קודם לכן שיחקה הקבוצה במגרש הבלטות (1968 - 1978), בו אירחה את משחקיה הראשונים בליגות הנמוכות, בית הפועל (1979 - 1986) שנמצא במרכז העיר, והיכל גן נחום (1987 - 2000) בו שיחקה בכל שנות ההצלחה הישראלית והאירופאית.
כמסורת מאז שנת 2005, בכל עונה הקבוצה עורכת את אימון הפתיחה בהיכל גן נחום, בשל שיפוצים בפרקט בהיכל מרדכי רוזנשטיין.
בתחילת עונת 2014/15, הודיעה הקבוצה כי תעבור לקראת חודש ינואר לאולם הספורט נחלת יהודה החדש שנבנה בשכונת נחלת יהודה. הקבוצה עברה לאולם על שם ספי ריבלין בעונת 2016/2017. באולם החדש כ-600 מקומות ישיבה והוא חלק ממתנ"ס מקומי ולצידו גם הוקמה בריכת שחייה חצי אולימפית ואמפיפארק קטן ל-800 צופים. מרכז הספורט משמש גם את בתי הספר הסמוכים "המעיין" (מקיף יב') ו"בן-גוריון". בניית הקומפלקס כולו עלתה כ-48 מיליון שקלים.
סגל הקבוצה לעונת 2022/2023.
מעודכן ל- 22 באוגוסט 2022:
יוסף וכותונת הפסים המשגעת
אולג בלוחין
אולג ולדימירוביץ' בלוחין (ברוסית: Олег Владимирович Блохин; נולד ב-5 בנובמבר 1952) הוא כדורגלן עבר, ששיחק בדינמו קייב ונבחרת ברית המועצות.
בלוחין הוא אחד מגדולי השחקנים בהיסטוריה של הכדורגל הסובייטי. הוא שיאן ההופעות ומלך השערים של נבחרת ברית המועצות.
בלוחין זכה בפרס כדור הזהב לשנת 1975, ובפרס כדורגלן הזהב של אופ"א, כשחקן הכדורגל הטוב ביותר באוקראינה ב-50 השנים האחרונות (1954–2003).
קריירה.
כשחקן.
אולג בלוחין נולד בקייב, אוקראינה (בעבר ברית המועצות) לאב רוסי ואמא אוקראינית. שני הוריו היו ספורטאים בצעירותם - אביו היה אלוף קייב בריצת 100 ו-200 מטר ואמו הייתה אלופת ברית המועצות בריצת 100 מטר משוכות ובקרב חמש. אולג שיחק מגיל צעיר מאוד בקבוצת הנוער של דינמו קייב ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון, בה שיחק במהלך כמעט כל תקופת הקריירה שלו.
בלוחין הוא שיאן ההופעות של דינמו קייב עם 433 הופעות ומלך השערים בכל הזמנים עם 211 שערים. בלוחין שיחק גם בנבחרת ברית המועצות והופיע במדיה ב-112 משחקים, שיא הופעות בנבחרת לשחקן סובייטי. הוא גם מלך השערים בכל הזמנים של הנבחרת הסובייטית עם 42 שערים. יחד עם הנבחרת השתתף בשני מונדיאלים - 1982 ו-1986. בלוחין שיחק גם 12 משחקים במדי הנבחרת האולימפית של ברית המועצות וזכה עמה במקום שלישי בשתי אולימפיאדות רצופות - ב1972 וב1976. רוב ימיו הוא כונה "האביר של דינמו".
בשנת 1988 היה בלוחין לשחקן כדורגל סובייטי ראשון, שהורשה לשחק בחו"ל. בשנת 1990 פרש בלוחין ממשחק פעיל.
כמאמן.
בשנים 1990 - 2002 אימן כמה קבוצות בליגה היוונית. בשנת 2002 חזר לאוקראינה, שם נבחר לחבר פרלמנט מטעם מפלגה סוציאל-דמוקרטית של אוקראינה. כעבור שנה פרש מהפוליטיקה ומונה למאמן נבחרת אוקראינה.
בשנת 2006 הצליח להעפיל, ביחד עם נבחרתו, לראשונה, למונדיאל. באותו הטורניר נבחרתו הגיעה עד לשלב רבע גמר, בו הפסידה לנבחרת איטליה.
בדצמבר 2007, לאחר שנבחרת אוקראינה לא הצליחה להעפיל לאליפות אירופה, פרש מאמון הנבחרת.
לאחר פרישה מאימון הנבחר עבר למוסקבה, שם אימן במשך שנה את קבוצת מועדון הכדורגל מוסקבה. בשנת 2009 מונה למנהל אדמיניסטרטיבי של קבוצת צ'רנומורץ אודסה. באביב 2011 מונה שוב לתפקיד המאמן הראשי של נבחרת אוקראינה.
