הסדרה מתמקדת בסיפורו של מרקו, ילד צעיר ואנרגטי החי עם משפחתו בעיר הנמל ג'נובה שבאיטליה במהלך תקופת השפל בשנת 1881. פייטרו, אביו של מרקו, הוא מנהל מרפאה לטיפול בחולים עניים (שבהם הוא גם עורך ניסויים בטיפולים שנויים-במחלוקת דאז, כמו עירוי דם), משום כך המשפחה נמצאת בקשיים כלכליים. אמו האהובה של מרקו, אנה רוסי, נאלצת לנסוע לארגנטינה להרוויח כסף כשבנה הצעיר הוא ילד קטן הזקוק לאימו. לאחר מספר חודשים נקטע הקשר עם אנה כאשר מפסיקים להגיע המכתבים ממנה. מרקו חושש שקרה לה הנורא מכול. כיוון שאביו עסוק מדי בעבודתו במרפאה ואחיו, טוניו, עסוק מדי בלימודי נהיגת קטר במילאנו, מרקו הצעיר מחליט לצאת לבד לחפש את אמו בארגנטינה.
מרקו לוקח עמו את קופיפו, הקוף החביב השייך לאחיו טוניו, ומתגנב בלילה כנוסע סמוי על האונייה אנדריאה דורה שמפליגה לברזיל. למחרת בבוקר רב החובל מוצא את מרקו ומזמן את אביו. לאחר התעקשותו של מרקו, אביו מרשה לו לנסוע ורב החובל מסכים בתמורה שישמש כעוזר טבח באונייה, ומרקו מפליג לברזיל. בברזיל, הטבח של האונייה שהפליגה מג'נובה מסדר למרקו מקום על אוניית מהגרים המפליגה לבואנוס איירס, שם הוא מתיידד עם אדם זקן בשם פרדריקו ועם משפחתו. כשמרקו מגיע לבואנוס איירס, הוא ממיר את כל כספו לכסף ארגנטינאי, אך לאחר ההמרה גנב מתנגש במרקו ומכייס את כל כספו. הוא ניגש לביתו של פרנצ'סקו מללי, קרוב משפחה בן דוד של אביו שדרכו אנה הייתה שולחת את המכתבים אבל מגלה שהוא כבר לא גר שם, בעלת הבית החדשה מספרת שמללי נקלע לחובות כבדים וברח מהעיר ככל הנראה לבאיה בלנקה שנמצאת בדרום הרחוק. מרקו מחליט לנסוע לשם כדי למצוא את מללי ומתוך תקווה שאולי אפילו אמו נסעה איתו לשם. לאחר כמה ימים הוא פוגש את מפעיל הבובות פפינו ושלוש בנותיו: קונצ'טה, פיורינה וג'ולייטה, מכריו הוותיקים מג'נובה. ביחד עמם הוא יוצא למסע ארוך לכיוון באיה בלנקה בעגלה.
בבאיה בלנקה מרקו לא מצליח למצוא זכר לאמו או למללי. הוא פוגש אדון שטוען שהוא ספרדי בשם מרסל המוסר לו מכתב הנכתב בכתב ידה של אנה, עם כתובת עדכנית בבואנוס איירס בבית משפחת מקינז ונותן לו כסף לנסיעה ברכבת בחזרה לבואנוס איירס. לאחר מכן מסתבר שמרסל הוא בעצם מללי ולאחר שפשט רגל, הוא גזל את הכסף שאנה שלחה יחד עם המכתבים ולכן לא שלח אותם, וזו מתגלה להיות הסיבה לכך שהמתכתבים שלה חדלו להגיע. כמו כן מסתבר שמשפחת מקינז עברה יחד עם אנה לעיר קורדובה, מללי מנסה להשיג למרקו כסף גם לנסיעה עד קורדובה אך ללא הצלחה, לכן נאלץ לשלוח אותו לבואנוס איירס מבלי לספר לו שאנה כבר אינה שם, עם זאת, מפנה אותו לאדם בעל השפעה בשם פדובני למקרה שיתקל בבעיות. כשמרקו מגיע, הוא מגלה לחרדתו שמשפחת מקינז עברה ומקבל מבעלת הבית החדשה את כתובתם בקורדובה, בהנחיית "מרסל" הוא ניגש לפדובני שמבין שמרסל הוא מללי ואת מניעיו ומספר על כך למרקו המזועזע, פדובני מחליט לעזור לו ומעלה אותו על ספינה לרוסאריו ונותן לו כתובת של אדם בשם בריינטוס ומכתב בו הוא מבקש שיעזור למרקו להגיע לקורדובה. לרוע מזלו, כשמרקו מגיע לביתו של בריינטוס ברוסאריו, מסתבר שהוא נסע לבואנוס איירס יום לפני כן ויחזור רק עוד חודש, מרקו מתחנן בפני המשרת שפתח לו את הדלת לעזרתו כי אין לו לאן ללכת אך המשרת מגיב בגסות וזלזול ומגרש את מרקו מהמקום. מרקו ביאושו מחליט ללכת לקורדובה ברגל ובדיוק אז למרבה המזל פוגש במקרה את פרדריקו שהיה איתו באונייה מברזיל לבואנוס איירס. הוא לוקח אותו למסעדה איטלקית בשם כוכב איטליה, שם מהגרים איטלקים מארגנים עבורו מגבית - סכום כסף לנסיעה ברכבת לקורדובה. בעזרת המגבית עולה מרקו על רכבת לכיוון קורדובה.
