אוכלוסיית העיר חוותה גידול משמעותי מאוד. המפקד האחרון שנערך בגבולותיה היה ב-2010.
קול העם - Kol Haam
מטוס קרב רב-משימתי
מטוס קרב רב-משימתי (לעיתים מכונה גם "רב-שימושי") הוא מטוס קרב למטרות קרבות אוויר וכן למטלות נוספות. מטוס קרב רב-משימתי עשוי להיות הכלאה בין מטוס יירוט ומטוס תקיפה, בין מטוס יירוט ומפציץ, או בין מטוס קרב, מטוס לוחמה אלקטרונית ומטוס סיור. ישנם מטוסי קרב רב-משימתיים שממלאים את כל התפקידים: עליונות אווירית, יירוט, תקיפת מטרות קרקע וים, הפצצה, צילום, בקרה אווירית ולוחמה אלקטרונית.
היסטוריה.
השימוש הראשון במונח נטבע בעקבות פרויקט "מטוס הקרב הרב-משימתי" שבו לקחו חלק כמה מדינות אירופאיות. הפרויקט יצא לדרך בשנת 1968 ומטרתו הייתה פיתוח של מטוס שיהיה מפציץ טקטי, מטוס סיור אווירי, מיירט ומטוס המותאם להמראה ונחיתה מנושאת מטוסים. הרעיון שעמד בבסיס הפרויקט היה תכנון וייצור של מטוס אחד שיענה לצרכים השונים של חילות האוויר של המדינות המשתתפות. תוצר הפרויקט הוא הפאנביה טורנדו שיוצר בשני דגמים שונים: הראשון טורנדו IDS, שהיה מטוס אמנעה אווירית ומטוס תקיפה, והשני טורנדו ADV, שהיה מטוס קרב-מיירט.
המונח "מטוס קרב רב-משימתי" חדש יחסית, אך ישנם מטוסים שיוצרו עוד קודם לכן וענו להגדרה זו. דוגמה לכך הוא המטוס יונקרס Ju 88 שיוצר בגרמניה ויכול היה לשמש כמפציץ, כמפציץ צלילה, כמטוס קרב ועוד. גם מקבילו הבריטי, דה הבילנד מוסקיטו ומטוס חיל האוויר האמריקאי מקדונל דאגלס F-4 פנטום מתאימים להגדרה של מטוס קרב רב-משימתי. גרסאות שונות של מטוס זה שימשו כמטוס קרב, מפציץ, מטוס סיור וכמטוס דיכוי הגנה אווירית. מטוס הקרב הסילוני החדש ביותר שעונה להגדרה זו במדויק (דגם אחד של המטוס משמש לכל התפקידים ולא דגמים שונים שלו) הוא מטוס ה-F/A-18 סופר הורנט. מטוס זה מסוגל להפציץ מטרות ימיות ומטרות הקרקע וליירט מטוסים עוינים. המטוס יכול לשמש אף כמטוס תדלוק או כמטוס לוחמה אלקטרונית.
אחד ממטוסי הקרב הרב-משימתיים הנפוצים ביותר בעולם הוא F-16 פייטינג פלקון, שיכול לשמש הן כמטוס יירוט והן כמטוס תקיפה והפצצה. בתחילת המאה ה-21 נכנס לשירות בכמה חילות אוויר (בהם חיל האוויר הישראלי) ה-F-35 לייטנינג II, מטוס קרב רב-משימתי חמקן מהדור החמישי, המצויד באוויוניקה מתקדמת ומשמש ליירוט, עליונות אווירית, הפצצה טקטית, אמנעה אווירית, דיכוי הגנה אווירית, ביון, צילום אווירי, בקרה אווירית ולוחמה אלקטרונית.
איתם הנקין
הרב איתם שמעון הנקין (ד' באדר א' ה'תשמ"ד, 6 בפברואר 1984 – י"ט בתשרי ה'תשע"ו, 1 באוקטובר 2015) היה חוקר תורני, עורך ספרותי, היסטוריון ומחבר ספרי הלכה. ערך את כתב העת "עלוני ממרא" ואת השנתון אסיף שבהוצאת איגוד ישיבות ההסדר. בחג הסוכות ה'תשע"ו, נרצח יחד עם אשתו, נעמה, בפיגוע ירי סמוך לבית פוריכ שבשומרון.
ביוגרפיה.
