שלא כמו סוכנויות אחרות באו"ם, ל-WIPO מקורות תקציבים משמעותיים שאינם תלויים בתרומות מן המדינות החברות בארגון. על פי התחזית לשנת 2006, יותר מ-90% מהכנסות הארגון (כ-500 מיליון פרנק שווייצרי) יבואו מגביית אגרות על ידי הסוכנות הבינלאומית (International Bureau) מכוח מערכות הרישום של קניין רוחני שהיא מנהלת.
ביקורת.
הגוף המנהל את ה-WIPO אינו נבחר בידי אזרחי העולם, אלא, כמו בכל ארגוני האו"ם המורכבים ממדינות חברות, הוא נבחר על ידי נציגי המדינות החברות. יש הטוענים כי רבות ממדינות אלה אינן מדינות דמוקרטיות הפועלות בהכרח למען קידום האינטרסים של אזרחיהן וכי נציגיהן נתונים בקלות יחסית להשפעת גופים מסחריים גדולים, שלהם עניין בתחום הקניין הרוחני. אף ש-WIPO שואף להגיע להחלטות בקונצנזוס, הרי שבאותם מקרים שבהם מועמדת החלטה להצבעה, לכל מדינה יש קול אחד, ללא קשר לגודלה של המדינה או לתרומתה לקופת הארגון. בשנות השישים והשבעים הצליחו מדינות מתפתחות לחסום ניסיונות להרחיב את אמנות הקניין הרוחני לתחומים שונים, כגון פטנטים בתחום התרופות.
בשנות השמונים, לנוכח המצב הקיים ב-WIPO, החליטה ארצות הברית לקדם את האינטרסים שלה על ידי החלפת הפורום לקבלת החלטות ופנתה להסכם כללי על תעריפים ומסחר (General Agreement on Tariffs and Trade), הידוע יותר בשם "הסכם גאט"ט" ואשר מאוחר יותר התפתח לארגון הסחר העולמי, שם יכלו המדינות המתועשות לקבוע טוב יותר את סדר היום. במסגרת ארגון הסחר העולמי נכרת "הסכם על היבטי מסחר של זכויות קניין רוחני".
חלק ניכר מעבודת WIPO נעשית בוועדות הקבועות בארגון: הוועדה הקבועה לפטנטים (Standing Committee on Patents – SCP), הוועדה הקבועה לזכויות יוצרים וזכויות דומות (Standing Committee on Copyright and Related Rights – SCCR), הוועדה המייעצת על אכיפה (Advisory Committee on Enforcement- ACE), והוועדות הבין - ממשלתית (Intergovernmental Committee – IGC) על גישה למשאבים גנטיים, ידע מסורתי ופולקלור וקבוצת העבודה על רפורמה של אמנת שיתוף הפעולה בפטנטים.
בחודש אוקטובר 2004 הסכים WIPO לאמץ הצעה של ארגנטינה וברזיל ל"תוכנית לפיתוח ה-WIPO – מהצהרת ז'נבה לעתיד הארגון העולמי לקניין רוחני". הצעה זו נתמכת על ידי המדינות המתפתחות וארגונים חברתיים. מספר ארגונים חברתיים מנסחים אף טיוטת הצעה לאמנה על "גישה לידע" (Access to Knowledge – A2K).
תורת ההוכחות
תורת ההוכחות היא ענף בלוגיקה מתמטית החוקר את מושג ההוכחה הפורמלית, באופן שאינו תלוי בתוכנו של טיעון, אלא במבנה שלו ושל ההוכחה בלבד.
הוכחות פורמליות.
הוכחה פורמלית של משפט היא סדרה סופית של פסוקים, הנגזרים זה מזה באופן נאות, ומהווים למעשה "טיעונים" בדרך להוכחה השלמה. כל אחד מפסוקים אלה צריך להגזר על-פי כללי היסק קבועים מתוך הפסוקים שקדמו לו, או להיות אקסיומה.
המערכת המתמטית שבמסגרתה בונים הוכחות פורמליות כוללת שפה מעל אלפבית סופי, קבוצת משפטים בני ניסוח, קבוצת אקסיומות, וקבוצת כללי היסק. בדרך-כלל דורשים שקבוצת האקסיומות, קבוצת המשפטים בני הניסוח, וקבוצת האקסיומות יהיו כריעים - כלומר שיהיה ניתן לבדוק בזמן סופי אם משפט הוא בר ניסוח, אקסיומה או תוצאה של כלל היסק על משפטים נתונים.
