צוות הרדניות של ניו הופ עובר כמה שלבים בתחרויות, כשהריקוד שלהן משתפר ככל שאפריל מתחברת אל הבנות והופכת למורה טובה יותר, כולל לימוד שפת סימנים לתלמידה שהיא חירשת. לאחר שהתקרה של אולפן הריקודים קורסת, הקבוצה מתחילה להתאמן במגרש הכדורגל לפני שבסופו של דבר עוברת לאסם של אביה של אפריל, שניק עזר לה לתקן. אפריל וניק מתחילים לחדש את היחסים ביניהם כשצוות הריקודים מתקדם לתחרות הארצית, שם רקדניות אחרות מתגרות באפריל על כישלונה בניו יורק, ומזכירות לה שהיא בסופו של דבר משתמשת ברקדניות ניו הופ כדי להחיות את הקריירה שלה.
לאחר שעברו לשלב הבא בגמר הארצי, ניו הופ מתחילות לתרגל את הרוטינה החדשה שלהם באסם, ואפריל קוראת לחברה דקו לעזור בעיצוב התלבושות. משפחות הרקדניות מצליחות לגייס מספיק כסף כדי לשלוח את הקבוצה לאטלנטיק סיטי, שם יתקיים השלב האחרון. אפריל מצליחה סוף סוף להתחבר עם אחותו הצעירה של ניק, שרה, שחשה נטושה כשאמה נפטרה ואפריל עברה לניו יורק. באטלנטיק סיטי, הנבחרת מתכוננת להופעת הסיום שלהם. לאחר ההופעה, וולי וונג כל כך מתרשם מאפריל שהוא מציע לה תפקיד במופע החדש שלו. אפריל ווולי וונג עוזבים את התחרות מייד לחזרות בניו יורק, מה שפוגע מאוד בילדות. עם זאת, ברגע שהיא שם היא מבינה את הטעות שלה ועוזבת את החזרה כדי לעודד את הקבוצה שלה בתחרות. לאחר התפייסות עם הרקדניות, אפריל וניק מתנשקים, וולי וונג מאפשר לה לשמור על תפקידה למרות שעזבה חזרה. לאחר מכן אפריל מופיעה במופע של וולי וונג בניו יורק, וממשיכה ללמד את שיעורי הריקודים בוויסקונסין באמצעות וידאו צ'אט. הצוות מתאחד מחדש למסיבת ריקודים בניו יורק לאחר ערב הפתיחה של התוכנית.
תגובות המבקרים.
אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח על דירוג חיובי של 50% על סמך 8 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.33/10.
יחסי אוגנדה–יפן
יחסי אוגנדה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אוגנדה לבין יפן.
סקירה כללית.
בין הרפובליקה של אוגנדה לבין יפן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אוגנדה לבין יפן כוננו ב-1962. השגרירות האוגנדית ביפן נפתחה לראשונה בשנת 1973, נסגרה בשנת 1987 ונפתחה מחדש בשנת 1994. לעומת זאת, יפן פתחה שגרירות באוגנדה לראשונה בשנת 1997.
ברצלונה (כדורגל נשים)
מועדון הכדורגל ברצלונה נשים (בספרדית: Futbol Club Barcelona Femení), ובקיצור ברצלונה נשים (בספרדית: FC Barcelona Femení), הוא מועדון כדורגל נשים ספרדי מהעיר ברצלונה, המשחק בליגת העל הספרדית. המועדון נוסד בשנת 1988 בשם מועדון נשים ברצלונה (בספרדית: Club Femení Barcelona), ובשנת 2001 הפך למחלקת כדורגל הנשים הרשמית של מועדון הכדורגל ברצלונה. הקבוצה היא מחזיקת ליגת האלופות לנשים ואחת מקבוצות כדורגל הנשים המצליחות ביותר בספרד שזכתה ב-6 אליפויות ו-7 גביעי המדינה.
היסטוריה.
מועדון נשים ברצלונה, שהיה תחת חסות ברצלונה (אך לא חלק מהמועדון), נוסד בשנת 1988 והיה ממייסדי הליגה הספרדית שקמה באותה שנה. הייתה לה ריצה מוצלחת של שלוש שנים בתחילת שנות ה-90, זכתה בגביע המלכה בשנת 1994 וגם סיימה כסגנית האלופה בשנים 1992 ו-1994, אך לאחר מכן היא דעכה ונפלה לתחתית הטבלה.
