פוקוק נולד בסאות'המפטון למשפחה של אנשי כנסייה רמי דרג. למד משפטים במכללת קורפוס כריסטי באוניברסיטת אוקספורד, הוסמך ב-1731 והתקדם במהירות בסולם התפקידים הכנסייתיים. את רוב זמנו בילה במסעות. בשנים 1733–1737 נסע ברחבי אירופה בחברת דוֹדנוֹ, ג'רמיה מילס , כמיטב המסורת של "הטיול הגדול". ב-1733–1734 ביקר בצרפת ובאיטליה וב-1736–1737 טייל בארצות השפלה, בגרמניה, באוסטריה, בפולין ובהונגריה. את מסעו בלבנט בשנים 1737–1741 ערך בגפו. על מעשיו ורשמיו כתב בפירוט במכתביו לאימו ולדוֹדוֹ הבישוף תומאס מילס וכן בפנקסיו. בראשית 1742, מיָד לאחר שובו לאנגליה, נבחר כעמית בחברה המלכותית. סיפור מסעותיו במזרח ראה אור בשנים 1743–1745.
בשנת 1745 התמנה פוקוק לתפקידי כמורה באירלנד, ובשנים 1747–1760 ערך בה מסעות אחדים. את יומני המסעות הללו לא פִרסם, והם הופקדו בספריית טריניטי קולג' בדבלין. יומן מסעו משנת 1752, שבה ביקר בכמחצית מחוזות אירלנד, ראה אור בדפוס רק ב-1891. ב-1756 מוּנה לכהונת בישוף בדיוקסיה האנגליקנית של אוֹסוֹרי במחוז קילקני. בשנים הבאות נסע ברחבי אנגליה, ויילס וסקוטלנד. יומני מסעותיו אלה פורסמו ברובם בעשורים האחרונים של המאה ה-19, למעלה ממאה שנים אחרי מותו.
פוקוק מת ערירי ונקבר בחלקת הבישופים באַרדבּרַקַן במחוז מית', שם כיהן בחודשיו האחרונים. בצוואתו הִקצה משאבים לחינוך מקצועי לנערים (בעיקר במלאכות האריגה). אוסף המטבעות ופריטי העתיקות שצבר במרוצת מסעותיו נמכרו במכירה פומבית. הרבה מכתבי-היד שלו נמסרו לספרייה הבריטית.
מסעותיו במזרח.
פוקוק ביקר בשנים 1737–1741 במצרים, בארץ ישראל, בלבנון ובסוריה, וכן במסופוטמיה, בכרתים, באסיה הקטנה וביוון. את מסעותיו אלה סיכם בשני כרכי ספרוֹ "תיאור המזרח וכמה ארצות אחרות" ("A Description of the East, and Some Other Countries"). הכרך הראשון ("Observations on Egypt") הוקדש כולו למצרים וראה אור ב-1743. שנתיים אחרי כן, ב-1745, פִרסם פוקוק את הכרך השני על אודות יתר הארצות שבהן המשיך את מסעו. "תיאור המזרח" תורגמו בתוך עשורים ספורים לגרמנית, לצרפתית ולהולנדית. ההיסטוריון אדוארד גיבון שיבח אותם תוך הסתייגות-מה: .
עשרים הפרקים הראשונים בכרך השני של "תיאור המזרח" מוקדשים לארץ ישראל. סקירת המקומות השונים שבהם ביקר והאירועים שחווה מלוּוִים באִזכורים מן התנ"ך ומן הברית החדשה, מיוספוס, מסטראבון, מפליניוס ומהירונימוס וכן מסִפרי נוסעים שקדמו לו. פוקוק נחת ביפו באמצע חודש מרץ 1738 בתום ביקורו במצרים. את מצרים, עתיקותיה, תושביה ומִמשלה סקר בהרחבה, ובסיוריו הגיע לנווה המדבר פיום , הפליג במעלה הנילוס עד לאסוואן והיה מהראשונים באנשי המערב שתיירו בעמק המלכים. מיפו הגיח לרמלה וללוד ולקראת חג הפסחא הצטרף לשיירת צליינים שעלתה לירושלים. בשהותו בירושלים סקר את אתריה ואת סביבתה הקרובה, ביקר בבית לחם ובהרודיון ונסע למדבר יהודה, ליריחו, לגדות נהר הירדן ולים המלח. מקץ כשלושה חודשים חזר ליפו וממנה הפליג צפונה, לאורך החוף. פוקוק שהה זמן מה בעכו בשנים שקדמו לכיבושה ולביצוריה בידי דאהר אל-עומר והיה הראשון שתיאר את שרידי העיר הצלבנית, על חומותיה, רובעיה, בנייניה המרכזיים ונמלה. המפה שצורפה לתיאורי העיר שימשה מצע לחקר עכו בדורות הבאים. מעכו הפליג דרומה לחיפה ולכרמל והמשיך לחורבות מבצר עתלית וקיסריה. אחרי שובו לעכו נסע לגליל ועבר בציפורי, בנצרת, בהר תבור ובסביבות הכנרת. בסִפרו ציין את הביצורים החדשים שבנה דאהר אל-עומר בטבריה באותם ימים. משם פנה לגליל העליון והגיע למי מרום ואז חזר לעכו וממנה הפליג לצור ולצידון. נתן שור, חוקר ספרות הנוסעים לארץ ישראל, כותב על פוקוק כי .
סיורו ברחבי סוריה, שבו הצפין עד אנטיוכיה, נמשך עד חג המולד 1738, שאז חזר למצרים למשך שלושה חודשים נוספים ובמהלכם ערך מסע למנזר סנטה קתרינה בדרום סיני. ממצרים הפליג לקפריסין ולכרתים ובתיאוריהם חתם את החלק הראשון בכרך השני של ספרו "תיאור המזרח".
עם הפרסום ב-2013 של אוסף איגרותיו של פוקוק לאימו ממסעו בשנים 1737–1741, הושלמה ההוצאה לאור של כתבי מסעותיו במזרח.
קישורים חיצוניים.
ספר מסעותיו של פוקוק במזרח, כרך שני (מהדורה ראשונה, 1745) זמין לקריאה בארכיון האינטרנט ; בחלקו הראשון של הכרך מובא תיאור מסעו בארץ ישראל
פרס שומר ציון
פרס שומר ציון ניתן לאישיות שפעלה למען ירושלים או ישראל והגברת המודעות לחשיבות העיר והזיקה אליה. הפרס ניתן על ידי מרכז אינגבורג רנרט ללימודי ירושלים.
גוראן איוואנישביץ'
גוראן איוואנישביץ' (בקרואטית: Goran Ivanišević; נולד ב-13 בספטמבר 1971) הוא טניסאי עבר קרואטי. היה אחד הטניסאים הטובים בעולם בשנות ה-90, ובשיאו דורג במקום ה-2 בעולם.
איוואנישביץ' זכה באליפות וימבלדון בשנת 2001 והוא הטניסאי היחיד אשר זכה בתואר גראנד סלאם לאחר שנכנס אליו עם כרטיס חופשי (Wild Card). בנוסף, הגיע שלוש פעמים נוספות לגמר אליפות וימבלדון (בשנים 1992, 1994 ו-1998) ובסך הכל זכה ב-22 טורנירים ליחידים וב-9 טורנירים לזוגות גברים. כמו כן זכה בגביע דייוויס יחד עם נבחרת גביע דייוויס של קרואטיה בשנת 2005 ובשתי מדליות ארד במשחקים האולימפיים בברצלונה ב-1992 (ביחידים ובזוגות). באליפות צרפת הפתוחה הגיע פעמיים לגמר תחרות הזוגות אך לא זכה בתואר. נבחר לספורטאי השנה בקרואטיה חמש פעמים.
איוואנישביץ' היה מאמנו של מרין צ'יליץ' בין השנים 2013–2016 והוביל אותו לזכייה באליפות ארצות הברית הפתוחה 2014. בשנת 2019 הצטרף לצוות האימון של נובאק ג'וקוביץ'.
שנים ראשונות.
איוואנישביץ' נולד בשנת 1971 בעיר ספליט, אז חלק מיוגוסלביה. כילד שיחק בענפי ספורט רבים אך בלט במיוחד בטניס ובכדורגל, והחליט להתמקד בטניס. הוא זכה להצלחה בסבב הנוער ובשנת 1988, כשהיה בן 17, דורג במקום השלישי בעולם לנוער.
קריירה.
הפריצה בסבב הבוגרים.
איוואנישביץ' החל לשחק בסבב הבוגרים בשנת 1988 וכבר באותה השנה זכה בתואר הראשון בטורניר הזוגות בפרנקפורט. השתתף במוקדמות וימבלדון והצליח להעפיל להגרלה הראשית, שם הפסיד בסיבוב הראשון לעמוס מנסדורף. בשנה זו יצג את יוגוסלביה במשחקים האולימפיים בסיאול.
בשנת 1989 הגיע עד לרבע הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה (לאחר שהעפיל אליה מהמוקדמות) ולסיבוב הרביעי ברולאן גארוס. כמו כן הגיע לגמר ראשון בקריירה בטורניר החימר בפירנצה והשתתף לראשונה בגביע דייוויס כחלק מנבחרת יוגוסלביה. בשנה זו פרץ למאה הראשונים בדירוג העולמי ואת השנה סיים כשהוא מדורג במקום ה-40.
פריצתו הגדולה אירעה בשנת 1990. ארבעת החודשים הראשונים של השנה חלפו ללא תוצאות משמעותיות. החל ממאי באותה שנה חל המפנה: תחילה העפיל לגמר נוסף בתחרות באומג, קרואטיה, וסייע ליוגוסלביה לזכות בתחרות גביע העולם לקבוצות (World Team Cup). ברולאן גארוס ניצח בסיבוב הראשון את בוריס בקר (שהיה אז המדורג השלישי בעולם) והגיע עד לרבע הגמר, בו הפסיד לתומאס מוסטר. באותה תחרות הגיע גם לגמר הזוגות יחד עם פטר קורדה אולם השניים הפסידו בגמר. באליפות וימבלדון הגיע עד לחצי הגמר, בו הפסיד לבוריס בקר. בטורניר חימר בשטוטגרט הגיע עד למשחק הגמר והפעם הצליח לנצח ולזכות בתואר ראשון. עד סוף השנה הגיע שלוש פעמים נוספות למעמד הגמר והעפיל לראשונה לטופ 10 בדירוג.
שנת 1991 הייתה בינונית ואיוואנישביץ' לא הצליח לשחזר את הצלחותיו מהעונה הקודמת. הוא הודח בסיבובים הראשונים בכל הגרנד-סלאמים ואף שבמהלך העונה הגיע למקום השביעי בדירוג, הוא נשר מהטופ-10 אל המקום ה-16, בו סיים את העונה. במהלך השנה הגיע פעמיים למעמד הגמר וזכה בתואר בתחרות במנצ'סטר כשהוא מנצח בגמר את פיט סמפראס. בגביע דייוויס שיחק עבור יוגוסלביה בשני המפגשים הראשונים והוביל את הקבוצה לחצי הגמר, תוך שהוא מנצח בכל ששת משחקיו. ביוני 1991 הכריזה קרואטיה על עצמאותה ואיוואנישביץ' חדל לשחק עבור יוגוסלביה בגביע דייוויס. בארבעת השנים בהן שיחק עבור יוגוסלביה ניצח ב-15 מתוך 19 משחקים והגיע עם הקבוצה פעמיים לחצי הגמר.
שנות השיא.
את שנת 1992 החל בצורה טובה יותר במה שתהיה אחת משנות השיא שלו. הוא החל את העונה עם זכייה בטורניר באדלייד, בו זכה גם בטורניר הזוגות. בעקבות הזכייה בזוגות הגיע לדירוג השיא שלו בזוגות, המקום ה-20 בעולם. בעקבות גמר נוסף במילאן חזר לרשימת עשרת הראשונים בדירוג. בסוף פברואר זכה בתחרות באולם בשטוטגרד תוך שהוא מנצח את המדורג מספר 1 בעולם באותה עת, ג'ים קורייר, ברבע הגמר, ואת סטפן אדברג, המדורג שני בעולם בגמר. ברולאן גארוס הגיע עד לרבע הגמר בו הפסיד לקורייר (שהמשיך לזכייה בתחרות).
באליפות וימבלדון הגיע לראשונה למעמד גמר גראנד סלאם לאחר שניצח את אדברג המדורג שני בעולם ברבע הגמר ואת סמפראס שדורג שלישי בעולם בחצי הגמר. במשחק הגמר התמודד מול אנדרה אגאסי והפסיד לו במשחק צמוד בחמש מערכות. בכל התחרות הגיש איוואנישביץ' 206 אייסים, מה שהיה בזמנו שיא בווימבלדון, אותו שבר בעצמו בשנת 2001. בעקבות הגמר העפיל למקום הרביעי בדירוג העולמי.