הֵימָן, הוא אחד משלושת ראשי המשוררים אשר יצאו משבט לוי אשר מונו בידי דוד. שמו מופיע ב. עיקר פעולתו כמשורר התקיימה בתקופת דוד ואף בזמנו של שלמה. לפי הכתוב הימן היה בנו של יואל, ונכדו של שמואל.
שמואל ושושלתו המוצגים כבני לוויים עומדת בסתירה למוצאו האפרתי. ייתכן ומטרת המחבר הייתה להציג את שמואל ושושלתו ובכלל זה את הימן כבן למשפחת לוויים הנושאת בכהונה.
השם הימן נזכר מספר פעמים במקרא: כבנו של זרח בן יהודה, ופעם נוספת כאחד מחכמי המקרא לצד איתן האזרחי ששלמה עולה עליהם בחכמתו. הצגתו של הימן בכותרתו של מזמור תהילים פ"ח משווה אמינות לתוארם כמשוררים בדברי הימים. יש הסוברים כי הכינוי 'האזרחי' הבא במזמור הוא המשורר מימי דוד אשר שמו מופיע ב או אחד מבניו הנקרא על שמו.
בספר דברי הימים מתואר אסף בן ברכיהו אשר עומד מימינו של הימן: . רשימה זו לפי הסדר הימן, אסף ואיתן מופיעה בספר דברי הימים, בסיפור העלאת ארון הברית לירושלים. כמו כן מופיעה רשימה זו בסיפור טקס חנוכת בית המקדש הראשון בימי שלמה. יש הסוברים כי זוהי מגמת בעל ספר דברי הימים לבסס את מעמדם של משוררי בית הימן כאשר היא מתחילה במשפחת קהת ממשפחת הלויים.
במסכת נזיקין, בבא בתרא מייחסים את כתבי דוד בין היתר להימן:
הרקלידס פונטיקוס
ארנסט קלה
ארנסט קלה (בגרמנית: Ernst Klee; 15 במרץ 1942, פרנקפורט – 18 במאי 2013, פרנקפורט) היה עיתונאי וסופר גרמני, שכתב על תולדות גרמניה, בעיקר בתקופת גרמניה הנאצית. הוא נודע בחשיפה ותיעוד פשעים רפואיים של הרייך השלישי, בעיקר תוכנית T4. הוא מחבר הספרים "הימים הטובים ההם: השואה בעיני מבצעיה ובעיני העומדים מהצד", שפורסם בתרגום לאנגלית בשנת 1991.
חיים ויצירה.
קלה היה טכנאי הסקה. לאחר מכן עמד בדרישות הכניסה לאוניברסיטה ולמד תאולוגיה וחינוך חברתי.
כעיתונאי בשנות השבעים סקר קבוצות שהודרו מבחינה חברתית, בהן חסרי בית, חולים פסיכיאטריים ונכים. במהלך תקופה זו שיתף פעולה עם גוסטי שטיינר, שהניח את התשתית לתנועת השחרור הגרמנית הפדרלית של נכים.
בשנת 1997 קיבל קלה את פרס האחים שול על ספרו "Auschwitz, die NS-Medizin und ihre Opfer" ("אושוויץ, רפואה נאצית וקורבנותיהם"). בשנת 2001 כיבדה העיר פרנקפורט את קלה בשלט גתה של העיר פרנקפורט על ספרו "Deutsche Medizin im Dritten Reich. Karrieren vor und nach 1945" ("רפואה גרמנית ברייך השלישי. קריירה לפני ואחרי 1945"). בנימוקי הענקת הכבוד נקבע כי עבודותיו של קלה "תומכות בחופש אזרחי, אומץ מוסרי ואינטלקטואלי ומקנות תנופה חשובה למודעות העכשווית לנושאים אלה." מחויבותו של קלה לחשיבותם של אנשים עם מוגבלויות הייתה הגורם המכריע לשינוי שמו של בית הספר לשעבר "Westfälische Schule für Körperbehinderte" ("בית הספר הווסטפאלי לאנשים עם מוגבלויות") במטינגן, ל"בית הספר על שם ארנסט קלה" בשנת 2005.
