אנטון לודוויג אוגוסט פון מקנזן (בגרמנית: Anton Ludwig Friedrich August von Mackensen; 6 בדצמבר 1849 - 8 בנובמבר 1945) היה גנרל-פלדמרשל פרוסי גרמני.
ביוגרפיה.
חיים וקריירה מוקדמת.
אוגוסט פון מקנזן נולד בפרובינציית סקסוניה שהשתייכה לממלכת פרוסיה, הוא למד חקלאות בבית ספר בהאלה, אבל לא הצליח לסיים את לימודיו. הוא התנדב לשירות צבאי בשנת 1869 בגדוד השני של ההוסרים, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה הוא קודם לדרגת לויטננט (סג"ם) ועוטר בצלב הברזל, דרגה שנייה.
אחרי לימודים באוניברסיטת הלה, פון מקנזן חזר לצבא והמשיך לשרת בגדוד שלו מזמן המלחמה, הוא הצטרף למטה הכללי בשנת 1891 והתרשם עמוקות מרעיונותיו של אלפרד פון שליפן ואפילו נחשב כמועמד לרשת אותו בתפקידו עם פרישתו בשנת 1906, אולם בסופו של דבר הלמוט פון מולטקה קיבל את התפקיד. בשנת 1903 מונה פון מקנזן למפקד הדיוויזיה ה-36, ובשנת 1908 מונה למפקד הקורפוס ה-17.
מלחמת העולם הראשונה.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה פון מקנזן פיקד על הקורפוס ה-17 שהיה חלק מהארמייה השמינית תחת פיקודו של פאול פון הינדנבורג, הוא השתתף בקרב גומבינן ובקרב טננברג, לקראת סוף שנת 1914 פון מקנזן קיבל פיקוד על הארמייה התשיעית ועוטר בפור לה מריט על לחימתו בלודז' ובוורשה.
ב-16 באפריל 1915 מונה פון מקנזן למפקד הארמייה ה-11 ופיקד עליה עד 8 בספטמבר 1915. פון מקנזן השתתף בקרבות באזור גליציה ולקח חלק בכיבושם של פשמישל ולמברג. על הצלחותיו אלו קיבל פון מקנזן ב-3 ביוני 1915 תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט, וב-22 ביוני קודם לדרגת גנרלפלדמרשל ועוטר במסדר העיט השחור.
באוקטובר 1915 פון מקנזן מונה למפקד קבוצת הארמיות פון מקנזן (שכללה את הארמייה ה-11 הגרמנית, הארמייה ה-3 האוסטרו-הונגרית והארמייה ה-1 הבולגרית), והוביל את הכוחות האוסטרו-גרמנים נגד צבא סרביה, הוא הצליח להביס אותם ולמחוץ כל התנגדות צבאית בסרביה.
פון מקנזן הוביל מתקפה נגד רומניה בשנת 1916. הוא נחל הצלחה בשדה הקרב אף על פי שהכוח עליו פיקד היה רב לאומי והורכב מעות'מאנים, גרמנים ובולגרים.
אחרי הניצחון במערכה הרומנית, קיבל פון מקנזן ב-9 בינואר 1917 את הצלב הגדול של צלב הברזל (שהוענק רק 5 פעמים במהלך המלחמה). הוא מונה למושל הצבאי של רומניה בשנת 1917, ופעולתו האחרונה הייתה ניסיון להשמיד את הצבא הרומני שהתחיל להתארגן מחדש, הניסיון נכשל תוך כדי אבדות כבדות לשני הצדדים.
עם סיום המלחמה פון מקנזן נפל בשבי הצבא הצרפתי שהיה מוצב בהונגריה, הוא שוחרר בנובמבר 1919.
אחרי המלחמה.
פון מקנזן פרש מהצבא בשנת 1920. למרות התנגדותו לרפובליקת ויימאר בתחילה הוא לא ניצל את מעמדו כדי להתנגד לה בפומבי, דבר זה השתנה בשנת 1924 שהוא התחיל להשתמש בתדמיתו כדי לתמוך בכוחות פוליטיים שמרנים ומלוכנים. כמו כן הוא הצטרף לארגון ותיקי מלחמה העולם, קסדת הפלדה, והיה לאחד האחרים הפעילים ביותר של הארגון השמרני.
בבחירות לנשיאות גרמניה בשנת 1932, תמך פון מקנזן בהינדנבורג, אולם עם עלייתו של היטלר לשלטון הוא הפך לתומך נלהב של המשטר והתפעל מניצחונותיה הראשונים של גרמניה במלחמת העולם השנייה, במיוחד אחרי הניצחון במערכה הצרפתית, תפקידו בגרמניה הנאצית היה סמלי בלבד.
