המבנה ידוע בשל שירות ההליקופטרים שניתן מהמנחת המצוי על גג המבנה - שירות שהוביל אנשים שביכולתם לשלם עבורו לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי - טיסה שאורכה 7 דקות. שירות זה ניתן בין השנים 1965–1968 ושוב למספר חודשים בשנת 1977 ונפסק לאחר תאונה שאירעה ב-16 במאי 1977 בה מסוק מסוג סיקורסקי S-61L הרג את אחד מעובדי המנחת, ורוטור המסוק נפל והרג את אחד מהולכי הרגל שהלכו בשדרת מדיסון ורחוב 43, ופצע מספר אנשים.
תיאור המבנה.
המבנן תוכנן על ידי האדריכלים אמרי רות ובניו בשיתוף עם ולטר גרופיוס ופייטרו בלוצ'י, והוא מהווה דוגמה של אדריכלות ברוטליסטית ושל הסגנון הבינלאומי. המבנה תוכנן עבור ייעודו המסחרי – שטחי משרדים נרחבים, והוא נעדר עיטורים ארכיטקטוניים. אף שהוא עורר ביקורת רבה מצד אדריכלים ותושבים רבים המתגוררים בסביבתו (ובשנת 1987, בסקר שערך המגזין "ניו יורק", נבחר כבניין השנוא ביותר בעיר, ועלה כי מרבית תושבי ניו יורק היו מעדיפים שיהרסו אותו), הוא היה פופולרי בקרב החברות שהשתמשו בו, בעיקר בשל קרבתו לתחנת הרכבת גרנד סנטרל. הסיבה לשנאה הרבה למבנה היא, ככל הנראה, אותה סיבה המביאה לפופולריות שלו בקרב שוכרי המשרדים – קרבתו הרבה לתחנת הרכבת גרנד סנטרל, בשל מיקומה של התחנה במרכז השדרה (ולא בתוך אחד הבלוקים). ניתן לראות את המבנה לכל אורכה של השדרה.
גובהו של המבנה 246.6 מטרים. יש בו 58 קומות (מעל הקרקע), וכ-260,000 מ"ר שטחי משרדים.
אזכורים תרבותיים.
בשל נראותו של המבנה (עקב מיקומו באמצע שדרה), הוא מופיע בסרטים רבים.
המבנה הופיע בסרטו של קלינט איסטווד "מצוד" (Coogan's Bluff), בסרט "גודזילה" משנת 1998, בסדרה "מלאכים באמריקה" ובסרט "אנטז".
המבנה מופיע במשחק פרידום פייטרז של פלייסטיישן 2.
כמו כן, מופיע המבנה במשחק Grand Theft Auto IV תחת השם GetaLife.
גשר וראזאנו נרוז
ג'ובאני דה וראזאנו
אחותי – למען נשים בישראל
אחותי – למען נשים בישראל היא תנועה חברתית פמיניסטית המושתתת על עקרונות הפמיניזם המזרחי. התנועה פועלת לקידום נושאים של צדק כלכלי, חברתי ותרבותי ולהעצמת הסולידריות עם נשים ממעמד כלכלי-חברתי נמוך בשיח הציבורי בישראל.
כנשיאת "אחותי" כיהנה השחקנית רונית אלקבץ. מנכ"לית הארגון היא שולה קשת. יו"ר הוועד המנהל היא אושרי חיון.
היסטוריה.
תנועת "אחותי" נוסדה בשנת 2000 על ידי פעילות חברתיות ופמיניסטיות, בהן הנרייט דהאן כלב, ויקי שירן, נטע עמר ושולה קשת שמכהנת כמנכ"לית העמותה. התנועה הוקמה לאור עקרונות הפמיניזם המזרחי, מתוך השקפה כי ארגונים פמיניסטיים בישראל נוסדו והונהגו על ידי נשים אשכנזיות, רובן אקדמאיות ממרכז הארץ, ופעלו לקידום צרכים ואינטרסים האופייניים להן. תנועת "אחותי" טוענת כי הגם שמאבקים אלו חשובים, הם דחקו לשולי התודעה הציבורית את קיומו של ציבור נשים רחב שעסוק בהישרדות כלכלית ובקיום יומיומי, ולא בתפיסת עמדות בכירות במשק ובכלכלה.
