התפקיד של טטנוספסמין בחיידק לא ברור, והסיבה שהחיידק מייצר אותו איננה ודאית. טטנוספסמין הוא רעלן עצבי והוא גורם למאפיינים הקליניים של טטנוס. רעלן הטטנוס נוצר בחיידק חי, ומשוחרר כאשר דופן התא של החיידק משתנה בצורה משמעותית, כמו שקורה בנביטת נבג או במהלך פליגה. דרושה רמת סף של יצירת נבגים ושל גדילת תא וגטטיבית כדי לייצר את הרעלן.
כאשר הוא מאופיין לפי משקל, טטנוספסמין הוא אחד הרעלנים הקטלניים ביותר שידועים כיום. המנה המזערית הקטלנית (LD – lethal dose) היא 2.5 ננוגרם לכל קילוגרם משקל גוף. לדוגמה, די ב-175 ננוגרם רעלן להריגת אדם שמשקלו 70 קילוגרם. הרעלנים היחידים שקטלניים יותר לבני אדם הם רעלן הבוטולינום, שמיוצר על ידי החיידק "Clostridium botulinum" והאקסו-רעלן שמיוצר על ידי "Corynebacterium diphtheriae", שהוא הגורם למחלת הדיפתריה.
טטנוספסמין הוא מטלופרוטאין המכיל אבץ, והוא דומה מבחינת המבנה לרעלן הבוטולינום, אולם ההשפעות של שני הרעלנים שונות מאוד. "C. tetani" מייצר את הטטנוספסמין כרעלן אב הבנוי מפוליפפטיד יחיד במשקל 150kD, שנחתך על ידי פרוטאז לשני מקטעים; מקטע A (שרשרת קלה במשקל 50kD) ומקטע B (שרשרת כבדה במשקל 100kD) שנשארים מחוברים באמצעות גשר דיסולפידי. ניתן להשרות את חיתוך רעלן האב למקטעים A ו-B באופן מלאכותי באמצעות שימוש בטריפסין.
פעילות הרעלן.
טטנוספסמין מופץ בדם ובמערכת הלימפה של המארח. הרעלן פועל במספר אתרים בתוך מערכת העצבים המרכזית, כולל קצות עצבים היקפיים, חוט השדרה, והמוח, ובתוך מערכת העצבים הסימפתטית. הרעלן נספג לתוך האקסון ומועבר לאורך הצמתים הסינפטיות, עד שהוא מגיע למערכת העצבים המרכזית, שם הוא נצמד במהירות לגנגליוזידים בצמתים קדם-סינפטיות של קצות עצבים מוטוריים.
המאפיינים הקליניים של טטנוס נגרמים כאשר רעלן הטטנוס חוסם דחפים מעכבים, באמצעות התערבות בשחרור של נוירוטרנסמיטרים, כולל גליצין וחומצה גאמא אמינו בוטירית (GABA). דבר זה גורם להתכווצות שריר שלא נתקלת בהתנגדות ולעווית. ייתכן ויהיו הפרעות בפעילות החשמלית של המוח, וייתכן שגם מערכת העצבים האוטונומית תושפע. ככל הנראה טטנוספסמין מונע את השחרור של הנוירוטרנסמיטרים באמצעות חיתוך בררני של רכיב מסוים בבועיות הסינפטיות הנקרא סינפטוברבין II.
טיפול.
כאשר מתרחשת ההדבקה הראשונית בטטנוס, הטיפול מתמקד בדרך כלל בבקרה על עוויתות השרירים, עצירת ייצור הרעלן, ונטרול השפעותיו. הטיפול כולל מתן גלובולין טטנוס חיסוני (TIG), שמורכב מנוגדנים שמעכבים את רעלן הטטנוס (ידועים גם כאנטיטוקסינים טטניים), באמצעות קשירה אל והסרת רעלן טטנוס חופשי מהגוף. קשירה של הרעלן לקצות העצבים היא כל הנראה בלתי הפיכה, וה-TIG לא מסוגל לנטרל רעלן קשור. ההחלמה של העצבים שנפגעו דורשת הצמחה מחדש של קצות אקסונים. מינונים גדולים של תרופות אנטיביוטיות (כגון מטרונידזול או פניצילין G פנים-שרירי) ניתנים גם כן ברגע שיש חשד להדבקה בטטנוס, על מנת לעכב את ייצור הרעלן.
