בית המשפט קבע ברוב דעות כי זכויות יסוד של אדם "שורדות" גם בין חומות בית סוהר, ונתונות לאסיר (וכן לעציר) אף בתוך תא כלאו. הזכויות שיש לאסיר עומדות לו גם אם הוא בכלא ואין הוא זכאי לחופש התנועה, סמכות הנהלת בתי הסוהר אינה מוחלטת ועליה להתבסס על שיקולים עניינים. בנוסף קבעו כי מדינה הפוגעת בכבוד אסיריה מפרה את חובתה כלפי כלל אזרחיה ותושביה לכבד את זכויות יסוד של אדם וזוהי פגיעה בדמוקרטיה.
השלכות פסק הדין.
עוד לפני פרשת חנניה גולן, דן בית המשפט בעתירות של אסירים וזכויות אדם, לדוגמה בג"ץ לבנה נ' נציבות שירות בתי הסוהרעסק בחשיבות קריאת ספרים על ידי אסירים ועל הפסול שבניסיון שב"ס להגביל גישתם של אסירים לספרים מסוימים בלבד. דוגמה נוספת הוא בג"ץ קטלן שבו נפסל השימוש בחוקן במסגרת חיפוש על גופם של אסירים החשודים בהברחת סמים, בהתבסס על ״הזכות לשלמות גופנית וכבוד האדם״.
בעקבות פסק דין זה נוצרה הכרה בזכויות האסירים ובכך שהחלטות שירות בתי הסוהר נתונות לפיקוח של בתי המשפט. לאחר פסיקה זו הוגשו מס' עתירות בנושא זכויות אסירים, אחד המוכרים שבהם הוא פסק דין רופאים לזכויות אדם נגד השר לביטחון פנים (מיטה לכל אסיר) שבו השתמשו בהלכת חנניה ובקביעה כי פגיעה בכבוד האדם של אסיר פוגעת לא רק באסיר, אלא גם בדמותה של החברה".
כמו כן קיימת הצעת חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר משנת 2012הנוגעת לזכויות אסירים.
הנמ&quot;ר ההנדסי
רינה קופר
רינה קופר (1935 – אוקטובר 1993) הייתה אמנית רב תחומית.
ביוגרפיה.
נולדה ברחובות. היא למדה בת.מ.ר - לימים התיכון דה שליט. נעמי סמילנסקי ציירת ומורה לאומנות בחרה להציג ציורים של רינה בתערוכות בכיתה ובבית הספר ועודדה אותה ללמוד הוראת ציור במכללת אורנים. היא בוגרת המכללה מחזור 1955–1956 .מרסל ינקו היה בין מוריה לציור וטכניקת הבטיק.
יצירתה האמנותית של קופר מגוונת וכוללת ציורי שמן אקוורל ורישומים. במקביל להיותה ציירת היא עשתה קריירה מרשימה בתחום האופנה שהתבססה על התמחותה בטכניקת הבטיק. רות דיין מייסדת משכית גילתה אותה וגייסה אותה לצוות מעצביה.
קופר השתמשה בטכניקת הבטיק על מגוון בדים: משי, קטיפה וכותנה, הללו עוצבו תחת ידיה של רינה והפכו לשטיחי קיר, תמונות, ואביזרי אופנה. עבודות הבטיק של רינה הצטיינו במקצועיות ובדמיון יצירתי ססגוני ומרהיב של צבעים וצורות.
דרך עבודתה במשכית זכו עבודותיה של קופר להתעניינות רבה: גולדה מאיר העניקה לנשיא מיטראן שטיח קיר שלה, תמונת נוף ארץ ישראלית. לאה רבין ואופירה נבון לבשו בגדים שעצבה.
יצירותיה של קופר בתחום הציור והרישום נעות בין הפיגורטיבי למופשט. דימוי האישה ביצירותיה נוטה לעבר אידיאל היופי הנשי, ולתנועותיה זרימה של ריקוד כמעט חלומי. ואכן, עולם המחול היה מושא אהבתה של רינה אליו נמשכה כל חייה. יצירותיה עמוסות בסמלים של ציפורים ובעלי חיים אחרים על משמעויותיהם הנסתרות והגלויות. ציורי הנוף נעים בין הפסטורלי לסוער.
קופר הציגה את עבודותיה בגלריות באוטווה, וושינגטון, ומקסיקו, כמו גם בחנות יוקרתית היילס שבלונדון, שם הוקדשה קומה שלמה לעבודותיה. כשאחותה צלילה רוז באה לאסוף את התמונות נאמר לה שכולן נמכרו.
