בשנים 2011–2016 עבדה במערכת האתר "וואלה" ככתבת, עורכת, מאיירת ומגישת כתבות וידאו הומוריסטיות. בין השאר כתבה את בלוג "האח הגדול" של האתר, הגישה את פינת ביקורת הטלוויזיה ואת תוכנית פרשת השבוע עם פרופסור אמיר חצרוני. בראשית 2016 הודיעה רוטנר על עזיבתה את מערכת "וואלה! News", ועברה לעבוד ב"קשת". במהלך שנה זו כתבה והשתתפה במספר מערכונים בתוכניות "עוד כותרות" עם אייל קיציס ו"היום בלילה" עם גורי אלפי, ויצרה עבור אתר mako פרודיה על מגזין נשים בשם "לאישושה". בהמשך יצרה את מדור "שיחה מאוירת", במסגרתו מבצעת מתיחות טלפוניות ושיחות מתיחה עם מוסדות, ארגונים ואנשי ציבור, והפכה אותן לקטעי אנימציה, ואת עמוד הפייסבוק Wako, מדור סאטירי של Mako המכיל ידיעות מזויפות.
בשנת 2016 השתתפה בתערוכה "אוטוביוגרפיות: וידויים בקומיקס של נשים יהודיות" במוזיאון הנגב, תערוכה בינלאומית שהוצגה משנת 2010 במקומות שונים בעולם.
בשנת 2018 השתתפה בתערוכה "ויהי צחוק - הומור יהודי ברחבי העולם" בבית התפוצות.
בשנת 2021 דיבבה את דמותה של מלחייה מהפלפלים בחידוש למשחק המחשב הישראלי פיפוש.
בשנת 2022 הוציאה את ספר הילדים "אוי, רפי...", בהוצאת הקיבוץ המאוחד, שנכתב בהשראת בנה רפאל.
משנת 2022 מגישה את הפודקאסט הסאטירי Wako עם בעלה, הקומיקאי אריאל ויסמן ואמיר בוקסבאום.
חיים אישיים.
נשואה לאריאל ויסמן, תסריטאי, יוצר קומיקס וקומיקאי. הזוג מתגורר בתל אביב, להם בן.
ב-24 בנובמבר 2015 פרסמה בדף הפייסבוק שלה פוסט, בו כתבה כי במסיבה לרגל סיום תפקידו כעורך אתר "וואלה!", התוודה בפניה ינון מגל במילים בוטות על משיכתו המינית כלפיה. לאחר שפורסמו תלונות של נשים נוספות כנגד מגל, באותו הקשר, התפטר מגל מכהונתו כחבר הכנסת (בפברואר 2016 סגרה פרקליטות מחוז ת"א את התיק נגד מגל).
באפריל 2022 הודיעה ברשומת פייסבוק שהיא לוקחת "הפסקה מתודית מהדת".
רוטנר
יצחק זילברשלג
יצחק (אייזיק) זילברשלג (באנגלית: Eisig Silberschlag; 8 בינואר 1903 - 30 בספטמבר 1988) היה משורר, עורך, מסאי, מתרגם ופרופסור למדעי היהדות יהודי אמריקאי. זוכה פרס טשרניחובסקי לתרגום לשנת 1951 על תרגומי מנאנדרוס ואריסטופאנס מיוונית לעברית.
קורות חיים.
זילברשלג נולד בסטרי שבפולין (כיום באוקראינה), גדל בבית חסידי. ב-1920 היגר לארצות הברית עם משפחתו. פרסם את שירו הראשון בעיתון העברי "הדאר". ב-1926 סיים תואר שלישי בהיסטוריה באוניברסיטת וינה שבאוסטריה, עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהיסטוריה של ממלכת רוסיה.
ב-1930 החל ללמד בבית המדרש למורים (Hebrew Teachers College) - לימים המכללה העברית (Hebrew College) - בבוסטון שבמסצ'וסטס, וכיהן במוסד זה כפרופסור ללימודי ספרות עברית בשנים 1947-1931, דקאן בין 1968-1947 ונשיא בין 1970-1968. כמו כן שימש: בשנים 1946–1947 עורך כתב עת הספרותי "התקופה" לצדו של אהרן צייטלין; בין 1970–1973 פרופסור אורח בעמנואל קולג'; בין 1973–1978 פרופסור אורח ללימודי יהדות באוניברסיטת טקסס באוסטין; ובין 1978–1979 עמית מחקר באוניברסיטת אוקספורד. גם היה נשיא איגוד הפרופסורים לעברית בארצות הברית.