מניעה של טטנוס כוללת חיסון, וניקוי של הפציעה הראשונית. טיפול מניעתי יכול להשפיע, בצורה של חיסון טוקסואידי של טטנוס, שניתן עם או בלי חיסון סביל ב-TIG. מספר מועט של מקרי טטנוס התרחשו באנשים שהיו מחוסנים נגד טטנוס. חיסון דפ"ט (דיפתריה-פרטוסיס-טטנוס) בצפון אמריקה ניתן בגילאי 2, 4, 6, ו-15-18 חודשים, ובעקבותיו ניתנת הגברה של החיסון לפני הכניסה לבית הספר (4-6 שנים). משטר טיפול זה מספק הגנה נגד טטנוס למשך 10 שנים בקירוב, ובכל 10 שנים, כאשר מומלץ לקבל זריקת תגבור של חיסון הטטנוס.
מחלת הטטנוס לא יכולה לעבור בין שני בני אדם, והיא המחלה היחידה שניתן למנוע אותה באמצעות חיסון והיא איננה מדבקת. הדבקה ב-"C. tetani" לא גורמת להשראת זיכרון חיסוני נגד הטטנוס, ויש לתת את החיסון הסביל נגד הטטנוס ברגע שמצבו של החולה התייצב.
דורה (פירושונים)
ברכת עבודה
ברכת העבודה הידועה גם כברכת רצה היא הראשונה מבין שלוש ברכות ההודאה, המסיימות את תפילות העמידה. זו הברכה ה-17 בתפילת שמונה עשרה, הברכה החמישית בתפילת שבע והברכה השביעית בתפילת תשע.
עניינה של ברכה זו הוא בקשה מהאל שיקבל את התפילה שקדמה לברכה זו. מכיוון שהתפילה נאמרת כנגד הקורבנות שהיו מוקרבים בבית המקדש, הברכה מכילה גם בקשה לבניית בית המקדש וחזרת עבודת הקורבנות.
נוסח הברכה.
נוסח ספרדי.
בעבר היה מנהג בספרד ובמקומות נוספים שאומרים ברכה זו בשלמותה רק כאשר יש נשיאות כפים, דהיינו תפילת שחרית, מוסף ונעילה וכן תפילת מנחה של תענית ציבור אך במנחה וערבית של כל יום היו אומרים רק את סוף הברכה החל מ"ואשי ישראל". מנהג זה אינו נוהג היום, ונוהגים לומר בכל התפילות רצה.
נוסח חב"ד.
נוסח איטליה.
בנוסח איטליה מחליפים את חתימת הברכה בחתימה "שאותך לבדך ביראה נעבוד" בחזרת הש"ץ של תענית ציבור כשאומרים פיוטי קרובות.
נוסח ארץ ישראל.
רְצֵה ה' אֱלֹהֵינוּ
וּשְׁכוֹן בְּצִיּוֹן וְיַעַבְדוּךָ עֲבָדֶיךָ בִּירוּשָׁלָם.
בָּרוּךְ אַתָּה ה' שֶׁאוֹתְךָ בְּיִרְאָה נַעֲבֹד.
"ואשי ישראל".
הראשונים הקשו על נוסח הברכה "ואשי ישראל ותפלתם באהבה תקבל ברצון", כיצד ניתן להתפלל לקבלת האישים (כלומר, הקרבנות) כאשר אין מקריבים קרבנות בפועל?
תוספות מתרצים שני תירוצים. הראשון, על בסיס הגמרא שמיכאל מקריב קרבנות ברקיע גם בזמן הזה ועליהם ניתן לבקש שיתקבלו. הבית יוסף אומר שלפי תירוץ זה משמעות "אשי ישראל" היא כמו "אנשי ישראל", שהרי המדרש אומר שקרבנותיו של מיכאל הן נשמות של צדיקים (לדעה אחת). התירוץ השני הוא שהמילים "ואשי ישראל" הן בכלל חלק מן המשפט הקודם של הברכה – "והשב את העבודה לדביר ביתך ואשי ישראל", ואנו מתפללים להשבת העבודה והקרבנות, ו"ותפלתם באהבה תקבל ברצון" הוא משפט חדש. הטור מביא תירוץ שלישי ולפיו הכוונה בעצם אינה לקרבנות עצמן אלא לתפילות שהן כנגד הקרבנות. תירוץ זה מעלה קושי מסוים, שכן בהמשך המשפט נאמר בפירוש "ותפילתם". בית יוסף מסביר שמשמעות המשפט היא "ותפלת ישראל שהיא במקום האשים תקבל ברצון", ואילו הב"ח אומר שאשי ישראל הן התפילות הקבועות שנתקנו כנגד הקרבנות ו"תפלתם" היא שאר תפלות הרשות.
