במהלך תקופת השידורים של הסדרה המקורית, מדי מוצאי חג המולד הוקנה "תוכנית ספיישל", בה צוות המתמודדים הורכב כולו מילדים, במקום ממבוגרים. רוב המשימות אותן ביצעו הילדים הופיעו גם כחלק מהעונות הרשמיות של הסדרה ושוחקו על ידי מתמודדים מבוגרים, אולם מספר קטן של משימות הוחלף במשימות מיוחדות, קלות יותר או ייחודיות לחג המולד.
הסדרה המחודשת.
תוכנית ספיישל.
בשנת 2016 שודרה תוכנית ספיישל חד-פעמית של השעשועון, כחלק מקמפיין למען מאבק במחלת הסרטן "Stand Up to Cancer". כל הזכיות שנאספו בתוכנית זו, בה המתמודדים היו כולם סלבריטאים, נתרמו לצורך מחקר של מחלת הסרטן בממלכה המאוחדת. את התוכנית הנחה סטיבן מרצ'נט והמתמודדים בה היו ריו פרדיננד (קפטן הקבוצה), מישל קיגן, ג'וני פיקוק, שרה קוקס וג'וש וידיקומבה. התוכנית כללה הופעת קמאו של ריצ'רד או'בריאן.
איכה אלי קוננו
החפרפרת (מיני-סדרה)
החפרפרת (במקור "פחח, חייט, חייל, מרגל", ) היא דרמה לטלוויזיה בת שבעה חלקים משנת 1979 בהפקת ה-BBC ובבימויו של ג'ונתן פאוול. המיני-סדרה היא עיבוד לספר "החפרפרת" באותו שם מאת ג'ון לה קארה שיצא לאור בשנת 1974. בסדרה מככבים אלק גינס, איאן ריצ'רדסון, מייקל ג'ייסטון, אנתוני בייט, איאן באנן, ג'ורג' סיוול ומייקל אולדרידג'. השידור הראשון בבריטניה היה מ-10 בספטמבר עד 22 באוקטובר 1979, ובארצות הברית שודרה הסדרה החל מ-29 בספטמבר 1980.
בארצות הברית הושמטו סצנות אחדות והסדרה קוצרה לשישה חלקים. היו גם שינויים ברצף העלילה. בסדרה המקורית סמיילי מבקר את קוני זאקס לפני שפיטר גווילאם פורץ ל"כיכר", ואילו בגרסה האמריקנית הפכו את הסדר בהתאם להתרחשויות ברומן.
תקציר עלילה.
ג'ורג' סמיילי (אלק גינס) סגן ראש שירות הביון הבריטי (SIS) נאלץ לפרוש מעבודתו בעקבות "מבצע הוכחה", משימת ריגול כושלת בצ'כוסלובקיה. הסוכן הוותיק ג'ים פרידו (איאן בנן) נשלח לפראג כדי לפגוש גנרל צ'כי, שלו פרטים מזהים על מרגל סובייטי השתול בדרגים הגבוהים ביותר של שירות הביון הבריטי, הידוע בשם "הכיכר" והשוכן בכיכר קיימברידג' שבלונדון.
המשימה נכשלה ופרידו שנורה בכתפו, נלכד, ומעונה קשות על ידי הסובייטים. ראש השירות, הידוע רק בשם "קונטרול", מסולק במהרה ובמקומו מתמנה פרסי אלליין (אולדרידג'). לאובססיה של "קונטרול" לגבי החפרפרת הסובייטית אין שותפים בקרב אנשי "הכיכר". נהפוך הוא, הבריטים מאמינים שסוכן משלהם פועל ב"מרכז המוסקובאי", ומעביר להם מידע סודי ביותר במבצע ששם הקוד שלו הוא "מבצע כישוף".
החששות לגבי החפרפרת מתעוררים שוב כשסוכן בשם ריקי טאר שנעלם בפורטוגל, חוזר לאנגליה עם ראיות חדשות המגבות את התאוריה של קונטרול, אבל זהותו של האיש אינה ידועה. קונטרול צמצם את רשימת החשודים לארבעה – רוי בלאנד, טובי אסטרהאזה, ביל היידון ופרסי אלליין – שלכולם תפקידים בכירים בכיכר. מכיוון שלמרגל הסובייטי הסמוי יש השפעה ניכרת בכיכר, הבריטים אינם יכולים לסמוך על אנשי השירות בחשיפת החפרפרת, ואפילו לדעת על עצם החקירה. במקום זאת נקרא סמיילי לפתוח בחקירה ולגלות את החפרפרת.
בהנחייתו של אוליבר לאקון, תת-שר לענייני מודיעין, מתחיל סמיילי לחקור בחשאי את האירועים של "מבצע הוכחה", שלדעתו יובילו אותו לזיהוי החפרפרת, ששם הקוד שלה הוא "ג'רלד". בעזרתו של בן החסות שלו, גווילאם, חושף סמיילי מזימה מחוכמת וגם מעשה של בגידה במולדת, בשירות ובחברים.
הפקה.
לפני תחילת הצילומים ביקש אלק גינס מג'ון לה קארה להציג אותו בפני מרגל אמיתי שיסייע לו בהכנות לתפקיד. לה קארה הזמין את גינס לארוחה עם סר מוריס אולדפילד שהיה ראש שירות הביון בשנים 1973 עד 1978. במהלך הארוחה בחן גינס בדקדקנות את התנועות והגינונים של סר מוריס, כדי להשתמש בהם בהופעתו.
אתרי הצילומים של הסדרה היו בגלאזגו שבסקוטלנד, אוניברסיטת אוקספורד באוקספורדשייר, בבית הספר "ברדון" במחוז גלוסטרשייר (שם מלמד הדמות ג'ים פרידו), ובעיר לונדון.
מוזיקה.
המוזיקה המלווה את רשימת הקרדיטים בסיום כל פרק היא עיבוד של "נונק דימיטיס" ("אדוני, עתה הרשה לעבדך למות בשלום") מתוך ספר התפילה המקובלת . את הלחן כתב ג'פרי בורגון לעוגב, לחצוצרה ולקול טרבל . בורגון זכה בפרס איבור נובלו לשנת 1979 על לחן זה. השיר דורג בין עשרת הגדולים במצעד הסינגלים הבריטי.
סארו ברירלי
סארו ברירלי (; נולד ב-1981) הוא איש עסקים אוסטרלי יליד הודו, שנפרד מאמו הביולוגית ומצא אותה לאחר 25 שנות פרידה. סיפורו זכה לכיסוי תקשורתי נרחב בעיקר באוסטרליה ובהודו.
ברירלי כתב על חוויותיו בספר "A Long Way Home", שעובד לסרט קולנוע בשם "סארו - הדרך הביתה".
רקע.
סארו נולד כשרו מונשי חאן בשכונת גאנש טילאי, חאנדווה, במדינת מאדהיה פרדש שבהודו. כשהיה קטן, אביו עזב את אמו ונטש את המשפחה שהתדרדרה לעוני. אמו עבדה בבנייה על מנת לתמוך בעצמה ובילדיה אך לרוב לא הצליחה להרוויח די כדי להאכיל את כולם ולא יכלה להרשות לעצמה לשלחם לבית הספר. בגיל 5 סארו ואחיו, גודו וקאלו, קיבצו נדבות בתחנת הרכבת.
ערב אחד, גודו אמר שהוא ייקח רכבת מחאנדווה לבורהפנור, עיר הנמצאת 70 קילומטרים דרומית לחאנדווה. סארו ביקש להצטרף לאחיו הבכור. כשהרכבת הגיעה לבורהפנור סארו היה כה עייף שהוא קרס על מושב ברציף. גודו אמר לאחיו הקטן לחכות והבטיח לחזור מהר. גודו לא חזר וסארו איבד את סבלנותו. הוא הבחין ברכבת חונה בתחנה ובמחשבה שאחיו נמצא בה, נכנס לקרון ריק. בהמתנה לאחיו שיחזור עבורו הוא נרדם. כשהתעורר, הרכבת נסעה באזור לא מוכר, שעות רבות חלפו והמסע נמשך. הרכבת עצרה בתחנות קטנות אך סארו לא הצליח לפתוח את דלת הקרון כדי לצאת. הרכבת עצרה לבסוף בתחנת העיר האורה הסמוכה לקולקטה, וכשמישהו פתח את דלת הקרון סארו נמלט. סארו לא ידע באותו הזמן, אך הוא היה במרחק של כ-1,600 קילומטר מביתו.
סארו ניסה לשוב הביתה והיה עולה על רכבות שונות אך אלה התבררו כרכבות פרברים שתחנתן הסופית הייתה תחנת הרכבת האורה. במשך שבוע או שבועיים הוא חי בסביבות התחנה והיה מתקיים משאריות מזון שהיה אוסף ברחובות וישן תחת מושבי התחנה. לבסוף יצא לטייל בעיר ולאחר כמה ימים של חיי רחוב, מצאה אותו אישה שחיה בסמוך לרכבת. היא לקחה אותו אליה, האכילה ורחצה אותו. האישה הבטיחה לו שלמחרת היא תזמין אדם שיעזור לסארו למצוא את אמו, אך סארו נמלט כשהאישה הציגה אותו בפני האיש והוא חש שמשהו אינו כשורה. האישה רדפה אחריו אך הוא הצליח להימלט.