נפטר באוסטין שבטקסס והובא למנוחות בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
הוקרות ופרסים.
ב-1951 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת על תרגומי יצירותיהם של מנאנדרוס ואריסטופאנס מיוונית לעברית. זכה פעמיים בפרס הלאומי לספרים יהודיים בקטגוריית שירה עברית: ב-1960 עבור ספרו "קמרון ימי" וב-1972 עבור ספרו "אגרותי אל דורות אחרים". ב-1980 זכה בפרס ע"ש אברהם פרידמן מטעם ההסתדרות העברית של אמריקה על הצטיינותו בתחום הפצת תרבות ישראל באמריקה.
יצירתו.
ספרים בעברית:
תרגומים:
חיבורים באנגלית:
מקור המילה
חוק המינימום של ליביג
חוק המינימום
ג'סיקה ולנטי
ג'סיקה ולנטי (באנגלית: Jessica Valenti; נולדה ב-1 בנובמבר 1978) היא בלוגרית, בעלת טור, וסופרת פמיניסטית מארצות הברית, והמייסדת של אתר Feministing ב-2004. היא המחברת או מחברת-שותפה של ארבעה ספרים על נשים ופמיניזם, כולל  Full Frontal Feminism (2007), He's a Stud, She's a Slut (2008), ו- The Purity Myth (2009).
מאמריה פורסמו בכתבי עת ומגזינים רבים, כולל Ms. (כתב עת), The Nation, וושינגטון פוסט, TPMCafe, Salon, Bitch Magazine, והגרדיאן. ב-2011 הגרדיאן מינו אותה לרשימת "100 הנשים  המובילות" בזכות עבודתה לחיבור הפמיניזם לעולם המקוון.
ביוגרפיה.
ולנטי גדלה בלונג איילנד סיטי, קווינס, במשפחה איטלקית-אמריקאית. אביה היה בודהיסט. היא סיימה תואר שני בלימודי נשים ומגדר באוניברסיטת ראטגרס. ב-2009 היא נישאה לאנדרו גוליס.
קריירה.
ולנטי יסדה את Feministing (פמיניסטינג) ב-2004, בזמן שעבדה מחלקה המשפטית של ארגון נשים לאומי NOW. פמיניסטינג התחיל כבלוג, וצמח לקהילת אינטרנט עם מגוון מאמרים, חדשות, מאמרי דעה ופורומים לדיון. בכתבה על נשים מובילות בעיתון הגרדיאן, כתבה הומה חלילי שפמיניסטינג הוא ה-אתר שהעביר את הפמיניזם לאינטרנט ועזר להקים תנועה פמיניסטית מקוונת, בדיוק בעת שהוכרז על מות התנועה. בעקבות הצלחת פמיניסטיג, קמו עשרות ואז מאות בלוגים פמיניסטים, ועל פי חלילי, "ולנטי זכתה להרגיש את הכוח שטמון בחוויית החלוציות". מעורבותה עם האתר גררה כמות רבה של בריונות רשת, וכן איומי רצח ואונס נגד ולנטי.
ולנטי עזבה את פמיניסטינג ב-2011, באומרה שהיא מעדיפה להשאיר את העשייה הזו לפמיניסטיות צעירות יותר. מאז, היא תורמת לעריכת ספרים על פמיניזם, כמו  Click: When We Knew We Were Feminists (2010), מאת ג' קורטני סאליבן וקורטני א. מרטין, ו-We Don't Need Another Wave (2008) מאת מלודי ברגר.
ב-2008 היא כתבה יחד עם ג'קלין פרידמן את Yes Means Yes: Visions of Female Sexual Power and A World Without Rape וב-2012 יצא ספרה Why Have Kids.
ולנטי מרצה על פמיניזם ואקטיביזם מקוון ברחבי ארצות הברית ובמדינות שונות בעולם, וכותבת טור שבועי עבור הגרדיאן.
ולנטי, שפעילה מאוד ברשתות החברתיות, הודיעה ב-27 ביולי 2016 שהיא פורשת מפעילותה המקוונת בעקבות איומים. לדבריה, היא חווה איומים רבים ויומיומיים מזה שנים, בין סוגים אחרים של התעמרות ברשת עקב דיעותיה הפמיניסטיות, אך שהפעם מדובר באיומי אונס ורצח נגד בתה בת החמש, וש"חלק זה מחיי העבודה שלי הוא פשוט לא מקובל".
