מ-1921 ועד מותו היה נשוי לג'וליה (יעל) לבית זגול-לוי. השניים הורים לשלוש בנות ובן.
בתו רינה נישאה לרפאל לוי, שכיהן כממונה על מחוז ירושלים במשרד הפנים.
בנו משה ששון היה דיפלומט, שכיהן בין היתר כשגריר באיטליה ובוותיקן וכשגריר במצרים.
בתו מרגלית נישאה ליחזקאל (חיקי) כספי והייתה חברה בקיבוץ הסוללים.
בתו אורה נישאה לאביעד יפה, דיפלומט וחבר הכנסת.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
מרק ברווז
מרק ברווז (באנגלית: Duck Soup) הוא סרט קומדיה של האחים מרקס משנת 1933, בו השתתפו ארבעה מהאחים, גראוצ'ו, צ'יקו, הארפו וזפו מרקס. הסרט נכתב על ידי ברט קלמר, הארי רובי, ארתור שיקמן ונט פרין ובוים על ידי לאו מקארי. בנוסף לאחים מרקס שיחקו בסרט מרגרט דומונט, לואיס קלהרן וראקל טורס.
בשעתו הסרט זכה לביקורת מעורבות והיה לאכזבה בקופות. עם זאת ברבות השנים דעת הקהל השתנתה וכיום הסרט נחשב לאחת מיצירותיהם הבולטות של האחים מרקס וכולל סצינות רבות שהפכו לקלאסיקה, ושוחזרו לאחר מכן בסרטים רבים. הוא כולל קטעים מוזיקליים מקוריים, דיאלוג שנון, וקטעי פנטומימה. הביקורת החברתית והפוליטית, ואף החזון הפוליטי שמציג הסרט, נראים רלוונטיים אף כיום וצוטט בסרטים רבים לאחר מכן.
הסרט סימן את קו פרשת המים בקריירה של האחים – לאחר הסרט פרש זפו מרקס מן הצוות, והאחים עזבו את אולפני סרטי פרמאונט לטובת אולפני MGM, בעצת המפיק אירווינג תלברג, וסרטיהם איבדו את התנופה האנארכית ואת הביקורת החברתית שאפיינה אותם עד לסרט זה.
עלילה.
רופוס ט. פיירפליי (גראוצ'ו מרקס) ממונה על ידי המיליונרית גב' טיסדייל (דומונט) לראש ממשלת המדינה הזערורית "פרידוניה" שמתנה סיוע כספי למדינה במינויו. מדינת "סילבניה" השכנה שואפת לספח את פרידוניה ושגריר סילבניה טרנטינו (קלהארן) שולח אליו את המרגלים פינקי וצ'יקוליני (הארפו וצ'יקו), ואת הרקדנית ורה מארקל (טורס) למצוא חומר מכפיש על פיירפליי.
לאחר שניסיונו לאסוף את החומר המכפיש נכשל, טרנטינו שולח המרגלים להסתנן לממשל וצ'יקוליני ממונה לשר המלחמה. לאחר חילופי עלבונות בין פיירפליי וטרנטינו המדינות נמצאות על סף מלחמה. במקביל טרנטינו ופיירפליי מחזרים אחר גב' טיסדייל, הראשון במטרה להכניע את המדינה והשני במטרה לזכות בעושרה.
טרנטינו שולח את המרגלים לגנוב את תוכניות המלחמה של פרידוניה מהכספת של גב' טיסדייל. צ'יקוליני נתפס במהלך ניסיון הגנבה ובמהלך המשפט מוכרזת מלחמה בין המדינות. לאחר קרב כאוטי בין המדינות טרנטינו נכנע.
שמו של הסרט.
"מרק ברווז" הוא ביטוי סלנג שפירושו "קלי קלות". סרט זה ממשיך את נושא ה"חיות" שליווה את האחים בסרטיהם הקודמים "Animal Crackers" ו-"Monkey Business". מקארי הוא שהגה את שם הסרט.
קבלתו של הסרט.
על אף שהצליח יחסית בקופות הסרט לא עמד בציפיות שאולפני פרמאונט תלו בו, דבר שגרם לאולפני פרמאונט לסיים את התקשרותם עם האחים מרקס. חוסר ההצלחה היחסי של הסרט מיוחס למספר גורמים – נעימת הפתיחה המציגה את דמותו של גראוצ'ו הייתה דומה לזו שבסרטיהם הקודמים, והקהל חש כי הוא מקבל חזרה על אותו הנושא. כמו כן, הסרט שוחרר במהלך תקופת השפל הגדול וייתכן שהקהל נרתע מסרטים פוליטיים או ציניים.
