אנציקלופדיה ארזי הלבנון היא אנציקלופדיה בעברית שנערכה על ידי שמעון ואנונו, המרכזת ערכים על חכמי יהדות ספרד והמזרח מתקופת הגאונים ועד שנת 2006, שנת ההוצאה של האנציקלופדיה.
מאפייני האנציקלופדיה.
האנציקלופדיה יצאה לאור בשנת תשס"ו בירושלים ומכילה 4 כרכים ובהם 7,000 ערכים על חכמי ספרד והמזרח מארצות ספרד, פורטוגל, בוסניה, בולגריה, מצרים, איטליה, טורקיה, יוון, מרוקו, תוניסיה, עיראק, אלג'יריה, סוריה, לבנון, תימן, לוב, פרס, אפגניסטן, כורדיסטן, בוכרה, גאורגיה, הודו וארץ ישראל.
בתחילת האנציקלופדיה מובאת הקדמה הסוקרת בקצרה את תולדותיה של כל מדינה ממדינות ארצות המזרח, ובארץ ישראל מובאת גם סקירה על הערים: ירושלים, צפת וחברון.
האנציקלופדיה נערכה מתוך ספרי תולדות וביוגרפיות, הקדמות מהדירים לספרים, אגרות, מכתבים, ספרים על מצבות, הספדים ומקורות מפי השמועה. בסוף כל ערך מצוין בדרך כלל המקור ממנו נערך אותו ערך.
לאנציקלופדיה מצורפת הסכמה מהרב עובדיה יוסף.
הסכם פונטנבלו
הסכם פונטנבלו הוא שמם של מספר הסכמים שנחתמו לאורך ההיסטוריה בפונטנבלו שבצרפת, לרוב בטירת פונטנבלו.
אמנת פונטנבלו
קונדינמרקה
קוּנְדִינַמַרְקַה (בספרדית: Cundinamarca) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במרכז קולומביה והוא גובל במחוזות בויאקה בצפון ובצפון-מזרח, בקסנרה במזרח, במטה בדרום-מזרח ובדרום, בעיר בוגוטה ובווילה בדרום ובטולימה ובקלדס במערב.
המחוז משתרע על שטח של 24,210 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-2.76 מיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא בוגוטה, שמתפקדת גם כבירת המדינה כולה, למרות העובדה שהיא בעלת מעמד עצמאי ואינה חלק מהמחוז. העיר הגדולה ביותר בתוך תחומי המחוז היא סואצ'ה, פרוור של בוגוטה.
מקור השם.
השם הוא עיוות שנוצר בתקופת האימפריה הספרדית של שמו המקורי של האזור בתקופה הפרה-קולומביאנית. במקור האזור נקרא "קונטור מרקה" (Kuntur marqa), שמשמעותו היא "קן הקונדור" בשפת צ'יבצ'ה ששימשה את בני המואיסקה המקומיים.
היסטוריה.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 היא חולקה למחוזות, ומחוז קונדינמרקה כלל את שטחי קולומביה העתידית. המחוז עצמו חולק לפרובינציות, שאחת מהן הייתה פרובינציית בוגוטה שכללה שטחים דומים לשטחי מחוז קונדינמרקה העתידי. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה; פרובינציית בוגוטה המשיכה להתקיים, אך עד שהרפובליקה הפכה לפדרציה ננגסו ממנה לאורך השנים שטחים רבים.
ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית ונוצרה מדינת קונדינמרקה, שכללה שטחים נרחבים במרכז ובמזרח הרפובליקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית ונוצר מחוז קונדינמרקה. המחוז חפף לשטחי המדינה שקדמה לו, אך לאורך השנים פוצלו ממנו שטחים שבהם הוקמו מחוזות מטה וויצ'דה.
בוגוטה הייתה חלק מהמחוז עד שב-1954, בתקופת ממשלו של הנשיא גוסטבו רוחאס פיניה, סופחו אליה כמה רשויות מקומיות והיא קיבלה מעמד נפרד של "מחוז מיוחד". בחוקת קולומביה מ-1991 שונה המעמד שלה למעמד של "מחוז הבירה".
כלכלה.
כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על כרייה של פחם ומלח בישול וכן על חקלאות, הכוללת גידול קפה, תירס, קנה סוכר, תפוח אדמה, שעורה, חיטה, מניהוט, כותנה, אורז, שעועית ופירות שונים, ועל חליבה. בנוסף יש תעשייה ענפה למדי באזור המטרופולין של בוגוטה, שם נמצאים חלקים משמעותיים מהאוכלוסייה המחוזית.
חלוקה מנהלית.
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק ל-15 פרובינציות (Provincias) כדלהלן:
וים קוק
וילם "וים" קוק (בהולנדית: Willem "Wim" Kok, 29 בספטמבר 1938 - 20 באוקטובר 2018) היה פוליטיקאי הולנדי שעמד בראש מפלגת העבודה ההולנדית בשנים 1986–2001 וכיהן כראש ממשלת הולנד בשנים 1994–2002.
ביוגרפיה.
קוק נולד בספטמבר 1938 במחוז דרום הולנד. בשנת 1961 סיים לימודי מנהל עסקים והחל לעבוד באיגודים מקצועיים. הוא ניהל איגוד מקצועי סוציאליסטי גדול בשנים 1973–1986. בשנת 1986 עזב קוק את האיגוד על מנת להיכנס לפוליטיקה. ב-3 ביוני של אותה השנה הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים. עם כניסתו של קוק לבית הנבחרים, הודיע מנהיג מפלגת הלייבור על פרישתו, וקוק נבחר להחליפו. הוא שימש כמנהיג המפלגה והאופוזיציה לממשלתו של רוד לוברס. בשנת 1989 הוביל את המפלגה בבחירות הארציות. אמנם המפלגה נחלשה במעט, אך הצטרפה לממשלתו השלישית של לוברס, ובכך אפשרה את קיומה. קוק עצמו התמנה לשר הכלכלה ולסגנו של לוברס. הוא החזיק בתפקיד זה עד סוף כהונת הממשלה בשנת 1994.
בבחירות שהתקיימו ב-3 במאי 1994 מפלגת הלייבור הפכה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. לאחר משא ומתן ארוך, קוק הצליח להרכיב ממשלה עם המפלגות הליברליות מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה ודמוקרטים 66. ממשלתו של קוק נחשבה לפורצת דרך מכיוון שזו הייתה הממשלה הראשונה מאז שנת 1908 שבה לא הייתה חברה שום מפלגה נוצרית-דמוקרטית.
מטרה מרכזית של ממשלתו של קוק הייתה להוריד את אחוז האבטלה, לאחר מיתון כלכלי קשה של שנים. מדיניות הממשלה הייתה הפחתת מס, תמיכה בתעסוק ושיפור תשתיות. בתקופה זו התרחש טבח סרברניצה בבוסניה והרצגובינה אשר עורר סערה גדולה בשל נוכחותם של חיילי הולנד בבוסניה. הסערה גרמה לנפילתה של הממשלה בשנת 1998. בבחירות שהתקיימו באותה השנה קוק ניצח שוב ושימר את הממשלה במבנה זהה.
ב-15 בדצמבר 2001 הכריז קוק על פרישתו מהפוליטיקה הלאומית לאחר הבחירות שיתקיימו במאי 2002. לאחר עזיבתו, המשיך קוק בפיקוח על עסקים רבים (בין השאר גם של ו-KLM).
קוק היה נשוי ואב לשלושה ילדים. בשנת 2003 קיבל תואר של כבוד מאוניברסיטת מינסטר.
נפטר ב-20 באוקטובר 2018.
הלוך הלכה החבריא
הלוך הלכה החבריא הוא מופע שהועלה בישראל בשנת 1969 והציג, במלל ובשירה, טקסטים של סופרים ומשוררים מברית המועצות, וזאת במחאה על הדיכוי של חופש היצירה שאפיין את ברית המועצות באותה תקופה.
רקע.
בתום מלחמת העולם השנייה החמירו שוב בברית המועצות שיטות של דיקטטורה אכזרית ותהליך ההסתגרות בפני העולם המערבי (מסך הברזל לפי הביטוי החדש שהשתמש בו צ'רצ'יל). במסגרת תהליך זה דוכא ללא רחמים חופש המחשבה ואנשים רבים שהואשמו, במקרים רבים, באופן שרירותי לחלוטין, בעוינות כלפי המשטר, נשלחו למאסר בבתי כלא או בגולאגים. עם אנשי הרוח שנרדפו ונענשו נמנו כמו בשנות ה-1930-1940 מספר רב של אמנים ומדענים שביקשו להתמסר לאמנות ובהתאמה למדע, בהתאם לצו מצפונם. בין האמנים הידועים שסבלו מנחת זרועו של המשטר היו יבגני יבטושנקו, אלכסנדר סולז'ניצין, בלה אחמדולינה, בוריס פסטרנק, אנדריי סיניאבסקי, יולי דניאל ויוסף ברודסקי.
