פאנולה היה המנהל האמנותי והמנצח הראשי של הפילהרמונית של טורקו משנת 1963 עד 1965, של הפילהרמונית של הלסינקי מ-1965 עד 1972 ושל תזמורת ארתוס מ-1970 עד 1973. הוא מנצח אורח תדיר באופרה הלאומית של פינלנד.
יורמה פאנולה כיהן כפרופסור לניצוח באקדמיה ע"ש יאן סיבליוס בהלסינקי משנת 1973 עד 1994 ובקולג' המלכותי למוזיקה בסטוקהולם ובאקדמיה הדנית למוזיקה בקופנהגן. ב-1997 זכה בפרס רולף שוק לאמנויות המוזיקה.
השפעתו של פאנולה באמצעות ההוראה על עולם הניצוח הייתה עצומה. השראתו הייתה "היד הנעלמה" מאחורי רצף המנצחים המעולים שמוצאם בפינלנד. עם תלמידיו נמנים אסה-פקה סאלונן (כיום בלוס אנג'לס), מיקו פרנק (עכשיו בבלגיה ובאופרה הלאומית של פינלנד), סאקארי אוראמו (שהחליף את סיימון ראטל בברמינגהאם, אנגליה), יוקה-פקה סאראסטה ואוסמו ונסקה (כיום במינסוטה). עם תלמידיו בסטוקהולם נמנה גם המנצח הישראלי אריאל צוקרמן.
פאנולה למד מוזיקה כנסייתית וניצוח באקדמיה ע"ש סיבליוס. מוריו היו לאו פונטק, דן דיקסון, אלברט וולף ופרנקו פרארה. מלבד הניצוח, חיבר מוזיקה שונה ומגוונת. האופרות שלו Jaako Ilkka ואופרת "הנהר" קבעו סוגה, שהוכתרה בשם "אופרת הגשמה" ("performance opera") בשל מיזוג של מוזיקה, אמנות חזותית ואמנות היום-יום. שאר יצירותיו של פאנולה כוללות מחזות מוזיקליים, מוזיקה כנסייתית, קונצ'רטו לכינור, קפריצ'יו ג'אז וקטעים רבים מספור של מוזיקה ווקאלית.
כיום הוא מנצח אורח ופרופסור לקורסי ניצוח בכל רחבי העולם, כולל פריז, לונדון, אמסטרדם, מוסקבה, ניו יורק, טנגלווד, אספן, אוטאווה, חיפה וסידני.
ביץ' בויז
טאונו האניקיינן
טאונו האניקיינן (בפינית: Tauno Hannikainen; 26 בפברואר 1896 – 12 באוקטובר 1968) הוא מנצח פיני. האניקיינן עבד עם פריץ ריינר בתזמורת הסימפונית של שיקגו בשנים 1947-1950, והיה מנצח ראשי של הפילהרמונית של הלסינקי.
קרש חיתוך
קרש חיתוך הוא כלי מטבח המשמש כמשטח עליו ניתן לחתוך או לקצוץ דברי מזון שונים, כדוגמת ירקות לסלט.
קרש חיתוך עשוי לרוב מעץ או מפלסטיק. חומרים אלו נחרצים בקלות על ידי הסכין, ובכך מקשים על ניקוי יסודי של קרש החיתוך. ישנם גם קרשי חיתוך עשויים מזכוכית - קל יותר לנקותם מאשר את אלו העשויים מעץ או מפלסטיק, אך אלה עלולים לפגוע בסכין בו משתמש החותך.
Dark Side
צלחת מעופפת
צלחות מעופפות
עשרה כושים קטנים
ולא נותר אף אחד (בעבר: עשרה כושים קטנים (באנגלית: Ten little Niggers)) הוא ספר מפורסם של סופרת המתח, אגאתה כריסטי, שעובד למחזות וסרטים.
שם הספר במקור - כפי שכריסטי בחרה ושתחתיו ראה אור בשנת 1939 - היה "Ten little Niggers". בשנת 1945, לראשונה מסיבות של תקינות פוליטית, שונה השם בסרט קולנוע שהופק באותה שנה על פי הסיפור ל-"And then there were none". בגרסת הספר לטלוויזיה שהופקה בשנת 1959 הוא נקרא "Ten little Indians" ומהדורות הספר שהופיעו מאז בארצות הברית נקראו באחד משני השמות האחרונים.
