לגזרה הבסיסית נוספים לעיתים צווארון ושרוולים או כתפיות. תוספות אפשריות הנתפרות על גבי הגזרה הבסיסית: כיסים, חגורה, אפליקציות, וולנים ועוד. חלק מהשמלות נרכסות באמצעים כגון רוכסן, כפתורים, שרוכים או קרסים. יש שמלות שנתפרות מחלק בד שלם מהצוואר ועד האמרה, ויש שמלות שנתפרות מחלקים נפרדים שנתפרים על חלק תחתון, מעין חולצה או גופייה שנתפרו מעל לחצאית.
אורך השמלה משתנה, משמלות "מיני" שאורכן כמעט אינו מכסה את הירכיים, שמלות "מידי" המגיעות עד מתחת לברך אך לא מכסות את הקרסוליים, ועד שמלות "מקסי" באורך מלא (מקסימלי, מכאן שמן) המכסות את הקרסוליים. לעיתים, אורך השמלה מסתיים בשובל שנגרר אחרי הלובשת, או נישא על ידה או על ידי עוזרות. כיום, שמלות בעלות שובל, הן בעיקר שמלות כלה.
היסטוריה.
השמלה בימי קדם.
בימי קדם הייתה השמלה לבוש הגברים, מהפסק: , וגם לבוש הנשים, מהפסוק: .
לבוש שמלה לגברים היה נהוג עד לפני כ-100 שנה ברוב ארצות האסלאם, וכן בקרב היהודים בארצות אלה, אך כיום נשאר רק במדינות מוסלמיות מסורתיות, כגון איחוד האמיריות.
בימי הביניים ולאחר מכן.
בימי הביניים נהוג היה לעטוף תינוקות מיד לאחר הלידה ברצועות בד ארוכות מאחר והאמינו שגופם יגדל כך בצורה ישרה. בדים אלו גרמו לתינוקות להיות "חנוטים" כמו גלמים, ותנועתם הוגבלה. לא היה הבדל משמעותי בין בגדי ילדים ומבוגרים.
רק לאחר השינוי הרעיוני שהחל במהלך המאה ה- 18 באנגליה ושם במרכז את זכויות האזרח עלו גם צרכי הילדים והתפתח ביגוד ייחודי לילדים. רק לקראת המאה ה-19 התינוקות לא "נארזו" ברצועות בד והתפתחו חולצות שאפשרו הנעת הזרועות. ביצירות אמנות מתחילת המאה ה- 19 (1810) כבר ניתן לראות ילדות בשמלות נוחות ללא מחשופים ועם שרוולים פשוטים שאינם צמודים לזרועות. מתחת לשמלות ניתן לראות שהילדות לבשו מכנסונים שאפשרו להן תנועה חופשית וגם שמירה על צניעות. רוב בגדי הילדים מאותה תקופה לא שרדו אך כן ניתן למצוא שרידים של שמלות שנשמרו לאירועים מיוחדים, כמו למשל "שמלות" מפוארות שנועדו לטקסי ברית מילה. שמלות אלה עברו במשך דורות במשפחה ונלבשו בבריתות רבות. הפריטים נתפרו לרוב מבדי משי, סטן, פשתן וכותנה לבנים ועוטרו בעבודות תחרה עדינות וברקמות. נראה שההשראה לביגוד זה היו גלימות טבילה בכנסייה ובגדים חגיגיים של יום ראשון אצל הנוצרים.
השמלה בתרבות המערבית.
בתרבות המערבית, שמלה נחשבת לרוב כפריט לבוש נשי. אורכה, גזרתה, צבעיה, הבד ממנו היא נתפרת ואביזריה מושפעים מתכתיבי אופנה.
ב, המלכה ויקטוריה הכתיבה את אופנת החישוקים, שהרחיקה את השמלה ככל האפשר מן הגוף. נוספה כרית להבלטת הצד האחורי ומחוך מהודק. בתקופה זו ילדות לבשו שמלה עד אמצע השוק, ומגיל 16 שמלה ארוכה.