למרות התמיכה שהוא הביע במשטר הוא לא היסס למחות על רציחתם של הגנרלים קורט פון שלייכר ופרדיננד פון ברדוב בליל הסכינים הארוכות ועל מעשי הזוועה שבוצעו בפולין הכבושה, דבר זה הביא את היטלר וגבלס לחשוד בנאמנותו אבל כתוצאה ממעמדו הרם הם לא יכלו לעשות לו דבר.
פון מקנזן נשאר מונרכיסט והופיע בלווייתו של הקייזר וילהלם השני בהולנד לבוש במדים מלאים, בניגוד לרצונו של היטלר. אוגוסט פון מקנזן נפטר ב-8 בנובמבר 1945 בגיל 95. בנו של אוגוסט - אברהרד פון מקנזן, היה גנרל-אוברסט ומבכירי קציני השריון הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
מונונה
צ'רלי בממלכת השוקולדה
חיים אלכסנדר
חיים (היינץ) אלכסנדר (9 באוגוסט 1915, ברלין – 18 במרץ 2012, ירושלים) היה מלחין ישראלי.
קורות חיים.
אלכסנדר נולד ב-1915 בברלין בירת גרמניה למשפחה מוזיקלית.
התייתם מאביו בגיל שבע ומאז "אומץ" על ידי בית היתומים היהודי ברוך אאורבך ששכן בדרך שנהאוזר 162 בברלין. החל את דרכו לעולם המוזיקה בלימודי פסנתר, תאוריה וזמרה אצל מורים פרטיים ובמסגרת קונסרבטוריון שטרן בברלין. בבית הכנסת הסמוך לבית היתומים הוא ליווה בהרמוניום בערבי שבת ובשבתות וחגים יצירות חזנות מאת סלומון זולצר, לואיס לבנדובסקי מלחינים יהודים אחרים. הוא היה הילד היהודי היחידי במקהלת הילדים של בית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (Hochschule für Musik), שם אף שר לעיתים כסולן. הפסנתרן ויליבלד צ'ירש היה מורו לפסנתר והוא הרחיב את תחומי העיסוק בשיעורים להוראת ספרות המוזיקה כולה. צ'ירש הנחה אותו אל עולם האופרה; יחד קראו וניתחו יצירות מאת ואגנר, מוצארט ובטהובן ואת האופרות של אלברט לורצינג.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 החלה חקיקה נגד היהודים בתחומים שונים, בהם בתחום המוזיקה. ב-1934 הורחק אלכסנדר מאיגוד המוזיקאים, ובהמשך הורחק גם מן הקונסרבטוריון יחד עם סטודנטים יהודים אחרים. בשנת 1936 עלה אלכסנדר לארץ ישראל בשנת 1936 בעקבות שליחותו של הכנר אמיל האוזר להענקת סרטיפיקטים לארץ ישראל למוזיקאים יהודים צעירים באירופה, שהוזמנו לקורס בן שנתיים באקדמיה בירושלים שפתח האוזר באותה עת. עם תום לימודיו השתקע אלכסנדר בארץ ישראל והמשיך את לימודיו עם אירמה ושטפאן וולפה. הוא השתלם בנגינה בפסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס ולמד את תורתו של פאול הינדמית אצל חנוך יעקבי. שטפאן וולפה היה תלמידו של ארנולד שנברג וחסיד שיטת שנים-עשר הטונים, שאותה ראה כיחידה לכתיבת מוזיקה מודרנית. יעקבי, לעומתו, שלל שיטה זו לחלוטין ודגל בתורת הינדמית. בהיותו סטודנט צעיר התבטא אלכסנדר בסגנון מודאלי ורק בהמשך החל להגשים מקצת מרעיונותיו של וולפה.
ב-1945 סיים אלכסנדר את לימודיו והחל ללמד פסנתר, תאוריה וקומפוזיציה באקדמיה ע"ש רובין למוזיקה ולמחול בירושלים עד ליציאתו לגמלאות ב-1981.
חייו הפרטיים.
לאלכסנדר נולדו שלושה בנים.
מיצירותיו.
כמו כן, חיים אלכסנדר הלחין גם מספר שירים עבריים, כמו: רומיה ויואל, תמרה, הסמלת ובעולם.
הוא השתתף בעריכת האנציקלופדיה העברית.
