ב-1971 לקה סטויקה באוטם שריר הלב וסבל מלחץ דם גבוה. לדברי מנולסקו רעייתו, לאחר האירוע הלבבי היו לו קשיים בתפקוד המיני. מנולסקו סיפרה שיום אחד הוא הגיע הביתה כשהוא מטושטש ומלווה בכמה אנשי סקוריטטה, שלושה גברים ואישה אחת, שלטענתם באו לשמור עליו מפניה, ומאותו רגע לא נתנו לה לגשת אליו, לטפל בו או לדבר איתו. אחד מארבעת המלווים היה יון מיחאי פצ'פה (שערק בהמשך למערב). האישה הצעירה, שהוצגה כאחייניתה של אלנה צ'אושסקו, הייתה צעירה בתחילת שנות העשרים והופקדה בלעדית על הטיפול בסטויקה. פצ'פה עזב, שלושת האחרים נשארו והשתכנו בחדר הסמוך לחדרו של סטויקה - כך הפרידו אותו מרעייתו ומבתו בת ה-9. סטויקה לקח את הצעירה (שמה היה רומאן דוינה) כמעט לכל מקום אליו הלך. בחקירה לאחר מותו התברר שנהג להציגה כאחייניתו, כשלמעשה הייתה מאהבתו למרות יותר מארבעים שנה שהפרידו ביניהם. סטויקה אושפז בבית חולים ולקח עמו לשם גם את רומאן דוינה. כעבור שבועיים, ב-17 בפברואר 1975, חזר הביתה עם מזוודה, ביקש מרעייתו שתכין לו כוס תה והסתגר בחדרו, כדי לדבר בטלפון עם דוינה, שנשארה בבית החולים. דוינה התקשרה למשטרה והודיעה שבמהלך שיחת הטלפון נשמע רעש חזק והשיחה נפסקה. השוטרים הגיעו לביתו ומצאו אותו ירוי ברובה ציד. החקירה קבעה שמדובר בהתאבדות.
תאוריות הקונספירציה.
פרטים שונים בחקירת התאבדותו של סטויקה לא תאמו לעדות רעייתו, עד כדי שעצם ההתאבדות נראתה לחבריו כנוגדת את אופיו. לכך נוסף מידע על חילופי דברים בין סטויקה לבין ניקולאה צ'אושסקו ורינונים על יחסיהם בתקופת כליאתם המשותפת. כל אלה היוו רקע לתאוריות קונספירציה בדבר 'התאבדות בפקודה', או אף רצח שהוצג כהתאבדות.
בשנות השלושים של המאה העשרים, כשסטויקה, צ'אושסקו ויתר אנשי הצמרת הקומוניסטית של רומניה היו בכלא, שהה איתם גם שמיל מרקוביץ', פעיל קומוניסטי בכיר ותיק, שפיתה אסירים אחרים, בעיקר צעירים, ליחסים הומוסקסואליים. בבית הכלא הקימו הקומוניסטים ועדת חקירה בה היו חברים גאורגה גאורגיו-דז', קיבו סטויקה ודימיטריה גנב. הוועדה חקרה ונמצא מי שהודה במעשים, וכתוצאה הודח מרקוביץ' מהמפלגה הקומוניסטית. בין החשודים היה גם ניקולאה צ'אושסקו, שהכחיש אז את הדבר. מרקוביץ' עצמו נהרג ברעידת האדמה הקשה ב-1940, בה התמוטט הבניין הגבוה ביותר בבוקרשט דאז.
צ'אושסקו התכוון לכתוב על היסטוריית המפלגה הקומוניסטית המחתרתית, ולשם כך ביקש מוותיקי הקומוניסטים לכתוב קורות חייהם באותה תקופה. גם סטויקה עשה זאת, והזכיר באוטוביוגרפיה שלו את היותו חבר בוועדה שחקרה אז את הצעירים, מבלי לנקוב בשמו של צ'אושסקו.
הוגי תאוריית הקונספירציה מקשרים דברים אלה לכך שצ'אושסקו קרא לסטויקה לשיחת נזיפה על התנהגות לא-מוסרית (מאהבתו הצעירה ממנו בארבעים שנה), וסטויקה זעם על כך בהשיבו "מי אתה שתטיף לי מוסר?", אמירה שהיה בה כדי לרמוז לסודות מהעבר; אז החליט כביכול צ'אושסקו על חיסולו. לא נמצאו ראיות לאישוש תאוריה זו.
