הופעותיו המקצועיות הראשונות של אומברס היו בשנת 1997 בדרמות של ה-BBC "כיכר ברקלי" ו-"The Student Prince". הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה בתפקיד ראשי בהפקה של "שודדי הים מפנזאנס" שהועלה בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק בלונדון.
הבמאים טרוור נאן וג'ון קיירד ליהקו את אומברס בעונת התיאטרון של שנת 1999 של התיאטרון המלכותי הלאומי, והוא הופיע במחזות כגון "הסוחר מוונציה" שמאוחר יותר צולם ושודר ב-BBC. אחרי שגילם את לורד סידני בסדרת הטלוויזיה "סקרלט פימפרנל" בכיכובו של ריצ'רד אי. גרנט, חזר אומברס לתיאטרון הלאומי לגלם את פרדי בהפקה מחודשת משנת 2001 למחזמר "גבירתי הנאווה" שהועלה בתיאטרון דרורי ליין.
ב-2002 הופיע אומברס לצדו של צ'ואיטל אג'יופור במחזה "The Vortex" בהפקת מייקל גרנדייג' בתיאטרון דונמאר ורהאוס. אחרי כן לוהק לתפקיד רוברט וינדרמיר לצדה של סקרלט ג'והנסון בסרט הקולנוע "אישה טובה". ב-2005 שיחק לצדן של אנג'ליקה יוסטון ולורן באקול בסרט "These Foolish Things", ולצדו של ג'ון מלקוביץ' בסרט "משחק אותה קובריק". עוד ב-2005 הופיע בתפקיד הראשי בדמות פרקין וורבק בדרמה ההיסטורית של ערוץ 4 הבריטי "הנסיכים במצודה". ב-2006 שיחק אומברס בתפקיד ראשי במיני-סדרה "Blackbeard" לצדה של ג'סיקה צ'סטיין.
ב-2007 שיחק אומברס בתפקיד האורח במחזה "ביבר הזכוכית" לצדה של ג'סיקה לאנג בווסט אנד וזכה לשבחים. בהמשך אותה שנה סטיבן סודרברג ליהק אותו לתפקיד רות' בסרט הביוגרפי "Che: Part Two". ב-2008 כיכב אומברס בעונה השנייה של סדרת הדרמה של ה-BBC "מאהבות" ובסרט הטלוויזיה "בטבעת החנק" בתפקיד האדון לצדה של מישל דוקרי.
אומברס לוהק להפקה של Menier Chocolate Factory למחזמר "צ'ריטי המתוקה", שבה מופיע רק גבר אחד בתפקיד ראשי, ואומברס גילם את כל התפקידים של מושאי האהבה. ב-2010 הועברה ההפקה לתיאטרון היימרקט. על הופעתו של אומברס כתב מייקל קובני באינדפנדנט "it's unusual to have such a level of performance in a musical...and it raises everyone else's game."
ב-2011 הופיע אומברס בדרמה "Eternal Law" של רשת ITV, ובתפקיד פרנק האנטר במחזה "גרסת בראונינג" לצדה של אנה צ'נסלור בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר. המחזה הועלה יחד עם המחזה "South Downs" מאת דייוויד הר. באפריל 2012 הוצג המחזה בתיאטרון הרולד פינטר שבלונדון.
בנובמבר 2012 חזר אומברס לשחק ב-Menier Chocolate Factory, וגילם את פרנקלין שפרד בהפקה מחודשת זוכת פרסים של מריה פרידמן למחזה "מתגלגלים" (Merrily We Roll Along) מאת סטיבן סונדהיים. ההפקה הועברה עם הקאסט המקורי לתיאטרון הרולד פינטר ב-1 במאי 2013. ההצגה זכתה בביקורות של 5 כוכבים, בפרס חוג המבקרים למחזמר הטוב ביותר, פרס איבנינג סטנדרד למחזמר הטוב ביותר, ובפרס אוליבייה להפקה מחודשת של מחזמר. ההצגה צולמה והוקרנה בבתי הקולנוע ברחבי העולם.
מ-2014 עד 2016 שיחק אומברס בתפקיד מפקד כנף ניק לוקאס בסדרה "Home Fires" על מלחמת העולם השנייה של רשת ITV ו-PBS. ב-2016 שיחק בתפקיד ראשי בדמות גאורג במחזה "She Loves Me" ב-Menier Chocolate Factory. אחר כך שיחק בתפקיד רוברט וולש בסדרה "ארבעה ימים" של נטפליקס לצדה של קארי מאליגן.
