מאכט נולד בברונקס, ניו יורק שבארצות הברית להורים יהודים. הוא בנם של סוזן ויקטוריה פוליה, אוצרת מוזיאון וארכיבאית, ושחקן הקולנוע והטלוויזיה האמריקאי סטפן מאכט. יש לו שלושה אחים, ג'סי, ארי סרבין, וג'ולי.
הוריו של מאכט עברו לקליפורניה בהיותו בן חמש. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בברלי הילס, הוא החל ללמוד באוניברסיטת קרנגי מלון, שם סיים תואר ראשון בשנת 1994. במהלך לימודיו באוניברסיטה, מאכט היה חבר באחוות הסטודנטים דלתא-אפסילון.
קריירה.
ב-1980 מאכט היה מועמד לפרס השחקן הצעיר הטוב ביותר בטקס פרסי האמן הצעיר בעקבות גילום תפקידו הראשון בגיל שמונה בסרט "Why Should I Lie?" תחת שם הבמה גבריאל סוואן. ב-1991 לוהק לתפקידו השני בקריירה, תפקיד זוטר בסדרה "בוורלי הילס 90210" בתור טל וויבר.
במהלך קריירת המשחק שלו, מאכט גילם תפקידים רבים ושונים, בקולנוע ובטלוויזיה. בשנת 1998 שיחק בסרט הנעורים "הרפתקאותיו של סבסטיאן קול " בכיכובו של אדריאן גרנייה. בשנת 2001, בשעה שכיכב בסרט "מאחורי קווי האויב", מאכט העביר שבוע צילומים בים, על סיפון נושאת המטוסים האמריקאית USS קארל וינסון.
ב-2003 שיחק בסרט "השתול", ובדרמה הביוגרפית "גנבים על רמה" בכיכובו של ג'וני נוקסוויל. ב-2004 כיכב בסרט "בובי לונג" לצד סקרלט ג'והנסון. ב-2005 שיחק בסרט הטלוויזיה "Archangel" לצד דניאל קרייג. ב-2006 שיחק בסרט "שומר המדינה". ב-2007 כיכב בסרט הקומדיה הרומנטית "אמרתי לך!" לצד מנדי מור.
בשנת 2008, מאכט גילם את התפקיד הראשי בסרט אודות גיבור-העל "הספיריט", שהופק על ידי פרנק מילר על בסיס קומיקס של ויל אייזנר באותו השם. אף על פי שהסרט עצמו נחשב לכישלון מסחרי, מאכט זכה לשבחים על אופן המשחק שלו. ב-2009 שיחק בדרמה "דרך אחת לולהאלה" לצד קייט וולש. לאחר מכן, ב-2010 שיחק בסרט "על אהבה וסמים אחרים".
במהלך שנת 2010, נמסר שמאכט יגלם את התפקיד הראשי בסדרת הדרמה המשפטית "Suits" (נקראה במקור "A Legal Mind"), אשר משודרת ברשת USA. הסדרה זכתה להצלחה מסחרית ולביקורות חיוביות ביחס לתפקידו של מאכט, כאשר ביולי 2017 הסדרה אף חודשה לעונה שביעית. על אף ששמו של מאכט לא מופיע בדף הקרדיטים הרשמי של רשת USA, שמו, יחד עם שמו של פטריק ג'יי אדמס, המגלם אף הוא דמות מרכזית בסדרה, הופיע תחת הכותרת "מפיקים שותפים" במהלך כתוביות הסיום של פרקי העונה השלישית של "Suits".
ב-2013 שיחק תפקיד ראשי בסרט swat קרב יריות, בו גילם את דמות המאמן והמפקד החדש של צוות ימ"מ דטרויט.
חיים אישיים.
במהלך שנת 2004, מאכט נישא לשחקנית האוסטרלית-אמריקאית, ג'סינדה בארט.
ב-2007 נולדה בתם הראשונה בלוס אנג'לס, וב-2014 נולד להם גם בן.
מאכט הוא הידיד הטוב ביותר כבר למעלה מ-20 שנה של עמיתתו ל-"Suits", שרה רפרטי, מאז שהם נפגשו לראשונה ב-1993 בפסטיבל תיאטרון ויליאמסטאון.
מאכט צמחוני, ודוגל בערכים ירוקים של קיימות.
