הרכבת התחתית תוכננה בידי לזר קגנוביץ' ונקראה על שמו. משנת 1955 נקראת על שם לנין. המערכת נבנתה כחלק מתוכנית הפיתוח של מוסקבה בשנות ה-30 של המאה ה-20. הקו הראשון נפתח ב-15 במאי 1935 וחיבר בין התחנות "סוקולניקי" (Сокольники) ו"פארק קולטורי" (Парк культуры) עם הסתעפות לכיוון תחנת "סמולנסקיה" (Смоленская). בשנת 1938 נפתח קו שני בין תחנות "סוקול" (Сокол) לתחנת "פלושצ'אד סברדלובה" (Площадь Свердлова. שם התחנה החל מ-1990 - "תאטרלנאיה", Театральная), מעט לאחר מכן החלו העבודות לבניית קו שלישי.
היכולת של ברית המועצות להקים את המערך הזה נשענה רובה ככולה על כפייה וניצול אכזריים של אזרחים רוסים, בעיקר "דיסידנטים", ובייחוד של מיעוטים ולאומים אתניים לא רוסיים, שרבים מהם מתו בזמן הבנייה. ניתן לומר שמערך הרכבת התחתית של מוסקבה הוא מוזאון הנצחה ענק לעבודות הכפייה של המשטר הטוטליטרי.
מלחמת העולם השנייה קטעה את פיתוחה של המערכת. בסתיו שנת 1941 שימשו מנהרות הרכבת בתור מקלטים לתושבי מוסקבה בעת הפגזות, בדומה למנהרות הרכבת התחתית של לונדון. בזמן המלחמה פונו חלק מהרכבות מהמנהרות ופורסם צו של משרד ההגנה הסובייטי שהורה על הריסת תשתיות הרכבת התחתית במקרה שצבא ורמאכט יגיעו לשערי מוסקבה.
לאחר המלחמה שוקמה מערכת הרכבת התחתית וקווים נוספים נבנו. חלק מהקווים נבנו עם ראשית המלחמה הקרה והם נועדו לשמש מקלטים לשעת הצורך, ולכן נחפרו בעומק רב. באותן השנים הוחלט גם על בניית קו קולצביה, שהוא קו מעגלי באורך של כ-20 ק"מ וכיום הוא אחד הקווים העמוסים ביותר במערכת.
בסוף שנות החמישים ובשנות ה-60 נבנו קווים רבים שחוברו רק עם הקו המעגלי ב"רדיוסים" ובשנות ה-70 הוארכו קווי רדיוס אלה וחוברו עם קווים נוספים. מסוף שנות ה-70 ועד לשנות ה-90 נבנו הקווים "קלינינסקאיה" (Калининская) ו"סרפוכובסקו-טימיריאזבסקאיה" (Серпуховско-Тимирязевская) שהחל כקו רדיוס והוארך, וכיום הוא חוצה את העיר כולה.
המערכת במאה ה-21.
לכל אחד מ-15 הקווים נקבעו שלושה אמצעי זיהוי: שם, מספר וצבע.
אמצעי התמצאות שימושי לנוסעים משמש המגדר של הדובר במערכת הכריזה ברכבת: כאשר הרכבת מתקרבת למרכז העיר קול של גבר מכריז על התחנות וכשמתרחקים ממרכז העיר לשכונות מרוחקות מוחלף הקול המכריז לקולה של אישה. בקו העגול (הקו החום) ננקטה הבחנה דומה: ברכבת הנוסעת בכיוון השעון קול של גבר מכריז על התחנות, וברכבת הנוסעת נגד כיוון השעון הכריזה משתמשת בקול של אשה.
הרכבת התחתית פועלת בין השעות 5:00 בבוקר עד 1:00 בלילה. בשעות שיא תדירות הרכבת היא 90 שניות ברוב הקווים.
כרטיסי נסיעה.
ניתן לרכוש סוגים שונים של כרטיסים נקראים "ידיני" (ברוסית - Единый), יש כמה סוגים של הכרטיס, מכרטיס לכניסה בודדת ועד כרטיס המאפשר 70 כניסות בחודש הנקר.
בנוסף יש כרטיס הנקרא "טרויקה" (Тройка) המאפשר להטעין עד 3000 רובל וניתן לעבור באמצעותו באמצעי התחבורה הציבורית השונים בעיר עד 90 דקות ובנוסף, ניתן להשתמש בו במטרו.
לאחר שאדם נכנס לתחומי התחנה הוא חופשי לנסוע בכל קו ולהחליף לכל קו ללא תשלום נוסף עד שהוא יוצא מתחומי הרכבת. נכון לינואר 2018 כניסה בודדת עולה 55 רובל ושתי כניסות עולות 110 רובל.
