בשנת 2013 פורסמו הנחיות בטיחות בבריטניה אשר המליצו לנשים, הנמצאות בסיכון גבוה להיחטף עבור נישואים בכפייה או מילת נשים, להכניס כפית מתכת לתחתונים שלהן, כדי שכאשר תובל הנחטפת אל שדה התעופה תחת איום להתנהג כשורה, הכפית תפעיל את גלאי המתכות שבשדה, ותזניק את אנשי הצוות אשר מיומנים במקרים כאלו. בשנת 2018 שוודיה יזמה מהלך דומה. על פי מנהלת הפיתוח של המרכז לאלימות במערכות ילדים בגטבורג, מהלך זה עשוי להיות "ההזדמנות האחרונה להשמיע אזעקה שתציל את האישה".
ג'אסבינדר סאנגרה, פעילה בולטת בתחום מבריטניה הייתה קורבן לנישואים בכפייה וברחה מהבית בגיל צעיר.
אפריקה.
ביבשת אפריקה נישואים בכפייה הם דבר נפוץ המתרחש כמעט בכל מדינה. ברוב המדינות נישואים בכפייה אינם חוקיים, ולמרות זאת התופעה עודנה רחבת היקף. ארגונים לזכויות האישה והילד כמו "פורום לנשים אפריקאיות" או "קדימה" Forward –  Foundation for Women’s Health) Research and Development), הם ארגונים אקטיביים שמקדמים העלאת מודעות, הפעלת מרכזי תמיכה ועזרה משפטית
אמריקה הצפונית.
תופעת נישואים בכפייה אינה נפוצה במיוחד אך עדיין מתקיימת, בעיקר בתוך קהילות מהגרים ממדינות בהן ישנה מסורת של נישואים בגיל צעיר. "בת למעלה" הם ארגונים אמריקאיים הנלחמים במישור הפרלמנטרי (הצעת חוקים ופעילויות ממשלתיות נוספות למיגור התופעה), במישור התודעתי (העלאת מודעות בקרב הציבור האמריקאי) ונותנים מענה משפטי ונפשי מידי לנשים או ילדות הנישאות בכפייה.
הודו.
הודו היא אחת המדינות עם אחוז הילדים העניים הגבוהים בעולם, ולכן גם בעיית הנישואים בכפייה, במיוחד בגילאים צעירים, היא נושא מרכזי. הודו היא מדינה ענקית (1.324 מיליארד בשנת 2016) ואחוז גבוה מאוכלוסייתה עני ומנוצל, בעוד הממשל אינו מצליח לטפל בבעיה בצורה אפקטיבית, הדרישה לארגונים רבים כמו ועוד שעוסקים בזכויות אדם (נשים וילדים בפרט) היא קריטית. הודו היא המדינה היחידה בעולם שבה פועל ארגון שכל תפקידו הוא מיגור תופעת הנישואים בכפייה, שם הארגון הוא Saarthi Trust והוא פועל מאז 2012. קיום של ארגון שתפקידו הבלעדי הוא מלחמה בנישואים בכפייה מעיד על חומרת המצב במדינה
הארגונים מפעילים לוביסטים בממשל ההודי כדי לקדם חקיקה ופעולות אכיפה בתחומי זכויות אדם מגוונים אך בכולם נישואים בכפייה הם מטרה בכירה מאוד. בין השאר מפעילים הארגונים תוכניות חינוכיות בבתי הספר, מקדמים את מעמד הילד והאישה במגזר הפרטי (פתיחת משרות עבודה), מציעים הגנה משפטית, מקלטים לילדים שחולצו מנישואים בכפייה והתעללויות אחרות.
ישראל.
בקרב בדואים בישראל נפוצים נישואי פוליגמיה בהם יש מספר נשים הנשואות לגבר אחד. בדיון של הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת נאמר כי מצב זה גורם לכך שכ-70% מהנשים הבדואיות נישאות בכפייה.
משרד עורכות הדין רוני אלוני-סדובניק הביא לשחרורה מהכלא של נערה בדואית שהורשעה ברצח גבר שהוריה השיאו אותה לו בניגוד לרצונה, תמורת תשלום מוהר. בדיון בעניינה בבג״ץ בספטמבר 2020 נקבע לראשונה כי נישואי כפייה הם סחר בבני אדם. השופטת דפנה ברק-ארז כתבה בפסק הדין: "כאשר הורים משיאים את בתם בניגוד לרצונה ומודעים לאפשרות שבעלה יבצע בה עבירות מין, או עוצמים את עיניהם לסכנה זו - היא תיחשב לקורבן לסחר בבני אדם."
