האגודה למען החייל הקימה את "מועדון יותר", מועדון ההנחות וההטבות לחיילי החובה. חבר במועדון הוא חייל בשירות חובה המחזיק כרטיס אשראי עם סמל המועדון המקנה לו הנחות והטבות בעשרות בתי עסק בתחומים השונים: צרכנות, תרבות הפנאי, רווחה, לימודים וסלולר. החברות במועדון אינה כרוכה בתשלום. מועדון יותר אף מפיק את כנסי המשתחררים בשיתוף צה"ל והיחידה להכוונת חיילים משוחררים שלוש פעמים בשנה ומקיים את פסטיבל 'יותר' - מסיבת הגיוס הגדולה בישראל המעודדת גיוס בקרב בני נוער.
כל המתגייסים לצה"ל זוכים לקבל שי מיוחד מהמועדון במהלך שרשרת החיול בבקו"מ. השי מכיל דברי מתיקה, מוצרי טיפוח מוצרי היגיינה ועוד, אשר יסייעו בידי המתגייסים במהלך הטירונות והשירות.
פרויקט "אמץ לוחם".
פרויקט אמץ לוחם של האגודה למען החייל מקשר בין חברות עסקיות ותורמים מהארץ ומחו"ל לגדודי לוחמים. הפרויקט הוא פרויקט משותף לאגודה למען החייל ול"קרן לידידות". מדובר באימוץ ערכי, תומך ומסייע שמטרתו לעזור למערך הלוחם הסדיר בצה"ל. סכום התרומה השנתי הוא כ-100,000 ש"ח, תוך התחייבות לשלוש שנים. הסכום מיועד לרווחת החיילים ולפעילויות מגוונות. כיום, מאומצות במסגרת הפרויקט כ-200 יחידות.
ביקורת על האגודה.
בשנים האחרונות הושמעה ביקורת רבה על כך שתקציב המנהלה של האגודה גבוה מאוד ושאחוז משמעותי מהתרומות אינו מגיע לחיילים. דו"ח מבקר המדינה משנת 2007 העלה אי סדרים רבים בתפקוד האגודה. כך למשל העסיקה האגודה בין השנים 1995 ל 2004 חברה פרטית שהפעילה את מוקד ההתרמות הטלפוני תמורת עמלה של 50% מהתרומות הנכנסות. נכתבה ביקורת על אי קיום מכרזים כנדרש, אי העברת תרומות ליעדן ועוד. ביקורת ציבורית רבה הושמעה על משכורות הבכירים באגודה.
מתוך דוח מבקר המדינה לשנת 2009 :
במאי 2006 התקשרה האגודה למען החייל עם מר יעקב ברדוגו, מנכ"ל מפעל הפיס בעברו, בהסכם למתן "ייעוץ וסיוע בקבלת תמיכה והגרלות", שעל פיו יקבל מר ברדוגו עמלה מכל סכום שאותו תקבל האגודה מכל גורם שהוא "כתוצאה ישירה משירותיו". לאחר חתימת הסכם חדש בין מפעל הפיס לבין האגודה, שילמה האגודה לחברה שבבעלות מר ברדוגו 1,200,000 ש"ח. נמצא כי נושא ההתקשרות עם מר ברדוגו לא הובא לדיון בוועד המנהל של האגודה.
בנוסף, בביקורת לא נמצאה כל עדות לשירותים שהעניק ברדוגו בפועל לאגודה, ולכן לכאורה לא הייתה הצדקה להתקשרות מולו, בפרט כאשר לא שררו חילוקי דעות מהותיים בין האגודה לבין מפעל הפיס שהצריכו את שירותיו של ברדוגו.
עליה ב
מיקרו-כלכלה
מיקרו-כלכלה (באנגלית: Microeconomics) היא ענף של תורת הכלכלה, החוקר את ההתנהגות הכלכלית של תאים קטנים (כמו יחידים, משפחות או פירמות) וקבלת ההחלטות שלהם, ואת הדרך שבה התנהגות זו מכתיבה את התנהגות השוק של סחורה או שירות אחד, או המשק בכללו.
בניגוד לתחום המקרו-כלכלה, המתרכז במשק כולו, כלומר בכלל הפעילות הכלכלית במדינה או באזור גאוגרפי מסוים - בחשיבה "מלמעלה למטה", במיקרו-כלכלה, הניתוח מתאפיין בחשיבה "מלמטה למעלה", כלומר כיצד ההתנהגות של היחידות הקטנות קובעת את ההתנהגות הכוללת.
