בעקבות השמדת "מגדל השמירה" וההדיפה הקשה של הפלישה התאנאגרית, פתחה ליגת הצדק את שעריה לכל גיבור-על והפכה לכוח הצבאי החזק ביותר על כדור הארץ. הליגה המורחבת כוללת עשרות גיבורי-על ומאות אנשי צוות רגילים שכפופים לשליטתם של השביעיה המייסדת (הוקגירל לבסוף חוזרת לליגה). ממשלת ארצות הברית מודעת לעובדה זו וחוששת מהיום שבו ליגת הצדק תפנה כנגדם ותרצה את השליטה לעצמה. מסתבר שהממשלה הייתה מודעת ל"אדוני הצדק" ביקום המקביל ולניסיון ההשתלטות שלהם, ודבר נוסף שחיזק את חששם היה השימוש של ליגת הצדק בתותח לייזר רב-עוצמה שהותקן על "מגדל השמירה" בחשאי, כנגד איום פלישה מהחלל החיצון.
בעקבות חששות אלה מקימה הממשלה את פרויקט קדמוס ומפקידה בראשו את אמנדה וולר. מטרת הפרויקט היא לפתח אמצעי הגנה לאנושות כנגד ליגת הצדק. בפועל הפרויקט מתמקד בננוטכנולוגיה, ביולוגיה מולקולרית והנדסה גנטית על מנת לפתח כלי נשק ולוחמים שיוכלו להביס את ליגת הצדק. בין השאר מפתחת הקבוצה שיבוט של סופרגירל בשם גאלאטיאה, קבוצה של גיבורי-על החיים רק מספר חודשים וניתנים לשכפול רב-פעמי, חליפת הרס קטלנית, את כנופיית הפוקר המלכותית Royal Flush Gang וכן את דומסדיי. פרויקט קדמוס נעזר במימון מלקס לות'ר, שעבר שיקום בעקבות הרעלת קריפטונייט (חומר שהגיע מקריפטון, הכוכב של סופרמן) והחליט לנצל את הונו העצום כדי לעזור לחברה. הממשל והחברה מאמצים בחום את לות'ר הנדבן ואף תומכים בו כאשר הוא מציג את מועמדותו לנשיאות ארצות הברית. לות'ר מצליח לשטות בסופרמן ולגרום לליגה לאבד את אמון האנושות.
בפרקי הסיום של העונה הרביעית, לות'ר משתלט על התותח של "מגדל השמירה", יורה בו ובכך גורם להכרזת מלחמה על ליגת הצדק. השביעיה המייסדת (למעט באטמן) מסגירה את עצמה בזמן שהגיבורים הזוטרים נאלצים להגן על "מגדל השמירה" מפני מתקפה של קדמוס, הכוללת טילים ועשרות שיבוטי-על. בינתיים, באטמן מצליח להגיע אל אמנדה וולר ולחשוף בפניה את האמת ובכך שמדובר במזימה של לות'ר להפליל את הליגה. כאשר השניים באים לעצור אותו הם מגלים שלות'ר שימש כפונדקאי לברייניאק חסר הגוף, שניסה להשתמש בטכנולוגיה של קדמוס על מנת לבנות לו את הגוף של A.M.A.Z.O האלוהי. וולר והליגה מצליחים לסכל את המזימה, בעיקר הודות לפלאש, שמגלה את "כוח המהירות" ומצליח לפרק את ברייניאק מתוך לות'ר, באמצעות תהודה.
פרק הסיום של העונה הרביעית חושף את מוצאו האמיתי של טרי מקגינס, נער שהפך ליורשו של באטמן בסדרה "".
מרטין לותר קינג ג'וניור
פיקוד האוויר האסטרטגי
פיקוד האוויר האסטרטגי (אנגלית: Strategic Air Command או בקיצור-SAC) היה ענף של חיל האוויר האמריקני אשר היה אחראי על חלק גדול מארסנל הנשק הגרעיני של ארצות הברית, החל מהטילים הבליסטיים עד המפציצים אשר נשאו נשק גרעיני ומטוסי התדלוק שתידלקו אותם באוויר. כמו כן היה אחראי על התקפות גרעיניות בשטחי ברית המועצות במקרה של מלחמה.
היסטוריה.
הפיקוד הוקם ב-21 במרץ 1946, כאשר חיל האוויר של הצבא האמריקני התפצל ל-3 פיקודים שונים: פיקוד האוויר האסטרטגי, פיקוד האוויר הטקטי, ופיקוד האוויר ההגנתי. הבסיס הראשון הוקם בבסיס חיל האוויר האמריקני, שדה בולינג בוושינגטון והמפקד הראשון של הפיקוד היה ג'ורג' ס. קנדי.
