משפחת בני בתירא, ובתלמוד הירושלמי זקני בתירא, היו חכמים שעמדו תקופה מסוימת בראש ההנהגה הדתית של עם ישראל, סמוך לתקופת חורבן בית שני, בתחילת תקופת התנאים. ממשפחה זו יצאו חכמים חשובים במשך מספר דורות. כמאה שנים לפני החורבן, העבירו חכמי המשפחה את ההנהגה להלל הזקן, שעלה מבבל ולמד אצל שמעיה ואבטליון. חכמי המשפחה נחשבו לגדולי הדור גם לאחר חורבן בית המקדש, ותפסו עמדה משמעותית בין חכמי יבנה. מספר תנאים מקובל לייחס למשפחה זו. הידוע שבהם הוא רבי יהודה בן בתירה (הראשון), שמקום מושבו היה בעיר נציבין שבמערב בבל.
תולדותיהם.
בני בתירא מוזכרים לראשונה בהתייחס לתקופה לאחר פטירתם של שמעיה ואבטליון, שהיו הזוג הרביעי מבין חכמי הזוגות. שורשי המשפחה אינם ידועים. לדעתו של ההיסטוריון צבי גרץ, משפחת בני בתירא נקראה על שם העיר בטירא שלמרגלות הר החרמון, עיר שנוסדה על ידי קבוצת אנשי חיל שנשלחה לשם על ידי הורדוס. המשפחה, לפי השערה זו, יצאה מהעיר בטירא. יש מי ששלל טענה זו, מפני שאינה מסתדרת עם סדר הזמנים. לפי המקורות, בני בתירא, מסרו את ההנהגה להלל הזקן, והדבר היה כמאה שנים לפני חורבן בית שני. מקורות אלו סותרים, לשיטת השוללים, את השערתו של גרץ.
על מינויים של בני בתירא כותב אייזיק הירש וייס:
כנגדו עונה יצחק אייזיק הלוי:
לשיטתו של הלוי, בני בתירא התמנו לפני תקופתו של הורדוס, בתקופה שבה בוטל הסנהדרין על ידי אולוס גביניוס בסביבות שנת 57 לפנה"ס. מינוי בני בתירא ניתן להם, לפי דבריו, כפקדון זמני מתוך ידיעה שכשיגיע האדם המתאים לשאת בתפקיד הנשיאות הם ירדו מהתפקיד ויתנו את התפקיד לאותו מועמד. בכך הוא מסביר את העובדה שבני בתירא אינם נמנים ברשימת הנשיאים שהופיעו בזוגות במסכת חגיגה. לטענת הלוי, בני בתירא החזיקו את הנשיאות כפקדון משפחתי ואין אזכור של שמות האנשים עצמם שמלאו את התפקיד.
על פי תיארוכו של הלוי, שלטענתו עולה גם מדבריו של נחמן קרוכמל, תקופת נשיאות בני בתירא הייתה יותר מ-20 שנה.
העברת הנשיאות להלל הזקן.
מן המקורות עולה שעם פטירתם של שמעיה ואבטליון מילאו חכמי המשפחה את החלל שנוצר בהנהגה הרוחנית של העם.
בברייתא מפורסמת, שמובאת הן בתלמוד הבבלי, הן בתלמוד הירושלמי והן בתוספתא, מסופר על שאלה שהובאה לפני חכמי המשפחה. באותה שנה חל ערב פסח בשבת, ונדרשה הכרעה בשאלה האם יש להקריב את קרבן פסח בשבת. בני בתירה לא ידעו את התשובה. היחיד שידע לענות היה הלל הזקן, ובעקבות זאת מינו אותו בני בתירה לנשיא במקומם.
אחרי חורבן בית המקדש.
לאחר חורבן בית המקדש שבו חכמי בני בתירה ותפסו עמדה משמעותית בין חכמי יבנה.
כך מסופר בברייתא בגמרא, על רצונו של רבן יוחנן בן זכאי לקבוע תקיעת שופר בבית דין בראש השנה שחל בשבת:
פנייתו של ריב"ז לבני בתירה מלמדת על חשיבותם הרבה של בני בתירה בתקופה שאחר חורבן בית המקדש. יצחק אייזיק הלוי טוען שלאחר החורבן, ומותו של רבן שמעון בן גמליאל הזקן, הופקדה הנשיאות שוב בידי בני בתירא עד שרבן גמליאל דיבנה יגדל ויהיה ראוי לתפקיד הנשיא. לפי דעות אחרות, רבן יוחנן בן זכאי היה נשיא הסנהדרין, אך עדיין נדרש לאישורם של בני בתירא.
הערכה.
