ניתן למצוא חנויות דונר קבב כמעט בכל עיר ברחבי אוסטריה. קבבים (המכונים לעיתים קרובות "דונר") נמכרים יותר מהמבורגרים או הנקניקיות המסורתיים.
פינלנד.
בפינלנד הדונר קבב נהיה מנה נפוצה וצבר פופולריות רבה בעיקר מאז שמהגרים שהגיעו מטורקיה פתחו מסעדות בהן מוגשות מנות מסורתיות המאפיינות את המטבח הטורקי. דונר קבב בפינלנד לרוב יהיה מאכל רחוב המוגש כמזון מהיר, ולעיתים קרובות ניתן למצוא אותו במסעדות הפתוחות גם מאוחר בלילה ומגישות מאכלים כמו פיצה, ובמתחמי האוכל במרכזי קניות. בפינלנד עצמה יש כיום יותר מאלף מסעדות פעילות המגישות מאכלי קבב שונים, כך שעל כל 5,000 נפשות בפינלנד יש מסעדת קבב אחת.
צרפת.
גם בצרפת היו אלו המהגרים מטורקי שהביאו עימם את הפופולריות של מנת הדונר קבב לצרפת. בשנות ה-80, המנה הפכה לנפוצה במיוחד בקרב ריכוזי אוכלוסייה גדולים שהגיעו לצרפת מארצות בצפון אפריקה. מנה טיפוסית של דונר קבב בצרפת לרוב תהיה מבוססת על לחם כלשהו (פיתה, לאפה וכו') עם מילוי של נתחי הבשר בתוספת של ירקות, לרוב: חסה, פרוסות עגבנייה ובצל, עם מבחר של רטבים: רוטב בשאמל או רוטב יוגורט-מיונז. בצרפת דונר קבב לרוב מוגש בליווי של צ'יפס שלעיתים קרובות מוכנס בתוך הפיתה או הלחם עצמם. בפריז, וריאציה זו נקראת "Sandwich grec" ("כריך יווני"). הדונר קבב הוא אחד ממאכלי הרחוב הפופולריים ביותר בצרפת, לצד המבורגרים ופיצות, עם יותר מ-10,000 חנויות קבב שמוכרות כ-300 מיליון מנות בשנה.
גרמניה.
בגרמניה ישנו תיעוד למנת הדונר קבב משנת 1969, כאשר נבזת סלים ואביו, שנולדו בעיר בורסה שבטורקיה, החלו למכור את מנת הקבב איסקנדר ברויטלינגן עם זאת, התאחדות מפיקי דונר קבב הטורקים באירופה (ATDID) מחברת בין הפופולריות של המנה לעובדת הקמת דוכן המזון המהיר על ידי נורמן קדיר הטורקי בסמוך לתחנת הרכבת של גן החיות בברלין המערבית בשנת 1972, מה שסייע במיצוב של הדונר קבב כאפשרות מובילה בתחום המזון המהיר. יש מספר אנשים שטוענים שבמקור שהם אלו שהמציאו את הדונר קבב, אך זו טענה שקשה להוכיח אותה וההתפתחות המאוחרת יותר של המנה בהחלט קשורה לעיר ברלין.
הדונר קבב כפי שהוגש לראשונה בברלין הכיל רק נתחי בשר, בצל ומעט סלט. עם הזמן הוא התפתח למנה עם שפע סלטים, ירקות שונים ומגוון רטבים לבחירת הלקוח. גם המזמינים ששולטים בשפה הטורקית יזמינו בברלין את הרוטב המלווה את הדונר קבב באמצעות שימוש במילה הגרמנית לרוטב זה, "שרף", מה שמעיד על אופיו ההיברידי של הדונר קבב בברלין. גרסה זו של המנה המוגשת בתוך פיתה השפיעה על סגנון הדונר קבב גם בגרמניה וגם במדינות אחרות. סקר משנת 2007 הראה כי אנשים רבים רואים בדונר קבב את המאכל האופייני ביותר לברלין.
המכירות השנתיות של דונר קבב בגרמניה הסתכמו ב-2.5 מיליארד יורו בשנת 2010. בקר עגל, ועוף נמצאים בשימוש נרחב במקום בשר הכבש היקר יותר. לאחרונה גרסאות צמחוניות של הדונר קבב הופכות פופולריות יותר ויותר.
