לוסון הוזמן לתרום שלושה ציורים לתערוכת הארמורי שהייתה ציון דרך ב-1913. כמו אמנים אמריקאים רבים באותה תקופה, הוא לא היה מוכן לנטוש אמנות ייצוגית לסגנון החדש שהציעו הקוביזם, הפוביזם והפוטוריזם, אך הוא היה פתוח ללמוד עוד על הפוסט-אימפרסיוניזם. "היכרות עם ציורו של סזאן שכנעה את [לוסון] כי האימפרסיוניזם איבד קשר עם הצורה בהתעקשותו על תאורת פני השטח. בעבודותיו המאוחרות הוא עשה ניסיון ברור להחזיר לעצמו את המוצקות. אף על פי שמעולם לא הטמיע לחלוטין את השיטות המבניות של סזאן, לוסון הצליח להציג מידה של סגנון קרוב למאסטר כשהאפיל את האובך הקולוריסטי והיופי הפסטלי שירש מטווצ'אמן."
שנים מאוחרות.
אף שעבודותיו היו מבוקשות על ידי אספנים חשובים בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, כמו ג'ון קווין, דאנקן פיליפס, אלברט סי בארנס ופרדיננד האוואלד, שבנו את האוסף המודרני של מוזיאון קולומבוס לאמנות, לא הצליח לוסון לשמור על פרופיל גבוה בעולם האמנות האמריקני.
בסופו של דבר הוא עזב את ניו יורק. לוסון ביקר בפלורידה והתיידד עם קתרין ורויס פאוול, מחבריו הקרובים ופטרוניו שגרו במקום. הוא שהה איתם בקורל גייבלס בשנת 1931, והוא שב לשם לעיתים קרובות, ועבר לצמיתות לפלורידה בשנת 1936.
בשנותיו האחרונות סיים ציור קיר בסניף דואר בקצר הילס, ניו ג'רזי, אך הוא התמקד בעיקר על ציור הנוף בפלורידה.
הוא נכנס לדיכאון ומצב בריאותו התדרדר. הוא טבע בנסיבות מסתוריות ב-18 בדצמבר שנת 1939, ככל הנראה בעת ששחה בחוף מיאמי. חברים תהו אם מותו של לוסון היה התאבדות.
עבודתו של לוסון ידועה מעט כיום בהשוואה לעבודות של רבים מחבריו ומקורביו, אך מיטב ציוריו ניתנים למצוא באוספים של מוזיאוני אמנות אמריקאים רבים. רוברט אנרי התעקש כי בקרב אמני הנוף הוא היה "הגדול ביותר שהיה לנו מאז ווינסלו הומר." דאנקן פיליפס התייחס אליו כאל "רומנטיקן נהדר."
מלבד התכונות שלהם כנופים מעוצבים, יצירותיו של לוסון תיעדו את הדמדומים של מנהטן הפסטורלית. הקתדרלה של סנט ג'ון, בציורו של לוסון ב -1903 הממוקמת בתוך חורש לא רחוק מהקמפוס של אוניברסיטת קולומביה. "סירות משוטים" הם בהווה שכונה דומיניקנית משגשגת, אורבנית, עמוסת אנשים ובניינים שהפכה לנושא המחזמר בברודוויי.
ציוריו של לוסון מזכירים לצופים עולם שנעלם כולו במשך כמה עשורים.
מוחמד בן לאדן
מוחמד בן עוואד בן לאדן (בערבית: محمد بن عوض بن لادن; 1908 – 3 בספטמבר 1967) היה איש עסקים סעודי מולטי-מיליונר שעבד בעיקר בענף הבנייה. הוא ייסד את מה שכיום הוא קבוצת בן לאדן הסעודית והפך להיות הסעודי שלא ממשפחת המלוכה העשיר ביותר וביסס את העושר והיוקרה של משפחת בן לאדן. הוא היה בנו של עוואד בן לאדן ואביו של אוסאמה בן לאדן.
חייו.
מוחמד בן עוואד בן לאדן נולד בהדראמוט שבחופי דרום תימן בשנת 1908 לעוואד בן עבוד בן לאדן; סבו של אביו של מוחמד היה עבוד בן לאדן, בנו של עלי בן לאדן, אחד מארבעה אחים (האחרים הם אחמד, מנצור וזייד) ממנו נוצרו ארבע חמולות בן לאדן המתחקות אחר אבותיהם. בנו אוסאמה בן לאדן היה המייסד של אל-קאעידה, הארגון הסוני המיליטנטי.
