מקור השבטים הוא ככל הנראה מיורדי ים פולינזיים, שהתיישבו באיי קלדוניה החדשה. אובסידיאן שמקורו בגינאה החדשה נמצא בכלי חרס מראשית ההתיישבות הקנאקית וקיימות טענות לממצאים מהתיישבות קנאקית המתאורכים לאלף השלישי לפנה"ס. לא ברור הקשר בין שבטי הקנאק לבין תרבות הלפיטה - קבוצת עמים שנדדו באזור דרום האוקיינוס השקט, במהלך האלף השני לפנה"ס עד לשנת 500 לפנה"ס.
בעת הגעת ג'יימס קוק, האירופאי הראשון שביקר באיים, בשנת 1774, התגוררו בארכיפלג כ-70,000 מבני הקנאק. תוך כחמישים שנה מיסיונרים נוצריים, קתוליים ופרוטסטנטיים הגיעו לאי. ב-1853 סופח האי לצרפת.
לאחר הסיפוח, החל מסע ניצול של הילידים בידי הכובשים הצרפתיים, כולל עבודת כפייה וגירוש הילידים מאדמתם לטובת מכרות ניקל ועפרות אחרות ולטובת כ-20,000 אסירים צרפתיים שגורשו לאיים כמושבת עונשין. הדבר גרר מרד בידי הילידים שהסתיים בהריגת מנהיג המרד ודיכוי הילידים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, זכויות הילידים הוטבו במידה רבה - ניתנה להם זכות בחירה ובחירת מקום מגורים באיים כרצונם.
ב-1981 החלה תנועה לעצמאות בקרב הילידים, התנועה צברה תאוצה לאחר הירצחו של מנהיג מפלגת "האיחוד הקלדוניאני" (Union calédonienne) ב-19 בספטמבר באותה שנה, וגוף בשם "Front de Liberation Nationale Kanak Socialiste" (החזית הסוציאליסטית לשחרור האומה הקנאקית, לרוב בראשי-תיבות: FLNKS) הוקם ב-1984. הגוף החרים את הבחירות המקומיות והפריע להתנהלותם, צרפת הגיבה בתוקפנות כנגד הפעילות. ב-1985 בתגובה לרצח של אחד ממנהיגי הקנאק, נשבו 27 ז'נדרמים צרפתיים בידי הקנאק, דבר שהסלים את מעגל האלימות.
לאחר מאמצים רבים ובתמיכת המדינות הבלתי-מזדהות הצליחה התנועה לעצמאות לזכות ב-2 בדצמבר 1986 בתמיכת האו"ם בזכות הקנאק לעצמאות. אולם הדבר לא הועיל, והשליטה הצרפתית במקום נשארה ללא שינוי.
בתקרית מפורסמת אחרת שאירעה ב-22 באפריל 1988, כוחות ה-FLNKS שבו 27 ז'נדרמים, הוציאו להורג ארבעה והתנו את שחרור שאר השבויים במשא ומתן על עצמאות קלדוניה החדשה. צרפת סירבה לנהל משא ומתן, וכוח מיוחד של GIGN פרץ למערה שבה הוחזקו השבויים והרגו 19 מהחוטפים (הסרט "Rebellion" משנת 2011 מבוסס על תקרית זו).
בהסכם שנחתם ב-5 במאי 1998, הוסכם כי משאל עם ייערך בין השנים 2014–2019, ותוצאותיו יקבעו את עתידה של קלדוניה החדשה, אם כמדינה עצמאית או כחלק מצרפת. עד לקיום משאל העם, תמשיך צרפת לנהל את כל עניינה של קלדוניה החדשה, בשיתוף עם הממשלה הנבחרת המקומית כך שתהליך העצמאות (אם תתקבל החלטה שכזו) יבוא בהדרגתיות ולא בפתאומיות. בהמשך הוחלט כי יתקיימו עד שלושה משאלי עם. משאל העם הראשון התקיים ב2018, השני צפוי להתקיים ב2020 ואם יתקיים משאל שלישי הוא יתקיים ב2022
שפה.
בקרב הקנאק קיים מגוון עצום של שפות: כ-28 שפות ואלפי דיאלקטים. בכל שפות בני הקנאק אין מערכת כתב.
תרבות.
בעבר בני הקנאק נהגו בפולחן מתים, מערות קדושות והחשיבו את הים כמקום מקודש וכמקור החיים. כיום למעלה מ-50 אחוזים מבני הקנאק הם קתוליים, רבים אחרים פרוטסטנטיים ורק מיעוט קטן בני דתות אחרות.
מטבח.
