וולף אב לשבעה ילדים וסבא לנכד. חתנו הוא יוסף יצחק ונקרט. סבו, הרב אפרים וולף היה יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל. דודו שלום דובער וולף היה דובר חב"ד בישראל.
ספריו.
וולף כתב ספרים המתארים את ההיסטוריה של חסידות חב"ד וערך שיחות וכתבים של הרבי מחב"ד. בהם:
קוסטא אבן לוקא
קוסטא אבן לוקא אלבעלבכי (قسطا بن لوقا البعلبكي, 820 -912) היה רופא ומלומד נוצרי מפורסם מבעלבכ שהיה פעיל בבגדאד. אלבעלבכי תרגם חיבורים מדעיים מיוונית לערבית, ערך תרגומים שנערכו לפניו, וכתב מספר ספרים וחיבורים משל עצמו.
ביוגרפיה.
קוסטא אבן לוקא אלבעלבכי היה רופא ומלומד נוצרי מבעלבכ. מעט מאוד ידוע על חייו. הוא נקרא לשרת בבגדאד, והיה פעיל שם תחת שלטונו של הח'ליף אל-מסתעין הראשון. במהלך שהותו בבגדאד, הוא כנראה הכיר את הפילוסוף המפורסם אל-כנדי, המתרגם חנין אבן אסחאק ות'אבת אבן קורה, מחברם של חיבורים מדעיים בתחומים שונים. אלבעלבכי היה בקיא במדעים רבים אך במיוחד בתחום הרפואה. הביוגרפים שכתבו אודותיו מזכירים מעל לשישים חיבורים שכתב וכשבעה עשר תרגומים שערך מיוונית לערבית. מכתביו ניכרים כישוריו המעשיים בתחום הרפואה וכן גם השפעתם הרבה של כתבי פאולוס מאגינה הביזנטי בן המאה השביעית.
לירי (רומן)
לירי היא יצירה ספרותית מאת אמנון שמוש. הספר יצא בהוצאת מסדה בשנת 2016, והוא כולל 253 עמודים.
עלילה.
סיפור הרומן מתרחש רובו ככולו בקיבוץ, שבו נולדה לירי. לירי היא בתם של ינון ותמר, אשר הקימו והיו בין מייסדי הקיבוץ. לירי מצטיירת כבת יצירתית, הכותבת שירה בעולם חברתי, שבו רוב אנשים "דומים לשולחנות מרובעים" (על פי דימוי של שמוש), בעוד היא משויכת מיידית, לשולחנות העגולים, המעטים בחדר האוכל. אט-אט עולה בפנינו דמותה המקורית, יוצאת הדופן והשונה משאר חברי וילדי הקיבוץ בסביבתה זו. לירי היא בת קיבוץ הממוקם בצפון מדינת ישראל.
סיפור יחסיה של לירי עם מרק, הצעיר הנורווגי מעוררים תמיהות רבות והקיבוץ מצטייר כחברה רכלנית, חסרת סבלנות, חוששת מנישואי תערובת. אך לירי שהייתה מוצלחת בצה"ל מצטנעת ואיננה מערבת איש במעללי גבורתה בצבא, לא היא תחשוש להצהיר על כוונתה לנסוע לנורווגיה על מנת להכיר מקרוב יותר את מרק חברה הטוב. אלא שהמרחק מישראל, הגעגועים לבית, הקור, העננים, היחסים במשפחתו של מרק, המקום, גידול החזירים מעוררים בה הסתייגות שתלך ותתעצם. עם קצת קשרים במשפחה וקצת מזל, לירי מוצאת את עצמה בשגרירות ישראל בפריז.
אחד הרגעים המרגשים של לירי בעיר האורות איננו הרגע שבו הבוס הביטחוני שמלמד אותה להשגיח על הבאים בפתח השגרירות, מתחיל לשלוח ידיים, אלא דווקא הרגע שבו היא מציעה למנהל מסעדה יוקרתית, לבצור את הענבים הבשלים בגפניו, במרכז העיר. אירוע שיהפוך לנושא מרתק בעיני זרים ולאחר כמה שנים גם לסרט באורך מלא, בו ייקחו חלק גם הוריה וכל בני משפחתה. הבציר בעיר יזכיר לה בציר בשדות המשק, בו היא נזכרת באירוע מיוחד כאשר, מבין עלי הגפן מופיע צעיר בשם נדב, מהקיבוץ השכן ונתן לה נשיקה.
