איטליה הגיעה לטורניר כפייבוריטית לזכייה. הנבחרת, בהובלתו של ויטוריו פוצו ובכיכובם של ג'ובאני פרארי, ג'וזפה מאצה וסילביו פיולה, זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת ברלין שנתיים קודם לכן, והגיעה לטורניר כאלופה המכהנת, בעקבות זכייתה במונדיאל 1934. מהטורניר עצמו נעדרו נבחרות בכירות רבות, כגון שהייתה מצויה במלחמת אזרחים, שבשלב זה עדיין החרימה את הטורניר, ונבחרות ו שבחרו שלא להשתתף בו. למעשה, הייתה הנציגה הדרום אמריקאית היחידה בטורניר.
הדרך אל הגמר.
טורניר מונדיאל 1938 התנהל בשיטת נוקאאוט לכל אורכו. 16 הנבחרות המשתתפות החלו את דרכן בשמינית הגמר, למעט שפרשה טרם הטורניר, ושמיטב כוכביה ייצגו את בעקבות האנשלוס.
איטליה החלה את דרכה בהתמודדות מול . אף על פי שהגיעה כנבחרת המועדפת למשחק בפרט ולטורניר בכלל, התקשתה איטליה להתמודד עם הנורווגים. בדקה השנייה היא עלתה ליתרון מרגליו של פייטרו פראריס, אך נורווגיה השוויתה את התוצאה שש דקות בלבד לסיום, והמשחק עבר להכרעה בהארכה. ארבע דקות מפתיחת ההארכה, סילביו פיולה קבע את תוצאת המשחק, 2-1 לאיטליה שעלתה לרבע הגמר. במשחק המקביל פגשה הונגריה את (כיום אינדונזיה), ולא התקשתה להביס אותה. במחצית עמדה התוצאה על 4-0 להונגרים, שהוסיפו שני שערים במחצית השנייה בדרך לניצחון 6-0 ולרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר פגשה איטליה את הנבחרת המארחת, . בשני טורנירי המונדיאל הראשונים זכתה המארחת בטורניר, אך הפעם היא הודחה כבר בשלב רבע הגמר. ג'ינו קולאוסי קבע 1-0 לאיטליה כבר לאחר תשע דקות, אך כעבור דקה השיגה צרפת את השוויון. האיטלקים הפגינו עדיפות במחצית השנייה, וצמד של פיולה קבע 3-1 לאיטליה, שהעפילה על חשבון המארחת לחצי הגמר. במשחק המקביל פגשה הונגריה את . השווייצרים הגיעו לאחר שנאלצו לשחק פעמיים בשלב שמינית הגמר, לאחר שמשחקה הראשון מול הנאצית הסתיים בשוויון 1-1 בהארכה. שווייץ השיגה את הכרטיס לשלב זה בזכות ניצחון 4-2 במשחק החוזר, אך לא יכלה להונגרים, שניצחו במשחק 2-0 והעפילו לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה איטליה את וחלוצה הפורה לאונידאס דה סילבה, שנחשבה אז לכוח עולה בכדורגל העולמי. לאחר שוויון מאופס במחצית הראשונה, העלו קולאוסי וג'וזפה מאצה (בפנדל) את איטליה ליתרון כפול. שער מצמק של הברזילאים בדקות הסיום לא מנע את העפלתה של איטליה לגמר בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון 2-1. הונגריה, בכיכובם של ג'רג' שארושי וגיולה ז'נגלר, הוסיפה להציג כדורגל התקפי ומהנה, והביסה במשחק המקביל 5-1 את . בכך, העלו ההונגרים את מאזן שעריהם ל-13 בשלושה משחקים בלבד, והעפילו לראשונה בתולדותיהם לגמר הטורניר.
שופט המשחק.
ז'ורז' קאפדוויל הצרפתי נבחר לשופט המשחק. עוזרי השופט, האנס ווטריך משווייץ וגוסטב קריסט הצ'כוסלובקי, נבחרו לשמש קוונים במשחק.
