לופטוס חקרה ביחד עם מלוין גוייר, מקרה של שחזור זיכרון מודחק של ילדה שנודעה בשם הבדוי "ג'יין דו" שהתפרסם בהרחבה בתקשורת. ריאיון עם ג'יין דו בהיותה בת שש, בו היא התלוננה על התעללות פיזית ומינית בידי אמה הביולוגית, הוקלטה בוידאו על ידי הפסיכולוג קורווין שנשכר על ידי אביה לצורך משפט גירושים בשנת 1984. בעקבות הראיון המוקלט, הועברה האפוטרופסות על ג'יין דו לידי אביה. לאחר אחת עשרה שנים, הראה קורווין לג'יין דו את קלטת הראיון והקליט ראיון המשך שבו ג'יין דו נזכרת מחדש בהתעללות שעברה, למרות שלא היה לה כל זיכרון של התעללות קודם לכן. לופטוס וגוייר פרסמו מאמר ספקני שכותרתו: "מי ניצל את ג'יין דו? הסיכונים בהיסטורית המקרה הבדיד". המאמר ביקר בצורה חריפה את התקפות של מחקרו של קורווין וטענו על סמך ראיונות עם אמה הביולוגית ועם אמה החורגת של ג'יין דו שההתעללות לא ארעה מעולם. לטענתם, הזכרונות היו כוזבים, האב הנחה את הילדה לומר את שאמרה, היא שכחה את המאורע במרוצת השנים משום שלמעשה לא התרחשו מעולם, ונזכרה בהם בשנית בהשפעת הפסיכולוג שחקר אותה אחרי שנים. בתגובה, תבעה ג'ין דו את לופטוס על הפרת פרטיות והאוניברסיטה שהעסיקה אותה החרימה את החומר ואסרה עליה לדבר בנושא. לבסוף הוכרחה לופטוס להתפטר ובשנת 2002 פרסמה את המאמר בכתב העת Skeptical Inquirer.
המקרה של הולי רמונה.
בשנת 1989 החלה הולי רמונה בת השמונה עשרה ללמוד באוניברסיטה, היא הייתה בולימית ודיכאונית והלכה לפגישה עם פסיכולוג. בפגישה הראשונה אמר הפסיכולוג לרמונה ולאמה כי רוב מקרי הבולמיה נגרמים כתוצאה מהתעללות מינית בזמן הילדות, לפתע החלה הולי לזכור אירועים של התעללות מינית מידי אביה מגיל שש עד גיל חמש עשרה, שאותם גילתה לפסיכיאטר בבית החולים בו הייתה מאושפזת. אביה הכחיש הכול, אולם חרף זאת אשתו התגרשה ממנו והוא פוטר מעבודתו כמנהל מפעל.
לופטוס נשכרה לטפל במקרה. ב-1994 היא שכנעה את חבר המושבעים כי המטפלים בהולי הם אלו שיצרו בה את הזכרונות ושכנעו אותה שהם אמיתיים. האב זוכה והוענקה לו ההזדמנות לתבוע את הפסיכולוגית שטיפלה בבתו, את הפסיכיאטר של בית החולים ואת בית החולים.
דניאל מנדלסון
דניאל מנדלסון (באנגלית: Daniel Mendelsohn; נולד ב-1960 בלונג איילנד, ניו יורק) הוא סופר, מבקר ספרות, מתרגם ואיש אקדמיה יהודי אמריקאי.
ביוגרפיה.
מנדלסון למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת וירג'יניה ובאוניברסיטת פרינסטון, שם זכה במלגת מחקר במחלקת מדעי הרוח. לאחר שקיבל תואר דוקטורט, ב-1994, הוא החל בקריירה מצליחה כעיתונאי בכתבי העת "ניו יורקר", "הניו יורק טיימס", "The New York Review of Books" ו"אסקווייר". כעיתונאי הוא זכה בפרסים על ביקורות הספרים והתיאטרון שלו. כיום הוא פרופסור למדעי הרוח במכללת בארד.
ב-1999 יצא לאור ספרו הראשון, "החיבוק החמקמק" ("The Elusive Embrace"), שזכה לשבחים רבים ונבחר כספר השנה על ידי ה"ניו יורק טיימס" וה"לוס אנג'לס טיימס". הספר עוסק בחייו החצויים של מנדלסון כהומוסקסואל בניו-יורק המגדל ילד עם ידידה באחד הפרוורים, ומשולב בסיפורים מההיסטוריה של משפחת הסופר והרהורים על התרבות הקלאסית והרלוונטיות שלה לימינו.
