המטה ארגן ימי כיף לילדי המפונים מצפון השומרון וגוש קטיף ולתושבי שדרות. רבני המטה אף הוציאו פסק הלכה שבו קבעו כי החוואי שי דרומי שהרג בדואי שחדר לחוותו נהג לפי ההלכה וקראו לרשויות החוק שלא להעמידו לדין.
במלאת שנה להינתקות, יצא המטה בקמפיין "יש דין ויש דיין" בו הוצגו תמונותיהם של יוזמי ומחוללי ההתנתקות כפי שהם נראים שנה לאחר ביצוע התוכנית. בתמונות: ראש הממשלה אהוד אולמרט, אריאל שרון עומרי שרון, צחי הנגבי, חיים רמון, יונתן בשיא, נשיא המדינה משה קצב. המטה אף הפיק סרט באותו שם. מטרת הקמפיין הייתה להראות כיצד אותם אישים באו לכאורה על עונשם.
במלאת שנתיים לפינוי גוש קטיף ארגן המטה מפגן הזדהות והצדעה עם המפונים באתר הקראוילות ניצן, לשם הגיעו כעשרים אלף בני אדם, יחד עם אמנים וזמרים, ופתח בקמפיין "לעולם לא עוד" על מצבם הקשה של המפונים ובני משפחותיהם.
המטה להצלת העם והארץ ערך לחיילים "סרבני חברון" טקס הענקת צל"שים וכל חייל קיבל פרס כספי על כך שישב בכלא.
בעקבות פעילות הארגון עירית אשקלון קראה לארבעה רחובות בשכונת "הנשיא הרצוג" על שם יישובים בגוש קטיף. הרחובות נקראו על שם ניסנית, מורג, אלי סיני וכפר דרום.
בשנת 2009 העניק המטה פרסים כספיים לחיילים מגדוד שמשון, שהניפו שלטים נגד השתתפות הגדוד בפינוי פעילי ימין מאתר ההתנחלות חומש.
בשנת 2013, בעקבות תמיכתו של הארגון והעומד בראשו במפלגת "הבית היהודי", פרשו מהארגון רבני המטה בהם הרבנים יעקב יוסף, דב ליאור, גדליהו אקסלרוד ודוד מאיר דרוקמן.
יונתן ורמולן
יונתן ורמולן (בהולנדית: Jonatan Vermeulen, 22 ביולי 1971 - 28 בדצמבר 2000) היה בן למשפחה של נוצרים אוהבי ישראל מהולנד, התפרסם בעודו ילד בן 4, כאשר תמונתו כשהוא נוטע עץ התנוססה על כרזה של קק"ל, וכשנהרג כלוחם משמר הגבול בתחילתה של האינתיפאדה השנייה.
קורותיו.
יונתן ורמולן נולד באטן לר שבדרום הולנד. הוריו הילטיה ומחיל עלו לארץ בשנת 1972, והתיישבו במושב השיתופי נס עמים המאכלס תושבים ומתנדבים נוצרים אוהבי ישראל. כעבור מספר שנים עבר עם הוריו אחותו נעמי ואחיו יורם לנהריה שם התגוררו 10 שנים נוספות. בשנת 1975, בהיותו בן ארבע, צולם כשהוא נוטע עץ. מאז, ובמשך הרבה שנים, שימשה התמונה ככרזת הפרסום של קק"ל, הקוראת ליהודי התפוצות להשתתף במפעל הייעור בארץ.
בהיותו בגיל 18, בעוד חבריו התגייסו לצה"ל, הוא עזב להולנד לעבוד עם דודו. בתחילת מלחמת המפרץ חזר לישראל והתעקש להתגייס לצה"ל. בשנת 1993 גויס לצה"ל ושירת כלוחם בחיל השריון (מסלול פיקודי). באותה שנה עזבו הוריו את הארץ וורמולן התגורר ביחד עם חבריו, במושב אשרת, בקיבוץ חניתה, במושב לפידות ולבסוף במושב בן שמן עם חברתו איה. עם שחרורו מצה"ל הצטרף כלוחם לימ"מ ולאחר מכן שירת כחבלן במשמר הגבול בעזה. החל בתהליך גיור.
ב-28 בדצמבר 2000 נהרג יחד עם קצין הגששים מפיצוץ ליד גדר המערכת סביב רצועת עזה, בשטח ישראל ובקרבת מעבר סופה שבין ישראל לרצועת עזה, בשעה שעסקו בפירוק מטען חבלה אחר.
בהלווייתו אמר אביו: יונתן נקבר בבית הקברות של קיבוץ חניתה.