נולד לרב יהודה הרצל הנקין, פוסק הלכה ציוני דתי ולרבנית חנה, מייסדת מדרשת נשמת בירושלים והעומדת בראשה. הוא נינו של הרב יוסף אליהו הנקין, פוסק בולט בארצות הברית במאה ה-20. אחיו הוא ההיסטוריון הצבאי ד"ר יגיל הנקין. אחיו אליהו היה אלוף הארץ בהרמת משקולות בשנים 2013–2014. למד בישיבת ניר קריית ארבע. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני. נישא לנעמה, מעצבת ובעלת הסטודיו "המעבדה". בני הזוג התגוררו בפדואל, בירושלים, בדולב, ואחר כך בנריה שבהרי בנימין.
הרב הנקין פרסם עשרות מאמרים העוסקים בהיסטוריה של היהדות ובפסיקת ההלכה במאה ה-19 ובמאה ה-20, וכן במחלוקות הלכתיות ביישוב הישן וביישוב החדש. ספרו "לכם יהיה לאכלה" עוסק ביחס ההלכתי להימצאות תולעים במזון. הוא כתב אותו במסגרת לימודיו במכון לרבני יישובים בקריית ארבע, במסגרתו ערך מספר ספרים. במקביל לימד במדרשת "נשמת" לנשים. יחד עם הרב אברהם וסרמן כתב את הספר "להכות שורש: הראי"ה קוק והקרן הקיימת לישראל". הספר מציג את המורכבות שמאחורי קשריו של הרב קוק עם חלוצי ההתיישבות וההנהגה הציונית. בספר פורסמו כשלושים אגרות חדשות של הרב קוק. ספרו "אש תמיד", העוסק בהלכות שבת, יצא לאור לאחר הירצחו.
ב-2007 התמנה לערוך את כתב העת "עלוני ממרא" של ישיבת ניר, לצד שמריה גרשוני. הם הפכו את הגיליון לשנתון והכניסו לתוכו גם מחקרים וביקורות ספרים במטרה לייעד אותו לקהל רחב יותר. נמנה עם עורכי כתב העת "אסיף" של איגוד ישיבות ההסדר. היה פעיל בפורומים תורניים שונים באינטרנט. ב-2011 נמנה עם צוות עורכי כרך בנושאי השקפה וענייני אמונה מתוך סדרת ספרי "דבר חברון" של הרב דוב ליאור.
יחד עם לימודיו בישיבה החל בלימודיו באקדמיה. הוא למד באוניברסיטה הפתוחה בשנים 2009–2012, וסיים תואר ראשון בהצטיינות. הוא המשיך לתואר שני בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופסור דוד אסף וכתב תזה בנושא "מחיבת ציון לאנטי-ציונות: תמורות באורתודוקסיה המזרח-אירופית – הרב דוד פרידמן מקרלין (1828–1915) כמקרה מבחן". הוא המשיך ללימודי דוקטורט בהנחייתו של אסף וזכה במלגת רוטנשטרייך. נושא העבודה המיועד היה ביוגרפיה ביקורתית של "החפץ חיים".
ב-1 באוקטובר 2015 נרצחו הרב הנקין ורעייתו נעמה (בת חנן והילה ערמוני) בפיגוע ירי ליד בית פוריכ, בין היישובים איתמר ואלון מורה. ארבעת ילדיהם, שהיו עמם ברכב, לא נפגעו מהירי. בני הזוג נטמנו למחרת בהר המנוחות בירושלים. הרוצחים, מחבלי חמאס משכם, נלכדו כעבור ימים אחדים, וארבעה מתוכם נידונו למאסר עולם.
בשנים שלאחר הירצחו יצאו לאור ספריו "אש תמיד" על הלכות שבת ו"תערוך לפני שולחן" על הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, וכן עשרה מאמרים בכתבי עת תורניים.
מלכיאל צבי הלוי טננבוים
צלילי המוסיקה (מחזמר)
צלילי המוסיקה (באנגלית: The Sound of Music) הוא מחזמר מוזיקלי מאת ריצ'רד רוג'רס, מילים מאת אוסקר המרשטיין ולברית מאת הווארד לינדזי וראסל קרוז. המחזמר מבוסס על ספר זיכרונותיה של מריה פון טראפ, "The Story of the Trapp Family Singers".
שירים רבים מהמחזמר הפכו לקלאסיים, כגון: "אדלווייס", ""My Favorite Things", "Climb Ev'ry Mountain"", "דו-רה-מי" וכן שיר הנושא - ""The Sound of Music".
