הקולוניאליזם הבריטי הגיע למחוז טורקאנה במאה ה-19 במסגרת חיפושיהם אחר שנהב. באותו זמן, מצפון, קבוצות ציידי שנהב אתיופים הגיעו למחוז, ותוך כמה שנים נוצר קונפליקט בין הבריטים לאתיופים על השליטה בקולוניה הטורקאנית. מפני שאזור זה היה מאוד נפיץ, הם שלטו בו מתוך אוגנדה. האתיופים ביקרו באופן תדיר בטורקאנה, והחשיבו את השטח לחלק מן האימפריה האתיופית, תחת המלך מנליק. הם חימשו ברובים את הטורקאנים, ובאמצעותם הם נלחמו בבריטים ובשבטים סמוכים אליהם.
קונפליקט זה נמשך שנים רבות, עד לרגיעה מסוימת שהתרחשה בקירוב בין השנים 1910–1918, בהן התקיים במקום ממשל אזרחי. בשנת 1918 כוח בריטי נרחב, שהורכב גם מכוחות סודנים, פתח במלחמה. הטורקאנים ברחו צפונה, איבדו מאות אלפי חיות משק, ומאות עד אלפים של אנשים נהרגו, או מתו מרעב ומחלות. הכוחות האתיופיים האחרונים נוצחו גם הם, מה שסימל את סופה של המעורבות האתיופית באזור טורקאנה. בעשור העוקב, הטורקאנים הפכו לקורבנות של שבטים סמוכים שפשטו עליהם ובזזו אותם.
בעקבות התנגדותם של הטורקאנים לממשל הקולוניאלי, המחוז הוכרז כמחוז סגור, והוא נשאר מנותק משאר החברה בקניה.
גאוגרפיה ואקלים.
מחוז טורקאנה מכסה כ-63,000 מ"ר מאדמת קניה, והוא מתבסס ב, שנמצא בתוך השבר הסורי-אפריקאי. המחוז גובל מצפון מזרח עם אתיופיה, מצפון עם סודאן, ממזרח עם אגם טורקאנה, ממערב עם אוגנדה ומדרום עם מחוז . רוב האדמה שלהם היא מישורית ונעה בגבהים שבין 300–800 מטר. האקלים צחיח ויבש, כאשר ישנו ממוצע גשמים של 180 מ"מ בשנה. התקופות הגשומות בדרך כלל מתחילות בסוף מרץ ועשויות להימשך עד יוני, כשהשיא הוא באפריל ומאי.
מקורות מים.
אף על פי שהמחוז הא חם ויבש, ניתן למצוא מים במעיינות ובארות ברחבי המחוז. אולם, בשנים האחרונות אזור המחיה שלהם סובל מבצורת קשה שמחייבת אותם להילחם בשבטים אחרים כדי לזכות במקורות מים ומזון.
מסחר.
המשק הביתי של הטורקאנים מסתמך בעיקר על עדרי צאן ובקר שמגדלת כל משפחה, אך חיות לא משמשות רק כמפיקות מזון, אלא גם כסוג של מטבע המשמש לסחר חליפין. הטורקאנה סוחרים לעיתים קרובות עם שבט פוקוט עבור תירס וקטניות. בנוסף, הם קונים תה מהעיירות הסמוכות ומכינים ממנו משקה המכיל תה וחלב.
ניתן להבחין בגנבות רבות של בקר בין השבטים המקומיים, כך שפעמים רבות ניתן לראות את התושבים, ביניהם בני שבט הטורקאנה, מחזיקים בנשק חם בזמן רעיית עדריהם.
לבוש.
הגברים לובשים שמיכת צמר בצבעים עזים, הנכרכת סביב הכתף או המותן. על שערם הם שמים בוץ, צובעים ומקשטים אותו בנוצות.
בנוסף, הגברים מקשטים את גופם במקלות עץ ובסכין פלדה אותה הם מצמידים לפרק כף היד. הנשים לובשות שתי חתיכות בד, כאשר האחת נכרכת סביב המותניים ואילו השנייה מכסה את פלג הגוף העליון. בנוסף, ראשן מגולח לחלוטין והן מעוטרות בתכשיטים מסורתיים, כאשר הדבר הבולט ביותר הוא שרשראות חרוזים גדולות ומרשימות. מצבה החברתי של האישה קובע את כמות וסגנות התכשיטים שהיא עונדת. הטורקאנים מקעקעים על גופם ציורים עם משמעות - חלקם מסמלים הרג של אויבים וחלקם שייכים לטיפולים של רופאי אלילים וכוהני דת.
מזון.
הטורקאנים מסתמכים על בעלי החיים שלהם לצורך חלב ובשר. בנוסף, בני השבט שותים את דם החיות כיוון שמאמינים כי זה מועיל לבריאותם. בנוסף, הנשים אוספות פירות בר מהשיחים ומבושלים במשך 12 שעות. בבוקר הם נוהגים לאכול דייסת תירס עם חלב, ואילו בארוחת הצהריים והערב הם אוכלים דייסת תירס רגילה עם תבשיל.
זבו נאכלים רק במהלך פסטיבלים, בעוד עזים נצרכות בתדירות גבוהה יותר. הדבר המתוק היחיד שיש באפשרותם להשיג הוא דבש.
הטורקאנים הם יחסית בריאים, למרות צריכת קלוריות נמוכה ואחוז שומן מאוד נמוך בגוף. אלו יכולים להוביל למחלות שונות כמו מלריה או מחלות נשימתיות, ועלולים לגרום לפגיעה משמעותית והרסנית בעיקר בקרב ילדים. יתר על כן, הטורקאנים מתפתחים לאט יותר מאשר אנשי העולם המערבי, והם נמצאים מתחת לגובה ולמשקל הרצויים שנקבעו על ידי ארגון הבריאות העולמי.
קישורים חיצוניים.
שבטי קניה - פגוש את טורקאנה
איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי
איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי (באיטלקית: Federazione Industria Musicale Italiana; ובקיצור: FIMI) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות באיטליה. האיגוד הוקם בשנת 1992, במקום ה-. במהלך השנים שלאחר מכן, מרבית חברות התקליטים האיטלקיות שנותרו, עזבו את ה-AFI כדי להצטרף לארגון החדש. החל משנת 2011, הארגון מייצג 2,500 חברות תקליטים הפועלות בעסקי המוזיקה.
ביולי 2011, הפך אנזה מאזזה ליו"ר של איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי.
תעודה על מכירות.
איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי מעניק תעודות זהב, פלטינה ויהלום על מכירות של סינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו:
אלינור (שיר)
אלינור הוא השיר הפותח את האלבום באותו השם מאת זוהר ארגוב, אלבומו המלא הראשון של הזמר, שיצא בשנת 1980. מילות השיר נכתבו על ידי ג'קי מקייטן לנעימת שיר יווני של סטליוס קזנג'ידיס, שהולחן על ידי כריסטוס ניקולופולוס. בעוד ש"אלינור" יצא לרדיו לראשונה בביצועו של מקייטן, הוא נעשה מזוהה לחלוטין עם ארגוב. השיר זכה למספר גרסאות כיסוי ובהן של הזמרים שימי תבורי, זהבה בן, להקת "ים של בלוז" ולהקת כרמלה גרוס ואגנר.
רקע.
השיר "איפרחו" (ביוונית: "Υπάρχω"), שהושר במקור על ידי הזמר סטליוס קזנג'ידיס, התפרסם בשנת 1977. שלוש שנים לאחר מכן, ביקש ארגוב מג'קי מקייטן לכתוב עבורו מילים ללחן של אותו השיר. מילות "אלינור" נכתבו על מצוקתו של המחבר, לאחר שהתאהב באישה בשם צביה, אשר הוריה התנגדו לקשר ביניהם. בעת חיבור השיר אותה בחורה הייתה מאורסת לגבר אחר, היא ביקשה ממקייטן לשנות את שם הבחורה בשיר, והוא שונה לאלינור. מקייטן הוציא את השיר בקלטת, אך לפני שהשיר תפס תאוצה ברדיו, ארגוב הקליט את גרסתו, שהפכה ללהיט אשר נהיה מזוהה עם ארגוב ולא עם מחברו ומבצעו המקורי.
הפקה.
אלבומו המלא הראשון של זוהר ארגוב מכיל שמונה שירי כיסוי, והוא הוקלט פעמיים, בפעם הראשונה על ידי יהודה קיסר על גבי טייפ ארבעה ערוצים ויצא בשם "חאפלה עם זוהר ארגוב", ולאחר מכן בהקלטת אולפן על ידי חברת התקליטים האחים ראובני שהחליטו לקרוא לאלבום על שם השיר "אלינור". ביצועי שיר זה שונים בין שתי הגרסאות.
ביצועים נוספים.
"אלינור" כוסה על ידי שימי תבורי עוד ב-1980, באלבומו "מנדובלה", ושנה לאחר מכן יצא בביצועו של מחבר השיר, מקייטן, באלבום הבכורה שלו. בשנת 1994 הקליטה וביצעה את השיר בגרסת בלוז במופע מיוחד של פסטיבל עכו ששודר בערוץ 2 להקת "ים של בלוז" של יונתן בר גיורא ושמיל ברניקר. השיר הוקלט גם על ידי להקת הרוק כרמלה גרוס ואגנר במסגרת "שוב יוצא הזמר", פרויקט חידושי שירים של גלי צה"ל לכבוד פורים. השיר כוסה גם על ידי הזמר אהרון ירימי עבור האלבום "חברים שרים זוהר" ועל ידי הזמרת זהבה בן באלבומה "זהבה בן שרה זהר ארגוב". שני האלבומים ראו אור בשנת 1998. "אלינור" גם היווה חלק ממחרוזת שירי זוהר ארגוב כחלק מאלבומו השמיני של אייל גולן, "חלומות", שיצא בשנת 2003.
שיר כיסוי
תנועת הנשים הליברית לשלום
תנועת הנשים הליברית לשלום היא תנועה אזרחית, שהוקמה בשנת 2003, ופעלה במונרוביה שבליבריה ואקרה, שבגאנה. פעילות התנועה התקיימה באופן רשמי עד הבחירות בליבריה בשנת 2005, אך בפועל תהליך הפירוק שלה החל כבר בדצמבר 2003. מטרת התנועה הייתה להביא לסיום מלחמת האזרחים השנייה בליבריה, ולקדם את כינונו של הסכם שלום. התנועה הוקמה על בסיס שיתוף פעולה בין־דתי כאשר נשים מכל קצוות החברה לקחו בה חלק.
רקע.
שני העשורים האחרונים של המאה ה-20 בליבריה, התאפיינו בהיעדר יציבות ביטחונית, פוליטית וחברתית. ב-1980 נרצח ויליאם טולברט, נשיאה ה20 של ליבריה, על ידי כוחות הפיכה בראשותו של הגנרל סמואל דו (Samuel Doe). דו עלה לשלטון וזכה לתמיכה ציבורית רחבה בעקבות המיאוס מהשלטון המסואב של טולברט. בניגוד לתפיסה הציבורית לפיה משטרו של דו יפעל למען לפריחה דמוקרטית ושגשוג השוויון, המשטר החדש החריף את המדיניות הלא שיוונית שאפיינה את משטרו של טולברט כתגובה לכך הוקמה תנועת התנגדות בשם The National Patriotic Front of Liberia אשר פעלה באגרסיביות כנגד המשטר הצבאי. פעילות מחתרתית של תנועה זו ושל קבוצות מחאה נוספות, פתחו את מלחמת האזרחים הראשונה בליבריה ב-1989. מלחמת האזרחים הראשונה נגמרה ב-1997, לאחר החתימה על הסכמי השלום ובחירתו של נשיאה ה22 של ליבריה, צ'ארלס טיילור (Charles Taylor). מלחמת האזרחים הראשונה של ליבריה, הייתה לפרק קשה בהיסטוריה של המדינה, כאשר מאתיים אלף אזרחים נהרגו, וכמילון אנשים נעקרו מבתיהם.
עם זאת, המציאות האלימה בליבריה החריפה ובשנת 1999 פרצה מלחמת אזרחים שנייה, אשר הייתה לקשה יותר מקודמתה. המלחמה ערערה באופן דרסטי את המרקם החברתי הליברי ובשנת 2003, פורסם כי מתים 200 קורבנות ביום כתוצאה ממלחמת האזרחים. במקביל לכך, הואשם הנשיא טיילור בפשעי מלחמה בזמן ועידות אקרה בסיירה לאון.
מלחמת האזרחים השנייה בליבריה.
מלחמת האזרחים השנייה בליבריה פרצה ב-21 באפריל 1999 ונגמרה באופן רשמי בבחירות הדמוקרטיות לנשיאות ב-2005. במלחמה לקחו חלק שלוש תנועות התנגדות ה-LURD, ה-MODEL וה-NPFL, אשר נלחמו בינן לבין עצמן ופעלו במקביל כנגד הנשיא המכהן צ'ארלס טיילור.