רכס הרי גוואדלופה שוכן דרומית-מזרחית להרי סקרמנטו (Sacramento Mountains), ומזרחית להרי ברוקוף (Brokeoff Mountains), והוא מתמשך מפסגת גוואדלופה לצפון-מערב ולצפון-מזרח לתוך ניו מקסיקו. השלוחה הצפון-מזרחית מסתיימת כ-15 קילומטרים דרומית-מערבית לעיר קרלסבד, סמוך לפארק הלאומי מערות קרלסבד. השלוחה הצפון-מערבית, המסתיימת במתלול דרמטי המכונה "השוליים" (The Rim), משתרעת למרחק רב יותר לניו מקסיקו, עד קרוב להרי סקרמנטו. השלוחה הדרומית ביותר של הרי גוואדלופה היא פסגת אל קפיטן (El Capitan peak), שבגובה 2,458 מטרים מתנשאת כ-1,000 מטרים מעל מדבר צ'יוואווה שסביבה. הרכס מסתיים בצפון בקניון ארבעת המיילים (Four Mile Canyon); במזרח על ידי עמק הנהר פקוס; ובמערב על ידי ערוץ פיניון (Piñon Creek), קניון ביג דוג (Big Dog Canyon), קניון ואלי (Valley Canyon), קניון מידל דוג (Middle Dog Canyon) וקניון וסט דוג (West Dog Canyon). מרבית המסלע של הרכס הוא שונית קפיטן (Capitán Reef) שנוצרה בשולי ים רדוד בתור הפרם. מכיוון שהרכס בנוי כמעט לגמרי מאבן גיר שבו המים מחלחלים לתוך הסדקים, אין כמעט מים זורמים על פני השטח. מקור המים הזורמים המשמעותי היחיד הוא בערוץ מקקיטריק (McKittrick Creek) בקניון מקקיטריק, שפתחו מהצד המזרחי של המסיב.
באזור הגבוה בפארק הלאומי הרי גוואדלופה משגשג יער עבות של אורנים, אשוחים וצפצפות. היער התפתח לפני 15,000 כשהאקלים היה גשום ונוח יותר. מרבית היערות נעלמו כשהאקלים התחמם, אבל חלקים מהם נותרו במקומות הגבוהים. היער עשיר בעצים ובעלי חיים במיוחד באזור המכונה "הקערה" (Bowl), רמה בגובה של 2,100 מטרים מעל פני הים וברוחב של 4 קילומטרים.
הרכס כולל מערכות גדולות רבות של מערות, כולל מערות קרלסבד ומערת לצ'וגייה (Lechuguilla Cave). במסגרת הפארק עצמו נתגלו 113 מערות שרובן סגורות לקהל הרחב.
עמקים.
טמפרטורות נוחות, צללים ורוחות ממורדות ההרים מאפשרים עולם עשיר של בעלי חיים וצמחייה בעמקים החודרים לרכס ההרים. דוגמה מייצגת לעולם זה מהווה קניון מקקיטריק שהוא תערובת של האזור הגבוה, הבינוני והמדבר. באזור צומחים קקטוסים, עצי ערבה, עצי אגוז ואורנים, וחיים בו ארנבות, זאבי ערבה ואיילים.
מדבר.
הפארק הלאומי הרי גוואדלופה מוקף באזורים המיושבים בדלילות של מדבר צ'יוואווה. אזור צחיח ברובו זה משתרע מאות קילומטרים דרומה לתוך מקסיקו. באזור זה יורדים בין 250 ל-500 מילימטרים גשם בשנה, והטמפרטורות מטפסות מעל ל-35°C. עם זאת, יש מגוון של בעלי חיים וצמחייה: אגבה, קקטוסים, זאבי ערבות, לטאות ונחשים.
