המיג 35 ערך את טיסת הבכורה הרשמית שלו במהלך התערוכה האווירית "אירואינדיה", שנערכה בבנגלור, הודו. המטוס נחשב למוביל לזכייה במכרז ה-MRCA - מטוס הקרב העתידי של חיל האוויר ההודי. במסגרת המכרז מתכננת הודו לרכוש 126 מטוסי קרב מתקדמים. המיג 35 מתמודד בין היתר עם מטוסי ה-F-18 וה-F-16 האמריקאיים, ה-מיראז' 2000-9 והדאסו ראפאל הצרפתיים, ה-יורופייטר טייפון האירופאי ומטוס ה-JAS גריפין השוודי.
מאפיינים.
מערכת "OLS" היא מערכת המזהה עצמים שונים הן באוויר והן על פני הקרקע על ידי זיהוי חתימת החום של המטרות. היא מותקנת בחזית המטוס ומשדרת מידע לקסדת הטייס. הטווח היעיל בו המערכת יכולה לאתר עצם אווירי הוא כ-45 ק"מ, וטווח הזיהוי של העצם עומד על כ-10 ק"מ. יכולת הזיהוי של מטרות קרקעיות משתנה מאוד הן בגלל גודל המטרה והן בגלל תוואי הקרקע. המערכת לא קורנת ולכן המטוס לא ניתן לאיתור על ידי אמצעים סבילים במהלך שימוש במערכת.
ייצוא.
המטוס מיועד לשימוש חיל האוויר הרוסי אומנם אך 20 יחידות כבר הוזמנו על ידי חיל האוויר המצרי
גלריה.
מיג-35 בסלון האוויר והחלל הבינלאומי בשנת 2009:
דודו בן בעש&quot;ט
דוד בן בעשט
דודו בן בעשט
עוטף עזה
עוטף עזה הוא אזור במדינת ישראל בחלקו הדרומי של מישור החוף הדרומי ובחלקו המערבי של הנגב המערבי, בתחומי המועצות האזוריות מרחבים, חוף אשקלון, שער הנגב שדות נגב ואשכול. יישובי עוטף עזה ממוקמים קילומטרים ספורים מסביב לרצועת עזה, וכוללים את העיר שדרות, וכן מושבים וקיבוצים באזור. ביישובי עוטף עזה, על פי הגדרת יישובי אזור קו העימות הדרומי, שפרסמה רשות המיסים, מתגוררים כ-70,000 בני אדם. בעגה מכונה האזור גם "חוטף עזה" בשל ריבוי התקפות הטרור לאזור מאז ביצוע תוכנית ההתנתקות
היסטוריה.
קו הגבול בין ישראל לרצועת עזה נקבע בהסכם שביתת הנשק בין ישראל ומצרים שנחתם בסוף מלחמת העצמאות, ותוקן בהסכם מפברואר 1950. רבים מהיישובים שבצדו הישראלי של קו הגבול (כגון סעד ונירים) נוסדו עוד קודם לכן, ואחרים (כגון שדרות ונחל עוז) נוסדו זמן לא רב לאחר קביעת קו הגבול. עם זאת, הכינוי "עוטף עזה" ניתן להם רק במאה ה-21.
החל מהאינתיפאדה השנייה, וביתר שאת מאז ביצוע תוכנית ההתנתקות, סובלים יישובי האזור מהתקפות טרור המתבטאות בניסיונות חדירה, ירי פצצות מרגמה וירי רקטות קסאם שמקורן ברצועת עזה.
לראשונה נקבעה העדפה בחקיקה ליישובי עוטף עזה בתיקון מפברואר 2006 לתקנות חובת המכרזים (העדפת תוצרת מאזורי עדיפות לאומית), תשנ"ח-1998.
בשנת 2007, לאחר שנים אחדות של התקפות טרור, חוקקה הכנסת את חוק סיוע לשדרות וליישובי הנגב המערבי (הוראת שעה), התשס"ח-2007, המכיר ביישובים שנמצאים במרחק עד 7 ק"מ מגדר המערכת המקיפה את רצועת עזה (ויישובים נוספים באזור זה שקבע שר האוצר בצו) כיישובי קו עימות ומעניק להם הטבות מיוחדות (באופן זמני, עד לסוף שנת 2008). בהצעת החוק נומק צעד זה:
בצעדי חקיקה נוספים הוארך תוקפן של חלק מההטבות, בשינויים מסוימים.
ב-14 ביוני 2007 חתם שר האוצר על צו המכיר ביישובי עוטף עזה כביישובי ספר. הכרה זו העניקה ליישובים זכות לפיצוי עקיף בהתאם לחוק מס רכוש וקרן פיצויים.
ביוני 2014 פורסם כי פיקוד העורף החליט על קיצוץ בתיקי רכזי הביטחון השוטף (רבשצ"ים) ביישובים בעוטף עזה. ראשי הרשויות בעוטף עזה פנו לשר הביטחון משה יעלון במכתב לבטל החלטה זו. זמן קצר לאחר מכן החל מבצע צוק איתן, שלכל אורכו ספגו היישובים בעוטף עזה מטחי רקטות ופצמ"רים. בנוסף, נחשפו מנהרות לחימה החודרות מרצועת עזה לישראל, ואירעו כמה מקרים שבהם חדרו מחבלים דרך המנהרות ותקפו את חיילי צה"ל. עקב הלחימה רבים מהתושבים התפנו מבתיהם.
במבצע צוק איתן סבלם של תושבי עוטף עזה היה גדול מזה של יתר תושבי ישראל, עקב היותם חשופים לירי רקטות קצרות טווח ולירי פצמ"רים נרחב. ירי זה גרם להרוגים אחדים בקרב תושבי עוטף עזה. איום נוסף על תושבי עוטף עזה היה מנהרות לחימה שנחפרו מרצועת עזה לתוך ישראל. מנהרות רבות מסוג זה הושמדו במבצע צוק איתן, וחפירתן והשמדתן נמשכו גם בשנים שלאחר מכן.
לאחר שנים אחדות של רגיעה בעקבות מבצע צוק איתן, במהלכן הוכנו תוכניות לפינוי יישובי עוטף עזה בשעת חירום, ב־30 במרץ 2018 החלו העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה - סדרת הפגנות המוניות ברצועת עזה, ליד הגבול הישראלי. רבות מהן כללו הפרות סדר אלימות. במסגרת ההפגנות התעמתו פעילים ומחבלים פלסטינים עם כוחות צה"ל בסמוך לגדר המערכת סביב רצועת עזה. אלפי פלסטינים התקרבו לגדר, תוך שחלקם מיידים אבנים, ומשליכים בקבוקי תבערה ומטעני חבלה. האירועים נמשכים מאז, וכוללים גם שיגור עפיפוני תבערה מרצועת עזה לישראל במטרה להצית שטחים ישראליים מעבר לגדר. כתוצאה מכך התרחשו מאות שריפות בעוטף עזה, ונשרפו אלפי דונמים של שדות ועצי חורש וכן מתקנים חקלאיים. באוגוסט 2018 נורו מאות רקטות ופצצות מרגמה לעבר יישובי עוטף עזה.
ב-12 בנובמבר 2019 הכריז שר הפנים אריה דרעי כי יפעל להכללת אשקלון בין יישובי עוטף עזה.
יישובי עוטף עזה.
ברשימת יישובי אזור קו העימות הדרומי, שפרסמה רשות המיסים, נכללים היישובים הבאים:
דוקסינג
דוקסינג (מאנגלית: doxing) או אָאוּטִינְג באינטרנט הוא חשיפת פרטים אישיים על אדם מסוים במרשתת ללא רצונו או ידיעתו.
פרטים אלו יכולים לכלול שם מלא, זהויות אינטרנטית נוספת, כתובות, תמונות או כל פרט אישי אחר ולרוב מתפרסמים בכל אתר אינטרנט המאפשר פרסום תוכן על ידי גולשים.
מאחר שרבים באינטרנט כותבים תחת מעטה אנונימיות, הם אינם מעוניינים שזהותם האמיתית תיוודע לכול, וזאת ממגוון סיבות: שמירה על הפרטיות, בושה, בניית אישיות אינטרנטית השונה מהזהות האמיתית, רצון להימנע מהטרדות אישיות, רצון לשמור על דיונים ענייניים ללא אד הומינם ועוד. לכן, ברבים מן הפורומים ואתרי האינטרנט נחשבת חשיפת פרטים אישיים של גולשים ללא הסכמתם לעבירה על כללי ההתנהגות, הגוררת את מחיקת התוכן וחסימת חשבון המשתמש של החושף.
דוקסינג אינו בהכרח הליך זדוני, ויכול אף להתרחש בטעות או באופן עצמי, במידה ולא נוקטים בזהירות. לדוגמה אם אדם מעלה תמונה שלו כאשר הוא בביתו, ללא ידיעה שהיא מכילה בתוכה מטא דאטא עם נתוני מיקום, הוא עלול יכול לחשוף בתמימות את מקום מגוריו.
אטימולוגיה.
המילה "דוקסינג" היא תחדיש שהתפתח באנגלית מתוך שינוי איות המילה המקוצרת "Docs" (קיצור של Documents, מסמכים), ומתייחס לאיסוף ופרסום "תיק" של מידע אישי על אדם. משמעותו: חשיפה ופרסום פרטיו של אדם, שקודם לכן היו פרטיים או קשים להשגה.
סכנות.
אפילו מידע בסיסי עלול להוביל למידע יותר אישי ולמגוון סיכונים כגון:
חוק במדינות בקשר לדוקסינג.
בכמעט כל המדינות בעולם, דוקסינג הוא לא נגד החוק ישירות, אך, ייתכן שהדברים הנגרמים מהדוקסינג יהיו נגד החוק. כלומר, אם דוקסינג יוביל להתאבדות האדם או נזק כלשהו לאנשים אחרים או רכוש מדיני. ייתכן במקרים נדירים שהמשטרה או המדינה תחשיב זאת כעבירה על החוק.
הונג קונג.
בהונג קונג משנת 2021, דוקסינג הוא עבירה על החוק. דוקסינג מוגדר כעבירה כאשר קורה שחרור מידע פרטי או לא פומבי למטרות איום, הטרדה, פגיעה. העונש לאנשים העוברים על חוק זה הוא עד 5 שנים מאסר וקנס של עד מיליון דולר הונג קונגי (בסביבות 440,00 ש"ח). החוק נוצר עקב ההשתקה וההתרעה אשר דוקסינג יצר באנשים אשר הביעו את דעותם. החוק בעצם נוצר על מנת לשפר את חופש הביטוי.
פורום אינטרנט
סימור מרטין ליפסט
סימור מרטין ליפסט (באנגלית: Seymour Martin Lipset; 18 במרץ 1922 - 31 בדצמבר 2006) היה סוציולוג פוליטי יהודי אמריקאי, עמית בכיר במכון הובר, מכון שמרני ותיק השייך לאוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה ופרופסור למדיניות ציבורית באוניברסיטת ג'ורג' מייסון, שבוירג'יניה. מראשי הזרם הנאו-קונסרבטיבי.
חייו האקדמיים.
ליפסט נולד בניו יורק, בנו של מהגר יהודי-רוסי. ליפסט קיבל את הדוקטורט בסוציולוגיה מאוניברסיטת קולומביה ב-1949. לפני כן הוא לימד באוניברסיטת טורונטו. הוא היה פרופסור למדע המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטת סטנפורד (1975–1990) ופרופסור לממשל ולסוציולוגיה באוניברסיטת הרווארד. הוא אף לימד באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
עבודתו העיקרית הייתה בשדה הסוציולוגיה הפוליטית, התארגנות איגודי עובדים, שביעות רצון חברתית, דעה ציבורית, והסוציולוגיה של החיים האינטלקטואליים. הוא אף כתב בצורה נרחבת אודות התנאים בהם נתונה הדמוקרטיה בהשוואה בין מספר נקודות מבט.
בוגר הסיטי קולג' של ניו יורק, כמו רבים מקבוצת "האינטלקטואלים של ניו יורק", ליפסט היה פעיל שמאל אנטי-סטליניסט ומאוחר יותר נעשה היושב ראש הלאומי של ליגת הסוציאליסטים הצעירים. הוא עזב את המפלגה הסוציאליסטית ב-1960 ותיאר עצמו כאיש המרכז, שהושפע עמוקות מאלכסיס דה טוקוויל, ג'ורג' וושינגטון ומקס ובר. החל מאמצע שנות השבעים של המאה העשרים הוא נחשב לאחד ממייסדי ומובילי הנאו-קונסרבטיזם יחד עם חבריו לשעבר בקבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק אירווינג קריסטול, נורמן פודהורץ, סידני הוק, נייתן גלייזר, דניאל בל, קלמנט גרינברג ועוד.
משנתו.
בספרו "האומה החדשה הראשונה" מ-1963 קבע כי שני ערכים עומדים בבסיס החברה האמריקאית: ההישגיות והשוויון וכשהם עומדים בקונפליקט אזי יד ההישגיות היא על העליונה. כשהמונח שוויון נתפש בקרב האמריקאים כמתן הזדמנויות שוות להצלחה ולא התערבות המדינה במתן תשלומי העברה לנזקקים יותר. כשהאמריקאים מאמינים שעבודה קשה היא המפתח להצלחה בעוד שבמדינות אחרות נוטים ליחס את ההצלחה לכוחות חזקים משל היחיד.