"לאהוב אותה" זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים. באתר Rotten Tomatoes יש לסרט דירוג של 48% חיובי, במבוסס על 122 ביקורות, עם ציון ממוצע של 5.6/10. הקונצנזוס קובע כי: "לסרט בהחלט יש כוונות טובות, אבל דמויות הקרטון והדרמה על-פי-המתכון שלה חותרים תחת הכוונות הנאצלות." באתר Metacritic, לסרט יש דירוך של 50 מתוך 100 במבוסס על 29 מבקרים, דירוג המעיד על "ביקורת מעורבת או ממוצעת".
הסרט דורג במקום 15 מתוך 102 הסרטים הלסביים הטובים ביותר על ידי המגזין הלהט"בי "Autostraddle".
אליפות העולם בשחמט לנבחרות
אליפות העולם בשחמט לנבחרות היא תחרות שחמט שמאורגנת על ידי פיד"ה. האליפות הראשונה נערכה בשנת 1985, תוך שיתוף 6 שחמטאים בנבחרת. מאז משתתפים 4 שחמטאים בנבחרת. ניתן לשתף בנבחרת (בה קיים רוב גברי מובהק) גם שחמטאיות. לכל אליפות מוזמנות 10 נבחרות.
עד לשנת 2011 האליפות נערכה כל 4 שנים, מאז היא נערכת כל שנתיים.
החל משנת 2007 נערכת כל שנתיים גם תחרות נפרדת לנשים.
נכון ל-2017 רוסיה וסין מובילות במספר המדליות המצטבר מאז תחילת האליפות, הן באליפות הפתוחה והן באליפות הנשים.
נילי דרורי
נילי דרורי קאראמט (נולדה ב-7 באוגוסט 1960) היא סייפת עבר ישראלית, היא ייצגה את ישראל בשתי אולימפיאדות (מונטריאול 1976 ולוס אנג'לס 1984).
ביוגרפיה.
דרורי גדלה במושב מגשימים.
במשחקי אסיה שנערכו בטהראן, איראן בשנת 1974 זכתה דרורי במדליית ארד בתחרות הקבוצתית ברומח, ביחד עם חברי נבחרת ישראל, ענבר גיא, נורית כרמי, ואורלי שרייבר, אחרי הנבחרת של איראן שזכתה במדליית הזהב והנבחרת של יפן שזכתה במדליית הכסף.
אולימפיאדת מונטריאול.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) הייתה דרורי הספורטאית הצעירה ביותר במשלחת הישראלית, בת 15 שנים ו-351 ימים והנציגה היחידה מישראל בסיף. בתחרות רומח אישי היא סיימה במקום 34 בתחרות. בסיבוב הראשון היא ניצחה ב-2 קרבות, בין היתר את מי שעתידה לזכות במדליית הכסף, מריה קונסולטה קולינו מאיטליה (5 - 1) והפסידה ב-3 קרבות (14 - 19), בסיבוב השני היא ניצחה בקרב אחד והפסידה ב-4 קרבות (8 - 24).
בתחרויות הסיף של כינוס הפועל ה-11 שנערכו בעכו במאי 1979, זכתה דרורי במדליית זהב ברומח אישי, לאחר ניצחון בקרב הגמר 5 -4 על קוליאטי מקנדה.
באליפות העולם בסיף עד גיל 20 שנערכה בוונציה, איטליה באפריל 1980 זכתה דרורי במקום שישי.
ב-18 בספטמבר אותה שנה היא הודיעה על פרישה מסיף תחרותי, אך בהמשך היא חזרה בה מהפרישה.
אולימפיאדת לוס אנג'לס.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיימה דרורי בתחרות רומח אישי במקום 17. בסיבוב הראשון היא ניצחה ב-3 קרבות והפסידה ב-3 קרבות (23 - 22), בסיבוב רבע הגמר היא ניצחה ב-3 קרבות והפסידה בקרב אחד (17 - 16), בין היתר היא ניצחה את סבין בישוף מגרמניה (5 - 3) שסיימה במקום שביעי בתחרות האישית וזכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית ושנה לאחר מכן זכתה באליפות העולם בשתי מדליות, זהב בקבוצתי וכסף באישי ובסיבוב חצי הגמר היא ניצחה בקרב אחד והפסידה ב-4 קרבות (16 - 21).
חייה האישיים.
