אקזיביט התחיל לעשות ראפ בגיל 14 תחת שם הבמה "Exhibit A", זמן קצר לאחר המעבר מאלבקרקי ללוס אנג'לס. בפברואר 1995 השתתף אקזיביט בשיר "Hit and Run" באלבום "Coast II Coast" של ההרכב The Alkaholiks, וגם התארח בשיר "Free Style Ghetto" של הראפר King Tee. לאחר שיצא למסע הופעות עם Likwit Crew באותה השנה, הוחתם אקזיביט בחברת ההקלטות Loud Records והוציא את אלבומו הראשון, "At the Speed of Life", באוקטובר 1996. האלבום הגיע למקום ה-74 במצעד בילבורד 200 ולמקום ה-38 במצעד האלבומים הקנדיים. הסינגל "Paparazzi" מהאלבום הגיע למקום ה-86 במצעד בילבורד הוט 100 וזכה להצלחה רבה בגרמניה, שם הגיע למקום ה11 במצעד מדיה קונטרול.
ב-25 באוגוסט 1998 הוציא אקזיביט את אלבומו השני, 40 Dayz &amp; 40 Nightz, שהגיע למקום ה-58 במצעד בילבורד 200. כמו אלבומו הקודם, גם אלבום זה קיבל ביקורות טובות ממבקרי מוזיקה. מהאלבום יצאו ארבעה סינגלים, הידוע מכולם הוא "What U See Is What U Get" אשר הגיע למקום ה-50 במצעד בילבורד הוט 100. עם התפתחות הקריירה של אקזיביט בחוף המערבי, הוא עורר את תשומת לבו של הראפר והמפיק ד"ר דרה. בסיועו של ד"ר דרה השתתף אקזיביט בלהיט "Bitch Please" של סנופ דוג בהפקתו של דרה, ודרה אף אירח אותו באלבומו 2001 שהוכרז כאלבום רב-פלטינום על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
2003-2000: Restless ו-Man vs. Machine.
בשנת 2000 אקזיביט הופיע בהופעת אורח בשיר "Bitch Please II" מהאלבום "The Marshall Mathers LP" של אמינם, יחד עם אמינם, סנופ דוג, ד"ר דרה ונייט דוג. הפריצה של אקזיביט לתודעת הקהל הרחב באה עם יציאת אלבומו השלישי Restless, שהפיק ד"ר דרה ושהתארחו בו אמנים רבים, ביניהם סנופ דוג, אמינם, נייט דוג ו-The Alkaholiks. כמעט שני מיליון עותקים של האלבום נמכרו, והוא הוכרז כאלבום פלטינה. באלבום נכללו שלושה סינגלים, הידוע בהם הוא “X”, שהגיע למקום ה-76 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי. האלבום דורג במקום ה-12 במצעד בילבורד 200. באמצע אותה השנה הזמין ד"ר דרה את אקזיביט להתארח במסע ההופעות שלו Up in Smoke Tour.
ב-2002 אקזיביט הוציא את אלבומו הרביעי, "Man vs. Machine". אף אחד משלושת הסינגלים שבאלבום לא נכנס למצעד בילבורד הוט 100, אולם הסינגל" "Multiply" דורג במקום ה-39 במצעד הסינגלים הבריטי ובמקום ה-33 במצעד מדיה קונטרול הגרמני. האלבום היה לאלבום זהב, אך אקזיביט לא היה מרוצה מהביקורת על האלבום ועל הפקתו, ולכן החליט להפסיק את שיתוף הפעולה עם ד"ר דרה. נכון להיום, זהו האלבום המצליח ביותר של אקזיביט במצעדים: הוא הגיע למקום השלישי במצעד בילבורד 200 ולמקום השלישי בקנדה.
2004 – היום: פימפ מיי רייד, Weapons of Mass Destruction, Full Circle ו-Napalm.
בשנים 2004 עד 2007 אקזיביט הנחה את סדרת הטלוויזיה הפופולרית "פימפ מיי רייד" ששודרה ב-MTV, שבמסגרתה שופצו מכוניות ישנות והרוסות של הצופים. ההשתתפות בסדרה תרמה מאוד לפופולריות של אקזיביט בקרב הציבור הרחב.
