בהסכם השלום של טורון שנחתם בפברואר 1411, ויתר המסדר הטבטוני על אדמות דוברין לפולין והסכים לוותר על תביעתו על שטח סמוגוטיה בתקופת חייהם של יוגיילה וויטאוטאס, אולם שתי מלחמות נוספות נערכו (מלחמת הרעב ב-1414 ומלחמת גולוב ב-1422) לפני שהגיעו הצדדים היריבים להסדר סופי, שסיים את הסכסוך ביניהם, במסגרת חוזה מלנו. הפולנים-ליטאים לא הצליחו לתרגם את הצלחתם הצבאית לרווח טריטוריאלי או פוליטי. אולם למרות זאת, הטיל הסכם טורון עול כלכלי כבד על המסדר הטבטוני, ממנו הוא לא הצליח להתאושש. המסדר נאלץ לשלם פיצויים, המוערכים בפי עשרה מההכנסה השנתית של מלך אנגליה, בארבעה תשלומים שנתיים. כדי לעמוד בעול הכספי הכבד, נאלצו הטבטונים ללוות כסף רב, להחרים זהב מהכנסיות, ולהעלות את המיסים, שהוטלו על התושבים בשטחים שבשליטתם. כתוצאה מכך מרדו שתי ערים פרוסיות מרכזיות, דנציג ותורן, כנגד הכבדת עול המיסים. בעקבות התבוסה בקרב גרונוולד לא נותרו למסדר הטבטוני מספיק חיילים כדי להגן על הטריטוריה שבשליטתו. בנוסף לכך, מאחר שפולין וליטא היו למדינות נוצריות, התקשה המסדר הטבטוני לגייס מתנדבים למסעות צלב חדשים כנגדם. המגיסטרים הטבטוניים נאלצו להסתמך על שכירי חרב יקרים, שרוקנו את הקופה המדולדלת גם כך. הסכסוכים הפנימיים, הבעיות הכלכליות, והמסים הכבדים הובילו לאי שקט פנימי ולהקמת הקונפדרציה הפרוסית ב-1441. סיבות אלו הובילו לסדרת עימותים שהגיעו לשיאם במלחמת שלוש עשרה השנים.
מורשת הקרב.
קרב גרונוולד נחשב לאחד מהקרבות החשובים ביותר בהיסטוריה של פולין, ליטא ובלארוס. בליטא, הניצחון היה למקור לגאווה בתקופת הרומנטיקה הלאומנית, והיווה השראה להתנגדות למדיניות הגרמניזציה והרוסיפיקציה של הקיסרות הגרמנית והאימפריה הרוסית. האבירים הטבטונים הוצגו כפולשים צמאי דם וקרב גרונוולד הוצג כניצחון צודק שהושג על ידי אומה קטנה ומדוכאת. ב-1910, לציון 500 שנים לקרב, הוצגה בקרקוב שבפולין אנדרטה לקרב, וכך גם בעוד כ-60 ערים וכפרים בגליציה. באותו הזמן, כתב הנריק סנקביץ', זוכה פרס נובל, את הנובלה "אבירי הצלב", שמציגה את הקרב באופן בולט באחד הפרקים. ערב מלחמת העולם השנייה נוצר עימות בין גרמניה הנאצית ופולין סביב הנפקת בול דואר פולני שהציג את ניצחונם על האבירים הטבטונים. ב-1960, במאי הסרטים הפולני אלכסנדר פורד השתמש בספרו של סנקביץ' כבסיס לסרטו "אבירי המסדר הטבטוני". באותה שנה הוקמו בשדה הקרב בגרונוולד אנדרטאות, מונומנטים ומוזיאונים. ציור ענק של קרב גרונוולד מאת הצייר הפולני יאן מטייקו, מוצג במוזיאון הלאומי הגדול, בוורשה בירת פולין. על שם הקרב גם קרוי העיטור הצבאי "צלב גרונוולד", שתי קבוצות ספורט בליטא (ז'לגיריס קובנה וז'לגיריס וילנה), ומספר רב של ארגונים.
בקיץ 2010 נערכו בערים שונות ברחבי פולין פסטיבלים לציון 600 שנים לקרב בהשראת חגיגות 500 שנים לקרב 100 שנים קודם לכן, חגיגות 700 שנים לקרב צפויות להיערך גם הן בפולין בקיץ 2110.
גרמניה ורוסיה.
הגרמנים בדרך כלל ראו את האבירים הטבטונים כגיבורים ואצילים, אשר הביאו את בשורת הציוויליזציה והנצרות למזרח. באוגוסט 1914, במהלך מלחמת העולם הראשונה, ניצחה גרמניה את רוסיה בקרב שהתרחש ליד גרונוולד. כשהבינו הגרמנים את הפוטנציאל התעמולתי של הניצחון, הם קראו לקרב בשם קרב טננברג. היה זה להם כנקמה על הניצחון הפולני-ליטאי 504 שנים קודם לכן. שנים לאחר מכן, גרמניה הנאצית תרצה את מדיניות מרחב מחיה שלה כהמשכיות למשימה ההיסטורית של האבירים.
בעקבות השתתפותם של שלושה רגימנטים מסמולנסק (עיר שנמצאת כיום בשטחה של רוסיה) בקרב, הרוסים תפסו את הניצחון כקואליציה פולנית-ליטאית-רוסית כנגד הפולשים הגרמנים. כותב הכרוניקות יאן דלוגוש שיבח את היחידות מסמולנסק ככאלו שנלחמו באומץ לב והיו היחידים מדוכסות ליטא שלא נסוגו מהקרב. בהיסטוריוגרפיה הסובייטית, קרב גרונוולד נתפש כמאבק בין הגזע הסלאבי לגרמני. האבירים הטבטונים תוארו כשליחים של אדולף היטלר מימי הביניים, ואילו הקרב עצמו נתפס כהעתק של קרב סטלינגרד.
ליגת העל הגאנאית
הפרמייר-ליג הגאנאי היא ליגת הכדורגל הבכירה בגאנה, שהוקמה בשנת 1956, ומשתתפות בה 16 קבוצות.
הליגה התחילה אף לפני כן בתחרות שנקראה "תחרות חוף הזהב לקבוצות" בעונת 1953/1954, ואחרי שנתיים נוסדה באופן רשמי על ידי ההתאחדות המקומית.
הליגה כיום מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הגנאית אשר כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
נכון לעונת 2020/2021, בליגה 18 קבוצות, כאשר הקבוצה המסיימת במקום הראשון (האלופה) מעפילה לליגת האלופות האפריקאית. הקבוצות שמסיימות במקומות 14-18 יורדות ל"ליג 1", ליגת המשנה בגאנה.
קבוצת אסאנטה קוטוקו היא הקבוצה המצליחה ביותר בגאנה, עם 24 זכיות באליפות הליגה. שנייה בדירוג היא אקרה הארטס אוף אוק עם 20 אליפויות, ויחד הן הקבוצות הבולטות ביותר בליגה ושולטות בה.
הליגה דורגה בעבר במקום ה-11 באפריקה (בדירוג ה-5 שנתי של CAF), ודורגה במקום ה-65 בעולם בין השנים 2001-2010, אך מאז דעכה משני הדירוגים.
יצחק איזיק טאובס
רבי יצחק איזיק טאובס (טוֹיבֶּש) (1837 - 28 בספטמבר 1920) היה רבם של יהודי ברלאד, רומניה, במשך כ-30 שנה ולאחר מכן רבם של יהודי בוקרשט משנת 1894, מתרגם שירה מרומנית לעברית.
ביוגרפיה.
היה בנו של הרב יחיאל מיכל טאובס מווסלוי ונכדו של הרב אהרן משה טאובס מיאשי שהיה
מורו ורבו. אחרי שהתחתן וכיהן לתקופה קצרה כרב בווסלוי (1861), בגיל 25 נבחר לרבם של יהודי ברלאד ונפת טוטובה ובשנת 1862 קיבל המינוי תוקף בצו של אלכסנדרו יואן קוזה. הוא זכה להערכה רבה גם מחוץ לקהילה היהודית ופרסם בעיתונות התקופה ראיונות תשובה לתעמולה האנטישמית. בשנת 1872 השתתף בבריסל בקונגרס יהודי לפי הזמנת אדולף כרמיה. היה פעיל של כל ישראל חברים ברומניה וחבר בחברה ההיסטורית ע"ש יוליו באראש.
בשנת 1895 עבר לבוקרשט והיה הרב של בית הכנסת אחדות הקודש בשנת 1910 כשהוקם הבניין המחודש השלו..
