בינואר 1990 הצטרף וסילה למפלגה הלאומית של האיכרים - נוצרית - דמוקרטית שקמה בגרסה חדשה אחרי מהפכה, 1989 בעקבות המפלגה ה"היסטורית" הלאומית של האיכרים. ב-21 באוקטובר 1992 נבחר מטעמה לסנאט של רומניה (כנציג המחוז בקאו) ופעל המסגרת זו עד 2004. בספטמבר-נובמבר 1996, בפברואר-יוני 1998 ובפברואר 2004 כיהן בסגן יושב ראש הסנאט. אחרי 1996 היה מזכיר כללי של המפלגה הלאומית של האיכרים - נוצרית - דמוקרטית. בשנים 1993–1994 ניהל את ביטאון המפלגה, העיתון "דרפטאטיה" (Dreptatea - "הצדק"). בשנים 1992–1996, 1996, 2000-1996 ו-2000–2004 כיהן כחבר הסנאט הרומני מטעם המפלגה הדמוקרטית.
בשנים 1996–2000 היה וסילה חבר בקבוצות הפלמנטריות לידידות עם ישראל ועם הפדרציה הרוסית. ב-2000–2004 היה חבר בקבוצות הפרלמנטריות לידידות עם אונסק"ו ועם לבנון
על יד רמון באר, הלמוט שמידט ואחרים השתתף בהקמת הפורום המרכזי האירופי.
בשנים 1997–2001 ייצג את רומניה באספה הפלמנטרית של מועצת אירופה.
ראש ממשלה.
אחרי ויקטור צ'ורביה כיהן וסילה כראש הממשלה בשנים 1998–1999 בתקופה קשה מבחינה כלכלית ומדינית עבור רומניה. הלוואות לטווח קצר שלוו המנהיגים הקודמים הביאו את רומניה בפני הצטברות חובות מסוכנת. רומניה ננכסה לשנה התשיעית של מיתון. נספרו 8 מיליון תושבים מתחת לסף העוני. האינפלציה מנתה 30-40%. ערך הלאו הרומני נפל ביום אחד מ-12000 ל-17000 לדולר. שורה של בנקים - בנקורקס, קולמנה בנק, קרדיט בנק, בנק אלבינה ואחרים.
על מנת למנוע חדלות פרעון של רומניה האיץ וסילה את ההפרטה. בתקופתו הופרטו חברת ייצור המכוניות דאצ'יה בעיר פיטשט, כמו כן חברת "רומטלקום", הבנק הרומני לפיתוח BRD. הכין בהצלחה שתי תוכניות להתאמה מבנית לתעשייה ולחקלאות בסיכום הבנק העולמי.
המנהל החדש שמינה בראש מפעל הפלדה סידקס בגאלאץ, פטרישור פיו, הצליח בהפחתת ההפסדים של המפעל.
וסילה ביטל את המס על רווחים מייצוא, הפחית את המע"ם מ-24% ל-19% ואת המס על רווחים מ-38% ל-24%
האמצעים בהם נקט סייעו בשיקום כלכלת רומניה.
וסילה נאלץ להתמודד עם ה"מינריאדה" האחרונה שפרצה בינואר 1999 כשכורי הפחם מעמק הז'יו בראש עם מנהיגם מירון קוזמה התכוונו לצעוד שוב אל בוקרשט. בדרך נכנסו לעיירה קוסטשט ופירקו מאות שוטרים מנשקם. דרכם נחסמה רק בעיר רמניקו ולצ'ה. וסילה פנה לתיווך הבישוף יואן סלז'אן והגיע ללא אבטחה למנזר קוזיה על מנת לשאת ולתת עם הכורים. המו"ם שהסתיים בהסכם שנודע כ"הסכם קוזיה". הממשלה הסכימה לחזור מההחלטה לסגור מחדש את המכרות דלז'ה וברבטן והבטיחה למלא חלק מהדרישות האחרות של הכורים. כמו כן הובטחה עצירת ההליכים הפליליים נגד מנהיגיהם, פרט למשפטו של קוזמה שהיה בעיצומו. זמן קצר אחר כך גזר בית המשפט עונש מאסר כבד על מירון קוזמה. הלה, נזעם יצא בראש אלפי כורים לבוקרשט, אבל הפגנתם נחסמה ביישוב סטויינשט, אולט
בעת כהונתו של ראדו וסילה, שהשתייך לדת הרומית-קתולית, קיבלו רומניה והכנסייה האורתודוקסית הרומנית בתאריכים 7–9 במאי 1999 את ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני - ביקור ראשון של אפיפיור במדינה בעלת רוב נוצרי אורתודוקסי.
