מנגד כמו לכל מידה ישנם צללים וחסרונות. למשל ענווה המביאה את האדם לסובלנות יתר, וויתור על האמת ועל עקרונותיו שכנגדה אמר במסכת אבות התנא יהודה בן תימא, "הוי עז כנמר, וקל כנשר, ורץ כצבי, וגבור כארי לעשות רצון אביך שבשמים", או ענוה הגורמת למורך לב ובריחה מאחריות ולאי פסיקה וקבלת החלטה אמיצה, כמו שנאמר בתלמוד: "אמר רבי יוחנן: ענוותנותו של רבי זכריה בן אבקולס החריבה את ביתנו ושרפה את היכלנו והגליתנו מארצנו" (תלמוד בבלי, גיטין נ"ו.). ענווה כזאת, שגורמת לויתור על עקרונות ומורך לב, נקראת ביהדות "ענווה פסולה".
בנצרות.
בנצרות הענווה נחשבת לבסיס האמונה – אדם גאוותן אינו יכול לקבל את האמונה ללבבו. למשל: "...על כן אומר: אלוהים, ללצים – הוא יליץ , ולענווים – יתן חן. לכן הכנעו לאלוהים... התענו והתאבלו ובכו.. הכנעו לפני ה' והוא ירים אתכם". תכונת הענווה מיוחסת רבות לישו כדוגמה לבני האדם, למשל: "...המשיח עונה בעבורכם והשאיר לכם מופת ללכת בעקבותיו; אשר חטא לא עשה ולא מרמה בפיו; אשר שמע חרפתו ולא השיב, נענה ולא גער, כי אם מסר דינו לשופט צדק ואת חטאותינו הוא נשא בגויתו על העץ". עוד מובא בברית החדשה הענווים זוכים לכבוד, חוכמה, חיי נצח בגן עדן ועוד. השבח הבולט ביותר בברית החדשה בזכות הענווה מופיע באיגרת פולוס השליח אל הפיליפיים: "ואל תעשו דבר בדרך מריבה, או כבוד שווא, כי אם בשפלות רוח תחשבו איש את רעהו יותר מעצמו... כי הרוח ההיא אשר הייתה במשיח תהי גם בכם, אשר אף כי היה בדמות האלוהים לא חשב לו לשלל היותו שווה לאלוהים, כי אם הפשיט את עצמו וימצא בתכונתו כבן אדם, וישפל את נפשו ויכנע עד מוות – עד מיתת הצליבה. על כן גם האלוהים הגביהו מאוד ויתן לו שם נעלה על כל שם, למען אשר בשם ישוע תכרע כל ברך... עשו כל דבר בלא תלונות ובלא מזימות, למען תהיו נקיים וטהורים, בני אלוהים לא-מום בם, בתוך דור עיקש ופתלתל אשר תאירו ביניהם כמאורות בעולם".
באסלאם.
גם באסלאם הענווה נחשבת לחיונית עבור אמונתו של אדם. כך בסורה 57, איה 16: "האם לא הגיעה השעה שענווה תמלא את לב המאמינים לנוכח זֵכר אלוהים, ולנוכח האמת אשר הוריד ממרומים? אל להם לנהוג כדוגמת אלה אשר ניתן להם הספר זה כבר, וברבות הימים גס בו לבם." ומצוין כי בעלי הלב הגאה, בו מצוי השטן אינם פונים לאללה בעת צרתם. כך למשל, בסורה 6, איאת 42-43 נאמר: "כבר לפניך (מוחמד) שלחנו שליחים אל בני האומות, והכינו אותם באזון ובצרה למען ישטחו תחינה. ואולם עם בוא חרון אפנו עליהם, מדוע לא שטחו תחינתם? אדרבא: הם הקשו לבבם והשטן השיאם להשתבח במעלליהם." התפילה באסלאם המבוצעת, בין השאר בהשתטחות, תורמת בראיית הקוראן לענוות האדם: "המאמינים יעשו חיל. הם הענווים בתפילתם".
בחדית' מפורסם, שאל עומר בן אל-ח'טאב את מוחמד מדוע על המוסלמים להיות ענווים, אם אמונתם היא הנכונה והם מונהגים על ידי נביא אמת, ואילו אמונת אויביהם אינה צודקת. בתגובה הזכיר לו מוחמד כי המוסלמים ומוחמד עצמו כפופים לאל. בחדית' אחר מסופר על כך שהגיהנום טען כי רק ה"רודנים והגאוותנים" נכנסים לשעריו, ותהה מדוע "החלשים והענווים" אינם נכנסים לשעריו. בחדית' בסונה אבו דאוד, מציין מוחמד בבירור "אללה גילה בפני כי חובה להיות ענווים, כך שאף אחד לא ידכא את האחר או יתגאה בפני אחרים.
