למעשה, באזור פריז לא פעלה "השישית" באופן רציני עד לשנת 1943. בשנה זו נפגשו חבריה עם מנהיגי ה-MJS שבאזור הצפוני והקימו בפריז את ה-EI, גוף משותף שתפקידו היה להקים מסגרת לפעילות בדומה לזו שבדרום. דו"ח סודי של המשטרה הצרפתית, הנוגע בין השאר בהעברות ילדים חשאיות, מציין ש"היהודי גמזון" (הכוונה כמובן ל רובר גמזון), בעת שהותו בפריז, נטל חלק פעיל ביותר במעשים.
הפעילות בפריז הייתה קשה יותר מאשר בדרום, הן בגלל לחץ השלטונות הגרמניים והן בשל פעילותן של קבוצות מחתרת רבות, עובדה שהעמידה את כוחות הכיבוש בכוננות גבוהה ביותר. אך דווקא בשל ריבוי המחתרות וריכוז הארגונים באזור הדרום, מצאו חברי "השישית" וה-M.J.S צורך בשיתוף פעולה בין השניים. "השישית" הפריזאית פעלה מהרובע הלטיני של העיר. ברחובות הבירה הכבושה פעלו כ-60 עובדים של ההתנועה מחתרתית, ועיקר פעילותם היה הצלת יהודים.
"השישית" הקימה בפריז שלוש מחלקות עיקריות:
אנשי השישית יצרו בהדרגה, מתחילת פעילותם בצפון ועד לסיום המלחמה, קשר עם יתר ארגוני ההצלה בצפון - עם "ועד אמלוט" ועם ד"ר מינקובסקי, נציג "המפעל להצלת ילדים יהודים". שיתוף פעולה הדוק במיוחד נוצר עם גב' שטרן, עובדת בכירה ב-UGIF, אשר פעלה בסתר למען הארגונים המחתרתיים. שטרן ארגנה ביחד עם חברי "השישית" חטיפות ילדים ממעונות ה-UGIF. לילדים אלה ייעדו הגרמנים והשלטונות הצרפתיים עתיד רע ומר, ומחלקה זו בסיוע של חוגים קתוליים דאגה להסתירם במנזרים נוצריים.
העובדות הסוציאליות היו כוח משמעותי ביותר בין פעילי "השישית", הן בדרום והן בצפון, ומשימותיהן היו מרובות ומגוונות. פעילותן הדחופה ביותר הייתה לאתר מקומות מסתור בטוחים לצעירים שהופקדו בידיהן. לעיתים קרובות מצאו אותם העובדות הודות לשיתוף הפעולה האמיץ של מנהלי מוסדות החינוך השונים, שגילו נכונות לשיתוף פעולה מיוחד במינו עם צעירות הארגון. לא פעם ניאותו חקלאים לקלוט את הבחורים הצעירים אשר היו בטיפולן של עובדות "השישית", כדי להסתייע בהם בעבודתם. אמנם חסרה להם הכשרה מקצועית, אבל הם היוו כח-אדם זול ביותר. אשר לצעירות עם היגוי זר, העובדות הסוציאליות נעזרו רבות בתנועות צופים לא-יהודיות, וכן בנזירות "מסדר ציון" בעיר גרנובל, שהודות להן עלה בידי בנות "השישית" לסדר צעירות אחדות כעוזרות בית במשפחות. בערים ווארון ואנסי הצליחו העובדות הסוציאליות להסתיר צעירים במחנות קבועים של "קומפניון דה פראנס", תנועת נוער שהקימו שלטונות וישי כדי לקרב את הנוער הצרפתי לחקלאות, למאמץ ולמשמעת. אין ספק שבין מנהלי המחנות נמנו אנשי מחתרת, שמצאו בהם מסתור גם לעצמם.
לקראת סיום המלחמה השתלבו אנשים רבים של "השישית" בקרבות לשחרור צרפת, גם במסגרת המאקי וגם במסגרת ההתקוממות בערים.
בשורות המחתרת פעלו:
התנועה כיום.
