במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, הוא לימד במחלקת הכלכלה ובבית הספר לניהול מ-1948 עד 1957 עם שנת היעדרות ב-1955 אותה לקח כדי לשרת במועצת הכלכלה של הנשיא דווייט אייזנהאואר כחבר בכיר. ב-1957, שולץ הצטרף לבית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו כפרופסור ליחסי עבודה. ב-1962, מונה לראש המחלקה.
שולץ כיהן כמזכיר מחלקת העבודה בקבינט של הנשיא ריצ'רד ניקסון בשנים 1969 ו-1970, לאחר מכן היה מנהל המשרד למנהל ותקציבים. במאי 1972 עבר לתפקיד מזכיר מחלקת האוצר, בו נשאר עד מאי 1974. בתקופה הזו שולץ, יחד עם פול וולקר וארתור ברנס, תמכו בהחלטתו של ניקסון לשים קץ לסטנדרט הזהב ולשיטת ברטון וודס.
ב-1974 עזב שולץ את השירות הממשלתי כדי להפוך לנשיא ומנהל קבוצת בכטל. ב-16 ביולי 1982, הוא מונה על ידי הנשיא רונלד רייגן לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית השישים במספר. במדיניות החוץ שלו נטה שולץ לשמאל, ולעיתים קרובות היה בחילוקי דעות עם אנשיו הימניים יותר של ממשל רייגן. בעיקר נודעה התנגדותו הגלויה לעסקת החליפין בה העבירה ממשלת ארצות הברית נשק לאיראן תמורת שחרור בני ערובה, מה שהיה לבסוף לפרשת איראן-קונטראס. שולץ היה תומך נלהב בפלישת ארצות הברית לניקרגואה. ב-1983, במהלך נאום מול הקונגרס, הוא אמר "אנו חייבים לחתוך את הסרטן הניקרגואי החוצה". כמו כן, הוא התנגד לכל סוג של משא ומתן עם ממשלתו של דניאל אורטגה ואמר: "משא ומתן הוא לשון נקייה לכניעה אם צילו של הכח אינו נופל על שולחן הדיונים".
ג'ורג' שולץ עזב את משרת מזכיר המדינה ב-20 בינואר 1989 וקיבל לאות הוקרה על פועלו את מדליית החירות הנשיאותית, הוא המשיך להיות בעל קול במפלגה הרפובליקנית, בין השאר ייעץ לג'ורג' וו. בוש במהלך הקמפיין של שנת 2000 והיה חבר בכיר ב"וולקנים", קבוצה של יועצים פוליטיים לנשיא בוש שכללה גם את דיק צ'ייני, פול וולפוביץ וקונדוליזה רייס. יועצו הבכיר ביותר וחברו הקרוב הוא צ'ארלס היל, שמחזיק בעמדות במכון הובר ובאוניברסיטת ייל.
לאחר שעזב את משרתו הרשמית ב-1989, שולץ הפתיע רבים מחבריו השמרנים כשהפך לרפובליקני הראשון שקרא ללגליזציה של סמים. הוא הוסיף את חתימתו למודעה, שפורסמה בניו יורק טיימס ב-8 ביוני 1998, שתוכנה היה "אנו מאמינים שהמלחמה הגלובלית בסמים מזיקה כיום יותר מהשימוש בסמים עצמו".
באוגוסט 2003, שולץ מונה יחד עם וורן באפט לראש המועצה להתאוששות כלכלית של קליפורניה, קבוצה שייעצה לקמפיין של ארנולד שוורצנגר למשרת מושל קליפורניה. ב-5 בינואר 2006 השתתף בבית הלבן בפגישה של בכירי ממשל בוש עם מזכירי הגנה ומדינה לשעבר כדי לדון במדיניות החוץ של ארצות הברית.
בפברואר 2016 העניק לו ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, פרס הערכה על שירותו לישראל.
שולץ הלך לעולמו ב-6 בפברואר 2021 בגיל 100 בביתו שבסטנפורד, קליפורניה.
עליזה אולמרט
עליזה אולמרט (נולדה ב-10 בספטמבר 1946) היא אמנית ומחזאית ישראלית, רעיית ראש ממשלת ישראל ה-12 אהוד אולמרט.
