מייד בתום לימודי המשחק התקבל קייט לסדרה "טירונות" שיצרו וביימו האחים ברבש. הוא שיחק במשך שלוש עונות בסדרה בתפקיד בוריס מוסקוביץ', חייל עולה חדש מרוסיה, המתמודד עם קשיי קליטה והבנת השפה והתרבות. בשנת 2001 השתתף בדרמה הטלוויזיונית "בוצ'אצ'י" של ערוץ 2 (רשת), כחלק מהסדרה "שיעור מולדת", בבימויו של נתי אדלר. ב-2001 שיחק במיני-סדרה ברוסית "תחת שמי ורונה", קופרודוקציה ישראלית-רוסית, ששודרה בערוץ 9. ב-2007 הופיע בתפקיד אורח של אוליגרך בסדרה "עבודה ערבית" בערוץ 2, מאת סייד קשוע, בבימויו של שי קפון. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "מפטיר", בבימויו של דויד בן ארי. ב-2012 גילם את דמותו של שר הקליטה רומן קפולסקי בסדרה "תנוחי" ב-HOT, מאת אורי גרוס, בבימויים של יריב הורוביץ ושירלי שטרן. ב-2013 שיחק בסדרה "בני ערובה" בערוץ עשר, מאת ובבימויים של רותם שמיר ועמרי גבעון.
בשנים 1995–1997 השתתף בתוכנית המערכונים בטלוויזיה החינוכית (ערוץ 23).
בימוי תיאטרון.
ב-2007 החל קייט לעסוק בבימוי תיאטרון. ההצגה הראשונה בבימויו "לשכוח את הרוסטראטוס" על פי המחזה מאת גריגורי גורין, עלתה בתיאטרון גבעתיים באותה השנה. ב-2011 ביים את ההצגה בשפה הרוסית "לכל אחד כוכב משלו" על פי מחזה מאת ולנטין קרסנוגורוב במסגרת תיאטרון פרינג'. ב-2014 ביים את הצגת היחיד "סוף כל סוף זה נגמר" בהשתתפות השחקן גרא סנדלר על פי המחזה מאת פטר טוריני בפסטיבל להצגות יחיד "מרכז הבמה" במסגרת פסטיבל ישראל. ב-2016 ביים את "דומיית המלחים", הצגה דו-לשונית בעברית וביידיש על פי המחזה מאת אלכסנדר גאליץ'. היא עלתה במסגרת "פרויקט תיאטרון רב תרבותי" והוצגה בתיאטראות צוותא ותמונע. ב-2017 קייט היה חלק מהצוות האמנותי בהצגה "גוליבר" בבימויו של יבגני אריה, ההצגה נעשתה בשילוב טכניקת מציאות רבודה.
ב-2017 ביים את ההצגה "סבתא עם תיק גלגלים" בפסטיבל לספרות ואומנות דו-לשונית וב-2018 את "ברוקלין שואו" על פי המחזה "מראה מעל הגשר" מאת ארתור מילר באימפרו, בניהולו של אבי מלכה. ב-2018 ביים את "אני שב לעירי", מופע מוזיקלי-פואטי המבוסס על יצירות שירה מאת גדולי המשוררים והמתרגמים שכתבו על סנקט פטרבורג. הוא עלה במסגרת "פרויקט תיאטרון רב תרבותי" ופסטיבל "ישראל – פטרבורג". ב-2019 העלה את ההצגה "וניה. גרסה" על פי המחזה "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב, באולם תיאטרון הבית. באותה שנה ביים את "קו חזור והלוך" על פי המחזה מאת ויקטוריה דוצ'נקו במסגרת מעבדת הבימוי הבינלאומית בתיאטרון הממלכתי "בית הספר למחזאות מודרנית" במוסקבה. ב-2019 ביים את "והעולם שתק" במסגרת פרויקט "מקום של תיקווה" לקידום נושא השואה בישראל. ב-2020 העלה עם תלמידי השנה השלישית את ההצגה "שש נפשות מחפשות מחבר" בסטודיו למשחק ניסן נתיב ירושלים.
בשנת 2015 הקים את להקת התיאטרון העצמאית "פרויקט תיאטרון רב תרבותי" בה הוא מכהן כמנהל אומנותי ובמאי ראשי עד היום. החל מ-2015 הוא חבר בוועדה האומנותית של הפסטיבל להצגות יחיד "מרכז הבמה" בירושלים בניהולה האומנותי של אורי אגוז, במסגרת פסטיבל ישראל. מ-2017 חבר בארגון ליוצרים עצמאיים בתיאטרון (אי"ב).
