הסנאט הפדרלי של ברזיל כולל 81 מושבים, שלושה סנטורים מייצגים כל מדינה ממדינות ברזיל ושלושה מייצגים את המחוז הפדרלי של ברזיל. הנציגים נבחרים על פי רוב הקולות במדינתם, לתקופת כהונה בת שמונה שנים. הבחירות מתקיימות אחת לארבע שנים, כאשר פעם נבחרים שליש מן הסנטורים, ולאחריה שני השליש הנותרים.
בית הנבחרים.
בית הנבחרים של ברזיל כולל 513 נבחרים, הנבחרים על פי שיטת ייצוג יחסי לתקופת כהונה בת ארבע שנים. הבחירות הן מערכת מורכבת של ייצוג יחסי על פי מדינות. המושבים מוענקים על פי גודל המדינות, כאשר ישנו מספר מינימום של שמונה נציגים למדינה, ומספר מקסימום של שבעים נציגים.
מושב הקונגרס.
מושבם של שני הבתים הוא במבנה שנבנה לכך במיוחד, "ארמון המחוקקים" במרכז ברזיליה בתכנונו של האדריכל אוסקר נימייר. חמש עשרה מפלגות פוליטיות מיוצגות כיום בקונגרס. בברזיל נהוג כי פוליטיקאים מחליפים מפלגות, ולכן המבנה המפלגתי של הקונגרס משתנה ללא הרף.
הרפתקאות פינוקיו
ז'ורז' סנד
קבר אבנר בן נר
אתר קבר אבנר בן נר ממוקם על פי המסורת בלב העיר חברון, סמוך למערת המכפלה. מבנה עם מספר חדרים סביב חצר ושער בסגנון ממלוכי.
הקבר ביהדות.
אבנר בן נר היה שר צבאו של המלך שאול. על פי הכתוב בשמואל א' היה בן דודו של שאול, ולפי ספר דברי הימים היה דודו. לאחר מותו של שאול בקרב, המליך אבנר את אשבעל, הוא איש בושת, בנו של שאול. מותו בא לו מיד יואב בן צרויה, שאת אחיו עשהאל הרג אבנר לאחר הקרב בגבעון.
על פי המסורת העברית סמוך לקברו של אבנר, נקבר אף ראשו של איש בושת בן שאול. בספר שמואל ב' (ג, לב) מסופר של קבורת אבנר: "ויקברו את אבנר בחברון וישא המלך את קולו ויבך אל קבר אבנר ויבכו כל העם", ובהמשך הכתוב מספר (שם ד, יב): "ואת ראש איש בושת לקחו ויקברו בקבר אבנר בחברון".
אתר קבר אבנר בן נר מוזכר בכתבי עולי רגל רבים. רבי משה באסולה שביקר במקום בשנת 1522 מספר כי במקום נבנה על ידי המוסלמים מסגד. בעל ספר "יחוס צדיקים" שביקר באתר בשנת 1561 מספר כי "בראש השוק של חברון, כנגד כותל הפסגה, קבורת אבנר בן נר, בכנסייה של גוים, בתוך מערה".
הקבר במסורת המוסלמית.
על פי המסורת המוסלמית המקומית מיוחס הקבר ליוסף הנגר, בעלה של מרים אם ישו וכך גם נקרא המקום בפיהם "יוסף אלנאג'ר". האתר נמצא בחזקתם של משפחת א-שריף, והם אף קוברים את חשובי מתי המשפחה בחדר הסמוך למצבת קבר אבנר, בהם מחמוד אל אשרף מייסד כת צופית.
הקבר בימינו.
הכניסה לקבר ממוקמת סמוך לשביל העולה למערת המכפלה מצדה המערבי. לאחר חלוקת המערה בעקבות טבח מערת המכפלה, השביל המוביל אל הקבר סגור. האתר פתוח לכניסת יהודים בכל שבוע בלילה שבין שני לשלישי ובלילה שבין חמישי לשישי בשעות 22:00–03:00. האתר פתוח גם בימים שבהם מערת המכפלה כולה פתוחה ליהודים.
ידיעות תל אביב
אקרה (ברזיל)
חוק הרחם החופשי
חוק הרחם החופשי (בפורטוגזית: Lei do Ventre Livre), הידוע גם בכינוי חוק ריו ברנקו, נחקק בפרלמנט הברזילאי ב-28 בספטמבר 1871 כשלב בתהליך ביטול העבדות בברזיל.
