בשנים 2004–2011 ניהל את המחלקה לענייני פירוז וביטחון במשרד החוץ ועמד בראש המשלחת הרוסית לניהול משא ומתן עם ארצות הברית בעניינים צבאיים ופוליטיים לפני החתימה להסכם על מניעת אי הפצת נשק גרעיני והאמנה על איסור שימוש בנשק ביולוגי וכימי. במסגרת תפקידו השתתף במספר אסיפות כלליות באו"ם.
בפברואר 2011 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב מינה אותו לתפקיד סגן שר ההגנה של רוסיה. במסגרת תפקידו היה אחראי לשיתוף פעולה בינלאומי בתחום הטכנולוגיות הצבאיות ולהכנת הסכמים בינלאומיים בתחום הצבאי ובעיקר בתחום צמצום מאגרי הנשק הגרעיני.
בשל משבר אוקראינה וסיפוח חצי האי קרים (2014) הוכנס בספטמבר 2015 לרשימת האישים שהוטלו עליהם סנקציות מצד מדינות המערב.
בדצמבר 2016 ולדימיר פוטין מינה אותו לתפקיד סגן שר החוץ של רוסיה, האחראי לעניין צבא וביטחון.
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הוצב כמועמד להחליף את סרגיי קיסליאק בתפקיד שגריר רוסיה בארצות הברית. במאי 2017 הוצב רשמית כמועמד וזו אושרה על ידי הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית זמן קצר לאחר מכן. מינויו נכנס לתוקף באוגוסט 2017.
חצי האי דור
חצי האי דור (באנגלית: Door Peninsula) הוא חצי אי במזרח מדינת ויסקונסין שבארצות הברית. חצי האי הוא יעד נופש פופולרי. בתחומו של חצי האי נמצא חלקו הצפוני של מחוז בראון, חלקו הצפוני של מחוז קהוואני, וכל מחוז דור. עם השלמת יצירת תעלת סטורג'ן ביי ב-1882 הקצה הצפוני של חצי האי הפך לאי נפרד.
היסטוריה.
ברחבי חצי האי נמצאו עדויות ארכאולוגיות המעידות על כך שמספר שבטים אינדיאנים גרו לאורך ההיסטוריה בחצי האי. בשנת 1634 החוקר הצרפתי ז'אן ניקולט הגיע לחצי האי בעת שחיפש את הנתיב הימי לאסיה דרך אמריקה הצפונית. ניקולט זכור בפולקלור של ויסקונסין בכך שסבר בתחילה כי השבטים האינדיאנים של חצי האי דור הם אסייתים ובעקבות כך מיהר לחגוג משום שסבר שהוא הצליח להגיע למזרח הרחוק.
שמו של חצי האי נובע משמו של מצר קטן הממוקם בסמוך לחצי האי, בין חצי האי והאי וושינגטון, אשר נחשב למסוכן במיוחד בימי קדם, מכיל כיום ספינות טרופות רבות, ועל כן השבטים האינדיאניים נתנו לו את השם ההולם שתורגם מאוחר יותר לצרפתית כ"Porte des Morts" ועל בסיס תרגום זה תורגם בהמשך לאנגלית בשם "Death's Door" (הדלת למוות).
קדימה, נשים
קדימה, נשים (באנגלית: Up the Women) היא קומדיית מצבים בריטית שיצרה וכתבה ג'סיקה היינס, והיא גם מככבת בה. הסיטקום שודר לראשונה בערוץ BBC Four ב-30 במאי 2013. הסדרה מספרת על קבוצת נשים בשנת 1910 שנאבקות למען זכות בחירה לנשים. היינס תכננה בתחילה לכתוב סרט קומי על המזימה של הסופרג'יסטיות להתנקש בחייו של הרברט אסקווית', אבל נוכחה לדעת שהעלילה הפכה קודרת מדי, והחליטה במקום זה לכתוב סיטקום. כריסטין גרנון ביימה את הסדרה בת שלושה החלקים. עונה שנייה של הסדרה הוזמנה ביוני 2013, ועלתה לשידור בערוץ BBC Two החל מ-21 בינואר 2015.
רקע.
