לאחר שג'ון קווינסי אדמס שב לארצות הברית כדי לקבל על עצמו את תפקיד מזכיר המדינה, מונה ראש כשגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת. ב-1825 הוא קיבל את הצעתו של אדמס לכהן כמזכיר האוצר. כאשר התמודד אדמס לבחירה מחדש לנשיאות ב-1828, הוא בחר בראש כשותפו למירוץ, אך הוא הפסיד בבחירות לאנדרו ג'קסון. לאחר הבחירות הוא שימש במגוון של תפקידים דיפלומטיים שונים וסייע בהקמת מכון סמית'סוניאן. במהלך נשיאותו של ג'יימס פולק שימש ראש כשגריר בצרפת. הוא שב לארצות הברית ב-1849 ונפטר בפילדלפיה ב-1859.
ראשית חייו.
ריצ'רד ראש נולד בפילדלפיה, פנסילבניה. הוא היה בנם השני וילדם השלישי של בנג'מין ראש, מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית ורופא בולט, ושל ג'וליה (לבית סטוקטון) ראש, בתם של ריצ'רד סטוקטון, חותם נוסף של הכרזת העצמאות, ושל אניס בודינוט סטוקטון. הוא נכנס לקולג' ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) בגיל 14 וב-1797 סיים שם את לימודיו כצעיר מבין בני כתתו. ב-1800 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, כאשר היה בן 20.
ב-29 באוגוסט 1809 נשא ראש לאישה את קתרין אלייזה מוראיי. הם הביאו לעולם עשרה ילדים, שמתוכם שלושה בנים ושתי בנות האריכו ימים אחריו.
עורך דין.
לאחר כניסתו ללשכת עורכי הדין, משך ראש תשומת לב במדינתו ולאחר מכן בכל ארצות הברית כנואם מוכשר וכעורך דין מצליח. ב-1811 הוא מונה כתובע הכללי של פנסילבניה. זמן קצר לפני כן הוא דחה הצעה להתמודד על מושב בקונגרס. בנובמבר אותה שנה מינה אותו הנשיא ג'יימס מדיסון כמבקר מחלקת האוצר.
התובע הכללי.
בתפקידו כמבקר מחלקת האוצר, אף על פי שהיה זה תפקיד זוטר, שימש ראש כאחד מידידיו הקרובים והיועצים החשאיים של הנשיא מדיסון במהלך מלחמת 1812. הוא היה אחד מאלו שהחזיקו בגישה ניצית ותמכו בקיום המלחמה מול בריטניה. ב-1814 הציג מדיסון בפני ראש את האפשרות להתמנות כמזכיר האוצר או כתובע הכללי, ומתוך שתי אפשרויות אלו בחר ראש בזו האחרונה. עם מינויו כתובע הכללי היה ראש לאדם הצעיר ביותר שמונה לתפקיד והוא כיהן בו עד 1817. בתקופה זו היה תפקיד זה תפקיד במשרה חלקית וראש עסק גם בעריכת דין באופן פרטי. בנוסף לכך הוא עסק בניסוח חוקי ארצות הברית באותה התקופה.
החל מתחילת נשיאותו של ג'יימס מונרו ועד לשובו של ג'ון קווינסי אדמס מאירופה, שימש ראש גם כמזכיר המדינה בפועל. במהלך תקופה זו הוא סיכם את חתימתו של הסכם ראש-באגוט, שפירז את הגבול הקנדי באזור הימות הגדולות.
שגריר בבריטניה.
באוקטובר 1817 מונה ראש כשגריר בבריטניה במקומו של ג'ון קווינסי אדמס, שהתמנה כמזכיר המדינה. גישתו הג'נטלמנית זכתה להערכה על ידי הבריטים והוא כיהן שם כשגריר כיותר משבע שנים, והיה בעל השפעה אישית על המשא ומתן על מספר הסכמים חשובים, כולל ההסכם האנגלו-אמריקאי של 1818.
על אף גישתו האנטי-בריטית בעבר, הוא היה מאוד אהוד בבריטניה. ב-1823 ניהל ראש משא ומתן עם בריטניה בנוגע להצעות הבריטיות ששתי הארצות יוציאו הכרזה משותפת נגד מעורבותה של צרפת במושבותיה המורדות של ספרד ביבשת אמריקה, אך בריטניה לא הסכימה לדרישות האמריקאיות להכרה ברפובליקות החדשות ועקב כך פורסמה ההצהרה האמריקאית הנפרדת על דוקטרינת מונרו.
