הציור הוצג בוורשה בהצלחה רבה ב־22 ביוני 1897. הוא הוצג ברבות מהערים הגדולות באירופה, לפני שעשה את דרכו לאמריקה, להצטרף לתערוכת סנט לואיס בשנת 1904. הציור נתפס כאשר שותפיו האמריקאיים של סטייקה לא שילמו את מיסי המכס, ונחשב לאבוד במשך כמעט ארבעים שנה. בשנת 1944 נמצא הציור, מגולגל סביב עמוד ונפגע קשות, לאחר ששכן במרתף של חברת האופרה בשיקגו במשך עשרות שנים.
הציור נרכש על ידי איש העסקים האמריקני, הוברט איטון, והציור שוחזר על ידי בנו של יאן סטייקה, האמן אדם סטיקה. הוא מוצג בהיכל הצליבה בבית העלמין של פארק Memorial Park בגלנדייל, קליפורניה.
בשנים 2005–2006 עבר הציור שיקום מסיבי כחלק מחגיגת המאה למקום.
הר ג'ורג'
בית הקברות היהודי של בודה
בית הקברות היהודי של בודה (בהונגרית: Budai zsidó temető) היה בית קברות שניצב בעבר בערך בפינת רחוב אלגוט (Alagút utca) של היום ורחוב פולר (Pauler utca), קרוב ל"שער היהודי" (Zsidó kapu) דאז של טירת בודה (או "שער השבת"), שנפתח כעת לכיכר דיס (Dísz tér).
היסטוריה.
תיעוד מוקדם.
בשנת 1894, במהלך עבודות בנייה במקום, נמצאה המצבה העתיקה ביותר בבית הקברות עם הכיתוב "בנו של פטר, פסח, נפטר בשנת 1278".
תולדות.
בית הקברות היה ממוקם במקום אסטרטגי חשוב. לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה הקים במקום זה את אוהליו לפני שיצא לקרב מוהאץ' נגד הטורקים בשנת 1526. לאחר שבודה נפלה לידי הטורקים בשנת 1541 ועל פי הוראותו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הגנרל האוסטרי וילהלם פון רוגנדורף הטיל מצור את בודה, וקיבץ את סוללות המצור לאזור בית הקברות. הקרב נכשל, ובית קברות לא שימש יותר לקבורה מאז. במקומו יש כיום בתי מגורים.
סגירת בית הקברות.
עוד בשנת 1541, נקבר בבית הקברות אישטוואן ורבצי, שהביע דעות אנטישמיות בספרו המפורסם Tripartitum- כלומר הספר המשולש - אוסף המשפט המקובל, שאישטוואן ורבצי, שהפך לפלטין הונגריה החל להרכיב בשנת 1504. הוא נשאר בבודה גם לאחר הכיבוש של הטורקים ומת שם.
חלק מהמצבות שנחפרו בבית העלמין (כולל הקדומות ביותר שנמצאו עד כה) מוצגות היום במוזיאון הלאומי של הונגריה.
התמרה נוקלאופילית אצילית
התמרה נוקלאופילית אצילית היא שם כולל לתגובות התמרה של תרכובות אציליות. בתגובות אלו נוקלאופיל מחליף את מקומו של קבוצה עוזבת מנגזרת של חומצה קרבוקסילית, כמו אציל-הליד, אנהידריד, אסטר ואמיד. נקבל קרבוניל חדש בו יש קשר לנולקאופיל במקום לקבוצה העוזבת. תגובות אלו לרוב הפיכות.
כיוון שיש מגוון של נולקאופילים ותרכובות אציליות שניתן להגיב בדרך זו, תגובות אלו הן חשובות ושימושיות במגוון תחומים.
מנגנון.
לכל תגובות התמרה נוקלאופילית אצילית מנגנון זהה. הנוקלאופיל תוקף את הפחמן הקרבונילי תוך שהקשר הקרבונילי מתנתק ואלקטרוניו עוברים לחמצן הקרבונילי. נוצר מבנה טטראהדרלי הקרוי "tetrahedral intermediate". לאחר מכן הקבוצה העוזבת יוצאת עם אלקטרוני הקשר, והקשר הקרבונילי משוחזר.
בשלב הטטראהדר הן הנוקלאופיל והן הקבוצה יכולים לעזוב. מי שיהיה הקבוצה העוזבת הוא הבסיס החלש יותר, כך שיציב יותר כאניון.
