ב-2005 העניקה לו האוניברסיטה החופשית של בריסל תואר דוקטור לשם כבוד. וולואה-סן-למבר, עיר מגוריו עם שובו לבלגיה, העניקה לו אזרחות כבוד וקראה על שמו גן ציבורי בעיר.
קרב נווארינו
וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל
וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל (בגרמנית: Wilhelm VIII., von Hessen-Kassel; 10 במרץ 1682 – 1 בפברואר 1760), היה השליט בפועל של הסן-קאסל בין 1730 ל-1751, והרוזן שלה בין 1751 ל-1760.
ביוגרפיה.
וילהלם נולד ב-10 במרץ 1682 בקאסל, לקרל, רוזן הסן-קאסל ולמריה אמליה מקורלנד, בתם של יאקוב קטלר, דוכס קורלנד ולואיזה שרלוטה מברנדנבורג.
בשנת 1730 עלה לשלטון אחיו פרידריך הראשון, רוזן הסן-קאסל, שהיה בנוסף גם מלך שוודיה. מכיוון שפרידריך היה בעיקר בשוודיה, משל בפועל וילהלם ברוזנות בשם אחיו. בשנת 1736 מת יוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו ללא ילדים, ווילהלם ירש את הרוזנות.
ב-25 במרץ 1751 מת פרידריך, ווילהלם עלה לשלטון. וילהלם חזר וטיפח את הסן-קאסל במלוא המרץ, לאחר שפרידריך השתמש במשאבי הרוזנות לטיפוח ממלכתו בשוודיה.
לווילהלם הייתה ידידות עמוקה עם פרידריך השני, מלך פרוסיה, ועם קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במלחמת שבע השנים בשנת 1756, הצטרף וילהלם לפרוסיה ולבריטניה. הסן-קאסל הפכה לשדה קרב חשוב ונכבשה על ידי צרפת בכמה מקרים.
בשנת 1754 ציווה וילהלם שנכדו וילהלם יירש אחריו את רוזנות הנאו, עקב המרת בנו פרידריך את דתו לנצרות קתולית. ב-1 בפברואר 1760 מת וילהלם ברינטלן, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל.
משפחתו.
בשנת 1717 התחתן וילהלם עם דורותיאה וילהלמינה מסקסוניה-צייץ, בתם של מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ ומריה אמליה מברנדנבורג, ונולדו להם 3 ילדים:
סאפיזישוק
מועצת המטבע הפלשתינאית
סקידזייל
סקארישב
קרל, רוזן הסן-קאסל
קרל, רוזן הסן-קאסל (בגרמנית: Karl, von Hessen-Kassel; 3 באוגוסט 1654 – 23 במרץ 1730), היה הרוזן של הסן-קאסל בין 1670 ל-1730, ונחשב לאחד השליטים הטובים ביותר שהיו להסן-קאסל.
ביוגרפיה.
ילדותו.
קרל נולד ב-3 באוגוסט 1654 בקאסל לווילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל, ולהדוויג סופיה מברנדנבורג, בתו של גאורג וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
שלטונו.
בשנת 1663 עלה לשלטון אחיו וילהלם השביעי, רוזן הסן-קאסל, אך וילהלם מת בגיל צעיר ב-21 בנובמבר 1670 וקרל עלה במקומו לשלטון. בתחילה הייתה אמו עוצרת המדינה, ובשנת 1675 תפס קרל את השלטון.
קרל היה שליט מוצלח מאוד, הוא בנה את המדינה מחדש במשך תקופת שלטונו ארוכת השנים, השקיע בתשתיות וביצע רפורמות ומשך את ההוגנוטים הצרפתים למדינה מטעמים כלכליים. בנוסף, השכיר קרל את חייליו למדינות אחרות בתור שכירי חרב, והיה השליט הראשון שעשה זאת. בשנת 1685 נתן קרל את חלק מנחלותיו לאחיו הצעיר פיליפ, שהקים בהם את רוזנות הסן-פיליפסטאל.
ב-23 במרץ 1730 מת קרל בקאסל, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך.
משפחתו.
בשנת 1673 התחתן קרל עם מריה אמליה מקורלנד, בתם של יאקוב קטלר, דוכס קורלנד ולואיזה שרלוטה מברנדנבורג, ונולדו להם 17 ילדים, מתוכם 14 שהגיעו לבגרות:
סימילישוק
פיליפ ריבלין
פיליפ ריבלין (ט"ז באב תרנ"ג, 29 ביולי 1893 - ט"ז בתמוז תשמ"ד, 16 ביולי 1984) היה ממייסדי תנועת הנוער בית"ר בארץ ישראל ומראשי ארגון עובדי הצה"ר ובית"ר בפתח תקווה, רופא ילדים וממייסדי "קופת חולים עממית" (לימים "קופת חולים מאוחדת"), ויקיר העיר פתח תקווה בשנת תשל"ח (1978).
