ענף האתלטיקה הקלה ביוטצ'נקה קרקוב היה מפורסם פחות, אך גם ממנו צמחו מספר אצניות שהשתייכו לצמרת העירונית במקצועות ריצה שונים.
כדורגל.
מחלקת הכדורגל במועדון נוסדה בשנת 1910, ביוזמתו של סטודנט יהודי בשם ליאון גלייסנר. הקבוצה פעלה עד 1914, הושבתה בזמן מלחמת העולם הראשונה, והוקמה מחדש ב-1919, אך סבלה מקשיים כלכליים ומחסור בציוד.
קבוצת הכדורגל השתייכה לצמרת הכדורגל בעיר ואף נכנסה בשנת 1926 לליגה הלאומית הפולנית, שהוקמה באותה שנה, והייתה היחידה מהעיר ששיחקה בה. לעיתים, נכללו מספר שחקני יוטצ'נקה בהרכב נבחרת פולין ונבחרת העיר קרקוב. לכדורגלני יוטצ'נקה היו אוהדים רבים, ולא רק בקרב היהודים. יוסף קלוץ, שחקנה של יוטצ'נקה, היה הכדורגלן הראשון שהבקיע גול, בניצחון פולין על שוודיה 1–2. זיגמונט קרומהולץ (Zygmunt Krumholz) היה אחד מטובי כובשי השערים בליגה הלאומית הפולנית בשנת 1927. כדורגלן מפורסם נוסף מיוטצ'נקה היה לאון שפרלינג. יוטצ'נקה שיחקה גם מול היריבה העירונית מכבי ולעיתים הסתיימו המשחקים ביניהן באלימות.
כדורמים.
יוטצ'נקה קרקוב זכתה ב-3 האליפויות הראשונות שנערכו בפולין בכדורמים (1925 – 1927).
בטורניר הראשון בכדורמים שהתקיים בשנת 1925 זכתה יוטצ'נקה באליפות פולין ובגביע הנודד של המדינה.
ההרכב המנצח כלל את: ק. אופן, י. שרייבר, י. קליין, ארנסט שיינפלד, יוליאן ריטרמן, ז. ריטרמן, רומן וכטל.
ב-1926 זכתה יוטצ'נקה בשנית באליפות המדינה והשיגה את התוצאות הבאות:
הרכב האלופה כלל את: ק. אופן, וודלר, י. קליין, ארנסט שיינפלד, יוליאן ריטרמן, ז. ריטמן, רומן וכטל, המצטיין ביניהם היה יוליאן ריטמן.
ב-1927 ניצחה יוטצ'נקה את AZS ורשה בתוצאה 1:5. אולם עקב הרחקה שגויה של שחקן AZS, הקבוצה מחתה, תוצאת המשחק התבטלה ונקבע משחק חוזר, בו התרחשו אירועים דרמטיים בקרב שתי הקבוצות המתחרות. AZS הובילה בתוצאה 0:1, יוליאן ריטרמן השווה, רומן וכטל העלה את התוצאה ל-1:2 ו-AZS משווה. שופט המשחק סינקובסקי החליט להרחיק שני שחקני AZS ויוטצ'נקה מעלה את התוצאה ל-2:3, התוצאה הסופית בגמר המשחק. יוטצ'נקה זכתה פעם שלישית ברציפות באליפות פולין. גביע העיתון KURIER SPORTOWY עבר לידיה לצמיתות.
ההרכב המנצח כלל את: ק. אופן, י. שרייבר, י. קליין, ארנסט שיינפלד, יוליאן ריטרמן, ז. ריטמן, רומן וכטל.
ב-1928 עקב ביטול ענף השחייה ביוטצ'נקה, מרבית שחקניה עברו לשורות מכבי קרקוב שזכתה בעקבות כך 5 פעמים ברציפות באליפות.
שחייה.
שחייניה של יוטצ'נקה קרקוב השתתפו בתחרויות אזוריות ובאליפויות שונות בפולין. בשנת 1925 זכתה הקבוצה בתואר אלופת המדינה. כוכבי האליפות היו ארנסט שיינפלד שזכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב ואולגה שרייבר ליטמן אשר זכתה בשלוש מדליות זהב, במשחים ל-100 מטר חופשי, ל-400 מטר חופשי ול-200 מטר חזה. כן בלטו האחים ריטרמן (יוליאן), רומן וכטל וזינס ובין הנשים בלטו אלה שיינפלד ולקס הוכה.