הספר תורגם לשפות שונות ונמכרו כעשרות מיליוני עותקים שלו. התרגומים של הספר לעברית, שנדפסו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, נושאים את השם המקורי. התרגום השלישי לעברית שיצא בשנת 2018, לעומת שני התרגומים הקודמים, נקרא "ולא נותר אף אחד", בדומה למהדורות המאוחרות של הספר באנגלית. על הספר נוצרה מיני-סדרת מתח אשר יצאה בשנת 2015 בשם 'ולא נותר אף אחד'.
עלילת הספר.
בספר זה מביאה אגאתה כריסטי את התעלומה הבלשית הספרותית לשיא - סדרת רציחות "ללא רוצח": עשרה אנשים, גברים ונשים הזרים זה לזה, מחוגים חברתיים שונים, בעלי מקצועות שונים (החל מגנרל ושופט וכלה בפשוטי עם) וגילאים שונים, שאין כל מכנה משותף ביניהם, אשר מגיעים על פי הזמנתו ובמימונו של אדם שאיש מהם אינו מכיר, ל"אי הכושים", אי בודד ליד חופי אנגליה. האורחים מגיעים לאי בהזמנות לבלות סוף שבוע בבית אחוזה מפואר הבנוי על האי, לדון בהצעת תפקידים ומשרות שברצון המזמין להעסיקם בהם, ובאמתלות אחרות. בין עשרת האורחים גם משרתי הבית שהוזמנו לתפקידם באופן אנונימי.
בבואם, מתמקם כל אחד מהם באחד מחדרי האורחים שבבית ומוצא בו, במסגרת התלויה על הקיר, תדפיס של שיר הילדים הידוע "עשרה כושים קטנים":
האורחים נאספים בחדר האוכל של האחוזה, ושם מתברר להם כי מארחם האלמוני (אלמוני תרתי משמע: שמו על פי ההזמנה הוא - U.N.Owen דהינו unknown, לא ידוע), לא הגיע. על שולחן האוכל הם מוצאים עשרה פסלוני חרסינה של דמויות של כושים קטנים. לפתע מושמעת באולם מעל תקליט הודעה מוקלטת הנוקבת בשמו של כל אחד ואחת מהם ובה תיאור של רצח שביצע האיש או האישה, שעליו לא הועמדו לדין ולא נתנו את עונשם. ההודעה מבשרת להם כי כולם נידונים למוות וימצאו את מותם בקרוב על גבי האי.
האורחים הנדהמים מנסים לנוס מן האי, אך מתברר להם כי הסירה שהביאה אותם לאי נעלמה וכי בגלל המים הסוערים לא ניתן לשחות אל היבשה המרוחקת.
בשלב זה בעלילה מתחילים במהלך הימים הבאים למצוא האורחים את מותם, בזה אחר זה, כשסיבת מותו של כל אחד מהם, בתאונה או אסון אחר, תואמת את אחד מבתי השיר; האחד מת מרעל שהוכנס לסעודתו, האחר נרצח בשנתו ואינו מתעורר ממנה. אחד שנמצא מת ומזרק רעל תקוע בגופו, תואם את הבית מן השיר המדבר על כושי קטן שנעקץ על ידי דבורה. לאחר מותו של כל אחד מהם נעלם אחד מפסלוני החרסינה.
האימה גוברת כאשר האורחים מתחילים לחשוד זה בזה כי האחר הוא הרוצח האלמוני. אך ללא הועיל, הרציחות נמשכות, וככל שמתמעט מספר האורחים שנותרו גוברים החשדות ההדדיים והאימה. עד אשר נשארת אורחת אחרונה לבדה וביאושה היא מקיימת את דברי הבית האחרון של השיר:
- והיא שמה קץ לחייה בתלותה עצמה על חבל תלייה, שמצאה כבר מוכן מראש כשהוא משתלשל מתקרת חדרה.
כאשר מגיעה אל האי ספינת האספקה כעבור ימים אחדים, נמצאות בו עשר גופות ומלבדן אין על האי איש. המשטרה מוזעקת ובגלל גודל התעלומה מוזעק לאי סגן מפכ"ל הסקוטלנד יארד. השאלה המעסיקה את אנשי המשטרה היא: אם היה אדם נוסף על האי, היכן היה כל הזמן ולאן נעלם? מסקנת המשטרה - איש לא היה על האי מלבד עשרת הנרצחים. הסיפור מסתיים בדברי מפקח המשטרה: "אבל במקרה כזה מי הרג אותם?".
