בתרשימים מודרניים מופיעים התלות והקשרים בין הפעילויות בפרויקט (לדוגמה, איזו משימה חייבת להתבצע לפני או במקביל לאחרת). נוסף על כך, לעיתים משוקף גם אחוז-הביצוע הרצוי של כל פעילות בהתאם לזמן הכולל שלה ואף ניתן לעדכן תדיר את אחוז הביצוע המצוי, ככלי לזיהוי פערים.
הנחות מודל גאנט הן:
קישורים חיצוניים.
איך להכין תרשים גאנט
שלמה יצחקי
חשבון וריאציה
בעיית ברכיסטוכרון
לגרנז'
הבורסה לנירות ערך בניו יורק - NYSE
מהר&quot;ם מלובלין
רע&quot;מ-תע&quot;ל
רע"מ-תע"ל הייתה רשימה משותפת למפלגות רע"ם, מד"ע ותע"ל בהנהגת השייח אברהים צרצור, שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-17 והתמודדה בהצלחה גם בבחירות לכנסת ה-18. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 שינתה את שמה לרע"מ-תע"ל-מד"ע והיא מוכרת בציבור הערבי גם בשמות "המאוחדת", ו"הערבית". לקראת הבחירות לכנסת העשרים, התאחדו רע"ם ותע"ל עם חד"ש ובל"ד לגוש מפלגות בשם "הרשימה המשותפת" שזכתה להצלחה ואילו מד"ע הקימה יחד עם המפלגה הלאומית הערבית את מפלגת "הרשימה הערבית" שלא עברה את אחוז החסימה.
היסטוריה.
הרשימה הערבית המאוחדת הוקמה לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה והתמודדה בהן ברשימה משותפת עם אישים מהתנועה האסלאמית בישראל ועם המפלגה הדמוקרטית הערבית גם בבחירות לכנסת החמש-עשרה והשש-עשרה. לקראת הבחירות לכנסת השבע-עשרה התאחדה המפלגה עם התנועה הערבית להתחדשות (תע"ל) שבראשותו של אחמד טיבי, בעוד שבראש הרשימה המאוחדת עומד אברהים צרצור.
ב-15 בפברואר 2006 דווח בחדשות כי צרצור הצהיר במסיבת עיתונאים על תמיכה בחמאס ובאיראן ואמר ש"אנו מאמינים באסלאם, אנו מאמינים במשטר החליפות ואיננו תומכים בהפרדת הדת מהפוליטיקה" תוך ששלל את הציונות. בעקבות דברים אלה עתרו בליכוד ובהאיחוד הלאומי-מפד"ל לפסול את הרשימה ומאחר והיא שוללת את אופייה יהודי והדמוקרטי של מדינת ישראל. למחרת הדיווח התראיין צרצור לתוכנית "לונדון את קירשנבאום" בערוץ ישראל 10, הכחיש את ההאשמות וטען כי הדברים לא נאמרו. ב-28 בפברואר דחתה ועדת הבחירות המרכזית את הדרישה לפסלם, ברוב שהסתמך על חברי מפלגת קדימה, שינוי, העבודה, מרצ, חד"ש, בל"ד והרשימה עצמה.
ב-12 בינואר 2009 קבעה ועדת הבחירות המרכזית שהרשימה תיפסל מהתמודדות לכנסת במסגרת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, אולם בית המשפט העליון ביטל את הפסילה ואפשר את השתתפות הרשימה בבחירות.
בשלהי כהונת הכנסת השמונה עשרה ולקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה פרש נציג המפלגה א-סאנע מן הסיעה המשותפת רע"מ-תע"ל והקים את סיעת מד"ע מחדש, אולם בהמשך התרצה וחזר להתמודד לכנסת במסגרת המפלגה המאוחדת. ברשימה המשותפת של רע"ם-תע"ל-מד"ע בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב נציג מד"ע, א-סאנע, במקום החמישי. הרשימה קיבלה ארבעה מנדטים ולמד"ע לא נותר נציג בכנסת.
מיר (בלרוס)
קנה מידה
קנה מידה הוא היחס בין גודל המיוצג במפה, בתוכנית אדריכלית, בשרטוט טכני או באמצעי אחר להדמיה, לבין גודלו במציאות. למשל, במיפוי גאוגרפי, בשרטוט או בבניית דגמים, קנה המידה הוא היחס בין מרחק מסוים במפה לגודלו האמיתי בשטח. על כן, קנה מידה נכתב כיחס בין שני מספרים.