העשייה אמנותית המגוונת והעשירה של רינה נעשתה בצל מגבלות פיזיות קשות. בגיל ארבעה חודשים היא חלתה ומאז החלה להשמין באופן בלתי ניתן לשליטה. היא עברה אשפוזים רבים וטיפולים מורכבים. למרות זאת היא למדה לחיות עם מגבלותיה הבריאותיות וחייה היו מלאי יצירה, נתינה ואהבה לזולת. נפטרה ברחובות בגיל 58.
עם חידושה של משכית על ידי המעצבת שרון טל זכו עבודותיה של קופר לחיים חדשים. צלילה רוז, יצרה קשר עם רות דיין. השתיים, טל ודיין הגיעו לביתה של רוז בירושלים ועשרות דגמים של שמלות שטיחי קיר ואביזרי לבוש העתיקו את מקומם לסטודיו של משכית המחודשת במטרה להשתמש ביצירותיה של קופר בעיצובים העתידיים של משכית המחודשת.
יוזמתה של רוז הולידה גם תערוכה ממגוון יצירותיה של קופר באשכול פיס רחובות העיר בה נולדה יצרה ונפטרה. אוצרות התערוכה: אביטל אפל ואדריאנה וויטיניג סגל.
דואיסבורג (כדורגל)
הפיגוע באוניברסיטת באצ'ה חאן
הפיגוע באוניברסיטת באצ'ה חאן הוא פיגוע טרור שהתרחש ב-20 בינואר 2016, ובמהלכו חמושים פתחו באש באוניברסיטת באצ'ה חאן בצ'ארסדה שבצפון פקיסטן. בפיגוע נהרגו לפחות 22 איש ו-50 נפצעו.
האוניברסיטה שוכנת כ-35 קילומטרים מהעיר פשאוור ולומדים בה כ-3,000 סטודנטים. מספר לא ידוע של מחבלים חמושים בנשק קל ובחגורות נפץ תקפו את קמפוס האוניברסיטה בשעה 09:30 לפי השעון המקומי, וחדרו לתוכו על ידי טיפוס על החומה המקיפה אותו. הם תקפו כיתות לימוד וחדרי מגורים של סטודנטים באוניברסיטה.
חיילים של צבא פקיסטן טיהרו את האוניברסיטה ממחבלים. לפחות ארבעה מהמחבלים נהרגו.
הטליבאן הפקיסטני קיבל אחריות לפיגוע.
כשנה לפני פיגוע זה אירע בעיר פשאוור הסמוכה טבח בתלמידי בית ספר, במהלכו נרצחו 145 אנשים, שביניהם נמנו כ-132 תלמידים בגילאים 6–16.
נחל גדור
נַחַל גְּדוֹר הוא נחל אכזב בהרי יהודה, שראשיתו בסמוך לגוש עציון, ברום של כ-900 מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל האלה שבעמק האלה, בסמוך לעדולם.
שמו המקורי של הנחל, ואדי ג'דור, נגזר משם החורבה שלמרגלותיה מתחיל הנחל, ח'רבת ג'דור, אשר משמרת את שמה של העיר המקראית גְדוֹר.
הנחל עובר בראשיתו בסמוך לכפר צוריף, באזור של חורש ים תיכוני, ודרכו ניסתה בראשית מלחמת העצמאות מחלקת הל"ה להעפיל לגוש עציון הנצור, ובו נלכדה.
בערוץ הנחל אותרו מגוון ממצאים ארכאולוגיים, החל מהתקופה הכלקוליתית.
דייויד מייקל בלאט
משאלי העם לבחירת דגל ניו זילנד
משאלי העם לבחירת דגל ניו זילנד נקבעו על ידי פרלמנט המדינה ביוזמת הממשלה על מנת להכריע בהצעה להחליף את דגלה הלאומי. המשאל הראשון נערך מה-20 בנובמבר ועד 11 בדצמבר 2015 ובו נבחר עיצוב אלטרנטיבי לדגל הנוכחי. המשאל השני נערך מ-3 עד 24 במרץ 2016 ובו נקבע ברוב של 57% כי הדגל הנוכחי יישאר כפי שהוא ולא יוחלף על ידי החלופה שנבחרה במשאל הראשון. ההליך כולו היה שנוי במחלוקת בציבור הניו זילנדי.
רקע.
דגל ניו זילנד הנוכחי אומץ כדגל המדינה בשנת 1902. במהלך השנים החל מימי מלחמת העולם השנייה הועלו מספר פעמים הצעות להחליפו בדגל אחר, אך אף אחת מהן לא התקדמה לכדי מימוש.
