בראשית המאה ה-20 הצרפתים ביקשו להיעזר בחיילים מוסלמים מקומיים, תחת פיקוד לא-צרפתי למטרות שיטור. החיילים זכו בתשלום כספי ותנאים נוספים אשר עודדו את הצטרפותם. בהמשך הוחלט על צירופם לצבא הצרפתי ביחידות מיוחדות תחת פיקוד צרפתי.
המערכות שבהם שירתו ה"גומיה".
חילות העזר שירתו במערכות הבאות:
בשנת 1956 הצטרפו לצבא העצמאי של מרוקו.
המערכה באיטליה 1945-1943.
ה"גום" (Goums) - חיילות עזר צרפתיים - (Corps Expéditionnaire Français en Italie ) - או בראשי תיבות CEF בראשות הגנרל אלפונס ז'ואן (Alphonse Juin). היו אלה יחידות לא סדירות מהמושבות הצרפתיות אשר חלק מהן היו ה"גום המרוקאיים" (Goums Marocains). מכלול היחידות "גום" הגיעו לסדר גודל של יחידה צבאית בסדר גודל של דויזיה, אך לא כללו את כל המרכיבים הארגוניים המקובלים ליחידה בעלת סדר גודל כזה. יחידות ה"גום המרוקאיים" השתתף בלחימה נגד הגרמנים במסגרת חיילות העזר - CEF - יחד עם ארבע יחידות נוספות :
נטען כי הם השתתפו במעשי האונס בלאציו (1944). עוד נטען כי בהמשך המלחמה, נעשו מעשי אונס נוספים על ידי כוחות אלו בעיר הגרמנית פרוידנשטאט (Freudenstadt) ובשטוטגרט. מפקדי בעלות הברית נקטו אמצעי משמעת חמורים נגד היחידה, כולל הוצאה להורג. ברם, הפעולות הברוטליות נגד האוכלוסייה האזרחית באו לקצן רק עם תום המלחמה והחזרת חיל המשלוח המרוקאי לבסיסיו.
אופטיה
אוֹפָּטִיָה (בקרואטית Opatija; במקור - באיטלקית Abbazia - בשתי השפות "מנזר") היא עיר קייט לחופי מפרץ קוורנר בחצי האי איסטריה שבצפון מערב קרואטיה. העיר שוכנת למרגלות הר אוצ'קה (Učka, איטלקית Monte Maggiore), כ-13 ק"מ מערבית לרייקה, המגונן עליה מפני הרוחות והיא עשירה בצמחייה. העיר היא אתר נופש בקיץ ובחורף, ועיקר כלכלתה על התיירות.
מקור שמה של העיר במנזר הבנדיקטיני "סן ג'יקומו דלה פרלוקה" (San Giacomo della Preluca) שהוקם בתחילת המאה ה-15 על ידי נזירים בנדיקטינים שנמלטו מפריולי. המנזר נזכר לראשונה ב-1453, וכנסייתו עדיין ניצבת בפארק יעקב הקדוש (Park Svetog Jakova). יעקב הקדוש הוא הקדוש הפטרון של העיר וחגו ביום 25 ביולי.
היסטוריה.
האזור יושב באלף ה-1 לפנה"ס על ידי הליבורנים, שבט אילירי, ולאחר מכן על ידי הרומאים שהקימו את קסטרום לאוראנה (Castrum Laureana), כיום רובע לוברן (Lovran). בימי הביניים השתייך שטחה של העיר לשתי ערים שונות - ופרינץ (Veprinac) וקסטב (Kastav) אשר התפתחה לכפר דייגים מוקף חומה (כיום רובע וולוסקו - Volosko).
ב-1844 הקים איג'יניו סקרפה (Iginio Scarpa), מעשירי רייקה, את וילה אנג'ולינה (Villa Angiolina) לזכר אשתו, מקום אליו נהג להזמין חברים ומכרים. כך רכשה אופטיה את מעמדה כאתר נופש ובעיר קמו וילות נוספות אשר היו מקום נופש לעשירי ואצילי אוסטרו-הונגריה. ב-1882 רכשה חברת קו הרכבת הדרום אוסטרי את וילה אנג'ולינה, וב-1884 הקימה את המלון הראשון באופטיה, מלון קוארנרו (כיום מלון קוורנר).