לדוגמה, נתון קנה מידה של אמצעי הדמיה, המתאר יחס של 10,000 יחידות מידה במציאות. בהתאם לכך, כל יחידת מידה שבאמצעי ההדמיה תיכתב באופן זה: 1/10,000 או 1:10,000. משמעות נוספת ליחס זה עשויה להיות שכל סנטימטר במפה שווה ל-10,000 סנטימטרים בשטח.
קנה המידה הגדול ביותר הוא זה שמבחינה מספרית הערך שלו קטן יותר - במפה שנתון בה קנה מידה קטן, ניתן לראות יותר שטח ופחות פרוט.
אם יחס ההקטנה של מערכת כדור הארץ-הירח היה עומד על 1:42,000,000, כי אז קוטר כדור הארץ היה כ-30 ס"מ (גודל של דגם תקני), וגודל הירח היה כגודלו של כדור בסיס (כ-7 ס"מ קוטר), והמרחק בניהם היה כ-9 מטרים. ממרחק כזה לאיש העומד היכן שדגם כדור הארץ, הירח היה נראה כגודל מחק בקצה עיפרון.
במפות בישראל.
שלושה סוגי קנה מידה נפוצים במפות בישראל, ודוגמה לשימוש בהם, הם:
באדריכלות ובהנדסה.
בתחומי האדריכלות וההנדסה משתמשים בקני מידה גדולים יותר. קנה המידה תלוי בהקשר אך לרוב משתמשים בקני מידה אלו:
בדגמים.
חלקי דגמים להרכבה עצמית: דגמי מטוסים, דגמי רכבות, דגמי אוניות וכדומה. בדגמים אלה ישנם קני מידה מקובלים אחדים.
חי&quot;ש
החי"ש, חיל השדה של ארגון ההגנה בשנים 1939–1948, היה ארגון צבאי חשאי (כלומר נסתר משלטונות המנדט הבריטי), שהורכב ממתנדבים בעלי כושר קרבי בגילאים 18–26. החי"ש היה בנוי במבנה צבאי תקני של כיתות, מחלקות, פלוגות וגדודים, ולקראת מלחמת העצמאות אף חטיבות. מנובמבר 1947 ואילך היה החי"ש המסגרת הצבאית המרכזית של כוח המגן העברי, ועל בסיס חטיבותיו הוקמו, החל מסוף מאי 1948, חטיבות צה"ל הסדירות.
לוחמי החי"ש היו צעירים שלמדו ועבדו בערים, במושבות ובהתיישבות העובדת. עד פרוץ מלחמת העצמאות לא היו לוחמי החי"ש מגויסים גיוס מלא והמשיכו לעבוד במשרותיהם, אך הקדישו מספר ימים בחודש לאימונים ולשמירה. חלקם השתמשו במקצועם האזרחי (למשל כנהגי אגד, פועלי סולל בונה והארגז) גם בתפקידם הצבאי וסייעו להגנה. עם פרוץ מלחמת העצמאות ב-30 בנובמבר 1947, למחרת החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה ועל הקמת מדינת ישראל, גויסו כל לוחמי החי"ש למלחמה. ערב הקמת צה"ל מנו חיילי החי"ש כ-10,000 איש.
לוחמי החי"ש השתייכו לכל שדרות הציבור ביישוב. היו בהם עירוניים וחקלאים, חילונים ודתיים, פקידים, חקלאים ופועלים ללא שיוך פוליטי מובהק, אך כולם קיבלו את מרות ההנהגה הציונית (ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית). מבחינת התודעה הציבורית עמד החי"ש בצלו של הפלמ"ח שנחשב כמחתרת העיקרית של הזרם המרכזי. אף שמספר לוחמי החי"ש היה כפול ופריסתו בציבור רחבה יותר, זכה הפלמ"ח בעיקר תהילת הניצחון במלחמת העצמאות.
הקמת החי"ש.
הרקע להקמת החי"ש.
אף שמראשיתה בקשה הנהגת ההגנה לקיים ארגון כלל ארצי, הרי שעד שנת 1936 היה כוחם של סניפי ההגנה המקומיים גדול והארגון התנהל כאיחוד רופף של סניפים מקומיים שכל אחד מהם שלט בכוח האדם שלו. במהלך שנות השלושים, כללה ההגנה שלושה מחוזות בערים המרכזיות ועוד מעל 20 "גושים" שנהלו את הסניפים המקומיים בכל אזור. מצב זה התאים לעיקר האיומים על היישוב היהודי באותה תקופה, שהחמור שבהם הייתה הסתערות של המון מוסת על נקודת יישוב או שכונה יהודית בעתות מתיחות. אולם בשנת 1936 פרץ בארץ ישראל המרד הערבי הגדול, שנמשך שלוש שנים עד לשנת 1939. במרד הערבי עברו הערבים לפעולות איבה ממוקדות של כנופיות מאומנות נגד יהודים בודדים בשטחים חקלאיים, בעורקי תחבורה ובכל מקום אחר שבו נמצאו.