שנים לאחר מכן, ארתור מרקס, בנו של גראוצ'ו תיאר את הערכתו של המפיק אירוינג תלברג כי הסרט היה לכישלון, בראיון רדיופוני: "הוא (תלברג) אמר כי הבעיה עם "מרק ברווז" היא שיש בו קטעים מצחיקים, אבל אין בו סיפור שניתן להיאחז בו. אי אפשר להיאחז באחים מרקס רק מפני שהם קבוצת מטורפים מצחיקים. 'אתם חייבים לשים סיפור אהבה בסרטים כדי שיהיה משהו להיאחז בו, ואתם חייבים לעזור לאוהבים להישאר ביחד'".
בנוסף, סיפור האהבה שנראה הכרחי בעיני תלברג, ונכלל לאחר מכן בכל סרטי האחים מרקס, נראה כיום כהפרעה לכישרונם הקומי האדיר של האחים, וסרטיהם המוקדמים נראים כ"קומדיה טהורה".
כיום, הסרט "מרק ברווז" נראה כפארסה פוליטית מן המעלה הראשונה, ונכלל ברשימות רבות של "מאה הסרטים הטובים ביותר".
השפעה.
הסרט היה סרטו האחרון של זפו מרקס. האחים המשיכו בלעדיו כשלישייה, וכיכבו בסרטים רבים נוספים.
בסרטו "חנה ואחיותיה" מציג וודי אלן גיבור המגלה את טעם החיים באמצעות צפייה בסרט זה.
סצינות מפורסמות.
ב"סצנת הראי" הארפו, הלבוש כגראוצ'ו מעמיד פנים כי הוא השתקפותו של גראוצ'ו במראה, ומנסה להתאים את תנועותיו לאלו של גראוצ'ו. לבסוף צ'יקו, הלבוש אף הוא כגראוצ'ו מתנגש בשניהם. סצנה זו היא בסיס לחיקוי בסרטים ותוכניות טלוויזיה רבים מסוגות שונות.
בסצנה נוספת לועגים האחים מרקס לקוד ההפקה ההוליוודי, שכלל פירוט של נושאים וסצנות האסורים בהקרנה. האחים הראו חדר מיטה של אישה, ולאחר מכן נעליים המושלכות על הרצפה, ולצידן נעלי גבר, ופרסות סוס. לאחר מכן הראתה המצלמה את הארפו הישן כשלצידו סוס.
משמעויות פוליטיות.
הסרט צולם בשנת 1933, בה נאבקה ארצות הברית עם השפל הגדול, מיד לאחר בחירת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, ובה עלה לשלטון בגרמניה אדולף היטלר, ומזה מספר שנים היה בניטו מוסוליני שליטה של איטליה, ויוסיף סטלין שליטה של ברית המועצות.
הסרט תוקף ומביא לידי גיחוך את השיטה הקפיטליסטית ומציג את המליונרית טיסדייל, המגולמת באופן מגוחך על ידי דומונט, כשליטה האמיתית בפרידוניה הממנה ראשי ממשלה לפי גחמותיה. אחת מפעולותיו של פיירפליי כראש ממשלה היא היענות לדרישת העובדים לקיצור שעות העבודה, בכך שהוא מבטל את הפסקת הצהריים.
הסרט גם לועג לדיפלומטיה, למערכת המשפטית, ולמלחמה. הסרט אינו בעל עלילה רציפה וקוהרנטית, אלא הוא אוסף של סצנות המלעיגות על כל מוסד פוליטי באשר הוא, הגולש לאנרכיה מוחלטת, עד לסצנות הסיום. הלעג המר ביותר מופגן כנגד הלאומנות והמלחמה.
בארצות הברית של שנות השלושים, העומדת בפני אתגרים בינלאומיים ומשבר קשה מבפנים, סימן הסרט מגמות בדלניות, כאשר הציג מדינות זערוריות הנלחמות זו בזו, רק בשל העובדה כי אחד מן המנהיגים כינה את השני בשם "Upstart" (זה מקרוב בא).
הסרט נאסר להקרנה באיטליה הפשיסטית.
מרשה דבנפורט
מַרשָה דבנפורט (באנגלית: Marcia Davenport; 9 ביוני 1903 – 15 בינואר 1996) הייתה סופרת ומבקרת מוזיקה אמריקאית.
ביוגרפיה.
