במרדף אחר התפשטות טריטוריאלית, מלכי לרסה כיוונו למלגיום, כשגונגונום מציין את כיבושה בשנת הם ה-19 שלו, בסביבות שנת 1914 לפני הספירה, סין-אידינם (Sin-Iddinam) מציין תבוסה בשנת השם החמישית שלו בסביבות שנת 1844 ווארד-סין (Warad-Sîn) מאזכר אותם בכתובת בערך 1831 לפני הספירה.
חמורבי, בקואליציה מפוארת יחד עם שמשי-אדד הראשון ואיבאל-פי-אל השני (Ibal-pi-el II) (מאשנונה), התמודד נגד מלגיום עד ששליטה נכנע תמורת 15 כיכרות כסף.
ניצחונו של חמורבי, למעשה שחרר את מלגיום משילטון העלימים, והמלך איפק-אישתר (Ipiq-Ištar), התחייב לספק סיוע וחיילים במערכה של חמורבי נגד לרסה.
אולם מסיבות שטרם ידועות, חמורבי פנה נגד בעלי בריתו ובזז את העיר בשנת 1758 לפני הספירה בקירוב, תוך גירוש חלק גדול מאוכלוסייתה לבבל.
מצבה של מלגיום בתקופה הבבלית התיכונה ובתקופות המאוחרות יותר היה צנוע הרבה יותר והיא שמשה כמחוז מינהלי בשם מלגו (Malgu) והעיר כונתה בשם מליקי (Maliki).
חסן בדג'ייב
חסאנבי אדווארדוויץ' בדג'ייב (ברוסית: Хасанби Эдуардович Биджиев; נולד ב-19 במאי 1966) הוא כדורגלן עבר ומאמן רוסי בהווה.
קריירה כשחקן.
בדג'ייב החל את הקריירה שלו בתור שוער כדורגל בקבוצת הכדורגל המקומית, ספרטק נלצ'יק. לאחר 4 עונות במדי צסק"א ולוקומוטיב מוסקבה, עבר לישראל לקבוצת הפועל פתח תקווה (שם רשם 5 הופעות בלבד). עונה לאחר מכן הגיע להפועל תל אביב, שם רשם 5 הופעות בלבד גם כן. בדג'ייב סיים את הקריירה שלו בתור שחקן פעיל בלוקומוטיב מוסקבה.
קריירה כמאמן.
בשנת 2001, כשלוש שנים לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל בדג'ייב לכהן בתור המנהל הטכני של מועדון הכדורגל לוקומוטיב מוסקבה. בהמשך שימש כמנהל טכני גם באמקאר פרם ובאנז'י מחצ'קלה.
בדג'ייב שימש כעוזר מאמן בספרק נלצ'יק ואמקאר וכמאמן ראשי בנלצ'יק ואוונגרד קורסק.
הובוס (פצצה)
מוריס שומאן
מוריס שומאן (Maurice Schuman;‏  10 באפריל 1911 – 9 בפברואר 1998) היה פוליטיקאי, עיתונאי, סופר וגיבור מלחמה צרפתי ממוצא יהודי, שזכה לכינוי "קולה של צרפת". הוא כיהן כשר החוץ של צרפת בממשלתו של ז'ורז' פומפידו מה-22 ביוני 1969 עד ה-15 במרץ 1973. שומאן היה חבר בתנועה הרפובליקנית העממית של צרפת.
ביוגרפיה.
מוריס שומאן נולד ברובע השישה עשר של פריז, צרפת ב-10 באפריל 1911 לאב יהודי תכשיטן מחבל אלזס ולאם נוצרית-קתולית מבלגיה. בשנת 1937 הוא התנצר לבקשת אמו, והיה אנטי-פשיסט נלהב. הוא תואר כתלמיד מבריק וקיבל תואר בספרות מאוניברסיטת סורבון בפריז. בשנות ה-30 עבד כעיתונאי בסוכנות הידיעות "Havas" שם הכיר את הגנרל שארל דה גול.