העלילה איננה רשומה בתחילתה לפי סדר כרונולוגי, ולכן רק מאוחר יותר מתברר על קשר רומנטי עם בעל המסעדה שגם יזום את הסרט שבו תשחק תפקיד ראשי. לירי מתחתנת עם נדב. אמנון שמוש מתאר בתיאורים פלסטיים ממש את המזון והאנשים, האורחים ובני המקום. ולעיתים מתערב אף בגוף ראשון ומעניק לקורא עוד רמת התבוננות, לעיתים בהומור דק, נקודת מבט נוספת על המתחולל בעלילה עצמה.
עיקר המתח מתמקד ביחסים שבין נדב לרעייתו האהובה והנחשקת לירי. אסון גדול נופל על המשפחה, רצח האח יובל ואהובתו, ימים ספורים לפני חתונתם. התאונה הנוראה של נדב, וחוסר היכולת שלו לתפקד. הצורך בעזרה בבית. במקביל לצרכיה האירוטיים של לירי, החזקים ממנה, והגורמים לנדב התקפי זעם וקנאה שאיננו מסוגל לשלוט בהם.
חיים שטסל
חיים שטסל (15 בדצמבר 1929 – פברואר 1999) היה החשב הכללי בשנים 1971–1977.
ביוגרפיה.
שטסל נולד באוראדיאה בטרנסילבניה למשפחה חרדית. הוא היה ילד רביעי בין שמונה אחים ואחיות ובמהלך השואה נרצחו כולם, מלבד אביו והוא, במחנה ההשמדה אושוויץ. גם אמו לא שרדה את השואה. בסיום המלחמה חזר עם אביו לעיר הולדתו, בה שהו שלוש שנים. שטסל הצטרף לתנועת בני עקיבא ובלילות סייע להברחת יהודים בדרכם הבלתי-ליגאלית לארץ ישראל. כאשר המשטרה החשאית הרומנית (ה"סקוריטטה") גילתה את פעילותם, ברחו אביו והוא לבודפשט ובשנת 1949 הגיע בעזרת הג'וינט לישראל.
לאחר שירות בצה"ל עבר בהצלחה את בחינות הבגרות החיצוניות והחל ללמוד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. בהמשך עבר לירושלים וסיים תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה ב בשנת 1957. בשנת 1962, בהמלצת משרד האוצר קיבל מלגת-לימודים לבית הספר למינהל עסקים INSEAD בפונטנבלו, להשתלמות של שנה אחת במנהל עסקים וסיים כחניך מצטיין. התלוותה אליו אשתו, גילה, אותה נשא לאשה ממש לפני הנסיעה.
עם שובו לישראל מלימודיו מונה לתפקיד רפרנט חינוך באגף תקציבים במשרד האוצר ובהמשך קודם לתפקיד של סגן הממונה על התקציבים באוצר. במסגרת תפקידו היה גם יו"ר מועצת המנהלים של הבנק למלאכה. לאחר מכן היה הממונה על שוק ההון ובתחילת שנת 1971 מונה לחשב הכללי. עם סיום תפקידו כחשב כללי ב-16 בינואר 1977 סיים שטסל תקופת שירות של 27 שנים רצופות במשרד האוצר.
לאחר עבודתו במשרד האוצר הוא עבר לכהן כיו"ר הדירקטוריון של צים. באוקטובר 1985 פרש מתפקידו כיו"ר צים על רקע חילוקי דעות לגבי דרכי ניהול החברה. באוקטובר 1980 צורף לדירקטוריון הבורסה לניירות ערך. לאחר מכן היה יו"ר הבורסה לניירות ערך. היה גם יו"ר הדירקטוריון של אבנר חברה לביטוח עד פטירתו ממחלה ממארת בשנת 1999. לתפקיד זה מונה כדי להתמודד עם הגירעונות הגדולים של החברה.
שטסל היה נשוי לגילה ולהם שלוש בנות חני, והתאומות שלומית ופנינה.
רי&quot;ב 25
טינטין בטיבט
טינטין בטיבט (בצרפתית: tintin au tibet) הוא הספר ה-20 בסדרת הקומיקס טינטין מאת הרז'ה, שנכתב, אויר ונצבע על ידי הרז'ה. רצועות הקומיקס הוצגו לראשונה בשנת 1960 בצבע. הספר לא תורגם לעברית.
בספר זה מוזכרת לראשונה העיר שבה מתגורר טינטין - בריסל שבבלגיה.
הקומיקס נחשב ליצירתו הגדולה ביותר של הרז'ה. הוא נבחר כסיפור הקומיקס הכתוב בצרפתית הטוב ביותר של כל הזמנים. הרז'ה החשיב אותו לספר המועדף עליו מבין כל ספרי סדרת טינטין. הספר תורגם ל-32 שפות - יותר מאשר כל ספר אחר בסדרה.
עלילת הספר.
