מעדן חלב הוא הכינוי בישראל לפודינג תעשייתי מוכן לאכילה במגוון טעמים, הנמכר בגביעי פלסטיק ונאכל קר. טעמים בסיסיים נפוצים הם שוקולד, וניל ותות. ישנם גם מעדנים עם שכבה עליונה של קצפת (מותג מפורסם בתוספת קצפת הוא מילקי) ומעדנים בעלי שניים ושלושה טעמים בשכבות או זה לצד זה. יש המשתמשים בכינוי "מעדן" גם בהקשר של יוגורטים.
מעדני חלב הממותקים בסוכר, ובפרט המעדנים בטעם שוקולד, נחשבים כמוצר המיועד לשוק הילדים ולסוג של ממתק.
אחד המותגים הוותיקים בתחום הוא "דני" של שטראוס גרופ - פודינג שוקולד, המיוצר משנת 1972. דני נקרא על שם בנו של מייסד דנונה דניאל קראסו.
ב-1985 נוהל מסע פרסום שנתמך בתשדיר השירות "מעדן חלב בעונג רב" כדי לקדם צריכת מעדני חלב.
כיום משווקים גם מעדני דיאט - בעלי ריכוז שומן מופחת, ולעיתים אף נטולי שומן, וממותקים בממתיק מלאכותי.
מוצרים דומים הם מעדני גבינה ממותקים ומעדני סויה המיועדים למי שאינו מעוניין לצרוך מוצרי חלב. קיימים מוצרי קינוח תעשייתיים נוספים, חלביים או פרווה, הנארזים בדומה למעדני חלב, ביניהם: מוס, פנקוטה, טירמיסו, מלבי ועוד.
מחירם של מעדני החלב בישראל היה תחת פיקוח עד אוגוסט 2007.
צ'באטה
הצַ'בַּאטה (באיטלקית: Ciabatta - נעל בית) היא סוג של לחם לבן איטלקי העשוי מקמח חיטה ומשמרים. כיכר הלחם עצמה שטוחה, רחבה ומוארכת וייתכן כי מכאן נגזר שמה. החל בשנות התשעים המאוחרות נפוץ לחם זה ברחבי אירופה, באמריקה ואף בישראל, שבה נשתרש ההיגוי השגוי גֶ'בֶּטה, ומשמש לרוב להכנת כריכים.
את הצ'באטה בצורתה המוכרת לנו הגה וייצר לראשונה הטוחן האיטלקי ארנלדו קאוואלרי ב-1982. מטרתו הייתה למצוא תחליף איטלקי ללחמי הבגט הצרפתיים, שבאותה עת הציפו את איטליה והיו הבחירה הפופולרית להכנת כריכים. הלחם, שהיה שונה מלחמים איטלקיים קלאסיים אך עדיין העניק לטועמיו תחושת מסורת איטלקית, נחל הצלחה ברחבי איטליה. ב-1989 רשם את צ'באטה איטליאנה כסימן מסחר. עד 1999 העביר קאוולארי את המתכון ברישיון למאפיות ב-11 מדינות בעולם.
כיום ניתן למצוא לפחות סוג אחד של צ'באטה בכל אחד ממחוזות איטליה. הצ'באטה המצויה באזור אגם קומו, למשל, קלה, בעלת קרום פריך ומרקם רך ואוורירי. בחלקים אחרים באיטליה מקבלת הצ'באטה מאפיינים שונים ומגוונים; מקרום קשיח יותר דרך מרקם דחוס ועד לצ'באטות המכילות מרכיבים נוספים כגון חלב, תבלינים שונים ועוד.
איוון החמישי
צ'בטה
ג'בטה
כתב עברי קדום
אורביט (מסטיק)
בין האולם ולמזבח
בין האולם ולמזבח (נקרא גם: בין האולם למזבח ובין האולם והמזבח) הוא אזור בעזרה שבבית המקדש, שהיה בין האולם למזבח העולה.
שטח ומבנה.
רחבו (ממזרח למערב):
ארכו היה 135 אמות.
בחלק הדרומי של האזור, היה הכיור.
בחלקו המערבי היו שתים עשרה מדרגות, שהובילו אל האולם וההיכל.
בחלקו המזרחי של האזור, היו שני שולחנות: אחד מכסף ואחד משיש.
על שולחן הכסף שמו את כלי השרת, ועל שולחן השיש שמו את האיברים של הקרבן.
קדושתו.
