אריק אקסל קרלפלט (בשוודית: Erik Axel Karlfeldt; 20 ביולי 1864 – 8 באפריל 1931) היה משורר שוודי, ששירתו המקומית והמסורתית בסגנונה הייתה פופולרית ביותר. הוא זכה בפרס נובל לספרות לאחר מותו, בשנת 1931, לאחר שב-1918 ויתר על הפרס.
קרלפלט נולד למשפחת איכרים בקארלבו שבחבל דלארנה. שמו המקורי היה אריק אקסל אריקסון אך הוא החליף אותו כדי להתרחק מאביו, שנאשם בפלילים. הוא למד באוניברסיטת אופסלה ולימד בבתי ספר שונים, כולל בית הספר בפרבר יורסהולם של סטוקהולם ובבית ספר למבוגרים. בתום לימודיו עבד בספרייה המלכותית של שוודיה במשך חמש שנים.
ב-1904 נבחר קרלפלט לאקדמיה השוודית, ובה החזיק בכיסא מספר 11. ב-1905 נבחר למכון נובל של האקדמיה, וב-1907 נבחר לוועדת נובל. ב-1912 הוא נבחר כמזכיר האקדמיה, תפקיד שבו החזיק עד מותו.
ב-1917 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאת אוניברסיטת אופסלה.
אריק אקסל קארלפלדט
גאורג פרדיננד דוקוויץ
גאורג פרדיננד דוקוויץ (בגרמנית: Georg Ferdinand Duckwitz, 29 בספטמבר 1904, ברמן - 16 בפברואר 1973) היה דיפלומט גרמני בשגרירות ארצו בדנמרק אשר העביר לידידיו הדנים את הידיעה על הגירוש הצפוי של יהודי דנמרק, ובכך איפשר את הברחתם לשוודיה הנייטרלית של 95% מיהודי דנמרק והצלתם מהשמדה. על כך הוענק לו אות חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
קורות חיים.
דוקוויץ נולד בברמן למשפחת סוחרים חשובה. ב-1932 הצטרף דוקוויץ למפלגה הנאצית. בשנים 1933–1935 שירת במשרד למדיניות חוץ של אלפרד רוזנברג, אך פרש מרצונו מן המשרד ועסק בעבודה אזרחית בחברת ספנות.
פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים.
דוקוויץ עבד במשרד החוץ הגרמני, ונשלח לדנמרק לשרת בתפקיד נספח ימי. ב-11 בספטמבר 1943 נודע לו מפי נציג הרייך בדנמרק קרל רודולף ורנר בסט על התוכנית לאסור את יהודי דנמרק ב-1 באוקטובר כדי לשלחם למחנות ריכוז. שבועיים אחר-כך הוא טס לסטוקהולם בירת שוודיה, כביכול כדי לנהל משא ומתן על מעבר ספינות מסחר גרמניות במימי שוודיה. שם הוא נפגש עם ראש הממשלה פר אלבין הנסון, וביקש ממנו ששוודיה תקלוט את יהודי דנמרק. כעבור יומיים הגיעה תשובה חיובית של השוודים. דוקוויץ קשר קשרים טובים עם מנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הדנית והם רחשו לו אמון. כאשר חזר דוקוויץ לקופנהגן ב-28 בספטמבר, הוא פגש את ראש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, הנס הדטופט, וסיפר לו על התוכנית הגרמנית לגירוש היהודים. ממנו עברה הידיעה לראשי הקהילה היהודית והמחתרת הדנית. במבצע חשאי שארגנה המחתרת הסתתרו היהודים בבתי אזרחים דנים ולאחר מכן הוברחו בספינות דיג לשוודיה. כ-7,500 מתוך 8,000 יהודי דנמרק ניצלו במבצע זה, עליו הוענק לעם הדני אות חסידי אומות העולם.
לאחר המלחמה.
דוקוויץ המשיך לשרת במשרד החוץ הגרמני גם לאחר המלחמה, ובשנים 1955–1958 כיהן כשגריר גרמניה המערבית בדנמרק ולאחר מכן כשגריר בהודו. את שירותו סיים כמנהל משרד החוץ. יצא לגמלאות בשנת 1970.
ב-21 במרץ 1971 הוענק לו אות חסיד אומות העולם. שנתיים לאחר מכן נפטר בגיל 68.
הנצחה.