בשנת 1939 התגייס לצבא הצרפתי והפך לקצין. הוא נשבה על ידי כוחות גרמנים שפלשו לצרפת, אך הצליח לברוח, והתגייס לכוחות צרפת החופשית של הגנרל דה-גול. הוא החל לשדר בצרפתית מלונדון ברדיו של כוחות צרפת החופשית, הרדיו שידר בתחילה רק מספר דקות, וכשגדל היקף השידור ולבקשתו של הגנרל דה-גול, הפך שומאן לדובר הראשי בתוכנית הערב "הצרפתים מדברים לצרפתים". קולו המאנפף, הרהיטות שלו והטון המרגיע שלו התפרסמו מאוד בצרפת הכבושה, והוא נודע כ"דובר של צרפת הלוחמת". בתוכניתו הוקיע וגינה את האזרחים הצרפתים ששיתפו פעולה עם הכוחות הנאצים. מספר פעמים לא מועטות גינוייו הובילו לרצח של משתפי פעולה צרפתים על ידי חברי המחתרת בצרפת. במלחמת העולם השנייה שידר יותר מאלף דיווחים ושידורי חדשות דרך שידורי ה-BBC בצרפתית לצרפת הכבושה בידי הנאצים ובשל כך זכה לכינוי "קולה של צרפת". העיתון הצרפתי לה מונד תיאר את שנות שידורו במלחמת העולם השנייה :"החל מסתיו 1940, התפרסם לפתע קולו של הדובר הרשמי של הגנרל. אדם זה היה בתחילה קול. "קולה של צרפת", שבמשך ארבע שנות מלחמה שמר על האומץ והזין את התקווה של האוכלוסייה הצרפתית, שנמצאה ישירות תחת כיבוש גרמני או נשלטה על ידי ממשלת וישי, כלי של הגרמנים". פול ריינו שהיה ראש ממשלת צרפת בתחילת המלחמה ולאחר מכן נכלא אמר:" בכבודה שלי היה רדיו אלחוטי קטן, איזה אושר נגרם לי מדיבורו הרהוט של מוריס שומאן שביטא מלונדון במהלך שנות המלחמה, את הרוח של צרפת הלוחמת" . בשנת 1944 כאשר בעלות הברית פלשו לצפון צרפת שירת שומאן ביחידת טנקים ועל כך עוטר. זמן לא רב לאחר מכן ביצע דה-גול תהלוכת ניצחון בעיר באייה, 7 ק"מ מתעלת למאנש.
אחרי המלחמה הקים ועמד בראש התנועה הרפובליקנית העממית, מפלגה נוצרית-דמוקרטית. הוא שירת שנים סגן נציג באספה הלאומית של צרפת, שם ייצג מצביעים הגרים סמוך לגבול עם בלגיה. בנוסף שירת כשר למחקר מדעי והשר ליחסים חברתיים. בשנת 1969 מונה לשר החוץ של צרפת תחת הנשיא ז'ורז' פומפידו, תפקיד אותו מילא עד שנת 1973. בנוסף היה סופר שעסק בענייני דת ונושאים אחרים. בשנת 1974 הוא מונה לאקדמיה הצרפתית ומאותה שנה ועד מותו היה בעל מושב בסנאט הצרפתי.
שומאן היה נשוי ללוסי דניאל ולהם שלוש בנות. הוא נפטר בפריז בפברואר 1998.
אנואר חדיד
מוחמד אנואר ג'רארד חדיד (באנגלית: Anwar Mohamed Gerard Hadid; נולד ב-22 ביוני 1999) הוא דוגמן ואקטיביסט אמריקאי. אחיהן הצעיר של ג'יג'י חדיד ובלה חדיד.
ביוגרפיה.
חדיד נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית, לאב פלסטיני-אמריקאי ולאם הולנדית-אמריקאית. אביו הוא מוחמד חדיד, יזם נדל"ן שנולד בנובמבר 1948 בנצרת, ישראל למשפחה מוסלמית. אמו היא יולנדה חדיד (לבית ואן דן הריק) – דוגמנית עבר שנולדה וגדלה בפפנדרכט שבהולנד למשפחה נוצרית. אחותו הבכורה של חדיד היא הדוגמנית המצליחה ג'יג'י חדיד, ולו אחות גדולה נוספת אף היא דוגמנית בלה חדיד. לו גם שתי אחיות-למחצה הגדולות ממנו, מנישואיו הראשונים של אביו, ועוד חמש אחיות חורגות מאביו החורג.
לאחר שהוריו התגרשו, נישאה אמו בשנית למפיק המוזיקלי הקנדי דייוויד פוסטר. ב-2015 הם התגרשו, וב-2016 שינתה יולנדה את שם משפחתה מ"פוסטר" שוב ל"חדיד" - כדי שיהיה כמו של ילדיה. ב-2014, התארס אביו מוחמד לשיבא ספאי, דוגמנית ואשת עסקים נורווגית ילידת-איראן, אך ב-2019 הם נפרדו.
חדיד ואחיותיו גדלו בחווה בסנטה ברברה, ועברו למאליבו כשהיה בבית ספר יסודי.
קריירה.
חדיד החל את קריירת הדוגמנות שלו כשהופיע בגיליון אוקטובר 2015 של מגזין "Nylon". הוא היה על השער של "Teen Vogue" ביוני/יולי 2016. בינואר 2017 הוא נבחר לייצג את קו האופנה HUGO של הוגו בוס Menswear. חדיד הופיע בשבוע האופנה "זדיג וולטייר" בניו יורק בפברואר 2017. הוא כיכב על שער העיתון "Teen Vogue" של יוני/יולי 2016 לצד קמרון דאלאס.
