מימון ההפקה, בסך 40 מיליון אירו, שהפך אותה להפקה היקרה בהיסטוריה של איטליה, הגיע בחלקו מקרן לעידוד יצירה אירופאית. הפקת עשרת הפרקים הראשונים נמשכו כשלוש שנים, מ-2014 ועד 2016 והצילומים נערכו בין אוגוסט 2015 לפברואר 2016 באולפני צ'ינה צ'יטה, שם הוקמו תפאורות המדמות את חללי הפנים של ארמונות הוותיקן. צילומי החוץ נערכו בגניהן של מספר וילות בסביבות רומא, בהן וילה לנטה ליד ויטרבו ובגנים הבוטניים של ספיאנצה - אוניברסיטת רומא וכן בארמון ונציה ברומא. צילומי חוץ נוספים נערכו בכיכר סן מרקו בוונציה ובדרום אפריקה.
הפתיח.
הפתיח משתנה מפרק לפרק, ברוב הפרקים מופיעה דמותו של האפיפיור הצעיר צועד במסדרון מוזיאון הוותיקן, לצלילי עיבוד של גרסת הכיסוי של ג'ימי הנדריקס לשירו של בוב דילן All Along the Watchtower, כאשר בסוף הפתיח מסב האפיפיור את פניו אל הצופים וקורץ בעינו.
סמלים.
הבמאי עושה שימוש רב בסמלים ואזכורים פנימיים וחיצוניים. כך למשל, מופיע בגן הארמון האפיפיורי קנגורו ברגעי מפתח בסדרה. העיר ונציה מסמלת את אובדן הורי הגיבור, הן בחלומותיו והן בריאליה. האפיפיור וחלק מהגיבורים מתבוננים ארוכות בציורו המוזר של ג'וזפה דה ריברה "גבר מניק". ילדים, המופיעים כמעט בכל פרק, מייצגים תום וטוהר. נעשה גם שימוש בבגדיהם של השחקנים, הנעים מגלימות שרד מפוארות ועד לבגדי יום-יום, לאפיון דק, לאירוניה ולהעברת מסרים על חייהם.
אליפות ברזיל בכדורגל 1963
אליפות ברזיל בכדורגל 1963 (בפורטוגזית: 1963 Taça Brasil) הייתה העונה החמישית של התחרות הארצית בכדורגל שנערכה בברזיל ואורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-7 באוגוסט 1963 והסתיימו ב-28 בינואר 1964. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות שהצגו את מדינות ברזיל. היא נערכה בשיטת הנוקאוט תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. במידה ולא הייתה הכרעה, נערך משחק נוסף.
סנטוס זכתה באליפות תוך ניצחון על באהיה בסדרת הגמר. זו הייתה הזכייה השלישית ברציפות. בעקבות הניצחון, הקבוצות שהששתפו במשחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס.
רויטר, שחקנה של קונפיאנסה כבש 9 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
מהלך התחרות.
בשלב הראשון הקבוצות המשתתפות חולקו ל-2 בתים.
בית הצפון כלל עשר קבוצות. בגמר הבית באהיה ניצחה את רסיפה ועלתה לחצי הגמר הארצי.
בית הדרום כלל שמונה קבוצות. בגמר הבית גרמיו ניצחה את אתלטיקו מיניירו ועלתה לחצי הגמר הארצי.
סנטוס ובוטפוגו העפילו ישירות לחצי הגמר.
טירת דולוויד'לן
טירת דולוויד'לן (בוולשית: Castell Dolwyddelan) היא טירה ולשית הממוקמת במחוז קונווי, צפון ויילס.
הטירה נבנתה במהלך המאה ה-13 ושימשה את ממלכת גוויניד' הוולשית, היא נכבשה על ידי הצבא האנגלי של אדוארד הראשון ושימשה אותו למספר שנים. בהמשך שופצה הטירה מספר פעמים ושימשה בעיקר בעלי קרקעות אזוריים בתקופות שונות, במאה ה-19 עברה הטירה את השיפוץ הנרחב האחרון שהביא אותה לצורתה הנוכחית עם מגדל העוז המלבני ששולט בנוף.
היסטוריה.
