ב-23 בינואר 1878 נשא אלפונסו לאישה את בת דודתו, מרסדס, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה, אך היא נפטרה כעבור שישה חודשים. לקראת סוף אותה שנה ירה פועל צעיר מטרגונה, חואן אוליבה מונקסי, לעבר המלך במדריד. ב-29 בנובמבר 1879 התחתן אלפונסו עם קרובת משפחה רחוקה יותר, מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה. בזמן ירח הדבש ירה אופה בשם אוטרו לעבר הזוג המלכותי במדריד. מנישואים אלו נולדו שלושה ילדים, ובהם מרסדס, נסיכת אסטוריאס. הצעיר בהם נולד לאחר מות אביו ולכן הוכתר מרגע הוולדו בשם אלפונסו השלושה עשר.
אלפונסו השנים עשר נפטר ב-25 בנובמבר 1885 ממחלת השחפת.
בזמן מלכותו הקצרה של אלפונסו השנים עשר הושג שלום בית בספרד ומחוצה לה, וענייני הכספים של הממלכה נוהלו בצורה טובה.
משפחתו.
מנישואיו למריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה נולדו לאלפונסו 3 ילדים:
קתלין פרייר
קתלין פרייר (אנגלית: Kathleen Mary Ferrier; 22 באפריל 1912 - 8 באוקטובר 1953) הייתה זמרת קונטראלטו אנגליה. היא הצמידה לעצמה את הכינוי "Klever Kaff".
תולדות חייה.
פרייר נולדה בבלקברן ובהמשך עברה עם הוריה ללנקשייר. בגיל 14 הפסיקה את לימודיה ועבדה כמרכזנית בבלקברן.
קתלין פרייר נישאה למנהל בנק בשם ברט וילסון בשנת 1935 ועברה לקרלייל שבצפון אנגליה, שם התערב עמה בעלה, כי לא תעז לגשת לתחרות שירה. היא נרשמה לתחרות וזכתה בשתי קטגוריות - שירה ונגינה בפסנתר. תחרות זו עשתה פומבי לכשרונותיה והיוותה גורם מכריע בהחלטתה לנסות את כוחה בקריירה של זמרת. בתקופה הראשונה של מלחמת העולם השנייה הופיעה בקונצרטים מטעם "המועצה לעידוד המוזיקה והאמנויות" (CEMA) ואחר, בעצת מלקולם סרג'נט, עברה בשנת 1942 ללונדון, שם החלה הקריירה העיקרית שלה. נישואיה לא החזיקו מעמד והתבטלו כעבור 12 שנים.
פרייר למדה אצל ד"ר האצ'ינסון בניוקאסל ואחר אצל הבריטון רוי הנדרסון, שהיה מורה נודע לשירה בימים ההם. למצלול הייחודי של קולה היה אחראי בחלקו חריג רפואי: גרונה היה רחב במידה יוצאת מגדר הרגיל.
פרייר הצטיינה במוזיקה של מאהלר, באך והנדל.
הרסיטלים שלה כללו לעיתים קרובות שירים משל שוברט, שומאן וברהמס ולקראת סוף הקריירה שלה שרה את ה"פואמה על האהבה ועל הים" של שוסון - היצירה הגדולה היחידה ששרה מן הרפרטואר הצרפתי. פרייר זכורה לטוב על פרשנויותיה לשירי עם בריטיים.
פרייר, שהייתה מבוקשת מאוד ברחבי הממלכה המאוחדת, גם שרה בקביעות בהולנד, שם הייתה פופולרית ביותר, בצרפת, גרמניה, איטליה ובסקנדינביה. קתלין פרייר ביקרה שלוש פעמים בצפון אמריקה (1948, 1949 ו-1950) ושרה בפסטיבל אדינבורו הבינלאומי בשש הפעמים הראשונות - עובדה שהסבה לה גאווה מוצדקת.
בנג'מין בריטן כתב תפקידים אחדים במיוחד בשבילה, ביניהם לוקרציה ב"אונס לוקרציה", "אברהם ויצחק" (שנכתב גם למען פיטר פירס) וחלק מ"סימפוניית האביב" (1949). בין מלחינים אחרים, שייחדו יצירות לכבודה, היו לנוקס ברקלי, ארתור בליס ואדמונד רוברה.