מ-2019 יוזם, מנחה ומנהל אומנותי של מעבדת התיאטרון "סיסטמה" הכוללת התמחות של שחקנים מחוץ לישראל בשיתוף פעולה עם בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה במוסקבה. המעבדה מתמקדת בלמידה, חקר ותרגול של שיטת סטניסלבסקי.
במהלך השנים קייט לימד משחק באימפרו, בסטודיו למשחק ניסן נתיב, באקדמיה לאמנויות הבמה ובמרכז למשחק אמריקאי בישראל.
דיבוב, קריינות, תרגום והנחיה.
בין השנים 1997 – 1998 עבד כמתרגם סימולטני בהצגות של תיאטרון גשר. הנחה תוכנית ראיונות עם אנשי אומנות "מאחורי הקלעים" ברדיו רק"ע, רשת ב'. הוא דיבב סרטים, סדרות וסרטים מצוירים, קריין בפרסומות וביים שחקנים וקריינים בדיבוב ובפרסומות. תרגם מספר מחזות מרוסית לעברית, ביניהם: "דומיית המלחים" מאת אלכסנדר גאליץ', "האגדה על הזמן האבוד" מאת יבגני שוורץ, "הארון" מאת ו. לבנוב ו"דג, חתול" מאת א. שטנדלר.
פרסום וקריאייטיב.
בשנים 2002–2011 עבד במשרד הפרסום "מגזרים" כרעיונאי ומנהל קריאייטיב. בשנים 2011–2013 עבד כרעיונאי ומפיק קריאייטיב במחלקת פרומו ופרסום בערוץ 9. עבד כבמאי ובמאי משנה בפרסומות.
חיים אישיים.
מיכאל קייט נשוי, אב לשתי בנות ומתגורר ברמת גן.
תפקידים.
פרסים ופסטיבלים להצגות בבימויו.
"סוף כל סוף זה נגמר"
ההצגה השתתפה במספר פסטיבלי תיאטרון בינלאומיים, ביניהם: Art Okraina בסנקט פטרבורג (רוסיה), ב- Bitola International Monodrama Festival (מקדוניה) וב-Festmono הפסטיבל הבינלאומי להצגות יחיד בבלגרד (סרביה), ב-Solo פסטיבל להצגות יחיד במוסקבה (רוסיה), Armmono פסטיבל בינלאומי להצגות יחיד בירוואן (ארמניה). ההצגה זכתה בפרס מטעם חבר השופטים בפסטיבל “U Troicy” בעיר סרגייב פוסד ליד מוסקבה בשנת 2016. היא הוזמנה לפסטיבל בריגה (לטביה) ובצ'ב (צ'כיה).
"דומיית המלחים"
ההצגה זכתה בפרס "עיצוב הבמה הטוב ביותר" ופרס מטעם השופטים "על התפיסה הבימתית האומנותית הייחודית" בפסטיבל התיאטרון הבינלאומי “U Troicy” בעיר סרגייב פוסד, מחוז מוסקבה, רוסיה. היא הוזמנה למספר פסטיבלים נוספים מחוץ לישראל.
"וניה. גרסה"
ההצגה הוזמנה למספר פסטיבלים בינלאומיים בחו"ל.
תקיפות הכרישים בשארם א-שייח'
תקיפות הכרישים בשארם א-שייח' הייתה סדרה של תקיפות על ידי כרישים בהן תקפו מספר כרישים שחיינים ששחו באחד מהחופים בים האדום הסמוך לעיירת הנופש המצרית, שארם א-שייח'.
ב-1 בדצמבר 2010 נפצעו שלושה תיירים רוסים ואוקראיניים באופן קשה בהפרש של מספר דקות זה מזה, ב-5 בדצמבר 2010 נהרגה אישה גרמנייה. המתקפות תוארו כ"חסרות תקדים" על ידי מספר מומחי כרישים.
בתגובה לתקיפות, החופים באתר התיירות הפופולרי היו סגורים במשך למעלה משבוע וכאמצעי מניעה לתקיפות נוספות הוחלט להרוג עשרות כרישים ששהו באזור, בנוסף לכך הממשלה המקומית פרסמה כללים חדשים האוסרים על האכלת כרישים והנחיות על הגבלת שחייה באזורים מסוימים, מגוון תיאוריות הועלו כדי להסביר את התקיפות, הנפוצות שבהם היו האכלה לא חוקית של כרישים יותר מדי קרוב לחוף, אחרים טענו כי פגרי כבשים בחופים כחלק מהפסטיבל המקומי שנערך בחג הקורבן.