יחסם של חז"ל לוויתור בני בתירה על ההנהגה.
חז"ל שיבחו את בני בתירה על מעשה זה של מסירת ההנהגה לידיו של הלל, מעשה שביטא ענווה נדירה.
רבי יהודה הנשיא ("רבי"), שהיה נשיא הסנהדרין מצאצאיו של הלל (דור שביעי לו), אמר:
התייחסות דומה מצויה בתלמוד הירושלמי, שם נאמר:
מקור אחר בתלמוד הירושלמי, המספר על ענוותנותו הרבה של רבי (רבי יהודה הנשיא), מצטט בשמו התייחסות נוספת לבני בתירה:
האמורא רבין, הקרוי בתלמוד הירושלמי רבי אבון, הביא נקודת מבט מעט שונה ביחס למעשה זה של בני בתירה ואמר:
שמות חכמי המשפחה המוזכרים במקורות.
במקורות קיימים אזכורים למספר חכמים שהשתייכו למשפחת בני בתירה. הראשון שבהם היה רבי יהודה בן בתירה הראשון, בן ירושלים שירד לנציבין שבבבל בדור שלפני החורבן. בין חכמי הדור השלישי של התנאים, שחלקו השתייך לדור יבנה, מוזכרים רבי יהודה בן בתירא השני, רבי יהושע בן בתירה ורבי שמעון בן בתירה.
במספר מקורות מוזכר חכם בשם הסתמי בן בתירה. הרמב"ם, בהקדמתו לסדר זרעים, הסיק שהחכם הנזכר לעיתים בשם הסתמי "בן בתירה" הוא רבי יהושע בן בתירה. מסקנה זו של הרמב"ם נשענת על דברי התלמוד הבבלי במסכת תענית:
הדיון שם הוא בנושא תחילת "הזכרת גשמים", דהיינו אמירת "משיב הרוח ומוריד הגשם" בברכת גבורות שבתפילת שמונה עשרה, שמתחילה בסתיו. התנא רבי יהודה מסר בשם בן בתירה שבתפילת מוסף של שמיני עצרת חדל החזן לומר "מוריד הטל" ואומר "משיב הרוח ומוריד הגשם". התלמוד מעמיד מול הברייתא הזו של רבי יהודה ברייתא אחרת, שבה אומר רבי יהודה דברים דומים בשם "רבי יהושע". רבי יהודה בן בתירה סובר אחרת, ולדעתו תחילת הזכרת גשמים היא כבר ביום השני של חג הסוכות. מסקנתו של האמורא רב נחמן בר יצחק מכך היא שהכינוי הסתמי "בן בתירה" מכוון לרבי יהושע בן בתירה, והתנא קרא לו בשם זה כשציטט דברים שאמר לפני שנסמך. התנא האחר שציטט דברים אלו של רבי יהושע בן בתירה בחר בשמו המלא עם התואר "רבי", כיוון שרבי יהושע נסמך להוראה.
נאמנות ותשוקה
נאמנות ותשוקה הוא אלבומה הראשון של להקת אלג'יר, שיצא לאור בשנת 1995. סגנון האלבום היה רוק שהושפע ממוזיקה אתנית ומחזנות והוא לא הצליח מסחרית.
רקע.
אלג'יר הוקמה בתחילת שנות התשעים על ידי אביב גדג', יחד עם חבריו למושב תלמי אליהו - גבריאל בלחסן ודביר לביא. חיים שמש, מפיק מחברת הד ארצי, ראה את הלהקה מופיעה בתל אביב והחתים את הלהקה על חוזה בחברה. בדצמבר 1995 יצא האלבום הראשון של הלהקה, "נאמנות ותשוקה", והופק על ידי אסף שריג, חבר להקת "איפה הילד?". להקלטות הצטרף אחיו של אביב גדג', שלום גד, בגיטרה בס.
האלבום ניחן במוזיקה עוצמתית ובועטת ובמילים ייחודיות וקשות. הוא עוסק בדיכאון, אלימות ואלוהים. יש בו שירים שקטים ומלודיים, כדוגמת "שלי", "אני צריך אותך" ו"אזהרות לנפש 1995", ושירי רוק אלימים יותר, כדוגמת "צרפת", "קח את הזעם" ו"נאמנות ותשוקה".
מושגים בסיסיים וטכניקות יסוד בקראטה
סנואו פטרול
מנועים קדימה
מנועים קדימה הוא אלבומה השני של להקת אלג'יר, שיצא לאור בשנת 2004 בלייבל "בארבי רקורדס". האלבום נחשב לאחד מאלבומי הרוק הטובים שיצאו בעשור הראשון של המאה ה-21 ולאחד מאלבומי הרוק הישראלי הגדולים בכל הזמנים.