בעולם.
ישנו ארגון עולמי בודד שמטרתו הבלעדית היא מלחמה בנישואי כפייה עם קטינות, הקרוי "בנות הן לא כלות" . הארגון הוקם בשנת 2011 והוא פועל בלמעלה מ-50 מדינות שמחויבות לסיום הנישואים בכפייה, ובשיתוף פעולה עם יותר מ-300 ארגונים לא ממשלתיים ברחבי העולם. GNB פועלים במישור החברתי בעיקר, ומפעילים רשת פעילים שמעלים את המודעות לתופעה על ידי הפגנות ופעילות קהילתית ברחבי העולם. ישנם גם ארגונים רבים לזכויות הילד וארגונים נוספים לזכויות אדם שהגנה על זכויות הילד היא בראש מעייניהם. ארגונים כמו "להציל את הילד" ונוספים הם חלק מהמאמץ הגלוי (העלאת מודעות, תמיכה בנפגעי נישואים בכפייה ועוד) והסמוי (הפעלת לוביסטים לשינוי בחקיקה, הפעלת לחץ מתוך המערכת הממשלתית לאכיפת הבעיה ועוד).
נישואים בכפייה בעיני הדתות השמיות.
ביהדות.
בתלמוד הבבלי נקבע במספר מקומות כי לא ניתן 'לקדש' קרי ליצור את אחת הפעולות המרכזיות העומדות בתהליך הנישואים היהודי 'שלא מדעתה של האישה' (). ברם הפרשנים מכירים בעובדה כי קביעה זו שלא ניתן לקדש אישה שלא מדעתה אינה עולה בהכרח מפשטי הכתובים אלא מדרישתם (המאירי, בית הבחירה, קידושין ב.) שכן לשון הכתוב הוא 'כי ייקח איש אישה' לקיחה שאינה בהכרח רצונית. מתוך הסיפורים במקרא נראה כי קיימת אופציה משפטית 'לקיחה', אך בפועל אין כופים על אישה את הלקיחה ויעיד על כך אליעזר עבד אברהם האומר לאדונו כי 'אולי לא תאבה האישה ללכת' (). להלכה התקבלה דעתו של מר בר רב אשי שלא ניתן לקדש אישה בעל כורחה וכך נפסק בשולחן ערוך: ()
באסלאם.
על פי מאגר החדית'ים (אמירות העוברות במסורת) "בתולה לא צריכה להיות נשואה עד שמבקשים הסכמתה; והיא לא צריכה להיות נשואה עד שהיא נשאלת אם היא מסכימה להתחתן או לא". "וזה הנביא נשאל : הו השליח של אללה, איך היא (הבתולה) יכולה להביע את הסכמתה?" הוא אמר: "על ידי שתיקה". היו שטענו שאם רווקה לא מתבקשת להסכים, והגבר מציג במרמה שני עדי שקר המעידים כי הוא נשוי לה בהסכמתה והשופט מאשר את נישואיו כאמיתיים, על אף שהבעל יודע כי העדים היו כוזבים, הוא רשאי לממש את נישואיה ואז הנישואים נחשב תקפים ומוצדקים.
בספר "פתח אלבארי" המפרש את החדית'ים של הנביא בצורה פשוטה ממקור (מאגר) החדית'ים הראשון - ״צחיח אלבוח'ארי״ - משתמע שאין אפשרות להכריח בנות בתולות להינשא כאשר הן מביעות את מחאתן, ויש צורך בשתיקה קלה המתפרשת כהסכמה לנישואים הללו.
הכנסייה הקתולית והנצרות.
חוזה נישואים אשר נוצר על ידי הבורא, היוצר את האדם, חייב להיות בהסכמה אישית של שני הצדדים ללא שקר. מצריך להיות חיבור ביניהם, שישפר את חיי בני הזוג ויעזור להם להביא ילדים לקיים משפחה. (חוק / 776 בכנסייה הקתולית) בדוח הוותיקן השני "הכנסייה בעולם כיום" מבהיר את המושג "נישואים" כהתחייבות בין אנשים מתוך כוונה לחיות ביחד באהבה ושלווה.
אחד היסודות של הנישואים על פי חוקי הכנסייה הוא שההתחייבות מבוססת על הסכם בין בני זוג, כלומר, על שביעות רצונם האישית, שאינה מתבטלת. זהו מוסד שהוקם על ידי החוק האלוהי, ובעיני החברה עצמה, עולה מן המעשה האנושי שבו שני בני הזוג נותנים את עצמם זה לזה ומקבלים את האחר. "הקשר הקדוש הזה אינו כפוף לזכויות אדם. עקרון הנישואים הוא בעיקר לטובת הזוג והילדים והקהילה"
המסורת הלטינית.
