לסואר נולד בדרוקא-פלסייל, סמוך לאבוויל, בחבל פיקרדיה.
הוא היה נער מקהלה בקתדרלה של אמיין ואחר התמנה למנהל מוזיקלי בכנסיות שונות. בשנת 1786 השיג בתחרות פתוחה את הניהול המוזיקלי של קתדרלת נוטרדאם של פריז, שם הגיש בהצלחה קונצרטים של מוזיקת קודש בתזמורת מלאה. פרש מעבודתו בשנת 1787 וכעבור חמש שנות פרישה בבית הכפר של ידיד, הוציא מתחת ידיו את La Caverne ועוד שתי אופרות, שהוצגו בתיאטרון פיידו בפריז.
עם הקמת הקונסרבטואר של פריז בשנת 1795 התמנה לסואר לאחד ממפקחי הלימודים במוסד, אבל פוטר בשנת 1802 בגלל חילוקי דעות עם אטיין מאול. לסואר החליף את ג'ובני פאיזיילו כמאסטרו די קאפלה לנפוליאון והעלה בשנת 1804 את Ossian שלו באופרה.
לכבוד הכתרת הקיסר חיבר לסואר מיסה ו"טה דאום". המלך לואי ה-18, שהעסיק את לסואר בחצרו, מינה אותו בשנת 1818 לפרופסור להלחנה בקונסרבטואר; במוסד זה לימד, בין שאר תלמידיו הרבים, את הקטור ברליוז, אמברואז תומא, לואי דזירה בזוצי ושארל גונו.
לסואר חיבר שמונה אופרות, מיסות אחדות ויצירות אחרות של מוזיקת קודש.
מראי מקום.
הערך האנגלי השתמש בטקסט מן האנציקלופדיה בריטניקה מהדורה 11, כיום ברשות הציבור.
מהר שלל חש בז
מַהֵר שָׁלָל חָשׁ בַּז הוא השם שנצטווה ישעיהו הנביא לקרוא בו לאחד מבניו. השם נתפס כשם סִמְלי, והוא מוסבר כך:
כלומר, בתוך זמן קצר מאוד, בטרם יידע בנו של ישעיהו להגיד "אבא" ו"אמא", יכבוש מלך אשור את ישראל וארם. זו נבואה הדומה בצורתה לנבואה מהפרק הקודם:
בשמו קיימת תקבולת- "מַהֵר שָׁלָל חָשׁ בַּז". לדעת יאיר הופמן, מבנה התקבולת יוצר מתח. האל אינו מורה לנביא מה לכתוב על הגִּלָּיוֹן גָּדוֹל (ישעיה ח', א'). לאחר שאשת ישעיהו נפטרה, ציווה ה' על ישעיה לקרוא כך לבנו. השם נועד לבן ישעיה בטרם נולד.
הרקע ההיסטורי והתגשמות הנבואה.
בשנים 733-734 לפנה"ס ניסו פקח בן רמליהו מלך ישראל ורצין מלך ארם לכבוש את ירושלים במטרה להמליך את בן טבאל על יהודה במקום אחז. מלחמה זו נועדה להבטיח, כנראה, את השתתפות ממלכת יהודה במלחמה כנגד אשור, בניגוד לעמדת אחז שהעדיף להיכנע. תושבי יהודה ראו את התגשמות הנבואה שנה לאחר כישלון ניסיון הכיבוש של ירושלים על ידי ישראל וארם, עת כבשה אשור את ארם דמשק והגלתה חלק מתושבי ישראל. קץ ממלכת ישראל הגיע כ-12 שנה לאחר מכן, בשנת 722 לפני הספירה הגלה מלך אשור, שלמנאסר החמישי, את הושע בן אלה וכבש את שומרון, ובשנת 720 דיכא סרגון השני, מלך אשור, מרידה שהשתתפה בה שומרון והגלה את תושביה.
סטיה מינית
מנחם מנדל בראייר
Flammenwerfer 35
Flammenwerfer 35 או בקיצור FmW 35 (בתרגום מילולי לעברית: זורק אש) היה להביור גרמני שהיה בשימוש במהלך מלחמת העולם השנייה לטיהור חפירות ומבנים.
