ליפן 62 מטוסי F-2, שהם למעשה מטוסי F-16 משופרים; 155 מטוסי F-15; ו-71 מטוסי פנטום. לחיל מערך מתקדם ללוחמה אלקטרונית והגנה אווירית המתבסס על מטוסי איוואקס והוקאיי. גם מערך התובלה נחשב לגדול ומתקדם, ובו ניתן למצוא 25 מטוסי קוואסקי C-1 מתוצרת עצמית, שנועדו גם ללוחמה אלקטרונית, מטוסי בואינג ועוד.
כיום עובדים בחיל האוויר היפני על פרויקט של מטוס דור 5 מתוצרת יפן, X-2 שינשין.
טימליים
טימליים או בבלרים (שם מדעי: Timaliidae) הם משפחה של ציפורי שיר. הם חיים בטבע בתת-היבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה ודומים לקיכליים או לסבכיים. משפחה זו קרובה לזנבניים ולעיתים משייכים את כל משפחת הזנבניים לתת-משפחה של טימליים.
הטימליים הם בינוניים בגודלם וחיים רוב זמנם על הקרקע. הם בעלי רגליים חזקות, מקור צר וחזק והם אינם צבעונים במיוחד. הם מעופפים די חלשים ולכן יעדיפו להימצא על הקרקע או בסבכי שיחים. הם חיים בחבורות שאצל חלקם בנויות כמו היררכיות. מזונם העיקרי הוא חרקים, אך גם פירות יער ואצל המינים הגדולים גם חולייתנים קטנים, הם בונים את הקן בצמחייה הצפופה על הקרקע.
מיון.
למשפחה זו מסווגים עוד קבוצות שחלקם נחשבות למשפחות אחרות כמו: לבני-עין (Zosteropidae), זנבניים (Leiothrichidae) ובברי אדמה (Pellorneidae).
אבירי הדרך
אבירי הדרך (באנגלית: Gentlemen of the Road) הוא ספר הרפתקאות היסטורי מאת הסופר היהודי-אמריקאי מייקל שייבון, שפורסם תחילה בשנת 2007 כסיפור בהמשכים, ובהמשך אותה שנה יצא לאור כספר. עלילת הספר מתרחשת בערך בשנת 950 בממלכת הכוזרים, וגיבוריה הם שני נוודים יהודים, עמרם החבשי וזליקמן הפרנקי.
עלילת הספר.
בפונדק פורצת מריבה בין שני אורחים, עמרם, אפריקאי זקן וגדל גוף, וזליקמן, פרנקי כחוש, רופא בהכשרתו. המריבה התפתחה לדו-קרב בין השניים, כשבאי הפונדק מהמרים מי מהם ינצח. עמרם חמוש בגרזן ויקינגי, וזליקמן – במחט ענקית, ובסוף הדו-קרב הרג זליקמן את עמרם, שגופתו הועברה לאורווה. בשלב זה מתברר לקורא שהדו-קרב היה מבוים, וכל מטרתו להתחלק בשלל ההימורים. עמרם וזליקמן נודדים בדרכים ולכל אחד זיכרון טראומתי: עמרם זוכר את בתו שנעלמה כאשר ירדה לכבס בנהר, וזליקמן זוכר את משפחתו שנרצחה בפוגרום בעיר הולדתו, רגנסבורג.
באורווה מצטרפים אל השניים מהוט ובן חסותו, פילאק, נער כוזרי, בנו של הבק, הנרדף בידי אנשיו של הבק הנוכחי, בוליאן, שרצחו את משפחת הנער. המהוט מציע לעמרם וזליקמן ללוות את הנער לבית משפחת אמו באזרבייג'ן, תמורת סכום כסף גדול. קודם שהשניים נותנים את הסכמתם, מפלח חץ את גרונו של המהוט, והשניים נמלטים יחד עם פילאק, בציפייה לקבל את תשלום מקרוביו. פילאק נחוש להתנקם ברוצחי משפחתו, ומנסה לשם כך להימלט מהשניים.
השלושה מגיעים לעיר של משפחת אמו של פילאק, ומגלים שהעיר נהרסה בידי לוחמים מרוס של קייב. כוח של חיילי ארסיה, שיצא להציל את העיר, הגיע מאוחר מדי. פילאק מנסה לשכנע את החיילים הללו להציל את אחיו החטוף אלפ, אך הם מחליטים להושיב את פילאק על כס הבק. הכוח יוצא לעירו של פילאק, איטיל, אך תחבולה של הבק מובילה לתבוסתו. פילאק נלכד, ושוביו מסירים את הבגדים שבפלג גופו העליון, כדי לחשוף שמדובר בנערה ולא בנער. גם עמרם נלכד בנסותו להציל את פילאק.
