פורסטר נבחרה לעמיתה של החברה המלכותית לספרות בשנת 1975. היא זכתה בכמה פרסים על ספרי העיון שלה. הביוגרפיה על "אליזבת בארט בראונינג" זכתה בפרס היינמן של האגודה המלכותית לספרות (1988). הביוגרפיה על "דפנה דה מוריאה" זכתה בפרס גילדת הסופרים למען הספרות הטובה ביותר (1993) ובפרס הספרים של אגודת פוסט (1994). הספר על בית החרושת לביסקויטים זכה בפרס לקס של ספרים העסקי העולמים (1998). ״"חיים יקרים"״זכו בפרס ג'יי.אר אקרלי לאוטוביוגרפיה (1999).
חיים אישיים.
בהיותה נערה פגשה פורסטר את הסופר, העיתונאי והשדרן האנטר דייוויס בקרלייל, שם התגוררו שניהם. הם נישאו בשנת 1960, מיד לאחר שפורסטר סיימה את לימודיה. נישואים אלו נמשכו עד יום מותה. בני הזוג עברו ללונדון שם מצא דייוויס עבודה, תחילה הם גרו בשכירות בהמפסטד; לאחר מכן הם קנו ושיפצו בית ויקטוריאני ברחוב בוסקאסל בפארק דארטמות' בצפון לונדון, שנותר מקום המגורים העיקרי שלהם.
לאחר ההצלחה של הרומן ״נערה ושמה ג׳ורג׳י״ באמצע שנות השישים, קנתה פורסטר בית לאמה. לזוג נולדו שלושה ילדים, בן ושתי בנות. בתם קייטלין דייוויס היא סופרת ועיתונאית. המשפחה חיה זמן מה באלגארבה בפורטוגל, ואחר חזרה ללונדון. היו להם בתים גם בקלדבק וב- Loweswater ובאזור האגמים .
היא העדיפה לחיות רחוק מאור הזרקורים, ולעיתים קרובות סרבה להשתתף באירועים שיווקיים ובחתימה על ספרים. חבריה כללו את השדרן מלווין בראג והמחזאי דניס פוטר. פורסטר חלתה בסרטן שד בשנות השבעים ועברה שתי כריתות שד. היא אובחנה שוב בסרטן בשנת 2007. וב-2014 הוא הפך לגרורתי.
מרגרט פורסטר מתה ממחלת הסרטן בפברואר 2016.
כריסאיס
במיתולוגיה היוונית, כריסאיס (ביוונית עתיקה: Χρυσηΐς) היא אישה טרויאנית, בתו של כריסס. כריסאיס, שמה כביכול ב"איליאדה" של הומרוס, פירושו פשוט "בתו של כריסס"; סופרים מאוחרים יותר מציינים את שמה האמיתי, אסטינומה (Ἀστυνόμη). המשורר הביזנטי יואנס צצס מתאר אותה כ"צעירה ורזה מאוד, עם עור חלבי; היה לה שיער בלונדיני ושדיים קטנים; בת תשע-עשרה ועדיין בתולה".
מיתולוגיה.
אסטינומה נשלחה על ידי אביה לשם הגנה, או, על פי אחרים, כדי להשתתף בחגיגת פסטיבל ארטמיס בתֵּבֵּה הקיליקית או בלירנסוס, שם נלקחה כשבויה על ידי אכילס.
לטענת כמה, היא הייתה אשתו של אאטיון, מלך לירנסוס (בדרך כלל מתואר כשליט של תבאי הקיליקית הסמוכה) שנהרג על ידי בנו של פלאוס במהלך מלחמותיו נגד בעלות בריתה של טרויה.
בספר הראשון של "האיליאדה", במהלך חלוקת השלל שהביא אכילס, היא נמסרה לאגממנון בהחלטה פה אחד לנוכח משרתו המלכותית. כפרס מלחמה, אגממנון, שהודה שהיא יפה יותר מאשתו קליטמנסטרה, שעבד את כריסאיס וסירב לאפשר לאביה לשלם עבורה כופר, למרות שכהן אפולו הציע למלך המיקני מתנות זהב וכסף. בעקבות זאת, שלח אפולו מגפה ששטפה את צבאות יוון, ואגממנון נאלץ להחזיר את כריסאיס כדי להביא לסוף המגפה. הוא שלח את אודיסאוס להחזיר את הנערה לכריסס. אגממנון פיצה את עצמו על אובדן זה בכך שלקח את בריסאיס מאכילס, מעשה שפגע באכילס, שבתגובה לכך סירב לקחת חלק נוסף במלחמת טרויה.
