בד בבד חל שינוי גם במגוון הלקוחות, אם בעבר כ-90% מהלקוחות היו אגודות מושביות שערכו קניות מרוכזות עבור החקלאים, עם התמוטטות המערכת הארגונית המושבית, עברה תדמיר לשיווק ישיר לחקלאים בכל חלקי הארץ.
תדמיר החדשה.
"קבוצת תדמיר ניהול והפעלה (2006)" היא חברה פרטית בשליטת איש העסקים- רון ארצי ומחזור עסקיה נע בין 874-900 מיליון ש"ח בשנה. (על פי ynet ומאגר BDI)
לאחר שנים הפסדיות למכון התערובת אשר היה בבעלות האגודה השיתופית, באוקטובר 2006 הצטרפו אל מנכ"ל המכון דאז (רון ארצי) מספר עובדים שהקימו יחד את "קבוצת תדמיר - ניהול והפעלה (2006) ". לאחר מכרז זכתה החברה הפרטית ושכרה את מכון התערובת מהמושבים למשך 15 שנים, החברה החדשה האריכה מאז את הסכם השכירות ומפעילה אותו עד היום. בשנים הבאות הפך רון ארצי ליו"ר הקבוצה ובעל השליטה. כיום מספר עובדים בכירים בקבוצה הם בעלי מניות בחברה.
החברה החדשה הקימה שלוש חטיבות- כולן עוסקות בייצור מוצרי חלבון מן החי- בשלושה ענפים שונים: מוצרי עוף, ביצי מאכל ומוצרי בקר- כל חטיבות והחברות בתוכן נסמכון על המפעל המרכזי- מכון התערובת המשמש כבסיס הפעילות. חלק גדול מצריכת התערובת המיוצרת במכון מיועדת לצריכה עצמית על ידי חברות הבת (רוב החברות בקבוצה הו לקוחות של מכון התערובת) . בנוסף לצריכה של החברות הבנות תדמיר מוכרת תערובות גם ללקוחות בכל הארץ, בין היתר למגדלי צאן בפזורה הבדואית בנגב. וגם ללקוחות ברשות הפלסטינית.
כיום מכון התערובת מייצר כ-240 אלף טון תערובות מזון בשנה.
בין מתחריו העיקריים בקטגוריית מכוני התערובת, ניתן לציין את אמבר (מכון תערובת), מילובר מילואות ואסמי עוז.
ב-2019 הורשע מנכ"ל החברה רון (אהרון) ארצי במסגרת הסדר טיעון לאחר שהודה במתן שוחד בסך 450 אלף ש"ח לראש מועצה אזורית מטה יהודה, משה דדון, ולאנשים נוספים, כדי שיסייעו לארצי לרכוש את מפעל "תדמיר".
חברות בנות.
הקבוצה פועלת באמצעות מספר חברות בת:
חטיבת ביצי המאכל – חטיבה זו כוללת מספר חברות:
חטיבת הפטם (עוף) – חטיבה הכוללת מספר חברות:
חטיבת הבקר והמספוא – חטיבה הכוללת מספר חברות:
חברות בתחומי אחרים
יונדאי ix20
יונדאי ix20 (באנגלית : Hyundai ix20) הוא מיניוואן קטן מתוצרת יצרנית כלי הרכב הדרום-קוריאנית יונדאי מוטור אשר יוצר בין השנים 2010–2019 בקוריאה הדרומית ו-צ'כיה.
ג'וליה פרמנטו-צייזלר
טמאי א-זהיירה
טמאי א-זהיירה (בערבית: طماي الزهايرة) הוא כפר במחוז א-דקהלייה שבמצרים. הכפר הוא כפר הולדתה של הזמרת המפורסמת אום כולתום.
היסטוריה.
הכפר הוא אחד מהעתיקים באזור הדלתא של הנילוס, והוא מוזכר עוד בספר "חוקי דיוואן אסאד בן מטתי", אחד מספריו העתיקים של אל-מורטאהיה. עוד מוזכר הכפר בשם 'טמאה' בכתב "סלע סלאחי" שכתב הסולטן אל-נסיר סלאח אל-דין בתקופת השושלת האיובית. בתקופת השלטון העות'מאני נקרא הכפר "חימר אל-זהירה". בתקופת השלטון העות'מאני באזור היה הכפר לבירת המחוז שעליו שלט המושל סולימאן פאשה אל-ח'אמם, בתקופת שלטונו של סולימאן הראשון.
בשנת 1904 נולדה בכפר הזמרת הבינלאומית אום כולתום, שבית ילדותה הפך לאתר תיירות פופולרי מרכזי בעיר. אביה היה האימאם הראשי של הכפר.
