איגוד הסחר החופשי האירופי (European Free Trade Association - EFTA) הוקם ב-3 במאי 1960 כאפשרות תחליפית עבור מדינות אירופיות שלא רצו או לא הורשו להצטרף אל הקהילה הכלכלית האירופית, שהפכה בהמשך לאיחוד האירופי.
אמנת EFTA נחתמה ב-4 בינואר 1960 בסטוקהולם על ידי שבע מדינות, אך כיום חברות באיגוד רק איסלנד, נורווגיה, שווייץ וליכטנשטיין. עקב כך היה צריך להחליף את "אמנת סטוקהולם" ב"אמנת ואדוץ".
האמנה מבטיחה חופש סחר בין המדינות החברות. שלוש ממדינות EFTA הן חלק מהשוק הפנימי של האיחוד האירופי באמצעות הסכם סחר הקרוי "האזור הכלכלי האירופי" (European Economic Area - EEA), שהוקם ב-1994. המדינה הרביעית, שווייץ, החליטה לבסס את קשריה עם האיחוד האירופי באמצעות הסכמים דו-כיווניים. בנוסף לכך מדינות EFTA ביססו קשרי סחר חופשי עם מספר מדינות מחוץ לאירופה.
היסטוריה של החברות ב-EFTA.
את האיגוד ייסדו בריטניה, דנמרק, נורווגיה, שוודיה, אוסטריה, שווייץ, ופורטוגל. פינלנד הפכה לחברה נספחת ב-1961 ולאחר מכן לחברה מלאה, ואיסלנד הצטרפה ב-1970. הממלכה המאוחדת ודנמרק הצטרפו אל הקהילה הכלכלית האירופית ב-1973 ביחד עם אירלנד, והפקיעו את חברותן ב-EFTA. פורטוגל עזבה את האיגוד ב-1986. ליכטנשטיין הפכה לחברה ב-1991; קודם לכן היו האינטרסים שלה באיגוד מיוצגים על ידי שווייץ. ב-1995 עזבו גם אוסטריה, שוודיה ופינלנד שהצטרפו אל האיחוד האירופי.
מוסדות.
EFTA נשלטת בידי מועצת EFTA וענייניה מנוהלים בידי מזכירות EFTA שמקום מושבה בז'נבה. בנוסף לכך, בהתאם להסכם EEA מ-1992 נוצרו שני מוסדות נוספים, סמכות המעקב של EFTA שמקום מושבה בבריסל, ובית הדין של EFTA היושב בלוקסמבורג, המסדירים את פעולות חברות EFTA בהקשר להתחייבויותיהן כלפי האזור הכלכלי האירופי. שווייץ, שאינה חברה ב-EEA אינה משתתפת במוסדות אלו.
האזור הכלכלי האירופי
האזור הכלכלי האירופי (European Economic Area - EEA) הוא כינוי למסגרת סחר שנוצרה ב-1 בינואר 1994 בעקבות הסכם בין איגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA) ובין האיחוד האירופי. מטרתו הייתה לאפשר למדינות EFTA להשתתף במסגרות הסחר האירופיות מבלי להצטרף לאיחוד.
חברות.
אזרחיה של שווייץ בחרו שלא להצטרף ל-EEA לאחר משאל עם, כפי שמחייבת חוקתם. השווייצרים מקיימים את קשרי הסחר שלהם עם האיחוד האירופי על סמך הסכמים בילטרליים, בעלי תוכן שונה מאלו שבין ה-EEA והאיחוד.
כיום חברי ה-EEA הן שלוש מדינות EFTA הנותרות - איסלנד, נורווגיה וליכטנשטיין, ו-27 מדינות האיחוד האירופי.
חירויות ה-EEA.
ה-EEA מבוסס על ארבע חירויות. התנועה החופשית של סחורות, אנשים, שירותים והון בין חברי ה-EEA. המדינות השותפות ב-EEA, אך לא באיחוד האירופי נהנות מסחר חופשי עם חברי האיחוד האירופי אך אינן צריכות לאמץ את החקיקה האירופית מחד, ואין להן כל השפעה על מדיניות האיחוד מאידך.
מדינות אלו הסכימו לחקיקה פנימית המבוססת על חוקי האיחוד בכל הנוגע למדיניות סוציאלית, הגנת הצרכן, איכות הסביבה, דיני חברות וסטטיסטיקה.
מוסדות.
