גרסאות מוחלשות של מעבדי פנטיום יצאו לשוק בשם המסחרי סלרון והמשיכו בכך את מסורת המעבדים המוחלשים כדוגמת 386sx ו־486sx.
מעבדים מתקדמים יותר, שפותחו בשיתוף פעולה עם HP נקראים איטניום. מעבדים אלו פועלים רק כמעבדי 64 ביט ומיועדים בעיקר לשרתים.
חברת AMD עדיין שומרת על סדר המספרים, כאשר פותח המעבד 80786 הוחלט לקרוא לו אתלון (Athlon) ולמעבד 80886 קראו Opteron.
תכונות.
עד גרסה D.
פנטיום עובד בארכיטקטורת 32 סיביות, במנגנון הפעולות IA-32.
המיקרו־ארכיטקטורה של הפנטיום היא (NetBurst), המאפשרת עבודה במהירות השעון עד 4 GHz.
עובד בטכנולוגיית ריבוי נימים (עיבוד מקבילי במעבד אחד).
פנטיום D.
סדרת מעבדים כפולי ליבה מהדור השביעי של מעבדי אינטל, יצאה לשוק ברבע השני של שנת 2005. יצאו דגמים שונים בטווח התדרים 2667 עד 3733 MHz.
מעבדים שנחשבו כפולי ליבה מטכנולוגיית ה־HT של אינטל שחזרה לשימוש במעבדי ה־Core I7.
הסדרה כוללת:
פנטיום Dual-Core.
סדרה זו מבוססת על גבי ארכיטקטורת ה־Core הקיימת במעבדים כפולי הליבה של אינטל, הסדרה נועדה לשוק הנמוך. השוני הוא מהירות שעון נמוכה יותר וזיכרון מטמון נמוך לעומת מעבדי ה־Core 2. מעבדים אלו לא בנויים על הארכיטקטורה של פנטיום 4 ו־D ולכן אינם מכילים ליבות לוגיות אך מכילים 2 ליבות פיזיות הודות לארכיטקטורת ה־Core. למעבדי E2000 יש 1MB של זיכרון מטמון וליתוגרפיה של 65 ננומטר, למעבדי ה־E5000 וה־E6000 יש 2MB של זיכרון מטמון והם יוצרו בליתוגרפיה של 45 ננומטר. מהירות השעון נעה בין 1.6 GHZ עד ל־2.4 GHZ במעבדי ה־E2000. ובמעבדי ה־E5000 וה־E6000 מהירות השעון נעה בין 2.5 GHZ לגרסת ה־E5200 עד ל־2.93 למעבד ה־E6500.
סוגי תושבות למעבד.
למעבדים השונים היו תושבות (Socket) מסוגים שונים:
קישורים חיצוניים.
מפרט רשמי של מעבדי פנטיום שונים:
סחינה
נמיה מצויה
דולפין הכף
דולפין (סוג)
דולפין (שם מדעי: Delphinus; לעיתים דולפין מצוי) הוא סוג במשפחת הדולפיניים, המכיל שני מינים: דולפין מצוי ארוך-חוטם ("Delphinus capensis") ודולפין מצוי קצר-חוטם ("Delphinus delphis"). דולפין מצוי ארוך-חוטם נקרא לעיתים דולפין הכף, בעוד שהדולפין המצוי קצר-החוטם נקרא, על אותו משקל, דולפין מצוי .
על אף שמו, דולפין מצוי, אין זה סוג הדולפין הפופולרי שהאדם מרבה לעשות בו שימוש לראווה וחינוך אקולוגי בתצוגות דולפינריומים, בסדרות טלוויזיה ובסרטים כדוגמת פליפר, הדולפין הפופולרי הוא הדולפינן. למרות זאת, הדולפין המצוי היה נציג שכיח באמנות ובספרות של יוון ורומא בעת העתיקה.
תיאור.
שני המינים בסוג הדולפין הם בינוניים בגודלם. אורכם של הבוגרים נע בין 1.9 ל-2.5 מטר, ועשויים לשקול בין 80 ק"ג ל-235 ק"ג אולם המשקלים הנפוצים יותר נעים בין 80 ל-150 ק"ג. הזכרים ארוכים יותר, באופן כללי, ושוקלים יותר מהנקבות. דוגמת הצבע של הסוג דולפין יוצאת דופן - הגב כהה והבטן לבנה, כשעל כל צד דוגמת הצבעים כשל שעון חול באפור בהיר, צהוב או מוזהב בחזית ואפור מלוכלך בגב. הלסתות מוארכות וצרות ובהן 50 עד 60 שיניים קטנות וחדות בכל לסת.
טקסונומיה והיסטוריה טקסונומית.
בעבר כל הדולפינים נחשבו למין אחד בלבד, למרות המגוון הקיים ביניהם בצבע, בצורה ובגודל. הבדל זה הביא לכך שהוצעו 20 מינים שונים תחת הסוג דולפין.
עם זאת, מדענים מקליפורניה הגיעו בשנות ה-60 למסקנה כי קיימים שני מינים בסוג זה דולפין מצוי ארוך-חוטם ודולפין מצוי קצר-חוטם. מיון זה אושר על ידי מחקרים גנטיים שנערכו בשנות ה-90. מחקרים אלו הציעו גם את קיומו של מין שלישי, דולפין מצוי ערבי ("D. tropicalis"), המאופיין בחוטם ארוך וצר ונמצא בים האדום ובאוקיינוס ההודי. למרות זאת, המיון הטקסונומי המקובל אינו רואה בדולפין זה כמין נפרד, אלא כתת-מין של דולפין מצוי ארוך-חוטם.
תפוצה.
הדולפין המצוי נפוץ באזורים בעלי אקלים ממוזג, סוב-טרופי וטרופי. הוא נפוץ בין קווי הרוחב 40 מעלות דרום ל-50 מעלות צפון. מיני הדולפין המצוי מעדיפים אזורי מים סגורים, כמו הים האדום והים התיכון, וכן העדפתם נוטה למים עמוקים ורחוקים מהחוף או מדפים יבשתיים (אזורים המקיפים את היבשות שמימיהם יחסית רדודים), מאשר למים רדודים. הם אינם מינים חופיים, אך ניתן למצוא אותם גם בקרבת חופים. אוכלוסיות מסוימות נשארות באותו אזור במשך כל השנה, אולם אחרות נודדות בהתאם לעונות השנה. גודל האוכלוסייה העולמית אינו ידוע, אולם ההערכות מונות כמה מאות אלפי פרטים.
התנהגות.
הדולפין המצוי נמצא לרוב בקבוצות המונות 10 עד 50 פרטים, ולפעמים הם מתאספים ללהקות המונות 100 עד 2,000 פרטים. להקות אלו הן לרוב מאוד פעילות - הדולפינים עולים אל פני המים, קופצים ומתיזים מים אחד על השני. פעמים רבות ניתן לצפות בהם נוגחים אחד בשני ומכים אחד בשני עם הזנב או עם הסנטר. הדולפינים נצפו מתערים עם לווייתנאים אחרים, כמו מיני הנתב. משך ההריון הוא 11 חודשים. הנקבה יכולה להמליט דולפין אחת לשנה עד שלוש שנים. הדולפין מגיע לבגרות מינית בגיל חמש, ותוחלת חייו היא 20 - 25 שנים. נתונים אלו הם נתונים ממוצעים, והם יכולים להשתנות בהתאם לאוכלוסייה.
אינטראקציה עם האדם.
שימור.
הדולפין המצוי סובל ממגוון רחב של איומים, שרובם נובעים מהשפעות האדם. אוכלוסיות של שני מיניו ניצודו על ידי דייגים בחופיה של פרו לצורכי מזון ופתיונות לכרישים. באזורים אחרים הדולפין אינו ניצוד באופן ישיר. כמה אלפי דולפינים נלכדו במכמורות של דייגים. הדולפינים המצויים היו נפוצים גם במימיו המערביים של הים התיכון עד שנות ה-60, אולם מספרם באזור פחת במהירות. הסיבות לכך עדיין לא מובנות עד שורשן, אך מאמינים כי העיקרית שבהן היא פעילות ימית מסיבית. בארצות הברית מיני הדולפין נחשבים למינים מוגנים. לעיתים הם נתפסים במכמורות באופן בלתי-רצוי, אולם תפוצתם בחופי ארצות-הברית עדיין גדולה.
בשביה.
דולפין מצוי אינו שכיח בשבי. אולם לפחות בשלושה מקרים לאחר החפה של הדולפין המצוי הוא טופל ושוקם בדולפינריום "עולם המים" בסן דייגו, קליפורניה, ולאחר מכן נקבע כי אינו כשיר לחזור לטבע. פרטים אלו הושארו יחד עם פרטים אחרים של דולפינן לשם תצוגה. במקרים אחדים זכר של דולפין מצוי עיבר נקבת דולפינן, מה שהוביל ל 4 המלטות של בני כלאיים בפארק הימי.
מלבד עולם המים, ידוע על 90 פרטים של דולפין מצוי שנתפסו בטבע ומוחזקים בשבי. הועלו טענות כי דולפין מצוי קשה להחזקה בשביה.
דולפין מצוי
סווהילי
סווהילי או קיסווהילי (Swahili או Kiswahili) היא שפה ממשפחת שפות הבנטו ("בנטו צר"), שהתפתחה במזרח אפריקה במהלך האלף השני לספירה, תוך מגע הדוק עם השפה הערבית. הדקדוק והמורפולוגיה של השפה מעידים על היותה שפת בנטו, אך אוצר המילים שלה מושפע במידה רבה מערבית (כחמישית ממנו בשפה המדוברת).
סווהילי היא השפה הרשמית בטנזניה, ושפה רשמית בקניה, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובאוגנדה. היא מדוברת גם במדינות נוספות במזרח אפריקה, ובהן מוזמביק, מלאווי, זמביה, רואנדה, בורונדי וסומליה.
סווהילי מדוברת בפי 15,330,000 איש כשפת אם (נכון לשנת 2017) וכשפה שנייה בפי כ-32 מיליון דוברים, המשתמשים בה כלינגואה פרנקה בין קהילות לשוניות שונות במזרח אפריקה. הערכות אחרות נוקבות במספרים שני מיליון ו-50 מיליון בהתאמה, וקיימות הערכות גבוהות עוד יותר.
היסטוריה.
מהיווצרות השפה עד התקופה הקולוניאלית.
הסימנים הראשונים להופעתה של הסווהילי, תוצר של מגעים בין תושבי היבשת בני עמי הבנטו לסוחרים ערבים, מתוארכים לפי הערכות זהירות לשנת 1100 לערך. עם זאת, ברי שראשוני הסוחרים הערבים הגיעו אל חופי מזרח אפריקה כבר במאה ה-6, תקופה בה הגיעו לשם גם ראשוני עמי הבנטו ממרכז אפריקה, ואילו האסלאם החל להתפשט בחלק זה של היבשת במאה ה-9. הופעתה של הסווהילי מיוחסת לשלושה גורמים עיקריים: קיומה של השפה הערבית כשפה זרה שלטת באזור, הדמיון הרב בין שפות הבנטו שרווחו במקום, אך ריבוין באופן שמנע תקשורת בין-אתנית. הקמת תחנות המסחר הערביות לאורך חופי מזרח אפריקה חייבה את היווצרותה של לינגואה פרנקה, שבאמצעותה יוכלו שבטי הבנטו השונים לתקשר עם הזרים וכן בינם לבין עצמם. היות ששפות הבנטו באזור היו קרובות זו לזו במידה מספקת מבחינה דקדוקית ומילונית (אך לא מספיק כדי לאפשר תקשורת ישירה בין דובריהן), נוצר ניב פידג'ין חדש שדובר בפי תושבי החוף, ואשר הפך אט אט לשפה עצמאית. השפה דוברה לאורך רצועה צרה לחופו של האוקיינוס ההודי מסומליה של ימינו בצפון, ועד מוזמביק בדרום. המילה הערבית ל"חופים", "סַוואחֶל" (سواحل), העניקה לשפה החדשה את שמה - סווהילי או קיסווהילי ("שפת החופ/ים").
אף על פי שאוצר המילים של הסווהילי הושפע באופן משמעותי מערבית, השפה שמרה במידה רבה גם על אוצר המילים המקורי ועל היסודות הדקדוקיים האופייניים לשפות בנטו. גם המילים הערביות שנשאלו אל השפה נותרו כפופות לכללים המורפולוגיים של שפות הבנטו. דבר זה אפשר את התפשטותה של השפה מערבה, אל פנים היבשת, שכן עמי הבנטו שנחשפו לה לא התקשו לאמצה. יתר על כן, סווהילי לא נתפסה כשפתה של שום קבוצה אתנית מקומית (אתנולקט), ומאחר שהיא הופיעה והתפתחה כשפת עסקים ומסחר, הדקדוק שלה היה פשוט יחסית לשפות בנטו אחרות, בדומה לכל פידג'ין אחר. הטונליות המאפיינת כמעט את כל שפות הבנטו נעלמה לחלוטין (כיום היא השתמרה רק בניב בודד בקניה), ומספר קבוצות השם (ראו להלן) הצטמצם באופן משמעותי. שתי תופעות אלה הקלו באופן ניכר על רכישת השפה גם בקרב אנשים שאינם דוברים שפת בנטו כלשהי, ובהם מגלים, סוחרי עבדים וסוחרים אחרים, אירופים ואחרים.
תקופת הזוהר של ערי המסחר הסווהיליות.