הקיסר שיאנפנג (17 ביולי 1830 – 22 באוגוסט 1861) או בשם הארמון שלו הקיסר ווזונג של צ'ינג, שמו המולד יזהו (奕詝), היה הקיסר התשיעי של שושלת צ'ינג, אשר שלט משנת 1850 עד שנת 1861 בפטירתו. שלטונו של הקיסר שיאנפנג על סין עבר מספר מרידות ומלחמות קשות שפגעו מאוד באימפריה כולל מרד טאיפינג, מרד ניאן ומלחמת האופיום השנייה (מלחמת החץ). שלטונו ושלטון אביו היו נקודת המפנה של סין ותחילתה של נפילת השושלת ו"מאה שנות ההשפלה".
משפחה וצעירותו.
יזהו נולד בשנת 1831 בארמון הקיץ הקיסרי הישן, שמונה קילומטרים צפונית-מערבית לבייג'ינג. הוא היה בן שבט המנצ'ו אייסין גיורו, והיה בנו הרביעי של קיסר דאוגואנג. אמו הייתה קוואן הקיסרית הגדולה, משבט בני המנצ'ו ניוהורו, שנעשתה לקיסרית למעשה רק בשנת 1834, והיא ידועה משם והאלה כקיסרית שיאוקוונצ'נג. היה ידוע כי יזהו היה בעל יכולת בספרות ובמינהל מכבר גיל צעיר, יכולותיו אשר עלו על מרבית אחיו, שהרשימו את אביו, ולכן למרות היותו בן רביעי החליט אביו להפוך אותו ליורשו.
שלטונו המוקדם.
יזהו ירש את כס המלוכה במות אביו בשנת 1850, בגיל 19, והיה קיסר צעיר יחסית. הוא ירש שושלת שהתמודדה לא רק עם אתגרים פנימיים אלא גם זרים. כותרת שלטונו של יזהו, שיאנפנג, שפירושה "שגשוג אוניברסלי", לא שיקפה את המצב. בשנת 1850 החלה הראשונה מתוך סדרת מרידות פופולריות שכמעט והרסה את שושלת צ'ינג. מרד טאיפינג החל בדצמבר 1850, כאשר הונג שיצ'יואן, מנהיג האקה של כת נוצרית סינקרטית, ניצח כוחות מקומיים שנשלחו לפיזור חסידיו. הונג הכריז אז על הקמת הממלכה השמיימית טאיפינג והמרד התפשט למספר מחוזות במהירות מדהימה. בשנה שלאחר מכן החל מרד ניאן בצפון סין. בניגוד למורדי טאיפינג שהושפעו על ידי הנוצרים, לתנועה ניאן לא הייתה תוכנית פוליטית ברורה, אך הם הפכו לאיום רציני על בירת צ'ינג, בייג'ינג, עם הניידות של צבאותיהם הפרוסים. הכוחות הקיסריים בצ'ינג ספגו תבוסות חוזרות ונשנות בידי שתי תנועות המורדים.
מרידות ומלחמות.
בשנת 1853, המורדים בטאיפינג כבשו את נאנג'ינג ולמשך זמן מה נראה היה שבייג'ינג תיפול בהמשך; אך המשלחת הצפונית בטאיפינג הובסה והמצב התייצב. קיסר שיאנפנג שיגר כמה כוחות גנרלים בולטים, כמו זנג גופאן והגנרל המונגולי סנג 'רינצ'ן, כדי לרסק את המרידות, אך הם רק זכו להצלחה מוגבלת. המרד הגדול ביותר של אנשי מיאו נגד השלטון הסיני בהיסטוריה החל בשנת 1854, והרס את האזור עד שהוצב לבסוף בשנת 1873. בשנת 1856, הובס ניסיון להשיב את נאנג'ינג ומרד פנתאי פרץ ביונאן. בינתיים, אירוע קל ראשוני בחופים עורר את מלחמת האופיום השנייה. כוחות אנגלו-צרפתים, לאחר שהסיתו כמה קרבות (לא כל הניצחונות עבורם) בחוף שליד טיינג'ין, ניסו "משא ומתן" עם ממשלת צ'ינג. קיסר שיאנפנג האמין בעליונותו הסינית ולא הסכים לדרישות קולוניאליות. הוא האציל את הנסיך גונג למספר משאות ומתנים, אולם היחסים התפרקו לחלוטין כאשר דיפלומט בריטי, סר הארי פארקס, נעצר במהלך המשא ומתן ב-18 בספטמבר. הפלישה האנגלו-צרפתית התנגשה עם הפרשים המונגולים של סנג 'רינצ'ן ב-18 בספטמבר בסמוך לז'נג'יואן לפני שהמשיכה לעבר פרברי בייג'ינג לקרב מכריע במחוז טונגז'ו, בייג'ינג. ב-21 בספטמבר, בקרב על פליקאו, נהרסו כליל 10,000 כוחותיו של סנג 'רינצ'ן, כולל פרשי המונגולים העילית שלו, לאחר כמה מטענים חזיתיים נידונים נגד כוח האש המרוכז של הכוחות האנגלו-צרפתים, שנכנסו לבייג'ינג ב־6 באוקטובר.