וסילה נפגש עם ראש ממשלת רוסיה במפגש בין ארבע עיניים, יצר קשרים טובים עם מנהיגים כמו רומנו פרודי, רפיק חרירי, בנימין נתניהו
וויקטור אורבן. בפסגת הלסינקי ב-13 בדצמבר 1999 הוזמנה רומניה לדיונים על מנת להצטרף לאיחוד האירופי. 3 ימים אחרי כך החליטה הנהגת מפלגתו, הלאומית של האיכרים להדיחו מתפקיד ראש הממשלה.
וסילה נפטר מסרטן בשנת 2013 בבוקרשט במעי הגס, אחרי שעבר ניתוח שלוש שנים קודם. עבר במהלך הזמן טיפולים ברומניה ובישראל.
הובא לקבורה בבית הקברות בלו בבוקרשט. טקס הלווייה נוהל על ידי הארכיבישוף הרומי-קתולי של בוקרשט, יאון רובו.
חייו האישיים.
וסילה היה נשוי לאישה ממוצא הונגרי. לזוג נולדו שלושה ילדים:.
וסילה פרסם שירים בשם העט ראדו מיסקיו.
כתבים.
תרגומים.
וסילה תרגם את הספרים:
קישורים חיצוניים.
George Scarlat La revedere, dom' profesor! Radu Vasile, un mare nedreptățit
אסף חממי
אסף חממי (נולד בשנת 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה. קודם לכן שימש מפקד חטיבת הנגב, מפקד בא"ח עוז ומפקד גדוד צבר.
ביוגרפיה.
חממי התגייס לצה"ל בשנת 2001, שובץ בחטיבת גבעתי והתקבל לפלס"ר גבעתי. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לפלס"ר ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלוגת הכשרות בגדס"ר גבעתי. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד רותם. באפריל 2010 קיבל את אות מצטיין הרמטכ"ל, גבי אשכנזי. בהמשך שירת בתפקידי פיקוד ביחידת מגלן. בשנת 2012 מונה למפקד יחידת רימון, וכיהן בתפקיד עד 2013. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד שקד.
בשנת 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לסגן מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. ב-30 בספטמבר 2016 מונה למפקד גדוד צבר, תפקיד בו שירת עד 27 באוגוסט 2018. לאחר מכן הקים ופיקד על בא"ח עוז בין השנים 2018–2020. ביולי 2020 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הנגב, ושימש בתפקיד עד 9 במאי 2022. ב-29 במאי 2022 מונה למפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה.
חיים אישיים.
חממי מתגורר בפתח תקווה, נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון ושני במדעי המדינה וביטחון מאוניברסיטת חיפה.
חנוכת המשכן
חנוכת המשכן הוא אירוע המתואר בפרשת שמיני שבספר ויקרא, אשר פתח את העבודה במשכן אחרי סיום בנייתו.
האירוע ארך שמונה ימים, כאשר בשבעת הימים הראשונים הנקראים שבעת ימי המילואים הקריב משה את קרבנותיהם של אהרן ובניו על מנת לקדשם להיות כהנים לה', וביום השמיני החלו אהרן ובניו בהקרבת הקרבנות אשר יביאו להשראת השכינה על המשכן.
החל מהיום השמיני לחנוכת המשכן החלו נשיאי שבטי ישראל להקריב את קרבנות חנוכת המזבח, בכל יום הקריב נשיא אחר.
זמנה.
על פי הדעה המרכזית בחז"ל, שבעת ימי המילואים חלו בסוף חודש אדר, והיום השמיני בא' בניסן. ואילו לפי דעת רבי עקיבא בא' בניסן החלו שבעת ימי המילואים, והיום השמיני חל בח' בניסן. לשתי הדעות הנשיאים הקריבו את קרבנות חנוכת המזבח מא' בניסן ועד י"ב בניסן.
לפי הפרשנות הקראית, שבעת ימי המילואים התחילו בא' בניסן שבו הוקם המשכן, והסתיימו בח' בניסן כיוון שבשבת אסור להקריב. אחר כך הקריבו הנשיאים מהיום השמיני - ט' בניסן עד כ"ב בניסן, כי דילגו על י"א בניסן וי"ח בניסן, שתמיד חלים בשבת בלוח השנה במגילות קומראן, ולא דילגו על ימי חג הפסח כי לא חגגו במדבר אלא קורבן פסח בלבד. המסורת לחגוג בכל שנה את ימים אלה מתועדת במגילת המקדש ובמגילת תענית.
