על פי מספר מקורות, הוא המשיך בעבודתו כשומר פונדק וכבעל בית, ככל הנראה בפאב אדמירל נלסון, בשנים האחרונות לחייו, עד למותו.
למרות שהיה אינטליגנטי וכריזמטי, חייו היו כאוטיים. הוא מת ב-3 בספטמבר 1836 בגיל 72, כשהוא מותיר את משפחו בעוני. הוא נקבר בתחילה בבית הקברות היהודי הספרדי נואבו, כיום חלק מהקמפוס של אוניברסיטת קווין מרי בלונדון, ולאחר מכן נקבר מחדש בבית הקברות היהודי ברנטווד באסקס, אנגליה.
היכלי התהילה.
ב-1981 הונצח מנדוזה ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שזכו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן. ב-1990 נבחר כחבר בהיכל התהילה הבינלאומי של האיגרוף.
סמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים
סמל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים הוענק לאיים בשנת 1985 עם ההכרזה על מעמדם כטריטוריה בריטית שמעבר לים. בין השנים 1962-1985 היו האיים שטח חסות של איי פוקלנד, והשתמשו בסמל איי פוקלנד. לפני שנת 1962 היו האיים חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה והשתמשו בסמל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.
הסמל הוא שלט אצולה המורכב ממגן שעליו אריה מוזהב זקוף המחזיק בידו לפיד - האריה מייצג את בריטניה והלפיד את גילוי האיים. הרקע של הסמל - מעוינים בכחול ולבן לקוח ממגן האבירים של ג'יימס קוק, מגלה האיים.
התומכים הם כלב ים ופינגווין - בעלי החיים הילידיים באיים. כלב הים עומד על האי, בעוד שהפינגווין עומד על הקרח.
בראש המגן מצוי אייל הצפון, המסמל את עדרי האיילים שהובאו לאיי ג'ורג'יה הדרומית על ידי ציידי לווייתנים נורווגים בתחילת המאה ה-20.
מתחת המגן מופיע מוטו האיים, בלטינית: LEO TERRAM PROPRIAM PROTEGAT - "יגן האריה על אדמתו".
בסמל נעשה שימוש בדגל איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים וכן בדגל נציב האיים.
זרע-אקס 4000
ורוניקה מחליטה למות
ורוניקה מחליטה למות (מפורטוגזית: Verônica Decide Morrer; תורגם לעברית על ידי יורם מלצר) הוא רומן מאת פאולו קואלו.
הרומן מגולל את סיפורה של ורוניקה בת ה-24, אשר על אף חייה חסרי-הדאגות והשגרתיים לכאורה, מחליטה להתאבד, מכיוון שהגיעה למסקנה שחייה יהפכו לשגרה מעיקה ואינה רוצה לחיות חיים שכאלו.
בהקשר זה נבחנים נושאים כמו שיגעון, חיפוש עצמי ותחושות הבדידות והניכור שחווה הגיבורה. הספר מבוסס במידה חלקית על חוויותיו של קואלו עצמו במספר מוסדות לחולי נפש.
המסר העיקרי של הסיפור הוא כי שפיות היא מושג יחסי. החברה היא שמגדירה מושגים של "מטורף" לעומת "שפוי"; אין נורמליות אובייקטיבית.
הספר עובד להצגות תיאטרון מספר פעמים ובשנת 2009 עובד לסרט קולנוע בעל אותו השם.
עלילה.
למראית עין יש לוורוניקה חיים מושלמים. היא חיה בליובליאנה שבסלובניה. לאחר שהיא קוראת מאמר הנוגע לסלובניה, מתכננת ורוניקה להתאבד בעזרת מנת יתר של כדורי שינה. תוכניתה נכשלת והיא מתעוררת ב"וילט", בית חולים לחולי נפש, שם היא שומעת כי נותר לה שבוע לחיות.
נוכחותה של ורוניקה בבית החולים משפיעה על כל השוהים בו, במיוחד על זדקה החולָה בדיכאון, על מרי (הסובלת מהתקפי חרדה) ועל אדוארד הסכיזופרן, בו היא מתאהבת.