מערבית להרי גוואדלופה משתרע מצפון לדרום בשטח של 8 קילומטרים רבועים אזור של דיונות לבנות המכונה "דיונות חול הגבס" (Gypsum sand dunes) או "אגן המלח" (Salt Basin). האגן הוא גראבן, גוש סלע של קרום כדור הארץ שקוע בין שני העתקים מקבילים, תוצאה של תהליכים טקטוניים מהמיוקן לפני 26 מיליון שנים שגרמו גם להתרוממות פסגת גוואדלופה. פלגי מים התנקזו לאגן חסר המוצא. ככל שהמים התאדו, הושקעו באגן מלח וגבס, תהליך המתרחש גם בימינו. בפליסטוקן (בין לפני 1.8 מיליון שנים ועד לפני 10,000 שנים) הייתה כמות המשקעים גדולה הרבה יותר מבימינו ולכן נוצר אגם נרחב בחלק הנמוך של האגן, שעומקו נע בין 3 ל-13 מטרים. כשהאקלים נעשה צחיח האגם התייבש והרוחות הפכו לכוח המניע העיקרי ביצירת הדיונות. אזור זה הוא אגם יבש משום שבתקופות מסוימות בקיץ, כשיש כמות גדולה של משקעים, נוצר אגם בעומק של כמה סנטימטרים בלבד. גרגירי גבס יוצרים את הדיונות הלבנות הבוהקות המכוסות צמחייה שגובהן נע החל ממטר בקצה הדרומי ועד 20 מטרים של דיונות עקרות בקצה הצפוני.
אקלים.
מזג האוויר משתנה עם הגובה כשהטמפרטורה ביום בפסגות הגבוהות יכולה להיות נמוכה בכ-10°C מעלות מהטמפרטורה במדבר למרגלות ההרים. הקיץ בפארק הלאומי גוואדלופה חם, הסתיו שקט ונוח והחורף ותחילת האביב קרירים עד קרים. רוחות עזות, סופות שלג, גשם קפוא או ערפל עשויים להתחולל בחורף או בתחילת האביב. המונסון של אמריקה הצפונית עשוי לחולל סופות רעמים בקיץ. הלילות קרים, אפילו בקיץ.
גאולוגיה.
היסטוריה גאולוגית.
בתור הפרם, בין לפני 299 ל-251 מיליון שנים, היו כל הלוחות הטקטוניים מאוחדים ליבשת-העל פנגיאה. מרבית אזורי טקסס וניו מקסיקו של ימינו שכנו בחלק המערבי של גוש יבשה גדול זה בסמוך לקו המשווה. את פנגיאה הקיף אוקיינוס נרחב, אבל לשון ים צרה, תעלת הובי (Hovey Channel), קישרה בין האוקיינוס לאגן פרם (Permian Basin), ים פנים-יבשתי שכיסה חלקים מהאזורים שהם כיום צפון מקסיקו ודרום-מערב ארצות הברית. לים פנימי זה היו שלוש זרועות, כשהזרוע המרכזית, המכונה אגן דלאוור (Delaware Basin), הייתה ים פנימי באורך 240 קילומטרים ורוחב 120 קילומטרים, שהשתרע על אזור שהוא כיום מערב טקסס ודרום-מזרח ניו מקסיקו.
באמצע תור הפרם התפתחה שונית, המכונה שונית קפיטן (Capitán Reef), לאורך שולי ים דלאוור. השונית שגשגה והתרחבה במשך מיליוני שנים עד שלפני כ-260 מיליון שנים לערך הצטמצמה תעלת הובי שקישרה בין ים דלאוור לאוקיינוס. המים בים דלאוור התאדו מהר יותר מאשר המים שהתחדשו, ועקב כך החלו מינרלים לשקוע מתוך המים לקרקעית הים ויצרו רצועות מתחלפות של מלחים ובוץ. בהדרגה מילאו משקעים אלו את האגן וכיסו את השונית.
לפני כ-80 מיליון שנים גרם לחץ טקטוני על השוליים המערביים של אמריקה הצפונית להתרוממות איטית של האזור הכולל את טקסס וניו מקסיקו. שינוי בתנועה הטקטונית לפני 20–30 מיליון שנים גרמו ליצירת העתקים תלולים בצד המערבי של אגן דלאוור. לפני 20 מיליון שנים גרמה תנועה לאורך העתקים אלו להתרוממות שונית קפיטן, שהייתה קבורה מתחת למשקעים, אלפי מטרים ממקומה המקורי מתחת לפני הים. הגוש המורם נחשף לרוחות וגשמים והמשקעים הרכים שכיסו את השונית נסחפו, וחשפו את השונית המאובנת העמידה יותר לסחיפה תוך יצירת הרי גוואדלופה.
החלקים בשונית קפיטן שנחשפו.
הסלעים הנחשפים בפארק הלאומי הרי גוואדלופה בנויים ממשקעים של השונית, עורף השונית, קדמת השונית והאגן.
בעלי החיים שבים דלאוור.
