משבר לבנון היה משבר פוליטי וצבאי שהתרחש בשנת 1958 בלבנון בין ממשלת לבנון בתמיכת ארצות הברית (שאליה הצטרפו הפלנגות הנוצריות והמפלגה הליברלית הלאומית) לבין האופוזיציה הלבנונית (המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית והמפלגה הקומוניסטית) בתמיכת הרפובליקה הערבית המאוחדת. המשבר נגרם לאחר מתיחות אתנית רבה במדינה, ונמשך כחמישה חודשים, עד שנשיא לבנון כמיל שמעון סיים את כהונתו. עם סיום המשבר נסוגה ארצות הברית מלבנון.
רקע.
לאחר סוף מלחמת העולם השנייה, החלה המלחמה הקרה שאופיינה במתיחות עולמית בין הגוש המערבי בהובלת ארצות הברית לבין הגוש המזרחי בהובלת ברית המועצות. לאחר מלחמת סיני בשנת 1956 עלתה רמת העוינות במדינות ערב כלפי ארצות הברית והמערב, וכן התגברה ההשפעה הסובייטית במצרים ובסוריה. בינואר 1957 הוכרזה דוקטרינת אייזנהאואר על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, שמטרתה הייתה למנוע השפעה סובייטית על המזרח התיכון. הדוקטרינה נחקקה בקונגרס ב-9 במרץ של אותה השנה.
בשנת 1952 כמיל שמעון הנוצרי נבחר לכהן כנשיא לבנון. הוא נקט מדיניות פרו-מערבית אל מול מצרים וסוריה שנתמכו על ידי ברית המועצות. מצב זה הגביר גם את המתיחות העדתית והפוליטית הפנימיות בתוך לבנון. שמעון היה אמור לסיים את כהונתו ב-24 בספטמבר ותכנן להתמודד לכהונה נוספת (מה שהיה אסור בחוקה), ואף ביקש את תמיכת האמריקאים בעניין.
מהלך המרד.
הפגנות של קבוצות שונות – בעיקר הסונים והדרוזים – החלו בפברואר כנגד הנשיא. אחד מנושאי המחאה המרכזיים היו כי שמעון לא הכניס את לבנון לרפובליקה הערבית המאוחדת. קרבות פרצו ברחובות ביירות כשאספסוף מוסלמי שרף את ספריית סוכנות ההסברה של ארצות הברית. במקביל חמושים שיעיים מהבקאע החלו לקבל אספקת נשק מסוריה. כתוצאה מהמצב, שמעון ביקש מארצות הברית לתגבר את התמיכה בו. ארגון האומות המאוחדות שלח אף הוא כוחות ב-11 ביוני על מנת למנוע הסלמה. ישראל, מצידה, סיפקה (באמצעות המוסד ובסיוע המודיעין האיראני) משלוחים של נשק בדרך האוויר לכוחותיו של שמעון.
ב-15 ביולי הכריז הממשל האמריקאי על התערבות גלויה בלבנון, ושלח את הצי השישי. במבצע השתתפו יותר מ-14,000 אמריקאים, בהם 8,509 אנשי צבא ארצות הברית ו-5,670 אנשי חיל הנחתים. בנוסף על כך, הנשיא שלח את רוברט מרפי לשמש כנציג הממשל בלבנון.
בסופו של דבר הוסכם כי כמיל שמעון יוכל לסיים את כהונתו כמתוכנן ב-22 בספטמבר, ולאחריו ייכנס לתפקיד פואד שהאב. בתום המשבר, הוקמה ממשלת אחדות לאומית בהובלת רשיד כראמי.
ארבעים השודדים (להקה)
צ'אקרי
לוח ישראל-סיני
יונה לקס
יונה לקס (נולדה ב-1930) היא ניצולת השואה, שיחד עם אחותה התאומה מרים הייתה קורבן לניסויי מנגלה בתאומים במחנה אושוויץ. לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה, ייסדה ושימשה כיושבת ראש ארגון תאומי מנגלה. בינואר 2015 נאמה בפני האספה הכללית של האו"ם ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה. היא הופיעה בכמה סרטי תעודה.
קורות חיים.
לקס הייתה בת תשע בזמן פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939. יונה ומשפחתה תושבי העיר לודז' גורשו לגטו לודז'. מהגטו גורשו הוריה למחנה ההשמדה חלמנו בשנת 1942 ושם נרצחו. באוגוסט 1944 יונה ושתי אחיותיה, אחת מהן תאומתה מרים גורשו לאושוויץ. יוזף מנגלה לא זיהה בתחילה שהיא תאומה, והיא נשלחה ישירות לתאי הגזים. אחותה הגדולה דיווחה למנגלה שאחיותיה הן תאומות, ובעקבות זאת יונה ואחותה התאומה מרים נשלחו ל"מעבדתו". על יונה קועקע מספר אסיר A27700, ומרים אחותה קיבלה את המספר A27725.
