(בעברית: האם אני נשמע גיי?) הוא סרט תיעודי אמריקאי בבימויו של דייוויד ת'ורפ שיצא לאקרנים בשנת 2014. הסרט בוחן את קיומם ונכונותם של סטריאוטיפים על צורת הדיבור של גברים הומוסקסואלים, ואת הדרכים בהן מידת ההתאמה של האדם לסטריאוטיפ יכולה לתרום להומופוביה מופנמת. בין השחקנים בסרט נמנים דן סאבאג', ג'ורג' טאקיי, דייוויד סדאריס, טים גאן ומרגרט צ'ו, וכן הבלשן רון סמית מאוניברסיטת טורונטו.
הסרט מומן בחלקו על ידי קמפיין Kickstarter שנפתח באביב 2014.
תקציר.
דייוויד ת'ורפ מתחיל לדאוג מכך שהקול שלו, שנשמע הומוסקסואלי, מגביל את ההזדמנויות שלו בחיים. הוא מבקר אצל שני קלינאי תקשורת על מנת להעריך את מצבו ולעזור לו להשיג שליטה על קול הדיבור שלו. בסופו של דבר הוא הבין שהוא שינה במכוון את קולו בגיל 17 בערך כשיצא מהארון ורצה שאחרים ידעו שהוא הומוסקסואל.
הפקה.
דייוויד ת'ורפ, במאי הסרט, תמיד היה רגיש לגבי הקול שלו. הוא לא היה בעל ביטחון רב, ולגבי קולו הוא אמר "הרגשתי רע בהיותי נשי ובאיך שהקול שלי היה החזית המובילה של הנשיות שלי". הפקת הסרט התאפשרה בזכות מימון המונים באמצעות קמפיין Kickstarter שנפתח ב-30 באפריל 2014. בקמפיין הושג סכום של 120,573 דולר מתוך יעד של 115,000 דולר, בהשתתפות 1,968 אנשים.
יציאת הסרט.
הכנסות.
הסרט יצא לאקרנים ב-10 ביולי 2015 בבית קולנוע אחד, והכניס 10,461 דולר בסוף השבוע הראשון שלו. לאחר סיום הקרנתו כעבור שישה שבועות, ב-20 באוגוסט, הסרט יצא ל-18 בתי קולנוע והכניס 108,620 דולר.
ביקורות.
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 81% בהתבסס על 47 ביקורות ודירוג ממוצע של 6.54/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב: " מתגלה כמבט קליל, נחמד ומשעשע על נושא שלא נחקר במידה רבה". אתר Metacritic נתן לסרט ציון של 65 מתוך 100, בהתבסס על 16 מבקרים, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
לסלי פלפרין מהגרדיאן אמרה כי "העניין הוא הכללה, לא פסקנות, וזה הופך את היצירה הפתוחה, הכנה והחפוזה באופן חביב למעניינת במיוחד". אנדרו בארקר ממגזין וראייטי אמר כי, "הסרט אכן מאבד את דרכו לפעמים, במיוחד במהלך מבטו הארוך על התפתחותם של סטריאוטיפים קולנועיים הומוסקסואליים – עדיין נושא שראוי לחקור, אם כי הוא נחקר בצורה מעמיקה יותר במקומות אחרים – והסוף הוא טפיחה קטנה". שרה סטיוארט מניו יורק פוסט כתבה, "ת'ורפ כן מעלה תובנות משעשעות, מהרוהרות ולעיתים עצובות מאוד".
גארי גולדשטיין מלוס אנג'לס טיימס כתב, "ייתכן שהנושא של ת'ורפ היה מוגש טוב יותר בסרט תיעודי רחב יותר על סטריאוטיפים על להט"בים מאשר כבסיס לסרט שלם". דניאל דבנפורט מאתר "One Room With A View" אמר כי "בסך הכול, הוא דידקטי ומעצים, אך לא מדוקדק מדי; הנחת היסוד המעודדת שלו אינה מספקת לחלוטין". קלייטון דילארד ממגזין סלנט כינה את "סרט שעוסק רק בנושא שלו בשטחיות, ומעדיף אישור קהילתי על פני התמודדות מדוקדקת ומוטרדת יותר".
פרסים.
