הדורוקופסיס החום מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצתו הנרחבת, אוכלוסייה משוערת גדולה, והיותו נפוץ בתחומים רבים שאינם מיושבים על ידי האדם. מגמת אוכלוסייתו נחשבת ליציבה, והוא מצליח להסתגל להפרעה אנושית בסביבת המחיה שלו. אף שדורוקופסיס החום סובל באזורים רבים מציד עבור בשרו או מאובדן בית גידול באמצעות המרת שטחי יערות לשימוש חקלאי, עדיין אין הם מהווים איום קיומי עבורו. באי יאפן, הוא מאויים יחסית בשל כריתת עצים מתמשכת אשר מהווה איום משמעותי בתוך שטח מצומצם כאי. הדורוקופסיס החום מצוי בפארק הלאומי לורנץ. ארגון השימור IUCN ממליץ לפקח על רמות הציד בשביל להגן על המין באזורים מועדים לפורענות.
וולבי צבי לבן-פס
וולבי צבי לבן-פס (שם מדעי: Dorcopsis hageni; ידוע גם כדורקופסיס לבן-פס) הוא מין של וולבי בינוני בסוג וולבי הצבי, שמצוי בצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1897 על ידי האנטומולוג האוסטרי קארל הלר (Karl Maria Heller), וקרוי על שם מגלהו חוקר הטבע הגרמני ברנהרד הגן (Bernhard Hagen). הדורוקופסיס לבן-הפס הוא המין המוכר והנפוץ בסוגו, ומצב שימורו מוגדר כללא חשש על ידי IUCN.
אנטומיה ומראה.
הדורוקופסיס לבן-הפס הוא כיסאי בינוני בגודלו: אורך ראשו וגופו: 60-42 סנטימטרים; אורך זנבו: 39-31 סנטימטרים, ומשקלו: 6-4 קילוגרם. גופו העגלגל רחב מאחורה וצר מקדימה ומותאם לתנועה מהירה ושפופה בתוך הסבך הצפוף. יש לו ראש קטן יחסית ומשולש, עם פנים צרות וארוכות וחרטום מחודד במיוחד; אלו גורמים לדמיון רב בינו לבין פרסתנים קטנים דוגמת הצביון. עיניו גדולות ובולטות ואפו קטן וריבועי. אוזניו קטנטנות ועגולות, וזנבו הארוך והעבה קירח בקצהו. הגפיים שלו דקיקות וארוכות, והאחוריות מפותחות וחזקות בהרבה מהקדמיות; עם זאת, גפיו הקדמיות ארוכות מהרגיל. בכפות הידיים יש לו 5 אצבעות קטנות, ובכפות הרגליים 3 אצבעות גדולות-בינוניות שאחת מהן היא סינדיקטילית ובעלת זוג טפרים.
הפרווה של דורוקופסיס זה קצרה, דקה ובעלת סקלת צבעים רחבה. באופן כללי, צבעה הנפוץ הוא גוונים שונים של אפור המשתנים מפרט לפרט: החל מאפור כהה או אפור-כחלחל, דרך אפור-כסוף או עמום ועד אפרפר חיוור. הפרווה עשויה להיות גם בצבע חום בהיר, אפור-שחרחר או חום-אפרפר עם גוונים ורודים, אדמדמים או לבנבנים. על פי רוב, הפרווה כהה יותר באזור העורף, הכתפיים ופלג הגוף האחורי, ובאזורים הללו היא יכולה להיות כמעט שחורה לגמרי. בניגוד לצבע האפרורי בחלק העליון, החלק התחתון הכולל את החזה, הגרון, הבטן והמפשעה בצבע לבן בוהק.
סימן ההיכר של המין אשר העניק לו את שמו, הוא הפס הלבן הגבי שעשוי להיות לעיתים בצבע חום בהיר. הפס הגבי שקטוע לעיתים קרובות, מקיף את הכתפיים ומסתיים בשכמות ויוצר מעין רסן לבן; מלבדו יש פס לבן עבה סביב המותניים והירכיים הדומה לזה של הצבי. מלבד זוג הפסים הללו, יש לעיתים גם כתם לבן בולט במרכז הגב. באזור העורף, יש לדורוקופסיס שדרת שיער שחרחרה אשר מסתיימת ברסן הלבן, וממנה והלאה עשויה להיווצר שדרת שיער בהירה עד לזנב.
