הספר הראשון.
הספר הראשון והידוע ביותר בסדרת הספרים, יצא לאור בשנת 1948, בראשית מלחמת העצמאות ולפני הכרזת המדינה. בספר נכללו טורים שנכתבו מראשית שנות השואה ועד מועד צאתו לאור. בספר נכללים שישה פרקים:
דברי תשובתו של נתן אלתרמן למברכיו.
ב-9 באפריל 1948 נערכה מסיבה רבת משתתפים, של אנשי עיתון "דבר" והוצאת הספרים "עם עובד", לכבוד צאת הספר הראשון. לאחר שתמו דברי מברכיו השיב להם המשורר:
הספר השני.
הספר השני הופיע בשנת 1954 וכלל את הטורים מימי מלחמת העצמאות ומחמש שנותיה הראשונות של המדינה. מפאת שפע האירועים שאירעו בפרק זמן זה והעסיקו את המשורר, נכללים בספר אחד עשר פרקים:
השיר "על זאת" הוא קריאה לשמירת טוהר הנשק והוקעת המקרים שבהם לא נשמר במהלך הקרבות.
הספר השלישי.
הספר השלישי הופיע בשנת 1962 וכולל את התייחסותו של המשורר לאירועים שקרו מ-1954 ועד לצאתו לאור. ספר זה, לעומת קודמיו, כולל גם טורים רבים שנכתבו בפרוזה. ביחס לתקופה סוערת זו (שהתרחשו בה
מלחמת סיני, משפט קסטנר ומשפט אייכמן) אשר העלו מחדש את אימי השואה בישראל. בספר תשעה פרקים:
השיר "על החייל אלבז" נכתב לזכרו של החייל נתן אלבז, אשר בשנת 1954 רץ אל מותו כשבידו רימון יד שהמנגנון בו הופעל, על מנת למנוע פיצוץ הרימון בקרב חבריו.
בפרק זה מופיע שיר שזכה להיות מוקרא מעל בימת הכנסת, עוד לפני שנתפרסם בעיתון, והוא השיר "עוד יסופר" (שנדפס בספר בשם "אחד הלילות") בו ביטא אלתרמן את תחושותיו מלילה אחד בשנת 1956 (24 ביולי, מבצע יונה), שבו נכח המשורר בעת פריקתם החשאית של כלי שריון שהגיעו לישראל מצרפת ערב מבצע סיני. ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון אסר על פרסום השיר, עד שבישיבת הכנסת מיום 15 באוקטובר 1956 מסר לראשונה לכנסת על דבר קבלת הנשק הצרפתי. באותה ישיבת כנסת אמר ראש הממשלה:
ולהלן הקריא ראש הממשלה את השיר כפי שנכתב על ידי אלתרמן לאחר ליל ההורדה:
משפורסם הסוד הופיע השיר בעיתון ובספר בשינוי גרסה; בכל מקום בשיר שהמשורר השתמש בו בביטוי "אולי זה לילה שהיה או לילה שיהיה" מופיע בגרסת העיתון והספר הביטוי: "זה לילה שהיה".
השיר "הדף הפתוח" (שהתפרסם בעיתון ב-11 בפברואר 1955) עוסק בפרשת העסק הביש, ומהנרמז בו עולה כי אלתרמן ידע את עיקרי פרטי הפרשה, שנשמרו באותו זמן בסודיות בישראל. הוא שואל: , ו
בשיר "יום הזיכרון והמורדים" המופיע בפרק זה, שפורסם ב"דבר" ב-30 באפריל 1954, שבו חל באותה שנה יום הזיכרון לשואה ולגבורה מערער אלתרמן על הנטייה הרווחת לגנות את התנהגות היהודים בעת השואה וכנגדה להעלות על נס את גבורת המורדים. אלתרמן מעמיד את השיר כמונולוג של המורדים:
ספרי "הטורים הגנוזים".
בשנים 1986 עד 2005 הוצאו לאור שלושה ספרים בהם פורסמו הטורים הנקראים "גנוזים" - טורים שפורסמו מעל דפי "דבר", אך לא נבחרו על ידי אלתרמן בשלושת כרכי הטור השביעי שראו אור בחייו.
