אלן דה בוטון עוסק בדרכים שונות בפופוליזציה של הפילוסופיה. בין השאר כמייסד שותף של "סקול אוף לייף" . לצד פופולריות והצלחה כסופר וכמרצה, הוא גם זוכה לביקורות על איכות התוכן אותו הוא מעביר ועל האופי הפשטני בו הוא מציג את הפילוסופיה.
סדרות וסרטים עלילתיים.
עיסוק בנושאים פילוסופים.
המטריקס.
סדרת סרטי המטריקס נחשבת לאחת הדוגמאות המובהקות לשילוב בין קולנוע ופילוסופיה, ופילוסופים רבים התייחסו למטריקס וכתבו אודות הסדרה. ביניהם גם הפילוסוף קורנל וסט שאף השתתף בשניים מהסרטים כשגילם את אחד מחברי מועצת הזקנים של "ציון".
המטריקס עצמו מהווה מציאות מדומה, ומעלה סוגיות מטפיזית אודות טיב המציאות והשערת הסימולציה. זאת בהשפעת משל המערה אצל אפלטון, טיעון השד המתעתע בהגיונות על הפילוסופיה הראשונית של דקארט וניסוי המחשבה "מוח בצנצנת" של הילרי פטנאם. העיסוק של הסרט במציאות המדומה בה נעשה בין היתר תוך התייחסות אינטרטקסטואלית לבודריאר. ניאו מחביא את המפתח שלו בתוך עותק של הספר סימולקרות וסימולציה. מאוחר יותר, כשמורפיוס מראה לניאו את המציאות שמחוץ למטריקס הוא משתמש בביטוי "המדבר של הממשי" מתוך הספר ואומר "Welcome to the Desert of the Real". (המשפט של מורפיוס צוטט מאוחר יותר על ידי ז'ז'ק בכותרת ספרו "ברוכים הבאים למדבר של הממשי"). עם זאת בודריאר עצמו הסתייג מהפרשנות של יוצרי הסרט לספר שלו ואמר שהוא לא הובן כהלכה, כאשר היוצרים בלבלו בין התאוריה הפוסטמודרנית שלו אודות הסימולקרה לבין הסימולציה אצל אפלטון. בעולם הפוסטמודרני כפי שבודריאר מציג אותו כבר לא ניתן להבחין בין הווירטואלי לממשי, לעומת ההבחנה הברורה שיש בסרט בין העולם הווירטואלי של המטריקס לבין העולם הממשי והעיר ציון.
הסרט מקיים אינטרטקסטואליות גם עם אליס בארץ הפלאות של הסופר הלוגיקן והפילוסוף לואיס קרול, למשל בהשוואה בין היציאה מהמטריקס לירידה במאורת הארנב הלבן. הדילמה האם להיתנתק מהמטריקס או להישאר בעולם האשלייתי, מוצגת כשמורפיוס נותן לניאו לבחור בין הגלולה האדומה לבין הגלולה הכחולה. דילמה זו היא בין אמת מכאיבה לבין גישה הדוניסטית שתעדיף בורות על פני סבל, בדומה לניסוי המחשבה "מכנות העונג" של רוברט נוזיק. במקור, נוזיק מציג את הניסוי כהתנגדות לגישת המוסר התועלתנית. הגישה ההדוניסטית, באה לידי ביטוי בדמותו של סייפר הבוגד, המתחרט על הבחירה שעשה וטוען כי "בורות היא אושר" (ignorance is bliss) ומבקש מהסוכנים שיחזירו אותו לחיי אשליה בהם הוא יוכל להתענג על מטעמי החיים.
סרטים עלילתיים נוספים.
להלן רשימה מצומצמת של סרטים עלילתיים הידועים גם בשל עיסוקם בנושאים פילוסופיים:
סדרות טלוויזיה.
להלן רשימה מצומצמת של סדרות טלוויזיה הידועות גם בשל עיסוקן בנושאים פילוסופיים:
ייצוג דמויות של פילוסופים.
ייצוג של פילוסופים אמתיים.
נעשו מספר סרטים המבוססים על ביוגרפיות של פילוסופים אמיתיים. חלקם מנסים לבטא באמצעות המבע הקולנועי גם את הרעיונות הפילוסופיים, לעיתים, תוך שימוש בתכניקות מבע קולנועי ומיז-אנ-סצנה ניסיוניים. וחלקם דרמטיים יותר, ומדגישים את הפסיכולוגיה והחוויות הרגשיות של פילוסופים אלו כבני אדם.
