אף על פי שמעולם לא העניקו לבנם הכשרה רשמית, הם וחבריהם האמנים עודדו את לסלי וורד הצעיר, לצייר ולפסל.
לסלי וורד התחיל לצייר בעודו באיטון קולג', כשהוא משתמש בבני כיתתו ובמנהל בית הספר כדוגמנים. בשנת 1867 הוצג פסל של אחיו באקדמיה המלכותית בלונדון. בבית הספר הוא היה תלמיד ממוצע, ואחרי שעזב את איטון בשנת 1869 אביו עודד אותו להתאמן כאדריכל. לסלי וורד פחד לומר לאביו שהוא רוצה להיות אמן והוא בילה שנה אומללה במשרדו של האדריכל סידני סמירקה, שהיה חבר משפחה.
האמן ויליאם פאוול פירת' שוחח עם אביו בשמו, ולאחר ויכוח ממושך הוא הסכים לתמוך באימוני בנו כאמן. וורד נכנס לבתי הספר המלכותי באקדמיה בשנת 1871. בשנת 1873 שלח חלק מעבודותיו לתומאס גיבסון באולס, ארבע שנים לאחר שנוסד המגזין Vanity Fair. עבודותיו אלה הובילו לכך שהוא נשכר להחליף את קרלו פלגריני, שעזב את המגזין באופן זמני. לסלי וורד הציע לבאולס להשתמש בשם העת "SPY", כלומר "מתבונן בסתר". חתימת "המרגל" של וורד הייתה דומה לחתימה- Ape המסוגנן של פלגריני.
"וניטי פייר".
לסלי וורד צייר 1,325 ציורים ל"וניטי פייר "בין 1873 ל -1911, שרבים מהם תיארו את אישיותם של המצוירים. דיוקנאותיו של המלכות, האצולה והנשים, היו מוצגות בצורה אוהדת יותר.
דיוקנאותיו המוקדמים, כמעט תמיד היו באורך מלא, ובעלי מרכיב של קריקטורה חזק יותר. בדרך כלל עיוות את פרופורציות הגוף, כאשר הראש ופלג הגוף העליון גדולים מאוד ונתמכים בחלקים התחתונים שהוצגו הרבה יותר קטנים. כאמור, מאוחר יותר, הסגנון שלו התפתח לפחות קריקטוריסטי ויותר דיוקן אמיתי, תוך שימוש בפרופורציות גוף מציאותיות. כאמור, הוא עבר מקריקטורה למה שכינה "דיוקנאות אופייניים", כפי שכתב באוטוביוגרפיה שלו "ארבעים שנות מרגל", שפורסמה בשנת 1915.
וורד עבד בשיטתיות, לעיתים קרובות מהזיכרון, לאחר שהתבונן ב"קורבנותיו" במרוצים, בבתי המשפט, בכנסייה, בתיאטרון בהרצאות באוניברסיטה או בלובי של בתי הפרלמנט. לפעמים הם הגיעו לסטודיו שלו כדי לדגמן גלימות או מדים. קריקטוריסט, האמין וורד, נולד ולא נוצר. הוא ציין, "זיכרון טוב, עין חדה לפרטים, ותודעה להעריך ולתפוס את כל האווירה והמוזרות של הדמות הם חיוניים." קריקטורה, הוא ציין, לעולם לא צריכה להיות תלויה בפגם פיזי, וגם לא צריך לכפות אותו. "אם הייתי יכול לסכם את האומנות של יצירת קרירטורה במשפט, הייתי אומר: שהקריקטורה צריכה להיות סוג מסוים של קומיקס אבל בנגיעה חביבה, ותמיד נטולת וולגריות."
בראיון שנתן 1897 עורך 'וניטי פייר' לפרנק בנפילד ממגזין קאסל, סיפר כי וורד קיבל סכום של בין 300 ל -400 פאונד עבור כל דיוקן. לסלי וורד היה האמן המפורסם ביותר ב- Vanity Fair. אכן, כל הז'אנר נוטה להיקרא על שמו, ולרוב מכנים את הקריקטורות "קריקטורות ריגול". הוא עבד ב- Vanity Fair למעלה מארבעים שנה והפיק יותר ממחצית מ -2387 הקריקטורות שפורסמו.
שנים מאוחרות.
לסלי וורד השתייך למועדונים חברתיים שונים בלונדון של סוף המאה ה-19 תחילת המאה ה-20. שם הוא צייר רבים מ"קורבנותיו".
