גטאצ'ו היילה נולד בשנת 1931 בשנקורה, במחוז שאווה שבאתיופיה. כילד, הוא למד בבית הספר של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, שם הוא למד את שפת הגעז "והקדיש את כוחותיו לקריאה ולהבנה של הטקסטים". בין השנים 1945 ל-1951 הוא למד בבית הספר "טריניטי" שבאדיס אבבה. בשנת 1952 הוא עבר לקהיר, שם הוא למד באקדמיה לתאולוגיה קופטית ובאוניברסיטה האמריקאית בקהיר. ב-1957 הוא סיים את לימודיו בשני המוסדות ועבר לגרמניה, שם הוא קיבל תואר PhD בפילולוגיה שמית מאוניברסיטת טיבינגן בשנת 1962. באותה השנה הוא חזר לאתיופיה, והחל ללמד באוניברסיטת היילה סלאסי הראשון (שהיום נקראת אוניברסיטת אדיס אבבה). הוא לימד דקדוק אמהרי, ספרות אמהרית, דקדוק געזי, ספרות געזית, דקדוק ערבי ובלשנות שמית. ב-1965 הוא מונה לראש המחלקה לשפות אתיופיות ולספרות אתיופית. הוא עזב את האוניברסיטה עם סגירתה, בשנת 1973.
בשנת 1974 היילה נבחר לייצג את מחוז שאווה בפרלמנט האתיופי. בעודו בתפקיד הוא הביע התנגדות לשלטון החונטה הצבאית האתיופית. חיילים מטעם הממשל הגיעו אל ביתו על מנת לעצור אותו, אך הוא התנגד מחשש לחייו, ולבסוף נורה ונפצע קשה. הודות לקשרים שיצר בזכות לימודיו ועבודתו מחוץ לאתיופיה, הוא הצליח לקבל אישור לצאת מהמדינה על מנת לקבל טיפול רפואי בלונדון, אך נאלץ להשאיר את בנותיו באתיופיה. הפציעה בעמוד השדרה השאירה אותו משותק, ומאז ועד למותו הוא השתמש בכיסא גלגלים.
בשנת 1976 הוא עבר מלונדון למינסוטה על מנת לשמש כמקטלג בפרויקט ליצירת ספריית מיקרופילם של כתבי יד אתיופיים במוזיאון וספריית כתבי היד "היל". במינסוטה הוא זכה להתאחד עם בנותיו שעד אז נשארו באתיופיה. במהלך שנות עבודתו במוזיאון הוא קיטלג מעל חמשת אלפים כתבי יד אתיופיים ואימן מקטלגי כתבי יד נוספים בתחומים כגון פלאוגרפיה, תיארוך ועוד.
מוניטין.
עבודתו של גטאצ'ו היילה נחשבה למרכזית בתחום לימודי אתיופיה, והוא זכה בפרסים רבים. אדווארד אולנדורף, פרופסור ללימודים שמיים בבית הספר ללימודי המזרח הרחוק ואפריקה בלונדון, תיאר את עבודתו של היילה כ-"משמעותית ביותר" הודות ל-"בקיאותו העמוקה" בשפה ובספרות האתיופית. בפעם אחרת אולנדורף כתב שעבודתו של גטאצ'ו היילה מייצגת את "המחקר היסודי והמקורי ביותר של ספרות אתיופית" שנעשה אי פעם, "ברוחב היריעה ובעומק שמעולם לא נוסה קודם לכן". הוא הוסיף "אף אדם אחר לפני גטאצ'ו היילה לא הצליח לסקור כל כך הרבה מהיצירה הספרותית האתיופית ולרכוש כזו שליטה בתחום".
המשורר האתיופי אמהה אספאו כתב שיר לכבודו בשנת 1999.
חיים אישיים.
ב-12 ביולי 1964, היילה נישא למיסרק אמרה במחוז סידמו שבאתיופיה. יחד הם שיתפו פעולה בכתיבת ספר. יש להם שישה ילדים, שניים מתוכם מאומצים. בתו סוסינה היילה היא פרופסור להנדסת חומרים, ובתו רבקה היילה היא עורכת דין וסופרת.
נפטר ב-10 ביוני 2021.