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיר לשליטת איטליה. לאחר כניעת איטליה בספטמבר 1943, השתלטו הגרמנים על העיר והאזור. המלחין ממוצא יהודי, מרסל טיברג, נשלח לאושוויץ ונספה שם. ב-1945 נמסרה העיר ליוגוסלביה. למרות קרבתה לרייקה, אופטיה לא הייתה שותפה לתהפוכות הרבות שעברו על האחרונה בין שתי מלחמות העולם, אך מעמדה כמרכז נופש ותיירות נפגע, והחל מתחדש רק בשנות ה-90 של המאה ה-20.
כיום שוב נחשבת אופטיה ליעד נופש בקנה מידה בינלאומי, ותיירים רבים מגיעים אליה דרך שדה התעופה של רייקה על האי קרק. לאורך חופה של העיר נמתחת טיילת (Lungomare) באורך של 12 ק"מ הקרויה על שם פרנץ יוזף. בטיילת, במקום בו ניצב בעבר פסל של "בתולת הים", ניצב מאז 1956 פסל "הנערה עם השחף" שהפך לאחד מסמליה של העיר.
אוכלוסייה.
בשנת 2001 התגוררו בעיר 7,850, ויחד עם השכונות המקיפות אותה מנתה אוכלוסיית אופטיה סך כולל של 12,719. רוב התושבים כיום הם קרואטים, ולמרות עזיבה של חלק מהאוכלוסייה האיטלקית לאחר מלחמת העולם השנייה, עדיין מתגוררים בה כ-600 איטלקים. בעיר מתגוררים גם מיעוטים סלובנים, סרבים, מקדונים, אלבנים ואחרים.
הקהילה היהודית.
באוֹפָּטִיָה התגוררה קהילה יהודית קטנה אשר נוסדה בשלהי המאה ה-19 ובעיר נמנו 70 יהודים. בני הקהילה עסקו במסחר ומקצתם היו בעלי מקצועות חופשיים. ב-1912 הוקם בית העלמין של הקהילה ובראשית המאה ה-21 עדיין עמד על תילו. ב-1930 מנתה הקהילה 100 נפשות. מבחינה הלכתית נסמכה הקהילה על קהילה רייקה ומבחינה מנהלית הייתה מאוגדת תחת איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.
בספטמבר 1943, לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלטו הנאצים על העיר והוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ומחצית מבני הקהילה נרצחו. לאחר המלחמה שבו שרידי הקהילה לאופטיה, אך לא חודשה הפעילות הקהילתית. ב-1955 הוקם גלעד לזכר הנרצחים בשואה בשטח בית העלמין היהודי.
פוקרסטארס
פוקרסטארס (PokerStars) הוא חדר פוקר מקוון, הגדול בעולם. החברה, ששוויה נאמד ב-3–4 מיליארד דולרים, רשומה באי מאן, המשמש כמקלט מס.
לאחר החקיקה נגד הימורים מקוונים בארצות הברית, החליטו ראשי פוקרסטארס להמשיך ולקבל הפקדות משחקנים אמריקניים, בטענה כי פוקר הוא משחק מיומנות, ולא משחק מזל. פוקרסטארס, שעוד קודם לכן היה חדר הפוקר השני בגודלו בעולם, נכנסה לוואקום שהשאירו אחריהם חברות ההימורים הציבוריות (בעיקר פארטיגיימינג), שהפסיקו לקבל הפקדות משחקנים אמריקניים. המהלך הניב לחברה רווחים המוערכים במאות מיליוני דולרים, והפך אותה לחדר הפוקר המקוון הגדול ביותר בעולם. פוקרסטארס מציעה מגוון משחקי פוקר, כגון טקסס הולדם ואומהה הולדם.
כמו כל חדרי הפוקר באינטרנט, פוקרסטארס מרוויחה את כספה משני מקורות עיקריים: גביית עמלה ("רייק") בכל סיבוב משחק, ודמי רישום לטורנירים נושאי פרסים. פוקרסטארס הוא אתר הבית של אליפות העולם בפוקר מקוון, טורניר שהשחקנים המסיימים במקומות הראשונים בו, זוכים במאות אלפי דולרים כל אחד.
על פוקרסטארס נמתחה ביקורת מאחר שדירקטוריון החברה קיבל החלטה מודעת לעבור על חוקי ארצות הברית. בני משפחת שיינברג, וכמוהם בעלי המניות האחרים בחברה ומנהליה הבכירים, מנועים למעשה מלהיכנס לארצות הברית, מאחר שאם יעשו זאת יעצרו בידי השלטונות האמריקניים.