בבחירות לנשיאות של 1820 נבחר ראש להיות מועמד המפלגה הפדרליסטית לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית, אך על פי שהמפלגה לא הציגע מועמד לתפקיד נשיא ארצות הברית בבחירות אלו. בבחירות של 1824 הוא שוב נבחר כמועמד לסגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
מזכיר האוצר.
עם כניסתו לנשיאות של ג'ון קווינסי אדמס ב-1825, ביקש ראש, שלמד היטב אודות בריטניה, ובמיוחד אודות הצי המלכותי הבריטי, כאשר שירת שם, להתמנות כמזכיר הצי. תחת זאת, הציע לו אדמס להתמנות כמזכיר האוצר והוא קיבל את ההצעה. בתפקיד זה הוא כיהן בהצלחה ראויה לציון במשך כל תקופת נשיאותו של אדמס עד מרץ 1829. בלטה במיוחד העובדה שעלה בידו לכסות כמעט את כל החוב הציבורי ושהוא העביר ליורשו את אוצר ארצות הברית ביתרה חיובית.
מועמד כסגן הנשיא.
בבחירות לנשיאות של 1828, כאשר התמודד אדמס לבחירה מחדש, הוצב ראש כשותפו למירוץ וכמועמד כסגן הנשיא, אך השניים הובסו בבחירות. לאחר שסיים את כהונתו כמזכיר האוצר, הוא נשלח לאנגליה ולהולנד מטעם הערים ג'ורג'טאון ואלכסנדריה כדי לנהל משא ומתן על קבלת הלוואות גדולות עבורן, משימה שנחלה הצלחה מרובה.
ב-1836 נשלח ראש על ידי הנשיא אנדרו ג'קסון לאנגליה כדי להבטיח את קבלת הירושה שניתנה לארצות הברית על ידי ג'יימס סמית'סון. משימה זו צלחה מאוד על ידו והוא הביא עמו סכום של יותר מחצי מיליון דולר, שבסופו של דבר שמשו להקמתו של מכון סמית'סוניאן בוושינגטון די. סי. וראש שימש בהמשך כאחד מחברי מועצת המנהלים של המוסד.
לאחר זמן קצר בסוף שנות ה-30, בו היה ראש חבר במפלגה האנטי-מסונית, הוא עבר להיות חבר במפלגה הדמוקרטית.
שגריר בצרפת.
ב-1847 מונה ראש על ידי הנשיא ג'יימס פולק כשגריר בצרפת. כאשר הודח לואי פיליפ, מלך הצרפתים, היה ראש אחד הדיפלומטים הזרים שהכירו ברפובליקה הצרפתית השנייה. הוא נשאר בצרפת עד שה-1849 הוא נקרא לשוב לארצות הברית על ידי הממשל החדש של המפלגה הוויגית. הוא שב לעיר הולדתו, פילדלפיה, שם הוא ניהל חיי פרישה.
מותו ומורשתו.
ריצ'רד ראש נפטר בפילדלפיה ב-30 ביולי 1859 ונקבר בבית הקברות לורל היל שבעיר. קודם למותו הוא היה אחרון חברי הקבינטים של מדיסון ומונרו שנותרו בחיים.
ב-1814 נבחר ראש כחבר ב"אגודת העתיקות האמריקאית" (American Antiquarian Society). במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 הוא היה חבר באגודה היוקרתית, "המכון הקולומביאני לקידום האומנויות והמדעים" (Columbian Institute for the Promotion of Arts and Sciences), שבין חבריה נמנו הנשיאים לשעבר אנדרו ג'קסון וג'ון קווינסי אדמס ואישים בולטים רבים מאותה תקופה, כולל אנשי צבא, ממשל, רפואה ומקצועות נוספים.
ברסי אלקטריק קב
ברסי אלקטריק קב (באנגלית : Bersey electric cab, קרוי גם : London Electrical Cab) היה רכב חשמלי, שפותח ויוצר בשנת 1896, על ידי המהנדס וולטר ברסי ("Walter Bersey" ) והיה המונית החשמלית הראשונה בלונדון
היסטוריה.