טירת דולוויד'לן נבנתה ככל הנראה בתחילת המאה ה-13 על ידי ל'ואלין אפ לורוורת' (ל'ואלין הגדול) על גבעה המשקיפה על העמק מסביב במיקום אסטרטגי, לאורך אחד מצירי התנועה החשובים בצפון ויילס. האתר שימש ככל הנראה למבצר גבעה מוקדם יותר, על פי האגדה ל'ואלין עצמו נולד במבצר ובהמשך חיו בנה את טירת האבן כחלק מ-"ביצורי סנודוניה" להגנה על ממלכת גוויניד' מפני הצבא האנגלי.
ב-18 בינואר 1283 נפלה הטירה לידי הצבא האנגלי של אדוארד הראשון, היא עברה שיפוץ בשנים 1283-4 במטרה לשרת את הצבא הכובש אך בשנת 1290 היא ננטשה כמבצר צבאי, מאחר שהדגש האסטרטגי הושם על מבצרי החוף וננטשו רוב הביצורים בפנים ויילס. במהלך השיפוץ האנגלי ככל הנראה נוספו הביצורים בצד המערבי של הטירה ונבנה המגדל המלבני. בשנת 1488 רכש מרדוד' אפ איוון, יורש העצר לבית בית אברפראו, את הטירה ושיפץ אותה באופן נרחב לשימוש - בין היתר נוספה קומה עליונה למגדל העוז ונחפרו תעלות ניקוז.
במהלך המאה ה-19 עברה הטירה שיפוץ ועיצוב מחודש ברוח הרומנטיקה ההוויקטוריאנית על ידי הברון ווילובי דה ארסבי. כיום רק מגדל העוז שעוצב בתקופה זו עומד על תילו, בעוד שחומות הטירה והמגדל השני נותרו בהריסות.
שטח הטירה נמצא בבעלות מועצת השימור הוולשית Cadw, הכניסה לאתר פתוחה לציבור בתשלום.
כלאי זרעים
איסור כלאי זרעים הוא אחד מאיסורי הכלאים בהם התורה אסרה לערב שני מינים שכל אחד מהם בפני עצמו מותר בשימוש. משמעות המצווה היא איסור זריעת שני מיני זרעי מאכל בסמיכות זה לצד זה. באיסור זה נכללים כלאי אילן. בשונה מאיסור כלאי הכרם, בו נאסרים המינים המעורבים באכילה ובהנאה, באיסור כלאי זרעים אין המינים המעורבים נאסרים כלל, אף לא באכילה.
המקור בתורה לאיסור זה הוא הפסוק בספר ויקרא : .
הגדרת האיסור.
בכלל איסור כלאי זרעים נאסרה זריעת שני מינים של תבואה, קטניות או ירקות זה עם זה באופן שנראים מעורבים. וכן זריעת מין תבואה בצד מין קטנית או ירק אסורה. אולם אין איסור לזרוע מיני זרעים שאינם מיועדים למאכל עם זרע של תבואה או ירק המיועד למאכל. וכן בין שני מיני מאכל בהמה אין צריך להרחיק, שהם נחשבים כמין אחד.
כמו כן, אין איסור לזרוע או לנטוע עצים ממינים שונים זה לצד זה, או זרעי תבואה או ירקות בצד עצים, מלבד בצד עץ הגפן, שזהו איסור כלאי הכרם.
כאשר הזריעה היא באופן שההבדל בין המינים ניכר - אין איסור אף אם הם זרועים צמודים זה לזה. לפיכך ניתן לזרוע בהצמדת זווית שדה שעורים ריבועית (90 מעלות) למרכז צלע שדה חיטים, צורה המכונה במשנה 'ראש תור'.
חובת ההרחקה בין המינים משתנה לפי גודלו של שטח הגידול. ככלל, ככל ששטח הגידול גדול יותר נדרשת הרחקה גדולה יותר. כמו כן, מין שהדרך לזרוע אותו על פני שדות גדולים, דורש הרחקה גדולה יותר ממין שהדרך לזרוע אותו בערוגות קטנות.
איסור קיום כלאים.