ב-4 בספטמבר 2004 אקזיביט הוציא את אלבום האוסף השני שלו, Appetite for Destruction, שכלל בעיקר שירים ישנים מהתקופה של דרה ושירים שלא נכנסו לאלבומו Weapons of Mass Destruction, שיצא בדצמבר 2004, בלייבל קולומביה רקורדס. Weapons of Mass Destruction דורג במקום ה-43 במצעד בילבורד 200 והוכתר כאלבום זהב, אך אקזיביט לא היה מרוצה מהביקורות עליו. הוא החליט לעזוב את קולומביה רקורדס ועבר ללייבל עצמאי. הסינגל "Hey Now" מתוך האלבום, בהשתתפות קרי הילסון, הגיע למקום ה-93 במצעד בילבורד הוט 100.
במקביל לעיסוק במוזיקה וההנחיה בפימפ מיי רייד, כיכב אקזיביט בסרט Full Clip יחד עם הראפר באסטה ריימס, שיחק בתפקיד אורח בסדרה בפרק "The Rap Sheet", הוציא סרט דוקומנטרי על ההופעה שלו יחד עם להקתו החדשה Strong Arm Steady, והנחה את טקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.
ב-2005 אקזיביט התמקד בקריירת המשחק שלו. הוא שיחק בשוברי הקופות "Derailed" "xXx: State of the Union" ו-"". ב-2006 הוא כיכב בסדרת הדרמה "Gridiron Gang" ושיחק פעמיים בתפקיד אורח בסדרת האנימציה "The Boondocks". באותה השנה הוא הוציא את אלבומו השישי "Full Circle", בלייבל העצמאי Koch Records. האלבום דורג במקום ה-50, אך היה כישלון מסחרי, עם מכירות של 120,000 עותקים בלבד בארצות הברית. אקזיביט התארח באותה השנה באלבום של הראפר דה גיים, "Doctor's Advocate", בשיר "California Vacation".
ב-5 באוקטובר 2012, הוציא אקזיביט את אלבומו השביעי, "Napalm". האלבום דורג במקום ה-150 במצעד בילבורד 200 ומכר 3,200 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון. באלבום התארחו אמנים רבים, ביניהם בישוף למונט, אי-40, דה גיים וויז קאליפה. ב-2015 אקזיביט השתתף באחד השירים באלבום "Compton" של ד"ר דרה.
ישיבה לצעירים
ישל&quot;צ
ליאו פרנק
ליאו מקס פרנק (Leo Max Frank; 17 באפריל 1884 – 17 באוגוסט 1915) היה יהודי אמריקאי, שנפל קורבן לעלילה ומעשה לינץ' שבוצע באטלנטה, ארצות הברית, ב-1915.
משפטו של פרנק, עוד בטרם הלינץ', היווה תמריץ ועמד ברקע להקמת הליגה נגד השמצה ב-1913, שמטרתה להגן על שמם הטוב של היהודים באשר הם.
חייו.
ליאו פרנק נולד בטקסס לרודולף ורחל פרנק, יהודים אמידים יוצאי גרמניה, וכשהיה בן שלושה חודשים עברו הוריו להתגורר בברוקלין שבניו יורק. לאחר שסיים לימודי הנדסת מכונות באוניברסיטת קורנל עבד במספר מפעלים, עד שבהמלצת דודו התקבל לניהול בית חרושת לעפרונות באטלנטה, ג'ורג'יה, בשנת 1907, ועבר להתגורר במקום.
משפטו של ליאו פרנק.
ב-27 באפריל 1913 נמצאה בבית החרושת לעפרונות שניהל פרנק, גופתה של אחת העובדות, נערה בת ארבע-עשרה בשם מרי פייגן (Phagan); שומר בית החרושת אשר מצא את הגופה נאסר, אולם שוחרר לאחר שהוכיח את האליבי שלו. החקירה העלתה כי הנרצחת הגיעה לבית החרושת לקבל את משכורתה, והאחרון שעזב את המפעל היה מנהלו - פרנק. פרנק הואשם ברצח והועמד למשפט בפני חבר מושבעים. בניגוד למקובל באותה תקופה, המשטרה העמידה אדם שחור להעיד נגד אדם לבן. המשפט שהתנהל היה שנוי במחלוקת ורווי בשנאה בעלת מאפיינים אנטישמיים, וכללו עדים שהעידו על סטיותיו המיניות לכאורה של פרנק. במהלך המשפט היו חשופים המושבעים מדי יום לאספסוף כפרי שעמד בצדי הדרך מבית המשפט לבית המלון בו התאכסנו המושבעים, וקרא: "לתלות את היהודי".
