לאחר שבשנת לא התחרה כלל, חזר סוטיל לקראת עונת 2013 כמחליפו של הולקנברג ונהג לצידו של די רסטה. הצמד ששב לשתף פעולה התקשה לצבור נקודות במהלך העונה - סוטיל סיים 11 מרוצים מתוך 19 ללא נקודות ודי רסטה לא צבר נקודות בעשרה מרוצים. הולקנברג חזר לקבוצה לקראת עונת 2014 ואליו הצטרף סרחיו פרס. בגרנד פרי בחריין סיים הולקנברג במקום השלישי ורשם פודיום ראשון לקבוצה מאז עונת 2009. צמד הנהגים צבר במהלך העונה 155 נקודות.
בעיות כלכליות העיבו על ההכנות לקראת עונת 2015. אי הודאות השפיעה על בניית הדגם החדש וספקים סירבו לספק חלקים משום שלא קיבלו תשלום. בסופו של דבר הוצג הדגם החדש במהלך היום השני של ימי המבחן, שהתקיימו בברצלונה בסיום חודש פברואר. במהלך העונה הצליח פרס לרשום פודיום נוסף, כשסיים שלישי ברוסיה. בסיום העונה צברה הקבוצה 136 נקודות, 19 פחות מהעונה הקודמת, אך דורגה במקום החמישי בין היצרניות, הדירוג הגבוה בתולדות הקבוצה. השיפור נמשך גם בעונת 2016 בו סיימה הקבוצה במקום הרביעי.
הולקנברג עבר לרנו לקראת עונת 2017 ואת מקומו תפס אסטבן אוקון, בעונתו המלאה הראשונה באליפות. לקראת תחילת העונה הציגה הקבוצה מראה חדש למכוניות שנצבעו בצבע ורוד לאחר שחברת BWT הצטרפה כספונסר.
פירוק.
במהלך שנת 2018 נקלעה הקבוצה לבעיות כלכליות שאיימו על המשך קיומה. באוגוסט אותה שנה החלה בתהליך פשיטת רגל ונרכשה על ידי קבוצת משקיעים בראשות לורנס סטרול שהתחייבה לכסות את חובותיה של הקבוצה. בעקבות בעיות משפטיות הקשורות להעברת הבעלות הופסקה פעילותה של קבוצת סהרה פורס אינדיה לפני גרנד פרי בלגיה וכל הנקודות שצברה במסגרת אליפות היצרנים בעונה נמחקו. הקבוצה הוקמה מחדש תחת השם רייסינג פוינט פורס אינדיה והחלה בצבירת נקודות מחודשת.
הפיגועים בסטוקהולם (2010)
הפיגועים בסטוקהולם היו פיגוע מכונית תופת ופיגוע התאבדות שהתרחשו בהפרש של 12 דקות ב-11 בדצמבר 2010 במרכז סטוקהולם, בירת שוודיה. מלבד המחבל המתאבד, שהיה ההרוג היחידי בפיגועים, נפצעו עוד שני בני אדם באורח קל.
הפיגועים.
הפיגוע הראשון אירע בשעה 16:48 שעון מקומי, כאשר מכונית תופת מדגם אאודי התפוצצה בצומת רחובות עם רחוב דרוטנינגאטאן. על פי מכבי אש שהגיעו לזירה, המכונית הכילה מיכלי גז בישול, שגרמו לפיצוצי משנה נוספים. שני בני אדם שנכחו במקום בזמן הפיצוץ נפגעו ופונו לבית החולים במצב קל.
הפיגוע השני אירע בשעה 17:00, 12 דקות לאחר הפיגוע הראשון, בפינת הרחובות דרוטנינגאטאן ובריגרגאטאן. מחבל מתאבד, שהחזיק בתיקו שישה מטעני צינור, הצליח לפוצץ רק אחד מהם, ונהרג. מלבדו לא נפגע איש. על פי עדי ראייה, המחבל "צעק משהו בערבית" לפני שפוצץ את המטען.
כעשר דקות לפני הפיגועים נשלחה הודעת אימייל למשטרה ולסוכנות ידיעות שוודית אימייל בערבית ובה נאמר כי "פעולותינו ידברו בעד עצמן, כל עוד לא תסיימו את המלחמה נגד האסלאם, את השפלתו של הנביא מוחמד ואת התמיכה המטופשת שלכם בחזיר וילקס". לארס וילקס, אליו מתייחסת ההודעה, הוא מאייר שוודי שצייר את מוחמד כבעל גוף של כלב.
