כריסטוף אשנבאך (בגרמנית: Christoph Eschenbach; נולד ב-20 בפברואר 1940, בברסלאו, גרמניה, כיום ורוצלב, פולין) הוא פסנתרן ומנצח גרמני ידוע-שם. כיום המנצח הראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין.
חייו.
ילדותו המוקדמת עברה עליו בנסיבות מן הקשות ביותר. הוא נולד בימי מלחמת העולם השנייה בשנת 1940 כבן להריברט רינגמן, פרופסור למוזיקולוגיה באוניברסיטת ברסלאו, ולמרגרטה יארוש, עוזרתו. הלידה הסתבכה והרופאים הצליחו להציל רק את התינוק, ואילו האם מתה תוך ימים אחדים. עקב דעותיו האנטי-נאציות הגלויות פוטר האב ממשרתו האקדמית וגויס לוורמכט בגדוד עונשין בחזית הסובייטית, שם מצא עד מהרה את מותו. הילד היתום נדד יחד עם סבתו בעקבות הצבא הגרמני, שנסוג מפולין. תוך כדי נדודיהם הסבתא מתה, והילד הגיע לבסוף למחנה פליטים במקלנבורג. אחרי ימי מחסור ומחלות נמצא שם בשנת 1946 על ידי בת דוד של אמו, ואלידורה יארוש, זמרת ומורה למוזיקה, שאימצה אותו והתיישבה איתו בויזמר. בשנת 1948 שניהם עברו לגור עם בעלה של ואלידורה, וולפגנג אשנבך, בעיר נוישטאט בחבר הולשטיין. אחרי שנה של אילמות התאושש וחזר לדבר, בין היתר, הודות לצלילי המוזיקה שנשמעו בבית הוריו המאמצים.
מגיל 7 קיבל אשנבך שיעורי פסנתר מאמו המאמצת. בגיל 11 צפייה בקונצרט בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר השפיעה מאוד על החלטתו לבחור בקריירה מוזיקלית. בשנים 1951–1953 המשיך ללמוד פסנתר אצל המורה אלזה הנסן (גיול) בהמבורג, והתחיל בנוסף ללמוד לנגן בכינור, בויולה ובעוגב. בגיל 15 נרשם ללימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן. מוריו היו בעיקר האנס-אוטו שמידט-נויהאוס (פסנתר) ווילהלם בריקנר-ריגברג (ניצוח).
לפי עדותו של אשנבך, בין המנצחים שלצידם עבד והשפיעו במיוחד על אמנותו היו גאורג סל, הרברט פון קאראיין וליאונרד ברנשטיין.
אשנבאך זכה במספר רב של פרסים ראשונים בתחרויות פסנתר. בשנת 1964 ניגן בהקלטה ראשונה לחברת דויטשה גרמופון (יצירה של מוצרט) וחתם על חוזה הקלטות עם החברה.
לפני שהתמנה למשרות מנהל מוזיקלי של תזמורת פריז ותזמורת פילדלפיה, היה מנצח ראשי אורח בתזמורת טונהאלה, ומנצח ראשי קבוע בשנים 1982–1986. בין משרותיו האחרות היו מנהל מוזיקלי ביוסטון, טקסס, (1988 עד 1999; מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של המבורג (1998–2004); ומנהל מוזיקלי של פסטיבל רוויניה, מעון הקיץ של התזמורת הסימפונית של שיקגו (1994–2003).
הוא מרבה בהקלטות, הן כפסנתרן והן כמנצח.
אשנבאך נודע בעזרה ובתמיכה שהוא מגיש למוזיקאים צעירים ומוכשרים בפיתוח הקריירה שלהם. בין אלה שנהנו מעזרתו זמרת הסופרן רנה פלמינג והפסנתרנים צימון בארטו ולאנג לאנג.
וולפגנג זאוואליש
וולפגנג זאוואליש (בגרמנית: Wolfgang Sawallisch; 26 באוגוסט 1923 - 22 בפברואר 2013) היה מנצח ופסנתרן גרמני.
זאוואליש נולד במינכן והחל בקריירה שלו בבית האופרה באאוגסבורג. בשנת 1953 ניצח על הפילהרמונית של ברלין, המנצח הצעיר ביותר בתולדותיה. בהופעת הבכורה שלו בפסטיבל ביירוית בשנת 1957 ניצח על טריסטן ואיזולדה של וגנר, וגם שם היה המנצח הצעיר ביותר בתולדות ביירוית. משנת 1960 עד 1970 היה מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של וינה ומ-1971 עד 1992 היה מנהל מוזיקלי של האופרה הממלכתית של באוואריה. מ-1993 עד 2002 היה מנהל מוזיקלי של תזמורת פילדלפיה, שם הוא כיום מנצח כבוד.
כפסנתרן, ליווה מספר זמרים ידועי-שם בתחום הליד, בהם דיטריך פישר-דיסקאו ואליזבת שוורצקופף.
הפיגוע במסגד אל-עסכריה
הפיגוע במסגד אל-עסכריה היה פיגוע טרור שהתרחש ב-22 בפברואר 2006 במסגד אל-עסכריה, הנמצא בעיר סאמרא שבעיראק, כ-100 קילומטרים צפון-מערבית לבגדאד. הסברה היא שהפיגוע במסגד, שנחשב לאחד מהאתרים הקדושים ביותר לאסלאם השיעי, בוצע על ידי ארגון "אל-קאעדה בעיראק" הסוני. על אף שאיש לא נפגע מהפיצוצים, המבנה ניזוק באופן קשה.
בעקבות הפיגוע פרצו במדינה מהומות אלימות בין סונים לשיעים, כשיותר מ-100 גופות נמצאו ביום שאחרי הפיגוע ובסך הכול יותר מ-1,000 בני אדם איבדו את חייהם בימים שאחרי המתקפה.
ההתקפה.
להתקפת הטרור קדמה מתיחות ארוכה מאוד בין השיעים לסונים בעיראק ובכלל, וכן המתח שנוצר כתוצאה משליטת ארצות הברית בעיראק בעקבות מלחמת עיראק.
ב-22 בפברואר 2006, ב-6:44 לפי השעון המקומי, אירעו הפיצוצים שהרסו את הכיפה המוזהבת של המסגד וגרמו לנזקים כבדים. כמה גברים שלבשו מדי צבא נכנסו מוקדם יותר למסגד, אזקו את השוטרים והניחו את המטענים. שתי פצצות הופעלו על ידי חמישה עד שבעה אנשים שהתלבשו כאנשי כוחות מיוחדים עיראקיים, שנכנסו למסגד במהלך הבוקר.
בפיגוע עצמו לא היו נפגעים, אך הקיר הצפוני של המבנה ניזוק, מה שגרם לקריסת הכיפה ולהרס של שלושה רבעים מהמסגד כתוצאה מכך. מיד לאחר הפיגוע, כוחות ביטחון עיראקיים וכוחות מצבא ארצות הברית סרקו את האזור בחיפוש אחר חשודים וחמישה קציני משטרה שהיו אחראים על הגנת המתחם נלקחו למעצר.
תיקון הכיפה הסתיים באפריל 2009 והמסגד נפתח מחדש למתפללים ולמבקרים.
האחריות לפיגוע.
אף אחד מארגוני הטרור לא קיבל על עצמו את האחריות להתקפת הטרור.
אל-קאעידה בעיראק.
אף על פי שארגון "אל-קאעידה בעיראק" הכחיש את מעורבותו בפיגועים בהצהרה שפרסם בחודש יוני 2006, דיווח היועץ לביטחון לאומי של עיראק מוופק א-רביעי כי חיילי קומנדו וחיילים עיראקים לכדו ופצעו באורח קשה את יוסרי פאחר מוחמד עלי, אזרח תוניסיה שנודע בכינוי אבו קודאמה א-טוניסי, אחרי שהוא ועוד 15 לוחמים זרים הסתערו על עמדה של צבא עיראק הנמצאת במרחק של כ-40 קילומטרים מצפון לבגדאד.
אבו קודאמה הודה כי השתתף בתקיפת המסגד וסיפר בצורה מפורטת כיצד הפיגוע יצא לפועל. א-רביעי אמר אז כי כוחות הביטחון לא הצליחו לשים את ידם על מתכנן הפיגוע במסגד אל-עסכריה, היית'ם אל-בדרי.
במהלך מסיבת עיתונאים שכינס נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש במהלך חודש אוגוסט טען כי "זה די ברור - על כך לפחות הראיות מצביעות - כי הפיגוע במסגד היה תוכנית של אל-קאעידה, הכל במטרה ליצור אלימות עדתית". לפני מותו, ציין מנהיג "אל-קאעידה בעיראק", אבו מוסעב א-זרקאווי, כי אחת ממטרותיו היא להצית מלחמת אזרחים בין סונים לבין שיעים בעיראק.
אל-בדרי חוסל בתקיפה אווירית ב-2 באוגוסט 2007.
התגובות לפיגוע.
כתוצאה מהפיגוע, החלו גלי אלימות גדולים מאוד בעיראק. לפי הממשלה העיראקית, נכון ל-23 בפברואר 2006, 168 מסגדים סוניים הותקפו, התפוצצו או נפגעו עקב פגיעה מכוונת של שיעים שביקשו נקמה. לפי הממשלה, נרצחו גם עשרה אימאמים ועוד חמישה עשר נחטפו מאז הפיגוע. בנוסף, כומר אחד נחטף ונרצח.
בעקבות המתחים הקודמים בין סונים לשיעים, התעורר חשש שהמצב בעיראק יידרדר עד כדי מלחמת אזרחים בין הפלגים הסונים והשיעים. בניסיון להרגיע את הרוחות, הכריז מנהיג השיעים בעיראק, האייתוללה עלי סיסתאני, על שבעה ימי אבל וקרא לקיים הפגנות מחאה, אך ללא אלימות. ראש ממשלת עיראק, איברהים אל-ג'עפרי, הכריז על שלושה ימי אבל וקבע כי זוהי התקפה על כל המוסלמים באשר הם.
למרות זאת, הקריאות להרגעה לא עזרו, ואלפי שיעים יצאו להפגנות אלימות בכל רחבי עיראק, ובפרט בסאמרא, מנופפים בשלטים בגנות הסונים והאמריקאים וקוראים לנקמה. בנג'ף נסגרו חנויות רבות, ורבים התגודדו להפגנה גדולה. ברחבי עיראק דווח על תקיפות סונים בידי שיעים, ושלושה סונים נרצחו. ביום שלאחר הפיגוע כ-60 מסגדים הותקפו על ידי מאמינים שיעים, מתוכם 50 בבגדאד. כשלושה מסגדים נהרסו עד היסוד. בימים הבאים, נהרסו בעיראק עוד מסגדים רבים. ברחבי עיראק התקבלו דיווחים על בריחת סונים כתוצאה מפרעות שמבצעים השיעים בהם. בסך הכול, נרצחו כ-500 אנשים בפרעות ובמהומות שלאחר הפיגוע.
תושבים עיראקים החלו לאגור מזון כהכנה למהומות אפשריות ולמצב שבו לא יהיה ניתן לצאת אל הרחובות.
שלושה עיתונאים מוסלמים-סונים מרשת אלג'זירה נחטפו ונרצחו לאחר מכן, ועשרות אנשים מתו כתוצאה מאלימות המשטרה העיראקית וכוחות צבא ארצות הברית שניסו לדכא את ההפגנות. ארצות הברית החליטה להטיל עוצר לילה בעיר שבה עומד המסגד, ולאחר מכן גם בבגדאד עצמה, כדי למנוע את המשך המהומות, אולם ללא הצלחה יתרה.
בעיר בצרה, אחד עשר גברים חמושים לבושים במדי משטרה חטפו 11 גברים סונים, כמה מהם ממוצא סעודי ומצרי, מבית הסוהר המקומי. מאוחר יותר, נמצאו הגברים מתים וככל הנראה הם עונו. הפוליטיקאי העיראקי-כורדי ג'לאל טלאבני אמר כי עיראק נמצאת על סף מלחמת אזרחים.
בהמשך, חבורות שיעים חמושות החלו לירות בעוברים ושבים במקומות רבים. ב-23 בפברואר, יום לאחר הפיגוע, חבורת חמושים רצחה 43 סונים והשליכה את גופותיהם לנהר.
בהמשך, ב-24 בפברואר, יום שישי, המצב בעיר הבירה בגדאד היה רגוע יותר והמהומות שככו מעט, אולם בהמשך נערכו מספר קרבות ירי בין מיליציות חמושות בעיר, ואף נחטפו מספר ילדים של איש סוני בעל מעמד.
ב-25 בפברואר החלו מיליציות אלימות לפעול בבגדאד למרות עוצר היום, וטבחו בכעשרה אנשים, כולל התקפה על הלוויה של אחד העיתונאים שנרצחו. בעקבות כך, הוחמר העוצר לרוב שעות היום ואף נאסרה תנועת מכוניות בעיר.
ב-26 בפברואר המשיכו האלימות והמהומות ביתר שאת. ביום זה, יותר מ-100 איש נרצחו בפרעות, וזאת למרות פעולות צבא ארצות הברית והממשלה העיראקית להרגעת הרוחות, ולמרות העוצר. התקבלו דיווחים מרחבי עיראק, ובעיקר בבגדאד ופרבריה, על בריחה של סונים למקומות מסתור בשל האיומים על חייהם. מנהיגים סונים רבים ירדו למחתרת והסתתרו בבתי ספר ובמקומות מסתור ארעיים אחרים. בסוף יום זה, התפוצץ מטען חבלה באוטובוס. חמישה אנשים נרצחו ושלושה נפצעו.