קתלין פרייר עבדה עם מנצחים מפורסמים רבים, ביניהם ברונו ולטר, ג'ון ברבירולי, מלקולם סרג'נט, קלמנס קראוס, הרברט פון קאראיין, אדוארד ון ביינום, וכן עם בנג'מין בריטן. כמו כן עבדה עם זמרים מפורסמים אחרים, כמו איזובל ביילי, אליזבת שוורצקופף, יוליוס פאצאק ופיטר פירס.
תפקידה האחרון היה כאורפיאו ב"אורפיאו ואאורידיקה" של גלוק בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בפברואר 1953. קודם שרה בתפקיד זה בגליינדבורן בשנת 1947 ובהולנד בשנים 1949 ו-1951. הקלטה של קונצרט זה מ-1951 נמצאה בארכיוני האופרה ההולנדית הלאומית ויצאה בתקליט ויניל בראשית שנות ה-80', אבל השירה בקובנט גארדן הייתה בשפה האנגלית.
קתלין פרייר, שכבר הייתה חולה מאוד בסרטן השד, שהתפשט לעצמותיה, עברה בהצלחה את ליל הפתיחה של אורפיאו, אבל בהצגה השנייה נשברה עצם ברגלה כשנמצאה על הבמה. היא הצליחה לסיים את ההצגה הזאת ועזבה את התיאטרון על גבי אלונקה. זו הייתה ההופעה האחרונה שלה.
קתלין פרייר נפטרה מסרטן השד באוקטובר 1953.
רסיטלים פופולריים.
יצירות שנודעה בהן במיוחד הן:
פרייר ביצעה אחדות מיצירות אלה הן בשפתן המקורית והן באנגלית. דוגמאות לכך הן המתאוס פאסיון, אריות של באך ושל הנדל ואורפיאו של גלוק. פרייר הקליטה מספר רב של יצירות בקריירה הקצרה שלה, אם כי חלק מהופעותיה לא הוקלטו, או שההקלטות נפגמו. בין אלה ביצועים של "חלומו של גרונטיוס" של אלגר ו"המשיח".
אנצו ניצני
אנצו ניצני (באיטלקית: Enzo Genazzani, אנצו ג'נצאני; 1926 – 4 במרץ 2022) היה המנכ"ל של חברת תרכובות ברום, חברת חיפה כימיקלים וסמנכ"ל חברת כימיקלים לישראל. ניצני היה מוסמך האוניברסיטה העברית ודוקטור בסוציולוגיה של אוניברסיטת שטרסבורג שבצרפת בהשכלתו.
קורות חייו.
משפחת ג'נצאני ותחילת דרכו.
משפחת ג'נצאני, מקורה בעיר ג'נצאנו (Genazzano) כ-30 ק"מ ממזרח לרומא. בתחילת המאה ה-17 גורשו היהודים מכל ערי השדה במדינות האפיפיור והם אולצו להגר או לעבור לשני הגטאות של רומא, גטו רומא או זה של אנקונה. המשפחה נדדה לליבורנו, עיר נמל בה העניקו דוכסי משפחת מדיצ'י ליהדות ליבורנו זכויות מלאות ושוות בהתאם לַ"חוק הליבורני", היחיד מסוגו באירופה באותה תקופה. משפחת ג'נאצני עברה לפירנצה בשנות השישים של המאה ה-19 לאחר שפירנצה הפכה באופן זמני לבירת איטליה.
משפחת אימו, משפחת קאלונימוס (לימים קאלו), הגיעה בתחילת המאה ה-10 מן העיירה אוריה במחוז פוליה, אל העיר לוקה במחוז טוסקנה. במאה ה-18 משפחת קאלו עברה מלוקה לפירנצה.
ניצני נולד בפירנצה. בעקבות חקיקת חוקי הגזע באיטליה, משפחת ניצני, שהייתה איטלקית במשך דורות רבים, נחשבה פתאום לאזרחים סוג ב' ולפי הגדרת מדעני הגזע לבני גזע נחות. אביו, אומברטו ג'נצאני, פוטר מעבודתו כרופא והוא ואחיו גורשו מבית הספר.
על תשעה באב האחרון בפירנצה, לפני השואה, הוא סיפר:
על זכרונותיו של ניצני מבית הכנסת הגדול של פירנצה ראו שם.
שבוע לאחר שחגג את בר המצווה עלו ניצני עם משפחתו לארץ ישראל באפריל 1939 מנמל ברינדיזי.
תפקידיו בתעשייה.
אנצו ניצני היה שותף לפיתוח התעשייה הכימית הממשלתית: תחילה במפעלי ים המלח ולאחר מכן בקונצרן כימיקלים לישראל, אשר כללה את מפעלי ים המלח ומפעלים כימיים אחרים.