מטרת הפיקוד, כדברי ראש המטה הכללי הראשון של חיל האוויר של ארצות הברית, קארל ספאץ:
בתחילה לא יוחסו המשימות לשימוש בנשק גרעיני, כיוון שאז לא היה נשק כזה עדיין ברשות הפיקוד. ב-16 בספטמבר 1947, לאחר שחיל האוויר האמריקני איחד את ענפיו השונים והפך לארגון גדול יחיד, עבר בסיס הפיקוד לאומהה, נברסקה.
באוקטובר 1948 קיבל את הפיקוד הגנרל קרטיס לה מיי וביצע שינויים נרחבים בארגון, החל במבנהו ועד למשימות שהוא יבצע. לה מיי, שהגה את תוכנית ההתקפה האווירית האמריקנית על האיים היפנים בזמן מלחמת העולם השנייה, היה מאמין אדוק בכוח ההפצצה האסטרטגית, והאמין שרק על ידי הפצצת נקודות תורפה ושמירה על סטטוס "הפצצה במקרה הצורך" והרתעה ניתן להשיג שלום.
תחת פיקודו של לה מיי, הפך הפיקוד האווירי האסטרטגי לאחת מהכוחות החזקים בצבא ארצות הברית בכל הקשור למדיניות אסטרטגית בזמן המלחמה הקרה נגד הסובייטים, שהתבססה על הרתעה גרעינית, כלומר מניעת מלחמה כוללת באמצעות הטלת איום והפגנת כוח. לכן היה מוטו הארגון - "שלום הוא מקצוענו".
לה מיי, שהיה מאמין גדול בהתקפה ראשונית ומכרעת, האמין שעל הפיקוד האווירי האסטרטגי להיות מוכן למקרה של איום סובייטי. ולכן, עוד בימים המוקדמים של הארגון, הגה תוכניות תקיפה נרחבות בשטח רוסי למען ניטרול או הפחתת יכולת השבת התגובה של הרוסים לאחר התקפה אמריקנית. כמו כן בנה תוכניות ריגול רבות באמצעות מטוסי ביון וסיור בשטח האויב.
בתחילת ימי הפיקוד עמדו לרשותו מפציצי B-29 רבים שנעשה בהם שימוש במלחמת העולם השנייה (רק מעטים מהם יכלו לשאת נשק גרעיני), ומספר B-36 שעברו שדרוגים (שדרוג מנועים והוספת מקלעים). לאחר מכן החל הארגון להתמקד בבניית מפציצים בעלי מדחפים, ובשיא עוצמתו היו לו 1,500 מפציצים (רובם B-47).
כאשר הפכו הטילים הבין יבשתיים הראשונים לפעילים, הוחלט להעמידם לרשות הפיקוד האווירי האסטרטגי, דבר שהגביר אף יותר את עוצמת הרתעתו.
קרטיס לה מיי עזב את הפיקוד ב-1957 והחליף אותו הגנרל תומאס ד. פאוור, ששירת בתפקיד עד דצמבר 1964. אחריו התמנה הגנרל ג'ון דייל ראיין ששירת עד 1967, ואחריו הגנרל ברוס ק. ראיין שהיה בתפקיד עד 1972.
ב-1992, לאחר נפילת מסך הברזל והתמוטטות ברית המועצות, נסגר הפיקוד רשמית וכל משאביו ובסיסיו הוכפפו לחיל האוויר האמריקני. מעט מכלי הנשק הגרעיניים הועברו לחיל הים האמריקני. בהמשך אוחדו המפקדות השונות תחת הפיקוד האסטרטגי.
היכל מנורה מבטחים
היכל מנורה מבטחים (נקרא גם "היכל הספורט יד אליהו") הוא היכל כדורסל ובידור הממוקם בשכונת יד אליהו שבתל אביב. בהיכל 10,383 מקומות ישיבה, ומתקיימים בו אירועי ספורט, בידור וכינוסים מהבולטים בישראל.
היכל הספורט, השייך לעיריית תל אביב-יפו ומנוהל על ידי חברת "היכלי הספורט תל אביב-יפו", משמש זה שנים רבות כמגרשה הביתי הבלעדי של קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל. ההיכל נחשב בעבר לאחד ממגרשי הכדורסל הביתיים ביותר באירופה וניצחון על "מכבי תל אביב" באולמה הביתי נחשב למשימה קשה במיוחד. במשחקיה של מכבי תל אביב מול קבוצות מאירופה מתמלא ההיכל בכ-11,000 אוהדים המעניקים לקבוצתם דחיפה מורלית חזקה. אוהדי הקבוצה ידועים באירופה בשל האווירה הביתית שהם יוצרים בהיכל ובשל תמיכתם בקבוצה גם במשחקי החוץ.