סמוך לפני שחרור אושוויץ ב-27 בינואר 1945, נשלחו יונה ומרים בצעדת מוות למחנה הריכוז רוונסברוק. מאוחר יותר הם נכלאו במלכוב הסמוכה. הן שוחררו ליד העיר לייפציג ב-8 במאי 1945, עם כניעת גרמניה הנאצית. יונה ומרים חזרו ללודז', אך בעקבות פוגרום קיילצה בשנת 1946 הן הועברו ללונדון וטופלו על ידי משפחות יהודיות. בשנת 1948 יונה עלתה לבדה לארץ ישראל. היא התגוררה בתל אביב עם בעלה.
לקס הקימה ומשמשת כיו"ר יו"ר ארגון תאומי מנגלה. היא נאמה בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות ביום ההנצחה הבינלאומי לזכר קורבנות השואה, ב־28 בינואר 2015, והשתתפה בסרט תיעודי ברדיו של האו"ם על חייה. היא הופיעה בסרט התיעודי "לסלוח לד"ר מנגלה" משנת 2006. בסרט הביעה יונה את התנגדותה לבקשת הסליחה של גיבורת הסרט, אווה מוזס קור, עוד תאומה של מנגלה שסלחה בפומבי למבצעי השואה. בניגוד לקור, לקס טענה כי "על זוועות כאלה אי-אפשר לסלוח".
איאן בריידי
מיירה הינדלי
מרדכי תנורי
מרדכי תנורי (נולד ב-5 בספטמבר 1934) הוא כדורסלן עבר ישראלי, ששיחק במכבי ירושלים ובהפועל ירושלים בשנות ה-50 ובשנות ה-60. הוא היה כדורסלן מצטיין בקבוצת מכבי ירושלים, וחמישיית הקבוצה, שכללה את תנורי, ישראל טוויל, יעקב שרם, אברהם הופמן ומשה שרם, כונתה "נבחרת החלומות". הקבוצה זכתה בגביעים רבים.
שימש כמאמן קבוצת הגברים והנשים של הפועל ירושלים בכדורסל.
כיהן כסמנכ"ל רכישות בעלות ורישום ברשות מקרקעי ישראל. לאחר פרישתו שימש כפרויקטור בקק"ל לקידום נושאים שונים הנוגעים לגאולת הקרקע והגדלת מלאי הקרקע לטובת התיישבות בהימנותא, וקק"ל. כיהן בוועדה לנכסי נפקדים במשרד ראש הממשלה.
ביוגרפיה.
מרדכי תנורי נולד ב-5 בספטמבר 1934 בירושלים, דור שישי בארץ, לאסתר ויוסף, ולו 2 אחיות.
תנורי שירת בצה"ל, בחטיבה הירושלמית.
בשנת 1970 התחתן עם אהובה, לבית כהן, ולהם 3 ילדים: יוסי, בתיה ויובל. הוא מתגורר בירושלים.
קריירה כשחקן.
תנורי החל לשחק כדורסל בגיל 15, לאחר שבמהלך שיעורי התעמלות בהם השתתף באגודת ימק"א. צד את עינו של המתעמל ומאמן הכדורסל הנודע זאב לבנטל, וזאת בשל זריזותו ועינו החדה. לבנטל צירף את תנורי לקבוצת הנוער של האגודה, ומשם נסללה דרכו לקבוצת הנוער של מכבי ירושלים ולקריירה מקצועית שניהל.
תנורי היה כדורסלן מצטיין ומוערך בקבוצת "מכבי ירושלים" בשנות ה-50 של המאה הקודמת, שכונתה נבחרת החלומות, שבה שיחקו אז בין היתר ישראל טויל, אברהם הופמן והאחים יעקב ומשה שרם, הוא שיחק בקבוצה זו בין השנים 1951–1964. שיחק בתפקיד רכז בקבוצה והיה אחד השחקנים חדי העין והדומיננטיים בה. לאחר מכן, שיחק שתי עונות בקבוצת הפועל ירושלים.
בסך הכל, רשם תנורי 11 עונות בליגה הבכירה, שיחק 165 משחקים בהם קלע אלפי נקודות.
מכבי ירושלים.
