הנונאטאק מופה בשנת 1957 על ידי קרטוגרפים נורווגיים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
מקור השם.
שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי הקרטוגרפים הנורווגיים שמיפו אותו.
שמו של הנאנאטק תיאורי.
משמעות המילה "טאגן" - בנורווגית "המזלג" - הנונאטאק מזכיר שיני מזלג.
מצוק דנקן
מצוק דנקן (באנגלית: Duncan Bluff) הוא מצוק סלע תלול, בהרי דרווין, בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
המצוק ממוקם לאורך הגדה הצפונית של קרחון הת'רטון.
המצוק מתנשא לגובה של 1,800 מטרים; המצוק ממוקם בין קרקס קורל, ועמק קוננט.
היסטוריה.
מקור השם.
המצוק נקרא על שמו של פטריק דנקן סמית' (Patrick Duncan Smith), שעבד במשרד תוכנית הקוטב ( Office of Polar Programs) של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית, בין השנים 1995–2001.
שם זה ניתן למצוק, בדומה לשמות אתרים רבים אחרים באזור - שנקראו על שם אנשי תקשורת, שסייעו למשלחות החקר של התוכנית האנטארקטי של ארצות הברית.
דנקן היה מומחה לטכנולוגית מידע, והיה אחראי על הקשר בין משלחות החקר ללוייני התקשורת, ועל התקשורת בין תוכנית החקר לגופים מחוץ לאנטארקטיקה.
שירותי רפואת חירום (רוסיה)
שירותי רפואת חירום (ברוסית: Скорая Медицинская Помощь; עזרה רפואית דחופה) ברוסיה הוא שירות לאומי לסיוע רפואי הניתן לאזרחים במקרים של תאונה, מחלות, פציעות, הרעלות ומצבים אחרים הדורשים התערבות רפואית דחופה. שירותים אלה ניתנים בדרך כלל על ידי העירייה או ממשלת המחוז, או בית חולים ציבורי ולרוב מתוקצבים על ידי הרשויות המקומיות. מספר החירום לחיוג אמבולנס ברוסיה הוא 03 או מוקד החירום הלאומי 112. השירות פועל בשיתוף פעולה הדוק עם המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה.
מקביל למגן דוד אדום הישראלי.
היסטוריה.
ב שירותי רפואת חירום הופיעו לראשונה בשנת 1897 בוורשה, פולין כשהוקמה תחנת אמבולנסים. לאחר מכן נחנכו תחנות בערים לודז', וילנה, קייב, אודסה, ריגה, חרקוב, סנקט פטרבורג ומוסקבה. ניתן לייחס את הופעת האמבולנסים ברחובות מוסקבה לשנת 1898. עד לאותה תקופה הובלו הקורבנות, שלרוב נאספו על ידי שוטרים וכבאים לחדרי המיון בחסות תחנות המשטרה. הבדיקה הרפואית הנדרשת במקרים כאלה נעדרה ולעיתים קרובות אנשים שנפצעו קשה בילו שעות ללא סיוע הולם. במוסקבה הופיעו שני האמבולנסים הראשונים במסגרת יחידות המשטרה באפריל 1898. הכרכרות נרכשו בתרומות פרטיות מהסוחרת קוזנצובה, שגם מימנה את עבודת התחנות בהתחלה. בסנקט פטרבורג נפתחו חמש תחנות אמבולנסים ראשונות ב-7 במרץ 1899 ביוזמתו של הרופא המנתח ניקולאי וליאמינוב. תחנת האמבולנסים באודסה, שהחלה את עבודתה ב-29 באפריל 1903, הוקמה ביוזמתו ועל חשבונו של הרוזן מ.מ. טולסטוי.
מאז תחילת המאה ה-20, סבסדה העיר באופן חלקי את הפעלת תחנות האמבולנס. באמצע שנת 1902 שירתו במוסקבה 7 אמבולנסים שפעלו מתחנות המשטרה בסושצ'בסקי, סרטינסקי, לפורטובו, טאגאנסקי, יאקימנסקי ופרסננסקי ובתחנת כיבוי האש פרצ'יסטנסקי. רדיוס השירות היה מוגבל לגבולות יחידת המשטרה הללו. הכרכרה הראשונה להסעת נשים הופיעה בבית היולדות של האחים בחרושין בשנת 1903 ובכל זאת, הכוחות הזמינים לא הספיקו כדי לתמוך בעיר הצומחת.