לאו השלושה עשר
לאו ה-13
תומס צ'ק
תומאס סץ'
תומס סץ'
מרקוס פוילנר
מרקוס פוילנר (בגרמנית: Markus Feulner, נולד ב-12 בפברואר 1982 בשסליץ שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשרבבאיירן מינכן, פ.צ. קלן, מיינץ 05, בורוסיה דורטמונד, נירנברג ואאוגסבורג.
קריירה מוקדמת.
באיירן מינכן.
פוילנר שיחק כנער באקדמיית הצעירים של באיירן מינכן. בשנת 2000 עלה לבוגרים, אך שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ועד לשנת 2003 צבר 13 הופעות בקבוצה הבכירה של באיירן מינכן, בהן לא הבקיע. עם זאת, פוילנר זכה בדאבל עם הקבוצה בעונת 2003.
קלן ומיינץ.
בינואר 2004 חתם פוילנר בפ.צ. קלן, בה שיחק לסירוגין בקבוצת המילואים ובקבוצה הבכירה במשך שנתיים, כשבקבוצה הבכירה צבר 38 הופעות והבקיע ארבעה שערים. קלן ירדה אל הבונדסליגה השנייה בעונת 2006, ופוילנר בחר לעבור למיינץ מליגת הבונדסליגה. גם עם מיינץ פוילנר ירד ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, אך בחר להישאר במועדון והפך לחלק מרכזי ממנו, ובשלוש עונות כבש 12 שערים ב-87 הופעות, וזכה להתעניינות מקבוצות בכירות בגרמניה. בעונתו השלישית במיינץ הצליח להחזיר את הקבוצה אל הבונדסליגה.
בורוסיה דורטמונד ונירנברג.
בשנת 2009 חתם פוילנר בבורוסיה דורטמונד לשלוש שנים בהעברה חופשית, וחזר לשתף פעולה עם מאמנו שהגיע ממיינץ אף הוא, יורגן קלופ. בשתי עונות בדורטמונד פוילנר לא הרבה לשחק, וצבר רק 15 הופעות, אך זכה עם דורטמונד באליפות הבונדסליגה בשנת 2011. בתום אותה עונה עבר לנירנברג, שם שיחק שלוש עונות, צבר 76 הופעות והבקיע שבעה שערים, אך גם רשם ירידת ליגה שלישית בקריירה בתום עונת 2014.
אאוגסבורג.
בקיץ 2014, לאחר ירידת הליגה עם נירנברג, חתם פוילנר באאוגסבורג, ובעונתו הראשונה בקבוצה הגיע עמה להישג מפתיע כשסיים במקום השישי בטבלה, שהקנה לקבוצה מקום בליגה האירופית בעונת 2015/16. בעונתו השלישית באאוגסבורג, 2016/17, פוילנר כמעט ולא שיחק. בתום העונה חתם פוילנר על חוזה בקבוצת המילואים של המועדון לשתי עונות, ובמקביל החל לשמש עוזר מאמן בקבוצת הנוער של אאוגסבורג עד גיל 16, על מנת לצבור ניסיון באימון.
קריירה בינלאומית.
לפוילנר 13 הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת.
גומורה (סדרת טלוויזיה)
גומורה (באיטלקית: Gomorra) היא סדרת טלוויזיה איטלקית מסוגת דרמת פשע, שעלתה לשידור ב-6 במאי 2014. הסדרה מבוססת על הספר "גומורה" מאת רוברטו סביאנו ועל הסרט באותו שם המבוסס על הספר אשר זכה בפרס "חבר המושבעים" בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2008. הסדרה מתמקדת בעולם הפשע בנאפולי ובמערכות היחסים של גנגסטרים, סוחרי סמים ואזרחים רגילים. היא מתוארת על ידי מבקרים כ"מכוערת בקטע טוב" ומתרכזת בתוכן רגשי קר ואפקט דרמטי. שם הספר (וכך הסדרה) הוא משחק על המילים "קאמורה" ("Camorra") - שהוא כינוי לכנופיות הפשע המאורגן בנאפולי ו"עמורה" (כמו ב"סדום ועמורה") אשר בלטינית נקראת "Gomorrah", כרמז לכאוס שמשליטות הכנופיות ואוזלת היד של מערכת אכיפת החוק להתמודד איתן.