הלווייתו של נווס הייתה אחד האירועים הגדולים בהיסטוריה של ברזיל, ושני מיליון איש עברו לפני ארונו. ב-21 באפריל 1986, במלאת שנה לפטירתו, נחקק חוק, המכריז כי על אף שלא זכה לשאת בפועל במשרת הנשיא, ייחשב נווס לכל דבר ועניין כאחד מנשיאי ברזיל.
שדה התעופה הבינלאומי טנקרדו נווס בבלו הוריזונטה קרוי על שמו.
משפחה.
נווס היה נשוי לריזולטה נווס, ולזוג היו שלושה ילדים. בשנת 2002 נבחר נכדו, אאסיו נווס, למושל מדינת מינאס ז'ראיס.
גרמושקה
קנתרית
אהרון ראובני
גונסלו קואליו
גונסלו קואליו (פורטוגזית: Gonçalo Coelho; 1451 או 1454–1512), מגלה ארצות יליד פירנצה שחקר את החוף הברזילאי בראשית המאה ה-16.
משלחת 1501.
משלחת החקר של קואליו יצאה ב-10 במאי 1501 מנמל ליסבון במימון סוחרים פורטוגלים, בעקבות גילויה של ברזיל כמה שנים קודם לכן על ידי פדרו קברל. המשלחת כללה שלוש קרוולות. במסע זה השתתף גם אמריגו וספוצ'י.
המשלחת הגיעה לברזיל ב-17 באוגוסט, באזור קו הרוחב 5 דרום, והמשיכה דרומה והגיעה למפרץ גואנברה (קו רוחב 23 דרום) ב-1 בינואר 1502, ומכאן מקור שם העיר ריו דה ז'ניירו (הנהר של ינואר). המשלחת גילתה עץ בשם ברזיל, ששימש לתעשייה האירופאית.
לפי יומניו של וספוצ'י, הגיעה המשלחת עד לקו רוחב 52 דרום, כיום בפטגוניה, אולם מידת הדיוק של חישובי וספוצ'י ואמינותו נתונה בוויכוח.
המשלחת עזבה את חופי ברזיל ב-13 בפברואר 1502, והגיעה בחזרה לחופי ליסבון ב-7 בספטמבר באותה שנה. רק קרוולה אחת מתוך השלוש שיצאו לדרך חזרה בשלום, שתי האחרות נשרפו בסמוך לחופי סיירה לאון במהלך מסעם חזרה לאירופה, בחודש מאי 1502.
משלחת 1503.
שנתיים בדיוק לאחרי יציאת המשלחת הראשונה, ב-10 במאי 1503, הפליג קואליו בשנית לברזיל מנמל ליסבון. הפעם המשלחת הורכבה משישה קרוולות, כשעל אחת מהן מפקד וספוצ'י. לאחר עצירה בכף ורדה הפורטגזית, המשיכה המשלחת לעבר "אי באמצע הים" (ככל הנראה פרננדו די נורוניה). שם עלתה ספינת הדגל על שרטון וטבעה, אך כל אנשי צוותה ניצלו. לאחר מכן חזרה המשלחת לברזיל, שם גילו מפרץ אותו כינו "מפרץ כל הקדושים" (Baía de Todos os Santos, כיום בסלבדור, באיה).
לאחר מכן המשיכה המשלחת הלאה, עצרה במפרץ, שם בנו לעצמם מבצר ושהו שם חמישה חודשים. לקראת עזיבתם, השאירו במקום 24 אנשים, שתפקידם היה כריתת עצים והכנתם למשלוח לפורטוגל. המשלחת חזרה לליסבון ב-28 ביוני 1504.
דונלד קנות
ז'טוליו ורגאס
ז'טוליו דורנליס ורגאס (בפורטוגזית: Getúlio Dorneles Vargas; 19 באפריל 1882 - 24 באוגוסט 1954), מדינאי ברזילאי ששימש פעמיים כנשיא ברזיל, לראשונה בין 1930 ל-1945 (חלק מן הזמן ברודנות שכונתה "המדינה החדשה" - "Estado novo") ולאחר מכן בין שנת 1951 ועד להתאבדותו בשנת 1954.
ורגאס הוא אחד החשובים במדינאים הברזילאים במאה ה-20, ושתי מפלגות בברזיל כיום טוענות להיות ממשיכות דרכו - "מפלגת העבודה הברזילאית" (PTB) ו"מפלגת העבודה הדמוקרטית" (PTD).
ביוגרפיה.
נעוריו ותחילת דרכו.
