הגרסה המסורתית והנפוצה ביותר של המאכל היא ארנצ'יני אל-ראגו, גרסה הממולאת ברוטב בולונז וגבינה, לרוב מוצרלה. גרסאות נפוצות נוספות כוללות ארנצ'יני אל-בורו, ממולא בחמאה או רוטב בשמל וארנצ'יני קון פונגי הממולא בפטריות.
מילויים נפוצים נוספים לארנצ'יני כוללים גבינות, ירקות (כגון אפונת הגינה) וצ'ילי.
בנאפולי נהוג להכין מאכל דומה, סופלי (באיטלקית: Supplì ), שממולא בחתיכות בשר ורוטב עגבניות. המאכל הצרפתי קרוקט דומה במאפיינו לארנצ'יני אך ניתן להכינו מחומרי גלם אחרים מעבר לאורז.
הומר היקאם
הומר היקאם הבן (באנגלית: Homer Hadley Hickam, Jr; נולד ב-19 בפברואר 1943, הוא סופר ומהנדס אווירונאוטיקה אמריקאי הידוע ביצירתו "מודל טיל". הרומן האוטוביוגרפי שלו "נערי הטילים", היה הבסיס לסרט הפופולרי "שמי אוקטובר" (October Sky).
ביוגרפיה.
הומר היקאם הוא בנם השני של הומר היקאם האב ואלסי היקאם. גדל בקולווד, מערב וירג'יניה.
בזמן לימודיו בבית ספר תיכון בנה מספר רב של רקטות עם חבריו. לאחר שסיים את לימודיו המשיך באוניברסיטת וירג'יניה טק (המכון הפוליטכני של וירג'ינה ואוניברסיטת המדינה). לאחר-מכן שירת בצבא ארצות הברית בדרגת סגן במלחמת וייטנאם, שם זכה בציון לשבח ובעיטור כוכב הארד. הוא שירת שש שנים וסיים את תפקידו בדרגת קפטן.
היקאם התחיל לכתוב בשנת 1967, לאחר שחזר מווייטנאם. הוא כתב בעיקר למגוון של מגזינים על הרפתקאות הצלילה שלו, ולאחר מכן הוא כתב על הקרב שהתרחש לאורך החוף המזרחי של אמריקה נגד הצוללות הגרמניות במהלך מלחמת העולם השנייה. אלה הביאו לספרו הראשון, "Torpedo Junction" (ובתרגום חופשי: "הצטלבות טורפדו"), רב-מכר היסטורי צבאי, אשר ראה אור בשנת 1989.
היקאם הועסק כמהנדס בבקרת הטילים בצבא ארצות הברית מ-1971 עד 1981. הוא התחיל לעבוד לראשונה עם נאס"א בשנת 1981, כמהנדס תעופה וחלל. במהלך הקריירה שלו בנא"סא, היקאם עבד בעיצוב ספינת חלל, ובצוות אימונים. כמו כן אימן צוותי אסטרונאוטים רבים למשימות של מעבורות חלל. לפני פרישתו מונה היקאם למנהל המטען הייעודי של התוכנית לתחנת החלל הבינלאומית.
בשנת 1998, יצא ספרו השני "נערי הטילים" ("the Rocket Boys"), סיפור חייו בעיירת הכורים הקטנה קולווד. הספר נעשה פופולרי במהרה, תורגם לשמונה שפות, ונבחר על ידי הניו יורק טיימס לאחד הספרים הטובים של 1998. בפברואר 1999 הוציאו Universal Studios את הסרט "שמי אוקטובר" (October Sky) המבוסס על "נערי הטילים" (באנגלית השם "שמי אוקטובר" הוא אנגרמה של "נערי הטילים"). הספר לראש רשימת רבי המכר בניו יורק טיימס.
ספרו "בחזרה לירח"(1999) ("Back to the Moon") גם כן הפך מיד לספר בכריכה קשה, ותורגם גם לסינית.
"הדרך של קולווד".(2000) ("The Coalwood Way") הוא מראה של העיירה שבה היקאם גדל. הספר זמין גם ביפנית והיה לסירוגין ספר החודש. ספר הזכרונות השני שלו על קולווד הוצא לאור בשנת 2001 ושמו הוא "שמיים מאבנים" (Sky of Stone), אשר הפך לסרט טלוויזיה. ספרו האחרון על קולווד "We Are Not Afraid" הוצא בשנת 2002.
