הרב יצחק אקריש (ה'תקע"ח (1818), טורקיה - כ"ח באלול ה'תרמ"ו (28 בספטמבר 1886) ירושלים), היה רב בולט, ראש ישיבה, דיין ופוסק, בעיר קושטא שבטורקיה. ובסוף ימיו בחברון.
תולדותיו.
אקריש נולד לאברהם, בקושטא, בשנת ה'תקע"ח. כאשר גדל, למד, ובהמשך לימד, בישיבת הנגיד אברהם פואה שבעיר, והעמיד הרבה תלמידים. שימש גם פוסק הלכה. עם זאת סבל מעניות קשה.
הרב שלמה אליעזר אלפנדרי, שמשנת ה'תרי"ב (1852) לימד כראש מתיבתה בישיבת הנגיד אברהם פואה, נחשב לרבו של הרב אקריש, אף על פי שהיה צעיר ממנו. הוא סייע לרב אקריש לקבל משרת רבנות לפרנסתו, וכן סייע לו במאבקיו ובמאסריו, ובעלייתו ארצה (ראה להלן).
מאבק.
בשנת ה'תרי"ח (1858) ייסד הבנקאי היהודי העשיר אברהם שלמה דה קמונדו (הנחשב לאבי עסקי משפחת קמונדו), שהיה בעל השפעה רבה בחצר הסולטאן העות'מאני, בית ספר יהודי, בו נלמדו שפות וקצת לימודי חול ומלאכה. הרב אקריש והרב שלמה קמחי (בעל ה"ימי שלמה"), נאבקו נגד פתיחת בית הספר והחרימו את מי ששלח את ילדיו לשם. זאת כנגד דעתו של החכם באשי של קושטא הרב משה הכהן, וראשי הקהילה, שתמכו בפתיחת בית הספר.
בשיא המאבק, התפרץ הרב אקריש לארמונו של דה קמונדו, והכריז על נידויו בתקיעת שופרות. החכם באשי, הורה על מעצרו ליום אחד, בתנאים נוחים. אלא שמעצרו נעשה בביזיון, והוא הובל בכבלים, והוכנס לכלא עם פושעים. המעשה גרם לזעזוע בקהילה היהודית, וביום שישי שלאחריו יצאו כארבעים אלף מיהודי קושטא לתפילת מחאה על מסלול הגעתו של הסולטאן עבד אל-עזיז למסגד "אל איוב", וביקשו את שחרור הרב אקריש, הסולטאן נעתר לבקשתם, והרב שוחרר ונישא על כפיים לביתו.
המאבק בין סיעתו של הרב אקריש לחכם באשי הרב משה הכהן הלך והתעצם, גם לאחר מותו של החכם באשי, ומינויו של הרב יעקב אביגדור תחתיו בשנת ה'תר"ך.
בשנים ה'תרכ"ב-ג הייתה בקושטא מחלוקת על רבנותו של הרב אביגדור. ובשנת ה'תרכ"ב (1862) בהתערבות הממשלה העות'מאנית והסולטאן עבד אל-עזיז, נקראו לקושטא בית דין של חכמים - החכם באשי של איזמיר הרב חיים פלאג'י, והחכם באשי של אדרינופול הרב יקיר גירון, הרב מנחם הכהן ן' ארדוט מהעיר שיריס , והרב אשר קובו משאלוניקי שיכריעו במחלוקת. הרב קובו לא הגיע בגלל חולי. לבסוף הרב אביגדור הודח מתפקידו, והסולטאן מינה את הרב גירון לשמש כחכם באשי ורבה של קושטא.
בית הדין התיר את פתיחת בית הספר בתנאים מסוימים, והרב אקריש שהמשיך להחזיק בדעתו, נאלץ לעזוב את העיר.
ארץ ישראל.
לבסוף עלה הרב אקריש לארץ ישראל בשנת ה'תרל"ד (1874), בסיוע של הרב אלפנדרי בהוצאות הדרך, והתיישב בעיר חברון.
הרב אקריש נפטר לאחר ייסורים בכ"ח אלול ה'תרמ"ו (1886), ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
ספרו ותשובותיו.
חיבורו קריית ארבע - 32 דרושים, וגם חידושים ותשובות בהלכה (התשובות משנת ה'תר"ב (1842) עד ה'תרל"ב (1872)) יצא לאור בירושלים בחודש סיוון ה'תרל"ו (1876). הרב אברהם אשכנזי נתן עליו הסכמה. בספר גם הערות על הספר מחנה אפרים.
כמו כן התכתב עם בני דורו ודבריו מוזכרים בספרים שונים.
בשו"ת תנא דבי אליהו של הרב אליהו מני, סימן פו' - מובאת תשובה של הרב אקריש והרב שלמה קמחי אל הרב מני, ותשובתו אליהם.
בספר מכתב לחזקיהו של הרב חיים חזקיהו מדיני, ארבע התשובות האחרונות הם מהרב אקריש.
טוקסיקולוג
ננו טוקסיקולוגיה
כובאנה (מאכל)
אסון מסוק העשרה
קפטן ניומן
קפטן ניומן (באנגלית: Captain Newman, M.D) סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 1963 עם גרגורי פק, טוני קרטיס, בובי דארין ואנג'י דיקינסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה מאת ליאו רוסטן משנת 1963. הוא כתב את הרומן המבוסס על חוויותיו של חברו ראלף גרינסון שהיה פסיכיאטר צבאי במלחמת העולם השנייה והיה בין הראשונים שטיפל בלוחמים שהגיעו מחזית הלחימה עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
בובי דארין היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, כן לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע. גרגורי פק היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
הסרט צולם בבסיס הצבאי הוצ'וקה בדרום אריזונה. ושדה התעופה בו מחקה את שדה התעופה הפיקטיבי קולפקס המופיע בספר ובסרט.
עלילה.
בשנת 1944 משמש קפטן ד"ר יאשיה ניומן (גרגורי פק) כמנהל המחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים הצבאי הממוקם בסמוך לשדה התעופה קולפקס באריזונה.
במחלקתו מאושפזים חיילים הסובלים מהפרעות נפשיות בעיקר פוסט טראומה אך גם סכיזופרניה וקטטוניה.
מטרת המחלקה היא לאבחן ולטפל בחיילים הסובלים מהפרעות נפשיות האלה ולהחליט תוך ששה שבועות אם הם כשרים לחזור לחזית או להישלח לטיפול ארוך בבתי חולים פסיכיאטרים.
ניומן מצליח לגייס למחלקתו את האחות פרנסי קורום (אנג'י דיקינסון) והאח ג'ק לייבוביץ (טוני קרטיס) המשמש למעשה כסגנו ומצליח להתחבב על המאושפזים. הוא נמצא כל הזמן בוויכוח עם מפקד הבסיס שלוחץ עליו לשחרר את המאושפזים בחזרה לחזית. המפקד מתנקם בו בכך שמכניס למחלקתו שבויי מלחמה איטלקים בריאים שאין מחלקה סגורה אחרת להחזיק בהם.
קולונל בליס (אדי אלברט) סובל מפוסט טראומה קשה והתקפות זעם שפעם אחת התקיף את לייבוביץ עם סכין ורק ניומן הצליח להרגיע אותו. הוא מנותק מהמציאות, מפקד בית החולים מבקש להחזיר אותו לחזית שם הוא נדרש אך ניומן מתנגד. בליס מוזמן לוועדה אך לפתע מתחיל לצעוק, בורח מהמקום כשניומן רודף אחריו. הוא עולה על מגדל מים בבסיס ונופל אל מותו.
קפטן וינסטון (רוברט דובאל) נמצא במצב קטטוני לאחר שהיה חדשים רבים במחבוא בצרפת. ניומן מנסה לשכנע את אשתו שתכיר במחלתו של בעלה וכי יצטרך טיפול ממושך אבל היא מסרבת להכיר בעובדה זו.
קורפורל ג'ים טומפקינס (בובי דארין) מתפרע במחלקה. לאחר טיפול בפנטוטל הוא מספר את סיפור הקרב בו נטש את חבריו הפצועים. לאחר הטיפול, מצבו משתפר והוא נפרד ממטפליו וחוזר לחזית.
הסרט מסתיים בנשף חג המולד בו שרים השבויים האיטלקים את הבה נגילה שלמדו מלייבוביץ היהודי. באמצע הנשף מגיע מברק המבשר כי ג'ים טומפקינס נפל בקרב.
בויאקה
ביואקה (בספרדית: Boyacá) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במרכז קולומביה והוא גובל במחוזות סנטנדר ונורטה דה סנטנדר בצפון, במדינת ונצואלה ובמחוז אראוקה בצפון-מזרח, בקסנרה במזרח, בקונדינמרקה בדרום, ובקלדס ובאנטיוקיה במערב.
המחוז משתרע על שטח של 23,189 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-1.3 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא טונחה.
היסטוריה.
בתקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה אחד המוקדים של בני המואיסקה, ששלטו במרכז קולומביה המודרנית. המואיסקה היו מחולקים לשלוש קבוצות עיקריות, והקבוצה הצפונית שלהם התרכזה סביב העיר אונסה , שעל חורבותיה קמה טונחה.
ב-1537 האזור נכבש על ידי הקונקיסטאדור הספרדי גונסאלו חימנס דה קסדה, שחילק את הילידים לאחר מכן לאנקומיינדות. טונחה הוקמה שנים ספורות לאחר מכן והיא הפכה לאחד המוקדים האזוריים של השלטון הקולוניאלי.
במהלך המסע של סימון בוליבר לשחרור האזור מידי האימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 נערכו באזור כמה קרבות חשובים, כמו קרב בויאקה וקרב ביצת ורגאס ב-1819. תוך שנים ספורות רפובליקת קולומביה הגדולה קיבלה את עצמאותה ונוצר מחוז בויאקה שכלל חלקים נרחבים מקולומביה המודרנית ושבירתו הייתה טונחה.
ב-1830 הרפובליקה פוצלה והאזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה. מאז היו באזור לא מעט שינויים מנהליים עד ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והאזור נכלל במדינת בויאקה, שכללה חלקים נרחבים במזרח קולומביה ושבירתה הייתה טונחה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפך למחוז בויאקה.
ב-1890 צורפה למחוז טריטוריית ואסקס , בשטחים של היישובים פוארטו בויאקה, אוטנצ'ה וסן פבלו דה בורבור במערב המחוז, שלא השתייכה לאף מחוז והייתה במחלוקת בין מחוזות בויאקה וקונדינמרקה. בעשורים שלאחר מכן פוצלו מהמחוז יחידות שלטוניות שבסופו של דבר הפכו למחוזות אראוקה וקסנרה.
כלכלה.
מקור ההכנסה המרכזי של המחוז הוא "המסדרון התעשייתי של בויאקה" , המכיל 13 רשויות מקומיות במרכז המחוז, בהם גם הבירה טונחה, ואחראי למרבית הייצור התעשייתי במחוז. במידה פחותה יותר יש הסתמכות על חקלאות, הכוללת בעיקר גידול קנה סוכר וקפה, גידול מקנה וכרייה.
חלוקה מנהלית.
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק ל-13 פרובינציות (Provincias) ושני אזורים בעלי צביון מיוחד כדלהלן:
בעקבות הלהבות
בעקבות הלהבות הוא ספר מאת הסופרת הישראלית דבורה עומר, שיצא לאור בשנת 1986 ומתאר את מלחמת העולם השנייה מנקודת מבטו של חייל יהודי בצבא הבריטי.
עלילה.