במאה ה-14, מיר עלי תבְּריזי שילב שני סגנונות כתיב מרכזיים בזמנו, נסח' ותעליק, ויצר סגנון קליגרפי פרסי חדש, שנקרא "נַסְתַעְליק" (نستعلیق‎‎, שיבוש של נסח' + תעליק). מאז ואז ימינו סגנון הנסתעליק הוא המקובל והנפוץ ביותר מבין סגנונות הקליגרפיה והכתיבה עבור האלפבית הפרסי-ערבי.
במאה ה-17, מֻרְתַזא קולי ח'אן שאמְלו ומוחמד שפיע הַרַווי יצרו סגנון חדש שנקרא "נסתעליק קורסיבי" או "שִכַּסְתה נסתעליק" (شکسته نستعلیق). כמאה שנה מאוחר יותר, עבד אל-מג'יד תלאקאני, שהיה אמן בולט בתקופתו, העלה את הסגנון הזה לשיאו. הסגנון הקליגרפי הזה מבוסס על אותם כללים כמו הנסתעליק. עם זאת, בסגנון שִכּסְתה נסתעליק יש כמה הבדלים משמעותיים: הוא מאפשר תנועות גמישות יותר והוא מעט יותר מרווח ומעוגל.
קליגרפיה פרסית מודרנית.
בשנת 1950, נוסד הארגון האיראני לקליגרפיה על ידי חוסיין מירח'אני, עלי אכבר כּווה, אבראהים בּוזארי, חסן מירח'אני ומהדי בַּיאני. הארגון מקדם את לימודי הקליגרפיה ומעודד אמנים צעירים. כיום עומד בראש הארגון ע'ולאם חוסיין אמיר-ח'אני.
יהדות וינה
המפרץ (סרט)
המפרץ (מאנגלית: The Bay) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2012 שביים בארי לוינסון בסגנון פאונד פוטג'. העלילה נסבה אודות אסון אקולוגי שפקד עיירה בדיונית בשם קלארידג' במדינת מרילנד, ומורכבת מכמה סיפורים שכל אחד מהם מונצח במצלמה אחרת. את התסריט כתב מייקל וולאך. הפיקו בארי לוינסון, ג'ייסון בלאם, סטיבן שניידר ואורן פלי.
הסרט הוקרן בהצגת בכורה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-13 בספטמבר 2012, ובבתי הקולנוע ב-2 בנובמבר באותה שנה.
באתר האינטרנט Found Footage Critic הסוקר סרטי פאונד פוטג', דורג 'המפרץ' כסרט פאונד פוטג' הטוב ביותר של שנות ה-2010, דורג חמישי בין עשרת סרטי פאונד פוטג' הטובים בכל הזמנים, וראשון בין סרטי התפרצות מגפות (עדכני לחודש אוקטובר 2019).
עלילה.
פרולוג.
באביב 2009 התרחשה במערב האוקיינוס האטלנטי תופעה שלא נמצא לה הסבר: לחופי אתר דייג בפלורידה ולחופי ריו דה ז'ניירו נפלטו כמויות עצומות של דגים מתים, ואלפי ציפורים נפלו מתות. התופעה נשארה בגדר תעלומה.
סיפור המסגרת.
העיירה קלארידג' נוסדה בשנת 1903 במדינת מרילנד על חופו המזרחי של מפרץ צ'ספיק, וכלכלתה המשגשגת התבססה על תעשיית עופות ענפה ותיירות מים בקיץ. כדי להתגבר על בעיות של זיהומים במפרץ ולספק מים מתוקים נקיים לעיירה, הוקם מתקן התפלה שסינן את החומרים המזהמים. ערב האסון מנתה אוכלוסיית העיירה 6,200 נפש.
בחודש מאי 2009, פעיל איכות הסביבה המזדהה בכינוי The Eco-Spy (בעברית: "המרגל האקולוגי"), פרסם באתר האינטרנט שלו תחקיר שחשף את הסכנה שבכמויות השפכים העצומות המוזרמות מתעשיית העופות למפרץ ולחופיו. בעקבות שידור התחקיר, נסגר אתר האינטרנט ב-9 ביולי. על הרקע הזה התגלעו בקלארידג' חילוקי דעות בין החוששים לגורל פרנסתם ובני משפחותיהם, לבין אלה שסברו שאין מקום לבהלה וחששו מפגיעה בפיתוח כלכלת העיירה. את הוויכוח הכריע ראש העיר ג'ון סטוקמן ששתה מים מסוננים לעיני כל והרגיע את הרוחות.