כיום שם התנועה איננו תנועת הצופים היהודים בצרפת אלא תנועת הצופות והצופים היהודים בצרפת. לתנועה ישנן הרבה "קבוצות מקומיות" דהיינו לכל עיר קבוצה הייחודית רק לה, מלבד פריס בה פועלות עשרות קבוצות. בתנועה בולט ערך "המינימום המשותף". רעיון הערך הוא שכל חבר בתנועה חייב לקיים את מצוות הדת הבסיסיות כאשר הוא נמצא במסגרת התנועה: שמירת שבת, כשרות, ותפילה.
מבנה התנועה.
התנועה מפעילה כ-50 סניפים מקומיים בצרפת (שבטי צופים), המחולקים לשש מועצות אזוריות, קבוצה אחת במונטריאול, קנדה, קבוצה בלוקסמבורג הנקראת Luxembourg Ramat Ora אשר משתייכת למועצה האזורית המזרחית, קבוצה בניו יורק וקבוצה בישראל הנקראת Israël Ron Arad. בדרך-כלל בכל שבט צופים יש לפחות קבוצה אחת בכל אחת משכבות הגיל.
הפעילות בתנועה מחולקת על-פי ארבע שכבות גיל, כאשר כל הפעילות היא מעורבת לבנים ובנות יחד:
הסניף הישראלי של התנועה.
בשנת 2000 הוקם על ידי ז'אן שארל זרביב סניף ישראלי לתנועה. הסניף נקרא Israel Ron Arad, על שם רון ארד, הנווט הישראלי שנשבה בלבנון בשנת 1988. מטעם סניף זה, נשלחים בכל שנה חניכים ומדריכים ישראליים, בנים ובנות, בעלי קשר כזה או אחר לצרפת, למחנות הקיץ של התנועה בצרפת. חלק מהחניכים הישראלים הם עולים חדשים שעלו ארצה לאחרונה, חלק אחר עלו ארצה לפני שנים רבות יותר, וחלקם גם דור שני בארץ. כולם דוברי צרפתית ועברית. כיום, הסניף הישראלי מונה כ-250 חניכים שמתוכם 40 מדריכים. הם נשלחים למחנות הקיץ בצרפת, בקבוצות של כ-12 חניכים וזוג מדריכים. החניכים הישראלים הם חניכים בתנועה לכל דבר ועניין, אך עם זאת מביאים פן חשוב של ישראליות, ויוצרים שיח בגובה העיניים עם בני גילם הצרפתים. החיבור שנוצר במפגש בין בני נוער עולים חדשים וותיקים מצרפת לבין יהודים בני גילם שמתגוררים בצרפת, מאפשר שיח בריא ואיכותי, ויוצר קשרים כנים בין יהודים ישראלים לצרפתים.
סניף Israel Ron Arad מקיים במהלך השנה פעילויות רבות לחניכיו, בארץ ובצרפת. בארץ, נערכים בכל אחת מחופשות הלימודים "מיני מחנה", שאורכו בין שלושה לארבעה ימים. סופי שבוע (Chabat EEIF) נערכים פעמיים או שלוש בשנה. בנוסף, פעילויות יומיות נערכות אחת לחודש. נערכים גם סמינרי הדרכה למדריכים, וימי הכנה למחנה הקיץ. לצרפת נשלחים המדריכים לסמינרי הדרכה ולימוד. משנת 2016 ועד היום, הסניף הישראלי מוביל גם מחנה קיץ בישראל, בו משתתפים חניכיו הישראליים כמו גם חניכים ומדריכים מצרפת.
בראש הסניף הישראלי עומדות נעה גדג׳, אנאל סיטבון ולינוי בנסמון.
סמל התנועה.
סמל תנועת הצופים היהודים בצרפת מורכב ממספר רכיבים:
הקשר עם ישראל.
לתנועת הצופים העבריים היו במהלך השנים קשרים רבים עם הצופים היהודים בצרפת. הקשרים מתבטאים בעיקר בחילופי משלחות נוער בתקופת הקיץ אך גם בעזרה הדדית כמו הדרכות של מדריכי צופיות מישראל במחנות החורף של התנועה בצרפת ושיתופי פעולה באירועים בינלאומיים כמו ג'מבורי הצופים העולמי.
בקיץ 2013 יצאה משלחת ראשונה מסוגה של 10 חניכי צופים ישראלים למחנה הקיץ הארצי של הצופים היהודים בצרפת לכבוד ציון 90 שנה להיווסדה של התנועה הצרפתית.
