חטיבה
חטיבה או בריגדה (באנגלית: Brigade) היא יחידה צבאית שכפופה לאוגדה (דיוויזיה), מורכבת משניים עד חמישה רגימנטים או גדודים ומפקדת חטיבה אחת. בצה"ל חטיבת חיל רגלים כוללת בין 3,000 ל-7,000 חיילים.
מפקד חטיבה (מח"ט) בצה"ל הוא קצין בדרגת אלוף-משנה ובצבאות אחרים בעולם קצין בדרגת קולונל או בריגדיר גנרל, הראשונה מקבילה לדרגה הישראלית והשנייה מקבילה לדרגת תת-אלוף. שמה של הדרגה בריגדיר (או בריגדיר גנרל) נגזר למעשה מהמילה הלועזית לחטיבה: בריגדה. את העובדה שרמת הפיקוד הקלאסית של חטיבה היא בדרג נמוך של גנרל (בריגדיר/תא"ל) ניתן להסיק מסימון נאט"ו ליחידה זו, הכולל את הסימן X המצביע על כוכב ("חרבות" בעגה הצה"לית). בנוסף, החל מסוף המאה העשרים מספר צבאות עברו הליכי התייעלות בהן בוטלו האוגדות ובכך הפכו החטיבות ליחידות הצבאיות הגדולות, ומפקדיהן הוסבו לדרגת תא"ל (כגון צבא ספרד). בצבא היבשה של ארצות הברית, כבישראל, מפקד חטיבה הוא בדרגת קולונל, ואף לויטננט קולונל (סגן-אלוף) במקרים מסוימים.
חטיבה בחיל השריון של צה"ל כוללת 3 גדודי שריון עם מעל ל-100 טנקים, גדוד חיל רגלים וגדוד הנדסה קרבית. היחידה המקבילה לחטיבה בחיל התותחנים נקראה בעבר אגד, אך כיום שני האגדים הסדירים עברו שינוי והם נקראים כיום חטיבות, כגון חטיבת האש ועוצבת "עמוד האש".
קובלנץ
קובלנץ (בגרמנית: Koblenz; ) היא העיר השלישית בגודלה במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. שם העיר נגזר מהמילה הלטינית confluentes, שפירושה "התמזגות נהרות".
קובלנץ היא מקום מושבו של קמפוס קובלנץ של אוניברסיטת קובלנץ-לנדאו, קמפוס ריין-מוזל, של אוניברסיטת קובלנץ למדעים יישומיים וכמו כן, של הנהלת מחוז מאיין-קובלנץ, מנהלת המבנה והאישור הצפוני (ממשלת מחוז קובלנץ עד 1999), הארכיון הפדרלי ובית המשפט החוקתי של ריינלנד-פפאלץ.
היסטוריה.
קובלנץ הייתה אחת העמדות הצבאיות שהקים דרוסוס בשנת 8 לפנה"ס. לאחר נסיגת הכוחות הרומיים במאה החמישית, נכבשה קובלנץ על ידי הפרנקים, שהקימו בעיר חצר מלכותית. בכנסיית קסטור, שנחנכה בשנת 836.
בתקופת שלטונם של הארכיבישופים ונסיכות הבוחר מטריר המשיכה קובלנץ לפרוח ומספר רב של אוצרות תרבות נוצרו בה, כגון כנסיות, טירות וביצורים. מבצר ארנברייטשטיין נוסד כהרחבה מהטירה שנבנתה בסביבות שנת 1020. במאה ה-12 בנו הארכיבישופים של טרייר את כנסיית פלורינס ואת כנסיית ליהבפראו. במאה ה-13 נבנתה בעיר טירת סטולצנפלס. במאה שלאחר מכן, עם בניית גשר בלדואין, התאפשר מעבר קבוע של נהר המוזר לראשונה מאז התקופה הרומאית.
במהלך מלחמת שלושים השנים העביר הבוחר פיליפ כריסטוף פון סוטרן את מעונו הרשמי מטרייר לארמון פיליפבורג החדש שנבנה למרגלות הארנברייטשטיין, שהוסב למצודה. בשנת 1786 עבר הבוחר קלמנס וונזסלאוס מסקסוניה לארמון הבוחר בקובלנץ. מכאן הוא שלט עד לשנת 1794, אז נכבש האזור על ידי הצבא המהפכני הצרפתי. מ-1789 עד 1794 נסוגו לקובלנץ כוחות אנטי-מהפכניים שהתרכזו תחת הנהגתו של אחיו של לואי ה-16 ובזכות דודו, וונזסלאוס התנהלה העיר באופן עצמאי יחסית עד שנכבשה על ידי סברין מרסו.
מספר תושבי העיר גדל מכ-32 אלף ב-1885 לכ-54 אלף ב-1905 ולכ-107 אלף ב-2005.
ב-1992 נערכו בעיר אירועים לציון 2,000 שנה להיווסדה.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת בסמוך לגדה המערבית של נהר הריין, בהתמזגותו עם נהר מוזל, 92 ק"מ דרום-מזרחית לקלן.
מפגש נהרות הריין והמוזל בקובלנץ נקרא "הפינה הגרמנית" ובו אנדרטה ופסל גדול של הקיסר וילהלם הראשון, מולו ניצבים דגלים של 16 המדינות הפדרליות של גרמניה. ממול, על הר אליו ניתן להגיע ברכבל, נמצא מבצר ארנברייטשטיין, אחד המבצרים הגדולים והשמורים בגרמניה. ממנו ישנה תצפית על העיר.
הפינה הגרמנית ושני מבצרים נוספים, קונסטנטין ואסטרשטיין הסמוכים לעיר.
חלקים מקובלנץ שייכים לאתרי המורשת העולמית של אונסק"ו: מאז 2002 וטירת נידרברג נמצאת ברשימת אונסק"ו מאז 2005.
המרחב העירוני של קובלנץ מחולק ל-30 רבעים (סטטיסטיים). החלוקה בין הרבעים הבולטים הם העיר העתיקה (אלטשטאדט), ארנברג (מחוז מקומי יחד עם אימנדורף), ארצהיים, אסטרשטיין, בובנהיים, ארנברייטשטיין, גולדגרובה, גולס עם בישולדר, הורשהיים, הורשהיימר הוהה, אימנדורף (מחוז מקומי יחד עם ארנברג) ועוד.
יהודי קובלנץ.
קהילה יהודית בקובלנץ הייתי קיימת מאז ימי הביניים. בתקופה זו התיישבו היהודים בעיר העתיקה שבין הטירה העתיקה (Alte Burg) לכנסיית פלורין. בקהילה היהודית באותה עת כבר היו בית כנסת, בית קברות ובית חולים. פוגרומים ראשונים נגד יהודי קובלנץ התרחשו במאה ה-13, והם הגיעו לשיאם במאה ה-14 במהלך מגפת המוות השחור. בתקופה שלאחר מכן, חזרו משפחות יהודיות להתגורר בקובלנץ. לאחר שנסיכות הבוחר מטריר גירשה את כל היהודים בשנת 1418, לא נשארו בקובלנץ יהודים עד לשנת 1518. בין המאה ה-16 עד למאה ה-18, חזרו שוב יהודים לקובלנץ, למעט הפרעות קטנות.
עם כיבוש העיר על ידי כוחות מהפכנים צרפתים בשנת 1794, זכו היהודים בעיר לשוויון מלא. במאה ה-19 מספר המשפחות היהודיות גדל מאוד. אף על פי שתנאיהם הכלכליים השתפרו, תקופה זו התאפיינה גם באנטישמיות. בשנים 1847/1848 רכשה הקהילה היהודית רכשה את חצר Bürresheimer והפכה אותה לבית כנסת. במהלך ליל הבדולח נהרס פנים בית הכנסת, אך הבניין לא הועלה באש בגלל הבתים הסמוכים. בדצמבר 1938 "קנתה" העיר קובלנץ את הבניין והחצר מהקהילה היהודית מבלי לשלם מחיר קנייה כלשהו. יהודים רבים היגרו לחו"ל ואלו שנותרו ספגו דיכוי קשה ונאלצו להפסיק לעבוד במשלוח ידם. הגירוש החל בשנת 1942, במהלכו גורשו 870 יהודים מהאזור למחנות הריכוז במזרח דרך תחנת הרכבת קובלנץ-לוצל. בניין בית הכנסת לשעבר נהרס במידה רבה על ידי פצצות בשנת 1944.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, רק כמה ניצולים חזרו לעיר, אך הם הקימו שוב קהילה יהודית קטנה. העירייה החזירה את רכוש בית הכנסת לשעבר לקהילה בשנת 1947 ובהמשך שילמה פיצוי בגין אובדן השימוש בידי הקהילה היהודית. בגלל מספר החברים המצומצם שלהם והנסיבות הקשות מאוד, רצח או הגירה של רוב חברי הקהילה, החליטו החברים שנותרו בעיר לא לשחזר את המבנים ההרוסים אלא למכור אותם לעיר ולהשתמש בהכנסות לשיפוצים, בין השאר של אולם בית העלמין לשעבר.
