הוא היה פרופסור לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בין השנים 1960 עד 1972, ולפני כן באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת שיקגו. הוא היה נשוי לפיזיקאית זוכת פרס נובל מריה גופרט-מאייר משנת 1930 עד מותה בשנת 1972. הוא עבד עם ג'יימס פרנק בגטינגן, גרמניה בשנת 1929, שם הכיר את מריה, שהייתה עוד תלמידה של מקס בורן. מאייר היה נשיא החברה האמריקאית לפיזיקה משנת 1973 עד 1975.
מאייר פיתח את שיטת הרחבת האשכול ותורת הפתרונות של מאייר-מקמילן.
The Champion
The Champion (בעברית: המנצח\ת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, בשיתוף עם הראפר לודאקריס, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Cry Pretty. השיר יצא לאור ב-12 בינואר 2018, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל, כסינגל אך לא מתוך האלבום, אלא נכלל במהדורה מיוחדת שלו.
השיר הגיע למקום ה-57 במצעד הקאנטרי איירפליי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי קארי אנדרווד, לודאקריס, כריס דספטנו וברט ג'יימס, הולחן על ידי ג'יימס והופק על ידי ג'ים ג'ונסון. השיר יצא בסמוך לסופרבול LII והיה לשיר הנושא שלו. השיר נכתב במפתח של מינור עם קצב של 90 פעימות לדקה. קולות השירה של אנדרווד נעות בין G♯3 ל-C♯5.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-55 מיליון השמעות.
הצלחה.
השיר זכה להצלחה מתונה, כאשר הגיע למקום ה-57 במצעד הקאנטרי איירפליי ולמקום ה-13 במצעד השירים הדיגיטליים של קנדה. השיר קיבל שלוש מועמדויות בטקס פרסי ה-CMT, תוך שזכה באחת מהן בקטגוריית "הווידאו קליפ הנשי של השנה".
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
יהודית (ספר יהודית)
יהודית היא הדמות המרכזית בספר יהודית, מן הספרים החיצוניים למקרא. הספר מתאר כיצד היא הורגת בעורמה את הולופרנס, שר הצבא האשורי לאחר שהסתננה למחנהו, ובכך מושיעה את עמה. דמותה של יהודית מופיעה רבות באמנות.
סיפורה בספר יהודית.
הולופרנס היה שר הצבא האשורי של נבוכדנצר שנשלח למסע כיבושים ארוך כדי לנקום בעמי האזור. הוא פלש לארץ ישראל והיה כנראה בדרכו לירושלים. בדרכו צר על העיר בתוליה שנמצאת בשומרון. כאשר יבשו בורות המים פנו התושבים אל עוזיה, ראש העיר, בדרישה להיכנע. עוזיה ביקש להמתין 5 ימים ואם עד אז ה' לא יושיעם הוא יעשה כדבריהם.
יהודית בת מררי הייתה אלמנה יפת תואר תושבת בתוליה. היא ישבה בביתה עטופה בשק אבלים שלוש שנים וארבעה חודשים. בעלה הותיר לה כסף רב, עבדים ושפחות. כאשר שמעה על מצוקת העם ונכונות מנהיגיו להיכנע היא זימנה את עוזיה וזקני העיר אל ביתה והוכיחה אותם על חוסר אמונתם באלוהים, ובמקביל עודדה אותם והודיעה שבכוונתה לעשות מעשה.
וכך היה, יהודית זרקה אפר על ראשה והתפללה לעזרת אלוהים, ואז זרקה את שקה, רחצה עצמה, שמה צניפה על ראשה, לבשה את בגדיה ותכשיטיה היפים ביותר ויצאה מלווה בשפחתה לכיוון מחנהו של הולופרנס. כאשר פגשה בשומרי המחנה היא סיפרה להם שברחה והיא רוצה לסייע להם. הם הביאו אותה לפני הולופרנס והיא הסבירה שבני עמה חטאו שכן אחרת לא יאונה להם כל רע, ועל כן ברצונה להתפלל ערב ערב כדי להבין היכן חטאו ואז היא תספר לו ותנחה אותו כל הדרך עד ירושלים.