ב-2005 הוא זכה במלגת גוגנהיים על תרגומיו לאנגלית משירי קוואפיס; ספר ובו מכלול שירתו של קוואפיס בתרגומו ראה אור ב-2009.
ב-2006 יצא לאור ספרו "האבודים - שישה מתוך שישה מיליון", המתאר בלשון לירית, המושפעת מפרוסט ומזבאלד, את מסעו בחיפוש אחר עקבות שישה מבני משפחתו שנספו בשואה. גם ספר זה זכה לשבחי הביקורת (יצא לאור בעברית באפריל 2008 בהוצאת ספרי עליית הגג / ידיעות ספרים). בשנת 2007 הספר זכה בצרפת בפרס מדיסיס לספרות זרה (Médicis étranger).
ב-2008 ראה אור הספר "כמה זה יפה, וכמה קל לשבור את זה" ("How Beautiful It Is And How Easily It Can Be Broken"), אוסף של מסות ומאמרי ביקורת בנושאי אמנות, קולנוע, תיאטרון וספרות. אוסף מאמרים שני בשם "מחכים לברברים" ("Waiting for the Barbarians", על שם שיר של קוואפיס), ראה אור ב-2012.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
המוזיאון הימי הלאומי (פירושונים)
Doomsword
Doomsword (בעברית: "חרב האבדון", תעתיק: דומסוורד) היא להקת דום מטאל אפי מאיטליה. דומסוורד הוקמה בשנת 1997 על ידי Deathmaster. באותה שנה הוציאה הלהקה את הדמו הראשון שלה. מאז הספיקה הלהקה להוציא עוד שלושה אלבומים מלאים, כשהאחרון מביניהם "My Name Will Live On" יצא בשנת 2007.
המוזיקה של הלהקה בנויה מהריפים הכבדים והאיטיים שמאפיינים את הדום מטאל, יחד עם אלמנטים שמאפיינים להקות ויקינג מטאל, מה שיוצר סאונד אטמוספירי וכבד, דמוי שדה קרב. באלבום האחרון של הלהקה "Let Battle Commence" ישנן גם גיטרות אקוסטיות, ומספר שירים באלבום מתאפיינים בהתחלה אקוסטית ולאחר שניות מספר כניסה של גיטרות עם דיסטורשן. בנוסף הלהקה עושה שימוש באפקט של קרן מלחמה, שמעצימה את אווירת הקרב בשירים.
ב-22 ביוני 2007 יצא אלבומה המלא הרביעי של הלהקה העונה לשם "My Name Will Live On" ("שמי ימשיך לחיות"). האלבום דלף לאינטרנט בתאריך 12 ביוני. האלבום, שלא כמו קודמיו, ניחן בסולואי גיטרה דומיננטיים, מהירים וטכניים יותר וניכרת עבודת הגיטרה הממוקצעת של The Forger גיטריסט הלהקה. האלבום מהווה מיזוג מוזיקלי בין להקות דום מטאל אפי כדוגמת קירית' אונגול האמריקאית ו-Candlemass השוודית לבין צליליה של להקת הוויקינג מטאל הגדולה בת'ורי.
דלקת מפרקים שיגרונית
דלקת מפרקים שיגרונית (או שיגרונתית; באנגלית: Rheumatoid arthritis, בראשי תיבות: RA) היא מחלה אוטואימונית כרונית רב-מערכתית, הפוגעת במיוחד במפרקים וגורמת להריסתם ההדרגתית ולעיוותים בהם. המחלה מאופיינת בדלקת רב-מפרקית, היקפית וסימטרית, פעמים רבות בשילוב עם פגיעה מערכתית מחוץ למפרקים.
הגורמים לדלקת מפרקים שיגרונית אינם ידועים, אולם ההנחה הרווחת מייחסת מחלה זו לגורמים גנטיים שונים בשילוב השפעות סביבתיות, כמו זיהום נגיפי או עישון, אשר להם יכולת להצית תגובת חיסון עצמי של הגוף נגד רקמת הקרום הסינוביאלי (סינוביה). התגובות הדלקתיות שמתחילות במפרקים, מתפשטות לרקמות נוספות מחוץ למפרקים, כמו עור, כלי דם, בלוטות רוק ודמעות, ריאות ואדר, קרום הלב והשרירים.
