דג'וואדי דיבר על השירים המודרניים שנעשו בהם שימוש במהלך הסדרה, ואמר: "לסדרה יש תחושה אנכרוניסטית, זה פארק שעשועים מערבי, ובכל זאת יש בו רובוטים, אז למה אין שירים מודרניים, וזו כמטאפורה כשלעצמה, מקיפה את הנושא הכללי של הסדרה", אבל בכל זאת, דג'וואדי נתן לנולאן את הקרדיט על הרעיון בשימוש בשירים מודרניים.
הפסקול של הסדרה כולל את השירים "No Surprises", "Fake Plastic Trees", "Motion Picture Soundtrack" ו-"(Exit Music (For a Film" של רדיוהד, השיר "Black Hole Sun" של סאונדגארדן, השיר "Paint It Black" של הרולינג סטונז, השירים "Pine Apple Rag" ו-"Peacherine Rag" של סקוט ג'ופלין, השיר "Reverie L.68" של קלאוד דבוסי, השיר "A Forest" של הקיור, גרסתם של "The Animals" לשיר "The House of the Rising Sun", השיר "Back to Black" של איימי ויינהאוס והשיר "Something I Can Never Have" של "Nine Inch Nails". עלויות רישוי השימוש בשירים נעו בין $15,000 ל-$55,000.
ראמין הלחין גם גרסאות סימפוניות לנעימות מוכרות כמו השיר "Sweet Child o' Mine" שנכלל בקדימון לעונה השלישית, והנעימה "Wicked Games", שהושמעה במהלך הפרק הרביעי של העונה השלישית.
הפצה.
שידור.
הסדרה עלתה לשידור באמריקה ובאוסטרליה ב-2 באוקטובר 2016, וב-4 באוקטובר 2016 בבריטניה ובאירלנד. נכון לעכשיו, הסדרה משודרת באפיק HBO בארצות הברית, באפיק "HBO Canada" שבקנדה, באפיק "HBO Latine America" באמריקה הדרומית, באפיק "Showcase" באוסטרליה ובאפיק "Sky Atlantic" בבריטניה ובאירלנד.
בישראל, הסדרה משודרת באפיקים "yes Oh" של Yes, HOT HBO של HOT ובסלקום TV.
שיווק.
לפני שידור הסדרה, רשת "HBO" ערכה תערוכת מציאות וירטואלית באירועים כדוגמת כנס הקומיק-קון, סן דייגו, שנקראה "Westworld: A Delos Destination" ("וסטוורלד: היעד של דלוס"). למשתתפים הותר ליצור בעצמם את התהליך שעוברים המבקרים שנכנסים לווסטוורלד ולפעול בסביבה תלת-ממדית, ובנוסף, המשתתפים קיבלו קוד בינארי שאיפשר להם גישה לאתר "DiscoverWestworld.com" כחלק ממסע השיווק.
מדיה ביתית.
עונתה הראשונה של הסדרה (שקיבלה את הכותרת "המבוך"), הופצה למדיה ביתית ב-DVD, ב-Blu-ray וב-Blu-ray 4KUltra HD ב-7 בנובמבר 2017. הדבר נחשב להישג עבור הסדרה מכיוון שזו הסדרה המתוסרטת הראשונה בארצות הברית שהופצה ב-Blu-ray 4KUltra HD.
הכרה וביקורת.
ביקורת.
הסדרה התקבלה בשבחים מצד המבקרים, שנתנו שבחים מיוחד על הוויזואליות, העלילה וביצועי השחקנים. באתר "Rotten Tomatoes", העונה הראשונה קיבלה את הדירוג 88% על בסיס 78 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 8.13/10, ודירוג של 94% לכל פרק בממוצע. הקונצנזוס הביקורתי של האתר קרא לעונה הראשונה: "עם רמה מרשימה של איכות שמכבדת את המקור שלה, וסטוורלד הממכרת להפליא מאזנת בין דרמה אינטליגנטית ומרתקת לעומת אי-שפיות מוחלטת". האתר "Metacritic", נתן לעונה הראשונה את הציון 74 מתוך 100, על בסיס 43 ביקורות, דבר המציין ביקורות חיוביות באופן כללי.