ההפקה המקורית של ברודוויי, בכיכובם של מרי מרטין ותיאודור ביקל, נפתחה ב-1959 וזכתה בחמישה פרסי טוני, לרבות פרס טוני למחזמר הטוב ביותר, מתוך 9 מועמדויות. ההפקה המקורית של לונדון נפתחה ב-"Palace Theatre" שבוסט אנד ב-1961. מאז, המחזמר הופק פעמים רבות נוספות, הן בארצות הברית ובבריטניה, והן ברחבי העולם. בשנת 1965 יצא לאקרנים סרט קולנוע באותו השם בכיכובם של ג'ולי אנדרוס וכריסטופר פלאמר, אשר זכה בחמישה פרסי אוסקר. מחזמר זה היה האחרון שכתבו רוג'רס והמרשטיין; המרשטיין מת מסרטן תשעה חודשים אחרי ערב הבכורה בברודוויי.
רקע.
לאחר שצפה ב-"Die Trapp-Familie", סרט קולנוע משנת 1956 שהופק בגרמניה המערבית על משפחת פון טראפ, וכן בסרט ההמשך משנת 1958 ("Die Trapp-Familie in Amerika"" שמו), במאי התיאטרון וינסנט דונהיו חשב שהפרויקט הזה יהיה מושלם עבור חברתו מרי מרטין. לילנד הייווארד וריצ'רד האלידיי (בעלה של מרטין), מפיקי תיאטרון מברודוויי, הסכימו. בתחילה, המפיקים תכננו להפיק הצגה לא-מוזיקלית שתיכתב על ידי צמד המחזאים לינדסיי וקראוס, אשר בה ישולבו שירים מתוך הרפרטואר של להקת משפחת פון טראפ. בהמשך, הם שקלו להוסיף מספר שירים מקוריים, שייתכן וייכתבו על ידי רוג'רס והמרשטיין. עד מהרה הוסכם שהפרויקט יכלול רק שירים מקוריים, ויהיה מחזה מוזיקלי ולא הצגה.
מספר פרטים ביוגרפיים אודות ההיסטוריה של משפחת פון טראפ שונו לטובת המחזמר. גאורג פון טראפ האמיתי אכן גר עם משפחתו בוילה בזלצבורג. הוא כתב למנזר נונברג בשנת 1926 וביקש כי ישלחו אליו נזירה שתשמש כמורה עבור בתו החולה, ואם המנזר שלחה אליו את מריה. אשתו מתה ב-1922. מריה וגאורג האמיתיים נישאו במנזר נונברג בשנת 1927. לינדסיי וקראוס שינו את סיפור העלילה כך שמריה תשמש אומנת לכל הילדים, ששמותיהם וגיליהם שונו, וכך גם שם המשפחה המקורי של מריה (במחזמר שמה "ריינר" במקום "קוטצ'רה"). המשפחה התגוררה יחד מספר שנים באוסטריה לאחר שמריה והקפטן נישאו ועד אשר הוצעה לו משרה בכירה בצי הנאצי. מאחר שפון טראפ התנגד לנאצים, המשפחה עזבה את אוסטריה לאחר האנשלוס בשנת 1938. הם יצאו ברכבת לאיטליה, ומשם המשיכו ללונדון ולארצות הברית. כדי להפוך את הסיפור לדרמטי יותר, לינדסיי וקראוס שינו את הסיפור כך, שזמן קצר אחרי החתונה של מריה והקפטן, בורחת כל המשפחה ברגל לשווייץ דרך ההרים.
סיפור תפירת בגדי המשחק לילדים מוילונות בידי מריה, אושר על יד הבת רוזמארי פון טראפ.
עלילה.
תמצית.
העלילה מתרחשת באוסטריה ערב האנשלוס בשנת 1938. העלילה מתארת את סיפורה של מריה, שמתחילה לעבוד כאומנת בביתה של משפחה גדולה, בזמן שהיא מחליטה אם להמשיך בהכשרתה להיות נזירה. היא מתאהבת בילדים, ולבסוף גם באביהם האלמן, קפטן פון טראפ. כאשר הקפטן מצווה לקבל משרה בחיל הים הגרמני, הוא מחליט להתנגד לנאצים. הקפטן ומריה מחליטים לברוח מאוסטריה לשווייץ יחד עם הילדים.
מערכה ראשונה.