קאפדוויל היה לשופט היחיד עד כה בתולדות המונדיאל ששופט את משחק הגמר בארץ מוצאו. קאפדוויל שפט גם במשחק החוזר של רבע הגמר, בו ניצחה את בתוצאה 2-1.
עוזרי השופט שימשו גם הם כשופטים ראשיים במהלך הטורניר. ווטריך שפט את בניצחונה של איטליה על ברזיל 2-1 בחצי הגמר, וכן בניצחון המארחת 3-1 על בשמינית הגמר. קריסט שפט בניצחונה של 8-0 על ברבע הגמר.
מהלך המשחק.
איטליה ערב גמר המונדיאל הייתה נתונה תחת שליטתו של בניטו מוסוליני. עובדה זו, והצדעתם של שחקני איטליה במועל יד טרם המשחק, הביאו את הקהל הצרפתי המקומי לעודד בהמוניו דווקא את ההונגרים. מאמן איטליה, ויטוריו פוצו, השתמש דווקא באווירה העוינת סביב איטליה על מנת להמריץ את שחקני נבחרתו, שפתחו את משחקיהם בדרך כלל במהירות ובדיוק. שתי הנבחרות הציגו סגנונות שונים. הונגריה שיחקה כדורגל קבוצתי אלגנטי וטכני, בעוד איטליה נהגה להתבסס יותר על כישרונם האישי של שחקניה.
איטליה פתחה את משחק הגמר בסערה. כבר בדקה השישית, עלתה ראשונה על לוח התוצאות, כשג'ינו קולאוסי ניצל חוסר עירנות בהגנה ההונגרית וכבש את השער הראשון. שתי דקות אחר כך, הפתיעה הונגריה את איטליה והשיגה את השוויון מרגליו של פאל טיטקוש. למרות שער השוויון, איטליה שלטה בקצב המשחק, והעדיפות של שחקניה על פני ההונגרים החלה לתת את אותותיה. כבר בדקה ה-16 נטלה איטליה פעם נוספת את היתרון, אותו לא שמטה עד לסיום, מרגליו של סילביו פיולה. איטליה איימה באופן בלתי פוסק על השער ההונגרי, ובדקה ה-35 השלים קולאוסי צמד אישי, והעלה את נבחרתו ליתרון 3-1, שנשאר עד לסיום המחצית. בתוך כך, הקהל הצרפתי החל להריע לשחקנים האיטלקים בזכות המשחק החזק ושובה העין שהציגה.
במחצית השנייה שיחקה איטליה ביתר נינוחות. בדקה ה-70, ניצל זאת ג'רג' שארושי על מנת לצמק את התוצאה ל-3-2. בדקה ה-82 השלים פיולה צמד אישי שקבע את תוצאת המשחק, 4-2 לאיטליה, שהניפה את גביע העולם לקול תשואות הקהל.
שופט: ז'ורז' קאפדוויל
קוונים: האנס ווטריך, גוסטב קריסט
בעקבות המשחק.
בניטו מוסוליני, ששלט באותה תקופה באיטליה, שלח מברק לשחקני הנבחרת ערב המשחק, ובו נכלל המשפט "נצחו או תמותו". שוער הונגריה, אנטל סאבו, אמר לאחר המשחק - "אולי ספגתי ארבעה שערים, אך לפחות הצלתי את חייהם של 11 אנשים", בהתייחסו למברק של מוסוליני.
שנה לאחר הטורניר פרצה מלחמת העולם השנייה. הטורניר שב לפעילות רק ב-1950, שם ציפה לנבחרות גורל שונה לחלוטין ממונדיאל 1938 - איטליה סיימה את דרכה כבר בשלב הבתים, בעוד הונגריה כלל לא העפילה לטורניר.
אדריאן לוקיס
אדריאן לוקיס (באנגלית: Adrian Lukis; נולד ב-28 במרץ 1957) הוא שחקן אנגלי שמופיע בטלוויזיה הבריטית החל משנות השמונים של המאה העשרים.
ביוגרפיה.
לוקיס נולד בברמינגהאם ולמד בבית הספר למשחק "דרמה סטודיו לונדון". תפקידיו הבולטים ביותר היו בדרמה המשטרתית "The Bill" בתפקיד דאגלס 'דאג' רייט, ובתפקיד מארק תומפסון בסדרת הדרמה המשפטית של ה-BBC "השופט ג'ון דיד".