בשנת 1899, שנים אחרי שאביה סירב לתת לו רשות להתחתן עם ביתו, נישא לסלי וורד לאשת החברה ג'ודית מרי טופאם-ווטני, בתו היחידה של מייג'ור ריצ'רד טופם. הייתה להם בת אחת, סידני.
הקריקטורה האחרונה של וורד ל"וניטי פייר " הופיעה ביוני 1911 שכן החל לתרום את דיוקנאותיו האופייניים "לוולד מייפייר". הוא השלים את הכנסותיו בציור דיוקנאות. בשנת 1918 הוא קיבל תואר אבירות. וורד ניבא כי "כאשר ההיסטוריה של התקופה הוויקטוריאנית תיכתב בפרספקטיבה אמיתית, המראה והתיעוד הנאמן ביותר של גברים מייצגים ורוח תקופתם ימצא במגזין "וניטי פייר" .
לאחר התמוטטות עצבים נפטר וורד לפתע מאי ספיקת לב בביתו בכיכר דורסט 4, מרילבון, לונדון ב־15 במאי 1922.
הוא נקבר ב -18 במאי בבית הקברות קנסל גרין בלונדון.
קוזימו פנצ'לי
קוזימו פנצ'לי (באיטלקית: Cosimo Fancelli; 1620, רומא – 1688, רומא) היה פסל איטלקי.
ביוגרפיה.
קוזימו הוא בנו של האמן קרלו פנצ'לי, כמו אחיו ג'אקומו אנטוניו פנצ'לי החל כעוזר של ג'ובאני לורנצו ברניני.
נאמר עליו כי פיסל את דמות הנילוס במזרקת ארבעת הנהרות בפיאצה נאבונה, אמירה זאת מיוחסת גם לאחיו ג'אקומו.
לאחר מכן הוא חבר לפייטרו דה קורטונה בקישוט כנסיות ברומא: כנסיית סנטי לוקא ומרטינה סמוך לפורום רומאנום (1649), כנסיית סנטה מריה דלה פאצ'ה (1656), כנסיית סנטה מריה בוויטה לאטה (1660), סן קרלו אל קורסו (אחרי 1665) וקמרון של סנטה מריה בוליצ'לה (1662-65).
ברניני הטיל עליו לסיים את פסל המלאך המחזיק את המטפחת של ורוניקה הקדושה בגשר סנטאנג'לו.
קיארה אלגריה הודס
קיארה אלגריה הודס (באנגלית: Quiara Alegría Hudes; נולדה בשנת 1977, פילדלפיה) היא מחזאית ומשוררת אמריקאית.
ביוגרפיה.
קיארה אלגריה הודס נולדה בשנת 1977 לאב ממוצא יהודי ואם מפוארטו ריקו. כבר בגיל צעיר היא החלה להלחין ולכתוב סיפורים.
היא למדה באוניברסיטת ייל וסיימה עם תואר ראשון בהלחנה. בהמשך היא למדה כתיבת מחזות באוניברסיטת בראון וסיימה אותו עם תואר נוסף.
את המחזה הראשון של הודס Yemaya's Belly הוצג בשנת 2003 וקיבל מספר פרסים.
המחזה Elliot, a Soldier's Fugue שהיה ראשון בטרילוגיה הוצג לראשונה בשנת 2006. הוא הגיע לגמר של פרס פוליצר. בשנת 2012 הודס סיימה את המחזה "כף מלאה במים" שהיה שני בטרילוגיה על אליוט. על מחזה זה הודס זכתה בפרס פוליצר. הפרמיירה של המחזה השלישי בטרילוגיה The Happiest Song Plays Last הייתה בשנת 2013.
קיארה אלגריה הודס ממשיכה בכתיבת מחזות שמועלות על הבמה של תיאטראות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2021 כתבה את התסריט לסרט המוזיקלי "שכונה על הגובה" של הבמאי ג'ון מ. צ'ו.
