלך המיטוזה או המיוזה אל אחד מתאי הבת.
למונח "כרומטידה" אין קשר למונח "כרומוזום הומולוגי". בתא דיפלואידי קיימים שני עותקים של כל כרומוזום - עותק אחד מהאב ועותק אחד מהאם. שני העותקים מכונים "כרומוזומים הומולוגיים". שני העותקים נמצאים בתא כל העת, בניגוד לכרומטידות, הרלוונטיות רק לקראת ובזמן חלוקת התא. כמו כן הכרומטידות זהות לחלוטין האחת לשנייה; לעומת זאת כרומוזומים הומולוגיים נושאים את אותם הגנים, אך בגרסאות שונות במקצת הקרויות אללים. הזהות בין הכרומטידות האחיות היא הגורם לכך ששני תאי הבת זהים לגמרי לאחר חלוקת התא.
במיוזה (חלוקת ההפחתה המתרחשת בתאי הרבייה) נוצר מבנה של 4 כרומטידות – שני זוגות של כרומטידות אחיות הנקרא ביוולנט. בביוולנט חל אירוע של שחלוף (crossing over). השחלוף נעשה תמיד בין כרומטידות שאינן אחיות (אין הגיון להחליף בין אחיות כי הן זהות במידע התורשתי שבהן) מתקיים איתור של אזור מסוים – שתי כרומטידות שונות נפתחות באותו אזור בדיוק, ונסגרות בחזרה - כל אחת על השנייה ומחליפות ביניהן את החומר. אזור שחלוף זה נקרא כיאזמה. בין כרומוזומים הומולוגים מוצאים בין 2 ל 3 קיאזמטות. מנגנון השחלוף המדויק הזה (עד רמת הנוקלאוטיד) עדיין לא ידוע בכללותו כיום.
מנגנון השכפול ומנגנון המיוזה קורה לפני החלוקה הסופית לתאי הבת, המכילים כל אחד חצי מכמות הכרומוזומים של תא בוגר. השונות בין האללים של הכרומוזומים ההומולוגיים היא הגורם לכך שיצורים דיפלואידים אינם זהים להוריהם, ותכונותיהם מהוות שילוב ואיזון בין תכונות שני ההורים.
אלי לוזון
אלי לוזון (נולד ב-13 בינואר 1966) הוא זמר ישראלי, פסנתרן ומלחין.
ביוגרפיה.
לוזון נולד וגדל בנתניה להורים יוצאי לוב והתחיל להופיע כזמר עוד מגיל צעיר. בימיו כנער היה עובד כאופה במאפיה בנתניה במקביל ללימודיו ועד היום הוא חובב אפייה.
בשנת 1986 הוציא לרדיו את השיר "איזו מדינה", שכתבו והלחינו יוני רועה ואלי לוזון. השיר הפך ללהיט ענק חוצה קהלים, והוביל אל אלבום הבכורה שיצא ב-1986 בחברת התקליטים של האחים "בן-מוש". שירים נוספים שבלטו באלבום היו: "ילדה", "גן של שושנים", "איך שהיא" ו"אנא" שכתב אביהו מדינה ללחן טורקי. אלי לוזון, הגיטריסט משה בן-משה ('בן-מוש') ואריה ברקוביץ' עיבדו את שירי האלבום. בסוף שנת 1987 השתתף בפסטיגל עם השירים "אין קיפוח" (מילים ולחן: יוני רועה, עיבוד: אלי לוזון) ו"סלסולים" (מילים: יואב גינאי, לחן: חנן יובל, עיבוד: בני נגרי), שאותו ביצע בדואט עם הזמרת רבקה זהר. בשנת 1988 הוציא את אלבומו השני - "הנשמה" שבו היה שותף בכתיבת השירים "ארץ אהובה", "כל הלילה", "אין קיפוח", "הבית החם" ו"געגועים".
בשנת 1991 הוציא את אלבומו השלישי - "השתיקה", בו עיבד את השירים עם אריה ברקוביץ'. עוד באותה שנה ליווה את גידי גוב בשירה, בלהיט "למה לבך כמו קרח?" מתוך תקליטו של האחרון - "אין עוד יום".
ב-22 באפריל 1993 היה לוזון מעורב בתיגרה אלימה, שבגינה ישב בכלא כשנה וחצי. כשהשתחרר, הוציא ב-1994 את האלבום בעל השם הסמלי "אל החופש". מתוך האלבום בלט השיר "אורפאוס" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: משה בן מוש, כשהאחרון מצטרף ללוזון גם בשירה). אלבום זה לא הצליח לשחזר את ההצלחה של קודמיו. לוזון הוציא באותה תקופה אלבום נוסף בשם "בערבית מערבית", בו חידש שירים ערביים צפון אפריקניים. עוד באותה שנה חידש לוזון שני להיטים: "אלינור" (שהתפרסם בביצועו של זוהר ארגוב) ודואט עם הזמרת אביבה אבידן לשיר "פרי גנך".
במרץ 1995 השתתף לוזון לראשונה בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "מלאכי הקטן" (מילים: נורית בת שחר צפריר, לחן ועיבוד: דורון פיקר) והגיע עימו למקום הרביעי. עוד באותה שנה, בתוכנית "לילה גוב", חידש לוזון עם גידי גוב את "את לי לילה".
