בשנים 1925–1927 למד ארנסט באוניברסיטה במינכן ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטה בברלין. בעוד היותו סטודנט בברלין התחיל לעסוק בטכנולוגיות הקשורות לוואקום ולמתח גבוה ובנוסף היה שותף לפיתוח של אוסצילוסקופ קרן קתודית. את ההכשרה המעשית שלו הוא קיבל מ-Brown-Boveri &amp; Co במנהיים ומ-Siemens &amp; Halske Ltd בברלין. כבר בזמן לימודיו הציע כי מיקרוסקופים שיעשו שימוש באלקטרונים, שהם בעלי אורך-גל קצר פי 1000 מזה של האור, יאפשרו עצמת הגדלה רבה יותר. בשנת 1931 הראה שסליל מגנטי יכול לשמש כעדשת אלקטרונים, והשתמש במערך של סלילים מגנטיים כדי לבנות את המיקרוסקופ האלקטרוני הראשון בשנת 1933.
לאחר שסיים את הדוקטורט שלו בשנת 1933, המשיך לעסוק בתחום אופטיקת האלקטרונים ובשנת 1937 החל לעבוד עבור תאגיד סיממנס כמהנדס חשמל. שם, היה מעורב בפיתוח מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון שיוצר מסחרית בשנת 1939. נוסף לעבודתו בתחום המיקרוסקופים האלקטרונים בסימנס, עבד גם במכוני מדע נוספים ועודד את חברת סימנס להקים מעבדה לחוקרים אורחים. הראשון לפעול במעבדה זו היה אחיו הרופא הלמוט רוסקה, שחקר את השימוש במיקרוסקופ האלקטרונים ברפואה ובביולוגיה.
לאחר שעזב את סימנס בשנת 1955, שימש כחבר הנהלה במכון פריץ האבר (Fritz Haber Institute) עד לשנת 1974. בו זמנית, עבד במכון זה וכיהן כפרופסור באוניברסיטה הטכנית של ברלין משנת 1957 ועד לפרישתו בשנת 1974.
בשנת 1960 זכה בפרס לסקר. בשנת 1986, זכה במחצית מפרס נובל לפיזיקה על תרומתו המשמעותית לתחום אופטיקת האלקטרונים. גרד ביניג והיינריך רורר חלקו ביניהם את החצי הנותר של הפרס בגין פיתוח המיקרוסקופ מנהור סורק. רוסקה פרסם מעל ל-100 מאמרים מדעיים. הוא נפטר ב-27 במאי 1988 בגיל 81 בברלין המערבית.
האסטרואיד שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שם אירמלה, אשתו של ארנסט רוסקה.
המצאת מיקרוסקופ האלקטרונים.
הבעיה שהביאה את רוסקה להמצאת מיקרוסקופ האלקטרונים הייתה שהרזולוציה והפרטים הנגלים במיקרוסקופ אור הם מוגבלים כאשר שמים את האובייקט תחת הגדלות גבוהות. ההגבלה נובעת מאורכי הגל של קרן האור המשמשת להצגת האובייקט. מאחר שבשנת 1920 הוכח שגלים של אלקטרונים קצרים פי 100,000 מגלי אור, שהם למעשה גלים של פוטונים, רוסקה הניח שאם אפשר יהיה למקד האלקטרונים בעזרת אובייקט כלשהו כמו שאפשר למקד אור בעזרת עדשה, אז בהגדלה גבוהה מאוד לאלקטרונים תהיה את היכולת לצפות ביותר פרטים מאשר באור. כלומר, הרזולוציה של התמונה תהיה גבוהה יותר. בשנת 1931 בנה רוסקה את עדשת האלקטרון הראשונה שהייתה בעצם אלקטרומגנט שיכול להתמקד בקרן של אלקטרונים באותה הצורה שבה עדשה יכולה להתמקד בקרן אור. בשנת 1933 הצליח רוסקה לבנות את מיקרוסקופ האלקטרונים הראשון בעזרת שימוש במספר עדשות אלקטרונים. המיקרוסקופ פעל כך שאלקטרונים עברו דרך פיסה דקה של האובייקט ואז פגעו במשטח ניאון ויצרו תמונה ברזולוציה טובה מאוד וניתנת להגדלה, עד פי 10 יותר מאשר במיקרוסקופ אור. בשנת 1986 זכה ארנסט רוסקה בפרס נובל לפיזיקה על המצאתו זו, ואף הוועדה תיארה את מיקרוסקופ האלקטרונים כאחד מהחידושים החשובים ביותר של המאה ה-20. בשנות השמונים של המאה הקודמת, השתפר מיקרוסקופ האלקטרונים והיה מסוגל להגדיל את האובייקט עד פי 1,000,000 מגודלו המקורי, דבר שאפשר למדענים לחקור מבנים זעירים כמו חלבונים, וירוסים ואטומים.
חאימה אליאס
חיימה אליאס
לוקיוס סרגיוס קטילינה
לוקיוס סרגיוס קטילינה (בלטינית: Lucius Sergius Catilina; משוער: 108 לפנה"ס - 62 לפנה"ס) היה סנטור רומאי הידוע בשל "קשר קטילינה" - תכנונו להשתלט על רומא.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
קטילינה נולד על פי המשוער בשנת 108 לפנה"ס, לשושלת הסרגיי, אחת השושלות העתיקות והמכובדות ביותר ברומא. על פי ורגיליוס, ראשון הסרגיים התלווה אל איניאס במסעו לאיטליה. אם כי נראה שמשפחתו הייתה בתהליך של ירידה פוליטית וחברתית, אחרון בני המשפחה הבולטים היה גנאיוס סרגיוס פידנוס קוקסוס, אשר שימש כקונסול בשנת 380 לפנה"ס. מעט מאוד ידוע על ילדותו של קטילינה, סלוסטיוס (Sallust), המשמש כמקור עיקרי לחייו של קטילינה, כותב שהיה "איש שכוחו גדול ברוח ובגוף, אך ליבו רע ונעווה. מימי נעוריו שש למלחמות מבית, להרג לשוד ולריב אזרחים, ובאלה בילה את ימי עלומיו". אם כי יש לזכור שהמקורות בני אותה תקופה היו משוחדים מראש לרעת קטילינה.
כניסתו לפוליטיקה.
במהלך מלחמת בעלות הברית לחם תחת פיקודו של גנאיוס פומפיוס סטראבו. במהלך שלטונם של מריוס, קינה וקארבו, הוא לא נקט עמדה חד משמעית, וכך הצליח להגן על עצמו משני הצדדים. בהמשך, תמך בלוקיוס קורנליוס סולה במהלך מלחמתו של זה בתומכי מריוס, וכך הצליח לצבור כוח עושר והשפעה. הוא נודע כאדם אכזרי, ונטען שרצח את אחיו ושני גיסיו ששיתפו פעולה עם מריוס. קיקרו בנאומו "טוגה קנדידה", שלא השתמר אולם קטעים ממנו שרדו בכתבי אסקוניוס פדיאנוס, מאשים את קטילינה בכך שערף את ראשו של מרקוס מריוס גרטידיאנוס, ונשא אותו ברחבי העיר.
קטילינה נישא פעמיים בחייו, אשתו הראשונה הייתה גרטינה, שאחיה שיתף פעולה עם מריוס. היה לו ממנה לפחות בן אחד. סלוסטיוס טוען שקטילינה מאס בגרטינה, ורצה להינשא לאורליה אורסטילה היפה והעשירה, בתו של הקונסול לשעבר גנאיוס אופידיוס אורסטס, ולשם כך רצח את אשתו ובנו. גם קיקרו רומז על כך בנאומו המפורסם נגד קטילינה, במילים "רק לאחרונה על ידי מותה של אשתך לשעבר הכנת את הבית ריק לבואה של כלה חדשה". אם כי יש להתייחס בזהירות לסיפור. פלוטרכוס מזכיר שהייתה לו עוד בת, אם כי לא ברור מאיזו אשה. בשנת 73 לפנה"ס הוא הואשם שפיתה את הבתולה הווסטלית פאביה.
הוא שימש כפראיטור בשנת 68 לפנה"ס. לאחר מכן שימש כמושל הפרובינקיה אפריקה, אולם בשנת 66 לפנה"ס חזר לרומא והגיש את מועמדותו למשרת הקונסול. אלא שאז הגיעו תלונות שהוא עשק את אזרחי הפרובינקיה שלו, ועל כן נפסלה מועמדותו. שנה לאחר מכן הוא הועמד למשפט על אותם פשעים, אולם זוכה. לטענת המקורות קטילינה הזועם זמם הפיכה (שנודעה לימים בשם "קשר קטילינה הראשון"), ורצה לרצוח את הקונסולים לוקיוס מנליוס טורקוואטוס ולוקיוס אאורליוס קוטה ורבים מחבר הסנאט, אולם הקשר נכשל מפני שלא נמצאו לו די תומכים. במחקר ההיסטורי מקובל להניח שהקשר לא התרחש באמת, והומצא כדי להכפיש את קטילינה או כדי להגן על אנשים אחרים שזממו קשר.
הקשר.