זליקמן, במסווה של חבר בחבורת רדהנים, פוגש את בוליאן ומצליח לחלץ את עמרם. השניים מוצאים מחסה בבית זונות, ולשם מובלת פילאק לאחר שנאנסה ונחבלה בידי בוליאן. זליקמן מטפל בפצעיה, השלושה יוצאים לפגישה עם הכגן, השליט העליון של ממלכת הכוזרים, המתמקד בצד הרוחני שלה. זליקמן משתמש בכישוריו הרפואיים כדי להרדים את שומריו של הכגן, והשלושה מגיעים לשיחה אתו. הכגן מסכים לסייע להם, בתנאי שיסייעו לו לפרוש מתפקידו באמצעות הצגתו כמת.
פילאק, המתחזה לאחיה אלפ, שמת בשבי, מצליחה לשכנע את הטרקאן של צבא הכוזרים, שהיא ראויה לכתר הבק. בוליאן מודח, ונהרג בידי פילת מלחמה. פילאק וזליקמן מקיימים יחסי מין לראשונה בחייו של זליקמן, ולראשונה מרצון וכנראה גם בפעם האחרונה בחיי פילאק.
פילאק מתחילה את חייה כאלפ, כגן וגם בק של ממלכת הכוזרים, ואילו עמרם וזליקמן ממשיכים בנדודיהם.
יצירת הספר.
הסיפור ראה אור תחילה כסיפור בהמשכים בן 15 פרקים, שפורסם בניו יורק טיימס מגזין מ-28 בינואר עד 6 במאי 2007, מלווה איוריו של גארי ג'יאני. באוקטובר 2007 פורסם הסיפור כספר, שבו נכללו גם איוריו של ג'יאני, ונוספה לו אחרית דבר מאת מייקל שייבון. באחרית דבר לספר ציין שייבון כי "שמו המקורי, הזמני – ובלבי זה השם האמיתי – של הרומן הקצר הזה שבידיכם היה 'יהודים עם חרבות'".
שייבון ציין שניאות לכתוב את הסיפור משום שמאז ומתמיד גילה עניין בתולדות הכוזרים ובאגדות שסביבם, וברעין של ממלכה יהודית קדומה. לשם כתיבת הספר למד שייבון את תולדות הכוזרים, ושב וקרא את יצירותיהם של אלכסנדר דיומא האב, פריץ לייבר, ג'ורג' מקדונלד פרייזר ומייקל מורקוק, שלו מוקדש הספר.
תרגום לצרפתית, בידי איזבל פיליפ, יצא לאור בשנת 2010, בשם Les Princes vagabonds ("הנסיכים הנוודים").
תרגום לגרמנית, בידי אנדראה פישר, יצא לאור במאי 2011, בשם Schurken der Landstraße ("אבירי הדרך").
תרגום לעברית, בידי סמדר מילוא, יצא לאור בשנת 2011, בסדרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
זהבניים
זהבניים (שם מדעי: Oriolidae) הם משפחה של ציפורי שיר. הזהבניים הם ציפורים בגודל בינוני באורך 20–30 סנטימטרים ובעלי נוצות זהובות ושחורות עם מקור גדול ואדום ועיניים גדולות אדומות.
הם חיים ברחבי אפריקה, אירופה ואסיה ומין אחד חי בישראל - זהבן מחלל ("Oriolus oriolus"). הם מצויים רוב זמנם על העצים ומחפשים פירות וחרקים.
הזהבניים הם קרוביהם הרחוקים של החנקניים ושל הדרונגיים (Dicruridae).
מיטל גל-סויסה
המטבח הגאנאי
המטבח הגאנאי הבסיסי מכיל מנות עשירות בעמילן המשלבות תוספת כגון רוטב או מרק המהווים מקור חלבון. לרוב, בבסיס המזון יימצאו בטטות, עלי טארו, תירס ושעועית.
באזורים גאוגרפים שונים בגאנה מוגשות מנות שונות. כך למשל בחלקה הדרומי נהוג להגיש "קסאבה" (cassava)- שיח בעל שורשים מלאי עמילן הגדל באזורים טרופיים ומהווה מקור שלישי בגודלו של פחמימות ללמעלה מחצי מיליארד בני אדם החיים באזורים הטרופיים). בנוסף לקסאבה נהוג להגיש מאכלים המורכבים מבננות. בחלקה הצפוני של גאנה נהוג להגיש מנות המכילות דוחן ותירס.