כלל ההיסק הנפוץ ביותר הוא מודוס פוננס - ידוע שמערכת ההוכחה הבנויה על הלוגיקה הפסוקית וכלל ההיסק היחיד שלה הוא מודוס פוננס היא מערכת שלמה.
הבעיה ה-24 של הילברט - בעיה שהילברט כתב לעצמו ולא פרסם, עסקה ביכולת למיין הוכחות שונות ולהעדיף אחת על פני חברתה.
תורת ההוכחה
עקביות (לוגיקה)
במתמטיקה ובלוגיקה, עקביות (או קונסיסטנטיות, קוהרנטיות) של מערכת מסוימת פירושה שמערכת זו היא נטולת סתירות. בלוגיקה מתמטית, תורה עקבית היא כזו שלא נובעת ממנה טענה והיפוכה. בתורות לא עקביות אפשר להוכיח כל טענה (משום שמהנחות שקריות נובעת כל מסקנה שהיא), ולכן נחשבת עקביות למעלה הכרחית בכל תורה ראויה.
כדי להוכיח שמערכת היא עקבית, מספיק למצוא מודל שמקיים את כל האקסיומות של המערכת. מודל עבור תורה formula_1 הנבנה במסגרת של תורה formula_2 מוכיח עקביות יחסית - אם formula_2 עקבית, אז גם formula_1 כזו. מודלים כאלו ידועים עבור גאומטריות שונות (למשל, שתי הגרסאות הלא אוקלידיות של גאומטרית המישור הן עקביות ביחס לגאומטרית המישור האוקלידית), וגם עבור מערכות אקסיומטיות שונות לתורת הקבוצות.
לכל מערכת אקסיומות עקבית יש מודל (משפט השלמות של גדל, 1930). ישנן תורות שבמסגרתן לא ניתן להראות עקביות. דוגמה לכך היא תורת המספרים. כדי להוכיח עקביות של מערכות כאלה יש להפעיל כלים מתמטיים סבוכים יותר ולהסתמך על תורות אחרות. משפט האי שלמות השני של גדל קובע שלא ניתן להוכיח את העקביות של תורה אריתמטית אפקטיבית (שהיא עקבית), במסגרת התורה עצמה.
חיבוק
חיבוק הוא מחווה גופנית של אהבה, אהדה, קרבה או הערצה, שביטויה הוא כריכת הזרועות (או זרוע אחת) מסביב לגופו של הזולת והצמדת גוף אל גוף, פנים אל פנים, צד אל צד או פנים אל עורף.
החיבוק נהוג בדרך כלל בין אנשים קרובים: חוג המשפחה, חברים, ידידים ואהובים, ומטרתו הפגנת חום וחיבה כלפי האחר. כמו בלחיצת יד ובנשיקות על הלחי, ישנן חברות ותרבויות הנוהגות להתחבק בעיקר בשעת מפגש או בשעת פרידה. החיבוק הוא מעשה חשוב במיוחד בתהליך התפתחותם של ילדים קטנים, שרואים בחיבוק אישור לכך שהמחבק אוהב אותם ומאשר את קיומם.
בתנ"ך החיבוק מוזכר פעמים רבות בסוגים שונים של מפגשים. במפגש בין קרובי משפחה זרים שמעולם לא התראו, בין לבן הארמי ליעקב (); בין שני אחים שלא נפגשו זמן רב, במפגש בין יעקב לעשו (); יעקב הקשיש מנשק ומחבק את נכדיו, מנשה ואפרים, כאשר יוסף מביאם לפניו (). מקומו של החיבוק הארוטי לא נפקד והוא מוזכר בשיר השירים פעמיים: "שְׂמֹאלוֹ תַּחַת רֹאשִׁי וִימִינוֹ תְּחַבְּקֵנִי" (; ).
מחקר מגלה שחיבוק פשוט מסייע בהורדת לחץ הדם ובהפחתת לחצים. החיבוק מדכא לחץ נפשי ומשחרר את הורמון האוקסיטוצין, אשר מקושר לאהבת אם. תוצאות המחקר, שפורסמו במאמר שהופיע בירחון לרפואה פסיכוסומטית, מראות שרמת ההורמונים המשפיעים על לחץ נפשי, קורטיזול ונוראדרנלין, ירדה בעקבות החיבוק ואילו רמת הורמון האוקסיטוצין עלתה הן אצל הנשים והן אצל הגברים. שינויים אלו ברמות ההורמונים תורמים לבריאות של הלב. במקביל נמצא שהנשים הגיבו בצורה חיובית יותר למגע חם של בן הזוג.