דרורי נישאה בשנת 1985 למאמן הטורקי של ישראל וגרמניה, ממט קאראמט. לזוג שתי בנות והם מתגוררים בטורקיה. בתם הבכורה, מרב קאראמט, הייתה חברה בנבחרת טורקיה בסיף. בתם השנייה, אירם קאראמט , ייצגה את טורקיה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לראשונה מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) וסיימה במקום 27.
גבול ליטא–פרוסיה המזרחית
חימנה דיאס
דונה חימנה דיאס (בספרדית: Jimena Díaz; 1046–1116) הייתה אשתו של אל סיד. לאחר מותו של בעלה ירשה אותו כשליטת ולנסיה.
ביוגרפיה.
חימנה הייתה בתו של דייגו פרננדס, רוזן אוביידו, בנו של פרננדו פלאינס. אמה נקראה כריסטינה. אחיה של חימנה היה האציל פרננדו דיאס. ב-1074 היא נישאה לאביר רודריגו דיאס דה ויוור, הידוע יותר בכינוי "אל סיד". הנישואים באו ככל הנראה בעקבות הצעתו של אלפונסו השישי, מלך לאון, שניסה לשפר את יחסיו עם אל סיד. חימנה ילדה שלושה ילדים: מריה, כריסטינה ודייגו.
ב-1080 גרש אלפונסו את בעלה מממלכת לאון כיוון שיצא למסע צבאי לא מאושר. הוא השכיר את עצמו לשירות האמיר המוסלמי של סרגוסה, אולם ב-1086 בעקבות קרב א-זלאקה החזיר אותו אלפונסו מגלותו. לא ידוע האם חימנה ליוותה את בעלה בגלותו, או שמא נותרה בלאון. אל סיד הרכיב צבא שכלל נוצרים ומוסלמים, והחל לכבוש את ולנסיה במטרה לבנות לעצמו ממלכה עצמאית באזור.
ב-1090 הביס אל סיד את רמון ברנגר השני, רוזן ברצלונה, בקרב לבר, ולאחר מכן חתם עמו על הסכם שלום. כחלק מההסכם, נישאה מריה, בתם הבכורה שלו ושל חימנה, לבנו של רמון ברנגר השני, רמון ברנגר השלישי. ב-1092 הטיל אל סיד מצור על ולנסיה, וסיים אותו ב-1094. הוא וחימנה שלטו בוולנסיה רשמית בשם אלפונסו, ובפועל כשליטים עצמאיים לכל דבר. ב-1097 נישאה בתם השנייה כריסטינה לרמירו סאנצ'ס - נסיך מאראגון. באותה שנה נהרג הבן השלישי, דייגו, אשר לחם בצבאו של אלפונסו. אל סיד נפטר בוולנסיה ב-1099.
חימנה ירשה את בעלה כשליטת ולנסיה במשך שנתיים. ב-1102 הטילו המוראבידים מצור על העיר. אלפונסו הורה לחימנה לנטוש את העיר ולהעלות אותה באש, והיא עשתה זאת. חימנה חזרה לקסטיליה, והעבירה את שארית חייה בבורגוס, יש אומרים כנזירה. היא מתה בשנת 1116.
יהדות ברהובו-ברגסס בתמונות
יהדות ברהובו-ברגסס בתמונות הוא ספר אלבום לזיכרון והנצחת הקהילה היהודית של העיר ברהובו-ברגסס, אשר נמצאת על גבול צ'כיה והונגריה. את הספר כתב וערך יהושע הלוי, והוא יצא בהוצאת ארגון יוצאי ברהובו-ברגסס והסביבה בשנת 1989.
רקע.
מדי שנה נערך בישראל כנס של יוצאי ברהובו-ברגסס. בכנס הניצולים העלו זיכרונות וחוויות מהעיר שלפני המלחמה. בכנס של שנת 1990 חולקו עותקים של הספר "יהדות ברהובו-ברגסס בתמונות" לניצולי העיר ולמשפחותיהם.
על הספר.
הוא נכתב בשתי שפות: עברית והונגרית. זאת על מנת שהניצולים שאינם קוראים בעברית יוכלו לקרוא בו. בנוסף מצורפים בספר הסברים באנגלית. הוא נכתב כדי לשמש כאנדרטת זיכרון עבור עיירה יהודית שלמה שנמחקה במלחמת העולם השנייה.
