תחנות רפאים (בגרמנית: Geisterbahnhöfe) הוא כינויין של תחנות האו באן והאס באן שבשל המלחמה הקרה והקמת חומת ברלין לא נעשה בהן שימוש על מנת למנוע מתושבי גרמניה המזרחית לעלות על רכבות הנוסעות לרובעי מערב ברלין ובכך לברוח לגרמניה המערבית.
היסטוריה.
באוגוסט 1961 החליטה ממשלת גרמניה המזרחית לבנות את חומת ברלין - מחסום פיזי אשר ימנע מתושבי גרמניה המזרחית לברוח מהמדינה באמצעות מעבר למערב ברלין. כחלק מבניית המחסום הפיזי סביב מערב ברלין, ולאור העובדה ששני חלקי העיר היו מקושרים במערכת של רכבת תחתית ורכבת מהירה נדרשה הפרדה של קווי הרכבת.
קווי הרכבת שפעלו במלואם בחלק אחד או שני של העיר המשיכו לפעול כסידרם, אולם קווי רכבת שעברו בין שני חלקי העיר היו צריכים להיות מופרדים. בחלק מהקווים פעלו הרכבות עד הגבול ולא חצו אותו. שלושה קווי רכבת - קווי הרכבת התחתית U6, U8 וקו הרכבת המהירה קו צפון דרום (Nord-Süd Bahn) עברו ברובם במערב העיר למעט מקטעים קצרים במזרח העיר. הפסקת הפעולה של קווים אלה הייתה מקשה מאוד על התחבורה במערב ברלין, והפעלתם רק מצד אחד של הגבול הייתה חסרת תועלת. על כן הוחלט שקווים אלה ימשיכו לפעול רק עבור תושבי מערב ברלין, ותושבי מזרח ברלין לא יוכלו להשתמש בקווים אלה. הרכבות המשיכו לעבור במזרח העיר אולם לא עצרו בתחנות השונות (למעט תחנת פרידריכשטראסה).
זמן קצר לאחר הפעלת השיטה הזו החלו תושבי מערב ברלין לקרוא לתחנות החשוכות שנשמרו בקפידה על ידי שומרי גבול ממזרח גרמניה "תחנות רפאים". השם לא היה שם רשמי ובמפות קווי הרכבת במערב ברלין כונו התחנות: "תחנות בהן הרכבות לא עוצרות" ("Bahnhöfe, auf denen die Züge nicht halten"). במפות מזרח ברלין קווי רכבת אלה והתחנות לא הופיעו כלל.
שיטה זו יצרה קשיים לתחזוקת קווי הרכבת, שכן צוותים מערב גרמניים לא יכלו לתחזק את הקווים שעברו במזרח העיר, ואם התקלקלה רכבת במזרח העיר היו צריכים לבוא שומרי גבול מזרח גרמניים ולפנות מהקרון את הנוסעים, אולם השיטה המשיכה לפעול במשך 28 שנים.
תחנות בהן נעשה שימוש חלקי.
תחנת פרידריכשטראסה.
תחנת פרידריכשטראסה שימשה הן קווי רכבת מזרח גרמניים והן קווי רכבת מערב גרמניים. התחנה הייתה ממוקמת במזרח העיר, ועל מנת ליצור הפרדה בין הקווים נבנה במקום טרמינל מופרד - האחד שימש את תושבי מערב העיר והאחר את תושבי מזרח העיר. במקום הייתה גם תחנת גבול שאיפשרה לתושבי מערב העיר (ולהם בלבד) לעבור בין שני חלקי העיר.
תחנת בורנהולמר שטראסה.
תחנת הרכבת המהירה ברחוב ברונהולמר הייתה תחנת הרפאים היחידה הממוקמת מעל הקרקע ולא בתוך מנהרה. התחנה הייתה ממוקמת בסמוך לגבול בין מזרח ומערב העיר, ועברו בה הן רכבות ממערב ברלין והן רכבות ממזרח ברלין. הרכבות המערביות לא עצרו בתחנה, אלא עברו בין גדרות תיל גבוהות.
תחנת וולאנקשטראסה.
תחנת וולאנקשטראסה הייתה ממוקמת במזרח העיר אולם בפועל עצרו בה רכבות מערביות מאחר שאחד מפתחי היציאה של התחנה היה ממוקם ממערב לחומה, במערב העיר.
פתיחה מחודשת.
עם נפילת חומת ברלין יכלו לראשונה תושבי מזרח ומערב ברלין להיכנס לתחנות אשר נותרו כפי שהיו בשנת 1961.
