לפי סדר הצגות השירים בתחרות האירוויזיון 1991, השיר היה החמישה עשר במספר, וזכה במקום השלישי, מרחק שבע נקודות בלבד משוודיה, שסיימה במקום הראשון וניצחה בתחרות.
השיר מבטא רגשות אהבה לארץ ישראל, והתגוררות נצחית בה.
רקע ומילות השיר.
השיר הוצע במקור לירדנה ארזי עבור קדם האירוויזיון ב-1988, בו אמור היה להיבחר שיר שתבצע בתחרות, אך ארזי דחתה את ההצעה.
בניסיונם של אורנה ומשה דץ לנצח בקדם-אירוויזיון 1991, זכה הצמד עם השיר "כאן" במקום הראשון והעפיל לאירוויזיון ברומא. זוהי הייתה השתתפותם השנייה של הצמד בתחרות הקדם-אירוויזיון, כאשר הניסיון הראשון היה בקדם-אירוויזיון 1987, בו הם שרו את השיר "קופידון" וזכו במקום הרביעי ולבסוף נבחר "שיר הבטלנים" של דטנר וקושניר.
מייד עם בחירתו בקדם-אירוויזיון, זכה השיר "כאן" לאהדה רבה בארץ ודורג במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ן–ה'תשנ"ט). כמו כן, הוא השתתף במצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' במהלך 1991 וזכה בחלקם במקום הראשון.
האירוויזיון התקיים זמן קצר לאחר סיום מלחמת המפרץ. הבית היחיד שנפגע ישירות מסקאד במהלך המלחמה הוא בית ילדותו של חיטמן. בעקבות כך הגיע חיטמן בלב כבד לתחרות האירוויזיון והדצים החליטו להקדיש לו את ביצוע השיר, שמילותיו מתקשרות לאירוע - "כאן ביתי פה אני נולדתי", "כאן נולדתי" "ואין לי שום מקום אחר בעולם".
בתחרות האירוויזיון, השיר הוביל את טבלת הניקוד לאורך רוב הערב, אך לבסוף סיים במקום השלישי עם 139 נקודות, 7 נקודות פחות משוודיה וצרפת. גם בישראל זכה השיר להצלחה רבה, ודורג במקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ן–ה'תשנ"ט).
לאחר האירוויזיון.
ב-1994, הגיע לחנויות אלבום האוסף הראשון של אורנה ומשה דץ, "האוסף וכל מה שקדם". הוא כלל שירים מכל אלבומיהם הקודמים, ולראשונה נכלל באחד מאלבומיהם השיר "כאן" (אשר קודם לכן צורף כבונוס בלבד ל"בדרכי האהבה"). בנוסף, באלבום נכללה כבונוס גרסת הרמיקס לשיר "כאן".
במהלך חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל, שנערכו בשנת 2018, התאחדו אורנה ומשה דץ, שהתגרשו 12 שנה קודם לכן, על מנת לשיר יחד את השיר "כאן" בטקס הדלקת המשואות. באותה שנה גם זכה השיר לאחד מ-70 השירים הטובים ביותר על ידי מאזיני תחנת הרדיו "103FM".
בשנת 2019 במהלך שבוע האירוויזיון שנערך בישראל, התאחדו שוב אורנה ומשה דץ ושרו את השיר באירוע השטיח הכתום בתל אביב-יפו.
רביעיית פאגאניני
רביעיית פאגאניני הייתה רביעיית מיתרים וירטואוזית שייסד הכנר הראשון שלה, הנרי טמיאנקה ב-1946. שם הרביעייה נגזר מכך, שכל ארבעת כליה, שנבנו על ידי אנטוניו סטרדיווארי (1737-1644) היו לפנים רכושו של הכנר והמלחין האיטלקי ניקולו פאגאניני (1840-1782).
ראשית דברים.
בשנת 1945 פגש טמיאנקה את הצ'לן הנודע רוברט מאס, שניגן עם רביעיית פרו ארטה. מאס השיג כבר את תמיכתה של מרת ויליאם אנדרוז קלארק, שגילתה עניין בהקמת רביעיית מיתרים חדשה. בינתיים נתנה פטרונית המוזיקה הקאמרית המפורסמת, אליזבת ספראג קולידג', את חסותה לביצוע של טמיאנקה למחזור הסונאטות לכינור של בטהובן בספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה, עם הפסנתרן לאונרד שור, וגם היא גילתה עניין במיזם.