בשנת 1953 הוקמה "ועדת הכדורסל" (שלימים הוחלפה על ידי איגוד הכדורסל בישראל), שהודיעה על פתיחת שתי ליגות מבחן. שני המרכזים (הפועל ומכבי) התבקשו לשלוח ארבע קבוצות לליגה הראשונה ושש לשנייה. בניגוד לנציגות הפועל שערכה טורניר לקביעת קבוצתיה, הדרך של נציגות "מכבי" הייתה פשוטה יותר – נבחרו באופן שרירותי מכבי תל אביב, מכבי חיפה, מכבי דרום ת"א ומכבי צפון ת"א. הליגה השנייה חולקה לשני אזורים: צפון ודרום. מכבי ירושלים, שבה שיחק תנורי, שובצה בדרום יחד עם הפועל גבעת השלושה, הפועל כפר ויתקין, הפועל ירושלים, ברית מכבים עתיד ומכבי יפו.
אברהם פסח היה המאמן של מכבי ירושלים, וחמישיית הקבוצה, שכללה את מרדכי תנורי, ישראל טוויל, יעקב שרם, אברהם הופמן ומשה שרם, כונתה "נבחרת החלומות". את העונה הראשונה של הקבוצה בליגה השנייה דרום, סיימה הקבוצה במקום ה-5.
בעונה השנייה של הליגה הלאומית, עונת 1954/1955, גדלה הליגה הראשונה ל-12 קבוצות, שש מכל מרכז. מעין ברוך וגבע התפרקו. לליגה הראשונה הצטרפו מכבי ירושלים של תנורי וכן הפועל חיפה, הפועל אשדות יעקב, הפועל משמר העמק, הפועל ירושלים, ברית מכבים עתיד. למיקום הקבוצות בשתי הליגות בעונה הראשונה לא הייתה שום השפעה על רשימת המשתתפות.
בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני. תנורי המשיך במכבי ירושלים למשך שבע העונות הבאות.
ב-1960 קבוצת מכבי ירושלים ניצחה במפתיע 67:72 את מכבי תל אביב שנחשבה באותה עת כקבוצה החזקה בישראל.
בשנים בהן שיחק תנורי במכבי ירושלים, בלטו משחקי הדרבי הירושלמי מול הפועל. מכבי ירושלים הייתה נחשבת הקבוצה הבכירה בעיר. משחק הדרבי השני בעונת 1961/1962 הופסק לאחר פגיעת שחקן בתנורי והתפרצות של צופים למגרש.
קבוצת מכבי ירושלים שיחקה את משחקיה באולם הכדורסל של אגודת י.מ.ק.א. בירושלים, שהוא היה אז האולם המקורה היחידי בארץ, ורוב הקבוצות שהיו מתחרות איתה באולם זה הפסידו את משחקיהן, כולל קבוצת מכבי תל אביב בה שיחקו באותה עת אברהם שניאור, זכריה עופרי, יהודה וינר, רלף קליין ותנחום כהן-מינץ.
לאורך כל השנים (1954–1963), קבוצת מכבי ירושלים בה שיחק תנורי, הייתה אחת הקבוצות החזקות בארץ והייתה בין ארבע הקבוצות הראשונות בליגת הכדורסל.
במסגרת מכבי ירושלים, תנורי שיחק 150 משחקים וקלע בממוצע של 8.5 נקודות למשחק.
בעונת 1963/64, תנורי פרש מקבוצת מכבי ירושלים.
הפועל ירושלים.
בשנים 1965/66 עבר תנורי לשחק בקבוצת הפועל ירושלים והיה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה, בה שיחקו אז ישראל אמיר ברלינסקי, יצחק נוימן, משה גור, שמואל בודין ויואל שטיינברג.
במסגרת הפועל ירושלים, תנורי שיחק 15 משחקים וקלע ממוצע של 4.9 נקודות למשחק.
קריירה כמאמן.
תנורי כיהן כמאמן של קבוצות הכדורסל של הפועל ירושלים (גברים ונשים).
הפועל ירושלים (גברים).
לאחר פרישתו כשחקן בקבוצת הפועל ירושלים, בשנת 1967, החל תנורי לאמן את קבוצת הגברים של הפועל ירושלים בכדור סל, לאחר שהחליף את המאמן עמוס קופר, שלא הצליח לקדם את הקבוצה ושנגררה למקום אחרון בטבלת הליגה והייתה מיועדת לירידה לליגה הנמוכה.
תנורי הצליח להציל את הקבוצה מירידה, לאחר מספר ניצחונות שהיא השיגה בהמשך העונה.
הפועל ירושלים (נשים).