בפברואר 2017, הממשלה היפנית השיקה קמפיין בשם "הטבת יום שישי", שבו היא מבקשת מחברות להתיר לעובדים לעזוב את מקום העבודה בשעה 15:00 ביום שישי האחרון בכל חודש. היוזמה היא חלק מהניסיון לטפל בבעיית השעות הארוכות והמייסרות שיפנים רבים מצופים לעבוד. היוזמה התעוררה כתגובה להתאבדותה של עובדת בת 24 בחברת הפרסום 'דנצו' שעבדה יותר מ-100 שעות נוספות בחודש שלפני מותה. בעוד שחברות גדולות, כמו 'הונדה', יצרנית המשקאות 'סנטורי' וחברת הממתקים 'מורינאגה', אימצו את התוכנית שהוצעה, חברות אחרות נלהבות פחות לאפשר יציאה המונית מוקדמת של עובדים הביתה בשעות הצהריים. סקר מאת עיתון 'ניקי ביזנס' בו השתתפו 155 חברות גדולות מראה כי ל-45% מהחברות אין כוונה מיידית להוציא לפועל את התוכנית, ו-37% מהחברות אמרו כי החליטו לפעול לפי רוח "הטבת יום שישי" או שיש בכוונתם לעשות כך בעתיד.
לורנס דילייני
לורנס ג'ון דילייני (באנגלית: Lawrence John Delaney; נולד ב-1935) הוא מדען ואיש עסקים אמריקאי, שבין השנים 1999–2001 כיהן כסגן מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית לרכש ולזמן קצר ב-2001 כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל.
ביוגרפיה.
לורנס דילייני למד באוניברסיטת קלארקסון, שם סיים תואר ראשון ב-1957 ותואר שני ב-1958, שניהם בהנדסה כימית. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה וב-1961 קיבל תואר דוקטור בהנדסה כימית.
בשנים 1961–1962 עבד דילייני במכון לניתוח ביטחוני בוושינגטון די. סי. ולאחר מכן היה במשך שנה עמית מחקר במכון פריץ האבר בברלין. ב-1963 הוא הצטרף לתאגיד אירוספייס בלוס אנג'לס, שם הוא עבד כמנהל קבוצת המחקר לטכנולוגיות ההנעה שלהם ושל משרד הטילים הבליסטים הבין-יבשתיים המתקדמים שלהם עד 1968. לאחר מכן ועד 1975 הוא עבד בתאגיד מרטין מריאטה וושינגטון כמנהל התוכניות המתקדמות שלהם ולאחר מכן בדנוור, כמנהל חטיבת המערכות הימיות שלהם. בשנים 1975–1981 הוא היה מנהל בחברת R&amp;D Associates בוושינגטון. לאחר מכן ועד 1989 הוא עבד בחברת SAIC, בתחילה כסגן מנהל המגזר המדעי הצבאי ומגזר מערכות המידע ולאחר מכן כמנהל קבוצת מערכות המידע. לאחר מכן ועד 1994 הוא היה שותף מנהל בחברת Montgomery &amp; Associates. בשנים 1994–1997 הוא היה האחראי על הפעילות באירופה של חברת Braddock Dunn &amp; McDonald בברלין ומנהל קבוצה בחברת IABG במינכן. לאחרן מכן ועד 1999 הוא היה מייסד ונשיא של חברת Delaney Group Inc. בוושינגטון.
ב-1999 מינה הנשיא ביל קלינטון את דילייני כסגן מזכיר חיל האוויר לרכש. הוא שימש בתפקיד זה עד 2001. ב-2001 הוא כיהן גם כתת-מזכיר חיל האוויר בפועל ומינואר ועד מאי אותה שנה הוא כיהן גם כמזכיר חיל האוויר בפועל.
עם סיום עבודתו בממשל, היה דילייני לנשיא והמנהל הכללי של חברת Arete Associates בלוס אנג'לס. ב-2003 הוא הצטרף לL3 טכנולוגיות והיה לנשיא והמנהל הכללי שלה. בשנים 2005–2015 הוא שימש כחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת קלארקסון.
ציפור מדבר
ציפור מדבר הוא פזמון מוזיקלי בביצועה של להקת אתניX. את מילות השיר כתב זאב נחמה, והלחין בשיתוף עם יועד נבו.
רקע.