באוגוסט 2017 שיחק שוב בתפקיד פרנקלי שפרד במחזמר "Merrily We Roll Along" עבור להקת התיאטרון הנטינגטון בבוסטון, שוב בבימויה של פרידמן.
בית החרושת שולץ
בית החרושת שולץ (בגרמנית: Schulz Schop, בקרב תושבי גטו ורשה כונה השופ) היה מפעל לתעשיית עורות לצורכי ביגוד והנעלה לצבא גרמניה, שפעל בגטו ורשה בזמן מלחמת העולם השנייה. בית החרושת נודע בשל מספר גבוה של רבנים שעבדו בו כדי להנצל משילוח מהיר למחנות ההשמדה.
רקע.
במהלך מלחמת העולם השנייה גדל הצורך לתעשיית מלחמה זולה ומהירה כדי לאפשר לורמאכט ללחום בשתי החזיתות עם העלאת האספקה לצבא. חלק מתעשייה זו התקיימה במחנות עבודה ובמפעלים שפעלו מתוך הגטאות וכך ניצלו הנאצים את כוח העבודה הזול לצורכי המלחמה.
בסוף 1940, עם הקמת גטו ורשה שבו נכלאו יהודי ורשה והסביבה, ולאחר שנאסרה היציאה ממנו, החלה לטפס האבטלה בגטו ונהיו נפוצים בו רעב ותת-תזונה. מקור עבודה היווה תנאי קיומי על מנת לשרוד בתנאי הגטו הקשים.
הקמת בית החרושת.
בקיץ 1941 הופיעו בגטו פריץ אמיל שולץ, תעשיין גרמני מדאנציג, וולטר טבנס, סוחר ופושע מלחמה נאצי. מתחילה פעלו כמתווכים בין הפיקוד העליון של הוורמאכט לבין הסדנאות היהודיות שבגטו, שאל אלו האחרונים היו מגישים הזמנות. לאחר מספר שבועות, בספטמבר 1941, הם הקימו בעצמם מפעלים בתוך הגטו בהם הועסקו ידיים יהודיות מתושבי הגטו, תוך שימוש בעבודות כפייה. שולץ הקים מפעלי טקסטיל והנעלה בתוך הגטו, ובהם חטיבות שונות; במרכז הגטו, ברחוב נוֹבוֹליפּיה (בפולנית: Nowolipie) 44 שכנה חטיבה בשם "שטיקריי אבטיילונג" (Stickerei Abteilung) לייצור נעליים, מוצרי עור, סוודרים וגרביים עבור הוורמאכט, ובאביב 1942 נמנו בה כ-3,000 עובדים. חטיבה זו הייתה מתחילה סדנת עבודה בבעלותו של אברהם הנדל, יהודי שהצליח להשיג אזרחות פולנית בדויה בשם יוזף טולצ'ק, ובהמשך התקיים תחת מרותו של שולץ. חטיבות אחרות עסקו בפרווה וצמר. מקור עבודה כמו זה במפעליו של שולץ היה מושא קנאה לאלו שזכו בו, משום שזה הבטיח לעובדי המפעל מחיה קיומית ומחסה מפני גירוש באקציות. רבים נדרשו להפעיל קשרים ולשחד את הגורמים הרלוונטיים על מנת להתקבל לעבודה במפעלים אלו.
סדנת הרבנים.
אברהם הנדל, מנהל המפעל, היה יהודי אדוק ממשפחה חסידית שהגיעה מהעיירה סוקולוב. הוא היה מקושר מאוד לרבנים רבים ובעיקר לאדמו"רי גור. הנאצים ראו ברבנים כמנהיגי הציבור היהודי בגטו ולכן רדפו אותם באופן מיוחד וניסו להשפילם ולהכותם ככל שניתן.
הנדל הבין שהתלות של הנאצים במפעלו תאפשר לעובדיו תנאים טובים יחסית ומניעת האפשרות להיהרג ברחבי הגטו או להשלח למחנות. על אף שעובדיו לא היו אמורים לעלות על גיל 50, הנדל עשה השתדלות רבה לתת אישורי עבודה מיוחדים ל"מומחים" הזקנים שלו, הלא הם רבני הגטו. מעבר לביטחון הפיזי אותו קיבלו הרבנים, הנדל אפשר להם לעסוק בלימוד תורה ובתפילה על חשבון זמן העבודה, תוך שהוא מחפה ומסתיר זאת מעיני הנאצים. פעמים רבות אף הגן הנדל בגופו על רבנים מסוימים שנתפסו על ידי הנאצים והודות למעמדו הוא לא נפגע. מכיוון שהנאצים חיפשו את רבני הגטו באופן תמידי, היה צורך להנפיק להם זהות בדויה וכן לגלח את זקנם ופאות ראשיהם. עקב כך חלק מן הרבנים העדיפו לא לעבוד במפעל, על אף סכנת המוות, כדי לא להוריד את זקנם.
