בשנת 1979 קיבלה המפלגה כ-15 מושבים בפרלמנט, והייתה למפלגה השנייה בגודלה- הישג שיחזור על עצמו רק בשנת 1999. באותה השנה המפלגה זכתה בשני מושבים בפרלמנט האירופי, הישג שלא יחזור לעצמו. בשנים 1984-1999 פעלה המפלגה באופוזיציה.
אידאולוגיה.
המפלגה אמנם נוטה לימין הפוליטי, אך בעשורים האחרונים היא נוטה להרכיב ממשלות עם מפלגות משני צידי המתרס הפוליטי. בכך היא דומה יותר למפלגה הליברל-דמוקרטית בבריטניה או המפלגה הדמוקרטית החופשית בגרמניה, מאשר מפלגות ליברליות קלסיות אחרות בבלגיה או בהולנד.
המפלגה מאמינה בליברליזם כלכלי, סחר חופשי וכלכלת שוק. המפלגה תומכת בנחרצות בחירויות האזרח ובזכויות האדם, ובכך גם בזכויותיהם של מהגרים ובזכויות להט"ב. דוגמה לתמיכת המפלגה בזכויות אדם היא ביטול עונש המוות ותמיכה בזכות להפלות מלאכותיות. בנוסף על כך, המפלגה תומכת בחיזוקם של האיחוד האירופי, נאט"ו והאומות המאוחדות.
תמיכה פוליטית.
מרבית מהכוח הפוליטי של המפלגה מגיע ממצביעים מן מעמד הביניים. רוב תומכי ה-DP הם צעירים, אנשי צווארון לבן, עובדי מדינה, עצמאים ואנשים בעלי הכנסה גבוהה. המפלגה זוכה להצלחה בעיר לוקסמבורג ובפרבריה העשירים. המפלגה (וגם הפלטפורמות הליברליות שקדמו לה) זכו להצלחה רבה מאוד בבחירות המוניציפליות בעיר.
סידני ג'ון בייקר
סידני ג'ון בייקר (באנגלית: Sidney John Baker, 17 באוקטובר 1912 ולינגטון - 2 בפברואר 1976 סידני) היה לשונאי, מילונאי, עיתונאי וסופר אוסטרלי, יליד ניו זילנד, מחלוצי חקר האנגלית האוסטרלית על משלביה והקשר שלה לזהות ולתרבות הלאומית האוסטרלית.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
סידני ג'ון בייקר נולד בשנת 1912 בוולינגטון שבניו זילנד, כבנם של הורים שהיגרו לשם מאנגליה. האב, סידני ג'ורג' בייקר, היה עיתונאי והאם הייתה ליליאן סלבי, לבית וויטהד.
בייקר למד במכללת ולינגטון ואחר כך בשנים 1932-1930 במכללת אוניברסיטת ויקטוריה, גם כן בוולינגטון, אולם לא סיים את התואר. נמשך במיוחד לכתבי פרויד, ניטשה וד.ה. לורנס. בשנת 1935 התיישב בסידני באוסטרליה. התגורר שם בסביבה הבוהמית של קינגס רוס יחד עם האמן רוס מקגיל ואחרים.
אחרי שעבד זמן קצר כעיתונאי ב"דיילי טלגרף", התקבל למערכת העיתון "בת'רסט נשיונל אדבוקייט".
בשנים 1939-1938 ביקר בייקר בלונדון. שב לאחר מכן לניו זילנד ולאוסטרליה, בה התקבל לעבוד ברשות השידור האוסטרלית ABC.
פעמיים קיבל פטור מגיוס לצבא כבלתי כשיר. בסופו של דבר התקבל בשנת 1942 בצוות של אוניית דיג ששימשה את חיל הים של ארצות הברית בהובלת כלי נשק ואספקה לקלדוניה החדשה
פעילותו בתחום האנגלית האוסטרלית והניו זילנדית.
בעזרת מלגה מטעם הקרן הממלכתית האוסטרלית Commonwealth literary Fund פרסם בייקר בשנת 1941 במלבורן את המהדורה הראשונה למילון העממי שלו לסלנג האוסטרלי שהופיע אחר כך בעוד שלוש מהדורות עד 1943. ב-1945 חיבר בייקר את ספרו העיקרי - "השפה האוסטרלי"
המילון כלל שכבות שהוזנחו לפניו על ידי המילונאים (למשל על ידי א.א. מוריס) בתחומים כמו האדמה, ה"בוש", הדרך, העיר וכו'.
בשנים 1950 ו-1964 זכה שוב למלגה מהקרן Commonwealth literary Fund . פרסם שני ספרי מוסף ל"שפה האוסטרלית:הראשון - "Australia Speaks"
(אוסטרליה מדברת) (1953) ו The Drum (התוף) ובשנת 1966 חיבר מהדורה מתוקנת של "השפה האוסטרלית".
בייקר כתב ערכים בנושא גם באנציקלופדיה בריטניקה, בספרים נועדו לקהל הרחב ובעיתונים כמו American Speech".
בייקר המשיך בפעילות העיתונאית ב-ABC Weekly (1942-1941), בדיילי טלגרף (1946-1943), ב"מלבורן הרלד" וב"סאן ניוס פיקטוריאל" (1947-1946) אחרי 1947- ב"סידני מורנינג הרלד".
בשנים 1963-1953 היה אחראי על מדור הספרות של סידני מורנינג הרלד בגיליון של יום ראשון. בשנים 1955-1948 בייקר פרסם מאמרים בנושאים של פסיכולוגיה לשונית בInternational Journal of Sexology בבומביי.