גאוגרפיה.
הכפר ממוקם באזור הדלתא של הנילוס, קילומטר אחד צפונית לעיר אל-סנבלאווין. הכפר מוקף בשדות פוריים, ועובר דרכו כביש ראשי אחד המחבר בינו לבין העיר. העיר מוצבת מעט דרום-מזרחית לבירת המחוז, אל-מנסורה. הכפר (בלי להחשיב את הערים הקרובות אליו) הוא הגדול ביותר מכל הכפרים ברדיוס של 100 קילומטר ממנו.
כלכלה ודמוגרפיה.
הכלכלה בעיר מבוססת בעיקרה על גידולים חקלאיים. הכפר מאכלס כיום הרבה תושבים מתחת לקו העוני, בגלל ממחירי דיור זולים יחסית. בעקבות כך, מועצת הכפר מתקשה להשתלט על בעיות תשתית מרובות הקיימות בעיר, בעיקר מחוסר תקציב. למשל, רק ביוני 2019 כמה עיתונים מצריים לאו דווקא מהאזור עסקו בבעיית הביוב בכפר, שכן הניהול הכושל של התשתיות בעיר הוביל לקריסת מערכת הביוב ולהצפה של מי שופכין ברחובות. המקרה סוקר היטב בכלי התקשורת המצריים, וכיום מועצת המחוז שולחת כסף למועצת הכפר בניסיון לחזק את צינורות הביוב התת-קרקעיים.
בעיה נוספת של הכפר היא גידול האוכלוסייה הגודל והולך בו. במפקד האוכלוסין של מצרים משנת 2006, הוכרז כי בכפר מתגוררים 8,942 נפש (4671 גברים ו-4271 נשים), פי כמה מהיישובים הקרובים לכפר בגודל השטח שלהם. בעיית הגידול באוכלוסייה רק עלתה מאז, וביקוש ליחידות דיור בכפר אוטומטית צמח גם הוא. במשך כמה שנים התקשתה מועצת הכפר להכיל את כמות האנשים בכפר, שכן המוני משפחות מוסלמיות מרובות ילדים התקשו להחזיק בדירה בכפר. לבסוף, באוקטובר 2019 הכריזה מועצת המחוז על הקמת מאות יחידות דיור באזור הכפר, אשר יינתנו במחיר מוזל לאותן משפחות נזקקות. המהלך זכה לסיקור תקשורתי אוהד ברחבי המחוז.
אלברט בירסטדט
אלברט בירסטדט (באנגלית: Albert Bierstadt; 7 בינואר 1830 - 18 בפברואר 1902) היה צייר גרמני-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות ציורי הנוף המפוארים והסוחפים שלו, בהם תיאר את המערב האמריקאי . הוא הצטרף למסעות של ההתפשטות מערבה כדי לתעד את המרחבים שם. הוא לא היה האמן הראשון שצייר את האתרים במערב אמריקה, אך הוא היה הצייר הבולט שבהם.
ראשית חייו.
בירסטדט נולד בזולינגן, גרמניה, בנם של כריסטינה (טילמנס) והנרי בירסטדט. אחיו היה הצלם אדוארד בירסטדט. אלברט היה רק בן שנה כשמשפחתו היגרה לניו בדפורד, מסצ'וסטס בשנת 1831. הוא עשה רישומי עפרון יפים בצעירותו ופיתח טעם לאמנות.
בשנת 1851 החל לצייר בצבעי שמן. הוא שב לגרמניה בשנת 1853 ולמד ציור במשך מספר שנים בדיסלדורף עם חברי בית הספר לציור הבלתי פורמלי שלה. לאחר שחזר לניו בדפורד בשנת 1857, הוא לימד רישום וציור זמן קצר (אלפרד תומפסון בריכר היה בין תלמידיו) לפני שהתמסר לציור במשרה מלאה.
קריירה.
בשנת 1858 הציג בירסטדט ציור גדול של נוף שווייצרי באקדמיה הלאומית לעיצוב, זכה להערכה חיובית וחברות כבוד באקדמיה. בירסטדט החל לצייר סצנות בניו אינגלנד ובמדינת ניו יורק, כולל בעמק נהר ההדסון. הוא היה חלק מקבוצת אמנים המכונה אסכולת נהר ההדסון.
