באוגוסט 2006 זכה פרלמן במדליית פילדס, אות ההוקרה החשוב ביותר למתמטיקאים, אך סירב לקבלה. אין זו הפעם הראשונה שבה פרלמן התכחש לממסד המדעי: קודם לכן סירב לקבל פרס של החברה המתמטית האירופית. בתחילת 2010 הודיע מכון קליי למתמטיקה שבכוונתו להעניק לפרלמן פרס בסך מיליון דולר על פתרון השערת פואנקרה, שהיא אחת מ"שבע בעיות המילניום" של המכון, אך פרלמן ויתר על הפרס. פרלמן הסביר שלדעתו תרומת המתמטיקאי האמריקאי ריצ'רד המילטון למציאת הפתרון שוות ערך לתרומתו והוא לא יכול לקבל את הפרס לבדו. בספטמבר 2011 החליט המכון לתרום את הסכום כמלגות.
פרלמן נמנע מראיונות עיתונאיים ואין מידע אודות עיסוקיו לאחר שעזב את עבודתו במכון סטקלוב ב-2005.
ריימונד לפארד
ריימונד ג'ון לפארד (באנגלית: Raymond John Leppard; 1 באוגוסט 1927 – 22 באוקטובר 2019) היה מנצח ונגן צ'מבלו בריטי. במהלך שנות ה-60 מילא לפארד תפקיד חשוב בהתחדשות העניין במוזיקה של תקופת הבארוק, בייחוד בהחייאת האופרה הבארוקית, שלפארד נמנה עם ראשוני המנצחים החשובים שהעלו אותה בתקופה המודרנית.
ביוגרפיה.
לפארד נולד בלונדון וגדל בבאת'. למד צ'מבלו וויולה בטריניטי קולג', קיימברידג', שם היה פעיל גם כמנצח מקהלה ושימש מנהל מוזיקלי לאגודה הפילהרמונית של קיימברידג'.
בשנת 1952 הופיע לראשונה בלונדון, ובהמשך ניצח על אנסמבל לפארד, שהקים בעצמו. הוא יצר קשר קרוב עם תזמורת גולדבורו, שהייתה בשנת 1960 לתזמורת הקאמרית האנגלית. הוא הופיע גם ברסיטלים כנגן צ'מבלו והיה חבר בסגל המורים בטריניטי קולג' ומרצה למוזיקה משנת 1958 עד 1968.
התעניינותו במוזיקה עתיקה הניעה אותו לערוך להוצאה מחודשת כמה פרטיטורות מאותה תקופה. בעיני מוזיקולוגים הוצאות אלה שנויות במחלוקת, אך ביצועיו היו חשובים להצגת יצירות מופת אופראיות מוקדמות לקהל הרחב. הפקתו ל"הכתרת פופאה" של מונטוורדי הוצגה בפסטיבל גליינדבורן בניצוחו, בשנת 1962. בהמשך לכך טיפל בשנים הבאות בעוד אופרות משל מונטוורדי, כמו גם באופרות של פרנצ'סקו קאוואלי.
בנובמבר 1969 הופיע לראשונה בארצות הברית כשניצח על מקהלת וסטמינסטר ועל הפילהרמונית של ניו יורק. באירוע זה הופיע גם כסולן בקונצ'רטו לצ'מבלו ברה מז'ור של היידן. בשנת 1973 התמנה למנצח ראשי של תזמורת BBC הצפונית (אחר כך הפילהרמונית של ה-BBC) במנצ'סטר, משרה בה התמיד עד 1980.
לפארד ניצח גם על "בילי באד" של בריטן במטרופוליטן אופרה ובאופרה של סן פרנסיסקו ועל אלקסטה ואלקינה באופרה העירונית של ניו יורק. כמו כן ניצח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובפריז, המבורג, סנטה פה, סטוקהולם וז'נבה.
בגליינדבורן ניצח על ביצוע בכורה עולמי של "זריחת הירח" מאת ניקולס מו. משנת 1987 עד 2001 כיהן לפארד כמנהל המויקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס. בשנים 2004–2006 הוא שימש יועץ מוזיקלי לתזמורת לואיוויל.
ריימונד לפארד קיבל אותות כבוד על פועלו בבריטניה ובאיטליה.
נפטר ב-22 באוקטובר 2019.
לאונרד קרופניק
נחל גשרון
נַחַל גִּשְׁרוֹן (בערבית: وادِي جسرية - ואדי ג'סריה) הוא נחל אכזב בהרי אילת.
