זלצמן נולד וגדל בגבעתיים, כבן בכור מתוך שלושה ילדים, לאב הנדסאי אלקטרוניקה ואם מנהלת חשבונות. בוגר תיכון שמעון בן-צבי בגבעתיים במגמה ביולוגית-ריאלית. החל את שירותו בצה"ל בקורס טיס ולאחר מכן שירת כנגד הדרכה ומכין בהכנת מדריכים של החוליה הארצית של חיל הרפואה.
בוגר בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי הדסה בירושלים ומחזיק בתואר בוגר במדעי הרפואה (B.Med. Sc) ודוקטור לרפואה (M.D). במהלך לימודיו נטל פסק זמן של שנה שבה נסע ללמוד פנטומימה בפריז בבית הספר של אלה ג'רוסביץ' (גרושתו של מרסל מרסו). הוא הופיע למחייתו בהופעות רחוב במרכז פומפידו.
בתום לימודי הרפואה התמחה בפסיכיאטריה כללית במרכז לבריאות הנפש גהה אצל פרופסור חנן מוניץ, ולאחריה השלים התמחות-על בפסיכיאטריה של הילד והמתבגר במרכז הרפואי גהה אצל פרופסור שמואל טיאנו ופרופסור אלן אפטר ובמרכז לחקר הילד באוניברסיטת ייל בקונטיקט, ארצות הברית, אצל פרופסור דונלד כהן המנוח, מחלוצי המחקר בתחום הפסיכיאטריה של הילד בארצות הברית. במקביל, סיים לימודים תלת-שנתיים בתוכנית לפסיכותרפיה באוניברסיטת ת"א.
בשנת 2000 החל לעבוד כסגן מנהל מחלקת נוער סגורה וכעבור שלוש שנים יצא לפוסט-דוקטורט של שנתיים במחלקה למדעי המוח באוניברסיטת קולומביה בניו יורק בתחום הגנטיקה של התנהגות אובדנית ודיכאון בצעירים, בהנחיית פרופסור ג'ון מאן, הנחשב לחוקר המוביל בעולם בתחום הנוירוביולוגיה של התנהגות אובדנית.
בשנת 2005, עם חזרתו לארץ, מונה למנהל חטיבת ילדים ונוער, מנהל מחלקת יום לנוער ומאוחר יותר סגן מנהל בית החולים במרכז לבריאות הנפש גהה. בשנת 2011 סיים תואר שני במנהל מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בהצטיינות יתרה.
את שירות המילואים שלו ביצע זלצמן כמפקד פלוגת רפואה קדמית (פלר"ק) ומפקד המרכז לתגובות קרב (מלת"ק) בפיקוד הצפון בדרגת רב-סרן, ובהמשך כיועץ בתחום מניעת אובדנות בצה"ל. הוא חבר בפורום אזרחים מטכ"לי העוסק בייעוץ לצבא במניעת התאבדויות בחיילים.
בתקופה זו נבחר גם ליו"ר האיגוד הישראלי לפסיכיאטריה ביולוגית והוביל שינויים ארגוניים למיסוד והגדלת הארגון, שיפור נוהלי בחירה, יצירת רשימת חברים קבועה, גביית דמי חבר מוסדרת וטיוב אתר האיגוד.
בשנת 2014 מונה למנהל המרכז לבריאות הנפש גהה בעודו ממשיך לנהל במקביל את מחלקת יום לנוער. בתפקידו זה יזם מהלך לשינוי הסטיגמה המלווה את האדם הסובל ממחלה פסיכיאטרית ("פסיכיאטריה בג'ינס"), שכלל פעולות הסברה, שימוש במדיה האלקטרונית והחברתית, הרצאות לקהל הרחב ולמקבלי החלטות וראיונות מצולמים עם מטופלים המוכנים לספר את סיפורם ללא הסתרה.
בשנת 2016 קיבל זלצמן מעמד של פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב והוא חבר בוועדות ההוראה של הפקולטה, של החוג לפסיכיאטריה, של בית הספר ללימודי המשך וכן בוועדת הבריאות האוניברסיטאית.
נוסף על פעילותו זו, ריכז גם את לימודי ההמשך בפסיכיאטריה במשך שש שנים ויזם את פרויקט המנהיגות המחקרית הצעירה במסגרת האיגוד לפסיכיאטריה ביולוגית, במהלכו פוגשים מתמחים שסומנו כעתודה עתידית למחקר פסיכיאטרי מומחים מכל העולם המגיעים להעביר סדנאות בתחומי שיטות מחקר ופיתוח קריירה מחקרית. חלק מבוגרי התוכנית שובצו בתפקידי מפתח בפסיכיאטריה הישראלית.