ביוני 2014, הסכימה אמאיה (Amaya Gaming Group) לקנות את חברת האם של פוקרסטארס בסכום של 4.9 מיליארד דולר במזומן. עסקה זו אמורה להפוך את אמאיה לחברת ההימורים הגדולה בעולם.
אבו תביללי
הקדוש אַבּוֹ תְבִּילֵלִי (בגאורגית: აბო თბილელი, בערבית: أبو تفليسي; 756–786 לערך), הנקרא גם אַבּוֹ מִתִּיפְלִיס או הַאבּוֹ טְפִּילֵלִי (ჰაბო ტფილელი), היה מרטיר נוצרי והקדוש המגן של העיר טביליסי שבגאורגיה.
חייו.
במוצאו היה אבו תביללי ערבי, והוא גדל כמוסלמי בבגדאד. בגיל 17 (או 18), הוא מצא את עצמו בטביליסי, כשהוא הולך בעקבות הנסיך נרסס, השליט של כארתלי. נרסס, שהושמץ בפני הח'ליף, בילה שלוש שנים במאסר ושוחרר על ידי הח'ליף החדש. אבו תביללי ליווה אותו ובדרכו.
מקצועו של אבו תביללי בבגדאד היה רוקח בשמים, אמנות המצביעה על ידע בכימיה, והוא הצטיין ביצירת בשמים ומשחות. הוא היה בעל השכלה רחבה והיה בקיא ב"תורת כל האסלאם". השכלה זו כללה גם לימודי טקסטים דתיים וגם טקסטים פילוסופיים. בהגיעו למזרח גאורגיה (כארתלי), הוא שוכנע באמיתות תורת נצרות. עניין זה לא קרה מידית, אלא לאחר תהליך של התבוננות נפשית שלוותה בוויכוחים סוערים עם כמרים נוצרים ובישופים. ויכוחים אלה רק חיזקו אותו באמונתו כי הנצרות היא האמונה הנכונה. למרות זאת, בתחילה פחד אבו תביללי להמיר את דתו בפרהסיה, כיוון שגאורגיה הייתה נתונה תחת שלטון ערבי, ולכן רק נטש את המנהג האסלאמי של תפילה חמש פעמים ביום והחל להתפלל על פי הנצרות. מסיבות פוליטיות נמלט הנסיך של כארתלי ומצא מקלט בממלכת הכוזרים בצפון הים הכספי, אזור שהיה חופשי משליטה אסלאמית. אבו תביללי ליווה את הנסיך לממלכת הכוזרים והוטבל שם לנצרות. לאחר מכן עברו נרסס ואבו תביללי לאבחזיה, שהייתה אף היא חופשית משליטה אסלאמית, ושם באבחזיה קיים בלהט חיים נוצריים של תפילות וסיגוף, כשהוא מכין את עצמו למשימה העתידית.
הנסיך נרסס ומפלגתו חזרו לטביליסי בשנת 782. אבו תביללי לא שעה לאזהרה כי חזרתו זו מסוכנת עבורו, וחזר אף הוא לטביליסי בעקבות נרסס. במשך שלוש שנים התוודה תביללי בחופשיות על אמונתו הנוצרית ברחובות טביליסי, כשהוא מצד אחד מחזק את הנוצרים, שסבלו בגלל אמונתם תחת השלטון האסלאמי, בדוגמה האישית שלו, ומצד שני עודד את התנצרותם של בני ארצו הערבים. סדרה של איומים ואזהרות שיככו את להיטותו. בשנת 786 הוא דווח כנוצרי כלפי שלטונות טביליסי, נעצר והוקע כמומר מהאסלאם. במשפטו הוא התוודה על אמונתו הנוצרית והושאר במאסר. ב-6 בינואר 786 הוצא להורג והפך לקדוש מעונה. מסופר כי בדרכו להוצאה להורג הודה לאלוהיו על הפיכתו מצורתו הגשמית לגוף שמיימי, "הניחוח המתוק של מצוות ישו".
יואן סבניסדזה, סופר דתי גאורגי ובן זמנו של תביללי, גולל את חיי המרטיר ברומן הגיוגרפי בשם "מות הקדושים של אבו הקדוש" ("The Martyrdom of Saint Abo").
אבו מתיפליס
האבו טפיללי
אבו טביללי
אבו-תביללי
קיירה נייטלי
צ'ראסקו
מכשירים עתידיים ופיננסיים
רביכה
במטבח הצרפתי, רְבִיכָה (בצרפתית: roux, "רוּ") היא תערובת של קמח ושומן המשמשת להסמכת רטבים ומרקים.
ישנם כמה סוגי רביכות: