בשנת 1940 הוקם הקורפוס מחדש, כחלק מהיערכות צבא ארצות הברית לכניסה למלחמת העולם השנייה. ב-12 ביוני 1944 הונחת הקורפוס בנורמנדי והשתתף בלחימה בחצי האי קוטנטן, ולאחר מכן השתתף במבצע קוברה וכבש את ברטאן. לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרב על ברסט שנמשך עד ה-19 בספטמבר, ובסיומו נפלו בשבי האמריקני 36,000 שבויים גרמנים. לאחר מכן הוצב הקורפוס בארדנים, בגזרה שנחשבה לשקטה ושימשה להתארגנות ולריענון הכוחות.
ב-16 בדצמבר פתחו הגרמנים בקרב הארדנים, אולם על אף האבדות הכבדות שספג הקורפוס, הצליחו לבסוף כוחות הקורפוס שתוגברו בכוחות נוספים להדוף את המתקפה הגרמנית, ולהחזיק מעמד במצור על בסטון. לאחר מכן הוכפף הקורפוס לארמייה השלישית, והיה הקורפוס האמריקני הראשון שהגיע לנהר הריין. לאחר מכן נלקחו מהקורפוס כל יחידותיו והועברו לקורפוס ה-12, ותחת פיקודו נשארה רק הדיוויזיה ה-87. מפקד הקורפוס טרוי מידלטון פנה לג'ורג' פטון מפקד הארמייה, וביקש אישור לכבוש את קובלנץ. פאטון סירב בתחילה לאפשר לו לעשות זאת כשלרשותו רק דיוויזיה אחת, אולם לאחר שמידלטון לחץ עליו אישר זאת, ואכן הקורפוס כבש במהירות את העיר, שעליה הגנו רק 500 חיילים גרמנים. באמצע מרץ 1945 תוגבר הקורפוס בדיוויזיות ה-76 וה-89, ולאחר מכן צלח הקורפוס את הריין באזור פולדה. בהמשך התקדם הקורפוס בגרמניה, ואף גילה את מחנה הריכוז אוהרדרוף. המחנה שוחרר ב-4 באפריל על ידי הדיוויזיה המשוריינת ה-4 והדיוויזיה ה-89. כשחיילי הדיוויזה המשוריינת נכנסו למחנה הם גילו ערימות של גופות, חלקן מכוסה בסיד, וחלק אחר של הגופות נשרפו באופן חלקי במדורות.
הגילוי המחריד של הגופות הביא את גנרל דווייט אייזנהאואר, המפקד עליון של כוחות בעלות הברית באירופה, לבקר במחנה ב-12 באפריל. אליו נלוו גם הגנרלים ג'ורג' פטון ועומר בראדלי. לאחר ביקורו, שלח אייזנהאואר מברק לגנרל ג'ורג' מרשל, ראש המטות המשולבים בוושינגטון, בו תיאר את מה שראה בביקורו במחנה הוא כתב שהאכזריות והבהמיות היו כל כך חזקים שהותירו אותו חולה. לדבריו גנרל פטון לא רצה להיכנס לראות, אבל הוא נכנס כדי שיוכל להעיד בעתיד מיד ראשונה מה ראה, וכדי למנוע מאנשים לכנות את מה שאירע כתעמולה. השפעת המראות במחנה הייתה כה חזקה עד שב-19 באפריל 1945 שלח אייזנהאואר בקשה למרשל שישלח משלחת של חברי קונגרס ועיתונאים שיבואו לראות ולהביא את מעשי הזוועה של הנאצים לידיעת הציבור האמריקאי. המשלחת אושרה באותו יום על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן.
לאחר מכן התקדם הקורפוס לעבר צ'כוסלובקיה ויצר קשר עם הצבא האדום, ונאלץ להתמודד עם זרם בלתי פוסק של שבויים גרמנים שרצו להיכנע לצבא האמריקני.
לאחר המלחמה.
עם תום המלחמה הוחל בשחרור חיילי הקורפוס, וב-15 בדצמבר 1945 פורק הקורפוס. במהלך השנים שלאחר מכן הופעל הקורפוס כמה פעמים, ובשנת 1968 פורק באופן סופי.
