אמיר בוגן, ynet:
"אין קולנוענים רבים שיכולים להתיימר לייצג את הפריפריה כפי שעושה זאת רפאל בלולו. היוצר יליד עפולה מביא את נופי ילדותו, את התרבות המזרחית בהשראתה גדל והתחנך, אל אולמות הקולנוע במרכז וברחבי הארץ...
"יש יסוד משותף בעולמות הגאוגרפיים והתרבותיים שבהם כל הסרטים הללו מתקיימים, ואף בניסיון לפצח את האסתטיקה המזרחית-הספרדית, הפריפריאלית - ולהעביר אותה על כל סתירותיה לקולנוע", הוא אומר. "יש רגש שמניע את הסרטים ואת הגיבורים והגיבורות הצעירים שלהם - כולם ילדים או נערים הנאבקים ונאבקות בכוחות החברתיים ובהגדרות שמבקשות לצמצם את מקומם".
ב-2016 ביים את הפרק הראשון בסדרת הטלוויזיה התיעודית "אכלו לי שתו לי: הדור הבא" אותה יצר הבמאי רון כחלילי, שהוקרנה בערוץ שמונה, HOT. הסרט בוחן מה זו אשכנזיות ורואיינו בו אורי משגב, בני ציפר, פרופ' אורנה ששון-לוי והשף אסף גרניט. כעבור שנה ביים את הסרט תיעודי "תעשיית האשליות", ששודר בכאן 11, במסגרת תוכנית התחקירים "זמן אמת", בהנחייתו של אסף ליברמן. "תעשיית האשליות" עוסק באופן שבו הימורים חוקיים, הטוטו והווינר, מפעילים מניפולציה פרסומית ומשתמשים בשכבות החלשות מבחינה כלכלית. הסרט צולם בכפר גמילה מהימורים בירושלים.
בלולו היה חבר מערכת באתר התרבות "קפה גיברלטר", בעריכת אופיר טובול, שעסק בכתיבה תרבותית ופוליטית הקשורה בתרבויות הים התיכון והמזרח התיכון. הוא מהמייסדים של הוצאת הספרים "טנג'יר", בה ראו אור ספריהם של המשוררים רועי חסן, תהילה חכימי ושלומי חתוכה. הוא חבר הנהלת פורום היוצרים הדוקומנטריים. במקביל כותב בלולו טורי דעה בהארץ ובאתר העוקץ.
בלולו עבד חמש שנים עם בני נוער בשכונת התקווה. הוא מלמד ומעביר סדנאות קולנוע וחברה, ומלמד קולנוע בחוג לאדריכלות בטכניון. בלולו חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ובפורום היוצרים הדוקומנטריים. משנת 2015 הוא שימש כלקטור בקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ובפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הוא מכהן כיו"ר ועדת הקולנוע והטלוויזיה של מועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
רפאל בלולו נשוי לאוריה יקוט זיני; אשת חינוך, מרכזת פרויקטים לשוויון מגדרי במרכז אדוה. בני הזוג מתגוררים ביפו ולהם בן בכור.
פרויקטים עכשוויים.
בימים אלה (2018) כותב בלולו סרט אנימציה עלילתי שעוסק בסיפורם של הפנתרים השחורים, מביים את הסרט התיעודי "לבנטינית" העוסק בסופרת היהודייה-מצרית ז'קלין כהנוב במסגרת מיזם העברים של יאיר קדר, מביים סדרת רשת דיגיטלית בעבור "כאן - דיגיטל", מפתח סדרה דוקומנטרית על ההיסטוריה של נמל אשדוד.
בלולו הוא יוצר שותף ואף מביים וכותב בסדרת הטלוויזיה – "תולדות יהודי המרחב המוסלמי" אשר תסקור ב-12 פרקים את ההיסטוריה של יהודי ארצות המרחב המוסלמי עד להקמת מדינת ישראל ושוקד על סרטים אודות הבאבא סאלי ומסעדת אורנה ואלה.
הצורך במהירות
הצורך במהירות (Need For Speed) הוא סרט פעולה אמריקאי תלת-ממדי משנת 2014, שבויים על ידי הבמאי סקוט וו ונכתב על ידי ג'ון וג'ורג' גטינס. בסרט מככב אהרון פול כמתחרה במרוצי רחוב בשם טובי מארשל, היוצא למירוץ גורלי נגד דינו ברוסטר (דומיניק קופר), האחראי למות חברו ולהפללתו ברצח. הסרט יצא לאקרנים ב-14 במרץ 2014. הוא זכה לביקורות שליליות מצד המבקרים, אך לביקורות חיוביות מצד הצופים. הוא גרף רווחים של למעלה מ-203 מיליון דולר.