בדתות המזרח.
גם בתרבות ודתות המזרח הענווה מוערכת מאוד. הסינים גורסים כי ענווה היא אחת מחמש התכונות הדרושות לאדם (אומץ, חוכמה, ענווה, צדק, רחמים). קונפוציוס קידש את הענווה.
ההינדואיזם, אחת מהדתות בעלות מספר המאמינים הגדול בעולם, מתייחסת על הענווה כאל אחת התכונות המוערכות ביותר אצל האדם, כפי שמתואר במזמור בהגאוואד גיטה
בבודהיזם ענווה היא אחד מהישגיו של האדם בדרכו להיות אדם טוב יותר.
על פי אחד מעקרונות הדת הסיקית, המאוזכר בספר הראשון מתוך כתבי הקודש הסיקיים, שורש הענוה הוא בתפיסה שכל כישורי האדם הם מתנה אלוהית.
במקור אחר ישנה אמרה כי שפל הרוח יזכה לכבוד ויוקרה.
דת נוספת המקדשת את הענווה היא הג'ייניזם המציגה את הגאווה והאגו האנושי כתכונות שלילות ביותר המונעות על ידי הדחפים האנושיים הרעים..
בלשון.
בלשון מקובלים ביטויים אחדים של ענווה. ביטוי נפוץ מסוג זה הוא "לעניות דעתי" – ביטוי שבו אדם המביע את דעתו מקטין עצמו בענוותנותו. שיבוש נפוץ של ביטוי זה הוא הצורה "לעניות דעתך" – שבו הדובר מקטין את זולתו, מעשה שאין בו ענווה אלא גסות רוח (אף שבדרך כלל הדובר כך עושה זאת מבוּרוּת ולא מגסות).
בספרות התורנית מקובלת החתימה "הנני הק'", שבה "ק'" היא קיצור של המילה "קטן" – גם במקרה זה הכותב מקטין עצמו משום ענווה. הרחבה של צעד זה נעשית בביטוי "הנני העני ממעש", שמקורו בתפילה שאומר החזן בתחילת תפילת מוסף בראש השנה וביום הכיפורים).
החתימה "עבדך הנאמן" (your obedient servant), אף דרך להביע ענווה. כך גם הביטוי "כיהודה ועוד לקרא", שמקורו בתלמוד הבבלי, הבא לומר כי למעשה דעת האומר או הכותב אינה בעלת משמעות לאחר שאחרים, חשובים ממנו, כבר הביעו את דעתם בנידון והוא רק מצטרף לדברי קודמיו. הראי"ה קוק היה נוהג לחתום על מכתביו בביטוי "עבד לעם קדוש על אדמת הקודש".
בסיפורו של חיים נחמן ביאליק, "אלוף בצלות ואלוף שום", נוקטים הפונים אל המלך לשון ענווה מופלגת. כך בן המלך, האומר , וכך זקן החכמים, האומר: .
פינטובו
פִּינַטוּבּוֹ (בפיליפינית: Bundok Pinatubo) הוא הר געש פעיל על האי לוזון שבפיליפינים, הנמצא על גבול הפרובינציות זמבלס, טרלק ופמפנגה. עד לשנת 1991 היה פינטובו רדום וניכרו עליו סימני בליה טבעית. על מורדותיו היה יער עבות שממנו התקיימו כמה אלפי תושבים מקומיים, בני שבט אייטה שנמלטו מן העמקים להרים עם בוא המתיישבים הספרדים בשנת 1565.
התפרצותו של הר הגעש ביוני 1991, במדד התפרצות געשית 6, באה לאחר יותר מחמש מאות שנה בהן היה ההר רדום. התפרצותו של הפינטובו הייתה התפרצות הר הגעש השנייה בגודלה במאה ה-20, מבחינת כמות החומר שנפלט מן הלוע. תחזיות מדויקות של ההתפרצות הקרבה הביאו לפינויים של אלפי תושבים מן האזורים הסמוכים להר ובכך חסכו אבדות רבות בנפש, אולם אזורים אלה ניזוקו באופן קשה מן הזרמים הפירוקלסטיים ומנשירת אפר וכן מלהארים (מפולות בוץ געשי) שנגרמו מגשמים עזים, והביאו להרג של מאות אנשים ולהרס אלפי בתים.
השפעות התפרצות הפינטובו הורגשו בכל קצוות תבל. בהתפרצות נפלטו מלוע ההר כ-10 מיליארד טון של מגמה וכ-20 מיליון טון של דו-תחמוצת הגופרית (SO2), וכן נפלטו כמויות עצומות של מינרלים ומתכות לפני האדמה. בהתפרצות נפלטו לחלל הסטרטוספירה כמויות גדולות של תרסיסים – יותר מבכל התפרצות הר געש אחרת מאז התפרצות הקרקטואה בשנת 1883. התרסיסים שנפלטו לחלל המשיכו לרחף במשך החודשים שלאחר ההתפרצות, ויצרו שכבה של אובך גופריתי. בתקופה זו ירדה הטמפרטורה הממוצעת בכדור הארץ בחצי מעלת צלזיוס לערך, וקצב הרס שכבת האוזון גבר באופן משמעותי.
סביבת ההר.
פינטובו הוא חלק משרשרת הרי געש השוכנת לאורך חופו המערבי של האי לוזון. הרי געש אלה נוצרו בנקודת המגע של שני לוחות טקטוניים אדירים, הלוח האירואסייתיי המחליק מתחת ללוח הפיליפיני לאורך שקע מנילה הנמצא ממערב ומהווים חלק מטבעת האש שסביב האוקיינוס השקט. המילה "פינטובו" בלשונות המקומיות טגלוג וסמבל, פירושה "אשר גדל", המרמז להתפרצותו של ההר במאה ה-15, אף שלא נמצאה עדות לאזכורי ההתפרצות ההיסטורית בסיפורת העממית של תושבי האזור. לשם "פינטובו" ישנו פירוש נוסף, ולפיו מדובר בקרקע פורייה שבה היבולים משגשגים.
קודם להתפרצות האדירה בשנת 1991 היה פינטובו הר געש בלתי ידוע, שלא היה מוכר ברוב האזורים ששכנו סמוך לו. פסגתו הייתה בגובה 1,745 מטר מעל פני הים, אולם היא בלטה רק 600 מטר מעל הרמה שעליה שוכן ההר ורק 200 מטר מעל הפסגות השכנות, שהסתירו אותו מכמה כיוונים. בני שבט האייטה ישבו על מורדות הר הגעש ובאזורים השכנים במשך מאות שנים, מאז הימלטם מאימת הכובשים הספרדים. האייטה עסקו בציד ובאיסוף מזון בג'ונגלים הסבוכים שבסביבת ההר ושרדו בהצלחה רבה. הם אף עסקו בגידולים חקלאיים כגון אורז ושעורה.
בסביבתו הקרובה של ההר התגוררו כשלושים אלף תושבים, ששכנו בכפרים קטנים. היערות הסבוכים בסביבה, ששגשגו הודות למשקעים רבים (כמעט 4,000 מ"מ בשנה) היוו מקור קיום לאוכלוסייה, והקרקע הגעשית הפורייה התאימה לעיבוד חקלאי. במרחק של 40 ק"מ מן ההר התגוררו כמעט חצי מיליון תושבים, חלקם ביישובים עירוניים. באזור זה שכן אף בסיס חיל האוויר האמריקאי קלארק, בו התגוררו כעשרים אלף איש.
מקורותיהם של מספר נהרות מוצאם בהר פינטובו, בהם הנהרות בוקאו, סנטו תומאס, מלומה, טנגואיי וקילנג. לפני ההתפרצות היוו נהרות אלה מערכות אקולוגיות חשובות, אולם לאחר ההתפרצות נסתמו עמקים רבים בחומרי ההתפרצות. מאז שנת 1991 נסתמו ערוצי הנהרות במשקעי אפר ובלהאר (מפולות בוץ געשי). ממחקרים שנעשו באזור מסתמן שיחלפו שנים רבות לפני שמערכת הנהרות בסביבת ההר תתאושש.
היסטוריה גאולוגית.
אף שתושבים מקומיים אינם זוכרים התפרצויות גדולות קודמות של פינטובו, כמה מבני שבט אייטה סיפרו שאבותיהם זכרו התפרצויות קטנות של ההר בעבר. אזור הר פינטובו היה ידוע בפעילות גאו-תרמית בסביבתו והתפרצויות קטנות של קיטור אופייניות לאזורים כאלה בעולם. רק לאחר ההתפרצות בשנת 1991 חקרו גאולוגים את ההיסטוריה של הר הגעש והאזור. ניתן לחלק את ההתפרצויות של הר הגעש לשתי תקופות עיקריות.
פינטובו הקדום.