במהלך שהותה של ורוניקה ב"וילט", היא מבינה שאין לה מה להפסיד, ולכן ביכולתה לעשות או להגיד כל דבר, מבלי לדאוג לגבי מה שאחרים יגידו. מי ימתח ביקורת על מעשיה? הלא היא משוגעת. כתוצאה מהתובנה החדשה והמשחררת הזו, ורוניקה חוֹוה את כל התחושות שמעולם לא הרשתה לעצמה לחוות, כמו אהבה, שנאה ועוררות מינית.
דמות נוספת שלה תפקיד בעלילה היא דמותו של ד"ר איגור – אחד מהרופאים הבכירים ב"וילט". איגור פיתח תאוריה הנוגעת לרעל מנטלי, המכונה "ויטריול". הקורא מתוודע בסוף הסיפור אל הפואנטה, שהיא תפיסתו של ד"ר איגור: הוא מאמין כי חולה הסבור שנותר לו זמן קצוב על פני האדמה, ימצא בתוכו רצון לחיות והערכה כלפי החיים, ולא ינסה להתאבד פעם נוספת.
נבחרת רואנדה בכדורגל
נבחרת רואנדה בכדורגל, הידועה בכינוייה "הצרעות", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת רואנדה.
נבחרת רואנדה אינה נבחרת אפריקאית חזקה יחסית לשאר יריבותיה ביבשת ולא העפילה לאף גביע עולם בכדורגל והעפילה רק לגביע אפריקה לאומות אחת, הראשונה בהיסטוריה של הנבחרת, בשנת 2004.
פירצת Buffer Overflow
ישו הגואל
Buffer overflow
חצי האי קולה
חצי האי קולה (ברוסית: Кольский полуостров) הוא חצי אי בצפון רוסיה, במחוז מורמנסק. חצי האי גובל בים ברנץ מצפון, ובים הלבן ממזרח ומדרום. שטחו 100,000 קמ"ר, ומשתרעים בו שני רכסי הרים: הרי חיביני והרי לובוזרו (Ловозёрские тундры), המגיעים לגובה של 1,200 ו-1,120 מטר, בהתאמה.
חצי האי קולה עשיר מאוד במחצבים כברזל, אלומיניום, נציץ, טיטניום ואבנים יקרות. בקרבת הגבול הנורווגי קדחה רוסיה את הקידוח העמוק ביותר לקרום כדור הארץ למטרות מחקר: עומקו 12,262 מטר.
בחצי האי מצויה עיר הנמל החשובה מורמנסק, שהיא בסיס של הצי הצפוני הרוסי. מפרץ קולה מוביל ממנה צפונה אל הים הפתוח.
דורותיאה לאנג
דורותיאה לאנג (באנגלית: Dorothea Lange; 26 במאי 1895 – 11 באוקטובר 1965) הייתה צלמת תיעודית אמריקאית רבת השפעה. לאנג ידועה בעבודתה בזמן השפל הגדול עבור מנהלת החקלאות האמריקאית ("Farm Security Administration" - FSA), גוף ממשלתי בארצות הברית שפעל לסיוע לאזורים הכפריים מוכי השפל. התמונות שצילמה עבור גוף זה הביאו מבט הומני על הטרגדיה האנושית של השפל הגדול, והשפיעו באופן ממשי על התפתחות הצילום התיעודי.
ראשית חייה.
דורותיאה מרגרטה נוסהורן נולדה בהובוקן במדינת ניו ג'רזי למשפחה ממוצא גרמני, אביה היה עורך דין ואמה זמרת סופרן. לאנג הייתה הבכורה משני ילדי המשפחה. שני אירועים משמעותיים התרחשו בילדותה: היא חלתה בפוליו, ואביה עזב את הבית.
ב-1902 היא חלתה במחלת הפוליו שהותירה בה צליעה קלה. על צליעתה היא אמרה: .
אביה עזב את הבית שהייתה בגיל 12 המשפחה עברה לגור עם סבתה ובעקבות המעבר, היא החלה לשתמש בשם הנעורים של אימה, לאנג, והשמיטה את שם משפחתו של אביה, נוסהורן. אף על פי שגדלה בהובוקן, היא למדה בבית ספר יסודי בלואר איסט סייד במנהטן, ונסעה לשם בכל בוקר עם אימה שעבדה כספרנית באחד הסניפים של ספריית העיר ניו יורק. בבית הספר היא הייתה מהתלמידות היחידות שלא היו יהודיות. לאנג המשיכה ללמוד בניו יורק גם בתיכון. היא נעדרה לעיתים קרובות מבית הספר ובקושי סיימה את הלימודים. בתיכון היא התחברה עם פלורנס אהלסטרום שהפכה לחברה לחיים והשתיים נסעו יחד בעולם. עם סיום לימודיה לאנג הכריזה כי בכוונתה להיות צלמת על אף שעד אז לא צלמה תמונה בחייה. אמה, שרצתה שיהיה לה מקצוע שלחה אותה לבית ספר להכשרת מורים. בערבים ובסופי שבוע היא עבדה בסטודיו לצילום. זמן לאחר מכן היא החלה לעבוד אצל ארנולד גנה, צלם גרמני אמריקאי שהיה ידוע בצילומי דיוקנאות ובתיעוד רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906 וצ'יינה טאון של העיר.