זלצמן נשוי לאיילת ואב לשניים. הוא מתגורר ברמת השרון.
מחקריו.
מחקריו של זלצמן מתמקדים בהבנת הנוירוביולוגיה של הפרעות במצב הרוח והתנהגות אובדנית במתבגרים ומבוגרים צעירים. הוא עוסק הן במחקר קליני והן בתחומי מחקר בסיסיים כמו גנטיקה, פרמקולוגיה וקוגניציה. כל מאמריו המקוריים פורסמו בכתבי עת בינלאומיים מוכרים בפסיכיאטריה, פרמקולוגיה ופדיאטריה וצוטטו מעל 300 פעמים במחקרים אחרים.
בשנים האחרונות מתמקד זלצמן בפיתוח של בדיקת היפותזות הקשורות לקשר בין אירועי חיים וגנטיקה בדיכאון. בשנת 2006 שיחזר את ממצאיו של אבשלום כספי על מדגם של מטופלים הסובלים מדיכאון והראה אינטראקציה בין האלאל הקצר ואירועי חיים שליליים ביצירת דיכאון, תוך שימוש לראשונה באלאל שלישי ומדידה סובייקטיבית של אירועי החיים. בהמשך הציע גישה חדשה להבנת מנגנונים בבסיס המוח הדיכאוני והאובדני בצעירים ואחת מעבודותיו המוכרות הדגימה את האינטראקציה של גנים, סביבה ותזמון ביצירת דיכאון. על פי מודל זה השילוב של אירוע חיים שלילי ותזמון של האירוע בחלון זמן התפתחותי מסוים בגיל מוקדם יחד עם פגיעות גנטית, מסבירים היווצרות דיכאון בהמשך במבוגר הצעיר. מודל זה זכה להדים רבים בתחום הפסיכיאטריה הביולוגית ואף צוטט בטקטסבוק המוביל בפסיכיאטריה.
בשנת 2016 הוביל זלצמן קבוצת מומחים מ-13 מדינות באירופה, במימון שנתקבל מהכנס האירופאי לנוירופסיכופרמקולוגיה (ECNP) וגופים נוספים, למחקר שביצע סקירה סיסטמטית של כל השיטות שנחקרו במניעת אובדנות בעשור האחרון. מחקר זה הוליד מאמר שהתקבל לפרסום בכתב העת Lancet Psychiatry ותרם תרומה משמעותית לגיבוש המדיניות למניעת אובדנות ברמה הלאומית במדינות אירופה.
פרסומים.
זלצמן פרסם למעלה מ-280 מאמרים מקצועיים, מהם יותר מ-170 מאמרים מקוריים, וערך שני ספרים בינלאומיים בתחום הגנטיקה של דיכאון ואובדנות בקרב צעירים. בנוסף, ערך עשרות פרקים בספרים מקצועיים בתחומו.
פעילות בינלאומית.
גיל זלצמן נחשב לחוקר מוכר מאוד באירופה ובארצות הברית בתחום הדיכאון והאובדנות בקרב בני נוער. הוא כיהן בעבר כחבר בורד (executive committee) באיגוד האירופאי לפסיכיאטריה (EPA) ונשיא הסקציה לפסיכיאטריה של הילד בארגון.
בנוסף, נבחר (פעמיים ברצף) כחבר בורד (executive committee) בהנהלת הקולג' האירופאי לנוירו-פסיכופרמקולוגיה (ECNP) ומשמש גם כיושב ראש ועדת החינוך של הארגון.
בשנת 2003 התקבל כחבר מן המניין באיגוד האמריקאי לפסיכיאטריה של הילד (American academy of child and Adolescent Psychiatry) ובשנת 2005 כחבר מן המניין באיגוד האמריקאי לפסיכיאטריה ביולוגית (Society of Biological Psychiatry).
בשנת 2013 נבחר, יחד עם פרופסור אלן אפטר, ליושב ראש הכנס האירופאי למניעת התאבדויות שנערך בתל אביב בהשתתפות כ-1,000 מוזמנים והיה לכנס הגדול בכל הזמנים בנושא אובדנות.
בשנת 2017 שימש כיושב ראש של הכנס העולמי של האיגוד הבינלאומי למחקר אובדנות (IASR) בלאס וגאס.
פסיכיאטריה משפטית.
