צ'אולה נולדה בעיר אמבלה, בהריאנה שבהודו. היא התפרסמה עוד בגיל 17 כשזכתה בתואר "מיס הודו" (מלכת היופי של הודו) בשנת 1984. אחר כך הגיעה גם לתחרות "מיס יוניברס", שם זכתה בפרס על "התלבושת היפה ביותר".
סרטה הראשון של צ'אולה היה בסרט "קאימאט סה קאיאמאט טאק" לצדו של אמיר ח'אן. סרט זה היה סיפור "רומיאו ויוליה" הודי מודרני בשנת 1986, אך הפריצה הגדולה שלה הייתה בסרט "אהבה, אהבה, אהבה", שוב לצד אמיר ח'אן. סרט זה היה סרט נעורים מצליח, שבמרכזו עמדו זוג אוהבים צעירים.
כך החלה צ'אולה בקריירת משחק מצליחה עם סרטים כמו "swarg" (גן עדן), "ג'נטלמן", "יס בוס", "הכפיל", "קשר משפחתי" ועוד.
צ'אולה שיחקה בסרטים רבים לצידם של השחקנים אמיר ח'אן ושאהרוח' ח'אן. היא השתתפה בלמעלה משמונים סרטים, ואף הקימה יחד עם שאהרוח' ח'אן חברת הפקה. מלבד זאת, היא זכתה במספר פרסים על משחקה, אחד על תפקיד ראשי ושלושה על דמויות משנה.
חיים אישיים.
צ'אולה נישאה לאיש העסקים ג'יי מהטה ב-1995 ולהם שני ילדים.
אחיה בובי צ'אולה היה מנכ"ל של ארגון "Red Chillies" הוא סבל משבץ מוחי בשנת 2010 לאחר ארוחת ערב. שהה בתרדמת כארבע שנים, ולסבוף הוא נפטר ב-9 במרץ 2014. אחותה סוניה נפטרה ממחלת הסרטן ב-30 באוקטובר 2012.
מרמוסטיים
מרמוסטיים (שם מדעי: Callitrichidae) היא משפחת קופים בתת-סדרת קופים רחבי אף, המכילה את קופי המרמוסט והטמרין. זוהי משפחה של קופים קטנים, הנפוצים בחלקה הצפוני של יבשת אמריקה הדרומית. שיוכה של משפחה זו מוטל בספק, ויש הכוללים אותה כתת-משפחה ("Callitrichinae") במשפחת הצבוסיים.
במשפחה שלושה סוגים ששרדו, ועוד מספר מינים נכחדים המוכרים למדע. מיונו של סוג רביעי, מרמוסט גולדיי ("Callimico"), שנוי במחלוקת בין החוקרים, אך הנטייה היא לשייכו למשפחת הצבוסיים.
בני המשפחה הם מהקטנים שבפרימטים. משקלם נע בין משקלו של המרמוסט הזעיר, שאינו עובר את 100 הגרם, ועד למשקלו של הטמרין הרעמתי, 600 גרם. הם עירומים משיער בכל או ברוב פניהם. פרוותם רכה ומשיית, ולרבים מהם יש ציצות ממין זה או אחר. הם בעלי אפים קצרים וזנבות ארוכים, שאינם יכולים להיאחז.
גפיהם הקדמיות קצרות מהאחוריות, אך עיקר תנועתם היא על ארבע רגליים. גולגולתם דומה לזו של צבוס קטן, אך תיבת המוח גדולה יותר, האף קצר יותר וסידור השיניים שונה - סידור השיניים אצל המרמוסטיים הוא זהה למעלה ולמטה, ומורכב משתי חותכות, ניב, שלוש טרום-טוחנות ושתי טוחנות, בעלות מבנה משולש - סה"כ 32 שיניים. בכך הם שונים מהצבוסיים שלהם טוחנת אחת יותר. ההבדל העיקרי בין בני משפחה זו לרוב הפרימטים הוא היותם מצוידים בטפרים, לעומת הציפורניים שמאפיינות את שאר בני הסדרה. מאפיין זה גרם בעבר לחוקרים להניח כי מדובר במשפחה פרימיטיבית יחסית, המקורבת לסנאים, אך מחקרים חדשים מראים כי מדובר במאפיין מפותח ביותר, ששב והופיע בבני המשפחה לאחר שכבר חיו באמריקה הדרומית.
