A.Copani, A.Genazzani,G.Aleppo,G.Casabona,P.L.Canonico,U.Scapagnini,F.Nicoletti - "Nootropic Drugs Positively Modulate α-Amino-3-Hydroxy-5-Methyl-4-Isoxazolepropionic Acid-Sensitive Glutamate Receptors in Neuronal Cultures", Journal of Neurochemistry vol.58 (4), april 1992, pp.1199-1204
נבחרת הרפובליקה הסינית בכדורגל
מעגל אלנין
מחזור האלנין, הידוע גם כמחזור קהיל או מחזור גלוקוז-אלנין, הוא סדרה של תגובות בה קבוצות אמינו ופחמנים מהשריר מועברים אל הכבד. התהליך די דומה למעגל קורי במחזוריות של חומרים מזינים בין שרירי השלד, והכבד. כאשר השרירים מפרקים חומצות אמינו להפקת אנרגיה, חנקן המשתחרר מועבר לפירובט כדי ליצור אלנין. האלנין מועבר אל הכבד שבו חנקן נכנס למעגל האוריאה והפירובט משמש ליצירת גלוקוז.
מחזור האלנין הוא פחות פרודוקטיבי ממחזור קורי, המשתמש בלקטט, כיוון שתוצר לוואי של ייצור אנרגיה מאלנין הוא ייצור של אוריאה. ההסרה של אוריאה תלויית אנרגיה, הדורשים ארבעה קשרי פוספאט עתירי אנרגיה (3 ATP הופך ל 2 ADP וAMP אחד), ובכך כמות ה-ATP המיוצר נטו פחותה מזו במעגל קורי. עם זאת, בניגוד למעגל קורי, NADH נשמר כי שלקטט לא נוצר. זה מאפשר לחמצן אותו באמצעות שרשרת העברת אלקטרונים. מסלול זה דורש נוכחות של אלנין אמינוטרנספראז, אשר מוגבל לרקמות כגון שרירים, כבד, ומעי. לפיכך, מסלול זה משמש במקום מעגל קורי רק כאשר אמינוטרנספראז נוכח וכאשר יש צורך להעביר אמוניה אל הכבד.
מעגל אלנין משמש גם למטרות אחרות:
נבחרת הרפובליקה הסינית בכדורסל
ישעיהו קרניאל
ישעיהו קרניאל (עַזְמָוֶת) (18 במאי 1881 ברלאד, רומניה – 15 בדצמבר 1942 חיפה) היה איש העלייה הראשונה, פעיל ציבור, מורה, בנקאי ועיתונאי עברי.
ביוגרפיה.
נעוריו.
קרניאל נולד ב-1881 ברומניה למרדכי ולאה קרניאל. אביו, שהיה פעיל באגודת חובבי ציון, חבר לשותפיו באגודה, דוד שוב ואליעזר רוקח ועלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-1882. תחילה התיישבה המשפחה בראש פינה ולאחר מכן עברה לזכרון יעקב. קרניאל למד בבתי ספר של המושבה. בנוסף הרחיב את השכלתו בתנ"ך, תלמוד ובדברי ימי ישראל ולמד ערבית, צרפתית, אנגלית וגרמנית. לאחר שסיים את לימודי התיכון נסע ללימודים גבוהים בביירות ופריז. כשחזר ארצה מונה למורה בבית הספר בזכרון יעקב בו למד.
עבודתו בבנק.
ב-1903 היה קרניאל בין מייסדי הסתדרות המורים אולם ב-1906 עזב את ההוראה, עבר עם משפחתו לירושלים והחל לעבוד בסניף המקומי של בנק אפ"ק. ב-1910, לאחר 4 שנות עבודה, קודם קרניאל בתפקידו ומונה לסגן מנהל סניף חיפה. ב-1913 מונה למנהל סניף צפת וחבר ההנהלה המרכזית עד שנת 1919.
עבודתו בהסתדרות המדיצינית הדסה.
ב-1919 חזר קרניאל לירושלים וקיבל הצעה מהנרייטה סאלד להיות חבר הנהלה בהסתדרות המדיצינית הדסה תפקיד אותו מילא עד שנת 1932.
עבודתו העיתונאית.
