מרי יור השתתפה גם בהפקה הבימתית של המחזה ובמהלך ההצגות התפתח רומן בינה ובין אוסבורן. הם נישאו ב-1957 והתגרשו ב-1963.
ביקורת נמתחה על בחירתו של ריצ'רד ברטון שהיה אז בן 34 וגילם תפקיד של בן 25.
הסרט זכה בארבע מועמדויות בפרס באפט"א לקולנוע: הסרט הטוב ביותר, הסרט הבריטי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר (ריצ'רד ברטון). ברטון היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
ב-1980 הופק סרט בריטי נוסף "הבט אחורה בזעם" עם מלקולם מקדואל וב-1989 הופק סרט טלוויזיה בשם זה בבימויה של ג'ודי דנץ', עם קנת בראנה ואמה תומפסון בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה.
ג'ימי פורטר (ריצ'רד ברטון) גר עם אשתו אליסון ("אליס") (מרי יור) בדירה קטנה בפרבר מוזנח בעיר דרבי. הוא בוגר אוניברסיטה מתוסכל שמוצא את פרנסתו הדלה בדוכן ממתקים בשוק אותו רכש בעזרת ידידתו הקשישה גברת טרנר (אדית אוונס) אליה הוא מתייחס כאמו. את הדוכן הוא מנהל עם ידידו קליף לואיס (גרי ריימונד) המתגורר בחדר בדירתם. המפקח בשוק, הרסט, (דונלד פלזנס) ממרר את חייו של ג'ימי בשוק ומסלק את המוכר ההודי קאפור מהשוק בגלל גזענותם של שאר הסוחרים.
בלילות הוא מופיע להנאתו כחצוצרן בתזמורת ג'אז במועדון לילה. הם מתקיימים כלכלית בקושי, אליסון עובדת בגיהוץ בדירתם. הם נשואים שנתיים אך ג'ים פורק את כל תסכולו על אליסון. הוא יודע שהוריה משכבה כלכלית גבוהה, מתעבים אותו והתנגדו לנישואיהם. קליף מנסה לפשר ביניהם אבל באחד הוויכוחים דוחף אותה ג'ימי והיא נופלת ונכווית מהמגהץ. הרופא שבודק אותה מבשר לה שהיא בהיריון, ומזהיר אותה שלא תעבור הפלה מלאכותית (שהייתה אז אסורה באנגליה).
אליסון מזמינה את חברתה הלנה צ'ארלס (קלייר בלום) לגור בדירתם. הלנה היא שחקנית תיאטרון המופיעה בעיר. ג'ימי בהתחלה מתעב אותה בגלל "התנשאותה".
היא עדה למריבות הקשות בין ג'ימי לאליסון ומציעה לאליסון לחזור לתקופת זמן להוריה. אליסון משאירה לג'ימי מכתב ובו היא מבשרת לו על ההריון.
כשג'ימי מקבל את הידיעה על ההריון הוא מתייחס לכך בשוויון נפש ואומר שזה לא אכפת לו. הלנה נשארת בינתיים בביתם ומתפתח רומן בינה לג'ימי אך הוא מסתיים בריב קשה והלנה מחליטה לעזוב.
ג'ימי מלווה אותה לרכבת שם הם פוגשים בבר את אליסון. ג'ימי מתרחק והלנה נגשת לאליסון ושומעת ממנה כי אבדה את ולדה. הלנה עוזבת ברכבת וג'ימי נשאר מול אליסון. הם מתפייסים ומקווים לפתוח דף חדש בחייהם המשותפים.
פורסייט
פורסיית
פרדריק פורסיית
לוסי ברנס
לוסי ברנס (באנגלית: Lucy Burns; 28 ביולי 1879 – 22 בדצמבר 1966) הייתה סופרג'יסטית אמריקאית ופעילת זכויות נשים. היא הייתה אקטיביסטית נלהבת ופעלה בארצות הברית ובממלכה המאוחדת. ברנס הייתה ידידה קרובה של אליס פול. יחדיו ייסדו את מפלגת הנשים הלאומית.
ביוגרפיה.
ילדות והשכלה.