מאכל חשוב במטבח הקנאקי הוא ה-Bougna: עשוי מטארו, יאם, בטטה, בננה, וחתיכות בשר עוף, דג או לובסטר. המרכיבים נעטפים בעלי בננה ונקברים בתנור קרקעי לצורך הבישול. לאחר כשעתיים, מוסרים עלי הבננה והמנה מוכנה.
אומנות.
הקנאק מפורסמים בפיסולם, בעץ ובאבן.
סליחה
סליחה היא תהליך שכלי, רגשי או רוחני שבו חדל אדם מלחוש עלבון עצב או כעס כנגד אדם אחר על מעשה שהוא ראה בו כפגיעה, מחלוקת או שגיאה. לחלופין, סליחה היא הפסקת הדרישה לעונש או פיצוי. ניתן להתייחס למושג סליחה מנקודת מבטו של האדם הסולח, האדם שלו נסלח וכן מנקודת המבט של היחסים שבין הסולח לנסלח. במצבים מסוימים הסליחה ניתנת מבלי לצפות לפיצוי כלשהו וללא תגובה כלשהי מצידו של הפוגע (כך למשל, אדם עשוי לסלוח, או לבקש מחילה, מאדם אחר אשר הלך כבר לבית עולמו). לעיתים, חלק הכרחי מתהליך הסליחה הוא הכרה כלשהי של הפוגע במעשהו, התנצלות, וייתכן אף פיצויים לנפגע, או פשוט בקשת סליחה.
התורות של רוב הדתות בעולם מכילות בחינה של נושא הסליחה וטבעו, רבות מן התורות הללו מהוות את הבסיס למסורות המודרניות ולמנהגים הקשורים בתהליך הסליחה. אולם, לאורך כל הדורות פילוסופים בחנו את נושא הסליחה בנפרד מן ההיבט הדתי. כמו כן, כפי שקורה אף בתחומים אחרים, המדע החל להעלות סימני שאלה באשר לתפיסות הדתיות של הסליחה. פסיכולוגיה, סוציולוגיה ורפואה, הם בין התחומים המדעיים החוקרים היבטים שונים של נושא הסליחה וההתנצלות.
בין התורות הדתיות והפילוסופיות השונות יש המדגישות יותר את הצורך של האדם לבקש ולקבל סליחה על חטאיו מישות עליונה, לעומת זאת תורות אחרות שמות דגש רב יותר על הצורך לסלוח איש לרעהו, קיימות אף גישות שאינן מבחינות בין סליחה אנושית לאלוהית.
השקפות דתיות ורוחניות.
יהדות.
ביהדות, אם פגע אדם באחר אולם אחר הביע חרטה כנה לנפגע וניסה לתקן את העוול שגרם, קיימת חובה דתית על הנפגע לסלוח ולהתפייס
רק אם הפוגע ביקש את סליחתו להלכה, זאת אומרת שלוש פעמים צריך הפוגע לבקש סליחה, וכל פעם צריך להראות נכונות גדולה יותר וחרטה.
אולם אם הפוגע אינו מביע חרטה, אין כל חובה לסלוח. זאת כיוון שהיהדות מתמקדת באחריות האישית של החוטא. זוהי אחריותו של החוטא להכיר בחטאו ולבקש מחילה מאלה שבהם פגע.
בנוסף, ביהדות אדם חייב לבקש מחילה מאלה בהם פגע כדי שיהיה זכאי למחילה. שלא כמו בנצרות, ביהדות אדם אינו יכול לקבל מחילה מן האל על חטאים שחטא כלפי חבריו. אדם יכול לקבל מחילה מן האל רק על חטאים שחטא כלפי האל.
עם זאת, יהודי יכול למחול לאחר אף אם הפוגע לא התנצל:
לפני יום כיפור נדרש אדם לבקש סליחה מחבריו ומאלה שפגע בהם במהלך השנה. במהלך יום כיפור מבקש אדם מחילה מאלוהיו על חטאים שחטא כנגד האל.
ביהדות ניתן אף לבקש מחילה ממי שכבר מת:
נצרות.
בהתאם לתורה המסורתית המקובלת בנצרות, מידת הסליחה לאחר היא אחת החובות הדתיות של המאמין הנוצרי. אלוהים הוא המקור לכל מחילה, שהיא אפשרית באמצעות סבלו וקורבנו של ישו, ועומדת לרשות המאמין המביע חרטה. בתגובה לסליחת האל, מצופה מן המאמין הנוצרי ללמוד כיצד לסלוח לאחרים, יש הטוענים כי הסליחה לאחר היא תנאי הכרחי לקבלת מחילה על חטאנו. בסוף תפילת האדון רומז ישו כי אם לא נסלח אף לא ימחלו לנו: "ומחל נא על חטאתנו כי מוחלים גם אנחנו לכל החייב לנו".