התיאור בפסוקים.
בתורה מצוי תיאור חנוכת המשכן שלוש פעמים:
שבעת ימי המילואים.
בשבעת ימי המילואים קידש משה את אהרן אחיו וארבעת בניו להיות כהני ה' על ידי הקרבת קרבנותיהם במשכן, ואכילתם את החלק שלא הוקרב מהקרבן. כמו כן, אהרן ובניו הצטוו שלא לצאת מחצר המשכן בכל משך שבעת הימים. בכל יום משבעת הימים הקריב משה את הקרבנות שהביאו אהרן ובניו: שור לחטאת, איל אחד לעולה ואיל שני לשלמים, ושלושה סוגי קרבנות מצה כדוגמת קרבן המנחה.
היום השמיני למילואים.
ביום זה, שעל פי הדעה המרכזית בחז"ל אירע בתאריך א' בניסן, החלו אהרן ובניו הכהנים לעבוד במשכן.
הקרבנות.
ביום זה נצטוו להביא מספר קרבנות מיוחדים. אהרן היה צריך להביא:
בני ישראל היו צריכים להביא:
ההקרבה.
אהרן שחט תחילה את עגל החטאת, בניו הוליכו את הדם, והוא זרק את הדם על ארבע קרנות המזבח, שפך ליסוד את שארית הדם והעלה את החלבים על המזבח כמו בקרבן חטאת. את בשר העגל שרף אהרן מחוץ למחנה כמו שנהוג בחטאת פנימית, אף על פי שהייתה זו חטאת חיצונה. לאחר מכן שחט אהרן את קרבן העולה שלו, זרק את דמו בשתי קרנות והקטיר את כל בשרה על המזבח, כנהוג בקרבן עולה.
אז עבר אהרן לקרבנות בני ישראל. תחילה הקריב את החטאת והעולה כמצוותם. לאחר מכן הביא את קרבנות השלמים וזרק את דמם. הכהנים הניחו את החלבים על חזות ושוקי הבהמות, הניפו אותם, והקטירו את החלבים על המזבח.
אהרן בירך את העם בברכת כהנים, וירד מעל גבי המזבח. אהרן נכנס יחד עם משה למשכן, ורש"י כותב שהיה זה כדי ללמד את אהרן את מעשה הקטורת, או שמכיוון שכל שבעת ימי המילואים של שרתה שכינה במשכן הם נכנסו עתה יחד כדי להתפלל שתשרה שכינה. משה ואהרן יצאו יחד וברכו את העם, ועל פי רש"י הברכה הייתה "יהי רצון שתשרה שכינה במעשה ידיכם".
מיד יצאה אש "מלפני ה'" ושרפה את העולה וחלבי החטאתו השלמים. העם ראה זאת ונפלו כולם על פניהם.
חטא נדב ואביהוא ומותם.
בינתיים נדב ואביהוא הכהנים בני אהרן, לקחו מחתות, הניחו בהן גחלים וקטורת והכניסו אותם לתוך המשכן. מכיוון שלא נצטוו לעשות זאת, יצאה אש "מלפני ה'", ואכלה אותם והם מתו.
משה אמר לאהרן שזה מה שאמר שה' שהקדושה של המשכן תתגלה על ידי קרוביו, והנה זה התרחש שכולם ראו מה קורה למי שפוגע בקדושתו. משה ציווה את מישאל ואלצפן בני עוזיאל, בני הדודים של אהרן, שייקחו את נדב ואביהוא אל מחוץ למחנה.
משה ציווה את אהרן ואלעזר ואיתמר שלא לנהוג מנהגי אבילות, כמו לפרוע את השיער ולקרוע את הבגדים, וכן שלא לצאת מן המשכן. במקומם כל בני ישראל יתאבלו על מות נדב ואביהוא. כמו כן, אף על פי שהם נחשבים אוננים, ואונן לא אוכל מהקדשים, עליהם לאכול מקרבן השלמים והמנחה המיוחד של אותו יום.
פרשת שעיר החטאת.
על פי רש"י, המפרש על פי הדעה המרכזית בחז"ל, שהיום השמיני חל בא' בניסן, באותו יום הוקרבו שלושה שעירי חטאת: