לנסטרה והירנפיין שיחקו ב-7 במאי 1950 את המשחק ההיסטורי ביותר של המועדון בניצחון 5–6 על אייאקס באמסטרדם שכללה אז את רינוס מיכלס. כעבור פחות מחצי שעה הם היו בפיגור 5–1 אך הם הצליחו להפוך את התוצאה ולנסטרה לקח חלק בניצחון עם צמד ומעורבות בשערים האחרים.
בסוף שנת 1954 עזב את המועדון אותו כל כך אהב ונשאר נאמן לו גם כאשר מועדונים בסדר גודל של אייאקס ואינטר מילאנו הציעו לו חוזה. בסך הכל כבש עבור הירנפיין 523 שערי ליגה ב-500 הופעות. לנסטרה עבר ל-SC אנסחדה תמורת 11,000 גילד, בעוד ששווי השוק שלו עמד לפי הדיווחים על לפחות 100,000 גילד. בעונת 1957/58 סיים עימה במקום השני בליגה וגם זכה לכבוש את השער הראשון שנכבש אי פעם באצטדיון הט דייקמן. בשנת 1960 עבר ליריבתה אנסחדה ביוז תמורת סכום של 42,000 גילד. שלוש שנים לאחר מכן פרש מכדורגל בגיל 42, ובכל הקריירה בת ה-27 שנים שלו כבש 700 שערים ב-730 הופעות.
נבחרת הולנד.
במדי נבחרת הולנד עשה את הופעת הבכורה ב-31 במרץ 1940 נגד לוקסמבורג ברוטרדם. המשחק נגמר בניצחון 4–5 להולנדים ולנסטרה אחד הכובשים. הוא כבש בסך הכל 33 שערים ב-47 הופעות במדיה ובמלכות שערי הנבחרת ממוקם בצוותא ליוהאן קרויף האגדי. לנסטרה הצליח לזמן קצר להיות מלך השערים שלה בהיסטוריה לאחר שעבר את בבה באקויס ב-23 באפריל 1958 במשחק ידידות נגד קוראסאו. בדקה ה-20' למשחק פאס וילקס השתווה לשניהם אך שלוש דקות לאחר מכן לנסטרה מיקם את עצמו לבד בפסגה עם 29 שערים ואף כבש באותו המשחק את ה-30 שלו. השיא החזיק עד ה-4 בנובמבר 1959 אז וילקס עבר אותו עם שערו ה-34. בנבחרת ההולנדית הייתה שלישיית ההתקפה בשנות החמישים שכונתה "השלישייה המוזהבת" שכללה את לנסטרה, וילקס וקיס רייברס.
הוא השתתף באולימפיאדת 1948 אך מעולם לא זכה לשחק בטורניר גביע עולם. בשנת 1956 לנסטרה עשה את משחקו המפורסם ביותר עימה בניצחון 1–2 על אלופת העולם המכהנת גרמניה המערבית. למעשה זו הייתה ההתמודדות הראשונה של שתי הנבחרות מאז מלחמת העולם השנייה ועבור ההולנדים זה היה ניצחון מאוד אמוציונלי. לנסטרה היה הגיבור המהולל כאשר כבש את צמד השערים. הופעתו האחרונה במדים הלאומיים הייתה בתיקו 2–2 נגד בלגיה בשנת 1959, בו כבש גם את שערו האחרון.
סוף חייו.
אף על פי שהמעיט לעשן או לשתות במהלך חייו ב-21 במרץ 1977 לקה בשבץ מוחי. למזלו שרד זאת אך כתוצאה מהדימום המוחי נאלץ להיות בכיסא גלגלים לשארית חייו. לנסטרה נפטר ב-2 בספטמבר 1985 בגיל 64 במקום הולדתו. גופתו נשרפה במשרפה בגוטום שבלייוורדן ארבעה ימים לאחר מותו.
חצי שנה לאחר מכן נקרא שם האצטדיון של הירנפיין על שמו וגם כאשר נבנה מחדש בשנת 1994 השם נשאר. בכניסה הראשית אליו ניצב פסל של לנסטרה וגם רחוב אחד ליד האצטדיון נקרא על שמו. בשנת 1995 הוצגו מחזמרים על חייו ועל הניצחון ההיסטורי של הירנפיין 5–6 על אייאקס. הוא שוחק במחזמר על ידי רוני פנדר. עיתונאי הספורט, ניקו שייפמאקר, כתב בהספד שלו: "אגדה מתה כפי שהייתה צריכה למות. הוא היה אגדה חיה, עכשיו הוא נחשב לאגדה מתה. אך האגדה עדיין נותרה, כל עוד חיים האנשים אשר ראו את אבה משחק כדורגל במו עיניהם."
הדמות "קיק וילסטרה" מסדרת הטלוויזיה ההולנדית נקראה בחלקה על שמו וגם על שמם של השחקנים קיק סמיט ופאס וילקס.
Das alte Karussell
Das alte Karussell (בעברית: הקרוסלה הישנה) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת השווייצרית, ליס אסיה. השיר ייצג את שווייץ בהופעת הבכורה שלה, באירוויזיון 1956. השיר הוכתב והולחן על ידי ג'ורג' בנץ סטאהל ונוצח על ידי פרננדו פאגי. השיר הושר שני בסדר ההופעות, לפני בלגיה ואחרי הולנד. השיר נחשב לשיר הראשון של שווייץ באירוויזיון.
באירוויזיון.
ב-24 במאי 1956, השיר בוצע על ידי אסיה בתחרות האירוויזיון. מיקומו הסופי של השיר אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד, מעריצים רבים של התחרות טוענים כי השיר סיים במקום הרביעי עם שלוש נקודות. השיר השני של שווייץ בתחרות, "Refrain", שבוצע גם הוא על ידי ליס אסיה.
קלר דה לון
ז'ראר ורטהיימר
ז'ראר פול פיליפ ורטהיימר (בצרפתית: Gérard Paul Philippe Wertheimer; נולד ב-17 באפריל 1951) הוא איש עסקים מיליארדר צרפתי, שמתגורר בניו יורק ובז'נבה, ובבעלותו תאגיד שאנל בשותפות עם אחיו, אלן ורטהיימר.
ביוגרפיה.
ורטהיימר נולד למשפחה יהודית, בנם של ז'אק ורטהיימר ואליאן פישר. סבו, פייר, ממייסדי חברת שאנל עם קוקו שאנל.
החברה מנוהלת על ידי אלן ורטהיימר שניהל את הרכישה של כמה מותגים שאינם שאנל, ביניהם ארס הלבשה תחתונה, אוכפי ומוצרי עור של טאנר קרול, והולנד אנד הולנד, יצרן נשק בריטי.
בבעלות האחים ורטהיימר כרמים צרפתים, כולל שאטו Rauzan-Ségla במארגו ושאטו הקנון בסנט-אמיליון, אשר שניהם זכו לביקורות נלהבות.
שני האחים חובבים רכיבה על סוסים, אשר ירשו והפעילו אורווה חשובה של סוסי מרוץ גזעיים מסוג ת'ורוברד, שהם מכנים La La Presle Farm או חוות ורטהיימר למרוצים בארצות הברית ובצרפת כשותפות ורטהיימר ופר.
חיים אישיים.
ורטהיימר נשוי, עם שני ילדים, גר בעיר ניו יורק ובשווייץ.
אשתו של ז'ראר, ולרי, פעילה בארגוני צדקה להגנה על ילדים.
ג'רארד ואחיו הם בעלי כרמים בצרפת ובעמק נאפה, קליפורניה.
אלן ורטהיימר
אלן ורטהיימר (בצרפתית: Alain Wertheimer; נולד ב-28 בספטמבר 1948) הוא איש עסקים ומיליארדר צרפתי, המתגורר בעיר ניו יורק. בבעלותו תאגיד שאנל, עם אחיו ז'ראר ורטהיימר.
ראשית חייו.
ורטהיימר נולד ב-28 בספטמבר 1948, למשפחה יהודית, בנם של ז'אק ורטהיימר ואליאן פישר. סבו, פייר, ממייסדי שאנל עם קוקו שאנל.
קריירה.
ורטהיימר הוא הבעלים המשותף והיו"ר של שאנל.
החברה הפרטית מנוהלת על ידי אלן, שעמד בראש רכישת מספר מותגים שאינם שאנל, ביניהם ארס הלבשה תחתונה וחוף, אוכפי טאנר קרולה ומוצרי עור, והולנד והולנד, יצרנית נשק בריטית.
בבעלות האחים ורטהיימר כרמים צרפתים כולל שאטו Rauzan-Ségla במארגו, ושאטו הקנון בסנט-אמיליון, אשר שניהם זכו לביקורות נלהבות.
שני האחים חובבים רכיבה על סוסים, שירשו והפעילו גם אורווה חשובה למרוצי סוסים גזעיים שהם מכנים La La Presle או חוות ורטהיימר למרוצים בארצות הברית והיא ידועה כשותפות ורטהיימר ופר בצרפת.
חיים אישיים.
ורטהיימר נשוי, עם שלושה ילדים, גר בעיר ניו יורק.
אלן ואחיו הם בעלי כרמים בצרפת ובעמק נאפה, קליפורניה.
לובומיר גולדן
לובומיר גולדן (בסלובקית: Ľubomír Guldan; נולד ב-30 בינואר 1983 בבאנסקה ביסטריצה) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת הבלם.
קריירה.
לאחר מספר עונות בקבוצה סלובקית, לובומיר גולדן עבר בשנת 2007 לתון השווייצרי. בשנת 2009 הוא חזר לסלובקיה ונקלט במועדון מ.ש.ק. ז'ילינה. עם קבוצתו הוא זכה באליפות הליגה בעונת 2009/2010. בקיץ 2011 הוא עבר למועדון הבולגרי לודוגורץ ראזגרד. בסיום העונה לובומיר גולדן זכה עם הקבוצה באליפות הליגה ובגביע והוא שיחק בבולגריה עונת אליפות נוספת. בשנת 2013 הוא עבר לפולין בה משחק בזגלבי לובין.
לובומיר גולדן היה חבר של נבחרת סלובקיה עד גיל 20 שהשתתפה באליפות האולם והודחה בשמינית הגמר על ידי ברזיל. בשנים 2012–2013 הוא היה משחק בנבחרת הבוגרת של ארצו.
שער סן דני
אמאנואלה ח'אן, מלך אפגניסטן
ע'זני אמָּנוּאלָה חָאן (בפשטו: غازي امان الله خان; 1 ביוני 1892 – 25 באפריל 1960) היה אמיר אפגניסטן בין 1919 ל-1926 והשאה (מלך) הראשון של אפגניסטן, בין 1926 ל-1929 כאשר שלטונו קרס עקב מלחמת האזרחים האפגנית הראשונה. בתחילת שלטונו של אמאנואלה, פלגים שונים בחצר המלוכה השפיעו על האמיר והביאו לתחילת המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית, שהביאה לעצמאות אפגניסטן. בהמשך, אמאנואלה לקח את הכוח לידיו, הפך לשאה אפגני ובהשראת רפורמות אטאטורק החל ברפורמות לתיעוש, מודרניזציה וחילון של אפגניסטן, שהביאו לפלגים דתיים ושבטיים למרוד בו ולהביא למלחמת אזרחים. לאחר המלחמה אמאנואלה יצא לגלות באירופה ונפטר בשנת 1960 בציריך.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
אמאנואלה היה בנו השלישי והחביב ביותר של חביבאללה ח'אן, אמיר אפגניסטן. אמאנואלה נולד בשנת 1892 ליד בירת אמירות אפגניסטן, קאבול. אפגניסטן הייתה באותה העת מדינת חסות של הראג' הבריטי מאז המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה. שושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם) שלטה במונרכיה אבסולוטית על המדינה אך יחסי החוץ שלה נוהלו בפועל בידי האימפריה הבריטית ממרכזה בלונדון.
אמאנואלה החל קריירה צבאית והוצב לפקד על מוצב הרגלים בבירה, קאבול. בשנת 1919, אביו האמיר נרצח בידי כוחות מהפכנים שקראו להפוך את דודו של אמאנואלה, נאסר-אללה ח'אן, לאמיר אפגניסטן. שליטתו של אמאנואלה על הבירה תרמה ללגיטימציה של שלטונו מצדם של הבריטים בניו דלהי ובתוך זמן קצר, בתמיכת הצבא, הוציא אמאנואלה לפועל הפיכה נגד דודו והפך עצמו לאמיר האפגני.
אמיר אפגניסטן.
עצמאות.
לאחר שהבטיח את שלטונו בטקס הכתרה רשמי שנערך ב-13 באפריל, אמאנואלה, בהשראת פלגים מחצר המלוכה שלו, הכריז על מלחמת קודש נגד הבריטים בהודו במטרה להשיג את עצמאותה המלאה של אפגניסטן ולהכניס את הכוחות השבטיים המסורתיים לתוך המאבק. האימפריה הבריטית הייתה מוחלשת לאחר אירועי מלחמת העולם הראשונה ויתרה מזאת הייתה מרוכזת כמו רוב מדינות ההסכמה, למלחמת האזרחים ברוסיה, שם החלה התערבות צבאית בשביל למנוע את עליית הבולשביקים ברוסיה.