חברת מוניות החשמל בלונדון ניהלה שירות של 12 מוניות "ברסי" במרכז לונדון החל מ-19 באוגוסט 1897 לאחר חנוכתו בהנהגתו של מהנדס החשמל "William Henry Preece" . הם הפכו למוניות הראשונות בעלות ההנעה העצמית בעיר. כחלק מתנאי הרישוי שלהם, משטרת המטרופוליטן דרשה מהם לעמוד בארבעה תנאים: שיונעו רק על ידי נהגים מקצועיים, שהם יוכלו לעצור לפי דרישה, שהם יוכלו להסתובב ברדיוס קטן ושהם מסוגלים לטפס על גבעת סאבוי ("Savoy Place" ), שהיא התלולה ביותר בעיר לונדון.
המוניות גבו תעריפים זהים לאלה ששימשו מוניות רתומות לסוסים והיו בתחילה פופולריות למדי. אפילו נסיך ויילס (אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת) נסע באחד. המוניות התפרסמו במהרה בכינוי "יונקי הדבש" (hummingbirds) בגלל הרעש שנגרם על ידי המנועים שלהם ועל חשיפתם השחורה והצהובה הייחודית. הנוסעים דיווחו כי אביזרי הפנים היו מפוארים בהשוואה למוניות רתומות לסוסים, אולם היו כמה תלונות על כך שהתאורה הפנימית גרמה להן להיות בולטות מדי לאלה שמחוץ לתא הנהג.
הצי הגיע לשיא בסביבות 75 מוניות, שכולן היו צריכות לחזור למתחם הבודד בלמבת ("Lambeth" ) כדי להחליף סוללות. זה הושג באמצעות מעליות הידראוליות שהיו יכולות להשלים את הפעולה תוך 2–3 דקות. חברת מוניות החשמל בלונדון תכננה להציג בעתיד מחסני סוללה ומחליפי חילוף נוספים כדי להרחיב את הכיסוי והטווח שלה. בשל הוצאות החשמל הזמינות באותה עת שהחברה השקיעה בגנרטור חשמלי משלה.
העלות הגבוהה של סוללות וצמיגים חלופיים הפכה את הפעולה ללא רווחית וחברת החשמל של לונדון דיווחה על הפסדים של 6,200 ליש"ט בשנה הראשונה שלה
המוניות הוצאו מהשירות והחברה נסגרה באוגוסט 1899.
ארץ ישראל הציורית
__ללא_תוכן_עניינים__
ארץ ישראל הציורית (Picturesque Palestine) היא סדרת ספרים בעריכת צ'ארלס וילסון שראתה אור בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19. הסדרה כללה מאמרים שנכתבו על ידי כמה מהחוקרים הבולטים של ארץ ישראל ושכנותיה, בהם קלוד קונדר, הנרי בייקר טריסטראם, צ'ארלס וורן, אדוארד הנרי פאלמר ומרי אליזה רוג'רס. רוב דפיהָ של סדרת הספרים הוקדשו לכ-650 ציורי נופים, אתרים ודמויות שנבחרו ברוב המקרים בהקשר לעָבר המקראי.
הסִדרה הופקה בהוצאת 'אַפְּלְטוֹן' בארצות הברית לאור הצלחתן הגדולה של סדרות קודמות – "אמריקה הציורית" (1870) ו"אירופה הציורית" (1875–1879). עריכת הסִדרה הופקדה בידי צ'ארלס וילסון בעקבות הישגיו במפעל המיפוי המדעי הראשון של ירושלים ב-1864–1865 ובמיזמי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל.
שלושת הספרים הראשונים בסדרת "ארץ ישראל הציורית" ראו אור ב-1881–1883, ואילו הספר הרביעי פורסם ב-1884. הכרך הראשון הוקדש כולו לירושלים וסביבותיה – בית לחם, מנזר מר סבא, יריחו. בכרך השני נדפסו מאמרים הנוגעים לצפון הארץ – שומרון, עמק יזרעאל, הרי הגליל והר חרמון וכן לאתרים בסוריה ובלבנון – דמשק, תדמור ובעלבכּ. הכרך השלישי נפתח במאמר על "פניקיה ולבנון", נמשך במאמרים על עכו, הר הכרמל, יישובי החוף, לוד, רמלה ושפלת פלשת, דרום יהודה וים המלח ומסתיים במאמר על "הֹר ההר וצוקי אדום" בעבר הירדן ועל מנזר סנטה קתרינה בסינַי. הכרך הרביעי הוקדש למצרים.