ניקולאי איוונוביץ' יז'וב (ברוסית: Никола́й Иванович Ежо́в; 1 במאי 1895 - 4 בפברואר 1940) היה שר הפנים וראש המשטרה החשאית הסובייטית, הנ.ק.ו.ד., בתקופת הטיהורים הגדולים (1936-1938). תקופתו נקראת לעיתים "יז'ובשצ'ינה" (תקופת יז'וב) על שמו. הוצא להורג בירייה.
ביוגרפיה.
יז'וב נולד בסנקט פטרבורג. הוא סיים בית ספר יסודי בלבד ולאחר מכן עבד משנת 1909 ועד 1915 כשולייה לחייט וכפועל בבית-חרושת. מ-1915 ועד 1917 שרת יז'וב בצבא הרוסי הצארי. הוא הצטרף למפלגה הבולשביקית ב-5 במאי 1917 בוויטבסק, חודשים ספורים לפני מהפכת אוקטובר.
בעת מלחמת האזרחים ברוסיה (1919-1921) לחם בשורות הצבא האדום ומפברואר 1922 החל לעבוד בממסד הפוליטי, בעיקר כמזכיר בוועידות אזוריות של המפלגה הקומוניסטית. בשנת 1927 הועבר למחלקת הכספים והתקציבים של המפלגה הקומוניסטית, שם הועסק כמפקח וכיושב ראש בפועל של המחלקה. משנת 1929 עד שנת 1930 היה סגן הקומיסר העממי לחקלאות. בנובמבר 1930 מונה לעמוד בראש מספר מחלקות במפלגה הקומוניסטית: המחלקה לעניינים מיוחדים, מחלקת כוח-אדם ומחלקת התעשייה. ב-1934 הוא נבחר לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ושנה לאחר מכן היה למזכיר הוועד. מפברואר 1935 עד מרס 1939 היה גם יו"ר הוועד המרכזי לפיקוח על המפלגה.
בספרו "מכתב של בולשביק ותיק" (1936), חיווה ניקולאי בוכארין את דעתו השלילית על יז'וב: "בכל משך חיי הארוכים, מעולם לא פגשתי אדם בעל אישיות מעוררת גועל יותר מאשר זו של יז'וב. כאשר אני מביט בו, אני נזכר, בלי יכולת להתנער מהמחשבה, באותם פרחחים מרושעים בחצרות רחוב ראסטראייבה, שהעיסוק החביב עליהם היה לקשור פיסת נייר משוחה בפרפין אל זנבו של חתול, להעלות אותה באש, ולצפות בתענוג כיצד החיה המבועתת מייללת במורד הרחוב, מנסה נואשות להמלט מהלהבות האופפות אותה. אין לי ספק, כי בילדותו יז'וב שעשע את עצמו בדרך זו ועתה הוא ממשיך אותה בצורות שונות".
יז'וב היה נמוך קומה (151 ס"מ, ויש טוענים 154 ס"מ). עובדה זו, בשילוב עם אישיותו האלימה הדביקה לו את הכינוי "הננס המורעל" או "הננס צמא הדם".
יז'וב נודע כנאמן אדוק של סטלין. בשנת 1935 הוא כתב מאמר בו טען כי אופוזיציה פוליטית חייבת להוביל לאלימות ולטרור. מאמר זה היה בחלקו הבסיס האידאולוגי של הטיהורים הגדולים. יז'וב מונה לתפקיד הקומיסר העממי לענייני פנים (ראש הנ.ק.ו.ד.) וחבר בוועד המרכזי, ה"פרזידיום", ב-26 בספטמבר 1936, לאחר סילוקו של גנריך יגודה.
תחת הנהגתו של יז'וב הגיעו הטיהורים לשיאם וכמחצית מאנשי הממסד הפוליטי והצבאי הסובייטי נכלאו בגולאג או הוצאו להורג מטעמים פוליטיים. בהתאם ל-פקודת נ.ק.וו.ד 00447 מאות אלפי אזרחים נחשדו בחוסר נאמנות או ב"חבלה" ונחקרו, לעיתים בעינויים, לסחיטת הודאות. יז'וב ניהל גם טיהור מקיף בנ.ק.ו.ד. ובגר"ו עצמם, תוך מאסר והוצאה להורג של בעלי תפקידים רבים שמונו על ידי קודמיו, יגודה ומנז'ינסקי. האפקטיביות של הגר"ו כמודיעין צבאי נהרסה למעשה כאשר קציני מודיעין מנוסים הוחזרו מחו"ל אל ברית המועצות והוצאו שם להורג, דבר שתרם לתבוסה המחפירה של ברית המועצות במלחמת החורף נגד פינלנד.