לאחר ההתקפה על רסוס וצבאות תראקיה שלו, הגיע כריסס ליוונים כדי להודות להם על כך שהחזירו את בתו, אסטינומה. בגלל אדיבות זו, ומכיוון שידע שבתו קיבלה יחס ראוי, הוא החזיר אותה לרשותו של אגממנון. אגדה יוונית מאוחרת יותר, שנשתמרה ב"Fabulae" של גאיוס יוליוס היגינוס , מצינת שהיה לה בן שנקרא על שם אביה על ידי אגממנון. בעיר תבאי באסיה הקטנה, כריסאיס ילדה את כריסס והכריזה עליו כבן של אפולו. הדבר קרה כאשר שוחררה לזמן קצר כאסירה והורשתה לחזור לעיר הולדתה.
כמה שנים אחר כך, כאשר ילדי אגממנון, אורסטס ואיפיגניה מצאו מקלט באי סמינתוס, עתה ביתם של כריסאיס ומשפחתה, היא הציעה למסור את הנמלטים למלך תואס . בנה כריסס, שגילה כי הם אחיו למחצה, עזר להם להרוג את המלך הטאורי .
בספרות מימי הביניים, פותחה כריסאיס לדמות "כרסידה" .
יצירת האמנות "I Modi" (בלטינית: "הדרכים"), ספר אירוטי מתקופת הרנסאנס, מציגה את כריסאיס בתנוחה מינית אחת מתוך סדרת תנוחות מצוירות בתחריטים.
כריסאיס היא הדמות "המוזהבת" באפוס האלכימי מתקופת הבארוק שנקרא על שמה, "Chryseidos Libri IIII" (1631).
ברדה (נהר)
טום מלינובסקי
טום פ. מלינובסקי (באנגלית: Tom P. Malinowski; נולד ב-23 בספטמבר 1965) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת ניו ג'רזי. מלינובסקי, איש המפלגה הדמוקרטית, כיהן טרם היבחרו לקונגרס כעוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני דמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה בממשלו של ברק אובמה. מלינובסקי נבחר לראשונה לבית הנבחרים בבחירות 2018, כאשר ניצח את חבר בית הנבחרים המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית לאונרד לאנס.
ביוגרפיה.
ראשית דרכו וקריירה מוקדמת.
מלינובסקי נולד בעיר סלופסק (Słupsk) שבצפון פולין, והתגורר בעיירה ברווינוב שבמזוביה עד שעזב את פולין בגיל שש עם אמו, יואנה, שנישאה לעיתונאי האמריקאי בלייר קלארק . הוא גדל בפרינסטון שבניו ג'רזי, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון פרינסטון ב-1983, שם כתב בעיתון בית הספר שנקרא "The Tower" ומאוחר יותר אף התמחה במשרד של ביל בראדלי, אז אחד משני נציגיה של ניו ג'רזי בסנאט של ארצות הברית. ב-1987 השלים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי לימודי תואר ראשון במדע המדינה, וב-1991 היה למוסמך בפילוסופיה מקולג' סנט אנתוני של אוניברסיטת אוקספורד הנמצאת באוקספורד שבממלכה המאוחדת, שם למד על בסיס מלגת רודס.
מלינובסקי החל את נתיבתו המקצועית במגזר הממשלתי ב-1988 כעוזר מיוחד של הסנאטור דניאל פטריק מויניהאן ממדינת ניו יורק. אחרי תום לימודיו באוקספורד, מלינובסקי עבד במכון למדעי האדם שבווינה בירת אוסטריה, ובהמשך היה עוזר מחקר בקרן פורד ב-1993. בשנים 1994–1998 היה מלינובסקי כותב נאומים עבור מזכירי המדינה וורן כריסטופר ומדליין אולברייט וכן היה חבר בצוות תכנון מדיניות במחלקת המדינה של ארצות הברית. בין השנים 1998–2001, היה מלינובסקי מנהל בכיר במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית בבית הלבן, שם פיקח על ניסוח נאומי מדיניות החוץ של הנשיא ביל קלינטון ומאמצי התקשורת האסטרטגיים ברחבי העולם.