הגפיים של הדורוקופסיס בצבע אפרפר חיוור בצידן החיצוני, ולבנבן בצידן הפנימי, וכפות הידיים ורודות. ראשו של הדורוקופסיס בצבע אפור בהיר, ומצחו ופניו כהים יותר. לאורך החרטום יש פס שחרחר מפויח, והלחיים והסנטר לבנים. במקרים רבים, פניו של הדורוקופסיס ורודות לגמרי בשל דלילות בשיער; כמו כן, עשוי להיות לפרטים מסוימים כתם לבן במצח. זנבו של הדורוקופסיס בצבע אפרפר כהה, כאשר בבסיסו ובקצהו הוא קירח משיער ובעל מראה לבן או ורוד.
תפוצה וביולוגיה.
הדורוקופסיס לבן-הפס אנדמי לאי גינאה החדשה. הוא מצוי לכל אורך החופים והשפלות הצפוניות של האי בשטחן של פפואה ואינדונזיה, אך נעדר מחצי האי הואון. בית גידולו מורכב מיערות טרופיים עבותים בגבהים של עד 400 מטר מעל פני הים, והוא מאכלס בתי גידול נוספים דוגמת יערות גדותיים שעל שפת הנהרות, רצועות מנשק בין היער לסוואנה הגשומה, וביערות שחופפים לקצה השיטפונות של מניפות סחף שנוצרות מהנהרות בצפון האי. הדורוקופסיס לבן-הפס נחשב לסובלני יחסית לשינויים בבית גידולו, ומסוגל להתקיים גם ביערות שבהם יש הפרעה אנושית תדירה.
אין מידע רב אודות הביולוגיה של המין. הוא ככל הנראה פעיל דמדומים בעיקרו, ועשוי לצאת לגיחות קצרות גם במהלך היום. את שעות המנוחה הוא מבלה בשכיבה בצמחייה הצפופה והסבוכה. הדורוקופסיס נע על אדמת היער בתנוחה ייחודית לסוג זה כאשר הזנב מקושת לאחור כזנב הקוף ורק קצהו נשען על הקרקע. כקרוביו, גם הוא ניזון בעיקר מעשבים, עשבי תיבול, עלים ופירות, אך לעיתים מגוון את תזונתו בחרקים וחסרי חוליות אחרים. הוא ניזון גם רבות מפטריות, ועשוי למלא תפקיד אקולוגי חשוב בהפצת הנבגים על אדמת היער. ההיריון של הנקבה נמשך כחודש וחצי, וצאצא זעיר יחיד נולד בדרך כלל בחודש ינואר ואפריל. הגור שוהה בכיס של האם למשך 6 חודשים.
מצב שימור.
הדורוקופסיס לבן-הפס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייה גדולה ויציבה, סובלנותו לשינויים בבית הגידול, היעדר איומים משמעותיים, וכי אין כל אינדיקציה לכך שהוא עשוי לחוות ירידה בעתיד הנראה לעין. הציד לבשר אשר נחשב לאחד האיומים הקיומיים ביותר על היונקים הפפואנים אינו פוגע כל כך במין זה, אשר מסתגל למחיה בקרבת מגורי אדם, אך אף על פי כן עשוי לגרום להכחדות מקומיות של אוכלוסיות מבודדות. הדורוקופסיס לבן-הפס מצוי במספר אזורים מוגנים.
וולבי צבי שחור
וולבי צבי שחור (שם מדעי: Dorcopsis atrata; קרוי גם דורוקופסיס שחור) הוא מין של וולבי קטן בסוג וולבי הצבי, המצוי אך ורק באי יחיד בים שלמה לחופי גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1957 על ידי חוקר הטבע האמריקני הובארט מריט ואן דוסן (Hobart Merritt Van Deusen) והוא המין הנדיר בסוגו ובעל טווח התפוצה המצומצם ביותר.
תיאור.
הדורוקופסיס השחור מתאפיין בגוף קומפקטי המותאם לתנועה בסבך, בראש צר במיוחד, בלוע ארוך ומחודד ובאוזניים קטנות ומעוגלות; כל אלו גורמים לו להיראות כצורת ביניים בין הוולבי לבין החולדה, והוא דומה במובנים רבים לקרוביו הקטנים בני הסוג וולבי יערוני. חוטמו הקירח גדול ורחב ועיניו גדולות ושחורות. זנבו העבה חסר שיער בחלקו האחורי ומשמש עבורו כרגל חמישית.