קריירה.
סטודיו בסן פרנסיסקו.
ב-1918 לאנג ואהלסטרום החליטו לצאת למסע בעולם, למרות התנגדות הוריהן. מלחמת העולם הראשונה הייתה בשיא עוצמתה ולא ניתן היה לנסוע לאירופה והחברות החליטו לנסוע לאסיה. הן החלו את המסע שלהן בניו אורלינס והמשיכו לאל פאסו, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו. יום לאחר שהגיעו לעיר הן נשדדו ונותרו ללא כסף. שתי הנשים מצאו עבודה בעיר, לאנג מצאה עבודה בחנות לציוד צילום. בעבודתה בחנות לציוד צילום לאנג למדה על מועדון הצילום והצטרפה אליו מיד. במועדון זיהו מיד את כישורי הצילום שלה, ושלושה אנשי עסקים הציעו לה להקים סטודיו לצילום. היא בחרה לקבל הלוואה של 3,000 דולר משני אנשי עסקים שלא דרשו להיות מעורבים בהחלטות המקצועיות שלה. לאנג שכרה חלל בקרבת גלריה לאמנות מודרנית ומשכה אליה קונים וחובבי אמנות שהגיעו להתצטלם ולקנות צילומים אמנותיים
לאנג לא הייתה האישה היחידה בסן פרנסיסקו שהיה לה סטודיו לצילום. צלמות נוספות פעלו באותה תקופה, בגלל העלייה בפופולריות של הצילום, האפשרות להמשיך, לצד עבודה בצילום, בתפקידיהן המסורתיים, ומחסור בצלמים שגויסו למלחמה. הסטודיו של לאנג פרנס אותה ואת משפחתה.
הדיוקנאות המצולמים של לאנג התאפיינו בצילום הראש תוך התמקדות בעיינים של המצולם וללא רקע. היא שאפה שהצילום ילכוד את המצולמים כפי שהם, ללא דרמה או אמצעים תיאטרליים.
בשנת 1920 לאנג נישאה לצייר מיינרד דיקסון ולזוג נולדו שני בנים.
השפל הגדול.
עם התחלת השפל הגדול, לאנג העבירה את מוקד התעניינותה מהסטודיו אל מחוצה לו.
בחינתה קורעת הלב את נושא האנשים חסרי הבית תפשה את תשומת לבם של צלמים מקומיים, והביאה להעסקתה בידי "המנהל הפדרלי לדיור מחדש" ("federal Resettlement Administration" (RA)), אשר לאחר מכן הפך למנהלת החקלאות האמריקאית. בין 1935 ל-1940 הביאה עבודתה של לאנג עבור גוף זה את מסעם של האומללים והנשכחים, במיוחד פועלים חקלאיים עקורים ומהגרים חסרי עבודה, לתשומת לב הציבור. תמונות אלו הופצו ללא תשלום לעיתוני ארצות הברית, והפכו עד מהרה לסמלי התקופה.
התמונה הידועה ביותר של לאנג, הידועה בשם "אם נודדת", הייתה התמונה השישית שצילמה במסע חפוז למאהל פועלים חקלאיים בקליפורניה. היא עברה בתחילה על פני המאהל מבלי להיכנס אליו, אך לאחר עשרים דקות שבה על עקבותיה. השמועה אומרת שהילדים שבתמונה הסבו מבטם, שכן לא יכלו להפסיק לחייך ולצחוק מפני המצלמה, אך אף אחת משש התמונות האחרות אינה מראה את הילדים מחייכים או צוחקים. לאנג ביקשה מהם להסב מבטם על מנת לתת לתמונה מראה קודר ומיואש. בשנת 1960 סיפרה לאנג כי: