בין השנים 1930 ועד 1940 נקראה התחרות הבחירה במדינה "אליפות הכדורגל של התת-התאחדות של צטיניה" (במקור: "Prvijenstvo Cetinjskog nogometnog podsaveza") והייתה ליגת המשנה של הליגה היוגוסלבית הראשונה ממנה עלו לליגה הראשונה. קרנוגוראץ' צטיניה המשיכה להיות הקבוצה המובילה עם 5 אליפויות מחוזיות בעשור, אחרי בלטו בודוצ'נוסט פודגוריצה (4 תארים מחוזיים), GSK בלשיץ' פודגוריצה עם 2 כאלה, ולובצ'ן צטיניה וארסנל טיווט עם אליפות אחת כל אחת.
בזמן שקרנוגוראץ' ובלשיץ' שיחקו בכל העונות, נמנע מבודוצ'נוסט ולובצ'ן להשתתף בליגה של 1935 בגלל ששניהן מזוהות כקבוצות של מעמד הפועלים והורכבו מפועלים, מה שנאסר על ידי ממלכת יוגוסלביה.
אחרי מלחמת העולם השנייה ועד התפרקות יוגוסלביה (1946 - 1992).
אחרי מלחמת העולם השנייה ועם היווצרות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, מערכת הליגות היוגוסלבית עברה רפורמה ונוצרה ליגת העל היוגוסלבית שהייתה הליגה הבכירה ביוגוסלביה. הקבוצות המונטונגריות הורשו להשתתף בליגות אלה דרך הליגה של רפובליקת מונטנגרו שהייתה אחת ממספר ליגות משנה אזוריות שהזינו את הליגה היוגוסלבית הבכירה - שם נערכה האליפות הארצית.
הקבוצות הבולטות ביותר ממונטנגרו שאף השתתפו בליגת העל היוגוסלבית היו FK בודוצ'נוסט, וFK סוטייסקה. בודוצ'נוסט הייתה ממייסדות הליגה היוגוסלבית ושיחקה בעונת הבכורה של 1946/1947. במשך רוב שנים אלו בודוצ'נוסט שיחקה בליגה היוגוסלבית וייצגה את מונטנגרו, בעוד סוטייסקה עלתה וירדה לסירוגין מהליגה היוגוסלבית. עוד קבוצה בולטת הייתה FK לובצ'ן שהגיעה לפלייאוף העלייה לליגה הבכירה אך לא הצליחה להעפיל. הישג השיא של כלל המועדונים בליגה זו הייתה בשנים 1949, 1979 ו-1981 אז השיגה בודוצ'נוסט את המקום השישי בליגת העל היוגוסלבית.
הקמת ליגת העל של סרביה ומונטנגרו ועד התפצלות סרביה ממונטנגרו (1992 - 2006).
בשנת 1992 הפכה ליגת העל היוגוסלבית ל-ליגת העל של הפדרציה של יוגוסלביה ("Prva savezna liga" או המרידיאן סופרליגה) ושוחקה מאז עם המועדונים מסרביה ומונטנגרו ביחד.
אלופת הליגה העפילה לסבבי המוקדמות של ליגת האלופות של אופ"א, בעוד המקומות השני והשלישי והזוכה בגביע המדינה שיחקו בגביע אופ"א. המועדונים שסיימו במקומות האחרונים ירדו לשתי הליגות המחוזיות השניות בהתאם לרפובליקה ממנה הגיעו: הליגה השנייה של סרביה ("Druga savezna liga Srbija"") או הליגה השנייה של מונטנגרו ("Druga savezna liga grupa Crna Gora"").
בשנת 2002, שינתה "הפדרציה הפדרלית יוגוסלביה" את שמה ל"סרביה ומונטנגרו", והליגה נקראה בשמה המוכר יותר "הליגה הראשונה של סרביה ומונטנגרו" בין 2002 ועד לפירוקה בשנת 2006. בשנת 2006 נפרדו סרביה ומונטנגרו והקימו את הליגות הבכירות שלהן (ה"סופר ליגה הסרבית" ו"הליגה המונטנגרית הראשונה"). הסופרליגה הסרבית הוכרזה רשמית כממשיכה של הליגה הראשונה של "הפדרציה של יוגוסלביה" ו"סרביה ומונטנגרו".
בסך הכל השתתפו 41 מועדונים בליגה זו בין השנים 1992 - 2006, מתוכם 34 מסרביה, 6 ממונטנגרו ואחד מבוסניה והרצגובינה (בוראץ באניה לוקה התבסס זמנית בסרביה בראשית שנות ה-90). המועדונים המונטנגרים בליגה זו שכללו את: בודוצ'נוסט, סוטייסקה, FK רודאר, מוגרן, זטה, קום וג'דנייסטיבו ביידו פולה, לא הצליחו להתרומם בליגה זו והישג השיא הוא המקום השלישי של זטה בעונת 2004/2005.
לאחר התפצלות מסרביה ועצמאות מונטנגרו (2006 ואילך).
ב-2006 אחרי משאל העם המוצלח והתפצלות מסרביה, הוקמה ליגת העל של מונטנגרו כליגה הבכירה במדינת מונטנגרו הטרייה. בעונת הבכורה התאחדו מספר מועדונים ששיחקו בליגת העל של סרביה ומוטנגרו לכדי 3 קבוצות, ובנוסף ל-7 קבוצות שהגיעו מליגת המשנה של מונטנגרו, ועוד שני מועדונים שהגיעו מהליגה השלישית שנקראה "ליגת הרפובליקה של מונטנגרו", יצרו ליגת על בת 12 קבוצות.
בתקופה שבין 2006 ועד 2017 הליגה כללה 12 מועדונים, ששיחקו 33 מחזורים בעונה (ב-3 סיבובים). הקבוצה שסיימה במקום הראשון הייתה אלופה והעפילה לתחרות בליגת האלופות, בעוד הקבוצה במקום ה-12 ירדה ליגה, כאשר המקומות ה-10 וה-11 נלחמו על הירידה במשחקי מבחן.
החל מעונת 2017/2018 מספר הקבוצות בליגת העל הופחת ל-10 משתתפות, הקבוצה במקום העשירי יורדת אוטומטית לליגת המשנה, והקבוצות במקום השמיני והתשיעי נלחמות ביניהם על ההישארות בליגת העל במשחקי מבחן.
פתאום שונה פתאום אחרת
פתאום שונה, פתאום אחרת הוא ספר אוטוביוגרפי של נערה יהודייה ביוגוסלביה הכבושה (Suddenly Different - The story of a Jewish girl in occupied Yugoslavia). זהו אחד מששת ספריה של הסופרת היהודייה, ג'ני לבל, שחוותה את השואה מאז מלאו לה 13 ועד לשחרור, כשהייתה בת 18. הספר יצא בשנת 1997 בהוצאת יד ושם והוא מוקדש לאמה של ג'ני.
עלילה.
ג'ני לבל חיה בבלגרד שביוגוסלביה עם משפחתה: אחיה אלכסנדר (המכונה מושיקו) אמה, יהודית, ואביה, לוני. הסיפור מתחיל ביום הולדתה ה-13 של ג'ני, בקיץ האחרון המאושר של חייה, כשהיא נוסעת עם משפחתה לביתם השני בכפר, במקום העבודה של אביה.
לאחר חופשה זו נתקלת ג'ני לראשונה במונח נומרוס קלאוזוס, הגבלת מספר התלמידים היהודים במוסדות השכלה. היא ואחיה אינם נפגעים מן המכסה החדשה, הודות לעברו המפואר של אביה. גם בבית הספר משתנים דברים. תלמידה בוגרת, קומוניסטית, מתקרבת אל ג'ני ומושכת אותה אל תנועת הנוער הקומוניסטי. תשומת הלב מחמיאה לג'ני, שאיננה מבינה לאשורן את ההתרחשויות הפוליטיות.
אביה של ג'ני מגויס לצבא ובהמשך נופל בשבי. אמה מנהלת יומן כדי לשמר את הקורות אותם למענו, כשישוב, וכדי להימנע מחשיפת מכתביה לעיני הצנזור. אחיה של ג'ני מצטרף לשומר הצעיר ומאמץ רעיונות ציוניים במוצהר. הוא מבקש לעלות ארצה, אך אמו עוצרת בעדו - צעד שעליו תתחרט מאוחר יותר.
ב-6 באפריל 1941 מתחילות ההפצצות על יוגוסלביה והמשפחה מנסה להימלט מבלגרד אל ביתם שבכפר, אך בהתקרבם לשם הם מבינים שגם הכפר הופצץ ואין להם מה לחפש שם. לפיכך הם חוזרים לבירה ונאבקים שם בקשיי המלחמה ובאימי הכיבוש הנאצי. האם והאח מגויסים לעבודות כפייה, הבית מתמלא קרובי משפחה ופליטים אחרים, וג'ני עסוקה בניסיונות למצוא די מזון לכולם, בשעות ובחנויות המעטות שבהן מותר ליהודים לקנות.
דמויות שונות מתגלות באור שונה מן הצפוי: יהודים בוגדניים ומלשינים, גרמנים השומרים אמונים לידידים יהודים, סוכנים כפולים המעמידים פני פליטים שנמלטו מן הגרמנים ומוסרים את מי שנותן בהם אמון לאדוניהם האמיתיים, ועוד. גם רוב חברותיה של ג'ני מפנות לה עורף כשהיא מופיעה עם הטלאי הצהוב.
כניסת ברית המועצות למלחמה לאחר פלישת הגרמנים מפיחה תקווה חדשה ביהודי יוגוסלביה, אך בינתיים חייהם נעשים קשים יותר ויותר. ג'ני ואמה מחפשות דרך להבריח את אחיה, לפני שייפול בידי הנאצים. חברתה הקומוניסטית הצטרפה לפרטיזנים, אך היא דוחה את בקשת העזרה של ג'ני. לבסוף מצליחה האם לגייס די כסף במכירת חפצים יקרים ללבה והבן ניצל, אך אז מגיע צו גירוש לג'ני ולאמה. ג'ני מסרבת לקבל את הדין, אורזת כמה חפצים ומסתלקת יום לפני המועד, ללא הטלאי הצהוב, כדי לנסות את מזלה לבדה.
היא מגיעה לעיר הולדתה ומוצאת מקלט אצל ידידת משפחה, שהיא מציגה כדודתה. זו דורשת ממנה לשנות את שמה וזהותה, ולבסוף גם גוזזת את צמותיה כדי לשנות ככל האפשר את חזותה, לאחר שנער שהכירה בילדותה (והתגייס בינתיים לנוער הנאצי) מזהה אותה אך נמנע מלהסגירה. היא מסייעת בעבודת המחתרת, ובמשך זמן מה מצליחה בתוכניותיה, אך אז מסגיר אותן פרטיזן בוגד. ג'ני מגורשת, מנסה להימלט ונתפסת, נשלחת לעבודת כפייה, מושלכת לכלא של הגסטפו וניצלת ממוות פעם אחר פעם, לעיתים במקרה ולעיתים מתוך שיקול דעת נכון. בסופו של דבר מגיע הצבא האדום ומשחרר את אסירי הנאצים. אך הסכנות עדיין לא תמו, משום שגם המשחררים הסובייטים אינם מתייחסים למשוחררים בכבוד ובהתחשבות, כפי שג'ני מצפה מהם.
כחודש אחרי השחרור מגיעה ג'ני עם חברתה ליוגוסלביה ולבלגרד, המשוחררת זה שבעה חודשים, שם היא נתקלת בפער בין אלה שהספיקו לחזור לשגרת החיים ובינן (ולאחרים כמותן), שחזרו זה עתה מן הגיהנום, לבושות בלואי סחבות, מלוכלכות ומכונמות. ג'ני יודעת שאמה ובני משפחה אחרים כבר אינם בחיים, אך היא פוגשת ידידים שחשבה כי גם הם נספו. היא מנסה להחזיר לידיה את ביתה, שהועבר לרשות גרמנים, ונתקלת בעוינות, אדישות ודחייה. רק חברה נאמנה אחת נותרה לה. חברתה מאושרת לראותה חיה ומסייעת לה כמיטב יכולתה, ובהמשך היא מקבלת דרישת שלום מאחיה, ששרד והצטרף לפרטיזנים, ונוסעת לסלובניה להיפגש עמו. גם אביה של ג'ני חוזר מן השבי, אך אינו זוכה לפגוש את אשתו שנספתה, או לקבל את יומנה שנעלם בהפצצות (כך לפי דברי השכנה שקיבלה אותו לשמירה).
עם סיום הספר, ג'ני בת 18 ומנסה לחדש את חייה הקודמים, בלימודים ובבניית קריירה. ניסיונות קשים נוספים צפויים לה בחייה, אך מקומם של אלה אינו בספר זה.
מסדר ציון