קלה כתב 27 מאמרים לשבועון "די צייט". בין 1974 ל-1995. בשנת 2003 כתב מאמר ובו ביקורת על השמטת הפעילות הנאצית מתוך פרטי הקריירה של אישים שהוזכרו ב-"Deutsche Biographische Enzyklopädie" ("אנציקלופדיה גרמנית ביוגרפית") וכן מאמר בו תיאור יחסי אמנים גרמנים למחנות ההשמדה הנאצים בפולין הכבושה על ידי גרמניה. הסופר קארל-היינץ ינסן כתב ב-27 בפברואר 1987 על קלה: "המחקר ההיסטורי בן זמננו מתעלם מנושא זה [של פשעים רפואיים בתקופה הנאצית]; [...] אלמלא העיתונאי החופשי ארנסט קלה שעמל על קריאת אלפי תיקים בארכיוני מוסדות, הייתה אחת הזוועות הנוראיות ביותר של המאה הנוכחית - עלומה."
קלה נפטר בעיר הולדתו פרנקפורט בגיל 71 לאחר מחלה ארוכה וקשה.
ביבליוגרפיה.
תרגומים:
מיכאלה ואסקס
מיכאלה בלן ואסקס (בספרדית: Micaela Belén Vázquez; נולדה ב-24 בנובמבר 1986; בואנוס איירס, ארגנטינה), הידועה בשם מיכאלה ואסקס ובכינוי Mica, היא שחקנית, רקדנית ומנחה ארגנטינאית. ידועה בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה: "קטנטנות", "המורדים" ו"פלוריסיינטה".
ביוגרפיה.
הופעת הבכורה של ואסקס הייתה ב-2001 בטלנובלה של המפיקה הארגנטינאית כריס מורנה, "קטנטנות", בתפקידה של מיכאלה לצדם של בנחמין רוחאס ופליפה קולומבו.
שנה לאחר מכן, כריס מורנה הציעה לה ליטול חלק בתפקיד ראשי בטלנובלה "המורדים" לצידם של בנחמין רוחאס, פליפה קולומבו, קמילה בורדונבה ולואיסנה לופילטו בתפקידה של פילאר. הודות לתפקידה בטלנובלה היא השיגה חשיפה ציבורית רחבה.
ב-2004, כריס מורנה שילבה את ואסקס בטלנובלה שלישית אותה הפיקה, "פלוריסיינטה", בתפקידה של רנטה "נטה", לצידן של פלורנסיה ברטוטי ומריאנה סליגמן ושחקנים נוספים אחרים שהופיעו לצידה ב"המורדים". ואסקס, כחלק מצוות השחקנים, הקליטה את כל שירי הפסקול של העונה הראשונה של הסדרה ובסיור התיאטרון הבינלאומי של הסדרה ב-2006.
ב-2005, ואסקס הופיעה במספר פרקים בגרסה הארגנטינאית המקומית לסדרה "נשואים פלוס".
ב-2006 ואסקס נטלה חלק במספר טלנובלות: האחת של המפיקה הארגנטינאית כריס מורנה, "קטנטנות 2006", בתפקידה של ריטה, ב-"El tiempo no para" בתפקידה של סופיה וב-"Sos mi vida" בתפקידה של מיכאלה.
שנה לאחר מכן, ואסקס נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "משפחת פיירו" בתפקידה של קלרה, לצדם של אוסבלדו לפורט, מריאנו מרטינס ופליפה קולומבו.
חיים אישיים.
ואסקס הצהירה כי ענפי הספורט האהובים עליה הם כדור יד וכדורגל וכי היא אוהדת את מועדון הכדורגל בוקה ג'וניורס.
בין השנים 2007–2010, ואסקס ניהלה מערכת יחסים עם שחקן ריאל מדריד פרננדו גאגו, אשר דווח כי נפרד מחברתו, הדוגמנית והשחקנית הארגנטינאית, סילבינה לונה, עבור ואסקס. השניים נפרדו לאחר שלוש שנות זוגיות. החל מיוני 2010, גאגו מנהל מערכת יחסים עם טניסאית-העבר הארגנטינאית ג'יסלה דולקו.
ב-2009 פורסם כי ואסקס יצאה עם שחקן ריאל מדריד גונסאלו היגוואין.
ב-2020 ואסקס נכנסה למערכת יחסים עם מדריך הגלישה חרונימו קליין. ב-2 באוגוסט 2020, דווח כי ואסקס בהיריון. ב-31 בדצמבר 2020 נולד בנה, בלטזר קליין.
משה מזרחי (מקובל)
רבי משה מזרחי הסופר (רמ"מ) היה מרבני ומקובלי דמשק, סופר ועורך. חי ופעל במאה ה-17, והתפרסם בעיקר בזכות עריכותיו לספר הזוהר, שהיו הבסיס למהדורת הזוהר המתוקנת שיצאה בקושטא בשנת תצ"ו (1636), ובזכות עריכותיו לכתבי האר"י, שהן הבסיס לכתבים רבים שנמצאים לפנינו כיום.