ים דלאוור שימש משכן למגוון נרחב של בעלי חיים מתור הפרם. על קרקעית הים הסלעית חיו קיפודי ים, צדפות דוּ-קְשָׂווֹתִיות וחבצלות ים. היו גם "אלמוגי הקרן" וטרילוביטים, אך הם היו נדירים יותר. אמוניטים ונאוטילוסאים, קבוצה מגוונת גדולה של סילוניות, קרובה לתמנונים ולדיונונים, נעו במים בחיפוש אחר טרף. עמוק על השונית התקבצו יחדיו ברכיופודים דמויי הצדפות, כשהם מעוגנים לקרקעית הים באמצעות האיבר השרירי המכונה רגלית. חיטחבים זעירים התקבצו למושבות שדמו למניפות תחרה עדינות. מרבית צורות החיים לא היו מסוגלות לחיות במים המלוחים מאוד של עורף השונית, אבל כפי שניתן ללמוד ממאובנים שנחשפו, היו כאלו שהסתגלו היטב. אלו כללו כחוליות, מקבצים של חוריריות מסדרת Fusulinida, דמויי הסיגר וצדפונאים.
בסוף תור הפרם היא אירוע ההכחדה ההמונית המכונה הכחדת פרם-טריאס, ההכחדה הנרחבת ביותר שהתרחשה אי-פעם על פני כדור הארץ. אלמוגי הקרן והטרילוביטים נכחדו כליל, יחד עם משפחות שלמות של ברכיופודים, חבצלות ים, חיטחבים, אמוניטים, נאוטילוסים, ספוגים ואצות. בעלי החיים המגוונים שחיו בשונית קפיטן נותרו ייחודיים בהיסטוריה של כדור הארץ.
המסלע של הרי גוואדלופה.
המסלע במתלול של השלוחה הצפון-מערבית של הרי גוואדלופה המכונה "המתלול המערבי" (Western Escarpment) מייצג מעברים בין סלעים שנוצרו בים רדוד לסלעים שנוצרו בעומק הים של תקופת הפרם. המתלול המערבי משתרע מפסגת ברטלט (Bartlett Peak) עד אל קפיטן, כשביניהם מתנשאים פסגת שומרד (Shumard Peak) ופסגת גוואדלופה, הפסגה הגבוהה ביותר בטקסס. פני הצוק בנויים ממכלול השונית (reef complex) הבנוי בחלקו העליון מ"אבן גיר קפיטן" (Capitan limestone), ובחלקו התחתון מ"אבן גיר גואוט סיפ" (Goat Seep limestone). המדרונות מתחת לצוקים של פסגת ברטלט ופסגת שומרד בנויים מאבן גיר פסגת ויקטוריו (Victorio Peak Limestone), תצורת קטאוף (Cuttoff Formation) ואבן גיר בון ספרינג (Bone Spring Limestone) הקרויים יחד "מכלול חוף-כבש" (bank-ramp complex), שנוצרו ממשקעים קרבונטיים שלא עברו מילוט על החופים. חופים אלו השתרעו לאורך שבין 15 ל-30 קילומטרים ויצרו כבש המשתפל רק מעלה או שתיים כלפי האגן. במים רדודים אלו לא חיו האורגניזמים שאיגדו את המשקעים במכלול השונית.
מתחת לצוקים של פסגת גוואדלופה ואל קפיטן שוכנות שכבות אבן החול דקת-הגרגיר ואבן הטין של תצורות קניון צ'רי (Cherry Canyon Formation) וקניון בראשי (Brushy Canyon Formation). שכבות אלו נוצרו כשמשקעים של חול וטין מילאו ערוצים תת-ימיים באגן.
אקולוגיה.
הפארק הלאומי הרי גוואדלופה כולל שלוש מערכות אקולוגיות עיקריות:
בסך הכול יש בפארק מעל ל-1,000 מינים של צמחים. הפארק הוא גם משכן לקרוב ל-400 מינים של דו-חיים, זוחלים ויונקים.
היסטוריה.
במשך אלפי שנים הייתה להרי גוואדלופה היסטוריה סוערת. עדויות ארכאולוגיות הראו כי אנשים חיו במקום לפני למעלה מ-10,000 שנה בתוך המערות הרבות, מחסות הסלעים וסביבותיהן. האוכלוסייה של ציידים-לקטים המכונה פלאו-אינדיאנים עקבו אחר חיות הציד הגדולות ואספו צמחים ופירות בר למאכל. מסקנה זו נתמכת על ידי גילוי של ראשי חניתות, סלים, קדרות, ואמנות סלע.
אפאצ'י מסקלרו.