מבחינה זו ההסדר החוקי, השולל עילת תביעה אזרחית בגין לשון הרע על המת, הוא בעייתי. כשהמת עובר מן העולם הוא מותיר מאחוריו את משפחתו. הדרת הכבוד נתפסת כ"נכס של המשפחה" כולה ולשון הרע על המת כמוה כפגיעה בהדרת כבודה של המשפחה וצבירת בושה. קיים חשש שבשל ההסדר המשפטי בחוק, שלא מקים עילת תביעה אזרחית בגין לשון הרע על המת, יחסם האפיק המשפטי כולו ליישוב הסכסוך וכך עלולה המשפחה לפנות לערוצים לא רצויים לשם ביצוע פעולת גמול שתשיב את הדרת הכבוד. נראה כי בעולם של הדרת כבוד, קיים היגיון להמשיך להגן על הדרת כבודו של המת ושל משפחתו כדי למנוע מצבים בהם המשפחה 'תיקח את החוק לידיים' באמצעות ביצוע של פעולות גמול להשבת הדרת הכבוד שנגרעה ממנה.
שיקום הדרת כבודה של משפחת המת, יכולה להיעשות בבמות אחרות מבימת בית המשפט והמשפחה. לדוגמה, המשפחה יכולה לפנות אל אמצעי התקשורת לשם טיהור שמו הטוב של יקירם ולהשיב בדרך חוקית זו את הדרת כבודם.
בנוסף, ההסדר הנוגע ללשון הרע על המת עשוי לפגוע גם ב"הילת הכבוד". הילת הכבוד מוגדרת ככבודו של האדם כנברא בצלם אלוהים. הילת כבוד היא תכונה מולדת, מוחלטת וטבועה לדעת רבים באדם, שיש להימנע מכל ניסיון לפגוע בה. הילת הכבוד הנה מטפיזית והיא חלק מתפיסת עולם אמונית. היא אינה פועל יוצא של אנושיותו של האדם אלא נגזרת מאלוהותו של האל. כבוד מעין זה, בשונה מהדרת הכבוד מקנה כבוד שווה לכל האנשים ולכן כשם שיש להביא לקבורה את כל בני האדם כך אסור לחלל את כבודם לאחר לכתם. אכן, המשפט העברי (כפי שהודגם בפרק של לשון הרע על מת, לעיל) מקנה הגנה לכבודו של אדם לאחר מותו מתוך הרעיון שפגיעה בשמו הטוב של המת כמוה כפגיעה באל.
לשון הרע על ציבור.
קיים מתאם ברור בין יחסי הדרת הכבוד בין פרטים מסוימים בתוך חברה, בינם לבין עצמם, לבין ההתנהגות הקולקטיבית של החברה ביחסיה עם חברות אחרות. כל פרט הנמנה עם קבוצה מסוימת עשוי לחוש הזדהות מלאה ואחריות כלפי שאר חברי קבוצתו כאשר הם ניצבים מול קבוצה אחרת. כפועל יוצא, פגיעה בהדרת כבודה של קבוצה אחת (לדוגמה על ידי הוצאת לשון הרע עליה מפי קבוצה אחרת) מחייבת פגיעה גדולה יותר בהדרת כבודה של הקבוצה הפוגעת. ללא מנגנון יעיל ליישוב סכסוכים, יכולה נקמת הדם בין שתי הקבוצות להמשיך עד בלי די.
בחברות המאופיינות בהדרת כבוד תמיד קיים פוטנציאל ברור וחזק לשימוש באלימות על מנת לפרוע את חוב הדרת הכבוד, אימתי שנוצר.
ההסדר החוקי כיום, כפי שהוצג, לא מקים עילת תביעה אזרחית בגין לשון הרע על ציבור וגם פנייה לאפיק הפלילי מותנית באישור היועץ המשפטי לממשלה, שכמוהו לא ניתן עד היום. לכן, למעשה, לא ניתן לפנות לדרך המשפטית ליישוב סכסוכים מעין אלו. לפיכך, קיים חשש ממשי שבהיעדר מנגנון משפטי שכזה, יפנה אותו ציבור נפגע או מי מתוכו שחש פגוע אישית מהנאמר וכתוצאה מכך צבר בושה, לדרכים לא רצויות על מנת לשחרר לחצים ותסכולים ולהשיב את הדרת הכבוד האבודה מהגורם הפוגע. כפועל יוצא, הדבר יעצים ויחמיר את השסעים השונים המאפיינים במילא את החברה הישראלית (דתי, עדתי, מעמד כלכלי, עיסוק וכו'..) ויוביל ליצירת מדנים ואיבה ואף לאלימות.
