כהכנה לתפקידה בסרט "משב רוח מוזיקלי", למדה פוזי לנגן במנדולינה. היא ביצעה קולות רקע במספר שירים של בן זוגה לשעבר ריאן אדמס. היא ניגנה במנדולינה בשיר "I Am Sound" של להקת "The Dandy Warhols".
הבחירות לנשיאות צרפת 2017
הבחירות לנשיאות צרפת 2017 הוכרעו בשני סיבובים: הסיבוב הראשון נערך ב-23 באפריל 2017. משום שאף מועמד לא השיג 50% מהקולות ומעלה, שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הרב ביותר, עמנואל מקרון (24.01%) ומארין לה פן (21.30%), התמודדו בסיבוב שני שנערך ב-7 במאי 2017. עמנואל מקרון (66.06%) ניצח בסיבוב זה בפער עצום וב-99 המחוזות של צרפת מתוך 101 והושבע ב-14 במאי לנשיאות צרפת במקום הנשיא המכהן, פרנסואה הולנד, שהודיע ב-1 בדצמבר 2016 כי לא יתמודד על כהונה שנייה.
רקע.
נשיא הרפובליקה הצרפתית נבחר לתקופת כהונה בת 5 שנים בבחירות שיכולות להתפתח לשני סיבובים. על פי סעיף 7 בחוקת צרפת: אם אף מועמד לא השיג רוב מוחלט בהצבעת הסיבוב הראשון, נערך סיבוב שני שבועיים לאחר מכן בין 2 המועמדים שקיבלו את מירב הקולות. ב-2017, הסיבוב הראשון נערך ב-23 באפריל והסיבוב השני נערך ב-7 במאי.
על מנת להירשם כמועמדים לנשיאות, על כל מועמד היה לאסוף 500 חתימות. על פי החוק כל מועמד זכאי לזמן מסך דומה בכל רשתות השידור הטלוויזיוניות. תוצאות הסיבוב הראשון של הבחירות יוכרזו על ידי המועצה החוקתית בין 24 ל-26 באפריל. נשיא צרפת הנבחר הוכרז לאחר הסיבוב השני, ב-11 במאי וטקס ההשבעה נערך ב-14 במאי 2017.
בשונה מהצבעות קודמות, הפעם אזרחי צרפת תושבי חוץ לא יכלו להצביע באמצעות האינטרנט, אלא פיזית בנציגויות. עם הכרזתו של הולנד שלא יתמודד לכהונה שנייה, הוא הפך לנשיא הראשון בתולדות הרפובליקה הצרפתית החמישית שלא התמודד לקדנציה שנייה. היו אלה גם הבחירות הראשונות בהן מועמדי מפלגות המרכז-שמאל והמרכז-ימין נבחרו בפריימריז פתוחים. לאחר הבחירות לנשיאות נערכו גם בחירות לאספה הלאומית ב-11 וב-18 ביוני 2017.
המועמדים.
בבחירות השתתפו 11 מועמדים, מתוכם חמישה מועמדים שקיבלו בסקרי דעת הקהל מעל 5% מהקולות וסומנו על ידי התקשורת כבעלי סיכוי לעלות לסיבוב השני. והם אלו שהגיעו לחמשת המקומות הראשונים.
תוצאות.
הסיבוב הראשון.
בסיבוב הראשון של הבחירות נטלו חלק 11 מועמדים אך באופן מפתיע ניצחו 2 מועמדים שלא מהמפלגות המסורתיות והגדולות ביותר בצרפת: עמנואל מקרון (מועמד עצמאי שהקים את תנועת קדימה!) ומארין לה פן (מהחזית הלאומית) הם אלה שהעפילו לסיבוב השני והתמודדו ביניהם על משרת נשיא צרפת. פרנסואה פיון (מועמד מפלגת הרפובליקנים), ז'אן לוק מלנשון (מועמד עצמאי שהקים את תנועת צרפת בלתי-כנועה) ובנואה אמון (מועמד המפלגה הסוציאליסטית) סיימו במקומות השלישי, הרביעי והחמישי, בהתאמה.
הסיבוב השני.
עמנואל מקרון ומארין לה פן העפילו לסיבוב השני של הבחירות. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות הרפובליקה החמישית (שנוסדה ב-1958) ששתי מפלגות השלטון המסורתיות לא העפילו לסיבוב השני והפעם השנייה שמועמד החזית הלאומית התמודד בסיבוב השני, בפעם הראשונה ז'אן מארי לה פן העפיל לסיבוב השני בבחירות 2002 והפסיד לז'אק שיראק.