בין רבניה של העיר נמנו רבי חיים בן יחיאל אחי, רבי משה בן אלעזר הכהן מחבר 'ספר חסידים למשכיל', רבי יאיר חיים בכרך (משנת ה'תכ"ו, 1666), רבי מאיר גראטוואל (נפטר ה'תנ"א, 1691) - חותן בנו של הרב הקודם, ר' שמואל זנוויל בכרך,רבי יעקב כ"ץ פופרש (סביבות ה'תנ"ח, 1698) - מחבר "שב יעקב" ורבי מיכל שייאר (נפטר ה'תק"ע, 1810).
בריגדה
צחי נוי
צחי נוי (נולד ב־8 ביולי 1953) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, קומיקאי ומדבב ישראלי. מוכר בעיקר בזכות גילומו את דמותו של יודל'ה בסדרת סרטי "אסקימו לימון".
ביוגרפיה.
נוי נולד, גדל והתחנך בחיפה בשם יצחק נובוגרודר. החל לשחק בגיל 10. הצטרף לתיאטרון ילדים "הסדנא" בחיפה. בצה"ל שירת בצוות הווי גולני. בין השנים 1975–1979 היה חבר עם אלי גורנשטיין בצמד "חומה ומגדל".
בטלוויזיה ובקולנוע.
הופיע לראשונה בסרט הקולנוע "הדיבר ה־11" של שלמה סוריאנו משנת 1975, שהיה הפקה משותפת גרמנית־ישראלית. בגלל תוכנו הנועז והפורנוגרפי נאסר הסרט להקרנה בישראל.
ב־1977 גילם את רמי לצד מלאני גריפית ושייקה אופיר בסרט "הגן" שכתב יוסף אבישר וביים ויקטור נורד. באותה שנה השתתף בסרט "חמש מאות אלף שחור" שכתבו שייקה אופיר ויצחק שני וביים שייקה אופיר. ב־1978 החלה הפריצה הגדולה שלו, כאשר גילם את יודל'ה בסרט "אסקימו לימון" שכתבו אלי תבור ובועז דוידזון שגם ביים. מאותה שנה, נוי השתתף בכל סרטי ההמשך של "אסקימו לימון". באותה שנה השתתף בסרטו של זאב רווח "שרגא קטן". ב־1979 גילם את גנגה בסרטו של יואל זילברג "אמי הגנרלית", ואת בולק בסרטו של מנחם גולן "הקוסם מלובלין". ב־1990 השתתף בסדרת הטלוויזיה "הופה היי", וגילם את בנצי בסרטו של סם פירסטנברג "נשיקה במצ"ח" לצידו של יהודה ברקן.
ב־1984 שיחק בסרט "השגריר" לצידו של רוק הדסון.
ב־1991 השתתף בסרטו של חיים בוזגלו "עונת הדובדבנים". ב־1994 גילם את הרב וייס בסרטם של אורי ענבר ודורון צברי "האח של דריקס". ב־1994 השתתף בסרטו של אמנון רובינשטיין "אחרי החגים". בין השנים 1992–1995 גילם את סתווי בתוכנית הטלוויזיה "פלאי קלעים" לצד אדם ודפנה דקל. ב־1995 גילם את יוסק'ה הפיראט בתוכנית הטלוויזיה "גינת ההפתעות" לצד מיכל ינאי; וגנב בסרט "ילדי קניון הזהב" שכתבו מיקי גולדנברג ודניאל אסף שגם ביים לצד אשרי הילזנרט, והשתתף בפסטיגל.
ב־1998 שיחק בסרט "סודות משפחה". בשנת 2000 גילם את עו"ד פיפו בטלנובלה "רמת אביב גימל". ב־2002 גילם את מני שמילוביץ' בסדרת הטלוויזיה "סיטי טאוור". ב־2003 גילם את עצמו בסדרת הטלוויזיה "שוטטות". ב־2005 גילם שתיין בשם סטלין בסרטו של מנחם גולן "ימים של אהבה" לצד יוסף שילוח ומאיה בוסקילה. ב־2007 גילם את ג'קי בסרט "מפטיר", ומורה בסרט "הבוגד הקטן". ב־2008 גילם את יהודה לב בסדרה "דני הוליווד". ב־2010 גילם במאי סרטי פורנו בסדרה "טקסי דרייבר". בשנת 2013 השתתף בתוכנית "גולסטאר". ב־2015 השתתף בסרט "איביזה" שכתב וביים שי כנות.
שיחק גם בקלטות הילדים "רינת בעולם האגדות" ו"אצלנו בחצר".
נוי דובר גרמנית, וב־2017 השתתף כמתחרה בעונת ה־VIP של תוכנית המציאות "האח הגדול" בגרמניה.
סרטים בינלאומיים.