ליאונרד ראוולף
ליאונרד ראוולף (בגרמנית: Leonhard Rauwolf; 21 ביוני 1535 – 15 בספטמבר 1596) היה רופא, בוטנאי וחוקר טבע גרמני. ידוע בעיקר בתרומתו לידע הבוטני ממסעו ללבנט ומסופוטמיה בשנים 1573–1575. מטרתו העיקרית של המסע הייתה מציאת מקורות חדשים לצמחי מרפא. זמן קצר לאחר שחזר, הקים את העשבייה הראשונה לצמחי האזור והוציא סדרת פרסומים של תאורים בוטניים חדשים. מאוחר יותר הוא פרסם את סיפור המסע והאזורים בהם ביקר.
ליאונרף הוא הבוטנאי הראשון מאז עידן ימי הביניים שביקר בארץ ישראל ופרסם בעשבייה שהקים כ-200 מיני צמחים מהאזור. הוא האירופאי הראשון שתיאר את עכובית הגלגל ואת פולי הקפה שראה בחלב, סוריה.
לונדון גאזט
הלונדון גאזט (באנגלית: The London Gazette) הוא העיתון המתעד הרשמי של ממשלת בריטניה. חלק מהפרסומים המתפרסמים בו הם פרסומי-חובה על פי החוק, ומועד פרסומם מהווה מועד מחייב (למשל לכניסת חוקים ותקנות לתוקף וכניסה לתוקף של תוארי אצולה). העיתון נוסד ב-7 בנובמבר 1665 בשם "אוקספורד גאזט" ולפיכך הוא ככל הנראה כתב העת הוותיק ביותר הנדפס באופן סדיר בממלכה המאוחדת. מו"ל העיתון הוא המשרד למידע ציבורי (Office of Public Sector Information) וזכויות היוצרים של פרסומיו שייכים לכתר. העיתון רואה אור באופן שבועי. עיתונים מתעדים נוספים של הממלכה הם הבלפסט גאזט והאדינבורו גאזט, הכוללים חלק מהפרסומים של הלונדון גאזט הרלוונטיים לצפון אירלנד וסקוטלנד, בהתאמה.
היסטוריה.
בנובמבר 1665 נמלטה חצרו של צ'ארלס השני מלונדון לאוקספורד מפחד המגפה הגדולה של לונדון ואנשי החצר פחדו לגעת בעיתונים שהגיעו מן הבירה. לפיכך הודפס העיתון ברישיון הכתר על מנת לבשר את החלטות דבר המלך במועצה.. ב-5 בפברואר 1666, לאחר שובו של המלך ללונדון, התפרסם לראשונה הלונדון גאזט (החל מגיליון מספר 24). העיתון נשלח למנויים ולא הופץ לציבור הרחב.
החל מ-1889 התבססה הדפסת העיתון ברישיון על ידי מדפיס פרטי תחת פיקוחו של "משרד הכתיבה המלכותי" (Her Majesty's Stationery Office). בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפך המשרד ההיסטורי למחלקה במשרד למידע ציבורי.
סוגי הפרסומים.
למונח "להופיע בגאזט" הנסובה על אדם פרטי יכולה להיות לפיכך משמעות כפולה ומהופכת: קידום בדרגה או קבלת תואר אצולה מחד, או הודעה על פשיטת רגל, מאידך.
דיגיטציה.
החומר בעיתון מהווה כר נרחב למחקר אקדמי כמקור ראשוני. המשרד למידע ציבורי מספק את כל הגיליונות ההיסטוריים במספר פורמטים, הן לחיפוש גליונות סרוקים וטקסט באמצעות אתר אינטרנט, והן בפורמטי טקסט מגוונים (XML, JSON, RDF, XHTML, HTML5).
ריקוד חיק
ריקוד חֵיק או לאפּ דאנס (מאנגלית: lap dance) הוא ריקוד ארוטי המבוצע בדרך כלל במועדוני חשפנות, שבמהלכו רקדנית רוקדת מול אדם היושב מולה, ובאה איתו במגע. במהלך הריקוד היא רוקדת בין רגליו, יושבת על ברכיו, ומחקה תנועות של יחסי מין. בריקוד קיים מרכיב מרכזי של גירוי הלקוח.
בגלל האופי המיני של הריקוד, קיימות לגביו מגבלות שונות באזורים ובמדינות שונות.
מקור הריקוד.
ריקוד החיק נולד בארצות הברית, כחלק מהתרבות של מועדוני חשפנות . בראשית שנות ה-70, מועדון "Melody Theatre" בניו יורק החליט לשתף את הקהל במופע החשפנות, ובכך היה לחלוץ ריקודי החיק.
