בדרך כלל מועדף תעתיק הגאים, משום שתעתיק אותיות גורם להגייה הרחוקה לעיתים מהביטוי המקורי. בתרגומים הראשונים לעברית לספריו של הסופר מייקל קרייטון (Michael Crichton), תועתק שמו בטעות כ"מייקל קריצ'טון", וזו תוקנה בתרגומים מאוחרים יותר. הוא הדין באשר לסופר סטיבן קינג (Stephen King), ששמו תועתק בחלק מהספרים "סטפן קינג". פחות שפר גורלו של הסופר האיטלקי איטלו זבבו (Italo Svevo), שבתרגום הראשון לספרו, שנעשה מאנגלית (ולא משפת המקור, איטלקית), נכתב שמו "סבבו", וכך נכתב השם גם בכל תרגומיו הבאים.
לעיתים תעתיק האותיות הופך לדומיננטי. את שם משפחתו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן (Abraham Lincoln) מבטאים דוברי אנגלית "לינקן", אך דוברי עברית מבטאים זאת בהתאם לתעתיק האותיות, "לינקולֶן".
כיוון שלשיטות כתב שונות ולשפות שונות יש מאפיינים פונולוגיים שונים, במקרים רבים לא ניתן לבצע תעתיק "מושלם", דהיינו, כזה שיאפשר לקורא בשפת היעד לבטא את המילה המתועתקת כמו בשפת המקור. לכן, העוסקים בתיעתוק נאלצים "להתפשר" מדי פעם ולוותר על הדיוק הלשוני, במקרים שבהם דיוק זה גורם להגייה פחות קרובה למקור על ידי קורא בשפת היעד.
הפעלים גזורי השם תִּעְתֵּק וכן תֻּעְתַּק הם חידושיו של המילונאי ראובן אלקלעי, לפי הכתוב במילונו.
גוג'וריו
מערות ואני
מערות ואני (בגאורגית: ვანის ქვაბები; תעתיק עברי: ואניס קבַאבֳּבּי) הוא מכלול מערות ובו מנזר.
הוא נמצא במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבדרום גאורגיה, 27 ק"מ מאספינדזה, וליד עיר מערות מפורסמת יותר – ורדזיה.
על גדות נהר הקורה. המערות חצובות ב-16 שכבות, כשהמערה המוקדמת יותר מתוארכת למאה ה-8.
המנזר הורחב ביוזמת תמר מלכת גאורגיה. כמו בוורדזיה, המערות היו אמורות להגן מפני פולשים.
הכנסייה בצורת כיפה – כנסיית גיאורגי הקדוש – נמצאת במרכז הקומפלקס.
חומות הכנסייה הקטנה יותר הוקמה ב-1204, בשכבה העליונה של המערות.
עליה מצויה הקדשה הכתובה בדיו על ידי אישה שהסתתרה שם, במחצית השנייה של המאה ה-15.
הכתובת היא מובאה מתוך הפואמה של שותא רוסתוולי, עוטה עור הנמר.
ואניס קבאבבי
סמיר קונטר
ריינלנד-פלטינאט
ליאור ז'אן
ליאור ז'אן (נולד ב-21 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם והקשר האחורי בקבוצת הפועל קריית אונו מליגה ב'.
קריירה.
ז'אן החל לשחק בקבוצת הנערים של הפועל רמת גן, וכשהיה בן 14 עבר לקבוצות הנוער של מכבי תל אביב וזכה עימן באליפויות. ז'אן החל לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב בשנת 2004, במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב. ז'אן המשיך לשחק בקבוצה והרבה לקחת חלק בהרכב הפותח עת ששיחק תחת המאמן טון קאנן, בשנת 2005. בעונה זו כבש ז'אן את שערו הראשון במדי הקבוצה. בעונת 2008/09 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
ב-30 ביוני 2010 חתם ז'אן בבאקו, סגנית אלופת אזרבייג'ן, אך לאחר מספר ימים ביטל את חתימתו בכפוף לסעיף בחוזה שאיפשר לו לעשות כך. עד פתיחת עונת 2010/2011 בליגת העל נותר ז'אן ללא קבוצה, אך ב-1 בספטמבר חתם לעונה אחת בהפועל באר שבע. במשחקו הראשון בקבוצה כבש את שערו היחיד במדיה, במשחק מול מכבי חיפה.