השיא בקריירה של יז'וב היה ב-20 בדצמבר 1937, כאשר אורגן ערב חגיגי רב רושם בתיאטרון בולשוי לכבוד מלאת 20 שנה ל-נ.ק.ו.ד.. באירוע זה התנוססו באולם תמונות ענק של סטלין ובצידן אלו של יז'וב. על הבמה, המעוטרת בפרחים, חלק אנסטאס מיקויאן שבחים לעבודתו היסודית של יז'וב. "למדו את הדרך הסטאלינית לעבוד", אמר, "מהחבר יז'וב, כפי שהוא למד וממשיך ללמוד מהחבר סטלין עצמו".
כאשר הוצג יז'וב, הוא נתקבל בתשואות רמות. "הוא עמד", דיווח עד ראייה, "מבטו מושפל מטה, וחיוך מעושה כנוע על פניו, כאילו לא היה בטוח שהוא ראוי לקבלת פנים מכובדת זו". סטלין עצמו סקר טקס זה מתאו הפרטי.
למרות שיז'וב מונה לתפקיד הקומיסר העממי לתעבורה ימית ב-8 באפריל 1938, בעודו מחזיק ביתר תפקידיו, החלו צעדיו מוצרים בהדרגה וסר חינו מפני סטלין לטובת לברנטי בריה. ב-22 באוגוסט 1938, בריה מונה לסגנו של יז'וב והשתלט למעשה על תפקיד ראש ה-נ.ק.ו.ד. לאחר שסטלין, יחד עם ויאצ'סלב מולוטוב, מתחו ביקורת קשה על שיטות עבודתו של יז'וב במזכר רשמי ב-11 בנובמבר 1938. יז'וב עזב את משרתו כקומיסר העממי לענייני פנים ב-25 בנובמבר 1938, על פי בקשתו, והוחלף בבריה.
ב-3 במרץ 1939 סולק יז'וב מכל תפקידיו בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית. ב-10 באפריל 1939 הוא נאסר ונשפט בפני השופט הסובייטי אולריך במשרדו של בריה. יז'וב סירב להודות בהאשמתו של בריה כי זמם לרצוח את סטלין ואמר: "עדיף לעזוב את החיים עלי אדמות כאדם ישר". ב-3 בפברואר הסתיים משפטו וב-4 בפברואר 1940 הוא הוצא להורג בירייה. אפרו הושלך לקבר המונים בבית הקברות דונסקוי. לאחר הוצאתו להורג של יז'וב תמונתו נמחקה מכל פרסום רשמי.
אשתו היהודיה של יז'וב התאבדה בשנת 1938 עם תחילת ההאשמות נגדו. בתו הועברה בשנת 1939 לבית יתומים וקיבלה את שם המשפחה של אימה. היא התגוררה בעיר מגדן ולאחר תחילת הפרסטרויקה ניסתה לטהר את שם אביה ללא הצלחה. בשנת 1998 ההאשמות נגד יז'וב נבדקו שנית והוחלט לא לטהר את שמו.
מנחת בר-יהודה
מנחת בר־יהודה הוא מנחת הנמצא למרגלות מצדה. המנחת קרוי על שמו של ישראל בר יהודה, שר התחבורה לשעבר. הוגה ויוזם מלאכת בניין המנחת היה יהודה אלמוג, יושב ראש המועצה האזורית תמר באותה העת.
המנחת שוכן כשני ק"מ צפונית-מזרחית למצדה. בהיותו סלול על חוף ים המלח, זהו שדה התעופה הנמוך בעולם. השימוש במנחת מותנה בתיאום עם החברה הכלכלית חבל ים המלח.
היסטוריה.
המנחת נבנה על ידי חיל ההנדסה ונחנך ב-13 בינואר 1963.
בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 הפעילה חברת ארקיע טיסות של נופשים משדה דב, למנחת, בשיתוף בתי המלון שלחוף ים המלח. המנחת הפסיק לפעול כמנחת תיירותי בשנת 1997.
בשנת 2006, המריא מטוס קל מהמנחת והתרסק על הר המצדה עקב אי-שמירת גובה ביטחון, אך לא היו נפגעים בנפש באירוע זה. באותה שנה חדשו שירותי התעופה מתל אביב למנחת, אם כי רק במטוסי פייפר קטנים, בהם מקום לטייס וחמישה נוסעים.
בשנת 2009, המועצה האזורית תמר השקיעה כ-5 מיליון שקל בשיפוצו וחידושו של המנחת. מטרת השיפוץ היה לשפץ את המסלול כך ששוב תתאפשר נחיתת מטוסי נוסעים של עד 50 מקומות (דוגמת המטוסים של ארקיע בקו אילת-תל אביב דאז).
בשנת 2019, הגישה המועצה האזורית תמר לאישור הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה, תוכנית לפיתוח המנחת כנמל תעופה בין-לאומי קטן ליעדים באירופה, עם במסלול באורך 2,000 מטר, מגדל פיקוח, טרמינל נוסעים, שירותי כבאות, בקרת גבולות ומכס.
החל משנת 2020 פועל בסמוך למנחת מרכז צניחה חופשית (Skydiving).
אדית רוזוולט
אדית קרמיט קארו רוזוולט (באנגלית: Edith Kermit Carow Roosevelt; 6 באוגוסט 1861 – 30 בספטמבר 1948) הייתה אשתו השנייה של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1901–1909.
ביוגרפיה.
אדית נולדה בקונטיקט לצ'ארלס קארו (Charles Carow; 1825–1883) וגרטרוד אליזבת קארו (Gertrude Elizabeth Carow; 1836–1895). זמן קצר לפני לידתה עברו הוריה לכיכר יוניון בעיר ניו יורק, בגלל רצונה של אימה להתרחק מביתה הקודם בקונטיקט, בה נולדה לה פגה מתה. לאחר הולדתה של אדית נולדה לה אחות צעירה, אמילי. אדית הכירה את תאודור רוזוולט מילדותם ועוד בהיותה פעוטה נהגה לשחק עם אחותו הצעירה קורין.
אדית התחנכה בבית הספר של הגברת קומסטוק - בית ספר פרטי לעלמות צעירות מהמעמד הגבוה, ונהגה לצאת לחופשות עם תאודור ידידה בה הם ביקרו בבית הקיץ של משפחתו במפרץ אויסטר שבלונג איילנד. ידידותם נקטעה עם נסיעתו ללמוד באוניברסיטת הרווארד, אולם הם נפגשו בחתונתו עם אליס האת'וויי לי בשנת 1880. פגישתם הבאה נערכה בשנת 1885 כאשר היה אלמן עם ילדה אחת, אליס רוזוולט.
תיאודור ואדית נישאו בלונדון בדצמבר 1886 והתגוררו במפרץ אויסטר. נולדו לבני הזוג חמישה ילדים: תאודור רוזוולט הבן, קרמיט, אתל קארו (לימים: אתל רוזוולט דרבי), ארציבולד בולוק וקוונטין.
לאחר הרצחו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי ומינוי בעלה לתפקיד הנשיא, הפכה אדית לגברת הראשונה של ארצות הברית, אולם הקפידה על פרטיות משפחתה ואסרה על עיתונאים וכתבים להתקרב לילדיה. אולם על אף התעקשותה של אדית, היו חיי המשפחה הנשיאותית שיחת היום בארצות הברית, ונישואיה של בתה החורגת, אליס, לניקולס לונגוורת' היו אירוע ציבורי.
לאחר מות בעלה בשנת 1919 נהגה אדית לטייל בעולם, אולם המשיכה להתגורר בבית המשפחה בלונג איילנד וכן המשיכה בתמיכתה בקרנות צדקה.
בשנת 1932 נשאה אדית נאום פוליטי התומך בהרברט הובר בעת ניסיונו להיבחר לכהונה שנייה כנשיא, נאום בו התנגדה לבחירת אחיינה (מכוח נישואין) פרנקלין דלאנו רוזוולט.
אדית נפטרה בביתם במפרץ אויסטר ב-30 בספטמבר 1948 בגיל 87. שלושה מילדיה מתו לפניה - קוונטין ב-1918 (כטייס בחזית אירופה), קרמיט ב-1943 ותאודור ב-1944 (לאחר שעוטר במדליית הכבוד של הקונגרס).
הידלברג
בן גרעין
ברוך מזרחי
ברוך מזרחי (בלידתו: חמודה אבו אל-עיניין; 1926 – 18 באפריל 1948) היה לוחם אצ"ל, גר צדק ממוצא ערבי, שנולד בעיר צפת, הוקסם משכניו היהודים והתגייר. הוא הפך לפטריוט יהודי וציוני, ונפל במהלך מלחמת העצמאות.
קורות חייו.