החוק קבע כי החל מתאריך החקיקה, כל התינוקות שנולדו לאימהות שהיו שפחות, לא יגדלו להיות עבדים בעצמם. החוק קבע את גיל 8 כנקודת הזמן בה היה על בעל העבדים להחליט בין שחרור הילד בתמורה לפיצוי מהמדינה, או להחזיק בו עד לגיל 21, עת הוא ישוחרר ללא כל פיצוי. החוק לא מילא את יעודו, שכן רק מעטים שוחררו בגיל 8.
בנוסף כונן החוק קרן לשחרור עבדים, אך לא היה די בהונה. כך, למשל, בין השנים 1876 ו-1886 שוחררו בידי הקרן 3,533 עבדים בלבד בבאהיה, ו-150 בלבד בפרנמבוקו. זאת מתוך מעט יותר ממיליון וחצי עבדים שהיו בברזיל בשנת 1872, שהיוו 15.2% מהאוכלוסייה כולה.
את החוק יזם הוויקונט ריו ברנקו ב-27 במאי 1871 בקבינט השמרני, ומכאן גם כינויו. הוא נימק את הצורך על ידי הגדרת העבדות כ"מוסד בלתי צודק", לא כל כך כלפי העבדים, אלא כלפי המדינה, שתדמיתה כלפי חוץ נפגמה מקיום העבדות בתקופה שבה בוטלה כבר ברוב חלקי העולם.
14 שנים לאחר חקיקת חוק הרחם החופשי שוחררו עבדים שגילם עלה על 60, ושלוש שנים לאחר מכן, ב-13 במאי 1888 סיים חוק הזהב את העבדות בברזיל באופן מוחלט.
החוק השפיע על חלקה הצפוני של המדינה, שנטה לעבר מדיניות של תשלום משכורות יותר מאשר למדיניות של עבדות. רבים מהעבדים ששוחררו תחת חוק הרחם החופשי היגרו לצפון על מנת לעבוד במטעים.
טללית
טללית (שם מדעי: "Drosera"), או בשמה הלועזי העממי "Sundew", הוא סוג של צמח טורף ממשפחת הטלליתיים (Droseracea), הקרוב לדיונאת הזבובים.
כיום, הסוג טללית מונה 171 מינים טהורים הגדלים ברחבי העולם, מחציתם גדלים באוסטרליה. לרוב, הטלליות גדלות במישורי עשב מוצפים או באזורים שופעי מים, בהם הלחות היחסית גבוהה. הקרקעות שבהן גדלות הטלליות הן עניות בחומרי תזונה, חומציות, ולרוב מכוסות בטחב הנקרא ספאגנום - קרקעות שבהן צמחים רגילים לא יכולים להתפתח כראוי. כפתרון לבעיה זו, הטללית משלימה את חומרי התזונה שלה באמצעות עיכול חרקים וניצול המרכיבים התזונתיים שבגופם לטובתן. ברחבי העולם מפיקים מהטלליות סירופ נגד שיעול, תרופות לחולי לב ועוד.
חלוקה.
נהוג לחלק את הטלליות ל-3 קבוצות עיקריות:
1) טלליות רגילות (General sundews): אלו הן הטלליות ה"רגילות" שאין להן מאפיינים מיוחדים.
2) טלליות מזעריות (Pygmy Sundews): אלו הן טלליות שאורך עליהן יכול להגיע עד 3 סנטימטרים (הטללית הגדולה ביותר מצמיחה עלים באורך של כ-80 סנטימטרים).
3) טלליות בעלות פקעת (Tuberous Sundews): אלו הן טלליות המצמיחות את עליהן מתוך פקעת.
מלבד חלוקה זו, ישנן טלליות מטפסות, צמודות-קרקע, חד-שנתיות ורב-שנתיות, וישנן כאלו הנכנסות לתרדמה בעונת היובש.
המלכודות.
הטללית היא צמח טורף בעלת מלכודות דבק אקטיביות. כל עלה מכוסה בשערות דקיקות (אדמדמות בדרך כלל), אשר בקצותיהן מופרשת טיפת נוזל סוכרי ודביק דמוית טל (ומכאן שמם). החרק נמשך לסוכר שבנוזל ונדבק אליו. ברגע שהצמח חש בזאת, אותות חשמליים עוברים בשערות וככל שהחרק ינסה להתחמק, יותר ויותר שערות יתכופפו לעברו, מה שיגרום לחרק להידבק יותר טוב לעלה. במינים רבים העלה מסתלסל סביב הטרף ותהליך זה עשוי לקחת בין כמה שעות ועד יום. הנוזל הסוכרי מכיל גם אנזימי עיכול אשר יעכלו את גוף החרק וינצלו את החלבונים והחנקות שבגופו לטובת הצמח. השאריות מעיכול החרק נשארות על העלה או נשטפות בגשם ואינן מפריעות להמשך פעולתו של העלה ללכידות נוספות. הטללית ידועה בכך שהיא מייצרת את הדבק הטבעי החזק בעולם.
