ב-2016 השתתפה בסרט "מר תשע נשמות", בסרט "הנדבן" ודיבבה בסדרת אנימציה של FOX "בנו של זורן". ב-2017 השתתפה בסרט הקומדיה "", ובסרט "וילסון". באותה שנה שבה לגלם את דמותה של שריל דייוויד בסדרה זוכת פרס גלובוס הזהב "תרגיע", לעונה תשיעית לאחר כ-6 שנים שירדה מהשידור.
ב-2017, דיבבה את דמותה של סוזן בפרק בסדרת האנימציה "בוטן וחמוצניק". ב-2018, השתתפה בתוכנית המציאות "מטבחי הגיהנום".
בשנת 2020, הצטרפה לעונה השנייה של סדרת הסיטקום "הקונרים". באותה שנה החלה לשפוט בתוכנית המציאות "I Can See Your Voice" המשודרת ברשת פוקס; (המבוססת על פורמט קוריאני באותו שם) ודומה באופיה לתוכנית "הזמר במסכה".
בימוי והפקה.
בשנת 2006 ביימה פרק מתוך הסדרה "נשות הקמפוס", ששודרה אז ברשת הטלוויזיה "Oxygen." היינס גם הפיקה שלושה פרקים מתוך העונה השנייה.
בשנת 2009 ביימה את סרטה הקולנועי הראשון "עד שתאהב אותי", בו כיכבו מג ראיין, טימותי האטון, קריסטן בל וג'סטין לונג.
חיים אישיים.
היינס התחתנה עם פול יאנג, מייסד חברת הניהול Principato-Young, ב-30 בדצמבר 2002. בתם קת'רין רוז יאנג נולדה ב-8 במרץ 2004. ב-20 ביולי 2010 הגישו היינס ויאנג בקשה לגירושין לאחר כמעט שמונה שנות נישואין.
כשנולד להיינס אחיין עם שיתוק מוחין, היינס יצרה קשר עם הארגון "United Cerebral Palsy" לקבלת תשובות ומשאבים. עם הזמן, היא התחברה עם הארגון וניצלה את מעמדה כדי לעזור להעלות את המודעות שלהם. היינס מכהנת בדירקטוריון הנאמנים של הארגון. היינס ומשפחתה זכו בסכום של 25,000 דולר עבור UCP בשעשועון "", בפרק ששודר ב-12 ביולי 2015.
בדצמבר 2011 החלה היינס לצאת עם העורך דין והפעיל החברתי רוברט פ. קנדי הבן, אחיינו של נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי. הם הודיעו על אירוסיהם בסוף חודש אפריל 2014, ונישאו ב-2 באוגוסט 2014.
היינס ידועה גם כשחקנית פוקר חובבת עם זכיות בהיקף של 50,000 $ סך הכל.
אירוע הירי במינכן (2016)
אירוע הירי במינכן התרחש ב-22 ביולי 2016 במרכז הקניות "אולימפיה" בעיר מינכן שבגרמניה ובסמוך אליו.
צעיר איראני-גרמני בן 18, עלי דויד סונבולי, פתח בשעה 17:52 בירי מאקדח גלוק 17 אל עבר הסועדים בסניף מקדונלד'ס שמול קניון אולימפיה, אחר-כך נכנס לקניון, והמשיך במסע הירי. מרבית הקורבנות היו שם. לאחר מכן ברח מהמקום. בשעה 0:34 למחרת הוא נמצא מת לאחר שהתאבד בירייה בראשו.
בעקבות אירוע הירי נחסמו הרחובות בקרבת קניון "אולימפיה", תנועת התחבורה הציבורית בעיר נעצרה, ופסטיבל "טולווד" שהתקיים בקרבת מקום הופסק ומבקריו נשלחו לבתיהם. בנוסף, הופסקה תנועת הרכבות לעיר, והמשטרה הורתה לנהגים פרטיים להימנע מלהגיע אליה.
חקירת הפיגוע.
ב-23 ביולי 2016, מפכ"ל משטרת בוואריה הוברט אנדרה הודיע שהיורה שביצע את הפיגוע, עלי דויד סונבולי, התגורר במינכן במשך יותר משנתיים, ולא ביצע את הפיגוע בעקבות שנאת זרים או בגלל סיבה פוליטית. "לא היו לו מניעים פוליטיים. הוא סבל מדיכאון והיה בטיפול פסיכיאטרי בשל כך", אמר אנדרה. עוד אמר כי היורה "התעניין מאוד באירועי ירי ורצח המוניים", וכי קיים "קשר ברור" בינו ובין אנדרס ברינג בריוויק, הפעיל הקיצוני שביצע את הטבח ההמוני במחנה הנוער בנורווגיה בדיוק חמש שנים קודם לכן, ב-22 ביולי 2011.
