הטלוויזיה הציבורית הספרדית (TVE) בחרה בהליך פנימי את אסוקר מורנו, שהפכו פופולריים על ידי שילוב שורשי פלמנקו ספרדיים עם סגנונות מוזיקליים עירוניים עכשוויים, במקרה זה מוזיקה אלקטרונית. השיר נבחר ללכת איתם לזאגרב, קרואטיה (אז יוגוסלביה), "Bandido", הופק על ידי ראול אורלנה, אחד ממפיקי מוזיקת הריקודים המוערכים בספרד. הקלטת האולפן כוללת את ההקדמה המדוברת "Ladies and gentlemen, it's showtime at the Apollo Theater. Everybody, the hardest-working man in show business", מאלבומו של ג'יימס בראון משנת 1963 "Live at the Apollo".
אירוויזיון.
בזאגרב, השיר היה הראשון בסדר ההופעה בתחרות, לפני כריסטוס קאלו וייב יוון עם "Horis Skopo". בתום השיפוט באותו ערב, "Bandido" סיים במקום החמישי עם 96 נקודות. גרמניה הייתה המדינה היחידה שהעניקה לספרד 12 נקודות, הציון הגבוה ביותר האפשרי ממדינה. עם זאת זו הייתה תוצאה טובה באופן ניכר מהפעם האחרונה שבה ספרד שלחה שיר בסגנון פלמנקו לתחרות; בשנת 1983, "Quien maneja mi barca" של רמדיוס עמאיה שסיימה אחרונה עם סך הכל 0 נקודות.
השיר הוא על "שודד", שגנב את אהבתן של הבנות רק כדי להשאיר אותן ללא דבר מלבד כאב ועצב. האחיות מתחננות לשודד שיחזור, להגשים את געגועיהן ל"להט אפל ", בתקווה שאהבתו תהיה לוהטת כמו הר געש. במקהלה, האחיות חוזרות על כך שהשודד, בעיניו ובשקרו, גנב "את הדם ואת חיי [ליבם]". מבחינה מוזיקלית, השיר ידוע כשיר שיש לו את הקטע האינסטרומנטלי הארוך ביותר בתולדות האירוויזיון; 45 שניות מתוך סה"כ 3 דקות.
קשיים טכניים.
תקרית בולטת של הביצוע נבע מתקלה טכנית, בכך שאחד ממסלולי הגיבוי התחיל במצב מאוחר מהצפוי. שתי הזמרות החלו את הריקוד הכוריאוגרפי שלהם לפני השיר, הבינו שהקלטת במצב לא נכון, וירדו בבת אחת מהבמה אל מאחורי הקלעים, והשאירו את הצופים לתהות מה קרה. לאחר שהשניים עזבו את הבמה, פרשני ה-BBC טרי ווגן העיר, "Let's hope it doesn't go on like this or we're in for a very long night, ladies and gentlemen". לאחר שתי דקות, בהן האולם השתתק, האחיות חזרו והשיר בוצע בשלמותו ללא תקלה. בשנת 2003 בחרה ה-BBC ב-"Bandido", וכל האירועים והקשיים סביב ההופעה, כאחד הרגעים הזכורים ביותר בתולדות האירוויזיון.
הצלחה.
לאחר התחרות, "Bandido", כסינגל ואלבום, הפך את אסוקר מורנו לכוכבות-על לא רק בספרד, אלא גם באירופה ובאמריקה הלטינית, שם המשיכו להצליח בעשור הבא.
Ball for Me
Ball for Me הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי פוסט מאלון, בשיתוף הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבום האולפן השני שלו, "Beerbongs &amp; Bentleys". השיר יצא לאור ב-8 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום. השיר הופיע גם בפסקול משחק הווידאו של EA Sports, "Madden NFL 19".
השיר הגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי פוסט מאלון, ניקי מינאז' ולואי בל, והופק על ידי בל. השיר מכיל בתוכו את סגנונות הטראפ והפופ.
יחד עם צאת האלבום המלא, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-311 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר. ב-27 ביוני 2018, העלתה מינאז' לרשתות החברתיות טיזרים לקליפ שהיה אמור לצאת. בסופו של דבר, הקליפ מעולם לא יצא לאור עקב הסיבה שמאלון לא אהב אותו.
