True הוא אלבום הבכורה של המפיק השוודי אביצ'י. האלבום יצא לאור ב-13 בספטמבר 2013 דרך חברות התקליטים PRMD Music ואיילנד רקורדס. האלבום קודם על ידי חמישה סינגלים, כאשר הראשון מביניהם "Wake Me Up" זכה להצלחה רבה והגיע לפסגת מצעדי שירים רבים ברחבי העולם.
ב-24 במרץ 2014 הוציא אביצ'י גרסת רמיקסים של האלבום בשם "True (Avicii by Avicii)".
Re loca (סרט)
Re loca הוא סרט ארגנטינאי משנת 2018 בבימויו של מרטינו זיידליס ובכיכובה של נטליה אוריירו. זוהי הגרסה המחודשת של הסרט "Sin filtro" הצ'יליאני, שיצא בשנת 2016.
עלילה.
פילאר גרה בדירה בבואנוס איירס עם בעלה המסור חאווייר ובנה החורג המתבגר חסר האחריות, ניקולאס, עובדת כסוכן קריאייטיב במשרד פרסום ובקרוב תהיה בת ארבעים. פילאר מנהלת חיים מונוטוניים ומתישים, שנוטים להשתפר מעט כשהיא מדברת עם חברה לשעבר פבלו. עם זאת, פבלו עומד להתחתן עם סופיה, ששונאת את פילאר.
שכנה, גיירמו עורך מסיבות רועשות כל הזמן, ובנה החורג לא הולך לבית הספר ומבלה את כל היום בהבאת חברים לדירה. חברתה הטובה ולריה מתעלמת מבעיותיה ולא מקשיבה לה כי היא שקועה בטלפון שלה. בעבודה, הבוס שלה, אלחנדרו סבור כי פילאר היא מיושנת ביחס לעולם הרשתות חברתיות ושוכר את אושיית הרשת הצעירה מאיה לעבודה איתה לצורך השקה מחדש של מסע הפרסום שהיה המצליח ביותר בקריירה של פילאר לפני חמש עשרה שנה. מאיה מרגיזה את פילאר בכך שתופסת את מקומה בחניון החברה ובהמשך משפילה אותה במהלך פגישת עבודה בכך שהיא מאפילה עליה ומבטלת את הצעותיה. אחרי זה פילאר מתמוטטת רגשית כשמכוניתה נגררת אחרי שהרכב נמצא בחניה לא נכונה. למרות שפבלו מסכים לעזור לה על ידי לקיחתה לבר בו הוא עובד, סופיה מנצלת את ההזדמנות לדרוש מפילאר להתרחק מארוסה.
בזמן שהיא חוזרת הביתה מדוכאת, פוגשת פילאר את פרננדו סלברי, זקן שעושה "תרגילים לטיהור נשמתו" ליד גשר. סלברי מקשיב לבעיות שלה ומספר לה על טקס שהוא יכול לבצע כדי להתעורר למחרת כמישהי אחרת לגמרי, שמתמודדת עם הבעיות שלה.
ואכן, פילאר מבצעת את הטקס ומתעוררת כאדם חסר דאגות וישיר. היא אומרת לחאווייר מה היא חושבת, שוברת את חלון מכוניתה של מאיה כשהיא מחנה אותה שוב בחנייה לא לה, מקיימת ויכוח חזק עם אלחנדרו ולבסוף מתפטרת מעבודתה לאחר שאילצה אותו להתנצל על היחס שקיבלה ממנו. לאחר שפגשה את פבלו וסופיה, היא מעליבה אותה ומחזרת אחר פבלו מולה. בפגישה מאוחרת יותר עם ולריה, היא הורסת את הטלפון שלה כנקמה על כך שזו לא שמה לב אליה. עם שובה הביתה, היא מכריחה את עובד חברת הגז לסדר את המים החמים ומגרשת באלימות את חוויאר וניקולאס מדירתה לאחר שמצאה את האחרון מצלם סרט פורנוגרפי בחדרו. היא מכה בעוז נהג מונית על שתקף אותה ברחוב ואז דוחה את מאיה, שניסתה לשכנע אותה לעבוד יחד לאחר שצילומי התקיפה הפכו לוויראליים.
עם זאת, המנוחה והשלווה שמצאה פילאר לאחר שחרורה נשבר כאשר גישתה הישירה מתחילה לגרום לה לבעיות. לאחר שהתוודתה בפני פבלו שהיא עדיין אוהבת אותו, היא נוזפת בו בחומרה על כך שעזב אותה ביוזמת אמה וכעת רוצה להתחתן עם סופיה, אישה בעלת שליטה דומה מאוד, תוך שימוש במילים פוגעות ובמונחים הפוגעים קשות בידידותם. היא גם נלחמת עם אחותה על כך שהניחה לחתול שלה למות, לו הבטיחה לדאוג לו. עם חזרתה לדירתה, היא מציתה את רכב השכן ומשמידה אותו בתגובה לסירובו לסיים את אחת המסיבות שלו ובכך מבלה את הלילה בכלא.
למחרת היא מוצאת את סלברי ומחפשת אותו שיעזור לה לחזור להיות כמו פעם. אבל הזקן אומר לה שהוא לא עשה כלום, שהכל אצלה בראש, שהיא מסוגלת לשלוט בדחפים שלה מתי וכמה שהיא רוצה. לאחר שמאיה מנסה לשכנע אותה לעבוד יחד על סרטון ויראלי נוסף, פילאר מציעה להיות העוזרת שלה. לאחר מכן, היא מתפייסת עם אחותה בכך שמעניקה לה חתול מאומץ. בדירתה, חוויאר וניקולאס מנסים בכנות להתפייס איתה ולמרות שפילאר מעריכה את התנצלויותיהם, היא לבסוף מחליטה שעליהם לסיים את מערכת היחסים שלהם בתנאים טובים. לבסוף, היא מחליטה ללכת לחתונה של סופיה ופבלו, מוכנה לתקן דברים עם האחרונה. במהלך הטקס היא שמה לב שסופיה שולטת בארגון כולו, מבלי לקבל אף אחד מהרעיונות של פבלו, אם כי פילאר מודה שבכל מקרה נראה שהחבר לשעבר שלה מאושר. כשהחליטה שהיא לא צריכה להשתתף באירוע, פילאר עוזבת את המקום לבד. הסרט מסתיים בפילאר נוהגת, מאזינה לרדיו וצוחקת בפראות.
ביקורת.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, אם כי בדרך כלל חיוביות. על פי פורטל "Todas Las Críticas", הסרט בכיכובה של נטליה אוריירו השיג 62 ביקורות חיוביות עם אומדן ממוצע של 60/100 בהתבסס על 29 דירוגים.
מוזיאון חניתה לחומה ומגדל
מוזיאון חניתה לחומה ומגדל הוא מוזיאון המציג את סיפור ההקמה של הקיבוץ חניתה כחלק ממבצעי חומה ומגדל.
תצוגת המוזיאון.
המוזיאון מחולק לשלושה אגפים:
צרפתי (סרט, 2019)
צרפתי (ברוסית: Францу́з) היא דרמה היסטורית רוסי שביים אנדריי סמירנוב על תחילת ההפשרה בברית המועצות. הסרט מוקדש לזכרו של אלכסנדר גינזבורג, דיסידנט סובייטי, אחד האידאולוגים של סמיזדאת. הקרנת הבכורה התקיימה ברוסיה ב-31 באוקטובר 2019. הסרט זכה בפרס ניקה לסרט הטוב ביותר, בטקס שתוכנן למרץ 2020 ונדחה לאפריל 2021 ואנדריי סמירנוב, במאי הסרט, זכה גם בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר.
עלילה.
בשנת 1957 פייר דוראן, סטודנט צרפתי ממוצא רוסי, מגיע למוסקבה להתמחות באוניברסיטת מוסקבה. נראה שהמלחמה הקרה נסוגה, המגעים עם זרים כבר אינם באיסור והמוסקובאים מתקשרים בעניין ובלבביות עם פייר, שמדבר רוסית כל כך טוב... הצרפתי מתיישב במעונות באוניברסיטת מוסקבה, לומד ספרות רוסית, עובד על עבודתו של הכוריאוגרף מריוס פטיפה, מתיידד עם צלם-סטודנט של VGIK, ואלרה אוספנסקי, שמציג בפניו את הבלרינה של תיאטרון הבולשוי קירה גלקינה.
בזכות האנשים האלה פייר צולל לחיי התרבות של מוסקבה, לא רק לאלה הרשמיים, אלא גם לחיי הלילה החשאיים... פייר מתחיל להרגיש אהבה לקירה המנותקת והעצמאית, אם כי זה מוביל ליריבות עם ואלרה שגם אוהב אותה... במשך שנה במוסקבה, פייר חי חיים שלמים שונים לגמרי מכל מה שידע על ברית המועצות. אך ההתמחות והיכרות עם היבטים שונים בחיי העם הסובייטי אינה מטרתו היחידה של פייר. הוא מחפש קצין לבן בשם טטישצ'ב, שנעצר בסוף שנות ה-30. האיש הזה הוא אביו של פייר: בשנת 1931, אמו, צאצאית למשפחת אצולה ותיקה, שהסתירה את הריונה ונותרה לעבוד במשלחת הסחר הסובייטית בברלין, משם במהרה ברחה ועברה לגור בפריז.
