בשנת 1921, בסמוך לוועידת הייסוד של ההסתדרות, התכנסו בבלפוריה 43 צירות מכל רחבי הארץ, שייצגו את 485 הפועלות, שהועסקו אז ב–36 מקומות עבודה. היה זה כנס היסוד של ועידת הפועלות הראשונה, שבעקבותיה נוסדה מועצת הפועלות, וזהו התאריך המכונן של הקמת התנועה. חלוצות העלייה השנייה (1903–1918) והעלייה השלישית (1919–1923), ראו צורך להתארגן, כי לא זכו להכרה ולייצוג במוסדות הקיימים, וקופחו על אף היותן שותפות מלאות בעבודה. הן יצרו את המסגרת הייחודית ואת התשתית לתנועת הפועלות, חדורות אמונה ציונית ורעיונות סוציאליסטיים, שהביאו איתן בעיקר ממזרח אירופה. עד אמצע שנות העשרים בלטו במנהיגות הנשית של אותם ימים עדה פישמן-מימון ורחל כצנלסון-שזר.
לשכות פועלות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הקימה מועצת הפועלות "לשכות פועלות" במטרה לפעול במישור החברתי, כסיוע למציאת עבודה ולשיפור תנאי ההעסקה של האישה העובדת. לשכת הפועלות הייתה הגוף היחיד שסייע לנשים חסרות מקצוע וחסרות מקום עבודה קבוע.
המחלקה לענייני העבודה לפועלת.
ב-1936, כאשר הגיעו לארץ ישראל עולות חדשות רבות שהיו זקוקות לעבודה, הקימה ההסתדרות בנוסף ללשכת הפועלות גם את "המחלקה לענייני העבודה לפועלת, שעל-יד מרכז העבודה של ההסתדרות ומועצת הפועלות". גוף זה ניסה לשלב נשים בעבודות משק בית, בעבודות עונתיות בחקלאות ובעבודות ציבוריות (כבישים, יישור חולות וכדומה).
ארגון האחות הראשון של מועצת הפועלות בארצות הברית.
בשנת 1925 יצאה רחל ינאית בן-צבי לארצות הברית כדי לגייס כסף לחפירת באר שתביא מים לחווה החקלאית, שניהלה אז ברמת רחל. שש נשים סייעו לה שם בגיוס הכסף, והבאר נחפרה. לאחר ההצלחה הן החליטו להפוך לארגון האחות הראשון של מועצת הפועלות בארצות הברית, שנקרא "פיוניר וימן" (Pioneer Women), ואחריהן נוסדו ארגוני אחות נוספים בארצות אחרות, שהיוו את הבסיס לתנועה העולמית של נעמת.
ארגון אמהות עובדות.
מראשית הקמתה הפעילה "מועצת הפועלות" מערכת חינוכית לתמיכה באם ובילדיה, שהלכה והתרחבה, וב-1930 התארגנה כיחידה נפרדת בשם "ארגון אמהות עובדות" בשמה המלא "ארגון אמהות עובדות במשק ביתן", כזרוע הרווחה של תנועת הפועלות. ממייסדות הארגון ויושבת ראש ארגון אמהות עובדות בחיפה, הייתה חנה חושי אשתו של ראש עיריית חיפה, אבא חושי. הארגון הקים מעונות יום לילדים, מעונות לעולים, מטבחים ציבוריים, יזם שוק שנתי, ימי משפחה ועוד.. מתביעות הארגון היו ביטוח רפואי לנשות העובדים (כלומר חברות בקופת החולים) והוצאת פנקס חבר נפרד לאישה ולא כנספח בפנקס של בעלה.
בשנת 1948 הגיע הארגון להסדר עם קפה אמנות בתל אביב, על הפעלת מסעדה לחיילים שתופעל על ידי מתנדבות מהארגון.
"דבר הפועלת".
בשנת 1934 יצא לאור הגיליון הראשון של ארגון “דבר הפועלת” בעריכת רחל כצנלסון-שזר
גיוס לחיל הנשים.
בשנת 1948, חויבו כל הנשים הרווקות והנשואות ללא ילדים, (ילידות 1920, 1930 ) להתגייס לחיל הנשים. עליהן נמנו נשים ששירתו באיי.טי.אס.(A.T.S.) בהגנה ובפלמ"ח. להכשרתן לתפקידן נפתחו קורסים ואימונים תוך כדי המלחמה.
