האו הוציא לפועל את ההתקפה שלו ב-16 בנובמבר. הוא הוביל הסתערות משלושה צדדים: צפון, מזרח ודרום. הגאות והשפל באזור נהר הארלם מנע מחלק מהכוחות את הנחיתה, וגרמו לעיכוב ההתקפה. בהתקפה הבריטית על הביצורים, נפלו ההגנות האמריקאיות הדרומיות והמערביות במהירות. כוחות אמריקנים בצד הצפוני נאבקו בהתקפה ההסיאנית בעקשנות עזה, אולם בסופו של דבר גם הם הוכנעו. כאשר הייתה המצודה מוקפת בים וביבשה על ידי הבריטים, בחר קולונל מאגאו להיכנע. בקרב נהרגו 59 אמריקאים ו-2,837 חיילים נפלו בשבי הבריטי.
לאחר תבוסה זו, נרדף צבאו של וושינגטון ברחבי ניו ג'רזי, ונסוג בהדרגה לפנסילבניה. הבריטים לעומתם, צרפו לשלטונם  בניו יורק את מזרח ניו ג'רזי.
מרים שפירו
מרים שפירו (באנגלית: Miriam Schapiro; 15 בנובמבר 1923 – 20 ביוני 2015) הייתה אמנית אמריקאית, שנולדה בקנדה, ציירת, פסלת, אמנית הדפסים, אמנית סיבים ומחלוצות האמנות הפמיניסטית. האמנות של שפירו מטשטשת את הקו בין אמנות למלאכה. היא שילבה את אלמנטים מהמלאכה לתוך הציורים שלה בשל הקשר שלהם עם נשים ונשיות. שפירו השתמשה, לעיתים קרובות, בסמלים המקושרים לנשים, כמו לבבות, עיטורים פרחוניים, תבניות גאומטריות, והצבע ורוד. ב-1971 יחד עם האמנית ג'ודי שיקגו היא הקימה את התוכנית הראשונה לאמנות פמיניסטית, במכון קליפורניה לאמנויות בוולנסיה.
תחילת דרכה והשכלה.
שפירו נולדה בטורונטו, אונטריו, קנדה, בת יחידה להוריה. אביה מעצב תעשייתי ויחד עם אמה טיפחו אצל שפירו את הרצון לעסוק באמנות. אביה היה לה מודל לחיקוי ומנטור. אמה הייתה עקרת בית, ציונית, שעבדה משרה חלקית במהלך השפל הגדול, אז המשפחה עברה לברוקלין.
שפירו למדה ציור במומה כנערה.
שפירו למדה באוניברסיטת איווה שני תארים. בעת לימודיה, פגשה את האמן פול בראך והם נישאו בשנת 1946. ב-1955 נולד לזוג בן. ב-1951 הם עברו לגור בניו יורק והתחברו עם אמנים מהזרם האקספרסיוניזם המופשט של אסכולת ניו יורק כמו ג'ואן מיטשל, לארי ריברס, נוקס מרטין ומייקל גולדברג. המעבר לניו יורק סימן את תחילת הקריירה של שפירו כאמנית במשרה מלאה. שפירו ובראך חיו בניו יורק במהלך שנות החמישים והשישים. במהלך תקופה זו הייתה לשפירו קריירה מוצלחת כציירת אקספרסיוניסטית בסגנון הציור הצורני (hard-edge style). גם בעבודותיה המוקדמת, היא התמקדה, לעיתים קרובות, בנושאים נשיים. היא שילבה צילומים של ידועניות כדוגמת ג'ודי גרלנד וגלוריה סוונסון לתוך ציוריה, כמו גם היא הפקיעה יצירות איקוניות של נשים לעבודותיה.
קריירה.
שפירו ובראך עברו לקליפורניה ב -1967, היא הייתה לאחת האמנים הראשונים שהשתמש במחשב כדי ליצור אמנות. שפירו שילבה בין הניסויים הדיגיטליים שלה ואקטיביזם פמיניסטי. היא שהשתמשה באותיות הלטיניות O ו-X בסדרת הדפסים שנקראו OX(1967-1968). זו הייתה סדרה של יצירות ממוחשבות כתומות וורודות היוצרות בעזרת האותיות X ו- O דימוי של איבר המין הנשי.