דבנפורט נולדה בשנת 1903 ב-ניו יורק, בתם של זמרת האופרה אלמה גלוק וברנרד גליק. לאחר נישואיה השניים של אמה הייתה לבתו החורגת של הכנר אפרם צימבליסט. הרבתה בנסיעות עם הוריה ולמדה באופן לא סדיר בבית הספר של הקווייקרים בפילדלפיה ובבית הספר שיפלי בברין מור. היא החלה ללמוד בוולסלי קולג', אבל עזבה את הלימודים באפריל 1923 כדי להינשא בסתר לפרד מ. קלארק, בפיטסברג שבפנסילבניה. בהמשך סיימה את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת גרנובל שבצרפת. בתה נולדה ב-1924, אבל בשנת 1925 התגרשה מקלארק.
היא החלה לעבוד במשרד פרסום כדי לפרנס את עצמה ואת בתה. בשנת 1928 החלה בקריירת הכתיבה שלה כחברת מערכת של "הניו יורקר", שם עבדה עד 1931. ב-13 במאי 1929 נישאה לראסל דבנפורט, שהתמנה זמן קצר לאחר מכן לעורך המגזין "פורצ'ן". בתה השנייה של דבנפורט נולדה בשנת 1934. אותה שנה החלה לעבוד
כמבקרת מוזיקה במגזין "סטייג'".
דבנפורט קיימה קשרי קרבה, באמצעות אמה ואביה החורג, עם עולם המוזיקה הקלאסית ובייחוד עם עולם האופרה המשכר של אירופה וארצות הברית במחצית הראשונה של המאה העשרים. ספרה הראשון היה "מוצרט", הביוגרפיה האמריקאית הראשונה שיצאה לאור על המלחין וולפגנג אמדיאוס מוצרט.
דבנפורט כתבה גם מספר רב של רומנים פופולריים, שהידוע ביותר ביניהם הוא "עמק החרוץ". זו היא סאגה משפחתית העוקבת אחר משפחת סקוט, בעלים טיפוסיים של מפעלי ברזל בפיטסברג, משנת 1873 עד אירועי פרל הארבור. דבנפורט חיה בפיטסברג במשך שנתיים לצורך עבודת תחקיר ואיסוף חומר על תעשיית הפלדה לספר המידות הזה, ה"מגנום אופוס" שלה, שיצא לאור באורך 788 עמודים והיה לרב-מכר.
שניים מספריה של דבנפורט עובדי לסרטי קולנוע: "עמק החרוץ" ו-"East Side, West Side".
בסרט "עמק החרוץ" כיכבו גריר גרסון, גרגורי פק, דונלד קריספ, ליונל ברימור, פרסטון פוסטר, מרשה הנט, גלדיס קופר, רג'ינלד אוון, דניאל דאריה וג'סיקה טנדי. הסרט היה מועמד לפרס האקדמיה על השחקנית הטובה ביותר בתפקיד הראשי (גריר גרסון) והמוזיקה הטובה ביותר לסרט דרמטי או קומי.
ספרה "דרכה של לנה גאייר" מלמד רבות על ההשפעה הרבה שהייתה לאמה, זמרת האופרה אלמה גלוק, על עולמה התרבותי ועל התפתחותה כסופרת. זהו סיפור חייה של זמרת סופרן צ'כית, שבראשית דרכה, כילדה עניה מרודה, מגלה מורה איטלקי לשירה ופיתוח קול את כשרונה הודות לעקשנותה של אמה, עוזרת הבית המנקה את דירתו העלובה בפראג. הספר מתאר את עלייתה ההדרגתית והמפרכת, לאחר הגירה לארצות הברית, עד לשיא הקריירה, כזמרת אופרות ולידר ברמה עולמית, קשריה עם ארטורו טוסקניני (הנזכר בספר בשם בדוי, אך קל לזיהוי) וגוסטב מאהלר, ואהבתה לדוכס צרפתי עשיר ואנין טעם. אין זו ביוגרפיה במלוא מובן המילה, משום שזמרת בשם זה לא הייתה וההנחה היא, שדמותה וסיפור חייה הם צירוף של שתי זמרות ואולי יותר.
נישואיהם של דבנפורט וראסל הסתיימו בשנת 1944.
בשנת 1967 הופיע ספר זיכרונותיה, "Too Strong For Fantasy" המתאר את האנשים, המוזיקה, המקומות והכוחות הפוליטיים שעיצבו את חייה. מעניין בייחוד סיפורה על האירועים, שהובילו למותו הטראגי של הדיפלומט הצ'כי יאן מסריק בשנת 1948 ועל יחסיה הקרובים עם מסריק במשך שנים רבות.
דבנפורט נפטרה במונטריי שבקליפורניה בגיל תשעים ושתיים.
שרזה
שרזה או שראזה (Shareaza) היא תוכנה לשיתוף קבצים באינטרנט הכתובה בשפת C++ ורצה תחת חלונות.