ב-1853 הכיר הנשיא החדש פרנקלין פירס ביכולותיו הפיננסיות של גתרי ומינה אותו כמזכיר האוצר של ארצות הברית. עד מהרה היה גתרי לאחד מחברי הקבינט של פירס המשפיעים ביותר. כדמוקרט שתמך במדיניות של מטבע קשה, התנגד גתרי לקיומו של הבנק הלאומי, וכן להנפקתם של שטרות על ידי בנקים פרטיים או בעלי זיכיון. תחת זאת דחף גתרי לאימוץ מטבע אוניברסלי שיהיה בר המרה לזהב על פי דרישה. בדוח הראשון שהגיש גתרי כמזכיר האוצר הוא מתח ביקורת על קודמו, תומאס קורווין, על ביצוע הסדרים פרטיים לרכישה חוזרת של חובות. הוא גם האשים את קורווין בקשירת קשר עם מנהל נמל ניו יורק לדיווח חסר של גביית הטלים והפקדתם בקרן נאמנות. גתרי גרם לסערה ציבורית לזמן מה כאשר העביר את מנהל הנמל מתפקידו.
במהלך כהונתו של גתרי כמזכיר האוצר עמד לרשות מחלקת האוצר עודף גבוה בעקבות גילוי הזהב בקליפורניה. הוא עשה שימוש ברוב העודף הזה כדי לשלם את החוב הלאומי, שהצטמצם מ-63 מיליון דולר ב-1853 ל-25 מיליון דולר ב-1857. הוא גם רכש מטילי כסף להטבעת מטבעות שסייעו לבנקים באמצעות החזרת הכספים למחזור והגדלת הרזרבות המדולדלות שלהם. הוא עודד את ביצועם של תהליכים יעילים נוספים במחלקת האוצר והנהיג את הגשתם של דוחות חודשיים במקום רבעוניים על ידי סוכני המכס. ב-1853 מינה גתרי את קפטן אלכסנדר באומן מחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית להתחיל את בניית ההרחבה לאגף הדרומי של בניין מחלקת האוצר. רבים ראו בגתרי את מזכיר האוצר המוכשר ביותר מאז אלכסנדר המילטון.
נשיא חברת הרכבות וניסיון להיבחר לנשיאות.
עם תום נשיאותו של פירס סיים גתרי את כהונו כמזכיר האוצר שב גתרי ללואיוויל והיה לסגן נשיא חברת הרכבות לואיוויל ונאשוויל. קו הרכבת בין שתי הערים הושלם ב-1859 וב-1860 החליף גתרי את ג'ון הלם כנשיא החברה. הוא המשיך לשמש כנשיא החברה במהלך מלחמת האזרחים, עד אשר לא היה כבר כשיר לתפקידו מבחינה בריאותית.
בינתיים, זכה גתרי לתמיכתם של נציגי קנטקי לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית של 1860, שנערכה בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, כמועמד לנשיאות. כדי להבטיח את המועמדות נדרש רוב של שני שלישים. בסבב ההצבעה הראשון מני רבים, קיבל גתרי 35 קולות, בסבב ה-36 הוא כבר קיבל 65.5 קולות, אך פיגר מאחורי המתמודד המוביל, סטיבן דאגלס, ב-86 קולות. ללא מועמד שיכול היה להבטיח את מספר הקולות הדרושים, התפזרה הישיבה והתכנסה מחדש חודש לאחר מכן בבולטימור.
בהתכנסות הוועידה בבולטימור זכה גתרי ב-10 קולות בסבב ההצבעה הראשון. בסבב השני הוא קיבל 5.5 קולות, וכך גייס דאגלס את הרוב הדרוש. בסופו של דבר הובס דאגלס על ידי אברהם לינקולן בבחירות לנשיאות של 1860. לינקולן הציע לגתרי את תפקיד מזכיר המלחמה, אך הוא דחה את ההצעה בשל גילו ובריאותו הרופפת.
מלחמת האזרחים.
אף על פי שהיה בעל עבדים ותומך בזכויות המדינות, התנגד גתרי בתקיפות לפרישת מדינות הדרום. בסוגיה זו הוא ציין, "אני שונא את המילה פרישה, בגלל שהיא תרמית! קראו לדברים בשמם הנכון! מדינות הדרום... פתחו במהפכה". הוא לא שוכנע שבחירתו של לינקולן לנשיאות הייתה הכרזת מלחמה שלא ניתן להימנע ממנה. הוא האמין שמדינות הדרום, אם לא היו פורשות, היו שולטות בקונגרס ובמערכת המשפט, והיו מותירות את לינקולן נטול כוחות לכפות עליהם את סדר יומו.