נשק זה היה אפקטיבי במיוחד לטווחים קרובים. נשק זה נודע גם בכינוי "גנב עור" מכיוון ששימוש בו בטווח קרוב גרם בדרך כלל לתוצאות של איבוד עור חמור. משקלו של הלהביור 35.8 ק"ג והוא הכיל 12 ליטר של דלק. בלחיצה רציפה, מספיקה הכמות לכ-10 שניות של שימוש. השימוש נעשה על ידי התזת דלק בלחץ גבוה כלפי לפיד בוער (שהוזן על ידי מימן). הלהביור יוצר עד שנת 1941.
דיסק גולף
דיסק גולף הוא ספורט בו שחקנים יחידים זורקים צלחת מעופפת לתוך סל או לעיתים אל מטרה. לפי האגודה המקצועית לדיסק גולף, מטרת המשחק היא לסיים מסלול מההתחלה ועד הסוף במספר המועט ביותר של זריקות.
דיסק גולף דומה למשחק הגולף הקלאסי ומשתמש בערך באותם חוקים ובאותו מינוח. בניגוד לגולף עם כדור, רוב מגרשי הדיסק גולף ממוקמים בגנים ציבוריים ובדרך כלל פתוחים לקהל הרחב. מטרת דיסק הגולף המודרנית מורכבת מסל מתכת עם שרשראות התלויות ממנו והוא הומצא ב 1976.
בדיסק גולף משתמשים בסוגים רבים של צלחות. שמות הצלחות לקוחים מעולם המושגים של הגולף הרגיל. שחקן דיסק גולף לרוב יזרוק את הזריקה הראשונה עם צלחת ה- driver. צלחת ה- driver היא שטוחה, כמעט ללא שוליים, ורוב המשקל שלה מצוי על הטבעת החיצונית. מאפיינים אלו מאפשרים לצלחת לעוף למרחק הרב ביותר, אולם יחסית קשה לדייק איתה. הצלחת שבעזרתה קולעים לסל נקראת putter. צלחת זו מאוד דומה לפריסבי, אולם היא קטנה מהפריסבי ואינה מעוצבת לתפיסה. עם צלחת ה- putter ניתן לדייק באופן הטוב ביותר, אולם ניתן לזרוק אותה למרחק קצר יחסית. הסוג השלישי של צלחות נקרא mid range. צלחות אלו משמשות את השחקן כאשר המרחק הוא גדול מכדי לקלוע ישירות לסל, אבל מספיק קצר, כך שניתן לזרוק צלחת שהיא יותר מדויקת מה- driver.
דיסק גולף לפעמים מכונה "פריסבי גולף", "פולף" או "פרולף" (שילוב של המילים פריסבי וגולף). למרות ששמות אלו מקובלים בחברה, כולם מונחים מוטעים. השם "פריסבי" הוא שם מסחרי של הייצרן "ווהם-או". בקרב קהילת הפריסבי מוסכם שהמונח "פריסבי" מתייחס לצלחת המעוצבת לתפיסה. התניית השם פריסבי לכל סוגי הצלחות היא לא נכונה משתי הסיבות.
דיסק גולף בישראל.
בתחילת 2014 נפתח מסלול דיסק גולף בגן לאומי אשכול.
חונטה (מוסד שלטוני)
חונטה (בספרדית: Junta) היא מוסד שלטוני-מנהלתי שאפיין את התרבות ההיספנית בספרד ומושבותיה בתקופת המשטר הישן (לפני סוף המאה ה-18), ואשר שרד את התקופה המודרנית והמשיך לשמש בה.
במהלך העת החדשה המוקדמת, מימי הביניים ועד מאה ה-19 התאפיינו הממלכות הנוצריות דוברות הספרדית שבחצי האי האיברי בשיטת שלטון מורכבת שזכתה לכינוי פוליסינודיאלית (polisinodial, קרי רובי מועצות). שיטה פוליטית זו אפיינה את המונרכיות האבסולוטיות באזור ובמסגרתה נוצרה מערכת של מועצות (Consejos) קבועות בתחומים שונים שייעצו לכתר. החונטות היו גופים שכוננו על מנת לדון בנושא מסוים, שדרש תיאום בין מועצות שונות. כך, למשל, הוקמו "חונטת המסחר והמטבע (Junta de Comercio y Moneda) בשנת 1679 ו"חונטת התברואה" (Junta de Sanidad) בשנת 1720. בין השנים 1787 ו-1792 הקים קרלוס השלישי את החונטה העליונה של המדינה (Junta Suprema de Estado) שקיבצה יחדיו את ראשי השרים והמשרדים החשובים בשלטון תחת מנהיגותו של חוסה מוניינו אי רדונדו, הרוזן מפלורידהבלנקה (Moñino y Redondo, conde de Floridablanca).
