קופים אלו ניזונים מצמחייה הכוללת נצרי במבוק, עלים, פרחים ופירות אך הם מגוונים כנראה בחרקים שהם מוצאים, לרוב מזחלים בין העלים.
הוליוול
הוליוול (באנגלית: Holywell, בוולשית: Treffynnon) היא עיר בוויילס. היא נמצאת בקרבת שפך של הנהר די.
היסטוריה.
מקור שם העיר הוא במעיין של ויניפרד הקדושה הנמצא בקרבת העיר. המעיין ידוע עוד מתקופה הרומית והיה מקום עלייה לרגל של נוצרים החל משנת 660. לפי המסורת וינפרד הקדושה נהרגה במקום.
במהלך המאה ה-19 העיירה גדלה במהירות והתפתחה למקום ייצור נחושת, עופרת וכותנה. אספקת המים הנדרשת לתהליך היה מההרים הסמוכות לעיר. במחצית המאה ה-19 העיר חוברה למערכת מסילת רכבת. בשנות ה-60 של המאה ה-20 תחנת רכבת נסגרה.
בשנת 2008 בעיר נפתח בית חולים חדש.
קזרקה
ג׳ון פלקסמן
יחסי נורווגיה–ספרד
יחסי נורווגיה–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין נורווגיה וספרד. היחסים בין ספרד לנורווגיה מוגדרים בעיקר על ידי חברותן בנאט"ו. שגריר נורווגיה, יוהאן ויבה, סיווג את היחסים בין ספרד לנורווגיה כמצוינים, קרובים מאוד ולבביים. בנוסף, קיים עניין הדדי חזק במסחר, תיירות, תרבות והיסטוריה בין שתי המדינות. קרן הנסיכה כריסטינה הנורווגית הוקמה כדי לחזק את היחסים הספרדיים והנורווגים.
היחסים בין שתי המדינות.
יחסים פוליטיים דו-צדדיים בין המדינות התקיימו באופן מסורתי בנימה של ידידות ולבביות, תוך שיח פוליטי מתמשך בנושאים בעלי עניין הדדי. לקשר דו-צדדי זה יש נכסים קבועים חשובים, כמו מערכת היחסים המצוינת בין בתי המלוכה של שתי המדינות והקשרים האישיים הרבים שנוצרו כתוצאה מיותר ממיליון נורווגים המבקרים בספרד מדי שנה (כמעט ¼ מהאוכלוסייה), וספרד היא היעד התיירותי העיקרי של הנורווגים, מה שמייצר אהדה ועניין גובר בתרבות ובשפה הספרדית. בנוסף, העיירה ל'אלפאס דל פי היא המושבה השנייה בגודלה של נורווגים בעולם, אחרי לונדון.
ספרד ונורווגיה מקיימות גם שיתוף פעולה חיובי בארגונים רב-צדדיים, במיוחד באו"ם. ספרד ונורווגיה היו גם שני נותני החסות של הקונגרס העולמי החמישי נגד עונש מוות, שנערך במדריד ביוני 2013.
היחסים בין הממשלה לשלטון מצידם שומרים על נימה חיובית בכל ממדיה, עם כמה אלמנטים חשובים בשיתוף פעולה דו-צדדי, כמו הגנה. קיים אינטרס דו-צדדי מסוים, מכיוון שכוחות הצבא הספרדי מעוניינים להשתמש במשאבי האימון בתנאי קור עז העומדים לרשות הכוחות המזוינים הנורווגיים, ולהפך, לכוחות המזוינים הנורווגיים יש אינטרס להתאמן באקלים צחיח כמו שקיים באזורים מסוימים בספרד. הרמה הטובה של היחסים הדו-צדדיים אינה מונעת מחלוקת בין המדינות לגבי דיג בארכיפלג סבאלברד. רשויות הדיג בשתי המדינות מקיימות שיחות טכניות קבועות כדי להבהיר את המסגרת בה מתקיימת פעילות הדיג הספרדי בנורווגיה.
יחסים כלכליים.