הולופרנס ואנשיו התרשמו מיופייה ואיפשרו לה לעשות כבקשתה. לאחר שלושה ימים הוא יזם משתה וביקש להביא את יהודית אליו במטרה לפתותה. היא עוררה בו את אש התאווה והוא שתה לשוכרה כפי שלא שתה מימיו. באישון לילה עזבו כולם את המקום והולופרנס נותר לבדו באוהל עם יהודית. והוא, שיכור מיין, נפל על מיטתו ונרדם. ואז יהודית התפללה בליבה, לקחה את חרבו מן העמוד בראש המיטה, אחזה בשערו, הכתה פעמיים בצווארו וערפה את ראשו. אחר כך היא לקחה יריעה מן העמוד, נתנה את הראש לשפחה, ציוותה להשימו בשק ושתיהן יצאו חזרה לבתוליה.
בהגיעה לבתוליה אספה יהודית את זקני העיר, הראתה להם את ראשו של הולופרנס ואת היריעה, ביקשה מהם לתלות את ראש הולופרנס על חומת העיר והציעה להם לצאת למלחמה, כי כאשר האשורים יבואו לאוהל הולופרנס וימצאוהו מת, יחרד ליבם והם ינוסו. וכך אכן קרה, כשגילו האשורים את הולופרנס כשראשו ערוף, נחרד ליבם והם נסו לנפשם בהותירם שלל רב.
לאחר מכן יהודית שרה שיר ניצחון וזכתה לברכות והילולים מבני העם, אשר חגגו את הניצחון בירושלים שלושה חודשים ויהודית עימם. כל רכושו של הולופרנס ניתן לה אך היא תרמה אותו לה'. היא שבה לביתה בבתוליה וישבה בו עד זקנתה. רבים ביקשו את ידה אך היא סירבה להינשא מחדש. היא שלחה את שפחתה לחופשי וחיה עד גיל 105. כאשר מתה נקברה לצד בעלה וכל בית ישראל התאבלו עליה שבעה ימים. וחרב לא עברה עוד בארץ כל ימי חייה וגם שנים רבות אחרי מותה.
מקומה במסורת היהודית.
מכיוון שספר יהודית איננו חלק מן התנ"ך, לסיפורה של יהודית כמעט ואין זכר במסורות יהודיות קדומות. היא אינה מוזכרת במשנה, לא בתלמוד וגם לא בספרות חז"ל. החל מן המאה ה-11 חזרו מסורות כתובות המבוססות על ספר יהודית להופיע במגוון הקשרים וז'אנרים של ספרות יהודית: סיפורים עבריים על הגיבורה, פואמות ליטורגיות, פרשנויות על התלמוד ופרשנויות על קודים הלכתיים. סיפורים אלה מימי הביניים שונים משמעותית זה מזה ואף אחד מהם אינו זהה לתרגום השבעים, שנעלם מן הספרות היהודית עד התקופה המודרנית.
במסורות יהודיות נכרכה דמותה של יהודית בסיפור חנוכה, כאשר נבוכדנצר הוחלף באנטיוכוס אפיפנס. דמותה עם ראשו של הולופרנס הופיעה על מנורות מאיטליה ומארצות אחרות. סיבה אחת לכריכת יהודית עם חנוכה היא שאירועי מרד החשמונאים השפיעו על חיבורו של ספר יהודית, והיא אף מתוארת כמי שנוטלת חלק באירועים הסובבים את ניצחונות החשמונאים. סיבה נוספת היא ההקבלה בין דמותה של יהודית לדמותה של אסתר ובין חג החנוכה לחג פורים: שניהם חגים מאוחרים שלא מוזכרים בתורה, מתוארכים לתקופת בית שני ומנהגיהם נקבעו על ידי רבנים. הם גם חולקים את תפילת על הנסים. וכמו שאסתר גיבורת מגילת אסתר זוהתה עם חג הפורים, כך יהודית, גיבורת סיפורה שלעיתים נקרא "מגילת יהודית", זוהתה עם החג המקביל, חנוכה.