ביוגרפיה.
מעט מקורות עוסקים בביוגרפיה של רמ"מ, ומרבית החיבורים אודותיו עוסקים בעיקר בתרומתו לעריכת הזוהר וכתבים אחרים מהא"רי ותלמידיו. החוקר העיקרי שכתב באריכות יחסית על חייו הוא יוסף אביב"י, בספרו קבלת האר"י. מהמעט שיש בידינו ניתן ללמוד שהוא חי בדמשק, נולד לקראת סוף המאה הט"ז, משום שר' חיים ויטאל, כותב אודותיו בשנת שע"ג (1613) ""ליל ב' ד' דאדר שע"ג. חלם ר' משה מזרחי הסופר שהיה בבית המדרש א"'..." ולא סביר שר"ח ויטאל יכנה נער בן פחות מי"ג בתארים כה נכבדים. בשנת תכ"ג (1663) חתם על גביית עדות בבית דינו של ר' שמואל ויטאל עוד נכתב עליו בדף המגן של אחד מכתבי היד שהעתיק:
מכתב היד ניתן ללמוד שרמ"מ האריך ימים, ונפטר לפחות אחרי 1664.
ביולי 2020 נמכר בבית המכירות ווינרס בירושלים במכירה פומבית כתב יד מקורי של רבי משה מזרחי ב-28,000$
חיבורים אחרים.
מלבד תרומותיו לקבלת האר"י ולנוסח הזוהר, רמ"מ עסק גם במדעים, הוא חיבר ספר מעשי העוסק ברפואה, טכנולוגיה, כימיה, אלכימיה, אסטרולוגיה ועוד.
זיהוי כתב ידו והעתקותיו.
ישנם שני כתבי יד שבהם שרד הקולופון שבו רמ"מ כותב את שמו ומקומו, לפי אביב"י, ניתן לזהות 16 כתבי יד בקבלת האר"י שהועתקו ונערכו על ידו, הזיהוי מסתמך הן על סגנון הכתב, והן על העובדה שבאחד מכתבי ידו הידועים, אחד הבעלים ציין בקולופון שניתן לזהות את כתבי רמ"מ לפי ראשי התיבות של שמו (המסומנים בנקודתיים) בתחילת החיבור.
השפעתו על מהדורת הזוהר קושטא תצ"ו.
הגהותיו של רמ"מ על הזוהר.
בין המהדורות השונות של ספר הזוהר ניתן למצוא שינויים רבים בין המהדורות הקדומות (בעיקר מהדורת מנטובה שי"ח 1558, שהייתה המהדורה שממנה למדו האר"י ותלמידיו) למהדורת קושטא תצ"ו (1736), בעיקר בכל הקשור להתאמת מילות הזוהר לפירושי האר"י, (נוסח מהדורת קושטא הפך בסופו של דבר לנוסח המקובל). נוסח מהדורת קושטא תצ"ו הוא נוסחו של רמ"מ שנכתב על בסיס הגהותיהם של רח"ו ור' יהודה (יאודה) משען.
רמ"מ התגורר בדמשק בשכנות לרבי חיים ויטל ולרבי יהודה משען, ר"י אביב"י כותב בספרו שטפסי הזוהר שלהם, על כל הגהותיהם ועריכותיהם. היו בידי רבי משה מזרחי, והוא הגיה את העותק שלו על פי תיקוניהם. כתב היד המתוקן שתגלגל לידי המדפיסים בקושטא והם הדפיסו לפיו (ולפי עוד 2 כתבי יד שלא ידועים כיום) את נוסח הזוהר שלהם.
המדפיס, ר' יונה בן יעקב, כותב בהקדמתו לספר על שביסס את נוסחו על מהדורת רמ"מ:
המדפיס הביא את דברי רמ"מ בעוד שני מקומות נוספים שמהם עולה שרבי משה מזרחי עמל במשך 18 שנה, משנת שע"ח עד שנת שצ"ה, על הגהת הספר.
מהדורת קושטא תצ"ו הייתה הבסיס למהדורת וילנא תרנ"ה (1895), בהוצאת דפוס ראם (האלמנה והאחים), שהיא המהדורה ששימשה בסיס למהדורות הנפוצות כיום, כך שניתן לומר שרמ"מ הוא האחראי לנוסח הזוהר הנפוץ היום.
פולמוס הנוסח המתוקן.