בשנת 63 לפנה"ס הוא העמיד את עצמו באופן רשמי כמועמד לקונסולאט, אולם הובס בידי גאיוס אנטוניוס היברידה ומרקוס טוליוס קיקרו. סלוסטיוס טוען שכבר אז הוא החל להכין כלי נשק ולאסוף אנשים אל דגלו, במטרה לתכנן הפיכה שתהפוך אותו לדיקטטור ברומא. מרבית תומכיו היו עניים ממורמרים, שקטילינה הבטיח להם משטר שוויוני יותר שבו לאצולה לא יהיה יתרון על פני פשוטי העם. התוכנית הייתה לרצוח את הקונסולים וכן רבים מחברי הסנאט, ולאחר מכן בעזרת הגאלים להשתלט על איטליה כולה. אלא שהדבר נודע לקיקרו, שהציב משמר סביב ביתו וסביב בתי המטרות האחרות וכך מנע את הרצח. למחרת בבוקר נכנס קיקרו לסנאט לבוש שריון ומוקף שומרי ראש, הוא הופתע לראות שקטילינה הגיע כרגיל, אולם מיד פתח בנאום מבריק שהתחיל במילים:
קיקרו הביא ראיות לכל פשעיו של קטילינה, ודרש להגלותו מן העיר. קטילינה עצמו ישב בשקט לאורך כל הנאום, אולם לאחריו מחה נגד טענותיו של קיקרו, והפציר בחברי הסנאט שיאמינו לו, אזרח רומאי מיוחס ממשפחה ותיקה, ולא לקיקרו שהיה בן העיר ארפינום שקיבלה אזרחות רומאית רק בשנת 188 לפנה"ס, והיה נובוס הומו, היינו הראשון ממשפחתו שהפך לקונסול. אולם אז קטעו אותו צעקות "רוצח" ו"אויב", וקטילינה הזועם הכריז: "כיוון שסבבוני אויבים המבקשים להורידני לבאר שחת, אכבה את השריפה המתרגשת עלי בחורבן". הוא יצא מהיכל הסנאט וטען שהוא מקבל על עצמו את הגלות, אולם בפועל ברח אל מחנה תומכיו מחוץ לרומא.
המוות.
קטילינה נפגש עם צבאות תומכיו מחוץ לרומא, כוחותיו כללו בסך הכל שני לגיונות. קיקרו הכריז על משטר צבאי ברומא, ושלח את אנטוניוס ומטלוס להביס את קטילינה. תומכיו של קטילינה בעיר הוצאו להורג ללא משפט, והחלה עריקה המונית מצבאו שצמצמה אותו לכדי 3,000 לוחמים בלבד. קטילינה השתדל להימנע מקרב, שכן קיווה שצבאו יתפח. אולם מטלוס חסם את דרכו עם שלושה לגיונות, ואנטוניוס דלק אחריו, ולכן בלית ברירה הוא החליט להיכנס לקרב עם אנטוניוס. אנטוניוס עצמו היה חולה, ועל כן פיקד על הקרב מרקוס פטריוס. קטילינה נשא נאום נלהב לפני אנשיו, ולאחר מכן הורה להם לתקוף. הקרב הסתיים בניצחון לפטריוס, שנהנה מיתרון מספרי בולט, אולם חייליו של קטילינה לחמו באומץ רב ונהרגו כולם כולל קטילינה עצמו. לאחר מותו הפסיק המרד באופן סופי.
קטילינה בתרבות.
המחזאי האנגלי בן ג'ונסון, כתב מחזה בשם "קטילינה והקשר שלו" ("Catiline His Conspiracy"). הנריק איבסן כתב גם הוא מחזה בשם "קטילינה", העוסק בעיקר באהבתו של קטילינה לאורליה אורסטילה. אנטוניו סליירי כתב אופרה בשם "קטילינה". הסופר האמריקאי סטיבן סילבר כתב בשנת 1993 ספר בשם "החידה של קטילינה" ("Catilina's Riddle"), הספר מתמקד בעיקר בתככים הפוליטיים שבין קיקרו לקטילינה. הוא נזכר גם בספרה של קולין מקאלוג "נשותיו של קיסר" ("Caesar's Women"), וכן בספרו של רוברט האריס "אימפריום" ("Imperium"). בשנת 2009 פרסם האריס ספר המשך בשם "לוסטרום" ("Lustrum"), המתאר את חמש השנים המקיפות את הקשר.
פריחא בת יוסף
מהומות הר הבית (2015)
מהומות הר הבית (2015) הן התפרעויות של המון ערבי בהר הבית שהחלו בערב ראש השנה ה'תשע"ו (ספטמבר 2015).