ביוגרפיה.
עליזה ריכטר נולדה במחנה העקורים אשווגה באשווגה שבגרמניה להורים ניצולי שואה, ועלתה עם משפחתה לישראל בשנת 1949. גדלה ברמת גן ובחולון, בוגרת תיכון ע"ש קוגל. בשנים 1964–1966 שירתה בצה"ל כמדריכה בבה"ד 12. לאחר מכן למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים (1970) ועבדה בשנים 1970 - 1974 כעובדת סוציאלית במועצה האזורית מטה יהודה. עד שנת 1980 עבדה בפיתוח מרכזים להשמת ילדים עבור משרד החינוך. בשנים 1985 - 1987 למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, במגמת עיצוב סביבתי. מתקופת לימודיה ואילך הציגה תערוכות יחיד של יצירות צילום, ציור ואמנות פלסטית.
בתקופת כהונתו של אולמרט כראש ממשלה, עבדה במשך 11 חודשים בחברת ר.א.מ.ג.א. ניהול ואחזקות של אבי נאור, וקיבלה שכר של 240 אלף ש"ח.
מתוקף מעמדה הציבורי כאשת שר ובהמשך כאשת ראש הממשלה, ישבה בראש אור שלום וארגון "הסדנה", והייתה חברת הנהלה בעמותת "טללים". כאשת ראש הממשלה קידמה נוער בסיכון ולפיתוח אוכלוסיות בגיל הרך. במסגרת זו הייתה בין היוזמות העיקריות של תוכנית התחלה טובה - שמטרתה להרחיב באופן ניכר את הטיפול בנוער ובילדים הנמצאים בסיכון, תוך השקעת קרוב למחצית מהמשאבים בתוכניות לילדים בגיל הרך.
חיים אישיים.
לעליזה ואהוד אולמרט ארבעה ילדים, מיכל אולמרט, דנה אולמרט, איש העסקים שאול אולמרט, אריאל אולמרט וכן שולה, אותה אימצו בעקבות ביקורה בפנימייה לילדים בסיכון.
S (אֶס) היא האות התשע עשרה באלפבית הלטיני.
מקורה של האות באות היוונית סיגמא (Σ), ומקורה של זו באות השמית (פיניקית) "ש".
ייצוגים נוספים.
באלפבית פונטי האות מיוצגת על ידי המילה "סיירה" (Sierra)
ב-ASCII מיוצגת על ידי 83 (S) או 115 (s).
בקוד מורס מיוצגת על ידי שלוש נקודות: · · ·
בכתב ברייל:
עמוס ידלין
עמוס ידלין (נולד ב-20 בנובמבר 1951) הוא אלוף במילואים בצה"ל, שכיהן כראש המכון למחקרי ביטחון לאומי. ידלין היה טייס קרב בחיל האוויר, ובתפקידו הצבאי האחרון כיהן כראש אגף המודיעין (אמ"ן).
ביוגרפיה.
ידלין נולד וגדל בקיבוץ חצרים שבנגב, הבכור מבין שלושת בניהם של עדה ואהרן ידלין, נכדו של דוד הכהן, ואחיינו של האלוף עוזי נרקיס. בנובמבר 1970 התגייס לצה"ל. עם גיוסו התנדב לקורס טיס מספר 68, אותו סיים כטייס קרב. ב-1972 הוצב כטייס A-4 סקייהוק ("עיט") בטייסת 102 ("טייסת הנמר המעופף") בבסיס חצרים. ב-1973 השתתף במלחמת יום הכיפורים, שביומה הראשון ערך את גיחתו המבצעית הראשונה. לאחר המלחמה עבר קורס מדריכי טיסה וחזר לטייסת.
ב-1976 הוצב כטייס נשר בטייסת 253 ("טייסת הנגב") בבסיס איתם שבסיני. ב-1978 מונה למפקד גף הדרכה בטייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה") שהפעילה מטוסי כפיר מבסיס חצור. ב-1979 מונה למפקד גף יירוט בטייסת 109 ("טייסת העמק") בבסיס רמת דוד. בתחילת שנות השמונים היה חבר במשלחת השנייה של חניכי קורס הסבה ל-F-16 ("נץ") בארצות הברית. ב-1980 מונה לסגן מפקד טייסת (סמ"ט ב') בטייסת 117 ("טייסת הסילון הראשונה") שברמת דוד.
ב-1981 מונה סמ"ט א' בטייסת 253 שבבסיס רמון. למרות שעבר טייסת, השתתף ב-7 ביוני באותה שנה ב"מבצע אופרה" (מבצע תקיפת הכור בעיראק), והיה אחד משמונת הטייסים שנבחרו למשימה. ב-1982 השתתף במלחמת לבנון, וב-1983 יצא ללימודי תואר ראשון בחוג לכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1985, עם סיום לימודיו, מונה למפקד טייסת 116 ("טייסת הכנף המעופפת"), שהפעילה מטוסי A-4N סקייהוק ("עיט") מנבטים.
ב-1987 עבר הסבה למטוס F-15 ("בז") ומונה למפקד טייסת 106 ("טייסת הבז השנייה", כיום "טייסת חוד החנית") בבסיס תל נוף. בעת היותו מפקד הטייסת יצא במטוס F-15 חד-מושבי חמוש, במבנה עם מטוס נוסף, למשימה מחוץ לגבולות ישראל. בסיום המשימה החליטו ידלין ובן זוגו לתרגל קרב אוויר. ידלין שכח להעביר את המפסקים למצב אימונים, ובמהלך האימון "נעל" על בן זוגו ולחץ על כפתור שיגור החימוש. לתדהמתו, שוגר טיל אוויר-אוויר חי ופגע בחברו. באירוע, שנחשב נדיר בחומרתו, נפגע המטוס ופרצה בו אש במנוע ימין. הטייס כיבה מנוע, ביצע פעולת חירום והצליח לנחות בשלום. בעקבות האירוע כתב ידלין ביוזמתו מכתב למפקד חיל האוויר, האלוף אביהו בן-נון, בו ביקש לסיים את תפקידו.
אחרי שפרש מפיקוד על הטייסת מונה ב-1988 לראש ענף אימוני קרב בלהק אוויר. ב-1989 מונה לראש ענף תכנון במחלקת תכנון וארגון (תוא"ר) שבלהק ראש המטה, ובאפריל 1990 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מחלקת תוא"ר. ביוני 1993 יצא ללימודי תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. לאחר חזרתו לישראל בשנת 1994 מונה למפקד בסיס נבטים וראש מנהלת היערכות חיל האוויר בדרום. בשנת 1995 מונה למפקד בסיס חצרים והועלה לדרגת תת-אלוף. במהלך פיקודו ניהל את קליטת מטוס ה-F-15I ("רעם"). בשנת 1998 מונה לראש להק המודיעין (למד"ן), ובשנת 2000 מונה לראש מטה חיל האוויר.
במהלך שירותו הצבאי צבר ידלין למעלה מ-4,200 שעות טיסה וביצע 255 משימות בשטח אויב.
בשנת 2002 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד המכללות הצבאיות. בעת היותו מפקד המכללות ביקש להתנסות בעבודת חיילי המילואים במחסומים ביהודה, שומרון ועזה. לאחר שעמד שמונה שעות בשני מחסומים, התבטא ידלין בלשון: "זאת עבודה מחורבנת. לא הייתי רוצה להמשיך בה ולו דקה. אתה אף פעם לא יודע מי המחבל וצריך להתייחס לכל אחד בחשדנות. לא כל החיילים דוקטורים, ואם היו להם כישורים טובים, הם היו במקומות אחרים. זאת עבודה קשה וכפוית טובה". הוא עורר בדבריו אלו סערה זוטא והיה מי שטען כי פגע בדבריו בחיילים המשרתים במחסומים. מאוחר יותר התנצל ידלין על התבטאות זו. בשנת 2003 כתב מאמר עם פרופ' אסא כשר ובו הציגו השניים נימוקים מוסריים למדיניות הסיכולים הממוקדים. בשנת 2004 מונה לנספח צה"ל בארצות הברית.
ראש אמ"ן.