חברת הנשק בארט
חברת הנשק בארט (באנגלית: Barrett Firearms Manufacturing) היא חברה אמריקאית שמפתחת ומייצרת כלי ירייה ותחמושת. ההתמחות של החברה היא רובי צלפים כבדים ורובים נגד ציוד. היא ידועה בעיקר בזכות רובה הבארט M82A1 שלה, רובה צלפים/נגד ציוד חצי-אוטומטי בקליבר 0.5 אינץ' (12.7x99 מ"מ נאט"ו) שהפך להצלחה המסחרית הראשונה של החברה ונחשב לאחד הרובים הנפוצים בעולם מסוגו. את החברה ייסד רוני בארט ב-1982 והוא עומד בראשה מאז.
היסטוריה.
החברה נוסדה בשנת 1982 על ידי רוני בארט, מהנדס ומפתח כלי נשק, במטרה לפתח רובי צלפים כבדים חצי-אוטומטיים בקליבר 0.5 BMG (קליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו המשמש מקלעים כבדים דוגמת ה-M2 בראונינג). הרובה הראשון שפיתח רוני בארט היה הבארט M82, כאשר הציון M82 מרמז על שנת פיתוחו. בשנת 1986 שיפר בארט את הרובה לדגם הנפוץ ביותר כיום, בארט M82A1. רק ב-1989 זכה הרובה להצלחה מסחרית, כאשר נרכש על ידי צבא שוודיה. זמן קצר לאחר מכן נרכש הרובה גם על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית תחת הציון M107 SASS ושירת במלחמת המפרץ ב-1991. הרובה מילא נישה שהייתה חסרה אז וקנה לעצמו מהר מאוד מוניטין שהביא צבאות רבים ברחבי העולם לרכוש את הבארט.
גם צה"ל רכש את הבארט M82A1, בהתחלה בשביל חיל ההנדסה הקרבית ויחידת סילוק הפצצות של יהל"ם, ובהמשך גם עבור צלפי חיל הרגלים. במשך שנים כל פלוגה מסייעת כללה מחלקת צלפי בארט, והרובה זכה להערכה בזכות כוח האש שלו ויכולתו לחסל מחבלים, גם כאלה שמסתתרים מאחורי מחסה, כגון קיר. ב-2008 הוחלט להוציא את ה-M82A1 ממערך הצליפה של החי"ר ולהשאירו בשימוש חיל ההנדסה הקרבית כרובה נגד ציוד. הסיבה לכך הייתה ארגונומיה גרועה ודיוק יחסית נמוך לעומת רובי צלפים מתחרים (ה-M82A1 מקבץ בדיוק של 3–1 דקת קשת, בעוד שרובה צלפים נדרש לקבץ מתחת לדקת קשת אחת).
הבארט M82A1 שימש גם את המחתרת האירית, ה-IRA, במלחמת הגרילה שלהם נגד צבא בריטניה. הבארט היה מסוגל לחדור את שכפ"ץ הקוולר הסטנדרטי וגרם לאבדות רבות בקרב הבריטים ולדה-מורליזציה של החיילים, שנאלצו ללבוש אפוד מגן קרמיים כבדים במיוחד כדי להתגונן בפני הבארט.
בעקבות ההצלחה של הבארט, החלה החברה לפתח רובי 0.5 נוספים, בחלקם במקום פעולה חצי-אוטומטית נעשה שימוש בפעולה בריחית על מנת להגדיל את הדיוק ולהפחית את עלויות הייצור ומחיר הכלי.
בנוסף פיתחה החברה גם רובים וכלי ירייה בקליברים קטנים יותר, אך הם זכו לפחות הצלחה.
בעקבות עלייה בפופולריות של רובי צלפים בקליבר 0.338 לפואה מגנום, תחמושת שהיא מצד אחד בעלת טווח ועוצמה גדולים באופן ניכר מתחמושת ה-7.62x51 מ"מ נאט"ו ומצד שני קלה יותר ומדויקת יותר מתחמושת ה-12.7x99 מ"מ נאט"ו, החלה גם חברת בארט לעסוק בתחום. כריס בארט, בנו של רוני בארט, פיתח את רובה הבארט M98 וגרסה משופרת שלו, הבארט M98B, רובה 0.338 בריחי. על בסיס רובה זה פיתח כריס בארט את הבארט MRAD, רובה צלפים בריחי מודולרי התומך במספר קליברים, שהתמודד במכרז PSR של הצבא האמריקני עבור רובה הצלפים העתידי שלו. ה-MRAD לא זכה במכרז אך זכה לשבחים, בהם פרס "רובה השנה 2012" של איגוד הרובאים הלאומי (NRA) של ארצות הברית, ונרכש על ידי הימ"מ של ישראל.