באופן מסורתי נוצר חוסר איזון מסחרי בין שתי המדינות בגלל רכישות נפט וגז נורווגיות, המהווים כ-70% מהיבוא הספרדי. מנגד, הייצוא הספרדי לנורווגיה מגוון מאוד במוצריו: בין היתר ספינות, מכוניות, מכונות ותחום המזון החקלאי. מאזן השירותים מפצה בחלקו על האמור לעיל, בעיקר בזכות תיירות: 1,540,000 נורווגים (מתוך אוכלוסייה של חמישה מיליון תושבים) מבקרים בספרד מדי שנה (2014). במהלך שנת 2014 ביקרו בספרד 1,533,295 נורווגים (מעל אוכלוסייה של חמישה מיליון תושבים), המהווה גידול של 1% בהשוואה לשנת 2013. בחמשת החודשים הראשונים של 2015 נצפתה ירידה מסוימת במספר התיירים הנורווגים לספרד, ובאותה תקופה ביקרו בספרד 521,778 נורווגים (ירידה של -9.3% לעומת התקופה המקבילה אשתקד).
שמואל ספירו
שמואל סמי ספירו (12 ביוני 1885 – 5 בדצמבר 1960) היה רופא מומחה במחלות ריאה ושחפת, הקים ובנה את השרות הרפואי של עליית הנוער וכיהן כמנהלו (1938–1957).
כרופא הראשי של עליית הנוער טיפל בילדי פליטים מגרמניה ומחנות המעצר בקפריסין כמו גם בילדי טהראן.
ביוגרפיה.
ספירו (לשעבר: שפירו) נולד בעיירה שנקלנגספלד במדינת הסן שבגרמניה, למשפחה יהודית חרדית.
אביו, יעקב ספירו, היה מורה וסמכות רוחנית בקהילה היהודית בפולדה לשם עברה המשפחה משנקלנגספלד.
עם תום לימודיו התיכוניים נסע ספירו לפרנקפורט על נהר מיין ללמוד בישיבתו של הרב שלמה זלמן ברויאר.
עד מהרה עזב את לימודי הדת, והחליט ללמוד רפואה. למד במרבורג, מינכן, וירצבורג וסיים בגיסן ב-1912.
בשנות לימודיו הצטרף לארגון סטודנטים יהודי ציוני.
ספירו התמחה במחלות ריאה ושחפת, ופתח קליניקה ברחוב קורפירסטנדאם שבברלין. היה עד 1928 הרופא הראשי של הביטוח הלאומי בברלין בנושאים הקשורים למחלות ריאה, ולאחר מכן עד 1933, שימש כיועץ מומחה למוסד.
בשנת 1932 (או סמוך לה) התמנה ספירו לרופא של המשרד הא"י בברלין (הסוכנות היהודית) וכיהן בתפקיד עד להגירתו.
בקיץ 1938 הגיע ספירו לארץ ישראל וקבע את מקום מגוריו בירושלים. רעייתו, גרטה ספירו עם שני ילדיה הקטנים, נשארו בגרמניה לנסות ולהציל מה שניתן מרכוש המשפחה. המעט שהצליחה להציל הגיע לאחר מסע תלאות לירושלים. גרטה והילדים ניצלו מפרעות ליל הבדולח ובמרץ 1939 הגיעו לחיפה.
רופא "עליית הנוער".
עם עלייתו לארץ ישראל הצטרף ספירו למפעל עליית הנוער בראשותה של הנרייטה סאלד. ספירו הקים ובנה את השרות הרפואי של עליית הנוער וכיהן כמנהלו עד לפרישתו לגמלאות ב-1957.
בשנות מלחמת העולם השנייה היה אחראי על קליטתם הרפואית של ילדי טהראן (1943), ובאותה שנה אף ביקר בסוריה יחד עם רחל ינאית בן צבי כדי לפגוש בצעירות יהודיות שעמדו לעלות ארצה במסגרת עליית הנוער.
ב־1946 יצא בשליחות הסוכנות היהודית ובחסות ארגון אונרר"א של האו"ם (סוכנות הסעד והשיקום של האומות המאוחדות) למחנות העקורים בגרמניה כדי לבדוק ולבחון את מצב הילדים שנותרו ולהכין את קליטתם בארץ ישראל. כמו כן נישלח, ב-1947, למחנות המעפילים בקפריסין כדי לבדוק את מצבם הבריאותי של המעפילים המבוגרים בכלל והילדים בפרט.
בשנות ה-50 נקלטו בעליית הנוער אלפי ילדים שהגיעו בעלייה ההמונית מתימן וצפון אפריקה. בתקופה זו ספירו הקים בירושלים את "הכפר השוודי", בו קיבלו טיפול רפואי ילדים ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
בצד עבודתו כמנהל השרות הרפואי של עליית הנוער היה ספירו מראשי "הליגה למלחמה בשחפת".