האדם שלו נמחל חטאו אינו משוחרר בהכרח מן החובה לפצות חומרית, או בדרך אחרת, את הנפגע. במחילה הניתנת לאדם אחר על חטאיו, המוחל הוא שמשתחרר.
בנצרות הקתולית ובנצרות האורתודוקסית, בניגוד לזרמים אחרים בנצרות, מחילת האל ניתנת על ידי הכנסייה, בדרך כלל בטקסים דתיים המנוהלים על ידי הכומר. בזרמים אלה, ובכנסייה האנגליקנית, נהוג לערך וידוי טקסי על חטאים, באופן אישי ובפני כומר ולקבל מחילה מן הכומר כביטוי רשמי למחילת הכנסייה למאמין. בכנסייה הקתולית של ימי הביניים יכול היה המאמין לרכוש שטר מחילה כעדות מול האל לפטירתו מעונש על חטא שכבר נסלח.
בזרמי הנצרות הפרוטסטנטית מקובל בדרך כלל כי המאמין מקבל מחילה על חטאיו באופן ישיר יותר באמצעות הבעת חרטה לאל והמאמין משלים את המחילה בכך שהוא סולח לאחרים. הכנסיות הפרוטסטנטיות בדרך כלל מדגישות יותר את הצורך לבקשת מחילה פרטית, לא טקסית ופחות מדגישות את הצורך במחילה פומבית ורשמית.
אסלאם.
באסלאם אחד מ-99 שמות אללה הוא "הסולח" (العفو) ואלוהים נחשב למקור הסליחה. סליחה דורשת לעיתים קרובות חרטה מצד מושא הסליחה. הסליחה עשויה לבוא ישירות מן האל, או מאדם אחר, זאת בהתאם לאופי החטא הנסלח. במקרים שבהם האדם מבקש את סליחת האל, מרכיב החרטה הוא מהותי לקבלת הסליחה. באשר לסליחת בני אדם, האסלאם מייחס חשיבות הן למחילה והן לכך שלאדם יסלחו חטאיו
על פי הקוראן, קיים חטא אחד בלבד שהאל אינו יכול לסלוח והוא לייחס לאל שותפים, כלומר לטעון לריבוי אלים. על פי השקפת האסלאם חטא זה משמעותו הכחשת ההשקפה המונותאיסטית (התווחיד) ומכאן גם הכחשת עליונותו של האל.
בודהיזם.
הדת הבודהיסטית רואה בסליחה מעשה הבא למנוע רגשות מזיקים מלגרום לתוהו ובוהו ברווחתו הרוחנית של האדם. הבודהיזם מכיר בכך שרגשות שנאה ורצון רע מותירים השפעה ארוכת טווח על הקארמה ובמקום זאת מעודד את טיפוח הרגשות המותירים השפעה חיובית. "בחשיבה על חוק הקארמה, אנו מבינים כי אין מקום לחפש נקמה אלא סליחה, כיוון שהפוגע הוא, בסופו של דבר, ביש המזל ביותר. לאחר שרגשות של פגיעה ועלבון כבר עלו בנפגע, ההשקפה הבודהיסטית היא לתת דרור לרגשות אלה באופן רגוע על ידי חיפוש המקור לעליית הרגש. הדת הבודהיסטית מתמקדת בשחרור האדם מאשליות ומסבל על ידי מדיטציה וקבלת הארה באשר לטבע המציאות. בודהיזם מטיל ספק במציאות התשוקות העושות את הסליחה להכרחית כמו גם במציאות האובייקטים של תשוקות אלה. "אם לא סלחנו, אנו ממשיכים ליצור זהות סביב כאבנו, וזה הדבר שנולד מחדש. זה הדבר שסובל."
בודהיזם מדגיש את מושג המטה (נדיבות אוהבת), קרונה (חמלה), מודיטה (שמחה משותפת) ואופקחה (מתינות), כדרכים למנוע יצירת רגשות שליליים. הגות ברעיונות אלה משמשת להבנת הקשרי הסבל בעולם, הן במאמין עצמו והן באחרים. בתגובה לפיגועי 11 בספטמבר הזכיר הנזיר הבודהיסטי אג'ה ג'יאסארו לתלמידיו: "כאשר אנו נותנים את המשקל הראוי לגורלנו המשותף בלידה, בזקנה, במחלה ובמוות עם כל שאר היצורים בעולם, הדבר מעניק לנו זווית ראייה רעננה..."
הדת הבהאית.