חמשת הספרים הבאים עוסקים בתרבות היהודית הקלאסית: רומן על ראשית המלוכה ("מלכים ג"), רומן על יצירת היהדות בידי חז"ל ("הפרדס של עקיבא"), ורומן על לידתה של תורת החסידות בידי הבעל שם טוב ("אדל").
במקביל לרומנים, שהם עיקר יצירתה, פרסמה גם שלושה ספרי עיון:
ברנדס מציגה בכל ספריה פרשנויות שונות מהמקובל, בדרך כלל מנקודת מבטן של קבוצות שהפסידו את ההיסטוריה, ותוך העצמת השפעתן של נשים.
ספריה.
ספרי עיון.
שבע אימהות (2010, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר). סיפוריהן של שבע נשים תנ"כיות מרדניות, שבזכותן עם ישראל קיים: בת לוט, תמר, מרים הנביאה, בת פרעה, רות, מיכל ואסתר. ברנדס מעניקה לכל דמות קריאה מדרשית אלטרנטיבית, מנתחת את עמדת כותבי התנ"ך לגביה, ומרחיבה את נקודת המבט גם למקורות יהודיים וכלליים מתקופות אחרות.
היהדות שלא הכרנו (2014, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר). אוסף מאמרים בסוגיות עכשוויות המציג גישות ליברליות של חכמי ישראל או פרשנויות ליברליות של ברנדס עצמה בנושאים אקטואליים כגון משפחות חד-מיניות, הפלות, המתת חסד, צריכת קנאביס, ציות לחוק ועקיפת סמכות.
כשאלהים היה צעיר (2021, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר).
טופר גרייס
כריסטופר ג'ון "טופר" גרייס (באנגלית: Christopher John "Topher" Grace; נולד ב-12 ביולי 1978) הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי. מוכר בעיקר בשל גילום דמותו של אריק פורמן בסיטקום המצליח "מופע שנות ה-70", ובתור אדי ברוק (ונום) בסרט "ספיידרמן 3".
ביוגרפיה.
גרייס נולד בעיר ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבתו מצד אביו הייתה יהודייה. יש לו אחות בשם ג'ני. הוא גדל בדריאן, קונטיקט, שם הכיר את השחקנית קייט בוסוורת'. בתיכון החליט לקצר את שמו ל"טופר", מכיוון שלא אהב שקיצרו את שמו הפרטי כריסטופר, ל"כריס". כשלמד באקדמיית ברוסטר בניו המפשייר, הבחין בו המפיק של "מופע שנות ה-70", כששיחק את התפקיד הראשי בהצגה "A Funny Thing Happened on the Way to the Forum".
למד באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך עזב בשנה הראשונה כדי להתמקד בעבודה בטלוויזיה, ולפתח קריירה קולנועית.
קריירה.
גרייס לוהק לסדרה "מופע שנות ה-70" בתור אריק פורמן בשנת 1998 ושיחק בה עד 2005. הוא עזב את הסדרה כדי לעבוד בקולנוע. על אף זאת, בפרק האחרון של הסדרה ב-2006 הוא ביצע הופעת אורח.
גרייס שיחק בסרטים "טראפיק" (2000), "אושן 11" (2001), "אושן 12" (סרט ההמשך לאושן 11) (2004). ב-2003 הופיע בסרט "חיוך של מונה ליזה" והתארח בפרק בסדרה "המלך היל".
ב-2004 שיחק גרייס בתפקיד ראשי בסרטים "לזכות בדייט עם טד המילטון" "בחברה טובה", ו"נ.ב. אוהב אותך". ב-2007 הופיע גרייס בסרט "ספיידרמן 3" כאדוארד "אדי" ברוק ג'וניור, צלם עיתונות יריב של פיטר פארקר שהופך לנבל ונום.
בנוסף, שיחק בסרטים "The Crusaders", "Coxblocker" ו"Kids in America" שיצאו למסכים בהמשך אותה שנה.
ב-2010 כיכב בסרט המדע בדיוני "הטורפים", סרט נוסף מסדרת סרטי "הטורף".
ב-2011 כיכב בסרט הקומדיה הרומנטית "קחי אותי הלילה", לצד טרסה פאלמר.
בשנת 2014, שיחק בסרטים "הקריאה", "בין כוכבים", ו"לא מתרגש" בו מככב כריס אוונס.
ב-2015 שיחק בסרט "אמריקן אולטרה" בו מככב ג'סי אייזנברג. בנוסף, שיחק בסרט "אמת".