המחבל.
המחבל המתאבד, שהניח גם לפני כן את מכונית התופת, זוהה כתיימור עבד אל-ווהאב. על פי מידע מחשבון הפייסבוק שלו, הוא נולד בבגדאד ב-12 בדצמבר 1981. בשנת 1992, כשהיה בן 11, הוא הגיע לשוודיה וקיבל אזרחות, והלך להתגורר בעיר טרנס.
לאחר שסיים את בית הספר ב-2001, הוא החל ללמוד באוניברסיטת בדפורדשייר, שם למד עד 2004. באותה שנה הוא התחתן עם אזרחית שוודית. לזוג נולדו בת ב-2007, בת נוספת ב-2009 ובן ב-2010. אל-ווהאב קרא לבנו "אוסאמה" על שם ראש ארגון אל-קאעידה, אוסאמה בן לאדן.
לפני הפיגועים הוא חי ביחד עם אשתו בלוטון, עיר במחוז בדפורדשייר שבבריטניה, שם גר הזוג כעשור. דווח שלקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 אל-וואהב הפך להיות דתי יותר וקיצוני יותר.
במהלך חודש הרמדאן של שנת 2007, אל-ווהאב נזרק מהמסגד בעירו, ונאסר עליו לחזור, לאחר שהטיף באוניברסיטה את דעותיו הקיצוניות וניסה לגייס סטודנטים נוספים שחולקים איתו את דעתם הפוליטית.
אימגו
"אימגו – מגזין מאמרים, כתב עת בנושאי תרבות ותוכן" (בכתב לטיני: e-mago) הוא אתר אינטרנט ומגזין רשת ישראלי, הפועל מאז שנת 2003 ומפרסם מאמרים המקיפים מכלול רחב של נושאים. בהם, אמנות, ספרות, תיאטרון, היסטוריה, פילוסופיה, מיתוסים ופולקלור, פמיניזם, צבא וגאופוליטיקה, מדע, ביקורת חברתית ואקטואליה.
עורכי האתר, יעקב עיון, תומר ריבל ומירב גולן, מצהירים שאין לו אג'נדה מכל סוג שהוא, אינטלקטואלית או פוליטית מלבד אמון בחשיבותה של הביקורת האינטלקטואלית, התרבותית והפוליטית-חברתית ושהוא פתוח לדעות מכל קצווי הקשת המחשבתית והפוליטית כאשר הפרמטרים היחידים לקבלה ופרסום של מאמר הם איכות (רמת כתיבה גבוהה ועניין לקוראים) והקפדה על עריכה מקצועית. עם הקמתו כלל האתר בנוסף למגזין גם מערכת פורומים.
עם יסוד האתר נכתב בו: "אימגו היא מקום מפגש, פונדק דרכים, בזאר בו ניתן לרכוש ולקנות רעיונות להחליף דעות ולחרוט חותם אישי".
בנוסף למאמרים מגזיניים מתפרסמים באימגו מאמרים מקצועיים, טורי דעה קצרים, בהם כאלה המפתחים דיון פולמוסי עם מאמרי דעה קודמים ואירועים כגון תערוכות והרצאות.
עם הכותבים הבולטים נמנים אורי קציר, בלפור חקק, דוד אדלר, דן לחמן, הרצל חקק, יערה בן דוד, מנחם פאלק, משה גנן ועדינה בר-אל.
כמות התוספות לאתר פחתה בסוף העשור השני של המאה ה-21.
נציבות שוויון זכויות
אנדי מורז
דומיטיה הזקנה
דומיטיה הזקנה (בלטינית: Domitia ידוע לעיתים גם בשם דומיטיה לפידה; המאה ה-1 לספירה) הייתה אצילה רומאית, דודתו של נירון קיסר שנרצחה על ידו.
ביוגרפיה.
דומיטיה הייתה בתם הבכורה של אנטוניה הזקנה והמדינאי לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס. הייתה לה אחות קטנה בשם דומיטיה לפידה הצעירה (אמה של מסלינה) ואח צעיר בשם גנאיוס דומיטיוס אהנובארבוס (אביו הביולוגי של הקיסר נירון). דומיטיה הזקנה נישאה מספר פעמים על פי הידוע. בעלה הראשון היה דקימוס הטריוס אגריפה אשר שימש כקונסול בשנת 22 לספירה. הוא נרצח בשנת 32 כקורבן של שלטון הטרור של טיבריוס. בנם היחיד היה קווינטוס הרטיוס אנטונינוס.