מוז'דיי
מוז'דיי (ברומנית: Sos de usturoi או mujdei) הוא רוטב שום רומני מתובל, העשוי משיני שום מעוכות ומרוסקות, המעורבב עם מלח ומים. הרוטב די נוזלי וחריף. לעיתים הרוטב כולל שמנת או יוגורט באזורים מסוימים.
הרוטב מוגש בדרך כלל: על דג מטוגן, על קבבים רומניים, על עוף בתנור (פויי לה צ'און) וממליגה, ועל כל בשר צלוי.
קיימות גרסאות רבות להכנתו, בחלקן השום קצוץ דק או כתוש ומעורב בשמן, ואילו באחרות המרקם משחתי ותהליך ההכנה מזכיר את זה של מיונז - קיצוץ השום (עם מלח), ואז הוספה איטית מאוד של שמן תוך כדי ערבוב בלתי פוסק, ליצירת אמולסיה.
יש המוסיפים גם חומץ, אשר מקנה למשחה צבע לבן מובהק.
גז בישול
קצת אחרת
"קצת אחרת" הייתה להקת רוק מתקדם ישראלית, שפעלה בשנים 1974–1975. חבריה היו המוזיקאים שלמה גרוניך, שם טוב לוי ושלמה יידוב. "קצת אחרת" הוא גם שמו של האלבום היחיד שהוציאה הלהקה.
ההרכב "קצת אחרת" החל את דרכו כלהקת הליווי של הזמרת נורית גלרון בראשית דרכה המוזיקלית. לאחר גיבוש הופעה עצמאית, החלה השלישייה במסע הופעות ברחבי הארץ, ובהן שרה שירים מקוריים מפרי עטה.
הצליל הייחודי והמקורי של ההרכב, שנחשב להרכב הרוק המתקדם מהיחידים בארץ לתקופה, משך אמנם תשומת לב ממוזיקאים וממבקרי מוזיקה ישראלים, אך לא זכה בהצלחה מסחרית. חוסר ההצלחה המסחרית הוביל לפירוק ההרכב ולעזיבתו של גרוניך את ישראל, לטובת ניסיונות לקריירה בחו"ל וללימודי מוזיקה בניו יורק.
האלבום.
טרם פירוקה, הספיקה "קצת אחרת" להקליט את האלבום שנשא את שמו של ההרכב ("קצת אחרת", פונוקול) ובו התארחו, בין השאר, הנגנים אלי מגן, אילן גרוניך ואבנר יפעת. את העיבודים למיתרים ולפגוט ביצעו גרוניך ולוי. האלבום המקורי כלל 12 רצועות, כשהראשונה, "שיר הנסיעה", תיעדה את חוויותיהם של השלישייה ממסע ההופעות שלהם ברחבי הארץ. קטעים נוספים באלבום שזכו עם השנים להפוך לקלאסיקות ישראליות: "הנסיך הקטן", "שיר בין ערביים", "שניים סינים" והשיר החותם את האלבום, "ביסלט", המתייחס לשירים של להקת הביטלס ומהווה מעין מחווה ללהקה הנערצת על השלושה.
את עטיפת האלבום, שהוקלט באולפני טריטון, עיצב יוסי אורבך.
לאחר הפירוק.
לאחר פירוק הלהקה, המשיכו חבריה לשתף פעולה במסגרות מוזיקליות שונות. בשנת 1980, עם שובו של גרוניך לישראל, הצטרף כאורח למספר הופעות ללהקת "צליל מכוון", שבה היו חברים שם טוב לוי, שלמה יידוב והגיטריסט יצחק קלפטר (צ'רצ'יל). בשנת 1983 הקליטו גרוניך ולוי אלבום משותף בשם "אלבום משפחתי".
בשנת 1991 שבה שלישיית "קצת אחרת" להופיע בפני קהל ברחבי הארץ, אלא שהפעם ההצלחה האירה פנים להרכב. השלישייה ממשיכה לשתף פעולה ולהופיע מדי פעם בפני קהל.
מיעוטן של להקות רוק מתקדם בישראל הפך את "קצת אחרת" למילה נרדפת לסצנה המקומית של הרוק המתקדם. על שמה קרויות תוכנית רדיו העוסקת בז'אנר "קצת אחרת", וכן חנות מוזיקה המתמקדת ברוק מתקדם.