בקורדובה, מרקו מגלה כי מקינז עבר דירה ואין לו את הכתובת, לאחר מכן הוא רואה ילד עני בשם פאבלו מחפש אוכל בפחים, בגלל קופיפו, פאבלו חושב שמרקו הוא ילד עשיר שמסתכל עליו בלעג ובין השניים מתפתחת תגרה, אך לאחר שמרקו אומר שאין לו לאן ללכת, פאבלו מתרכך ומלין אותו בביתו. לאחר כמה ימים במהלך דיג פאבלו רואה עגלת סוס שרשום עליה השם מקינז, עוקב אחריה ומוביל את מרקו אל מר מקינז. מתברר שמר מקינז שגר שם הוא ויקטור מקינז ואנה מועסקת אצל בן דודו רמון מקינז בטוקומאן ונותן לו כסף לכרטיס נסיעה ברכבת ואת כתובת המפעל שלהם. אחותו של פאבלו חולה בדלקת ריאות, ומרקו משתמש בכל הכסף שקיבל מוויקטור כדי לשלם לרופא אשר מציל את חייה. מרקו נאלץ להתגנב לרכבת משא כנוסע סמוי, אבל הוא מתגלה על ידי נהג הרכבת בגלל קופיפו, ולכן מורד מהרכבת באמצע שום מקום. חבורת גאוצ'וס (בוקרים) נודדת מצילה את מרקו, הוא נוסע איתם כמה ימים, ואחר כך נותנת לו את חמוריקו – חמור זקן שנותרו לו כמה ימים בלבד לחיות – בתור אמצעי תחבורה כדי להגיע בשלום לטוקומאן.
לאחר מספר ימי מסע חמוריקו מת, ואת שארית הדרך לטוקומאן עושה מרקו ברגל, במהלך המסע, האוכל שלו הולך ואוזל, הנעל שלו נקרעת והוא נפצע ברגלו. בינתיים בבית מקינז בטוקומאן אנה חולה ונמצאת במצב אנוש מחוסרת הכרה, הרופא שלה מאבחן שרק ניתוח יציל אותה אבל חושש שגופה חלש מדי כדי להחזיק מעמד בניתוח. באחד הלילות, פורצת סופת שלגים ומרקו התשוש והפצוע מתמוטט וכמעט קופא למוות בשלג, אך עובר אורח שנוסע מטוקומאן מוצא אותו ומציל אותו, בעזרתו, מרקו מתאושש וממשיך עד שמגיע למפעל בטוקומאן, שם הוא מתבשר על מצבה של אנה ורץ לבית מקינז שנמצא במרחק של יום שלם של הליכה.
בשארית כוחותיו הוא מגיע לבית וסוף סוף פוגש את אנה, בהתחלה היא חושבת שהיא הוזה או חולמת אך בסוף מתעשתת הכרתה שבה אליה והם נופלים זה לזרועות זו. כתוצאה מכך, מצבה משתפר משמעותית והיא עוברת את הניתוח בהצלחה. בסוף הסדרה מרקו ואנה נוסעים יחד חזרה הביתה, בדרך פוגשים את כל האנשים שעזרו למרקו לאורך הדרך עד שמגיעים לג'נובה ומתאחדים עם פייטרו וטוניו.
הדמויות.
דמויות משניות.
מלבד יפה גבאי (שתרמה את קולה למרקו) השתתפו בדיבוב הסדרה שחקני תיאטרון רבים (דבר שאיננו מקובל כיום בישראל), כגון: נורית כהן, אורי לוי, זהרירה חריפאי, אריאל פורמן, ענת טופול ואייל ברטונוב.
יפה גבאי דיבבה וביימה עוד דמויות רבות בסדרה.
