רבי יצחק הצרפתי השני (ה'שע"א - 1611 - ה'תכ"א 1661) היה אב בית הדין וראש הישיבה של העיר פאס, דרשן, ומרבותיה החשובים. בנוסף, התמנה להיות "נגיד" העיר. נצר לשושלת רבנים חשובים בעיר.
קורות חייו.
רבי יצחק נולד לאמו בת רבי יעקב אבן עטר ולאביו רבי וידאל בפאס. משפחתו מיוחסת לרבנו תם, רש"י, ודרכו לדוד המלך.
אביו, שעמד בראש בית הדין בעיר פאס, נפטר בילדותו, בעקבות זאת אימו פירנסה וגידלה אותו. משגדל נכנס ללמוד בישיבת רבי יצחק ששון. עד שנפטר רבו. כבר בתקופת בחרותו היה הולך ודורש ברבים. לימים, התמנה לדיין צעיר בבית דינו של רבי שאול שמואל סירירו, ראש החכמים בעיר פאס, יחד עם רבי סעדיה אבן דנאן (השלישי), (שנתמנה לאב בית הדין בשנת תט"ו 1655 לאחר שנפטר רבי שאול שמואל סירירו). ורבי אברהם חאגיז.
לשושלת משפחתו כפי שמצויה בידי המשפחה, ראו כאן
נגיד היהודים.
בשנת ת"ב (1642) רבי יצחק עמד בראש הקהילה היהודית בפאס, ונבחר לנגיד עליהם גם על ידי קהילת המגורשים (שגורשו מספרד בשנת ה'רנ"ב) וגם על ידי קהילת התושבים ("המקומיים" שחיו בעיר גם קודם הגירוש). בתפקידו כ"נגיד" או בערבית "שייח' אל יהוד", עמד במסירות נפש בפני שליט פאס, להציל כל אחד מבני הקהילה, והיה אחראי על גביית המיסים, המוטלים על היהודים.
בשנת ת"י (1650) מולאי מוחמד שריף, מייסד שושלת העלאווין מתאפילאלת, יצא למלחמה נגד שליט העיר פאס, ובשנת תי"ג (1653) תפס את השלטון. כל שנות המלחמה, סבלה הקהילה היהודית מעול מיסי המלחמה הכבדים.
מתואר בספר "פאס וחכמיה": שבאותם הימים בהם הגיע המלך הנ"ל ממחוז תפילאלת בראש חודש תמוז, הביאו היהודים מנחה למלך ושאלוהו לשלום, וביקשו מהמלך למנות את הרב יצחק כ"נגיד". אך לאחר כשמונה ימים הגיע אחיו של שם טוב בן רמוך, לתפוס את הנגידות, וקנה את הנגידות מהמלך בארבעת אלפים אוקיות. בנוסף הלך גם לנשיא אחד שהיה ממקורבי המלך החדש, והיה אחד מהגורמים המשפיעים להבאת המלך לפאס ושיחד אותו בכסף מרובה. אולם רבי יצחק לא רצה לתת כלום למלך בשכר הנגידות. כאשר התמנה אחיו של טוב, או אז החלו מריבות וקטטות גדולות בקהילה, וכתיאור הספר: . לאחר מכן העניש המלך את רבי יצחק בקנס כבד של חמשת אלפים אוקיות. לאחר שראה רבי יצחק שהמלך מחפש להתנכל לו, אסף את כל רכושו מביתו והובילו באמצעות שני חמורים לכיוון העיר תטואן, והשאיר בביתו רק את ספרי התורה וספרי קודש. אך לפתע בדרך, פגשו אחד ממקורבי המלך, ששת ליבו שבכוונתו לברוח עם הרכוש, או אז כל רכושו הוחרם והכו את שני החמורים בפקודת המלך, ורבי יצחק ושני בניו נאסרו. (עד כאן המתואר). לבסוף נפדה בכופר גדול על ידי הקהילה, ושב לתפקידו כנגיד.
הרבצת התורה.
רבי יצחק הצרפתי עמד בראשות הישיבה של תלמידי חכמים, והיה יושב ולומד עמם כל היום, אך הייתה לו גם 'חברה של לילה', בה היה יושב ולומד עם 'בעלי בתים', המתפנים ללימודם בלילה. בשבתות היה דורש, בפני קהל רב, כל שבת שלישית. את חידושי תורתו ודרשותיו, איגד לספר אחד, 'תולדות יצחק', שנמצא בכתב יד. הוא היה ידוע בגלל הדרשות והפירושים שלו.
היעב"ץ (רבי יעקב אבן צור) מזכיר אותו בספריו. בנו רבי וידאל השלישי ירש אותו כדיין.
רבי יצחק צרפתי נפטר בשנת תכ"א (1661). יום פטירתו אינו ידוע, אך נהוג לציינו אותו ביום ז' באדר, שכל נשמות חכמי ישראל כלולות במשה רבינו.