בשנות ה-70, שפירו הפכה לאחת האמניות החשובות ביותר בסצנת האמנות הפמיניסטית הגדלה. בשיתוף עם שיקגו, בשנת 1971, הן ייסדו את תוכנית האמנות הפמיניסטית הראשונה, במכון קליפורניה לאמנויות, בוולנסיה. בשנה שלאחר מכן, שפירו ושיקגו אצרו במשותף את המיצב ביתאישה (Womanhouse). בחלל מוזנח בהוליווד הן הציגו מיצב שכלל עבודות של 28 אמניות. החלל ביתאישה הורכב ממספר חדרים, כל חדר עסק באספקטים שונים של חיי נשים. כחלק מביתאישה, יצרו שפירו ושרי ברודי (Sherry Brody) את בית הבובות ("Dollhouse"). בית הבובות צמח לסדרת עבודות של שפירו בשם "מקדשים" (Shrines), בהם היא בחנה את השינוי בזהויות שלה כאמנית, רעיה ואם. 10,000 איש ביקרו במיצב בחודש הראשון. ביתאישה הפך לציון דרך באומנות הפמיניסטית.
שפירו החלה לעסוק בפמאז' (קולאז' נשי, femmage), אמנות שמחברת בד, צבע ואריגים אשר מקושרת פעילויות של נשים בבית והופכת פעולה שנחשבת טרוויאלית לנשגבת. שפירו הגדירה פאמז' כמתכתבת עם קווילט וקוביזם ונטועה בקשרים של חיי היום יום של נשים ויכולה להיווצר רק על ידי נשים. הפמאז' של שפירו העמיד אותה בשורה הראשונה של אמני ההדפסים והקישוטים (Pattern and Decoration movement) בארצות הברית שצמחה באמצע שנות ה-70 ונמשכה דרך שנות ה-80 המוקדמות.
שפירו הייתה מחויבת לקידום אמנות נשים. בשנת 1979, היא הייתה בין מייסדות המכון לאמנות פמיניסטית ניו יורק, שהציע סדנאות, אירח הרצאות, תערוכות ואירועים מיוחד לקידום אמנות נשים באמצע שנות השמונים היא הפכה לחברה ב- College Art Association משום שלא היה ייצוג נשי בספרי תולדות האומנות והיא ביקשה לשנות מגמה זו. על מנת להרחיב את שיתופי הפעולה שלה ועבודה על פרויקטים שונים, שפירו נדדה עם הסטודיו שלה. בתקופה זו היא לקחה חלק בקולקטיב נשים, יחד עם תשע נשים נוספות באורגון. עבודות הקולקטיב שילבו רפרודוקציות של יצירותיהן של מרי קאסאט וברת מוריזו בבדים צבעוניים והדפסים חושניים בהשראת שמיכות טלאים.
שפירו נפטרה ב-20 ביוני 2015 במפרצי המפטון, ניו יורק, בגיל 91.
את השפעת דרכה של מרים שפירו אפשר לראות אצל אמניות סיבים עכשוויות רבות, בכל רחבי העולם.
הפלוגה המסייעת בחיל השריון
הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן
הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן (באנגלית: The Ronald Reagan Presidential Library and Museum) הם הספרייה הנשיאותית על שם נשיא ארצות הברית לשעבר רונלד רייגן ומקום קבורתם שלו ושל רעייתו ננסי. הם ממוקמים בעיר סימי ואלי שבמדינת קליפורניה, כ-60 קילומטרים מצפון-מערב ללוס אנג'לס. המתחם, שנחנך ב-1991, הוא הגדול מבין 13 הספריות הנשיאותיות הפדרליות. הוא מנוהל על ידי מינהל הארכיונים והרשומות הלאומי של ארצות הברית.
כתובת המתחם היא הדרך הנשיאותית מס' 40 (40 Presidential Drive), לכבוד היות רייגן הנשיא ה-40 של ארצו.
תולדות האתר.
הספרייה הנשיאותית על שם רייגן נועדה לקום בתחומי אוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה והסכם על כך הושג ב-1984, אך בוטל ב-1987 ובאותה שנה נבחר האתר שבעיר סימי ואלי. בניית הספרייה החלה ב-1988. עלות הבניה (60 מיליון דולר) מומנה מתרומות פרטיות. חברת "שיש ירושלים" סיפקה אבן ירושלמית לבנייה. היא נחנכה ב-4 בנובמבר 1991, בטקס שבו נכחו באופן חסר תקדים בנוסף לרונלד וננסי רייגן גם הנשיא המכהן בוש ורעייתו והנשיאים לשעבר ניקסון, פורד וקרטר ונשותיהם, שאליהם הצטרפה הגברת הראשונה ליידי בירד ג'ונסון.
