בחודש ספטמבר 2009 החל רדיו ירושלים החדש בשידוריו כמה חודשים אחרי שקיבל את הזיכיון מהרשות השנייה להפעלת התחנה בירושלים והסביבה. לאחר התארגנות מהירה ובניית צוות ניהול ושידור החלה התחנה בשידוריה.
הבעלים של התחנה בעבר היה איש העסקים ג'קי בן זקן.
התחנה משדרת מאולפן הקבע שלה בבית מרים באזור העסקים של ירושלים. ברחוב פייר קניג 32 בשכונת תלפיות.
רדיו ירושלים משלב שידורי אקטואליה מקומית וארצית, חדשות, ספורט, שידורים לקהילה, שעשועונים ומוזיקה על כל הגוונים תוך שימת דגש על מוזיקה ישראלית. רדיו ירושלים משקף את האופי המיוחד של עיר הבירה, על רבדיה השונים.
לוח השידורים של התחנה בימי החול מורכב מתוכניות אקטואליה של אבי רצון ושלום אורן, תוכניות מוזיקה ובידור של ירון אילן, מוטי פרנסיס ואלעד עמדי ותוכנית ספורט יומית ותוכנית ספורט יומית בסינדיקציה בהגשת אופירה אסייג ופאנליסטים מתחלפים כדוגמת אייל ברקוביץ ואיציק זוהר.
בכל ערב משודרת מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ עשר.
ביום שישי משודרת תוכנית הספורט המרכזית בשידור משותף עם רדיו תל אביב ותחנות הרדיו האזורי, "בדרך למגרש", בהגשת מאיה חסון ובהשתתפות הפרשנים איציק קורנפיין, מישל דיין ורמי מנדל. בכל בוקר שישי משודרת התוכנית הפופולרית "הפרלמנט הירושלמי" בהגשת העיתונאי ומספר הסיפורים שוקי בן עמי ובהשתתפות דודו קופרמן, המוכר בכינויו "ראש העיר", ואורחים נוספים. התוכנית כוללת סיפורים ירושלמיים, נוסטלגיה, אקטואליה ועוד. תוכנית נוספת המוגשת בערבי שישי היא התוכנית "נוסטלגיה בשניים" בה מארח שוקי בן עמי אנשי ירושלים ואורחים נוספים. בנוסף, מדי חודש מקיימת התחנה תוכנית מיוחדת בהשתתפות ראש העיר ירושלים משה ליאון בה יכולים תושבי העיר לשאול את ראש העיר שאלות בענייני העיר.
ביום שישי אחר הצהריים התוכנית "מה נהיה" עם סיוון קליין שמסכמת את חדשות הבידור, הטלוויזיה והברנג'ה של השבוע שחלף.
התחנה משדרת גם תוכניות מיוחדות לאוכלוסייה הדתית והחרדית במוצאי שבת
וגם תוכניות מיוחדות של תרבות ומוזיקה צרפתית ויוונית.
התחנה משדרת בתדר 101FM בירושלים וסביבתה ובתדר 89.5FM בבית שמש והרי ירושלים ובתדר 89.5 נקלט במחוז המרכז. ב-HOT משדרת התחנה באפיק 309 בערוצי הרדיו וב-yes משדרת התחנה באפיק 71 בערוצי הרדיו. ניתן גם להאזין באתר האינטרנט של התחנה.
רדיו ירושלים משדר בכל שעה עגולה את מהדורת הרדיו של חדשות 12 (עד 2021 שידרה את חדשות ynet) ואת המהדורה המרכזית של ערוץ 12 בשמונה בערב.
אולפני התחנה ממוקמים ב"בית מרים", ברחוב פייר קניג 34 בשכונת תלפיות בעיר.
בנוסף לכך רדיו ירושלים משאירה את רוב הודעותיה באופן משותף באתר ירושלים נט ובעמוד הפייסבוק הרשמי של התחנה, אך חלקם עדיין מופיעים באתר המקורי שלהם.
רדיו ירושלים זכה פעמיים בפרסים ארציים. התוכנית " רצון חופשי" זכתה בפרס תוכנית האקטואליה הטובה ביותר בישראל של כנס אילת לעיתונות ושידורי צמי"ד ברדיו ירושלים זכו לפרס מיוחד של הרשות השנייה.
בראש רדיו ירושלים עומדים היו"ר משה שלונסקי והמנכ"לים המשותפים גדי קסטיאל ושלום אורן.