הסרט הגיע למקום השני בקטגוריית בחירת העם לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו לשנת 2014. בנוסף, הוא זכה בקטגוריית הסרט התיעודי באורך מלא הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי KASHISH מומבאי לשנת 2015.
מצעד האלבומים הקנדי
מצעד האלבומים הקנדי (באנגלית: Canadian Albums Chart) הוא מצעד מכירות האלבומים הרשמי של קנדה. הוא מתפרסם מדי יום שני על ידי חברת המעקב אחר מכירות מוזיקה בארצות הברית, Nielsen SoundScan, ומתפרסם מדי יום שלישי על ידי מגזין הבילבורד.
המצעד מורכב מ-200 אלבומים, בדומה למצעד הבילבורד 200; עם זאת, רק 100 המקומות הראשונים במצעד זה נחשפים לציבור, תוך ששאר המצעד חשוף למנויי המגזין בלבד.
מצעד הסינגלים הקנדי
מארק וובר
מארק וובר (בגרמנית: Marek Weber; לבוב, האימפריה האוסטרו הונגרית (בתחומי אוקראינה של ימינו), 24 באוקטובר 1888 – שיקגו, ארצות הברית, 9 בפברואר 1964) היה כנר ומנהל מוזיקלי של להקות ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
מארק וובר נולד בלבוב, אז חלק של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1906 עבר לברלין ולמד בקונסרבטוריון שטרן. כבר בגיל 20 הוא הקים תזמורת והחל משנת 1914 היה מנהל תזמורת של מלון אדלון בברלין. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 ביצעה התזמורת של וובר הקלטות רבות שזכו לפופולריות רבה. באותה השנים התרכזו ההקלטות התרכזו בוואלס ריקודי עם. עם הזמן, בלחץ הקהל, נכנס וובר לתחום הג'אז. הוא התחיל להעסיק מוזיקאים גרמנים מובילים בתחום והזמין את הנס מוסל מהולנד.
בהיותו יהודי הפך וובר מטרה להתנכלויות הנאצים. כבר בסוף 1932 עזב את גרמניה ודרך לונדון הגיע לארצות הברית. בארצות הברית המשיך בקריירה המוזיקלית וזכה להצלחה.
לאחר מלחמת העולם השנייה עזב וובר את התחום והתיישב בחווה שרכש. הוא נפטר בשיקגו בשנת 1964. אלמנתו הקימה מלגה ללימוד כינור על שמו.
אנטולי זינצ'נקו
אנטולי אלכסייביץ' זינצ'נקו (ברוסית: Анато́лий Алексе́евич Зи́нченко; נולד ב-8 באוגוסט 1949, סטאלינסק, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) היה כדורגלן סובייטי בעמדת החלוץ ומאמן עבר. נחשב לשחקן הסובייטי הראשון ששיחק בקבוצה זרה.
ביוגרפיה.
זינצ'נקו היה תלמיד בית הספר לכדורגל של מועדון טרקטור מהעיר וולגוגרד, שם החל ללמוד בשנת 1962.
קריירה.
משחק.
בשנים 1967–1968 שיחק בליגת המשנה באליפות ברית המועצות בהרכב טרקטור. במחצית השנייה של עונת 1968 הוא עבר לשירות צבאי במועדון סק"א מהעיר רוסטוב. בשנת 1972 הוא הוזמן על ידי מאמן זניט יבגני גורנסקי לסגל הקבוצה. בשנת 1975, לאחר שהצטרף לקבוצתו של המאמן הראשי גרמני זונין, עבר לדינמו המקומית. המאמן הבא של זניט, יורי מורוזוב, החזיר את ז'ינצ'נקו לקבוצה.
בשנת 1980, עורך מחלקת הספורט של העיתון האוסטרי Volkstimme, קורט צ'סטקה, יצא לרכוש כדורגלן סובייטי עבור ראפיד הווינאית. לאחר משא ומתן ארוך הציע ראש הספורט הסובייטי, סרגיי פבלוב, את אנטולי זינצ'נקו, שהגיע לווינה ב-28 באוקטובר. התוצאה החיובית של המשא ומתן נבעה במידה רבה מהעובדה שראפיד נחשבה לצוות של "פועלים" באוסטריה והקבוצה הייתה בקשרים חזקים עם המפלגה הקומוניסטית האוסטרית. באופן רשמי, במקביל, ז'ינצ'נקו נרשם כטכנאי ציוד אלקטרוני ונשלח למשימת סחר סובייטית וקאף יבל משכורת מהשגרירות, שכן הכסף ששילמה רפיד הועבר ישירות לברית המועצות. על הצלחותיו במועדון האוסטרי זינצ'נקו זכה בתואר "אמן הספורט של ברית המועצות במעמד הבינלאומי".
