על פי הדיפלומטים הזרים בגאורגיה הייתה פרשת צ'לוקייב (כפי שכונה צ'ולוקאשווילי) מקור לצרות רבות עבור מנהיגי הצבא הבולשביקי. הרשויות הסובייטיים וההיסטוריונים הסובייטיים התייחסו לתנועה כשודדים במסווה פוליטי. ההיסטוריון הסובייטי איוון טריפונוב ציין בשנת 1976 במחקרו על המרד כי הכנופיה המסוכנת ביותר במהלך המרד הייתה זו של צ'לוקייב. בסתיו 1922 מנו המורדים כ-500 איש.
באוגוסט 1924 עזב צ'ולוקאשווילי את מקלטו ההררי פעם נוספת כדי להצטרף להתקוממות אנטי-סובייטית גדולה יותר בגאורגיה. הוא קיבל פיקוד על יחידת המורדים הגדולה ביותר שפעלה במזרח גאורגיה. ב-29 באוגוסט של אותה שנה הוא פשט על העיירה מאנגליסי אבל לא הצליח להתקדם לכיוון טביליסי. הוא נסוג ותקף את הבולשביקים בדושתי . הכוחות הסובייטים ניסו ללכוד אותו והוא הצליח להימלט מספר פעמים עד שהכיר בתבוסה. בספטמבר של אותה שנה הוא נמלט דרך הגבול הפרוץ לטורקיה. משפחתו של צולוקאשווילי, אשתו ושתי בנותיו, נכלאו. חותנו הוצא להורג. אחיו הצעיר, סימון, נהרג קודם לכן במהלך המרד בקאחתי.
הגירה.
לאחר שעזב את גאורגיה, עבר צ'ולוקאשווילי מטורקיה לצרפת, שם מצאו מפלטם פליטים פוליטיים רבים מגאורגיה. הוא התיישב, יחד עם חסידיו, בווירופליי . הם התקבלו בסבר פנים קריר מחברי ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בגלות שישבו בלאוויל-סור-אורג ונשלטה על ידי הסוציאל-דמוקרטים (מנשביקים). המנשביקים התייחסו בחשדנות לצ'ולוקאשווילי שהיה אציל לשעבר אבל היו להוטים לנצל את מעמדו בקרב הלאומנים הגאורגים למען מטרותיהם הפוליטיות. לעומתם, צ'ולוקאשווילי ורבים מחבריו הקצינים (כמו גִּיאוֹרְגִּי קְוִוינִיטַאדזֶה ), גינו את המנשביקים על התעלמותם לכאורה מהאינטרסים הלאומיים ואדישותם לצבא. מאוחר יותר בשנות ה-20, היה גאורגי ביחסים קרובים עם הארגון הגאורגי הלאומני-ימני תתרי גיאורגי.
המודיעין הסובייטי בראשות לברנטי בריה הגאורגי הצליח להסתנן לשורות הקהילה הגאורגית הגולה בצרפת, תוך שימוש במחלוקות הפנימיות בקהילה. בריה ניסה להשפיע על צ'ולוקאשווילי, שאת אשתו וילדיו החזיק כבני ערובה. הוא ניסה לשכנע אותו להתבטא בפומבי בהצהרה פרו-סובייטית, אך צ'ולוקאשווילי התנגד. בשנת 1927, לאחר שבריה לא הצליח לשכנע את צ'ולוקאשווילי, הוא טמן אצלו מטבעות זהב מזויפים והלשין בפני המשטרה הצרפתית. צ'ולוקאשווילי נעצר, אך זוכה מאשמה. לאחר מכן הוא הופלל בהאשמה של גניבה מאוצר משרד המלחמה הצרפתי . סוכנים סובייטים הפיצו שמועות לפיהן צ'ולוקאשווילי תכנן התנקשות בחייהם של מנהיגי המנשביקים הגולים נואה ז'ורדניה ונואה רמישווילי. תכסיסיו של בריה סוכלו כיוון שמצבו הבריאותי של צ'ולוקאשווילי התדרדר במהירות. הוא נפטר משחפת בשנת 1930 בסנטוריום בצרפת ליד פאסי.
צ'ולוקאשווילי נקבר בתחילה בבית קברות סנט-קואן . מאוחר יותר נקבר מחדש באחוזת הקבר של הגולים הגאורגים בצרפת - בית הקברות לוויל , ובסופו של דבר, בשנת 2005, הוא הועבר לפנתאון מתאצמינדה בטביליסי.
מורשת.