תחנת יאנוויצבריקה (בקו U8) הייתה הראשונה בתחנות הרפאים שנפתחו לציבור - ב-11 בנובמבר 1989 (יומיים לאחר נפילת החומה). בתחנה הותקנו מעבר גבול ומכס דרכם עברו תושבי מזרח העיר למערבה, אולם לא נמנע מהם המעבר. שלטים חדשים שנכתבו בכתב יד הוצבו בתחנות על מנת לאפשר התמצאות (ולאור השינויים בתחבורה מאז הותקנו השלטים בשנים 1961). התחנה השנייה שנפתחה הייתה תחנת רוזנתאלר פלאץ (בקו U8), ב-22 בדצמבר 1989, וגם בה הותקנו מעבר גבול ומכס.
ב-12 באפריל 1990 נפתחה תחנה ברנאואר שטראסה (בקו U8). תחנה זו עמדה בסמוך לגבול, ולכן הכניסה אליה הייתה מבעד לגבול ולא הותקנו בה מעבר גבול ומכס. הכניסה לתושבי מזרח העיר התאפשרה רק החל מה-1 ביולי 1990 - התאריך בו נפתחו כל התחנות האחרות בקו U6 ו-U8 שהיו במזרח העיר מבלי הקמת תחנות גבול.
ב-2 ביולי 1990 נפתחה תחנת אוראניינבורגר שטראסה - הראשונה מתחנות קו צפון דרום שנפתחו, וב-1 בספטמבר 1990 נפתחו תחנות אונטר דן לינדן ונורדבאנהוף בעקבות עבודות שיפוץ. תחנת בורנהולמר שטראסה נפתחה ב-5 באוגוסט 1991, והאחרונה בתחנות שנפתחה הייתה תחנת פוטסדאמר פלאץ ב-3 במרץ 1992 בעקבות שיפוץ נרחב.
בשנים שלאחר איחוד העיר השקיעו עיריית ברלין וממשל גרמניה כספים רבים בשיקום מערך התחבורה של העיר. מערכת האו באן חזרה לתפקוד מלא בשנת 1995 ומערכת האס באן בשנת 2002 עם פתיחת המסלול המעגלי.
שמות תחנות הרפאים.
רשימת התחנות כוללת רק את תחנות הרפאים בהן עברו רכבות ולא עצרו. הרשימה אינה כוללת תחנות שהוצאו מכלל שימוש בשל בניית החומה והפסקת פעילות של חלק מהקווים:
קו הרכבת צפון- דרום (Nord-Süd Bahn)
קו U6
קו U8
מולאן (סרט, 1998)
מולאן (באנגלית: Mulan) הוא סרט אנימציה אמריקאי שבוים על ידי טוני בנקרופט ובארי קוק והופק על ידי חברת וולט דיסני. זהו הסרט ה-36 במספר שהופק על ידי החברה וחלק מהרנסאנס של דיסני, והוא מבוסס על סיפור-עם סיני על פא מולאן (בסינית: 花木蘭, חוּאַה מוּ-לאַן).
"מולאן" זכה במספר פרסי אנני, היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר וכן לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר והשיר הטוב ביותר לשנת 1998. מכון הסרטים האמריקאי בחר את "מולאן" כמועמד לרשימת עשרת סרטי האנימציה הטובים ביותר.
לאחר יציאת הסרט נוצר זיכיון בעל שם דומה בו סרט המשך: מולאן 2, אשר הופץ ישירות בווידאו בשנת 2005 וכן מספר משחקי מחשב.
בשנת 2020 יצא סרט לייב אקשן הנושא גם את השם "מולאן" המהווה רימייק לסרט זה.
עלילה.
הסרט נפתח בכך שההונים, בראשות שאן יו האכזרי, פולשים להאן, סין, והקיסר הסיני מפקד על גיוס כללי: על גבר אחד מכל משפחה להצטרף לצבא הסיני. במקביל אנו מתוודעים לגיבורת הסרט, מולאן, צעירה סינית טובת לב אך מגושמת, שמגיעה למפגש כושל עם שדכנית שבסופו השדכנית מכריזה שמולאן "לעולם לא תביא למשפחתה כבוד".
שליחי הקיסר מגיעים לביתה של מולאן, ופא ז'ו, אביה של מולאן והגבר היחיד במשפחה, מתכנן להתגייס לצבא למרות גילו ונכותו. מולאן מחליטה להתחזות לגבר וללכת במקומו, גונבת שריון, חרב וסוס ויוצאת באישון לילה. פא ז'ו מגלה מתפלל אל אבות משפחתו בתחינה שיגנו על בתו, ואלו מזמנים את דרקון האבן הגדול שלהם כדי להגן עליה. לרוע המזל, פסל הדרקון הגדול לא מתעורר לחיים, ומושו, דרקון קטן, הולך להגן על מולאן, ללא ידיעתם של האבות.
