מריאן סטיבנס (ברברה ראש) בתו של ג'ים מציעה לרובו 50.000 דולר כדי שיגלה לה מי רצח את אביה. הוא מסרב אך היא שולחת לו את הכסף. רובו תורם את הכסף לבית יתומים בניהולו של אלן דייל (בינג קרוסבי). דייל מעביר את הידיעה לתקשורת ורובו הופך לידוען ופילנתרופ. הוא פותח גם מטבחי מרק לעניים.
דייל מגיע אליו ויועץ לו להקים קרן על שמו. רובו וג'ון הקטן מסכימים אך אומרים לו כי עליו להתלבש ב"סטייל" ושלושתם שרים ורוקדים.
כעת המועדן שלהם משגשג וזה של גינסבורן ריק. גינסבורן מחסל את השריף שמסרב לשתף פעולה ובמקומו מתמנה סגנו המושחת פוטס (ויקטור בונו).
פוטס מארגן פשיטה על המועדון של רובו בו נמכרים משקאות חריפים בניגוד לחוק היובש. רובו תכנן את המועדון על פני במה מסתובבת וזמן קצר לפני בפשיטה המקום הופך לכנסייה קטנה בו שרים גוספל נגד שתיית אלכוהול ("Mr. Booze"). השוטרים מצטרפים לשירה ונסוגים.
גינסבורן מאשים את רובו ברצח השריף רובו נכלא אך המושבעים מזכים אותו. הוא יוצא בשמחה לקהל בחוץ ושר על שיקגו האהובה עליו ("My Kind of Town") ודייל של עם היתומים הרובינהודים - "אל תלכו בדרך הרעה".
בשובו הוא מוצא שג'ון הקטן ומריאן השתלטו על המועדון ופתחו מאחור מפעל לזיוף שטרות. הוא מורה להרוס את המפעל ופוקד על מריאן לעזוב את העיר. היא מנסה לגייס נגדו את השריף פוטס ואת גינסבורן אך הוא מסל אותם.
כעת פותחת מריאן במסע של ליגת הנשים לחיסול מועדון החטא שלו. עשרות נשים מתפרצות והורסות את המועדון. רובו ואנשיו יורדים מנכסיהם ולבסוף מתחפשים לסנטה קלאוס. דייל עובר לידם עם מריאן ונותן לכל אחד דולר אחד.
אדם יאנג
אדם רנדל יאנג (באנגלית: Adam Randal Young; נולד ב-5 ביולי 1986) הוא מוזיקאי, אינסטרומנטליסט, מפיק, מלחין וסולן אמריקאי. הוא ייסד את מיזם הסינת'פופ "Owl City". יאנג הוא גם היוצר של מספר רב של מיזמים מוזיקליים נוספים.
ביוגרפיה.
יאנג נולד ב-5 ביולי 1986 באוטומווה שבמדינת איווה. במהלך ילדותו עבר יחד עם משפחתו למינסוטה. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון החל ללמוד במכללת ריברלנד, אך בהמשך הפסיק את לימודיו והחל לעבוד במחסנים של חברת קוקה קולה. לטענתו, במהלך תקופה זו החל להלחין מנגינות בראשו במהלך יום העבודה, אותן הוא הקליט באולפן שלו בלילות במרתף של בית הוריו. כיום יאנג מפיק את המוזיקה שחט באולפן משלו בעיר אוואטונה המכונה "אולפני Sky Harbor".
אדם הוא נוצרי אדוק והוא ציין בעבר כי אמונתו היא הדבר היחיד שחשוב לו יותר ממוזיקה. לאורך השנים כתב יאנג על אמונותיו הדתיות בבלוג שלו והן במילות חלק משיריו. יאנג תיאר את עצמו בעבר כאדם מופנם וציין כי הוא מאמין שיש לו תסמינים של תסמונת אספרגר על אף שהוא מעולם לא אובחן כבעל תסמונת אספרגר.
פרויקטים מוזיקליים.
לאורך השנים לקח יאנג חלק בפרויקטים מוזיקליים רבים, כאשר רק חלק הקטן זכו להצלחה. במסגרת רוב הפרויקטים המוזיקליים הופקו יצירות אינסטרומנטליות בלבד. יאנג היה מעורב במרבית הפרויקטים המוזיקליים במהלך השנים בהם למד בתיכון ובאוניברסיטה. חלק מהפרויקטים המוזיקליים נוצרו כתוצאה משיתופי פעולה עם חברי ילדות.
Owl City.