תמורה משמעותית הגיעה עם מלחמת העולם הראשונה, ששינתה את סגנון הלבוש הנשי-מערבי. השמלות התקצרו עד מעל הקרסוליים, כמות האריג הצטמצמה, והשמלה הייתה תלויה בפשטות מן הכתפיים, ללא הבלטה. בשנות ה-50 של המאה ה-20, כששוב אפשר היה להשיג אריגים לתפירה ונשים יכלו לחזור הביתה לגדל את הילדים ולנהל את משק הבית, חזרו השמלות הרחבות. שלא כבתקופה הוויקטוריאנית, שמלות אלה הגיעו עד מעבר לברכיים והתנפנפו בחופשיות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נכנסה לאופנה השמלה הצרה, הצמודה לגוף, והופיעו שמלות השק, שהיו, חסרות צורה ברורה וכיסו את הגוף מן הצוואר עד הברכיים ללא תווים מוגדרים, חגורות במותניים. בסוף שנות ה-60 הופיעה שמלת המיני, באורך של סנטימטרים ספורים מעל הברך, ויותר מכך. שמלות המיני היו לעיתים מעין טוניקות, שניתן היה ללבוש גם מעל מכנסיים או חצאית. במקביל לשמלות המיני הופיעה גם שמלת המקסי.
בסוף שנות ה-60 וראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו נשים רבות ללבוש מכנסיים, ולבישת השמלה נדחקה לנשים המקפידות על כללי הצניעות, או לתלבושת חגיגית ומפוארת, שמלת נשף או שמלת כלה למשל. בעשור הראשון של המאה ה-21 השמלות החלו לחזור לאופנה גם כלבוש יומיומי יותר.
בתרבות הפופלרית.
בכל הקשור לאופנה בכלל ושמלות בפרט נעשו יצירות אמנות שונות בארץ ובעולם, בין היתר תערוכות שבמרכזן שמלות מתקופות שונות, סרטי קולנוע, שירים ועוד. מוזיאונים רבים בעולם ובארץ הקדישו תערוכות שלמות לנושא. בעוד שלרוב גם בייצוגים בתרבות הפופולארית מקובל כי נשים לובשות שמלות, תרבות הדראג קווין משתמשת הרבה בשמלות וגם אמנים שונים כמו למשל רן דנקר בשיר השמלה החדשה שלי.
רדוור
רדוור בע"מ () היא חברה העוסקת בפיתוח מערכות אבטחה, ניתוב וניהול תעבורה באינטרנט, באמצעות פרוטוקולי אינטרנט.
היסטוריה.
רדוור נוסדה בתחילת 1997 על ידי יהודה זיסאפל (מבעלי קבוצת רד-בינת) ובנו רועי זיסאפל. על בסיס טכנולוגיה שפותחה בחברה אחרת מקבוצת רד-בינת "אר.אנ.די רשתות" (RND Networks). RND הוקמה בסוף שנות ה-80 והייתה בין החברות הראשונות בעולם שפיתחו נתב תקשורת לרשת האינטרנט, אך הוא לא זכה בהצלחה עסקית בתחרות מול סיסקו מערכות שהפכה למובילת השוק. RND פוצלה לשלוש חברות: רדוור, רדוויז ורדלן (שנמכרו אחר כך לחברות שונות). רועי זיסאפל עבד תקופה קצרה כאיש פיתוח בחברת RND וניהל פרויקט של פיתוח מוצר לניהול עומסים על שרתי האינטרנט. הפרויקט היה אמור להשתלב בקו המוצרים העיקרי של RND. בשלב מסוים הבין זיסאפל כי חלק מהלקוחות מעוניינים רק במוצר החדש ורוצים לרוכשו בנפרד. רדוור הוקמה כדי לפתח ולשווק את המוצר.
ב-1999 הונפקה בנאסד"ק וגייסה 63 מיליון דולר לפי שווי שוק של 263 מיליון דולר. בין השנים 2004–2009 נסחרה החברה גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב כמניה דואלית, ואף נכללה במדד ת"א 100. משרדיה הראשיים ממוקמים ברחוב ראול ולנברג ברמת החייל תל אביב. בנוסף, לחברה יש סניפים בירושלים ובניו ג'רזי, ארצות הברית. ייצור המכשירים עבור החברה נעשה על ידי חברות CASWELL ו-NEXCOM. מכירות מוצרי החברה בשאר העולם נעשות על ידי חברות אחרות המייצגות את רדוור.
בשנת 2008 רכש איל ההון ג'ורג' סורוס 5.6% ממניות החברה.
רכישות ומיזוגים.
בשנת 2005, רכשה רדוור את חברת הסטארט אפ הישראלית וי-סקיור תמורת 15 מיליון דולר. וי-סקיור עסקה בפיתוח מערכות הגנה כנגד חדירות למערכות מחשבים ולהגנה על מערכות מסחר.
בשנת 2009, רכשה רדוור את חברת אלטאון (Alteon Websystem) המתחרה שגם נוסדה ב-1996. אלטאון נרכשה בשנת 2000, בשיא בועת הדוט-קום, על ידי חברת נורטל תמורת 6 מיליארד דולר במניות. חברת נורטל פשטה את הרגל בשנת 2009 ורדוור רכשה אותה, תמורת 17.7 מיליון דולר בלבד, מכונס הנכסים של נורטל.