בסיבוב השני עמנואל מקרון זכה בניצחון סוחף של 66.01% מקולות הבוחרים, ב-99 מחוזות צרפת מתוך 101 המחוזות ובכך התמנה לנשיא צרפת. על אף הפסדה הגדול, לה-פן רשמה הישג עבור הימין הקיצוני בצרפת, היא גרפה 33% מקולות הבוחרים והגדילה למעשה את כוחו של הימין הקיצוני בצרפת. לראשונה שיעור הפתקים הלבנים או הפסולים היה גבוה ביותר ועמד על 11.49% מהבוחרים (5.80% ב-2012, 4.20% ב-2007, 5.39% ב-2002, 5.97% ב-1995, 3.62% ב-1988 וכו').
אילנה רייזנר
ראש עיריית ניו יורק
ראש עיריית ניו יורק הוא בעל המשרה העומד בראש הרשות המבצעת של הגוף הממשלי של ניו יורק (New York City's government). ראש העירייה נבחר בבחירות ישירות וכלליות וזכאי לשתי כהונות רצופות בנות ארבע שנים כל אחת (מספר הכהונות הוגבל ב-2010, עד אז ניתן היה להגדיל את מספר הכהונות לשלוש). תקציב עיריית ניו יורק הוא הגבוה מבין התקציבים המוניציפליים בארצות הברית והיא משרתת את מערכת החינוך הציבורית הגדולה ביותר ובה למעלה ממיליון תלמידים. משרדו של ראש עיריית ניו יורק הוא בבניין העירייה של ניו יורק ומשכן השרד שלו נמצא במעון גרייסי (Gracie Mansion), הפתוח בחלקו לציבור.
תפקידי ראש העירייה.
העיר מתנהלת במודל ראש עיר חזק-מועצה, כאשר מועצת העיר ניו יורק מחזיקה בסמכויות החקיקה ומורכבת מנציגים הנבחרים ברובעי הבחירה השונים בעיר. ראש העירייה אחראי על כל השירותים הציבוריים בעיר ואחראי על אכיפת החוקים הפדרליים וחוקי מדינת ניו יורק בתחומי העיר. ראש העירייה ממנה מספר רב של פקידים, בהם נציבים לתחומי העיסוק הראשיים (משטרת העיר ניו יורק, מחלקת הכבאות של העיר ניו יורק, דיור ציבורי, חינוך ובריאות) ושופטים במערכת השיפוט הפלילי העירונית.
לפי החוק יכול ראש העירייה למנות עד שבעה סגנים, שמספרם ותחומי אחריותם אינם מוגדרים בחוק, אלא נקבעים לפי הצורך. איש מן הסגנים אינו מחליף אוטומטית את ראש העיר בהיעדרותו או נבצרותו.
ראש העירייה מכהן בתוקף תפקידו כחבר מועצה בגופים רבים בעיר, בהם המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, הגנים הבוטניים של ברוקלין, קרנגי הול, מרכז לינקולן, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון המורשת היהודית, ספריית העיר ניו יורק, האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר, מוזיאון קווינס לאמנות ועוד.
היסטוריית התפקיד.
בשנת 1665 מינה מושל מדינת ניו יורק, ריצ'רד ניקולס את תומאס וילט לתפקיד ראש העיר ניו יורק. מאז ועד שנת 1821 היה התפקיד ממונה בעל סמכויות מוגבלות. ב-1783 העביר המושל את המינוי לוועדת מינויים, בה הייתה לו שליטה רבה. בשנת 1821 הועברה הבחירה בראש העירייה לוועידת אלקטורים של מועצת העיר וב-1834 הפך התפקיד לנבחר בבחירות ישירות וכלליות. קורניליוס ואן וייק לורנס, מן המפלגה הדמוקרטית, היה הראשון שנבחר בבחירות אלה. עד 1898 כללה העיר רק את מנהטן ומאז היא כוללת את הרבעים ברוקלין, הברונקס, קווינס וסטטן איילנד.
בשנת 1942 העביר פיורלו לה גוארדיה את המעון הרשמי למעון גרסיה והוא אף היה הראשון שמינה לו סגן. תקופת הכהונה שלו הייתה הארוכה ביותר, 12 שנים (שלוש כהונות מלאות של 4 שנים; 1934–1945), שיא אותו הוא חולק עם ראשי העירייה רוברט פ. וגנר הבן (1954–1965), אד קוץ' (1978–1989) ומייקל בלומברג (2002–2013).