תחת השלטון הסובייטי צונזר שמו של צ'ולוקאשווילי מההיסטוריה של גאורגיה במשך מספר עשורים. עם התעוררות התנועות הלאומיות בגאורגיה ששאפו לעצמאות גאורגיה, בשנות השמונים של המאה העשרים, הופיע שמו של צ'ולוקאשווילי מחדש כסמל מוביל לפטריוטיות הגאורגית ולהתנגדות למשטר הסובייטי. באוקטובר 1990, חזר אַלְכֶּנְסְדֶּר סוּלְחָנִישְׁוִוילִי, ידידו הקרוב וחברו לנשק מגלותו לגאורגיה. חבר בקבוצת "הגברים שנשבעו-אמונים" . סולחנישווילי בן ה-94 חזר מגלות בת 66 שנה לגאורגיה והתקבל כגיבור בטביליסי. הוא הביא עימו את שלט האצולה של צ'ולוקאשווילי. סולחנישווילי נפטר פחות מחודש לאחר שובו ונקבר בכפר הולדתו.
בליל 20–21 בנובמבר 2005, הובאו שרידי גופתו של צ'ולוקאשווילי לגאורגיה ונערכה לו הלוויה ממלכתית בנוכחות בכירי הממשל הגאורגי, הכנסייה הגאורגית ואלפי גאורגים. הוא נקבר בפנתאון מתאצמינדה. בשנת 2007 הוחלט להנציח את תמונתו על השטר החדש של 200 לארי גאורגי. באותה שנה הועלתה גם הפקה מצליחה של לֶבָאן צוּלַאדזֶה בתיאטרון מרג'נישווילי בשם "ככוצה צ'ולוקאשווילי", הצגה פטריוטית אפית המבוססת על מחזה של גּוּרַאם כָּרְתְוֶולִישְׁוִוילִי.
סוחוי
סוּחוֹי (ברוסית: Сухой) היא יצרנית מטוסים צבאיים ואזרחיים רוסית, אשר נוסדה בשנת 1939 על ידי מהנדס האווירונאוטיקה הבלארוסי פאבל סוחוי.
מטוסי הסוחוי שימשו ועודם משמשים כעמוד השדרה בחילות האוויר של מדינות ברית המועצות לשעבר והמדינות להן סיפקה נשק במשך שנים רבות, כגון חילות האוויר של מדינות ערב. מטוסי חיל האוויר הישראלי נלחמו בקרבות אוויר רבים נגד מטוסי סוחוי מצריים וסוריים למשל: ב-28 באפריל 1970 הופלו שני מטוסי סוחוי-7 מצרים על ידי מטוסי מיראז' 3 ישראליים.
משרד התכנון בראשות פאבל סוחוי הוקם בשנת 1939 במוסקבה. בשנת 1949 המשרד נסגר, אך נפתח מחדש כבר בשנת 1953 והיה אחד המרכזים לפיתוח מטוסי קרב חדשים לחיל האוויר הסובייטי.
המטוס המפורסם ביותר של חברת סוחוי היה הסוחוי Su-47. המטוס החדיש ביותר המיוצר על ידי החברה הוא סוחוי Su-57, אשר מיוצר על ידי רוסיה כמדגים טכנולוגיות.
בשנות האלפיים חברת סוחוי החלה גם בפיתוח מטוסי נוסעים (Superjet). ב-26 בספטמבר 2007 חשפה חברת סוחוי את מטוס הנוסעים המודרני הראשון (Sukhoi superjet 100) מתוצרתה, המיועד לטיסות אזוריות ויכול לשאת 78–98 נוסעים. סוחוי נחשבת גם ליצרנית מטוסי הנוסעים הגדולה ביותר ברוסיה. החברה נחשבת כאחת מיצרניות המטוסים המתקדמות בעולם לצד חברת בואינג ואיירבוס.
ב-4 באוגוסט 2006, הטילה מחלקת המדינה האמריקנית סנקציות עסקיות על סוחוי בשל חשד לסחר שלה עם איראן.
יצרנית מטוסי הנוסעים סוחוי.
חברת סוחוי לייצור מטוסים אזרחיים (ЗАО «Гражданские самолёты Сухого») היא חברה רוסית לייצור מטוסי נוסעים שהוקמה בשנת 2000 ונחשבת לחלק מחברת סוחוי. 25% ממניות החברה נמצאת בבעלות "אלניה איירונאוטיקה" האיטלקית.
משנת 2008 החברה מייצרת את מטוס הסוחוי סופרג'ט 100. היו תוכניות לייצור מספר דגמי מטוסים נוספים (למשל סוחוי KR-860) אך הן לא התקדמו לשלב הייצור.