בתחילת הקיירה יאנג הפיק את השירים הראשונים שלו במרתף בבית הוריו בשל נדודי שינה שמנעו ממנו לישון בלילות. בתחילת הדרך פרסם את שירי האלקטרו-פופ שהפיק ב-MySpace וב-iTunes, והוא הצליח באותה העת למכור כאלפיים שירים בכל שבוע תחת השם Owl City.
האלבום השני של Owl City אשר נקרא "Maybe I'm Dreaming" נוצר בשנת 2008 והצליח להגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים האלקטרוניים האמריקני. בפברואר 2010, iTunes פרסמה את רשימת השירים הנמכרים ביותר מאז 2003 והשיר "Fireflies " הצליח להגיע למקום ה-24 ברשימה, למרות שהוא יצא רק חצי שנה קודם לכן, ב-28 ביולי 2009.
עד היום הוציא אדם יאנג במסגרת מיזם Owl City את האלבומים הבאים: Of June, Maybe I'm Dreaming, Ocean Eyes, All Things Bright and Beautiful, The Midsummer Station, Mobile Orchestra, וכמו גם שתי אלבומי EP בשם Shooting Star ו-Ultraviolet.
Sky Sailing.
ב-29 ביוני 2010 יאנג הודיע שהוא הולך לפרסם את השירים הראשונים שהפיק לפני שהחל את מיזם Owl City, תחת מיזם "Sky Sailing". ב־13 ביולי 2010 פורסם האלבום "An Airplane Carried Me To Bed" באופן בלעדי ב- iTunes.
Port Blue.
במסגרת המיזם המוזיקלי Port Blue פרסם יאנג רק אלבום אחד במהלך שנת 2007 בשם "The Airship" ואלבום EP אחד בשם "The Albatross".
פרסים ומועמדויות.
ניתן לראות רשימה מלאה של הפרסים והמועמדויות של יאנג באתר IMDb.
מנדי רייס-דייויס
אולימפיאדת הפועלים הבין-לאומית
אולימפיאדות פועלים בין-לאומיות היו אירוע ספורט בינלאומי שאורגן בין השנים 1925–1937 על ידי SASI – ארגון ספורט-פועלים סוציאליסטי, שנתמך על ידי מפלגות סוציאל-דמוקרטיות והפדרציה הבינלאומית לאיגודים מקצועיים. אולימפיאדת הפועלים הייתה אירוע חלופי ל ומטרתו הייתה פוליטית ופחות ספורטיבית ולכן האיכות והרמה היו בהתאם. המשתתפים היו חברים באגודות ספורט של מקומות עבודה והגיעו בעיקר מאירופה. אירועים דומים כיום הם משחקי העולם של CSIT (קונפדרציה בינלאומית לספורט חובבנים ועובדים).
היסטוריה.
איגוד ספורט הפועלים הסוציאליסטי הבינלאומי הוקם בלוצרן, שווייץ בשנת 1920. אולימפיאדת הפועלים הבלתי רשמית הראשונה נערכה כעבור שנה בפראג, צ'כוסלובקיה. בעוד הוועד האולימפי הבינלאומי החרים את המדינות שנוצחו במלחמת העולם הראשונה (גרמניה, אוסטריה, הונגריה, בולגריה וטורקיה) מהשתתפות באולימפיאדת אנטוורפן (1920) ואת גרמניה מהשתתפות מאולימפיאדת פריז (1924), אולימפיאדת הפועלים איפשרה למדינות אלה להשתתף. שלוש עשרה מדינות מאירופה השתתפו באולימפיאדת הפועלים הראשונה ב-1921. אולימפיאדת הפועלים הרשמית הראשונה הייתה משחקי החורף בשנת 1925 בעיירה שרייברהאו הגרמנית, שכיום היא חלק מפולין בשהתתפות 4 מדינות. משחקי הקיץ הרשמיים הראשונים נערכו באותה שנה בפרנקפורט בהשתתפות 11 מדינות.
אולימפיאדת הפועלים נוצרה כמשקל נגד למשחקים האולימפיים, שנמתחה עליהם ביקורת על היותם מוגבלים למעמדות החברתיים העליונים. תנועת הספורט הבינלאומית של הפועלים לא האמינה שניתן לבטא את הרוח האולימפית האמיתית בתנועה אולימפית הנשלטת על ידי ההנהגה האריסטוקרטית. אולימפיאדת הפועלים, התנגדה להדרת נשים מתחרויות הספורט ולגזענות. המשחקים האולימפיים התבססו על תחרות בין אומות, בעוד אולימפיאדת הפועלים הדגישה את הבינלאומיות, הידידות, הסולידריות והשלום. לא נעשה שימוש בדגלים לאומיים, אלא בדגל האדום של תנועת הפועלים הבינלאומית. לספורטאים האלופים הוענקו תעודות, בניגוד למדליות שהוענקו במשחקים האולימפיים. מרבית הספורטאים המתארחים שהו בבתיהן של משפחות מקומיות.