סלאטינה
סלטינה
גדילה
Whitehouse.gov
History.com
A&amp;E Networks
History (U.S. TV channel)
פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה
פרידריך יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה (בגרמנית: Friedrich Josias Prinz von Sachsen-Coburg und Gotha, 29 בנובמבר 1918 - 23 בינואר 1998), היה הטוען לכתר דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה בין השנים 1954–1998.
ביוגרפיה.
פרידריך יוזיאס נולד בקובורג ב-29 בנובמבר 1918 לקרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה ולויקטוריה אדליידה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין, בתם של פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין וקרולינה מטילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג, זמן קצר לאחר שב-14 בנובמבר 1918 התפטר אביו מהשלטון, בעקבות תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית. מצד אביו היה פרידריך יוזיאס נינה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
בשנת 1938 הוא התגייס לוורמאכט, והשתתף בכיבוש צ'כוסלובקיה, פולין וצרפת. בשנת 1941 הוא לחם ביוגוסלביה ובברית המועצות, ובחורף 1941 הוא חלה באורח קשה. לאחר החלמתו הוא נלחם כאובר-לויטננט בקווקז. ב-25 בינואר 1942 התחתן פרידריך יוזיאס עם בת דודתו ויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולד לו בן אחד. בשנת 1944 הוא מונה לעוזרו של גנרלפלדמרשל ארווין רומל בחוף הצרפתי. ביוני 1944 הוא הוצב בדנמרק תחת הגנרל הרמן פון האנקן, שם נפל בשבי הבריטי במאי 1945, אך שוחרר כבר בסתיו אותה שנה. לאחר שחרורו הוא שהה במשך תקופה בסטוקהולם, אצל אחותו זיבילה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה. בשנת 1946 הוא קיבל עבודה בחברת הספנות השוודית Johnson Line AB, ומשנת 1948 הוא הועסק על ידי WR גרייס ושות' בסן פרנסיסקו. ב-19 בספטמבר 1946 הוא התגרש מאשתו הראשונה, וב-14 בפברואר 1948 הוא התחתן עם דניס הנרייטה דה מוראלט, ממנה נולדו לו 3 ילדים. לאחר שעבד בחברת ספנות בסנטוס, ברזיל משנת 1951, הוא חזר לגרמניה בשנת 1952 ועבד בחברת הספנות בהמבורג.
פרידריך היה הבן השלישי במשפחה, ומשום כך לא היה אמור לרשת את תוארי אביו, אולם אחיו הבכור יוהאן לאופולד, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה התחתן בשנת 1932 בנישואים מורגנטיים וויתר על זכויותיו, ואילו אחיו הוברטוס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה נהרג בשנת 1943, ומשום כך, לאחר מות אביו בשנת 1954, ירש פרידריך יוזיאס את תאריו. בשנת 1958 החזירה לו ממשלת אוסטריה את נכסי המשפחה באוסטריה, אשר הוחרמו בשנת 1945 על ידי בעלות הברית.
בשנת 1958 הוא החל לעבוד בחברת ספנות בבואנוס איירס, ובשנת 1964 הוא חזר לגרמניה והתיישב בהמבורג. ב-17 בספטמבר 1964 הוא התגרש מאשתו השנייה, וב-30 באוקטובר אותה שנה הוא התחתן עם קתרין ברמה, אך ממנה לא היו לו ילדים. בשנת 1967 הוא עבר להתגורר בקובורג, ובהמשך הוא התגורר בעיקר באוסטריה. ב-23 בינואר 1998 מת פרידריך יוזיאס באמשטטן, ובנו אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ירש את תאריו.
משפחתו.
ב-25 בינואר 1942 התחתן פרידריך יוזיאס עם ויקטוריה לואיזה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של הנס, רוזן זולמס-בארוט וקרולינה מתילדה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנה נולד לו בן אחד:
ב-14 בפברואר 1948 הוא התחתן עם דניס הנרייטה דה מוראלט, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
יוזף רייכרט
גנרל יוזף רייכרט (בגרמנית: Josef Reichert; 12 בדצמבר 1891 – 15 במרץ 1970) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
רייכרט נולד ב-21 בדצמבר 1892 בבורגפלד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לפקיד המכס פרידריך רייכרט ואשתו מארי. בשנת 1910 התגייס רייכרט לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים הבווארי ה-21 (פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מונה למפקד מחלקה ברגימנט המילואים הבווארי ה-5, ואף לחם עמו בקרבות על הסום ובאיפר. ב-3 באוקטובר 1918 הוא נפל בשבי הצרפתי, וב-18 באוקטובר הוא הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
בשנת 1920 שוחרר רייכרט מהשבי, ולאחר שחרורו הוא הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1932 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-40. ב-1 בפברואר 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-106. ב-1 באוגוסט 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ב-1 באוקטובר 1937 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-95, וב-24 בנובמבר 1939 מונה רייכרט למפקד רגימנט הרגלים ה-6.
מלחמת העולם השנייה.