המאפיין העיקרי מבחינה חזותית של האלפבית הרוני הוא שהוא מורכב רק מקווים אנכיים ואלכסוניים, ואין בו קווים אופקיים או מעוגלים. הדבר נובע ככל הנראה מהעובדה שבמקור, הרונות נחרטו באמצעות סכינים בכפיסי עץ. קווים אופקיים קשים לזיהוי בכפיסי עץ משום שהם מתלכדים עם טקסטורת העץ, וקווים מעוגלים קשה ליצור באמצעים אלה. במאה העשרים ומאה העשרים ואחת אותיות רוניות מסוימות נהפכו לסמלי שנאה וגזענות כמו רונת האלגיז, אות'לו וג'רן ונמצאים בשימוש על ידי ארגוני שנאה ועליונות לבנה.
מקורותיו של האלפבית.
לא ידוע מתי והיכן נוצר האלפבית הרוני. הממצאים הארכאולוגיים המוקדמים ביותר המכילים רונות הם מן המאה ה-2 לספירה, בעיקר כתובות קצרות החרוטות בחפצי מתכת, אבל ברור שבשלב זה כבר היה האלפבית בוגר ונפוץ יחסית. מכך מסיקים שהוא נוצר לכל המאוחר במאה הראשונה לספירה. סביר שהוא נוצר בהשראת אחד או יותר מהאלפביתים האיטלקיים הקדומים (שהאלפבית הלטיני היה אחד מהם). מכיוון שהממצאים הקדומים ביותר הקיימים הם מסקנדינביה, התאוריה המקובלת ביותר שהוא נוצר בדרום סקנדינביה, ומשם התפשט לאזורי גרמניה, ארצות השפלה, ואנגליה של ימינו. כתב רוני נמצא גם בממצאים ארכאולוגיים מפולין, רוסיה, הונגריה ורומניה של ימינו.
מרבית הממצאים נמצאו באזור סקנדינביה, בעיקר בשוודיה, וזאת בעיקר בשל מנהג של הקמת "אבני רונות", מעין מצבות חרוטות בכתובות רוניות, שהיה נפוץ באזור זה החל מהמאה ה-4 ועד המאה ה-11 לספירה.
בשפות גרמאניות עתיקות משמעות השורש רון (נורדית עתיקה: rún, אנגלית עתיקה: run) הוא סוד, מסתורין או לחישה, ומניחים שזה מקור המונח "רונה".
מקור הכתב על פי המיתולוגיה.
על פי המיתולוגיה הנורדית האל אודין "אב החיים" (המנהיג של אלי האייסיר והמולך באסגארד) פנה אל "עץ העולם" (יגדראסיל) על מנת שיגלה לו את סודות היקום והעתיד כדי שיחכים יותר. העץ הורה לו לקבע את עצמו במהופך עליו במשך תשע יממות רצופות. אודין קיבע את עצמו אל העץ בעזרת החנית שלו, גונגניר, כאשר החנית נעוצה מבִטנו אל הנקודה המבדילה בין גזע העץ לתשעת הענפים שלו, שכל אחד מהם מסמל את אחד מתשעת העולמות. בתום תשעה ימים, העלה "עץ החיים" על פני האדמה את שורשיו ועליהם היו מונחים 24 סימנים אשר נחקקו על שורשיו ונפרדו מהם. אודין קרא להן רונות. הרונות הקיפו את העץ ברצף מסוים, אודין ליקט אותן, פשט ידיו מלפנים והניחן אחת אחת על פי סִדרן על אמות ידיו כשהן נטמעות בידיו וצורבות את צורתן באש עליהן.
השימוש המיסטי.
עם המעבר לשימוש באלפבית הלטיני בסקנדינביה, נותר האלפבית הרוני בשימוש ככתב מיסטי או מאגי. לדוגמה, בספרות הסקנדינבית מסוף ימי הביניים, נפוץ השימוש ברונות בנוסחאות מאגיות. לשמות הרונות, שבמקור היו ככל הנראה שמות פרוזאיים, הוענקה פרשנות מיסטית. כך לדוגמה, לאות השנייה, שפירושו המילולי של שמה הוא "שור בר", קיבלה את המשמעות של "און גברי". השימוש המאגי ברונות ממשיך גם היום, בתורות עידן חדש שונות.
סמלי הרונות - פות'ארק קדום.
