חתולים בצמרת (באנגלית: The Aristocats) הוא סרט אנימציה משנת 1970 של חברת וולט דיסני - ה-20 באורך מלא שהפיקו האולפנים. עלילת הסרט מתארת את חייה של משפחת חתולים בפריז של שנת 1910.
עלילת הסרט.
החתולה האם, "דוכסית" שמה, ושלושת גוריה - "ברליוז", "טולוז" ו"מארי", מאומצים וגדלים בביתה של גברת מבוגרת ועשירה, מאדאם אדלייד בונפאמיל, בעיר פריז שבצרפת. הם מתפנקים בבית מפואר ונהנים מכל טוב, ואף מיועדים להיות היורשים החוקיים של רכוש גבירתם. אך כאשר נודע לאדגר, משרתה האישי של הגברת, שהירושה עומדת לעבור לחתולים, הוא מתמלא זעם וקנאה ומחליט להשליכם מן הבית.
אדגר מרדים את החתולים בעזרת "קרם דה-לה קרם בסגנון אדגר" ומשליך אותם מתחת לגשר מחוץ לפריז. למזלם הם נתקלים בתומאס אומאלי, חתול הרחוב המסוקס שמתאהב בדוכסית, ומציע לעזור להם להגיע בחזרה לביתם בפריז. בדרך הם לומדים על מלחמת הקיום, על החיים ברחוב, מתיידדים עם החברים הטובים של אומאלי ועוברים הרפתקאות שונות. תומאס דואג לדוכסית ולגוריה ומשיג להם אוכל ומקום לישון בו. תומאס מציע לדוכסית וילדיה להישאר איתו, אך היא מסרבת מתוך נאמנות למאדאם. הם מצליחים להגיע הביתה, אך שם אדגר תופס אותם ואורז אותם בתיבה, אותה הוא מתכנן לשלוח לטימבוקטו. בעזרת כוחות משותפים של חבריהם החדשים, מצליחים אומאלי, דוכסית וחבורת החתולים לשלוח את אדגר הרשע עצמו לטימבוקטו. הגברת שמחה שדוכסית והגורים שבו סוף סוף הביתה, ומחליטה לאמץ גם את אומאלי, שישמש אב לגורים ובן זוג לדוכסית. לבסוף היא פותחת בביתה בית מחסה לכל חתולי פריז.
הדמויות המרכזיות.
בסוגריים מופיעים המדבבים של הגרסה העברית.
פסקול.
שיר הנושא נכתב על ידי האחים שרמן, בתום תקופת החוזה (בן שמונה שנים) בין אולפני וולט דיסני לאחים. הוא הושר על ידי מוריס שבלייה. הייתה זו עבודתו האחרונה בקולנוע בטרם נפטר, כשנתיים לאחר מכן.
משחק החיים (טלנובלה)
משחק החיים היא טלנובלה דרמטית-קומית יומית, אשר הופקה על ידי דרסט הפקות ושודרה החל מ-18 בפברואר 2003 ועד לסיומה ב-12 באוגוסט 2003 במשך 120 פרקים בחברת HOT. בשנת 2007 שודרה הסדרה בשידור חוזר בערוץ 10 ובהמשך בערוץ HOT בידור ישראלי.
עלילה.
הסדרה, אשר עוקבת אחר עולם התיאטרון והדמויות הפועלות בו, מנהלים, במאים, שחקנים, אנשי הפקה וסובביהם, סיפורו של ירון שר (גיא אריאלי), אדם אלמוני המתגלה כשחקן וזמר מוכשר, וליה ברגר (לירון וייסמן), במאית תיאטרון מתחילה, על רקע סודות רבים מהעבר, המונעים מהם לפתח את מערכת היחסים ביניהם, ופיתוח ההצגה העתידית "רומיאו ויוליה". במקביל סיפור אהבתם של קובי גבע (נירו לוי) בעלה של ליה, שחקן מוצלח לבין ריקי בן-חיים (יעל שרוני) אחותה למחצה של ליה, אישה עגונה, שמנהלים רומן מתמשך, שהפך מחטא לאהבה. אליהם מצטרפים המשולש הרומנטי המסובך בין הוריה של ליה, מנהל התיאטרון (דן תורן),ומנהלת יחסי הציבור נירה ברגר (איילת מרגלית) ובת-זוגו לשעבר של שאול ואמו של ירון, מיכל שר (חגית דסברג); סיפורם של ארז חסון שתמיד מרגיש כישלון עם עצמו (רון שחר) וענבר גלילי שהדבר הכי חשוב לה נלקח ממנה (עמנואל הורי); וסיפורה של רותם פריד (נירית קופל), אשר מתחזה לדמות גברית בשם רם מימון, במטרה להתקבל להצגה, ונכנסת במפתיע לחייהם של הזוג זיו מדמוני (אולי שטרנברג) ושירן חסון (אפרת בוימולד). אל סיפורים אלו מצטרפות דמויותיהם של הנוכל אודי גבע (מתי סרי), אמה של מישל-סוניה שחורי (מרים גבריאלי) והשחקנית יעל קליין (מיכל טראוריג).
