בסוף 1917 נערכו קרב עזה השלישי בין הצבא הבריטי לבין צבא האימפריה העות'מאנית בתמיכתו של צבא הקיסרות הגרמנית בסמוך לעיר עזה. בעוד הטורקים נאלצים לסגת לאחור, הצליחו להכשיר הבריטים הבאים ממצרים מנחתים סמוכים לקו החזית עבור מטוסיהם ביניהם מנחת קרני ששימש קודם את חיל האוויר של צבא האימפריה העות'מאנית ולאחר תום מלחמת העולם הראשונה שימש המנחת כנקודת ביניים לטיסות בין בריטניה להודו הבריטית ולטיסות בין קהיר לבגדד ואף טיסות לאמסטרדם מהעיר עזה. החברות שפעלו בשדה היו אימפיריאל איירווייז וKLM. בשלב מסוים התגבר הצורך בשדרוג השדה על מנת שיתאים גם למטוסים גדולים יותר ובעקבות כך פורסם מכרז לשדרוג השדה בו זכתה החברה "סולל בונה" ותנועת המטוסים בשדה גברה.
באוגוסט 1927 נחת בשדה התעופה פייסל מלך עיראק לאחר ביקור בארץ ישראל.
פעילות השדה דעכה והדבר הגיע למצב בו פרסם הנציב העליון לארץ-ישראל, ארתור ווקופ, הודעה בה נכתב כי "בזמן האחרון עמד הנציב העליון על הצורך בהקמת אווירודרום אזרחי במקום יותר מרכזי מאשר בעזה, או במגרשי תעופה אחרים שהוקצו לתעופה אזרחית. נבחר והוכן מגרש מתאים - 2.5 ק"מ צפונית ללוד, והוא ישמש באופן זמני כמגרש תעופה, החל מיום 26 באפריל בצהריים", לימים יהפוך שדה התעופה החדש שיקום בלוד לנמל התעופה בן-גוריון שמתפקד כנמל התעופה הראשי של מדינת ישראל.
על אף פתיחתו של שדה התעופה בלוד לא דעכה לגמרי פעילות השדה, כך למשל ב-1936, כאשר נוסדה חברת התעופה העברית הראשונה בארץ-ישראל - "אווירון", היא ניהלה משא-ומתן להטסת ערבים עשירים תושבי הארץ למכה על מנת לקיים את מצוות החאג'. הטיסות תוכננו לצאת משדה התעופה בעזה אך לבסוף תוכניות אלו לא יצאו לפועל.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש השדה את טייסות 33, 45, 127, 208, 318 ו-451 של חיל האוויר המלכותי והיה בו גם אזור אחסון לתחמושת.
בשנות הממשל המצרי ברצועת עזה היה השדה בשימושו של כוח האו"ם ששכן ברצועת עזה ומטוסיו נחתו בשדה על מנת להקל על העברת אספקה לחיילי הכוח. במהלך תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים, האו"ם נענה לדרישת נאצר לפינוי כוחות האו"ם מסיני ורצועת עזה. לאחר תום מלחמת ששת הימים וכיבוש הרצועה על ידי ישראל הופעל השדה בשנית ושימש בעיקר מטוסים קלים של חיל האוויר, המנחת קיבל את שמו החדש "מנחת קרני" על שם בית אריזה לפרי הדר שהוקם במקום ב-1967 על ידי היזם והפרדסן יוסף קרני מכפר יונה (גם מעבר קרני שיוקם כמה שנים לאחר מכן בסמוך למנחת - קיבל את שמו מסיבה זהה).
ב-1968 מצאו מספר יזמים ישראליים בשטח המנחת סדרה של אלפי פגזים שככל הנראה ננטשו על ידי הצבא המצרי לאחר שנסוג במלחמת ששת הימים, לבסוף פונו הפגזים ואף שופץ במעט המנחת על מנת שיכול לשמש גם לאימון טייסים של חיל האוויר. פעילות המנחת הופסקה בשנת 1992, כאשר הוקם מעבר קרני.
צ'ארלס ג'ינר
צ'ארלס אייזיק ג'ינר (באנגלית: Charles Isaac Ginner; 4 במרץ 1878 – 6 בינואר 1952) היה צייר נופים בריטי. הוא היה מקורב לספנסר גור והרולד גילמן וחבר בקבוצת קמדן טאון.