שנה לאחר מכן נישאה דומיטיה למדינאי המשפיע והשנון גאיוס סלוסטיוס קריספוס פאסיניוס (בן אחיינו של ההיסטוריון סלוסטיוס). ידוע שפאסיניוס סייע לדומיטיה בתביעה כספית לא ברורה נגד אחיה. בסביבות שנת 41, לבקשתו של הקיסר קלאודיוס, גירש פאסיניוס את דומיטיה, ונשא את גיסתה האלמנה אגריפינה הצעירה. טקיטוס מעיד ש"קנאה קשה הייתה שורה בין אגריפינה לבין דומיטיה". בשנת 47 נרצח פאסיניוס (נטען שהורעל), ואגריפינה נישאה לקיסר קלאודיוס. בשנת 54 מת קלאודיוס, ובנה של אגריפינה, נירון, הפך לקיסר החדש.
גם אז לא חדלה דומיטיה לחרוש מזימות כנגד גיסתה. בשנת 55, שניים מעבדיה המשוחררים - לוקיוס דומיטיוס פאריס, ואטימטוס (שהיה לטענת אגריפינה, גם מאהבה של דומיטיה), ניסו לשכנע את הקיסר הצעיר שאמו חורשת מזימות נגדו. נירון כמעט והוציא אותה להורג, אולם בסופו של דבר היא הצליחה להוכיח את חפותה. נירון הרג את אגריפינה רק בשנת 59.
דומיטיה הייתה אשה עשירה מאוד, ונירון חשק בעושר שלה ובמיוחד באחוזתה המפוארת. בשנת 59, סבלה דומיטיה מעצירות קשה במעיה. נירון הגיע לבקר אותה, ודומיטיה ליטפה את סנטרו ואמרה שהיא תמות מאושרת אם רק תזכה לראות את היום בו יגלח את זקנו בפעם הראשונה (טקס רומאי סמלי שהתקיים עם הגיעו של רומאי לגיל 21). נירון הסתובב אל חבריו ובצחוק הודיע להם שהוא יצטרך לגלח את זקנו כבר עכשיו. מיד לאחר מכן הוא הורה לרופאים לתת לה מנת יתר של חומר משלשל, והיא מתה. נירון מיהר להשתלט על נכסיה.
דניאל ינסן
דניאל מונברג ינסן (באנגלית: Daniel Monberg Jensen, נולד ב-25 ביוני 1979 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת הקשר. לינסן 52 הופעות במדי נבחרת דנמרק, עמה השתתף ביורו 2004 ובמונדיאל 2010.
דניאל ינסן הוא אחיו הצעיר של ניקלאס ינסן, גם הוא כדורגלן עבר דני בינלאומי.
קריירת מועדונים.
ינסן החל את קריירת הבוגרים בשנת 1996 במועדון הדני בי 93 ששיחק בליגת המשנה הדנית. ינסן התאקלם היטב בקבוצה, וזומן במקביל לנבחרת דנמרק עד גיל 19. בשנת 1998 חתם ינסן בהירנביין מליגת העל ההולנדית. ינסן שיחק תקופה ארוכה בהירנביין, עמה סיים במקום השני בליגה בעונת 1999/00. ינסן העפיל עם הירנביין לליגת האלופות בעונת 2000/01, שם הבקיע את שער הניצחון על אולימפיאקוס בשלב הבתים, שהיה הניצחון היחיד של הקבוצה במפעל, לפני הדחתה עם ארבע נקודות. בעונת 2001/02 סיים ינסן עם הירנביין במקום הרביעי בליגה. בתום עונת 2002/03, לאחר שצבר 122 הופעות ליגה במדי הירנביין והבקיע 16 שערי ליגה, חתם ינסן בריאל מורסיה מהלה ליגה לשנה אחת, לאחר שעבר בהעברה חופשית, בעקבות תום חוזהו בהירנביין. ריאל מורסיה הייתה אז עולה חדשה לליגת העל הספרדית. מורסיה סיימה את העונה במקום האחרון ונשרה לליגת המשנה הספרדית, וינסן עזב את המועדון.