בעת פתיחתה הייתה הספרייה הגדולה שבספריות הנשיאותיות הפדרליות, בשטח של 14,200 מטר רבוע. היא איבדה תואר זה ב-2004 לטובת המרכז הנשיאותי על שם קלינטון בארקנסו. בשנה שלאחר מכן היא שבה להיות הספרייה הגדולה ביותר עם פתיחתו בשטחה של מבנה נוסף - ביתן חיל האוויר מספר אחד (ראו להלן) בשטח של 8,400 מטר רבוע.
בספרייה מתקיימים אירועים שונים בהשתתפות אישי ציבור ומנהיגים מחוץ לארצות הברית המבקרים בה. היא אירחה מספר עימותי בחירות של מועמדי המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות ב-2008, 2012 ו-2016. העימותים נערכו בביתן חיל האוויר מספר אחד.
ב-7 ביוני 2004, יומיים לאחר מותו של רייגן, הובא ארונו לספרייה והוצב באולם המבואה שלה, שם עבר קהל על פניו עד 9 ביוני. לאחר מכן הוטס הארון לטקסי פרידה בוושינגטון די. סי. וב-11 ביוני הובא שוב לספרייה. ב-12 לחודש הוטמן הארון בקבר הנשיאותי שנבנה בדרום-מערב המתחם כחלק מתוכנית הספרייה המקורית. ב-11 במרץ 2016 נקברה ננסי רייגן במקום לצד בעלה.
אוספי הספרייה והמוזיאון.
בספרייה מופקדות כלל הרשומות מתקופת נשיאותו של רונלד רייגן, ובכלל זה 50 מיליון דפי מסמכים, 1.6 מיליון תצלומים, סרטי צילום באורך של 500 אלף רגל ואלפי קלטות אודיו ווידאו. מופקדים בה גם מסמכים אישיים של רייגן, לרבות אלו משנות כהונתו כמושל קליפורניה.
המוצגים במוזיאון שבספרייה כלולים בתערוכות קבע ובתערוכות מתחלפות, הסוקרות את חייו של רייגן מאז ילדותו באילינוי ואת שנות כהונתו כמושל וכנשיא, לרבות ניסיון ההתנקשות בחייו ב-1981. בין השאר מוצג במוזיאון העתק מלא של החדר הסגלגל מהבית הלבן (העתקו מצוי גם בספריות נשיאותיות אחרות). מוצגים מיוחדים נוספים במוזיאון הם מכונית פורד מוסטנג ששימשה את רייגן בימיו כמושל, קטע מחומת ברלין ומטוס קרב מדגם F-14 טומקט שהשתתף בתקרית מפרץ סידרה ב-1981.
המוצג המיוחד ביותר שבמוזיאון מוצג בביתן חיל האוויר מספר 1. זהו מטוס בואינג 707 ששימש את נשיאי ארצות הברית מניקסון ועד בוש האב (1973 עד 1990; אז הוחלף על ידי מטוס בואינג 747 והפך למטוס גיבוי עד 2001). כדי להציגו בספרייה הוטס המטוס לנמל התעופה בסן ברנרדינו. שם פורק המטוס על ידי יצרניתו בואינג, הועבר בחלקים לספרייה והורכב שם, כשהוא מוצב על גבי כן בגובה של 7.6 מטרים. הביתן מכיל תערוכה נרחבת על כלי הרכב של נשיאי ארצות הברית ונסיעותיהם, לרבות מכונית נשיאותית, מסוק נשיאותי וכלי רכב לליווי הנשיא.בקמפוס הספרייה נמצאת גם כברת דשא המדמה חלק ממדשאת הבית הלבן.
פיקסל (טלפון חכם)
"פיקסל" ו"פיקסל XL" (באנגלית: Pixel) הם טלפונים חכמים אשר פותחו ושווקו על ידי גוגל. הם הושקו במהלך אירוע עיתונות ב-4 באוקטובר 2016 ומריצים את אנדרואיד נוגט 7.1. הם הסמארטפונים הראשונים בסדרת ה-Google Pixel. הטלפונים האלו שייכים לשורת מוצרים הכוללת את פיקסל C ואת פיקסל Chromebook.
מפרט.
חומרה.