עם פרישתו לגמלאות ב-1957 קיבל ספירו מידי ראש המחלקה לעליית הנוער משה קול את אות ההצטיינות "אורדר דה מריט" (ORDER DE MERIT) מטעם הארגון הבינלאומי להגנת הילד בז'נבה על שירותו רב השנים בעליית הנוער למען בריאות הילדים.
ספירו נפטר ב-5 בדצמבר 1960. נטמן בהר המנוחות, הממוקם מצפון מערב לשכונת גבעת שאול.
משה קול (כיהן כראש מחלקת עליית הנוער בסוכנות היהודית) בהספדו:
חיים אישיים.
בשנת 1935 נשא לאשה את גרטה לינה הנרייטה לבית נאומן, לבורנטית וצלמת (1902–1987).
המשפחה התגוררה בקריית שמואל שבין קטמון לרחביה בירושלים.
ילדיו: העיתונאי גדעון ספירו (יליד 1935), הרב ג'ון גבריאל ספירו (1937–1997).
לקריאה נוספת.
זיכרונות נעורים של ד"ר שמואל ספירו מופיעים בספר "אזרחים על תנאי, יהודי גרמניה –פרקי זיכרונות 1780- 1945" (מוסד ביאליק ומכון ליאו בק ירושלים 1993), הכרך העברי הוא מבחר מההוצאה הגרמנית בת שלושה כרכים על חיים יהודים בגרמניה שנכרתו בעקבות המשטר הנאצי.
פנג דה-חואי
פֶּנְּג דֶּה-חֻוּאָי (במנדרינית: 彭德怀; 24 באוקטובר 1898 – 29 בנובמבר 1974) היה מראשי ההנהגה הקומוניסטית של צבא השחרור העממי במלחמת האזרחים הסינית, ומאוחר יותר שר ההגנה הראשון של הרפובליקה העממית של סין. פנג לחם ופיקד במלחמת האזרחים הסינית אך גם בתקופת המצביאים, מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת קוריאה.
פנג פעל לעצירת הקפיצה הגדולה קדימה אשר ביצע המזכיר הכללי מאו דזה-דונג מחשש שהרעב מהמהלך יביא לתמותה אדירה ברחבי סין (היו הערכות כי חצי מכלל הסינים ימותו). על פועלו לעצירת הקפיצה, הוא נתפס במהפכת התרבות ודמותו המדינית והפוליטית, כמו גם של ליו שאוצ'י ואחרים, הושחתה עד מותו.
שנותיו הראשונות.
קריירה מוקדמת.
פנג נולד למשפחת חקלאים עובדי אדמה בחונאן. את האידאולוגיה שלו לטובת הכלל פיתח מדוגמת דודו-הגדול אשר בזמנו לחם במרד טאיפינג והטיל על פנג אידאולוגיה ציבורית ללכת כרצון האזרחים. לאחר שלמד כשנתיים בבית ספר לקונפוציאניזם נרשם פנג בשנת 1908 לבית ספר מערבי.
בשנת 1911 פנג החל לעבוד בכריית פחם בצפון המחוז למען סחר מינימום. עם מהפכת שינהאי חזר פנג לביתו ועבד במספר עבודות זמניות עקב התרסקות שוק הפחם. בשנת 1913, עם תחילתה של בצורת בחונאן השתתף פנג במחאה אלימה שהפכה אותו למטרה בעיני המשטרה הסינית.
פנג ברח לצפון המחוז ועד שנת 1916 כאשר חזר משהאמין כי אין עוד סכנה לחייו; עבד עבודות פרח ליד אגם דונגטינג. עם שובו התגייס פנג לצבא אילי המלחמה במסגרת תקופת המצביאים.
בין צבאות המצביאים.
עם תחילתה של מערכת מלחמה פנימית חדשה בשנת 1917, יחידת הרגלים של פנג הצטרפה לצבאו של טאנג שהאנגזי אשר פעל יחדיו עם הפוליטיקאי טאן יאנקאי וסון יאט-סן נגד וו פאיפו וקואליציית אילי המלחמה בצפון (ביניהם גם ג'אנג דזוו-לין, שליט מנצ'וריה).
פנג נתפס בידי הקואליציה הצפונית אך שוחרר לאחר כשבועיים. בשנת 1919 הועלה לדרגת רב-סמל. כוחותיו של טאנג שהאנגזי הפילו את מערך הכוחות של הקואליציה הצפונית בחונאן ביולי 1920 עם כיבוש צ'אנגשה.