בשנת 2003 הייתה "אחותי" שותפה למאבקן של ויקי כנפו והאמהות החד-הוריות נגד קיצוץ הקצבאות.
בשנת 2006 יזמה התנועה את פרויקט "נשים יוצרות כלכלה פמיניסטית" לסיוע לנשים מהפרפריה להקמת עסקים, שעיקרם מבוסס על מלאכת יד. בין השאר סייע ליוצאות אתיופיה בהקמת מיזם אופנה המבוסס על רקמת יד מסורתית בשיתוף בית האופנה "קום איל פו". בהמשך הוקמה חנות סחר הוגן, שרוב רווחיה מועברים ישירות ליזמיות המשתתפות בפרויקט.
בדצמבר 2007 יצא לאור ביוזמת התנועה הספר "לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית", בהוצאת בבל. הספר, העוסק בפמיניזם המזרחי, הוא אסופה של מאמרים, מחקרים, נאומים, סיפורים אישיים, פרוזה ושירה, ועוסק בסוגיות של מעמד, זהות, זיכרון ואלטרנטיבה, מתוך פרספקטיבה פמיניסטית מזרחית. הספר מביא מפרי עטן של פעילות פמיניסטיות, אקדמאיות, הוגות, משוררות ויוצרות.
בשנת 2008 ליוותה "אחותי" את מאבקם של קבוצת ההורים מעמנואל נגד ההפרדה בבית הספר ביישוב. "אחותי" ביחד עם מרכז תמורה הגישו תביעת נזיקין פרטית בשם כמה מההורים בגין חוק איסור אפליה בשירותים ציבורים, במקביל לעתירה לבג"ץ שהגישה עמותת "נוער כהלכה" בראשות יואב ללום. כמו כן, הפגינו נשות הארגון מול משרד החינוך בדרישה שימנע את ההפרדה בין התלמידות.
בשנת 2011 החל בית אחותי לארגן אירועי "לילה שחור", אירוע אלטרנטיבי לאירועי "לילה לבן" של עיריית תל אביב, לציון ההכרזה על מרכז העיר כעיר לבנה בגלל סגנון בניית הבאוהאוס המאפיין אותו, במחאה על כך שהאירוע מתמקד באזורים מסוימים בעיר ומזניח את רובה. ב-2015 הזעם בקרב מארגני הלילה השחור גבר, לאחר שהעירייה החליטה למתג את האירועים בכותרת "לילה לבן אירופה".
בשנת 2012 יצא לאור ביוזמת התנועה הספר "מא' עד ת' מילון שלום של נשים בישראל" שהוא סיכום של פרויקט כתיבה מקיף בן שלוש שנים של 60 נשים. באותה שנה הארגון היה בין יוזמי להקמת קואליציית "שותפות", שותפות של ארגוני נשים שחברו יחדיו כדי לקדם שוויון וצדק לנשים בכל תחומי החיים, תוך שימת דגש לפעילות לובי וסינגור. בין הארגונים השותפים: אחותי, איתך - משפטניות למען צדק חברתי, רוח נשית, מרכז אדוה, שדולת הנשים, ערוס אלבחר, העמותה להעצמה כלכלית לנשים וקול האשה.
בשנת 2013 יצא לאור ביוזמת התנועה הספר "שוברות קירות- אמניות מזרחיות עכשוויות בישראל" ספר ייחודי המתבונן בשדה האמנות הישראלית הרוחש מנקודת מבט המצליבה אתניות ומגדר. בספר מוצגות עבודות של 46 אמניות ואליהם נלווים ארבעה מאמרים מאת מיטב חוקרות האמנות בישראל פרופ' חביבה פדיה, ד"ר נועה חזן, ד"ר טל דקל וד"ר קציעה עלון. באותה שנה החלה התנועה גם לתמוך ולסייע בארגון פסטיבל לבי במזרח, פסטיבל תרבות, הנערך מדי שנה בתל אביב-יפו וכולל מופעי מוזיקה, סרטים, דיונים והצגות. מטרת הפסטיבל היא לתת במה לתרבות המזרחית בישראל.
בשנת 2014 הקימה תנועת אחותי את "המדרסה (מכללה) הפמיניסטית המזרחית" בשיתוף עם בית משלנו והפורום הפמיניסטי במכללה האקדמית ספי.