בשנת 2001 שולב "מועדון נשים ברצלונה" למועדון הכדורגל ברצלונה כמחלקה רשמית של המועדון, מכיוון שהליגה הספרדית עברה רפורמה ומותגה מחדש בשם "סופרליגה נשים", אך ברצלונה לא התקבלה לליגה בגלל תוצאותיה בעונה הקודמת. לאחר שתי הופעות לא מוצלחות בפלייאוף העלייה, הקבוצה העפילה לסופרליגה בשנת 2004. בשתי העונות הבאות היא סיימה באמצע הטבלה, אך בשנת 2007 ברצלונה סיימה במקום האחרון ובכך ירדו לליגה השנייה.
ברצלונה חזרה לסופרליגה בשנה הבאה, ובין שנת 2009 לשנת 2011 היא סיימה בצמרת הליגה. בשנת 2011 זכתה בגביע המלכה השני שלה, כשניצחה 1–0 את היריבה העירונית אספניול, ובשנת 2012 היא זכתה באליפות הלאומית הראשונה שלה עם שיא של 94 נקודות, כתוצאה מכך העפילה לראשונה בתולדותיה לליגת האלופות. ברצלונה הצליחה לשמור על תואר האליפות בשנת 2013 עם ניצחון במחזור האחרון במשחק חוץ נגד מובילת הטבלה אתלטיק בילבאו, וכמה שבועות לאחר מכן היא גם זכתה בגביע המלכה עם ניצחון 4–0 על פראינזה סרגוסה והפכה לקבוצה החמישית שזכתה בדאבל הספרדי.
בליגת האלופות.
לאחר זכייתה הראשונה באליפות ב-2012 השתתפה לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות. כיוון שקבוצות ספרדיות לא זכו להצלחה רבה בתקופה זו, הקבוצה לא הייתה מדורגת והוגרלה מול ארסנל החזקה שניצחה אותה בקלות בשני המפגשים בסיבוב הראשון.
ברצלונה העפילה לראשונה לשלב רבע גמר ליגת האלופות בעונת 2013/2014. שלוש עונות אחר כך ברצלונה הגיעה לחצי הגמר, ובשנת 2019 המועדון העפיל לראשונה בתולדותיו לגמר ליגת האלופות, בו הוא הובס 1–4 על ידי אולימפיק ליון.
בשנת 2021 העפילה הקבוצה פעם נוספת לגמר תוך שהיא מנצחת ברבע הגמר את מנצ'סטר סיטי ובחצי הגמר את פריז סן-ז'רמן. בגמר ניצחה הקבוצה את צ'לסי 0-4 כדי לזכות לראשונה בתואר. בכך הפך מועדון ברצלונה למועדון הספרדי הראשון שזוכה בתואר וכן לראשון שזוכה בתואר בתחרות הגברים והנשים.
ב-30 במרץ 2022 במהלך משחק רבע גמר ליגת האלופות מול קבוצת ריאל מדריד שנערך באצטדיון קאמפ נואו, נשבר שיא הקהל של פיפ״א ואופ״א למשחק נשים, כשקהל של 91,553 צופים צפו במשחק. ב-22 באפריל 2022 השיא נשבר שוב בניצחון 5-1 על וולפסבורג במהלך חצי הגמר של המפעל, כשקהל של 91,648 צופים נכחו בקאמפ נואו.
ב-30.4.22 הבטיחה את עלייתה לגמר בפעם השנייה ברציפות לאחר הפסד 2-0 לוולפסבורג (5-3 לברצלונה בסיכום שני המשחקים). היה זה ההפסד הראשון של הקבוצה לאחר 45 ניצחונות ברצף בכל המסגרות.
סגל נוכחי.
מעודכן ל-10 באוגוסט 2021
מורדוך קרבץ
מורדוך (מיכאיל) פינחוסוביץ' קרבץ (ברוסית: Мордух (Михаил) Пинхусович Кравец; 6 במאי 1920 – 10 בפברואר 2005) היה קצין יהודי סובייטי - אוקראיני, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד מחלקת הריגול של חטיבת סיור משוריינת ב במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים.
