הטור היורד של עפרת ברזל, תלחים, קוק וחומרים מגיבים נוספים, חייב להיות אוורירי דיו כדי לאפשר לגז הלוהט לעבור דרכו כלפי מעלה. לצורך כך נעשה שימוש בקוק בחתיכות גדולות, היוצרות חללים בחומר, ונמנע ככל הניתן השימוש בחומר בעל חלקיקים קטנים. הקוק חייב להיות גם מוצק דיו כדי שלא ימעך מן המשקל המונח עליו. הקוק חייב גם להיות בעל תכולה נמוכה של גופרית, זרחן ואפר. לצורך כך, קוק לשימוש בתנורים רמים מיוצר מפחם מטלורגי, שהוא פחם נדיר יחסית ומחירו גבוה.
התגובה הכימית העיקרית להפקת ברזל מותך היא:
ניתן לחלק תגובה זו למספר שלבים, בשלב ראשון הגזים הלוהטים המוזרמים אל התנור הרם יוצרים תגובה עם הפחמן הנמצא בקוק אשר תוצאתה היא פחמן חד-חמצני וחום:
פחמן חד-חמצני לוהט הוא גורם מחזר לעפרת הברזל ומגיב עם תחמוצת ברזל כדי ליצור ברזל מותך ופחמן דו-חמצני. בהתאם לטמפרטורה בחלקי התנור השונים (האזור החם ביותר הוא בתחתית התנור) הברזל מחוזר במספר שלבים. בראש התנור, הטמפרטורה נעה בדרך כלל בין 200 ל-700 מעלות צלזיוס בעוד שבתחתיתו היא עשויה להגיע ל-2300 מעלות. החל מטמפרטורה של 850 מעלות תחמוצת הברזל מחוזרת באופן חלקי לתחמוצת:
כאשר הטמפרטורה עולה ל-1100 מעלות לערך, במורד התנור, הברזל מחוזר עוד בתגובה:
פחמן דו-חמצני, פחמן חד-חמצני שלא הגיב וחנקן הנמצא באוויר החם עולה במעלה התנור תוך כדי ירידת חומר גלם מראש התנור אל אזור התגובה הכימית. ככל שהחומר יורד יותר, הגזים הזורמים בכיוון הנגדי מחממים את החומר והופכים את אבן הגיר לסיד ופחמן דו-חמצני:
הסיד שנוצר מגיב עם תחמוצות מזהמות שונות הקיימות בברזל (הבולטת שבהן היא צורן) ויוצר סיג פאיאליטי שהוא בעיקרו סידן סילקטי (calcium silicate), CaSiO3:
ככל שתחמוצת הברזל נעה כלפי תחתית התנור, החל מן האזור שבו הטמפרטורות מגיעות עולות מעל 1300 מעלות, מתחילה התגובה הבאה:
הפחמן הדו-חמצני שנוצר עובר חיזור אף הוא על ידי דלק הקוק:
אותו שיווי משקל כימי, תלוי טמפרטורה, באטמוספירת הגז בתנור נקראת תגובת בודארד:
ברזל גולמי המיוצר בתנור רם מכיל שיעור גבוה יחסית של פחמן, בדרך כלל בין 4-5%, דבר הגורם לו להיות פריך ובעל שימוש מסחרי מיידי מוגבל. בחלק מן הברזל הגולמי נעשה שימוש לייצור ברזל יצוק. רוב הברזל הגולמי מתוצרת תנורים רמים עובר עיבוד נוסף להפחתת תכולת הפחמן ומשמש לייצור פלדה בדרגות איכות שונות.
אף שיעילות התנורים הרמים משתפרת כל העת, התהליך הכימי המתרחש בתוך התנור נשאר קבוע. על פי המכון האמריקאי לברזל ופלדה: "תנורים רמים ישרדו גם באלף הבא כיוון שבתנורים גדולים ויעילים ניתן לייצר מתכת לוהטת במחירים תחרותיים לשיטות ייצור ברזל אחרות." " אחד החסרונות הבולטים של תנורים רמים הוא פליטת פחמן דו-חמצני בתהליך הפקת ברזל מתוך תחמוצת ברזל בעזרת פחמן. נכון לשנת 2016 לא נמצא תחליף יעיל מבחינה כלכלית לשימוש בפחמן ותעשיית הפלדה היא אחד התורמים הבולטים של פליטת פחמן דו-חמצני לאטמוספירה.