החל משנת 1999 מופיע גיל זלצמן בבתי משפט כעד מומחה לצורך מתן חוות דעת בפסיכיאטריה משפטית מטעם בית המשפט ומטעם הסניגוריה הציבורית או סניגורים אחרים. זלצמן מסר חוות דעת במספר תיקי רצח מתוקשרים ומורכבים. מוכרת במיוחד חוות דעתו בתיק יריב ברוכים נגד מדינת ישראל, בו קבע כי הנאשם פעל מתוך אי שפיות, חוות דעת שנדחתה על ידי בית המשפט המחוזי. בערעור שהוגש מאוחר יותר לבית המשפט העליון התקבלה חוות דעתו כלשונה, ואף נקבעה הלכה כי אין חובה שאדם הסובל ממחלה פסיכיאטרית יהיה בעל אי יכולת מלאה להימנע מעשיית המעשה כדי להיות פטור מאחריות פלילית. השופט תיאודור אור כתב בפסק הדין לגבי חוות דעתו: "בל נשכח, שהראיות אשר נאספו על ידו שימשו גם את כל המומחים האחרים ואין היום חולק על מהימנותן ומשקלן. לפיכך, לא הייתי רואה את חוות דעתו ועדותו באותה חשדנות כפי שבית המשפט המחוזי התייחס אליה". מקרה ייחודי זה נלמד היום בבתי הספר למשפטים.
זלצמן מרבה להרצות בהשתלמויות שופטים בכל הדרגים ומלמד את נושא אחריותו הפלילית של הלקוי בנפשו.
קפיברה מצויה
פולמון מלאודיקיאה
מרקוס אנטוניוס פולמון (ביוונית: Μάρκος Ἀντώνιος Πολέμων), הידוע כפולמון מלאודיקיאה (Πολέμων ὁ Λαοδικεύς) או פולמון מסמירנה, היה סופיסט שחי במחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה.
חייו.
פולמון היה יווני מאסיה הקטנה, ממשפחה מהמעמד הרומי הקונסולארי . הוא נולד בלאודיקיאה על הליקוס בפריגיה (כיום בטורקיה), אולם שהה במשך רוב חייו בסמירנה (כיום איזמיר, טורקיה). כבר מבחרותו קיבל תוארי כבוד מאזרחי סמירנה על שירותיו לעיר.
פולמון היה רב אומן ברטוריקה, חבר בולט בתנועת הסופיסטים השנייה .
הוא פרח בתקופת שלטונם של הקיסרים הרומיים טראיאנוס, אדריאנוס ואנטונינוס פיוס, וזכה לתמיכתם של שני הראשונים. בשנת 135 לספירה, נשא פולמון בהוראת אדריאנוס את נאום ההקדשה למקדש זאוס האולימפי באתונה.
פולמון עמד בראש אחד מבתי הספר לרטוריקה הראשונים במעלה של התרבות ההלניסטית בסמירנה. סגנון הנאום שלו היה מכביד בנוכחותו ולא מהנה או מרצה. אך עם זאת, אופיו היה גאה ומאופק.
בשנותיו המאוחרות, סבל פולמון מדלקת מפרקים. בגיל 56 כבר לא יכול היה לעמוד בכאבים ונעל עצמו בקבר משפחתו בלאודיקיאה. כאשר חבריו ומשפחתו התחננו לפניו שלא להתאבד בדרך זו, אמר להם: "הביאו לי גוף אחר ואצא". הוא מת שם, ככל הנראה מרעב. שנת מותו אינה ידועה, אולם הוא ככל הנראה מת זמן מה אחרי שנת 143 לספירה, אז שמע אותו לוקיוס ורוס.
חיבוריו.
החיבורים היחידים של פולמון שנשארו בשלמותם הם נאומי הלוויה שלו לכבוד גנרלים האתונאים קאלימאכוס וקינאיגירוס , שנהרגו בקרב מרתון בשנת 490 לפנה"ס. נאומים אלה נקראים "לוגוי אפיטפיאוי" (logoi epitaphioi, כתובות הנצחה).
חיבוריו הרטוריים עסקו בנושאים בהיסטוריה של אתונה. מאמר על פיזיונומיה נשמר בתרגום ערבי מהמאה ה-14. הוא היה בסיס לעבודה של אדמאנטיוס באותו נושא.
קורמאנבק באקייב
קורמאנבק סלייביץ' באקייב (בקירגיזית: Курманбек Сали уулу Бакиев, נולד ב-1 באוגוסט 1949) הוא פוליטיקאי קירגיזי אשר שימש כנשיא קירגיזסטן השני בשנים 2005–2010. ההפיכה העממית שאירעה בשנת 2010 הובילה את באקייב לעזוב את תפקידו ולברוח מהמדינה.
ביוגרפיה.