מקרו-כלכלה אינה עוסקת במה שמתרחש בשוק הבודד. היא עוסקת גם בנושאים כמו צמיחה, אינפלציה ואבטלה, שהם מחוץ לתחום הדיון של המיקרו-כלכלה.
המושגים הבסיסיים של המיקרו-כלכלה.
הפעילות הכלכלית בשוק אחד.
הפעילות הכלכלית הבסיסית שבה עוסקת המיקרו-כלכלה היא פעילות המסחר במוצר מסוג אחד. כלל פעילות המסחר במוצר זה, שיכול להיות סחורה או שירות, מכונה השוק של המוצר. בשוק זה פעילים יצרנים, המעוניינים למכור את המוצר, וצרכנים, המעוניינים לקנות אותו. שאיפתם של היצרנים היא (בדרך-כלל) להפיק את הרווחים הגבוהים ביותר האפשריים ממכירת המוצר. מספר יחידות המוצר שהם מעוניינים למכור נקרא היצע, והוא תלוי במחיר השוק של המוצר. שאיפתם של הצרכנים היא להפיק את מירב התועלת מהמוצרים שהם רוכשים. מספר היחידות שהם מעוניינים לקנות נקרא ביקוש, וגם הוא תלוי במחיר השוק. המיקרו-כלכלה חוקרת את ההתנהלות בשוק מסוג זה, ואת האופן שבו נקבעים מחיר המוצר והכמות המיוצרת והנסחרת בו. היא עוסקת בין השאר בשאלה כיצד השוק מגיע לשיווי משקל, כלומר למחיר שבו ההיצע שווה בדיוק לביקוש. מחיר זה הוא מחיר שיווי המשקל, והוא יהיה המחיר בו ייסחר המוצר בשוק.
הביקוש וההיצע.
כמות המוצר המוצעת על ידי כל יצרן (ההיצע), וכמות המוצר המבוקשת על ידי כל צרכן (הביקוש) תלויות במחיר השוק של המוצר. בדרך כלל, ככל שהמחיר עולה, היצרן מעוניין למכור יותר יחידות, והצרכן מעוניין לקנות פחות יחידות. את ההיצע והביקוש מתארת המיקרו-כלכלה כפונקציות מתמטיות, הקובעות את מספר היחידות המוצעות או מבוקשות בכל מחיר שוק.
פונקציית ההיצע של היצרן נקבעת על ידי פונקציית הייצור שלו. פונקציית הייצור קובעת מה עלות הייצור של כל יחידת מוצר, והיא קשורה לטכנולוגיית הייצור. היצרן יירצה לייצר ולמכור יחידות בכמות, שתביא למקסימום את ההפרש בין הפדיון שלו לבין עלות הייצור. ההנחה שככל שהמחיר שהוא יכול לקבל עולה, היצרן ירצה למכור יותר יחידות, נובעת מחוק התפוקה השולית הפוחתת. מחוק זה נובע שככל שמייצרים יותר יחידות, עלות הייצור ליחידה גבוהה יותר. מצב הפוך ממצב של תפוקה שולית פוחתת הוא יתרון לגודל, שבו ייצור יותר יחידות מפחית את עלות הייצור ליחידה.
פונקציית הביקוש של הצרכן נגזרת מפונקציית התועלת שלו, המתארת את ההנאה שלו מכל יחידה של המוצר ואת ההעדפות שלו בין מוצרים שונים, באילוצי התקציב שיש בידו. במרבית המוצרים הצרכן יהיה מעוניין לרכוש פחות יחידות מהמוצר ככל שמחירו עולה.
גמישות הביקוש וההיצע.
המונח גמישות מתייחס לשאלה עד כמה משתנה הביקוש או ההיצע, כאשר משתנה המחיר. הביקוש למוצרי יסוד נוטה להיות קשיח, כלומר בעל גמישות נמוכה. לדוגמה, סביר שעליה במחיר הקמח לא תוריד את הביקוש לו בצורה משמעותית. לעומת זאת, הביקוש למוצרי מותרות, או למוצרים שלהם תחליפים טובים, תלוי מאוד במחירם, כלומר גמישות הביקוש גבוהה.
שיווי משקל כללי.
במשק מסוים מתקיימים בכל עת מספר רב של שווקים שבהם נסחרים מספר רב מוצרים. בין שווקים אלה יש השפעות הדדיות מסוגים שונים. השפעה כזאת היא השפעה בין השווקים של מוצרים תחליפיים. מוצרים תחליפיים ממלאים תפקידים דומים עבור הצרכנים ולכן הם יכולים לוותר על האחד ולצרוך את השני במקומו, כגון, גז טבעי ונפט. במקרה של מוצרים תחליפיים, אם מחירו של מוצר אחד עולה, הביקוש למוצר התחליפי יעלה ואיתו גם מחיר התחליף. ישנם עוד סוגים רבים של קשרים בין השווקים השונים.