טרקן טאשיומרוק, נשיא התאחדות יצרני הדונר הטורקים באירופה (ATDID) דיווח ב-2010 כי מדי יום מיוצרים בגרמניה יותר מ 400 טונות של בשר דונר קבב על ידי כ-350 חברות, והצהיר כי "המכירות השנתיות בגרמניה מסתכמות ב-2.5 מיליארד יורו. זה מראה שמדובר באחת ממנות המזון המהיר הנמכרות ביותר בגרמניה." בערים רבות ברחבי גרמניה הדונר קבב דונר פופולרי לפחות כמו המבורגר או נקניק, במיוחד בקרב צעירים.
הולנד.
קפסלון היא מנה נפוצה במטבח ההולנדי המורכבת מצ'יפס עליו בשר דונר קבב או שווארמה, רוטב שום ושכבה של גבינת גאודה, אפויה או צלויה עד להמסה, ואז מכוסה בשכבה של ירקות עם רוטב נוסף. המנה מוגשת לרוב כמזון מהיר במגש מתכת חד פעמי. פירוש המושג קפסלון הוא מספרה בהולנדית, מה שמרפרר לספר נתנאל גומז שתרם ליצירת הדונר קבב בכך שביקש מחנות הקבב המקומית שלו ברוטרדם שתכין אותה עבורו.
הממלכה המאוחדת.
גם באנגליה הדונר קבב נעשה נפוץ בזכות המהגרים מטורקיה, ודונר קבב בליווי של סלט ורוטב הוא מאכל פופולרי מאוד בבריטניה, במיוחד אחרי בילוי לילי.
אמריקה.
קנדה.
בהליפקס, נובה סקוטיה, נפוצה מנה המכונה "דונר" בתחילת שנות ה-70. ישנן טענות סותרות לגבי המקור של מנה זו באזור אך על פי דבריו של ליאו גמולקוס, אביו פיטר גמולקוס שהיגר לקנדה מיוון, החל למכור מנות גירוס בסגנון יווני בפיצרייה בשם "וולוס" ששכנה בבדפורד, בפרברי הליפקס. המנה הזו לא צברה פופולריות בקרב הציבור המקומי שם ולכן בשנת 1972 הוא שינה את המתכון המקובל שהיה מבוסס בדרך כלל על בשר חזיר וטלה, והחליף אותם בבשר בקר טחון בתוספת של לחם שטוח לבנוני, והמציא רוטב מתוק ייחודי המבוסס על חלב מרוכז בתוספת של מרכיבים כמו חומץ, סוכר ושום. בשנת 1973 פתח גמולקוס את המסעדה הראשונה של רשת "מלך הדונר" ברחוב קווינפול בהליפקס. בשנת 2015 כינה הליפקס את הדונר קבב כמזון הרשמי של העיר. במקור המנה הייתה נפוצה רק באזור קנדה האטלנטית, אך עם השנים והעלייה בפופולריות של המנה היא נפוצה גם לחלקים אחרים ברחבי קנדה.
מקסיקו.
אל פסטור הוא וריאציה של מנת הדונר קבב המסורתית בסגנון של שווארמה לבנונית. פשוטו כמשמעו "בנוסח הרועה", והשם הזה מתייחס לטלה המשמש לעיתים קרובות כבשר בשווארמה, אם כי האל פסטור לרוב מבוסס על בשר חזיר.
ארצות הברית.
הדונר קבב מוכר בארצות הברית בעיקר בגרסאותיות היווניות, מה שכיום מכונה שם בשם "גירוס". בנוגע למקור המנה הועלו לאורך השנים גרסאות סותרות שונות שטענו כי המנה הגיעה לארצות הברית אי שם בשנות ה-60 והייצור ההמוני שלה החל בשנות ה-70. בשנים האחרונות נפתחו באזורים שונים ברחבי ארצות הברית מספר רב של משאיות אוכל ודוכני מזון המתמחים בדונר קבב. אחוז גדול מבין אלו הם בבעלות מהגרים גרמנים.
אוקיאניה.
אוסטרליה.
עם האוכלוסייה הרב-תרבותית באוסטרליה, מנת הדונר קבב מתחרה בגירוס היווני ובשווארמה הלבנונית. מוכרי דונר קבב כפופים לתקנות ממשלתיות מחמירות בנושא בטיחות מזון.
