עקב כך שגז הוא חומר דליק מאוד מערכות גז צריכות לעמוד בסטנדרטים גבוהים מאוד. בישראל רק טכנאי גז מוסמך מורשה לבצע שינויים במערכות הגז. כל תקלה צריכה להיות מטופלת באופן מיידי על ידי גורם מוסמך ומקצועי.
שינוע.
במבנים רבים קיימות מערכות המיועדות לשינוע אנשים ומטלטלין בתוך המבנה. הנפוצה במערכות הללו היא המעלית, בנוסף לה אפשר למצוא דרגנועים, מסועים, מערכות דואר פנאומטי ועוד.
גילוי וכיבוי אש, פינוי עשן.
מערכות גילוי וכיבוי אש נועדו בראש ובראשונה לאפשר מילוט של אנשים מהמבנה במקרה של שרפה, על ידי מתן התרעה מוקדמת בדבר השרפה ויצירת תנאים המאפשרים מילוט. יתרון נוסף של מערכות אלו הוא צמצום ואף מניעה של נזקים משרפה. המערכות מטפלות במספר שלבים של שרפה: מערכת גילוי אש ועשן שנועדה לאתר שריפות עם היווצרותן, מערכות כיבוי אש שיעודן טיפול בשריפות, ומערכות טיפול באוויר שנועדו לאפשר מילוט אנשים בעת שרפה.
אין זה מן ההכרח שכל המערכות יהיו קיימות במבנה. מערכות גילוי עשן הן הנפוצות ביותר, אחריהן מערכות הכיבוי ולבסוף מערכות הטיפול באוויר.
מערכות לגילוי וכיבוי אש קיימת במבנים רבים ובישראל מחויבות על פי חוק בכל סוג של מבנה ציבור, מסחר ומשרדים. כיום, נפוצה הקמתן של מערכות אלו גם בבנייני מגורים. בבנייני מגורים גבוהים יש חובה להתקין מפוחי דיחוס מדרגות. מפוחים אלה יוצרים על-לחץ בחדרי מדרגות ומונעים חדירת עשן, כך מתאפשר לאנשים להימלט בבטחה דרכם.
בחניונים נדרשת מערכת פינוי-עשן. כאשר החניון מאוורר היטב, ניתן להסתפק בפינוי עשן טבעי דרך פתחים בקירות החניון או בתקרתו, אך ברוב המקרים נדרשת מערכת פינוי עשן מאולצת (מכנית). מערכת זו כוללת מפוחי פינוי עשן, שהם מפוחים מיוחדים העמידים בטמפרטורות גבוהות, וכן לוח חשמל למפוחים אלה ולעיתים אף תעלות פח ומשתיקי קול למפוחים. מערכת זו משמשת בעיתות שגרה גם לפינוי גז CO מהחניון בפרקי זמן קצובים. בחניונים עמוקים מותקנים גם מפוחי הכנסת אוויר. מספר המפוחים, גודלם, מיקומם ותוואי התעלות - כל אלה מתוכננים על ידי יועץ מיזוג האוויר של הפרויקט בשיתוף פעולה עם יועץ הבטיחות והאדריכל.
אלמנטים נוספים בבניין הדורשים פינוי עשן הם חדרי משאבות, מחסנים, חדרי ארכיון וחדרי UPS.
תקשורת.
בעשורים האחרונים, עם מהפכת המידע, הפכו מערכות התקשורת בכל בניין לחשובות ביותר. בבנייה המודרנית כיום, שום בית, עסק או מוסד אינו מסוגל לתפקד ללא קווי טלפון ובמרבית המקרים גם מערכות תקשורת נוספות בהן טלוויזיה בכבלים, אינטרנט דרך כבלים או קווי טלפון ורשת מחשבים פנימית.
גישות עכשיוויות, בעיקר בתכנון של מבני משרדים, שואפות לצמצם ככל האפשר את כמות כבלי התקשורת בבניין ולבסס את הרשתות הפנימיות על תקשורת אלחוטית.
מערכות בניין ייחודיות.
מערכת ייחודית ידועה ויוצאת דופן היא מערכת העברת קפסולות בצינורות פנאומטיים על ידי לחץ אוויר. מערכת זו הומצאה כבר במאה ה-19 לצורך העברה של עצמים קטנים, מסמכים ואף כסף מזומן בתוך קפסולות קטנות הניתנות לשליחה מנקודה ונקודה בבניין או בעיר על ידי לחץ אוויר וואקום. מערכות כאלו היו בשימוש עד שנות ה-70 לערך ורבים ראו בהן פוטנציאל רב עד אותה עת, בה החל שימוש מפותח של אמצעי תקשורת חדשים שהפכו את המערכת לבעלת תועלת נמוכה מאוד. בתי חולים מסוימים, משתמשים בטכנולוגיה זו עד היום לפינוי אשפה מזהמת.