ועדה משותפת המורכבת מנציגי מדינות EFTA החברות ב-EEA וכן מנציגי מדינות האיחוד עוסקת בהרחבת חקיקת האיחוד למדינות EFTA החברות ב-EEA. מועצת ה-EEA נפגשת פעמיים בשנה כדי להסדיר את היחסים בין המדינות החברות בה.
במקום להקים מוסדות כוללים ל-EEA, עוסקת "סמכות המעקב" של ה-EFTA ובית הדין של ה-EFTA בבדיקת התאמת מדיניות חברות EFTA החברות ב-EEA להסכמי ה-EEA השונים.
NBA Live
NBA Live היא סדרה של משחקי וידאו מתוצרת EA Sports, העוסקים באימון ושליטה בקבוצת כדורסל מליגת ה-NBA.
גרסה חדשה של המשחק מופצת מדי שנה בספטמבר או באוקטובר, והגרסה העדכנית ביותר של משחק זה היא NBA Live 2018. המשחק הופץ עד גרסת 2009 בגרסאות המתאימות למחשב אישי (PC) וכיום מופץ לקונסולות משחקים מתוצרת נינטנדו, סוני (פלייסטיישן) ומיקרוסופט (Xbox).
אריזות.
רשימת השחקנים שהופיעו בכל שנה על האריזה:
מסע הצלב העממי
מסע הצלב העממי קדם למסע הצלב הראשון, אך בשל אופיו העממי, הספונטני והבלתי מאורגן, הוא אינו נמנה עם תשעת מסעי הצלב הגדולים.
אספסוף נוצרי גדול, מורכב מפשוטי העם, נענה לקריאתו של האפיפיור אורבנוס השני לצאת ולשחרר את ארץ הקודש מידי המוסלמים. צלבנים אלה היו חסרי הכשרה, לא ידעו את הדרך, או מהו אורכה והסכנות הכרוכות בה. המסע יצא לדרכו בחודש אפריל 1096 בהנהגתו של פטרוס הנזיר, הידוע גם כ"פטר הנזיר". הצלבנים זרעו חורבן ומוות בדרך הן באוכלוסייה הנוצרית ובמיוחד בקהילות היהודיות. רבים נשרו במהלך המסע, ואילו אלה שהגיעו לאסיה הקטנה נטבחו על ידי הטורקים הסלג'וקים בחודש אוקטובר 1096, סמוך לניקומדיה, כיום איזמיט.
רקע.
ביום האחרון של ועידת קלרמון (27 בנובמבר 1095) הציג האפיפיור אורבנוס השני את רעיון מסע הצלב. הוא קרא אל מעמד האבירים במערב לארגן מסע צבאי להצלת נצרות המזרח מפני הסכנה המוסלמית הממשמשת ובאה. יעד מרכזי שהוגדר היה שיחרורה של ארץ הקודש ושל ירושלים מעול שלטון הכופרים, היינו המוסלמים. התגובה לנאומו הייתה עצומה בממדיה, וכך מטיפים שונים שוטטו וקראו לעלות מזרחה לגאול את ארץ הקודש, בין אם מטעם הכנסייה ובין אם מטעמם שלהם עצמם. אחד מאותם מטיפים עצמאיים היה פטרוס הנזיר, שהתנגד לקביעתו של האפיפיור אורבנוס השני, שקבע המתנה של כשמונה חודשים עד ליציאת המסע, כלומר לאוגוסט 1096. ואכן, דעה פופולרית ראתה בכך התרפסות יתר בפני אנשי האצולה וגחמותיהם.
כש'המסע העממי' יצא מקלן אל קונסטנטינופול, אחרי חג הפסחא, מספרם היה כ-20,000 גברים, נשים וילדים. משפחות שלמות, לפעמים כפרים שלמים נטשו את בתיהם כדי לבצע עלייה לרגל ל'ירושלים החדשה'. בתוך אותם אנשים היו, באופן בלתי נמנע גם שרלטנים, אופורטוניסטים והרפתקנים. עם זאת, המחקר עמד על כך שהיו ביניהם גם מספר קטן של לוחמים מאומנים, אבירים ואצילים בעלי ממון, וזאת בניגוד להנחה שהמסע הורכב רק מהמון פרוע ולא מאומן.
הלוחמים הלא מאומנים, ואלו שכן, הלהיבו את העמים שעברו דרכם באידאולוגיה הצלבנית, גם אם לעיתים סילפו אותה. למעשה, רבים מחבל הריין בגרמניה חשבו שהקמפיין נגד אויבי המשיח צריך להתחיל מבית, כלומר במלחמה בקהילות היהודיות המקומיות, שאבותיהן היו המסיתים לצליבתו של ישו, כפי שחשבה הכנסייה.
