השהות במים מאפשרת חופש תנועה רב יותר ליולדת, ומעניקה לה את היכולת לבחור בתנוחה הנוחה והנכונה לה ביותר ללדת, תנוחות שייתכן ולא יתאפשרו במהלך לידה רגילה.
היתרון לתינוק.
ישנם הסבורים כי המעבר בין הרחם, בו שוהה התינוק בתוך שק חשוך המלא במי שפיר חמימים, לבין העולם הקריר שבחוץ – הוא טראומטי ליילוד. לידה במים מביאה את היילוד לסביבה "מוכרת" יותר, כך שהיציאה מן הרחם פחות קשה עבורו. כיוון שריאותיו מלאות בנוזלים, גם הסיכון לשאיפת צואה עוברית (מקוניום) או הפרשות אחרות פוחת.
שיתוף בן הזוג.
בלידה במים בן הזוג יכול להיכנס אף הוא למים עם היולדת, לשבת מאחוריה כדי להעניק תמיכה, להחזיק את ידיה, לשפוך מים על גבה או לבצע עיסוי.
חסרונות הלידה במים.
כיום כמעט אין טענות מבוססות נגד לידה במים, משום שמחקרים מצאו כי לא קיימים סיכונים מיותרים הכרוכים בשהייה במים. עם זאת, ישנם הטוענים כי אין מספיק מחקרים היכולים לאשש זאת.
נשימת התינוק במים.
לא קיים חשש שהתינוק הנולד ייחנק במים ויטבע, משתי סיבות:
עם זאת, חשוב להקפיד שבשלב הלידה השני כל האגן יהיה בתוך המים, ואם בטעות נוצר מגע עם האוויר – אסור להחזיר את התינוק למים.
רצוי להוציא את התינוק מן המים לאחר כ-10–20 שניות, כדי למנוע מצב בו השליה מתנתקת ומפסיקה להזרים דם לפני שהתינוק מתחיל לנשום.
נשים בסיכון.
נשים הסובלות מבעיות מסוימות לא יכולות ללדת במים, כדלהלן:
אי ספיקת כליות; אפילפסיה; מחלות לב; זיהומי הריון, כגון: רעלת הריון או הרפס וגינלי; מחלות כרוניות; סוכרת הריונית; יתר לחץ דם הריוני; לידה מוקדמת; יש ליולדת חום; אנמיה; השליה היא שליית פתח; ישנו דימום רב לפני הלידה; עובר הגדול מארבעה קילוגרמים וחצי; מצוקה וסיכון המצריכים ניטור עקבי; הריון מרובה עוברים; עובר במצג עכוז או רוחבי.
הבריכה.
הבריכה צריכה להיות בעלת דפנות קשיחות, על מנת להעניק יציבות ליולדת. כמו כן מומלץ לרפד את תחתית הבריכה, לשיפור הנוחות ומניעת הסחות דעת.
המים צריכים להיות טריים ומסוננים, ומומלץ כי המים יגיעו עד לגובה החזה, משום שזו הדרך שההשפעות הפיזיולוגיות מגיעות לשיאן.
חשוב להקפיד שהמים יהיו נקיים, אך אסור להשתמש בחומרים מחטאים ורעילים, כגון כלור. ישנם המחטאים את המים באמצעות מלח, שהוא חומר חיטוי טבעי. הם מוסיפים כף מלח לכל ארבעה ליטרים וחצי של מים, כדי להגיע לרמת מליחות הקרובה לזו של מי השפיר.
בשל עובדה זו יש נשים המעדיפות ללדת בים, באם דבר זה מתאפשר, משום שבו רמת המליחות גבוהה באופן טבעי.
מי השפיר והדם אינם מהווים גורם לזיהום, ואין בעיה להישאר במים אלו. גם צואה אינה מהווה בעיה, אך אישה הנרתעת מכך יכולה לבצע קודם התחלת הלידה חוקן, או להשתמש בחומרים משלשלים.
יש להקפיד שהיולדת תרבה בשתייה קרה בעת הלידה, משום שהשהייה במים חמים עלולה לגרום להתייבשות.
לידה במים בישראל.