ברנס נולדה בניו יורק ב-28 ביולי 1879 למשפחה אירית-קתולית. היא הייתה נערה יפת מראה ותלמידה מוכשרת. היא למדה במכללת פקר שבברוקלין. החינוך במכללה שם דגש על החינוך הדתי והפיכת הבנות לנשים בוגרות, יחד עם הנחלת ערכים ליברלים. בנוסף, ברנס למדה באוניברסיטת קולומביה, מכללת וסאר ובאוניברסיטת ייל. לאחר מכן, למדה הוראת אנגלית.
ברנס לימדה בתיכון ארסמוס בברוקלין במשך שנתיים. על אף שנהנתה מכך, היא ראתה בתקופה הזו, בסופו של דבר, כחוויה מתסכלת ורצתה להמשיך בלימודיה. ב-1906, בגיל 27, עברה לגרמניה על מנת להמשיך בלימודיה בבלשנות באוניברסיטאות של בון וברלין. מאוחר יותר עברה לבריטניה, שם למדה בלשנות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד. ברנס נהנתה מרקע חינוכי והשכלתי נרחב, וזאת הודות לאביה, אדוארד ברנס, שתמך בה ומימן את לימודיה הבינלאומיים.
תחילת דרכה האקטיביסטית.
בעת שברנס למדה בבית ספר לתארים מתקדמים בגרמניה, היא נסעה לאנגליה לתקופה קצרה, שם פגשה את אמלין פנקהרסט ובנותיה, כריסטבל וסילביה. ברנס הושפעה מאוד מהאקטיביזם והכריזמה שלהן, עד שהחליטה לעזוב את לימודיה, כדי לעבוד יחד איתן באיגוד הנשים החברתי והפוליטי, ארגון המוקדש למאבק למען זכויות הנשים בבריטניה. בזמן עבודתה, הפכה ברנס לאקטיביסטית והשתתפה במסעות הסברה רבים של ה-WSPU. אחד הדברים הראשונים שארגנה היה מצעד באדינבורו, כחלק ממסע הסברה בסקוטלנד ב-1909. אף על פי שברנס לא הייתה ידועה כנואמת גדולה, היא נאמה מספר פעמים בפינות רחוב ובשווקים באירופה. פעילותה אף הביאה אותה לבית המשפט, בעקבות דיווחים על הפרות סדר בעיתונות.
בשנות עבודתה בארגון, פגשה ברנס את אליס פול בתחנת המשטרה בלונדון, לאחר ששתיהן נעצרו בעת השתתפותן בהפגנה. פול הציגה את עצמה בפני ברנס, והבחינה בכך שהיא לבשה סיכה של דגל ארצות הברית על דש הבגד שלה. הן דנו בפעילותן הסופרג'יסטית בבריטניה ובארצות הברית. ברנס ופול הזדהו בתסכולן מהפסיביות של התנועה הסופרג'יסטית האמריקנית וכן ממנהיגותה הלא יעילה של אנה הוארד שו . שתי הנשים דמו בתשוקתן ובאומץ שלהן, ובמהרה הפכו לידידות קרובות. שתיהן היו להוטות לפעול ולהיאבק למען זכויות הנשים. המאבק הפמיניסטי לשוויון בבריטניה השפיע עליהן להמשיך את המאבק גם בארצות הברית ב-1912.
התנועה הלאומית האמריקאית - המאבק על זכות הנשים לבחור.
בשובן לארצות הברית, הצטרפו פול וברנס לתנועה הלאומית אמריקאית למען זכויות הנשים (NAWSA) כמנהיגות שדולת הקונגרס שלה. שתי הנשים חשבו כי מפלגת השלטון היא זו האחראית לבצע תיקונים לחוקה שיעניקו את זכות הבחירה לנשים. הן האמינו כי אם יתקפו את המפלגה על אוזלת ידה בקידום מתן זכות ההצבעה לנשים, חברי הקונגרס יאלצו לנקוט פעולה או שיסתכנו באיבוד כיסאם. גישה לוחמנית זו הוצגה על ידי פול וברנס בוועידה של התנועה בפילדלפיה ב-1912, בה נכחו אנה הוארד שו ומנהיגות אחרות של התנועה. מנהיגות התנועה דחו את הצעתן, כיוון שטענו כי כל פעולה המופנית נגד המפלגה הדמוקרטית, שזה עתה זכתה בבחירות לנשיאות, היא מוקדמת מדי. ברנס ופול לא היו מוכנות לוותר, וגייסו לשם כך את עזרתה של ג'יין אדמס, אחת המנהיגות היותר מוערכות ויוצאות הדופן של התנועה, למען גיוס תומכים בקרב ההנהגה בתוכניתן. על אף רצון התנועה למתן את פעילותה, מנהיגי ה-NAWSA הסכימו לערוך מצעד במהלך ההשבעה של וודרו וילסון לנשיאות. התנאי של התנועה לכך היה ששדולת הקונגרס של פול וברנס לא תקבל עוד מימון מהתנועה. ברנס ופול אמנם הסכימו לתנאי הנ"ל, אך אירוע זה היווה את הסנונית הראשונה לקראת פיצולן המלא מהתנועה.