אולימפיאדת הפועלים הבינלאומית הייתה פסטיבל שהתבסס על השתתפות המונית, שלא הגביל את ההשתתפות על רקע יכולת ספורטיבית ולכן, אולימפיאדת הפועלים שנערכה בווינה בקיץ 1931 הייתה האירוע הגדול ביותר, בהשתתפות כ-100,000 ספורטאים מ-26 מדינות מאירופה. אולימפיאדת הפועלים בווינה משכה כרבע מיליון צופים. פרטרסטדיון (כיום אצטדיון ארנסט האפל) הוקם בין השנים 1929 ל-1931 לקראת האולימפיאדה בשנת 1931. אולימפיאדת הפועלים האחרונה באנטוורפן ב-1937 הייתה אירוע משותף עם הספרטקיאדה שאורגן על ידי הספורט האדום הבינלאומי (ארגון ספורט שנתמך על ידי הקומינטרן).
ספורטאים בודדים בלבד ברמה הבינלאומית, השתתפו באירועים אלה, מרביתם מברית המועצות ומפינלנד.
ביקורת על אולימפיאדת הפועלים.
מטרת האירוע הייתה פוליטית וקידום הסוציאליזם ולא ספורטיבית בניגוד למשחקים האולימפיים ולכן האיכות והרמה הספורטיבית היו בהתאם. עובדה היא שאין כמעט תיעוד של התחרויות, של הספורטאים המשתתפים והישגיהם.
באולימפיאדת הפועלים השתתפו ספורטאים רק ממדינות אירופה, בניגוד לרעיון של האירוע, לעומת זאת במשחקים האולימפיים השתתפו ספורטאים מכל העולם, עשירים לצד עניים. ספורטאים מאמריקה הלטינית, אסיה, אפריקה וספורטאים מ"גזעים" שונים (כהי עור ואסייתים מכל הסוגים), השתתפו בתחרויות ואף זכו במדליות.
ההכרזה שאולימפיאדת הפועלים דגלה בשוויון מגדרי לעומת המשחקים האולימפיים היא בעייתית, כי בפועל היו מעט מאוד ספורטאיות ומעט מאוד תחרויות לנשים ונשים לא לקחו חלק בארגון ובניהול. בתמונות הקיימות מצולמים רק גברים. באותה העת במשחקים האולימפיים השתתפו כמה עשרות נשים בכמה ענפי ספורט. כך שמעמדן של נשים בשני האירועים היה נמוך ביותר.
נציגות היישוב הארץ-ישראלי באולימפיאדות הפועלים.
באביב 1931 יצאו מהארץ שמונה רוכבי אופניים ממועדון הפועל, עברו ברכיבה באיטליה, שווייץ, צרפת - שם ביקרו בפתיחת הביתן הארצישראלי בתערוכה העולמית בפריז, המשיכו לבלגיה וגרמניה, ואל הקונגרס הציוני ה-17 בבזל ומשם אל אולימפיאדת הקיץ של הפועלים שנערכה ביולי 1931 בווינה, בה עוטרו בפרס מיוחד עבור מסעם. בדרכם הפיצו את הרוח הארצישראלית ועשו נפשות לרעיון הציוני בקרב יהודים וגויים. גם 11 חברי קבוצת האופנועים ערכו מסע בדרכם לאולימפיאדה, מארץ ישראל דרך סוריה, טורקיה, יוון, בולגריה, יוגוסלביה, איטליה, שווייץ ואוסטריה. 75 חברים נוספים של "הפועל" הגיעו בהפלגה. קבוצת הכדורגל נשלחה באיחור וללא אימון מספק, שיחקה ארבעה משחקים בשלושה ימים, מהם ניצחה בשניים והפסידה בשניים. הספורטאים נציגי היישוב הצטרפו למשלחת של כ-500 נציגים ממועדוני ספורט יהודים מפולין, ליטא, רומניה, צ'כוסלובקיה וגרמניה, וזכו לאהדה ציבורית רבה.