ב-2006 הרב בערל לזר מינה אותו לראש המחלקה ליחסים עם הכוחות המזוינים, המשרד למצבי חירום, גופי אכיפת החוק וארגוני ותיקי המלחמה ברוסיה של פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה. במקביל מונה לחבר במועצה הציבורית של משרד ההגנה הרוסי והיה לרב הראשי הצבאי הראשון ברוסיה מאז 1917.
בשנים 2008 וב-2010 היה חבר במועצה הציבורית של משטרת רוסיה וב-2011 היה חבר במועצת המייעצת לענייני לאומים של ממשלת מחוז מוסקבה.
במסגרת תפקידו כרב הכוחות המזוינים הוא אחראי גם על האסירים היהודיים שבבתי הסוהר הרוסיים ועל היהודים המשרתים בזרועות הביטחון השונים.
הרב גורביץ' נשוי ואב ל-4 ילדים.
אלנה מושוק
אלנה מושוק (ברומנית: Elena Moșuc; נולדה ב-18 בינואר 1964) היא זמרת אופרה, בעלת קול סופרן, רומנייה-שווייצרית.
קריירה.
אלנה מושוק נולדה בעיר יאשי, שברומניה ולמדה בקונסרבטוריון ג'ורג'ה אנסקו בעיר זו. עוד בתקופת לימודיה השתתפה בתחרויות בינלאומיות והגיעה למקום הראשון. בשנת 2005 העניק לה נשיא רומניה את התואר "אביר האמנויות", שהוא תואר הכבוד הגבוה ביותר שיכול מוזיקאי לקבל ברומניה. בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטור במדעי המוזיקה על עבודה ב"נושא השיגעון באופרה האיטלקית במחצית הראשונה של המאה ה-19". בשנת 2010 הוכתרה בתואר אזרחית כבוד של עיר הולדתה.
תסמונת הרגליים חסרות המנוחה
תסמונת הרגליים חסרות המנוחה (נקראת גם "תסמונת הרגל חסרת המנוחה" ו"מחלת וויליס-אקבום" (Willis-Ekbom), באנגלית: Restless Legs Syndrome או בקיצור RLS) היא הפרעה נוירולוגית תחושתית אשר מתבטאת בצורך עז להזיז את הרגליים המלווה בתחושה לא נעימה ברגליים בשעות מנוחה ושינה. התסמונת הזאת גורמת לסובלים ממנה לסבול גם מהפרעות בשינה, שינה לקויה, חוסר תפקוד יומיומי, מתח ואי נעימות וכתוצאה מכך איכות החיים של הסובלים מהתסמונת יורדת משמעותית במצבים קשים של ההפרעה.
שכיחות ההפרעה הזאת בעולם המערבי נעה בין 5-11.5% ובאסיה בין 1-7.5%. נראה כי ההבדלים בשכיחות נובעים מסיבות שונות, כולל סיבות גנטיות, סביבתיות ותלויות תרבות.
הפרעה זאת שכיחה גם במטופלים שסובלים ממחלות נוספות, כגון אי-ספיקת כליות כרונית, מחלות נוירולוגיות (כגון נוירופתיה), דלקות מפרקים ובעיות בכלי הדם. מצבים רפואיים שעלולים להחמיר את התסמינים של התסמונת הזאת כוללים מחלת כליה, איבוד דם, שימוש בתרופות נוגדות דיכאון ומחלת פרקינסון.
גם הריון עלול להחמיר את התסמינים ולהיות קשה. בהשוואה לנשים לא הרות, השכיחות של התופעה היא פי 3 בהריון, התסמינים חזקים במיוחד בטרימסטר האחרון של ההריון ונעלמים מיד לאחר הלידה.
לחסר ברזל יש השפעה על הופעת התסמינים ורמות נמוכות של פריטין קושרו עם התסמונת ולכן חלק מהטיפול כולל לפעמים גם מתן של טבליות המכילות ברזל.
בשל מעורבות המוליך העצבי דופמין בהפרעה זאת ובהפרעות קשב, התופעה תוארה גם אצל ילדים ומבוגרים שסובלים מ-ADHD.
קיימות תרופות שעלולות להחמיר את התופעה וביניהם, תרופות נוגדות דיכאון (כולל תרופות ממשפחת ה-SSRI וה-SNRI), תרופות נוגדות בחילות והקאות וחוסמי תעלות סידן. קפאין עלול להחמיר את התופעה ואת הפרעות השינה, וכמו כן צריכה גבוהה של אלכוהול קשורה בהחמרת התסמונת.
תסמינים וסימנים.
הסובלים מתסמונת זאת סובלים מהתסמינים הבאים:
טיפול.