פואבלו בוניטו
פואבלו בוניטו (בספרדית: Pueblo Bonito – מילולית "כפר יפה") הוא אתר ארכאולוגי הכולל את שרידי המבנה הגדול והידוע ביותר מבין המבנים בפארק הלאומי ההיסטורי של תרבות צ'אקו בצפון-מערב ניו מקסיקו בארצות הברית. הוא נבנה על ידי אנשי הפואבלו הקדומים שהתגוררו במקום בין השנים 828 ל-1126 לספירה.
אתר האינטרנט של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית קובע כי "פואבלו בוניטו הוא האתר התרבותי המפורסם ביותר שנחקר בצורה היסודית ביותר בקניון צ'אקו. תוכנן ונבנה בשלבים בין שנת 850 לשנת 1150 לספירה על ידי אנשי הפואבלו הקדומים, זה היה המרכז של עולם הצ'אקואנים". האנתרופולוג בריאן פאגן (Brian Fagan) כתב כי "פואבלו בוניטו הוא איקון ארכאולוגי, מפורסם כמו סטונהנג' של אנגליה, טאוטיווקאן במקסיקו, או מאצ'ו פיצ'ו בפרו".
גילוי ומחקר.
ב-1848 נחתם הסכם גואדלופה אידלגו בין ארצות הברית למקסיקו שבו ויתרה מקסיקו על שטחים נרחבים בצפונה בעקבות תבוסתה במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. בעקבות הניסיון להשליט את מרותה על השטחים החדשים החלו עימותים בין הממשל האמריקני לשבטי האינדיאנים בשטחים אלו, בעיקר עם הנאוואחו. ב-1849 הוביל הקולונל ג'ון וושינגטון (John M. Washington) מסע עונשין כנגד הנאוואחו. למסע צורפה משלחת סיור נפרדת בראשות מהנדס הטופוגרפיה ג'יימס הרווי סימפסון (James Hervey Simpson; 1813–1883). משלחת זו נכנסה לקניון צ'אקו ואנשיה גילו הריסות של עשרה מבנים היסטוריים. קרווחל (Carravahal), מורה הדרך המקסיקני, שהוביל את המשלחת כינה את המבנים בשמותיהם הספרדים, ובהם פואבלו בוניטו, שפירוש "כפר יפה". מאוחר יותר פרסם סימפסון את התיאור הראשון של קניון צ'אקו בדו"ח שפרסם ב-1850 ובו כלל איורים שבצע הצייר ריצ'רד קרן (Richard Kern) שנלווה למשלחת.
בין 1896 ל-1900 ביצעו החוואי ריצ'רד ותריל (Richard Wetherill; 1850–1910) והאנתרופולוג והארכאולוג ג'ורג' פפר (George Hubbard Pepper; 1873–1924), שנשלח מטעם המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, חפירות ארכאולוגיות בפואבלו בוניטו. חפירות אלו מומנו על ידי האחים פרדריק וטלבוט הייד (Frederick E. Hyde, Jr. ו-B. Talbot Hyde) אספנים ונדבנים מניו יורק, ולכן קרויות על שמם "משלחת מחקר הייד" (Hyde Exploring Expedition). בתקופה זו חשפה המשלחת בראשות ותריל, ששימש כמנהל עבודה ופפר, שהיה אחראי על הצד המדעי, 190 חדרים והם צילמו ומיפו את כל המבנים העיקריים בקניון.
בין החפצים שנחשפו על ידי פפר היו שמונה חלילים מעץ שנתגלו בחדר בחלק הצפון-מערבי של פואבלו בוניטו שפפר העניק לו את הכינוי "חדר 33". חלילים אלו היו בסגנון חליל אנסאזי הנחשב כאביו הקדמון של החליל האינדיאני. טקסי הפולחן בפואבלו בוניטו התבצעו תוך שימוש בכלים בצורת גליל, כלים בדמויות אנוש, ומבערי קטורת מחרס. האחים הייד תרמו את האוסף הגדול של החפצים שנתגלו בחפירות למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. לאחר שהחפירות הסתיימו שאף ותריל לקבל בעלות על כל החלקים של קניון צ'אקו, כולל פואבלו בוניטו, צ'יטרו קטל (Chetro Ketl) ופואבלו דל ארויו (Pueblo Del Arroyo). הוא הכין תביעת בעלות על חורבות אלו, שבוטלה על ידי משרד הקרקעות הכללי (הגוף שקדם ללשכת ניהול הקרקעות) ב-1904 כאשר הממשל הפדרלי נטל חזקה על אדמות אלו באופן רשמי. ותריל נדרש להפסיק את החפירות שביצע ברכוש פדרלי, אבל המשיך לנהל תחנת מסחר בקניון צ'אקו עד מותו ב-1910. ב-1907 הכריז הנשיא תאודור רוזוולט על קניון צ'אקו כמונומנט לאומי.