היסטוריה.
התקיפות הראשונות התרחשו ב-1 בדצמבר ב-2010 כאשר ארבעה בני אדם הותקפו תוך מספר דקות זה מזה, המבוגרת שבהם הייתה לודמילה סטוליארובה בת ה-70 שכתוצאה מהתקיפה איבדה את ידה הימנית ואת רגלה השמאלית ונאלצה לקטוע חלקית את איבריה, מלבד סטוליארובה הותקף גם יבגני טרישקין בן ה-54 שסבל מפצעים חמורים ברגלו ונאלץ גם הוא לקטוע חלקית את איבריו, גם ויקטור קוליי בן ה-46 נפצע ברגלו אך החלים ושוחרר מבית החולים יום לאחר תחילת טיפולו, עדים רבים לתקיפות בהם בני משפחותיהם של הנפגעים ועוברי אורח ניסו לחלץ או להזהיר את המותקפים אך לשווא.
לאחר התקיפה גורמיים רשמיים החליטו לסגור את החופים ופעילות הצלילה והספורט הימי באזור לאלתר, מומחים ממשרד הסביבה המצרי הוזעקו על מנת לחקור את האירועים ומצאו כי כריש ארך-גף בגודל 2.25 מטרים ובמשקל של 150 קילוגרם היה אחראי לתקיפות, הכריש גם זוהה על ידי צוללן מקומי שטען כי זיהה אותו על פי הסנפיר הפגוע שלו, חשוד נוסף לתקיפה היה זכר עמלץ כחול באורך 2.5 מטרים ומשקל 250 ק"ג שנצפה באזור. שני המינים ידועים בתקיפות אנשים, אם כי לא לעיתים קרובות.
לתקיפות הייתה השפעה דרסטית על ענף התיירות המקומי. מוחמד רשאד, ברמן במסעדת החוף אל-בהר שעבד בזמן האירוע, אמר: "כל האנשים ברחו חזרה למלון, איש לא רצה להישאר על החוף. עכשיו שקט מאוד. אנשים מפחדים להגיע לחוף הים. הם פשוט מגיעים לבר לשתות משהו. הם אפילו לא רוצים להישאר על מיטות השיזוף, הרשויות המקומיות דאגו שהדבר יפגע בתיירות במקום שאמורה להגיעה לעונת השיא שלה לקראת חג המולד ולכן החליטה הממשלה המצרית להעניק לתיירים הרוסים פיצוי בשווי של 50 אלף דולר.
שבועיים לאחר מכן פרסם צוות המומחים שמונה כדי לבחון את סדרת התקפות הכרישים את המלצתו, צוות המומחים המליץ על החלת איסור האכלת הדגים באזור, איסור על השלכת נבלות של חיות לים, הפעלת סיורים על החופים שיזהירו תיירים והקמת מגדלי תצפית בחופים.
תאוריית קונספירציה על מעורבות ישראלית.
ההתקפות עוררו גם תיאוריות קונספירציה בנוגע למעורבות ישראלית אפשרית. בטלוויזיה המצרית רואיין מושל דרום סיני, מוחמד עבדול פאדיל שושה, בראיון טען פאדיל-שושה כי צוללנים ישראלים באו מכיוון העיר אילת, שהגיעו לאזור עיירת הנופש לכדו כריש והניחו עליו צ'יפ GPS שהושתל על גבו. עם זאת רבים חלקו על טענות אלו, אחד מהם היה פרופסור מחמוד הנאפי מאוניברסיטת תעלת סואץ אשר תיאר את התיאוריה כ"עצובה" וטען כי ציפ'ים של GPS יכולים לשמש למעקב אחרי כרישים בלבד ולא ניתן לשלוט על הכרישים מרחוק בעזרתם.
וונדה ואסקס גרסד
ויראקוצ'ה
ויראקוצ'ה (בספרדית: Huiracocha או Viracocha, במקור מקצ'ואה) הוא האל הבורא הגדול במיתולוגיה שלפני האינקה ובמיתולוגיה של האינקה באזור הרי האנדים שבאמריקה הדרומית. ויראקוצ'ה היה אחד האלים החשובים ביותר בפנתאון של האינקה כיוצר כל הדברים, או החומר ממנו נוצרים כל הדברים, וקשור באופן אינטימי לים.