הצלחת הסדרה.
"משחק החיים" זכתה להצלחה חסרת-תקדים, ולאחוזי צפייה גבוהים. בפרק סיומה זכתה לרייטינג גבוה מלחדשות ביום בו התבצעו שני פיגועי טרור. לקראת פרקי סיומה קיימה ההפקה אירוע הקרנת שני הפרקים האחרונים, אליו הגיעו אלפי מעריצים. בשנת 2005 אוזכר סיפור הליהוק של הסדרה בטלנובלה "טלנובלה בע"מ", בה סופר סיפור החלפתה של השחקנית הראשית, בעוד שב"משחק החיים" הוחלפה בקי גריפין, אשר הייתה אמורה לשחק את ליה ברגר, בלירון וייסמן.
אזכור במדיות אחרות.
כמו כן, בעונה השלישית מתארחת בתפקיד עצמה התסריטאית סיגל אבין, ומוזכר שהיא כתבה את הטלנובלה.
האמנה למניעת ניסויים גרעיניים
האמנה למניעת ניסויים גרעיניים (אמנ"ס, באנגלית: Comprehensive Nuclear Test Ban Treaty, CTBT) אוסרת על קיום ניסויים בנשק גרעיני וכל פיצוץ גרעיני אחר. האמנה קובעת שעל כל מדינה להימנע מלסייע, לעודד ולהשתתף בכל דרך שהיא בהוצאה לפועל של ניסויים בנשק גרעיני או פיצוץ גרעיני אחר.
רקע היסטורי.
פיתוח הנשק הגרעיני החל בימי מלחמת העולם השנייה והגיע לשיאו בהטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי באוגוסט 1945. מתקופת זו ועד 1953 נספרו עוד כ-50 ניסויים גרעיניים. במהלך זמן זה התעוררה באוכלוסייה תחושת פחד מפני נשורת גרעינית והשפעותיה.
ב-1963 היה ניסיון ראשון לעסוק בנושא על ידי הקמת "האמנה החלקית למניעת ניסויים גרעיניים" (Partial Test Ban Treaty או Limited Test Ban Treaty). ניסיון זה נכשל מכיוון שצרפת וסין שבאותה תקופה כבר החזיקו נשק גרעיני סירבו לחתום על האמנה.
ב-1968 נחתמה האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (Non-proliferation Treaty, NPT). מדינות שחתמו על אמנה זו התחייבו לא לייצר לרכוש או להפיץ נשק גרעיני. השלב הבא באמנה היה להשמיד את הנשק הגרעיני שברשותן.
ב-1993 המדינות שחתמו על "האמנה החלקית למניעת ניסויים גרעיניים" והאו"ם החלו בדיונים על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים, ובספטמבר 1996 האמנה נפתחה לחתימה. האמנה טרם נכנסה לתוקף, והיא תכנס לתוקף רק לאחר שיאשררו אותה 44 המדינות הרשומות בנספח 2 לאמנה (בהן ישראל, ארצות הברית ואיראן שחתמו אך לא אשררו את האמנה, ופקיסטן, הודו והרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה שלא חתמו על האמנה כלל). נכון להיום אשררו כ-34 ממדינות נספח 2 את האמנה, 176 מדינות חתמו עליה ומתוכן כ-134 מדינות אשררו אותה. המדינה האחרונה שחתמה על האמנה (אך לא אשררה אותה) היא לבנון (ב-16 בספטמבר 2005).
במסגרת האמנה הוחלט על הקמת מערך ניטור גלובלי להתרחשויות גרעיניות. זוהי המשימה העיקרית של הארגון שהוקם בעקבות האמנה, ה-CTBTO.
מערך הניטור הגלובלי (IMS) מורכב ממערכות הידרואקוסטיות, תחנות סייסמיות, תחנות אינפרא- סאונד ותחנות רדיו-נוקלידיות. לפי החלוקה הבאה:
המידע שנאסף בתחנות מועבר למרכז לאיסוף, עיבוד ואחסון נתונים (International Data Center) הממוקם בארגון האמנ"ס שמושבו בווינה, אוסטריה.