העורכים של האתר "TV Guide" מיקמו את הסדרה במקום החמישי מתוך עשר סדרות הטלוויזיה המובילות לעונת השידורים של 17–2016. בסקירה הכוללת של הכתב טים סורטה, הוא ציין את האיזון המושלם של מיזוג העלילה המערבונית לרקע העתידני, ואמר: "ובכן, בווסטוורלד יש את שניהם, [והסדרה] ומוודאת שזה יהיה שילוב מעניין של סוגות שמפריעות לנוף הטלוויזיוני שלרוב יאמר שאנחנו [הצופים] נוכל לצפות רק בסוגה אחת". סורטה גם הוסיף "החזות הטובה של הסדרה וצוות השחקנים הנהדר שלה פותחות לרווחה את דלתות המסבאה, אך הפינוק האמיתי יהיה קיום דיון אינטליגנטי שישאל האם רובוטים יהרגו את כולנו בסופו של דבר. למרבה המזל, היוצר ג'ונתן נולאן הראה שהוא אחד שהולך לכיוון הזה במבוקש." הכתבת מארי מק'נמארה מ"לוס אנג'לס טיימס" שיבחה את הסדרה וכתבה בסקירה נרגשת:" זו לא רק טלוויזיה מצוינת, זו טלוויזיה חיה, מעוררת מחשבה שמשעשעת גם כשהיא בוחנת את הצד האפל של הבידור." דייוויד וינגד, כתב ב"סן פרנסיסקו כרוניקל", כתב ש"וסטוורלד אינה קלה להבנה בתחילה, אבל אתה תהיה בכל זאת מכור לה בעקבות סיפורים אינטליגנטיים יוצאי דופן, הוויזואליות העוצמתית והניואנסים יוצאי הדופן שבהופעות [השחקנים]."
הכתב ג'ף ג'נסן מ"אנטרטיינמנט ויקלי" גם שיבח את הסדרה ואמר ש"העומק של וסטוורלד לא טמון בכך שהיא שואלת שאלות על זיכרון, רצון חופשי, ועל מה שהופך אותנו אנושיים, אלא בשאלה האם אנחנו יכולים להיות אנושיים יותר ממה שהנחנו לעצמנו להיות, אם הסיפורים שלנו יכולים להיות עשירים יותר ומשמעותיים יותר ממה שהתרבות מאפשרת". מתיו גילברט מה"הבוסטון גלוב" הקניט את הסדרה באומרו: "לוסטוורלד יש פחות גיבורים מאשר למשחקי הכס, מה שמקשה מעט על פתיחת הסדרה, אבל כמו חידה טובה ומעוררת מחשבה, הסדרה משכנעת וממכרת". בסקירה קצרה של "הוליווד ריפורטר", טים גודמן כתב, "וסטוורלד נמצאת במיטבה בסוגיות עמוקות יותר שנשטחות באופן איטי, כמו תעלומה טובה. הפרקים המוקדמים הציגו במיומנות רבה את האטרקציות הבסיסיות של הפארק ואת הסיבות לבואם של מבקרים, אך גם גרמו לתחושת בלבול לגבי המניעים. [...] הסדרה נהנית ממספר הופעות בולטות". רוברט ביאנקו מ-"USA Today" כתב: "הפרס, מעבר לפרסומים החזותיים שהייתם מצפים להפיק מהפקות הענק ועתירות הממון של HBO, הוא קבוצה של דמויות שמתרחבות ונהיות מורכבות יותר ויותר".
עם זאת, בסקירה מתונה של "ניו יורק טיימס", המבקר הראשי, ג'יימס פוניבוזיק, אמר כי הסדרה היא "סדרת מדע בדיוני שאפתנית, אם כי לא לגמרי עקבית, ששואלת שאלות על דחפי בידור ניהיליסטיים תוך הפנמתם". האנק סטיובר, כתב מ"הוושינגטון פוסט" הצטרף לעמדתו של פוניבוזיק ואמר, "וסטוורלד מתנהלת באופן משמים ומדכא מתחילתו ועד סופו; חלקים ממנה הם דמיוניים ומסקרנים כמו כל דבר שהיה בטלוויזיה לאחרונה, במיוחד בתחום המדע הבדיוני." והוסיף, "זה בהחלט לא אותו הסייבורג דדווד שמעריצי HBO ביקשו שוב, אך זה גם לא מוצג כהרפתקאה מרתקת, נגישה." העיתונאי הראשי של "פיטסבורג פוסט-גאזט", רוב אוון גם כתב ביקורת פוחד אוהדת כלפי הסדרה ואמר, "זוהי ההגדרה של סדרה שמתנהלת בעצלתיים, הסדרה הזאת צריכה לרגש בדיוק באותה מידה שהיא משעממת." בסקירה פחות נלהבת של "וראייטי", מורין רייאן אמרה ש"וסטוורלד נראית נהדר,[...] אבל סצינות החוץ הרוויות בחמימות וחלקלקות פני השטח לא מספיקים כדי להסוות את ההססנות, ההתנשאות והריקנות שבבסיסן."