פעילות פוליטית לקידום זכות בחירה לנשים.
בשל הוויכוחים על שיטות הפעולה, חשו ברנס ופול שיהיה זה טוב יותר אם יחזקו את שדולת הקונגרס של ה-NAWSA ויצרפו חברות חדשות, ובכך יקימו קבוצה, שעדיין שייכת לתנועה, אך בעלת הנהלה משלה. השדולה החדשה נקראה "האיחוד הקונגרסאי של התנועה הלאומית-אמריקאית לזכות בחירה לנשים" () ברנס נבחרה פה אחד להיות חברה בהנהלת האיחוד. באפריל 1913, NAWSA החליטה כי היא רוצה להתרחק מהקבוצות הרדיקליות בתוכה, ולא אפשרה עוד שהאיחוד הקונגרסאי ישתמש בשמה, ולכן שמו של האיחוד שונה ל"איחוד הקונגרסאי" בלבד. ובכל זאת, ברנס ופול לא רצו להתנתק לחלוטין מהתנועה, אך הקשר בין "האיחוד" לתנועה נשאר רופף.
ברנס הציעה שוב הצעה רדיקלית בוועידה שהתרחשה בוושינגטון די.סי. ב-1913. כיוון שהדמוקרטים שלטו בבית הלבן ובשני בתי הקונגרס באותו זמן, ברנס רצתה להציב להם אולטימטום - תתמכו בדרישתנו לזכות ההצבעה, או שנדאג שלא תיבחרו שוב. היא מאסה באדישותה של המפלגה הדמוקרטית וזעמה במיוחד על הנשיא וילסון, כיוון שאמר שיתמוך בוועדה לזכות ההצבעה לנשים, אבל מעולם לא הזכיר את הבטחתו בנאומיו בפני הקונגרס. כשמשלחת של נשים מ-NAWSA ניסתה להיפגש איתו על מנת להביע את מחאתה, וילסון טען שהוא חולה, ולאחר כמה ימים, הוא התכחש להבטחתו לתמוך בזכות ההצבעה לנשים ואמר שלא יכפה את השקפותיו הפרטיות על הקונגרס.
ב-NAWSA החליטו כי הן לא מוכנות להיות סובלניות כלפי ההשקפות הרדיקליות בהן דגל האיחוד הקונגרסאי, ולכן רצו לנתק סופית את הקשר עמו. אולם, פול וברנס לא רצו להקים ארגון נפרד לחלוטין, שיתחרה ב-NAWSA, ובכך לעכב את השגת המטרה, ולכן ניסו לנהל משא ומתן עם מנהיגות התנועה. על אף מאמציהן, האיחוד הקונגרסאי התפצל באופן רשמי מ-NAWSA ב-12 בפברואר 1914.
רבים חזו שהפיצול יגרום לנזק בלתי הפיך למאבקן של הנשים לזכות ההצבעה. אולם, ברנס ופול המשיכו במאבק והחלו לתכנן את מאבקן נגד הדמוקרטים לקיץ 1914. ברנס ופול ספגו ביקורת קשה מצד חלק מהחברות באיחוד, שהתלוננו כי הוא אליטיסטי, אוטוריטרי ומתנהל באופן לא דמוקרטי. פול האמינה כי ניהול ריכוזי הוא חיוני לפעילות אפקטיבית למען השגת מטרתן, ולכן לא ביצעה שינויים דרסטיים. האיחוד, במטרה לרצות את אותן נשים, ביקש מהן שיציעו הצעות לשיפור, אם יש להן כאלה.