אורטוריה
אוֹרָטוֹרְיָה (Oratorio) היא יצירה גדולה למקהלה, זמרים סולנים ותזמורת. פירוש המילה: "הרצאת דברים", דרשה (אורו = מדבר). ראשית התפתחותה הייתה באיטליה. העלילה מתבססת, בדרך כלל, על תוכן דרמטי, אך בניגוד לאופרה, היא מיועדת לביצוע קונצרטנטי. האורטוריה נוצרה כמעט במקביל לאופרה ולקנטטה והיא נמצאת ביניהן. המשותף לאופרה ולאורטוריה הם אריות סולו, רצ'יטטיבים, מקהלות והרכבים ווקאליים. העלילה היא דרמטית, אך בניגוד לאופרה, האורטוריה אינה מציגה את העלילה אלא "מספרת" עליה, כמרומז משמה. באורטוריה, בניגוד לאופרה, אין תפאורות ותלבושות, ובמקרים מסוימים ישנה תפאורה מינימלית ומרומזת ותלבושות, שתפקידן למקם את המבצעים ולהשרות את רוח התקופה על הצופים. המשחק גם הוא מינימלי ומרומז בלבד, בין הסולנים בלבד, והמקהלה ניצבת מאחור ואינה לוקחת חלק בעלילה פרט לשירה.
בניגוד לאופרות, שהיו מבוססות על עלילות גיבורים, מיתוסים שונים, ענייני אהבים, תככים ומאבקי כוח, האורטוריות המוקדמות התבססו על סיפורים מהתנ"ך ומהברית החדשה. עלילותיהן של האורטוריות נכתבו כך שיתאימו לביצוע כנסייתי בחגים הנוצריים.
אורטריות קתוליות.
המקור של הז'אנר נמצא ב"דרמה הליטורגית", שמטרתה הייתה להסביר לקהל את התוכן הדתי ואת הטקסט הלטיני (מכיוון שרוב המתפללים לא הבינו את השפה ורבים מהם לא ידעו קרוא וכתוב).
ראשית תולדות האורטוריה.
בשנת 1551 יסד פיליפו נרי (בעל תפקיד בכנסייה) אסיפות באולמות תפילה, במטרה לקדם את הפצת הדת הקתולית. קהילות דתיות החלו ליצור תוכניות מוזיקליות משוכללות יותר להתכנסויות ומפגשי תפילה. האולמות שנועדו לעבודת האל נקראו "אורטוריות" והשם דבק בצורת האמנות. תקופת הזוהר של האורטוריות הייתה במאות ה-17 וה-18. במאה ה-17 היו ניסיונות לאין מספר של מלחינים ליצור אופרה דתית, שתענה הן על טעמו של הקהל והן על מגבלות הכנסייה. אמיליו דה קבליירי נודע במשימה הנועזת ביותר שלקח על עצמו ב- Rappresentatione di Anima, et di Corpo, יצירה אלגורית שדמויותיה ייצגו תכונות מופשטות של האדם, אבל היצירה לא זכתה להצלחה.
במחצית השנייה של המאה ה-17 הופיעו מגמות חילון באורטוריות הדתיות. ראיה לכך אפשר למצוא בביצועיהן הסדירים מחוץ לכנסיות, בחצרות אצולה ובתיאטראות ציבוריים. אם דתיות ואם חילוניות, נושאי האורטוריות אמורים להיות כבדי-משקל. בין נושאיהן יכולים להופיע בריאת העולם, חיי ישו, או חייו של גיבור קלאסי או נביא תנ"כי. עם הזמן חלו תמורות נוספות, אולי משום שרוב מחברי האורטוריות היו גם מלחיני אופרות פופולריים. הם החלו לפרסם את הליבריות של האורטוריות כמו את אלה של האופרות פרי עטם. עד מהרה הושם דגש על אריות ואילו השימוש במקהלה פחת והלך. זמרות הועסקו יותר ויותר והחליפו את המספר בשימוש ברצ'יטטיבים. בסופו של דבר חיבר מונטוורדי את "קומבטימו", הנחשבת לאורטוריה החילונית הראשונה.
ג'אקומו קריסימי היה בין מלחיני האורטוריה הראשונים, והוא זכור כיום בעיקר הודות ל"יפתח" שלו, אורטוריה לטינית המביאה את סיפורה התנכ"י של בת יפתח, שאביה נאלץ להקריבה משום שנדר להקריב את היצור החי הראשון שייצא לקראתו בשובו מנצח מן המערכה.