עם אתגר זה של פליטת גזי חממה מתמודדת תוכנית אירופית הנקראת ULCOS, אשר מטרתה ייצור פלדה עם פליטות פחמן דו-חמצני נמוכות. קיימות הצעות למספר תהליכי ייצור חליפיים לברזל, במטרה להפחית את פליטת פחמן דו-חמצני במהלך הייצור במחצית.
יצור צמר סלעים.
צמר סלעים הוא סיב מינרלי המשמש כמוצר בידוד וכמצע הידרופוני בחקלאות. בתהליך ייצור צמר סלעים מזינים תנור רם בסלע דיאבז (diabase) המכיל ריכוזים נמוכים מאוד של תחמוצות ברזל. את הסיג שנוצר טווים כדי ליצור צמר סלעים. כמויות קטנות מאוד של מתכת נוצרת כתוצר לוואי בלתי רצוי של תהליך הייצור ואלה מטופלות כפסולת.
בית דין של מעלה
ביהדות, בית דין של מעלה הוא מושג המייצג את ההתייחסות האלוהית הביקורתית לעניינים שונים ובכלל את הדין בו נידון העולם והאדם בידי שמיים. המושג מופיע בדרך כלל ביחס להחלטות בעלות השפעה לאומית שהתקבלו על ידי נציגי העם, ולפעמים ביחס לשאלות בהן אין ביד בית דין של מטה יכולת או סמכות להכריע בהן.
המקורות הראשונים המציינים את קיומו של בית הדין מצויים כבר במקרא, אולם עיקר העיסוק בו בא לידי ביטוי בספרות חז"ל ובתורת הסוד הקדומה והמאוחרת (הקבלה והחסידות).
אופן פעולה.
באופן בסיסי, בית הדין של מעלה מחליט את כלל ההחלטות שנוגעות לדין האדם והעולם בידי שמיים, וקובע את גורלם בהתאם לטיב מעשיהם.
ישנה מחלוקת בין התנאים ביחס לשאלה מתי מכריע בית הדין ביחס לכל גזר דין. תנא קמא סובר שהעולם נידון כל שנה בארבעה זמנים, בפסח על התבואה, בשבועות על הפירות, בסוכות על המים והגשם, ובראש השנה על כל הנושאים האחרים. רבי יהודה סובר שהאדם נידון בראש השנה על כל מעשיו, וגזר הדין שלו רק נגזר במועדים הללו, וביום כיפור על כל השאר. רבי מאיר סובר שהאדם נידון בראש השנה, וגזר דינו על כל מעשיו נגזר ביום כיפור. רבי יוסי אומר שהאדם נידון בכל יום מחדש, ורבי נתן סובר שאדם נידון על מעשיו בכל שעה.
היחס בין בתי הדין של מעלה ושל מטה.
בדרך כלל, פעולת בית הדין של מעלה מתוארת כפעילות עצמאית, עליונה להחלטות הארציות, אך לעיתים מובאות התייחסויות לניסיונות של בני אדם להשפיע על החלטות בית הדין. תיאורים מהסוג הזה נמצאים כבר במדרשים המתארים את פעולותיו של משה מול בית דין זה, ומופיעים רבות בסיפורים אודות מקובלים וצדיקים מתנועת החסידות המתייצבים לפני בית הדין ושוטחים את טענותיהם בשביל לפעול למען יחידים או למען הכלל.
אף על פי שבדרך כלל בית דין של מעלה מתואר כסמכות גבוהה וחשובה יותר מבית דין של מטה, שבסמכותה לאשר או לדחות את החלטות בית דין של מטה, בעניינים מסוימים מתיישר בית דין של מעלה על פי החלטת בית הדין הארצי, כמו בעניין קידוש החודש וקביעת השנה.
רמשטיין (בסיס)
בסיס רמשטיין (באנגלית: Ramstein Air Base) הוא בסיס של חיל האוויר האמריקני ונאט"ו, ליד העיר רמשטיין שבמערב גרמניה. בבסיס פועלת מפקדת כוחות האוויר של ארצות הברית באירופה ובאפריקה, והוא הבסיס המרכזי באזור קייזרסלאוטרן, בו גרים כ-40 אלף אמריקנים. מרבית הטייסות שמוצבות בו הן טייסות תובלה.