רקע.
בדצמבר 1995 הוציאה להקת אלג'יר (שכללה אז את אביב גדג' בשירה וגיטרות, גבריאל בלחסן בגיטרות, ודביר לביא בתופים) את אלבומה הראשון, "נאמנות ותשוקה", שלא זכה להצלחה. בשנים שלאחר הוצאת האלבום המשיכה הלהקה להופיע ולעבוד על חומר חדש, וכבר ב-1998 החלה להקליט את שירי "מנועים קדימה". ב-2003 חתמה על חוזה להוצאת תקליט עם שאול מזרחי, מנהל מועדון הבארבי בתל אביב, המחזיק בלייבל "בארבי רקורדס". במקום דביר לביא שעזב את הלהקה הצטרפו ללהקה המתופף אביב ברק (נקמת הטרקטור), עמי רייס בקלידים, וגיל פדידה בגיטרה בס וכינור. ב-2004 יצא האלבום, שהופץ על ידי חברת התקליטים "הד ארצי".
לאחר צאת האלבום.
האלבום זכה לביקורות נלהבות ולשבחים גדולים, וביניהם "אחד [האלבומים] הגדולים ברוק הישראלי בכל הזמנים". לאחר צאת האלבום יצאה הלהקה למסע הופעות גדול בארץ. את בלחסן החליף במהלך סיבוב ההופעות עופר קורן. חלק מההופעות לוו על ידי רביעיית מיתרים, וכן התארחו בהופעות ברי סחרוף, אהוד בנאי ושלום גד. בהמשך ניגנה הלהקה במופע לזכרו של מאיר אריאל בקיבוץ משמרות את שירו של אריאל "מודה אני", וכן קיימה שתי הופעות עם תזמורת מיוחדת שהקים גדג' לצורך ההופעות ונקראה "התזמורת האנדרלמוסית" (איהב נימר בעוד וכינור, אורי מיילס בכלי נשיפה והקשה, שמואל רוזבן בסנטור, חן שנער בכינור ראשון, שרון כהן בכינור שני, גליה חי בויולה ומאיה בלזיצמן בצ’לו).
השירים "קיטש", "דם על הים" ו"מתנה" יצאו כסינגלים לרדיו. האלבום זכה בתואר "אלבום השנה" של 2004 מטעם "ידיעות אחרונות", והלהקה הייתה מועמדת לפרס "אנשי השנה במוזיקה". בשנת 2005 הגיע האלבום למקום ה-99 והסמלי בכתבה שפורסמה במוסף "7 לילות" של "ידיעות אחרונות", "100 האלבומים הישראלים הטובים". בשנת 2005 הודיעה הלהקה על השהיית פעילותה, ובאמצע 2006 הודיעה הלהקה על פירוקה הסופי.
ביוני 2019 הוכרז על הוצאה מחודשת של האלבום מנועים קדימה, לכבוד 15 שנה לאלבום המקורי.
האלבום המחודש כולל מהדורה מיוחדת ומהודרת על גבי ויניל כפול, וכן מהדורה מורחבת על גבי דיסק + דיסק בונוס הכולל גרסאות דמו לשירי האלבום.
במסגרת ההוצאה המחודשת מופיע האלבום לראשונה בכל השירותים הדיגיטליים - הורדה וסטרימינג. עד 2020 נמכר "מנועים קדימה" בכ-18 אלף עותקים.
שותא רוסתבלי
זמנים מוזרים
זמנים מוזרים הוא אלבומה השני של להקת המכשפות. הוא הוקלט בין מרץ לאפריל 1995, בהפקת ובעיבוד חברות הלהקה. פרט ל"מרדף לא ידוע", שאת מילותיו כתבה יעל כהן, ענבל פרלמוטר כתבה והלחינה את כל השירים. האלבום זכה לפחות הצלחה ותשומת לב מקודמו, אך כיום נחשב לאלבום מוערך ולתור הזהב של הלהקה.
כנסיית השכל (אלבום)
מתכת אלקלית-עפרורית
המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי
מתחם המסגד הגדול ובית החולים בדיבריאי (טורקית Divriği Ulu Camii ve Darüşşifası) ממוקם בעיר דיבריאי בנפת סיוואס במזרח אסיה הקטנה שבטורקיה, ומאז שנת 1985 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית. המתחם הבנוי מאבן צהובה, משתרע על מורדותיה של גבעה מדרום למצודת העיר, אורכו 64 מטר ורוחבו 32 מטר. בתכנונו ובמראהו ניכרת השפעה של אדריכלות ארמנית וגאורגית בת התקופה.
היסטוריה.