הכותח מוזכר רבות בספרות חז"ל ונראה שחכמים הסתייגו מאכילתו ויחסו לו השפעות שליליות. במסכת פסחים כתוב שכותח הבבלי סותם את הלב ומחליש את הראיה ומכחיש את הגוף. במסכת כריתות המליץ רב משרשיא לבניו שעדיף לאכול דג כמעט מקולקל ולא כותח ששובר את האבן מרוב חריפותו.
במקום אחר מובא שבני ארץ ישראל היו סולדים מהכותח הבבלי.
בהלכה.
אף שהיו בו רק מי חלב, הכותח נחשב לחלבי ואסור לאוכלו עם בשר. כמו כן יש בו דין תערובת חמץ ואסור בפסח. לגבי ברכתו לא מופיעה התייחסות בחז"ל אולי כיון שהיה נאכל כטפל עם דברים אחרים לא בירכו עליו כלל. לגבי איסור פת עכו"ם ההלכה מתירה את הלחם שבכותח אף שנקנה מגוי.
מגאניסופטרה
מֶגָאניסוֹפּטֶרָה (שם מדעי: Meganisoptera) היא סדרת חרקים נכחדת מהקרבון פנסילבני עד הפרם שחיה כ-251–320 מיליון שנה לפני זמננו בביצות העתיקות של אירופה, רוסיה, סין ושתי האמריקות.
חרקים אלו ידועים בעיקר בגלל שהם היו החרקים הגדולים בעולם. הם חיו בתקופה בה היה שפע חמצן באטמוספירה והאקלים היה לח בהרבה מאשר כיום. הגדולה בחרקי הסדרה הייתה המגאנוירה שמוטת כנפיה הגיעו ל-75 ס"מ.
בצורתם חרקים אלה דמו לשפיריות הקיימות והשתייכו לקבוצה אודונטופטרה, שבה מצויות גם השפיריות. ככל הנראה הם חיו בדומה לשפיריות ועפו בעזרת 4 כנפיים, אך הם יכלו לצוד יצורים גדולים יותר מהשפיריות החיות. למעשה ייתכן שהם היו בעלי מעט מאוד טורפים.
מיון.
הסדרה כללה 2 משפחות:
בנדיקט ניזה
יורגן אנטון בנדיקט ניזה (Jürgen Anton Benedikt Niese; 24 בנובמבר 1849 – 1 בפברואר 1910) היה מלומד גרמני של התקופה הקלאסית.
ניזה נולד בבורג, על האי פמארן , אז חלק מהקונפדרציה הגרמנית אולם תחת שלטונו של פרדריק השביעי, מלך דנמרק. אביו היה אמיל אוגוסט ניזה, כומר בעיירה, ואמו נולדה בשם בנדיקטה מארי מטהיסן. הוא למד בדומגימנסיום בשלזוויג והחל מ-1867 באוניברסיטת בון ואוניברסיטת קיל, שם למד אצל אלפרד פון גוטשמיד . לאחר שהתנדב לצבא במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, הוא קיבל דוקטורט בשנת 1872. לאחר שלימד במשך זמן קצר בבית ספר תיכון בפלנסבורג, הוא נסע לאיטליה ולצרפת. ב-1876 הוא הפך למרצה באוניברסיטת גטינגן. הוא היה פרופסור באוניברסיטת מרבורג בין השנים 1877–1881, ולאחר מכן הפך לפרופסור לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת ברסלאו . ב-1885 הוא קיבל את אותה משרה באוניברסיטת מרבורג וכיהן בה כרקטור בשנים 1900–1901. ב-1906 הוא מונה לפרופסור להיסטוריה של העת העתיקה באוניברסיטת האלה-ויטנברג, ונפטר שם בשנת 1910. ב-1881 הוא נישא לברתה צימרמן (1859–1937). בנם, האנס, נולד ב-1882. הוא הפך למרצה להיסטוריה באוניברסיטת גוטינגן (Göttingen) ונהרג בשנת 1915 במלחמת העולם הראשונה. נכדתם, אנמארי, נולדה ב-1890 ונפטרה ב-1975.