מזמור חג המולד של הכלבים
מזמור חג המולד של הכלבים (באנגלית: An All Dogs Christmas Carol) הוא סרט הנפשה מוזיקלי, שיצא ישירות לווידאו בשנת 1998, המהווה פרק סיום לסדרת הטלוויזיה "גן עדן לכלבים", שמבוססת על סרט בעל אותו שם.
עלילה.
הסרט נפתח כאשר הגורים המלאכים מדברים עם אנבל. הם בקשו ממנה לספר סיפור על איך קארפייס הציל את חג המולד עם עזרה ותדרוך מצד צ'רלי ואיצ'י.
הסיפור מתחיל כשצ'רלי, איצ'י, סאשה וחבריהם הכלבים מתכוננים למסיבת חג מולד. כולם נהנים וצ'רלי ואיצ'י עזרו לכלבים הגורים. צ'רלי בדק עם סאשה את הכסף לניתוח של רגלו הכואבת של טימי. לרוע המזל, קארפייס וקילר הגיעו ולקחו מהם את החובות. לאחר שצ'רלי סירב לשלם לקארפייס, למרות חובו, קארפייס השתמש במשרוקית כלבים מהפנטת אשר גרמה לכל הכלבים לתת לקארפייס וקילר את כל העצמות. לפני שעזבו, קארפייס וקילר לקחו את כל האוכל, המתנות והכסף לניתוח של טימי.
לאחר שצ'רלי ואיצ'י נכשלו מספר פעמים להחזיר את הדברים הגנובים מקארפייס, נודע להם כי הוא עובד בשביל בלאדונה, בת דודתה המרושעת של אנבל, אשר מתכננת להשמיע גרסה עוצמתית של משרוקית כלבים מהפנטת על מנת להפנט את כל הכלבים בסן פרנסיסקו לגנוב את כל המתנות מהאדונים שלהם, כדי שיזרקו וינטשו בידי אדוניהם, בדיוק כמו שקרה לקארפייס כשהיה גור. צ'רלי תכנן להוציא את "הדיקנס" מתוכו וביקש מאנבל לעזרה, והיא הפכה אותם לדמויות מתוך "מזמור חג המולד". איצ'י הפך ל"רוח חג המולד של העבר", סאשה הפכה ל"רוח חג המולד של ההווה", וצ'רלי הפך ל"רוח חג המולד של העתיד" (פארודיה על "המסכה"). הם ביקרו את קארפייס וגרמו לו להרגיש רגשות אשם על הגנבות שלו, במיוחד על הכסף של הניתוח, סאשה הסבירה לו שלולא הניתוח טימי ימות, אשר יגרום נזק לעצמו, וצ'רלי הראה לו שבגלל הפעולות שלו, הוא יגרום למותו, והוא יכנס לגיהנום לנצח.
קארפייס, אשר ראה את טימי, הבין שהוא חייב לעצור את המשרוקית לפני שזה ישפיע על הכלבים לגנוב את המתנות. בלאדונה עפה מרוב זעם ומתכננת להרוג אותו ואת קילר כאשר היא נקפאה בידי השלג והקרח העוצמתי של אנבל.
בינתיים, בעזרתם של צ'רלי וחבריו, השלג החל לרדת. כולם חגגו, אולם איצ'י הרגיש שחבל שאין להם מתנות לגורים. קארפייס הופיע במזחלת שנגררה בידי קילר, והביא בחזרה את הכל, אפילו יותר. הוא אפילו מחזיר להם את תיבת הכסף של טימי, אשר הגיע לפסגה. כשהוא עמד לעזוב, סאשה בקשה ממנו להישאר למסיבה, אולם קארפייס סירב בנימוס ואמר לסאשה שהוא הולך לבקר את אמו ואיחל לכולם חג מולד שמח.
כשאנבל גמרה לספר את הסיפור, היא אמרה "חג מולד שמח!" לצופים (וגם הגורים נפנפו להם), וגם צ'רלי ואיצ'י אחלו גם כן את אותה הברכה.
סטאבט מאטר (דבוז'אק)
סטאבט מאטר מאת אנטונין דבוז'אק, אופוס 58, היא גרסה נרחבת של המלחין לסולנים, מקהלה ותזמורת, הכוללת את 20 הפסוקים של המזמור הדתי הנוצרי מהמאה ה-13 סטאבט מאטר. דבוז'אק כתב טיוטה ראשונית של היצירה בשנת 1876 והשלים אותה בשנת 1877. היצירה אופיינה כקנטטה קדושה וכאורטוריה, והיא מורכבת מעשרה פרקים, שמתוכם רק לראשון ולאחרון נושא מוזיקלי משותף.
זמן הביצוע של היצירה הוא כ-85 דקות.
היצירה בוצעה לראשונה בפראג בשנת 1880, ובשנת 1881 פרסמה הוצאת נ. זימרוק את התווים כאופוס 58 של דבוז'אק. בשנת 1882, ניצח לאוש ינאצ'ק על ביצוע היצירה בבְּרְנוֹ, צ'כיה. היצירה בוצעה בלונדון לראשונה בשנת 1883, ושוב ברויאל אלברט הול, בשנת 1884, וכך הפכה לגורם מכריע בפריצת הדרך הבינלאומית של דבוז'אק כמלחין. במאה ה-21 נחשבת עדיין הסטאבט מאטר ליצירתו הדתית המפורסמת ביותר והמבוצעת ביותר של דבוז'אק.
היסטוריה.
רבות סופר על האופן שבו החל דבוז'אק לחבר את גרסתו לסטאבט מאטר בחודש פברואר 1876, בתגובה למות בתו בת היומיים יוֹזֶפָה, באוגוסט 1875. עם זאת, מחקרים מן המאה ה-21 מעלים ספקות בנוגע לגרסה זו.[ הטיוטה נכתבה בין 19 בפברואר ו-7 במאי 1876, והוקדשה לפְרַנטישֶק הוּשְפַּאוּאֶר (František Hušpauer) כ"מזכרת לחבר נעורים".[9][ ב-30 ביולי באותה שנה שלח דבוז'אק את כתב היד שלו לווינה, בצירוף בקשה למלגה מאת המשרד לתרבות וחינוך.[10] הוא חזר לסגנן את היצירה סופית בשנת 1877, כאשר שני ילדיו הנותרים מתו אף הם בתוך הפרש זמנים קצר זה מזה. הגרסה הקבועה והמוכרת של התווים נכתבה בין חודש אוקטובר 1877 ל-13 בנובמבר 1877 בפראג.
מבנה.
תפקידי הסולו הקוליים בסטאבט מאטר של דבוז'אק נכתבו לסופרן, אלט, טנור ובס. יחד, יוצרים קולות אלו רביעייה (קוַורטֶט). המקהלה מורכבת אף היא מזמרי סופרן, אלט, טנור ובס. התזמורת המלווה כוללת שני חלילים, שני אבובים, קרן אנגלית (Cor anglais), שני קלרינטים בּלְָה, שני בסונים, ארבע קרנות (שתיים בפָה ושתיים ברֶה), שתי חצוצרות, שלושה טרומבונים, טוּבָּה, טימפני, עוגב וכלי קשת.
משך היצירה כ-85 דקות.
פרקים.
הפרק הראשון כתוב בצורת סונטה מורחבת בסגנון סימפוני. הוא מתחיל בהקדמה תזמורתית ארוכה שעליה חוזרת המקהלה. נושא שני, מנוגד, מוצג על ידי הסולנים. חלק הפיתוח מוביל חזרה לנושא הפתיחה.
לעוגב תפקיד עצמאי בליווי מקהלת הנשים בפרק הרביעי, ואין הוא משתתף בכל חלק מלבדו.
באופן דומה יש לקרן האנגלית קו סולו בפתח הפרק השני, ומלבד זאת אין לה כל תפקיד ביצירה. על אף שהדבר לא צוין בתווים, ניתן לבצע ללא קושי את תפקיד הקרן האנגלית באמצעות שני אבובים, שכן הם אינם משתתפים בחלק זה.
הפרק האחרון משחזר את נושא הפתיחה של היצירה, אך עובר לסולם מז'ור לקראת פוגת ניצחון מורכבת למדי לשירת האָמֵן.
ביצועים.