ניתן לציין כי קיימים גם מספר סרטים שבהם קיימת דמות משנה המבוססת על פילוסוף אמיתי, לרוב ללא התייחסות משמעותית להגותו הפילוסופית: באלכסנדר (2004) המבוסס על חייו של אלכסנדר הגדול, מופיע מורהו אריסטו (כריסטופר פלאמר).
בגלדיאטור (2000) האלוף הרומי מקסימוס נבגד כאשר קומודוס, בנו השאפתן של הקיסר והפילוסוף הסטואי מרקוס אורליוס (ריצ'רד האריס), רוצח את אביו ותופס את הכס, ובנפילת האימפריה הרומית (1964) מרקוס אורליוס (אלק גינס) מוצג במהלך הקטע הראשון של הסרט.
וכן, בקומדיות: סוף השבוע של נירון על חייו של נירון קיסר, ויטוריו דה סיקה מגלם את סנקה, ובההרפתקה המצוינת של ביל וטד מוצגת גרסה פרודית של סוקרטס.
סטפן אבל סינדינג
סטפן אבל סינדינג (בדנית: Stephan Abel Sindin; 1846, טרונדהיים – 1922, פריז) היה פסל נורווגי דני שפיסל בסגנון ריאליסטי וגם בסגנון סימבוליסטי.
סינדינג החל לימודי משפטים באוסלו אבל החליט לעבור לתחום האמנות ולמד באקדמיה לאמנות באוסלו שם למד רישום ומודל, בהמשך למד פיסול אצל הפסל אלברט וולף בברלין.
סינדינג שהה רוב חיו הבוגרים במקומות שונים בעיקר ברומא קופנהגן ולבסוף בפריז.
בין השנים 1874–1875 למד בפריז בסגנון ריאליסטי שם שאב השראה בעיקר מאוגוסט רודן ומפול דובואה.
זכה להכרה מועטה בנורווגיה מאחר שנחשב למודרני מדי. סינדינג עבר בשנת 1883 לקופנהגן שם זכה להכרה. הציג בתערוכה העולמית של פריז (1889) ושימש כפרופסור מיעץ ולימד תלמידים באופן פרטי.
סינדינג עבר בשנת 1910 לפריז שם חי עד ליום מותו שם נקבר בפר לשז.
סינדינג בן למהנדס מכרות אח של המלחין כריסטיאן סינדינג והצייר אוטו סינדינג והיה נשוי לשחקנית אנה אוגוסטה אלגה.
HTTP Strict Transport Security
HSTS (ר"ת של HTTP Strict Transport Security) הוא מנגנון אבטחת אתרי אינטרנט, המסייע בהגנה על אתרים מפני התקפות האדם שבאמצע, כגון מתקפות מדרגות לפרוטוקול וחטיפת עוגיות. מנגנון זה מאפשר לשרתי הרשת להצהיר כי דפדפני האינטרנט (או סוכני משתמש אחרים העומדים בתנאי הצורך) צריכים לקיים עימם אינטראקציה אוטומטית באמצעות חיבורי HTTPS בלבד, המספקים אבטחת שכבת תעבורה (TLS / SSL), בשונה מה- HTTP הלא מאובטח. HSTS הוא פרוטוקול מסלול לסטנדרטים של IETF ומצוין ב-RFC 6797.
מדיניות HSTS מועברת על ידי השרת לסוכן המשתמש באמצעות שדה כותרת תגובה של HTTPS בשם "Strict-Transport-Security". מדיניות HSTS מציינת פרק זמן שבו סוכן המשתמש צריך לגשת לשרת בצורה מאובטחת בלבד. אתרי אינטרנט המשתמשים ב-HSTS לרוב אינם מקבלים HTTP, על ידי דחיית חיבורים דרך HTTP או הפניית שיטתיות של חיבורים אלו ל-HTTPS. כתוצאה מכך סוכן משתמש שאינו מסוגל לבצע TLS לא יוכל להתחבר לאתר. ההגנה חלה רק לאחר שמשתמש ביקר באתר לפחות פעם אחת, והדרך בה הגנה זו עובדת היא שמשתמש שמזין או בוחר כתובת URL לאתר שמציין http, ישדרג אוטומטית ל- https, מבלי לבצע את בקשת HTTP, אשר אינה מאובטחת.
היסטוריה.
מפרט ה- HSTS פורסם כ-RFC מספר 6797 ב-19 בנובמבר 2012 לאחר שאושר ב־2 באוקטובר 2012 על ידי ה- IESG של IETF לפרסום כ-RFC מוצע. במקור היה שמו של המפרט "Strict Transport Security", אלא עם הגשתו כטיוטת אינטרנט ב־17 ביוני 2010, שונה שמו ל- "HTTP Strict Transport Security", שכן המפרט חל רק על HTTP. קודם להפיכתו לטיוטת אינטרנט ומאוחר יותר לתקן רשמי, פורסם המפרט לראשונה ב-18 בספטמבר 2009, ומאוחר יותר, ב-18 בדצמבר, פורסמה גרסת הקהילה האחרונה שלו. מאחורי כתיבת המסמך עומדים ג'ף הודג'ס, קולין ג'קסון ואדם בארת'.
צורת העבודה של הפרוטוקול.
שרת מיישם מדיניות HSTS על ידי אספקת כותרת דרך חיבור HTTPS. לדוגמה, שרת יכול לשלוח כותרת כזו שבקשות עתידיות לדומיין במהלך השנה הקרובה יטופלו רק בעזרת HTTPS. כאשר יישום אינטרנט מפרסם מדיניות HSTS לסוכני משתמשים, סוכני משתמשים תואמים מתנהגים באופן הבא:
פגיעויות האבטחה שהפרוטוקול מונע.
פגיעות האבטחה החשובה ביותר ש-HSTS מנטרל היא הפשטת SSL, פגיעות שהוצגה לראשונה באופן פומבי על ידי הקריפטוגרף מוקסי מרלינספייק בשנת 2009. מתקפת הפשטת SSL (ו- TLS) פועלת על ידי המרה שקופה של חיבור HTTPS מאובטח לחיבור HTTP רגיל. המשתמש יכול לראות שהחיבור לא מאובטח, אך בהתחשב בכך שסביר לומר שאינו יודע אם החיבור צריך להיות מאובטח, הוא לא יראה בכך בעיה וימשיך לגלוש באתר. בזמן הצגת הפגיעות לראשונה על מרלינספייק, אתרים רבים לא השתמשו ב- TLS / SSL, ולכן לא הייתה שום דרך לדעת (ללא ידיעה מוקדמת) האם השימוש ב- HTTP רגיל נבע ממתקפה, או פשוט משום שהאתר לא יישם את TLS / SSL. פרוטוקול HSTS מטפל בבעיה זו על ידי יידוע הדפדפן כי חיבורים לאתר צריכים תמיד להשתמש ב- TLS / SSL. מלבד זאת, HSTS מסייע למנוע גנבה של אישורי כניסה לאתר המבוססים על עוגיות וכן למנוע מתקפות גנבת זמן באמצעות חבילות NTP שקריות.
המגבלות בפרוטוקול.
אם מדובר בביקור ראשון של המשתמש באתר, יכול התוקף להפשיט את כותרת ה-HSTS ממסגרת המידע ובכך לא יישמר בהגדרות סוכן המשתמש זיהוי האתר כ-HTTPS, מה שיימנע ממנו להחיל עליו את פרוטוקול ה-HSTS באותו ביקור של המשתמש. עניין זה בעייתי גם אם המשתמש נכנס לאתר בעזרת URL המכילה את HTTP ולא HTTPS בפעם הראשונה או אם כניסת המשתמש לאתר מהווה הבקשה הראשונה לאחר תקופת הפעילות שצוינה במדיניות HSTS על ידי השרת (על אתרים לקבוע תקופה של מספר ימים או חודשים בהתאם לפעילות המשתמש ולהתנהגותם). Google chrome, mozila firefox, Internet Explorer ו- Microsoft Edge מנסים להגביל את הבעיה על ידי הכללת רשימה "טעונה מראש" של אתרי HSTS, אך פתרון זה אינו יכול לכלול את כל מיליארדי האתרים ברשת האינטרנט. לבעיה זו ניתן להשיג פתרון פוטנציאלי על ידי שימוש ברשומות DNS כדי להכריז על מדיניות HSTS ולגשת אליהם באופן מאובטח באמצעות DNSSEC.
כמו כן, HSTS אינו יעיל כנגד השימוש בתחומים מזויפים: על ידי שימוש בהתקפות מבוססות DNS, ייתכן ש"התקפת אדם בתווך" יוכל להפנות את הלקוח לשרת תנועה מתחום מלאכותי שאינו מופיע ברשימת הטעינה המקדימה של HSTS, באמצעות מתקפות זיוף של DNS או יצירת דומיין שזהה כמעט לחלוטין לשם הדומיין האמיתי כמו www.example.org במקום www.example.com. כמו כן, HSTS אינו מגן מתקפות נגד TLS או ממתקפות כנגד השרת.
איזו מין ילדה