משה מני (16 באוגוסט 1928 – 21 באוקטובר 2015) היה רופא, אורולוג, ופרופסור לרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. כיהן כנשיא אוניברסיטת תל אביב, נשיא המכללה האקדמית אשקלון, ולפרקים יו"ר ועד ראשי האוניברסיטאות וועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות.
ביוגרפיה.
מני נולד בחברון לשמחה וישראל מני, למשפחה בת ארבעה ילדים. סבא רבא שלו היה אליהו מני, מגדולי רבני עיראק ורבה הראשי של חברון. לאחר פרעות תרפ"ט נמלטה משפחתו מחברון, הוא למד בגימנסיה העברית "הרצליה" ובשנת 1941 עבר ללמוד בפנימייה בבית הספר אנגלי פרוטסטנטי בירושלים.
מני סיים לימודי רפואה באוניברסיטת ז'נבה ב-1952. ב-1969 סיים תואר שלישי בפיזיולוגיה של הכליה באוניברסיטת טאפטס בבוסטון. ב-1976 מונה למנהל המחלקה האורולוגית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר וב-1983 מונה למנהל המחלקה הכירורגית בתל השומר. היה מהראשונים בישראל שביצעו כריתה רדיקלית של שלפוחית השתן ושחזור. במהלך הקריירה שלו כרופא טיפל בחשאי במנהיגים של מדינות ערב ואיראן ובמשפחותיהם. בין מטופליו פהד, מלך ערב הסעודית, מוחמד רזא שאה פהלווי, ג'עפר נומיירי ועדנאן חשוגי.
במשרדי הנהלת בית החולים שיבא היה מונח מכתבו של ראש הממשלה מנחם בגין שכתב: "אבקש לאשר לפרופ' מני היעדרות כפי רצונו בלי לשאול ובלי לתעד את תנועותיו". לימים התברר שמני כאורולוג מעולה ובעל שם היה רופאם האישי של מנהיגים רבים ובולטים במדינות ערב. בין היתר סייע לסלול את הדרך למבצע משה במסגרתו הועלו לישראל כ-15 אלף יהודי אתיופיה.
בשנים 1983 עד 1991 כיהן כנשיא אוניברסיטת תל אביב. בתפקידו הבא כיהן סגן מנהל מכבי שירותי בריאות והוביל את רכישת בית חולים אסותא ב-1994 על ידי הקופה. כיהן כיו"ר מגן דוד אדום. היה ממקימי המרכז הבינתחומי הרצליה וכיהן מאז כחבר דירקטוריון המוסד. מינואר 2002 עד יולי 2012 כיהן כנשיאה הראשון של המכללה האקדמית אשקלון וכיו"ר ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות.
ב-1987 מונה לדירקטור בחברת טבע תעשיות פרמצבטיות, שימש יו"ר ועדת המחקר והפיתוח וכיהן כסגן יו"ר הדירקטוריון בשנים 2010–2014. כמו כן שימש דירקטור בחברת רוזטה ג'נומיקס, באלביט הדמיה, יו"ר דירקטוריון חברת ריל אימיג'ינג ויו"ר חברת בי קונטקט תקשורת. היה חבר הוועדה האקדמית המייעצת של אייסף – הקרן הבינלאומית לחינוך.
ב-2009 זכה בפרס "מגן שר הבריאות" על מפעל חיים לעוסקים במקצועות הבריאות.
הבניין החדש שישמש את בית הספר למדעי הבריאות של מכללת אשקלון ייקרא על שמו של מני שכיהן כנשיאה הראשון של המכללה.
היה נשוי לאמירה מני, פרופסור לאימונולוגיה.
לבקשתו, נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
פינגווין לבן פנים
קלאו לבן זנב
קלאו חום ציצית
קלאו שחור קרן
פתון
מגלן לבן פנים
מגלן לבן צוואר
טבלן לבן לחיים
גיבתון שחור ראש
תוכי ים צהוב מקור
קוקברה כחולת זנב
זג אדום מקור
אנפת מקור סירה
עגור כתר לבן לחיים
עגור כתר אדום לחיים
אם נוודית
קתרטס
הקתרטס (Cathartes) הוא סוג של קונדוריים שהם נשרי העולם החדש החיים באמריקה. הקתרטסים חסרי נוצות בצווארם וראשם ובמקום זה יש להם עור אדמוני ומקור ארוך ולבן. הם נפוצים לאורך כל אמריקה הצפונית והדרומית.