בשנת 1977 הפכו ריקודי החיק לפופולריים בסן פרנסיסקו, לאחר שאחד ממועדוני החשפנות איפשר לרקדניות לשבת ערומות על ברכי הלקוחות תמורת טיפ של 1 דולר. לאחר זמן מה הוגשה תלונה נגד בעלי המועדון, בטענה שריקוד חיק תמורת תשלום הוא בעצם סוג של זנות. בית המשפט של סן פרנסיסקו דחה את הטענה, דבר שגרם לעלייה נוספת בפופולריות של ריקודי החיק בעיר.
ההיבט החוקי.
במספר מדינות דנו בתי המשפט בשאלה האם ריקוד חיק הוא סוג של זנות, ונחקקו חוקים המגבילים אותו. בארצות הברית קיימת חקיקה שונה בנושא זה בכל אחת מהמדינות. במדינות מסוימות ריקודי חיק אסורים כליל, ובחלקן נדרש מרחק מינימלי בין הרקדנית לאורח. בסיאטל היה קיים חוק המציין מרחק מינימלי, אך הוא בוטל בשנת 2006 לאחר משאל עם בנושא זה. בניו יורק קיימות מגבלות רבות על ריקודי חיק, ואילו בסן פרנסיסקו ולאס וגאס הם מותרים כמעט ללא הגבלה.
בקנדה החליט בשנת 1999 בית המשפט העליון שריקודי חיק אינם סוג של זנות, והם מותרים בכל מועדון.
מחקרים.
במספר מחקרים נבדקו רקדניות חיק בהיבטים שונים, בהם גם ההיבט הכלכלי של המועדונים בהם נערכים ריקודים כאלה.
מחקר בריטי מצא שרוב רקדניות החיק היו מרוצות בעבודתן. לדבריהן, יש גמישות בשעות העבודה, התשלום נעשה באופן מיידי, ההכנסות גבוהות יותר מאשר בעבודות זמניות אחרות, וכמו כן יש לדבריהן "כיף בעבודה" והן נהנות להתרועע עם רקדניות אחרות ועם אורחי המועדון. עם זאת, המחקר חשף גם חסרונות רבים במקצוע זה: הרקדניות לא יכולות לדעת כמה כסף ירוויחו בכל שבוע; הן צריכות להסתיר את עיסוקן מידידים וקרובי משפחה; והן נאלצו להתמודד עם לקוחות גסי רוח ומטרידים. הרקדניות היו חשופות לעיתים קרובות להטרדה מילולית, וכן להיעדר זכויות עובדים, ונאלצו לשלם עמלות וקנסות גבוהים לבעלי המועדונים.
ריקודי חיק כסוג של ניצול מיני.
בכתבה בגרדיאן משנת 2008 צוטטו מחקרים רבים שמהם עולה כי רוב הנשים העוסקות בחשפנות ובריקודי חיק נאלצות לעשות זאת בגלל עוני וחוסר ברירה. המחקרים מראים קשר הדוק בין ריקודי חיק לסחר בנשים, זנות ועלייה ברמת האלימות המינית נגד נשים מצד גברים ההולכים למועדוני חשפנות. אחד המחקרים, שנערך באירלנד, מצא שסוחרי נשים מעודדים נערות לעסוק בריקודי חיק כשלב מקדים על מנת למשוך אותן לעסוק בזנות. הריקודים גם מנרמלים החפצה של נשים והתייחסות אל גופן כאל סחורה שאפשר לקנות.
מחקר נוסף שנעשה במועדוני חשפנות בארצות הברית מצא כי כל הרקדניות סבלו מהטרדות מילוליות ומאלימות פיזית ומינית בזמן עבודתן, ולכולן הוצע לעסוק בזנות.
אף על פי שמבחינה טכנית ריקוד חיק אינו מהווה יחסי מין, רבים רואים בו פעולה בעלת אופי מיני, ומחקרים מצאו שאותן נשים נטו לעסוק הן בחשפנות, הן בריקודי חיק והן בזנות. מכאן ההתייחסות האקדמית לריקודי חיק כחלק מתעשיית המין, והוא מהווה ניצול מיני.
בישראל.
בישראל היו מוצעים ריקודי חיק לאורחי כל מועדוני חשפנות.
באוגוסט 2018, המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים, שלמה למברגר, עדכן את גורמי האכיפה הרלוונטיים והמשטרה, כי "לאפ דאנס" נחשב בנסיבות מסוימות "מעשה זנות". כתוצאה מכך מועדוני החשפנות הושבתו לתקופה של כשבועיים. לאחר מכן הריקודים עברו למתכונת שונה ללא חיכוך עם המפשעה ("סייד דאנס" - Side Dance) ולעיתים ללא מגע עם הלקוח.