בישראל כמעט ולא מבצעים בפועל לידות במים בבתי חולים, למעט בבית חולים אסף הרופא, בית החולים תל השומר, בית החולים לניאדו, בית חולים אסותא אשדוד ובית החולים שערי צדק בירושלים, אף על פי שבאופן עקרוני דבר זה מותר חוקית. אמנם, בחלק מבתי החולים ישנו חדר לידה מיוחד שבו מתאפשר ליולדת לשהות בתוך המים מזמן הצירים עד לתחילת השלב הפעיל של הלידה (פתיחה מלאה), כדי להקל על הצירים.
עם זאת, ניתן לבצע לידה במים במרכזי לידה חוץ אשפוזיים בליווי מיילדות. ניתן גם ללדת בבית בסיוע מיילדת מוסמכת, כשאפשר להשתמש בבריכה גדולה או להשתמש בג'קוזי ביתי.
הגימנסיה העברית ע&quot;ש שוואבה בקובנה
פרשת משה קצב
מריה קלוטילדה, נסיכת סבויה
מריה קלוטילדה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Maria Clotilde di Savoia; 2 במרץ 1843 - 25 ביוני 1911), הייתה בתו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואשתו של הנסיך נפוליאון בונפרטה.
ביוגרפיה.
מריה קלוטילדה נולדה ב-2 במרץ 1843 בארמון המלכותי של בית סבויה, טורינו, לויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ולאדלייד מאוסטריה, בתם של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבת, נסיכת סקסוניה. מריה קלוטילדה הייתה אחותם של אומברטו הראשון, מלך איטליה ואמדאו הראשון, מלך ספרד.
ב-30 בינואר 1859 התחתנה מריה קלוטילדה עם הנסיך נפוליאון בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים. נישואי הזוג שנעשו מסיבות פוליטיות לא היו מוצלחים, ובעוד בעלה היה בוגד בה בקביעות, הייתה מריה קלוטילדה צנועה ונאמנה. בשנת 1861 ביקרו השניים בארצות הברית, ובשנת 1863 הם ביקרו בארץ ישראל.
לאחר הכרזת הרפובליקה הצרפתית השלישית בשנת 1870 בעקבות המפלה הצרפתית במלחמת צרפת–פרוסיה, סירבה בתחילה מריה קלוטילדה לעזוב את פריז, אולם לאחר מכן נאלצו היא ובני משפחתה לעבור להתגורר באחוזתם בפראנז'ן, שווייץ. לאחר מות אביה בשנת 1878 עברה מריה קלוטילדה עם בתה להתגורר בטורינו, ולאחר מכן התיישבה בטירת מונקאליירי, שם הקדישה את חייה לצדקה ולדת עד מותה ב-25 ביוני 1911.
משפחתה.
ב-30 בינואר 1859 התחתנה מריה קלוטילדה עם הנסיך נפוליאון בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
אירווינג מונדשיין
אירווינג "אירב" מונדשיין (באנגלית: Irving "Irv" Mondschein; 7 בפברואר 1924 - 5 ביוני 2015) היה אתלט ושחקן פוטבול יהודי-אמריקאי. 3 פעמיים אלוף ארצות הברית (1944, 1946 ו-1947), פעמיים סגן אלוף ארצות הברית (1948 ו-1949), מקום שמיני במשחקים האולימפיים (לונדון 1948) ודורג במקום שישי בעולם (1949) בקרב עשר. סגן אלוף ארצות הברית (1947), פעמיים ברציפות אלוף המכללות (1947 ו-1948) ודורג פעמיים במקום שלישי בעולם (1947 ו-1949) בקפיצה לגובה ופעמיים מקום חמישי בארצות הברית (1944 ו-1947) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה.
מונדשיין נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית. בשנת 1943 התגייס לצבא ארצות הברית, ולאחר שחרורו למד באוניברסיטת ניו יורק.
אלוף ארצות הברית.