חלק מהמינים הם מונוגמיים, והאחרים חיים בקבוצות מרובות זכרים ומרובות נקבות. ברוב הקבוצות מהסוג הזה, הנקבה הדומיננטית מפרישה פרומונים שמונעים מהנקבות האחרות להתייחם, ולכן היא היחידה שמתעברת. כל הקבוצה מטפלת בצאצאים. כל בני המשפחה הם טריטוריאליים, וחיים בקבוצות קטנות של חמישה או שישה פרטים. זוהי קבוצת הפרימטים היחידה המולידה תאומים באופן סדיר - כ-80% מההמלטות הן של תאומים. העומס הגדול הכרוך בגידול תאומים מביא לכך שרוב מיני המרמוסטיים משתפים פעולה בגידול צאצאים - האב וחברי קבוצה שאינם ההורים משתתפים בגידול הצאצא, ובעיקר בנשיאתו.
תזונתם מתבססת על פירות, חרקים, מוהל עצים ובעלי חוליות קטנים. יכולתם להיצמד לעצים, במיוחד לעצי גומי, בצורה מאונכת, לנקוב חור בקליפה באמצעות טופריהם ולשתות את המוהל (מיץ או גומי), היא ייחודית בין הפרימטים.
ועידת אויאן
ג'ון בארנס
ג'ון בארנס (באנגלית: John Barnes; נולד ב-7 בנובמבר 1963) הוא כדורגלן עבר בינלאומי אנגלי יליד ג'מייקה ואחד משחקניה המובילים של ליברפול בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ובשנות ה-90.
ביוגרפיה.
בארנס נולד בקינגסטון, בירת ג'מייקה, והיגר לבריטניה כילד. הוא החל את הקריירה שלו במדי ווטפורד ב-1981. הקבוצה הלונדונית העפילה בעזרתו לליגה הבכירה ואף הגיעה לגמר הגביע האנגלי והשתתפה בגביע אופ"א. מאמן נבחרת אנגליה בכדורגל בובי רובסון שם לב למהירות והכישרון שהפגין בארנס באגף שמאל של ווטפורד וזימן אותו לנבחרתו. ב-1983 ערך הופעת בכורה בינלאומית.
במשחק ידידות מול ברזיל באצטדיון המרקנה שבריו דה ז'ניירו שנערך כשנה לאחר מכן, מבצע אישי יוצא מן הכלל ביופיו של בארנס הסתיים בשער. בארנס עבר מספר מגנים, את השוער הברזילאי והבקיע מקרוב מול השער הריק. השער המיוחד הפך אותו בין לילה לשם מוכר בעולם כולו. עם זאת רף הציפיות לגביו הועלה משמעותית. אף שהיה חלק מהנבחרת במשך עשור שלם וצבר 12 שערים ב-79 הופעות, נחשב בארנס כמי שלא הצליח מעולם להביא לנבחרת את יכולתו הטובה מהליגה.
במקסיקו 1986 שותף בארנס רק בחמש עשרה הדקות האחרונות של אנגליה בטורניר. רובסון הכניס אותו לכר הדשא כאשר הנבחרת פיגרה כבר בשני שערים במשחקה מול ארגנטינה ברבע הגמר. בזמן הקצר הזה הספיק לבשל לגארי לינקר שער מצמק וליצור עבורו הזדמנות נוספת, טובה לא פחות אשר הוחמצה. בעקבות הפסד זה סיימה אנגליה את דרכה בטורניר.
לקראת עונת 1987–1988 עבר בארנס לליברפול המתחדשת של קני דלגליש תמורת 900,000 לירה שטרלינג. הקבוצה דהרה לאליפות והפסידה רק שני משחקים בדרך אליה. במפעל הגביע נחלה הקבוצה אכזבה עת הפסידה בגמר לוימבלדון. בעונה העוקבת ההצלחה והאכזבה התחלפו: ליברפול זכתה בגביע לאחר ניצחון בגמר על היריבה העירונית אברטון אבל הפסידה את האליפות ברגע האחרון לארסנל. בעונתו השלישית בקבוצה, 1989-1990 שבה ליברפול וזכתה באליפות האחרונה שלה. בשורותיה שיחק אז גם רוני רוזנטל.
במונדיאל 1990 שוב נחלה אנגליה אכזבה ובארנס איבד את מקומו בהרכב במהלך הטורניר. ב-1992 ספג שריקות בוז מהקהל באצטדיון ומבלי לאחר הופעה פושרת של הנבחרת כולה.
בארנס נשאר בליברפול ושקע יחד איתה בשנות התשעים. הוא הוסט מעמדתו באגף לקישור המרכזי על ידי המאמן גרהם סונס, משום שהפציעות שעבר וגילו המתקדם האטו אותו ומנעו ממנו להמשיך לרוץ באגף כבעבר. כמו כן הוא סייע בחניכתם של הכישרונות הצעירים של המועדון, רובי פאולר וסטיב מקמנמן. יחד עימם זכתה ליברפול בגביע הליגה ב-1995 וסיימה במקום השני בפרמייר ליג ב-1997, זאת לאחר קרב צמוד עם מנצ'סטר יונייטד.