הריגתו של השוטר יליד הולנד זכתה לחשיפה מרובה בהולנד. ארבע שנים אחרי מותו, בשנת 2004, שידרה רשת EO תוכנית תיעודית על קורות השוטר ומשפחתו בישראל ובהולנד.
מצפור וחניון ורמולן.
בדצמבר 2004 הוקמו מצפור ורמולן על ידי חבריו ליחידה לזכרו. המצפור וחניון ורמולן הסמוך נמצאים בחורשת סעד בסמוך לצומת סעד. המצפור משקיף על עזה ובכלל זה על המקום ליד גדר המערכת בו נהרג ורמולן. המצפור גם משקיף על שדות חיטה ולידו כלניות רבות.
אלכסנדר מק'קול סמית
אלכסנדר מק'קול סמית' (באנגלית: Alexander McCall Smith; נולד ב-24 באוגוסט 1948) הוא סופר ופרופסור חבר למשפט רפואי באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד. הוא זכה לפרסום בינלאומי ב-1998 עם צאתו לאור של ספרו "סוכנות הבלשיות מספר 1", הראשון בסדרת ספרי הבלשית האפריקאית מא ראמוצווה, עבורו קיבל ציון לשבח מיוחד מהשופטים בפרס בוקר.
חייו ויצירתו.
אלכסנדר מק'קול סמית נולד והתחנך ברודזיה (הקרויה כיום זימבבואה) ועבר לסקוטלנד, ארץ המוצא של הוריו, להשלמת לימודיו האקדמיים.
כפרופסור למשפט רפואי, הוא שימש כפרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, באיטליה ובמדינות שונות באפריקה, ביניהן בוצוואנה, שבה חי מספר שנים והקים את בית הספר למשפטים באוניברסיטה.
במקביל לפעילותו האקדמית, הוא כיהן כחבר במוסדות אנגליים ובינלאומיים של ביואתיקה, ביניהם הוועדה הבינלאומית לביואתיקה של אונסק"ו והוועדה לגנטיקה אנושית של אנגליה. פעילות זו נפסקה לאחר הוצאת ספריו בארצות הברית ב-2002, כשהצלחתם הגדולה תבעה ממנו להקדיש יותר זמן לקריירה החדשה שלו.
כיום הוא חי באדינבורו עם משפחתו ובין כלל עיסוקיו המגוונים, הוא מנגן בבסון בתזמורת חובבים שהקים, אשר נקראת "התזמורת הגרועה באמת".
מק'קול סמית הוא סופר פורה מאוד בשני תחומי פעילותו, הספרותית והמשפטית, ומסוגל לפי עדותו לכתוב 1,000 מילים בשעה, כאשר הוא מרוכז. בתחום האקדמי הוא פרסם עשרות ספרים ומאמרים על משפט רפואי, משפט פלילי ועל פילוסופיה.
יצירתו הספרותית כוללת כ-30 ספרי ילדים, 3 אסופות של סיפורים קצרים וארבע סדרות של נובלות:
את פרסומו העולמי הקנתה לו הבלשית האפריקאית, שהספרים עליה נמכרו במיליוני עותקים ותורגמו ללמעלה מ-30 שפות. ניתן אולי לזקוף את הצלחתה המפתיעה של הסדרה לתום ולחום האנושי השופעים משתי גיבורות הספר; מא ראמוצווה הבלשית ובוצוואנה והחיים בה, אשר גורמים לקוראים להאמין, שאולי העולם הוא מקום טוב יותר ובודד פחות ממה שחשבו עד כה.
מא ראמוצווה, הבלשית "בעלת הממדים המסורתיים" (כלומר, שמנה מאוד), אינה בלשית קונבנציונלית. היא מטפלת בבעיות החיים של לקוחותיה ומביאה אותם לידי פתרון. היא פילוסופית של המוסר ואינה מסתפקת בגילוי המידע אלא מקבלת החלטות בנוגע לתוצאות. בדרך כלל, החלטות אמיצות בעלות שכל ישר רב, הנובעות מהבנה אמיתית של האדם. היא פותרת, מעבר לתעלומה עצמה, גם את הבעיה שהיא יצרה בחיי האנשים, פתרון מוסרי ומקורי.