דמותו הונצחה בסדרת טלוויזיה של דיסני "נס בחצות" המבוססת על הצלת יהודים דנים מדנמרק.
ג'ין
ג'ין (באנגלית: Gin) הוא משקה אלכוהולי מזוקק חסר צבע ממשפחת המשקאות הלבנים המופק באמצעות התססה וזיקוק של דגנים. הג'ין נחשב משקה "קשה" לשתייה, מתוקף היותו בעל חוזק אלכוהולי גבוה מאוד מחד ובעל טעם יבש מאוד מאידך, ולכן נדיר מאוד לראות אנשים השותים אותו "נקי" (כלומר לא מעורבב עם אף נוזל אחר), בניגוד למשקאות חריפים אחרים דוגמת טקילה וודקה.
היסטוריה.
אין יודעים בוודאות מי יצר לראשונה את הג'ין (בדומה למרבית המשקאות האלכוהוליים), אך יש המשערים כי נוצר לראשונה על ידי הרופא והמדען (כימאי, פיזיולוג ואנטומאי) פרנסיסקוס סילביוס מהולנד אשר חיפש אחר תרופה לטיפול בהפרעות תפקוד הכליות. הג'ין הוא פיתוח של משקה הולנדי עתיק יומין בשם או "ינייבר" (הולנדית: Jenever), שהוא גם שמו ההולנדי של הערער שהוא גם מרכיב הטעם הדומיננטי במשקה. עדיין ניתן להשיג ינייבר בבקבוקי חרס מסורתיים.
בתחילת המאה ה-18 הפכו משקאות מזוקקים מבוססי דגנים לפופולריים מאוד באנגליה. אף שמשקאות אלה שונים מהג'ין שמקובל לשתות היום, הם כונו כולם בשם "ג'ין" או "ז'נבה", שיבוש של המילה ההולנדית "ינייבר". תופעת העלייה הדרמטית בצריכת ג'ין בלונדון והניסיון של הממשלה לשלוט במכירה וצריכה של ג'ין קיבלו את השם "שיגעון הג'ין". במאה ה-19 נוסדו בבריטניה חנויות מפוארות לממכר ג'ין, שכונו "ארמונות ג'ין" (Gin Palaces). אלמנטים בעיצוב של ארמונות הג'ין הפכו לחלק מהעיצוב הסטנדרטי של הפאב המודרני, גם אחרי שדעכה הפופולריות של המשקה.
יצור המשקה.
ג'ין מבוסס על דגנים, ומזוקק בזיקוק דודי כפול. לאחר מכן בגלל טעמו התפל של המשקה המתקבל מוסיפים תבלינים: בראשם הערער, אשר מעניק למשקה את טעמו הייחודי, ובנוסף גם כוסברה, לענה, אירוס פלורנטיני, קינמון ועוד.
לאחר מכן מדולל הג'ין במים ומבוקבק לבקבוקים.
ג'ין וטוניק.
מקובל ברחבי תבל לשתות ג'ין עם טוניק, על פי המנהג הבריטי. מקורו של המנהג בחיילי האימפריה הבריטית במאות הקודמות. הצבאות הבריטים זכו להכיר את הג'ין (שמקדם קרוי היה ינייבר ,מהולנדית genever בהוראת צמח הערער, נהגה באנגלית: ג'וניפר) מידי הצבאות ההולנדים, והמשקה הפך חיש מהר לחביב החיילים הבריטים, ונקשר ישירות לחיילות (מותג הג'ין Beefeater מציג חייל בריטי על הבקבוק, וזכה לשמו מכינוים של החיילים באותו שם). הקשר בין ג'ין וטוניק נעשה על ידי חיילים בריטים באסיה, אשר נדרשו לצרוך כינין כתרופת מנע למלריה. את הכינין, אשר לו טעם מריר מאוד ערבבו עם מים וכינו "טוניק" (Tonic פירושו המילולי "תרופה" באנגלית). את מי הטוניק הוסיפו החיילים למשקם האהוב, וכך נוצר הצמד.
כיום נוהגים רבים לערבבו עם מעט לימון - דבר אשר, לפי דעת רבים, משפר את טעמו של הקוקטייל.
קוקטיילים.
מרטיני וגיבסון הם קוקטיילים מבוססי ג'ין בתוספת ורמוט.