הטבח ביהודים.
מצב היהודים לפני המסע: היהודים בדור או יותר שלפני המסע נהנו, מחמת דתם, מהקלות ופטורים מהגבלות שהוטלו על בעלי הון נוצריים. נוסף על-כך, הם זכו ליחס מיוחד מהשליט שהיה נלהב להיות אחראי באופן בלעדי על הרגולציה של כספיהם ועל ניצולו. אך מצד שני, עשירים או עניים, היהודים האירופאים חיו כאזרחים סוג ב' ותמיד היו תלויים בשליט הפאודלי של אזורם, בהגנתו ובהחלטותיו - בין אם היה זה קיסר, מלך או אציל.
את מספר היהודים שנרצחו במאורעות אלה קשה להעריך במדויק, שכן הערכות מספריות מימי הביניים ידועות כלא אמינות. ובכל זאת, מספר הנספים עמד על כמה אלפים.
הטבח בוורמס: הצלבנים אחדו כוחות עם תושבי העיר ותושבי הכפרים הסמוכים ופעלו באופן מאורגן למדי על מנת לתקוף את היהודים. היהודים שנמצאו בביתיהם נרצחו או נטבלו בכוח. אלה שנמלטו לארמון הבישוף כותרו ולבסוף נתפסו. הבישוף הציע להם להיטבל לנצרות כדי להציל את חייהם אך מרבית חברי הקהילה בחרו להתאבד ולהרוג את יקיריהם על קידוש השם. יהודים שנתפסו וסירבו להיטבל נרצחו; ילדי הקהילה נרצחו או נטבלו וגודלו כנוצריים. בית הכנסת נבזז וכך גם בתים פרטיים. בסך הכל נהרגו בוורמס כנראה 800 יהודים.
יהודי קהילת מיינץ, הגדולה בקהילות גרמניה, סבלו ממתקפה מרוכזת בהנהגת אמיכו מליינינגן, רוזן פלונהיים, שהיה אציל ולוחם בעל ניסיון. אמיכו הסתייע באנשי העיר שפתחו את שעריה לפני חייליו ב-27 במאי 1096. בתחילת האירועים זכו היהודים להגנה מהארכיבישוף רוטהרד ומאצילי העיר. אמיכו צר על ארמון הארכיבישוף וניסיונם של היהודים להתגונן כשל. בסופו של דבר אולצו היהודים בלחץ הצלבנים והעירונים לבחור בין טבילה ומוות. האכיבושוף רוטהרד ופמלייתו ברחו בחשש לחייהם. מניין ההרוגים היה יותר מאלף איש, שמתו מידי הצלבנים או ביד עצמם.
הפגיעה ביהודי טריר: מערי עמק הריין חלק מהצלבנים המשיכו מערבה, לטריר ולמץ שעל נהר המוזל. זמן מה לפני כן, באפריל 1096, עצר פטרוס הנזיר עם חילותיו בטריר. יהודי העיר נתנו לו ולצלבנים שלו כסף והם המשיכו בדרכם. ואולם זמן מה לאחר שעזבו את טריר תקפו תושבי העיר הנוצרים את היהודים. הארכיבישוף של טריר נכשל בניסיונותיו להגן על היהודים, ורבים נטבלו בכח. הארכיבישוף עצמו נאלץ להימלט מן העיר.
וולטר וחייליו צועדים בנפרד.
הצבא של פטרוס הנזיר היה כל-כך גדול, עד שרק למעט מן המחוזות האירופאים היה מספיק מזון כדי לספק את צורכיהם לאורך זמן. קלן לדוגמה, הייתה ממוקמת באזור כפרי עשיר במזון ובמים, פטרוס הנזיר וחסידיו הגיעו לקלן ביום ראשון הקדוש, ב-12 באפריל 1096, והוא רצה לנצל את האמצעים שבעיירה כדי לבצע עצירה לכוחות שלו. בד בבד גם הטיף לגרמנים להצטרף אליו למסע. הטפותיו נחלו הצלחה: מתוך הגרמנים הרבים שהצטרפו לקריאתו היו כמה מאנשי מעמד האצולה הנמוך שהובלו על ידי הרוזן הוגו מטיבינגן, הרוזן היינריך משוורזנברג, וולטר מטק ושלושת בניו של הרוזן מזימרן.