טינטין קורא בעיתון על התרסקות מטוס בהרי ההימלאיה. בערב משחק טינטין שחמט עם קפטן האדוק, ובאמצע המשחק טינטין נרדם ורואה בחלומו את חברו הוותיק, הסיני צ'אנג-צ'ונג-צ'ן אותו פגש בספר הלוטוס הכחול, שוכב בתוך שלג וקורא לעזרה. הוא מתעורר נסער ומבוהל.
למחרת, מקבל טינטין מכתב מצ'אנג המבשר על ביקורו הקרוב באירופה. הוא כותב שהוא מתכנן לטוס דרך נפאל. בעיתון מתפרסמת רשימת ההרוגים מהאסון האווירי, וביניהם שמו של צ'אנג. טינטין מקבל קשה את הבשורה, אך מאוחר יותר מגיע למסקנה שצ'אנג לא מת, שכן התאונה התרחשה כמה ימים קודם לכן והוא ראה את צ'אנג בחלומו אתמול - פצוע, אבל חי. הוא מחליט לנסוע לנפאל ולהציל את צ'אנג. הקפטן מנסה להניאו מההחלטה, אך טינטין מתעקש שצ'אנג חי. הקפטן מחליט לבוא איתו.
טינטין, שלגי והאדוק טסים לניו דלהי, ולאחר ביקור בכמה מהאתרים של העיר הם ממריאים לקטמנדו, בירת נפאל. הם מבררים ומגלים כי כבר נשלחה משלחת לגילוי ניצולים באתר ההתרסקות, אך שום ניצולים לא נמצאו. הם שוכרים מדריך שרפאני בשם טארקי. בתחילה המדריך מסרב להצטרף למסע בטענה שזהו מסע מסוכן וחסר סיכוי, אך הקפטן משכנע אותו. בנוסף הם שוכרים כמה סבלים מקומיים.
הם מתחילים לטפס ברכס ההימלאיה. בשלב מסוים הם מגלים בשלג עקיבות גדולות, והסבלים טוענים שאלו עקבותיו של יטי ומחליטים לפרוש מהמסע. טינטין והאדוק ממשיכים עם טארקי לכיוון זירת ההתרסקות. כאשר הם מגיעים למקום האסון הם נוכחים שלא נותר איש במקום. טינטין עורך חיפוש בסביבה ומוצא מערה ובה אבן עליה חרוט שמו של צ'אנג. זוהי הוכחה שצ'אנג אכן לא מת בהתרסקות, אך טארקי טוען שגם אם שרד את ההתרסקות בוודאי מת מאוחר יותר מקור ורעב, ובכל מקרה אין להם אפשרות לדעת היכן לחפש אותו במרחבי ההימלאיה. טינטין נאלץ להפסיק את החיפושים.
אולם, ממש לפני העזיבה טינטין מבחין בצעיף צהוב, קשור על סלע במעלה ההר. הוא משוכנע שזהו צעיפו של צ'אנג, ושצ'אנג הניח אותו שם כשטיפס למעלה. טארקי טוען שזה בלתי אפשרי משום שרק מטפס מקצועי היה יכול לטפס בתוואי הזה, אך טינטין מתעקש להמשיך. טארקי מחליט לעזוב. טינטין והקפטן מתחילים לטפס לכיוון הצעיף כשהם קשורים זה לזה בחבל וטינטין מוביל. בשלב מסוים הקפטן מאבד את אחיזתו בצוק ונותר תלוי באוויר. הוא מבין שמשקלו עלול למשוך גם את טינטין ואז ייפלו שניהם, ומנסה לחתוך את החבל ולהתאבד למען טינטין. מותו נמנע על ידי טארקי, שהחליט לחזור ולהמשיך בחיפושים.
לאחר 3 ימים נוספים של חיפושים מתרחשת מפולת שלגים. טינטין, הקפטן וטארקי מתעלפים או נפצעים, ושלג רץ להזעיק עזרה במנזר בודהיסטי סמוך. הנזירים מביאים את טינטין, הקפטן וטארקי אל המנזר ומשכנעים אותם להפסיק את המסע. טינטין מחליט בלב כבד לחזור לאירופה. ברגע האחרון לפני העזיבה אחד הנזירים רואה חיזיון של צ'אנג שוכב, פצוע, ויטי מתקרב אליו. טינטין משוכנע שזוהי נבואה אמיתית ושצ'אנג עדיין חי ונמצא בסכנה. טארקי מסרב להמשיך, וטינטין והקפטן צועדים לבדם למקום שבו נצפה יטי לאחרונה. הם מתצפתים על המקום במשך כמה ימים, עד שלבסוף רואים את יטי יוצא מתוך מערה. טינטין מנצל את היעדרותו של יטי, נכנס למערה ושם מוצא את צ'אנג.