הדיכוי והרדיפות המשיכו בצורה מתונה יותר אפילו אחרי תהליך הדה-סטליניזציה שהונהג בעת מנהיגותו של ניקיטה חרושצ'וב.
עם הקבוצות המדוכאות נמנתה גם קבוצה גדולה מיהודי ברית המועצות, שהמשטר סירב לאפשר להם זכויות כמו לימוד עברית ופולחן דת חופשי. ההנהגה הסובייטית סירבה לאפשר להם גם לעלות לישראל ואף הענישה את חלקם במאסר ובהגליה.
פעילות זו של המשטר כלפי אנשי הרוח וכלפי היהודים הביאה לגל מחאה בישראל, שקרא מצד אחד לפתיחת שערי ברית המועצות לעליית היהודים (תחת הכותרת "שלח את עמי"), ומצד שני קרא לשלטונות להפסיק את דיכוי האמנים.
על המופע.
כחלק מהקריאה לחופש היצירה ברית המועצות, נכתב ב-1969 מופע שהתבסס על כתבים שכתבו האמנים הסובייטיים ממותו של יוסיף סטלין (1953) ועד תקופת המופע. חלק מהחומר למופע פורסם כבר במערב, וחלקו הוברח ארצה ונחשף לראשונה במסגרת המופע. לגבי מספר שירים במופע נכתב ששם הכותב אסור לפרסום כדי ששלטונות המדינה לא יפגעו בו.
השותפים ליצירת המופע היו:
מופע הבכורה הועלה ב-21 באוגוסט 1969 בחיפה בנוכחותה של הזמרת נחמה ליפשיץ. המופע הועלה ברחבי הארץ כ-250 פעמים, ואף יצא תקליט בנובמבר 1969 שכלל את שירי המופע.
באמצע 1970, עם סיום חוזה התעסוקה, נתגלעה מחלוקת בין השחקנים להפקה כשהשחקנים מעוניינים להמשיך בהופעות בעוד שהתיאטרון והפקה רצו לסגור את המופע. ניסיונם של השחקנים להמשיך בהופעות גרר תביעה משפטית על רקע של פגיעה בזכויות היוצרים, שאותן החזיק התיאטרון. בסופו של דבר הגיעו כל הצדדים להסכמה וההופעות נמשכו.
השירים הבולטים במופע היו:
מופע ההמשך.
ב-1976 הועלה מופע המשך ל"הלוך הלכה החבריא". מופע זה התמקד ב-3 משוררים רוסים: בולאט אוקוג'אבה, אלכסנדר גאליץ' וולדימיר ויסוצקי, והמחאה, שתפסה מקום מרכזי במופע הראשון, תפסה מקום משני בלבד במופע ההמשך.
המעורבים בהפקה זו היו:
רצח ראובן שמרלינג
רצח ראובן (מוטי) שמרלינג הוא פיגוע דקירה שהתרחש בכפר קאסם בערב חג סוכות, י"ד בתשרי תשע"ח (4 באוקטובר 2017) בו נרצח ראובן שמרלינג, ביום הולדתו ה-70, אב לארבעה מהיישוב אלקנה. שני המחבלים, שהועסקו בישראל על ידי שמרלינג, רצחו אותו בשל היותו יהודי.
הפיגוע.
את הכוונה לבצע פיגוע דקירה נגד יהודים יזם יוסף כמיל, שהציע למוחמד אבו אלרוב לבצע איתו פיגוע. תחילה סירב האחרון לכך. השניים החלו לעבוד באופן לא-חוקי במחסן פחמים בכפר קאסם, בניהולו של ראובן שמרלינג. בהמשך החליטו השניים לרצוח ממניע לאומני את אחד היהודים שעבדו במקום. השניים רכשו סכין לחיתוך בשר והחביאו אותה בחדר בו ישנו. השניים שמו לב לכיפה הגדולה על ראשו של שמרלינג החליטו שנגדו יכוונו את הפיגוע.