בין מלחמות העולם נמנו בעיר 10,209 יהודים, כחמישית מתושביה. בשנים אלה התגברה הפעילות הציונית בעיר, לצד פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. במהלך שנות השלושים סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
בשואה.
ב-14 בספטמבר 1939 נכבשה ולוצלאווק בידי הגרמנים, ואלו העלו באש את בתי הכנסת בעיר, והטילו על יהודיה מספר תשלומי כופר גבוהים, תוך לקיחת כ-800 יהודים כבני ערובה. כעבור כמה ימים הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך גירוש מספר יהודים מהעיר ליישובים אחרים. עם סיפוח העיר לרייך, גורשו ממנה אלפי יהודים נוספים.
כ-4,000 היהודים שנותרו בעיר רוכזו בסוף אוקטובר 1940 בגטו שהוקם באזור עני בה, אשר הוקף בגדר תיל ונסגר כעבור מספר ימים. בגטו שררו תנאי רעב, ויושביו הועסקו בעבודות כפייה, תוך הוצאה להורג של מי שנתפס מבריח מזון. ב-31 באוקטובר 1941 גורשו 920 יהודים מהגטו בעיר לגטו לודז'. ב-24 באפריל 1942 שולחו כ-400 גברים מהגטו למחנות עבודה, שם רובם נספו בהמשך, וכעבור שלושה ימים, שולחו כל היהודים שנותרו בגטו, בעיקר נשים וילדים, למחנה ההשמדה חלמנו.
לסלאו
לסלאו (בגרמנית: Leslau) הוא שם משפחה אשכנזי.
נורדקאפ
נורדקאפ (בנורווגית: Nordkapp - "כף הצפון" או Nordkapplatået - "רמת כף הצפון") הוא חצי אי קטן בתחומה של מועצה מקומית באותו שם, בצפונו של האי מגרֵייה (Magerøya) במחוז פינמרק שבצפון נורווגיה.
גאוגרפיה.
חצי האי התפרסם בשל צוק בגובה של 307 מטר בצפונו המזדקר מעל מימי האוקיינוס הארקטי בקואורדינטות 71°10′21″ צפון ו-25°47′40″ מזרח, ונחשב באופן פופולרי לנקודה הצפונית ביותר באירופה. הלכה למעשה, נורדקאפ אינו הנקודה הצפונית באירופה הן בשל כך שסמוך ממערב לו שוכן כף קניבשלודן (Knivskjellodden) המגיע קילומטר ומחצה נוספים צפונה, ובעיקר בשל כך ששני חצאי האי שוכנים על האי מגרייה ולפיכך אינם חלק מאירופה היבשתית. הנקודה הצפונית באירופה היא על כן כף הינרודן (Kinnarodden) מזרחה משם בנורדקין.
היסטוריה.
נורדקאפ קיבל את שמו מהאנגלי ריצ'רד צ'נסלור (Richard Chancellor) כאשר עבר במקום בשנת 1553 בחיפושיו אחר המעבר הצפון-מזרחי לסין. בנורדית עתיקה היה שמו של המקום קניסקנס (Knyskanes), וברוסית מורמנסקי נוס (Мурмански носс). כמאה שנים לאחר גילויו, היה נורדקאפ לנקודת משיכה לתיירים, והראשון שהגיע למקום כתייר היה ככל הנראה הכומר האיטלקי בן העיר רוונה פרנצ'סקו נגרי (Francesco Negri), שפקד את נורדקאפ ב-1665. מבקרים מפורסמים אחרים היו לואי פיליפ, מלך צרפת (1795), אוסקר השני, מלך שוודיה (1873) ורמה החמישי, מלך תאילנד (1907).