התגובות תתרחשנה באופן מעט שונה תחת תנאיים חומציים שונים:
כדי להגדיל את אלקטרופיליות הפחמן הקרבונילי, לעידוד התגובה, תתבצע תחילה פרוטונציה (הוספת מימן) לחמצן הקרבונילי. בשלב הבא הנוקלאופיל יתקוף. אם הקבוצה העוזבת אינה טובה דיה היא תוכל לבצע גם פרוטונציה במצב ההטראהדרלי וכך לשפר את טיבה כקבוצה עוזבת. לאחר עזיבת הקבוצה ושיחזור הקרבוניל יהיה שלב של דה-פרוטונציה לפחמן הקרבונילי.
תחילה תהיה דה-פרוטונציה לנוקלאופיל כדי להגדיל את נוקלאופיליותו. הנוקלאופיל יתקוף, ייווצר טטראהדר זמני, ואז הקרבוניל ישוחזר והקבוצה תעזוב.
יחסי גרמניה–גרנדה
יחסי גרמניה–גרנדה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גרמניה לגרנדה.
סקירה כללית.
היחסים המדיניים קרובים וידידותיים. שיתוף הפעולה בין שתי המדינות מתקיים בצורה של שיתוף פעולה בפיתוח פרטני ופרויקטים תרבותיים ובתוך האומות המאוחדות. כמו כן מתקיים שיתוף פעולה אמון ומצליח במיוחד בתחום מדיניות האקלים.
יחסים כלכליים.
היחסים הכלכליים עם גרנדה הם חסרי משמעות יחסית. הייצוא העיקרי של גרנדה לגרמניה הוא מוצרים חקלאיים (כולל קקאו ותבלינים, במיוחד אגוז מוסקט). מקור ההכנסות המשמעותי היחיד מגרמניה הוא התיירות, ענף שרשם צמיחה בשנה האחרונה. קיימות טיסות ישירות בין גרמניה לגרנדה.
את ההרס שגרם הוריקן איוון בשנת 2004 (90 אחוז מהאי נהרס, כולל מלונות רבים) ניתן לחוש עד היום. מסיבה זו, ההתפתחות הכלכלית במדינה ספגה נסיגות משמעותיות.
שיתוף פעולה בפיתוח.
גרנדה היא מדינת האי היחידה במזרח הקריביים העוסקת בשיתוף פעולה דו-צדדי עם גרמניה (באמצעות הפרויקטים משולבים באסטרטגיות הסתגלות לשינוי האקלים בגרנדה ורפורמה בסקטור החשמל לתמיכה במדיניות האקלים בגרנדה). באמצעות הסכמים בין גרמניה לקהילה הקריבית CARICOM, שתי המדינות עוסקות גם בפרויקטים משותפים לקידום אנרגיה מתחדשת והתאמה לשינויי אקלים (למשל ייעור מחדש של יערות מנגרובים). בנוסף, גרמניה מעניקה סיוע באמצעות מיקרו-פרויקטים ואמצעי קידום ספורט.
הסכמי סחר.
הסכם החלפת מידע מס עם גרנדה נכנס לתוקפו בנובמבר 2013. הסכמי שיתוף פעולה וסחר אחרים קיימים במסגרת ההסכמים בין האיחוד האירופי לבין מדינות ה-ACP (אפריקה, הקריביים, האוקיינוס השקט) וכן בין המדינות אירופה ו-CARIFORUM (מדינות חברות ב-CARICOM בתוספת הרפובליקה הדומיניקנית). התפתחות נוספת של יחסי הסחר עם אירופה עקבה מקרוב אחר אנטיגואה וברבודה ובאזור כולו על רקע המשא ומתן המתנהל בנושא האיחוד האירופי הסכם שותפות חדש עם מדינות אפריקה, האוקיינוס השקט והקריביים (הסכם פוסט-קוטונו).
רכסי מקנוטון
רכסי מקנוטון או מצוקי מקנוטון או רכסי מקנאטון (באנגלית: McNaughton Ridges) הם קבוצת רכסי הרים בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
הרכסים ממוקמים 22 קילומטרים צפונית-מזרחית לפסגת סימפסון.
שיא גובה הרכסים 1,066 מטרים מעל פני הים; הרכסים הם ההר ה-3,935 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הרכסים.