בשנת 1949 הוחל חוק שרות הביטחון על נשים בגיל 18 ועד 26, הוקם חיל הנשים (ח”ן) לתפקידים שאינם תפקידי כאשר מועצת הפועלות וארגון אמהות עובדות ליוו את החיילות בזמן שירותן הצבאי וגם לאחריו בהכשרות מקצועיות, בעזרה ובתרבות.
בשנות החמישים והשישים, הרחיב הארגון את פעילותו בקידום מעמד האישה העובדת, הופעלו קורסים ומוסדות להכשרה מקצועית, הוקמו בתי-חלוצות ומשקי פועלות לעולות חדשות, נפתחו מוסדות לילדי עליית הנוער, ובתי ספר תיכוניים חקלאיים.
ב-1967, בזמן מלחמת ששת הימים, גייס הארגון מתנדבות רבות לעזרה בבתי חולים, בהג"א, במד"א ועוד. עקב הצורך בסיוע לאלמנות צעירות אחרי המלחמה, הוחלה במתן סיוע משפטי, שהיה התשתית להקמת הלשכות המשפטיות הפועלות מאז בארגון.
בשנים שאחרי כן, עודדה הממשלה יציאת נשים לעבודה, והארגון סייע בכך. בנוסף הוקמו מרכזים קהילתיים ברחבי הארץ למטרת פעילות חברתית קהילתית באזורי פריפריה בעיקר.
הקמת נעמת.
ב-1976 אוחדו מועצת הפועלות, ארגון אימהות עובדות וכל הגופים השייכים לתנועת הפועלות למערכת אחת תחת השם "נעמת" (נשים עובדות ומתנדבות).
מאז הפך עיתון הארגון מ-”דבר הפועלת” ל”ירחון נעמת”
מבנה התנועה.
נעמת היא תנועת שטח פוליטית רב מפלגתית, שבראשה עומדת יו"ר התנועה, שנבחרת אחת ל-5 שנים. כל חברות ההסתדרות הן חברות התנועה. מדי חמש שנים נערכות בחירות לראשות התנועה ולמוסדותיה, ביניהן 30 יושבות ראש המרחבים הפזורים ברחבי הארץ.
תחומי פעילות התנועה.
נעמת מנהלת מעונות יום לילדים, מספקת שירותים חברתיים ומשפטיים לנשים, יוזמת חקיקה למען קידום נשים, ופועלת לספק שירותי רווחה לנשים, צעירים וילדים בישראל.
דוכסות בורגונדיה
דוכסות בורגונדיה (בצרפתית: Duché de Bourgogne) היא דוכסות היסטורית שנוסדה ב-888, כאשר אודו מלך צרפת הסמיך את רישאר רוזן אוטן לאחד את רוזנויות סנס, אוסר וטרואה תחת שלטונו. רישאר, שהיה אציל פיאודלי בעל אחוזות רבות, זכה בתואר מרקיז, תואר שאחר כך הפך לדוכס. איחודן של רוזנויות אלה נבע מן הצורך לארגן מערכת הגנה מקיפה נגד הנורמנים שתקפו את פריז וחבלי ארץ סמוכים אליה.
ב-1361 מת פיליפ הראשון דה רובר, דוכס בורגונדיה כשהוא בן 15 שנה בלבד כתוצאה מהידבקות במגפה. ב-1363 ז'אן השני, מלך צרפת מסר דוכסות זו לבנו פיליפ שמשל בשם פיליפ השני "האמיץ". באמצעות קשרי נישואין ודיפלומטיה הצליח פיליפ השני להרחיב את גבולותיה של דוכסות בורגונדיה. כאשר מת ב-1404, דוכסות בורגונדיה שלטה ברוזנות אינו (כיום פרובינציה במחוז ולוניה בדרום בלגיה), בפלנדריה, ארטואה (בצפון צרפת) ופראנש-קונטה (במזרח צרפת).
לעמדתה של דוכסות בורגונדיה נודעה חשיבות רבה במלחמת מאה השנים בין צרפת ואנגליה. היריבות בין דוכסי בורגונדיה לבין בית המלוכה הצרפתי איפשרה לאנגליה להשתלט על צרפת. ב-1415 הנרי החמישי מלך אנגליה פלש לצרפת עם צבאו, בעוד שז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה לא השתתף בהגנה על ממלכת צרפת. ב-1430, כוחותיו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה תפסו את ז'אן ד'ארק שנמכרה לאנגלים והועלתה על המוקד ב-1431.