ב-1919 החל קרניאל לעבוד בעיתון דאר היום מיסודו של איתמר בן-אב"י. תחת השם הספרותי עַזְמָוֶת נהג לפרסם טורים שנקראו מבעד למסווה ואמר עזמות. בטורים פופולרים אלו הגיב קרניאל לאירועים שקרו במדינה בהסתכלות הומוריסטית. עבודתו בעיתון זה נמשכה עד 1933.
לאחר הפסקה של מספר שנים עבר ב-1934 לחיפה שם חידש את כתיבתו העיתונאית בעיתונות מקומית.
עם הקמת קול ישראל הגיש פינה היתולית שבועית.
פעילותו הציבורית.
קרניאל היה פעיל במספר רב של ארגונים ציבוריים. היה חבר בארגון בני ברית ושימש מזכיר הארגון במשך שנתיים. מונה לנשיא לשכת הר ציון של הבונים החופשיים בארץ ישראל ופרסם מאמרים בעיתון הארגון. היה פעיל בארגונים חינוכיים הקשורים להקמת הגימנסיה העברית בירושלים ולרשת אליאנס ועוד פעילות ענפה.
משפחתו.
אחיו של ישעיהו הוא יהודה קרניאל ( מהחקלאים המובילים בזכרון יעקב). אחותו חסיה נישאה לאיש ניל"י מנשה ברונשטיין. ישעיהו נישא ב-1903 ליהודית אידה לובמן (בתו של מרדכי לובמן) ונולדו להם 3 בנים ו-2 בנות. קרניאל נפטר ב-1942 בחיפה, תוך כדי הרצאה על אליעזר בן-יהודה והובא לקבורה בבית הקברות בזכרון יעקב
לליסטאד
לליסטד
הארמייה הרביעית (האימפריה הרוסית)
הארמייה הרביעית (רוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
הארמייה הרביעית הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה אנטון פון זלצה. הארמייה לחמה בקרב גליציה ובכלל זה בקרב קרשניק, שלאחריו הוחלף מפקד הארמייה באלכסיי אברט, בשל תוצאות הקרב. בהמשך השתתפה הארמייה בקרב על הוויסלה, ולאחר מכן בקרבות הנסיגה הגדולה. לאחר כניסת רומניה למלחמה, הועברה הארמייה לזירה הרומנית, שם המשיכה להילחם עד סוף המלחמה.
אניס השחורה
אניס השחורה הידועה גם בשם אגנס השחורה היא דמות מכשפה אכזרית בפולקלור האנגלי. היא מתוארת לרוב עם פנים כחולות וציפורני ברזל וידועה כמי שאוכלת בשר אדם, בעיקר ילדים. אניס השחורה אמורה להתגורר במערה בהרי דיין בלסטרשייר, כשבכניסה למערה תלוי עץ אלון. ככל הנראה אניס השחורה
הומצאה על ידי הורים כאמצעי שכנוע וחינוך מפחיד לילדיהם.
על פי האגדה אניס השחורה מסתובבת בלילות וחוטפת ילדים מבתיהם, היא לוקחת אותם למקום מבודד שם היא תולה אותם מעץ צולה אותם באור השמש ולאחר מכן תולה את עורם בתור חגורה. בסביבות המאה ה-19 אניס השחורה היוותה אמצעי יעיל של הורים להפחיד את בניהם הסוררים וכך לחנך אותם.
אינדיו (קליפורניה)
אינדיו (באנגלית: Indio) היא עיר במחוז ריברסייד, במדינת קליפורניה השוכנת בעמק קואצ'לה שהוא חלק ממדבר קולורדו בדרום קליפורניה. היא שוכנת כ-37 קילומטרים מזרחית לפאלם ספרינגס, 124 קילומטרים מזרחית לריברסייד, כ-204 קילומטרים ממזרח ללוס אנג'לס ו-158 קילומטרים צפונית למקסיקלי במדינת באחה קליפורניה במקסיקו. מקור השם בספרדית ופירושו אינדיאני.
האוכלוסייה הייתה 76,036 תושבים במפקד 2010, 55% גידול מ-49,116 התושבים שנמנו במפקד בשנת 2000. העיר הייתה מכונה "הציר המרכזי של העמק", כינוי שהיה סיסמת לשכת המסחר של העיר בשנות ה-70 של המאה ה-20. כיום כינויה הוא "עיר הפסטיבלים" ("City of Festivals") בשל האירועים התרבותיים הרבים הנערכים בעיר.
היסטוריה.