אזעקה (פריצה)
מערכת אזעקה להגנה מפני פריצה היא בקר אלקטרוני המחובר לחיישנים שונים על ידי חיווט חשמלי בזרם נמוך או על ידי שידור רדיו בתחום צר-סרט (בישראל בתדר 433MHz; בעולם גם בתדרים 868MHz).
מערכת אזעקה טיפוסית מורכבת מגלאים ומבקר. קיימים גלאים מסוגים שונים כאשר הנפוצים ביותר הם גלאי התנועה הידועים גם בשם גלאי נפח וחיישני פתיחה/סגירה.
הבקר מחובר לאמצעי התרעה (למשל, סירנה) וכן יש לו אפשרות לחייג ולהודיע על פריצה בטלפון למוקד או למשטרה. במקומות בעלי סיכון גבוה יש מערכות אזעקה המחוברות ליותר מאשר מוקד אחד וכן ביותר מאשר אמצעי דיווח אחד (למשל, רדיו, סלולר, אינטרנט וכו').
הבקר מופעל על ידי שנאי פנימי ומחווט למצבר למקרה של הפסקת חשמל. בקרים נבדלים אלה מאלה ביכולותיהם. הטובים שבהם מכילים יומן פעולות המפרט כל פעולה שנעשתה כגון: שעת הפעלת המערכת, מי הפעיל אותה (על פי קודים שונים הניתנים למפעילים שונים), מתי נוטרלה, איזה גלאי הפעיל את הסירנה, האם המצבר חלש, האם יש תקלה, ועוד.
מטרות.
"מערכות אזעקה" הוא השם העממי למערכות שתפקידן העיקרי הוא להתריע מפני פריצה.
לאבטחה האלקטרונית מטרה כפולה:
סוגי גלאים.
מתג מגנטי.
מתג מגנטי מוכר גם כ"מפסק דלת" והוא ממוקם על דלתות או חלונות שקיים חשש כי גנב ינסה להיכנס דרכם. המתג המגנטי מורכב משתי יחידות שאחת ממוקמת על החלק הנע ואחת על החלק הנייח. על החלק הנע ממוקם מגנט רגיל. החלק הנייח מכיל שתי יחידות מתכת הנצמדות זו לזו כאשר המגנט (על החלק הנע) קרוב אליהן. כאשר נפתחת הדלת והמגנט מתרחק מהפתח, הכוח המגנטי על יחידות המתכת נחלש וכתוצאה מכך הן נפרדות ובכך גוררות את הפעלת האזעקה.
ישנם 4 סוגים עיקריים של מתגים מגנטים הנבדלים זה מזה בגודלם לצורך הפתחים עליהם דרוש להגן:
(1) מתג מגנטי קל רגיל: להגנה על דלתות עץ או מתכת לבית, למשרד, לחנות. מיועד להתקנה על פתח בו יש רווח מזערי של מס' מ"מ בין הכנף למשקוף הקבוע.
(2) מתג מגנטי קל נסתר: מורכב מ-2 יחידות שקועות- האחת לכנף הדלת והשנייה למשקוף הקבוע. מיועד להתקנה בעיקר בבתים ובדלתות מעוצבות, כדי למנוע פגיעה בעיצוב הדלת.
(3)מתג מגנטי 1/2 כבד: מיועד לדלתות מתכת ושערים, כאשר הרווח בין הכנף למשקוף הקבוע הוא כ־10 מ"מ.
(4)מתג מגנטי כבד: מיועד לשערים ותריסי גלילה (פזגל), כאשר הרווח בין 2 חלקי השער או בין התריס לרצפה אינו עולה על 2 ס"מ.
כל מגנט מורכב מ-2 יחידות: היחידה הקבועה מחוברת באמצעות 2 גידים למערכת האזעקה והניידת המורכבת לכנף הדלת/השער ונעה איתם במקרה של פתיחה.
מפסק שקוע.
סוג נוסף של אמצעי הגנה נסתר, ממוקם בדומה למתג מס' 2, אך בשונה ממנו מכיל רק יחידה אחת ולכן אינו מגנטי. המפסק מכיל קפיץ שבקצהו גולה ומושקע לתוך הכנף של הדלת. כל עוד כנף הדלת סגורה, הגולה נמצאת בפנים ולוחצת את הקפיץ. עם פתיחת הדלת, משתחרר הקפיץ, שדוחף את הגולה החוצה ומפעיל בכך מגע יבש וחיווי לרכזת האזעקה. המפסק הוא פתרון של אבטחה אלקטרונית המיועד לתת מענה לדלתות יוקרה בבתים.
גלאי נפח פנימי.