טיפול תרופתי.
התרופות שנחקרו בטיפול בתסמונת זאת הן בעיקר אגוניסטים לדופמין (כגון פרמיפקסול) ולבודופה. אף על פי שתרופות אלו נמצאו יעילות, המתן שלהם לאורך זמן עלול לגרום להופעה של החמרת התסמינים.
תרופות נוספות כוללות את גבאפנטין ו-פרגבלין שהן שתיהן תרופות שמשמשות בטיפול בנוירופתיה. התרופות האלו בהרבה פעמים ניתנות עוד לפני שנותנים את האגוניסטים לדופמין. הסיבה העיקרית היא פחות סיכון להחמרת התסמינים. עם זאת, קשישים רגישים יותר לתופעות הלוואי של תרופות אלו.
תרופות נוספות שנותנים לסובלים מהתסמונת כוללים תרופות ממשפחת הבנזודיאזפינים על מנת לטפל בהפרעות השינה והקושי לשמר שינה על פני לילה שלם.
ברזל.
מאחר שחסר בברזל קשור בהופעת התסמונת, יש לעשות בדיקות דם ולתת טיפול בברזל לסובלים מחסר בברזל. נשים נוטות לסבול יותר מחסר ברזל וכמו כן מטופלים עם אי-ספיקת כליות כרונית סובלים בדרך כלל מאנמיה קשה ואורמיה שעלולה להחמיר את התסמינים.
טיפול לא תרופתי.
הטיפול הלא תרופתי כולל:
תסמונת הרגל חסרת המנוחה
אדולף טייר
מארי-ז'וזף-לואי-אדולף טייר (בצרפתית: Marie-Joseph Louis-Adolphe Thiers; 15 באפריל 1797 בוק-בל-אר, על יד מרסיי - 3 בספטמבר 1877 סן-ז'רמן-אן-לה) היה פוליטיקאי, עיתונאי והיסטוריון צרפתי, שכיהן בשנים 1836 ו-1840 (בימי המונרכיה של יולי) כראש ממשלת צרפת, וב-31 באוגוסט 1871 - 24 במאי 1873 כנשיא השני בהיסטוריה של הרפובליקה הצרפתית.
בשנים 1830–1851 ו-1863–1877 כיהן כחבר בפרלמנט הצרפתי על גלגוליו. היה עורך דין בהכשרתו.
מצד אמו היו לו שורשים יווניים והיה קרוב משפחה של המשורר אנדרה שנייה.
בחייו ופעילותו סימל טייר את דרכן של השכבות המנהיגות בצרפת בחיפוש אחרי סדר ממסדי חדש ויציב אחרי כישלון הרסטורציה של המונרכיה בצרפת בשנת 1830.
אקדמאי מן הפרובינציה, שבלט בצעירותו כעיתונאי ליברלי והיסטוריון של המהפכה, תרם טייר למהפכת יולי 1830 ולכינון המונרכיה של יולי שבמסגרתה שימש פעמיים כראש ממשלה. אחרי שתמך בבית אורליאן ומתוך עמדה ליברלית, במונרכיה חוקתית שבה "המלך מולך אך אינו שולט", טייר התרחק מעמדות המלך בתחום מדיניות החוץ (המשבר ב-1840) והתנגד למדיניות הבלתי מתפשרת של גיזו שהביאה לפריצת מהפכת 1848. טייר הצטרף לרפובליקה השנייה וחתר למדיניות של שמירת הסדר שנועדה להכין את החזרה למונרכיה חוקתית.
התנגד להפיכת 2 בדצמבר 1851 ולקיסרות של נפוליאון השלישי, אליו פנה ב-1864 מספסלי האופוזיציה עם דרישה להשכנת "החירויות ההכרחיות".
בפברואר 1871, אחרי נפילת האימפריה הצרפתית השנייה בעקבות התבוסה במלחמת צרפת–פרוסיה, הפך טייר לראש השלטון (מעין נשיא זמני). במאי 1871 פיקדה ממשלתו על דיכוי הקומונה הפריזאית שבה נהרגו אלפי אזרחים. ב-31 באוגוסט 1871 נבחר לנשיא הראשון של הרפובליקה השלישית.
בחירתו הסופית במחנה "הרפובליקה השמרנית" גרמה במאי 1873 לאבדן הרוב שהיה לו בפרלמנט מול המחנה המונרכיסטי, מה שגרם להתפטרותו ולבחירת פטריס דה מק-מהון כנשיא הרפובליקה.
טייר היה חבר באקדמיה הצרפתית משנת 1833.
ביוגרפיה.
ילדותו וצעירותו.