הט"ז כתב שהפירוש הראשון המפרש את המשפט על קרבנותיו של מיכאל הוא הפירוש המובחר שבכולם, ולכן יש להצמיד את "ואשי ישראל" להמשך הברכה. גם בסידור רש"ס הכריע רבי שבתי סופר שהמילים הללו מוסבות להלן. לעומת זאת, הגר"א הכריע כפירוש השני ולכן קבע שיש לפסק "והשב העבודה לדביר ביתך ואשי ישראל, ותפלתם באהבה תקבל ברצון". בעקבות הכרעת הגר"א רבים מסידורי נוסח אשכנז מפוסקים כך.
תוספות.
יעלה ויבוא.
בראש חודש ובחול המועד מוסיפים בברכת רצה של תפילת שמונה עשרה, לפני "ותחזינה", את התוספת יעלה ויבוא. נוסח יעלה ויבוא הוא אחיד (עם שינויי נוסחאות קלים בנין הנוסחאות), ורק שם היום בו הוא נאמר משתנה. הנוסח:
אדם ששכח ולא אמר תוספת זו ונזכר לפני שסיים את תפילת העמידה חוזר לתחילת ברכת העבודה, ואם סיים את תפילת העמידה מתפלל שנית.
לכלל זה יש חריג אחד והוא תפילת ערבית של ראש חודש, שבה אם שכח אדם לומר "יעלה ויבוא" אינו חוזר. הסיבה לכך היא שבזמן שהיו מקדשים את החודש על פי עדות ראייה, לא היו עושים זאת בלילה (זמן תפילת ערבית), ולכן קדשת ראש חדש לא נחשבת כשלמה בזמן זה.
ותערב.
לפי רוב מנהגי אשכנז, בשלוש הרגלים מוסיפים בחזרת הש"ץ של תפילת מוסף את התוספת "ותערב", לפני השורה "ותחזינה עינינו". התוספת היא:
חתימת הברכה בנוסח זה היא החתימה שנאמרה במקדש, ונוסח זה הוא למעשה חתימתה של ברכת העבודה בנוסח הארצישראלי הקדום, והיא מופיעה גם בכמה מקומות בתלמודים.
שימושים נוספים.
בזמן שבית המקדש היה קיים היה נוסח שונה לברכת עבודה והיא נאמרה בהזמנויות אחרות:
ברכת עבודה נאמרה כתפילת הכהנים בבית המקדש לאחר הקרבת קרבן תמיד, כברכה לאחר קריאת התורה של הכהן הגדול ביום הכיפורים לאחר סדר העבודה, וכאחת הברכות לאחר קריאת התורה של המלך במעמד הקהל.
במעמדים אלו חתימת הברכה על פי התלמוד הירושלמי הייתה "שאותך לבדך ביראה נעבוד". רש"י מציין אפשרות חתימה אחרת שייתכן שנהגה בזמן המקדש: "המקבל עבודת עמו ישראל ברצון".
מזוליתי
טארטן
טארטן הוא דוגמה מסוימת של פסים אנכיים ואופקיים במספר צבעים, המזוהה עם האומות הקלטיות ובמיוחד עם סקוטלנד. לקילטים הסקוטים כמעט תמיד יש דוגמת טארטן.
הטארטן מוכן בעזרת חוטים צבעוניים מתחלפים הנארגים בשתי וערב בזוויות ישרות אחד לשני. חוטי הערב נארגים באריגה אלכסונית פשוטה - שניים מעל ושניים מתחת לחוטי השתי. כך נוצרים פסים אלכסוניים בהם צבעים שונים מצטלבים היוצרים אשליה של צבעים חדשים המעורבבים מהצבעים המקוריים. קטעי הצבע המתקבלים חוזרים על עצמם אנכית ואופקית בדוגמה ייחודית של ריבועים וקווים הנקראת סט.
בעידן המודרני טארטנים ספציפיים מזוהים עם שבטים סקוטים או עם מוסדות הקשורים למורשת הסקוטית.
מקור.
ניתוח בדים מקברים תוכארים במערב סין הראה דמיון לתרבויות האירופאיות של תקופת הברזל מהמאה ה-8 לפני הספירה, כולל דוגמאות טארטן הדומות באופן מפתיע לטארטנים קלטים מצפון-מערב אירופה. דוגמאות טארטן היו בשימוש באריגה הבריטית והאירית במשך מאות שנים. אחד הטארטנים העתיקים ביותר שנמצאו באיים הבריטים, הנקרא "סט פלקירק", מתוארך למאה השלישית לספירה והוא בעל תבנית משובצת בשני צבעים טבעיים, לבן וחום.