הוא מיוצג על ידי סוכנות הדוגמנות הבינלאומית, IMG Models מאז 2016.
בשנים 2012–2015 הוא הששתף לסירוגין בתוכנית המציאות "עקרות הבית האמיתיות של בוורלי הילס", בעונות בהן כיכבה אמו יולנדה.
מאז 2019, חדיד הוא הפרזנטור של הבושם מבית האופנה Valentino של המעצב האיטלקי ולנטינו גאראווני.
חיים אישיים.
בשנים 2019-2021 היה בזוגיות עם הזמרת הבריטית, דואה ליפה.
ב-2019 חדיד ביקר בשטחים הפלסטיניים, שיתף את מיליוני עוקביו ברשתות החברתיות, נפגש עם אקטיביסטים פלסטיניים, ופרסם ש"אחיי ואני נגענו היום במולדת [...] בתקווה שנוכל להראות לכם את הדברים השקועים עמוק ומשפיעים על החיים של בני עמנו מדי יום". ב-2020 החליט לפרסם פוסטים בעד הפלסטינים ונגד נשיא ארצות הברית ונגד ישראל, עקב פרסום תוכנית השלום של הנשיא טראמפ.
מגפת הקורונה באוזבקיסטן
מגפת הקורונה, בה חלו אזרחים רבים במחלת נגיף הקורונה באוזבקיסטן, התפשטה אל המדינה באמצע מרץ 2020.
רקע.
ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה החדש הוא הגורם למחלת נשימה בקרב אנשים בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין, אשר דווח בפני ארגון הבריאות העולמי ב-31 בדצמבר 2019.
שיעור התמותה במקרה של מגפת הקורונה היה נמוך בהרבה ממגפת הסארס שהתפרצה בשנת 2003 בסין, אך ההדבקה מאדם לאדם היא גדולה ומשמעותית המשפיע בצורה מכרעת על מספר מקרי מוות באופן משמעותי.
התפשטות המגפה.
ב-2 במרץ הודיעה אוזבקיסטן על השהיית קווי הטיסות לאפגניסטן, איראן ואיטליה. וב-14 במרץ הפסיקה גם את הטיסות מצרפת, ספרד והממלכה המאוחדת עקב התפשטות נגיף הקורונה בשטחן.
ב-15 במרץ הודיעה אוזבקיסטן על מקרה הדבקה ראשון של הידבקות בנגיף הקורונה. מדובר באזרח אוזבקי שחזר מצרפת. באותו יום הודיעה אוזבקיסטן על סגירת גבולותיה עקב החשש מהתפשטות רחבה של נגיף הקורונה.
ב-17 במרץ הודיעה חברת התעופה האוזבקית, אוזבקיסטן איירווייז, על השהיית הטיסות לישראל וממנה.
ב-26 במרץ דווח כי ממשלת אוזביקסטן הודיעה על הטלת סגר על הערים סמרקנד, נמאנג'אן , אנדיז'ן וגוליסטאן והכריזה על הטלת סגר על מחוז סורחונדאריו.
למחרת, הודיעה אוזביקסטן על מקרה מוות ראשון כתוצאה מהדבקות בנגיף הקורונה, אישה מבוגרת בת 72. הוחלט להרחיב את הסגר במדינה. בין הערים שסגרו את שעריהן: בוכרה, נבוי, זרפשאן והבירה טשקנט וכן כמה מחוזות. בנוסף, הועלה שכר הרופאים והצוותים הרפואיים שנאבקו בהתפשטות הנגיף.
ב-1 באפריל דווח כי אוזבקיסטן ביקשה מהבנק לפיתוח אסיה הלוואה של מיליארד דולר במטרה להתמודד עם התפשטות הנגיף.
ב-2 באפריל דווח כי אוזביקסטן תשלח עזרה ראשונה לאפגניסטן וקירגיזסטן.
ב-8 במאי איסור לקיום אירועים ציבוריים הוארך עד לחודש יוני.
ב-14 ביוני איסור לקיום אירועים ציבוריים הוארך עד לחודש אוגוסט. במהלך החודש כל יום התווספו כ-3-5% למניין הנדבקים.
ב-22 באוגוסט כרים קמאלוב, מושל מחוז בוכרה נפטר מהנגיף.
בספטמבר נפתחו בתי הספר באזורים שהוגדרו כ"ירוקים".
ב-20 בספטמבר אוקטם ברנוייב, סגן ראש הממשלה נפטר מהנגיף.
יש עתיד-תל&quot;ם