בין השנים 1920 ל-1927 ערך הארכאולוג נייל ג'אד (Neil Merton Judd; 1887–1976) חפירות במימון הנשיונל ג'יאוגרפיק והסמיתסוניאן במרבית החדרים שלא נחפרו על ידי משלחת הייד. הוא גם חפר בתילים הסמוכים ברחבה המערבית וחשף יסודות לחומה ממזרח למבנה.
ב-22 בינואר 1941 התמוטט צוק סלע מאבן החול המכונה "הסלע המאיים" ("Threatening Rock") או "פער הסלע הנוטה" ("tse biyaa anii'ahi" בשפת נאוואחו) שמאחורי פואבלו בוניטו, והרס חלק מהחומה האחורית וכ-30 חדרים בפינה הצפון-מזרחית של המבנה. הצוק ניצב בגובה של 30 מטרים מעל המבנה ושקל כ-30,000 טון. הצוק נפרד ככל הנראה מקיר הקניון בין המאה ה-10 למאה ה-12. תושבי הפואבלו הקדומים חששו ככל הנראה כבר אז מנפילתו והקימו תומכות בבסיסו.
ב-19 בדצמבר 1980 שודרג מעמד המונומנט הלאומי, וקניון צ'אקו (ופואבלו בוניטו כחלק ממנו) הוכרז פארק לאומי היסטורי בשם הפארק הלאומי ההיסטורי של תרבות צ'אקו. ב-1987 העניק ארגון אונסק"ו מעמד של אתר מורשת עולמית לאתר.
משנת 2005 עורכים ד"ר פטרישה קראון (Patricia Crown) וד"ר וירט וילס (Wirt Henry Wills) מהאוניברסיטה של ניו מקסיקו חפירות מחדש באזורים אותם חפר נייל ג'אד בתילים על מנת לחקור את הסטרטיגרפיה של שלהם, להעריך את טכניקות השליטה במים ולנתח את מכלולי החפצים שנתגלו. ב-2009 גילתה קראון בשברי הכדים בפואבלו בוניטו שרידים של קקאו שהגיע לאתר ממרחק של לפחות 1,900 קילומטרים דרומה משם. זו הייתה ההוכחה הראשונה שהחומר, החשוב בביצוע טקסים, הובא לאזור זה של ארצות הברית לעתיד לבוא זמן רב לפני בואם של הספרדים במאה ה-16, שעד אז הניחו שרק בתקופתם הובא הקקאו לאזור. כדי חרס גליליים, הנפוצים באמריקה המרכזית, נתגלו גם כאן, אבל הם נדירים. 111 כדים נתגלו בשמונה מאות החדרים של פואבלו בוניטו.
צוות החופרים מאוניברסיטת ניו מקסיקו חשפו ותיעדו אלפי חפצים, כולל כלי קדרות, עצמות בעלי חיים ושברי אבן. כתוצאה קיבלו החוקרים מענק נפרד מהקרן הלאומית למדע לנתח יותר מ-300,000 חפצים, מכלול החפצים הגדול ביותר שנאסף אי פעם מקניון צ'אקו.
תיאור.
פואבלו בוניטו בנוי בצורת האות האנגלית D, כאשר החלק הישר פונה דרומה. ההיקף הכללי של המבנה כ-400 מטרים, ומתוכם אורך הקטע הישר 158 מטרים. שטח המתחם כ-12 דונם. הוא מחולק לשני קטעים באמצעות חומה העוברת לאורכו מצפון לדרום דרך הרחבה המרכזית. "קיווה גדולה" בנויה משני עברי החומה, תוך יצירת תבנית סימטרית נפוצה במרבית אתרי הפואבלו. בנוסף לקיווה הגדולה נתגלו עוד כ-30 קיווה קטנות יותר, רבות מקושרות לחצר המרכזית הגדולה.