טאובס היה רב משכיל בעל אוריינטציה אורתודוקסית מודרנית
. הוא דרש בבית הכנסת דרשות בשפה הרומנית. פרט לרומנית, היה דובר שפות רבות - גרמנית, יידיש, צרפתית ועברית
הרב איזיק טאובס היה רב בקיא בתלמוד ורב ייחוס (קושר לרש"י) שרבנים אירופאים נהגו להתיעץ איתו. הוא פעל רבות למען פתיחתם של בתי ספר יהודים ציבוריים חילוניים בברלאד, הוש, טקוץ', בראילה שבהם נלמדו מקצועות חול בשפה הרומנית. נאבק נגד שבועת היהודים ותמך בהגירה יהודית מרומניה. כשהשלטונות הרומנים גרשו את היהודים מבתי הספר העממיים הציבוריים פרסם חוברת מחאה ושלח אותה לחברי הפרלמנט, לעיתונאים ולאנשי אקדמיה. יריביו מן המגזר היהודי השמרני-המתבדל השמיץ אותו כי המיר כביכול את האמונה.
בהיותו בקיא ברזי השפה העברית תרגם מרומנית לעברית את השירה הידועה (ברומניה) של וסילה אלכסנדרי, "שירת השבט הלטיני" (1878). בשנת 1868 פרסם חוברת בעברית על הרדיפות נגד היהודים בשנים 1867–1868 בימי ממשלת יון ברטיאנו - "יהודי רומניה והמיניסטר ברטיאנו".
אחרי שעבר לבוקרשט, בנו ד"ר שמואל טאובס לקח את מקומו כרב של יהודי ברלאד.
אסטרטגיות הוראה
פיצוחים
פיצוחים הוא כינוי למגוון סוגי אגוזים וזרעים קלויים הנאכלים כחטיף. שמם נובע מכך שחלקם בעלי קליפה המפוצחת כדי לאכלם. בין הפיצוחים הפופולריים והעממיים מצויים "גרעינים שחורים" - גרעיני חמנית; גרעינים לבנים - זרעי דלעת; גרעיני אבטיח - זרעי אבטיח ובוטנים, שמחירם זול יחסית. ה"גרעינים" מקובלים מאוד כפיצוחים באצטדיוני הכדורגל. פיצוחים יקרים יותר, שחלקם נחשבים גם יוקרתיים יותר, הם פיסטוקים, אגוזי ברזיל, אגוזי קשיו, שקדים ועוד.
משרד הבריאות הישראלי ממליץ לא לאפשר לילדים מתחת לגיל חמש לצרוך פיצוחים, בשל סכנת חנק. בנוסף, צריכת כמות גדולה של גרעינים ללא הסרת הקליפה עלולה לגרום לסתימה במעי.
פיצוחים נמכרים ארוזים מראש בשקיות פלסטיק, או בתפזורת בפיצוחייה - קיוסק הכולל דוכן פיצוחים. בפיצוחיות נמכרים פיצוחים חמים, לאחר קלייה, המתומחרים לפי משקלם ונארזים לרוב בשקיות נייר חום.
בקרב חלק מעדות המזרח, ובפרט אצל התימנים, מקובל להגיש פיצוחים לאחר סעודות השבת. מנהג זה מכונה "ג'עלה".
פיצוחים (פירושונים)
End of the Night
End of the Night (מאנגלית: סוף הלילה) היא בלדת רוק של להקת הדלתות אשר נכלל באלבומה הראשון The Doors.
הקרדיט על השיר ניתן לכל חברי הלהקה. מילות השיר נכתבו על ידי ג'ים מוריסון.
רפרנטים בשיר.
מוריסון, שהושפע רבות ממשוררים בני המאות ה-18 וה-19, מצטט בשיר את שירו של המשורר ויליאם בלייק "Auguries of Innocence":
כמו כן נראה שמוריסון הושפע מספרו של הסופר הצרפתי לואי פרדינאן סלין, "Journey to the End of the Night" (מסע אל קץ הלילה). הספר מציג פילוסופית חיים ניהיליסטית שתאמה ככל הנראה את זו של מוריסון.
השיר מתייחס לשם הספר בשתי שורות:
"Take a Journey to the bright midnight", וכן: "End of the Night".
מאפיינים מוזיקליים.
End of the Night הוא שיר בעל מפעם איטי, המנוגן בסולם מינורי וכולל סולו גיטרה מלודי ואווירה מלנכונלית. כל אלו הם מאפיינים נפוצים בבלדות רוק.
גרסאות כיסוי.
הלהקה הקנדית "Rhea's Obsession" ביצעה גרסת כיסוי לשיר בסגנון רוק גותי, באלבום שיצא בשנת 2000 וכלל גרסאות כיסוי של להקת הדלתות.
גרסה נוספת לשיר, גם כן בסגנון רוק גותי, הופיעה בשנת 2005 באלבום של הלהקה הבריטית "The Mission U.K".
אגודת חסידי חב&quot;ד
פר מרטסאקר