ב-2010 ו-2012, איימי ובעלה התנדבו בעמותת "Restore NYC" המסייעת במאבק נגד סחר בנשים ומשמש כ-"בית המבטחים" הראשון בניו יורק, המארח את קורבנות הסחר בנשים. באתר הרשמי של העמותה, לאיימי יש דף אישי בו ניתן לתרום לפרויקט אשר באמצעותו הקמפיין גייס מעל 125,000$. איימי כתבה כמחווה לעמותה את השיר "My heart is Broken" אשר יצא כסינגל באלבום האולפן השלישי של אוונסנס.
חיים אישיים.
מאז 2007 לי נשואה לג'וש הארצלר (מייעץ פסיכולוגי והתרפיסט האישי שלה, שהיה גם חבר של הלהקה, עליו נכתבה בין היתר שורת הפתיח בלהיט "Bring Me to Life"). ב-2014, נולד בנם הבכור. כיום מתגוררים עמו במנהטן, ניו יורק.
אשעריה
האַשְעַרִיָה, או האסכולה האשערית (בערבית: الأشعريـّة או الأشاعرة), היא אחת מארבע האסכולות התאולוגיות באסלאם, על שמו של אבו אלחסן אלאשערי (أبو الحسن الأشعري, 873-936 לספירה); חסידיה נקראים גם אשעריים. עיקר חשיבותה הוא בהרחקת המחשבה המוסלמית משמעותית מן העולם הנוצרי. לעומת גישתה של אסכולת המועתזילה, אשר הושפעה מן הפילוסופיה היוונית, האשערים ראו את טבע האלוהים כנשגב מיכולת בינת האדם. הם קבעו כי לאדם יש בחירה חופשית וכי אין לו יכולת לברוא דבר. זו גישה המבוססת על "השקפת בורות", לפיה האדם אינו יכול להבחין בין טוב לרע.
החל מן המאה ה-11, בתמיכתם של הסלג'וקים ובאמצעות המדרסות (בתי הספר) שהקימו, הפך הכלאם האשערי לנוסח האמונה המקובל באסלאם הסוני -עד לימינו אלה.
עקרונות מרכזיים.
נהוג לומר כי האשערים מפשרים בין גישת המועתזלה לבין הגישות של מצדדי החדית' במספר סוגיות בולטות:
מהות האלוהים.
אלאשערי התנגד למועתזילה שהציעה פירוש אלגורי לפסוקים בקוראן שיש בהם חשש להגשמת האל (אנתרופומורפיזם, בערבית: תג'סים تجسيم). הכוונה היא לתפיסת האל כאנושי וכגשמי, וייחוס לו תכונות אנושיות: שומע, כועס, הולך, בעל ידיים, אף, פה וכדומה). את ההאנשה הזו צמצם אלאשערי, כשקבע כי במילים כמו 'יד' 'ראש' וכדומה, המופיעות בקוראן ובחדית' טמונה משמעות אלגורית. כדי להימנע מחקירות המיחנה (المحنة, מעין אינקוויזיציה שכפתה את השקפות המֻעתזלה במאה התשיעית), קבע את הכלל "בילא כיף" (بلا كيف "בלי לשאול איך"), היינו, יש לקבל את קיום האלוהים בלי לתהות כיצד הוא מן האפשר.
גזרה קדומה מול בחירה חופשית.
הוויכוח בין האלוהים ככל-יכול, לאלוהים כצודק היה אחת הסוגיות המשמעותיות ביהדות ובאסלאם, והעסיקה את הפולמיות בין המעתזלה והאשעריה. רעיון הגזרה הקדומה טוען כי הכול ידוע מראש ונגזר מאז ראשית הימים בידי אלוהים, היודע-כול. מולו טענה ההשקפה של הבחירה החופשית כי מעשי האדם עצמאיים, והוא יתן עליהם דין ביום הדין. המפגש ביניהן סותר: או שמניחים כי אלוהים עושה צדק, ומה שיבחר האדם לעשות בעולם הזה (אלדֻניה) יאלץ את האלוהים לגמול לו בעולם הבא (אלאח'ירה); או שאין לקבוע שאלוהים "חייב" משהו, משום שהוא כל יכול, כל יודע (ואף יודע מראש), ועל כן הוא קובע מה לתת לכל אחד. מכאן שגם מעשי האדם בעולם הזה נקבעו מראש וכן מקומו בעולם הבא, דבר שאינו צודק (האדם לא נבחן במעשיו, אלא דינו נחרץ עוד בטרם לידתו). האשערים קיבלו את הכלל 'שהכל נגזר מאללה' (הכל בידי שמים) אך הוסיפו לכך את רעיון הכִּסְב, האחריות האישית של האדם (בדומה ליהדות), כדי לא לפגוע בעקרון הצדק.
נצחיות הקוראן.
ויכוח דומה ניטש בין השתיים בסוגיה של נצחיות הקוראן ( ראו להרחבה הקוראן#מעמדו התאולוגי של הקוראן). באסלאם הקוראן הוא אסופת האמירות של אלוהים לנביא מֻחמד, ולא עלילה שנכתבה בידי אדם, כמו הברית החדשה. על כן כל הכתוב בקוראן הוא כביכול דברי אלוהים חיים (באמצעות הנביא). הוויכוח הוא בין אם הקוראן היה קיים מעולם, או שנברא כמעשה אלוהים. האשעריה צידדה בעמדת אהל אלחדית', באומרה כי הקוראן לא נברא, אלא נצחי הוא.
ביקורת על הפשרה.
מצדדי המעתזלה טוענים כי הפשרה של האשעריה נוטה בבירור לעמדת אהל אלחדית' במהות, אך כמס שפתיים במתודה למועתזילה, זאת על אף שמספר עקרונות אומצו מהמעתזלה, כמו אחריות האדם למעשיו וקבלת חלקים של עקרון אלעקל (שכלו הישר של האדם כמנחה).
תרומת אל-ע'זאלי.
בניגוד לשמה, האדם שהשפיע יותר מכל על המחשבה האשערית היה המלומד הפרסי אל-ע'זאלי (נפטר ב-1111), אשר הניח את היסודות לסגירת שערי האִג'תהאד, קרי להבנה אוחרת כי אין להתיר עוד פירושים לאסלאם הסוני, בעבודתו "אי הקוהרנטיות של הפילוסופים" (או 'הפלת הפילוסופיה'). עבודותיו המבקרות של אִבן רושְד, המצוטט כזה שטען כי "לטעון שהפילוסופים אינם עקביים, היא טענה שאינה עקבית בעצמה", לא התקבלו בקהילה המוסלמית.
ספרו "אִחְיַא עֻלוּם אלדִּין" (תחיית מדעי הדת), היה לאבן הפינה של האסכולה המחשבתית ושילב תאולוגיה, ספקנות, מיסטיקה, אסלאם ותפיסות אחרות, בו הוא דן לעומק הפילוסופיה המוסלמית. מחשבתו היוותה את הבסיס לאימפריה העֹת'מאנית, ובסופה, כאשר מוסטפא כמאל הפריד את המחשבה הדתית ב-1922 מחוק המדינה, הוא אסר על תרגומי עבודותיו של אלע'זאלי לטורקית.
הערכת תרומתם.
המחשבה המוסלמית (פיקה) השתנתה בעקבות האשעריה, אשר שמה סוף לפילוסופיה המוסלמית, והפכה את המונח "כלאם" לגנאי. אחר כך החלו העֻלמאא' (חכמי הדת) לעשות שימוש ב"תקליד" (חיקוי) ו"קיאס" (היקש), אשר החליפו את שיטת ה"אִגְ'תִהאד" (מאמץ) המחדשת את פסיקות ה"חדית'" (שיחה, המבוססת על מסורת של אמרות ומנהגי הנביא העוברות מדור לדור, הקרויה גם סֻנַּה).
אישים אחרים אשר השפיעו על האסכולה:
סטיוארט סאטקליף
סטיוארט פרגוסון ויקטור סאטקליף (באנגלית: Stuart Fergusson Victor Sutcliffe; 23 ביוני 1940 - 10 באפריל 1962) היה הבסיסט המקורי בלהקת הביטלס. סאטקליף עזב את הלהקה בטרם פרצה לתהילת העולם כדי לקדם את הקריירה האומנותית שלו בתור צייר, אותה הפסיק כאשר הצטרף ללהקה. סאטקליף ולנון הם, ככל הנראה, האחראים לשם "הביטלס" ("החיפושיות") וזאת כאשר שם להקת "הצרצרים" אשר ליוותה את באדי הולי, אותו העריצו, שימשה כהשראה. סאטקליף מכונה לעיתים "החיפושית החמישית", על אף שבפועל היה הרביעי שהצטרף ללהקה בעוד המצטרף החמישי היה פיט בסט שהוחלף מאוחר יותר על ידי רינגו סטאר.
עוד בתחילת דרכה, הגיעה להקת הביטלס להמבורג שבגרמניה לסדרת הופעות במועדוני רובע השעשועים המפוקפק שלה, ריפרבהן (Reeperbahn). שם פגש סאטקליף את הצלמת המתלמדת אסטריד קירשהר, איתה ניהל רומן. בהמבורג עזב את להקת הביטלס ונרשם ללימודים במכללה לאומנויות, שם למד אצל אומן הפופ אדוארדו פאולוצי. זאת, לאחר שהפסיק את הקריירה שלו כצייר מבטיח שהתחיל במכללה לאומנויות בליברפול בה למד לצדו של ג'ון לנון. סאטקליף היה צייר מוכשר וציוריו התאפיינו לרוב בסגנון האקספרסיוניסטי המופשט.
ב-10 באפריל 1962 התמוטט סאטקליף בביתה של קירשהר, לאחר תקופה ארוכה שבה סבל מכאבי ראש עזים והבדיקות הרפואיות הרבות לא העלו מאומה. הוא נלקח מיד לבית החולים שם נקבע מותו - יום אחד בלבד לפני הגעתם של הביטלס להמבורג לסדרת הופעות נוספת והפעם כאשר הלהקה התחילה לעלות על מסלול ההצלחה.
השנים המוקדמות.
אביו של סטיוארט, צ'ארלס סאטקליף (1905 - 18 במרץ 1966), היה עובד ציבור אשר עבר להתגורר בליברפול בשנת 1943, שם עבד כמכונאי על אונייה ולכן בילה את רוב זמנו בלב ים הרחק ממשפחתו. הביוגרף של הביטלס, פיליפ נורמן, תיאר את צ'ארלס כשתיין כבד אשר נהג באלימות כלפי אשתו אל מול עיני בנו הצעיר, סטיוארט.
אמו, מילי, הייתה מורה בבית ספר יסודי. לסטיוארט היו שתי אחיות צעירות ממנו, פולין וג'ויס.
סטיוארט נולד בבית החולים ליולדות ע"ש סימפסון באדינבורו שבסקוטלנד. בהיותו ילד עברה משפחתו לליברפול שבאנגליה, והתגוררה ברחוב אייגבורת' דרייב מספר 37. הוא למד בבית הספר היסודי פארק ויו שביוטון (1946-1950) ומאוחר יותר בבית הספר התיכון פרסקוט (1950-1956). משם עבר ללמוד במכללה לאומנויות של ליברפול בה פגש, באמצעות חבר משותף, ביל מוראיי, סטודנט חדש בשם ג'ון לנון. לנון סיפר מאוחר יותר כי לסטיוארט היה "תיק עבודות מדהים" וכי היה צייר מוכשר שנחשב במכללה לכוכב עולה. סטיוארט סייע ללנון לשפר את כישוריו האמנותיים וסייע לו להתכונן למבחנים. פול מקרטני הודה שנים מאוחר יותר שקינא בקשר החברות ההדוק שנוצר בין סאטקליף ללנון. בימי המכללה חלק סטיוארט דירה ברחוב פרסי מספר 9 בליברפול עם מוראיי. לקראת סוף 1959 עבר להתגורר ברחוב גמבייר טראס מספר 3. ב-1 באוקטובר 1959 ג'ון לנון הצטרף אף הוא כדייר. שניהם צבעו את קירות הדירה בצהוב ושחור, דבר שלא מצא חן בעיני בעלת הבית. מה שעוד פחות מצא חן בעיניה הייתה הדרך ששניהם מצאו להתחמם בלילות החורף הקרים: שריפת הרהיטים שבדירה.