בשנת 2017, רכשה רדוור את חברת הסטארט אפ הישראלית סקיולרט.
בשנת 2019, רכשה רדוור את חברת הסטארט אפ ההודית ShieldSqure
מוצרים.
לרדוור שישה מוצרים עיקריים:
שימלה
שימלה (בהינדי: शिमला, בפנג'אבי: ਸ਼ਿਮਲਾ; לשעבר סימלה) היא בירת מדינת הימאצ'ל פרדש בהודו ולשעבר בירת הקיץ של הודו הבריטית.
העיר שוכנת בצפון הודו, בחלק נמוך-יחסית של הרי הימלאיה. מחוז שימלה נמצא במרכז רכס הימלאיה המערבי. פני השטח הם הרריים, ורוב האזור מכוסה יער אורנים. הגובה הממוצע בעיר שימלה כ-2000 מטר מעל פני הים. העיר, שנבנתה על ידי הבריטים בסגנון אירופי, היא עיר נופש פופולרית בשל אקלימה הנוח בתקופת הקיץ; גם בחורף מגיעים תיירים הודים רבים כדי ליהנות מן השלג ומספורט חורף.
היסטוריה.
האזור בו נמצאת כיום העיר שימלה היה חלק מממלכת נפאל, ונקרא שְיָאמְלָה, על שם שיאמלה דֶוִוי, אחת מהתגלמויותיה של האלה קאלי.
צ'ארלס קנדי, עובד ציבור סקוטי, היה הבריטי הראשון שבנה לו בית קיץ בשימלה ב-1822, ובתוך כמה עשרות שנים כבר הפכה העיר לבירת הקיץ של הודו הבריטית, מפלט לאנשי הממשל ובני משפחותיהם מן החום והלחות הבלתי-נסבלים בדלהי, כמו גם מיתושי המלריה. עברה האימפריאלי של שימלה ניכר בכל מקום - מבני ציבור ויקטוריאניים גדולים ובתי מידות פרטיים, כמו גם קו הרכבת קלקה - שימלה, אחד הבודדים בהודו בעל מסילה צרה, ומפעל הנדסי כביר בטכנולוגיה של זמנו.
אחד המבנים המפורסמים בעיר הוא מעון המשנה למלך הודו (שעמד בראש הודו הבריטית), הבנוי בסגנון טירת אבן סקוטית. במבנה זה נחתמו הסכמי שימלה, שהסדירו את חלוקת הודו ויצירתה של פקיסטן ב-1945 וב-1947 (גם הסכמי הפסקת האש אחרי מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971 נחתמו בעיר). כיום הבניין משמש את המכון ההודי ללימודים מתקדמים (IIAS), ורק חדרים ספורים בו פתוחים לציבור, וכן הגנים רחבי הידיים המקיפים אותו.
שימלה כיום.
על פי מפקד האוכלוסין מ-2001 גרים בשימלה 142,161 תושבים, 57% מהם גברים. שיעור האוריינות 84%, גבוה בהרבה מהממוצע הלאומי. כ-10,000 תיירים מגיעים לעיר מדי קיץ, ומספר דומה של תושבים עוזב את העיר בחורף.
קיפר סאת'רלנד
קיפר ויליאם פרדריק דמפסי ג'ורג' רופוס סאת'רלנד (באנגלית: Kiefer William Frederick Dempsey George Rufus Sutherland; נולד ב-21 בדצמבר 1966) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי, המוכר בעיקר בזכות גילום דמותו של ג'ק באואר, איש היחידה ללוחמה בטרור (CTU), בסדרת הטלוויזיה "24". על משחקו בסדרה זו זכה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה.
סאת'רלנד הוא בנם של השחקן הקנדי דונלד סאת'רלנד והשחקנית שירלי דאגלס, שניהם ממשפחות סקוטיות, ונכדו של הפוליטיקאי הקנדי טומי דאגלס, לשעבר ראש ממשלת ססקצ'ואן שהקים את הממשל הסוציאליסטי הראשון בצפון אמריקה.
סאת'רלנד נולד בלונדון שבאנגליה יחד עם אחותו התאומה בזמן שהוריו עבדו בתיאטרון המקומי. זמן קצר לאחר מכן עברה המשפחה להתגורר בלוס אנג'לס. ב-1970 הוריו התגרשו וב-1975 עבר קיפר להתגורר עם אמו בטורונטו שבקנדה.