ההיכל מורכב משני מפלסים (אולם ויציע), שכל אחד מהם מחולק ל-12 שערים. עד פתיחתו של פיס ארנה ירושלים בשנת 2014 היה היכל מנורה מבטחים ההיכל הגדול בישראל. במשך השנים הועלו בו אירועים המוניים שונים, כגון פסטיגלים, מחזות זמר, הופעות של זמרים מישראל ומהעולם, כנסים של הציבור החרדי ותחרויות הרובוטיקה של ארגון FIRST.
ב-12 בדצמבר 2015 האולם נבחר לארח את אחד מארבעת הבתים במסגרת אליפות אירופה בכדורסל 2017.
היסטוריה.
ההיכל נבנה בשנת 1963, כמגרש פתוח ללא קורת גג, כחלק מקומפלקס ספורט שבו הייתה גם בריכת גלית. המגרש שנקרא אז על שם יוסף בורשטיין, היה מרוצף באריחים, והכיל כ-5,000 מקומות ישיבה על יציעי בטון (המהווים כיום את גוש המושבים התחתון). המגרש נחנך ב-17 בספטמבר 1963 במשחק בין נבחרת ישראל בכדורסל ונבחרת יוגוסלביה. במגרש זה התקיימו רוב משחקי נבחרת ישראל בכדורסל ומשחקי מכבי תל אביב. בין המשחקים במגרש היו ניצחונותיה של מכבי תל אביב ב-1967 על חובנטוד בדאלונה במשחק שהוכתר מאז בשם "נס בדאלונה", על איניס וארזה במשחק השני בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל (מכבי תל אביב נוצחה בסיכום שני המפגשים, ואיניס וארזה זכתה בגביע המחזיקות), ועל קבוצת הפאר ריאל מדריד ב-1968.
בסוף שנות השישים עבר המגרש שיפוץ יסודי ובפועל נבנה מחדש בתכנונם של האדריכל זאב פורת והמהנדסים אריה זינגר ואשר מילשטין ממשרד המהנדסים "א. מילשטין - א. זינגר". פרויקט השיפוץ של ההיכל נוהל על ידי גרשון פורמן, מנהל אגף האירועים של עיריית תל אביב באותה התקופה, שעם סיום השיפוץ מונה להיות מנכ"ל ההיכל והמשיך בתפקידו זה במשך 25 שנה, עד שנת 1996. למבנה הוסף היציע העליון שהשלים את מספר המושבים לכ-10,000. בנוסף, קורה המבנה בתקרת מתכת והמגרש הפך לאולם סגור. הוקם אולם המתנה ("פואייה") עליון, בו גם אולם לקבלת אורחים ומשרדים להנהלת ההיכל. נבנו מזנונים, חדרי שירותים נוספים עם מערכת מיזוג, זירת המשחקים הוגדלה והותאמה גם למשחקי כדורעף, כדוריד ולאירועים רב תכליתיים; הותקנה תאורה המתאימה לצורכי צילומי טלוויזיה ומופעים תיאטראליים, ומערכת החשמל הותאמה לצורכי המבנה המוגדל. עם סיום העבודות, באוגוסט 1971, היה היכל הספורט אחד ממתקני הספורט המשוכללים והמתקדמים באירופה באותה עת. בעקבות המעבר לאולמות סגורים באמצע שנות השבעים שימש כאולמן הביתי של מספר קבוצות וביניהן הפועל תל אביב.
משחק הפתיחה של האולם המחודש היה משחק כדורסל בין נבחרת ישראל לבין קבוצת קאנטו האיטלקית שנערך ב-15 בפברואר 1972, משחק שהסתיים בניצחונה של ישראל 80-70. משחקים חשובים נוספים בקנה מידה אירופי שנערכו בהיכל היו גמר בגביע אירופה לאלופות בכדורסל בין איניס וארזה לבין יוגופלסטיקה ספליט, שהסתיים בניצחונה של וארזה 70:69 ומשחקי הפיינל פור של היורוליג בשנים 1994 ו-2004, אליו העפילה מכבי תל אביב, לאחר שניצחה במשחק המכונה "נס ז'לגיריס", שאף הוא נערך באולם זה.
בשנת 2005, אירח ההיכל את המופע "שיר נולד".