ב-18 ביוני נמצאו במימי המפרץ גופותיהם של שני אוקיינוגרפים, אישה וגבר, שעסקו במדידת רמות הזיהום במפרץ, ונעדרו למעלה מ-36 שעות. על הגופות היו סימני נשיכות. הרופאים המשפטיים שללו את האפשרות שמדובר בנשיכות של כריש שורי, וקבעו שסיבת המוות לא ידועה.
ב-4 ביולי 2009 ארחה קלארידג' את חגיגות יום העצמאות של ארצות הברית במזרח צ'ספיק. בעיצומם של אירועי החג פקדה את העיירה מגפה שזוהתה כהתפרצות של חיידק או נגיף, גרמה מקרי מוות רבים, וגופות נמצאו מכורסמות ולשונותיהן כרותות. כאשר התופעה החריפה והתפשטה, בית החולים המקומי והרשויות המוסמכות לא הצליחו לזהות את הגורם להתפרצות, וכדי למנוע בהלה רבתי באזור החוף המזרחי, הוכנסה העיירה לבידוד, ונותקה למעשה, כדי שמידע על המתרחש בה יזלוג החוצה.
בשעות הערב המאוחרות, כאשר ההתפרצות כבר קטלה מאות תושבים, נמצא שהגורם הוא מוטציה של איזופוד טפילי מסוג "סימוטואה אקסיגואה" , טפיל המתפתח בגופם של דגים, מכרסם את לשונם, מתפקד כלשון הדג ובולע את המזון שהדג מכניס לפיו. המוטציה נוצרה לאחר שזחלי הטפיל ניזונו משפכי תעשיית העופות שהכילו צואת עופות, תרופות, סטרואידים ותערובת של כימיקלים רעילים וחומרים רדיואקטיביים. התערובת גרמה לכך שהזחל יתפתח בתוך הגוף המארח תוך שעות ספורות לטפיל בוגר בגודל חריג ביותר. הזחלים חדרו את המסננים של מתקן ההתפלה ונכנסו למערכת אספקת המים של קלארידג', נבלעו בגוף בני האדם דרך מי השתייה והבריכות, והתפתחו לבוגרים גדולים שכרסמו את הגוף מבפנים.
בבוקר 5 ביולי הגיעו לקלארידג' אנשי המשמר הלאומי בחליפות נגד חומרים מסוכנים, החזיקו את העיירה בבידוד למשך שלושה ימים נוספים והחרימו את כל המצלמות והקלטות הווידאו שמצאו. הטפילים הושמדו בסופו של דבר בעזרת פיזור כלור בתעלת קלארידג'. הממשל האמריקאי הסתיר את הפרשה ושילם לתושבים פיצויים נדיבים תמורת שתיקתם. העמדה הרשמית הייתה שהמגפה נגרמה עקב טמפרטורות מים גבוהות מהרגיל לעונה. באסון מתו כ-700 מתושבי קלארידג'. לא ברור מדוע אחרים לא נפגעו. 40% ממפרץ צ'ספיק הוכרזו "שטח מת".
בשנת 2012 הדליף מקור אנונימי צילומים והקלטות לאתר אינטרנט בשם GOV-LEAK (בתרגום חופשי לעברית: "הדלפות מהממשל") שערך סרט תיעודי החושף שרשרת של מחדלים, אינטרסים פוליטיים וכלכליים ואטימות רשויות שאפשרו את ההתפרצות הקטלנית בקלארידג' ב-4 ביולי 2009. ההקלטות שהודלפו מעידות על אירועי זוועות שהתרחשו בעיירה, ואת הבדיקות שנעשו בעקבות פניית ד"ר אייברמס מבית החולים בקלארידג' לד"ר ויליאמס במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, לאחר שהטיפולים הרגילים לא עזרו ובעוד המצב בעיירה הולך ומחריף.
מן ההקלטות עולה שסמוך לשעה שלוש אחר הצהריים הביע ד"ר ויליאמס השערה שמדובר בחיידק מסוג ויבריו ולניפיקוס שנמצא במים, אבל התסמינים לא תאמו השערה זו. מומחית אחרת העלתה אפשרות שבעקבות זיהום כימי התפתחה מוטציה, ייתכן של חיידק פטרייתי או תולעת סרט, אבל זה לא הסביר את תופעת האיברים המכורסמים והקורבנות כרותי הלשון. בשיחת ועידה שקיימו אנשי המרכזים לבקרת מחלות עם נציגי מועצת איכות הסביבה של צ'ספיק והמשרד לאיכות הסביבה של ארצות הברית, איש המועצה כלל לא ידע על האירועים בקלארידג'. לשאלות עמיתיו, הוא אמר שבנוסף לצואת העופות והזיהום הכימי, בשנת 2002 הייתה דליפה מכור גרעיני, ומהמתקן הלאומי להעשרת אורניום NEF , הסבו את תשומת לבו לכך שייתכן שבמים יש רדיום וטריטיום. אבל הוא לא ראה לנכון לעדכן על כך משום שאין זה מתפקידה של המועצה לבדוק את רמת הרדיואקטיביות במים, שממילא עומדים בכל תקני הפיקוח (מוצגת טבלת אנליזה כימית של המים, המפריכה את הטענה הזו).