הסדרה מתרחשת בשנת 1910 ומתמקדת בקבוצת נשים בכפר בנברי החברות ב"חוג הרקמה העדינה" ומידת מחויבותן לתנועת הסופרג'יזם. מרגרט (ג'סיקה היינס), שראתה את הסופרג'יסטיות בלונדון, חוזרת לבנברי ומציע לנשים בחוג לתמוך במאבק למען זכות ההצבעה לנשים. הנשים מקימות קבוצת סופרג'יסטיות משלהם בשם "חוג הרקמה העדינה של ברנבי מבקש בנימוס זכות הצבעה לנשים", אבל הן נתקלות בהתנגדות מצד הלן (רבקה פרונט) העומדת בראש החוג.
הפקה.
בפברואר 2013 הוכרז ב-BBC על הזמנת סדרה קומית בת שלושה חלקים בשם "קדימה, נשים" מאת ג'סיקה היינס. הסדרה הייתה הראשונה שצולמה לפני קהל עבור ערוץ BBC Four.
היינס הגתה את רעיון הסדרה ב-2009 אחרי שקראה על המזימה של סופרג'יסטיות להתנקש בחייו של ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית'. היא חשבה שאפשר ליצור מכך סרט קומדיה, ומכרה את הרעיון ל-BBC. אבל כשהתחילה לחקור בנושא, הבינה שהעלילה תהיה קודרת למדי, וחשה שהיא כותבת "דרמה משעממת למדי".
היינס גילתה שקשה לה לוותר על הדמויות שיצרה והציעה ל-BBC קומדיה במקום הסרט. ב-2011 כתבה עיבוד חדש לנושא שהתמקד בדמויות הנשיות וחוג הרקמה שלהן באולם הכנסייה בבנברי. היא בכוונה הגבילה את מקום ההתרחשות לאולם והמטבח, והסבירה "אין לאן ללכת, אין לאן לברוח, אין איפה להתחבא. אני אהבתי זאת."
העונה הראשונה של הסדרה שודרה החל מ-30 במאי 2013. העונה השנייה עלתה לשידור ב-21 בינואר 2015. ב-31 במרץ 2015 אישרו ב-BBC שהסדרה לא תחודש לעונה שלישית.
צילומים.
כריסטין גרנון הסדרה מתרחשת בשני מקומות, אולם הכנסייה והמטבח. היינס רצתה שהסיטקום יתן תחושה של רטרו, והסבירה שכתיבה וצילום של תוכנית באולפן הייתה שונה מכל מה שעשתה קודם לכן. העונה הראשונה של הסדרה צולמה במרץ 2013 בסטודיו 3 במרכז הטלוויזיה של ה-BBC. "קדימה, נשים" הוא הסיטקום האחרון שצולם במרכז הטלוויזיה לפני קהל. אולם של הכפר צ'ולסברי במחוז בקינגהאמשייר שימש לצילום חזית המבנה, והוא הוקרן בתחילת כל פרק.
שחקנים ודמויות.
היינס משחקת בתפקיד מרגרט "מטרונית חכמה אבל חנוקה". היא סיפרה בראיון בדיילי אקספרס ההשראה שלה לדמות הייתה כריסטבל פנקהרסט . הקומיקאית רבקה פרונט מגלמת את הלן נשיאת החוג והדמות האנטגוניסטית למרגרט. ג'ודי פארפיט מככבת בתפקיד מירטל, אמה של הלן. ויקי פפרדין היא גוון, רווקה זקנה, ואמה פירסון משחקת בתפקיד אווה, אמה לארבעה עשר ילדים. אדריאן סקרבורו מופיע בתפקיד מר מילר, איש האחזקה של אולם הכנסייה. ג'ורג'יה גרום וראיין סמפסון מגלמים את אמילי ותומאס. בפרק השלישי הופיעה בתפקיד אורח סנדי טוקסוויג בדמותה של אמלין פנקהרסט.
שיר הנושא.
בפתיחת כל פרק על רקע הכותרות מושמע השיר "Nana Was a Suffragette", שכתבה ומבצעת ג'ולס גיב.
קדימה נשים
נשים אל-על
איי צ'טהאם
ארכיפלג איי צ'טהאם (באנגלית: Chatham Islands) ממוקם באוקיינוס השקט כ-680 קילומטרים דרומית מזרחית לניו זילנד. הארכיפלג מורכב מעשרה איים הממוקמים ברדיוס של 40 קילומטרים.
הארכיפלג שייך באופן רשמי לניו זילנד משנת 1842.