מאס ראה את ארבעת כלי הסטרדיוואריוס של פאגאניני בחנות של אמיל הרמן בניו יורק, וסיפר עליהם למרת קלארק, שמיהרה לרכוש את הכלים המצוינים בטיבם לשימוש הרביעייה. גוסטב רוסלס (Gustave Rosseels), כינור, ורוברט קורט (Robert Courte), ויולה, נענו ללא היסוס להזמנות להשלים את ההרכב, ועד מהרה הוכרזה הופעתם במילים "רביעייה גדולה נולדה על אדמת אמריקה." טמיאנקה התייחס להרכב כ"יורש הרוחני של רביעיית פרו ארטה".
בעונת 1946–1947 ניגן ההרכב את כל רביעיות המיתרים של בטהובן בספריית הקונגרס; אנשים התייצבו בתור בשעה 5:00 לפנות בוקר כדי להשיג כרטיסים לקונצרטים, ואלה אזלו תוך שעה. חוזה הקלטות עם חברת RCA ויקטור בא בעקבות הקונצרטים, והביצוע לשלוש רביעיות "רזומובסקי" אופוס 56 של בטהובן זכה בפרס תעשיית ההקלטות להקלטה הטובה ביותר לשנת 1947.
הרביעייה קבעה את משכנה בלוס אנג'לס, קליפורניה. בחזרות נהגו חברי הרביעייה לדבר ביניהם בצרפתית. סיפור התהוותה של רביעיית פאגאניני מתואר ביתר פירוט בספרו של הנרי טמיאנקה "Facing the Music".
קריירה.
במשך 20 שנות הקריירה הבינלאומית שלה, הופיעה רביעיית פאגאניני ברציפות בערים גדולות וקטנות ברחבי ארצות הברית, כמו גם באולמות קונצרטים מפורסמים בעולם. הם הופיעו עם ארתור רובינשטיין, אנדרס סגוביה, קלאודיו אראו וגארי גראפמן. הקלטותיהם כללו את רוב הרביעיות של בטהובן ואת אלה של פורה, ורדי, דביסי, ראוול ואחרים (ראו רשימת הקלטות למטה). כמו כן ניגנו ביצועי בכורה עולמיים של יצירות מאת דריוס מיוף מריו קסטלנואובו-טדסקו, אלברטו חינסטרה ובנג'מין ליס.
כלים.
ארבעת הכלי סטרדיווארי הנהדרים היו בין הנכסים היקרים ביותר ללבו של הווירטואוז המהולל ניקולו פאגאניני. אחרי שנרכשו על ידי גב' קלארק, נעשו בכלים שיפורים נוספים על ידי בונה הכינורות בעל השם סימון פרננדו סאקוני. תולדות הכלים הן כדלהלן:
כשרביעיית פאגאניני התפרקה בשנת 1966, עברו ארבעת הכלים לידי הגלריה לאמנות קורקוראן בוושינגטון הבירה. לפי צוואתה של מרת קלארק, אין להפריד ביניהם לעולם. החל ב-1992 הושאלו הכלים לרביעיית קליבלנד. מאז 1994 הם בבעלות קרן המוזיקה ניפון, ורביעיית המיתרים טוקיו ניגנה בהם עד להתפרקותה בשנת 2013. לאחר זאת ניגנה בכלים רביעיית האגן.
ריצ'רד ד. קלארק
ריצ'רד ד. קלארק ג'וניור (באנגלית: .Richard D. Clarke, Jr; נולד ב-23 ביולי 1962) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית, שירת כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
ביוגרפיה.
קלארק נולד בשטוטגרט שבגרמניה המערבית, בן לאב ששירת בכוחות הצבאיים האמריקאים שהוצבו במדינה. ב-1984 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא.