בשנת 1859 נסע בירסטדט מערבה בחברתו של פרדריק לנדר, מודד אדמות של ממשלת ארצות הברית, כדי לראות את נופי מערב אמריקה. הוא חזר לאולפן ששכר בבניין הסטודיו רחוב העשירי בניו יורק עם רישומים לציורים רבים שסיים באותה תקופה. בשנת 1860 הוא נבחר כחבר האקדמיה הלאומית לעיצוב; הוא קיבל מדליות באוסטריה, בוואריה, בלגיה, וגרמניה. הוא היה מלמד באקדמיה הלאומית לעיצוב, ויליאם בליס בייקר היה בין תלמידיו.
בשנת 1863 נסע בירסטדט שוב מערבה, הפעם בחברתו של הסופר פיץ יו לודלו, שלאשתו נישא בהמשך. הזוג בילה שבעה שבועות בעמק יוסמיטי. לאורך שנות ה-60 של המאה ה-19 השתמש בירסטדט ברישומים ממסע זה כמקור לציורים בקנה מידה גדול לתערוכות והמשיך לבקר במערב האמריקאי לאורך כל הקריירה שלו.
הבדים הגדולים שייצר לאחר מסעותיו עם לנדר ולודלו ביססו אותו כצייר הבולט של הנוף המערבי-אמריקאי. מיומנותו הטכנית של בירסטדט, שרכש בלימוד הנוף האירופי, הייתה מכריעה להצלחתו כצייר המערב האמריקני והיוותה את הגורם לפופולריות שלו בהפצת דמותם של הרי הרוקי לאלה שלא ראו אותם.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (1861 עד 1865) גויס בירסטדט בשנת 1863 ושילם עבור מחליף שישרת במקומו. הוא צייר ציור מלחמתי, שהתבסס על תצלום שצילם אחיו אדוארד בירשטדט, שהפעיל סטודיו לצילום בוירג'יניה. הציור זכה לביקורת חיובית כשהוא הוצג באיגוד האמנות בברוקלין באקדמיה למוזיקה בברוקלין בדצמבר 1861. האוצרת אלינור ג'ונס הארווי ציינה כי הציור, שנוצר מצילומים, מתעד את המלחמה ממקור ראשון.
ההכרה הכספית אישרה את מעמדו: הציור "הרי הרוקי, פסגת לנדר", שהושלם בשנת 1863, נרכש ב-25,000 דולר בשנת 1865.
בשנת 1867 נסע בירסטדט ללונדון, שם הציג שני ציורי נוף בקבלת פנים פרטית עם המלכה ויקטוריה. הוא נסע במשך שנתיים באירופה, טיפח קשרים חברתיים ועסקיים כדי לקיים את שוק עבודתו מעבר לים. מוצגי התערוכה שלו היו דימויים מבריקים, שהאדירו את המערב האמריקני כארץ של הבטחה ו"סייעו להגירה אירופית ".
הוא צייר את הרי סיירה נוודה, קליפורניה באולפן שלו ברומא, והציג אותם בברלין ובלונדון לפני שהעביר אותו לארצות הברית. כתוצאה מהפרסום שנוצר על ידי ציורי עמק יוסמיטי שלו בשנת 1868, ביקשו את נוכחותו של בירסטדט בכל משלחת מחקר שתוכננה מערבה. הוא הוזמן על ידי הנהלת "רכבת אטצ'יסון, טופקה וסנטה פה" לבקר בגרנד קניון לתעד את המקום.
שנותיו המאוחרות.
למרות הצלחתו הפופולרית, בירסטדט ספג ביקורת על ידי כמה מבני זמנו בגלל הרומנטיקה הניכרת בבחירות הנושאים שלו והשימוש שעשה באור מופרז. חלק מהמבקרים התנגדו לציוריו של בירסטדט של ילידים אמריקאים בטענה כי האינדיאנים יצרו רושם מפואר מדי.
בשנת 1876 אובחנה אשתו כחולת שחפת, ומאז ועד מותה בשנת 1893 בילה בירסטדט איתה באקלים החם יותר של נסאו שבבהאמה. הוא גם המשיך לנסוע למערב ולקנדה. בהמשך החיים המאוחרים, עבודתו של בירסטדט נדחקה יותר ויותר והוא הותקף בגלל הטון התיאטרלי שלו.
בשנת 1882, שרפה הרסה את הסטודיו של בירסטדט באירווינגטון, ניו יורק עם רבים מציוריו.
עד מותו ב-18 בפברואר 1902, ירד הביקוש לציור הנוף האפי שצייר, כך גם בהמשך המאה העשרים ובירסטדט נשכח.
הוא נקבר בבית העלמין הכפרי בניו בדפורד, מסצ'וסטס.
הערכה מחדש.
בירסטדט היה אמן פורה, לאחר שסיים מעל 500 ציורים במהלך חייו.