נכלל באלבום הבכורה של הלהקה (הנושא את שמה), שיצא בשנת 1990.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תש"ן (1990) דורג השיר במקום השני. במצעדים השבועיים של התחנה צעד השיר במשך 32 שבועות, מתוכם שלושה שבועות במקום הראשון.
בשנת 2008 ביצעה יהודית רביץ גרסת כיסוי לשיר עבור האלבום "עבודה עברית". בשנת 2020, ביצע עדן חסון גרסת כיסוי לשיר עבור החלק השני של האלבום "צו השעה".
יהודית אהרון
יהודית אהרון (ברוסית: Юдит Аарон, נולדה ב 1970) היא מעצבת תפאורה ותלבושות לתיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה.
יהודית נולדה וגדלה בוילנה, ליטא. בילדות הושפעה רבות על ידי דודתה סופרת השואה מריה רולניקייטה . בווילנה יהודית למדה בית הספר לאומניות.
באוגוסט 1990 עלתה לישראל עם משפחתה.
בשנת 2004 סיימה את לימודיה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
כבר בשנה אחרונה של הלימודים עיצבה תלבושות לתיאטרון הקאמרי ("נתן החכם"). ההפקה השנייה הייתה עבור תיאטרון חיפה, שם הייתה כבר מועמדת לפרס התיאטרון על התלבושות בהצגה "הדוכסית של אמלפי" (בימוי של גדי רול).
מאז מעצבת תפאורה ותלבושות במגוון תיאטראות בישראל: תיאטרון באר-שבע, תיאטרון הגשר, תיאטרון הקאמרי, אנסמבל עיתים בשיתוף תיאטרון הקאמרי, תיאטרון החאן, תיאטרון המדיטק, תיאטרון הבימה, תיאטרון יידישפיל ואחרים.
יהודית מתגוררת במודיעין, נשואה לנחום אהרון ולהם שני בנים.
עבודה בתיאטרון.
פרסים והוקרה.
במהלך עבודתה בתיאטרון יהודית זכתה במספר פרסים:
פולקסגמיינשאפט
פוֹלְקסגמיינשאפט (בגרמנית: Volksgemeinschaft) הוא ביטוי גרמני שפירושו "קהילת העם" ואשר מבטא תחושת אחדות וסולידריות גרמנית. המונח הפך לפופולרי במקור במהלך מלחמת העולם הראשונה, כאשר הגרמנים התלכדו סביב שותפות הגורל בזמן המלחמה. הרעיון קרא לפירוק האליטיזם ולאיחוד בין גרמנים ממעמדות שונים כדי להשיג מטרה לאומית משותפת. בגרמניה הנאצית נעשה שימוש מחודש בביטוי, בעבור גרמנים אשר על פי האידאולוגיה הנאצית השתייכו לגזע הארי. הנאצים ניסו ליצור סדר חברתי חדש. הם ערערו את המעמדות הישנים וקיטלגו את החברה הגרמנית על בסיס גזעי, בניסיון לצמצם את הפערים הכלכליים בתוך האומה הגרמנית.
התפתחות המושג.
באופן אירוני, המילה "פולקסגמיינשאפט" שימשה ככל הנראה לראשונה בתרגום של גוטלוב אוגוסט טיטל משנת 1791 לטקסט שנכתב על ידי ג'ון לוק, וסינתזה של הביטוי "בכל מקום , בדרך כלל". בין החוקרים מהמאה ה-19 שהשתמשו במילה זו היו פרידריך שליירמאכר, פרידריך קארל פון סאביניי, קרל תאודור ווקר, יוהאן קספר בלונצ'לי, הרמן שולצה, וילהלם דילתיי, ווילהלם וונדט. המשפיעה ביותר הייתה אולי התיאוריה של פרדיננד טניס ביצירתו "Gemeinschaft und Gesellschaft" ("קהילה וחברה") משנת 1887. עשרות שנים אחר כך, בשנת 1932, הצטרף טנסי למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה כדי להתנגד לעליית הנאציזם וכמחאה נגד השימוש שלהם במושג שלו. הוא הסיר את התואר פרופסורה לשם כבוד שלו עם עליית אדולף היטלר לשלטון.