שיחק 375 משחקים רשמיים בקריירה שלו וכבש 83 שערים.
אימון.
לאחר שחזר לברית המועצות בשנת 1983, אימן את קבוצת המפעל "קלימובץ" ו"המשולש האדום", ששיחקו באליפות לנינגרד. לאחר מכן היה מאמן בקבוצות סטרויטל צ'רפובץ, דינמו, זניט, זניט-2 (לנינגרד / סנקט פטרבורג) ומועדון ארזי פטרוזבודסק ואז עבד בבית הספר לכדורגל של נפת קרסנוגווארדייסקי בסנקט פטרבורג. לאחר סיום קריירת האימון שלו, הפך זינצ'נקו למנהל הכללי של הפדרציה לכדורגל של העיר סנקט פטרבורג, היה נציג במנהלת הליגה הרוסית.
ג'וזג'אן
ג'וזג'אן (בפרסית/דארי/פשטו: ولایت جوزجان) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז נמצא בצפון אפגניסטן ולצפונו גבול בינלאומי עם טורקמניסטן. מחוז ג'וזג'אן מחולק לתוך 11 נפות (יחידה שלטונית) ומאות יישובים. שטחו הכולל של המחוז הוא 11,798.3 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה 512,100 איש נכון לשנת 2015. העיר שבּרגאן היא בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר.
גאוגרפיה.
ממוקם באזור הצפוני של אפגניסטן, ג'וזג'אן ידוע כאחד המחוזות החשובים מבחינה אסטרטגית של אפגניסטן. במחוז יש עתודות גז טבעי מהגדולות ביותר במדינה. מצפון נחלק גבול בינלאומי עם טורקמניסטן. ג'וז'אן נמצא במרחק של 555 ק"מ מבירת המדינה קאבול ובגובה ממוצע של 380 מטר מעל פני הים. המחלקה לפיתוח כפרי המחוזית העריכה את אוכלוסיית המחוז כ-500,000 אנשים, אולם המחלקה המדינית לסטטיסטיקה העמידה את מספר תושבי המחוז על 470,000 אנשים. לג'וזג'אן יש עונות חמות וגם קרות. במהלך הקיץ הטמפרטורה מתנשאת למקסימום של כ-46 מעלות צלזיוס ואילו בחורף היא מגיעה למינוס 25 מעלות צלזיוס.
משאבים.
המחוז כאמור עשיר במשאבים טבעיים, בג'וזג'אן נחפרו יותר מ-140 מאגרי גז טבעי שנחפרו בידי תשתיות של ברית המועצות במהלך הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אולם הבארות נאלצו להפסיק לתפקד בשנות השמונים המאוחרות כאשר ברית המועצות החליטה לסגת את כוחותיה מאפגניסטן. נכון להיום, 36 בארות גז טבעי מספקות מתקנים לצרכנים מקומיים ולחלק מהתעשיות במחוז במחיר ממוצע המותאם לשוק הנפט של מרכז אסיה. עבודות החפירה בשמונה בארות נוספות נחנכו באפריל 2013 על ידי משרד המכרות והתעשייה והחוזה הוענק לחברה טורקית להשלמת הפרויקט עד סוף 2014. לאחר סיום הפרויקט, תושבי מזאר-י שריף ושברגאן החלו לקבל אספקת גז טבעי לצרכים אישיים ללא הפרעה.
עבודות.
עם ההכרזה על סיומה של מלחמת אפגניסטן (2001–2014) תעשיות נחושת, ברזל וזהב הוקמו מחדש בג'וזג'אן לאחר שהשימוש בהם הופסק עם נפילת האמירות האסלאמית של אפגניסטן. עובדים מיומנות מבצעים עבודות בתעשיות הנחושת והברזל המייצרות כלים לחקלאים.