מערבולת קוונטית
מערבולת קוונטית מייצגת זרימת שטף מכומתת של גודל פיזיקלי כלשהו. תכופות מערבולות קוונטיות הן ליקוי "טופולוגי" המתרחש בנוזל על ומוליכי-על. קיומם של מערבולות קוונטיות ניבא לראשונה על ידי לארס אוסנג'ר בשנת 1949 בקשר עם נוזל על של הליום-4. אוסנג'ר הסביר כי זו היא תוצאה ישירה של קיום פרמטר סדר (ראה פרמטר הסדר) של נוזל על, כפונקציית גל מרחבית, אוסנג'ר ציין כי מערבולות קוונטיות מתארות את זרימתם של נוזלי - על ושכיח לשער כי ההתרגשות שלהם אחראית למעברים פאזיים של נוזלי על. רעיונות אלו היו נחוצים לפיתוח ההבנה של פרמטר הסדר ומעברים פאזיים של נוזלי על, הם אף פותחו על ידי ריצ'רד פיינמן ב-1955, יתרה מזאת, הועילו ויושמו לתיאור דיאגרמת השלבים המגנטיים של מוליכי-על מסוג II מאת אלכסיי אלכסייביץ 'אבריקוסוב ( על שמו נקרא מערבולת אבריקסוב, ישנו פירוט נוסף עליה בהמשך). בשנת 1935 פרץ פריץ לונדון יצירה קרובה מאוד בנושא כימות שטף מגנטי במוליכי-על. ניתן להחשיב את השטף של לונדון כמערבולת קוונטית.
מערבולות קוונטיות נצפות בניסוי במוליכי-על מסוג II (מערבולת אבריקוסוב), הליום נוזלי וגזים אטומיים [5] (ראו עיבוי בוז-איינשטיין), כמו גם בשדות פוטון (מערבולת אופטית) ובנוזל-על אקסיטון-פולריטון.
בנוזל על, מערבולת קוונטית "נושאת" תנופה זוויתית מכוונת מכופלת, ובכך מאפשרת לסובב הנוזלים להסתובב; במוליך-על, המערבולת נושאת שטף מגנטי כמותי.
המונח "מערבולת קוונטית" משמש גם במחקר על מעט בעיות גוף. תחת תאוריית דה ברוגלי - בוהם (בה מכניקת הקוונטים היא תאוריה "דטרמיניסטית"), ניתן להפיק "שדה מהירות" מפונקציית הגלים. בהקשר זה מערבולות קוונטיות הן אפסים בפונקציית הגלים, שסביבם יש לשדה המהירות הזה צורה סולנואית, דומה לזו של המערבולת הלא-מוגדרת על זרמים פוטנציאליים של דינמיקת נוזלים מסורתית.
מערבולות נוספות.
מערבולת אבריקסוב היא מערבולות קוונטית, שנחזתה תאורטית על ידי אבריקסוב ב-1957, נצפתה לראשונה במוליכי על מסוג II, והיא פלקסון (שטף אלקטרומגנטי קוונטי), [2] מערבולות אבריקוסוב מתרחשות בתורת המוליכות העל של גינצבורג – לנדאו (ראו תורת לנדאו), ויש להם אף פירוש במסגרת מתמטית ישירה כמערבולות בצרורות קו מורכבים על סעפת רימנית.
מערבולות ספונטניות.
מערבולות קוונטיות יכולות להיווצר באמצעות מנגנון קיבל-צורק אשר מייצג את הדינמיקה הלא מאוזנת, ואת הפגמים הטופולוגיים (כגון מערבולות) העלולים להתהוות במעבר שלב (כמעבר פאזה) בקצב סופי.
פרשת אייל גולן
ארבאט (נפה)
נפת ארבאט (ברוסית: район Арбат) היא נפה במחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 2.11 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 36,308 תושבים (2020).
משרדים חשובים ממוקמים בשטחה: משרד ההגנה של רוסיה, משרד החוץ של רוסיה, המשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה והרחובות הראשיים הם ארבאט, רחוב ארבאט החדש, טבעת הגנים, ווזדויז'נקה.
היסטוריה.
לדברי ההיסטוריונים, טטרים שהו בארבאט במהלך ביקוריהם במוסקבה. לראשונה נרשם שם זה בכרוניקה של מוסקבה בסוף המאה ה-15. מאוחר יותר הייתה ארבט הנוכחית למקום בו גרו בעיקר פקידי ארמון, בעלי מלאכה וקשתים. הזיכרון לכך נשמר בשמות הנתיבים הסמוכים אליו וגם כיום זהו האזור היוקרתי בעיר.
2 spacex demo
The Collection (אלבום של אלאניס מוריסט)
Alanis Morissette: The Collection (בעברית: האוסף) הוא אלבום אוסף של הזמרת אלאניס מוריסט, אשר יצא ב־15 בנובמבר 2005 על ידי האחים וורנר. האלבום מכיל אוסף של שירים בולטים אשר הקליטה מורטיס בין השנים 1995 ל־2005.
בנוסף למהדורה הרגילה של האלבום ב־6 בדצמבר יצאה גם מהדורה מורחבת אשר כללה DVD אך מהדורה זו הייתה מוגבלת.
רקע.