סארו פגש צעיר שלקח אותו לתחנת המשטרה ודיווח להם כי הוא עשוי להיות ילד אבוד. המשטרה העבירה אותו למרכז ממשלתי לילדים נטושים. שבועות לאחר מכן, הוא הועבר לידי החברה ההודית לאימוץ. צוות החברה ניסה למצוא את משפחתו אך סארו לא ידע מספיק כדי לאתר את מקום מגוריו והוא הוכרז רשמית כילד אובד. הוא אומץ על ידי משפחת ברירלי מהובארט, בירת טסמניה שבאוסטרליה.
בינתיים, אמו קאמלה מונשי, חיפשה אחר שני בניה. כמה שבועות לאחר שילדיה לא שבו הביתה, המשטרה דיווחה לה כי גופתו של גודו נמצאה סמוך לפסי רכבת, קילומטר מתחנת בורהנפור לאחר שנדרס על ידי רכבת חולפת. היא מיקדה את מאמציה במציאת סארו בעודה מסיירת במקומות רבים סמוכים לרכבות. מדי שבוע ביקרה במקדש, הדליקה קטורת והתפללה לשובו.
החיפוש אחר משפחתו.
סארו גדל בהובארט כילד אוסטרלי טיפוסי. הוריו המאמצים האוסטרלים אימצו ילד הודי נוסף, מנטוש. סארו למד אנגלית ועד מהרה שכח את שפת ההינדי. הוא למד עסקים ומלונאות בבית הספר הבינלאומי למלונאות של אוסטרליה בקנברה.
בבגרותו, בילה שעות רבות בסריקת תמונות לוויין של Google Earth, בחיפוש אחר קווי רכבת היוצאים מתחנת האורה. הוא הסתמך על זכרונותיו מתחנת בורהנפור אף שלא ידע את שם התחנה ורק זכר שהוא מתחיל באות ב'.
לילה אחד בשנת 2011 הוא הבחין בתצלום תחנת רכבת קטנה שהתאימה במראה לתחנה שבה נרדם בקרון הרכבת הריק; שם התחנה היה בורהנפור, קרוב מאוד להגיה הפונטית של השם שזכר מילדותו. הוא עקב אחרי צילומי הלוויין בקו הרכבת הפונה צפונה ומצא את העיירה חאנדווה. לא היה לו זיכרון על מיקום התחנה אך הוא זיהה את המעיין הסמוך לקו הרכבת בו נהג לשחק. הוא הצליח לשרטט נתיב ולמצוא את המקום שבו חיה משפחתו.
סארו יצר קשר עם קבוצת פייסבוק מקומית ובשיחות עמן הצליח לאשש את אמונתו כי מדובר בעיירת הולדתו. או-אז הוא נסע לחאנדווה ושאל תושבים מקומיים אם הם יודעים על משפחה שאיבדה את בנה לפני 26 שנה. הוא אף הציג תמונות שלו מתקופתו כילד בהובארט. התושבים הובילו אותו לאמו והוא פגש גם את אחותו שקילה ואחיו קאלו, מורה בבית ספר ומנהל מפעל, בהתאמה (לאחר היעלמות סארו וגודו האם הצליחה לשלוח את שאר ילדיה לבית ספר). האיחוד סוקר בהרחבה על ידי התקשורת ההודית והבינלאומית.
כיום.
סארו חי בהובארט ושומר על קשר קבוע עם משפחתו ההודית באמצעות מחשב אצל שכני אחיו, קאלו. הוא רכש לאמו בית על מנת שלא תצטרך לעבוד יותר.
סארו חזר להודו וביקר את משפחתו מעל תריסר פעמים. הוא גם טייל ברכבת "קולקטה מייל" במחלקה הראשונה ונסע ממומבאי לקולקטה כדי לשחזר את המסלול שעשה בילדותו.
ב-2012 הוא הוציא לאור את הספר "A Long Way Home", המתאר את חוויותיו מגיל 5 ועד למציאת משפחתו.
עיבוד קולנועי.
בשנת 2016 צולם הסרט "סארו - הדרך הביתה" המבוסס על סיפורו האמיתי של סארו. זהו סרטו הראשון של הבמאי גארת' דייוויס, לפי תסריט של לוק דייוויס. בסרט מככבים דב פאטל, רוני מארה, דייוויד ונהם וניקול קידמן והוא יצא לאקרנים בארצות הברית בנובמבר 2016.
החפרפרת (מיני סדרה)
מונטנרדים
טפה סיאלכ