בנוסף, בהסדר החקיקתי בנוגע ללשון הרע על ציבור יש גם משום פגיעה בכבוד המחיה. כבוד המחיה מכיר באדם כמות שהוא, תוך התחשבות בצרכיו וקבלתו יחד עם השונות שבו ומאפייניו האישיים והייחודיים. כבוד המחיה מכיר בצרכים הדרושים לשם פריחתו ומימושו האופטימלי של כל פרט - הן כפרט ייחודי והן כחבר בקבוצת זהות שהוא מרגיש שייך לה. לפיכך כבוד המחיה הוא מושג רחב יותר מהכבוד הסגולי ומעורפל יותר, וממנו נגזרות זכויות חברתיות וקבוצתיות. כבוד המחיה מתייחס לשונותם של פרטים וקבוצות ולצורך הקולקטיבי של כל בני האדם לדו-קיום על אף השונות. דומה כי שלילת זכות התביעה בגין לשון הרע על חבר בני אדם יכולה לפגוע בכבוד המחייה ובזכויות קבוצתית. זאת במיוחד אם בוחנים את הדברים על רקע תפיסת הקהילתנות לפיה כל אדם הוא תמיד ובהכרח, קשור לבני אדם אחרים, לקהילות שונות, להיסטוריה כלשהי ולמקום מסוים והשתייכותו זו היא שמגשימה אותו והופכת אותו לעמוק יותר ומלא תוכן.
אסף חנוכה
אסף חנוכה (נולד ב-1974) הוא קומיקסאי וקריקטוריסט ישראלי, זוכה פרס אייזנר (2016) ופרס דוש לקריקטורה (2019).
ביוגרפיה.
חנוכה החל את הקריירה שלו כקומיקסאי בזמן שירותו הצבאי, במהלכו אייר וכתב קומיקס עבור העיתון הצה"לי "במחנה". בחלק מן הסיפורים שפורסמו על ידו ועסקו בחיי הצבא הוא שיתף פעולה עם הסופר אתגר קרת.
לאחר שחרורו מצה"ל נסע לצרפת, שם למד בבית ספר לאמנות על שם אמיל קוהל בליון. בזמן שהותו בצרפת הוא שיתף פעולה עם הסופר הצרפתי דידייה דֶנַנְקְס (Didier Daeninckx) ואייר שני ספרי קומיקס: "כרטיס צהוב" (2004) ("!Carton jaune") העוסק בכדורגל הצרפתי של שנות השלושים, ו"הסגת גבול" (2005) ("Hors limites") העוסק בחיי הצעירים בפרוורי פריז.
עם חזרתו לארץ הוא חזר לשתף פעולה עם אתגר קרת, והשניים הוציאו ביחד שני ספרים: "סמטאות הזעם" בשנת 1997, ו-"פיצריה קמיקזה", שהוא עיבוד לספרו של קרת "הקייטנה של קנלר", בשנת 2004. פיצריה קמיקזה זכתה לשבחי הביקורות ובשנת 2007 הייתה מועמדת לפרס אייזנר בקטגוריית "הקומיקס הבינלאומי הטוב ביותר". טור הקומיקס שלו "הריאליסט" מתפרסם במוסף "כלכליסט" והוא זכה בפרס איגוד המאיירים האמריקני.
חנוכה שיתף פעולה גם עם אחיו התאום תומר חנוכה. השניים כתבו ואיירו את החוברת "בייפולר" (Bipolar), שיצאה לאור על ידי הוצאת קומיקס אלטרנטיבית בארצות הברית, זכתה לתשבחות הביקורת והייתה מועמדת למספר פרסים.
חנוכה נטל חלק בעבודות האנימציה לסרט הישראלי עטור-הפרסים "ואלס עם באשיר" שיצא לאקרנים בשנת 2008.
בנוסף לעבודתו כאמן קומיקס, חנוכה הוא גם קריקטוריסט. עבודתו פורסמה בעיתונים אמריקאים כגון "הניו יורק טיימס", "וול סטריט ג'ורנל", "טיים מגזין" ו"רולינג סטון".
אסף מתגורר בתל אביב עם אשתו, המאיירת הילית שפר. לזוג שני ילדים, המרבים להופיע כמוטיב חוזר במדור "הריאליסט" (בבחינת ילדים נמרצים המביסים את הדור של הוריו המותשים).
פרסים.
ספרו "The Divine" אותו כתב עם אחיו תומר והבמאי בועז לביא, מתאר את האחים הילדים שהנהיגו מרד צבאי במדינה דרום מזרח אסייתית. הספר זכה בשנת 2016 ב"פרס המנגה הבינלאומי התשיעי" הניתן על ידי משרד החוץ היפני.. ספרו "הריאליסט" זכה בפרס אייזנר בקטגוריית "מהדורה אמריקאית ליצירה בינלאומית".
