טיסה 648 של איג'יפטאייר הייתה טיסת נוסעים מסחרית, שנחטפה על ידי מחבלים מארגון אבו נידאל ב-23 בנובמבר 1985 בדרכה מיוון למצרים ואולצה לנחות באי מלטה. פעולת קומנדו מצרית להשתלטות על המטוס במלטה ב-25 בנובמבר הסתיימה במרחץ דמים, כאשר עשרות מנוסעי המטוס נהרגו במהלכה. בסך הכל נספו 58 מתוך 95 נוסעי המטוס ואנשי צוותו, לרבות נוסעת ישראלית אחת והשחקנית והרקדנית המקסיקנית, לופיטה פאלס . שני חוטפים נהרגו ואחד נלכד ונדון למאסר.
החטיפה.
טיסה 648, במטוס מדגם בואינג 737 של איג'יפטאייר, המריאה מנמל התעופה של אתונה ב-23 בנובמבר 1985 בשעה 20:00 בדרכה לנמל התעופה הבינלאומי של קהיר. על סיפונה נמצאו 92 נוסעים וששה אנשי צוות. בין יושבי המטוס היו אזרחי מצרים, יוון, ארצות הברית, הפיליפינים, אוסטרליה, מקסיקו, בלגיה ושתי נשים ישראליות.
שלושה מהנוסעים היו מחבלים בהנהגתו של עומאר ראזק. הם השתלטו על הטיסה עשר דקות לאחר ההמראה והחלו לבדוק את דרכוני הנוסעים ואת נתינותם. באותה עת פתח באש איש ביטחון מצרי שהיה בין הנוסעים. הוא הרג מחבל אחד, אך שני האחרים השיבו אש ופצעו אותו ועוד שתי דיילות. גוף המטוס נוקב ביריות והחלה בו הפחתת לחץ. הטייסים נאלצו להנמיך את גובה הטיסה על מנת לאפשר ליושביו לנשום.
המחבלים רצו להפנות את המטוס ללוב, אך בשל הנזק שנגרם לו ומחסור בדלק שהתפתח בו החליטו לנחות במלטה. שלטונות מלטה סירבו לתת למטוס אישור נחיתה, כפי שעשו במקרים דומים בעבר, אך המחבלים אילצו את הטייסים לנחות ללא אישור בנמל התעופה הבינלאומי של מלטה והם הצליחו בכך גם לאחר שאורות מסלול הנחיתה כובו.
ראש ממשלת מלטה, קארמנו מיפסוד בוניצ'י (Karmenu Mifsud Bonnici), הגיע לנמל התעופה כדי לפקח על המשא ומתן עם החוטפים שנוהל באמצעות מתורגמן. הוא סירב לתדלק את המטוס ולהרחיק ממנו את אנשי הביטחון המקומיים שהקיפו אותו בטרם ישוחררו נוסעיו. החוטפים שיחררו תחילה מספר נוסעים. לאחר מכן איימו החוטפים שיתחילו לירות בנוסעים. הם מימשו את איומיהם, ירו בחמישה נוסעים - שלושה אמריקאים ושתי הנוסעות הישראליות - בפתח המטוס והשליכו אותם אל המסלול. הישראליות תמר ארצי וניצן מנדלסון נפצעו. מנדלסון, בת 23, נפטרה מפצעיה כעבור שבוע. נוסעת אמריקאית אחת מאלו שנורו נהרגה ושניים נפצעו.
ארצות הברית, בריטניה וצרפת הציעו כולן לממשלת מלטה לשגר אליה יחידות השתלטות צבאיות. ארצות הברית הטיסה אנשי רפואה מגרמניה המערבית לבסיסיה באיטליה. לבסוף הודיע שגריר ארצות הברית במלטה שלמצרים יש יחידת השתלטות (יחידה 777, שכונתה א-סאעיקה) אשר אומנה על ידי כוח דלתא האמריקאי וממשלת מלטה אישרה את כניסתה לפעולה.
ההסתערות על המטוס.
היחידה המצרית הגיעה למלטה בפיקודו של מייג'ור גנרל כמאל עטייה בליווי ארבעה קצינים אמריקאים, והוחלט להאריך במשא ומתן ככל האפשר כדי לתקוף את המטוס בבוקר. החיילים המצרים נועדו להתחפש לאנשי צוות המביאים מזון למטוס ואז לחדור לתוכו ולהשתלט עליו.