סטטיסטיקה.
הרכבת מפרסמת נתונים מספריים וסטטיסטיים על מערכת הרכבות. בשנת 2006 דווחו, בין השאר, הנתונים הבאים:
תחנות הרכבת התחתית.
במטרו של מוסקבה 241 תחנות. להלן חלק מתחנות ייחודיות:
מטרו 2 - הקו הסודי.
מטרו 2 הוא קו סודי של הרכבת שקיים על פי טענות לא רשמיות ומיועד לשימוש חירום במקרה שמוסקבה תותקף. במצב זה המסילה תשמש כמקלט לראשי השלטון, אנשי צבא בכירים ומשפחותיהם. לפי המסופר הקו עובר מתחת למפלס הקווים הציבורי, ועובר מתחת לקרמלין, לאוניברסיטת מוסקבה, לספרייה של רוסיה ובעוד מגוון מבני ציבור וממשלה. הקו מתחבר לשתי תחנות ציבוריות.
הקהילה המזרח אפריקנית
אגם סופיריור
מזדק
מזדק (פרסית: مزدک, פרסית אמצעית: 𐭬𐭦𐭣𐭪, מכונה גם מזדק הצעיר) היה כהן דת זורואסטרי, רפורמטור, נביא ואקטיביסט שצבר השפעה במהלך שלטון הקיסר הסאסאני קבאד הראשון. הוא טען להיות נביא של אהורה מזדה (האל בדת הזוראסטרית) וכונן בעלות משותפת על רכוש, כמו כן גם מערכת רווחה. פעמים רבות מתייחסים אליו כאל סוציאליסט מוקדם.
מזדקיות.
מזדק היה הנציג הבכיר של תורה פילוסופית ודתית הנקראת מזדקיות, אשר הוצגה על ידו כגרסה "טהורה" של זורואסטריות, למרות שהתורה שלו הושפעה גם ממניכאיזם. זוראסטריות הייתה הדת הגדולה ביותר של פרס הסאסאנית, ומזדק עצמו היה כהן דת זוראסטרי, אבל רוב אנשי הדת החשיבו את תורתו ככפירה. ככלל, המידע בנושא מאוד מצומצם, אבל ניתן להסיק פרטים מסוימים על ידי מבט על ממשיכת המזדקיות, הח'רמיה.
מקורות.
מקורות מסוימים טוענים כי המייסדים המקוריים של זרם זה חיו מוקדם יותר ממזדק. אלה היו כהן הדת זרתושטרה ח'ורגן (להבדיל ממיסד הזוראסטרית, זרתושטרה ספיטמה) ו/או פילוסוף זורואסטרי בשם "מזדק הזקן", שלימדו על שילוב של אלטרואיזם ונהנתנות: "הוא לימד את חסידיו ליהנות ממנעמי החיים, לספק את התיאבון שלהם באמצעות אכילה ושתייה ברוח של שוויון, לעשות מעשים טובים; להימנע משפיכות דמים וגרימת נזק לאחרים; ולנהוג בהכנסת אורחים ללא הסתייגות". דוקטרינה זו פותחה בהמשך על ידי מזדק הצעיר.
בשלבים מאוחרים יותר המתנגדים השמרנים האשימו את חסידיו של מזדק בכפירה, ובמנהגים של "שיתוף נשים", האשמות שחוקרים לא מצאו כל הוכחות לקיומן. חסידיו של מזדק נחשבים בתור הסוציאליסטים הראשונים בהיסטוריה האנושית בשל הדגש ששמו על רכוש משותף ועבודה משותפת, על מנת שכולם ירוויחו.
עקרונות תאולוגיים.
כמו הזורואסטריות והמניכאיזם, המזדקיות הייתה בעלת השקפת עולם דואליסטית. דוקטרינה זו לימד כי ליקום יש שני יסודות: היסוד הטוב - האור, והיסוד הרע - החושך. שני היסודות האלו עורבבו בשל תאונה בעולם של מעלה. האור מאופיין בידע ורגשות, ופעולות הנעשות מתוך רצון חופשי, בניגוד לחושך, שהוא אדיש, עיוור ופועל באופן אקראי. תפקיד האדם בעולם היה "להוציא לחופשי" את החלקים ה"טובים" שבו, באמצעות מעשים טובים ונועם הליכות. יש לציין כי בניגוד למניכאיזם, שרואה את התאונה שהביאה לערבוב הטוב והרע באור שלילי, השקפתה של המזדקיות בנושא היא נייטרלית יותר, ואפילו אופטימית.