בעונת 2011/2012 חתם ז'אן בהפועל חיפה. עונה לאחר מכן שוחרר מהפועל חיפה ונשאר ללא קבוצה שוב עד שחתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2014 חתם ז'אן במכבי נתניה, לאחר שירדה לליגה הלאומית. בעונה זו הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה בחזרה לליגת העל.
לקראת עונת 2014/2015 חתם ז'אן במכבי יבנה מהליגה הלאומית, וערך את הופעת הבכורה ב-12 באוגוסט 2014 נגד הפועל ראשון לציון, במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 במסגרת גביע הטוטו. הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, ורשם 46 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים.
לקראת עונת הצטרף להפועל הרצליה מליגה א' צפון, אך שוחרר כבר בחודש נובמבר, אחרי שמונה מחזורים בלבד, על רקע אכזבת הקבוצה משחקניה הוותיקים והבכירים אותם החתימה בקיץ.
לקראת עונת 2017/2018 הצטרף להפועל באקה אל-גרבייה.
לז'אן 26 הופעות ושער אחד במדי נבחרת ישראל הצעירה, שבה היה גם קפטן. הוא שיחק בניצחון על נבחרת צרפת הצעירה, שהוביל להעפלתה של הנבחרת הצעירה לאליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2007, ואף שיחק בטורניר בהרכב הראשון.
זישא לנדוי
ליברטאד
ליברטאד (בספרדית: "חירות") היא ספינת מעפילים שיצאה מנמל וארנה שבבולגריה ב-13 ביוני 1940 כחלק ממפעל ההעפלה הפרטי של ד"ר ברוך קונפינו כשעל סיפונה 380 מעפילים מבולגריה ומהונגריה. ב-18 ביולי 1940 הגיעה הליברטאד אל מול חופי זכרון יעקב, ונתפסה על ידי הבריטים. היא נגררה לנמל חיפה ומעפיליה נאסרו למשך כשנה במחנה המעצר בעתלית.
רקע ורכישת הספינה.
ב-9 בינואר 1940 נחתו בחופי ישראל 505 מעפילי הרודניצ'אר ד' שהפעיל ד"ר ברוך קונפינו במסגרת מפעל ההעפלה הפרטי שלו מבולגריה ודרכה. נערכו הכנות להפלגתה החמישית של הספינה, אך לחץ כבד שהפעילה הממשלה הבריטית על ממשלת בולגריה הוביל לאיסור הפלגותיה של הרודניצ'אר מבולגריה למטרות העפלה. בין קונפינו לאברהם רומנו יושב ראש קהילת פלובדיב נחתם חוזה להובלת מעפילים נוספים והופעל עליו לחץ כבד למימוש החוזה אשר כלל איום בהליכים משפטיים. במקביל, לחץ מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב על קונפינו להוציא אל מחוץ לגבולות בולגריה כ-250 יהודים, "נתינים זרים" אשר גורשו ממקומות מגוריהם במסגרת "המסע לגירוש נתינים זרים".
קונפינו רכש את המפרשית "שיפקה" בת 90 הטונות, אשר הייתה בנויה מעץ, אורכה 30 מטרים ורוחבה 8 מטרים. לספינה היו שלושה מפרשים, סירת הצלה אחת ל-8 אנשים ולא נמצאו בה חגורות הצלה. בספינה הותקן מנוע אחד, אשר כבר בתחילת ההפלגה פסק מלפעול. שם המפרשית שונה ל"ליברטאד" ובעת הפלגתה היא הניפה את דגל אורוגוואי. המפרשית הותאמה להובלת נוסעים, אם כי בדוחק רב. בבטן הליברטאד הוכשרו 240 דרגשים במרווח של 40 סנטימטרים האחד מהשני ועל הסיפון הותקן מבנה עץ ארעי ובו 80 דרגשים. צוות המפרשית מנה שלושה אנשים. רב רובל רוסי בשם צ'ייקוב, מכונאי מצ'כוסלובקיה ונווט בולגרי.
