כריסטינה מדנמרק (בדנית: Christine af Danmark; נובמבר 1521 – 10 בדצמבר 1590), הייתה בתו של כריסטיאן השני, מלך דנמרק, ואשתו של פרנצ'סקו ספורצה השני, דוכס מילאנו, ולאחר מכן של פרנסואה הראשון, דוכס לורן.
ביוגרפיה.
כריסטינה נולדה בנובמבר 1521 בניבורג, לכריסטיאן השני, מלך דנמרק ולאיזבלה מאוסטריה, בתם של פליפה הראשון, מלך קסטיליה וחואנה הראשונה, מלכת קסטיליה. בשנת 1523 אולץ אביה להתפטר מתפקידו על ידי האצולה הדנית, ודודו פרידריך, דוכס הולשטיין מונה למלך דנמרק. בשנת 1526 מתה אמה איזבלה מאוסטריה, ובשנת 1532 נכלא אביה לאחר שניסה לחזור ולתפוס את כתר המלוכה הדני, ואילו אחיה הנס מדנמרק מת באותה שנה.
כריסטינה התחנכה בחצרו של דודה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקיבלה חינוך מעולה מדודתה מריה מהונגריה. בשנת 1527 הציע תומאס וולזי, הארכיבישוף מיורק שכריסטינה תתחתן עם בנו הבלתי חוקי של הנרי השמיני, מלך אנגליה, אולם בית הבסבורג סירב לכך, ובשנת 1531 הועלתה ההצעה שתתחתן עם פרנצ'סקו ספורצה השני, דוכס מילאנו.
ב-23 בספטמבר 1533 התחתנה כריסטינה בבריסל על ידי שליח עם פרנצ'סקו ספורצה השני, באמצעות נציגו הרוזן מסימיליאנו סטמפה, וב-4 במאי 1534 נערך טקס החתונה הרשמי באולם הרוצ'טה יחסי כריסטינה עם פרנצ'סקו היו טובים, והיא הייתה מאוד פופולרית במילאנו, שם היא נחשבה לסמל של שלום ותקווה לעתיד לאחר עשרות שנים של מלחמה. היא נהנתה ממסיבות וציד, אך לה ולפרנצ'סקו לא היו ילדים.
באוקטובר 1535 מת פרנצ'סקו ספורצה השני, והשאיר את כריסטינה אלמנה בגיל 13. כריסטינה הפכה למושלת העיר טורטונה, ואילו דוכסות מילאנו סופחה לשלטון בית הבסבורג. לאחר מותה של ג'יין סיימור - אשתו השלישית של הנרי השמיני, מלך אנגליה, הועלתה הצעה שכריסטינה תתחתן עם הנרי השמיני, והנס הולביין אף הכין דיוקן שלה בשביל הנרי, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל בשל התנגדותה של כריסטינה. בשנת 1539 חיזר וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג אחרי כריסטינה, משום שקיווה שעל ידי כך יוכל לקבל את דוכסות חלרה, אולם קרל החמישי התנגד לרעיון. כמו כן חיזרו אחריה אנטואן דה בורבון ופרנסואה, נסיך לורן, וכריסטינה עצמה הייתה מאוהבת ברנה משאלון.
ב-10 ביולי 1541 התחתנה כריסטינה עם פרנסואה, נסיך לורן, ממנה היו לו 3 ילדים. במהלך המלחמה בין בית הבסבורג לצרפת, ביקרה כריסטינה יחד עם אחותה דורותיאה בפריז בניסיון להשכין שלום בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת לדודה קרל החמישי, אולם לא הצליחה במשימתה. בשנת 1544 מת חמיה אנטואן, דוכס לורן, ובעלה פרנסואה הראשון, דוכס לורן ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1545 מת בעלה במפתיע, ובנם קרל השלישי, דוכס לורן ירש את נחלותיו ותאריו, תוך שכריסטינה משמשת כעוצרת יחד עם גיסה ניקולא, דוכס מרקור.