בדומה לפעילותו של הנרי לואיס מנקן בתחום האנגלית האמריקאית, ושאיתו ניהל התכתבות ענפה, גילה בייקר מצעירותו עניין רב באוצר המלים והביטויים שבשפה המדוברת, בסלנג ובעגת העולם התחתון בניו זילנד ובאוסטרליה. הוא נאבק להגן ולקדם את הזהות האוסטרלית באמצעות השפה והספרות.
כעורך משנה בשבועון ABC Weekly וכעורך ספרותי ב"סידני מורנינג הרלד" יצר קשרים רבים על קוראי העיתונים על מנת לגייס מקורות מידע בתחום האנגלית האוסטרלית ברחבי היבשת. יצר קשר עם סופרים, במיוחד עם חברי תנועת "ג'ינדיוורובק" שדגלה בקידום צביונה התרבותי של אוסטרליה
כמו מנקן, הקדיש בייר תשומת לב למוצא המלים והביטויים, לתדירות שימושן וחיוניותן בשפה הספרותית ובשפת היום יום
ב-1953 (במאמר ב"סידני מורנינג הרלד") סדיני ג'ון בייקר למד סנגוריה על שפת ה"טוק פיסין" שבגינאה החדשה בתור שפה בזכות עצמה כשאיכותה הותקפה על ידי פקידי האו"ם. הוא ראה בפשטותה ובקלות הקליטה שלה את הגורם העיקרי להישרדותה כאמצעי תקשורת יעיל מהאנגלית והגרמנית.
קישורים חיצוניים.
Henry Louis Mencken and the Australian Contribution, Caliban, 31/2012 ע' 87-100
Christoph Neuenschwander Authenticating a Creole: Language Ideological Debates on Tok Pisin
ראמ&quot;ה
הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך
החטיבה המזרחית
החטיבה המערבית
עונת 1992/1993 בפרמייר ליג
עונת 1992/1993 הייתה העונה הראשונה של פרמייר ליג שהיא הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-15 באוגוסט 1992 והסתיימה ב-11 במאי 1993. הליגה כללה 22 קבוצות.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. איפסוויץ' טאון, מידלסבורו ובלקברן רוברס היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו קריסטל פאלאס, מידלסבורו ונוטינגהאם פורסט. במקומן לליגה הבכירה עלו ניוקאסל יונייטד, וסטהאם יונייטד וסווינדון טאון.
כדורגלנים מצטיינים.
טדי שרינגהאם מטוטנהאם הוטספר כבש 22 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
קריס וודל משפילד וונסדי זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
פול מקגראת' מאסטון וילה זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
בין שתי ערים (סרט, 1935)
בין שתי ערים (באנגלית: A Tale of Two Cities) הוא סרט קולנוע משנת 1935 המבוסס על הרומן ההיסטורי "בין שתי ערים" מאת צ'ארלס דיקנס המתרחש בלונדון ובפריז. בסרט מככבים רונלד קולמן בדמות סידני קרטון, דונלד וודס ואליזבת אלן. בין השחקנים בתפקידי משנה מופיעים בסרט רג'ינלד אוון, בזיל רת'בון, קלוד גילינגווטר, עדנה מיי אוליבר ובלאנש יורקה. את הסרט ביים ג'ק קונווי, ואת התסריט כתבו ו. פ. ליפסקומב וס. נ. בהרמן. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר. העלילה מתרחשת בתקופת המהפכה הצרפתית ועוסקת בשני גברים הדומים זה לזה ושמאוהבים באותה אישה.
תקציר העלילה.
בערב המהפכה הצרפתית נודע ללוסי מנט, שאביה לא מת כפי שחשבה, אלא היה אסיר בבסטיליה במשך שנים רבות, עד שלבסוף שוחרר. היא נוסעת לפריז כדי להביא את אביה לביתה שבאנגליה. האב, ד"ר מנט, היה בהשגחת חברו ארנס דפארז' ואשתו תרז. דעתו של הזקן השתבשה בשנות הסבל הארוכות, אבל בעקבות טיפולה המסור של לוסי הוא מצליח להשתקם ולחזור לעצמו.
בהפלגה בתעלת למאנש פוגשת לוסי את צ'ארלס דארניי, אציל צרפתי אשר בניגוד לדודו חסר הרחמים, המרקיז סן אוורמונד, הוא תומך במאבקם של ההמונים המדוכאים. דודו של דארניי מנסה להפליל אותו ולהאשימו בבגידה, אבל עורך הדין סידני קרטון (רונלד קולמן) מצליח להציל אותו. קרטון שותה עם ברסד, עד התביעה העיקרי, ומערים עליו כך שיודה שהוא שיקר בעדותו. כשברסד נקרא להעיד במשפט, הוא נחרד לגלות שקרטון הוא אחד הסנגורים, ואומר שייתכן שטעה בעדותו. דארניי משוחרר מהכלא.
לוסי שהייתה נוכחת בבית המשפט מודה לקרטון. הוא מתאהב בה אבל מבין שאהבתו היא חסרת תוחלת. לוסי מתחתנת עם דארניי ונולדת להם בת.
בינתיים משתלט על צרפת שלטון הטרור. האזרחים הצרפתים הסובלים פורקים את זעמם על האצילים, ומרשיעים אותם בהמוניהם להוצאה להורג בגיליוטינה. דארניי נקרא לשוב לצרפת לעזרת משרתו הנאמן, וכשהוא מגיע לפריז הוא נעצר. ד"ר מאנט מבקש רחמים על חתנו, אבל מאדאם דפארז' המחפשת נקמה מכל בני משפחת אוורמונד, אשמים או לא, משכנעת את בית הדין לחרוץ את דינו למוות. כעדות היא מביאה מכתב שכתב ד"ר מאנט בכלא שבו הוא חושף את אשמתו של המרקיז דה סן אוורמונד, דודו של דארניי, ומוקיע את כל בני המשפחה.