ישנם 3 מינים בסוג:
ז'וז'אנה לוראנטפי
ז'וז'אנה לוראנטפי (בהונגרית: Lorántffy Zsuzsanna , 1602 אונוד – 18 באפריל 1660 שארושפטק) הייתה אצילה הונגרייה, אשתו של גיירג' ראקוצי הראשון, נסיך טרנסילבניה. קלוויניסטית אדוקה, היא עזרה לבעלה במאבקו המוצלח להנהיג רפורמות פרוטסטנטיות בטרנסילבניה. נחשבת הפופולרית בנשות השליטים של טרנסילבניה.
רקע משפחתי והיסטורי.
ז'וזאנה לוראנטפי נולדה בשנת 1600 במצודת אונוד בהונגריה. היא הייתה בתם השלישית של האציל העשיר מיהאי לוראנטפי ושל בורבאלה זלמרי קמראש. אחיותיה נקראו ארז'בט ומריה. משפחת לוראנטפי נמנתה לפי המסורת עם צאצאי הקלאן ראטוט, שלפי הכרוניקן שימון קזאי, הגיע להונגריה מן העיר קזרטה באיטליה.
חייה של ז'וז'אנה לוראנטפי התנהלו במאה ה-17 באחת התקופות הסוערות ביותר. בשליש האחרון של המאה ה-16 עידן שלו יחסית הופסק בשנת 1593 על ידי מלחמה חדשה. האימפריה העות'מאנית ניסתה הפעם למוטט מה שנשאר מהממלכה ההונגרית - החלק בצורת סהר דקה שבשליטת ההבסבורגים. בשנת 1596 הצליחו הטורקים אחרי מצור קצר וקשה לכבוש את שער ה"הונגריה העילית" - מצודת אגר.
קרב מזקרסטש היה אחרי קרב מוהאץ' המפגש הראשון פנים אל פנים בשדה הקרב בין צבא הסולטן העות'מאני לצבא ההונגרי המלכותי. בעקבות הקרב עקוב בדם יד הסולטן נותרה על העליונה. המסע הצבאי העות'מאני הביא להרס ערים רבים באזור בורשוד הדרומי, ביניהם עיר-היריד מוהי. בשנת 1599 פלשו גם הטטרים וזרעו חורבן באזור. נותרה בידי באזור הספר מצודת אונוד שעל נהר שאיו, על ארבעת מבצריה וכל מגדליה והחפירות שמסביב. פרט לאונוד, קו ההגנה ההונגרי התבסס באותם הימים גם על דיושג'ר וסמדרבו (בהונגרית - סנדרה Szendrő).
אספה לאומית קבעה כי יש לערוך עבודות נרחבות לחיזוקם של המבצרים הנ"ל, בהשתתפות האיכרים הצמיתים במחוז אבאוי וזמפלן ותושבי העיר אונוד.
באותם הימים כיהן מיהאי לוראנטפי כקפטן העיר אונוד.
קורות חייה.
ילדות וצעירות.
ז'וז'אנה בילתה את שנותיה הראשונות באונוד. היו אלה שנים של מלחמת החירות שניהל הנסיך אישטוואן בוצ'קאי נגד ההבסבורגים. בשנת 1604 פתחה העיר אונוד את שעריה בפני לוחמיו. הסכם השלום משנת 1606 בין הטורקים לאוסטרים התלווה בפרעות של יחידות ההיידוקים המתוסכלות. באו אחר כך בשנים 1606–1608 המאבקים על כתר נסיכות טרנסילבניה בין גיירג' הומונאי, האמידים שבאצילי המחוז זמפלן, לגאבור באטורי.
בשנת 1608 עברה המשפחה לשארושפטק, בה החזיקה משפחת אמה טירה, הרבה יותר בטוחה, רחבת ידיים ויפה מהבית באונוד. שארושפטק הפכה למושבם הראשי של בני לוראנטפי.
בשנת 1609 נפטרה האם בורבאלה והאב, אחרי שנת אבל, התחתן בשנית עם קאטי אנדראשי בת למשפחה אמידה מהונגריה העליונה. נישואיו השניים ארכו ארבע שנים בלבד, מפני ש ב-26 בנובמבר 1614 נפטר מיהאי לוראנטפי עצמו. הוא הובא לקבורה בכנסייה בשארושפטק. אחריו נותרו שלוש בנות: ז'וז'אנה ומריה, מנישואיו הראשונים, וקטלין, מנישואיו השניים.
אחרי תקופת חוסר ודאות של מאבקים משפטיים סביב הירושה, התוודעה ז'וז'אנה אל ג'יירג' ראקוצי, יליד סרנץ' 1593, בן של ז'יגמונד ראקוצי, ששלט כנסיך טרנסילבניה לתקופה קצרה אחרי מות בוצ'קאי.
לפני כו היה ז'יגמונד ראקוצי גבור המאבק בטורקים, כיהן בעבר כקפטן של סמדרבו ואגר. גיירג' ראקוצי
עצמו הצטיין כלוחם וב-1611 בגיל 22 ב-1615 התמנה לאישפאן (מושל) של המחוז בורשוד ואחר כך לברון "ארחאי על שולחן המלך" (étekfogómester) וקפטן של מצודת אונוד.
נישואיה.
שני הצעירים התחתנו ב-18 באפריל 1616. הזוג התגורר זמן קצר בסרנץ', מקום הולדתו של הבעל, ואחר כך עברו לשארושפטק, שהפכה לאחוזה המרכזית של משפחת ראקוצי, לצד מונקאץ'. נולדו להם בהמשך 4 בנים, אך רק שניים מהם - ג'יירג' וז'יגמונד - הגיעו לגיל מבוגר. ז'יגמונד מת בגיל 30, בעוד הג'יירג' יעלה לימים על כס הנסיכות של טרנסילבניה תחת השם גיירג' ראקוצי השני.
רוב שנות הנישואים נאלצה ז'וז'אנה להתרגל להיעדרות בעלה העסוק בלי הרף במלחמות, חלקן רחוק מהבית.
תחת השפעתה, הגיע לשארושפטק המחנך הקלוויניסטי המפורסם יאן עמוס קומניוס
בנה הבכור, גיירג' ראקוצי השני היה לנסיך טרנסילבניה. בנה הצעיר, ז'יגמונד ראקוצי (1652-1622)
נשא לאשה את הנרייטה מאריה מפפאלץ, בתה של אליזבט מבוהמיה.
ז'וז'אנה לוראנטפי הקימה ונתנה חסות למספר מוסדות חינוך, ביניהם המכללה הרפורמית בשארושפטק.
אמונתה הדתית הכריחה אותה להימנע מחיי הפינוקים האריסטוקרטיים ולבטא את השקפתה על ידי השקעה בחינוך לבנות עמה. בעת שהותה הנאג'וואראד דאגה שהבנות המקומיות תלמדנה לא רק משק בית וחובות אימהיות אלא גם לקרוא, לכתוב, חשבון וכתבי הקודש.
היא נתנה חסות לתרגום החדש של כתבי הקודש הנוצריים - ה"ביבליה מוואראד", שונה מ"הביבליה הקלוויניסטית מוויז'וי".
קישורים חיצוניים.
Oborni Teréz "Lorántffy Zsuzsanna" in
ארץ המלכה מרי
ארץ המלכה מרי או חוף המלכה מרי (באנגלית: Queen Mary Land או Queen Mary Coast) הוא קטע החוף של הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית שבין כף פילכנר, ב-'54 91° מזרח וכף הורדרן, ב-'30 100° מזרח.
היסטוריה.
גילוי החוף.
משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה , אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1914 - 1911, בהנהגת דאגלס מוסון, גילתה את חוף המלכה מרי בפברואר 1912.
מקור השם.
שמו של אזור החוף ניתן לו על ידי מוסון.
מוסון קרא לחוף על שם מרי מטק, רעייתו של המלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
הערות שוליים.
ז'ורבנו
זסלאוויה
זסלאוויה (בבלארוסית: Засла́ўе; בפולנית: Zasław, זאסלאב; ברוסית: Заславль, זסלבל) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, כ-20 ק"מ צפונית מערבית למינסק.
תולדות היישוב.
היישוב נוסד בשנת 985 לספירה, בידי ולדימיר הראשון, נסיך קייב. במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית הייתה העיירה למרכז קלוויניזם.
יהודי זסלאוויה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-250 יהודים, ופעל בה בית ספר יידי.
ב-28 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה, לצד יהודי כפרי הסביבה, בגטו שהוקם במבנה אחד בה, אשר הוקף בגדר תיל. ב-26 בספטמבר 1941 נשרפו חיים בגטו 12 יהודים, ולמחרת נרצחו בו 8 יהודים נוספים.