הנדל, המפורסם היום בעיקר ב"משיח" שלו, כתב אורטוריות חילוניות, המבוססות על נושאים מן המיתולוגיה היוונית והרומית. עוד נזקפת לזכותו האורטוריה הראשונה בשפה האנגלית.
באמצע המאה ה-17 התפתחו שני טיפוסי אורטוריה:
אורטוריות וולגרה נמשכו בין 30 ל-60 דקות ובוצעו בשני חלקים וביניהם דרשה; המוזיקה שלהן דומה לזו של אופרות וקנטטות קאמריות מאותה תקופה.
המלחין החשוב ביותר של אורטוריו לטינו הוא ג'אקומו קריסימי, ש"יפתח" שלו נחשבת ליצירת המופת הראשונה בסוגה זו. כמו רוב האורטוריות הלטיניות בתקופה זו, היא כתובה בפרק אחד בלבד.
מבנה.
אורטוריות מכילות בדרך כלל:
יוסף ויץ
יוסף וַיְץ (כ"ה בטבת ה'תר"ן, ינואר 1890 – 1972) היה מראשי קרן קיימת לישראל, ומהפעילים המרכזיים בהתיישבות, ייעור וברכישת קרקעות בארץ ישראל בתקופת היישוב ובשנות המדינה הראשונות. כונה בשמות "אבי היערות" ו"אבי הטרנספר". מנהלו הראשון של מינהל מקרקעי ישראל.
תחילת הדרך.
יוסף ויץ נולד בעיירה בורמל שבחבל ווהלין, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), למשפחת רבנים וחכמי תורה. אביו אברהם היה מחובבי ציון ובעל יערות, וסבו ברוך היה רבה של העיירה. אמו רייצה (רות) בת ישעיהו קליבנר מברסטצ'קה, הייתה נכדתו של יוסף חיים קליבנר, שהיה רב, בין השאר בדובנא. למד ב"חדר" ובישיבה ובגיל ארבע עשרה כבר עבד לפרנסתו.
את לימודי הבגרות השלים בעצמו והתכוון להמשיך וללמוד אגרונומיה באוניברסיטה באודסה לשם הגיע ב-1905 אך פרוץ פרעות "המאות השחורות", זמן קצר לאחר הגיעו לאודסה, שיבש את תוכניותיו ואילץ אותו לחזור למשפחתו בכפר הולדתו. בביתו רקם תוכניות לעלייה ארצה אולם בסתיו 1907 נקרא לשירות בצבא הרוסי. בסופו של דבר שוחרר מהשירות מפאת לקות ראייה ודרכו ארצה נפתחה לאחר הסכמת משפחתו לעלות לארץ ישראל.
בשנת 1908 עלה ארצה יחד עם אחותו מרים כשב-20 ביולי 1908 עגנה האונייה ביפו. השניים הגיעו לרחובות, שם החל בעבודה כפועל חקלאי בכרם.
ברחובות הוא נכנס לחיים הציבוריים והצטרף לסניף מפלגת "הפועל הצעיר".
בשנת 1911 שימש ויץ כיושב ראש בשתי ועידות של ההסתדרות החקלאית, למד חקלאות ושפות והחל לעסוק בכתיבה תחת שמות עט שונים.
הוא עבר לגליל ובמשך תקופה קצרה עבד ביבנאל ובמנחמיה והיה בין ראשוני העולים לאום ג'וני. לאחר נישואיו חזר לרחובות ועבד בחברת נטעים. בשנת 1915 נשלח מטעם אגודת "נטעים" לנהל את חוות סג'רה והתמנה למנהל "משרד המושבות" של הגליל התחתון.
ב-1924 נמנה עם מקימי שכונת בית הכרם בירושלים, ועבר להתגורר בה.
פעילותו בקק"ל.
בתקופת היישוב.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם ראשית פירוקה של אגודת "נטעים", נכנס לעבודה במחלקה להתיישבות של ההנהלה הציונית כמפקח על הנטיעות במשקים שהוקמו על ידי המחלקה.
לאחר מכן עבר למחלקת הקרקעות של קרן קיימת לישראל (בין היתר תחת פיקוחו של מנחם מנדל אוסישקין) וזמן מה שימש בשני המוסדות יחד.
מאז מינויו לתפקיד בשנת 1932, התמקדה פעילותו של ויץ ברכישת קרקעות והוא ראה בכך מטרה חיונית לקראת הקמת מדינה יהודית. הוא גם זכה להערכה רבה מצד אוסישקין על מסירותו לעבודה זו.