עד רפורמת הכתיב של 1996 היה קיים גם חוק ש-ß תופיע בסופי מילים (למשל, naß - רטוב) או רכיבי-מילים (Naßrasur - גילוח רטוב), וכן לפני עיצור, אפילו אם התנועה קצרה - לדוגמה, wäßrig (מימי) שמוצאו ב-Wasser (מים). כתוצאה מכך, לדוגמה, הפועל 'זָרַם' נכתב floß (בתנועת O קצרה), בדיוק כמו שם-העצם Floß (רפסודה, ב-O ארוכה). מאז הרפורמה נכתב הפועל 'floss', מה שמונע בלבול.
גם כמה שמות מקומות השתנו בעקבות הרפורמה - שמה של רוסיה נכתב עד 1996 Rußland, וכיום Russland; שמה הגרמני של ברטיסלאבה הפך מ-Preßburg ל-Pressburg.
על פי החוקים שנהגו עד הרפורמה, בעת כתיבה ברישיות יש לתעתק את ß כ-sz במקומות בהם יש חשש לבלבול בינה לבין ss; כך לדוגמה, את המילים in Maßen (בכמויות מדודות) יש לכתוב ברישיות "IN MASZEN", ואילו את המילה Massen (כמויות גדולות, מאסות) יש לכתוב ברישיות "MASSEN". מספר המקרים בהם תיתכן דו-משמעות כזאת הוא כה זעום, עד שהחוק גרם ליותר בלבול מתועלת, והוא בוטל ב-1996. על כל פנים, מדי פעם משתמשים עדיין בתעתיק SZ בצבא, וכן בתשריטים אדריכליים, שבהם השימוש במילים Maßen ו-Massen נפוץ למדי.
נעשו ניסיונות חוזרים ונשנים לעיצוב ß גדולה, לשימוש בעת כתיבה ברישיות וברישיות מוקטנות. אחת הדוגמאות המוכרות ביותר היא במילון דודן המזרח-גרמני מ-1957. (לצורות נוספות ראו גם בוויקיפדיה הגרמנית, ). ב-2004 נדחתה הצעתו של אנדריאס שטצנר להוסיף ß-רבתי ליוניקוד, בנימוק שזהו נושא טיפוגרפי שאין לו דבר עם קידוד אותיות. בהמשך, האות צורפה ליוניקוד בקוד U+1E9E.
ß או β.
יש להבדיל בין האות היוונית בטא (β) לבין ה-ß, למרות מה שנראה כדמיון רב ביניהן (במיוחד בעיני מי שאינו דובר גרמנית או יוונית). שימוש באחת מהן במקום האחרת יביא לתוצאה בלתי-מקצועית לחלוטין, כמו החלפת האות 'ש' באות הלטינית 'w'. החלפה כזאת תביא לתוצאות לא נכונות במנועי חיפוש באינטרנט. החלופה היחידה ל-ß היא ss, כאשר ß אינה זמינה.
ברוב הגופנים, ההבדלים בין β ל-ß הם:
ß בהקלדה.
בגרמניה ובאוסטריה מופיעה האות ß במקלדות מחשבים ובמכונות כתיבה, לרוב בשורה העליונה בצד ימין. במקלדות בהן אין לאות קליד משלה, יש להפיק אותה באמצעות צירוף של קלידים אחרים.
במקינטוש: option + s
בחלונות: Alt + 0223 או Alt + 225
ב-Emacs הרצף: C-x 8 " s
ב-Microsoft Word, במצב כתיבה לועזי, כאשר מקש Caps lock אינו פעיל, החזקה בו-זמנית של שלושה מקשים: מקש Shift ימני, מקש Ctrl ימני, הספרה 7 בשורת הספרות העליונה. הקשה על מקש s.
בהקשר של עיבוד תמלילים מופיעה ה-ß לעיתים קרובות ביחד עם האומלאוטים, אך אין לכך כל בסיס לשוני או היסטורי. הסיבה העיקרית היא שגם ß וגם האומלאוטים אינם מופיעים ב-ASCII, ולכן נוטים לגרום לבעיות ביישומי טקסט המבוססים על ASCII.
בהונגריה נפוץ השימוש ב-ß במסרונים, כתחליף לצירוף ההונגרי sz (הנהגה כסמ"ך). גם שווייצרים דוברי גרמנית משתמשים בו במסרונים כתחליף ל-ss.
שמות נוספים.