מ-2001 ועד 2003 היה מלינובסקי מנהל אזור וושינגטון די. סי. בארגון "משמר זכויות האדם". בתפקיד זה הוא דגל בסיום טכניקות עינויים ותפעול "אתרים שחורים" בהם עשתה שימוש ממשלת ארצות הברית במהלך המלחמה העולמית בטרור. מלינובסקי פעל למען דמוקרטיזציה במיאנמר ולמען סנקציות כלכליות על ההנהגה הבורמזית. הוא טען להכרה בזכויות נשים כתנאי מוקדם לכל שיחות שלום עם הטליבאן, ודחף להחלת אזור אסור לטיסה מעל שמי סוריה על רקע מלחמת האזרחים המתמשכת והעקובה מדם המתחוללת בה.
עוזר מזכיר המדינה לענייני דמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה.
מלינובסקי החל להיתפש כמועמד אפשרי לתפקיד עוזר מזכיר המדינה לענייני דמוקרטיה, זכויות אדם ודמוקרטיה, אך רישומו כשדלן פעיל בזמן שהיה בארגון "משמר זכויות האדם" הצריך כתב ויתור מאת נשיא ארצות הברית. ב-8 ביולי 2013, במהלך תקופת הכהונה השנייה של הנשיא ברק אובמה, הועמד מלינובסקי לתפקיד זה. הוא העיד בפני ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית ב-24 בספטמבר 2013, אך אישור מינויו נתקל בהתמהמהות בשל משחקי כוחות בין הרפובליקנים לדמוקרטיים בסנאט. רק כעבור 27 שבועות ו-3 ימים אושר לבסוף מינויו של מלינובסקי. ב-2 באפריל 2014 אישרה מליאת הסנאט את המינוי ובאותו היום נכנס לתפקידו. לטענת בעלת הטור ג'ניפר רובין מהעיתון "וושינגטון פוסט", מלינובסקי זכה לשבחים מצד מנהיגים משתי המפלגות במהלך 2014 בגין הגנתו על זכויות האדם ועל פועלו למען מיגור עינויים.
בעת שעבד במחלקת המדינה, מלינובסקי הוביל את המאמצים לסייע למיעוטים דתיים שנרדפו בידי המדינה האסלאמית בעיראק. הוא גם פיקח על המאמצים להטלת עיצומים על גורמים בקוריאה הצפונית בשל הפרות של זכויות אדם ולהגדיל את זרם המידע הלא מצונזר אל תוך המדינה המסוגרת. הוא הוביל את פעילות מחלקת המדינה להגן על קהילות הלהט"ב ברחבי העולם ופיקח על מינוי השליח המיוחד הראשון לענייני זכויות הקהילה הגאה. מלינובסקי תמך במאמצי האומות המאוחדות לחקור פשעי מלחמה אפשריים שבוצעו במהלך מלחמת האזרחים בסרי לנקה. הוא עבד גם על צמצום מספר הנפגעים האזרחיים כתוצאה מפעילות הכוחות המזוינים של ארצות הברית במזרח התיכון וסייע בהטלת סנקציות על פקידים רוסים בגין הפרות של זכויות אדם.
ביולי 2014 הוכרז מלינובסקי כאישיות בלתי רצויה על ידי ממשלת בחריין לאחר שנפגש עם חברי קבוצת אופוזיציה במהלך ביקור רשמי מתוכנן. משרד החוץ של בחריין טען כי פגישתו של מלינובסקי התערבה שלא כהלכה בענייני פנים של בחריין אך ציין כי האירוע לא ישפיע על יחסי ארצות הברית-בחריין. בתגובה, פרסמה מחלקת המדינה של ארצות הברית הודעה המביעה דאגה מצעדיה של הממשלה במנאמה ואילו מזכיר המדינה ג'ון קרי כינה את פעולות בחריין "פסולות" ומנוגדות לפרוטוקול הדיפלומטי. מלינובסקי שב למדינה בדצמבר אותה השנה עם עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב.
לאחר סיום כהונתו במחלקת המדינה, חבר מלינובסקי לעוזריו של הנשיא לשעבר אובמה בשידול הקונגרס במאמץ למנוע מממשלו של הנשיא דונלד טראמפ להסיר את הסנקציות על רוסיה בעקבות פלישת רוסיה לחצי האי קרים. מלינובסקי מתח ביקורת על דונלד טראמפ על כך שיש לו "חיבה מגונה" לעריצים בעולם ועל שהנהיג "נטישה מוחלטת של מסורת אמריקאית בת עשרות שנים".
בבית הנבחרים של ארצות הברית.