פרנק הורשע, וזאת על אף שרוב העדויות במשפט הצביעו על שרת המפעל, ג'ים קונלי, כעל הרוצח. לטענת התביעה, קונלי סייע לפרנק להיפטר מהגופה בלבד. המשפט התנהל באווירה כה מתוחה עד כי לקראת קריאת פסק הדין ביקש השופט מפרנק ומבן דודו שלא יגיעו לאולם בית המשפט, בשל ההמון המתפרע שהתאסף סביב הבניין. פרנק נדון למוות, והחלה מערכת שתדלנות להמיר את עונשו.
במפנה המאות ה-19 וה-20 התפתח בארצות הברית גל לאומנות קיצונית, שאחת מתוצאותיו הייתה ריאקציה אנטישמית, בעיקר במדינות הדרום. בין ביטויי לאומנות ואנטישמיות זו ניתן למנות את יציאתו לאקרנים של הסרט "הולדתה של אומה", כחצי שנה טרם משפטו של פרנק. הסרט מציג באור חיובי ביצוע לינץ' באדם שחור על ידי חברי ארגון הקו קלאקס קלאן.
לאחר המשפט, תומאס אדוארד ווטסון , עורך העיתונים "The Jeffersonian" ו-"Watson's Magazine", החל לנהל מסע מתוקשר בעל מאפיינים אנטישמיים כשהוא רומז שמרי פייגן נאנסה לפני מותה, בכך שעסק שוב ושוב בפרטי הראיות במשפט תוך שהוא מוסיף השמצות וחצאי-אמת, הצליח ווטסון להגדיל את מכירות עיתוניו, מחזור המכירות גדל מ-25,000 עותקים לגיליון, ל-87,000. מחיר העיתון הוכפל.
ווטסון פרט על רגשות השנאה המתגברים בדרום, והפנה את הזעם ל"יהודי מניו יורק": "ילדתנו הקטנה נרדפה עד מותה האיום ועד לקברה העקוב מדם בידי היהודי המלוכלך והסוטה הזה מניו יורק", הוא הדפיס את תמונתו של פרנק לצד הכיתוב: "אפשר לראות שהוא סוטה ותאוותן, האשם בפשע שהביא בשעתו את ריבון העולמים להשמיד את ערי הכיכר, אם רק מעיינים היטב בתמונות הרצופות, בעיניים היוצאות מחוריהן, בשפתיים החושניות הבולטות ובלסת החייתית". בתגובה לשתדלנות שהפעילו יהודים בעלי קשרים ובעלי הון כדי להמיר את עונשו של פרנק, כתב ווטסון: "פרנק הוא מבני האריסטוקרטיה היהודית, והיהודים העשירים החליטו כי שום אריסטוקרט מבני גזעם לא ישלם בחייו על מותה של נערה עובדת", הוא פרט גם על רגשות ההמון: "בעוד איש-מעשה-סדום זה שקיפד את חייה המתוקים מתרווח לו באור החמה, בשרה החמוד של הילדה המסכנה משמש מאכל לתולעים".
ההסתה הבלתי-פוסקת עשתה את שלה, פרנק הותקף בכלאו על ידי אסיר אחר ששיסף את גרונו, והוא אושפז במשך חודש במרפאת הכלא. בהמשך המיר מושל ג'ורג'יה, ג'ון סלייטון, את גזר דין המוות בעונש מאסר עולם, לאחר שהשתכנע שהמשפט התנהל בצורה לא הוגנת, התפטר ממשרתו ועזב את ג'ורגיה. ב-17 באוגוסט 1915 פרצה קבוצה של 25 גברים חמושים שכינתה את עצמה "אבירי מארי פייגן" אל חצר הכלא, חטפה את פרנק וגררה אותו כמאתיים וחמישים קילומטרים בדרכי עפר, עד סמוך לבית שבו נולדה פייגן, שם תלו אותו על עץ. היה זה מעשה הלינץ' המתועד היחידי שבוצע ביהודים בארצות הברית. חוקרים מסכימים כי הלינץ', אשר בוצע על ידי מקימי ארגון הקו קלאקס קלאן, מהווה רגע מכונן בלידת הארגון.
לאחר הלינץ'.
בעקבות הלינץ', כ-1,500 יהודים (מחצית מהיהודים שהתגוררו בג'ורג'יה) עזבו את המדינה. מקרהו של ליאו פרנק היה התמריץ והרקע להקמת הליגה נגד השמצה ב-1913, ששמה לעצמה למטרה להגן על שמם הטוב של היהודים ולהיאבק נגד האשמתם.