ב-26 בדצמבר 1943 נערך קרב כף הצפון מול חופי נורדקאפ בין 14 ספינות הצי המלכותי הבריטי לבין 6 ספינות של הקריגסמרינה, ובמהלכו הוטבעה האוניה הגרמנית שרנהורסט (Scharnhorst). הרקע לקרב היה ניסיונן של ספינות הקריגסמרינה לפגוע בשיירה של 19 ספינות אספקה אשר לוו על ידי אוניות הצי המלכותי בדרכן לברית המועצות. שלושה ימים לפני הקרב איתרו מטוסי הלופטוופה את השיירה, ויום לפניו, ב-25 בדצמבר 1943, יצאו הספינות הגרמניות מפיורד אלטה בדרכן צפונה. הגרמנים לא היו מודעים לנוכחותן של ספינות קרב נוספות של הצי המלכותי באזור. ביום הקרב עצמו שרר מזג אוויר סוער ומפקד הכוח הגרמני, אריך ביי (Erich Bey), אשר לא הצליח לאתר את שיירת האספקה, הורה לספינות הליווי שלו לנוע דרומה במטרה להגדיל את שטח החיפושים. בשעה 09:00 לערך ביום הקרב נוצר מגע בין השרנהורסט אשר נותרה בגפה לבין הכוח הבריטי. לאחר חילופי אש, נפגע מכשיר המכ"ם בשרנהורסט, ולאור תנאי מזג האוויר והראות הלקויים, נימלט ביי דרומה. ביי סבר כי הצליח לחמוק מאויביו ופנה שוב לכיוון צפון-מזרח. בשעה 12:00 לערך שוב נוצר מגע בין הצדדים, שהתפתח למרדף והגיע לסיומו בשעה 19:45 כאשר השרנהורסט נפגעה מפצצות טורפדו וטבעה כ-170 ק"מ צפונית-מזרחית לנורדקאפ. הקרב מכונה "קרב הכף הצפוני" (Battle of North Cape) על שמו של נורדקאפ.
עד 1959 התאפשרה הגעה אל נורדקאפ בדרך הים בלבד, והמבקרים נאלצו לטפס לאחר מכן לאורך העלייה התלולה אל הצוק. ב-1959 נסלל כביש בן 34 ק"מ מהעיירה הונינגסוואג (Honningsvåg) שבקצהו הדרומי של האי מגרייה. ב-1978 הוקמה בנורדקאפ אנדרטת הגלובוס שהפכה לסימלו של המקום. במרכז המבקרים שנבנה בתוך הסלע מוצגת תערוכה ומוקרן סרט אודות המקום. במקום בית קפה, מסעדה ובר, וקפלת יוחנן הקדוש שבו מתפארת בתואר הכנסייה הצפונית בעולם.
האטרקציות העיקריות:
ולוצלוק
ולוצלווק
ווצוואבק
משפט קושי
אוגוסטין קושי היה מתמטיקאי פורה, ומספר רב של תוצאות קרוי על שמו.
אי שיוויון קושי שוורץ
הירונימוס הקדוש כותב (קאראווג'ו)(בורגזה)
גיאורגי גונגאדז'ה
ארמון קווירינל
היסטוריה של איסלנד
ההיסטוריה של איסלנד תחילתה עם התיישבות נזירים אירים באי, בתחילת המאה ה-9. בשנת 874 התיישב באי יורד הים הויקינגי אינגולפר ארנארסון. בשנת 930 הוקמה באי רפובליקה, ובת'ינגווליר הוקם האלת'ינגי, הנחשב הפרלמנט העתיק בעולם הקיים כיום. לאחר שתושבי האי קיבלו על עצמם את הנצרות חלה תקופת פריחה תרבותית וכלכלית, אך סכסוכים פנימיים ושינויי אקלים הביאו את התושבים לוותר על עצמאותם, ולמסור את השלטון באי לידי נורווגיה ב-1262. ב-1380 קיבלה דנמרק את השלטון באי. התעוררות לאומית הביאה לקבלת אוטונומיה ב-1874 ועצמאות מלאה ב-1918, אם כי מלך דנמרק המשיך לשלוט באי על פי דגם של אוניה פרסונלית. ב-1944 נותקו קשריה האחרונים של איסלנד עם דנמרק והיא הוכרזה כרפובליקה. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר האי תקופה של תיעוש וצמיחה כלכלית, בעקבות תוכנית מרשל. לאחר ויכוח פנימי חריף הצטרפה איסלנד אף לנאט"ו. הכלכלה התבססה על ענף עיקרי, הדיג, ועל מדיניות סוציאל-דמוקרטית. הדבר הביא לסכסוך על זכויות דיג עם הממלכה המאוחדת שכונה "מלחמת הבקלה". כיום איסלנד היא חברה ב-EFTA, אזור הסחר החופשי האירופי, וב-EEA האזור המסחרי האירופי, הסדר הנוגע למדינות חברות ב-EFTA, שאינן רוצות להצטרף אל האיחוד האירופי. כלכלתה של איסלנד כיום מגוונת בהרבה וריכוזית פחות מבעבר.
היסטוריה קדומה.
במונחים גאולוגיים, איסלנד הוא אי צעיר יחסית. לפני כ-20 מיליון שנים החל האי להיווצר בעקבות סדרה של התפרצויות געשיות ברכס המרכז-אטלנטי. גילן של דוגמאות הסלע העתיקות ביותר שניתן למצוא באיסלנד הוא 16 מיליון שנה.
במשך זמן רב מאוד היה האי אחד האיים הגדולים בעולם שלא הייתה בו התיישבות אנושית. יש הסבורים כי הארץ הקרויה "תולה" בכתביו של הסוחר היווני פיתיאס היא איסלנד, אך תיאורה של ארץ זו כמרכז חקלאי השופע חלב, דבש ופירות, סותר דעה זו. התאריך המדויק בו החלו ראשוני המתיישבים ליישב את האי אינו ידוע. מטבעות רומים מן המאה ה-3 נמצאו על האי, אך לא ברור מתי הובאו אליו. יש הסבורים כי הובאו על ידי המתיישבים הויקינגים בתקופה מאוחרת בהרבה.
ישנן עדויות בכתב לכך שנזירים מאירלנד הגיעו לאי לפני שהגיעו אליו הויקינגים. עם זאת אין כל ראיות ארכאולוגיות המעידות על כך. המלומד מהמאה ה-12 ארי ת'ורגילסון כתב בספרו איסלנדינגבוק, כי פעמונים קטנים הדומים לאלו המשמשים נזירים באיסלנד נמצאו על ידי המתיישבים. עם זאת, בשעת כתיבת הספר היו איסלנדים שטענו כי מוצאם ממלך אירי אגדי בשם קיארוולט פראקונונגר, דמות המופיעה בסאגות איסלנדיות, ששלט באזור מחוז קילקני באירלנד בסוף המאה ה-9.
תקופת ההתיישבות.
על פי הלאנדנאומאבוק (Landnámabók), "ספר ההתיישבות" האיסלנדי, שנכתב בימי הביניים ומתאר בפירוט את ההתיישבות באיסלנד, התגלתה איסלנד על ידי מלח ויקינגי בשם נאדודר, אשר הפליג מנורווגיה לאיי פארו, אך טעה בדרכו ונסחף אל חופה המזרחי של איסלנד. נאדודר קרא לאי שמצא בשם "Snæland", "ארץ השלג". אחריו הגיע לאי, אף הוא במקרה, המלח השוודי גארד'אר סוואווארסון. סוואווארסון גילה כי הארץ אליה הגיע היא אי, וקרא לו "Garðarshólmi" - "אי גארד'אר". הוא בילה את החורף במקום בו נמצאת כיום העיירה הוסאביק על חופה הצפוני של איסלנד. הסקנדינבי הראשון שהפליג בכוונה תחילה אל האי היה פלוקי וילגרד'ארסון, הידוע גם כ"פלוקי העורב". פלוקי התיישב למשך חורף אחד באזור בארואסטרונד, בצפון מערב איסלנד. היה זה חורף קשה, וכאשר הבחין פלוקי בקרח צף במימי הפיורד שלחופיו שהה, נתן לאי את שמו "איסלנד" (ארץ הקרח).
מתיישבי הקבע הראשונים באיסלנד הגיעו בעקבותיו של מנהיג בשם אינגולפר ארנארסון. על פי הסיפור השליך ארנרסון שני עמודים מעץ מסיפון ספינתו בטרם נחת על האי, ונשבע להתיישב במקום בו נחתו. אז הפליג לאורך החוף עד שזיהה את העמודים בחצי האי הדרום מערבי, הידוע כיום כרייקיאנסקאגי. שם התיישב עם משפחתו בשנת 874, וקרא למקום רייקיאוויק, מפרץ העשן, שם שניתן למקום בשל האדים הגיאו-תרמיים העולם מאדמתו. מקום זה ממש יהפוך לימים לבירת האי, ולעיר הגדולה ביותר באיסלנד המודרנית. ייתכן שלהתיישבותו של ארנרסון קדמו מתיישבים אחרים. מסופר כי נטפארי, עבדו של סוואווארסון, נותר מאחור כאשר אדונו שב לסקנדינביה.
כל המידע על ההתיישבות המוקדמת באיסלנד מגיע מן הלנדנמבוק, ספר שהיסטוריונים איסלנדים מפקפקים ביכולתו להיקרא מקור מהימן, בשל אי התאמות שונות. עם זאת, נותר הספר מקור היסטורי ראשוני. ממצאים ארכאולוגיים ברייקיאוויק נראים כמאשרים את התאריכים הנמסרים בספר. אין ספק כי בסביבות שנת 870 התיישבו ויקינגים מנורווגיה באיסלנד.