תקציר העלילה.
טובי מרשל ודינו ברוסטר הם שני יריבים ותיקים על מסלולי המרוצים. כשהם מחליטים לקבוע מרוץ שיכריע מיהו הטוב ביותר, מצטרף אליהם פיט קולמן, גיסו של דינו וחברו הקרוב של טובי. במהלך המירוץ גורם דינו למותו של פיט, אך מפליל בכך את טובי, שנשלח לכלא.
כשטובי יוצא מהכלא, הוא מחליט, בעזרת צוות המוסך שלו, להביס את דינו במירוץ הנחשב ביותר, ולנקות את שמו.
דינו מנסה שוב ושוב להתנקש בטובי, ואף מצליח להרוס את הפורד מוסטנג המיוחדת איתה מתחרה טובי, על מנת למנוע את השתתפותו במירוץ. אמנם, טובי, בעזרת חברתו ג'וליה מצליח להגיע למירוץ, מנצח את דינו באמצעות קוניגסג אגירה ומצליח להוכיח את חפותו ואת אשמתו של דינו ברצח גיסו.
הפקה.
ביולי 2012 הודיעו אולפני דרימוורקס כי יפיקו סרט המבוסס על סדרת המשחקים ניד פור ספיד של חברת Electronic Arts. הסרט תוכן לצאת לאור ב-7 בפברואר 2014, ולאחר מכן נדחה מועד ההפצה ל-14 במרץ 2014.
האחים ג'ורג' וג'ון גטינס כתבו תסריט שהיה מוכן כבר באפריל 2012.
ביולי אותה שנה הוצע התפקיד הראשי תחילה לטיילור קיטש, אך בחודש אוקטובר נבחר לבסוף השחקן אהרון פול לגלם את דמותו של טובי מארשל. האודישן המקורי של פול נערך על דמותו של דינו ברוסטר, אך הבמאי וו, בהמלצת אולפני דרימוורקס ובהמלצת סטיבן ספילברג, החליט להציב אותו כשחקן הראשי.
רוברטו פונטנרוסה
רוברטו אלפרדו "אל נגרו" פונטנרוסה (בספרדית: Roberto Alfredo el Negro Fontanarrosa; 26 בנובמבר 1944 – 19 ביולי 2007) היה מאייר ארגנטינאי, אמן קומיקס וסופר. בזכות הקריירה הפורייה שלו היה פונטנרוסה לאחד מאמני הקומיקס המוערכים ביותר בארצו ולסופר נחשב. דמויות קומיקס מפורסמות שיצר הן אינודורו פריירה הגאוצ'ו ובוגי השמנוני - רוצח שכיר.
ביוגרפיה.
נעוריו.
פונטנרוסה נולד בעיר רוסאריו, בפרובינציה סנטה פה, בה חי ועבד כל חייו. היה ידוע בכינוי החיבה "הכושי".
הקריירה.
"אנשים אומרים שאני לכל היותר סופר קומי, וזה נכון. לא אכפת לי יותר מדי איך אנשים מגדירים אותי ככותב. אני לא רוצה להיות חתן פרס נובל. אסתפק בכך שיאמרו לי 'התפקעתי מצחוק מהספר שלך.'"
פונטנרוסה החל את הקריירה שלו בכתיבת ואיור רצועות קומיקס, ומאוחר יותר החל לכתוב סיפורים קצרים, במיוחד על כדורגל. הרצועות המוכרות ביותר שלו הן "אינודורו פריירה", שגיבורן הוא גאוצ'ו וכלבו המדבר "מנדיאטה", והרוצח בוגי השמנוני אשר נוצר כפרודיה על הארי המזוהם. רצועות הקומיקס שלו פורסמו בכתבי עת שונים באמריקה הלטינית, בין השאר ב"קלרין" הארגנטינאי, "אל טיאמפו" הקולומביאני, "לה רפובליקה" האורוגוואי, "פרוססו" המקסיקני. רצועות הקומיקס יצאו לאור גם בכמה ספרי אסופות.