לפי חוק הכנסייה הלטינית: הנישואים מתקיימים אחרי הצגת שביעות רצונם המלאה של בני הזוג מול הכנסייה והכומר. רק בדרך הזאת הם יכולים להתחתן. (החוק / 1623 של הזכות החוקית של קבוצת הכנסייה הלטינית). ועל פי המסורת של הכנסיות המזרחיות, בתפילה בטקס החתונה, בני הזוג מקבלים את רוח הקודש כמו הקשר של האהבה בין ישו לכנסייה.
סטטיסטיקות.
נישואי ילדות (2008-2014):
דוד ניימן-לאקנבך
הרב דוד ניימן המכונה רבי דוד לאקנבך (תק"פ, 1820 – תרס"ח, 1907) היה ראב"ד בעיר פרשבורג מתלמידי החת"ם סופר והכתב סופר.
ביוגרפיה.
נולד בלקנבך שבאוסטריה, ליודא ורחל לבית קוניץ. בצעירותו למד תורה אצל רבי צבי הירש מאגליד (מורגנשטרן) אב"ד סנטגרוד, ואחר כך למד אצל החת"ם סופר בישיבת פרשבורג, ואחרי פטירתו למד אצל בנו הכתב סופר שהסמיכו לרבנות והכתירו בתואר "הארי שבחבורה" וכן העיד שאם נחקור ונדרוש בכל המדינה לאורכה ולרחבה לא נמצא כמעט ת"ח גדול כמו ר' דוד לקנבך. כמו כן הסמיכוהו להוראה רבי אברהם שאג ורבי יהודה אסאד.
בשנת תר"ט (1849) נשא לאישה את ברכה בת רבי שלמה ורטהיימר מהעיר פייזינג (Pezinok) שליד פרשבורג בסלובקיה.
נתמנה לדין בבית הדין בפרשבורג בשנת תרל"ז 1877. וכן מסר את שיעור ההלכה בישיבת פרשבורג. נשא ונתן בהלכה עם גדולי דורו ביניהם רבי מאיר אוירבך בעל האמרי בינה, רבי חיים סופר ורבי עזריאל הילדסהיימר. נפטר בד' בשבט תרס"ח, בהלווייתו הספידוהו רב העיר רבי עקיבא סופר ותלמידו רבי יצחק וייס הרב מוערבוי.
ספר תשובותיו בהלכה שו"ת ניר לדוד נדפס בירושלים לאחר פטירתו בשנת תרע"א על ידי אחיינו רבי שלמה אהרן ורטהיימר. ונדפס מחדש בתוספת תשובות חדשות על ידי צאצאיו בשנת תשמ"ב.
הרפתקאותיה המצמררות של סברינה (סדרת טלוויזיה)
הרפתקאותיה המצמררות של סברינה (באנגלית: Chilling Adventures of Sabrina) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת מותחן-אימה ודרמת נעורים על-טבעית המבוססת על קומיקס באותו השם. הסדרה נוצרה על ידי היוצר והתסריטאי רוברטו אגירה-סאקאסה עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס", והופקה על ידי חטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר וחברת ההפקה של המפיק גרג ברלנטי.
הסדרה מתרכזת בדמותה הפופולרית של סברינה ספלמן, בגילומה של קירנן שיפקה. במקור, הסדרה נועדה לעלות לשידור ברשת "The CW", כסדרת בת ל"ריברדייל"; עם זאת, בדצמבר 2017, הפרויקט עבר לידיה של נטפליקס, שהזמינה לה 20 פרקים. צילומי הסדרה התקיימו בוונקובר שבקולומביה הבריטית.
חלקה הראשון של עונתה הראשונה של הסדרה עלה לשידור במלואו לנטפליקס ב-26 באוקטובר 2018. ב-14 בדצמבר 2018 עלה פרק ספיישל מיוחד לקראת חג המולד, וחלקה השני של העונה עלה במלואו ב-5 באפריל 2019. ב-18 בדצמבר 2018, נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שנייה, שחולקה גם היא לשני חלקים, חלקה השלישי עלה לשידור במלואו ב-24 בינואר 2020, וחלקה הרביעי עלה לשידור ב-31 בדצמבר 2020. ביולי 2020 הכריזה נטפליקס על ביטול הסדרה.
עלילת הסדרה.
רקע.