באליפות ארצות הברית שנערכה ב-20 ביוני 1944 זכה מונדשיין במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 5748 נקודות והבטיח את השתתפותו במשחקים האולימפיים (אולימפיאדת הקיץ 1944) שבוטלו בשל מלחמת העולם השנייה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1946 זכה מונדשיין במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 6466 נקודות ושנה לאחר מכן הוא הגן על תוארו בתוצאה של 6715 נקודות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (1948) זכה מונשיין במדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 7101 נקודות, אחרי ‏בוב מתיאס (7224 נקודות) ולפני פלויד סימונס (7054 נקודות). התוצאה שקבע הייתה יכולה לזכות אותו במדליית כסף, אך במשחקים עצמם הוא סיים במקום שמיני בקרב עשר בתוצאה של 6715 נקודות.
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-28 במאי 1949 זכה מונדשיין במדליית ארד בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.02 מטר
קריירת מאמן.
בעודו סטודנט החל מונדשיין לאמן אתלטיקה, כדורסל ופוטבול בשנת 1949 באוניברסיטת לינקולן בפנסילבניה. הוא אימן את נבחרת ארצות הברית למכביה השלישית בשנת 1950 ושימש כיועץ במשרד החינוך למשלחת הישראלית לאולימפיאדת הלסינקי (1952). הוא אימן אתלטיקה במשך שנים רבות באוניברסיטת פנסילבניה כעוזר מאמן (1965–1979) ואחר כך כמאמן ראשי (1979–1987). הוא שימש כעוזר מאמן של נבחרת האתלטיקה של ארצות הברית לאולימפיאדת סיאול (1988)
חייו האישיים.
בנו בריאן מונדשיין היה אף הוא אתלט מצטיין, אלוף המכביה האחת עשרה בקרב עשר. נכדו, בריאן מונדשיין ג'וניור, אף הוא אתלט מצטיין, בקפיצה במוט, שייצג את ישראל באליפות אירופה (ברצלונה 2012).
קתרינה, נסיכת וירטמברג
אורי בן ארי
קתרינה, נסיכת וירטמברג (1783–1835)
קתרינה, נסיכת וירטמברג (בגרמנית: Katharina von Württemberg; 21 בפברואר 1783 – 29 בנובמבר 1835), הייתה נסיכה גרמנית לבית וירטמברג, ואשתו של ז'רום בונפרטה.
ביוגרפיה.
קתרינה נולדה ב-21 בפברואר 1783 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפרידריך, דוכס וירטמברג, שהיה מאוחר יותר מלך וירטמברג, ולאוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואוגוסטה, נסיכת בריטניה אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. אביה ואמה לא הסתדרו ביניהם, ובשנת 1786 נפרדו, וקתרינה נשארה עם אביה. בשנת 1795 עלה סבה פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג לשלטון, ובשנת 1797 עלה אביה לשלטון. באותה שנה התחתן אביה בשנית עם שארלוט, הנסיכה המלכותית, בתם של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושארלוט ממקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1803 כרתה וירטמברג ברית עם צרפת, וכחלק מתנאי ההסכם הוחלט שקתרינה תתחתן עם ז'רום בונפרטה, שהפך בשנת 1807 למלך וסטפאליה, ואכן ב-22 באוגוסט 1807 התחתנו השניים בטירת פונטנבלו. נישואי השניים היו מוצלחים, על אף שז'רום בגד בה בקביעות עם נשים אחרות. בשנת 1813 פורקה ממלכת וסטפאליה, וז'רום וקתרינה מצאו מקלט בפריז יחד עם ז'ולי קלארי - אחותה של דזירה קלארי. לאחר נפילת נפוליאון בשנת 1814 יעץ לה אביה להיפרד מז'רום, כפי שעשתה מארי לואיז, דוכסית פארמה - אשתו של נפוליאון, אולם קתרינה סירבה ויצאה עמו לגלות בטריאסטה. במהלך מאה הימים סייעה קתרינה לז'רום לחבור לנפוליאון, ובשל כך הושמה במעצר בית בווירטמברג, ולאחר נפילת נפוליאון הצטרף אליה גם בעלה.
כעבור זמן קצר שוחררו השניים, והם חיו את שארית חייהם כנסיכי מונטפור באיטליה ושווייץ לסירוגין, וב-29 בנובמבר 1835 מתה קתרינה בלוזאן.
משפחתה.
ב-22 באוגוסט 1807 התחתנה קתרינה עם ז'רום בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
לוטננט-גנרל
גאורגי דיופרון