ב-2016 כיכב בסרט המוזיקלי "Opening Night" (נקרא קודם "One Shot").
ב-2019 שיחק בתפקיד מרכזי בפרק השני (סמית'רינס) בעונה החמישית של הסדרה "מראה שחורה". בנוסף ב-2019, שיחק בתפקיד מרכזי בפרק החמש-עשרה בסדרת המדע בדיוני האנתולוגית "אהבה, מוות ורובוטים" מבית נטפליקס, לצד מרי אליזבת וינסטד.
חיים אישיים.
בעבר יצא עם איוונקה טראמפ, בתו של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ. בעת צילומיו לסרט "קחי אותי הלילה", הוא הכיר את השחקנית האוסטרלית שכיכבה לצדו טרסה פאלמר, והשניים ניהלו מערכת יחסים ממושכת ונפרדו.
בינואר 2015 התארס עם השחקנית האמריקאית אשלי הינשו, לאחר כשנה של זוגיות. במאי 2016 הם נישאו, וב-2017 נולדה בתם.
חברת קוקה קולה
אטלון
אטאלון
ונילה
קיפוד (פירושונים)
אתניקוס אקאנאס
גליליאו (כתב עת)
גליליאו - כתב עת למדע ולמחשבה, או בקיצור גַּלִילֵיאוֹ, היה כתב עת ישראלי שעסק במדע פופולרי. הוא הוקדש לכל תחומי המדע - ממתמטיקה, פיזיקה וכימיה ועד ביולוגיה, וכן לתחומי דעת ומחשבה רלוונטיים כפילוסופיה ופסיכולוגיה. המגזין שילב בין מדע תאורטי לבין תחומים יישומיים, כגון טכנולוגיה, מחשבים, רפואה, חקלאות ואיכות הסביבה.
כתב העת הופיע אחת לחודש. בכל גיליון הופיעו כמה מאמרים וכן מדור חדשות מדע, ומדורים קבועים של כותבים, במגוון נושאים. מרבית המאמרים נכתבו במיוחד ל"גליליאו", על ידי אנשי מדע וכתבי מדע ישראלים, ומיעוטם מתורגם ממקורות שמחוץ לישראל.
היסטוריה.
קדם ל"גליליאו", מבחינתו של הקורא העברי, כתב העת "מדע", שיצא לאור במשך כ-35 שנים על ידי "מוסד ויצמן לפרסומים במדעי הטבע ובטכנולוגיה" ונסגר בשנת 1991. "גליליאו" יצא לאור לראשונה בספטמבר 1993, ביוזמתו של סטפן סביצקי, תוך שהוא מושפע מהפורמט של "מדע". בשנותיו הראשונות הופיע כדו-ירחון, תחת הכותרת: "גליליאו - המגזין הישראלי למדע ולאקולוגיה". עורכת כתב העת במרבית הגיליונות שהופיעו בעשר השנים הראשונות, הייתה מרית סלוין. החל מגיליון 18, שם כתב העת השתנה ל"גליליאו – כתב עת למדע ומחשבה".
הגיליון ה-49 של גליליאו הופיע בינואר 2002. אחריו נפסקה באופן זמני הופעתו של כתב העת, עקב קשיים כספיים. כאקורד הסיום, יצא לאור בהוצאת כתר הספר "ואף על פי כן - ספר גליליאו" בעריכת סטפן סביצקי, ובו אוסף מאמרים מ-40 הגיליונות הראשונים.
במהלך שנת 2002 נמכר "גליליאו" לחברת SBC - מו"ל של כתבי עת במגוון תחומים. הגיליון הראשון לאחר החלפת הבעלים, שמספרו 51, הופיע בספטמבר 2002, ומאז גיליון 54 החל "גליליאו" להופיע במתכונת של ירחון. גיליון המאה של הירחון, שהופיע בדצמבר 2006, היה גיליון חגיגי ובו הובא מקבץ של מאה תגליות והישגים מדעיים בתחומים שונים. באפריל 2009 עבר "גליליאו" לבעלותה של חברת "מוטו תקשורת". אחרי שחברת מוטו תקשורת פשטה רגל, הירחון, יחד עם ירחונים אחרים, נקנה על ידי חברת טיים אאוט תל אביב ויצא במו"ל החדש החל מחודש נובמבר 2013. החל מהגיליון הראשון מבעלות "טיים אאוט" (גיליון 182), הירחון שינה את מראו החיצוני בפעם הראשונה מאז נוסד בספטמבר 93'. .