החל את שירותו כמפקד מחלקה רובאית בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר 48 בדיוויזיית השריון השלישית. פיקד על פלוגה בגדוד השני של רגימנט החי"ר ה-502 ועל פלוגת התצפיות של הדיוויזיה המוטסת ה-101. בתקופה זו השתתף במלחמת המפרץ. ב-1992 עבר לשרת ברגימנט הריינג'רס ה-75, שימש קצין אימונים, פיקד על פלוגת הסיור שלו, ועל פלוגה בגדוד השלישי. לאחר מכן שירת כקצין מבצעים וסגן מפקד הגדוד הראשון ברגימנט החי"ר השישי של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה. ב-1999 מונה לסגן מפקד חטיבת הצנחנים ה-173, בתפקיד זה נטל חלק בכוח קוסובו במקדוניה.
במרץ 2002 מונה למפקד הגדוד השלישי של רגימנט הצנחנים ה-504 בדיוויזיה המוטסת ה-82. במאי 2004 מונה למפקד הגדוד הראשון ברגימנט הריינג'רס ה-75. באוגוסט 2007 מונה למפקד רגימנט הריינג'רס ה-75. באוגוסט 2009 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ובאוגוסט 2011 מונה לקצין אג"ם של הדיוויזיה ההררית העשירית. בתפקידי פיקוד אלו הוצב שלוש פעמים באפגניסטן וארבע פעמים בעיראק. בינואר 2013 מונה למפקד הצוערים באקדמיה הצבאית הלאומית.
באוקטובר 2014 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82, במסגרת זו פיקד על כוחות היבשה של בעלות הברית ב"מבצע נחישות טבועה" ללחימה נגד ארגון המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה. באוגוסט 2016 מונה לסגן ראש אגף תכנון ומדיניות במטות המשולבים. באוגוסט 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש האגף.
במרץ 2019 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים והועלה לדרגת גנרל. הוא כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2022.
קלארק בעל תואר שני בניהול מהקולג' הבנדיקטי בקנזס, בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה מהמכללה הלאומית למלחמה.
דבוטאולו
מוח'מאס
מוח'מאס (בערבית: مُخماس) הוא כפר פלסטיני בהרי בנימין המשתייך לנפת אל-קודס של הרשות הפלסטינית. הוא ממוקם 8 ק"מ צפונית מזרחית לירושלים. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2021 מנתה האוכלוסייה כ-2,500 תושבים.
הכפר סמוך ל"תל מרים" המזוהה עם העיר המקראית מכמש, שהכפר משמר את שמה.
על פי מפקד שנערך בשנת 1931 על ידי שלטונות המנדט הבריטי, במוחמ'אס הייתה אוכלוסייה של 404 תושבים, ב-80 בתים.
הדרדסים - דמויות
הדרדסים (באנגלית: The Smurfs) הן דמויות בדיוניות שהמציא המאייר הבלגי פייר קוליפור, הידוע בכינויו "פיו" ("Peyo"). הדמויות כיכבו ברצועת קומיקס שהתפרסמה בכתב העת ספירו ב-23 באוקטובר 1958. מאוחר יותר עובדו הדמויות לסדרת אנימציה טלוויזיונית בת 421 פרקים, שהופקה בידי חברת האנה ברברה ושודרה בשנים 1981–1989 ברשת NBC; וכן לסדרת סרטים הנושאת את שמן של הדמויות.
עלילה.
עיקר עלילת סיפורי הדרדסים נסובה סביב ניסיונותיו של הקוסם המרושע גרגמל, שבסיוע עוזרו חתחתול מנסה ללכוד דרדסים, אם בשם הרצון להפיק מהם זהב, ואם מתוך עוינות גרידא (״אני שונא דרדסים״). מזימותיו כושלות בזכות תושייתם של הדרדסים, ביצוע כושל של המזימות, או צירוף מקרים ממוזל. פעמים רבות נסובה העלילה גם סביב ניסיונותיו החוזרים של גרגמל לאתר את כפרם של הדרדסים - ולמרבה מזלם של הדרדסים, אף דבר זה אינו עולה בידו.
הדרדסים.
דרדסים שהופיעו בסרטים.
בסרט מתגלות דרדסיות נוספות כמו "דרדסופית" "ערבה" ו"שושנית".
דיוקן עצמי גדול
"דיוקן עצמי גדול" (1981-1980) הוא שמם של שני דיוקנאות עצמיים שיצר עופר ללוש.
תיאור.