ניזה ידוע ביותר בשל "המהדורה הגדולה" שלו של ספריו של ההיסטוריון היהודי יוספוס פלאביוס, שהתבססה על מחקר מדוקדק של כתבי היד הטובים ביותר הקיימים. שיטת המספור שלו היא עדיין בשימוש הנפוץ ביותר ביחס לטקסט. עבודותיו האחרות כוללות את ההיסטוריה הרומית, מחקרים על סופרים יוונים קלאסיים, "התפתחות השירה ההומרית" ו"היסטוריה של יוון ומקדוניה מאז קרב כאירוניאה".
אחותו של בנדיקט ניזה הייתה הסופרת שרלוטה ניזה .
לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית
לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Счётная палата Российской Федерации) הוא גוף בקרה עליון של הפדרציה הרוסית, האחראי לבקרה תקציבית על כל גופי הרשות המבצעת של רוסיה.
הלשכה פועלת על בסיס החוק הפדרלי של הפדרציה הרוסית "אודות לשכת החשבון", אשר מתאר את הרכבו ואת מבנה הפעילות וסמכויותיה.
היסטוריה.
לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית יונקת את שורשיה מן הפריקאז לענייני חשבון (Приказ счетных дел) שהוקם ב-16 באוגוסט 1647 על ידי הצאר מיכאיל. ב-1718 הגוף אורגן מחדש על ידי פיוטר הגדול לקולגיית החדרים (Камер-коллегия), הוטל עליה לנהל את הכנסות המדינה ומגזרים מסוימים בכלכלת המדינה. עד אז, האוצר של הצארים הרוסיים לא נשלט על ידי גוף מאורגן. האידאולוג והיוצר של המקבילה דאז ללשכת החשבון היה פיוטר אקסיונוב שהיה הראשון בשנת 1719 להוביל הצהרות רשומות של הוצאות כספים מאוצר המדינה ונהג להגיש דו"חות לקיסר מדי שבוע ובהן הצהרות על תנועת כספים. יתר על כן, אקסיונוב הנהיג צורות שונות של דיווח בלשכתו בכל הרמות ומינה ממונה על השוק ותחום הנהלת החשבונות. ב-1725, הסנאט הרוסי מינה אותו לראש לשכת החצר. בשנת 1731 מונה למזכיר.
משנת 1811 עד 1918 פעל תפקיד מבקר המדינה של האימפריה הרוסית (Государственный контроль Россійской имперіи). בינואר 1918 התפקיד בוטל; במקום זה נוצרה לשכת הבקרה המרכזית (Центральная контрольная коллегия); אליה היו כפופים גם לשכות מחוזיות לחשבונאות ובקרה.
ביולי 1918 לשכת הבקרה המרכזית אורגנה מחדש למשרד ממשלתי בשם הקומיסריון העממי לביקורת המדינה. ב-1920, המשרד שוב עבר ארגון מחדש ונקרא בשם ביקורת הפועלים והאיכרים. ב-1934 הגוף בוטל; תפקידיו הועברו לידי הנציב לבקרה סובייטית של ברית המועצות (КСК) שהפעילה זרועות פיקוח ובקרה בכל האזורים, המחוזות והערים. ב-1940 הקומיסריון העממי לביקורת המדינה הוקם מחדש.
ב-1948 כל הקומיסריונים העממיים הפכו למשרדים ממשלתיים. ב-1957 משרד בקרת המדינה (Министерство государственного контроля) הפך לוועדת הביקורת הסובייטית של מועצת השרים, ב-1961 הוועדה שינתה שמה לוועדת ביקורת המדינה והוכפפה למועצת השרים. ב-1962, ועדת ביקורת המדינה הפכה לוועדה לביקורת המפלגה-הממלכתית (Комитет партийно-государственного контроля) והייתה כפופה הן לוועד המרכזי של המפלגה והן לממשלה הסובייטית. בשנת 1966 שוב אורגנה מחדש ונקראה בשם הוועדה לביקורת העם.
ב-1991 נוצר תפקיד המפקח הראשי הממלכתי, כגוף לביקורת פיננסית, בשנות ה-2000, התפקיד נקרא בשם המפקח הפדרלי הראשי. ב-10 באוקטובר 1991 נחקק חוק "אודות התקציב וניהול תהליך התקצוב" שקבעו נורמות בקרה וביקורת והוקמה לשכת הבקרה והחשבון של הפדרציה הרוסית (Контрольно-счётная палата), עם זאת, ב-7 בפברואר 1992 הגוף אורגן מחדש בתור הוועדה לבקרת התקציב (Контрольно-бюджетный комитет) שהיה כפוף לסובייט העליון.
לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית נוצרה על בסיס סעיפים בחוקת הפדרציה הרוסית משנת 1993. בספטמבר 2013 מונתה לראשונה אישה לראשות לשכת החשבון, שרת הבריאות לשעבר טטיאנה גוליקובה.
ניזה
מבקר המדינה הרוסי
אודונטופטרה
אוֹדוֹנָטוֹפּטֶרָה (שם מדעי: Odonatoptera) היא על-סדרה של חרקים קדומים בעלי שני זוגות כנפיים, ובה סדרת השפיראים. קבצה זו החלה להתפתח בקרבון הפנסילבני, 320 מיליון שנה לפני זמננו.
חרקים אלה הכילו בעבר סדרות רבות, אך מרביתן נכחדו בסוף עידן הפלאוזואיקון ומכולן נותרה רק סדרת השפיראים. המינים הנכחדים הכילו מינים גדולים בהרבה מרוב החרקים והגדול שבהם היה המגאנוירה שהגיעה למוטת כנפיים של 75 ס"מ.
התכונות הבולטות שלהם הם גוף בעל 4 כנפיים דמויות-להב, עיניים משוכללות ו"זנב" ארוך. מינים אלה הם טורפים הניזונים מחרקים קטנים יותר שהם חוטפים באוויר. הזחלים גדלים במים.
רבי ישמעאל כהן גדול
יעקב בוימאן
הרב יעקב בוימאן (תרי"ט, 1871 - כ"ג בחשוון תש"א, 24 בנובמבר 1940) היה רבן של קהילות בלוס אנג'לס, מחבר ספרים ומאמרים תורניים.
תולדות חייו.
בוימאן נולד בשנת תרל"א בפולין בעיירה וולדיסלבוב רוססוציצ'ה (במקורות יהודיים נקראה ריסעשיץ), לאביו הרב שמעון בוימאן. למד אצל בעל האבני נזר בשנות תרמ"ט-תר"ן והיה לתלמידו המובהק. בגיל עשרים וחמש נסמך לרבנות.
בשנת תרס"ז היגר הרב בוימאן לארצות הברית והתיישב בלוס אנג'לס. הוא ששימש במשך שנתיים כרבה של קהילת "אגודת אחים", במשך שלוש שנים כרבה של קהילת "תלמוד תורה", ומאז ועד לפטירתו כרבה של קהילת "שערי תורה". הרב בוימאן כיהן למעשה כרב הראשון בעיר, הקים בה את בית הכנסת הראשון, ייסד את מערכת הכשרות בעיר וייסד בית אבות.
במקביל לעבודתו בקהילותיו היה הרב בוימאן חבר באגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה, וכתב מאמרים רבים בירחון הפרדס.
הרב בוימאן נפטר בלוס אנג'לס במוצאי שבת, ליל כ"ג בחשוון תש"א. הוא הותיר אחריו כתבי יד שלא נדפסו.
קרולין פיקלס
קרולין פיקלס (באנגלית: Carolyn Pickles; נולדה ב-8 בפברואר 1952) היא שחקנית אנגלייה שהופיעה בתיאטראות וסט אנד ובטלוויזיה הבריטית. היא גילמה את שלי ויליאמס באופרת הסבון "אמרדייל" של רשת ITV.
ביוגרפיה.
פיקלס נולדה בווייקפילד שביורקשייר. היא בתו שלו שופט בית המשפט העליון ג'יימס פיקלס, אחיינית של השחקנית כריסטינה פיקלס, ושל השחקן איש הרדיו וילפרד פיקלס. פיקלס גלדה בהליפקס שבמערב ריידינג של יורקשייר ולמדה שם בבית ספר. היא למדה דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר, ושיחקה בתפקידים אחדים בהפקות סטודנטים בהם במחזה "Narrow Road to the Deep North" מאת אדוארד בונד, ובתפקיד הראשי במחזה "אמא קוראז' וילדיה" מאת ברכט. היא הצטרפה ללהקת הדרמה של רדיו ה-BBC.