סלילת מסילת הברזל מזרחה מלוס אנג'לס החלה ב-1873. הרכבות החלו לפעול עד קולטון (Colton) ב-16 ביולי 1875 ולאינדיו (אז אינדיאן ולס (Indian Wells) – "בארות אינדיאנים") ב-29 במאי 1876. סלילת מסילת הברזל נמשכה מזרחה והגיעה לגדה המערבית של נהר הקולורדו מול יומה באריזונה ב-23 במאי 1877. היה עיכוב בקבלת האישור הצבאי להניח את הפסים לרוחב שמורת האינדיאנים של יומה, ובספטמבר של אותה שנה הושלם הגשר שאפשר לרכבת להגיע עד יומה. מסילת הברזל של חברת הרכבות סאותרן פסיפיק (Southern Pacific) הייתה אמורה להתחבר למסילות של חברת טקסס ופסיפיק (Texas &amp; Pacific), אחת מכמה חברות רכבות שביקשו או שקיבלו אישור מהממשל הפדרלי לבנות קווי רכבת ממקומות שונים בארצות הברית מערבה אל חוף האוקיינוס השקט. אבל קצה קו המסילה של טקסס ופסיפיק היה אז תקוע הרחק בטקסס, ולכן חברת הרכבות דרום הפסיפיק המשיכה את סלילת הקו מזרחה.
העיר אינדיו קמה בשל הצורך של חברת הרכבות בנקודת מילוי מים למנועי הקיטור באמצע הדרך בין לוס אנג'לס ליומה. בתחילה היה היישוב קרוי אינדיאן ולס, אבל מכיוון שמקומות רבים אחרים כבר היו קרויים כך נבחר השם אינדיו, הגרסה בספרדית למילה "אינדיאני". לאחר שהרכבת הגיעה לאינדיו היישוב החל להתפתח. הבניין הקבוע הראשון היה המחסנים של חברת הרכבות דרום הפסיפיק והמלון. החברה ניסתה לארגן לעובדיה תנאי חיים נוחים ככל האפשר במטרה לשמור שלא יעזבו אזור שכל כך קשה היה לחיות בו בתקופה היא. המבנה היה במרכז החיים החברתיים במדבר עם חדר אוכל מהודר וריקודים בלילות שישי.
אף שאינדיו הוקמה כיישוב שהתבסס על הרכבת, תוך זמן קצר החלה להתפתח חקלאות. בצלים, כותנה, ענבים, פרי הדר ותמרים שגשגו באקלים הצחיח תודות לתושייה של החקלאים להמציא דרכים מגוונות להשיג מים. תחילה באמצעות בארות ארטזיות ומאוחר יותר באמצעות שלוחה מהתעלה הכול-אמריקנית. עם זאת, עודף מים היה גם הוא לעיתים בעיה מרכזית עבור אינדיו והעיר הוצפה כמה פעמים עד שהוכנו תעלות לקליטת מי גשמי הסופות ברחבי עמק קואצ'לה.
אנשי עסקים ונשים מצאו שמקום זה, אזור הספר של ארצות הברית הקונטיננטלית, אידיאלי על מנת להתחיל חיים מחדש. ד"ר הארי סמיילי (Harry Smiley) ואשתו נל נמנו עם התושבים הראשונים ונשארו באינדיו לאחר שמכוניתם התקלקלה בדרך ללוס אנג'לס. הם הפכו לזוג שהשפיע על האזור. א. ג. טינגמן (A.G. Tingman) נמנה עם בעלי החנויות הראשונים ושימש כמנהל הדואר הראשון באינדיו, אבל היה ידוע לשמצה כמי שניצל את הכורים בדרכם להרים, ומכר להם מוצרים במחירים מופקעים. שנים אחר-כך התבלטה ד"ר ג'וּן רוברטסון מקקרול (June Robertson McCarroll) בפעילות של נדבנות כמו גם רופאה מצליחה באינדיו. היא הייתה אחראית, יחד עם מועדון נשות אינדיו, להפעלת לחץ על קליפורניה לשרטט פסים לבנים במורד הרחובות לאחר שכמעט נפגעה מכלי רכב חולפים פעמים רבות מדי. אבל, אף שמייסדים המוקדמים נחשבים כחלוצים, הם אמצו את אורח החיים של חבריהם שחיו באזורים כמו לוס אנג'לס. אינדיו התאימה עצמה לכל המגמות כפי שהובאו על ידי הרכבת.