עם כניסתה של גאנה לתהליך הגלובליזציה, שולבו יותר ויותר יבולים כגון אורז וחיטה לתוך המטבח הגאנאי. המנות העיקריות הן:
מאכלים מתירס.
ה"אפקה" (Akple), כפי שמכונה על ידי אנשי היו (Ewe) נקרא גם "בנקו" ( Banku) או "אטסה"(Etsew) בקרב אנשי הפאנטי (Fanti), מבושל מבצק תירס מותסס היכול לכלול בתוכו גם בצק קסאבה (cassava) או רק קמח תירס.
קנקיי/דוקונו (Kenkey/Dokonu)- בצק תירס מותסס עטוף שנפוץ בקרב אנשי הגא ( Ga)- קראו לו קומי (komi) או לחילופן גא קנקיי (Ga kenkey).
צורה נוספת למאכל היא כשהוא עטוף בעלי בננה אשר מוסיפים לו מרקם, טעם וצבע שונים בהשוואה לגא קנקיי (Ga kenkey). צורת הגשה זו נפוצה בקרב אנשי הפאנטי ונקראת פאנטהדוקונו או לחלופין פאנטי קנקיי (Fante Dokono/Fanti Kenkey).
שתי צורות ההגשה מבושלות במשך זמן רב ומוגשות בצורת כדורים קשיחים:
מאכלי שעועית.
השעועית מהווה מקור לחלבון צמחי נפוץ בקרב המנות הגאנאיות:
מרקים ותבשילים.
רוב המנות הגאנאיות מוגשות עם תבשיל, מרק או תבלין חריף עשוי צ'ילי טרי ירוק או אדום, בצלים ועגבניות. התבשילים הגאנאיים מתוחכמים למדי, מאופיינים בשימוש מעודן של מרכיבים אקזוטיים, מגוון רחב של טעמים תבלינים ומרקמים.
המרכיבים העיקריים במרקים הגאנאיים הם קטניות המהוות מקור חלבון עקרי במנות וירקות כגון אגוזי דקל, בוטנים עלי טארו, תרד, פטריות בר, במיה, חצילים ועגבניות. והנפוצים שבהם הם: מרק בוטנים, מרק עגבניות קל, מרק עלי טארו- קונטומיר (kontomire). מרק אגוזי דקלים ומרק במיה.
בנוסף ניתן למצוא מגוון רחב של בשרים ודגים בתבשילים ובמרקים המקומיים כגון בשר בקר, בשר חזיר ורגלי חזיר, בשר עז, בשר כבש, עופות ודגים אקזוטיים מסוגים שונים. לעיתים משלבים כמה סוגי בשרים בתוך מנה אחת. זאת ועוד, המנות יכולות להכיל פירות ים כגון סרטנים, שרימפס, חלזונות, תמנונים, צדפות וסוגי זחלים שונים.
עבור שיפור הטעם ושימור המזון, בשר, פטריות ופירות ים יכולים להיות מעושנים, מומלחים או מיובשים. ישנו שימוש נפוץ בתבלינים כגון טימין, פלפל, קארי, שום, בצל, בזיליקום, אגוז מוסקט וסומבלה (sumbala). בעלי דפנה משתמשים בעדינות כדי להשיג את הטעמים האקזוטיים והפיקנטיים המאפיינים את המטבח הגאנאי.
שמן דקלים, שמן קוקוס, חמאת שיאה, שמן גלעיני דקלים ושמן בוטנים הם שמנים חשובים המשמשים לבישול או טיגון. לחלקם אין תחליף גם לא בעקבות כניסתם של שמנים מזוקקים וייחצונם בתקשורת. כך למשל שימוש בשמן דקלים הכרחי בהכנת מנת האדום אדום, פאנטה ומנות רבות נוספות. מנגד, שמן קוקוס, שמן גלעיני דקלים וחמאת שיאה איבדו את הפופולריות שלהם במטבח הגאנאי עקב כניסתם של שמנים מזוקקים ותקשורת גאנאית שלילית כלפי שמנים אלו. השימוש העיקרי של השמנים הוא בבישול בבתים מסורתיים, אוכל רחוב ובישול על ידי ספקים מסחריים כתחליף זול לשמנים האחרים בבישולים מעודנים. שימוש נוסף לשמנים שנשאר נפוץ הוא לצורך הכנת סבונים.
ארוחות בוקר.