עונת 1970/1971 בפוטבול ליג
עונת 1970/1971 הייתה העונה ה-72 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-15 באוגוסט 1970 והסתיימה ב-5 במאי 1971. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. האדרספילד טאון ובלקפול היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
ארסנל זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו ברנלי ובלקפול. במקומן לליגה הבכירה עלו לסטר סיטי ושפילד יונייטד.
כדורגלנים מצטיינים.
טוני בראון מוסט ברומיץ' אלביון כבש 28 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
פרנק מקלינטוק מארסנל זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
גבינת יארלסברג
פיאט 12 HP
פיאט 12 HP (באיטלקית: Fiat 12 HP) היא מכונית משפחתית מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1901–1902. בנוסף יוצר הדגם בתצורות קבריולה.
דגם ה-"פיאט 12 HP" היה הדגם הראשון של חברת פיאט אשר יוצר עם מנוע 4 צילינדרים) מורכב משני בלוקים, ואחד הדגמים הראשונים בעולם אשר צויד במנוע מהסוג הנ"ל.
סך הכול יוצרו 106 יחידות.
כזאת הייתה אמא
כזאת הייתה אימא (באנגלית: I Remember Mama) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1948 בבימויו של ג'ורג' סטיבנס.
התסריט הוא עיבוד של מחזה בשם זה מאת ג'ון ואן דרוטן (1944) שהוא עצמו מבוסס על הרומן "חשבון הבנק של אמא" מאת קתרין פורבס (1943) ומתאר חיי משפחת מהגרים מנורווגיה בסן פרנסיסקו בתחילת המאה ה-20.
בתפקיד הראשי משחקת איירין דאן בתור אם המשפחה והדמות הדומיננטית בה. סטיבנס הציע את התפקיד לגרטה גרבו אבל היא סירבה להופיע בתפקיד אם משפחה. ברברה בל גדס משחקת את בתה קתרין, סופרת שמסיימת לכתוב רומן אוטוביוגרפי. העלילה מובאת באמצעות פלשבקים מחייה עם משפחתה.
המחזה הועלה בהצלחה בברודוויי ב־1944. פרט לעיבוד לקולנוע הופקה ב-CBS סדרת טלוויזיה בשם Mama בשנים 1949–1957. ב-1979 הופק עיבוד למחזמר, שהיה המחזמר האחרון עם מוזיקה של ריצ'רד רוג'רס.
המחזה הוצג בתיאטרון הקאמרי ב-1948 בתרגומו של יאיר בורלא, שנתן לו את שמו העברי. אורנה פורת הופיעה בו בתפקיד קתרין וזה היה תפקידה הראשון בישראל.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (איירין דאן), פרס אוסקר לשחקני משנה:(אוסקר הומולקה, אלן קורבי, ברברה בל גדס) ופרס אוסקר על הצילום.
אלן קורבי זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
תקציר העלילה.
הסרט מתחיל כאשר קתרין הנסון (ברברה בל גדס) משלימה את השורות האחרונות באוטוביוגרפיה שכתבה על משפחתה, משפחת הנסון. בעודה מהרהרת על עברה, מציג הסרט פלשבק לחיי משפחתה בשנת 1910 בסן פרנסיסקו. ההורים מרתה (איירין דאן) ולארס (פיליפ דורן) היגרו לארצות הברית מנורווגיה. ילדיהם, נילס קתרין, כריסטין ודאגמר, נולדו בארצות הברית.
המשפחה חיה בדחק ומדי שבוע יושבת האם ומחלקת את התקציב לצורכי היום-יום. היא מקציבה את הכספים בצמצום מתוך חשש שיזדקקו להלוואה.
למרתה שלוש אחיות, יני וסיגריד התוקפניות וטרינה (אלן קורבי) הביישנית, שרוצה להתחתן בגיל 42 עם פיטר תורקלסון הקברן ומפחדת מאחיותיה.
בראש המשפחה עומד הדוד כריס (אוסקר הומולקה), שכולם מפחדים ממנו בגלל התנהגותו הרועשת והבוטה, על אף שהוא אדם טוב התומך במשפחתו. כשהוא מת מגלה מרתה שאת כל כספו חילק לנזקקים, כמו לניתוח של דאגמר והאחיין ארנה.