אדולף טייר נולד ב מרסיי בשנת 1797 בימי שלטון הדירקטורט, כצאצא למשפחה בורגנית. נולד עם שק מי השפיר על ראשו (né coiffé), מה שנחשב בזמנו כ"מבשר מזל טוב". הוא היה בן יחיד בלי אחים או אחיות, פייר-לואי-מארי טייר (1759 - 1843) ושל אשתו השנייה, מרי-מדלן לבית אמיק (1852-1774) והוריו התחתנו ב-13 במאי, אחרי לידתו. האב היה בעל אישיות חריגה - נרקיסיסטית והרפתקנית, רודף בצע כסף ושמלות, שנטש את משפחתו אחרי 4 חודשי נישואים. הוא הסתבך בפלילים מגיל נעוריו, היה בחייו מסגר, פקיד ארכיון ופקיד גבייה, אסיר פלילי, ובימי המהפכה הצרפתית אסיר פוליטי ולאחר מכן פרקליט ציבורי, ומאוחר יותר סוחר נשק, בעל אחוזות, ופושט רגל. לפייר טייר היו בסך הכל 8 בנים ו-4 בנות מלפחות שלוש מערכות זוגיות, כשאדולף היה למעשה בנו החמישי.
הסב מצד האב, לואי-שארל טייר, היה מוכר כאדם מכובד, עורך דין של הפרלמנט באקס-אן-פרובאנס ואחר כך ארכיב ראשי ומזכיר כללי של עיריית מרסיי, בעל מספנה ונדל"ן, שירד מנכסיו עקב פיטוריו, הפקעות וכליאה על ידי השלטונות המהפכניים.
אשתו של לואי-שארל, סבתו של אדולף, הייתה זו שדאגה לתשלומי מזונות לאמו.
מרי-מדלן אמיק, הייתה בעלת שורשים יווניים מצד אמה, מריה סאנטי לומאקה, קרובת משפחה של המשורר אנדרה שנייה.
טייר גדל בילדותו ביישוב בוק-בל-אר בבית מאבן (bastide) של משפחת אמו (אמיק) ב"מגרש אמיק" (campagne Amic) במקום שנקרא Plan de Marseille (פלאן דה מרסיי), כיום בשדרה ויולזי בשכונת ויולזי. ‏
אף על פי שלאמו היה מעט כסף, קיבל טייר חינוך סולידי הודות לעזרה כספית מצד דודה אחת והסנדקית שלו. בשנת 1806 הצליח אדולף טייר במבחני כניסה והתקבל בתיכון בעיר הולדתו, מרסיי. בנובמבר 1815, שוב בעזרת סיוע מקרובי המשפחה, התחיל לימודי משפטים באוניברסיטת אקס-אן-פרובנאס. בעת הלימודים קשר קשרי ידידות אמיצה שנמשכה כל חייו עם פרנסואה מינייה, לימים עורך דין, היסטוריון ועיתונאי. בשנת 1820 טייר קיבל את ההסמכה כעורך דין. הוא לא גילה התלהבות רבה מהמקצוע וגילה כי נמשך יותר לספרות ולכתיבה. בגיל צעיר הקדיש את זמנו הפנוי בעיקר למחקרים היסטוריים.
באקס זכה בפרס אקדמי על נאום שכתב על אודות המרקיז דה וובנארג. תחילה נדחה כשהגיש אותו לראשונה, ככל הנראה מפני שנחשב בעל השקפות ליברליות. לעומת זאת זכה בפרס בשנה הבאה כשהגיש אותו תחת שם עט.
פריז. עיתונאי והיסטוריון.
בשנת 1821 עבר טייר לפריז והתקבל ככותב מאמרים בעיתון "לה קונסטיטוסיונל" (Le Constitutionnel "החוקתי"). טייר אסף את מאמריו בכמה כרכים. חלקם עסקו בסלון פריז משנת 1822 וברשמי טיולים בהרי הפירנאים. אחד מבעלי עיתון "לה קונסטיטוסיונל", המו"ל יוהאן פרידריך קוטה משטוטגרט העריך מאוד את עבודתו ותיגמל אותו בלב נדיב.
הודות לפרסומיו, הלך שמו של טייר לפניו בחוגים הליברליים ואצל הצעירים בפריז . זאת במיוחד אחרי שהתמסר לכתיבת ספרו "ההיסטוריה של המהפכה הצרפתית", שביסס את המוניטין שלו כסופר והיסטוריון ונתן דחיפה לקריירה הפוליטית שלו. שני הכרכים הראשונים יצאו לאור בשנת 1823, שני הכרכים הבאים הופיעו ב-1823 ושניים האחרונים ב-1827.