גתרי היה אז בן 70. הוא נבחר כאחד הנציגים של קנטקי לוועידת השלום שהתקיימה ב-1861 בוושינגטון די. סי. כדי למצוא דרכים למנוע את פרוץ מלחמת האזרחים. הוא נבחר לשבת בראש ועדת הפשרה של הוועידה. הוא כשל בניסיונו להציג מחדש את פשרת קריטנדן שהוצעה קודם לכן על ידי עמיתו מקנטקי, חבר הקונגרס ג'ון קריטנדן.
ועדת הפשרה הציעה תוכנית שתכלול שבעה תיקונים לחוקה שהתבססו על פשרת מיזורי של הנרי קליי כמסגרת. על פי הצעת הוועדה, קו הרוחב 36.30° היה אמור להמשיך להוות חיץ בין מדינות העבדות ומדינות החירות וכן לא הייתה אמורה להתקבל שום טריטוריה לארצות הברית ללא שישמר ייצוג שווה למדינות העבדות ולמדינות החירות. נציגי הוועידה הציגו את הרעיון בפני הקונגרס ב-27 בפברואר ובקשו ממנו לכנס ועידה לאומית לשקול את הנושא, אך הקונגרס דחה את הדוח.
גתרי פנה אישית לנשיא לינקולן כדי שישקול את דוח הוועידה, אך לשווא. כשהוא עדיין משוכנע שניתן למנוע את פרוץ המלחמה, השתתף גתרי בוועידה של מדינות הגבול שהתקיימה בפרנקפורט במאי, אך גם ועידה זו כשלה במניעת המלחמה.
במהלך המלחמה הייתה חשיבות רבה למסילת הברזל בין לואיוויל לנאשוויל. היה זה קו הרכבת היחידי שהחל את מסלולו בצפון והסתיים בדרום. בשלבים המוקדמים של המלחמה עשתה הקונפדרציה שימוש בקו להובלת אספקה בטנסי, אך לאחר 1861 היה השימוש העיקרי בקו לטובת האיחוד. על אף לחץ להעביר את השליטה בקו לממשלה הפדרלית, המשיך גתרי לשמש כנשיא חברת הרכבות, שהיה למטרה תמידית למתקפות גרילה. מהרווחים המשולבים על השימושים בקו, הן האזרחי והן הצבאי, עלה בידו של גתרי להבטיח שתשתית הקו תהיה אף במצב טוב יותר בסוף המלחמה בהשוואה לזה שבתחילתה.
גתרי היה נציג בוועידת המפלגה הדמוקרטית שהתקיימה בשיקגו ב-1864 הוא הצביע עבור המועמדים ג'ורג' מקללן ומושל קנטקי לשעבר תומאס א. בראמלט שהתמודדו על משרת הנשיא וסגן הנשיא, בהתאמה. באותה ועידה הוא גם הביע את התנגדותו לחוק וייד-דייוויס .
סנאטור.
ב-1865 בחר הסנאט של קנטקי בגתרי ברוב קטן על פניו של גנרל צבא האיחוד לוול רוסו, כחבר הסנאט של ארצות הברית. סנאטור גתרי התנגד למאמצי השיקום של המפלגה הרפובליקנית. הוא תמך בנשיא החדש אנדרו ג'ונסון והתנגד למשרד העבדים המשוחררים ולקבלתו של התיקון ה-14 לחוקה.
מותו והנצחתו.
בפברואר 1868 התפטר גתרי מכהונתו בסנאט בשל בריאותו הרופפת. ב-8 באפריל אותה שנה הוא לקה בשבץ מוחי שהותיר אותו משותק ומרותק למיטתו עד ליומו האחרון. ב-11 ביוני הוא התפטר מתפקידו כנשיא חברת הרכבות של לואיוויל ונאשוויל. הוא ביקש ממועצת המנהלים של החברה לבחור בגנרל צבא האיחוד לשעבר, ויליאם שרמן, אף על פי שבסופו של דבר בחרה מועצת המנהלים בראסל יוסטון.
ג'יימס גתרי נפטר בלואיוויל ב-13 במרץ 1869 ונטמן בבית הקברות קייב היל שבעיר. על שמו נקראו העיר גתרי שבקנטקי ורחוב במרכז העיר לואיוויל. שירות ספינות המכס של ארצות הברית קרא על שמו סירות סיור קטנות בשנים 1868 , 1888 ו-1895 .
על המשמר (סרט)
על המשמר (באנגלית: On the Double) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1961 עם דני קיי ודנה ווינטר בתפקידים הראשיים.