ניצני הצטרף למפעלי ים המלח בשנת 1954 ושימש כמזכיר החברה. מאוחר יותר שימש כמנהל מחלקת כוח אדם, ובשנים 1955–1966 כיהן כמנכ"ל תרכובות ברום בבאר שבע. לאחר מכן הקים את חברת חיפה כימיקלים וכיהן בה כמנכ"ל משנת 1966. בשנת 1971 התמנה למנכ"ל חברת נילית במגדל העמק; הוא פוטר מתפקיד זה בשנת 1974.
לאחר מינויו של מרדכי מקלף כמנכ"ל כימיקלים לישראל, הוא התבקש על ידו לשמש כסגנו בחברה. מקלף סבר כי בצוות הניהול יש לכלול גם יועץ ארגוני בעל רקע בסוציולוגיה. ניצני שימש כסמנכ"ל כי"ל משנת 1974 עד לפרישתו לגמלאות ב-1995.
במסגרת תפקידו הוא נשלח אל ראשי הקרטל האירופי לשיווק אשלג, אשר חלש על השוק העולמי, והצליח לשלב את מפעלי ים המלח במערכות השיווק הבינלאומיות.
טללי זמרה.
בשנת 2001 יזם ניצני את הביצוע ואת ההקלטה של השירים הכלולים בתקליטור "טללי זמרה – המסורת המוזיקלית של יהודי פירנצה וליבורנו", שהפיק "בית התפוצות".
בפירנצה הוקמה מקהלה, רובה של לא-יהודים, אנצו ניצני מצא את התווים המתאימים והוקלטו 21 ניגונים מאותם הימים (ראה רשימה בצד ימין למטה). בית התפוצות ארגן ערב ליהדות איטליה ובו הוצגו חלק מהניגונים. את הטקס הנחה בנו של אנצו ניצני, האמן יאיר ניצני. לפני כן נערך טקס מקביל בבית הכנסת בפירנצה. מקהלת בית הכנסת בפירנצה שרה "שמחתי באומרים לי בית ה' נלך" ().
ניצני נישא למרים ולשניים שלושה בנים. אחד מהם הוא המוזיקאי ושדרן הרדיו יאיר ניצני.
נפטר ב-4 במרץ 2022.
אנה ארונוב
אנה ארונוב (ברוסית: Анна Аронов; נולדה ב-22 בינואר 1982) היא רקדנית, מורה לריקודים, כוריאוגרפית, דוגמנית, מנחת טלוויזיה ושחקנית ישראלית, ילידת קירגיזסטן הסובייטית. התפרסמה בתוכנית "רוקדים עם כוכבים", ובהמשך השתתפה גם בתוכניות הטלוויזיה: "הישרדות VIP", ו"לאהוב את אנה". כמו כן הנחתה גם לצד איתי תורג'מן את "זוג מנצח VIP עונה 3", הייתה שופטת בתוכנית רוקדים עם כוכבים בקשת, והשתתפה בארבעה פסטיגלים.
ביוגרפיה.
ארונוב נולדה בבישקק, קירגיזסטן הסובייטית (שבברית המועצות לשעבר) לארקדי וגלינה ארונוב. בשנת 2000, בגיל 18, עלתה יחד עם משפחתה לישראל, וגדלה בחדרה. ארונוב רוקדת מגיל 6.
קריירה.
משנת 2002 רוקדת עם הרקדן דני יוחטמן, שגם הוא השתתף כרקדן בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 אצל רשת, והשניים משתתפים כצמד בתחרויות בישראל ומחוצה לה. יחד הם זכו בגביעי ישראל ובגביעים בינלאומיים בריקודים לטינו-אמריקאיים בין השנים 2003–2005.
ארונוב זכתה לחשיפה בשנת 2005, כבת זוגו לריקודים של סמי הורי בעונה הראשונה של תוכנית המציאות, "רוקדים עם כוכבים", שבה היא הגיעה למקום השני בגמר.
באותה שנה הצטרפה לצוות הפאנל בתוכנית "בנות", לצד דנה ספקטור, רבקה מיכאלי, שרון חזיז ועדן הראל ששודרה ב"הוט 3", וגם פתחה בית ספר לריקודים בו היא מלמדת ומדריכה זוגות ילדים בריקודים סלוניים ומכשירה אותם לקראת תחרויות בישראל ובעולם.