לקראת השעה עשר בערב קיבל ד"ר ויליאמס תמונה של הטפיל סימוטואה אקסיגואה מחוקרים באוניברסיטת מרילנד, בצירוף הסבר שבצורתו הנורמלית, הטפיל די שכיח, אך הכימיקלים הרעילים יכולים ליצור מוטציות, וכמויות הסטרואידים בצואת העופות יכולות להאיץ את קצב התפתחות הטפיל פי 50 או 60 מבחינת הכמות והגודל. רק בשלב הזה הבין ויליאמס את חומרת האירוע והתקשר ישירות לבית הלבן. בעקבות השיחה עם הבית הלבן התקשר סטיב סלאטרי, קצין במחלקה לביטחון המולדת, וסיפר לוויליאמס על פרשת מציאת גופות הצוללנים (האוקיינוגרפים) עם ממצאים "מוזרים" שמשמר החופים לא הבין, ואילו הסוכנות הפדרלית לטיפול במצבי חירום כלל לא הגיבה לדוחות. ויליאמס תמה מדוע המידע לא נמסר לו בזמנו, וסלאטרי הסביר שהכרזה על אירוע של התפשטות מחלה הייתה גורמת לבהלה ולסגירת כל החוף המזרחי, מהלך שמחייב אישור של סמכות עליונה. ויליאמס התרעם שכעת יש לו עיר מלאה גופות, סלאטרי ענה שמדובר בעיירה קטנה, ו"צריך לשמור על פרופורציות", וויליאמס הזועם ניתק את השיחה.
בעת חשיפת הפרשה, שלוש שנים אחרי שארעה, נראה שקלארידג' ננטשה והפכה לעיר רפאים. גורלם ומקומות שהותם של הניצולים לא ידועים.
דונה טומפסון.
דונה הייתה באותם ימים סטודנטית לתקשורת שבמסגרת התמחות הקיץ שלה סיקרה את חגיגות יום העצמאות בקלארידג' עבור תחנת הטלוויזיה WVBR, יחד עם הצלם ג'ים וייט. כאשר התחילה המהומה, קורבנות התרבו ואמבולנסים וניידות משטרה סבבו ברחובות, היא ניסתה להיצמד אליהם כדי להשיג מידע, ומגישי החדשות באולפן דיברו באירוניה על כך שמתמחה נקלעה "לסיפור הגדול של השנה", תהו אם היא יכולה לעמוד בו, והעירו שהדבר יכול לקדם את הקריירה שלה. עם גילוי שתי הגופות הראשונות, היא ראיינה תושבים לאור הנחת המשטרה בשעות הראשונות שמדובר במעשי רצח. רק לקראת סוף היום הבינה שטעתה, אף שלא היה ברור מה בדיוק קורה. עורך הבלוג של תחנת הטלוויזיה הודיע לדונה שה-FBI אוסר עליה להמשיך להעלות דיווחים לבלוג, אך היא התעקשה להמשיך בהסתמך על התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, והתחייבה בשידור להישאר במקום עד שתגלה מה קורה. כאשר דונה דחקה בג'ים שהתעכב לשטוף את פניו במים מבריכת ילדים נטושה, הוא כינה אותה בציניות "קייטי קוריק". בשעת חשכה הם נתקלו בגופת גבר ליד בריכה של מזרקה כשפניו מכורסמות, ברחו בבהלה והפסיקו לצלם. ג'ים נדבק בטפיל ומת בלילה.
בשלוש השנים שחלפו, דונה ניסתה ללא הצלחה לחשוף את הפרשה. לצופים בסרט מתברר שדונה היא שהדליפה את הצילומים השונים, וחשפה את העובדה שהממשל ניתק את העיירה למשך חמישה ימים והסתיר את נסיבות פרשת קלארידג'. הסבריה מלווים את קטעי הווידאו המרכיבים את הסרט.
האוקיינוגרפים.