בספר הרביעי נכללו טורים שהופיעו מפברואר 1943 ועד אפריל 1948. בספר החמישי נכללו טורים שהופיעו מיוני 1948 עד דצמבר 1956. בספר השישי נכללו טורים שהופיעו מינואר 1957 ועד פברואר 1967. רק כרבע מן הספר הוא שירה והיתר נכתב בפרוזה. מבקר הספרות מנחם בן מתח על קטעי הפרוזה שבספר, עם צאתו לאור ב-2005, בקורת:
לדברי ההוצאה, בפתח הספר השישי, עם הוצאתו לאור הגיעה לסיומה מלאכת פרסום הטורים הגנוזים. בטורים הגנוזים הגיב אלתרמן, כדרכו, למאורעות השוטפים ולנושאים שונים, ספרות, תיאטרון, קולנוע, מפלגות, יחסי חילונים-דתיים, היחס למיעוט הערבי ויחסי ישראל-גרמניה. אלתרמן גילה בטורים הגנוזים תמיכה עקבית בדוד בן-גוריון ומדיניותו ועסק רבות בעסק הביש ובויכוח בין בן-גוריון לראשי מפא"י, פרישתו מהמפלגה והקמת רפ"י.
הטורים הללו, שלא נכללו בשלושת הספרים שראו אור בחיי המשורר ונשארו גנוזים כרבע מאה ומעלה לאחר פטירתו, לא נכללו באנתולוגיות ובתוכניות הלימודים במשך פרק זמן ארוך זה, ולא קנו להם את המעמד כאתוס לאומי, כדוגמת הטורים שנתפרסמו בשלושת הספרים הראשונים. עם זאת, מהווים טורים אלה חומר רב ערך לחוקרי שירת אלתרמן ולחוקרי תולדות התקופה.
מהדורה כרונולוגית.
בשנת 2010 שהייתה שנת המאה להולדתו של אלתרמן החלה לצאת בהוצאת הקיבוץ המאוחד מהדורה חדשה של כל הטורים בצורה כרונולוגית בעריכת דבורה גילולה. המדורה הזו יצאה בשישה כרכים, האחרון יצא בשנת 2017.
דניס ברגהאמפ
דייווי קרוקט
דייוויד קרוקט (David "Davy" Crockett, 17 באוגוסט 1786 - 6 במרץ 1836), גיבור עם אמריקני מהמאה ה-19, ידוע בעיקר בשם דייווי קרוקט.
הוא שימש חבר בבית הנבחרים של מדינת טנסי וכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. שירת במרד הטקסני ונהרג בקרב אלמו. לפי עדויות אחרות, גנרל סנטה אנה לקח בשבי כחצי תריסר משורדי קרב האלמו, ביניהם קרוקט, והוציאם להורג.
ג'ון ויין גילם את דמותו של קרוקט בסרט האלמו.
גנימדס
במיתולוגיה היוונית, גנימדס (ביוונית: Γανυμήδης) היה בנו של טרוס מלך טרויה, ונער יפה תואר. זאוס ראה את גנימדס עם כלביו ושומריו בעת ציד ליד הרי אידה, התאהב בו ושלח עיט שיביא אותו לאולימפוס. על פי גרסה אחרת, זאוס היה העיט בעצמו. גנימדס הפך לנושא גביע האלים באולימפוס ומגיש האמברוסיה ונקטר לאלים, וזאת לאחר שהבה, שהייתה נושאת הגביע לאלים, התחתנה עם הרקולס. כפיצוי לאובדן בנו, שלח זאוס לטרוס זוג סוסים בני אלמוות.
מלאכתו של גנימדס בעולם האלים מתקשרת אצל בני האדם לגאותו של הנילוס. סימניו של גנימדס הם חישוק ברזל-צעצוע של נער ותרנגול-מתנת אוהב.
שירה.
הומרוס, ורגיליוס, אובידיוס ומשוררים אחרים כתבו על הדמויות המיתולוגיות, על האלים ובני האדם, על הקשרים ביניהם ועל שינויי הצורה שחלו בהם.
הומרוס באיליאדה, מתאר את גנימדס כיפה ביותר מבין בני התמותה:
אמנות.
המיתוס על חטיפתו של גנימדס הפך לאחד הנושאים הפופולריים באמנות יוון העתיקה. באמנות הרנסאנס, בציוריהם של רמברנדט, רובנס וציירים רבים אחרים וכן בפיסול ובכדים מעוטרים.
המטמורפוזה של גנימדס הייתה הפיכת אדם לאלמותי ובעל נעורי נצח.
גנימדס הוצג לעיתים קרובות כאל של אהבה הומוארוטית. המיתוס של זאוס וגנימדס היווה מודל למנהג חברתי של פדרסטיה ביוון העתיקה - מערכת יחסי חונכות וארוטיקה בין מבוגר למתבגר.