חיים אישיים.
אולג בלוחין היה נשוי לאירינה דריוגינה , אלופת עולם לשעבר בהתעמלות אמנותית. הזוג התגרש בתחילת שנות ה-90. מנישואין אלו נולדה בתו אירינה (1983).
בסוף שנות ה-90 התחתן בלוחין בשנית. מנישואיו השניים יש לו שתי בנות - אנה (2001) ויקטרינה (2002).
אייתוללה
אייתוללה (בערבית: آية الله, בפרסית: آیت‌الله, תעתיק מדויק: אית אללה) הוא דרגה דתית בשיעה אימאמית אשר ניתנת למנהיגים דתיים שיעים פרסיים המגיעים לדרגת ידע דתי גבוהה במיוחד ורשאים לפסיקות דתיות עצמאיות יותר מבעלי דרגות דתיות נמוכות מהם. שם הדרגה נוצר מצירוף של שתי מילים בערבית, המשמשות גם בפרסית: "איה" - אות, מופת, סימן, ו"אללה" - אלוהים בערבית. משמעות הצירוף היא "המופת האלוהי".
"אייתוללה" היא הדרגה הגבוהה ביותר בסולם הדרגות השיעי למעט הדרגה אייתוללה עוזמא (עט'מא, בתעתיק מדויק מערבית), שהיא דרגה אשר ניתנת לאדם שנחשב לחכם בדורו ויכול אף לבצע פסיקות ופרשנויות של הקוראן בעצמו. דרגת האייתוללה דומה עד מאוד לדרגת המרג'ע תקליד, וההבדל בין הדרגות הוא בפונקציה שהן ממלאות - האייתוללה הוא דרגה דתית הקשורה לסמכות פסיקות החכם, והמרג'ע תקליד הוא דרגה מוסרית של אדם אשר יש ללכת בעקבותיו. בנוסף, לא תמיד יש חפיפה בין הדרגות, ואדם יכול להיות אייתוללה מבלי להיות מרג'ע תקליד. רשמית דרגת האייתוללה אינה מוענקת בהחלטה, אלא על ידי קונצנזוס של קהילת המאמינים השיעית. עם זאת, ישנן עדויות לקיומה של וועדה היושבת בקום, העיר שהיא המרכז הדתי של איראן, אשר מבצעת החלטות מסוג זה. כחלק מהגדרות הדרגה, רק אדם פרסי יכול לקבל דרגה זו, ולא ערבי או טורקי.
פרשנות הקוראן העצמאית ופסיקה דתית, האג'תהאד, היא בעלת חשיבות בזרם השיעי. על כן, סמכותו של האייתוללה לביצוע עצמאי של פרשנות קוראן מקנה לו חשיבות רבה בקרב השיעים.
אנשים ידועים שהחזיקו בתואר.
את התואר "אייתוללה" נשא רוחאללה ח'ומייני, מנהיגה הדתי ושליטה העליון של איראן, שעלה לשלטון ב-1979 במהפכה האסלאמית שהדיחה את השאה.
תואר זה הוענק גם לעלי ח'אמנאי בעת מינויו לאחר ח'ומייני לתפקיד המנהיג העליון (עד אז הוא נשא בתואר הפחוּת יותר - חוג'ת אל-אסלאם).
נשים במעמד דומה.
נשים מעטות באיראן זכו להכרה שווה למעמד האייתוללה. המפורסמת שבהן היא נוסרת אמין, הידועה גם בכינויים "הגברת המוג'תהדה" ו"גברת אספהאני". בשנים האחרונות זכו להכרה הפוסקות זוהרה ספאתי ועאטיה חסני (בתו של האייתוללה הגדול ע'ולאם רזא חסני).
בעבר היו מספר נשים שהוכרו כפוסקות הלכה במעמד שווה לאייתוללה, בעיקר מתוך משפחתו של עלאמה אל-חילי ומשפחת ברע'אני מקזווין.
השרדות
אין-ציקלופדיה
מיכאל שומאכר
מיכאל שומאכר (בגרמנית: ; נולד ב-3 בינואר 1969) הוא נהג מרוצים גרמני לשעבר. התחרה במרוצי הפורמולה 1 בין השנים 1991–2006, ובין השנים 2010–2012. שומאכר נחשב על ידי רבים לנהג הפורמולה 1 הטוב ביותר בכל הזמנים. זכה שבע פעמים בתואר אלוף עולם, ושבר כמעט כל שיא אפשרי בפורמולה 1 כשהעיקרי מביניהם הוא מספר הניצחונות בקריירה. השיא שעמד על 91 ניצחונות החזיק מעמד עד עונת 2020, אז נשבר על ידי לואיס המילטון.