מערכת נוספת הפועלת באמצעות צינורות לחץ אוויר שנעשה בו שימוש כיום היא מערכת שאיבת אבק מרכזית. מערכת זו אינה מערכת שבלעדיה הבניין אינו מתפקד והיא בגדר מותרות. היא מותקנת לרוב בבתי מלון ובבתי ודירות יוקרה ומקלה על פעולת שאיבת האבק במבנה. המערכת כוללת משאבה מרכזית הממוקמת באזור ארון החשמל או בתוך מחסן וממנה יוצאים צינורות אוויר בקוטר 5 ס"מ אל החדרים. נקודות הקצה של הצינורות הן פיות עם סגר אליהן ניתן לחבר צינור שואב אבק הפועל כשואב אבק לכל דבר. באופן זה נמנע הצורך לסחוב את שואב האבק ברחבי הבית או הבניין ודי בנשיאת הצינור. השימוש במערכת מונע פגיעות של שואב האבק בקירות או בריהוט כאשר הוא נגרר אך מאידך, צורכת המשאבה המרכזית כמות גדולה יותר של חשמל בשל נפח האוויר הגדול יותר הנמצא במערכת המצריך הפעלת לחץ גדול יותר.
בית חולים הוא גם דוגמה למבנה מיוחד אשר קיימות בו מערכות בניין ייחודיות נוספות הנותנות מענה לצרכים המיוחדים של אותו בניין. דוגמה לכזו היא מערכת להעברת חמצן המתחברת לצד כל מיטה בבית החולים. במבני תעשייה שונים ניתן למצוא אינספור סוגי מערכות ייחודיות להעברת חומרים נוזליים או גזים דרך צינורות בהתאם לתחום העיסוק של המפעל. עוד מערכות, בסדרי גודל אחרים, קיימות בשדות תעופה, נמלי ים ומסופי תחבורה גדולים מאוד לשינוע של כבודה או סחורות. מערכות אלה לעיתים פועלות כמערכת חיצונית ולעיתים, כפי שנהוג כמעט בכל שדה תעופה מודרני, כחלק מהמבנה עצמו.
תכנון המערכות.
כמות המערכות הקיימות כיום בכל בניין ממוצע, וקל וחומר בבניינים מורכבים, דורשת תכנון מפורט וקפדני על ידי צוות מתכנני הבניין. ככלל, אחראי האדריכל המתכנן על כלל המערכות אלא שבכל מבנה כמעט, ולו גם בתים וחנויות קטנים, נדרש תכנון של מהנדסים יועצים הפועלים כצוות תחת ניצוחו של האדריכל, וזאת בשל כמות הידע הגדולה הנדרשת בה לא ניתן לשלוט באופן מלא. כל פרויקט בנייה כולל לפחות מספר יועצים בתחום החשמל והתאורה, האינסטלציה (מים וביוב) ומיזוג האוויר ובמרביתם אף יועצים נוספים.
צורת העבודה הנפוצה היא תכנון מקביל של כל אחת מן המערכות בהתאם לתכנון האדריכלי, שינויים מתמידים בכל אחת מהתוכניות בהתאם לאילוצים המתגלים במהלך התכנון ופתרונות יצירתיים למניעת תקלות, התנגשויות ופגיעה בחזות המבנה. לרוב, מוטלת על האדריכל האחריות לתיאום בין תוכניות המערכות השונות בצורה של תוכנית סופרפוזיציה אולם בפרויקטים גדולים ממונה גם יועץ סופרפוזיציה במיוחד למשימה זו. בתוכנית זו מתוכננים הממשקים בין המערכות ומיקומם המדויק של כל חלקיהן. התנגשויות שיש להימנע מהן כוללות לדוגמה חפיפה בין חללים הנדרשים על ידי מערכת מיזוג האוויר והתאורה, צנרות ביוב עבות המתנגשות עם מערכות תת-רצפתיות אחרות או כבלי חשמל הצמודים לצינורות גז. כל זאת חייב להסתדר עם הממשק החיצוני המשרת את משתמשי הבניין תוך כדי אפשרות נגישות מקסימלית עבור טכנאים ומראה חיצוני אסתטי.
פתרונות למיקום כל המערכות חייבים בדרך כלל להימצא עוד לפני תכנון המערכות בשלב התכנון האדריכלי הכללי, בו מושארים חללים קטנים לטובת בנייה נוחה ומסודרת של מערכות הבניין. חללים אלה קיימים בדרך כלל בצורה אנכית לאורך חדרי מדרגות בגרעין הבניין או בצורה אופקית בתוך תקרות מונמכות בכל קומה וקומה. תקרות מונמכות יכולות להיות תקרות גבס עם פתחים מקומיים, המקובלים מאוד בבנייני מגורים, או תקרות אקוסטיות מתפרקות המקובלות מאוד בבנייני משרדים ומוסדות ציבור. למעט ביוב ומים, רוב המערכות יכולות להיות מותקנות בקלות בתקרות מונמכות ובהן התאורה וכיבוי האש שבהכרח חייבים להימצא בהן, חשמל, תקשורת, מיזוג אוויר ומערכות אחרות. במבנים בהם לא מותקנות תקרות מונמכות נהוג להעביר גם את תשתיות החשמל והתאורה בתוך נפח התקרה/רצפה עצמה.
בנייה.
על מנת להגיע לאיכויות אדריכליות במבנה, רוב מערכות הבניין מוחבאות בדרך כלל בתוך הקירות, הרצפות, התקרות ושלד הבניין ומושארות רק נקודות בודדות מחוץ להן כדי לאפשר את הממשק עם המשתמשים. מסיבה זו, חלק מתשתיות המערכות נבנות עוד בשלב השלד או בשלבים שמיד אחריו. צינורות ביוב מ-PVC לדוגמה, מונחים במרכז חלל הטפסות של עמודים טרם יציקת הבטון ובכך מוגנים על ידי הבטון וגם חוסכים מכמותו במקומות בהם הוא חשוב פחות לטובת יציבות המבנה (מרכזי עמודים הם כאלה, לדוגמה). עבור מערכות תקשורת, חשמל ותאורה מוטמנים צינורות פלסטיק חלולים בתוך הקירות או תחת הריצוף בהם מושחלים בשלב מאוחר יותר הכבלים הרלוונטיים. ההשחלה נעשית על ידי השחלה ראשונית של חבל בעזרת "סטאלבנד" ובשלב השני נמשך החבל החוצה לאחר שבצידו האחד נקשר אליו כבל החשמל או התקשורת הרצוי. במבנים רבים מונחים צינורות פלסטיק חלולים ריקים, כהכנה עתידית למערכת פוטנציאלית נוספת.
מערכות אחרות, מונחות בתקרות אקוסטיות או תקרות גבס מונמכות אשר מאפשרות גישה קלה אליהן לצורכי תחזוקה. מערכות אלו, מותקנות בשלב הגימור של הבניין ולא בשלב בניית השלד.
קומה טכנית.
בבניינים רבי קומות, קיים צורך לבנות קומה המוקדשת רובה ככולה למערכות. בבניינים בעלי מספר קומות קומה זו היא חלק מקומת הגג וברבי קומות וגורדי שחקים מוקדשת למערכות קומה שלמה ולעיתים מספר קומות הקרויות "קומות טכניות". בקומה זו מרוכזות מכונות גדולות ומרכזיות הדרושות לתפעול הבניין כגון מזגן מרכזי, שנאי חשמל, משאבות ומכלי מים וכדומה.
מערכות בניין כאלמנטים אדריכליים.
לרוב מערכות הבניין מוסתרות בתוך קירות ורצפות המבנה ורק נקודות הקצה שלהן נשארות חשופות לטובת המשתמש. התכנון האדריכלי המסורתי, ולמעשה ברוב מוחלט של המקרים גם היום, שואף להסתיר ולהצניע את המערכות כמה שאפשר ומתייחס אליהן כאל מפגע חזותי שפתרונו הוא בהסתרה. לעומת זאת, קיימת גישה אשר מיושמת כיום במבנים רבים, של שימוש במערכות הבניין כאלמנטים אסתטיים ואף הדגשתם במקום הסתרתם. על אף שמדובר בעניין של טעם אישי, קיימות דוגמאות רבות הנחשבות על ידי מבקרי אדריכלות כמוצלחות מאוד בניסיונות להתפאר במערכות הבניין ולנצלן כאלמנטים אדריכליים קישוטיים.