לוזון המשיך להופיע וזכה להצלחה בסוף 1997 עם חידוש לשיר "גשם" (במקור של להקת "בנזין"), שהוקלט במיוחד לפסקול הסרט "עפולה אקספרס", הפך ללהיט, והיה לאחד השירים המזוהים ביותר עם לוזון. ב-1998 יצא האלבום "איך מתמודדים" בעיבוד והפקה מוזיקלית של אלדד שרים. מהאלבום גם זכה להצלחה השיר "פעם".
השלים את הקאמבק אלבום מצליח נוסף - "מדבר האהבה" שיצא בשנת 2000 עם עיבודים של אריה ברקוביץ', מתוכו בלטו "קפה בשניים" (מילים: אלי לוזון, לחן: אריה ברקוביץ'), "הכל בשבילך" (מילים ולחן: ישי אמיר, עיבוד: אסף שמואלי וטל טרייביש), וחידוש לשירו של ניסים סרוסי - "איני יכול".
בשנת 2001 הקליט לוזון את השיר "לגעת באושר", שהיה שיר הנושא של הטלנובלה היומית - "לגעת באושר". השיר הגיע למקום השמיני במצעד השנתיתשס"א של רשת ג'.
בשנת 2004 השתתף בסדרת הטלוויזיה "אשליות". בשנת 2009 השתתף בפרק מסדרת הטלוויזיה "אמא מחליפה". באותה השנה הוציא את הסינגל "ללכת עד הסוף".
בשנת 2010 העלה אלי לוזון מופע חדש הנושא את השם "אופרה בלאפה". במופע זה הוא חבר לשני הסולנים הראשיים של האופרה הישראלית החדשה פליקס ליבשיץ ובוריס ירופייב שמבצעים יחדיו מוזיקה קלאסית באיטלקית, נפוליטנית, רוסית ועוד. עוד באותה לפרויקט ולאלבום "שרים עוזי חיטמן" חידש את שירו של אבנר גדסי - "בין קשת לענן".
ביולי 2011 יצא הפרויקט והאלבום "שני צדדים למטבע" בו חידש לוזון את "שער הרחמים" שביצע במקור מאיר בנאי. בחודש אוקטובר 2011 יצא לאור "חצי תפוח" כשיר מחאה למען עמותת פתחון לב על מנת לסייע לילדים רעבים.
בספטמבר 2014 הוציא את אלבומו העשירי - "דרך חדשה", מלבד שיר הנושא, בו חזר לסגנון הטורקי, שאפיין את אלבומיו הראשונים, נכללו גם "אבא שלי", שהוקדש לזכרו של אביו המנוח, "סלחי לי", גרסת כיסוי לשיר "C'est La Vie" של הזמר האלג'יראי שב חאלד, את הדואט "שנינו יחד" עם הזמרת יוצאת התוכנית "אייל גולן קורא לך" - נטלי פרץ, וגם מחרוזת הבונוס "עד 120" שכללה את מיטב להיטיו הגדולים.
אלבומים נוספים שהוציא:
חיים אישיים.
לוזון נשוי לסיגל ואב לשלושה ילדים. מתגורר בנתניה.
לוזון הוא לבקן.
ואן דר גראף ג'נרייטור
ואן דר גראף ג'נרייטור (באנגלית: Van Der Graaf Generator) - הרכב רוק מתקדם בריטי בלתי שגרתי ומשפיע. ההרכב הוקם בשנת 1967 על ידי פיטר האמיל - הסולן, כותב המילים והמלחין העיקרי של הלהקה, שנשאר הציר המרכזי שלה גם תוך כדי השינויים הרבים של חבריה. הלהקה פעלה עד שנת 1972 ואז התפרקה, אך התאחדה בשנת 1975 למספר אלבומים נוספים עד להתפרקותה של הלהקה בשנת 1978. הלהקה התאחדה פעם נוספת בשנת 2004 ואף הוציאה אלבום נוסף.
הלהקה היא עוף חריג למדי בנוף הרוק המתקדם הבריטי. סגנונה הוא אפל, דרמטי וקודר יחסית, עם דגש גדול שמושם על הליריקה ועל התאמת המוזיקה אליה. בשונה ממרבית הלהקות בנות אותה תקופה, לואן דאר גראף כמעט ולא נמצאו חיקויים או ממשיכי דרך.
חלק מהותי מהיות הלהקה חריגה ופורצת דרך הוא החלטה של מקימיה להימנע מכל תיוג או שיוך לסוגה. חברי הלהקה הביאו ליצירתה כל סגנון ושיטה שהיו אהובים עליהם, ופעלו באווירה של חוסר גבולות. גם הרכב הכלים של הלהקה - עם סקסופון בתור הכלי המוביל ברבות מיצירותיה - תרם לצליל שונה וייחודי. בכל פעם שהיה ניסיון לשייך את הלהקה לסוגה - רוק מתקדם או מוזיקה פסיכדלית התנערו חברי הלהקה מהתיוג. הרוק המתקדם הפך, לטעמם, לז'אנר מנופח ויומרני, ואת הפסיכדליה הם הגדירו כזרם מוזיקה אמריקאי.
היסטוריה.
1967–1972.