יובליו העליונים מתחילים באזור ראס א נקב שליד מעבר נטפים. הנחל יורד בתלילות עד שפכו לים האדום בטאבה שבמצרים.
בנחל מסלולי הליכה למטיילים לאורך חלקיו העליונים, מהם ישנה תצפית על נופיו. בנחל יש מספר מצוקים בהם ניתן לבצע גלישת מצוקים.
בנחל מתחיל המקטע האחרון של שביל ישראל, שנגמר בבית ספר שדה אילת שמתחת להר צפחות.
טנסי ויסקי
טנסי ויסקי (באנגלית: Tennessee whiskey) הוא ויסקי אמריקני. ויסקי זה הוא סוג של בורבון מכיוון שהוא עשוי מ-51% תירס לפחות ומיושן לפחות שנתיים בחביות עץ אלון חרוכות. טנסי ויסקי נבדל מסוגי בורבון אחרים בכך שהוא מסונן דרך פחם מעץ אדר או ששבבי פחם מושרים בו לפני ההכנסה לחבית, תהליך הידוע בשם "תהליך לינקולן קאונטי". סינון זה מעדן את טעם הוויסקי באופן ניכר ומשאיר בו טעם ייחודי ומעט מתוק יותר מסוגי בורבון אחרים.
אביבה אהובתי
אביבה אהובתי הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של שמי זרחין, שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט עוסק בחייה ובמשפחתה של טבחית בבית מלון בטבריה, החולמת להיות סופרת אך אינה מעזה לפרסם את סיפוריה. בסרט צפו כ-300 אלף צופים בבתי הקולנוע.
הסרט זכה ב-6 פרסי אופיר, בהם: בפרס השחקנית הטובה ביותר לאסי לוי ובקטגוריית הסרט הטוב ביותר (שחלק את הפרס יחד עם הסרט "אדמה משוגעת"). הסרט זכה גם בשני "פרסי וולג'ין", ב"פרס פסטיבל שיקגו" וב"פרס פסטיבל שנגחאי".
תקציר העלילה.
אביבה כהן (אסי לוי) היא טבחית קשת-יום בבית מלון בטבריה, אשר חלומה, להיות סופרת, הוצנע במשך שנים. את הרעיונות לסיפוריה היא שואבת מחייה: היא נושאת פנקס קטן, שבכל הזדמנות היא כותבת בו אירועים קטנים הפוקדים אותה, ואת אלה שוזרת בהמשך בסיפוריה. בעזרת אחותה, אניטה (רותם אבוהב), המתגוררת בשכנותה, מגיעה אביבה אל עודד זר (ששון גבאי), סופר נודע המתגורר בתל אביב, שקורא את כתביה ומבטיח לעזור לה לקדם את חלומה. הדרך להגשמת החלום מושפעת מחייה עם משפחתה – בעלה המובטל, מוני (דרור קרן), שלושת ילדיה המתבגרים - אושרת החיילת (דאנה איבגי), אלון (איתי תורג'מן) ואופק (דקל עדין), אמה המעורערת בנפשה, ויולט (לבנה פינקלשטיין) ואחותה אניטה – ומטלטל את עולמה בניסיון לגבש זהות משל עצמה, דרך עקובת רצונות, פחדים וחלומות.
במצבה הכספי הקשה, עודד זר מציע לה עסקה שהיא לא ממש מבינה את השפעותיה על חייה. אך במקביל גם בעל המסעדה במלון, מציע לה לשוב לעבודתה כטבחית. אחותה אניטה מתערבת בחייה, עד לרגע שאביבה עדה במקרה לקשר הנרקם בין אחותה למוני, והדבר פוגע בה עמוקות. כל האנשים סביבה דואגים לה, משום שהשאירה את יצירותיה אצל הסופר, העומד לצאת לחו"ל. אביבה חייבת לקבל החלטות מה עדיף לה, הכסף או היצירה האמנותית.
הפקה.
חלק ניכר מעלילת הסרט צולם בטבריה, שנופיה נראים היטב בסרט. הקרנת הבכורה של הסרט תוכננה להיערך בטבריה, ואכן התקיימה בה, אך כיוון שבמועד שתוכנן לכך הייתה טבריה נתונה לאיום רקטות במלחמת לבנון השנייה, נערכה ההקרנה במקלט סמוך לבית ילדותו של זרחין. מבקר הקולנוע יאיר רוה העיר על כך: "האין זה מושלם, על פי שפתו הקולנועית-האירונית של הסרט, שבכורתו הטבריינית של הסרט, הרגע החגיגי והנוצץ ביותר שלו, התקיימה במקלט, מתחת לפני האדמה? זה כמובן טרגי, אבל פתאום, בעת כתיבת שורות אלה, זה נראה כמו סיום פיוטי, מהסוג המריר-מתוק שבטח אביבה בעצמה הייתה כותבת."