המידע בספר נאסף במשך שנים על ידי ניצולי השואה, מזיכרונות של בני הדור השני לשואה. מצורפות בו תמונות שנמצאו אצל אנשים פרטיים, ומסמכים שונים המעידים על חיי העיר, האווירה וחיי הקהילה היהודית הענפים שהיו לפני המלחמה והשואה. הספר נכתב נערך ומומן על ידי אנשים פרטיים מקהילת יהודי ברהובו-ברגסס, כאמצעי זיכרון של החיים לפני המלחמה וכן להנצחת הנספים. הספר מנציח את כל שמות הנספים מהעיירה, הן בשואה והן במלחמות ישראל.
תוכן הספר מביא מידע ובו מבוא על העיר וההיסטוריה שלה. בספר מובאים פרטים וסיפורים מחיי הקהילה לפני מלחמת העולם השנייה, מלווים בתמונות מחיי הקהילה. הוא מזכיר מוסדות ואישים יהודים חשובים בעיירה. הוא מספר את ראשית התנועות הציוניות שפעלו בה באותה תקופה. מזכיר בתים ועסקים יהודים, וכולל סיפורים משפחתיים בליווי תמונות. כך למשל מוצגים יהודים בבתי הספר, תמונות ותיעוד חיי הקהילה, ספורט, משפחות שחיו בעיירה ומראות העיר לפני המלחמה. כמו כן מציג את השלטון ההונגרי אחרי השואה. מסמכים שונים שנמצאו בעיר אצל אנשים ששרדו את המלחמה. בנוסף מוצגת בספר רשימת קורבנות השואה מהעיר לפי משפחות.
ברוכים הבאים למדבר של הממשי
ברוכים הבאים למדבר של הממשי (באנגלית: Welcome to the Desert of the Real) הוא ספר הגות פופולרי מאת הפילוסוף ומבקר התרבות הסלובני סלבוי ז'יז'ק, המאגד חמש מסות על אירועי ה-11 בספטמבר. שם הספר לקוח מהסרט מטריקס, והוא ראה אור בשנת 2002 בשפה האנגלית.
תיאור הספר.
בספר מנתח המחבר את התרבות העולמית העכשווית, על רקע המגה-פיגוע של המילניום במגדלי התאומים והשלכותיו על המלחמה האמריקאית בטרור. נוסף על כך מסכם ז'יז'ק את רוח הזמן הנוכחית לצד תובנות לעתיד לבוא על המאה ה-21. הספר עוסק בשאלות הנוגעות למיקומו של הפרט בתרבות הקפיטליסטית העכשווית וביחס למהות הסכסוכים הבינלאומיים, כשהסכסוך הישראלי-פלסטיני משמש מקרה מבחן למהותם של סכסוכים אתניים בכלל.
ז'יז'ק תוהה האם לא הייתה זו ארצות הברית עצמה שהמציאה את הטליבאן ובן לאדן לטובת מלחמת גרילה בברית המועצות? והאם לא היה באסון התאומים שמץ של עודפות הכוח האמריקאי שהופנה מעתה נגד עצמו?.
במסה הנושאת את הכותרת "התשוקה אל הממשי, התשוקה אל מראית-העין", מבקש ז’יז’ק למקם את אירועי ה-11 בספטמבר בהקשר התרבותי והחברתי הפוסטמודרני. את “התשוקה אל הממשי” הוא מגדיר כתשוקה שאפיינה את המאה העשרים לעומת המאה התשע עשרה שהציעה פרויקטים ואידיאלים אוטופיים.
בהקשר זה שואל ז’יז’ק האם הטרור האסלאמי שהגיע לשיאו באירועי ה-11 בספטמבר אינו גם הוא ביטוי לתשוקה אל הממשי? לטענתו אפשר לחשוב כך. אולם אז מתגלה הפרדוקס הטמון בחובה של תשוקה זו. התשוקה אל הממשי מגיעה לשיאה דווקא כהיפוכה הגמור בדמות מחזה תיאטרלי, במה שחווה כל מי שהיה עד להתנגשות המטוסים במגדלי התאומים מעל מסכי הטלוויזיה.
לטענת ז'יז'ק, קריסת מגדלי התאומים ב-11 בספטמבר התקיימה אצלנו כאירוע טלוויזיוני מהפנט, הרבה יותר מזה הנחווה במציאות החוץ-טלוויזיונית. לדידו, התמונות של התרסקות המטוסים פעם אחר פעם, והצפייה החוזרת ונשנית בהן, הדהדה את סרטי האסונות ההוליוודיים המוכרים כל כך לחברה האמריקאית; מכאן שהבלתי-נתפס התרחש זה מכבר, וכעת אמריקה קיבלה את הפנטזיה שהעסיקה אותה, וזו הייתה למעשה ההפתעה האמיתית.