תוך כדי קריירת הקומיקס שלו, פונטנרוסה פרסם גם שלושה רומנים ושבעה ספרי סיפורים קצרים, עתירים הן בהומור מעודן והן בהומור בוטה.
ב-1977 יצרה איתו קשר הלהקה הארגנטינאית המפורסמת " Les Luthiers" (להקת מוזיקה והומור), אשר רצו לשתף איתו פעולה בכתיבת תסריט לסרט בכיכובם של ששת חברי הקבוצה. הסרט אמנם לא יצא לפועל, אך בזכות יוזמה זו פונטנרוסה הפך ליוצר שותף של הלהקה, כתב בדיחות ומצבים קומיים עבורם, ותרם לרוב המופעים שלהם מ-1979 ואילך.
פונטנרוסה היה תסריטאי-שותף בסרט האנימציה "פיירו", ועיצב את כל דמויותיו. הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 2007, זמן קצר אחרי מותו של פונטנרוסה.
ב-26 באפריל 2006 הסנאט הארגנטינאי העניק לו את תואר הכבוד על שם דומינגו פאוסטינו סרמיינטו לכבוד הקריירה שלו ועבור תרומתו לתרבות הארגנטינאית.
מחלתו.
ב-2003 הוא אובחן כחולה בטרשת אמיוטרופית צידית (הידועה גם כמחלת לו גריג) והוגבל לכיסא גלגלים. הוא המשיך לעבוד, ואף השתתף בישיבות הקונגרס הבינלאומי השלישי לשפה הספרדית בשנת 2004, שם נשא הרצאה הומוריסטית הרצאה על מילות טאבו ואת נאום הסיכום.
ב-18 בינואר 2007 הודיע פונטנרוסה כי לא ימשיך לאייר את רצועות הקומיקס שלו כיוון שאיבד שליטה מלאה על ידו, אך אמר כי ימשיך לכתוב את התסריטים עבור הדמויות שלו.
מותו.
ב-19 ביולי 2007 סבל פונטנרוסה מכשל נשימתי ונלקח לבית חולים. הוא נפטר שם שעה לאחר הגעתו. במסע ההלוויה שלו ובטקס ההלוויה למחרת היום השתתפו אלפי אזרחים, מפשוטי העם ועד סופרים, שחקנים ונציגי הרשויות הפוליטיות. מסע ההלוויה עצר ליד אצטדיון חיגנטה דה ארוז'יטו (ביתה של רוסאריו סנטרל, קבוצה אשר פונטנרוסה היה המעריץ המוכר ביותר שלה) ולאחר מכן המשיך צפונה לבית הקברות "פארקה דה לה אתרנידד" בו נקבר פונטנרוסה.
סוכנויות החדשות ועיתוני המדינה הקדישו טורים מיוחדים למורשתו של פונטנרוסה ולטקס ההלוויה. הממשלה הלאומית הכריזה יום אבל לאומי היום על התרבות הלאומית, ורשויות העיר רוסאריו הורו על הורדת הדגלים לחצי התורן.
אוגוסט מאקה
אוגוסט מאקה (בגרמנית: August Macke בשמו המלא אוגוסט רוברט לודוויג מאקה August Robert Ludwig Macke; 3 בינואר 1887 משדה, נורדריין-וסטפאליה - 26 בספטמבר 1914 פרט-לס-אירלי, שמפאניה, בצרפת) היה צייר גרמני, אחד החברים המובילים בקבוצה האקספרסיוניסטית הגרמנית "הפרש הכחול" (Der blaue Reiter)
מאקה חי בתקופה שבה ידעה האמנות הגרמנית והאירופית גלי חדשנות, הידועים כ"אוונגרד". מאקה התוודע להם זה אחר זה ושילב ביצירתו יסודות מהם שנראו לו מתאימים. סגנונו הייחודי הצטיין במשחקי אורות ושילובי צבעים שנבחרו ותואמו בקפידה. ציוריו התמקדו תכופות בנושאים מהוויי תושבי הכרך וויצרו רושם של שמחה וקלילות.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
מאקה נולד בשנת 1887 במֶשֶדֶה, בהוכזאוארלנד, בנורדריין-וסטפאליה, כבנו של אוגוסט פרידריך הרמן מאקה (1904-1845), מהנדס וקבלן בניין ולמריה-פלורנטינה לבית אדולף (1922-1848) בת למשפחה כפרית מזאוארלנד. . האב, אמן בנשמתו, היה מחונן בתחומי הציור ולמוזיקה.