פרסים.
פרסי וולג'ין בקטגוריות השחקנית (אסי לוי) והתסריט (שמי זרחין) בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט היה מועמד ב-13 קטגוריו בפרסי אופיר לשנת 2006, וזכה ב-6, כולל פרס הסרט הטוב ביותר לאותה שנה, אשר חלק יחד עם הסרט "אדמה משוגעת" ו-5 פרסים נוספים, בהם פרס הבמאי והתסריט לשמי זרחין, פרס השחקנית הראשית הטובה ביותר לאסי לוי ופרס שחקנית המשנה הטובה ביותר לרותם אבוהב. באותה שנה זכה הסרט בשני פסטיבלים בינלאומיים חשובים בפרס התסריט המצטיין: פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-42 בשיקגו ופסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-10 בשאנגחאי.
פרשנות.
הזיקה בין הבמאי לסרטו.
התסריטאי והבמאי של הסרט, שמי זרחין, הוא, בדומה לסופר עודד זר שבסרט, בן טבריה המתגורר בתל אביב. מבקר הקולנוע שמוליק דובדבני לומד מכך שזר הוא בן דמותו של זרחין עצמו, ומחזק השערה זאת בשם "זר", שהוא תחילת השם "זרחין". הוא מוסיף ומציין: "באופן זה הופך 'אביבה' למעין דיאלוג מתוחכם שבין התסריטאי-במאי והגיבורה שלו, שבין כל תסריטאי לבין כל גיבור/ה – הוא מעניק להם "חיים", אבל הוא זה שגם חי, לפחות באופן מטפורי, בזכותם".
בהקרנת הבכורה של הסרט, שנערכה בטבריה, הציגה המחנכת של זרחין זיקה בינו ובין דמות אחרת בסרט: "שמי הוא כמו פלובר שכתב את מאדאם בובארי ובסיום אמר 'מאדאם בובארי זה אני'. הוא היה אביבה".
אביבה.
אביבה היא הדמות הראשית בסרט, שאף קרוי על שמה. מבקר הקולנוע מאיר שניצר עמד על מאפיין של דמותה:
מבקר הקולנוע יאיר רוה מציג אף הוא דואליות זו בחייה של אביבה, בתארו אותו כמי "שמנסה לכדרר בין ניהול המשברים של חיי המשפחה שלה ובין חלומה להיות סופרת". רוה מוסיף ומתאר את אביבה:
פסקול הסרט.
את המוזיקה המקורית לסרט כתב יונתן בר גיורא, שהלחין גם את סרטו הקודם של שמי זרחין: "הכוכבים של שלומי". ביצעו אותה יענקל'ה סגל, - עוד, ניצן-חן רזאל - כינור, אורן פריד - כלי הקשה, אבי בן דב - גיטרות, יונתן בר גיורא פסנתר וקלידים ובמאי הסרט זרחין - קאנון סינטי וקולות בשיר הנושא. את שיר הנושא של הסרט, "האביב שלי יגיע" (מילים - שמי זרחין, לחן - יונתן בר גיורא), מבצעת מירי מסיקה. פעם אחת בגרסה מהורהרת במהלך הסרט, ופעם שנייה על כותרות הסיום בגרסה המלאה. עוד משתתפת הזמרת לימור עובד, שתרמה את קולה לשלוש ווקאליזות ללא מילים המשולבות בפסקול. עם צאת הסרט לאקרנים בקיץ 2006 יצא שיר הנושא לרדיו במיקס שונה מגרסת הסרט, ועם תוספת של נגנים (דודו טסה בגיטרות, אשר פדי בתופים אורי זך בקלידים ויניב טייכמן בעוד וסאז). במרץ 2020 יצא בחברת הליקון (חברה) אלבום פסקול הסרט, המכיל לצד קטעים ששולבו בפסקול המקורי גם רמיקסים וטראקים שמעולם לא יצאו לפני כן.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
Ñ (באותיות קטנות: ñ) היא האות השבע-עשרה באלפבית הספרדי. שמה הוא eñe (נהגה, בקירוב: אֵ-נְיֶה) והיא מייצגת עיצור חכי אפי (בייצוג IPA: /ɲ/).
האות נהגת בדומה ל"ניי" (באנגלית כמו "ny", ובספרדית כמו ní).
היסטוריה.