הרכסים מופו בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנים 1956 ו-1957.
מקור השם.
שמם של הרכסים ניתן להם על יד ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הרכסים נקראו על שמו של י. ל. ק. מקנוטון (I.L.K. McNaughton), שהיה פיזיקאי בתחנת מוסון, בשנת 1961.
G Suite
הוראסיו קופולה
הוראסיו קופולה (בספרדית: Horacio Coppola; 31 ביולי 1906 – 18 ביוני 2012) היה צלם וקולנוען ארגנטינאי, ובעלה של הצלמת היהודייה גרטה שטרן.
ביוגרפיה.
קופולה נולד בבואנוס איירס, הצעיר מבין עשרה ילדים. הוריו, מהגרים איטלקים, היו במצב כלכלי טוב, והוא למד אמנות, מוזיקה, משפטים ושפות. הוא היה בערך בן 20 כשהחל לצלם.
הוא נישא לצלמת היהודייה גרטה שטרן אותה הכיר בגרמניה. ונולדו להם שני ילדים, סילביה, ובן, אנדרס. מאוחר יותר הם התגרשו. בשנת 1959 התחתן קופולה עם ראקל פלומק, פסנתרנית.
קריירה.
קופולה אחראי על צילום התמונות שהופיעו במהדורה הראשונה של הביוגרפיה של המשורר הארגנטינאי אבריסטו קארייגו מאת חורחה לואיס בורחס. הוא היה אחד מחלוצי הצלמים מארגנטינה ודמות מפתח במודרניזם. הוא למד בבית הספר הגרמני לעיצוב ואדריכלות באוהאוס במהלך שנות ה-30.
הוא נסע לאירופה בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים. הוא צילם תמונות אמנותיות, שצולמו מזוויות מיוחדות ונחתכו בצורה מיוחדת.
בלונדון, צילם דיוקנאות של אמנים מפורסמים, ועבד על ספר על מוצגים ממסופוטמיה במוזיאון הלובר ובמוזיאון הבריטי. הוא ואשתו חזרו לארגנטינה בשנת 1936. באותה שנה הוא הוזמן לצלם את בואנוס איירס לרגל חגיגות ה-400 להיווסדה, והפיק תמונות של נופי רחוב ששהתאפיינו ברומנטיקה, בחיוניות ואף את הזוהמה של העיר הגדולה.
הוא זכה בתואר "יקיר העיר בואנוס איירס" ובגיל 100 הציג תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון מלבה בבואנוס איירס.
וינסנט שיאבלי
וינסנט אנדרו שיאבלי (באנגלית: Vincent Andrew Schiavelli; 11 בנובמבר 1948 – 26 בדצמבר 2005) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה וסופר אוכל אמריקאי. שיאבלי סבל מתסמונת מרפן שהשפיעה על מראהו החיצוני, ואף תואר כ"שחקן בעל הפנים העצובות שקל לזהות מיידית".
שיאבלי התפרסם כשחקן משנה, בין היתר בסרטים "קן הקוקייה" (1975), "נעורים בקצב מהיר" (1982), "רוח רפאים" (1990), "באטמן חוזר" (1992), "" (1996), "מחר לנצח" (1997) ו"איש על הירח" (1999). כמו כן נודע בשיתוף הפעולה שלו עם הבמאי הצ'כי-אמריקאי מילוש פורמן.
ראשית חייו.
שיאבלי נולד למשפחה סיציליאנית-אמריקאית, לג'ון שיאבלי וקתרין קוקו. הוא למד בבית הספר התיכון הקתולי לזכר הבישוף לאפלין אשר בברוקלין, ולאחר מכן למד לימודי תיאטרון באוניברסיטת ניו יורק והחל לשחק על הבמה בשנות השישים.
קריירת משחק.
תפקידו הראשון של שיאבלי בקולנוע היה בסרטו של מילוש פורמן "התפשטות" בשנת 1971 שבו שיחק יועץ שייעץ להורים לבני נוער שברחו מהבית, לעשן מריחואנה כדי להבין טוב יותר את ילדיהם. בזכות כישרון המשחק של שיאבלי ומראהו הייחודי, לוהק לתפקידי משנה רבים בקולנוע, בהם ברבים מסרטיו של פורמן, כמו "קן הקוקייה", "אמדאוס", "", "הפיתויים האסורים של ולמונט" ו"איש על הירח".