לאחר קשיי התאקלמות חברתיים ופיזיים, מצליחה מולאן (המאמצת את השם פינג) להפוך ללוחמת הטובה בגדוד, תחת פיקודו של קפטן לי שאנג, בנו של גנרל הצבא הסיני, ומתיידדת עם חבריה החדשים: יאו, לינג וצ'ין-פאו. מושו, שרוצה לראות בהצלחתה של מולאן כדי לזכות בהכרתם של האבות הקדמונים, מזייף פקודה מהגנרל לי, שמורה ללי שאנג להצטרף לחזית. לי שאנג ממלא את הפקודה, והוא וחייליו מגיעים לכפר שרוף, ושם מגלים שגנרל לי וכוחותיו הובסו על ידי ההונים. אבלים וחפויי ראש, הם עוזבים את ההרים במהירות כדי לנסות להקדים את ההונים ולהגן על עיר הבירה, ובדרכם הם נתקלים בכוח הגדול של ההונים. בתושייה רבה, מולאן יורה פגז תותח ויוצרת למפולת שלגים, שבה נקברים חיילי האויב, ואף שאנג כמעט נהרג אך ניצל בידי מולאן. שאן יו תוקף בחמת זעם את מולאן, וחותך אותה באזור החזה. מולאן נאלצת לקבל טיפול רפואי, ובמהלכו מתגלה שהיא אישה. כתודה על כך שמולאן הצילה את חייו, לי שאנג מחליט לחוס על חייה ולא להוציא את מולאן להורג (כפי שהחוק מחייב), אך מגרש אותה משורות הצבא. מולאן נשארת מאחור, בעוד החיילים עוזבים לעיר הקיסרית כדי לדווח על מותם של ההונים- ומגלה שלא כל ההונים נהרגו במפולת, ומספר קטן של הונים ששרדו, כולל שאן יו, עושים את דרכם אל עיר הבירה הקיסרית.
מולאן מגיעה אל עיר הבירה במהלך חגיגות הניצחון על ההונים, ומנסה להזהיר את שאנג לי בנוגע לשאן יו, אבל הוא מסרב להקשיב. ההונים מופיעים, לוכדים את הקיסר ומתבצרים בארמון. בעצתה של מולאן, לי שאנג וחייליו נכנסים לארמון מחופשים לפילגשים, ומביסים את אנשיו של שאן יו. שאנג מסכן את חייו בעודו מגן על הקיסר, ומולאן מושכת את שאן יו אל הגג, ופורקת אותו מחרבו. מולאן מסמנת למושו, והוא משגר לעבר מפקד ההונים טיל זיקוקים שמחסל אותו. מולאן מהוללת על עוז רוחה ידי הקיסר והעם של סין, שאף משתחווה לה ביראת כבוד, ונאותה לקבל את הציצה של הקיסר וחרבו של שאן יו במתנה אך מסרבת בנימוס להצעתו לשמש כיועצת שלו, ומבקשת לחזור למשפחתה. היא חוזרת הביתה ומציגה את המתנות לאביה, שדגיש כי העיקר הוא שבתו שלמה ובריאה, ולא הכבוד שהביאה למשפחתה. לי שאנג, שהתאהב במולאן, מגיע לביתה בתואנה שהוא רק רוצה להחזיר לה את הקסדה, אך מקבל את הזמנת המשפחה להישאר לארוחת ערב. בסוף הסרט מכריזים האבות הקדמונים על מושו כשומר המשפחה.
עמוד ניצחון
עמוד הניצחון של ברלין
עמוד הניצחון (בגרמנית: Siegessäule; זיגסזוילֶה) של העיר ברלין הוא אחד האתרים הידועים בעיר. העמוד תוכנן על ידי היינריך שטראק במטרה להנציח את ניצחון צבא פרוסיה בשנת 1864 במסגרת מלחמת שלזוויג השנייה. העמוד נחנך ב-2 בספטמבר 1873 - לאחר ניצחונה של פרוסיה על אוסטריה במסגרת מלחמת שבעת השבועות בשנת 1866 ולאחר ניצחונה על צרפת במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870–1871, והוחלט שהעמוד ינציח אף ניצחונות אלה.
בשל הניצחונות המאוחרים שונתה תוכנית העמוד והוחלט שבראשו יוצב פסל של ויקטוריה, אלת הניצחון.
העברת העמוד ממקומו.