לפי דיווחו של ז'אק טולידו, נשיא הקהילה היהודית בווארנה, עלו על הליברטאד 360 מעפילים. 264 מיהודי בולגריה ומתוכם 199 "נתינים זרים" ו-96 מארצות נוספות, בעיקר מהונגריה. הספינה הותאמה אך בקושי להובלת 320 מעפילים, ו-40 המעפילים העודפים שעלו אליה לנו במקומות מזדמנים על סיפונה. המעפילים שילמו בעד הנסיעה בפנגו הונגרי או בלבות, והצטיידו על חשבונם במזון לשבוע ימים. אחד המעפילים ציין כי נדרש לשלם 10,000 לבות (כ-1,000 דולרים אמריקניים) בגין ההפלגה. עם זאת, לפי רישומיו של קונפינו שילמו הנוסעים בסך הכל סכום של 182,900 לבות (ממוצע של כ-500 לבות למעפיל), וסכום נוסף של 140,200 לבות נתרם על ידי קהילות יהודיות, בעיקר קהילת וארנה. את ההפלגה סיים קונפינו בגירעון של 240,000 לבות. עוד עולה לפי עדויות המעפילים, כי המשטרה הבולגרית העלתה בכוח מספר מעפילים נוספים, ובפועל הפליגו על הליברטאד 380 מעפילים. מידע זה תואם את דיווחי המשטרה הבריטית לגבי מספר המעפילים שנעצרו.
ההפלגה.
הליברטאד הפליגה מווארנה וכבר בתחילת הדרך התקלקל מנועה והיא נגררה לנמל בורגס על ידי ספינת דיג מקומית. לפי עדויות מעפילים, חובל המנוע בכוונה תחילה, אם על ידי מי מהנוסעים או על ידי המכונאי הצ'כי אשר תואר כ"שיכור" והועלה בכוח לספינה על ידי המשטרה הבולגרית. לאור מצבה של הספינה, סירבו המעפילים להמשיך בהפלגה ואף ניקבו את מכל המים היחיד שלה במטרה למנוע את הפלגתה. המשטרה הבולגרית סירבה לאשר את המשך שהייתה, והוטל על ספינת גרר צבאית להובילה למים הטריטוריאליים של טורקיה. לאחר לחץ של הנוסעים, הסכים רב החובל של הגוררת לגרור אותה עד לפתח נמל איסטנבול, אך השלטונות הטורקיים לא הרשו לנוסעיה לשהות בנמל. לבסוף מצאו מקום עגינה בצ'אנקאלה שבדרום מצרי הדרדנלים, שם דאגו להם אנשי הקהילה היהודית למזון ולמים. המנוע לא תוקן והספינה המשיכה בעזרת מפרשים דרומה לים האגאי, ולאחר מספר ימים הגיעה לעיירה סיגרי בחופו של האי היווני לסבוס. כאן זכו נוסעי האונייה ליחס טוב יותר, כשמכונאי מקומי עזר בתיקון המנוע וניתנו להם מזון ומים. לאחר כשבועיים המשיכה הספינה בדרכה, אך בלב ים פרצה בה מגפת טיפוס.
תנאי השהות של המעפילים על סיפון ה"ליברטאד" היו קשים. כדי להתרחץ היו הגברים קושרים סביב עצמם חבל וקופצים לים, והנשים היו מתרחצות על גבי הסיפון בעזרת דלי מי ים, כשהן מסתירות זו את זו בשמיכות ובבדים בזמן הרחצה (מספר נשים החזיקו שמיכות סביב המתרחצת). עשיית הצרכים נעשתה ישירות לים. מי שהיה צריך ללכת לשירותים נתלה מהסיפון החוצה וכן במספר מקומות הותקנו מעין תאי עץ שבלטו מחוץ לסיפון וברצפתם היה חור דרכו נעשו הצרכים. כיוון שבבטן הליברטאד שרר חום כבד וכן בגלל הצפיפות, העדיפו רבים לישון על הסיפון. הדבר היה כרוך בסכנה, כיוון שלספינה לא היה קיר מעקה בחלק מהמקומות והייתה סכנה של נפילה לים במהלך השינה.
ב-8 ביולי חלפה הליברטאד בסמוך לאיוס, ב-9 ביולי לפנות בוקר חלפה על פני האי קוס, ובהמשך עגנה שוב בחוף הטורקי. ב-17 ביולי לפנות בוקר חלפה הליברטאד ליד קפריסין, וב-18 ביולי הגיעה לקרבת חופי ארץ ישראל מול זכרון יעקב, ונתפסה על ידי הבריטים. האונייה נגררה לחיפה והמעפילים נאסרו לשנה במחנה המעצר בעתלית. רב החובל של האונייה ושני אנשי הצוות. הקברניט, שהיה נוצרי רוסי, מצא מקלט בכנסייה הרוסית בטבחה שלחוף הכנרת והתגורר בה מספר שנים.