אולגה שרייבר ליטמן
אולגה שרייבר-ליטמן (באנגלית: Olga Schreiber-Litman; 12 במרץ 1909 – 1956) הייתה שחיינית יהודייה-פולנייה. אלופה ושיאנית פולין בשחייה, ניצולת השואה.
ביוגרפיה.
אולגה נולדה ב-12 במרץ 1909 בעיירה ליד העיר קרקוב לסטפן סמואל שרייבר ורג'ינה שרייבר, והייתה אחותם של אוגוסטינה בצ'נר, הלנה שרייבר, יגנסי שרייבר, ואירנה קה. נישאה ב-25 בדצמבר 1928 ליצחק ליטמן ועברה איתו לעיר זאלשצ'יקי ליד הגבול עם רומניה. לאולגה נולדו שתי בנות - הלינה (12 בדצמבר 1932) ואווה (30 ביוני 1939).
קריירה ספורטיבית.
שרייבר הייתה תשע פעמים שיאנית פולין בסגנון חופשי ובסגנון חזה. רוב הקריירה הספורטיבית שלה היא הייתה חברה במועדון יוטצ'נקה קרקוב. בשנת 1928 עברה למועדון מכבי קרקוב עקב סגירת ענפי ספורט המים ביוטצ'נקה.
תקופת השואה.
כאשר פלשו הסובייטים לפולין בשנת 1939, כשהייתה בת שלושים, בעלה יצחק חצה את הגבול ועבר לרומניה עם הרבה פליטים נוספים. אולגה ובנותיה היו בקרקוב והתחבאו. כאשר יצחק חזר לפולין מחשש למשפחתו הוא נידון לעשרים שנות עבודה קשה וגירוש לסיביר, שאר המשפחה לא נעצרה רק בזכות חבריהם הקומוניסטים. רוב הרכוש של המשפחה הוחרם, כולל האדמות שלהם, אולגה עברה עם בנותיה לכפר השכן- טלוסטה, בו הן נשארו עד שפולין נכבשה על ידי הצבא הגרמני בשנת 1941, אז חזרו לביתן בזאלשצ'יקי. לאחר אחת ההתקפות באזור חזרה אולגה עם בנותיה לטלוסטה. אולגה ניסתה למצוא עבורן מקום בטוח, אך המקומות היו זמניים, ולעיתים התחבאה בתה הלינה בנפרד מאולגה ואווה. בעזרת תעודות מזויפות שאולגה קנתה מכומר בשם ליטנסקה, הצליחה לעבור עם בנותיה לעיר ירוסלב, ברכבת פגשה המשפחה בגבר פולני, שאיים להסגיר אותן לגסטפו אך לבסוף לקח רק את המטען שלהן וחלק מכספן. אולגה החלה לעבוד כעוזרת לכובסת בירוסלב, ובתמורה לעבודתה ישנו אולגה ובנותיה באחד החדרים שהשכירה הכובסת. לאחר זמן מה, התחילה אולגה לעבוד בשביל הצבא הגרמני במטבח, בעקבות המחשבה שהמקום הבטוח ביותר הוא במקום הגלוי ביותר. באחד הימים פשטו הגסטפו על ביתן בחיפוש אחר אחד מבניה של בעלת הבית שלהן. התעודה שאישרה שאולגה עובדת עבור הצבא הגרמני הצילה אותה ואת בנותיה, כך שהן היו היחידות שלא נעצרו. על מנת שלא תיחשף זהותן היהודית הלכה בתה הלינה לבית ספר פעמיים בשבוע וכל השלוש הלכו לכנסייה באופן קבוע. כאשר נפלו רימונים על ביתן נפגעה בתה הלינה בידה אך הצליחו להציל את רוב היד, ואילו בעלת הבית שלהם נהרגה. בעזרת חברים של בעלה שנשארו בחיים נודע לאולגה שהוא עבר עם אחותו לארץ ישראל, אחרי שהסובייטים שחררו אותו כדי להילחם בצבא ודרך טהראן הגיע לארץ ישראל.
לאחר השואה.
כשנגמרה המלחמה, אולגה ויצחק יצרו קשר מחדש בעקבות מודעה ברדיו, ואחיינו של יצחק, שלחם בבריגדה היהודית, איתר את אולגה והבנות. בשנת 1945, היגרה אולגה עם בעלה ובנותיה ללונדון. היא נפטרה בשנת 1956.
גרדה ולנטינר
גרדה ולנטינר (בדנית: Gerda Valentiner; 25 באפריל 1903 - ?), מורה דנית וחברה במחתרת הדנית, מחסידי אומות העולם, שהחביאה בביתה והבריחה מספר רב של ילדים יהודים לשוודיה ב-1943.