התמכרות למחשב
ניתן לתאר התמכרות למחשב כשימוש מוגזם או כפייתי במחשבים באופן ממושך על אף שישנן השלכות שליליות חמורות על כך על התפקוד האישי, החברתי ו/או התעסוקתי. המשגה ברורה נוספת שנהגתה על ידי הפסיכיאטר האמריקני ג'רלד בלוק היא ש"מבחינה רעיונית האבחנה היא הפרעת קשת כפייתית-אימפולסיבית הכרוכה בשימוש במחשב מקוון ו/או לא מקוון ומורכבת משלושה תת-סוגים לפחות: התעסקות מוגזמת במשחקי וידאו, התעסקות מוגזמת בתוכן מיני, ו/או התעסקות מוגזמת בדואר אלקטרוני/הודעות טקסט". נכון ל-2020 התמכרות למחשב עדיין אינה כלולה בספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי DSM כהפרעה נפשית רשמית. הרעיון של התמכרות למחשב מתחלק באופן כללי לשני סוגים - התמכרות למחשבים לא מקוונים והתמכרות למחשבים מקוונים. בדרך כלל נעשה שימוש במונח התמכרות למחשבים לא מקוונים כאשר מדברים על התעסקות מוגזמת במשחקי וידאו, משום שניתן לעיתים רבות לשחק בהם גם מבלי להיות מחוברים לרשת האינטרנט. השימוש במונח התמכרות למחשבים מקוונים, המכונה גם התמכרות לאינטרנט, מקבלת כיום תשומת לב רבה יותר במחקר המדעי מאשר התמכרות למחשבים לא מקוונים, בעיקר מכיוון שרוב המקרים של התמכרות למחשבים קשורים לשימוש מוגזם באינטרנט.
מומחים החוקרים את אנשים המכורים לאינטרנט מתארים תסמונת זו כאנשים העובדים באופן אינטנסיבי וממושך באינטרנט, כאשר השימוש באינטרנט הוא בלתי נשלט, אינם מסוגלים להשתמש באינטרנט באופן יעיל המוקצב בזמן, אינם מתעניינים בעולם החיצון, אינם מבלים במחיצתם של אנשים מהעולם החיצון וכתוצאה מכך גדלה לאורך זמן הבדידות והדכדוך שלהם.
ננסי תאייר
ננסי תאייר (באנגלית: Nancy Thayer; נולדה ב-14 בדצמבר 1943, אמפוריה , קנזס) היא סופרת, אמריקאית. שכתבה 31 ספרים, שתורגמו ל-13 שפות בהן עברית.
ביוגרפיה.
ננסי נולדה באמפוריה שבקנזס ב-14 בדצמבר 1943, להוריה ג'יין ומייקל פטון, הבכורה מבין שתי בנותיהם בהמשך עברה המשפחה לויצ'יטה. ב-1964, ברחה מהבית ונישאה לתאייר, פרופסור לפסיכולוגיה, מבוגר ממנה ב-16 שנה, גרוש עם 2 בנות וכך הפכה בגיל 20 לאם חורגת לשתי בנות מתבגרות. לזוג שני צאצאים, הבן ג'ושוע והבת סמנתה, סופרת אף היא. הם התגרשו ב-1980, שנה בה גם התפרסם ספרה הראשון. ב-1984 נישאה לצ'ארלס וולטר ועברה לחיות בננטקט מסצ'וסטס, אי קטן באטלנטי, כ-40 קילומטרים מדרום לקייפ קוד.
השכלה ומסלול מקצועי.
לתאייר תואר ראשון ושני בספרות אנגלית מאוניברסיטת מיזורי. בהמשך לימדה במספר אוניברסיטאות. החל מ-1980, עם פרסום הרומן הראשון שלה, היא "סופרת בזמן מלא".
פעילותה הספרותית.
ספרה הראשון "סטפינג" (Stepping) יצא (במשמעות הורות חורגת) ב-1980 בהוצאת Doubleday . לפני כן פרסמה סיפורים קצרים במספר כתבי עת ספרותיים.
לרבים מספריה רקע אוטוביוגרפי. והם מתרחשים בננטקט.
הספר "סטפינג" עובד לסדרה בת 13 פרקים ששודרה ב-BBC.
הספר "Spirit Lost" עובד לסרט על ידי United Image Entertainment .
אספניול (כדורגל נשים)
מועדון הספורט המלכותי אספניול מברצלונה נשים (בספרדית: Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona SAD Femenino), ובקיצור אספניול נשים (בספרדית: RCD Espanyol Femenino), הוא מועדון כדורגל נשים ספרדי מהעיר ברצלונה, המשחק בליגת העל הספרדית. המועדון נוסד בשנת 1970, והוא מחלקת כדורגל הנשים הרשמית של אספניול.
היסטוריה.