ב-18 באוקטובר 1860 המשיכו הכוחות הבריטים והצרפתים לבזוז ולשרוף את ארמון הקיץ הישן ואת ארמון הקיץ. לאחר שנודע לו על חדשות אלה, הבריאות של קיסר שיאנפנג התדרדרה במהירות. במהלך שלטונו של קיסר שיאנפנג, סין איבדה חלק ממנצ'וריה לאימפריה הרוסית. בשנת 1858, על פי הסכם אייגון, השטח בין הרי סטנובוי לנהר אמור הוענק לרוסיה, ובשנת 1860, על פי הסכם בייג'ינג, הדבר קרה גם לאזור שממזרח לנהר אוסורי. לאחר אותה אמנה, הקימו הרוסים את העיר ולדיווסטוק באזור שסיפחה. בזמן שהתנהלו משא ומתן עם המעצמות האירופיות, הקיסר שיאנפנג ופמלייתו הקיסרית ברחו למחוז ג'הול בשם ניהול משלחת הציד הקיסרית השנתית. בעוד החמיר המצב בבריאותו, הידרדרה גם יכולתו של הקיסר לשלוט, ואידאולוגיות מתחרות בבית המשפט הביאו להיווצרותם של שני פלגים נבדלים - האחד בראשותו של הגורם הבכיר סושון והנסיכים זייאיואן ודואנהואה, והשני בראשות אשת הקיסרות יי, שנתמכה על ידי הגנרל רונגלו והבריננים של שבט יהא נארה.
מותו.
קיסר סין שיאנפנג נפטר ב-22 באוגוסט 1861, מחיים קצרים של התפשטות יתר, באתר הנופש צ'נגדה, 230 ק"מ צפונית-מזרחית לבייג'ינג. ממשיך דרכו היה בנו שנשאר בחיים בן שש, זאיצ'ון. יום לפני מותו, זימן קיסר שיאנפנג את שושון ותומכיו על מיטתו ונתן להם צו אימפריאלי שהכתיב את מבנה הכוח במהלך צעירות בנו עד אשר יגדל ויוכל לשלוט. ההוראה מינתה שמונה גברים - זייאיואן, דואנאהו, ג'ינג'שו, סושון, מוין, קואנגיואן, דו האן וג'יאו יויינג - כמועצת עוצרי שלטון של שמונה חברים כדי לסייע לזייצ'ון, שלימים הוחתם כקיסר טונגזי. שיאנפנג נתן לשמונה הגברים את כוחה של עוצרות השלטון, אך על הגזרותיהם היה צריך לקבל את אישורם של אשתו האצילית יי והקיסרית השותפה ג'ן. על פי המסורת, לאחר מותו של קיסר היה אמור להיות מלווה את גופתו של הקיסר לבירה על ידי השלטונות. הקיסרית האצילית יי וקיסרית השותפה ג'ן, שהיו ידועים כעת בשמן הקיסרית האלמנה צה שי והקיסרית האלמנה שיאן, נסעו קדימה לבייג'ינג ותכננו הפיכה עם הנסיך גונג שהדיח את שמונת העוצרים. הקיסרית האלמנה צה שי שלטה אז למעשה בסין במשך 47 השנים שלאחר מכן כעוצרת הכס. קיסר שיאנפנג הובא בקברי צ'ינג המזרחיים, 125 ק"מ 75 מזרחה לבייג'ינג, במתחם המאוזוליאום של דינג (定; מואר "שקטה").
הקיסר שיאנפנג
הנרי פאונול
סר הנרי ריידס פאונול (באנגלית: Sir Henry Royds Pownall; 19 בנובמבר 1887 – 10 ביוני 1961) היה קצין בכיר בצבא הבריטי, שמילא כמה תפקידים חשובים במהלך מלחמת העולם השנייה, ונודע ביעקר בשל תפקידו כראש המטה של חיל המשלוח הבריטי (BEF) בצרפת ובבלגיה עד נפילת צרפת במאי 1940. בהמשך היה ראש המטה של הגנרל ארצ'יבלד וייוול עד נפילת סינגפור בשנת 1942, וראש המטה של לורד לואי מאונטבאטן בשנים 1943–1944.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
פאונול נולד ב-19 בנובמבר 1887 והתחנך בבית הספר רוגבי ובאקדמיה הצבאית המלכותית, ווליץ'. לאחר סיום לימודיו החל את שירותו הצבאי בארטילריית השדה המלכותית ובארטילריית הסוסים המלכותית, שבמהלכו הוצב הן בבריטניה והן בהודו בשנים 1906–1914. בשנת 1909 הועלה לדרגת לוטננט, ובשנת 1914 הועלה לדרגת קפטן.
מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, שירת פאונול בצרפת ובבלגיה. הוא הועלה לדרגת מייג'ור בשנת 1917 ומונה למפקד הארטילריה המלכותית, הדיוויזיה ה-17. על שירותו במלחמה הוענק לו עיטור אות השירות המצוין בשנת 1918.
בין המלחמות.
לאחר המלחמה למד פאוול במכללה לפיקוד ומטה, קימברלי בשנים 1920–1921, ולאחר מכן שימש כקצין מטה בבית הספר לתותחנים בלארקיל בשנים 1924–1925. בשנת 1928 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ולאחר שסיים את הכשרתו במכללה לפיקוד ומטה, הוא השתתף במבצעי המשחק הגדול בגבול צפון-מערב הודו עד שנת 1931.
הוא למד במכללת ההגנה האימפריאלית בשנת 1932, ובעקבות כך כיהן כעוזר הצבאי של ועדת ההגנה הקיסרית בין השנים 1933–1935, וכסגן המזכיר של ועדת ההגנה הקיסרית ב-1936. בשנים 1936–1938 הוא היה מפקד בית הספר המלכותי לתותחנים, וכשגבר איום המלחמה, הוא מונה למנהל מבצעים ומודיעין צבאי במשרד המלחמה אותו מילא בשנים 1938–1939.
מלחמת העולם השנייה.
בריטניה נכנסה למלחמה לאחר שגרמניה פלשה לפולין ב-1 בספטמבר 1939. פאונול מילא שורה של תפקידים פיקודיים ותפקידי מטה בכירים לאורך כל המלחמה. הוא מונה לרמטכ"ל חיל המשלחת הבריטי (BEF) בצרפת ובבלגיה עד נפילת צרפת במאי 1940. לאחר מכן הוא מונה לתפקיד המפקח הכללי של המשמר הביתי והיה מפקד הכוחות הבריטיים בצפון אירלנד, לפני שמונה לסגן ראש המטה הכללי הקיסרי במשרד המלחמה בשנת 1941.
לאחר מכן הוא מונה למפקד פיקוד המזרח הרחוק הבריטי בדרום-מזרח אסיה עד 1942, ולאחר מכן לראש מטה ABDACOM שם היה ראש מטהו של גנרל סר ארצ'יבלד וייוול. לאחר מכן הוא מונה למפקד פיקוד ציילון משנת 1942 עד 1943, ולמפקד פיקוד פרס ועיראק בשנת 1943. לבסוף מונה לראש מטהו של סגן האדמירל לואי מאונטבאטן, המפקד העליון של פיקוד בעלות הברית בדרום מזרח אסיה בשנים 1943–1944. לאחר סיום המלחמה פרש מהצבא הבריטי בשנת 1945.
במהלך המלחמה קיבל פאונול את התארים של אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1940 ואביר מפקד במסדר האמבט בשנת 1945.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה שימש פאונול כיו"ר פריירי מיוקס בע"מ, חבר הוועדה של בנק לוידס, נציב ראשי של חטיבת האמבולנסים סנט ג'ון, יועץ צבאי לווינסטון צ'רצ'יל וקנצלר מסדר ג'ון הקדוש. פאונול נפטר ב-10 ביוני 1961, והוא בן 73.
חיים אישיים.
פאונול התחתן עם מרי הנדרסון בשנת 1918, שבעלה ג'ון גריי נהרג בקרב בשנת 1916, והיה אב חורג לבנה, ווילובי גריי.
גומצן המקדש
מוחמד שאה, סולטאן מלאקה
מוּחָמָד שָאָה אִיבְּן אֵל-מָרְהוּם מֵגָאט אִיסְקֵנְדָר שָאָה או רָגָ'א טָאנְג (נפטר ב-1444) היה הסולטאן השלישי של סולטנות מלאקה. הוא בנו של מגאט איסקנדר שאה, ומשל אחריו במלאקה בין השנים 1424–1444, עת ירש אותו אבו שהיד שאה, סולטאן מלאקה. ידוע כי הוא התאסלם במהלך חייו. היו לו שני ילדים, רג'א קאסים ורג'א אברהים.
דתו.