בית אחותי.
בית התנועה בשכונת נווה שאנן שבדרום תל אביב שואף להיות מרכז תרבות וחברה פמיניסטי. במקום מרכז מידע וייעוץ רב תחומי והפעילות בו כוללת גם תערוכות, הרצאות, סדנאות, וקורסים לקהל מהשכונה ומחוצה לה. כמו כן נמצאת במקום גלריה, שהאמנים הפועלים בתחומה רואים בעבודתם כלי לשינוי חברתי.
אסי
וולאס וגרומיט
ווֹלאס וגרומיט (באנגלית: Wallace &amp; Gromit) הוא שמן של הדמויות הראשיות שכיכבו בסדרה של ארבעה סרטוני אנימציה קצרים, סדרת מעברונים קצרים, וסרט באורך מלא אשר בוימו על ידי ניק פארק עבור אולפני ארדמן אנימציות. כל הדמויות בסרטונים ובסרט של וולאס וגרומיט נעשו מדגמי פלסטלינה אשר נבנו על גבי שלדי מתכת, והוסרטו באמצעות טכניקת סטופ מושן.
עלילות הסרטים מתמקדת בממציא תמהוני בשם וולאס ובכלבו הנאמן והחכם גרומיט המתגוררים בעיירה וייגאן שבמחוז לנקשייר בבריטניה.
בשל ההצלחה הרבה לה זכו הסרטונים והסרט, הפכו הדמויות לאייקונים של התרבות הבריטית המודרנית ושל העם הבריטי. הסרטונים "המכנסיים הלא מתאימים" (The Wrong Trousers) ו-"הרפתקה מצמררת" (A Close Shave) והסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני" זיכו את אולפני ארדמן במספר פרסי אוסקר בקטגוריית "הסרט המונפש הטוב ביותר".
הסרטים בסדרה.
את העבודה על הסרט הראשון בסדרת וולאס וגרומיט, "טיול לא מהעולם הזה", החל ניק פארק באופן עצמאי בעודו סטודנט, כחלק מפרויקט הגמר שלו. בשנת 1986 שכרו אולפני ארדמן את פארק ואפשרו לו להשלים את סרט האנימציה, בן חצי השעה, בו כיכבו לראשונה וולאס, ממציא בריטי מפוזר בעל חיבה עזה לקרקרים וגבינה, וכלבו המחונן גרומיט. בסרט מוצגות הרפתקאותיהם של הזוג הטסים לירח בשל מחסור בגבינה בסוף השבוע, כאשר החנויות סגורות. הסרט יצא לאקרנים ב-1989 וזכה להצלחה רבה ולמועמדות לאוסקר.
הצלחת הסרט הראשון הובילה להפקתם של סרטי ההמשך, "המכנסיים הלא מתאימים", בשנת 1993, שבו מסופר על פינגווין מרושע הגונב את המצאתו האחרונה של וולאס, ו"הרפתקה מצמררת" ב-1995, שבו מתוארים צמד הגיבורים כאשר הם מנסים לפתוח עסק לניקוי חלונות. שני הסרטים זכו בפרסי אוסקר ולפופולריות רבה. ה-BBC רכש את זכויות ההקרנה של שלושת הסרטים והסרטים הפכו במהרה לקלסיקה והוקרנו בשידורים חוזרים רבים במהלך חופשות חג המולד בבריטניה. בשנת 2005 יצא לאקרנים הסרט באורך המלא, "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני" אשר הופק בשיתוף עם אולפני "דרימוורקס". הסרט נחל הצלחה ברחבי העולם וזכה באוסקר. כמו כן, בסמוך לבכורת הסרט התפרסמו באינטרנט עשרה סרטונים קצרים, בני שתיים וחצי דקות, בכיכובם של הצמד. בשנת 2008 יצא סרט קצר רביעי, "", שבו וולאס וגרומיט פותחים מאפייה, וולאס מתארס אבל הוא נקלע שלא מרצונו לפרשיית רצח מסתורית.
סדרת הסרטים מתאפיינת בהומור סלפסטיק קליל יחד עם הומור מתוחכם ועדין יותר ופונה לקהל צעיר ומבוגר כאחד.
דמויות.
וולאס.