אשתו של מיקשה הייתה יוזפה וואלה, בתו של יוז'ף וואלה, יצרן מלט עשיר. שלושת ילדיהם שנולדו: עמליה, ארז'בט ויוז'ף - אין להם כיום צאצאים חיים. גם אחיו של מיקשה, מנו, היה אמן זכוכית, בין היתר בנה את הויטראז'ים של בית הכנסה של סגד (לעיתים קרובות מייחסים בטעות עבודה זו למיקשה) או למשל את ציורי הזכוכית של ספא גלרט, שנהרס במלחמת העולם השנייה אך שוחזר מצילומים, תחת הכותרת "מותו של בודה". אחיו הנוסף של מיקשה עבד כשחקן בשם קלמן פשטי. הבן של אחותו היה ארתור אלק, שעבד כעורך כתב העת הספרותי החשוב ניוגט עד להתאבדותו עקב ולאחר כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט בשנת 1944.
ספריו.
בתרגום לעברית:
גרייס אוגוט
גרייס אמילי אוגוט (באנגלית: Grace Ogot; 15 במאי 1930 בקניה - 18 במרץ 2015). הייתה מחברת, אחות, עיתונאית, פוליטיקאית ודיפלומטית קנייתית. נחשבה פורצת דרך והפכה לאישה הקנייתית הראשונה שפרסמה מאמרים באנגלית, הייתה לבין חברות הפרלמנט הבודדות בקנייה ועוזרת שר.
ביוגרפיה.
גרייס אוגוט נולדת בשם גרייס אמילי אקינאי למשפחה נוצרית ב-15 מאי 1930 באסמבו, מחוז ניינזה, קניה - כפר המאוכלס בעיקרו על ידי הקבוצה האתנית הנוצרית לאו. אביה, ג'וזף ניאנדוגה, היה האיש הראשון מאסמבו שרכש חינוך מערבי. גוז'ף התנצר בגיל צעיר בהכנסייה האנגליקנית ולימד בבית הספר המיסיון של האגודה ללימודי בנות בכנסייה. גרייס שאבה השראה מסיפורי התנ"ך שאביה לימד אותה ומהסיפורים המסורתיים של האזור שסבתה לימדה אותה.
הרקע של גרייס אוגוט מאוד מעניין. אוגוט למדת בבית הספר לבנות בכנסייה ובתיכון בוטר בנערותה. בשנים 1949 עד 1953, עברה גרייס הכשרה בסיעוד בבית חולים באוגנדה. בשנים לאחר מכן היא עבדה בלונדון בבית חולים טומס לאימהות ולילדים. אוגוט חזרה בשנת 1958 לסיעוד באפריקה ועבדה בבית החולים מסנו שנוהל על ידי האגודה המיסיונרית של כנסייה במחוז קיסומו בקניה. לאחר מכן עבדה אוגוט באוניברסיטת מקררי בשירותי בריאות הסטודנטים. גרייס הייתה האישה הראשונה מקניה שפרסמה מאמרים באנגלית.
בנוסף לניסיון התעסוקתי שלה בתחום הבריאות כאחות, אוגוט עבדה בתחומים שונים. היא עבדה ב-BBC Overseas Service ככותבת, כתסריטאית בתוכנית London calling East and Central Africa, כשדרנית רדיו בשפת לאו, מפתחת קהילה במחוז קיסומו וכאשת יחסי ציבור של חברת אייר אינדיה במזרח אפריקה.
בשנת 1975 עבדה אוגוט כנציגת קניה באספה הכללית של האומות המאוחדות. בשנה לאחר מכן הפכה לחברה במשלחת הקנייתית לאונסק"ו והייתה יו"ר התאחדות הסופרים של קניה, שהייתה מאלו שהקימו אותו. בשנת 1983 כיהנה כחברת פרלמנט, אחת מהנשים הבודדות שהיו בתפקיד זה, ועוזרת שר היחידה בקבינט של הנשיא, דניאל ערפ מוי.
חיים אישיים.
בשנת 1959 גרייס אוגוט נישאה לבת'וול אוגוט, פרופסור להיסטוריה, נולדו להם ארבעה ילדים. הדחף שלה לספר סיפורים והדחף של בעלה לסיפורים מסורתיים של אנשי הלאו השפיעו על קריירת הכתיבה שלה. אוגוט נפטרה ב-18 במרץ 2015.
קריירה.
קריירה כסופרת.
בשנת 1962, גרייס אוגוט קראה את סיפורה הקצר "A year of Sacrifice" בכנס אשר עסק בספרות אפריקאית באוניברסיטת מקררי באוגנדה. במהלכו גילתה כי לא הוצגו בכנס עבודות נוספות של סופרים ממזרח אפריקה, מה שנתן לה מוטיבציה לפרסם את יצירותיה בשפת לאו ובאנגלית. "A year of Sacrifice" פורסם כספרה הראשון של אוגוט, בכתב העת האפריקאי "" בשנת 1963. בשנת 1964, סיפורה הקצר של אוגוט "The Rain Came" התפרסם כחלק מאוסף של סיפורים אפריקאים מודרניים (באנגלית: "Modern African Stories") , בעריכה משותפת יחד עם יחזקאל מפלילה, אשר כינס את הכנס שהוזכר קודם על הספרות האפריקאית בשנת 1962. "The Rian Came" היווה מעין גרסה מעובדת חדשה של "A year of Sacrifice" אבל במידה ניכרת היה קצר יותר, עם התחלה וסיום שונה. נוסף על כך, בשנת 1964, הסיפור הקצר "Ward Nine" התפרסם בכתב העת "Transition".
הרומן הראשון של אוגוט "The Promised Land", פורסם בשנת 1966 והתמקד בהגירת העם הלאו ובבעיות אשר התעוררו בעקבות הגירה זו. גיבוריה הראשיים עולים מניאנזה אשר בטנזניה, בחיפוש אחר אדמות פוריות ועושר. הסיפור התרכז גם בנושאים של שנאה בין שבטים, מטריאליזם, ותפיסות מסורתיות של נשיות וחובותיהן לבעליהן. בשנת 1968 יצא לאור "Land Without Thunder", המכיל אוסף של סיפורים קצרים אשר עלילתם מתרחשת ב"לאולנד" העתיקה. התיאורים של אוגוט, האמצעים הספרותיים והסיפורים "Land Without Thunder" מציעים תובנה חשובה על תרבות לואו במזרח אפריקה הפרה-קולוניאלית. עבודות נוספות שלה כללו את הסיפורים: "The Strange Bride", "The Graduate", "The Other Woman" וגם את "The Other Woman and The Island of Tears."
ברוב סיפוריה של אוגוט, העלילה מתרחשת על רקע אגם ויקטוריה וכוללת בתוכה את מסורתם של אנשי הלואו. נושא מרכזי אשר בולט ביצירותיה של אוגוט הוא חשיבותם של הפולקלור של אנשי הלואו, המסורות המיתולוגיות והמסורות שבעל פה. נושא זה נמצא בחזית "The Rain Came", סיפור אשר שקושר לחייה של אוגוט בצעירותה על ידי סבתה, לפיו יש להקריב את בתו של הצ'יף על מנת להוריד גשם. בנוסף לכך, הסיפורים הקצרים של אוגוט מקשרים בין מושגים ורעיונות של מסורת ומודרניות, ומדגימים את הדומה והשונה בין דרכי המחשבה הישנות והחדשות. ב"ארץ המובטחת", גיבור הסיפור ששמו אוצ'ולה (באנגלית: Ochola), חולה במחלה מסתורית שאין לה מרפא ובכל זאת בסוף הוא פונה לרופא על מנת שירפא אותו. בסיפור זה אוגוט מדגימה את תהליך החשיבה אשר מתערבב עם המסורת וההבנה המודרנית, "רוב הסיפורים שאני מספרת מבוססים על חיי היום יום...אך לבסוף, כשהכנסייה נכשלת ובית החולים נכשל, אנשים תמיד יתנו את מבטחם בדבר שעליו הם סומכים, אשר משתייך לרקע התרבותי האישי שלהם. זה אולי נדמה לנו כמו אמונה טפלה, אבל אלו שמאמינים הם אלו שמחלימים. ביום יום, בקהילות מסוימות בקניה, גם הרפואה המודרנית וגם הריפוי המסורתי מתקיימים יחד."
נושא נוסף שמופיע לעיתים קרובות בכל עבודותה של אוגוט הוא נושא האישה והתפקיד הנשי. לאורך סיפוריה, אוגוט מראה עניין בענייני משפחה, חושפת תפקידים מגדריים נשיים מסורתיים וגם מודרניים, במיוחד במסגרת נישואין ומסורות נוצריות. את נושא זה ניתן לראות בספר The Promised Land, שבה מתוארות האימהות כמגנות האופציונאליות של ילדיהן והן של מערכות יחסים פטריאכליות דומיננטיות. מבקרים כגון Maryse Condé טענו שהדגש של אוגוט על חשיבות תפקיד האישה ובנוסף לכך הצגת תאוריה של נשים בתפקידים מסורתיים, יוצר נימה פטריארכלית בכל סיפוריה. לעומתו, מבקרים אחרים טענו כי ייצוג האישה בעבודותיה של אוגוט מפגינות כוח ויושר. לדוגמה בספר "The Empty Basket", שם האישה מפגינה אומץ לב לעומת הדמויות הגבריות. אלו, הדמות הראשית, מתגברת על מצב מסוכן מול נחש, בעוד הגברים מוכים מפאניקה. רק לאחר שהיא נוזפת ומביישת את הגברים הם מוכנים להרוג את הנחש. בסיפורים הקצרים של אוגוט, לנשים המוצגות יש לעיתים קרובות תחושת של חובה, כפי שהודגם ב"The Rain Came ", ויצירותיה מדגישות באופן קבוע את הצורך במהות ההבנה במערכות יחסים בין גבר לאישה.
לפני שקניה קיבלה עצמאות והייתה תחת משטר קולוניאלי, אוגוט נתקלה בקשיים בכתיבת ספריה: "אני זוכרת שלקחתי כמה מהסיפורים הקצרים שלי למנהל (מנהל הלשכה לספרות מזרח אפריקה), כולל אחד שפורסם מאוחר יותר ב"Black Orpheus". הוא לא הצליח להבין כיצד אישה נוצרייה יכולה לרשום סיפורים כאלה, סיפורי הקרבות, תרופות מסורתיות, במקום כתיבה על הנצרות וישועה. לפיכך, מעט מאוד כותבים קיבלו עידוד ממפרסמים קולוניאלים שפחדו שהכותבים יהפכו לרדיקלים כלפי המשפט"..
אוגוט התראיינה בשנת 1974 על ידי לי ניקולס לשידור רדיו של "קול אמריקה" ששודר בין 1975 ל -1979 (סדרה של שיחות עם סופרים אפריקאים, מספר 23). בספריית הקונגרס יש עותק של הראיון המקורי והלא-ערוך. התמליל המשודר מופיע בספר 1981 "Conversations with African Writers".
שלושה רומנים שכתבה פורסמו מאוחר יותר על ידי בעלה בשנת 2018.
ספרים שיצאו לאור.
אוסף ספריית הקונגרס, וושינגטון הבירה:
דיולה הבשי
דיולה הבשי (בהונגרית: Hevesi Gyula; אוז'הורוד, 21 בנובמבר 1890 – בודפשט, 25 בפברואר 1970) היה מהנדס כימי, כלכלן ופוליטיקאי הונגרי-יהודי. הוא היה גם קומיסר עם (שר, חבר ממשלה), זוכה פרס קושוט, וחבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה.
הבשי נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף הבשי ומריה פולאצ'ק. הוא המשיך את לימודיו בתיכון בבית הספר התיכון ברחוב לובאג בבודפשט. לאחר מכן למד הנדסה כימית ב"אוניברסיטה המלכותית לטכנולוגיה על שם יוזף" (היום שמה אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה), שם סיים את לימודיו בשנת 1912. בשנים 1913–1914 עבד כיועץ טכני במנהלת הספא בפיישטיאני, ואחר כך עד שנת 1918 כמהנדס מפעל ובהמשך כמהנדס מחקר בחברת "נורות ליבון וחברת החשמל המאוחדים בע"מ". הוא ארגן והוביל, עד שנת 1919, את "האיגוד הלאומי למהנדסים מועסקים", הארגון ההנדסי הסוציאליסטי הראשון בעולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה השתתף בעבודתם של סוציאליסטים מהפכניים.
ב-29 בדצמבר 1918 התחתן הבשי בבודפשט עם אירמה רוטבַּרט (לימים אשתו של ארווין שינקו), בתם של יאקאב רוטברט וינקה רוזנוולד, אולם נישואים אלה הסתיימו במהרה בגירושים. הוא התחתן בשנית בבודפשט ב-19 ביולי 1919, עם יולן שטרן, בתם של מוזס שטרן ורגינה אושפיץ.