תורת שיווי המשקל הכללי היא ענף של המיקרו-כלכלה, החוקר את הקשרים בין השווקים ומראה כיצד המשק מגיע לשיווי משקל כללי, שבו נקבעים מחירי כל הסחורות והשירותים במשק, כולל מחיר העבודה (המשכורות) ומחיר ההון (שער הריבית). תורה זו מאפשרת למיקרו-כלכלה להסביר, באמצעות ההעדפות והתנהגות של השחקנים הבודדים במשק, את פעילות המשק כולו.
השוק המשוכלל.
הניתוח הבסיסי של המיקרו-כלכלה מתבסס על הנחות התחרות המשוכללת, או השוק המשוכלל. כאשר הנחות אלה מתקיימות, ניתן להראות בקלות יחסית שהמסחר בשוק יגיע לידי שיווי משקל. בתנאים כאלה שיווי המשקל יהיה כזה שמתקיימת בו יעילות כלכלית או יעילות פארטו, במובן זה, שלא ניתן לשנות את הקצאת המשאבים בחברה מבלי לפגוע באחד הפרטים.
הנחות אלה הן:
תחרות לא משוכללת.
במציאות כמעט ואין מקרים שבהם כל הנחות התחרות המשוכללת מתקיימות. לכן המיקרו-כלכלה עוסקת גם בניתוח מקרים שבהם אחת או יותר מההנחות לא מתקיימת. לדוגמה, לעיתים קרובות ההנחה הראשונה אינה מתקיימת. מבני שוק נפוצים הם מצבים שבהם יש רק מוכר אחד (מצב של מונופול) או מספר קטן של מוכרים (דואופול או אוליגופול).
כאשר הנחות השוק המשוכלל לא מתקיימות, ניצול המשאבים בשוק אינו אופטימלי. זהו אחד הגורמים לכשל שוקי. בתנאים אלה, המיקרו-כלכלה מנתחת כיצד התערבות מכוונת של הממשלה יכולה לתקן את המצב.
ההיסטוריה של המיקרו-כלכלה.
הכלכלה הקלאסית.
יסודות הכלכלה המודרנית הונחו על ידי אדם סמית בסיפרו "עושר העמים" שפורסם ב-1776. סמית' טבע את המושג "היד הנעלמה", כשתאר כיצד ההתנהגות האנוכית של המוכרים והקונים יוצרת החלוקה הטובה ביותר של סחורות ושירותים, כאשר כל אחד פועל להתמחות בתחומו ולשפר את השימוש בהון, כדי לייצר יותר ערך.
המהפכה השולית.
בניגוד לשמה, המהפכה השולית לא הייתה שולית בהיסטוריה של הכלכלה. לקראת סוף המאה ה-19, נוצרו המושגים עלות שולית ותועלת שולית, ושל עלות אלטרנטיבית. באמצעות מונחים אלה יכלו כלכלנים בפעם הראשונה להסביר, מדוע מחיר השוק אינו קשור בהכרח לעלויות הייצור. מהפכה זו הביאה לעולם את הזרם הנאו-קלסי בכלכלה, שמייצגו הבולט היה אלפרד מרשל.
החשיבה הנאו-קלאסית "המסורתית" הגיעה לשיאה באמצע המאה העשרים. היא שילבה את החשיבה השולית של המאה ה-19, את רעיון השיווי המשקל הכללי והיעילות הכלכלית, עם הכלכלה המתמטית שהתפתחה באותה תקופה. בגישה זו הייתה התבססות רבה הנחות השוק המשוכלל, ובעיקר על רציונליות ומידע מלא. תחת הנחות אלה, אפשר להפעיל כלים מתמטיים של אופטימיזציה תחת אילוצים כדי לנתח את התנהגות השחקנים.
המחקר המודרני.
אי ודאות.
במודלים הכלכליים הבסיסיים, כל המידע על המתרחש בשוק זמין לכל המשתתפים בו. מודלים מודרניים מנסים לנתח קבלת החלטות בתנאים של אי-ודאות. מודלים אלה מתבססים על תאוריית תוחלת התועלת של ג'ון פון נוימן ואוסקר מורגנשטרן, ועל רעיונות וכלים מתורת המשחקים.
רציונליות מוגבלת.