שטח זה התייחד בקדושה נוספת שהייתה בו יותר מהשטח המזרחי לו, שגם לכהנים בעלי מום, או בעלי שיער ארוך, או קרועי בגדים, אסור להיכנס משם והלאה. אחד הראשונים כתב שלבעלי המומים היה אסור להיכנס למקום רק בעת העבודה.
הכניסה של בעלי המומים למקום בהקפת המזבח בסוכות נשנתה במחלוקת.
ריש לקיש סבר שבעלי מומים יכולים לעבור דרך המקום בהקפת המזבח. ואילו רבי יוחנן אוסר.
בין האולם למזבח
בין האולם והמזבח
עין טינה
חלב-חמאה
רוויון
קולומבה (מאכל)
הקולומבה, או בשמה המלא "Colomba pasquale", היא מאפה מתוק איטלקי בצורת יונה (באיטלקית "קולומבה" פירושה "יונה") המשמש כקינוח בחג הפסחא. הקולומבה נחשבת למעין "בת משפחה" של הפָּנֶטּוֹנֶה והפַּנְדוֹרו - הקינוחים האיטלקיים המוגשים בחג המולד - על שום מרכיביהם הדומים.
אגדה רווחת היא שאלבואינו, מלך איטליה בשנים 568–572, הציע כמנחת שלום עוגה בצורת יונה בזמן המצור על פאביה. אף על פי כן, מקורות הקולומבה אינם עתיקים כל כך; הייתה זו חברת מוטה האיטלקית, הידועה בשל מאפי הפנטונה שלה, שהגתה וייצרה בשנים הראשונות של המאה העשרים קינוח המזכיר את הפנטונה אך מיועד לחג הפסחא. הקולומבה נפוצה עד מהרה באיטליה וכיום היא משמשת כשי נפוץ לחג.
רכיבי הקולומבה כוללים קמח, חמאה, ביצים, סוכר וקליפת תפוז מסוכרת. על הקולומבה זיגוג סוכר ושקדים.
קסאטה סיציליאנה
עלילת בעל
מסטפא חאפט'
אשנטי גולדפילד
ג'באטה
מסטיק אורביט
יוהנס דידריק ואן דר ואלס
יוהנס דידריק ואן דר ואלס (; 23 בנובמבר 1837 - 8 במרץ 1923) היה פיזיקאי הולנדי וחתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1910, שעסק בתחום התרמודינמיקה. ואן דר ואלס נודע בעיקר בזכות עבודותיו בנושא משוואת המצב בגזים ונוזלים, המתארת את הקשר בין טמפרטורה, לחץ ונפח בחומרים אלה. בנוסף לכך, קרויים על שמו מושגים שונים בפיזיקה ובכימיה, כגון קשרי ואן דר ואלס, רדיוס ואן דר ואלס, גז ואן דר ואלס ו.
יוהנס דידריק ואן דר ואלס, בנם של יאקובוס ואן דר ואלס ואליזבת' ואן דר בורג, נולד בעיר ליידן שבהולנד. כשבגר עבד כמורה בבית ספר, ולאחר מכן התקבל ללימודים אקדמיים, וזאת למרות ידיעותיו המעטות בשפות קלאסיות. הוא למד בין השנים 1862 ל-1865, ורכש תארים אקדמיים בתחומי המתמטיקה והפיזיקה. בשנת 1864 נשא לאישה את אנה מגדלנה סמית', והשניים היו להורים לשלושה בנים ובת.
בשנת 1873 הוא השלים עבודת דוקטורט, באוניברסיטת ליידן, תחת הנחייתו של פיטר רייקה. העבודה שבזכותה קיבל את תואר הדוקטור, "על התכונות המחזוריות של החומר בפאזה הגזית והנוזלית" (Over de Continuïteit van den Gas-en Vloeistoftoestand), הייתה בעלת חשיבות רבה משתי בחינות עיקריות:
בשנת 1876 התמנה לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת אמסטרדם, שאך נוסדה. בשנת 1880 פרסם את מחקרו החשוב השני, "חוק המצבים ההדדיים", ובשנת 1910 זכה בפרס נובל לפיזיקה. במחקריו ובתגליותיו הושפע ואן דר ואלס מכתביהם של ג'יימס מקסוול, לודוויג בולצמן ווילארד גיבס. ואן דר ואלס נפטר באמסטרדם שבהולנד בשנת 1923, שנה לאחר מות בתו, המשוררת ז'קלין אליזבת'.
ביוגרפיה.