ב-1997 עבר לניוקאסל יונייטד, שוב תחת המאמן דלגליש. אחר כך שיחק בצ'רלטון אתלטיק ופרש ממשחק פעיל. ב-1999 הזמין אותו דלגליש שהיה למנהלה של סלטיק לאמן את הקבוצה. הוא שימש כמאמנה של סלטיק (במדיה שיחק גם אייל ברקוביץ') במשך כשנה אולם לא נחל הצלחה. מאז שעזב את המועדון הוא מופיע כפרשן בטלוויזיה האנגלית ועוסק גם בקידום מטרות חברתיות מגוונות.
כשחקן שחור עור סבל בארנס מגילויי גזענות רבים. אוהדי אברטון, כמו גם חברי ארגונים מן הימין הקיצוני, הרבו להטיח בו כינויי גנאי גזעניים. תמונה מפורסמת הנציחה אותו במדי ליברפול מנער מרגלו קליפת בננה שהושלכה עליו במהלך משחק. גם במדי הנבחרת לא נמלט בארנס - השחקן השחור שהופיע הכי הרבה פעמים בנבחרת אנגליה - מנהמות ואיומים על רקע גזעני. על המטוס שהחזיר את הנבחרת מברזיל, לאחר המשחק שבו הבקיע את שערו המפורסם ביותר, הטיחו חברי מפלגת הימין הקיצוני החזית הלאומית הבריטית בבארנס כי השער שהבקיע לא נחשב, בגלל צבע עורו. לאחר פרישתו היה בארנס לאחד מהפעילים למיגור הגזענות בעולם הכדורגל.
דת' מטאל ברוטאלי
דת' מטאל ברוטאלי (Brutal Death Metal), הוא הסגנון הכבד, האלים והקיצוני ביותר של ז'אנר הדת' מטאל (אשר מהווה סגנון כבד וקיצוני בפני עצמו) ושל זרם המטאל בכלל. הדת' הברוטאלי נולד בארצות הברית בסוף שנות השמונים, ולמעשה, מרבית להקות בסגנון זה הן אמריקאיות.
היסטוריה.
הדת' מטאל הברוטאלי התפתח בסוף שנות השמונים, כפועל יוצא של דת' מטאל. הרמזים הראשונים לדת' מטאל ברוטאלי הגיעו מהלהקה Cannibal Corpse, שהוקמה ב-1988, והחלה לדחוף את הדת' מטאל לרמות קיצוניות יותר, מה שעיצב את הסאונד של הדת' מטאל הברוטאלי. רק ב-1991 הופיע הדת' מטאל הברוטאלי, עם השחרורים של Effigy of the Forgotten של סאפאקיישן (Suffocation) ו-Dawn of Possession של אימוליישן (Immolation). סוף שנות ה-90 הוכיח את עצמו כזמן חשוב לדת' מטאל הברוטאלי, עם יציאת Molesting the Decapitated של דיוואורמנט (Devourment) ו-Cranial Impalement של דיסגורג' (Disgorge), יחד עם האלבומים של דיינג פיטוס (Dying Fetus). זה הוביל לכמות גדולה של להקות שהושפעו מאוד מחלוצי הסגנון.
מאפיינים אומנותיים.
הדת' מטאל הברוטאלי מאופיין בשירת גראולינג נמוכה, דיסטורשן כמעט אבסולוטי, חוסר מלודיה, נגינה כבדה ומהירה מאוד והקצנה של האלמנטים של הדת' מטאל המסורתי. בסגנון זה, קיימת העדפה ברורה למהירות ומקצבים מורכבים על פני היבטים אחרים, כגון מנגינה וצלילים.
בנוסף, סגנון לירי המזוהה עם הדת' מטאל בכלל ועם הברוטאלי בפרט, הוא סגנון הגור (Gore), סגנון המתאר בדרך כלל סיפורים מחרידים של ממש, ומדבר על אלימות קיצונית, שחלקה אף דמיונית ומופרכת- אונס, רצח, קניבליזם, סאדיזם וזומבים. הלהקה שמזוהה יותר מכל עם סגנון הגור והדת' הברוטאלי בכלל, היא להקת קניבל קורפס, אשר מרבה להתעסק בטקסטים אלימים ובלתי שגרתיים, ואף בחלק מהמקומות בעולם אוסרים עליה לשיר חלק מהשירים בהופעות, בטענה שהם מסיתים לאלימות זוועתית.
ברוטאל