דני קיי משחק בתפקיד כפול - חייל אמריקאי פשוט וגנרל בריטי. העלילה מתרחשת בתקופת מלחמת העולם השנייה בלונדון וברלין. דני קיי מחליף דמויות רבות במשך הסרט, בריטים וגרמנים. פירוש שם הסרט באנגלית הוא - מיד ובזריזות, מילים שנאמרות בסיום כל פקודה צבאית.
תקציר העלילה.
טוראי ארני ויליאמס (דני קיי) מוצב בבסיס צבאי בבריטניה בימים לפני הפלישה לנורמנדיה. יש לו כשרון חיקוי יוצא מן הכלל בייחוד של המפקד הבכיר גנרל מקנזי-סמית' (דני קיי) שעוטה רטייה שחורה על עינו. הוא מנסה לברוח מהבסיס מחופש לגנרל אך נתפס ומועבר למעצר ולמשפט צבאי. גנרל מקנזי-סמית' הוא מהמפקדים הבכירים של כח הפלישה והגרמנים בעזרת משפי פעולה בריטים מנסים לחסלו. קולונל וילפריד הייד-וייט מציע למנות לו כפיל על מנת לשמור על ביטחונו ולהסוות את פעולותיו בקשר לפלישה. הוא מציע את ארני. בקטע משעשע מחקה ארני את מקנזי ו"מינויו" מאושר ונשמר בסוד.
מקנזי-סמית' הוא נשוי ורודף נשים. בלילה הראשון מגיעה הנהגת שלו, סרג'נט סטנהופ (דיאנה דורס) ורוצה לקיים אתו יחסים. באותו רגע מגיעה מקנדה, ליידי מרגרט מקנזי-סמית' (דנה ווינטר), אשתו של הגנרל. ארני מסלק את הנהגת אבל מרגרט מזהה אותו ככפיל. למרות זאת היא מתחילה לחבב אותו. מסתבר שברצונה להתגרש בגלל בגידותיו של בעלה הגנרל.
ארני ומרגרט מוזמנים לנשף הגדוד הסקוטי והגרמנים רוצים לחסלו. את המצב מצילו דודתו ויויאן (מרגרט רתרפורד) שמבחינה שהוא אינו הגנרל האמיתי ומתחילה במהומה גדולה שמכריחה את הזוג לברוח.
ארני נקרא לישיבה דחופה. ברכב נמצאים הנהגת סטנהופ וקפטן פטרסון (אלן קת'בסטון) ששניהם משתפי פעולה עם הגרמנים. הם חוטפים אותו והוא מועבר לצוללת גרמנית ומגיע לחקירה בגסטפו. הגרמנים משוכנעים שהוא הגנרל האמיתי ואינם יודעים ש מקנזי-סמית' נהרג כשמטוסו הופל מעל תעלת למאנש.
לבסוף הוא "מגלה" להם את הסיסמה, המקום וזמן הנחיתה. הגרמנים יודעים שזה יעיק על מצפונו ומשאירים לידו אקדח כדי שיתאבד. כשנכנס החוקר, יורה בו ארני ומתחיל לברוח. הגרמנים רודפים אחריו והוא מחליף כל פעם צורה. בפעם אחת הוא מתחפש להיטלר וחולף על פניו של הפיהרר שתמהה לראות אחד כמוהו. הוא מגיע לקברט ומופיע בקטע בצורה של מרלן דיטריך. לבסוף הוא נכנס לשירותים, מהמם טייס, לובש את מדיו ומובל עם חבריו למפציץ שטס מעל בריטניה, שם הוא צונח ונעצר כגרמני.
הוא מובא לחקירה בידי קצין ומראה לו רשימה של משתפי פעולה בריטיים שגנב מהגסטפו. שמו של הקצין הזה מופיע ברשימה. הקצין קורע את הרשימה, מאשים אותו כבוגד ומעמיד אותו לפני כיתת יורים. ברגע האחרון מציל אותו קולונל סומרסט.
לבסוף מגיע יום הניצחון, כולם חוגגים בלונדון כולל ארני ומרגרט.
Real Love (שיר של קלין בנדיט)
Real Love (בעברית: אהבה אמיתית) הוא סינגל של להקת המוזיקה האלקטרונית הבריטית קלין בנדיט והזמרת-יוצרת הבריטית ג'ס גלין. השיר יצא ב-16 בנובמבר 2014 כסינגל משותף, הלקוח מהמהדורה המיוחדת של אלבומה של הלהקה, New Eyes ואלבומה של גלין, I Cry When I Laugh. השניים שיתפו פעולה בעבר ב-Rather Be.
רקע וכתיבה.