יוהנס דידריק ואן דר ואלס נולד בליידן, הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ב-23 בנובמבר 1837, בנם של יאקובוס ואן דר ואלס ואליזבת' ואן דר בורג. יוהנס דידריק היה הבכור מבין עשרה ילדים, ארבע בנות ושישה בנים. יאקובוס היה נגר, ועקב ההכנסה הצנועה של משפחתו, היה יכול יוהנס להסתמך כלכלית למשפחתו רק עבור חינוך יסודי. ליוהנס לא היו המשאבים עבור חינוך באוניברסיטה והוא עבד מדי יום עבור הרווחת פרוטות לפת לחם עד אשר היה בן 25.
נוסף על כך, לא חונך בלימוד השפות הקלאסיות (לטינית ויוונית עתיקה), אשר נדרשו כידע מקדים מחייב באוניברסיטאות בהולנד באותם הימים.
לאחר סיום לימודיו היסודיים, התמחה ואן דר ואלס בעבודה כמורה בבית ספר. למעשה, מאז המאה ה-18 המאוחרת, אישים ציבוריים נודעים בחברה ההולנדית נהגו להיות לעיתים גם מעורבים בתוך מערכת החינוך הציבורי. הקהילה העירונית של ליידן תרמה מכספה לבניית בית ספר בן שלוש שנים לערבים שעסק בעיקר בחקר התעשייה ואשר תרם לואן דר ואלס להמשיך בלימודיו. מ-1862 החל ואן דר ואלס ללמוד באופן חלקי באוניברסיטת ליידן בזמנו החופשי כאשר משכורתו הדלה הקשתה עליו להירשם ללימודים מלאים ומנעה ממנו מלהתקבל לבחינות. הוא המשיך בלימודיו החלקיים באוניברסיטה עד 1865, ובמהלך תקופה זאת השיג תעודת מורה ציבורי במתמטיקה ופיזיקה. ב-1864 החל ללמד בדוונטר, וב-1866 עבר להאג. לבסוף התמנה למנהל בית ספר מקצועי בהאג.
כאשר עברה חקיקה לאומית לפיה תלמידים שהשלימו מסלול מדעי פטורים מלימוד השפות הקלאסיות עבור רישומם לאוניברסיטה, מיהר ואן דר ואלס לבחינות קבלה. ב-1873 קיבל דוקטורט עם השלמת התזה שלו: "על ההמשכיות של מצבי הצבירה הגז והנוזל" ("s Over de Continuïteit van den Gas- en Vloeistoftoestand"), אשר בתוכה קבע את . בהמשך לקביעת המשוואה, הפיזיקאי ג'יימס קלרק מקסוול רשם בביטאון "'הטבע"' כי: "אין ספק שבקרוב יהיה השם ואן דר ואלס מהשמות המובילים במדע המולקולרי." בהמשך לקביעת משוואת המצב זכה ואן דר ואלס בפרס נובל לפיזיקה ב-1910.
בשנת 1876 התמנה לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת אמסטרדם, שאך נוסדה. הוא אחז במשרה עד אשר יצא לגמלאות בשנת 1908. בשנת 1881 נפטרה אשתו אנה מגדלנה סמית משחפת בגיל 34 והותירה אחריה את בעלה שהתאלמן ואת ארבעת ילדיהם.
ואן דר ואלס גזר גם את "חוק המצבים ההדדיים" בשנת 1880 הנחשב לגילוי הגדול השני שלו. גילוי חוק זה הוביל לשלד הכללי של משוואת מצב החלה על כל החומרים בהתבסס על הפרמטרים הנתונים שלהם. חוק זה הנחה את הניסויים שהובילו בסופו של דבר להנזלת מימן על ידי ג'יימס דבאר בשנת 1898 והליום (הגז האחרון שעבר תהליך עיבוי) על ידי האיקה קמרלינג אונס בשנת 1908. האחרון היה תלמידו של ואן דר ואלס שהמשיך בדרכו וזכה גם הוא בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1913. בשנת 1890 פרסם ואן דר ואלס מסה על תורת הפתרונות היחסיים, אשר שילבה את משוואת המצב שלו עם החוק השני של התרמודינמיקה.
בשנת 1923 נפטר ואן דר ואלס בגיל 85 בביתו אשר באמסטרדם. הוא נפטר שנה אחת לאחר מות בתו, המשוררת ז'קלין אליזבת'. רבים מצאצאיו של ואן דר ואלס המשיכו בדרכו בחקר המדעים.
פועלו המדעי והישגיו.
תרמודינמיקה.
משוואת המצב של ואן דר ואלס.