קורות חיים.
פיליפ ריבלין נולד באודיסה שבקיסרות הרוסית וגדל בבית הוריו בעיר באקו, שבאזרבייג'ן, שם סיים לימודיו בגימנסיה. היה מראשי הנוער הציוני בקווקז, וקיים קשרים עם מרכזים ציוניים ברוסיה, בין השאר היה חבר מערכת העיתון "ייברסקי סטודנט" (ברוסית: "הסטודנט היהודי"), שראה אור בפטרוגראד בשנת 1915.
בזיכרונותיו, שלושה פרקים מחיי יהדות רוסיה, כתב, כי בעקבות מהפכת "הטורקים הצעירים" ב-1908 בטורקיה, וההתעוררות הלאומית בקווקז, ראה את עצמו "כשליח הציונות בעולם המוסלמי". למד רפואה באוניברסיטאות היידלברג בגרמניה וברוסיה. השתתף במלחמת העולם הראשונה כרופא צבאי בצבא הצאר ניקולאי השני.
ריבלין עלה לארץ ישראל בשנת 1922. עבד כרופא בבית החולים "הדסה" בירושלים, ואחר כך עבד בשירותי הרפואה בצפת ובחברון.
ריבלין הקים את ביתו במושבה פתח תקווה, ובה פתח את סניף "טיפת חלב". בשנת 1926 היה בין חבורת היוזמים את הקמת "ועדת בריאות". כמו כן, נמנה עם יוזמי ומייסדי הקמת "קופת חולים עממית", לימים "קופת חולים מאוחדת". הוא טיפל במסירות רבה בפעוטות ובילדים מהשכונות "שעריה" ו"מחנה יהודה" שבפתח תקווה, שהתחלואה והתמותה הייתה גדולה אצלם; הוא הדריך את היולדות כיצד לגדל תינוקות, וכיצד לשמור על סביבה נקייה ותנאים הגייניים נאותים לגידול ילדים.
ד"ר פיליפ ריבלין היה ממייסדי תנועת הנוער בית"ר בארץ ישראל, ומפעילי הסניף הראשון שלה בתל אביב, ואחר כך היה ממייסדי סניף בית"ר במושבה פתח תקווה, אשר כונה "הגדוד הפתח-תקוואי ה-42", ונודע כמי שהטביע חותמו עליו. במקביל, היה מפעילי תנועת הצה"ר בארץ ישראל.
לדבריו של שלמה מנוס (מניסטרסקי), ריבלין הרצה לחניכי בית"ר על ערכים של התנועה הציונית, על החלום להקים מדינה יהודית בארץ ישראל, שתכלול צבא: צי וחיל אוויר, ותיאר להם את החזון הציוני, להקים מדינה בעלת כלכלה איתנה ולהיות אומה בעלת מדינה עצמאית ככל העמים. מנוס, שהיה חבר "הנוער העובד" ונציגה בלשכת העבודה של ההסתדרות הכללית, סיפר כי היה עד מקרוב לנישול עובדים חברי בית"ר והתנועה הרביזיוניסטית מקבלת עבודה בלשכות העבודה, ותופעה זו קוממה והביאה אותו להצטרף אל בית"ר.
ד"ר ריבלין היה מראשוני "הפורשים", חברי תנועת ז'בוטינסקי, משורות "ההסתדרות הכללית".
הוא היה בין מקבלי ההחלטה על הקמת ארגון עובדים של "העובד הלאומי" בארץ ישראל בכינוס הארצי של "גוש העבודה הרביזיוניסטי" ב-31 במאי 1930.
בביתו התקיימו ישיבות המזכירות של סניף ארגון עובדי הצה"ר ובית"ר בפתח תקווה, והוא נבחר ליושב ראש ועד חברי הצה"ר. כמו כן, בשנת 1930, היה ד"ר ריבלין חבר המועצה המקומית של פתח תקווה מטעם הצה"ר.
חלק גדול מפעילותו בתקופת המנדט היה במחתרת ובחשאי, למשל, כאשר היה לעזר לחברי אצ"ל ולח"י בתקופת ה"סזון" שבה נרדפו על ידי "היישוב המאורגן" ואנשי "ההגנה" והפלמ"ח. בעתות מצוקה אלו מצאו רבים מקרב חברי המחתרות, "פליטים", כפי שכינו אותם, מחסה ופינה חמה בביתו.
לאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ועם בואם של רבבות עולים חדשים לארץ ישראל, נשלח ד"ר ריבלין על ידי משרד הבריאות לטפל בתינוקות שהצטופפו ב"מעברת פתח תקווה" - "עמישב".
הוא לימד אימהות שלא ידעו עדיין עברית וטרם הסתגלו לתנאים החיים בישראל, כמו גם לנסיבות הקשות בחיי היומיום במעברה, וכיצד לשמור על סביבה נקייה בגידול ילדיהן.
ד"ר ריבלין יזם הקמת סניף של ההסתדרות הרפואית בישראל בפתח תקווה.
בשנת תשל"ח, 1978, זכה לתואר יקיר העיר פתח תקווה. בהענקת הפרס נאמר עליו, בין השאר, כי הוא איש ציבור רב פעלים ורופא מסור ופורץ דרך, וכי בעשרות שנות עבודתו כרופא, "זכה לטפל באלפי תינוקות, שגדלו, הפכו אבות וסבים, וזוכרים לרופא המסור את חסד טיפולו".
ד"ר פיליפ ריבלין ציווה את גופתו למדע. נפטר ביום ט"ז בתמוז תשמ"ד, 16 ביולי 1984.
פסקל ברקוביץ'
רנאן
רנאן (בצרפתית: Renens) הוא פרוור של העיר לוזאן שבשווייץ, המשמש למעשה כ"רובע המהגרים" של העיר. לפי תוצאות המפקד של שנת 2014, כ-42% מתושבי רנאן לא נולדו בשווייץ, ולכ-50% מהם יש אזרחות זרה.
ברנאן וסביבתה הקרובה פועלות עמותות סיוע רבות, כגון עמותת צבא הישועה, עמותה המחזיקה ספרייה עם ספרי ילדים בשפות רבות, ועמותה המשאילה צעצועים. בפרוור נמצאת גם המכללה לעיצוב של לוזאן. אחד מבתי האחוזה העתיקים של היישוב מכונה בפי התושבים "הטירה של רנאן".
מאז 2006, ראש העיר היא מריאן אוגנן (Marianne Huguenin) ממפלגת POP (Parti ouvrier et populair).
גאוגרפיה ודמוגרפיה.
רנאן מוכר כרשות מקומית ויש לו רצף של שטח בנוי עם העיר לוזאן מחד ועם פרוורים אחרים שלה, המוכרים אף הם כרשויות מקומיות, משאר הכיוונים. רנאן משתייך למחוז "הלוזאנאים המערביים", שבקנטון וו ומנהלת המחוז יושבת בו. רנאן הוא היישוב המאוכלס ביותר באותו מחוז - מתוך כ-72,000 תושבי שמונה הרשויות המקומיות שבמחוז, כ-20,500 הם תושבי רנאן.
גודלו של השטח המוניציפלי של רנאן הוא כשלושה קילומטרים מרובעים, ובניגוד לפרוורים הסמוכים לו, המקצים שטחים רבים יחסית ליערות ולשדות חקלאיים, כ-95% משטחו הוא שטח בנוי. בניגוד לפרוורים השכנים, יש ברנאן גם מעט מאוד קוטג'ים והרבה בתים משותפים. מחיר הדיור בו זול יחסית לרשויות המקומיות השכנות, אם כי הוא עדיין יקר. אחת הסיבות ליוקר הדיור היא מיעוט התחלות הבנייה באזור. סיבה נוספת היא השימוש המקובל בקונסיירז', בבתים משותפים בשווייץ. מעבר לזאת, רבות מהדירות בפרוור הן דירות בשכירות - בשווייץ, קניית דירה מותרת רק לאזרחי שווייץ.
רנאן הוא היישוב המחזיק את השיא השווייצרי באחוז התושבים, שלא נולדו בתוך שווייץ.
תחבורה.
לרכבת של חברת הרכבות הפדרלית השווייצרית יש תחנה מרווחת ברנאן, עם מרווח תמרון לרכבות ואפשרות חניה לרכבות. אולם רק רכבות בין-עירוניות, שאינן רכבות אקספרס, עוצרות בה. תושבי הפרוור שרוצים לנסוע למרחקים ארוכים במיוחד מגיעים בתחבורה הציבורית המקומית אל תחנת הרכבת של לוזאן. קו M1 של הרכבת הקלה של לוזאן דרך רנאן ואל הפרוור מגיעה גם מערכת האוטובוסים המקומית של לוזאן, כולל קו אוטובוס מפרקי-חשמלי.
היסטוריה.