בשנת 1551 שוב פרצה מלחמה בין צרפת לבית הבסבורג, וכריסטינה החליטה לשמור על נייטרליות, למרות שהייתה בת ברית של ההבסבורגים. בהתאם להחלטתה היא נפגשה עם אנרי השני, מלך צרפת, והוא הבטיח לה כי דוכסות לורן לא תיפגע מהלחימה. באפריל 1552 פלשו כוחות צרפתיים לדוכסות, ועד נהרה כבשו את ננסי. בתחילה הורשתה כריסטינה להישאר בתחומי הדוכסות, אם כי נושלה מתפקיד העוצרות על בנה, אולם בהמשך היא גורשה עם משפחתה מהדוכסות ועברה להתגורר בבריסל. בשנת 1556 הועלתה ההצעה כי כריסטינה תתחתן עם אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, ושניהם ימונו למושלי ארצות השפלה ההבסבורגיות, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל. בשנת 1557 ביקרה כריסטינה יחד עם מרגריטה מפארמה באנגליה, אצל מרי הראשונה, מלכת אנגליה, ועשתה שם רושם מעולה. בשנת 1559 נחתם שלום קאטו-קמברזי, אשר נחשב כניצחון דיפלומטי של כריסטינה, ובמסגרתו התחתן בנה קרל השלישי, דוכס לורן עם קלוד דה ולואה, נסיכת צרפת, בתו של אנרי השני, מלך צרפת.
בשנת 1561 השתתפה כריסטינה בטקס הכתרתו של שארל התשיעי, מלך צרפת, ובשנת 1562 היא השתתפה בטקס הכתרתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כריסטינה שימשה כיועצת המדינית של בנה, וראתה בעין רעה את השפעתה של המלכה קתרין דה מדיצ'י עליו. בשנת 1559 מת אביה כריסטיאן השני, מלך דנמרק, ובשנת 1563 החלה כריסטינה לכנות את עצמה כ"מלכת דנמרק, שוודיה ונורווגיה, ריבון הגותים, הוונדלים והסלבנים, דוכסית שלזוויג, דיטמארש, לורן, בר ומילאנו, רוזנת אולדנבורג ובלמונט וגבירה מטורטונה". במהלך מלחמת שבע השנים הצפונית ניסתה כריסטינה לחבור לאריק הארבעה עשר, מלך שוודיה, על ידי נישואין עם בתה רנאטה מלורן, בתמורה לסיוע בכיבוש דנמרק, אולם התוכנית לא יצאה לבסוף אל הפועל. כמו כן ניסתה כריסטינה לשכנע את פליפה השני, מלך ספרד שיסייע לה במימוש מטרה זו, אולם גם הוא סירב לסייע לה וכריסטינה נטשה לבסוף את נסיונותיה לכבוש את השלטון בדנמרק.
באוגוסט 1578 עברה כריסטינה להתגורר בטורטונה שבאיטליה, אותה קיבלה מבעלה הראשון, וחיה שם עד מותה ב-10 בדצמבר 1590.
משפחתה.
ב-10 ביולי 1541 התחתנה כריסטינה עם פרנסואה הראשון, דוכס לורן, ממנו היו לה 3 ילדים:
מכללת תלפיות
תלפיות - המכללה האקדמית לחינוך, היא מכללה דתית להכשרת מורות וגננות בחולון. בשנת תשנ"ה (1995) הוכרה המכללה כמכללה אקדמית להשכלה גבוהה, הרשאית להעניק תואר ראשון בהוראה.
המכללה מעניקה כיום תואר ראשון בחינוך (.B.Ed) ותואר שני בחינוך (.M.Ed).
בית ספר יסודי לבנות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקם בית ספר יסודי לבנות תלפיות.
בשנת 1926 נבנה מבנה לבית הספר על מגרש (2,218 ממ"ר) שהקציבה העירייה ברחוב העבודה 25–27. המבנה הוקם מתרומתו של מר בוים על פי תוכניות האדריכל דב הרשקוביץ.
גימנסיה תלפיות.
בקיץ תרפ"ט (1929) החליטו הורים של בנות שסיימו כיתה ח' בבית הספר היסודי תלפיות בתל אביב להקים תיכון לבנות. בין המקימים היו אברהם ברוך ארטן, זלמן מייזל ודניאל סירקיס. לאחר שנתיים של גירעונות, העבירו ההורים את הבעלות בגימנסיה לידי המנהל ושני מורים. לעזרת בית הספר באו שני תורמים, צבי יעקב לוין ויעקב אלחנן רוטנברג שמימנו את בניית שני החדרים הראשונים לבית הספר. בשנה השלישית לקיום בית הספר הקציבה העירייה לבית הספר מגרש בשטח של דונם ברחוב מלצ'ט 29 פינת רחוב העבודה ועליו נבנה בתרומת אחיו של לוין, משה אליעזר לוין, מבנה לבית הספר, שהיה בבעלות העירייה. המבנה נחנך ב-6 באפריל 1932. נשי מזרחי בתל אביב סייעו בתקציב המוסד, בבניית חדר אוכל ובציוד כמו פסנתר ומכונות תפירה.