נולד בעיר מליטופול שבטאבריה (אז בשליטת ממשלת דרום רוסיה), במשפחת פועלים יהודית. בשנת 1938 סיים 10 שנות לימוד בבית ספר ונכנס למכון המתכות של דנייפרופטרובסק.
גויס לצבא האדום ב-1940. ב-1942 סיים את לימודיו במכללה לרכבים ממונעים בגורקי.
לחם בחזיתות מלחמת העולם השנייה מיוני אותה שנה. היה מפקד מחלקת ריגול, ולאחר מכן מפקד פלוגת ריגול אופנועים כחלק מחטיבת טנקים. נלחם בחזית המערבית, חזית וורונז', חזית בריאנסק, החזית המרכזית, והחזית האוקראינית הראשונה.
השתתף:
ב־22 בספטמבר 1943, עם קבוצת לוחמים באמצעים שהיו בסביבה, ביצעו צליחת דנייפר בסמוך לכפר גריגורובקה (נפת קניב, מחוז צ'רקאסי). המודיעין שהושג על מערכות ההגנה של ורמאכט ומערכות הירי שלו שימש בארגון פעולות התקפיות של גיס המשוריינים השישי. בקרב על תפיסת העיר פסטוב שבמחוז קייב, מחלקה בפיקודו הייתה הראשונה שפרצה לעיר.
בינואר 1945, יחידת הריגול של גדוד האופנועים המעוטר הנפרד השלישי, תחת פיקודו במהלך ביצוע משימת ריגול בעיר ראדומסק השיגה את טור חיל הרגלים הנסוג של ורמאכט. המרגלים תקפו את השדרה, ריסקו אותה עם זחלים וירי בעזרת מקלעים ומכונות ירייה. כתוצאה מכך, חוסלו 18 כלי רכב, 35 עגלות, ועד 200 חיילי קצינים. כמו כן, בכך הובטח מעבר של חטיבת המשוריינים המעוטרת ה-52. תוך ניצול הלם חיילי ורמאכט, יחידת הריגול פלשה לרודומסקו, שאז הייתה מעוז גרמני גדול בפאתי נהר ורטה. בהמשך היחידה כבשה את המעבר על הנהר. לאחר שהתארגנו, ביצעו את ההגנה על המעבר שתפסו תוך שימוש בשני התותחים שתפסו והדפו 5 התקפות נגד והחזיקו את השליטה על הגשר במשך 15 שעות, עד שהגיעו שאר הכוחות של הצבא האדום. עבור הישג זה הוצע להעניק לו את העיטור השני של גיבור ברית המועצות, אך לבסוף הוא עוטר בעיטור לנין.
בשנת 1951 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לכוחות ממוכנים ושריון. ב-1971 השתחרר מהצבא הסובייטי בדרגת פולקובניק. התגורר בעיר פודולסק שבמחוז מוסקבה. נקבר בשדרת הגיבורים בבית העלמין בעיר פודולסק.
אורות הזורעים
גטאצ'ו היילה
גטאצ'ו היילה (באנגלית: Getatchew Haile; 19 באפריל 1931 – 10 ביוני 2021) היה פילולוג אתיופי-אמריקאי, שנחשב לאחד החוקרים המובילים של שפת הגעז. כהוקרה על תרומתו לתחום הוא זכה בפרס עמיתי מקארתור, והיה האתיופי הראשון והאפריקאי הראשון שזכה בפרס זה. הוא זכה במדליית אדוארד אולנדורף המוענקת על ידי האקדמיה הבריטית עבור הצטיינות בתחום השפות השמיות ולימודי אתיופיה.
היילה היה פרופסור ללימודי ימי הביניים באוניברסיטת סיינט ג'ון שבמינסוטה, ואוצר במרכז ללימודי אתיופיה של מוזיאון וספריית כתבי היד "היל". השפות איתן הוא עבד היו אמהרית, געז, ערבית, עברית, לטינית, יוונית, גרמנית וקופטית.
ביוגרפיה.