בסוף 2013 נפגע קשה בראשו בתאונת סקי ונכנס לתרדמת. ביוני 2014 יצא מהתרדמת והועבר לשיקום בביתו.
קריירה מוקדמת.
שומאכר נולד בהירט הרמילהיים שליד קלן, גרמניה. בגיל ארבע בנה לו אביו רכב קארטינג מאולתר לאחר שהוסיף מנוע קטן למכונית מרוץ עם דוושות. לאחר שהתנגש בעמוד תאורת רחוב לקחו אותו הוריו למסלול הקארטינג. אביו הרכיב לו רכב קארטינג מחלקי קארטינג ישנים. מיכאל החל להתחרות ובגיל שש זכה באליפות המועדון הראשונה. על מנת לאפשר לו להתחרות החל אביו לעבוד בעבודה נוספת כמשפץ רכבי קארטינג ואימו החלה לעבוד במזנון שלצד המסלול.
החוק בגרמניה קובע גיל מינימום של 14 שנים על מנת להוציא רישיון להתחרות בקארטינג. על מנת להתגבר על המגבלה הוציא בגיל 12 רישיון בלוקסמבורג. בשנת 1983 הוציא את הרישיון הגרמני ושנה לאחר מכן הוכתר כאלוף גרמניה לנוער. בשנת 1987 זכה באליפות גרמניה ואירופה. הוא עזב את בית הספר והחל לעבוד כמכונאי. שנה לאחר מכן החל להתחרות במרוצי מכוניות חד-מושביות. הוא השתתף באליפות פורמולה פורד הגרמנית ובאליפות פורמולה קונינג, בה הוכתר לאלוף.
בשנת 1989 חתם בקבוצת הפורמולה 3 WTS והחל להתחרות באליפות גרמניה. שנה לאחר מכן זכה בתואר. באותה שנה הצטרף לתוכנית הפיתוח לנהגים של מרצדס והחל להתחרות באליפות העולם למכוניות ספורט, בניגוד לרוב המתחרים שהעדיפו לנסות את מזלם בפורמולה 3000, בדרך לפורמולה 1. הוא ניצח את המרוץ האחרון בעונה, שהתקיים במקסיקו וסיים את העונה במקום החמישי באליפות הנהגים. בחודש יוני השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן יחד עם קרל ונדלינגר ופריץ וקרוצפוינטר. את המרוץ סיימו במקום החמישי. בשנת 1991 השתתף באחד המרוצים בסבב הפורמולה 3000 היפני וסיים במקום השני.
פורמולה 1.
1991: ג'ורדן.
במאי 1991 ערך את הופעת הבכורה בפורמולה 1 במדי ג'ורדן בגרנד פרי הבלגי, אחרי שמרצדס שילמה לאדי ג'ורדן, בעלי הקבוצה, סכום של 150,000 דולר. במקצה הדירוג הגיע למקום השביעי, אך במרוץ עצמו נאלץ לפרוש לאחר שבע הקפות בשל בעיה במצמד. על פי ההסכם המקורי היה אמור שומאכר להמשיך להתחרות במדי הקבוצה האירית עד לסיום העונה, אך לאחר הגרנד פרי הבלגי חתם במדי קבוצת בנטון. ג'ורדן פנתה לבית המשפט בבריטניה במטרה שימנע משומאכר להתחרות בבנטון. בית המשפט קבע כי החוזה טרם נחתם סופית ועל כן הוא משוחרר לעבור לקבוצה אחרת.
1991–1995: בנטון.
בששת המרוצים שנותרו עד לסיום העונה צבר ארבע נקודות. עונת 1992 נשלטה בידי צמד הנהגים של ויליאמס נייג'ל מנסל וריקארדו פטרזה, שנהנו ממנועים מתוצרת רנו. הרכב של בנטון התקשה להתמודד עם המנועים העדיפים ותיבת ההילוכים החצי-אוטומטית. בגרנד פרי המקסיקני, המרוץ השני בעונה, סיים במקום השלישי והגיע לראשונה לפודיום. עד לסיום העונה השיג עוד שבעה פודיומים, כולל ניצחון הבכורה בגרנד פרי הבלגי. בעונתו השנייה בקבוצה סיים תשע פעמים באחד משלושת המקומות הראשונים, אך בשבעת המרוצים הנותרים נאלץ לפרוש ולא צבר נקודות. את העונה סיים במקום הרביעי.