מרשל הפדרציה הרוסית
מרשל הפדרציה הרוסית (רוסית: Маршал Российской Федерации) היא הדרגה הצבאית הבכירה ביותר ברוסיה. הדרגה נוצרה ב-11 בפברואר 1993 לאחר פירוק ברית המועצות והקמת הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. הדרגה היא יורשת הדרגה הסובייטית מרשל ברית המועצות. הדרגה מקבילה לדרגת גנרל הצבא בצבא האמריקאי ולדרגת פילדמרשל בצבאות אחרים.
הדרגה נחשבת לדרגת כבוד והרמטכ"ל הרוסי הוא בדרגת "גנרל ארמייה", שהיא דרגה אחת מתחת למרשל. מאז קיומה של הדרגה, רק אדם אחד החזיק בה - שר ההגנה לשעבר איגור סרגייב, שכיהן כשר ההגנה בין 1997 - 2001 והדרגה הוענקה לו ב-11 בנובמבר 1997.
סמל הדרגה הוא סמל הפדרציה הרוסית ומתחתיו כוכב, סמל שנהוג להשתמש בו בצבא הרוסי, ירושה מברית המועצות. חייל המחזיק בדרגת מרשל הפדרציה הרוסית עונד גם סמל בשם כוכב המרשל, כוכב משובץ יהלומים, אותו יש לענוד על דש העניבה.
מרשל רוסיה
הסכם מכה
הסכם חמאס-פת"ח במכה (בערבית: اتفاق حماس فتح في مكة), שנחתם בין הארגונים הפלסטיניים חמאס ופת"ח ב-8 בפברואר 2007, סיכם על הקמתה של ממשלת אחדות לאומית ברשות הפלסטינית ותום המאבקים הפנימיים על שליטה שהתנהלו ברשות מאז 2005. פטרונו של ההסכם הוא מלך סעודיה עבדאללה בן עבד אל-עזיז אל סעוד. בדיונים שהתקיימו טרם החתימה על ההסכם השתתפו נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס (אבו מאזן) והשר מוחמד דחלאן מצד פת"ח, את חמאס ייצגו ראש ממשלת הרשות אסמאעיל הנייה ויו"ר הלשכה המדינית, ח'אלד משעל. הדיונים על איוש משרות השרים האריכו את המשא ומתן על הקמת הממשלה, שהושבעה בסופו של דבר ב-17 במרץ. על אף תחושת האופטימיות הרבה עם חתימת ההסכם, המאבקים הפנימיים נמשכו ברצועת עזה עד השתלטות חמאס על רצועת עזה במלואה, ומנוסת בכירי פת"ח ממנה ביוני 2007.
ההסכם.
הסכם מכה הוא מסמך כללי שעוסק בעיקר ביחסים הפנימיים בזירה הפלסטינית, החלק המדיני של ההסכם כולל את כתב המינוי של ממשלת האחדות הלאומית. ההסכם משקף הסכמה אסטרטגית בין פת"ח לחמאס בכמה מישורים: הממשלה הפלסטינית, אש"ף והסכסוך המתמשך עם ישראל.
בשנת 2006 חמאס כבש את השלטון ברצועת עזה כאשר גבר על פת"ח בבחירות שנערכו באותה השנה. חמאס זכה בקולו של הבוחר הפלסטיני כאשר טען שהוא יהווה שלטון טוב יותר ולא מושחת כמו זה של פת"ח. גורם נוסף שסייע לחמאס להיבחר היה העצמת הפן הצבאי בסכסוך עם ישראל.
למרות התמיכה בחמאס, מפלתו לא איחרה לבוא. בשלב הראשון, הקוורטט הטיל חרם כלכלי על ממשלת חמאס ועל הרשות הפלסטינית. חוסר נכונותו של חמאס לנטוש את דרך הטרור ולקבל על עצמו אחריות מדינית הביאה לבידוד הרשות, ולהפסקת הסיוע הכספי שבלעדיהם לא היה לשלטון שום קיום. השלב השני היה כישלונו של חמאס בהנהגת המדינה. גם מעט הכספים שהיו ברשות, ממסים פנימיים ומסיוע של מדינות ערב, לא כוונו לרווחת התושבים הפלסטיניים, אלא לתעשיית הטרור ולחיזוק המיליציות שנלחמו בפעילי ובתומכי הפת"ח. בעקבות המצב העגום התנהלו קרבות רחוב עקובים מדם, האלימות התפשטה ורצועת עזה בערה. נוצר לחץ ציבורי ומוסרי ולא היה מנוס מלנקוט באמצעים שיובילו להסכם.