ראשית חייו.
צ'ארלס אייזק ג'ינר נולד ב-4 במרץ 1878 בקאן, בנו השני של איזק בנג'מין ג'ינר, רופא בריטי. הייתה לו אחות צעירה יותר, רובי (נולדה ב־1886).
הוא התחנך בקאן במכון סטניסלס.
בגיל צעיר ג'ינר גיבש את רצונו להיות צייר אבל הוריו הסתייגו מהחלטתו. כשהיה בן שש-עשרה סבל מדלקת ריאות ונסע בספינה סביב דרום האוקיינוס האטלנטי והים התיכון כדי להחלים, בשובו לקאן, עבד במשרד מהנדסים, ובשנת 1899, בגיל 21, עבר לפריז ללמוד אדריכלות.
בשנת 1904 הסירו הוריו את התנגדותם להיותו צייר, וג'ינר נכנס לאקדמיה ויטי, פריז, שם לימד אנרי מרטין, אך ג'ינר הוכשר בעיקר עם הצייר פול ג'רוויס, שהסתייג משימושו של ג'ינר בצבעים בהירים. בשנת 1905 עבר ג'ינר ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות בפריז, אך לאחר שנה חזר לאקדמיה ויטי, אחרי שג'רוויס עזב את המוסד ההוא. המורה החדש העיקרי שלו היה הספרדי הרמנגילדו קמרסה, שהסתייג מהערצתו של ג'ינר את וינסנט ואן גוך.
קריירת ציור.
בשנת 1908 עזב ג'ינר את האקדמיה ויטי ועבד בעצמו בפריז, ולקח שעורים אצל וינסנט ואן גוך, פול גוגן ופול סזאן.
בשנת 1909 ביקר ג'ינר בבואנוס איירס, ארגנטינה, שם ערך את תערוכת היחיד הראשונה, שעזרה להכיר בדרום אמריקה את הפוסט-אימפרסיוניזם. ציורי השמן שלו הראו את השפעתו של ואן גוך על מריחת הצבע שלו.
בשנת 1910 נסע ג'ינר ללונדון, לכהן בוועדה של התערוכה השלישית של התאחדות האמנים. הרולד גילמן וספנסר גור הפכו לחבריו ושכנעו אותו להתיישב בלונדון. תחילה התגורר בבאטרסי (Battersea), אך אחר כך בקמדן טאון, שם היה השכן של גילמן וגור והשתתף בקביעות בשעות אחר הצהריים במפגשים ברחוב פיצרוי 19 ופגש את רוברט בוואן, ג'ון נאש, אלברט רוטנשטיין, ג'ייקוב אפשטיין, וולטר בייס, וולטר סיקרט ולוסיאן פיסארו.
בשנת 1911 הוא הפך לחבר בקבוצת קמדן טאון ובשנת 1913 של קבוצת לונדון, ובשנת 1914 מקבוצת שוק קומברלנד. ב-1914 הוא הופיע במשותף עם גילמן בגלריה גופיל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1916 לערך, גויס ג'ינר ושירת תחילה בחיל חימוש של הצבא המלכותי, ועבר לחיל המודיעין ובסופו של דבר גויס ליחידות הקנדיים, שעבורם עשה ציור של מפעל למילוי אבקת שרפה בהורפורד.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא היה אמן מלחמה רשמי, והתמחה בציור סצינות נמל והפצצה של מבנים בלונדון.
בשנת 1942 הוא הפך לעמית באקדמיה המלכותית לאמנויות, שם דגל בקבלת אמנים צעירים יותר.
גלריית טייט בלונדון וגלריות רבות אחרות מחזיקות את עבודתו.
בגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון, יש דיוקן עצמי מדויק בדרך כלל.
הוא נפטר בלונדון ב־6 בינואר 1952.
מועצת האמנויות בבריטניה קיימה תערוכה לזכרו בשנים 4–1953.
Haunted
Haunted (בעברית: רָדוּף רוּחוֹת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, "Speak Now". השיר יצא לאור ב-25 באוקטובר 2010, בסמוך לצאת האלבום, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל שיווקי רשמי מתוך האלבום. סוויפט כתבה את השיר לבדה והפיקה אותו ביחד עם נייתן צ'פמן. מבחינה מוזיקלית, הוא מאופיין בסוגות מוזיקליות כמו קאנטרי פופ וקאנטרי רוק. מבחינה לירית, מילותיו עוסקות בסיום מערכת יחסים ובתקופה שלאחר מכן.
אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח "Haunted" להגיע למקום השמיני במצעד שירי הקאנטרי הדיגיטליים. כבר ביציאתו של השיר, הופנו כלפיו ביקורות חיוביות רבות מטעם כתבי עת ואתרי מוזיקה שונים. מבקרי המוזיקה כינו אותו כ"בלדת פאוור תזמורתית" והוסיפו שהוא "להיט פוטנציאלי שמסתתר בין שירי האלבום". בנוסף לכך, הוא דורג במקום ה-122 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג", שפורסמה על ידי רוב שפילד ברולינג סטון, בשנת 2021, ובמקום ה-54 ברשימה דומה שפורסמה ב-"Paste".
סוויפט ביצעה את "Haunted" ב-25 בנובמבר 2010, במהלך ספיישל חג ההודיה: "Taylor Swift – Speak Now". אותו המאורע היה ספיישל טלוויזיוני ששודר על ידי NBC. במהלך הספיישל, ביצעה גם את "Mine", "Sparks Fly", "The Story of Us", "Long Live", "Mean", "Back to December", "Enchanted" ו-"Speak Now". בהמשך, יצאה לסיבוב ההופעות השני שלה, "Speak Now World Tour", בין 9 בפברואר 2011 – 18 במרץ 2012, במהלכו ביצעה באופן קבוע את השיר.
רקע וכתיבה.
ב-"Hunted", טיילור סוויפט עוסקת במערכת יחסים ישנה שהתפרקה; אותו הבחור שהיה עימה, כמו גם הקשר הרומנטי עצמו, "ירדפו" אותה עד סוף חייה ומכאן, נגזר שמו. במהלך סיבוב ההופעות "Speak Now World Tour", ביצעה אותו סוויפט כשהיא לבושה בשמלה כהה וקרועה, תוך הדגשת הדרמטיות שהוא מכיל.
סוויפט דיברה על השיר ואמרה כי:
ניתוח מוזיקלי.
השיר נכתב בסולם פה מז'ור ומספר הפעימות לדקה שלו הוא 162. סוויפט הסבירה מדוע השתמשה בקטע מיתרים בשיר הזה ואמרה כי:
בנוסף לכך, השיר מכיל בתוכו את סוגת הקאנטרי פופ, אך סוגת הקאנטרי רוק היא זו שמאפיינת את רובו ואת רוב קטעי המיתרים שבו (שמבוצעים על ידי גיטרה חשמלית), מה שמבדיל אותו משאר שירי האלבום.
משמעות.
בית ראשון.
בשורה הראשונה של השיר, מספרת סוויפט על מערכת יחסים שסופה קרב ובא, כשהיא אומרת "אתה ואני הולכים על קו שביר". בהמשך, היא מצהירה שהיא ידעה שכך זה ייגמר, אך אומרת שהיא לא חשבה שהיא תחייה כדי לראות את זה קורה. היא מדברת על העובדה שהיא מהצד שלה חשבה שמערכת היחסים שלהם תחזיק מעמד, כך שהיא בכלל לא תצטרך להיות בסיטואציה הזו.
בשורות הבאות, היא מתארת את הסיטואציה אליה נקלעה; "הכול מתחיל להיות חשוך ושקט" ולבסוף, מכריזה שהיא לא מסוגלת לבטוח באף אחד יותר. את הבית היא סוגרת בחרטה רבה, היות שהיא מודעת לכך שכל מה שהולך לקרות לאחר הפרידה, הולכת להיות טעות גדולה, כפי שהיא עצמה שרה בשיר, "And it's coming over you like it's all a big mistake".
פזמון.
קדם-פזמון.
בקדם-פזמון, סוויפט שרה על הפחד מלאבד את בן הזוג שלה, תוך שהיא מצהירה שהיא נחושה לדאוג שזה לא יקרה ותפעל על מנת שזה לא יקרה. השורה "לא אאבד אותך שוב" מרמזת כי מערכת היחסים שלהם התפרקה בעבר, אך הם חזרו להיות יחד בסוף, דבר שמצביע על כך שהיא עוד נשארה אופטימית בנוגע למערכת היחסים הזו ובכוונותיה להמשיך אותה.