בסנקט פטרבורג כל אחת מחמש תחנות האמבולנס צוידה בשתי עגלות קיטור, 4 זוגות של אלונקות ידיים וכל מה שנדרש לעזרה ראשונה. בכל תחנה היו 2 עובדים תורנים (לא היו רופאים תורנים) שתפקידם היה להעביר את הקורבנות ברחובות ובכיכרות העיר לבית החולים או לתחנה. המפקד הראשון של כל תחנות העזרה הראשונה תחת ועדת אגודת הצלב האדום היה ג.י. טרנר.
שנה לאחר פתיחת התחנות (בשנת 1900) הופיעה התחנה המרכזית ובשנת 1905 נפתחה תחנת העזרה הראשונה השישית. עד שנת 1909 הוצג ארגון העזרה הראשונה (אמבולנס) בסנקט פטרבורג בצורה הבאה: התחנה המרכזית, שכיוונה והסדירה את עבודת כל התחנות האזוריות וקיבלה גם את כל הקריאות לאמבולנס. בשנת 1912, קבוצה של רופאים בת 50 איש הסכימה ללכת בחינם להתקשר לתחנה כדי לספק עזרה ראשונה.
מאז 1908 הוקמה אגודת האמבולנסים על ידי מתנדבים נלהבים עם תרומות פרטיות. במשך מספר שנים ניסתה האגודה להקצות מחדש את תחנות האמבולנס של המשטרה, בהתחשב בכך שעבודתן לא הייתה יעילה מספיק. בשנת 1912, במוסקבה, נרכש האמבולנס הראשון, המצויד על פי פרויקט של ד"ר ולדימיר פטרוביץ' פומרצוב, בכספים הפרטיים שנאספו ונפתחה תחנת האמבולנס דולגורוקובסקאיה. רופאים - חברי האגודה וסטודנטים מהפקולטה לרפואה עבדו בתחנה. עזרה הוענקה במקומות ציבוריים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועברו אנשי שירותי האמבולנס למחלקה הצבאית ופעלו כחלק ממנה. בימי מהפכת פברואר 1917 נוצרה יחידת רפואת חירום שבה התארגנו יחידות אמבולנסים. ב-18 ביולי 1919, אורגנה תחנת אמבולנסים עצמאית ראשונה, שלא הייתה כפופה לתחנות משטרה או בתי חולים. שלושה חדרים הוקצו לשטח התחנה החדשה באגף השמאלי של בית החולים שרמטייבו (כיום מכון המחקר סליפוסובסקי לעזרה ראשונה). עם השנים השירות צמח וקיבל לידיו יותר ויותר כלי רכב ואמבולנסים. כאשר, בשנים הראשונות לקיומה של יחידת האמבולנסים במוסקבה היא שירתה בעת תאונות בלבד. חולים בבית (ללא קשר לחומרת מצבם) לא קיבלו סיוע. חדר מיון לחולים אורגן במוסקבה בשנת 1926. רופאים נסעו אל המטופלים על אופנועים עם רכבי צד ואז על מכוניות. לאחר מכן הופרד טיפול רפואת חירום לשירות עצמאי נפרד והועבר לסמכות מחלקות הבריאות המחוזיות.
לאחר פירוק ברית המועצות, בשנת 1995 אורגנה פעילות שירות רפואת החירום במסגרת המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית. מאז 1 בינואר 2013, התמיכה הכספית בשירותי רפואת חירום מתבצעת על חשבון הקרן הפדרלית לביטוח בריאות חובה. בהתאם לחקיקה הרוסית, טיפול חירום ודחוף ניתן בחינם לכלל האזרחים. כך, גם בהיעדר פוליסת חובה לביטוח רפואי, על צוות האמבולנסים נאסר לעזוב איש ללא עזרה. התשלום עבור שירותי אמבולנס מתבצע מתקציב העירייה המסבסדים שירותי רפואת חירום.
סקירה כללית.
כוח אדם.
שירותי רפואת חירום מפעילים אמבולנסים ובהם רופאים, אחיות ושליח (שהוא שילוב של עוזר רופא ופרמדיק), כאשר נהגי אמבולנס נבחרים מסוכנות המכשירה אותם כנהגים מקצועיים. אמבולנסים מאוישים לכל הפחות על ידי אחות ומטפלים. משימת הנהג היא נהיגה בלבד ואין לו כישורים רפואיים ואפילו לא הכשרה לנהיגה מיוחדת.