חונטות היו גם שמם של כינוסים של תאולוגים ומשפטנים שדנו בשאלות קונקרטיות במטרה להוציא צו, או לייעץ בסוגיות מורכבות. מבין אלו התפרסמו שתיים שדנו בשאלות חיוניות שנגעו לקולוניזציה של האמריקות: החונטה של בורגוס (Junta de Burgos) והחונטה של וויאדוליד (Junta de Valladolid).
חונטות היו גם מוסדות מקומיים, כגון החונטות השונות של הטריטוריות הצפוניות של כתר קסטיליה שייצגו אותן בקורטס של קסטיליה (Cortes de Castilla): החונטות הכלליות של הפרובינציות הבסקיות (Juntas Generales de las Provincias Vascongadas) שהורכבו מהחונטות הכלליות של ביסקאיה (Juntas Generales de Vizcaya), החונטות הכלליות של גיפוסקואה (Juntas Generales de Guipúzcoa) והחונטות הכלליות של אלבה (Juntas Generales de Álava), חונטות הקיימות גם כיום במסגרת ארץ הבסקים; החונטה של ממלכת גליסיה (Junta del Reino de Galicia); והחונטה הכללית של נסיכות אסטוריאס (Junta General del Principado de Asturias). בין השנים 1758 ו-1847 תפקדה החונטה המלכותית המיוחדת למסחר של ברצלונה (La Real Junta Particular de Comercio de Barcelona) כמוסד כלכלי בעל אופי מקומי.
המושג חונטה שימש גם לציון מוסד שלטוני זמני או של זמן חירום, שמקורו בנסיבות יוצאות דופן. כך, למשל, במהלך מלחמת הקהילות של קסטיליה (Guerra de las Comunidades de Castilla) הוקמה בצד המורד חונטת הקהילות (Junta de Comunidades); במהלך מלחמת העצמאות הספרדית (Guerra de la Independencia Española) ומלחמות העצמאות באמריקה הספרדית הוקמו חונטות לשלטון עצמי מקומי רבות. לאחר מלחמות העצמאות נהוג היה במדינות אמריקה הספרדית לכנות מוסדות שלטוניים זמניים כ"חונטה", ובמיוחד חונטה צבאית לאחר הפיכה צבאית.
קאנה (אי)
קאנה (אנגלית: Canna) הוא האי המערבי ביותר מבין ארכיפלג האיים הקטנים באיים ההברידיים הפנימיים שבסקוטלנד. הוא מחובר לאי השכן סאנדי על ידי דרך ושרטון בשעות שפל. אורכו 7 קילומטר ורוחבו 1.5 קילומטר. האי שייך ל"נאמנות הלאומית של סקוטלנד" מאז 1981 ומנוהל כחווה וכאזור שימור.
כמו האיים ויסט הדרומי ובארה היה האי קאנה באופן מסורתי קתולי ברובו משום שהוא היה אחד המקומות המעטים אליו היו יכולים קתולים לברוח מהרפורמציה הסקוטית. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 הייתה באי אוכלוסייה די יציבה של 20-30 תושבים, אך במפקד של שנת 2001 נשארו בו רק 12 תושבים (יחד עם האי סאנדי).
החיים באי.
ישנם כ-20 מבנים על האי, ביניהם שלוש כנסיות, חדר תה ומשרד דואר (שהיה פעם סככת גן). האי מבודד ותושביו חייבים לקנות את מצרכיהם ביבשת. יש באי חיבור טלפוני וגישה לאינטרנט, אך אין כיסוי לטלפונים סלולרים. באי אין פשיעה בכלל אך שוטר מגיע פעמיים בשנה מהיבשה, בעיקר כדי לבדוק רישיונות נשק. הרופא הקרוב ביותר נמצא באי אג והוא מבקר בקאנה פעם בחודש. הדרכים באי לא סלולות והן בבעלות פרטית, לכן הרכבים המקומיים לא צריכים לשלם מס דרך.
נמל טבעי גדול נוצר בין קאנה לסאנדי. המזח בקאנה ובשאר האיים הקטנים שופץ והוגדל בשנת 2005 והוא משמש למעבורת המחברת בין קאנה, רום, אג ומאק ליבשת.
הטבע באי.