לקראת הבחירות הכלליות בניו זילנד ב-2014 הכריז ראש הממשלה ג'ון קי מהמפלגה הלאומית כי אם מפלגתו תזכה שוב בבחירות ייערך בניו זילנד משאל עם אודות החלפת הדגל בתוך שלוש שנים. לאחר ניצחונו בבחירות הוא החל במימוש הרעיון.
ההכנות למשאלי העם.
לאחר הבחירות הוקמה קבוצה רב-מפלגתית של פוליטיקאים על מנת להתחיל בהכנת החקיקה הדרושה למשאל עם וכדי להרכיב ועדה ציבורית (Flag Consideration Panel), שתנהל את המהלך לבחירת עיצובים אפשריים לדגל. בראש הקבוצה עמד שר האוצר ביל אינגליש והשתתפו בה נציגים מכל המפלגות שבפרלמנט למעט מפלגת New Zealand First, שסירבה להשתתף בה.
החוק לעריכת משאלי העם נתקבל בפרלמנט ב-29 ביולי 2015. במהלך הליכי החקיקה הציעו מתנגדי החלפת הדגל שתחילה יכריעו המצביעים האם להחליף כלל את הדגל. כמו כן הוצע שמשאל העם השני ייערך בתנאי ששיעור ההשתתפות במשאל העם הראשון יהיה 50% לפחות מכלל בעלי זכות ההצבעה. שתי ההצעות לא נתקבלו.
למשאלי העם קדמו 16 משאלי עם אחרים שנערכו בניו זילנד במהלך שנות קיומה.
עבודת הוועדה הציבורית ובחירת עיצובי הדגל המתחרים.
הוועדה הציבורית שהורכבה על ידי הקבוצה הפוליטית כללה 12 אישי ציבור, וביניהם אנשי אקדמיה, אנשי עסקים, ספורטאים, סופרת ואיש צבא בדימוס. הוועדה החלה את עבודתה במאי 2015. היא פנתה לציבור בבקשה לקבל הצעות לעיצובי דגלים, סיירה ברחבי המדינה ופגשה אזרחים במסגרת כינוסים וסדנאות על מנת לקבל משוב מהציבור אודות הנושאים הרלוונטיים לטעמו לעיצוב הדגל הלאומי. ההשתתפות בפגישות אלו הייתה מועטה יחסית, והשתתפות ערה יותר נרשמה דרך האינטרנט - בגלישה לאתר משאל העם ובעיסוק בסוגיה ברשתות החברתיות.
בסך הכל הוגשו לוועדה 10,292 הצעות לעיצוב הדגל. היא דיווחה כי הצבעים השכיחים בהצעות שהוגשו לה היו לבן, כחול, אדום, שחור וירוק. המרכיבים העיצוביים השכיחים שהופיעו בהצעות היו הצלב הדרומי, שרך הכסף (Silver Fern) - צמח ילידי של ניו זילנד וסמל הקורו (Koru) המאורי.
מתוך ההצעות שהוגשו לה בחרה הוועדה 40 עיצובים לרשימת ביניים (Long List), שנחשפה לציבור ב-10 באוגוסט 2015. אחד מהם הושמט מהרשימה לאחר מכן בשל טענה להפרת זכויות יוצרים בעיצובו. ב-1 בספטמבר הכריזה הוועדה על ארבעה עיצובים מתוך רשימת הביניים אשר יועמדו להכרעת הציבור במסגרת משאל העם הראשון. אלו כללו שלוש גרסאות של דגלים הנושאים את לוגו שרך הכסף, שעוצבו על ידי קייל לוקווד (Kyle Lockwood) (חלופות A ו-E להלן) ואפורי קאנטר (Alofi Kanter) (חלופה D). העיצוב הרביעי התבסס על סמל הקורו בעיצובו של אנדרו פייף (Andrew Fyfe) (חלופה C).
בעקבות פרסום ארבע החלופות שנבחרו על ידי הוועדה נפתח מסע תמיכה ברשתות החברתיות בהוספת חלופה חמישית - דגל הפסגה האדומה (חלופה B). עיצוב זה היה פופולרי מאוד בקרב ציבור התומכים בהחלפת הדגל. במחצית ספטמבר הוגשה לפרלמנט עצומה החתומה על ידי 50 אלף איש (חתימות שנאספו דרך האינטרנט) להכללת חלופה זו במשאל העם הראשון. חבר פרלמנט מהמפלגה הירוקה הודיע שיגיש הצעת חוק לשם כך, מול התנגדות של מפלגת New Zealand First. המחלוקת הוכרעה לטובת תומכי הפסגה האדומה לאחר שראש הממשלה קי הודיע שמפלגתו תאמץ את הצעת החוק.
משאל העם הראשון.