כצייר החצר של דוכסות מילאנו צייר לאונרדו בין היתר את המדונה בין הסלעים (1483–1485) ואת הסעודה האחרונה (1495–1498), ועיצב דגם חומר ענק לאנדרטת פרש לזכר פרנצ'סקו ספורצה. לאונרדו שימש גם כמהנדס צבאי וכאדריכל ועסק בפרויקטים אמנותיים רבים. בינואר 1491 נשא ספורצה לאישה את ביאטריצ'ה (ביאטריס), בתו של ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה, ודה וינצ'י ארגן עבורו את חגיגות הנישואים. לספורצה היו מאהבות רבות, אך המאהבת המועדפת עליו הייתה צ'צ'יליה גאלראני, שילדה לו בן, צ'זארה ספורצה ויסקונטי, בשנה בה נישא לביאטריצ'ה. צ'צ'יליה הצעירה הייתה המודל לציור "הגבירה עם החמוס" המוצג במוזיאון צ'רטוריסקי בקרקוב וכן משערים שהייתה המודל של לאונרדו בציוריו "מדונה בין הסלעים".
ב-1494 מת אחיינו, וספורצה תפס את השלטון והוכתר לדוכס מילאנו.
באותה שנה קרא לשארל השמיני מלך צרפת לפלוש עם צבאו לאיטליה ולכבוש את נאפולי, שהייתה בשליטת ספרד. אך בעוד שארל השמיני מתקדם אל עבר נאפולי, לואי השני דוכס אורליאן (לואי השנים עשר מלך צרפת לעתיד, שהיה נכדה של ולנטינה ויסקונטי ונינו של ג'אן גלצו הראשון, דוכס מילאנו) פלש אף הוא עם צבאו לאיטליה במטרה לכבוש את מילאנו. ספורצה התחרט עד מהרה על כך שהזמין את הצרפתים לאיטליה, והצטרף לליגה של ונציה שכללה את פרננדו השני, מלך אראגון את מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואת האפיפיור אלכסנדר השישי.
ב - 6 ביולי 1495 צבא הליגה של ונציה גבר על זה של שארל השמיני בקרב פורנובו, אבל האחרון הצליח לשוב עם צבאו לצרפת. ב-1498 לואי השני דוכס אורליאן, שבינתיים הפך ללואי השנים עשר מלך צרפת, פלש שוב לאיטליה עם צבאו וכבש את מילאנו באוקטובר 1499. ספורצה נמלט אל חצרו של מקסימיליאן הראשון, אך שב עם צבא שכירים שווייצרי, גרמני ואיטלקי וכבש את מילאנו מידי הצרפתים (5 בינואר 1500).
כעבור שלושה חודשים בלבד נתפס ספורצה בידי הצרפתים (10 באפריל 1500). הוא נלקח כאסיר לצרפת ונכלא במצודת העיר לוש שבעמק הלואר. ב- 1508 ניסה להימלט מכלאו, אך נתפס שוב ונכלא באותה מצודה בתנאים מחמירים. לודוביקו ספורצה מת בכלא במאי של אותה שנה.
דולסה דה בטטה
דולסה דה בטטה (בספרדית: dulce de batata, מילולית: "ממתק בטטה" "ריבת בטטה" או "בטטה מתוקה") הוא קינוח מתוק ומסורתי הנהוג במטבח הארגנטינאי, הפרגוואי והאורוגוואי.
הקינוח בעל ג'לי מתוק, מרקם נוקשה כשל מרמלדה,הקינוח לרוב עשוי מבטטה אך יכול להיות גם בגרסאות אחרות כמו למשל עם- שוקולד או דובדבנים. באופן מסחרי נמכר הקינוח בקופסאות שימורים שטוחות ועגולות, לעיתים עם תוספות כגון שוקולד.
לרוב מקובל לאכלו יחד עם גבינה צהובה.
הפדרציה הבין לאומית לאסטרונאוטיקה
אחוזי בנייה
סברינה (עוגה)
סָבָרִינָה (בצרפתית: Savarin, סָוָורָן) היא עוגת שמרים טבולה בסירופ סוכר מבושם ברום וממולאת בדרך כלל בקצפת או קרם.
מקור הסברינה במטבח הצרפתי בחבל לורן והיא קרויה על שמו של בריה סאווארן, גסטרונום צרפתי.
הסברינה פופולרית גם בקונדיטוריה האוסטרו-הונגרית והגיעה גם לישראל שם הייתה פופולרית מאוד בשנות ה-60, פופולריות שהלכה ופחתה עם השנים בעיקר כיוון שהגרסה המקומית הייתה נחותה בהרבה מזו הצרפתית וכללה בין השאר חומרים מייצבים, חומרי טעם וריח סינתטיים וצבעי מאכל.