בין השנים 1997 ו-1999 שיחק בתפקיד ד"ר דייוויד שירר בסדרת הטלוויזיה "Peak Practice". ב-1995 גילם את דמותו של ג'ורג' ויקהם במיני סדרה "גאווה ודעה קדומה" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. עוד השתתף לוקיס בדרמה "Back Home" של ITV1, וכן בסדרה "עם הרגליים על הקרקע" על משפחה שעוברת מן העיר אל הכפר.
סדרות טלוויזיה נוספות בהן שיחק לוקיס היו: "The Casebook of Sherlock Holmes" (בתפקיד בנט בפרק "The Creeping Man"), הסדרה "המפקח מגרה", הסדרה "גברת מרפל" על פי ספרים מאת אגאתה כריסטי והסדרה "החשוד העיקרי" בכיכובה של הלן מירן. בעונה ה-15 של "עדות אילמת" הופיע לוקיס בפרק "Death Has No Dominion".
ב-2015 הופיע לוקיס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC כ "Death in Paradise" בתפקיד פרנסיס דייוויסון, וכן גילם את דמותו של השחקן לורנס אוליבייה בהצגת הבכורה של המחזה "Orson's Shadow" מאת המחזאי האמריקאי אוסטין פנדלטון שהועלתה בתיאטרון סאותארק פלייהאוס שבלונדון.
חיים אישיים.
לוקיס הוא צאצא של הארכאולוג פרדריק לוקיס מאיי התעלה.
לודוויג קריוול
גנרל לודוויג קריוול (בגרמנית: Ludwig Crüwell; 20 במרץ 1882 - 25 בספטמבר 1958) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
קריוול נולד ב-20 במרץ 1882 בדורטמונד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס קריוול לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קריוול לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. במאי 1922 הועלה קריוול לדרגת ריטמייסטר, ובשנת 1925 מונה לקצין מטה בדיוויזיית הפרשים ה-2. בשנת 1928 מונה למפקד פלוגת החוד ברגימנט הפרשים ה-12, ובאוקטובר 1935 מונה לקצין מטה במחוז הצבאי ה-6. בשנת 1937 מונה כקצין אג"ם של יחידת נ"ט בשטוטגרט, והועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1938 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-6, ובמרץ 1939 מונה לראש אגף בOKH.
מלחמת העולם השנייה.
ב-1 בנובמבר 1939 מונה קריוול לקצין האפסנאות הראשי של הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך המערכה על צרפת השתתף קריוול בלחימה עם הארמייה ה-16, וב-1 באוגוסט 1940 מונה קריוול למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11. במהלך המערכה בבלקן לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-14 במאי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתף בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר. ב-10 ביולי 1941 כותרה דיוויזיית הפאנצר ה-11 במהלך מתקפת נגד סובייטית, ובמשך 5 ימים תוספקה מהאוויר עד שהוסר הכיתור, ועל תפקודו בקרב קיבל קריוול ב-1 בספטמבר 1941 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 באוגוסט 1941 פרש קריוול מתפקידו, וגינטר פון אנגרן מונה במקומו למפקד הדיוויזיה. ב-15 בספטמבר 1941 מונה קריוול למפקד קורפוס אפריקה, ובנובמבר פיקד על בלימת מבצע צלבן הבריטי ומתקפת הנגד לאחר מכן. ב-1 בדצמבר 1941 הועלה קריוול לדרגת גנרל חיל השריון, וב-9 במרץ 1942 מונה ל-10 ימים למפקד ארמיית הפאנצר אפריקה. ב-29 במאי 1942 התרסק מטוסו של קריוול במהלך טיסת סיור מעבר לקווים הבריטיים, והוא נלקח בשבי.
לאחר המלחמה.
בדצמבר 1947 שוחרר קריוול מהשבי. לאחר שחרורו התגורר קריוול בעיר אסן, עד למותו ב-25 בספטמבר 1958, והוא בן 76 שנים.
משה מני