קוצ'ינסקי נשוי בפעם השנייה. הוא אב לשלושה ילדים מרעייתו הראשונה, בתו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס ואב לבת אחת מרעייתו השנייה. בתו היא העיתונאית האמריקאית-פרואנית אלכס קוצ'ינסקי.
רוח נושבת על הירח
רוח נושבת על הירח (באנגלית: The Wind on the Moon: A story for children) הוא ספר הילדים הראשון שחיבר אריק לינקלייטר (מחברם של רומנים למבוגרים, ספרי היסטוריה צבאית ועוד). הספר ראה אור לראשונה ב-1944 וזיכה את מחברו במדליית קרנגי. הספר משלב פנטזיה, אבסורד, הומור וסוריאליזם על רקע מדיני מומצא המזכיר את העולם בתקופת מלחמת העולם השנייה. הספר תורגם לעברית על ידי צבי ארד וראה אור בשנת 1977 במסגרת ספריית דן חסכן של הוצאת עם עובד.
עלילה.
גיבורות הספר הן שתי אחיות, דינה ודורינדה, שאביהן, קצין בצבא, יצא לשליחות לארץ רחוקה. על אף שהאב הזהיר את הילדות שיתנהגו יפה, כיוון שרוח נושבת על הירח, והדבר טומן בחובו סכנות, נקלעות שתי הילדות עד מהרה להתפתקאות שונות ומשונות. הן נפגשות עם מכשפה, הופכות לזוג קנגורו הנכלאים בגן החיות ומשחררות ממנו פומה זהובה ונץ כסוף. בהמשך יוצאות האחיות להציל את אביהן משביו של הרודן האכזר הוגלו בלוט ונפגשות עם דמויות שונות, בהן שני חיילים זקנים מחיל החפרים של מלחמת העולם הראשונה.
יחיעם פדן כתב על הספר: "ההומור המרומז והפנטזיה הצנועה, שאינה נדרשת לכשפים רעשניים, השפה היפהפייה והשילוב הייחודי המעניין בין ילדים ובין בעלי חיים".
פריקלס (מחזה)
פריקלס (באנגלית: Pericles, Prince of Tyre, פריקלס, נסיך צור) הוא מחזה שנכתב לפחות בחלקו על ידי המחזאי האנגלי ויליאם שייקספיר למרות שלא ידוע בוודאות בעיקר משום שהמחזה לא הופיע במהדורת הפוליו הראשונה של שייקספיר. ההנחה המקובלת היא ששייקספיר כתב את המחזה ביחד עם המחזאי האנגלי ג'ורג וילקינס. שייך לקבוצת המחזות האחרונים של שייקספיר. המחזה תורגם לעברית בידי דורי פרנס.
תקציר העלילה.
המחזה מתחיל שפריקלס, נסיך צור מקבל על עצמו אתגר לפתור חידה ולזכות בבתו של אנטיוכוס מלך אנטיוכיה.
בשלב זה מסופר לנו שיופייה כל כך גדול עד שאפילו אנטיוכוס מקיימם איתה יחסים של גילוי עריות, וכדי להיפטר מכל המחזרים, הוא פיתח להם חידה שרק מי שיפתור אותה יוכל לשאת את בתו, ובמידה שמישהו נכשל הוא מוצא להורג.
פריקלס, בנוכחות המלך ובתו פותר את החידה ומגלה את הסוד של גילוי העריות ובעקבות זאת פריקלס מבין שהוא בסכנה ובורח לצור.
בצור, מקבל פריקלס את תפקיד ניהול הממשל עבור שליט צור, הליקנוס.
בדיוק שמגיע לפריקלס רוצח כדי לחסל אותו הוא מפליג לתרשיש.
בתרשיש באותה תקופה היה רעב כבד ושליט העיר חשב שפריקלס מעוניין לנצל את המצב ולהכריז מלחמה על תרשיש.
אך פריקלס ממהר להרגיע אותו ואומר לו שהידיעות על הרעב הגיעו עד צור ויש לו בספינה מספיק תבואה כדי להציל את תרשיש.
לאחר שפריקלס מציל את תרשיש הוא מפליג עוד פעם, אך ספינתו נטרפת ליד פנטפוליס ולא ניצל איש חוץ ממנו.
דייגים מצליחים למשות את שריונו כדי שיוכל להשתתף בתחריות שנערכות לכבוד הנסיכה תאיס, בתו של מלך פנטופוליס, סימונידס.
פריקלס מנצח 5 לוחמים וזוכה בפרס הראשון ופריקלס ותאיס מתחתנים.
באותו זמן הגיעו ידיעות שמלך אנטיוכיה ובתו מתו ומתכוונים להמליך את הליקנוס כמלך צור, אלא אם כן פריקלס יחזור תוך שנה, ופריקלס מחליט לחזור. במהלך הפלגתו חזרה נמסר לו שתאיס מתה כאשר היא ילדה.
הארון שלה נזרק לים עד לפסוס ושם רופא בשם צרימון מגלה את הארון ומגלה שתאיס לא מתה ומצליח להחיותה.
תאיס הופכת לכוהנת במקדש של האלה דיאנה.
פריקלס השאיר את בתו מרינה בתרשיש אצל זוג ידידיו קלאון ודיוניזה, והפליג לצור.
אחרי שנים מרינה הופכת לנערה יפהפייה וחכמה ודיוניזה מקנאת כי מרינה עולה על בתה, פילוטן ביופייה וחוכמתה ולכן היא מצווה על משרתה, לאונין, להרוג את מרינה.
אך לפני שאונין מספיק להרוג את מרינה שודדי ים חוטפים אותה ומוכרים אותה לבית בושת במיטלין.
יום אחד פריקלס בא לתרשיש כדי לבקר את בתו ומשאיר את אסקנס, מאצילי צור לשליט צור.
דיוניזה משקרת לפריקלס שהיא מתה ממחלה וגם מכינה מצבה מזויפת, פריקלס מבקר במצבה וחוזר לצור.
בעלי בית הבושת במיטלין, וביניהם ליסימכוס, מושל מיטלין מרחם על מרינה ומתיר לה לעבוד כמורה, שחקנית וזמרת.
בדרכו לצור, פריקלס, מגיע למיטלין בגלל רוח שדחפה את ספינתו ולליסימכוס נודע שפריקלס איבד את בתו ואשתו ושהוא מתאבל עליהם כבר 3 חודשים.
ליסימכוס מביא אותו למרינה כדי שתנסה לנחם אותו. מרינה, בלי שהיא יודעת שהיא מדברת עם אביה, מספרת לו שהיא מבינה את צערו והיא מספרת לו את הסיפור שלה ופריקלס מבין שזאת בתו האבודה והם מתחבקים.
מאוחר יותר שפריקלס הולך לישון, נתגלה לפניו האלה דיאנה שאומרת לו להקריב קורבן במקדשה שבאפסוס ואז לספר לכוהנת שם כיצד איבד את אשתו.
פריקלס אכן עושה כך וברגע שהוא מספר לכוהנת את סיפורו היא מבינה שזה בעלה האבוד ושניהם מתחבקים.
מרינה נישאת בסוף לליסמכוס והם הופכים ביחד לשליטי צור.
פריקלס ותאיס מושלים בפנטפוליס לאחר שאביה של תאיס, המלך סימונידס, נפטר.
אגם האלשטאט
אגם האלשטאט (בגרמנית: Hallstätter See) הוא אגם הנמצא בזאלצקמרגוט, אוסטריה, בקצה הצפוני של רכס הרי ה Dachstein. שטחו המשוער 8.5 קמ"ר, אורכו 7.75 ק"מ, רוחבו המרבי 2.3 ק"מ ועומקו המרבי 125 מטרים. האגם הוא אתר תיירותי פופולרי, במיוחד עבור צוללנים. פעילויות נוספות לחופי האגם הן דיג ושייט.
הכפר האלשטאט נמצא בחופו הדרום מערבי של האגם. במרכזו כיכר השוק המוקף בבתים מסורתיים, בצמחייה עשירה, ברובע הרומי ובכנסייה האוונגלית.
זרקו דולינר
מפרץ אלסקה
מפרץ אלסקה (באנגלית: Gulf of Alaska) הוא זרוע של האוקיינוס השקט המוגדר על ידי עיקול החוף הדרומי של אלסקה, ומשתרע מחצי האי אלסקה והאי קודיאק במערב, ועד ארכיפלג אלכסנדר במזרח.
המפרץ מורכב ממפרצים קטנים רבים, בעיקר בגבולו המזרחי. באחד מהם, מפרץ ליטויה, התפרץ בשנת 1958 הצונאמי המתועד הגדול ביותר אי פעם. כל קו החוף של המפרץ משופע ביערות, הרים וקרחונים.
אקולוגיה.
על פי נתוני החיישן "SeaWiFS", נחשבת המערכת האקולוגית במפרץ אלסקה ליצרנית במיוחד - היא מייצרת ממוצע שנתי של למעלה מ-300 גרם פחמן למ"ר. ברחבי מפרץ אלסקה קיימים אלמוגים רבים, ואחד הנדירים שבהם, פרימנואה פסיפיקה, תרם לתיוגו של האזור כ"בית גידול בהשגחה מיוחדת".
מטאורולוגיה.
במפרץ אלסקה מתחוללות סערות רבות, בהן יורדות כמויות גבוהות של שלג וקרח בדרום אלסקה, וכתוצאה מכך מצטברים ריכוזים גדולים של משקעים גם דרומית לחוג הארקטי. סערות רבות המתחוללות באזור זה נעות דרומה לעבר קולומביה הבריטית, מדינת וושינגטון ואורגון, ולעיתים מגיעות עד דרום קליפורניה, בעיקר בתקופת אל ניניו. חלק ניכר מהגשמים והשלגים העונתיים באזור הפסיפיק נורת' ווסט ובדרום-מערב ארצות הברית מגיעים ממפרץ אלסקה.
גבולות.
על פי ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי, הגבול הצפוני של מפרץ אלסקה הוא חופה הדרומי של אלסקה, והגבול הדרומי הוא קו משורטט מקייפ ספנסר (שבפארק הלאומי גליישר ביי) במזרח, דרך המים הטריטוריאליים הצפוניים של דרום אלסקה וקולומביה הבריטית, ועד הנקודה הדרומית ביותר בים ברינג, כך שכל האיים הסמוכים כלולים במפרץ אלסקה.
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית מגדיר את גבולו הדרומי של המפרץ כקו העובר מדרום האי קודאק במערב עד מעבר דיקסון במזרח.
אגד (תנועה אמנותית)
מפרץ מגורי החורף
מפרץ מגורי החורף (באנגלית: Winter Quarters Bay) הוא מפרצון של מצר מקמרדו, אנטארקטיקה, במרחק 3,520 ק"מ דרומית לניו זילנד, ב-'50 77° דרום. הנמל הוא הדרומי ביותר באוקיינוס הדרומי ויש בו מזח קרח צף לתפעולי מטען בעונת הקיץ. רוחבו ואורכו של המפרץ הם כ-250 מ' ועומק המים המקסימלי הוא 33 מ'. השם "מפרץ מגורי החורף" מתייחס למשלחת דיסקברי הלאומית לאנטארקטיקה, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט, (1901–1904), שחרפה באתר במשך שתי עונות.
חצי אי קטן בקצה הדרומי של האי רוס יוצר מעגן טבעי במפרץ מגורי החורף, הנותן מחסה לאוניות. המעגן משרת את מעט האוניות שהיו מסוגלות להבקיע את שכבת הקרח הדחוס של מצר מקמרדו, שעוביה בין 2.40 ל-3.60 מ' מאז משלחת דיסקברי בשנים 1901–1904.
כיום מגיעות בדרך כלל שתי אוניות בסיוע שוברת קרח מדי שנה אל מפרץ מגורי החורף, עם דלק ומטען לחידוש האספקה לתחנת מקמרדו של ארצות הברית, השוכנת בסמוך ב- . הובלת המטענים משרתת גם את בסיס סקוט ותחנות שדה ברחבי אנטארקטיקה. למעלה מ-50 שנות פעילות בתחנת מקמרדו גרמו לזיהום חמור במפרץ.
מאפייני המים במפרץ.
רכס תת-ימי רדוד מציין את פי מפרץ מגורי החורף. עומק המים במפרץ נע בין 13 מ' לאורך הרכס למקסימום של 33 מ' במרכז המפרץ.
הרכס התת-ימי וחצי האי האט פוינט ממזגים את השפעתם של זרמי האוקיינוס במצר מקמרדו. מדי-זרם מציינים זרימה מינימלית כל כך, שהמים במפרץ עשויים להיחשב למים עומדים ביסודם. נוסף לכך, הרכס התת-ימי נוטה לחסום את תנועת קרחוני הים הצפים, שהיו עשויים לחדור אל תוך המפרץ ולפגוע במזח הקרח ובקו החוף. מחסומים פיזיים שנוצרו על ידי תצורות קרקע כאלה גם מרכזים מזהמים רעילים, שהפעילות בתחנת מקמרדו הכניסה למפרץ, לפי מחקר משנת 1997 במימון קרן המדע הלאומית של ארצות הברית.
השילוב של שמש וטמפרטורות אוויר חמימות דיין במשך ימים ספורים באמצע הקיץ יכול לייצר תמס-שלגים על האי רוס הסמוך. הנגר שנוצר עקב כך מוסט ברובו על ידי תעלות ונקיקים אל תוך מצר מקמרדו ולא אל המפרץ, לפי דין וחשבון של קרן המדע הלאומית.
זיהום המעגן.