אחת מהאגדות המפורסמות במדרשי חנוכה, הוא סיפורה של יהודית שכרתה את ראשו של ראש הצוררים. מעשה זה נחשב לאחד מהגורמים שהכריעו את המערכה נגד היוונים. בגמרא נאמר: "נשים חייבות בנר חנוכה שאף הן היו באותו הנס" (שבת כג,א). ומסביר רש"י: "שגזרו יוונים על כל בתולות הנשואות (הבאות להינשא) להיבעל לטפסר תחילה, ועל ידי אשה נעשה הנס" (שם, ד"ה שאף הן היו באותו הנס).
סביר מאוד להניח כי רש"י הכיר את סיפורה של יהודית אך בחר לא להזכיר אותה בשמה. רשב"ם, נכדו של רש"י, מצוטט כמי שאומר כי הנס העיקרי בפורים הגיע באמצעות אסתר, ובחנוכה באמצעות יהודית. הר"ן (הרב ניסים בן ראובן) מן המאה ה-14, לא ציין אותה בשמה אלא כבתו של יוחנן הורקנוס הראשון, והוסיף שהיא נתנה לאויבה גבינה ובכך גרמה לו להשתכר ואז ערפה את ראשו, ולכן נהוג לאכול גבינות בחנוכה. התייחסות זו ליהודית, שנתנה לאויבה חלב או גבינה, מופיעה בסדרה ארוכה של מדרשים והם הבסיס למנהג לאכול מאכלי גבינה בחנוכה.
השימוש בחלב כדי להרדים את הולופרנס מזכיר את סיפור יעל וסיסרא, שבו יעל השקתה את סיסרא חלב על אף שביקש רק מים, כמתואר בפסוק: (). שני הסיפורים מתרחשים באוהל וגם הולופרנס וגם סיסרא נרדמים לפני מותם.
הסיפורים על יהודית, המכונים "מדרשי יהודית", מחולקים למספר קבוצות שלעיתים חופפות: קבוצה אחת היא סיפורים המבוססים על הוולגטה (תרגום מן המאה הרביעית של הביבליה ללטינית בידי הירונימוס) בדרך כלל בגרסה מקוצרת ומותאמת. דעת מיעוט טוענת שמקורם של המדרשים האלה הוא עברי קדום. דעה זו נדחית על ידי רוב החוקרים, הסבורים שמקורם בתרגום מימי הביניים לעברית של הוולגטה. סיפורים אלה מלמדים אותנו על התעניינות יהודית מחודשת בספרים החיצוניים אשר הובילה לתרגומם לעברית. סיפורי וולגטה אלו מקושרים לעיתים אף הם לחנוכה. קבוצה שנייה היא סיפורי עם קצרים על יהודית, שאינם מקושרים לחנוכה. סיפורים אלה הם הבסיס העלילתי של כל סיפורי יהודית שאינם על בסיס הוולגטה.
יהודה ויהודית.
קבוצה שלישית מקושרת ישירות לחנוכה ובהם מופיעה דמותה של יהודית בסמוך לדמותו של יהודה המכבי על רקע אירועי חנוכה. מעשיהם של השניים מקבילים אך לא משותפים. בסיפורים מוצג יהודה בחלק הראשון: אחת הגזרות של "מלכות יון הרשע" היא "זכות הלילה הראשון" והגמון אלמוני דורש זכות זו מאחותו של יהודה העומדת להינשא. בני משפחתה של הצעירה משלימים עם רוע הגזירה אך היא מוחה, פושטת בגדיה ולובשת סמרטוטים. בני המשפחה ובראשם יהודה נוזפים בה על התנהגותה המבישה ובתגובה היא מוכיחה אותם ומדרבנת אותם לפעול נגד ההגמון. בסופו של דבר יהודה אכן פועל, הוא מוביל את אחותו המקושטת לבית ההגמון, שמזמין את יהודה אל ביתו. כאשר השניים נותרים לבדם יהודה שולף את חרבו וכורת את ראש ההגמון. אחר כך הוא מביס את הצבא היווני. כעת מגיע החלק השני ובו סיפורה של יהודית, שהוא התאמה של ספר יהודית לתקופת החשמונאים, כאשר את הולופרנס מחליף "אליפורנוס מלך יוונים" ואת צבא אשור מחליף צבא יוון.