ורגאס נולד בסאו בורז'ה, במדינת ריו גראנדה דו סול למשפחה מסורתית של גאוצ'וס. הוא ניסה בתחילה את כוחו בקריירה צבאית, אך לאחר מכן החל בלימודי משפטים. לאחר סיום לימודיו פנה לפוליטיקה ונבחר לבית המחוקקים של ריו גראנדה דו סול, ולאחר מכן לפרלמנט הברזילאי כנציג מדינתו. הוא שימש לזמן קצר כשר האוצר בתקופת הנשיא וושינגטון לואיס, והתפטר על מנת לנסות להיבחר לכהונת מושל מדינתו. הוא נבחר לכהונת המושל, ויצא במסע תקיף כנגד הממשלה המרכזית. הרקע היה כי לואיס, ויורשו ז'וליו פרסטאס באו מסאו פאולו וייצגו אינטרס אזורי שהיה מנוגד לאינטרס של מדינות החוף, ושל יצרני הקפה. ורגאס טען כי הליך הבחירות הוא מושחת, וכי יש לאמץ הצבעה חשאית הפתוחה לכל.
ב-1929 הקים ורגאס את "הברית הליברלית" שכללה נציגים ממדינתו, ריו גראנדה דו סול, כמו גם ממינאס ז'ראיס, ומפאראיבה, וב-1 במרץ 1930 התמודד כנגד הנשיא פרסטאס בבחירות לנשיאות, ונכשל. ורגאס טען כי ניצחונו של פרסטאס היה בלתי חוקי, וכי הושג במרמה.
מהפכת 1930 ותחילת תקופת נשיאותו הראשונה.
בין שתי מלחמות העולם הייתה ברזיל אומה המצויה בהליך של תיעוש, ונחשבה כ"ענק הישן של מדינות אמריקה", ובעלת פוטנציאל להיות מעצמה בקנה מידה עולמי. עם זאת, שיטת המשטר האוליגרכית והמבוזרת, שהורכבה מנציגי בעלי הקרקעות שאוחדו לכלל מעין קונפדרציה של אינטרסים, לא הראתה עניין בקידום התעשייה, או קידום מעמד הביניים המתפתח.
חוסר השקט בקרב מעמד הביניים והצבא, אך גבר בעקבות השפעת השפל הגדול על הכלכלה. ברזיל, שלוותה כמיליארד דולר מארצות הברית במהלך שנות ה-20, עמדה בפני דרישות להחזר מיידי של החוב. בד בבד ירד גם מחיר הקפה, שהיה המוצר החשוב ביותר עליו התבססה כלכלת ברזיל.
בשנת 1930 התמודד ורגאס מול ז'וליו פרסטס על כהונת הנשיא, לאור סיומה הקרוב של כהונתו של הנשיא וושינגטון לואיס. ורגאס הפסיד, ונטען כי תוצאות הבחירות זויפו. כל ההליך נראה כנגוע במרמה ובשחיתות, ועוד בטרם נכנס הנשיא החדש לתפקידו החלה תנועת התנגדות, אותה הובילו מנהיגים אזוריים במספר מדינות, שראו בעין רעה את הדומיננטיות של מדינת סאו פאולו ממנה הגיעו הן לואיס והן פרסטאס. התנועה הייתה תנועה של המעמד הבינוני, כנגד יצרני הקפה העשירים מסאו פאולו. בעת שפרסטאס יצא למסע גיוס כספים באירופה, יצא ורגאס למסע בן עשרה ימים ברכבת מריו גראנדה דו סול, אל הבירה ריו דה ז'אנירו. במהלך המסע היה חשש להתנגשות אלימה בין אנשי הצבא התומכים בורגאס לבין מתנגדיו בבירה, אך עם הגיעו של ורגאס אל הבירה, הוכרז לנשיא, ב-3 בנובמבר 1930.
ורגאס היה לאומן שתמך בקידום התעשייה, והתנגד לקומוניזם. הוא תמך ברפורמות ליברליות ופיתוח קפיטליסטי, אך למעשה היה האיום החזק ביותר על הדומיננטיות של מעמד האוליגרכים מסאו פאולו. ורגאס נתמך על ידי גורמים שונים מקרב מעמד הביניים בברזיל, ואנשי הצבא המכונים "טננטס" (קצינים זוטרים) שעמדו מאחורי "מרד הקצינים" בשנת 1922, שמאסו בפוליטיקה של הרפובליקה הישנה והמסואבת (המכונה "קורונליסמו" משטר הקולונלים, אך אין הכוונה לדרגה צבאית דווקא, כי אם לשיטת "בוסים" ופטרונים פוליטיים), ושיטת ה"קפה בחלב", שהעדיפה את מדינת סאו פאולו, יצרנית הקפה על פני מדינת מינאס ז'ראיס יצרנית החלב.