אאוטיכיאנוס
אֵאוּטִיכְיָאנוּס (בלטינית: Eutychianus; נפטר ב-7 בדצמבר 283) היה אפיפיור, ככל הנראה בין 4 בינואר 275 למותו ב-7 בדצמבר 283. מעט ידוע עליו, מן הכיתוב על המצבה שלו, בקטקומבה של האפיפיור קליקסטוס הראשון. אפילו תאריכי כהונתו אינם ברורים. הליבר פונטיפיקליס טוען כי כיהן במשך שמונה שנים ו-11 חודשים, בעוד שאוזביוס מקיסריה טוען כי כיהן רק 10 חודשים.
מיוחס לו כי הוא זה אשר הנהיג ברכה על פירות השדה וכי הוא קבר במו ידיו 324 נוצרים אשר מתו מות קדושים. שתי הטענות מפוקפקות בעיני מרבית ההיסטוריונים של ימינו, מאחר שלא היו הוצאות להורג של נוצרים אחרי מותו של אורליאנוס בשנת 275, וכי הברכה על תנובת השדה החלה מאוחר יותר.
יום הקדוש שלו הוא ה-8 בדצמבר.
גורדון רמזי
גורדון ג'יימס רמזי (באנגלית: Gordon James Ramsay; נולד ב-8 בנובמבר 1966) הוא שף סקוטי ידוע, אחד משלושת השפים הבריטיים אשר מסעדותיהם מחזיקות כיום בשלושה כוכבי מישלן. רמזי זכה בסך הכול ב-16 כוכבי מישלן עבור כל מסעדותיו ומחזיק כיום ב-8 מהן.
הוא התפרסם בבריטניה בעקבות הופעתו בתוכניות טלוויזיה הקשורות בתחרויות בישול, מזון ושיפור מסעדות ברחבי המדינה. החל מחודש מאי 2005 הוא מככב בתוכנית הטלוויזיה "מטבחי הגיהנום" של רשת פוקס בארצות הברית.
חייו.
ילדות ונעורים.
נולד בסקוטלנד, ובילדותו נדד רמזי עם משפחתו ברחבי הממלכה המאוחדת, זאת בעקבות כישלונות אביו במקומות עבודה שונים. באוטוביוגרפיה שלו תיאר את ילדותו כילדות של התעללות והזנחה מצד אביו השתיין ורודף הנשים. בגיל 16, עזב את בית הוריו, יחד עם אחותו הגדולה דיאן, ועבר לדיור מוגן.
כדורגל.
בגיל 12 החל רמזי לשחק כדורגל בקבוצת ווריקשייר. בקיץ 1984 צורף לקבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית, אולם פציעה בברכו לא איפשרה לו להמשיך ולשחק כדורגל מקצועני.
בגיל 19, לאחר שחוזהו עם הריינג'רס לא הוארך בגלל פציעתו, החל להתעניין ברכישת השכלה גסטרונומית.
הכשרה מקצועית.
לאחר שבחן מספר אפשרויות, הוא נרשם ללימודי מינהל מלונאות במכללה טכנית המופעלת על ידי ארגון רוטרי. רמזי עבד כסו שף ב"מלון בית רוקסטון", ולאחר מכן ניהל מטבח של חדר אוכל ל-60 סועדים ב"ויקאם ארמס", עד שמערכת היחסים שלו עם אשת הבעלים לא איפשרה את המשך עבודתו במקום. הוא עבר ללונדון, שם עבד במספר מסעדות עד שעבר לעבוד עם מרקו פייר וייט, במסעדת "הרווי'ס".
לאחר שעבד ב"הרווי'ס" במשך שנתיים ועשרה חודשים, החליט להתמחות במטבח הצרפתי. השף מרקו וייט עודד אותו לא לנסוע לפריז להשלמת השכלתו, אלא לעבוד עבור אלברט רו, ב"לה גאברוש", ברובע מייפייר (ב"לה גאברוש" פגש את ז'אן-קלוד ברטון, כיום רב המלצרים שלו במסעדת "רויאל הוספיטל רוד"). לאחר שנה ב"לה גאברוש" הזמינו אלברט רו לעבוד כסגנו ב"הוטל דיווה", מלון נופש באתר סקי באלפים הצרפתיים. משם עבר לפריז ועבד שם עם השפים גי סאבואה וז'ואל רובישון, שניהם בעלי מסעדות בעלות כוכבי מישלן.