החיים בבוצוואנה, יותר משהם מהווים רקע לסיפור, הם העילה האמיתית לו. בוצוואנה הצחיחה, שאנשיה חיים באיום תמידי של בצורת, חוסים בצילם של עצי שיטה קוצניים עדיני עלעלים תחת "שמים ריקים חוורים עד כדי לובן". אנשים פשוטים וטובים שרבים מהם חיים עדיין לפי "הערכים המסורתיים" - מכבדים את הזולת, מחויבים למשפחתם המורחבת, מגדלים בקר וגאים בבוצוואנה ובמנהיגיה שהובילו אותה להיות המדינה הלא מושחתת והדמוקרטית שהיא. חייהם מתוארים בפירוט ובאופן מוחשי. הקורא לומד את קודי ההתנהגות ודרכם את עדינותה ואצילותה של תרבותם: מהי הדרך הנכונה לקחת מתנה? בשתי ידיים כמובן, כי יד אחת מצביעה על חמדנות להוטה; איך צריך להחזיק את החצר שלפני הבית? מטוטאת כהלכה מתוך כבוד לחברה בחוץ; למה מן הראוי לבעליו של בית לשכור לו עוזרת אחת לפחות? כדי שיתחלק במזלו עם פחותי מזל ממנו וישתף אותם ברכושו על ידי שיאפשר להם להתפרנס ממנו, ועוד כהנה וכהנה.
מעיל רוח (מערכת נשק)
Armoured Shield Protection - Active (בראשי תיבות: ASPRO-A), המכונה בצה"ל ובישראל מעיל רוח, ומשווקת בעולם בשם Trophy, היא מערכת הגנה אקטיבית לטנקים ורכב קרבי משוריין מתוצרת רפאל – מערכות לחימה מתקדמות (שפותחה בשיתוף פעולה עם אלתא), שתפקידה לגלות ולזהות בזמן אמת איומים מנשק נ"ט, להעריך את מסלול היירוט האופטימלי שלו, ולהשמיד אותו הרחק מהרכב שעליו מגנה המערכת. המערכת הפכה למבצעית ב־2009 ורשמה יירוט בכורה מבצעי מוצלח ב־2011. היא פעלה בהצלחה מלאה גם במבצע צוק איתן בשנת 2014 ויירטה בהצלחה הן רקטות נ"ט מטווח קצר והן טילי נ"ט מתקדמים ביותר כגון הקורנט. על ההישג, מפתחי המערכת קיבלו את פרס ביטחון ישראל לשנת 2014.
מערכת "מעיל רוח" היא מערכת הגנה אקטיבית "קשה" הכוללת הן מערכות שיבוש והן מיירטים פיזיים, שמשמידים את האיום לפני שזה פוגע בטנק. מערכות המשנה לגילוי ולהתרעה מורכבות ממספר חיישנים, מכ"ם חיפוש וארבעה לוחות "אנטנה" המורכבים מסביב לרכב כדי לספק הגנה מלאה מכל הכיוונים. תהליך היירוט מתבצע אך ורק אם המערכת מזהה שהאיום יפגע ברכב.
קיימים שלשה דגמים למעיל רוח. הדגם הראשון הסטנדרטי לטנקים, הדגם השני לנגמשים קל בכ־40% מהדגם הרגיל, והשלישי שמשקלו 200 ק"ג לרכבים גלגלים ממוגנים כדוגמת ג'יפי דוד הצהליים.
עלות המערכת הרגילה לטנק בודד נאמדה בכ־300,000 דולר.
היסטוריה.
קליטת המערכת בצה"ל והפיכתה למבצעית.
מערכת ה־Trophy הוצגה לראשונה בתערוכת LIC 2005 בישראל במרץ 2005.
בשנת 2006 המערכת עדיין לא הייתה מבצעית, אף על פי שעברה בהצלחה מבחני שדה. ב־19 ביוני 2007 דווח שצה"ל ירכוש 100 מערכות Trophy ויתקין אותן על טנקי מרכבה סימן 4 החל מ־2008. ב־2009 הותקנה המערכת לראשונה על מחלקת טנקים באחת מחטיבות חיל השריון הישראלי. באוגוסט 2009 הכריז מפקד זרוע היבשה, אלוף אבי מזרחי, על הפיכת המערכת למבצעית (בעקבות ניסויים מוצלחים) ועל הצטיידות בשלב הראשון של חטיבת שריון ב"מעיל רוח". בכך נהפכה המערכת למערכת ההגנה האקטיבית הקשה המבצעית הראשונה בישראל.
בספטמבר 2010 נבחרה ה־Trophy Light, נגזרת קלה יותר של "מעיל רוח", לשמש כמערכת ההגנה האקטיבית של שריוניות M-ATV האמריקאיות (יחד עם TRAPS של טקסטרון).