ישראל.
ישראל הייתה שותפה פעילה בגיבוש האמנה וממשיכה להשתתף באופן פעיל בתהליך הקמת משטר האימות (Verification) של האמנה. אנשי הוועדה לאנרגיה אטומית מייצגים את ישראל במוסדות ארגון האמנה, בקבוצות העבודה המקצועיות ובפעילויות השונות במסגרת הארגון. בישראל הוקמו שתי תחנות סייסמיות משניות, המהוות חלק ממשטר האימות הגלובלי. כמו כן הוקם מרכז נתונים לאומי ומעבדת רדיונוקלידים, שממוקמים במרכז למחקר גרעיני - נחל שורק (ממ"ג). ישראל חתמה על האמנה בספטמבר 1996, אך טרם אשררה אותה.
התחנות הסייסמיות הפועלות בישראל הן חלק ממערך האימות הגלובלי, האחת ליד הר מירון והשנייה ליד אילת וכן מספר תחנות סייסמיות לאומיות נוספות. הנתונים הסייסמיים הנרשמים בתחנות אלה מועברים באופן רציף למרכז הנתונים הלאומי (מנתו"ל). המנתו"ל מעביר לארגון האמנה למניעת ניסויים גרעיניים נתונים סייסמיים מתחנות מירון ואילת על פי דרישה ממערכת עיבוד הנתונים בארגון. נתונים מהתחנות הלאומיות הנוספות אמורים לשמש לשיפור הדיוק בעיבוד הנתונים בארגון האמנה למניעת ניסויים גרעיניים במקרה של אירוע סייסמי הדורש בירור מיוחד.
ארטורו דה קוסטה אי סילבה
הימאצ'ל פרדש
הימאצ'ל פרדש (Himachal Pradesh הינדית: ) - היא מדינה בצפון הודו אשר גובלת מדרום בהריאנה, בדרום מזרח באוטר פרדש במזרח באוטראקהאנד, במערב בפנג'אב, במזרח בטיבט ובצפון בג'אמו וקשמיר. השם "הימאצ'ל פרדש" מורכב מצירוף מילים בסנסקריט ובהינדי ומשמעותו "ארץ הרי השלג".
היסטוריה.
הימאצ'ל פרדש הפכה לטריטוריית איחוד ב-1956 ונוספו אליה מחוזות נוספים ב-1966. ב-1971 היא הוכרזה כמדינה לכל דבר - אחרי פיצול של מדינת פנג'אב לשלוש המדינות פנג'אב, הימאצ'ל פרדש והריאנה.
טופוגרפיה, גאוגרפיה ואקלים.
טופוגרפיה.
המדינה שוכנת ברובה בתחום ההימאלאיה ההודית ולכן מורכבת מפסגות הרים ועמקים בהם זורמים נחלים.
אקלים.
העונה המומלצת לביקור בהימאצ'ל פרדש היא ממרץ עד מחצית יולי, וממחצית ספטמבר עד לתחילת נובמבר.
כלכלה ותיירות.
בעמקי ההרים כעמק קולו מגדלים מטעי פרי נשירים, בעיקר תפוחים.
המדינה מהווה יעד תיירותי חשוב בשל נופי ההרים המרשימים שלה ומסלולי הטרקים שבה ואף אתרי הסקי כסולאנג נולה.
תחבורה.
תעופה.
בבהונטאר הסמוכה לקולו יש שדה תעופה, ופועלות ממנו טיסות יומיות לניו דלהי, ישירות או דרך שדה התעופה ג'ובר האטי, 25 ק"מ משימלה. שדה תעופה שלישי נמצא בגאגל, בסמוך לקנגרה.
תנאי מזג האוויר הקשים בחורף מגבילים את אפשרויות הטיסה, כמו גם קוצר המסלולים המאפשר המראה ונחיתה של מטוסים קטנים יחסית כמטוסי הדורניר בני 18 המושבים הפועלים בהם.
רכבת.
השטח ההררי של הימאצ'ל פרדש מקשה על סלילת מסילות ברזל, אך לשימלה מגיעה מסילה צרה, מסילת קאלקה-שימלה. בקו זה פועלת רכבת ה"שיואליק אקספרס" האיטית למדי, אך המצטיינת בנופים מרהיבים, בהישג ההנדסי המרשים של הקמתה ובמעברה ב-103 מנהרות וגשרים רבים.
מסילה נוספת מחברת את הערים פאתאנקוט שבפאנג'אב וג'וגינדרנגאר. גם היא פועלת בעיקר בשל ערכה התיירותי.
כבישים.