בכלל איסור כלאי זרעים אסרה התורה גם לקיים שני מיני זרעים הצומחים זה לצד זה, למשל על ידי השקייתם, זיבולם, חפייתם בעפר וכל פעולה המסייעת לגידולם. בנוסף לכך לדעת רבי עקיבא גם קיום פסיבי אסור מהתורה, ואף לוקים על כך. לפיכך הרואה בשדה החיטה שלו שצמחו בו שעורים - חייב לעקור אותן מיד, ואם השתהה מכך - עבר באיסור תורה ואם התרו בו על כך - לוקה 39 מלקות כדין העובר על מצוות לא תעשה. לדעת רוב הפוסקים גם חכמים מודים לרבי עקיבא שיש בזה איסור תורה, אלא שסוברים שאין לוקים על לאו שאין בו מעשה. ויש אומרים שלדעת חכמים האיסור לקיים באופן פסיבי הוא מדברי חכמים בלבד, ולכן אין לוקים על כך.
שיעורי ההרחקה.
מן התורה חובת ההרחקה בין זרע תבואה שרגילים לזרוע על פני שדות גדולים, לזרע מין אחר, הוא שישה טפחים. ואילו חובת ההרחקה בין מיני ירקות שונים, שדרך זריעתם היא בחלקות קטנות או ערוגות, הוא טפח אחד בלבד.
אולם כדי להרחיק את האדם מן העבירה, חכמים הרחיבו את ההרחקות בין המינים. בין שני שדות תבואה הצריכו ריבוע של 10.2*10.2 אמות. בין שדות ירק הצריכו ריבוע של אמה על אמה. ובערוגת ירק נחלקו הדעות מהו שיעור ההרחקה בה: דעת רוב הפוסקים היא שהשיעור הוא טפח וחצי. יש אומרים שהשיעור הוא 3 טפחים, יש אומרים 6 טפחים, ומנגד יש אומרים שהשיעור הוא טפח אחד בלבד, כפי דין התורה.
אופנים שמותר להסמיך.
איסור כלאי זרעים מבוסס על עיקרון 'מראית העין', כלומר, האיסור הוא ששני המינים ייראו כזרועים בערבוביה. לפיכך, זריעה באופן המבדיל בין המינים מותרת אף ללא הרחקה ביניהם. דוגמה המובאת לכך במשנה היא זריעה בצורת 'ראש תור', דהיינו שזווית אחת השדות או הערוגות נושקת למרכז אחת הצלעות של השדה או הערוגה בה זרוע המין השני. דוגמה נוספת לכך היא 'זריעה בגומא' היינו זריעת מספר מינים בתוך גומת זריעה אחת, ללא הרחקה ביניהם, תוך הטיית עלי כל צמח לכיוון אחר, כך שניכרת ההבחנה ביניהם.
מקום האיסור.
כמו שאר המצוות התלויות בארץ, מן התורה גם איסורי כלאיים נוהגים בארץ ישראל בלבד, הן כלאי זרעים והן כלאי הכרם. אולם מפאת חומרתו של איסור כלאי הכרם, שלגביו הדין הוא שאם התבואה או הירק גדלו סמוך לכרם - הגפנים והתבואה נאסרו באכילה ובהנאה, לפיכך חכמים החמירו בדינו ואסרו לזרוע אותו לכתחילה גם בחוץ לארץ. אך לגבי כלאי זרעים, שאינם נאסרים בהנאה ואף לא באכילה, העמידו חכמים את הדבר על דין תורה, שמותר לזרוע בחו"ל כלאי זרעים ללא הגבלה.(כלאי אילן אסורים גם מחוץ לארץ ישראל)
כלאי זרעים בעציץ.
ביחס לכלל המצוות התלויות בארץ, הגדירו חכמים ש'עציץ נקוב' (עציץ שנעשה בו נקב המאפשר לשורשים היוצאים מהצמח הגדל בו לצאת משטח העציץ), המונח על האדמה, נחשב כמחובר לקרקע, וחובת הזהירות בהרחקת הזרעים הנזרעים בו היא מן התורה. ואילו עציץ שאינו נקוב נחשב כמנותק מן הקרקע, וחובת הזהירות בגדל בו מאיסור כלאי זרעים היא מדברי חכמים.
אמנם אין איסור להצמיד זה לזה שני עציצים שנשתלו בהם זרעים האסורים בזריעה זה בצד זה, הואיל והעציצים מהווים היכר היוצר הפרדה בין המינים.
תערובת של שני מיני זרעים.