פתרון התעלומה נותר לעתיד לבוא; כעבור זמן שולה ספינת דיג מן הים בקבוק ובו וידוי בכתב של הרוצח. על פי הווידוי, הרוצח הוא השופט שהיה אחד מן האורחים. הוא ביים את מותו כאחד מעשרת הנרצחים ובזמן שכולם סברו כי כבר מת, המשיך בסדרת הרציחות, שתכנן מראש בקפידה על כל פרטיה, לרבות הקפדה על כך שצורתו של כל רצח תתאם לבית המקביל בשיר. לאחר מות האחרונה מבין האורחים בתלייה, שם השופט קץ לחייו. המניע: מתוך תאוות צדק מעוותת הוא מחליט להרוג במו ידיו אנשים שהיה ברור לו מעבר לכל ספק כי רצחו אחרים בעבר, אך נמלטו מעונש עקב חוסר ראיות מספקות, או בגלל פרצה משפטית זו או אחרת. השופט מסיים את הווידוי:
ביקורות.
הספר "ולא נותר אף אחד" נחשב ליצירת מופת ורב מכר עולמי, בזכות הקושי לפענח את זהותו של הרוצח כבר בהתחלה לעומת ספרי מתח אחרים.
בקולנוע ובטלוויזיה.
עלילת הספר עובדה לקולנוע פעמים רבות. הגרסה הראשונה, הנחשבת לטובה מכולן, היא הסרט ההוליוודי "And then there were none" משנת 1945 בבימויו של הבמאי הצרפתי הנודע רנה קלייר, שגלה בימי מלחמת העולם השנייה לארצות הברית.
ב-2015 שודרה מיני-סדרה המבוססת על הרומן בשם "ולא נותר אף אחד" בהפקת ה-BBC.
ספריית סטראשון
אמצעי הלחימה בצה&quot;ל
Any Colour You Like
היה נכון
"הֱיֵה נכון" היא סיסמת תנועת הצופים בכל רחבי העולם. בדרכי ביטוי שונות, נעשה השימוש בביטוי זה על ידי מיליוני צופים מסביב לעולם מאז 1907.
מקור הביטוי "היה נכון" בתדמית הצבאית שיש לתנועת הצופים וליסודותיה. הלורד באדן פאואל אף קרא לנערים להיות מוכנים למות בעד מדינתם אם צריך, כדי שבבוא הרגע יוכלו לצעוד בביטחון בלי לפחד מהמוות. עם הזמן נשכחה המשמעות העמוקה של הביטוי "היה נכון" במקומות רבים והפכה למוטו של הצופים בעולם.
יש מפרשים את הסיסמה "היה נכון" כך שכל צופה וחבר תנועה (אף על פי שהסיסמה קוראת לכלל האנושות להתנהג כך) צריך להיות דרוך ומוכן להתמודד עם קונפליקטים בחייו - קונפליקטים במישור הפיסי והרוחני.
המישור הפיסי מתייחס לאותן בעיות שכרוכות בכוח סבל, חשיבה פיסקלית וכדומה. כל המיומניות הצופיות המעשיות נכנסות תחת מישור זה. המישור הרוחני מתייחס לכל הבעיות הדורשות מענה ברמת המחשבה וההגיון, בין השאר נכונות לפתור מצוקות חברתיות קיימות. אין להיות אדיש כלפיהן, אלא להיות דרוך ובעל נכונות לפתור אותן.
אין זה צירוף מקרים שראשי התיבות של המילים Be Prepared ("היה נכון" באנגלית) הן גם ראשי התיבות של Baden-Powell, מייסד התנועה.
אקרוסטיכון ל-Be Prepared.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
היה נכון בשפה העברית
&lt;br&gt;
יוסף נשיא
צופי צבר
צופי צבר הם זרוע של תנועת הצופים העבריים אשר מטרתה לטפח ציונות ואהבת הארץ בקרב ישראלים שגרים מחוץ למדינת ישראל. הפעולות מתקיימות בעברית, והחניכים פועלים במסגרות דומות לתנועת הצופים בישראל, ועוברים בין השאר קורסים וסמינרים מיוחדים בנושאים כמו זהות ותרבות ישראלית. תחת צופי צבר קיימים 56 שבטים אשר נפגשים על בסיס שבועי. צבר היא מסגרת חינוכית פעילה לבני ישראלים לשם חיזוק הזהות הישראלית-יהודית וציונית, שמירת קשר עם התרבות הישראלית-ציונית ומדינת ישראל, ומתן כלים לחניכי השכבה הבוגרת להתמודדות עם שאלת חזרתם ארצה.
רקע.