למרות שכאשר התמודד בבחירות לנשיאות מספר חודשים טרם מינויו, נראה ורגאס כנציג נוסף של האוליגרכיה, ותמך במצע פופוליסטי ופרוטקציונסטי, ביססה ההפיכה את היסודות לברזיל מודרנית ותעשייתית.
מינויו עורר התנגדות מיידית, והתמרדות גדולה בסאו פאולו, שכונתה "המהפכה החוקתית" ודוכאה בכוח הזרוע בין החודשים יולי ואוקטובר 1932.
הבסת אנשי סאו פאולו סימנה את המעבר מ"הרפובליקה הישנה" לשיטה כלכלית חדשה שלא התמקדה בתעשיות המסורתיות, תעשיית הקפה ומוצרי הבסיס, אלא ביצירת התפתחות תעשייתית. הקואליציה הרופפת שיצר חסרה תוכנית ברורה, אך הייתה מחויבת לחזון רחב של מודרניזציה. ורגאס נקרע בין דרישות אידאולוגיות ואזוריות סותרות, ונאלץ להחליף את בעלי בריתו ואת האידאולוגיה שלו. לבסוף ייצב בברזיל משטר שהתבסס באופן גס על המשטרים הפשיסטים באירופה בשנות השלושים, ועמד בניגוד לשורשים האידאולוגים הליברלים שלו. ורגאס היה סבור שמדינה קורפורטסיטית ריכוזית, על פי קווי יסוד פשיסטים, תצליח ליישב את הדרישות הסותרות של המעמדות השונים והאזורים השונים בברזיל.
ראו גם:
תקופת הביניים בנשיאות ורגאס.
ורגאס, שלימים ינסה ליצור משטר על פי הדגם הפשיסטי האירופי, השיג את השלטון מבלי שנתן לכך כל רמז. בתחילה ניסה להוציא את ברזיל מהשפל הכלכלי באמצעים מקובלים.
כמו פרנקלין דלאנו רוזוולט, צעדיו הראשונים התמקדו ביצירת תמריצים כלכליים. מדיניות של התערבות העניקה פטורים ממס, לצד מכסים ומכסות ייצוא, איפשרה לורגאס להרחיב את הבסיס התעשייתי במדינה. ורגאס קישר בין מדיניות זו לבין הלאומנות הברזילאית, ותמך בהטלת מכסים כבדים על מנת "להגן על היצרנים עד לנקודה בה יהיה זה לא פטריוטי ללבוש או לאכול מוצרים מיובאים". בשנים ראשונות אלו נשען ורגאס על ה"טננטס", הקצינים הזוטרים, אשר מאז תחילת שנות העשרים ניסו להביא לירידה במעמד אוליגרכית הקפה השליטה במדינה. ורגאס אף ניסה ליצור שיטה של סעד וביטוח לאומי בדומה לשיטת הניו דיל. בשנותיו הראשונות הנהיג חינוך חובה חינם, וחוקי עבודה מתקדמים למגזר התעשייתי.
החוקה של 1934.
ההקבלה בין משטרו של ורגאס והמשטרים הפשיסטים באירופה החלה בשנת 1934 עת הביא ורגאס לקבלת חוקה חדשה שנוצרה בהשפעה ברורה של משטרים אלו.
עם עלותו לכס הנשיאות הכריז ורגאס על ביטול החוקה של 1891. לאחר ארבע שנות שלטון, היה עליו לקבל חוקה חדשה, שכן לא יכל לפעול בריק חוקתי.
החוקה, שהתקבלה ב-16 ביולי 1934 כללה אימוץ של השיטה הקורפורטיסטית האיטלקית, שאומצו בלהט על ידי הקצינים הזוטרים, ה"טננטס", ועל ידי התעשיינים, שראו באופן חיובי את הצורה בה דיכא מוסוליני את האיגודים המקצועיים בארצו, באמצעות הפיכתם לזרוע של המדינה. מטרת הצעדים הייתה עידוד התעשייה מחד, ודיכויו של השמאל מאידך, במסווה של איחוד כל המעמדות סביב האינטרס המשותף. החוקה יצרה "מועצת מומחים" שפעלה לצד המשרדים הממשלתיים, והייתה בעלת סמכויות נרחבות גם במגזר הפרטי, והתוצאה הייתה קפיטליזם של המדינה, שמטרתו תיעוש והפחתת התלות בגורמי חוץ.