שוואן קי-מון
דני בסן
דני בסן (נולד ב-5 בדצמבר 1955 בסאו פאולו שבברזיל), הוא זמר, מדבב, קריין ומוזיקאי ישראלי, סולן להקת תיסלם.
ביוגרפיה.
נולד בברזיל, בסן עלה בגיל 4 עם אמו לישראל. אביו נותר בברזיל. מצד אימו צאצא למשפחת רוטשילד מהענף הגרמני. גדל בקריית גת. למד בתיכון רוגוזין בקריית גת.
עשה את שירותו הצבאי בלהקת חיל האוויר, שם השתתף בתוכנית "מוכרחים להמשיך לנגן". מאוחר יותר היה בסן חבר בהרכב "צוות הווי חיל האוויר", שהתפרסם מהשתתפותו בפסטיבל הזמר והפזמון של 1977 עם השיר "בתוך". במהלך שירותו הצבאי נפטרה אמו.
תוך כדי הקלטת שירי ההרכבים הצבאיים באולפני גלי צה"ל, התוודע בסן ליזהר אשדות, אשר שימש כעורך מוזיקלי בתחנה וליאיר ניצני, טכנאי שידור. השניים כתבו ב-1979 לבסן את השיר "תנו לי רוקנ'רול" שהיה להיט, ומשם החלה דרכם המשותפת של השלושה. שיתוף הפעולה בין השלושה הביא להקמת להקת "תיסלם" בה היה בסן סולן הלהקה מהקמתה ב-1980 ועד התפרקותה בשנת 1983.
בשנת 1984 פנה לקריירת משחק, תחילה קיבל תפקיד קטן בסרטו של אורי ברבש, "מאחורי הסורגים", לצד ארנון צדוק ומוחמד בכרי, אחר כך שיחק במחזמר "דרדסים" שהפיקו טמירה ירדני וחיים סלוצקי, ובספטמבר ואוקטובר שיחק בתפקיד הראשי במחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת, שהפיק התיאטרון הקאמרי, והוצג באמפיתיאטרון וואהל בפארק הירקון.
בסוף שנת 1985 הוציאה חברת "הליקון" את אלבום הסולו הראשון של בסן, שנקרא על שמו. את כל שירי האלבום כתב יעקב רוטבליט, ועיבד והפיק מוזיקלית רמי קלינשטיין. מתוך האלבום הצליחו השירים "ככלות הקול והתמונה", שהלחין יזהר אשדות, ואשר הגיע למקום ה-22 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו של רשת ג', "בית ספר לחופש הדיבור" שהלחין מני בגר, "תהיה לנו מלך" שהלחין מאיר בנאי ו"השד יוצא מן הבקבוק" שהלחין מייקל בנסון. עוד באותה שנה יצא הסרט "קוקו בן 19" שבו שר את שיר הנושא שכתב והלחין הגיטריסט שלמה מזרחי, שזכה להצלחה ברדיו.
בקיץ 1986 יצא לסיבוב הופעות בליווי רמי קלנשטיין, נאור דיין וצוף פילוסוף.
במרץ 1987 השתתף בפסטיגל ובאוגוסט אותה שנה היה מנהל אמנותי של פסטיבל להקות צעירות, במסגרת אירועי "עיר הנוער" בתל אביב. בתחרות זכתה להקת "החברים של נטאשה", ואחר כך סייע בסן ללהקה לחתום על חוזה הקלטות עם חברת "הד ארצי".
בסוף 1987 החל לעבוד על אלבומו השני, "הילד שבי". תחילה היו אמורים יהודה פוליקר ויעקב גלעד להפיק אותו, אך לבסוף בסן הפיק אותו בעצמו. האלבום יצא בתחילת 1990 בחברת "הד ארצי", ונכללו בו השירים, שיצאו קודם כסינגלים, "הילד שבי" (מילים: רחל שפירא, לחן: יזהר אשדות), "רוח מן הים" (מילים ולחן: אלון אולארצ'יק) והשיר "דרכנו" (מילים: יעקב רוטבליט, לחן: יזהר אשדות), אשר חודש בתחילת שנות ה-2000 והפך ללהיט גדול כשיר הנושא בסדרת הטלוויזיה "הבורגנים". שיר נוסף באלבום היה "דברים שרציתי לומר", שזכה לפרסום רב יותר כעבור שנה, כאשר בוצע על ידי מלחין השיר יהודה פוליקר באלבומו "פחות אבל כואב". יזהר אשדות הפיק מוזיקלית את האלבום, וקרדיט משותף על העיבודים ניתן לאשדות ולרן בגנו.
בשנת 1988 השתתף במופע "כולנו חותמים" במסגרת חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל.