בגלל קרבתה לגבול הרוסי, היותה החזית במלחמת העולם הראשונה, הפרדתה מגרמניה במסגרת חוזה ורסאי ב-1919 והאלימות הרבה בה עשו שימוש חיילי הצבא האדום בעיר ב-1945, הפכה מזרח פרוסיה לסמל לזוועות מלחמה ופשעי המלחמה.
היסטוריה.
ממלכת פרוסיה.
לאחר חלוקת פולין הראשונה ב-1772, אוחד וורמיה, חלק מפולין, עם דוכסות פרוסיה. ב-31 בינואר 1773, הודיע פרידריך השני מלך פרוסיה ששמו של המחוז החדש יהיה פרוסיה המערבית, כששמו של שאר השטח יהיה פרוסיה המזרחית.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות נמלטו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואשתו המלכה לואיזה לאחר התבוסה בקרב ינה ובקרב אאורשטדט לקניגסברג, שם שהו עד לאחר התבוסה בקרב פרידלנד, ולאחריו חתם פרידריך וילהלם על חוזה טילזיט.
בשנים 1829–1878 אוחדו פרוסיה המערבית והמזרחית למחוז אחד אך לאחר מכן הופרדו בשנית.
האימפריה הגרמנית.
ב-1871, עם ההכרזה על הקמתה של האימפריה הגרמנית, הפכה פרוסיה המזרחית לחלק מהאימפריה. ב-1875 החלוקה האתנית בפרוסיה המזרחית הייתה 73.48% דוברי גרמנית, 18.39% דוברי פולנית ו-8.11% דוברי ליטאית. אוכלוסיית המחוז ב-1900 הייתה 1,996,626 תושבים בחלוקה דתית של 1,698,465 פרוטסטנטים, 269,169 קתולים ו-13,877 יהודים. מספר הפולנים והליטאים ירד במשך הזמן לאור תהליך הגרמניזציה. הפרוסים דוברי-פולנית רוכזו בדרום האזור (מזוריה, וורמיה) והפרוסים דוברי-ליטאית רוכזו בצפון-מזרח.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הייתה פרוסיה המזרחית זירת קרבות בין צבא האימפריה הגרמנית לצבא האימפריה הרוסית, ובין השאר התחולל בה קרב טננברג, שבו הושמדה הארמייה הרוסית השנייה על ידי הארמייה הגרמנית השמינית בפיקודם של הינדנבורג ולודנדורף.
רפובליקת ויימאר.
עם התפטרותו של וילהלם השני מכס המלכות הפכה גרמניה לרפובליקה. בין שתי מלחמות העולם, הפכה פרוסיה המזרחית למובלעת גרמנית לפי חוזה ורסאי כשחלקים מפרוסיה המערבית ומחוז פוזן סופחו לפולין כדי ליצור את המסדרון הפולני והעיר החופשית דנציג. כמו כן, העיר ממל צורפה לליטא, על מנת לאפשר לה גישה אל הים.
ב-1920 נעשו משאלי עם בפרוסיה המערבית ודרום פרוסיה המזרחית כדי לקבוע אם האזורים צריכים להצטרף ל או להישאר בגרמניה; 96.7% מהתושבים הצביעו להישארות בגרמניה.
גרמניה הנאצית.
ב-1938 שינו הנאצים כשליש משמות האזור לשמות פרוסים מקוריים, כולל שמות פולנים וליטאים. כל מי שלא שיתף פעולה עם חוקי גרמניה הנאצית, כולל פעילים של המיעוט הפולני, נשלחו למחנות ריכוז.
מלחמת העולם השנייה.
ב-1939 היו בפרוסיה 2.49 מיליון תושבים, 85% מהם היו גרמנים, האחרים הגדירו עצמם גרמנים תרבותית, לותרנים דתית, אך כמזורים או ליטאים. האחרונים חיו ברובם במזרח ודרום-מזרח המחוז.
בזמן מלחמת העולם השנייה הורחב המחוז. בניגוד לתעמולה הנאצית שהציגה את כל המחוזות שנלקחו ממנה ככאלה שיש בהם רוב גרמני שרוצים איחוד עם גרמניה, סטטיסטיקות הרייך מ-1939 מראות שרק 31,000 מתוך 994,092 האנשים שחיו בטריטוריות שסופחו לפולין היו גרמנים.
תושבים גרמנים רבים בפרוסיה המזרחית נהרגו במלחמה, רבים מהם צעירים שגויסו לוורמאכט ונהרגו בזמן פעולה.
זוועות 1944/45.
ב-1944 העיר העתיקה של קניגסברג כמעט הושמדה לגמרי בשתי התקפות מהאוויר; בלילה שבין ה-26 ל-27 באוגוסט ובלילה שבין ה-29 ל-30 באוגוסט 1944. וינסטון צ'רצ'יל קרא לעיר "מבצר מודרני וממוגן בצורה כבדה". אריך קוך חיכה עם פינוי האוכלוסייה הגרמנית עד שהחזית המזרחית התקרבה לגבול פרוסיה המזרחית ב-1944. אוכלוסיית המחוז הוטעתה באופן שיטתי על ידי התעמולה הנאצית, נאמר להם שהגרמנים קרובים לניצחון למרות המצב בשטח, בעקבות כך חלק לא עזבו. אך מאוחר יותר נמלטו רבים מערבה בעקבות ההתקדמות המהירה של הצבא האדום, שחייליו התעללו בתושבים שנשארו.
מעריכים כי למעלה ממיליון אזרחים מתו בין השנים 1944 ו-1945, בעיקר בגלל הפינויים, רעב, מחלות, רצח ואונס שנעשה על ידי חיילי הצבא האדום הפולש. דיווחים על זוועות ומעשי אונס קבוצתי זרעו פחד וייאוש באוכלוסייה. אלפים איבדו את חייהם כשהטביע הצבא האדום ספינות גרמניות. הבירה קניגסברג נכנעה ב-9 באפריל 1945, לאחר קרב על כיבוש העיר קניגסברג שנמשך ארבעה ימים.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, ניסו מספר גרמנים שנמלטו ב-1945 לחזור לבתיהם בפרוסיה המזרחית. האוכלוסייה הגרמנית שנותרה באזור גורשה בידי המשטר הקומוניסטי. בזמן המלחמה וגם זמן קצר לאחריה, רבים הוגלו למחנות עבודה במזרח ברית המועצות (גולאג). שמות מקומות בגרמנית שונו לשמות רוסיים או פולנים.
באפריל 1946, הפך צפון פרוסיה המזרחית למחוז ברפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה וטריטוריית ממל הפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית. ביולי אותה שנה שונה שמה של הבירה קניגסברג לקלינינגרד, ושמו של האזור שונה למחוז קלינינגרד כמו כן שונו שמות של כל היישובים באזור לשמות חדשים בעלי אופי סובייטי מובהק. לאחר גירוש האוכלוסייה הגרמנית, יושבו רוסים, בלארוסים, ואוקראינים בדרום פרוסיה המזרחית, כיום חלק מפולין. בעיקר בחלק הסובייטי, הייתה מדיניות של מחיקת כל שאריות היסטוריה ותרבות גרמנית, ב-1967 נהרסה טירת קניגסברג על פי הוראת ליאוניד ברז'נייב כדי לעשות מקום ל"בית הסובייטים" החדש.
טייסון פיורי
טייסון פיורי (באנגלית: Tyson Luke Fury; נולד ב-12 באוגוסט 1988) הוא מתאגרף בריטי שהחזיק בתואר אלוף העולם באיגרוף במשקל כבד המוכר על ידי 5 מתוך 5 התאחדויות האגרוף העיקריות בעולם: IBF, WBO,WBA, IBO ו-WBC, ומטעם מגזין האיגרוף החשוב בעולם - הזירה. פיורי זכה בתואר ב-28 בנובמבר 2015 לאחר ניצחון על ולדימיר קליצ'קו, שהחזיק בכל התארים הללו עד לתאריך זה. פיורי נושל מתאריו לאחר שלא היה כשיר וסירב להופיע לקרבות הגנה על הכתר שניסו לארגן עבורו עקב בעיות נפשיות שהוגדרו כ"אישיות". לאחר חזרתו לעולם האגרוף ב-2018, וטרילוגיה מותחת בינו לבין דאונטיי ויילדר, כעת פיורי מחזיק בתואר אלוף העולם באיגרוף במשקל כבד מטעם ה-WBC.
חייו.
פיורי נולד באירלנד כבן למשפחה מן המעמד הנמוך שרבים מבניה עסקו באיגרוף. שמו הפרטי אף הוענק לו, לכבודו של מייק טייסון שהיה אלוף העולם באיגרוף במשקל כבד. בשנות השמונים התחרה אביו בקרבות איגרוף בלתי חוקיים ללא כפפות ולאחר מכן הפך למקצוען. בן דודו היה אלוף העולם במשקל בינוני מטעם WBO ובן דוד אחר התחרה במשקל כבד.
פיורי ידוע באופיו הבעייתי ובהצהרות רבות, חלקן תמוהות, שהוא מרבה לפזר לפני הקרבות ולאחריהם.
קריירה.
כחובבן.
פיורי ייצג בקרבות כחובבן הן את אירלנד והן את אנגליה. בתחילת דרכו ייצג מועדון מצפון אירלנד ולאחר מכן עבר למועדון מאירלנד, דבר שגרר את הרחקתו מאליפות המדינה בעקבות ערעור שהוגש על ידי המועדון הקודם שבו היה חבר.
בשנת 2006 זכה במקום השלישי באליפות העולם באיגרוף לנוער, אך הפסיד באליפות הבוגרים שגם בה השתתף. בשנת 2007 זכה באליפות האיחוד האירופי לצעירים שבה ייצג את אנגליה, ובמקום השני באליפות אירופה לצעירים. בתקופה זו דורג שלישי בעולם לנוער. בשנת 2008 הפסיד למתאגרף הבריטי דייוויד פרייס בקרב על הזכות לייצג את בריטניה באולימפיאדת בייג'ינג. הוא ניסה שוב להתקבל כחבר המשלחת האירית, אך נכשל. באותה השנה זכה באליפות בריטניה באיגרוף והחליט להפוך למקצוען.
כמקצוען.
את הקרב הראשון כמקצוען ערך פיורי ב-6 בדצמבר 2008 מול מתאגרף הונגרי וניצח בנוק אאוט ומאז ערך עוד 24 קרבות, שבכולם ניצח.
ב-28 בנובמבר 2015 ניצח בהחלטת השופטים פה אחד, בקרב בן 12 סיבובים, שנערך בדיסלדורף את ולדימיר קליצ'קו והפך לאלוף העולם.
ב-1 בדצמבר 2018, התמודד פיורי בלוס אנג'לס מול דאונטיי ויילדר, אלוף העולם במשקל כבד של איגוד ה-WBC. הקרב הסתיים בתיקו. ב-23 בפברואר 2020 ניצח את דאונטיי ויילדר בקרב חוזר, ולאחר מכן ב-10 באוקטובר 2021 ניצח אותו שנית בקרב שסיים את הטרילוגיה הדרמטית ביניהם.
פיורי הוכתר שוב כאלוף העולם במשקל כבד (WBC) כשגבר בנוקאאוט על דיליאן ווייט.
פיורי שלח סנוקרת לראש יריבו בסיבוב השישי, וזאת ב-23 באפריל 2022 לעיני 94 אלף צופים באצטדיון וומבלי (לונדון אנגליה).
מאזנו כמקצוען כיום הוא יחס ניצחונות של 1–0–32, מתוכם 23 בנוקאאוט.
קריירת היאבקות מקצועית.
WWE (2019).
באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-31 באוקטובר, פיורי ניצח את ברון סטרומן כתוצאה מספירת חוץ.
היומן (ספר)
היומן (באנגלית: The Notebook) הוא רומן שנכתב בשנת 1996 על ידי הסופר האמריקאי ניקולס ספארקס. הספר מבוסס על סיפור אמיתי. הרומן עובד ב-2004 לסרט אמריקאי פופולרי באותו השם בכיכובם של רייצ'ל מקאדמס וראיין גוסלינג. הסרט ההודי, "הדרך לTere Naam", בכיכובו של מיתהון צ'קרבורטי, מבוסס גם הוא על הספר.
רקע.
הספר הוא הרומן הראשון שפרסם ניקולס ספארקס. זה היה ספרו השלישי שנכתב לאחר שני ספרים שכתב ולא יצאו לאור. הוא כתב את הספר על פני תקופה של שישה חודשים בשנת 1994. סוכנת ספרות תרזה פארק גילתה את ספארקס לאחר שמצאה את ספרו מתוך ערימת ספרים של הסוכנות שלה וקראה אותו. פארק הציעה לייצג אותו. באוקטובר 1995, פארק השיגה מקדמה בסך מיליון דולר עבור הספר מקבוצת טיים וורנר, והרומן יצא לאור באוקטובר 1996. הספר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס כבר בשבוע הראשון של הוצאתו לאור. היומן היה לרב-מכר בכריכה קשה יותר משנה.
ספארקס סיפר שהייתה לו השראה לכתוב את הרומן של סבא וסבתא של אשתו, שהיו נשואים במשך יותר מ -60 שנה, כאשר הוא פגש אותם. בספר היומן, הוא ניסה לבטא את האהבה הרומנטית הארוכה של בני זוג.
עלילה.