עבודתו האחרונה "The Ambassador's Son" הוצאה לאור בשנת 2005. הספר הוא השני בסדרה פופולרית על ג'וש טורלו, קצין במשמר החופים האמריקני, בזמן מלחמת העולם השנייה.
משפחתו.
נשוי ללינדה טרי היקאם, שחקנית, והעורכת הראשית שלו.
עמק האלה (פירושונים)
אריה נאור
אריה נאור (נולד ב-4 בינואר 1940, כ"ג בטבת ה'ת"ש) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה, לשעבר ראש החוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה. כיהן כמזכיר הממשלה בשנים 1977–1982. שימש כחבר המרכז וההנהלה של תנועת החרות, וכעורך חדשות ב"קול ישראל".
ביוגרפיה.
אריה נאור נולד ליהודה נאור ואסתר רזיאל-נאור, חברי האצ"ל שאף נעצרו עקב פעילותם זו. למד בבית הספר התיכון צייטלין בתל אביב. קיבל תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה של עם ישראל בפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית בירושלים (1969), תואר שני (בהצטיינות) במדע המדינה, האוניברסיטה העברית (1990) ותואר שלישי האוניברסיטה העברית (1997). עבד כעיתונאי בעיתונים חרות והיום. בשנת 1969 היה עוזרו של שר הפיתוח, חיים לנדאו, ולאחר פרישת גח"ל מהממשלה עבר לעבוד כעורך חדשות בקול ישראל. כמו כן היה חבר מרכז הליכוד.
עם עליית הליכוד לשלטון ב-1977, מונה נאור על ידי מנחם בגין למזכיר הממשלה, ושימש בתפקיד זה חמש שנים. נאור היה איש סודו של בגין, והרבה לייצג את הממשלה באמצעי התקשורת. במרץ 1981 פרץ עימות חריף בין נאור לעיתונאי רענן לוריא, על רקע האשמות של לוריא שנאור הציע להדליף לו מידע סודי. בתחילת 1982 הודיע נאור על התפטרותו, וזו נכנסה לתוקף באפריל 1982.
באוקטובר 1982, לאחר פרישתו, הורשע בבית הדין למשמעת של עובדי המדינה בעבירות של התנהגות שאינה הולמת עובד מדינה: התערבות בעניינים לא לו, תוך סיכון יחסי החוץ של המדינה (העברת מידע לעיתונאי רענן לוריא שעשוי היה לסייע לרונלד רייגן בבחירות בארצות הברית), והצגת תמונה מעוותת של שיחותיו עם רענן לוריא.
בזמן כהונתו של שמעון פרס כשר החוץ בממשלת האחדות הלאומית, הצטרף נאור לוועדת הסברה שמינה פרס במשרד החוץ שנועדה לקדם ועידה בין לאומית למען שלום עם ירדן ומתן לגיטימציה למלך חוסיין. בעקבות כך, הועמד נאור לדין חברים בקרב תנועת הליכוד, שביקשה ממנו לפרוש מן הוועדה או לפרוש מחברותו במרכז הליכוד. נאור, שהסכים עם פרס בנושא זה, העדיף להמשיך לכהן בוועדה של משרד החוץ, ופרש מן הליכוד.
עם פרישתו פנה למחקר אקדמי ולכתיבה פובליציסטית, שימש כמרצה למדיניות ציבורית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחבר הסגל האקדמי של האוניברסיטה. היה ראש החוג לפוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה. הוא יו"ר הוועדה האקדמית של מכון ז'בוטינסקי בישראל והעורך הראשי של מפעל ההוצאה לאור של כתביו האידאולוגיים של זאב ז'בוטינסקי.
חיים אישיים.
נאור הוא בנה של אסתר רזיאל-נאור, חברת הכנסת מטעם חרות וגח"ל בין השנים 1949–1973, ואחיינו של דוד רזיאל, מפקד האצ"ל, שנשלח על ידי המודיעין הבריטי לעיראק ונהרג שם במאי 1941. הוא נישא למרים נאור, לימים נשיאת בית המשפט העליון, ממנה התאלמן בשנת 2022, ולהם שני בנים תאומים. מתגורר בירושלים.
שצ'צ'ין
שצ'צ'ין (בפולנית: Szczecin , בגרמנית: Stettin - שטטין, בקשובית: Sztetëno, בלטינית: Stetinum) היא עיר נמל בצפון-מערב פולין, על גדות הנהר אודר.