על האווירה המיוחדת במפעל כתב הלל זיידמן ביומנו:
למעשה רק דחתה העבודה במפעל את מותם של הרבנים ולא הצליחה למנוע זאת. כל הרבנים נהרגו בתוך הגטו או נשלחו למחנות השמדה עם סגירת הגטו לאחר המרד. בשל האזרחות הבדויה של הנדל הוא הצליח להימלט מהגטו במהלך המרד ולעבור לצד הארי בחזות פולנית. בהמשך המלחמה הוא נשלח למחנה העבודה דכאו ועבד בו עד לסוף המלחמה במסווה של כומר נוצרי.
סגירת בית החרושת.
באוקטובר 1942 הורה מפקד האס אס היינריך הימלר על העברת כל המפעלים בבעלות פרטית לייצור נשק וסחורות, יחד עם עובדי הכפייה היהודים שלהם, מן הגטאות אל מחנות העבודה. במסגרת זו ותחת חוזה שנחתם בפברואר 1943 בין אודילו גלובוצניק, קצין בכיר באס אס, ובין פריץ אמיל שולץ, הועבר בית החרושת למחנה הריכוז טרווניקי, שם נפתחו מפעלים לייצור מזרנים, פרוות ומגפיים. בעקבות מפעלו של שולץ ומפעל נוסף למברשות שהועבר אף הוא לטרווניקי צמח מספר העובדים במחנה ל-4000. 1,500 עובדים נוספים הועברו מגטו ורשה אל טרווניקי. מיעוטם שוכנעו להתנדב ורובם הובאו בכפייה. מפקד המחנה, קארל סטריבל, היה בעל אחריות על חלוקת העבודה, גביית כסף עבור עובדי הכפייה (חמישה זלוטי ביום עבור גברים, וארבעה זלוטי עבור נשים) ועל הביטחון. מחנה טרוונינקי חוסל בראשית נובמבר 1943, כחלק ממבצע חג הקציר.
רוברט קרדשיאן
רוברט ג'ורג' קרדשיאן (באנגלית: Robert George Kardashian; 22 בפברואר 1944 – 30 בספטמבר 2003) היה עורך דין ואיש עסקים אמריקאי ממוצא ארמני אשר התפרסם בתור אחד מהסנגורים של או. ג'יי. סימפסון במשפט הרצח שלו, משפט שבסופו יצא זכאי. מספר שנים לאחר מותו, גרושתו, קריס ג'נר, בנותיו קים, קלואי, קורטני ובנו רוב, זכו לתהילה רבה בעקבות השתתפותם בתוכנית ריאלטי אודותיהם.
ביוגרפיה.
קרדשיאן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, דור שלישי למשפחת מהגרים ארמנים-נוצרים מאזור קארס שבארמניה (כיום בשטח טורקיה). בשנת 1966 סיים את לימודיו במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה, לאחר כעשור קיבל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת סן דייגו למשפטים. במהלך שנות ה-70 היה שותף במספר חברות של סאונד ומזון.
משפטו של סימפסון.
קרדשיאן וכוכב הפוטבול או. ג'יי. סימפסון נפגשו לראשונה בתחילת שנות ה-70 והפכו לידידים קרובים.
לאחר הרצח של גרושתו של סימפסון, ניקול בראון סימפסון וידידה, רון גולדמן ב-12 ביוני 1994 סימפסון, אשר ידע שיהיה חשוד מיידי ברצח, שהה בביתו של קרדשיאן כדי להימנע מתשומת הלב התקשורתית, בנוסף, קרדשיאן נשא בידיו תיק של סימפסון שנחשד מאוחר יותר על ידי התובעים במשפט בתור התיק שבו נמצאו בגדיו המוכתמים בדם של סימפסון. יומיים לאחר הרצח, ב-14 ביוני, הקריא קרדשיאן לתקשורת מכתב שסימפסון כתב שרבים פירשו כמכתב התאבדות.