בנוסף, במחקר מאוחר נכתב כי המזדקיות לימדה על שלושה יסודות (אש, מים ואדמה), ארבעה כוחות (הבחנה, הבנה, שימור ושמחה, המקבילים לארבעת התפקידים הבכירים באימפריה הסאסאנית - שני כהנים ראשיים, מפקד הצבא וליצן החצר), שבעה וזירים ושנים עשר כוחות רוחניים. כאשר כל הנזכרים מעלה נמצאו בנפשו של אדם, הוא היה פטור מהחובות הדתיות.
אתיקה וחברה.
שני מאפיינים בולטים של המזדקיות היו הפחתת החשיבות של הטקסים הדתיים - האדם הדתי האמיתי הוא זה שמבין ופועל על פי עקרונות היקום באופן נכון, ובנוסף, ביקורת חריפה של הממסד הדתי, שלדעתו של מזדק דיכא את האוכלוסייה הפרסית וגרם לעוני רב.
מזדק שם דגש על נועם הליכות, שעירב, בין היתר, חיים מוסריים, צמחונות (הוא האמין שבשר מכיל חומרים המגיעים מהחושך לבדו), התנהגות אדיבה וחברית כלפי כל אדם, ורדיפת שלום.
במובנים רבים, המזדקיות יכולה להתפרש כקריאה למהפכה חברתית, וכונתה, בין היתר, כ"קומוניזם מוקדם". הוא וחסידיו היו גם תומכים של "אהבה חופשית".
על פי מזדק, אלוהים העניק לעולם את המשאבים והשפע כדי שכל בני האדם יחלקו אותם באופן שווה, אבל החזקים כפו עצמם על החלשים, רצו לשלוט עליהם, ויצרו את אי השוויון הגדול. מצב זה בתורו חיזק את "חמשת השדים" שהסיטו את בני האדם מדרכי הצדיקות - חמשת השדים האלה היו קנאה, זעם, נקמה, דחק ותאוות בצע. כדי לגבור על העוולות האלו, הצדק היה צריך לקום מחדש, ולכן כל אחד צריך לחלוק את עודפי הרכוש שלו עם חבריו. כנראה שמזדק תכנן להשיג זאת באמצעות מתן בעלות משותפת על כל הרכוש או באמצעות חלוקה מחדש של המשאבים, אם כי לא ברור כיצד התכוון להפוך את העקרונות האלו למנגנון מסודר. המקורות ההיסטוריים מהם למדו החוקרים, שהיו עוינים למזדקיות (כי נכתבו בידי הממסד הסאסאני), עסקו בעיקר בהאשמות (לא מבוססות היסטורית) כלפי המזדקים ב"שיתוף" של נשים, שגרמה להפקרות מינית ולערבוב של הורים שונים ומשפחות שונות. כיוון שההאשמות האלו היו נפוצות כלפי קבוצות שנחשבו "כופרות", אמינות ההאשמות מוטלת בספק גדול על ידי החוקרים. סביר להניח שמזדק גינה את הפוליגמיה שנפוצה בקרב הגברים העשירים, שבין היתר גרמה לכך שהגברים העניים נשארו פעמים רבות ללא אפשרות להינשא - כי נשים רבות כל כך כבר נישאו לעשירים.
מאמינים.
המזדקיות משכה אליה מאמינים רבים, עד כדי כך שאפילו המלך קבאד הראשון הפך למזדקי. המזדקיות צברה השפעה נוספת בכך שהממלכה אל-חירה (ממלכה ערבית באזור כופה שהייתה ווסאלית של האימפריה הסאסאנית) אימצה את האמונה, תוך כדי הדחתו של המלך הקודם.
בזכות הגיבוי מצד הקיסר, מזדק היה מסוגל להוציא לפועל את הרפורמה החברתית שלו, שכללה פציפיזם, התנגדות לממסד הדתי ותוכניות סיוע לעניים. מזדק הסב מאגרי מזון ומשאבים ממשלתיים לצורך עזרה לעניים. הוא גם סגר את כל מקדשי האש הזורואסטריים, חוץ משלושת הגדולים ביותר.
התנגדות לאמונה והשמדתה.
הפחד בקרב האצולה והממסד הדתי גדל עדי כדי כך שהשניים הדיחו את הקיסר קבאד בשנת 496, אך לאחר שלוש שנים (499) הוא הצליח להחזיר לידיו את השלטון בסיוע האימפריה האפתליטית (אימפריה מרכז אסייתית).