עני ובלתי משכיל, מוחמד היגר לטייחאמה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בתחילה עבד כסוחר בג'דה. בשנת 1930 הוא התחיל עסק בנייה משלו ולאחר שהגיע לידיעת עבדול עזיז אבן סעוד, המלך הראשון של ערב הסעודית, הוא בסופו של דבר זכה להצלחה שהביאה את משפחתו להתפרסם כ"המשפחה הלא מלכותית העשירה ביותר בממלכה".
ההצלחה הכלכלית האדירה של מוחמד בן לאדן יוחסה לחוש עסקים ממולח, הבעת אמונים לשליטי ערב הסעודית ואמינות נכונה להציע את ההצעה הנמוכה ביותר על חוזי בנייה.
כ"בנאי מלכותי", יצר מוחמד בן לאדן קשרים קרובים עם משפחת המלוכה, ובמיוחד הנסיך פייסל מסעודיה. ב-1964 הדיח הנסיך פייסל את אחיו למחצה, המלך סעוד והחל לבנות מחדש את הממלכה לאחר המדיניות הבזבזנית של תקופת סעוד. המלך פייסל נענה להצעתו של מוחמד בן לאדן בסיוע כספי לתמיכה בכלכלה הלאומית וכפרס, הוציא המלך פייסל צו מלכותי שהעניק את כל פרויקטי הבנייה העתידיים לחברת הבנייה של בן לאדן. כתוצאה מכך, החברה של בן לאדן צברה בסופו של דבר נכסים העולים על 5 מיליארד דולר. את הונו הראשוני הוא זכה בזכויות בלעדיות לכל המסגדים והבניינים הדתיים האחרים בערב הסעודית ומספר מדינות ערב אחרות. עד 1967 היה אחראי מוחמד בן לאדן באחריות בלעדית לשיפוץ מסגד אל אקצא בירושלים.
חרף קרבתו למשפחת המלוכה והעושר הרב שלו, מוחמד בן לאדן חי חיים פשוטים ואדוקים יחסית להרבה סעודים עשירים ודרש מילדיו לשמור על קוד דתי מוסרי וקפדני. בשנותיו המאוחרות, גיוונה הרשת התאגידית בן לאדן את פעילותה מעבר לבנייה, בעיקר בהשקעות זרות ובנפט. במסגרת עסקיו היה מעורב בתוכנית בניית תעלת ההטייה הסורית שנועדה לנשל מישראל 50% מימי הירדן, בשנים 1963‐1966. ידוע כי נפגש עם אלי כהן, שהצליח לדלות ממנו פרטים על התוכנית.
נשים וילדים.
מוחמד הוליד 56 ילדים מ-22 נשים. למוחמד מעולם לא היו יותר מארבע נשים בכל פעם - הוא התגרש מנשים מבוגרות והתחתן עם נשים חדשות לפי הצורך כדי להגביל את מספר הנשים הנוכחיות לארבע ולהישאר במסגרת חוק הנישואין של האסלאם הסוני. לדברי כרמן בן לאדן, מוחמד תכנן להינשא לאישה ה-23 בליל מותו והיה בדרכו לשם כשמטוסו התרסק. בנו הידוע ביותר הוא אוסאמה בן לאדן, מייסד אל-קאעידה, ארגון הטרור הסוני המיליטנטי. אמו של אוסאמה בן לאדן, חמידה אל-עטאס, נולדה וגדלה בסוריה לפני שהתחתנה עם בן לאדן ועברה לסעודיה. היא הייתה אשתו ה-11 של מוחמד.
מותו.
ב-3 בספטמבר 1967 נהרג מוחמד בן-לאדן כאשר מטוס הביצ'קראפט, התרסק במהלך נחיתה בעום, מחוז עסיר, בדרום מערב ערב הסעודית.
מורשת.
בעקבות מותו של מוחמד בן לאדן, בניו הגדולים, בעיקר סאלם בן לאדן, שינו את שם החברה ל"האחים בן לאדן לחוזה ותעשייה" והמשיכו להרחיב את החברה של אביהם המנוח עד שהעסיקו יותר מ-40,000 עובדים. סאלם בן לאדן נהרג בארצות הברית בשנת 1988 כשמטוסו התנגש בקווי מתח. רבים מבני משפחת בן לאדן התרחקו מסעודיה והתיישבו באירופה ובארצות הברית.
במאי 1990, שונה שם החברה לקבוצת בן לאדן הסעודית בראשותו של בכר בן לאדן. קבוצת בן לאדן הסעודית, עוסקת בבנייה, הנדסה, ייצור וטלקומוניקציה. פרויקטים של בנייה כוללים שדות תעופה, מתחמי דיור, מנהרות וגשרים. הקבוצה עוסקת גם בתכנון ערים ופיתוח נדל"ן והיא החברה הזרה הפרטית הגדולה ביותר במצרים וניהלה משא ומתן עם ממשלת לבנון לבנות מחדש חלק ממרכז ביירות במסגרת חוזה בשווי 50 מיליון דולר.