הוא המשיך את הכשרתו בצרפת כשלוש שנים ואחריהן עבד כשף אישי למשך שנה ביאכטה פרטית בשם "אידלווילד", בברמודה.
שף ראשי.
עם שובו ללונדון בשנת 1993, הוצעה לרמזי משרת השף הראשי במסעדת "לה טנט קלייר" בצ'לסי. מעט לאחר מכן הציע השף מרקו וייט לרמזי את תפקיד השף הראשי ו-10% מהבעלות במסעדת "רוזמור". שם המסעדה שונה ל"אוברג'ין" וארבעה חודשים אחר כך זכתה בכוכב מישלן ראשון. בשנת 1997 זכתה המסעדה בכוכב מישלן שני, אולם למרות ההצלחה עזב רמזי את המסעדה באותה שנה בעקבות חילוקי דעות עם בעליה.
בשנת 1998 פתח רמזי את מסעדת "גורדון רמזי ברויאל הוספיטל רוד" בצ'לסי, בסיוע חותנו, כריס הטצ'סון. המסעדה זכתה בכוכב המישלן השלישי שלה ב-2001 והפכה אותו לשף הסקוטי הראשון שזכה בשלושה כוכבי מישלן.
ממסעדה אחת, צמחה אימפריית המסעדות שלו במהירות. מסעדתו השנייה נקראה "פטרוס" והתפרסמה כאשר שישה בנקאים שתו בארוחה אחת בשנת 2001, יינות בסך 44,000 ליש"ט. מסעדתו השלישית הייתה "אמריליס" בגלאזגו (ואשר נסגרה מאז) והרביעית "גורדון רמזי" במלון קלרידג'ס בלונדון. בשנים 2005–2006 נוספו אף מסעדה בדובאי, שתי מסעדות בטוקיו, וכן "גורדון רמזי בלונדון" בעיר ניו יורק,
שלה שני כוכבים במדריך המישלן לשנת 2011.
בשנת 2007 פתח רמזי מסעדה ראשונה באירלנד, וב-2008 חנך את מסעדתו הראשונה בחוף המערבי של ארצות הברית, בלוס אנג'לס.
רמזי אמר פעם ששלוש המטרות שהציב לעצמו בחייו הן לזכות בפרס קטיי, בכוכבי מישלן ובתואר אבירות.
פרסים.
רמזי הוא אחד משלושת השפים הבריטים המחזיקים בשלושה כוכבי מישלן עבור מסעדותיהם (האחרים הם הסטון בלומנטל ואלן רו). ב-2006 קיבל תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE) עבור "תרומתו לתעשיית האירוח".
ביולי 2006 הפך רמזי לאדם השלישי בבריטניה אשר זכה בשלושה פרסי קטיי, הפרס הגבוה ביותר בתעשיית האירוח הבריטית. פרסי הקטיי הקודמים שלו היו ב-1995 וב-2000 (שף השנה). זוכי שלושת פרסי קטיי האחרים הם מישל רו, אנדרו וג'קי פרן.
בספטמבר 2006 זכה בתואר "האדם המשפיע ביותר בבריטניה בתחום תעשיית האירוח" של רשימת "CatererSearch 100", שמפרסם מגזין "קייטרר אנד הוטלקיפר". בזכייה זו עבר את ג'יימי אוליבר, אשר עמד בראש הרשימה ב-2005.
כמו כן, עבד גם כיועץ למספר ארגוני הסעדה ולחברת התעופה סינגפור איירליינס כחלק מ"קבוצת יועצים בינלאומית".
גורדון רמזי החזקות.
כל עסקיו של גורדון רמזי מוחזקים על ידי חברת גורדון רמזי החזקות, שהיא חברת שותפות עסקית של כריס הטצ'סון ורמזי. רמזי מחזיק 69% ממניות החברה בשווי של 67 מיליון ליש"ט.
בנובמבר 2006 הודיע רמזי על כוונתו להקים שלוש מסעדות נוספות בארצות הברית בשותפות עסקית עם קרן ההשקעות קבוצת בלקסטון.
המסעדות הללו מציעות מאכלים אירופיים מודרניים של השף ונפתחו בין 2006–2007 ב-
בסוף 2006 רכשה החברה שלושה פאבים לונדוניים, שאותם הסב למסעדות-פאב. "דה נארוו" בליימאאוס, אשר נפתח במרץ 2007, "דבונשייר" בצ'יזיק שנפתח באוקטובר 2007 ו"דה וורינגטון" במיידה ויל, אשר נפתח בפברואר 2008.