בגרמנית נקראת ß גם:
Straßen-S, או S של רחוב, או של המילה StraßeBuckel-S או S גיבנתRingel-S או S מפותלתDreierles S או S עם הספרה הקטנה שלושDoppel-S או S כפולה (בשווייץ)
אסצט
קבוצה פרפילטית
ישראל אריאל
הרב ישראל אריאל (שטיגליץ) (נולד בל' באב ה'תרצ"ט, 15 באוגוסט 1939) הוא מייסד וראש מכון המקדש וראש ישיבת המקדש בעיר העתיקה בירושלים. בעבר היה הרב של המועצה האזורית עמק יזרעאל, המושב שדה יעקב והעיר ימית, כיהן כאב בית דין ב"בית הדין לענייני עם ומדינה" של תנועת הסנהדרין החדשה.
קורות חייו.
נולד בקריית מוצקין למשה ואסתר שטיגליץ. למד בישיבת ההסדר כרם ביבנה, בישיבת כפר חסידים ובישיבת מרכז הרב. שירת בצה"ל בנח"ל המוצנח, ואחר כך בשירות המילואים - בחטיבת הצנחנים. היה ממשחררי הר הבית ומראשוני המגיעים לכותל המערבי עם שחרורו במלחמת ששת הימים. בתפילת מנחה באותו יום, ליד הכותל, שימש כשליח ציבור והחל לומר תחנון כרגיל, בפרט בשל חבריו שנהרגו במהלך הקרבות והוצרך לפנות. הרב שלמה גורן שהיה שם הורה לו: "לא אומרים תחנון, אומרים הלל!".
לאחר מלחמת ששת הימים שימש כרב של המועצה האזורית עמק יזרעאל, וכרב המושב שדה יעקב. במלחמת יום הכיפורים שימש כרב צבאי של פיקוד הצפון.
רבה של ימית.
לאחר מלחמת ששת הימים הציע שמעון פרס לרב אריאל להקים ישיבת הסדר בהר סיני, בין השאר בשל סמליות ההר כמקום שבו ניתנה התורה. הקמת הישיבה התעכבה עקב אסון מעלות והפגזת קריית שמונה, שבעֶטיים הוחלט שנחוץ יותר להקים ישיבות הסדר בשתי ערים אלו. עם הקמת ימית בצפון סיני באמצע שנות ה-70, שימש כרב המקום (אחיו, הרב יעקב אריאל, שימש כראש הישיבה במקום) עד לפינוייה ולהריסתה בשנת ה'תשמ"ב (1982), בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
במערכת הבחירות לכנסת התשיעית ולכנסת העשירית היה הרב אריאל מועמד מס' 2 ברשימת כך לכנסת, אשר לא עברה אז את אחוז החסימה.
בתחילת 1980 השתתף במאבק נגד פינוי אלון מורה והעברתו למקומו הנוכחי בהר כביר.
בתקופת המאבק למניעת פינוי ימית, כתב הרב אריאל את "התפילה לשלום ימית", והיה בין הדורשים פעילות נוקשה במאבק נגד הנסיגה. באחת ההפגנות קרא לחיילים לסרב לפקודת הפינוי. בגין קריאה זו נעצר באשמת המרדה. לנוכח אמירות שחבל ימית אינו חלק מארץ ישראל, ולכן אין להתעקש על שליטה ישראלית במקום, כתב ופרסם את האטלס לגבולות ארץ ישראל, שבו פרס את גישתו על גבולותיה הרחבים של ארץ ישראל על פי ההלכה. בעקבות הפינוי מימית, עבר להתגורר בעיר העתיקה בירושלים. ב-10 במרץ 1983 נעצר עם 28 תלמידי ישיבה בחשד שהתכוונו לארגן תפילה המונית בהר הבית וכן לחפור בסמוך לשערי חולדה. הוגש נגדם אישום בגין המרדה, שממנו זוכו כחצי שנה לאחר מכן.
בראשית מלחמת לבנון הראשונה קרא לכבוש את לבנון גם במחיר של נפגעים, לספח אותה, להקים בה התנחלויות ולהטות את מי הליטני לנהר הירדן.
ממפעליו.
מכון המקדש.
אחרי הנסיגה מסיני התבטא הרב אריאל שהמאבק אינו על ה'איברים' (=חלקי ארץ ישראל, כמו סיני) אלא על הלב - הר הבית, ועל כן החל בשנת ה'תשמ"ג (1983) בפעילות למען המקדש שהביאה בשנת ה'תשמ"ז (1987) לייסודו של מכון המקדש. הוא פועל להחדרת המודעות לנושא בית המקדש לקראת קיום מצוות בנייתו. הוא שולל בחריפות את הגישה כי בית המקדש ייבָנה מעצמו בדרך נס, ולדעתו דרושה יוזמה פעילה. לכן מכין המכון בראשותו את כלי המקדש. לצורך כך נעשה שימוש במומחים בתחומי אדריכלות, בוטניקה, זואולוגיה, ארכאולוגיה ועוד.
ישיבת המקדש.
בשנת ה'תשנ"ז (1997) הקים ישיבה תיכונית בשם "דביר", ששמה דגש על לימוד אמנויות הציור והנגינה, במטרה להכשיר אמנים שישתתפו בבניין המקדש, ולוויים שינגנו במקדש. הישיבה נדדה ממקום למקום ולבסוף התמזגה לתוך הישיבה התיכונית במבשרת ציון.
הרב אריאל הקים גם את ישיבת בית הבחירה בעיר העתיקה, שעסקה בעיקר בנושאי המקדש. כעבור מספר שנים הפכה הישיבה לכולל בית הבחירה. הרב אריאל הוא מראשי הקוראים לעלייה בטהרה להר הבית.
בתחילת שנת תשע"ח הוקמה על יד המכון ישיבה גבוהה ציונית-דתית ברובע היהודי, בראשות הרב אריאל. בישיבה עוסקים בין השאר בלימוד מסכתות הקשורות לעבודת המקדש, ובחלק מהסוגיות עוסקים גם בפסים מעשיים. בנוסף, בישיבה ניתן דגש על לימוד גמרא בצורה של אליבא דהלכתא, לימוד תנ"ך והלכות טהרה. מספר פעמים בשנה נערכים במסגרת הישיבה כנסים העוסקים בחידוש עבודת המקדש והקרבנות. בחלק מהכנסים, התרגולים והפעילויות שמקיימים בישיבה נוטלים חלק בני ובנות נוער מתנועת 'נוער המקדש'. בערב פסח תשע"ט הפיקו תלמידי הישיבה את השיר "למה נגרע" שעניינו כיסופים וכמיהה של עם ישראל לחידוש קורבן הפסח.
לצד הרב אריאל מלמדים בישיבה הרב עזריה אריאל, הרב יהושע פרידמן והרב אליהו וובר.
נוער המקדש.
תנועת נוער המקדש הוקמה בשנת תשע"ו על ידי בני נוער מישיבות תיכוניות, ושאיפתה לעורר את העם לתודעת בית המקדש ולבנייתו בימינו. התנועה פועלת בהפרדה בין בנים לבנות ועורכת פעילויות כמו גרעיני לימוד, חידון המקדש, כנסים, סמינריונים, דוכנים, ופעילות הכשרת כלי המקדש.
התנועה פועלת בהדרכת והכוונת הרב ישראל אריאל ורבני מכון המקדש.
יוזמה לחידוש הסנהדרין.
הרב אריאל הוא מן הפעילים המרכזיים בקבוצת אישים שהקימה בשנת 2005 ארגון בשם "הסנהדרין החדשה". במסגרת זו הוא כיהן כאב בית דין ב"בית הדין לענייני עם ומדינה". בית הדין אינו מוכר על ידי גורמים רשמיים, ורוב הציבור הדתי אינו מכבד את פסיקותיו. בית הדין מביע מפעם לפעם בתקשורת את עמדתו בעניינים העומדים על הפרק, כגון: הבחירות לכנסת השבע עשרה, הפגיעה של בג"ץ בסמכויות בתי הדין הרבניים ועוד. אנשי בית הדין פרסמו פסקי-דין, ובהם תמיכה בסירובם של כמה עצורים ועצורות לשתף פעולה עם בית המשפט של מדינת ישראל, בטענה שהדבר אסור הלכתית משום פנייה לערכאות.
יחסו לתוכנית ההתנתקות ותוכנית ההתכנסות.
בשנת 2005, שבועות מספר לאחר ביצוע ההתנתקות, חסם את דרכו של האלוף אלעזר שטרן אל הכותל המערבי, וקרא לעברו "טמא, טמא, לא תלך לכותל". בעקבות זאת הועמד לדין, הורשע בהתנהגות פרועה ובהעלבת עובד ציבור, ונגזר עליו עונש של קנס בסך 7,500 ש"ח וחודשיים מאסר על תנאי. באותה תקופה הצטרף לקוראים לסרב פקודה.