החולים סובלים מתסמינים שונים שבהופעתם ניתן למצוא שונות רבה. חלקם כלליים, כמו חום, עייפות ותחושה רעה. לעומת זאת, חלקם ייחודיים לאזורים שונים בגוף, כגון מפרקים נפוחים וכואבים (בעיקר בכפות הידיים), קשרירים שיגרוניים בעור, דלקת כלי דם, דלקת עיניים ועוד.
השונות בהופעת התסמינים מקשה על אבחון דלקת מפרקים שיגרונית והבדלתה ממחלות מפרקים אחרות. האבחון מתבצע בעזרת מגוון של בדיקות מעבדה התרות אחר סימני דלקת ונוגדנים עצמיים ייחודיים. מעת שאובחנה המחלה, הטיפול בה כולל שינוי באורח החיים המשפר את איכות חיי החולים, תרופות מדכאות דלקת וכאלו המשנות את מהלך המחלה בעזרת חסימת פעולת הנוגדנים העצמיים. במצבים חמורים מנותחים מפרקיהם של החולים לשם החלפתם או קיבועם.
אפידמיולוגיה.
דלקת מפרקים שיגרונית פוגעת בכ-0.5%–1% מכלל האוכלוסייה, אם כי נשים נפגעות פי שניים וחצי מגברים. המחלה עלולה להופיע בכל גיל אך הופעתה שכיחה יותר בגילאים 35 עד 50. תוחלת החיים של החולים מתקצרת בשלוש עד שבע שנים. לפחות עשרה אחוזים מהמאובחנים כחולים בדלקת מפרקים שיגרונית, יסבלו מנכות חמורה למרות הטיפול בהם.
אטיולוגיה.
האטיולוגיה של דלקת מפרקים שיגרונית אינה ידועה לאשורה, והסברה היא כי מדובר בשילוב של נטייה גנטית מוקדמת, שמשקלה בהתפתחות המחלה מוערך בכ-60%, וגורמים סביבתיים. השפעתה הגבוהה של הנטייה הגנטית ניכרת בסיכון המוגבר של פרט בעל תאום זהה החולה במחלה ללקות בה, סיכון שהוא גבוה יותר מאשר בתאומים שאינם זהים, ועוד יותר מהסיכון באוכלוסייה הכללית. נמצא קשר בין האללים 0101, 0104 ו-0404 של הגן HLA-DRB1 השייך למערכת תיאום הרקמות לבין התפתחות המחלה, שלהם אפיטופים דומים. גנים נוספים שאינם קשורים למערכת תיאום הרקמות מגבירים אף הם את הסיכון ללקות המחלה, אולם בצורה פחות בולטת.
הגורם הסביבתי החשוב ביותר שנמצא עד כה כגורם סיכון למחלה הוא עישון. עישון מגביר את ההפיכה של החומצה האמינית ארגינין לציטרולין, ובכך הוא משנה את המבנה המרחבי של חלבונים מסוימים, באופן שהם נקשרים לחלבוני מערכת תיאום הרקמות ומזוהים על ידיהם. קיים גם קשר בין מחלות חניכיים להתפתחות דלקת מפרקים שיגרונית בתיווך החיידק "Porphyromonas gingivalis", שמבטא את האנזים פפטידיל-ארגינין דה-אמינאז, אשר מזרז אף הוא הפיכת חומצות אמיניות לציטרולין.
הדבקה קודמת בנגיפי הפטיטיס B, וירוס אפשטיין בר ובחיידקי הסוג "Mycoplasma" חשודים כגורמים להתפרצות של דלקת מפרקים שיגרונית. טראומות פיזיות ונפשיות עלולות אף הן לזרז הופעה של דלקת מפרקים שיגרונית, או להחמירה.
פתופיזיולוגיה.
מעת שהחלה תגובת חיסון עצמי של הגוף בדלקת מפרקים שיגרונית, רקמת הקרום הסינוביאלי הופכת לדלקתית. בשלב מוקדם מפרישים תאי פלזמה נוגדנים (כמו גורם שיגרוני; RF rheumatoid factor) המתרכבים עם קומפלקסים שמפרישים תאי הסינוביה. לימפוציטים מסוג T ומקרופאג'ים נודדים לרקמת הסינוביה המודלקת ומפרישים ציטוקינים וכימוקינים (אינטרלויקינים שונים, TNF-α ופקטורי גדילה שונים) המשמשים כמתווכים בתגובה דלקתית.