בחודש יוני 2016 ראה אור הגיליון האחרון של כתב עת זה.
שן טוחנת
שיניים טוחנות הן האחוריות מבין שיני היונקים, ומשמשות לטחינת המזון טרם בליעתו.
לבני אדם בוגרים שתים עשרה שיניים טוחנות בפיהם, המסודרות בארבע קבוצות של שלוש שיניים הממוקמות באחורי המשנן הקבוע, אחורית למלתעות (שתי שלשות בשני צידי הלסת העליונה ושתי שלשות בשני צידי הלסת התחתונה).
השן הטוחנת השלישית (האחורית מהשלוש) מכונה גם "שן בינה" והיא השן הבוקעת מאוחר מכל השיניים, החל מגיל 17 שנים.
אקרמן (פירושונים)
שם משפחה גרמני, אנגלי ויהודי שמשמעותו במקור הגרמני "איש השדה", חרש או איש פלחה.
לשמות האנגלים-סקסים מייחסים גם משמעות עתיקה של "איש כמו עץ האלון" או "איתן". השם acker קשור למילה oaken, oak (אלון, עשוי מאלון)
שדרות הרצל (ירושלים)
שדרות הרצל הוא רחוב ראשי במערב ירושלים, הנמתח בין הכניסה המערבית לעיר והר הרצל. הרחוב נקרא על שם בנימין זאב הרצל מ־17 בנובמבר 1949. הרחוב עובר בשכונות קריית משה, בית הכרם, יפה נוף ובית וגן. הכניסה הראשית אל הר הרצל נמצאת במספר 1 ביחד עם כניסות נוספות לפניו.
רקע היסטורי.
כשלושה שבועות לאחר הכרזת העצמאות, החליטה עיריית ירושלים להחליף את שמו של רחוב יפו ולקרוא לו "רחוב הרצל". תושבי ירושלים סירבו לקבל את השינוי ושם הרחוב הוחזר לקדמותו. בשנת 1949 הועלו עצמות הרצל לישראל והובאו לקבורה בפסגה בדרום-מערבה של ירושלים, שעד אותו זמן הייתה חשופה וידועה בשם "גֶ'בֶּל אֶ-שּׂרְפֶה". בנובמבר 1951 החליטה ועדת השמות הממשלתית לקרוא לבית העלמין החדש הר הרצל ולרחוב המוביל אליו קראו שדרות הרצל.
תוואי הרחוב וציוני דרך.
צומת הכניסה לירושלים.
רחוב שדרות הרצל מתחיל בצומת הסמוך לכניסה המערבית, בסמוך לשכונת קריית משה, בכניסה הראשית לירושלים. צומת זה מנקז את התנועה אל תוך העיר כאשר ציר שדרות הרצל מוביל את התנועה הזורמת לשכונות בדרום מערב העיר. מתחת לצומת עוברת מנהרה של שדרות בגין ומעליו עובר גשר המיתרים עליו עובר הקו האדום של הרכבת הקלה. הרחוב ממשיך בשכונת בית הכרם, ועולה לשכונת בית וגן.
גשר המיתרים.
גשר המיתרים הוא גשר תלוי, בתכנונו של האדריכל הספרדי סנטיאגו קלטרווה. הגשר נבנה בכניסה לירושלים כחלק מפרויקט הרכבת הקלה שהחל לפעול בעיר החל משנת 2010 והוא מקשר בין שדרות הרצל ורחוב יפו. הגשר נחנך ב-25 ביוני 2008.
הרכבת הקלה - הקו האדום.
הקו האדום הוא הקו הראשון שיצא לפועל מבין שמונת קווי מערך הרכבת הקלה בירושלים, ומסיע המונים מפסגת זאב בצפון ועד הר הרצל בדרום.
אורכו של הקו האדום הוא 13.8 קילומטר והוא מתחיל בפסגת זאב, עובר ברחוב יקותיאל אדם, ממשיך בדרך שועפאט ובשדרות חיים בר-לב, רחוב הצנחנים, דרך כיכר צה"ל, לכל אורך רחוב יפו החותך את מרכז העיר, עובר דרך התחנה המרכזית של ירושלים וממשיך בתוואי של שדרות הרצל עד הר הרצל תחנתו הסופית.
בשלב שני יוארך הקו עד נווה יעקב בצפון ובית חולים הדסה עין כרם בדרום.
קריית משה.