מרתה היא הדמות החזקה במשפחה ועושה הכל למען ילדיה. כאשר דאגמר עוברת ניתוח בבית החולים ולא מרשים לה להיכנס, היא מצליחה לחדור לחדר האשפוז כמנקה. כאשר קתרין עומדת לפני סיום לימודיה היא קונה לה ערכת איפור על ידי מכירת סיכה יקרה שירשה מאימה. כאשר קתרין מגלה זאת היא דורשת להחזיר את הסיכה ומוותרת על המתנה. מרתה מעניקה לה את הסיכה כמתנה להתבגרותה.
טרינה המבוגרת מתחתנת לבסוף עם הקברן ונולד להם לשמחתם תינוק.
קתרין כותבת סיפורים, אבל הם נדחים על ידי הוצאות הספרים, והיא מיואשת ומתכוונת לחדול מכתיבה. מרתה נפגשת עם סופרת מצליחה וחובבת בישול ומשכנעת אותה, על ידי שיתופה במתכונים, לעיין במספר סיפורים. הסופרת ממליצה לבסוף שקתרין תכתוב על דברים שהיא מכירה היטב. קתרין כותבת על סיפור על משפחתה, והוא מתקבל להדפסה. לראשונה, קתרין מקבלת תמורה עבור כתיבתה, המחאה על סך 500 דולר, והיא מחליטה להשתמש בו כדי לקנות מעיל חם למרתה.
אורל איירליינס
אוּרל איירליינס (ברוסית: Ура́льские авиали́нии, באנגלית: Ural Airlines) היא חברת תעופה רוסית מהעיר יקטרינבורג. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה קולצובו.
תולדות החברה.
החברה הוקמה ב-1943 בשם Sverdlovsk State Air Enterprise, ובהמשך הפכה לחלק מאירופלוט. ב-1993 הפכה לחברה עצמאית.
באוגוסט 2019 ביצעה טיסה U6-178 של אורל איירליינס נחיתת אונס על שדה תירס במחוז מוסקבה לאחר התנגשות עם להקת שחפים במהלך ההמראה, שגרמה להשבתת המנועים. כל 226 הנוסעים יצאו בחיים.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
פעילות החברה בישראל.
החברה מפעילה לישראל טיסות ישירות ממוסקבה, סנקט פטרבורג, יקטרינבורג, סמארה, סוצ'י, מינרלנייה וודי וקרסנודאר.
לנמל התעופה בן-גוריון מפעילה החברה 2 טיסות שבועיות מנמל התעופה ז'וקובסקי הסמוך למוסקבה, 2 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבין-לאומי פולקובו בסנקט פטרבורג, 3 טיסות שבועיות מיקטרינבורג, טיסה שבועית אחת מסמארה, טיסה שבועית אחת ממינרלנייה-וודי, 2 טיסות שבועיות מסוצ'י וטיסה שבועית אחת מקרסנודאר.
במהלך עונת הקיץ מפעילה החברה טיסות בין נמל התעופה רמון לנמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו במוסקבה, ולנמל התעופה הבין-לאומי פולקובו בסנקט פטרבורג.
ג'אווניסים
הג'אווניסים (Javanese) הם קבוצה אתנית החיים באי ג'אווה באינדונזיה ודוברים את שפת הג'אווה. הג'אווניסים מונים כ-100 מיליון אנשים, ונחשבים לקבוצה האתנית הגדולה ביותר באינדונזיה. הם ממוקמים בעיקר במרכז ובמזרח האי. אנשים ממוצא ג'אווניסי חיים גם במלזיה, סינגפור, סורינאם, ערב הסעודית, מצרים, מרוקו והולנד.
מרבית הג'אווניסים מזדהים כמוסלמים, ומיעוט מהם מזדהים כנוצרים והינדים. אולם הציוויליזציה הג'אווניסית הושפעה במשך יותר מאלף שנים מהתרביות ההינדו-בודהיסטית והקאג'וונית, אשר את תוצאותיה ניתן לראות גם היום בהיסטוריה, בתרבות, במנהגים ובאמנות הג'אווניסית.
פיאט 10 HP