הדורוקופסיס השחור יוצא דופן ממרבית הקנגורים בכך שגפיו הקדמיות מפותחות וחזקות בהרבה מרגליו האחוריות הדקות והקטנות. כתוצאה מכך, הוא אינו מסוגל לקפוץ היטב כיתר הוולבים, ומסתמך יותר על זנבו וגפיו הקדמיות במהלך התנועה. הטפרים שלו גדולים וחזקים.
כפי שמרמז שמו, הפרווה של מין זה היא הכהה ביותר מבין מיני וולבי הצבי: שחור-פחם באזור הגב, הצלעות והירכיים, וחום-שוקולד כהה באזור הגחון והחזה. הראש דומה לצבע הגוף, עם חרטום שחור ולחיים חיוורות מעט. צידן הפנימי של האוזניים קירח משיער ובעל מראה חיוור. בניגוד לצבע הכללי הכהה, כפות הרגליים הקדמיות וקצה הזנב של הדורוקופסיס השחור בצבע לבן בוהק. הדורוקופסיס השחור הוא כיסאי קטן יחסית: אורך ראשו וגופו: 69-55 סנטימטרים, אורך זנבו: 42-25 סנטימטרים, ומשקלו 2.3-1.8 קילוגרם.
תפוצה ואקולוגיה.
הדורוקופסיס השחור אנדמי לאי מקבוצת איי ד'אנטריסקו הממוקמים בקצה ים שלמה לחופי דרום-מזרח גינאה החדשה. האי גודאנף שייך מנהלית לפרובינציית מפרץ מילן של מדינת פפואה. שטחו 687 קילומטרים רבועים וצורתו עגולה. את מרבית שטח האי תופס הר וינאו (Vineuo) אשר מתנשא לגובה 2,536 מטר. אוכלוסיית הדורוקופסיס מוגבלת למורדות ההר, בטווח גובה של 1,800-900 מטר מעל פני הים. טווח התפוצה הכולל של המין הוא 100 קילומטרים רבועים לכל היותר.
בית הגידול של הדורוקופסיס מורכב מיערות גשם טרופיים לחים במורדות הר וינאו שמורכבים בעיקר מסוגי אלוניים (אלון, אשור דרומי וקסטנופסיס); היערות הללו מתאפיינים באדמה בוצית עם עלווה סבוכה של טחב, חזזיות ושרכים.
אין כמעט מידע זמין אודות המין. הדורוקופסיס השחור הוא יונק פעיל לילה, אך עשוי לנוע לעיתים קרובות במהלך היום בחסות האפילה השוררת ביער הצפוף. הוא ניזון מעשבים, פירות, עשבי תיבול ושורשים אותם הוא מלקט בפיו או באמצעות ידיו. בחילופי העונות, הדורוקופסיס נוהג לרדת לאזורים נמוכים יותר ואז הופך לפגיע מפני ציד. לא ידוע על טורפים טבעיים של המין. לאחר תקופת היריון קצרה נולד גור יחיד בדרך כלל; אף על פי כן, בכיס של הנקבה יש ארבע פטמות.
מצב שימור.
הדורוקופסיס השחור מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), בהתחשב בטווח התפוצה המצומצם שלו והיותו מוגבל לאי יחיד. האיומים העיקריים עליו נשקפים מצד אובדן בית הגידול על ידי בירוא ושריפת יערות וציד לבשר על ידי תושבי האי; אוכלוסייתו נמצאת במגמת ירידה מתמשכת כתוצאה מהאיומים הללו. נכון לשנת 2020, הדורוקופסיס השחור אינו מצוי באזור מוגן. ארגון השימור IUCN ממליץ להקים בדחיפות אזור שימור עבור המין וכן לפקח על הציד על מנת להבטיח את הישרדותו של הדורוקופסיס.
וולבי שחור-פס
וולבי שחור-פס (שם מדעי: Macropus dorsalis; קרוי גם וולבי סבך מזרחי) הוא מין של יונק כיס בינוני בסוג קנגורו שאנדמי לחוף הצפון-מזרחי של יבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1837 ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ודומה מבחינה חיצונית לוולבי אדום-צוואר ווולבי סלע צהוב-רגל.
אנטומיה ומראה.