בניית הבסיס, בשטח שהיה בשליטה צרפתית אחרי מלחמת העולם השנייה, החלה בשנת 1951 והושלמה בשנת 1953. הבסיס הורחב לבסיס של ברית נאט"ו בשנת 1957. בשנים 1953–1994 הוצבו בבסיס טייסות קרב, משנת 1971 מוצבות בו טייסות תובלה, ומשנת 1972 פועלת בו מפקדת חיל האוויר האמריקני באירופה. מטעם נאט"ו מוצבים בבסיס כוחות מקנדה, גרמניה, בריטניה, צרפת, בלגיה, פולין, צ'כיה, נורווגיה, דנמרק והולנד.
ב-28 באוגוסט 1988, במהלך תצוגה אווירית שנערכה בבסיס, שלושה מטוסי אארמקי MB-339 של הפרצ'ה טריקולורי, הצוות האירובטי של חיל האוויר האיטלקי, התנגשו וגרמו למותם של 67 צופים ושלושה טייסים.
הבסיס הוא שער אווירי להובלת פצועים אמריקאים לטיפול בבית החולים הצבאי האמריקאי לנדשטול, הנמצא בקרבתו.
מ&quot;ר
הקטאר
הקטאר (סמל: ha) הוא יחידת מידה השווה ל-10,000 מטר רבוע ומשמשת למדידת שטח של משטח כלשהו, לרוב קרקע. השם "הקטאר" הוא הלחם של הקידומת "הקטה" המשמשת להגדלה פי מאה (בעקבות המילה היוונית ἑκατόν - מאה) עם יחידת השטח אר. בשנת 1795, עם הצגתה של השיטה המטרית, נקבעה בה יחידת השטח אר, השווה למאה מ"ר, וממנה נגזרה יחידת השטח הקטאר, שהיא מאה אר. בשנת 1960, עם קביעתה של מערכת היחידות הבינלאומית, האר וההקטאר לא נכללו בה. הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות כוללת את ההקטאר ברשימה של יחידות מידה לא סטנדרטיות שניתן להשתמש בהן עם מערכת היחידות הבינלאומית.
הקטאר אחד שווה ל:
שטחה של כיכר טרפלגר בלונדון הוא כהקטאר אחד, הקטאר הוא גם שטח הדשא (שמסביבו מסלולי הריצה) באצטדיון אתלטיקה תקני. הכן עליו ניצב פסל החירות בניו יורק חסום בריבוע שאורך צלעו 100 מטר ושטחו, לכן, הקטאר אחד בדיוק.
משבר הספוטניק
משבר הספוטניק היה נקודת מפנה במלחמה הקרה שהחל ב-4 באוקטובר 1957, כשברית המועצות שיגרה את הלוויין ספוטניק 1. ארצות הברית האמינה שהיא המובילה בתחום פיתוח הטילים, ובכלל בתחום טכנולוגיית החלל. שיגורו הפתאומי של הספוטניק וכישלונם של שני שיגורים אמריקניים הוכיחו שהיא טעתה. אחרי משבר זה החל המירוץ לחלל, שהוביל לתוכנית אפולו ולנחיתה על הירח.
משבר הספוטניק דרבן שרשרת שלמה של יוזמות אמריקאיות, מקטנות לגדולות, רובן על ידי משרד ההגנה. בין פעולות אלה נמצא חישוב מהיר של מסלול הספוטניק, הקמת נאס"א, הגדלת תקציב המחקר הממשלתי, ובנייתם של 1,000 טילים בליסטיים בין-יבשתיים (ICBM).
בנוסף, בציבור האמריקני התעורר חשש שלימודי המדעים במערכת החינוך של ברית המועצות מתקדמים מאלו שבארצות הברית. עקב זאת, חוק החינוך של ההגנה הלאומית NDEA , שנחקק בקונגרס בשנת 1958 ביוזמת הנשיא דווייט אייזנהאואר, העביר השקעות בסכום כולל של למעלה ממיליארד דולר ללימודי מדעים במערכת החינוך האמריקאית.
הקטר
משבר איראן (1946)
משבר איראן היה משבר בין-לאומי שהתייחס לאיראן ב-1946. המשבר נגע לניסיון להרחבת הכיבוש של איראן על ידי ברית המועצות תחת שלטונו של סטלין, שסוכל על ידי ארצות הברית. במסגרת המשבר הוכרזו בשטחה של איראן שתי מדינות בדלניות בחסותה של ברית המועצות – מדינה כורדית (רפובליקת מהאבאד ) במערב איראן ומדינה אזרית בצפונה, אך אלה הובסו ופורקו במהירות.
מהלך המאורעות.