המערכת הרוסית לניהול אסונות
המערכת הרוסית לניהול אסונות, הנקראת רשמית מערכת המידע הרוסית המקיפה לאזהרת האוכלוסייה במקומות הומי אדם (ברוסית: Общероссийская комплексная система информирования и оповещения населения в местах массового пребывания людей, בראשי תיבות: OKSION) היא מערכת מורכבת של רוסיה לניטור, דיווח ומתן התראות על אסונות. היא נוצרה במסגרת תוכנית יעד פדרלית ל"הפחתת סיכונים מאסונות טבע ואסונות ידי אדם בפדרציה הרוסית עד שנת 2010". במאי 2011 נבנו והופעלו 596 מתקני מסוף OKSION ב-37 מרכזי נתונים. הוקמו 2,590 פלזמות ו-1,035 מכשירי התראה.
המתחם כולו מנוהל על ידי "OKSION", מערכת מורכבת שנועדה ליידע ולהזהיר את האוכלוסייה במקומות הומים.
המערכת מחולקת לרכיבים העוסקים בהתראות ציבוריות ברחוב ובנקודות מסוימות. הם מורכבים ממסכי פלזמה או LCD גדולים, מצלמות, ציוד להגברת רעש וציוד לבקרת קרינה ובקרה כימית (PRHK).
ארנב ננסי הולנדי
ארנב ננסי הולנדי (באנגלית: Netherland Dwarf rabbit) הוא זן של ארנב בית שמקורו בהולנד. במשקל 0.50–1.59 ק"ג, ארנב ננסי הולנדי הוא אחד מגזעי הארנב הקטנים ביותר, והגזע הקטן ביותר מבין הארנבים המבויתים. לעיתים מבלבלים בין ארנב ננסי, ארנב ננסי הולנדי וארנב פולני אך לארנב הננסי ההולנדי ישנן אוזניים קצרות יותר מהאחרים, ואופי שונה.
זן הארנב הננסי ההולנדי התחיל להיווצר בראשית המאה ה-20. נלקחו ארנבים פולניים, והורבעו עם ארנבי בר אירופאים קטנים יותר, שחלקם אף סבלו מגן הגמדות. לאחר מספר דורות החיה שהתקבלה הייתה ארנב בית קטן מאוד שקיים במגוון רחב של צבעים ודוגמאות. ננסיים הולנדיים יובאו לראשונה לבריטניה בשנת 1948. בשנות השישים והשבעים ארצות הברית ייבאה את ארנבותיה הננסיות הראשונות. הגזע התקבל על ידי איגוד מגדלי הארנבים האמריקני בשנת 1969 באמצעות שינוי בתקן הבריטי.
הארנבים הננסים ההולנדיים, המשיכו לסבול מבעיות אישיות של פחדנות ותוקפנות, וזו הייתה תוצאה של מגדלים שבחרו את הפריטים המורבעים לפי גודל, ולא לפי אופיו של הארנב. הארנבונים הננסיים הראשונים התנהגו יותר כמו ארנבות הבר האלה מאשר חיות בית ולא היו חיות מחמד טובות. עם זאת, לאורך דורות של גידול סלקטיבי, הגמד ההולנדי המודרני בוית לארנב בית עדין וידידותי, אם כי הוא עדיין יכול לשמור על נטייה אנרגטית יותר מגזעים גדולים יותר.
בשל העובדה שארנבים ננסיים ממש קטנים ופחדנים באופן יחסי, לרוב הם לא יהיו חיית מחמד טובה לילדים קטנים (אם כי ההתאמה תשתנה בין ארנבים בודדים). ילדים אוהבים לשחק עם חיית המחמד, ולהרים אותה וללטף אותה, בעוד הארנב הננסי ההולנדי לא אוהב זאת, ואף ינשך, ישרוט ויחל להיאבק בפראות מכיוון שהוא רואה זאת כסכנה משמעותית לחייו. לעיתים קרובות תאונות יכולות לקרות אם הילד מפיל אותם, מה שמוביל לפציעות קשות עקב רגישותו של הארנב ננסי ועצמותיו השבירות יחסית.