ב-26 בפברואר 2016 הכריזה טנסי על רובה הבארט M82A1 כ"רובה הרשמי" של המדינה.
בעקבות הביקורות החיוביות על הבארט MRAD מצלפי הימ"מ, צה"ל רכש את הרובה ב-2018 עבור היחידות המובחרות והמיוחדות. ב-2019 נבחר הבארט MRAD כרובה הצלפים של פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (SOCOM) תחת הציון Mk 22 ASR. ב-2020 הגישו צבא ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית בקשה להצטייד בבארט MRAD כרובה הצלפים התקני שלהם.
ב-2020/2021 הצטיידו צה"ל ויחידות הימ"ס של משמר הגבול בבארט REC10 כרובה צלפים חצי-אוטומטי, שנועד להחליף את רובי ה-SR-25 Mk 11 השחוקים.
הרס
הרס (באנגלית: Herse) הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק. הרס התגלה ב-8 בפברואר 2003 על ברט גולדמן וג'ון קוולרס וקוטלג בשם S/2003 J 17. את שמו הרס, קיבל ב-11 בפברואר 2009 על שם בתם של זאוס וסלנה על פי המיתולגיה היוונית.
קוטרו של הרס הוא 2 קילומטרים ומהירות הקפתו במסלולו סביב צדק היא 2.34 ק"מ לשנייה. רדיוס מסלולו של הרס סביב צדק הוא 22,134,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 672.752 ימים.
הרס משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה, קבוצה זו היא קבוצה של ירחים שהמשותף להם הוא היותם ירחים לא-רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23–24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ-165°.
מקלע M240
איאן אובריאן
דן אובריאן
מקדם בינומיאלי
משה יהודה לייב שפירא
שרה קאהאן
שרה קאַהאַן (בכתיב סובייטי: סאַרע קאַהאַנ; 3 ביולי 1885, הכפר מקסימוביצ'י, פלך מינסק - 1941, גטו מינסק) הייתה סופרת ומשוררת יידית סובייטית בלארוסית.
ביוגרפיה.
שרה קאהאן נולדה ב-1885 בכפר מקסימוביצ'י שבפלך מינסק באימפריה הרוסית (כיום במחוז מוהילב בבלארוס).
היא ניהלה את הספרייה העירונית בבוברויסק. ב-1935, בהצעת המחלקה היהודית של איגוד הסופרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית (היא הייתה האישה היחידה במחלקה זו), שבה עם משפחתה לעיר מינסק. במינסק היא למדה בפקולטה לפילולוגיה של האוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של בלארוס.
קאהאן החלה ביצירתה לאחר מהפכת אוקטובר. לפני הפלישה הגרמנית לברית המועצות היא פרסמה קובצי שירים וסיפורים קצרים: "אינ וועג" (בדרך), "מיינ היימלאנד" (מולדתי), "די ערשטע פרעמיע: א מאנאלאג פונ אנ עלטערער פרוי" (הפרמיה הראשונה: מונולוג של אישה זקנה), "אונדזערע מענטשנ" (האנשים שלנו) ורומן: "דער פידלער" (הכנר). בזכותו של זמיטרוק ביאדוליה (שם העט של שמואל פלבניק), שהיה סופר בלארוסי-סובייטי, חיבוריה תורגמו לבלארוסית ופורסמו לפני הפלישה הגרמנית. קאהאן הייתה חברת המערכת של כתב העת הספרותי "שטערן".
לאחר הפלישה הגרמנית נכלאו קאהאן, בעלה ובנה הצעיר בגטו מינסק, שם הם גם נספו. בנה הבכור נהרג בקרב על לנינגרד.
מונום
במתמטיקה, מונום (חד-איבר) הוא ביטוי מהצורה formula_1, כאשר formula_2 משתנה, formula_3 המקדם שלו ו-formula_4 מספר טבעי שנקרא המעלה או הדרגה של המונום. מונומים הם אבני הבניין המרכיבים פולינומים. כל פולינום הוא סכום של מונומים ממעלות שונות.
formula_5 ו-formula_6 הם דוגמאות למונומים (לשני יש מקדם השווה ל-formula_7). גם המספר formula_8 הוא דוגמה למונום כי formula_9.