כשמת פיליפ השלישי ב-1467, הגיעה בורגונדיה לשיא עוצמתה, כדוכסות שהשתוותה במעמדה לממלכות מערב אירופה. 1477 נהרג בנו, שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, בקרב על העיר נאנסי, שהייתה בירת דוכסות לורן. לואי האחד עשר, מלך צרפת השתלט על דוכסות בורגונדיה. מארי מבורגונדיה, בתו של שארל הראשון, נישאה למקסימיליאן הראשון, ארכידוכס אוסטריה, ונחלותיה של בורגונדיה בפלנדריה ובארצות השפלה עברו לידי בית הבסבורג. כך הקיץ הקץ על דוכסות בורגונדיה שהתקיימה 589 שנה.
זינה הרמן
זינה הרמן (28 באפריל 1914 – 21 בינואר 2013) הייתה דיפלומטית ישראלית וחברת הכנסת מטעם המערך.
במהלך כהונתה כיו"ר המועצה המנהלת של יוניצ"ף, בשנת 1965, קיבלה בשמו את פרס נובל לשלום.
ביוגרפיה.
הרמן נולדה בלונדון, אנגליה למשפחת שטרן. למדה כלכלה ויחסים בינלאומיים בבית הספר לכלכלה של לונדון. בזמן הלימודים שימשה כראש תא הסטודנטים הלא-ציוניים, אולם הכירה את אבא אבן ואברהם הרמן שהיו סטודנטים ופעילים ציונים. הרמן באותה התקופה לא הייתה ציונית, אולם המפגש עם אברהם הרמן, שלימים נישאה לו, ועליית הנאצים לשלטון הביאו לשינוי בעמדותיה.
בשנת 1935 סיימה את לימודיה והחלה לעבוד בתחום השיווק בחברת יונילוור.
עם החמרת מצב היהודים באירופה בסוף שנות ה-30 החליטה להצטרף למאמץ לסיוע לפליטים ומצאה משרה באגודה היהודית להגנת נערות ונשים. במקביל עלה אברהם הרמן לארץ ישראל ומצא משרה בסוכנות היהודית, שמטעמה נשלח לדרום אפריקה. הרמן הציע לשטרן נישואין ובעקבות הסכמתה יצאה לדרום אפריקה, שם נישאו השניים בינואר 1940.
לאחר הנישואים הגיעו השניים לארץ ישראל דרך מצרים בתחילת שנת 1940.
בארץ ישראל החלה הרמן לעבוד בוועד הקהילה היהודית בירושלים ובהמשך התקדמה לנהל את מחלקת הילדים של שירות הסעד בעיריית ירושלים בשנים 1943–1949 עבדה במחלקת ההסברה של עליית הנוער והייתה העוזרת האישית של הנריטה סאלד.
עם קום המדינה מונתה לחברה במשלחת ישראל לאו"ם, תפקיד בו שימשה עד שנת 1955 ובסיומו מונתה לנציגת מדינת ישראל ביוניצ"ף. כיושבת ראש יונצ"ף הוזמנה לקבל בשם הארגון ב-1965 את פרס נובל לשלום. בשנים 1956–1957 שימשה סגן מנהל הלשכה לסיוע טכני במשרד ראש-הממשלה, ובשנים 1957–1959 מנהלת המחלקה למוסדות בינלאומיים במשרד החוץ.
בסוף 1968 מונתה למנהלת המרכז לדמוגרפיה, שמטרתו הייתה לעודד את הילודה בישראל.
לבקשתה של גולדה מאיר, שמה של הרמן צורף לרשימת המועמדים לכנסת ועל פי שולמית אלוני דחק אותה למקום לא ריאלי. בשנים 1969–1974 כיהנה כחברת הכנסת השביעית מטעם סיעת המערך. הייתה חברה בוועדת החינוך ובוועדת השירותים הציבוריים.
לאורך השנים פעלה במסגרת ארגונים בינלאומיים בנושאי רווחה, זכויות אדם ומעמד האישה.
הייתה נשואה לשגריר ישראל בארצות הברית ונשיא האוניברסיטה העברית, אברהם הרמן. לשניים שלושה ילדים משותפים:
חברת הכנסת ונשיאת הקרן החדשה לישראל לשעבר, פרופ' נעמי חזן. פרופ' דוד הרמן פרופסור לחינוך, לשעבר מנכ"ל הרשות המשותפת לחינוך יהודי ציוני של ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית, וכיום ראש חבר היועצים של ההיברו יוניון קולג' בירושלים. וד"ר אילנה הרמן-בוהם. אברהם הרמן נפטר ב-1992.
זינה הרמן נפטרה ב-21 בינואר 2013, בת 98 הייתה במותה. היא הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
קרל מנגר (מתמטיקאי)