בשנת 2009, משפחת בן לאדן נרשמה בתור המשפחה הסעודית החמישית בעושרה על ידי מגזין פורבס, עם שווי נטו של 7 מיליארד דולר.
צאצאים.
בניו של מוחמד:
עקיבא וינגרטן
הרב עקיבא וינגרטן (נולד בל' בכסלו תשמ"ה, 23 בדצמבר 1984) הוא רב רפורמי גרמני יליד ארצות הברית. וינגרטן עבד כעיתונאי ואיש יח"צ חרדי-ישראלי, עזב את האורתודוקסיה ומשמש משנת 2019 כרב קהילת דרזדן וקהילת 'מגוון' הרפורמית בבזל.
בשנת 2020 החל ביוזמה להקמת מסגרת להכשרת עוזבי העולם החרדי לתפקידי רבנות בגרמניה, בשם "ישיבת בעש"ט דרזדן".
ביוגרפיה.
וינגרטן נולד במונסי, במדינת ניו יורק, ארצות הברית. כבן בכור מבין אחד עשר ילדים לשרה וליוסף וינגרטן, חסידי סאטמר, בגיל 18 עלה לישראל, בגיל 20 התחתן ועבר להתגורר בבני ברק. שימש כגבאי בבית הכנסת אור מלא-היכל בעש"ט בשכונת פרדס כץ.
וינגרטן היה עורך בתוכנית הווידאו "הכוורת" של יהודה גרובייס. בהמשך כתב טורי ביקורת שקראו לשינויים בחברה החרדית. השתלבותו בקמפיין למען אלי כהן בבחירות לראשות העיר בית שמש ב-2014, עוררה ביקורת נגדו ברחוב החרדי, שצידד במשה אבוטבול, שניצח לבסוף במערכת הבחירות.
ב-2016, בגיל 32, התגרש מאשתו שסירבה לעזוב את אורח החיים הדתי ונותרה בישראל עם שלושת ילדיהם. הוא היגר לגרמניה שבה הוא מקיים זוגיות עם אשה יהודית ליברלית.
בברלין החל ללמוד מדעי היהדות באוניברסיטת FU ובאוניברסיטת פוטסדאם.
מ-2019 וינגרטן משמש כרב הקהילה המרכזית בדרזדן, במסגרת תפקידו זה הוא מעביר שיעור שבועי בבנייני הקהילה. במקביל, התמנה לרב קהילה בבזל, והוא חולק את זמנו בין שתי הקהילות שבהן הוא מכהן כרב.
יום לאחר הפיגוע האנטישמי בבית הכנסת בעיר האלה ביום כיפור 2019, הגיעו למשרדו בדרזדן שר הפנים של גרמניה ומפכ"ל המשטרה לדון במצב הקהילה היהודית בסקסוניה.
בשנת 2020 החל בתהליך הקמת ישיבת בעש"ט דרזדן, המיועדת להכשיר את יוצאי המגזר החרדי כמנהיגים בקהילות לא חרדיות בעולם.
מתי כספי (הפעמון)
מתי כספי (הפעמון) הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא לאור ב-1976.
רקע.
אלבום הסולו השני של כספי יצא לאור ב-1976 מלווה בציפיות גבוהות לאחר הצלחתו של אלבומו הראשון, שרבים משיריו הפכו לקלאסיקה.
האלבום, ששבעה מלחניו נכתבו למילותיו של אהוד מנור, סיפק עדות לקשר ההולך ומתחזק בין שני היוצרים.
'הנה הנה' נכתב במקור ב־1975 להזמנת גלי צה"ל לאחר שכספי ומנור זכו בתוארי מלחין ופזמונאי השנה בהתאמה. זהו גם השיר היחיד שכתבו הצמד מנור-כספי באותו חדר: מנור מספר כי הם ישבו ביחד בדירתו החדשה שהייתה עדיין ריקה מרהיטים זולת הפסנתר. מתי ישב ליד הפסנתר והתחיל לנגן ומנור מספר שברגע ששמע את הלחן ידע כבר מהן מילות השיר. ההתעניינות של מנור באקורדים מסוימים שמתי השמיע בגיטרה הכתיבו בעצם את נושא השיר: היחסים בין השיר לבין מחבריו. באופן לא שיגרתי השאיר כספי באלבום את תחילת ההקלטה של השיר, שמאפשרת לשמוע את דו-השיח בין טכנאי ההקלטה למתי, המנגן בגיטרה.