הגימנסיה כללה שמונה כיתות והכשירה את הבנות לקבלת תעודת בגרות המאפשרת לימודים באוניברסיטה. מנהל הגמנסיה היה יעקב אלישקובסקי ואחד המורים היה פנחס שיפמן.
סמינר למורות וגננות.
במהלך שנות ה-30 נוסף ליד הגימנסיה סמינר לגננות אליו עברו מסיימות כיתה י"א שרצו בכך. בשנת 1940, הסמינר לגננות היה בתקופת ניסיון מבחינת ההכרה של מחלקת החינוך של הוועד הלאומי. נסיונותיו של אלישקובסקי להקים גם סמינר למורות לא צלחו ורק בתחילת שנות ה-50 נפתח מסלול למורות. בשנים 1949–1950 קיימה המכללה קורסים מקוצרים להכשרת גננות במסגרת המאמץ של משרד החינוך להכשיר מספיק מורים עבור העולים. בשנים 1951–1952 קיימה מכללת תלפיות קורסים מקוצרים למורות בבית צעירות מזרחי, במסגרת מאמץ של משרד החינוך להכשיר כמות מספקת של מורים. המכללה קיימה אז גם כיתת מכינה למורות לתלמידות שלא סיימו י"ב.
בשנת 1959 נבנתה קומה למבנה של בית המדרש למורים, שהושלמה בתחילת 1961. בשנת 1975 עברה המכללה למבנה של בית צעירות מזרחי, בה היא פעלה עד שנת 1999.
בשנת ה-50 וה-60 ניהל יהודה מוריאל את בית המדרש למורות, כאשר לאחר מכן מילא את מקומו יוסף ולק.
בשנת 2008 עברה המכללה לעיר חולון.
סמינר החדש
הסמינר החדש
חוי טוקר
חַוִי (חוה שפרה) טוקר (נולדה ב-1976) היא שופטת בית משפט השלום בירושלים, האישה החרדית הראשונה בישראל שמונתה לשופטת.
ביוגרפיה.
נולדה בלונדון לדבורה בת הרב שרגא פלונצ'ק, ראש ישיבת עץ חיים - וילרייק ליד אנטוורפן ולרב יוסף רפאל וואלף ממקורביו של הרב אלעזר מנחם מן שך. בילדותה עלו הוריה לישראל והיא גדלה ולמדה בבני ברק.
לאחר השלמת לימודיה בסמינר וולף ובסמינר החדש, למדה משפטים: השלימה לימודי תואר ראשון במרכז אקדמי למשפט ולעסקים ותואר שני באוניברסיטה העברית.
החלה את עבודתה בשנת 2003 כסטודנטית, לאחר מכן כמתמחה בבית משפט השלום (תעבורה) ובהמשך שימשה כעוזרת משפטית בבית המשפט המחוזי בירושלים עד לשנת 2011. לאחר מכן הצטרפה לפרקליטות, עבדה במחלקה לחקירות שוטרים, ולאחר מכן בפרקליטות מחוז ירושלים (אזרחי).
הוועדה לבחירת שופטים בהובלתה של שרת המשפטים איילת שקד, בחרה בטוקר בפברואר 2018 לכהן כשופטת בבית משפט השלום בירושלים, ובכך הייתה לאישה החרדית הראשונה שנבחרה לתפקיד זה בישראל. קדמה לה בארצות הברית, רחל פרייר שנבחרה בשנת 2016 לשופטת החרדית הראשונה בעולם. טוקר נכנסה לתפקידה ב-27 במרץ 2018.
משפחתה.
נשואה ליחזקאל טוקר, עורך דין וטוען רבני, בנו של הרב נחמן טוקר מראשי ישיבת חברון כנסת ישראל. הזוג התגורר תחילה בשכונת הר נוף בירושלים, אחר כך במשך כמה שנים בהתנחלות הר אדר בשליחות תורנית מטעם ארגון "איילת השחר". משם חזרו לירושלים לשכונת הגבעה הצרפתית. להם ארבעה ילדים.
חוה טוקר
חוה שפרה טוקר
באדי (כלב)
באדי (7 באוגוסט 1997 - 2 בינואר 2002) היה כלב חום מגזע לברדור רטריבר, שהיה בבעלות משפחת נשיאה ה-42 של ארצות הברית, ביל קלינטון, בתקופת נשיאותו.
ביוגרפיה.