קורות חיים.
עד מלחמת העולם השנייה, גרדה ולנטינר לימדה בבית ספר בקופנהגן שבדנמרק. כשהנאצים פלשו לדנמרק בתחילת שנות ה-40, ולנטינר הצטרפה למחתרת הדנית.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
באוקטובר 1943, כשנודע לה שהנאצים מתכננים להתחיל בגירוש יהודי דנמרק, החלה גרדה לאסוף לביתה ילדים יהודים, אותם הסתירה את היהודים עד שנמצאה הדרך להבריחם לחופי שוודיה ברגע המתאים.
ולנטינר לימדה בימים בבית הספר, ובלילות פעלה במחתרת וטיפלה בדאגה רבה לילדים שהחביאה בביתה. רוב הילדים בביתה היו ילדי משפחות דתיות שמטעמי כשרות לא אכלו בביתה דבר מלבד לחם. כשהבינה ולנטינר את הקושי, היא קנתה עבור הילדים כלים חדשים ומצרכים מתאימים על מנת להפוך את מטבחה לכשר.
בספטמבר 1943, הגיעה גרדה ולנטינר לביתם של ראובן ואסתר שפטלוביץ, הוריה של דורה, אחת מתלמידותיה, על מנת להזהירם מפני הסכנה המתקרבת. כמה ימים לאחר מכן, דורה, אחותה ריטה ואחיהן מוריס עברו לביתה של ולנטינר ונשארו אצלה עד שתצליח לארגן את העברתם לשוודיה.
לאחר הברחת ההורים, כעבור כשבוע התבצעו שני ניסיונות בריחה של הילדים, שכשלו. הניסיון השלישי שהתרחש בערב יום הכיפורים של שנת 1943 הצליח. ולנטינר לקחה את שלושת הילדים לחוף במרחק 10 ק"מ מצפון לעיר קופנהגן, ומשם בעזרת סירת דייגים הגיעו לחופי לנדסקרונה שבשוודיה. הם חברו להוריהם שהגיעו לשוודיה כאמור עשרה ימים לפני כן.
לאחר המלחמה.
ולנטינר לקחה חופשה ללא תשלום מעבודת ההוראה ובמשך שנתיים התנדבה כעובדת סוציאלית במחנות העקורים היהודים בגרמניה ובאוסטריה. כשחזרה ולנטינר להוראה, היא לימדה על יהדות ישראל ולימדה את תלמידיה הנוצריים על תרבות ישראל וההתיישבות בארץ. ולנטינר ביקרה בישראל שלוש פעמים כשבפעם השנייה באה כנציגת ארגון ויצו הדני. ב-1971, כשהייתה ולנטינר בת 68 ויצאה לפנסיה, היא עברה לחיות בישראל כשנה, על מנת לראות את הארץ וללמוד עברית.
הכרה והנצחה.
ב-28 ביולי 1968, בעת ביקורה השלישי בישראל, בטקס שנערך ביד ושם, גרדה ולנטינר קיבלה הכרה כחסידת אומת העולם. זכרונה הונצח בעץ שניטע, על ידה, בשדרת חסידי אומות העולם.
מכבי וילנה
מכבי וילנה (בליטאית: Makabi Lietuvos žydų sporto klubas) היה מועדון ספורט יהודי בעיר וילנה שבליטא, אשר הוקם בשנת 1916. המועדון כלל ספורטאים במגוון ענפי ספורט - כדורגל, חתירה, שחמט, אופניים, סקי, אגרוף, הוקי, אתלטיקה, ריצה, קפיצה לגובה וקפיצה לרוחק.
תולדות המועדון.
בתקופת שלטון הצאר הרוסי ליהודי וילנה לא הותר להקים מועדון ספורט יהודי. אך בשנת 1916, עם הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, אישרו השלטונות הגרמנים ליהודים להקים את מועדון מכבי, אשר נודע בשמו הרשמי - "החברה היהודית להתעמלות ולספורט". המועדון נוסד רשמית ב-23 באוקטובר 1916, וכלל תזמורת עם 25 נגנים ומקהלה, בה היו חברים כ-70 איש.
המועדון כלל מגוון רחב של ענפי ספורט: כדורגל, חתירה, שחמט, אופניים, סקי, אגרוף, הוקי וענפים שונים באתלטיקה קלה. רבים מחבריו החזיקו בשיאים לאומיים של הליטאים.
זה היה מועדון גדול ופעיל. בשנים הראשונות, בשנות ה-20, הוא מנה כ-500 ספורטאים. בשנת 1938 הוא כלל כבר כ-1,300 חברים.