טללית עגולת העלים.
צמח טורף הנפוץ כמעט בכל האזורים הממוזגים והסוב-טרופיים של חצי הכדור הצפוני. בימינו, ניתן למצוא טללית זו בארצות ים-תיכונית כמו איטליה, ספרד וטורקיה.
בישראל מוכרים דאודורנטים אשר את אחד ממרכיביהם מפיקים מהעלים של טללית זו.
קובה (אזרבייג'ן)
קובה (באזרית: Quba) היא עיר בצפון אזרבייג'ן, בחלקה האירופי של המדינה, שמשמשת מזה זמן רב כמקום מושבה של קהילת יהודי ההרים הגדולה ביותר באזור. אוכלוסיית העיר היא כ-38,100 תושבים (נכון לשנת 2010). כלכלת העיר מבוססת על ייצוא תפוחים לחו"ל וכן על ייצור שטיחים, שגם הם מיועדים בחלקם ליצוא.
היסטוריה.
חשיבות העיר עלתה בשנת 1747, כשהשאה האיראני נאדיר-שאה נרצח ומושל המחוז חוסיין עלי החליט לאחד את השטחים האזריים. הוא העביר את בירת האזור מהעיר קסודת, שלא הייתה מוגנת טוב לקובה, שהייתה מרכזית יותר, וכן הוא בנה בה מבצר. בין 1804 ל-1813 התקיימה מלחמת רוסיה-פרס שבמהלכה הפרסים הפסידו את השליטה על אזרבייג'ן ועל ארמניה ונאלצו לחתום על הסכם גוליסטן והסכם טורקמנצ'אי. ב-1806 הרוסים כבשו את קובה, והעבירו ממנה את הבירה לבאקו. ב-1809 צר על העיר השייח המודח עלי-חאן במשך שלושה חודשים כדי לכבשה, אך בסופו של דבר בסוף המלחמה הייתה העיר בידיים רוסיות.
בימיו הראשונים של יוסיף סטלין, במסגרת פעולתו המהפכנית כנגד השלטון הצארי ברוסיה, אימץ סטלין לעצמו את השם "קובה" כשמו המחתרתי, בהשראתו של מנהיג גאורגי מהפכני, אשר שמו כשם העיר.
יהודים.
ליד קובה שוכן הכפר קירמיזי קסבה, שפעם היה נקרא ברוסית יברסקיה סלובודה (Еврейская слобода - המושבה היהודית). בכפר החל בשנת 1742 קיים יישוב יהודי נפרד. עם נפילת ברית המועצות ב-1989 היו שם 18,000 תושבים, אך היום בשל עלייה לישראל והגירה למקומות אחרים האוכלוסייה קטנה עד 4000.
קובה (אזרביג'אן)
אמזונאס (מדינה בברזיל)
אמזונאס (בפורטוגזית: Amazonas) היא המדינה הגדולה ביותר בברזיל, וממוקמת באזור הצפוני של המדינה. שכנותיה הן (מצפון בכיוון השעון) רוריימה, פארה, מאטו גרוסו, רונדוניה, אקרי. יש לה גבול משותף עם פרו, קולומביה וונצואלה; גבול זה כולל גם את מחוז אמזונאס של קולומביה ואת מדינת אמזונאס שבוונצואלה (אין לה גבול עם אזור האמזונאס שבפרו).
לאמזונאס שטח של 1,570,947 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה כ-4,064,000 נפש. בירתה היא מנאוס.
גאוגרפיה.
שטח מדינת אמזונאס מכוסה ברובו ביערות גשם המכסים את רוב שטח יער האמזונאס. המדינה נקראת על שם נהר האמזונאס.
במדינת אמזונאס נמצא ההר הגבוה בברזיל, פיקו דה נבלינה, הנמצא 2,994 מטר מעל גובה פני הים.
המדינה מכוסה כמעט לחלוטין ביערות גשם, 98% על פי גורמים רשמיים. התבליט שלה מחולקת לשלושה סוגים:
שטח רחב ומגוון זה מושך לשטח האמזונאס תיירים רבים.
כלכלה.
בעבר, הייתה כלכלת אמזונאס מבוססת לחלוטין על גומי; כיום יש לה מגוון תעשיות רחב הכולל גידול קסאווה, תפוזים ועוד.