מעולם לא כיהנה בניו יורק ראשת עיר (אשה) ודייוויד דינקינס (1990–1993) היה היחיד שלא היה לבן-עור, עם זאת כיהנו בעיר ראשי עיר ממוצא איטלקי, אירי ומלאום יהודי. במסגרת המפלגה הדמוקרטית פעלה במשך כמאה שנה (מאמצע המאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20) קבוצה שכונתה "קבוצת טמאני הול" (על שם מקום ההתכנסות המקורי שלהם, Tammany Hall). קבוצה זו פעלה לקידומם של מועמדים צאצאי מהגרים (בפרט אירים-קתולים) לכהונת ראש העיר מטעם המפלגה הדמוקרטית, בהסתמך על היותה של העיר יעד הגירה מרכזי. לעיתים נבחר ראש עיר מטעם המפלגה הרפובליקנית, שנתמך על ידי דמוקרטים שהתנגדו לקבוצה זו. הקבוצה פורקה לאחר האשמות בשחיתות שלטונית.
לראש עיריית ניו יורק דגל משלו, המבוסס על דגל העיר ניו יורק בתוספת קשת של חמישה כוכבים מחומשים כחולים מעל החותם. אלו מסמלים את חמשת רובעי העיר.
מרכז צו' טאי פוק בינהאי טיינג'ין
אן ואן אלסן
אן ואן אלסן (נולדה ב־27 בדצמבר 1979) היא דוגמנית, מנחת טלוויזיה ומגישת רדיו בלגית. הוכתרה למיס בלגיה בשנת 2002.
ביוגרפיה.
ואן אלסן נולדה בעיר מול שבבלגיה. היא מחזיקה בתואר ראשון בשיווק, ותואר שני בכלכלת עסקים.
מיס עולם.
תמונתה התפרסמה לראשונה בעיתון תחת קמפיין "תמונות הקוראים" לאחר שאחד הקוראים שלח אותה למערכת. הדבר דרבן אותה להתמודד בשנת 2002 בתחרות מיס אנטוורפן בה זכתה. בהמשך זכתה ואן אלסן גם בתחרות מיס בלגיה וייצגה את בלגיה בתחרויות מיס תבל ומיס אירופה.
באותה השנה סירבו ואן אלסן ומתמודדות נוספות להשתתף בתחרות מיס עולם שנערכה בניגריה במחאה על החלטת בית המשפט הניגרי להוציא אישה להורג בגין הבאת ילד מחוץ לנישואין.
בתקשורת.
בשנת 2007 החלה להנחות את התוכנית הדבר הגדול הבא בגרסתה הבלגית ומספר תוכניות נוספות בטלוויזיה הבלגית.
בינואר 2008 הופיעה במגזין פלייבוי תחת הסכם שלפיו יתרום המגזין חלק מרווחיו על גיליון זה לאירוע צדקה שנתי המתקיים בבריסל. באותה שנה החלה ואן אלסן גם להגיש תוכנית ברדיו.
אלסן השתתפה בתוכניות שונות בטלוויזיה הבלגית בין השנים 2002-2013, כשחקנית, קריינית ומארחת.
חיים אישיים.
אלסן נשואה לשחקן הכדורגן הבלגי גאנטר ואן האנדנהובן.
בווארו
בווארו (בספרדית: Bávaro) הוא אזור תיירותי בפונטה קאנה הממוקם במחוז La Altagracia, המחוז הצפוני ביותר ברפובליקה הדומיניקנית. אזור זה התפתח במקביל לאזור הנופש והתיירות של פונטה קאנה ותוכנן להיות עיירה לעובדי אתר הנופש. עם הקמת המלונות לאורך החוף המזרחי, צפונית לפונטה קאנה, בווארו הפך להיות מרכז שירותים.
רשת הכבישים.
בווארו מתחילה בצומת הכבישים Veron אחרי העיר איגוויי והכפר הקטן Otra Banda ומשתרעת לאורך 15 ק"מ צפונה עד הצטלבות הכבישים לחוף מקאו. חופים נוספים בצפון כוללים את חופי Uvero Alto, רוקו קי ו-La Vacama . באזור Bavaro יש 10 ק"מ של חופים.