חבילת חטיפי חלאל היא מנה שמקורה באוסטרליה. היא מבוססת על בשר חלאל של קבב, צ'יפס ורטבים כמו צ'ילי, תום ורוטב ברביקיו. המנה הזו בדרך כלל מוגשת בכלים חד פעמיים העשויים מקלקר ומאפיינת חנויות מזון מהיר באוסטרליה. שם המנה נבחר על ידי מילון מקווארי כ"המילה של השנה לשנת 2016".
בריאות.
בתקשורת דווח על חששות בריאותיים לגבי הדונר קבב, כולל היגיינה הכרוכה באחסון לילה וחימום מחדש של בשר מבושל באופן חלקי, כמו גם רמות גבוהות של מלח, שומן וקלוריות. כמה חקירות מצאו מרכיבים באיכות ירודה בבשר הדונר, או שמדובר היה בסוגי בשר אחרים ממה שפורסם תקנות בטיחות המזון ברוב המדינות עוסקות בסכנות של חיידקים בבשר לא מבושל מכל הסוגים, שנמכר לציבור. לחלקם יש הנחיות ספציפיות לטיפול והכנת הדונר. לאחר מספר התפרצויות של הרעלת מזון ב-Escherichia coli, הממשלה הקנדית הציגה בשנת 2008 מספר המלצות, ביניהן ההמלצה לבשל את הבשר בפעם השנייה, לאחר שהופרד מהשיפוד בגרמניה, כל בשר קבב דונר המונח על גבי הרוטיסרי חייב להימכר באותו יום. להקפיא חלקית בשר מבושל ולמכור אותו במועד מאוחר יותר נחשב להפרה של תקנות הבריאות.
דונר
הרב מטפליק
הרב מטעפליק
שמשון אהרון פולונסקי
רקי
אמטיסט
פורס נא גייליגה
פוֹרַס נא גֵייליגֲה (באירית: Foras na Gaeilge) הוא הגוף המופקד על קידומה של השפה האירית על האי אירלנד כולו – הן ברפובליקת אירלנד והן בצפון אירלנד. הארגון הוקם ב-2 בדצמבר 1999 והחליף שלושה מוסדות קודמים - "הוועד לאירית" (Bord na Gaeilge), המו"ל "אן גום" (An Gúm) ו"אן קישטה טארמיכטה" (An Coiste Téarmaíochta - "ועדת המינוחים"), שהיו כפופים כולם לממשלת אירלנד וסמכותם הרשמית השתרעה ברפובליקה בלבד.
המוסד מהווה את מחציתו של "גוף הלשון צפון-דרום" (The North/South Language Body, אירית An Foras Teanga) המופקד על תיאום בין משרדי בענייני השפות הילידות על האי בשתי הישויות הריבוניות באירלנד. מחציתו האחרת של גוף הלשון צפון-דרום היא הסוכנות לסקוטית של אלסטר (Tha Boord o Ulstèr-Scotch) המופקד על "סקוטית-אירית" (Ulster Scots) או "אולנס" (Ullans), המדוברת באלסטר שבצפון האי.
מעבר לקידום ענייני השפה האירית מופקד הפורס נא גייליגה גם על ייעוץ בעניינים הקשורים לה הן במגזר הציבורי והן בזה הפרטי, מחקר, פיתוח אוצר המילים ועוד.
תש&quot;ב
טאבולה ראזה
המרכז הרפואי על שם אסף הרופא
חיים משה אלישר
הרב חיים משה אלישר (חמ"א; ג' בשבט ה'תר"ה, 11 בינואר 1845, ירושלים - ד' בשבט ה'תרפ"ד, 10 בינואר 1924, ירושלים) היה הראשון לציון, ומרבני ירושלים. בנו של הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר.
קורות חיים.
נולד בירושלים לראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר, התחנך בתלמוד תורה מקומי והצטיין בלימודיו. בהמשך למד תורה מאביו, ומהרב יוסף בורלא, שכיהן כראב"ד בעיר.
בגיל 14 נישא לווידה, בתו של הראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'ל. לאחר נישואיו עסק במסחר כדי לא להתפרנס מהרבנות, ובמקביל המשיך בלימוד התורה. התפרסם בגדלותו בתורה ובצניעותו, בארץ ובחוץ לארץ, ונשלחו אליו שאלות הלכתיות רבות. הוא שלט במספר שפות, כולל ערבית וטורקית.