שמות האותיות: בדומה לאותיות עבריות, במקורן, לרונות היו שמות בעלי משמעות, שהתחילו לרוב בצליל שייצגה האות. ככל הנראה היו לרונות שמות החל מיצירת הכתב, אך שמות אלה לא תועדו. התיעוד הקיים לשמות הוא מאוחר יחסית, ומקורו לאחר התפצלות הכתב לגרסאות שונות: תיעוד של הגרסה האנגלו-סקסונית מהמאה ה-9, ותיעוד מעט מאוחר יותר של הגרסה הסקנדינבית. השמות המופיעים בטבלה הם שיחזורים משוערים של השמות המקוריים, על סמך שמות מאוחרים אלה.
עיבור (מיסטיקה)
עיבור (בלעז: אינקובציה) הוא מינוח המשמש לתיאור ישות או השפעה חיצונית הפועלת על נפש האדם לזמן קצוב ומסיימת את פעולתה מעצמה וללא התערבות. בקבלה היהודית, בעיקר בספרות הקשורה להאר"י הקדוש, העיבור נחשב כתופעה חיובית.
השפעה חיצונית שלילית המקבילה לעיבור, שאת ההשפעה שלה יש להפסיק בכוח מכונה דיבוק.
עיבור על פי הקבלה היהודית.
בתורת הקבלה המושג עיבור בא לתאר הדבקות של נשמת צדיק באדם אחר. וכך מנסח זאת ר' חיים ויטל:
העבור נחלק לשתי בחינות, הראשון הוא כשבא לסייע לאדם שבו נתעברה הנשמה כדי לסייע לו במצוות מסוימות או בגילוי סודות התורה (וזה מה שלעיתים נקרא בספרות הזוהר גילוי נשמת הצדיקים) והשני הוא כאשר בא לצורך עצמו של נשמת המתעבר במקרה שעליו לתקן או להשלים אחת מן המצוות הקלות שלא נזדמנו לו בחייו כמו שילוח הקן או ייבום וחליצה.
להבדיל מגלגול נשמות אשר כרוך בתקופת חיים שלימה, עיבור הנשמה יכול להיות זמני ותלוי ברצונו של הנשמה המתעברת או במעשיו של האדם החי.
לעיתים בעיבור ישנן מספר נשמות אשר מתעברות באדם, כפי כותב ר' יוסף קארו:
עד סוף המאה השלוש עשרה ותחילת הארבע עשרה, היו מקובלים שלא הבחינו בין תורת הגלגול והעיבור, והם כינו את כל נושא הגלגולים תחת שם אחד בשם "סוד העיבור", כפי שכותב בספר המערכת:
צער הנשמה ע"כ שעליה לשוב ולרדת לעולם החומרי קיים בעיקר אצל הנשמה המתגלגלת, שכן היא כולה, על כל חלקיה, יורדת, בעוד שבעיבור אינה יורדת כולה אלא רק חלק מסוים שבה, לכן כותב האר"י:
יש להבדיל בין עיבור נשמות לבין המושג עיבור בתורת התיקון של קבלת האר"י (דהיינו התכנסות שברי הכלים בפרצוף אמא שהמשכו שלב היניקה ואז המוחין).
עיבורים במיסטיקה המודרנית.
במיסטיקה המודרנית קיימים אזכורים לעיבורים ולשימוש בהם. השימוש הנפוץ ביותר הוא בתרגול מדיטציה כשהדוגמה המאפיינת היא מדיטציית עצירה שפותחה על ידי אושו במסגרת הפירוש שלו על עבודתו של גיאורג איבאנוביץ' גורדייף.
מבחן וויגמור
שדרות ח&quot;ן
שדרות ח"ן הוא שמה של שדרה בתל אביב המחברת בין מתחם הבימה לבין כיכר רבין. במרכז השדרה שתי רצועות דשא וביניהן מדרכה רחבה. השדרה קרויה על שם חיים נחמן ביאליק, שהוא האישיות היחידה שעל שמה קרויים שני רחובות בתל אביב, שדרות ח"ן ורחוב ביאליק שבלב תל אביב. רחובות המצטלבים עם השדרה כוללים את רחוב מאנה, רחוב השופטים, רחוב זמנהוף, רחוב נצח ישראל ורחוב הנביאים.
היסטוריה.
לפי תוכנית גדס, שדרות ח"ן אמורות להיות המשך ישיר של שדרות רוטשילד, כאשר בין השדרות נמצאת כיכר גדולה. סביב כיכר זו נמצאים כיום תיאטרון הבימה, היכל התרבות וגן יעקב. כיום מנסה העירייה לחזק את הקשר בין שתי השדרות היושבות על ציר אחד. למרות זאת, לא קיים ביניהן קשר רציף ומכשולים שונים מקשים, בעיקר עבור כלי רכב ואופנים, את המעבר משדרה לשדרה. בשנת 2007 החלה העירייה לשפץ את המקום ולהפוך אותו לכיכר ציבורית עם חניון תת-קרקעי ולאפשר את המשכיות שתי השדרות.