בוגאטי ויירון
בוגאטי ויירון (Bugatti Veyron) היא מכונית-על קיצונית מהמהירות בעולם, אשר יוצרה על ידי חברת בוגאטי שבבעלות תאגיד המכוניות האירופי פולקסווגן בין השנים 2006–2015. שמו המלא של הדגם הוא Veyron EB 16.4.
ויירון הוצגה ב-2005 והייתה המכונית הסדרתית הראשונה שעברה את מחסום 1,000 כוחות הסוס ואת מחסום ה-400 קילומטר לשעה (מהירותה המקסימלית עמדה על 407 קמ"ש). היא החזיקה בתוארי המכונית הסדרתית המהירה ביותר לכביש והמכונית החזקה ביותר ביצור סדרתי עד הצגתן של בריסטול פייטר T ב-2006 עם 1,012 כוח סוס ושלבי אולטימייט אירו מ-2007 שהיא בעלת מהירות מקסימלית של 417 קמ"ש.
קבוצת פולקסווגן אינה מרוויחה ואפילו מפסידה כסף ממכירת הוויירון למרות המחיר של 1,250,000 דולר בגרסת הבסיס, כאשר עיקר תפקידה הוא להגדיל את המוניטין ואת תודעת הציבור לבוגאטי. המכונית נבחרה למכונית השנה 2005 ומכונית העשור 2000–2010 של תוכנית הרכב הפופולרית טופ גיר.
גרסה מיוחדת של בוגאטי ויירון בשם בוגאטי ויירון סופר-ספורט הוצגה ביוני 2010 עם מנוע בהספק של . היא שברה את שיא המהירות עם 434.2 קילומטר לשעה ונכנסה לספר השיאים של גינס.
בשנת 2016 הוחלפה הבוגאטי ויירון בבוגאטי שירון, אף היא מכונית-על קיצונית שוברת שיאי מהירות: .
נתונים טכניים.
הוויירון מונעת במנוע בתצורת W16 בעל נפח שמונה ליטר וארבעה מגדשי טורבו. היא מאיצה מ-0 ל-96 קמ"ש ב-2.46 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 408.48 קמ"ש, למרות משקלה הכבד יחסית של 1,888 קילוגרם (משקל כולל נוזלים עומד על כ-2,300 קילוגרם).
ויירון היא מכונית כביש ואינה מכונית מסלול. היא נעזרת במערכות רבות התומכות בכל מכלולי הרכב כדי לספק ביצועים מעולם המרוצים. לדוגמה, על מנת שהמכונית לא תתרומם מעלה במהירויות גבוהות, היא מצוידת בכנף אחורית נשלפת בעלת מנגנון הידראולי כדי לייצר כוח עילוי הפוך לטובת אחיזת כביש טובה יותר. הוויירון מצוידת במיכל דלק בן 100 ליטרים, המספיק בנסיעה רצופה במהירות המקסימלית לתנועה במשך כ-18 דקות בלבד, כיוון שצריכת הדלק עומדת על 5.3 ליטר בדקה.
אפוס הניבלונגים
שמואל עובדיהו
שמואל עובדיהו (1892 - פברואר 1963) היה צייר ישראלי יליד האימפריה הרוסית.
ביוגרפיה.
שמואל עובדיהו נולד בשנת 1892 באוקראינה, בעיירה ברשאד, פלך ברסלאב בשם שמואל אובודובסקי. את דרכו האמנותית החל בוורשה ב"אקדמיה לאומנות יפה" ולאחר מכן התקבל כתלמיד באקדמיה הממלכתית במינכן אותה סיים בהצטיינות בהיותו בן 20.
עובדיהו השתקע בלודז' ושימש כמורה לציור בגמנסיה העברית מיסודו של ד"ר בראודה.
בשנת 1924 עלה עובדיהו לארץ ישראל (בשלב זה עיברת את שמו מאובודובסקי לעובדיהו) ומצא בארץ חולות לוהטים ומדבר שממה, נוף שונה בתכלית מזה לו הורגל אליו בארץ מוצאו. בתארו את חוויותיו הראשונות על אדמת ארץ ישראל, עם הגיעו לחוף יפו, נראה לו עתידו, כצייר, חסר סיכוי לחלוטין:
סבלו של עובדיהו גדל והלך, משעמד על ההבדל המהותי שבין הנוף באוקראינה מכורתו לבין הנוף במולדתו החדשה.