הפתיחה 1812
הפתיחה 1812 (שמה המלא: הפתיחה החגיגית: "שנת 1812") היא יצירה תזמורתית מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי המנציחה את הפלישה הצרפתית הכושלת לרוסיה במלחמת רוסיה–צרפת (1812) ואת הנסיגה הרת־האסון של הגרנד ארמה (Grande Armée - הצבא הגדול) של נפוליאון. מאורע שסימן את 1812 כנקודת מפנה במלחמות הנפוליאוניות. היצירה ידועה בעיקר בשל השימוש ברעם התותחים, המתקבל לעיתים, בייחוד במופעים הנערכים בחוץ, תוך שימוש בתותחים אמיתיים. על אף שאין ליצירה שום קשר היסטורי למלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה, נוהגים להשמיעה בארצות הברית לצד יצירות מוזיקליות פטריוטיות אחרות.
השמעת הבכורה של היצירה הייתה ב-20 באוגוסט 1882 בקתדרלה של ישו המושיע במוסקבה.
סקירה.
"הפתיחה 1812" היא קטע של מוזיקה תוכניתית. היצירה פותחת בצלילים העגמומיים של שירת הכנסייה הרוסית, המאזכרת את הכרזת המלחמה עליה הודיעו בזמן הטקס בכנסייה, ומיד אחריה שירה חגיגית להצלחה רוסית במלחמה. הכרזת מלחמה זו והתגובה הפומבית לה מתוארים היטב ביצירתו של לב טולסטוי מלחמה ושלום.
אחריהם בא הנושא המייצג את הצבאות הצועדים לקרב המבוצע באמצעות קרנות. ההמנון הלאומי הצרפתי המארסֵיֶז משקף את הניצחונות הצרפתיים במלחמה וכיבוש מוסקבה בספטמבר 1812. נושא מתוך ריקוד עם רוסי מנציח את הקרב שבו אולץ נפוליאון לסגת. הנסיגה ממוסקבה בסוף אוקטובר 1812 משתקפת בדימינואנדו. ירי התותח משקף את התקדמות הצבא לגבולות הצרפתיים. לקראת סיום המאבק אנו חוזרים לשירה, שבפעם זו מבוצעת על ידי התזמורת במלואה בלוויית צלצול פעמונים המסמל את שחרור רוסיה מעול צרפת. ברקע רעמי התותח והנושא המסמל את המצעד הצבאי נשמע ההמנון הרוסי הלאומי אלוהים שמור את הצאר. ההמנון הרוסי מעומת מול ההמנון הצרפתי שהושמע קודם לכן.
בפועל, מטחי התותח כפי שרשמם צ'ייקובסקי מופקים בדרך כלל באמצעות תוף בס. נפוץ פחות השימוש בתוף רגיל. שימוש בתותחים אמיתיים נעשה בכמה מקרים (ראו לדוגמה ב"קישורים החיצוניים" מטה). ההקלטה הראשונה שכללה תותחים בוצעה על ידי התזמורת הסימפונית של מיניאפוליס בשנות ה-50. הקלטות דומות נעשה על ידי תזמורת אחרות תוך ניצול ההתקדמות בטכנולוגיית השמע. בירי בתותח של ממש נעשה שימוש שנתי ב-4 ביולי במהלך ביצוע "הפתיחה 1812" על ידי תזמורת הטיילת של בוסטון, במהלך הקונצרט השנתי על גדות נהר צ'ארלס, ובמצעד השנתי של האקדמיה של כוחות ההגנה האוסטרליים בקנברה אוסטרליה. בשנת 1970 ביצעה להקת הרוק המתקדם אמרסון לייק ופאלמר עיבוד ליצירה, ובו השתמשו בתותחים אמיתיים. ההדף מהתותחים העיף עיתונאי לא זהיר שעמד על הבמה לעבר הקהל.
באמצע שנות ה-60 כתב איגור בוקטוב עיבוד ל"פתיחה 1812" תוך שימוש במקהלה. קטע הפתיחה הושר על ידי מקהלה במקום הקו המלודי שבוצע במקורו על ידי צ'לי וויולות, ומקהלת ילדים נוספה לחליל ולקרן אנגלית, והמקהלה כולה שולבה יחד עם כלי הנשיפה, ולמעשה עם כל התזמורת בקטע הסיום. אזכור של עיבוד זה מופיע בפתיחת האלבום "2112" של להקת Rush.
כלנו
פיף ותלתול
פיף ותלתול (בצרפתית: Pif et Hercule, באנגלית: Spiff and Hercules) היא סדרת אנימציה צרפתית בת 65 פרקים (בגרסה הצרפתית המקורית היו 130 פרקים) שהופקה במקור לטלוויזיה ב-1989.
הסדרה שודרה בערוץ הראשון בין השנים 1991- 1992.
סדרה זו מבוססת על רצועת קומיקס צרפתית בשם זה מאת ז'וזה אבררו קרנל.