שצ'צין היא בירת פרובינציית פומרניה המערבית והעיר הגדולה ביותר הנמצאה בה, ובעבר הייתה בירת דוכסות פומרניה. היא הנמל הפולני הגדול ביותר על חוף הים הבלטי, וחיים בה 398,255 תושבים, נכון ל-31 בדצמבר 2020.
העיר, שנזכרת לראשונה במאה ה-8 כמצודה סלאבית במוצא האודר, גדלה בתוך כ-400 שנים למרכז עירוני הכולל כ-5,000 תושבים. האוכלוסייה הסלאבית המירה את דתה לנצרות במהלך המאה ה-12 תחת שלטונה של על פומרניה. העיר קיבלה מעמד אוטונומי בשנת 1243 ושימשה כבירת דוכסות פומרניה עד שנת 1630. משנת 1648, בהתאם לתנאי שלום וסטפליה, הועברה העיר לריבונות ממלכת שוודיה. לאחר המלחמה הצפונית הגדולה עברה העיר עם סביבתה לממלכת פרוסיה, ועם איחוד גרמניה (המאה ה-19) - הייתה לחלק מהקיסרות הגרמנית.
עד מלחמת העולם השנייה השתייכה העיר לפרוסיה ואוכלוסיית העיר ברובה (99%) הייתה דוברת גרמנית. אולם בסיום המלחמה גורשו הגרמנים, והעיר סופחה לפולין, בהיותה בירת חבל פומרניה, למרות מיקומה ממערב לקו אודר-נייסה.
תולדות שצ'צין.
העיר עברה מיד ליד – תחת שלטון פולין, האימפריה הרומית הקדושה, פרוסיה, דנמרק ושוודיה. קיום היישוב תועד לראשונה במאה ה-8 כאשר שבטים סלאביים במקום עסקו במסחר ובדיג. שבטים אלה נקלטו למדינה הפולנית החדשה שנוצרה בסביבות 970, אולם בשנת 1005 מרדו התושבים המקומיים על מנת לשמור על דתם הפגאנית, וכתוצאה מכך העניק להם מלך פולין, מיישקו הראשון, אוטונומיה מיוחדת בתחום הדת והכלכלה. הוויתורים לפגאנים הכעיסו את האימפריה הרומית הקדושה, אולם בזמן שלטון בולסלאב השלישי, האזור התנצר ברובו.
החל מהמאה ה-12 התפתחה העיר מתוך שלושה חלקים – אחד סלבי ("ונדי" בלשון הגרמנים) ושניים גרמניים. שצ'צין הוכרה כעיר בשנת 1243 על ידי הדוכס הסלבי של פומרניה ברנים הראשון המכונה "הטוב". באותן השנים התפתחה בעיר קהילה גרמנית גדולה.
בשנת 1309, תחת שרביטו של אוטו הראשון דוכס פומרניה, בנו של ברנים, הפכה העיר לבירת הדוכסות של פומרניה שנשלטה על ידי בית גרייפן (Greifen, בפולנית: Gryfici). בין השנים 1243–1630 התפתחה שצ'צין, הקרויה בגרמנית "שטטין", מאוד מבחינת המסחר והתחבורה. בשנת 1278 היא הצטרפה לברית ערי הנזה ויצרה קשר מועדף עם העיר פרנקפורט על האודר. בשנת 1451 ו-1464 סבלה העיר ממגפת דבר.
אחרי חדירת הרפורמה הלותרנית הוקם בעיר בית ספר תיכון חילוני שנקרא "פדגוגיום". ב-1570 נערכה בשטטין ועידת שלום ששמה קץ ל"מלחמת שבע השנים הצפונית" בין ממלכות שוודיה ודנמרק-נורווגיה (הסכם שטטין (1570)).
בהסכם שטטין (1630), שנחתם במהלך מלחמת שלושים השנים, איבדה שושלת גרייפן את העיר לטובת הכתר השוודי, וב-1637 נפטר אחרון דוכסי גריפין, בוגיסלב ה-14. בעקבות שלום וסטפליה (1648) והסכם שטטין (1653), שנחתם בעקבותיו, הפכה העיר לבירת פומרניה השוודית. בהיותה מנותקת מההנזה, וממוקמת בלב אזור קרבות וסכסוכים בין שוודיה וברנדנבורג-פרוסיה, נפגעה כלכלת העיר והיא סבלה ממיתון ממושך.