יריב נחשון
יריב נחשון הוא איש מחשבים העוסק במסחר מקוון באינטרנט. המייסד והבעלים של אתר פלונטר. התפרסם בעקבות מחאות צרכניות שהוביל בעבר.
ביוגרפיה.
בשנת 1999 החל נחשון במחאת אינטרנט שקראה לבזק ליצור תעריף מיוחד לגולשי האינטרנט. רבים מגולשים נאלצו להתקשר לספק שירותי אינטרנט בשיחת טלפון רגילה באמצעות מודם קווי, והתעריף הרגיל לשיחת טלפון, שבו חויבו, ייקר מאוד את ההתקשרות לספק אינטרנט. בעקבות קריאתו של נחשון נערכה שביתה שבמסגרתה עשרות אלפי משתמשים התנתקו מהאינטרנט וביום השביתה נרשמה ירידה של 15% בכמות פעילות הגלישה בישראל. ועדת הכספים של הכנסת דרשה מבזק להציע לגולשים פתרון וכך היה.
נחשון היה פעיל בנושאי תקשורת סלולרית בישראל, המהווה אוליגופול. פעלתנות צרכנית זו קוראת לאנשים לכבות את הטלפון הסלולרי שלהם או להפחית בכמות השיחות ליום אחד כל חודש תחת הכותרת "יום ללא סלולרי", ומטרותיה הן ביטול דמי הקישוריות והחלת ניידות מספרים בין חברות סלולריות
החל מאמצע ינואר 2007 אתר "נזק" משתתף במאבק של רוכבי כלי הרכב הדו גלגליים למען הורדת תעריפי הביטוח שעלו כתוצאה מ"הסכם החצייה" שבו נקבע כמה תשלם כל חברת ביטוח של שני כלי רכב שמתנגשים אחד בשני.
בשנת 2009 החל אתר "נזק" להתעסק ביצירת מודעות והגברת האכיפה של חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון.
נחשון נבחר לאחד מרשימת עשרת "אנשי השנה הנכונים" של מגזין TheMarker בדצמבר 2005.
בספטמבר 2012, יריב נחשון ואתר נזק החלו לפעול לאישור נסיעה של על נתיבי תחבורה ציבורית. בתאריך 19 באוגוסט 2015, הפעילות נשאה פרי וחלה התקדמות משמעותית, עת פרסמה המשטרה כי לא תאכוף נסיעה של כלים דו-גלגליים על נת"צ (נתיבי תחבורה ציבורית).
שם טוב לוי
שם טוב לוי (נולד ב-4 בפברואר 1950) הוא זמר, פסנתרן, חלילן, מעבד ומלחין ישראלי.
במהלך הקריירה הארוכה שלו, הוציא לוי אלבומי סולו, לצד עבודה עם מוזיקאים רבים, ובהם אריק איינשטיין, אסתר עופרים, יהודית רביץ, שלמה יידוב, יצחק קלפטר, עפרה חזה, שלמה גרוניך ורבקה זהר.
ביוגרפיה.
לוי נולד בשכונת שעריים שברחובות להורים מבולגריה. הוא החל ללמוד נגינה על חליל צד בגיל 13, אצל החלילן סרג'יו פיידמן. בהמשך רכש את השכלתו המוזיקלית המקצועית בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, באוניברסיטת תל אביב ובמכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון, ארצות הברית.
את דרכו המקצועית החל לוי כחלילן בלהקת פיקוד המרכז, בתוכניותיה "רד אלינו לבקעה" (1969) ו"ליד הירדן" (1970), לצידם של שלמה בראבא, ניצה שאול, עמרי ניצן, שלומית אהרון, אפרת לביא, דורון סלומון, גליה ישי.
בשנת 1972 הלחין לוי שניים משירי אלבומו של אריק איינשטיין "יסמין": "שיר של אחרי המלחמה" למילים של איינשטיין ו"דון קישוט" למילים של יהונתן גפן. שיתוף פעולה ראשוני זה הביא בעשורים הבאים ליציאתם של מספר אלבומים משותפים לאיינשטיין וללוי. באלבומו הבא של איינשטיין, "ארץ ישראל הישנה והטובה", עיבד לוי את כל השירים, למעט שני שירים שהוקלטו שנה קודם לכן עם להקת הצ'רצ'ילים, וכמו כן הלחין את הלהיט "יכול להיות שזה נגמר" למילים של יהונתן גפן.