בשנת 1914 הכריז הקיסר וילהלם השני לפני הרייכסטאג על "בורגפרידן" ("השלום בטירה שבמצור"). הוא הודיע כי מכאן ואילך כל ההבדלים האזוריים בין מדינות הרייך השונות; ההבדלים בין עשירים, המעמד הבינוני והעניים; בין הקתולים לפרוטסטנטים; ובין הכפר לעיר - לא קיימים עוד. העם הגרמני כולו אחד בזמן המלחמה. במהלך המלחמה, הבורגפרידן חיזק בקרב גרמנים רבים את תחושת האחדות. השראה זו נותרה גם אחרי המלחמה ואת הבורגפרידן של ימי המלחמה ירש הפולקסגמיינשאפט בימי השלום.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה, הרעיון של פולקסגיימינשט שימש כדי לפרש אסונות כלכליים שעברו גרמנים בתקופת רפובליקת ויימאר כחוויה משותפת של האומה הגרמנית, ולטעון כי האחדות הגרמנית תביא לחידוש ולסיום המשבר. היא אומצה על ידי המפלגה הנאצית כדי להצדיק פעולות נגד יהודים, מרקסיסטים מדינות ההסכמה, ותאגידים שהרוויחו מן המלחמה. הנאצים האשימו את כל אלה בשיבוש ההתחדשות הלאומית הגרמנית, בהתפוררות הלאומית בשנת 1918 ובתבוסת גרמניה במלחמה.
בין ההיסטוריונים ישנו ויכוח מתמשך האם פולקסגמיינשאפט יושם בצלחה או לא בין 1933 ל-1945. זהו נושא במחלוקת היסטורית, במיוחד מסיבות אתיות ופוליטיות, וכן בגלל השפה הדו-משמעית ששימשה את היטלר והנאצים כשדיברו על פולקסגמיינשאפט.
פולקסגמיינשאפט נאצי.
בעקבות המהפכה הגרמנית בנובמבר 1918, שציינה את שקיעת הקיסרות הגרמנית והחלפתה ברפובליקת ויימאר, הייתה איבה בקרב גרמנים רבים כלפי רפובליקת ויימאר והסוציאל-דמוקרטים, שבחסותם היא קמה. זאת, בשילוב עם החרדה מהמשבר הכלכלי העולמי בשנות ה-30. המשבר היה קשה במיוחד בגרמניה לאור האבטלה הגואה והתשלומים שנכפו עליה בחוזה ורסאי, מה שהביא לפופולריות גוברת בקרב המפלגה הנאצית. עובדים רבים ציפו שהמפלגה הנאצית תציל אותם מן המשבר הכלכלי החמור. בעת עלייתו לשלטון, הבטיח היטלר להשיב את האמונה בעם (פולק ) ולהביא לשלמות, תוך שהוא מאשים פוליטיקאים אחרים בקריעת האחדות הגרמנית.
עם עלייתם לשלטון בשנת 1933, הנאצים ביקשו להשיג תמיכה בחלקים שונים של החברה. הרעיון שלהם בנושא פולקסגמיינשאפט אוחד באופן גזעי ומאורגן באופן היררכי. הוא כלל אחדות מיסטית, סוג של נשמה גזעית המאחדת את כל הגרמנים, כולל אלה החיים מחוץ לגרמניה. עם זאת, נשמה זו נחשבה כקשורה לארץ, בתורת "דם ואדמה". אכן, אחת הסיבות ל"דם ואדמה" הייתה האמונה כי בעלי אדמות ואיכרים חיו בהרמוניה אורגנית. גרמנים אריים שקיימו יחסי מין עם לא גרמנים הורחקו מקהיליית העם.
הנאצים גיבשו את התמיכה בקרב הלאומנים והשמרנים בכך שהציגו עצמם כבני ברית עם הנשיא פאול פון הינדנבורג, שנחשב לגיבור מלחמת העולם הראשונה. הנאצים ביקשו להשיג תמיכה בעובדים בכך שהכריזו על יום מאי , יום שנחגג על ידי העבודה המאורגנת, כיום חופשה בתשלום, וקיימו חגיגות ב-1 במאי 1933 לכבוד העובדים הגרמנים. הנאצים הדגישו כי על גרמניה לכבד את עובדיה. היטלר שיבח לא פעם את סגולות העבודה, והצהיר בפלקישר באובכטר כי "אני רק מכיר באצולה אחת - זו של העבודה".