ללא תיאום עם השלטונות המקומיים תקפה היחידה המצרית את המטוס כשעה וחצי לפני מועד ההתקפה שסוכם. במטוס נמצאו עדיין מרבית נוסעיו ואנשי צוותו ושני חוטפים. המצרים הניחו מטעני נפץ - כנראה בעלי עוצמה רבה מהדרוש - על דלתות תא הנוסעים ודלתות תא המטען. הפעולה השתבשה: החוטפים הבחינו בניסיון ההשתלטות והחלו לירות על הנוסעים ולזרוק עליהם רימוני-יד. אש פרצה בתא הנוסעים - לא ברור אם כתוצאה מאש המחבלים או מאש החיילים המצרים או מטעני החבלה שהפעילו. החיילים המצרים הרגו את אחד החוטפים והאחר, עומאר ראזק, נפצע, העמיד פנים שהוא נוסע וזוהה בהמשך כחוטף. לאחר הפעולה התברר כי 58 נוסעים ואנשי צוות נספו (לרבות הנוסעות שנרצחו לפני ההתקפה). חלקם מתו משאיפת עשן מהדליקה שפרצה במטוס ואחדים נפגעו מאש החיילים המצרים.
הפרשן ג'ון מיצי (John Mizzi), שחיבר ספר על החטיפה, טען כי היא הייתה אירוע שמלטה וממשלתה לא היו ערוכים להתמודד עמו מבחינה ביטחונית וכי המשא ומתן עם החוטפים נוהל בצורה פגומה. כן טען כי לחיילים המצרים שפשטו על המטוס ניתנה יד חופשית והם פעלו לחיסול המחבלים ללא תשומת לב לחייהם ולשלומם של בני הערובה במטוס.
לאחר החטיפה.
המחבל עומאר ראזק נשפט במלטה ונדון ל-25 שנות מאסר. לאחר שריצה שמונה שנות מאסר שוחרר מכלאו וגורש מן המדינה. מלטה סירבה להסגירו לארצות הברית משום שלפי חוקיה אסור היה לשפוט אותו פעמיים בשל אירועי החטיפה. הוא הגיע לניגריה ושם נעצר ולאחר שלושה חודשים הוסגר לארצות הברית. הוא נשפט שם וב-1996 נדון למאסר עולם.
שלוה ברטי
מנואל בלגרנו
לוגן
לוגאן
בצלאל לפין
גוני מרדור
גוני מרדור-בירן (27 בספטמבר 1953 – 1 במאי 2016) הייתה שדרנית רדיו, מגישה וסופרת ישראלית. נחשבה כאחת המגישות הבולטות בגלי צה"ל ובקול ישראל.
ביוגרפיה.
גוני מרדור נולדה בשם עגניה מרדור, בתם של לאה ומוניה מרדור, מבכירי "ההגנה" ומי ששימש כמנכ"ל הראשון של רפא"ל.
מרדור הייתה מגישה וקריינית בגלי צה"ל. ב-1991 היא הגישה את התוכנית "ערב טוב ישראל", ב-1992 את התוכנית "707", וב-1995 את התוכנית "יש עם מי לדבר". הגישה גם את "יומן הערב". כן הגישה את התוכנית "הכל דיבורים" ברשת ב'.
בשנת 2006 הצטרפה לרדיו ללא הפסקה, והגישה את "שש בערב עם גוני מרדור" - יומן אקטואליה וחדשות לסיכום אירועי היום וב-2010 את התוכנית "חמש בערב". כמו כן כתבה במגזין את.
מלבד פועלה כשדרנית ומגישה, כתבה מרדור כמה ספרים, ובהם ספרי ילדים הקרויים על שמות בנותיה: "מלאך הקסם של דנה", שעסק בקשיי ההירדמות של ילדים, ו"ענת קיץ חורף", על העצמאות שרכשה בתה הפעוטה בהתלבשויות הבוקר.
בשנת 2002 יצא לאור ספר שירה שלה, "פרקי מסע לשום מקום", על ידי הוצאת הקבוץ המאוחד.
בעלה הראשון של מרדור היה רוני סביר, ששימש כתב בקול ישראל. לבני הזוג נולדו שתי בנות.
לאחר גירושיה, נישאה לעורך הדין שרגא בירן אך התגרשה גם ממנו.
גוני מרדור נפטרה בגיל 62 ממחלה קשה. היא הובאה למנוחות בבית העלמין בכפר שמריהו והותירה אחריה שתי בנות.
מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם
מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם (ميزان) הוא ארגון חוץ-ממשלתי הפועל בעיקר במחנה ג'באליה שברצועת עזה. מטרות הארגון הן קידום והגנה על זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים ובפרט ברצועת עזה, עם דגש על "כלכליות, חברתיות ותרבותיות" (ESCR); קידום זכותם של הפלסטינים להגדרה עצמית במסלולי המשפט הבינלאומי; שיפור הדמוקרטיה בחברה הפלסטינית; קידום שותפות אזרחית והפעלת לחץ כלפי הממשל על מנת לכבד את זכויות האדם. לארגון מעמד של יועץ מיוחד בארגון האומות המאוחדות.
פעילות המרכז.
שם הארגון נגזר מהמילה "מיזאן" בערבית, שמשמעותה הוא איזון או צדק.
על פי אתר האינטרנט של הארגון, אל-מיזאן "שואף לחברה פלסטינית חופשית וריבונית שבה כל הנשים, הגברים והילדים נהנים באופן שווה מצדק חברתי, זכויות אדם, שלטון החוק וממשל תקין".
המרכז מתעד בעיקר הפרת זכויות אדם הנעשות, לטענתו, על ידי צבא הגנה לישראל. בין השאר תיעד המרכז מקרים בהם נטען שהותקפו אזורים אזרחיים במהלך מבצעים צבאיים, ומקרים של מאסר ללא משפט, רציחות פוליטיות, אלימות ועינויים.
המרכז מספק סיוע משפטי ושירותי הסברה וחינוך שמטרתם העלאת המודעות בקהילה המקומית לנושאי זכויות האדם, דמוקרטיה וסיוע הומניטרי. הוא חבר ברשת של ארגונים חוץ-ממשלתיים שונים, בהם הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים.
בשנת 2009 המרכז, יחד עם אל-חאק ועדאלה, ניסו לגרום להוצאת צו מעצר בבריטניה נגד שר הביטחון הישראלי, אהוד ברק בגין פשעי מלחמה שהתרחשו לכאורה במהלך מבצע עופרת יצוקה.
מימון.
התורמים העיקריים למרכז אל-מיזאן הם:
במספר פרויקטים של הארגון נתרמו כספים על ידי קרן מרץ גילמור, הקונסוליה הצרפתית וקרן פורד.
פרוג-7
יאן שלאודראף
יאן שלאודראף (בגרמנית: Jan Schlaudraff, נולד ב-18 ביולי 1983 בואלדברול שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות החלוץ והקשר ההתקפי. לשלאודראף שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים.
שלאודראף שיחק במועדון הנוער של האסיה בינגן, ובשנת 2001 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון והפגין יכולת גבוהה, והבקיע שערים במספרים גבוהים. בשנת 2002 נרכש על ידי בורוסיה מנשנגלדבך, שם שיחק שלוש עונות. בתקופה זו ערך עשר הופעות בלבד בקבוצה הבכירה, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, בה הבקיע 25 שערים ב-61 הופעות. בפגרת החורף של עונת 2004/05 חתם שלאודראף באלמניה אאכן מהבונדסליגה השנייה, ומונה לקפטן הקבוצה. בעונת 2005/06 הבקיע שלאודראף 11 שערים לטובת אלמניה אאכן, וסייע למועדון להעפיל אל הבונדסליגה, לאחר ארבעה עשורים שהמועדון נעדר ממנה. בעונת 2006/07 הבקיע שלאודראף שמונה שערים לאלמניה אאכן, אך לא הצליח למנוע את נשירת המועדון בחזרה לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת.
יכולתו הגבוהה של שלאודראף במדי אלמניה אאכן עוררה עניין במועדונים הגדולים, ובקיץ 2007 נרכש על ידי באיירן מינכן תמורת 1.2 מיליון אירו. שלאודראף נאלץ להתחרות על מקום בהרכב עם חלוצים כלוקה טוני, מירוסלב קלוזה ולוקאס פודולסקי, ומאמנו, אוטמאר היצפלד, מיעט להשתמש בו. שלאודראף בעיקר נכנס כמחליף, וערך סך הכל שמונה הופעות בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, וערך עוד מספר הופעות בקבוצת המילואים. למרות האכזבה האישית של שלאודראף בעונה זו בבאיירן מינכן, הוא זכה עם הקבוצה בשלושה תארים: אליפות הבונדסליגה, הגביע הגרמני וגביע הליגה הגרמנית.