בסוף השדרה, מול כיכר רבין, שכן בעבר ביתן פרחים שהוקם בשנת 1964 ותוכנן בידי האדריכל יעקב רכטר, אך נהרס לבסוף בשנת 2009 כדי לאפשר מסלול לאופניים. בנוסף, בהמשך השדרה ישנה תחנת טרנספורמציה חשמלית שהוקמה בשנות ה-40.
בבית מס' 1 בשדרה נחתם הסכם הכניעה של העיר יפו ב-13 במאי 1948. שלט זיכרון לאירוע נמצא בשדרה מול הבניין הנ"ל.
אסטלת מרנפתח
יצחק נבנצל
גנזך
קליין קוראסאו
קליין קוראסאו (בהולנדית: Klein Curaçao - "קוראסאו הקטן") הוא אי קטן בלתי מיושב באנטילים הקטנים, המצוי דרומית־מזרחית לאי קוראסאו ומהווה חלק מממלכת ארצות השפלה.
על האי מצוי מגדלור ומספר בקתות.
האי ידוע כאתר צלילה לנופש יפה במיוחד בשל שוניות האלמוגים הרבות סביבו, והמערות התת־מימיות שבמימיו. תיירים רבים מגיעים לאי מקוראסאו באמצעות סירות במהלך היום על מנת לצלול באזור.
ארגומטריה
בדיקת אֶרְגּוֹמֶטְרִיָּיה - בדיקת מאמץ קרדיולוגית - (Ergometric Stress Testing), הנקראת גם "מבחן מאמץ", היא בדיקה רפואית שנועדה לבדוק את השפעת מאמץ גופני מאומץ על הלב, ולהעריך האם קיימת מחלת לב כלילית.
הבדיקה נעשית לחולי לב: כאשר המטופל מתלונן על כאבים בחזה, לאחר אוטם שריר הלב, לאחר צנתור לב או ניתוח מעקפים, וכדי לאתר הפרעות בקצב הלב. לאנשים שמתחילים בעבודה גופנית או פעילות ספורטיבית, ולאחר גיל 50 כבדיקת סקר.
הבדיקה איננה פולשנית ואיננה כרוכה בכאב. לעיתים ייתכן חוסר נוחות עקב המאמץ, במיוחד כאשר האדם איננו בכושר גופני.
הבדיקה מתרחשת בדרך כלל כאשר הנבדק נוסע על אופני כושר או הולך על מסילת כושר, תוך שהוא מחובר לאלקטרוקרדיוגרם ולמד לחץ דם. מפעיל המכשיר מעלה במספר שלבים את המהירות והשיפוע, ומודד את לחץ הדם ואת פעילות הלב בפרקי הזמן השונים. המכשיר מתעד את קצב הלב לכל אורך הבדיקה. הבדיקה היא בדיקת חובה עבור ספורטאים מקצוענים ואף עבור ספורטאים חובבים המשתייכים לאיגוד.
בבדיקה טיפוסית על הליכון ישנם שלושה שלבים עיקריים. שלב ראשון שבו מהירות התנועה היא 2.7 קילומטרים לשעה (שיפוע של 10 מעלות), השלב השני שבו המהירות עולה ל-4 קמ"ש (שיפוע של 12 מעלות), והשלב השלישי שבו המהירות מגיעה ל-5.5 קמ"ש (שיפוע של 14 מעלות). משך הבדיקה הוא כ-10 דקות.
בבדיקה זו נבדקים מספר פרמטרים: שינויי אק"ג המעידים על איסכמיה, ערכי לחץ הדם במאמץ, הפרעות קצב, תגובה פיזית של הנבדק למאמץ, והיכולת התפקודית מבחינת כושרו של הנבדק: האם הנבדק הצליח להגיע לדופק המטרה.
הבדיקה נעשית על ידי טכנאי שעבר הכשרה מתאימה. בסיומה קרדיולוג מנתח את התוצאות, והן נמסרות תוך מספר דקות למטופל.
לנבדקים מומלץ להגיע לבדיקה בבגדים קלים ובנעלי ספורט או נעליים נוחות להליכה, לא לאכול ארוחה גדולה לפניה, ולא לעסוק במאמץ גופני גדול ב-24 השעות שקודמות לבדיקה.
The Economist
דב קמחי
דֹב קִמְחִי (מֶלֶר) (כ"ו בכסלו תר"ן, 19 בדצמבר 1889 – כ"א באייר ה'תשכ"א; 11 במאי 1961) היה סופר עברי, מתרגם ועורך.
ביוגרפיה.