במחזה של אוריפידס, "הקיקלופ", מסופר על פוליפמוס הקיקלופ אשר שתה לשוכרה, לאחר שאודיסאוס שיכר אותו כדי להינצל ממאורתו.
ברגעי השיכרות של הקיקלופ, הוא אומר: "אלות החן האלה מתחילות איתי... די! לא אשק לכן, עם גנימדס זה אשכב, כי הוא הכי יפה, ובסך הכל אני אוהב זכרים יותר מנקבות".
על שמו של גנימדס נקרא ירחו הגדול ביותר של כוכב הלכת צדק (אשר בלועזית קרוי יופיטר, מקבילו הרומי של זאוס) – גנימד.
קולורדו ראפידס
קולורדו ראפידס (באנגלית: Colorado Rapids) היא קבוצת כדורגל מקומרס סיטי שבקולורדו, המשחקת בליגת ה-MLS. צבעי מדי הקבוצה הם סגול, כחול ושחור. הראפידס זכו באליפות הליגה בעונת 2010 לאחר שניצחו במשחק גמר גביע ה-MLS את קבוצת דאלאס בתוצאה 1–2. כמו כן הגיעו לשני משחקי גמר: גמר גביע ה-MLS ב-1997 וגמר גביע ארצות הברית הפתוח ב-1999, ובשניהם הפסידו.
הקבוצה שיחקה באצטדיון שדה אינבסקו מאז שנת 2001. לפני כן שיחקה הקבוצה באצטדיון מייל היי הנמצא בדנוור. בעונת 2007, עברה הקבוצה לאצטדיון חדש באזור המסחרי של דנבר.
דדי בן דיין
דוד (דדי) בן דיין (נולד ב-22 בנובמבר 1978 בחולון) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום מאמן קבוצת הנוער של מכבי תל אביב. לזכותו 28 הופעות במדי נבחרת ישראל.
קריירה.
בן דיין החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב ועבר לקבוצת הנוער של היריבה העירונית מכבי תל אביב. בשנת 1997 עלה לקבוצה הבוגרת וזכה עמה בשני גביעי מדינה ובגביע הטוטו. בעונת היה מלך השערים של הקבוצה עם 11 כיבושים. ב-2002 שוחרר מהקבוצה ועבר להפועל פתח תקווה, משם עבר חצי שנה לאחר מכן להפועל כפר סבא. לקראת עונת חתם בן דיין בהפועל באר שבע, ושם שיחק שנתיים.
בשנת 2005 עבר לקולורדו ראפידס האמריקאית, שם פתח בהרכב ברוב המשחקים, וכבש 8 שערים במהלך העונה. לאחר שנה בארצות הברית חזר לארץ כדי לשחק במדי מכבי נתניה, כחלק ממסע הרכש של דניאל יאמר - בעלי המועדון, ואייל ברקוביץ' - אז המנג'ר, והפך לאחד מהשחקנים המרכזיים בקבוצה, שיחד עמו שיחקה לראשונה אי פעם בגביע אופ"א.
ב-6 ביולי 2009 חתם בן דיין על חוזה בן שלוש שנים בהפועל תל אביב. את שערו הראשון בקבוצה כבש במחזור השני מול מכבי פתח תקווה וכבר באותה עונה הפך בן דיין לאחד משחקני המפתח של הקבוצה, יחד עם דאגלס דה סילבה, גילי ורמוט ואיתי שכטר. הקבוצה סיימה במקום הראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית ובתום העונה זכתה בדאבל. בן דיין השווה את השיא האישי שלו כשכבש 11 שערים באותה עונה, והיה סגן מלך השערים של הקבוצה (בצוותא עם ערן זהבי). בעונה שלאחר מכן חלה ירידה ביכולתו, ועל אף שזכה בגביע שני ברציפות עם הקבוצה, החל לאבד את מקומו בהרכב לגל שיש הצעיר.
בינואר 2012 חתם בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית, ובתום העונה זכה עמה בגביע. ב-7 בספטמבר 2012 חזר בן דיין לישראל וחתם בהפועל עכו. לאחר עונה אחת בעכו חתם על חוזה לעונה אחת בבני סכנין, במדיה כבש בעונת ארבעה שערי ליגה, והיה שותף להעפלת הקבוצה לפלייאוף העליון.
לקראת עונת חתם בן דיין בקבוצת מכבי פתח תקווה. את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה כבש ב-20 בספטמבר 2014, במשחק שהסתיים בתוצאה 4-4 נגד מכבי נתניה. בסך הכל עד תום העונה כבש שני שערים ב-19 הופעות, וסיים עם הקבוצה במקום השישי בפלייאוף העליון.