רייטינג.
בפרק הבכורה של הסדרה דווח שמספר הצופים שצפו היה מעט פחות מהמספר הצופים בפרק הבכורה של בלש אמיתי, אבל עדיין הרבה יותר גבוה משל ויניל, מה שאומר שזה נראה כמו "...התחלה מבטיחה יחסית...". מנדי אדמס, מהאתר "iTechPost" ציינה כי "התגובות הרגשיות בטוויטר נאמדו בשיעור של 545% גבוה יותר לעומת פרק הבכורה של ויניל וב-326% יותר מהעונה האחרונה של הנותרים". פרק הבכורה של הסדרה משך 1.96 מיליון צופים, עם 0.8 מיליון איש בדמוגרפיה של 18-49. בפרק הבכורה צפו 3.3 מיליון צופים בשלושת לילות ימי ראשון בהם הוא שודר, כמו כן בשירותי הסטרימינג של "HBO". בעונה הראשונה צפו 2.2 מיליון צופים בשידור הראשוני שלה, מספר שגדל ל-3.5 מיליון, עם הכללת שידורים חוזרים וצפייה על פי דרישה. בעונה הראשונה היה ממוצע צופים מצטבר של 12 מיליון צופים, מה שהופך אותה לעונה הראשונה הנצפית ביותר של סדרת HBO, והבלוג "TorrentFreak" דיווח על הסדרה כממוקמת במקום השלישי לסדרות הטלוויזיה של 2016 שמורדות הכי הרבה כקובצי טורנט.
פרסים ומועמדויות.
הסדרה הייתה מועמדת לעשרים ושניים פרסי אמי, שלושה פרסי גלובוס הזהב, שני פרסי סטלייט, ארבעה פרסי בחירת המבקרים בטלוויזיה ושני פרסי גילדת הכותבים של אמריקה.
אלברכט גוסטב פון מאנשטיין
אלברכט גוסטב פון מאנשטיין (בגרמנית: Albrecht Gustav von Manstein; 24 באוגוסט 1805 - 11 במאי 1877) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת שלזוויג השנייה, במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה, והיה סבו המאמץ של גנרל-פלדמרשל אריך פון מאנשטיין.
ביוגרפיה.
פון מנשטיין נולד בקויקרן ב-24 באוגוסט 1805 לאביו אלברכט ארנסט פון מאנשטיין ואשתו קרולינה ארנסטינה פון ציצילסקי. בשנת 1822 התגייס פון מאנשטיין לצבא הפרוסי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1864 הועלה פון מאנשטיין לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-6, עימה לחם במלחמת שלזוויג השנייה.
במלחמת אוסטריה–פרוסיה פיקד פון מאנשטיין על יחידות המילואים של הארמייה הראשונה, וקיבל על פעולותיו את עיטור הפור לה מריט, ובשנת 1867 מונה למפקד הקורפוס ה-9.
במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 פיקד פון מאנשטיין על הקורפוס ה-9, ונטל חלק בקרבות גרבלוט ובמצור על מץ. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל פון מאנשטיין חלק בקרבות אורליאן ולה מאן.
בשנת 1873 פרש פון מאנשטיין לביתו, וב-11 במאי 1877 מת פון מאנשטיין בפלנסבורג.
עיר קיסרית חופשית
עיר קיסרית חופשית (בגרמנית: Freie Reichsstadt או Freie und Reichsstädte; בלטינית: urbs imperialis libera) הייתה עיר במעמד מיוחד בקיסרות הרומית הקדושה, שפירושו כפיפות ישירה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה (ולא למעמד-ביניים שלטוני במסגרת פיאודלית כגון נסיכות), אוטונומיה ונציגות בדיאט (האספה הפרלמנטרית) של הקיסרות.
התפתחות.