ראשונים להתמודד עם השינוי בדפוס הפעולה של הערבים היו יצחק שדה ואליהו בן חור (כהן) מסניף ירושלים של ההגנה שארגנו כבר בשנת 1936 פלוגות נודדות (הנודדת) שקדמו את התוקפים הערבים במרחב שסביב ירושלים. יצחק שדה הציג את הדברים בכנס מפקדי ה"הגנה" במהלך 1937, ובו אמר:
לאור הצלחתם, הועתק דגם הפלוגות הנודדות למקומות יישוב נוספים. בסוף שנת 1937 הפכו הפלוגות הנודדות באופן רשמי לפלוגות השדה, שנקראו בקיצור פו"ש, והושמו תחת פיקוד כלל ארצי של יצחק שדה. אולם קיומו של הפו"ש היה נמשך זמן קצר, והוא פורק בפברואר 1939 על ידי הרמטכ"ל יעקב דורי. היו שטענו שהפו"ש פורק בשל הרגיעה במצב הביטחוני והקמת המשמרות הנעים (מ"נים) החוקיים במסגרת הנוטרות. אחרים טענו שהפו"ש פורק בגלל התנגדות מפקדי הגנה מקומיים בשל חששם מכרסום בסמכויותיהם ובגלל התנגדות ביישוב לגוון הפוליטי של הפו"ש.
מכיוון שהמרד הערבי הופנה גם כלפי הבריטים ולא רק כלפי היהודים, הסכימו הבריטים לשיתוף פעולה עם היישוב היהודי בהקמת הנוטרות, שכללה כשלושת אלפים שוטרים שאורגנו בהמשך ב"משטרת היישובים העבריים". במסגרת הנוטרות אורגנו "משמרות נעים" (מ"ן) ששמרו על התחבורה היהודית ופעלו באופן אקטיבי נגד הכנופיות. המשמרות הנעים צוידו בטנדרים ובהמשך בשריוניות, ובתחילת 1939 מנו כ-400 לוחמים. בנוסף, הקימו הבריטים את "פלגות הלילה המיוחדות" של צ'ארלס אורד וינגייט שיצאו לפעולות התקפיות בעומק השטח הערבי.
במקביל, הצעות החלוקה של ועדת פיל ואווירת ערב מלחמת העולם השנייה הביאה את ההגנה להיערך להגנה פעילה במתכונת צבאית נגד הערבים לקראת מצב שבו יפנו הבריטים את ארץ ישראל, בתוכנית שנקראה "תוכנית אבנר".
הקמת החי"ש.
צעד ראשון לקראת הקמת החי"ש התרחש בשנת 1938 כאשר כוח האדם בכל אחד מהגושים חולק לשלושה סוגים:
במהלך שנת 1939, לאחר פירוק הפו"ש, הוחל בהקמת גדודים של חיל שדה. הכוונה הייתה להקים 11 גדודים של חי"ש, שימנו סה"כ כ-7,800 איש. שבעה מהגדודים תוכננו להתבסס על שלושת הגדודים בערים הגדולות, ירושלים, תל אביב וחיפה, וארבעה גדודים נוספים לארבעה "גלילות", שהוגדרו החל מ-1940 ("תוכנית א'"): צפון - מכפר גלעדי בצפון ועד בית שאן בדרום ומהירדן ועד חיפה, תיכון - לאורך מישור החוף מהכרמל בצפון ועד נחל הירקון בדרום, הדרום - מתל אביב בצפון ועד באר טוביה בדרום וירושלים. כל גליל חולק לנפות ועל כל נפה הופקדה פלוגת חי"ש אחת לפחות.
בירושלים קמו שני גדודי חי"ש תחת פיקודם של שלמה שמיר ואמנון זעיר וכיהנו בהם כמג"דים עקיבא עצמון, אמנון זעיר, נחמיה ברוש, מאיר בץ ומאיר דודזון. בחיפה קמו שני גדודים תחת פיקודם של משה צדוק, זלמן ישורון ומשה ריהן. גדודי החי"ש נמצאו תחת פיקוד המחוז שבו נמצאו ולא הוקם מטה ארצי של החי"ש.
עקרונות וארגון ראשוני.
עם הקמת החי"ש הוגדרו מטרותיו תחת הכותרת "הגנה פעילה ותפקידים צבאיים". מטרות אלה כללו: