לוקר התגייס לחיל האוויר בשנת 1976 וסיים קורס טיס במגמת ניווט קרב. עם סיום קורס הטיס, הוצב בטייסת 107 ובה ביצע מספר תפקידים.
ביוני 1982, בשבוע הראשון למלחמת לבנון, היה לוקר, אז סרן, נווט במטוס הפנטום המוביל שהפציץ שיירה של כוח שריון ורגלים מגדוד 931 באירוע אש כוחותינו בו נהרגו 24 חיילים וכמאה נפצעו. ועדת חקירה, בראשות תא"ל (מיל') רפי הר-לב, מצאה שלוקר חלק על הטייס, סגן-אלוף דני שאקי, באשר לזיהוי השיירה, אולם ציית לפקודה. ב-1984 השתתף בתקיפה של כוחות איראניים באזור העיירה יחפופה בלבנון במהלך מבצע "גוף חי 6". ב-1985 מונה לסגן מפקד הטייסת. בתקופת מלחמת המפרץ שימש ראש לשכתו של מפקד חיל האוויר, אביהו בן-נון.
ב-1991 הועלה לדרגת סא"ל, מונה למפקד טייסת 107 ("אבירי הזנב הכתום") בבסיס חצרים והיה לנווט הראשון בחיל האוויר שפיקד על טייסת קרב מבצעית, שהפעילה מטוסי פנטום ("קורנס"). ב-1994 מונה לראש ענף קרב במחלקת מבצעים בלהק האוויר. ב-1997 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לראש מחלקת תכנון וארגון בלהק ראש מטה חיל האוויר. ממאי 2001 עד 2004 היה מפקד בסיס חיל האוויר חצרים והיה לנווט הראשון בחיל האוויר שפיקד על בסיס טיסה. בספטמבר 2005 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש להק האוויר. במרץ 2008 מונה לראש מטה חיל האוויר.
בינואר 2010 הועלה לדרגת אלוף, מונה למזכיר הצבאי של ראש הממשלה והיה לאיש חיל האוויר הראשון שמונה לתפקיד זה. כיהן בתפקיד עד נובמבר 2012.
במהלך שירותו הצבאי כנווט קרב צבר מעל ל-5,000 שעות טיסה על מגוון מטוסי קרב של החיל.
לאחר פרישתו מצה"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה ליועץ אסטרטגי לחברת כלל תעשיות, דירקטור בקבוצת גולף א.ק. ודירקטור בכיתן תעשיות טקסטיל. במאי 2013 מונה ליו"ר נייר חדרה ולחבר דירקטוריון בקבוצת תעבורה. כמו כן כיהן כיו"ר מנועי בית שמש. בשנת 2014 מונה למנכ"ל חברה בת של כלל תעשיות, שתאגד את תחום התעשיות הכבדות בכלל תעשיות. באוגוסט 2016 מונה ליו"ר כימיקלים לישראל במקומו של ניר גלעד.
בשנת 2014 מונה לראש הוועדה לבחינת תקציב הביטחון, שנודעה בשם "ועדת לוקר". הוועדה הגישה המלצותיה ביולי 2015. בשנת 2016 היה חבר בוועדה שהוקמה בעקבות מבצע צוק איתן ונגעה לסמכויות הקבינט המדיני-ביטחוני ואופן העברת המידע אליו.
ב-1 במרץ 2020 החל לכהן כיו"ר שירותי בריאות כללית.
חיים אישים והשכלה.
לוקר גרוש מגלית ולהם ארבעה ילדים.
אחיו הצעיר ממנו הוא עו"ד הראל לוקר, יו"ר דירקטוריון פז חברת הנפט, לשעבר מנכ"ל משרד ראש הממשלה ויו"ר דירקטוריון תעשייה האווירית, ואח נוסף הוא קרדיולוג.
לוקר הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בר-אילן (1990), ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (1997), במסגרת תוכנית קרן וקסנר.
ראש להק אוויר
סינטומיצין
אוטובוס האמהות
פיגוע אוטובוס האמהות (או אוטובוס הקמ"ג) היה אירוע טרור שבו נחטף אוטובוס אזרחי ישראלי, שהוביל עובדים לקריה למחקר גרעיני שליד דימונה. באירוע, אשר אירע ב-7 במרץ 1988 לקחו שלושה מחבלים פלסטינים חמושים 11 נוסעים בני ערובה, ורצחו נוסע אחד. יחידת הימ"מ הסתערה על האוטובוס, ובמבצע שארך כארבעים שניות נהרגו שלושת החוטפים יחד עם שתיים מבנות הערובה.
האירוע נקרא "פיגוע אוטובוס האמהות" משום שרבות מהנוסעים היו אמהות עובדות.
הפיגוע.
בליל יום שני, ה-7 במרץ 1988, חדרו לישראל ממצרים שלושה מחבלים פלסטינים חמושים שהשתייכו לאש"ף, בקטע של גדר הגבול אשר נמצא מערבית למצפה רמון. הם היו חמושים ברובי AK-47, תת-מקלע קרל גוסטב m/45 ורימוני יד. בסביבות השעה 6:30 בבוקר, הם פתחו באש על מכונית רנו לבנה בה היו ארבעה קציני צה"ל לא חמושים ובלבוש אזרחי שהיו בדרכם צפונה לאימון גופני. הקצינים נמלטו מהמקום ברגל, והמחבלים השתמשו ברכב הנטוש על מנת לנסוע משם צפונה לכיוון שדה בוקר, ואחר כך מזרחה על הכביש המחבר בין באר שבע ודימונה.
בעת שהמחבלים היו בדרכם מזרחה, הזהירו הקצינים שנמלטו מרכבם את הרשויות, ובעקבות כך הוקמו מחסומים במסלול בו המחבלים היו צפויים לעבור. בסביבות השעה 7:15 בבוקר פרצו המחבלים את המחסום המשטרתי סמוך לצומת דימונה-ירוחם. כעת כוח משטרה היה בעקבותיהם. בעת מנוסתם ירו המחבלים על רכב מיניוואן שבו נסעו ארבעה מורים. המורים הצליחו להימלט לאחר שהנהג האיץ מכוניתו לעבר המחבלים. המחבלים גם ירו לעבר משאית סמי-טריילר אשר נעצרה על הכביש בעקבות הירי. בסביבות השעה 8:00 בבוקר, בעת שהיו באזור צומת ערערה, עבר במקום אוטובוס שהוביל עובדים לעבודתם במרכז למחקר גרעיני שליד דימונה. המחבלים פתחו באש על האוטובוס. הנהג פתח את הדלת וכמה מהנוסעים הצליחו להימלט מהמקום ברגל. החוטפים השתלטו על האוטובוס, ובעת ההשתלטות היו בו 11 נוסעים, עשר נשים וגבר, שלא הצליחו להימלט.
תוך זמן קצר הקיפו את המקום כוחות משטרה וצבא. מפקד משטרת הנגב חיים בניון החל במשא ומתן עם החוטפים. למקום הגיע צוות משא ומתן ממרחב דרום ביחידה 504 שכלל את מפקד המרחב אהרון פלר וסגנו דרור ולד (לימים אל"ם מפקד היחידה). הצוות ניהל את המשא ומתן עם המחבלים, עד שהגיע למקום צוות המשא ומתן המטכל"י. אחת היחידות הראשונות להגיע למקום הייתה הימ"מ, בפיקוד אליק רון, יוצא סיירת מטכ"ל. הימ"מ הגיעה למקום עוד לפני סיירת מטכ"ל משום שהמסוקים שהובילו את כוח הסיירת הוטעו לגבי המיקום. לוחמי היחידה נפרשו מסביב לאוטובוס והתכוננו לקבלת אישור לביצוע פעולת ההשתלטות. בשטח נכחו באותה עת הרמטכ"ל דן שומרון, סגן הרמטכ"ל אהוד ברק, אלוף פיקוד הדרום יצחק מרדכי, מפכ"ל המשטרה דוד קראוס, תת-ניצב אסף חפץ, עוזר ראש אג"ם במשטרה ומקים הימ"מ, ושר הביטחון יצחק רבין. החוטפים דרשו לשחרר את כל אסירי אש"ף הכלואים בבתי הכלא בישראל, ודרשו לראות תוך שלושים דקות נציג של הצלב האדום. החוטפים איימו שאם לא תיענה דרישתם האחרונה, הם יתחילו להוציא להורג בני ערובה. רבין הנחה את רון כי במקרה של סכנת חיים לבני הערובה עליהם לפעול מיד ולהשתלט על האוטובוס. בעקבות כך אספו קציני הימ"מ מנוסעי האוטובוס שהצליחו להימלט מידע חשוב לגבי מספר החוטפים ולגבי המיקום שבו הם נמצאים באוטובוס. הימ"מ הציבה צלפים מסביב לאוטובוס ועקבה אחר המתרחש באוטובוס באמצעות משקפות. על סמך המודיעין שנאסף הכין רון תוכנית תקיפה.
לאחר תום שלושים הדקות, החלו המחבלים לירות בחלונות האוטובוס, וזרקו רימון שלא התפוצץ לעבר כוחות הביטחון שהקיפו את האוטובוס. זמן קצר לאחר מכן, בשעה 10:25, הוציאו להורג את בן הערובה ויקטור רם, אב לשלושה, בן 39, ביריה בחזה. בשלב זה נתן אליק רון את ההוראה לכוח של הימ"מ להסתער על האוטובוס. צלפי הימ"מ ירו והרגו שני מחבלים, בזמן שלוחמי הימ"מ פרצו משלושה כיוונים לאוטובוס, דרך חלונותיו ודלתותיו, זרקו רימוני הלם כדי לבלבל את החוטפים, והרגו את המחבל השלישי. בתוך פחות מדקה הם השתלטו על האוטובוס והרגו את שלושת החוטפים, אך לא לפני שהחוטפים הספיקו לרצוח עוד שתי בנות ערובה - את מרים בן יאיר, בת ה-46 ואם לארבעה ואת רינה שירצקי, בת ה-31 ואם לשניים. כל יתר שמונת בני הערובה נפצעו קל במהלך ההשתלטות.
בין לוחמי הימ"מ שהשתתפו בפעולה היו אהרן אקסול, אלי אברם, דוד בן-שימול, דוד צור, מנשה ארביב, יורם הלוי ושלומי מיכאל, כולם, לימים, קצינים בכירים במשטרת ישראל.
אחרית דבר.
המודיעין הישראלי הגיע למסקנה שחטיפת האוטובוס תוכננה והוזמנה על ידי המנהיג הצבאי של אש"ף, אבו ג'יהאד (כפי שכונה ח'ליל אל-וזיר). הפיגוע באוטובוס האמהות נחשב לאחד הגורמים שהביאו להחלטה על חיסולו של אבו ג'יהאד בתוניס שבועות ספורים לאחר מכן.
ממשלת ישראל הצביעה על האירוע כראיה לכך שהאינתיפאדה היא מערכת טרור אלימה שמבוצעת על ידי טרוריסטים נגד אזרחים. ראש ממשלת ישראל דאז יצחק שמיר צוטט באומרו כי "המחבלים מנסים לתקוף אותנו מדי יום, אלה אותם האנשים שגורמים למהומות בשטחים", ושר הביטחון דאז יצחק רבין תיאר את האירוע כחלק מהמאמץ העיקרי של אש"ף להראות שהטרור נותר האמצעי העיקרי בו יושגו מטרותיו המדיניות של הארגון.
הייתה זו הפעם הראשונה בה יחידת הימ"מ, אשר הוקמה ב-1974 במיוחד לצורך משימות מסוג זה, נקראה למקום במקום סיירת מטכ"ל.
משימת ההצלה תוארה כאחת ממשימות ההצלה המורכבות ביותר בהיסטוריה של ישראל, משום שהתוקפים היו חמושים יותר ונחושים יותר מבעבר.
בשנת 1993 טען שר המשפטים דאז, דוד ליבאי, כי את המידע הדרוש לביצוע פעולת טרור זו השיגו המחבלים מפרסומים בעיתונות הזרה שהתבססו על מידע שמסר מרגל האטום מרדכי ואנונו.
שורינג'י קמפו
שורינג'י קמפו (ביפנית: 少林寺拳法 - שיטת הלחימה של שאולין) היא אמנות לחימה יפנית מודרנית (גנדאי בודו) שנוסדה ב־1947 על ידי דושין סו (ביפנית: 宗 道臣) (1911-1980). שורינגי קמפו אינה מוכרת כמעט בישראל ומונה מספר מוגבל של סניפים באירופה ובצפון אמריקה. על פי האתר הרשמי של ההתאחדות העולמית, מעל 1.5 מיליון חברים רשומים ב־32 ארצות.
אמנות לחימה יפנית זו מקורית מבחינת שיטות הלחימה שלה אך שואבת את בסיסה הרעיוני מעקרונות הבודהיזם שפותחו על ידי הנזירים במנזר שאולין בסין ומכאן שמה של השיטה. דושין סו, מייסדה היפני, התרשם עמוקות משיטות האימון הלא תחרותיות של הנזירים וכאשר חזר ליפן בנה את אמנות הלחימה הייחודית שלו סביב עקרונות של אחווה, עבודת צוות ועזרה לזולת. עם זאת אין כל קשר ישיר לוו-שו שפותח על ידי נזירי שאולין.
השיטה מאורגנת ברמה עולמית וכל החברים בעולם מאוחדים תחת ארגון WSKO שמרכזו ביפן ולומדים את אותם עקרונות ואת אותן טכניקות.