אלואיז הרייט סטנארד
אלואיז הרייט סטנארד (באנגלית: Eloise Harriet Stannard; 1829–1915) הייתה ציירת בריטית מהמאה ה-19, הידועה בזכות עבודותיה בטבע דומם.
ביוגרפיה.
אלואיז הרייט סטנארד נולדה בנוריץ', נורפוק, ב-1 בפברואר 1829, והוטבלה ב-12 בפברואר בסנט פיטר פרמנטרגייט, נורויץ'. היא הייתה אחת מארבע-עשרה ילדיהם של צייר הנוף והמורה לציור אלפרד סטנארד ומרתה סטנארד (לבית ספארקס). דוד שלה היה הצייר ג'וזף סטנארד; גם אביה וגם הדוד שלה היו חברים בבית הספר לציירים בנוריץ', תנועת האמנות המחוזית הראשונה בבריטניה. אלואיז ודודתה אמילי סטנארד (אשתו של ג'וזף) היו שתי האמניות הבולטות הקשורות לבית הספר נוריץ'.
סטנארד הוכשרה ככל הנראה כאמנית על ידי אביה, וסגנונה הושפע מציור טבע דומם הולנדי מסורתי, במיוחד מהאמן יאן ואן הויסום . ציוריה היו בעיקר פירות - במיוחד פירות שלא גדלו באנגליה - נערמו בסלים וקערות, על רקע מונוכרום באור טבעי ולעיתים מודגשים עם חרקים קטנים. עבודות המכחול המשובחות שלה ושכבות הצבע המרובות שלה ייצרו משטח זוהר אופייני. אלואיז סטנארד נחשבת היום לאחת מציירות הטבע הדומם המחוננות ביותר בבריטניה.
סטנארד סבלה מבריאות לקויה, אך בכל זאת שמרה על קריירה פעילה כציירת, הציגה באופן קבוע והצליחה עד כדי כך שהיא מעולם לא נזקקה לקלוט תלמידים, כפי שהיה גורלן השכיח של נשים אמניות במאה ה-19. היא החלה להציג בשנת 1852 והציגה במוסד הבריטי (1852–1866), באקדמיה המלכותית לאמנות (1856–1993), באגודה המלכותית לאמנים בריטיים (1856) ובמכון גלאזגו המלכותי (1861).
בשנת 1857 קיבלה המלצה מג'ורג' ניקול, מזכיר המוסד הבריטי, שכתב, "אני לא יכול להימנע מלהשתמש בהזדמנות זו ולומר לך שמר לאנס אמר לי: מר ניקול, חבל באמת לתלות תמונה כזו על הקיר. שאלתיו - "למה?", "מאחר שהיא כל כך טובה", הוא ענה לי. הוא העריץ אותך לאורך כל הדרך, ואהב במיוחד את ציור הענבים, שלדבריו היה יפהפה. "אני אוהב לראות דברים כאלה". שאלתי אותו אם הוא יודע מי הוא הצייר. הוא ענה, "לא. זאת גברת, מיס סטנארד." הוא אהב גם את שאר התמונות שלך שהראיתי לו.
בשנת 1871 קיבלה אלואיז סטנארד הזמנה מוועדת בית הספר לאמנות לנשים, שביקשה ממנה להיות שופטת בבית הספר. מצבה הבריאותי הלקוי מנע ממנה לקבל את ההזמנה.
היא הפכה לחברה בחברה של אמניות נשים בשנת 1871. בעקבות מות אמה ב-1873 היא קיבלה על עצמה אחריות משפחתית נוספת, ציוריה הפכו קטנים יותר וקריירת הציור שלה דעכה.
ציוריה מוצגים בגלריה בטירת נוריץ', שיש בו את האוסף הגדול ביותר של אמני אסכולת נוריץ'.
אוונגליסטים
Tom's Diner
Tom's Diner הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סוזן וגה. השיר יצא לאור בינואר 1984, לראשונה וצורף לגיליון "Fast Folk Musical Magazine". לאחר מכן הופיע השיר בתוך אלבום האולפן "Solitude Standing", בשנת 1987.
רקע.