אספניול הייתה אחת הקבוצות החלוצות בכדורגל הנשים בספרד, ושיחקה את משחקה הראשון כבר בשנת 1970. ההצלחה הלאומית הראשונה של הקבוצה הגיעה בשנת 1989, אז היא הגיעה לראשונה לגמר גביע המלכה, אך הפסידה בגמר לאניורגה. אספניול זכתה בגביע המלכה לראשונה בשנת 1996, והיא הצליחה להגן על התואר גם בשנה שלאחר מכן.
שנת 2006 הייתה העונה הטובה ביותר בתולדותיה עד כה, כשזכתה באליפות הליגה הראשונה (והיחידה) שלה, ובגביע המלכה השלישי שלה. בכך השתתפה אספניול בגביע אופ"א לנשים בעונה שלאחר מכן.
בתחילת העשור השני של המאה העשרים ואחת, אספניול מיצבה את עצמה כאחת הקבוצות הבכירות בספרד. היא זכתה להצלחה רבה בגביע המלכה, וזכתה בשלושה גביעים נוספים בשנים 2009, 2010 ו-2012, והשוותה את השיא של לבאנטה כקבוצה עם מספר הזכיות הרב ביותר בגביע. בעונת 2011/2012 אספניול סיימה במקום השלישי אחרי ברצלונה ואתלטיק בילבאו.
לאחר עונה זו ועד 2020, הקבוצה נחלשה והיא לא הגיעה להישגים משמעותיים בליגה ובגביע.
טודיא (מלך אשורי)
טוּדִיַא (באכדית: 𒂅𒁲𒅀, תעתיק: Ṭu-di-ia) הוא המלך האשורי הקדום ביותר ששמו ברשימת המלכים האשורים, והראשון מבין "המלכים שגרו באוהלים". אין ממצאים ארכאולוגיים המאשרים את קיומו. לדברי האשורולוג ז'ורז' רו, טוּדִיַא חי במחצית האחרונה של המאה ה-25 לפנה"ס (כלומר בערך בין 2450 לפנה"ס ל־2400 לפני הספירה.) טוּדִיַא הוחלף על ידי אַדַמוּ.
הקשר גאופוליטי.
עדיין אין מידע קונקרטי אודות 13 המלכים הראשונים ברשימת מלכי אשור, אם כי בלוח בבלי, מתקופה הרבה יותר מאוחרת, בו מציגים את שושלת אבותיו של חמורבי מבבל, כנראה שמצוינים שמות המלכים מטודיא ועד נוּאַבּוּ, אם כי בצורה מעוותת: שמו של טודיא נראה שמצורף לזה של אדמו ונראה כ"כטובטיאמוטו".
בדיווחים ארכאולוגיים ראשוניים מאבלה, נראה כי קיומו של טודיה אושר עם גילוי לוח בו נאמר כי הוא סיים חוזה להפעלת כָּרוּם בשטח אבלה, עם "המלך" איבריום (כעת ידוע כי איבריום היה היועץ של המלך אישר-דאמו מאבלה). קריאה זו מוטלת בספק כעת, מכיוון שכמה חוקרים טענו לאחרונה כי ההסכם המדובר כלל לא היה עם המלך טודיה מאשור, אלא עם מלך ללא שם של מיקום לא ברור בשם "אברסל". נראה כי לאשור כבר היו קשרי מסחר עם אנטוליה בתקופה זו; ההתייחסויות המוקדמות ביותר לכָּרוּם האנטולי ב"חטי" נמצאו על גבי לוחות מאוחרים יותר, המתארים את התקופה הקדומה של האימפריה האכדית. על אותם לוחות, סוחרים אשוריים בפורושנדה ביקשו את עזרתו של שליטם, סרגון מאכד, ומילה זו המשיכה להתקיים ברחבי אשור במשך כ-1,700 שנה. השם "חטי" מופיע בדיווחים מאוחרים יותר של נרם-סין, נכדו של סרגון במסע מלחמה באנטוליה. הסוחרים האשורים והאכדים הפיצו את השימוש בכתב יתדות המסופוטמי גם לאנטוליה וללבנט.
המלכים האשורים הקדומים ביותר שנרשמו כ"מלכים שחיו באוהלים" (כמו טודיה) היו תחילה שליטים עצמאיים חצי-נוודים; כנראה שאשור התחיל כאוליגרכיה ולא כמונרכיה. מלכים אלה הפכו בשלב מסוים ל"עירוניים" והקימו את מדינת העיר אשור.