שניים מהאיים הגדולים ביותר בארכיפלג מיושבים - האי צ'טהאם והאי פיט, אשר לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2013 כוללים בסך הכל 600 תושבים. בעיירה וייטאנגי (Waitangi), שהיא היישוב המרכזי בארכיפלג, גרים כ-200 תושבים.
נועה זילברמן
נועה זילברמן, היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל (1956) ושיאנית ישראל בריצת 200 מטר ואלופת ישראל (1956) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה.
זילברמן גדלה בקיבוץ גניגר והתאמנה בקבוצה של הקיבוץ.
במרוץ הקפת התבור שנערך בנובמבר 1955 זכתה זילברמן במקום הראשון. הריצה הייתה למרחק של 700 מטר (2:30.3 דקות), לפני נעמי צברי מהפועל כפר רופין (2:38.7 דקות).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1956 זכתה זילברמן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 26.9 שניות, שיפור לשיא בן ה-3 חודשים של רינה ויינרייך (27.0 שניות), לפני אילנה אדיר מברית מכבים עתיד (26.9 שניות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי אילנה קרשיק (26.6 שניות). ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.11 מטר, לפני אהובה קראוס מהפועל רחובות (4.98 מטר) ואסתר רובין ממכבי תל אביב (4.82 מטר). מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.0 שניות, אחרי רינה ויינרייך ממכבי תל אביב שקבעה שיא ישראלי חדש של 12.6 שניות, שיפור לשיא הטרי בין החודשיים של אילנה אדיר (12.7 שניות). אדיר סיימה שנייה באליפות (12.7 שניות).
בתחרות אתלטיקה בין נבחרת ישראל לנבחרת טורקיה שנערכה באנקרה באוגוסט אותה שנה, זכתה זילברמן במקום ראשון בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.08 מטר.
במרוץ הקפת התבור שנערך ב-29 בדצמבר אותה שנה היא זכתה שוב במקום הראשון. הריצה הייתה למרחק של 800 מטר (2:29.0 דקות).
בתחרויות האתלטיקה במכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה זילברמן במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.89 מטר, אחרי דבורה טרנר מבריטניה (5.06 מטר) וג'. קלרמן מאוסטרליה (5.03 מטר). במרוץ הקפת התבור שנערך בדצמבר אותה שנה היא זכתה פעם שלישית ברציפות במקום הראשון.
בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל השביעי שנערכו במאי 1961 זכתה זילברמן במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא הפועל חדש של 5.37 מטר, אחרי מרי ביגנאל מאנגליה (5.91 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר אותה השנה היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.24 מטר, אחרי אנה מריה נורסה מאיטליה שקבעה שיא מכביה חדש של 5.32 מטר ולפני לאה לוי מישראל (5.15 מטר).
הגידו כן לזקן
דבורה טייטלבאום
דבורה טייטלבאום (1941–2008) הייתה ביוכימאית ישראלית, שותפה לפיתוח הקופקסון.
קורות חייה.
דבורה סביצקי נולדה בתל אביב ב-1941 להורים שעלו מפולין בשנות ה-30. היא גדלה בתל אביב. למדה בבית הספר העממי אחד העם ובתיכון במגמה ביולוגית.
בשירותה הצבאי הכירה את חיים טייטלבוים, לימים תא"ל בצה"ל, והם נישאו ב-1962. היו להם שני ילדים: שי ושגית.
דבורה טייטלבוים למדה תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת תל אביב וסיימה ב-1966 את התואר השני. לאחר מכן עברה למכון ויצמן למדע, והחלה בלימודי דוקטורט אצל פרופ' רות ארנון במחלקה לאימונולוגיה.
במשך שנים רבות עסקה במחקר בתחום פיתוח תרופה למחלת הטרשת הנפוצה, עליו עבדה יחד עם מיכאל סלע ורות ארנון. המחקר הביא לפיתוחו של החומר קופולימר 1, פולימר סינתטי, שהיה הבסיס לתרופה פורצת הדרך, הקופקסון, המיוצרת על ידי חברת טבע משנת 1995. ב-1974 סיימה טייטלבוים את הדוקטורט, ועד אז הספיקו החוקרים לרשום פטנט על החומר, בחלקים שווים בין שלושתם: סלע, ארנון וטייטלבוים.