העלאת אחוז החסימה הובילה לכך שחלק גדל והולך של התעמולה של המפלגות הקטנות עוסק בשאלת סיכוייהן לעבור את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2006, כללו בין השאר המפלגות תפנית, הירוקים, שינוי, חזית יהודית לאומית, הגמלאים ועתיד אחד התייחסות לאחוז החסימה בתעמולת הבחירות שלהן. חזית יהודית לאומית ערכה מפקד שבו התבקשו המצביעים שלה להודיע ב-SMS כי יצביעו עבור המפלגה, תוך התחייבות שהמפלגה תפרוש מהמירוץ אם לא יהיו מספיק מצביעים שיודיעו על תמיכה. שבוע לפני הבחירות הודיעה המפלגה כי אספה מעל 55,000 הודעות ועל כן היא ממשיכה בהתמודדות. בפועל קיבלה המפלגה כ-26,000 קולות. מפלגת "עתיד אחד" לא ערכה מפקד, אך רמזה בתעמולתה כי התמיכה של עולי אתיופיה תעביר אותה את אחוז החסימה. מפלגות אחרות ציטטו סקרים שמהם עולה כאילו הן עוברות את אחוז החסימה, אולם לא תמיד הפנו לסקר מסוים שאכן מראה כך. בבחירות עצמן רק מפלגת הגמלאים אכן עברה את אחוז החסימה ואף זכתה ב-7 מנדטים.
דרך שכנוע אחרת של מפלגות החוששות ליפול מתחת לאחוז החסימה, היא קריאה למצביעים ללכת עד הסוף עם האמת שלהם. המפלגות טוענות שאם כל הבוחרים שהאמינו בדרכן, אך חששו שקולותיהם יאבדו עקב אחוז החסימה, היו מצביעים עבורן, הן היו עוברות בקלות את אחוז החסימה.
בבחירות לרשויות המקומיות.
בבחירות לרשויות המקומיות נקבע אחוז חסימה "הפוך" – כדי להשתתף בחלוקת המנדטים די לרשימה לזכות ב-75% בלבד מהמודד למנדט. תיתכן אפשרות שבסוף החישוב רשימה כזאת לא תזכה במנדט. שיטת החישוב היא כדלהלן: מחלקים את סך הקולות הכשרים במספר המושבים במועצת הרשות המקומית, כך נקבע המודד למנדט, אחר כך מנפים מסך הקולות הכשרים את הקולות שניתנו לרשימות המועמדים שלא השיגו 75% ממודד זה, לאחר מכן מחלקים את סך הקולות שנותרו למספר המושבים במועצה, ובזה נקבע המודד הסופי למנדט, כעת מחלקים את מספר הקולות שניתנו לכל רשימת מועמדים במודד הסופי למנדט, ומקבלים את מספר המושבים שבו זוכה כל רשימה במועצה.
אם נותרו מושבים לא מאוישים, מחלקים אותם לפי יתרת העודפים שנותרה מהחלוקה לפי המודד הסופי למנדט כאשר אין כל חשיבות לגודל הסיעה, בשונה מחוק בדר-עופר שחוקק אך ורק לכנסת.
ידוע על מקרה בו שום רשימה לא עברה את אחוז החסימה: בבחירות למועצה המקומית מע'אר בנובמבר 1965 התמודדו 19 רשימות על 9 מקומות, אך אף אחת מהרשימות לא עברה את אחוז החסימה שעמד על 155 קולות, מתוך 1,860 הקולות הכשרים שנספרו. בבחירות החוזרות שנערכו ביולי 1966 התמודדו אחת עשרה רשימות, ששמונה מהן עברו את אחוז החסימה.
תודעה כוזבת
תודעה כוזבת היא מונח המתייחס – בעיקר בהגות המרקסיסטית – לחוסר התאמה בין תפיסות, ערכים, השקפות ואידאולוגיה של בני אדם לבין המיקום שלהם במערכת החברתית המעמדית. תודעה כוזבת מתבטאת כאשר אידאולוגיה שולטת במודעות של אדם מדוכא או קבוצה מדוכאת, באופן שמצדיק או משמר את הדיכוי.
מאפיינים והתפתחות המושג.
התודעה והחוויה לפי קרל מרקס נגזרות מההוויה. אף על פי שמרקס עצמו כנראה לא השתמש מעולם בביטוי, והוא מופיע לראשונה בכתביו של פרידריך אנגלס, על פי התפישה המרקסיסטית, למעמד העליון יש אינטרסים אישיים אשר יוצרים תודעה כוזבת במעמד התחתון ובפרולטריון, מה שמכונה "אופיום להמונים". תודעה זו נוצרת מהאינטרסים של המעמד העליון – הבורגנות – לשמר את מקומו.
מרקס האמין בכך שהתודעה האמיתית היא תודעה מעמדית. המצב של הפרט במבנה החברתי קובע את תודעתו, ובמבנה יש שני מעמדות – עליון ותחתון. קביעת התודעה נעשית דרך יחסי הייצור בין עבודתו של הפרט לבין הבעלות על ההון. מרקס טען שתודעה זו תשתנה בהכרח ותוביל לשינוי המבנה. המהפכה מקורה בפועלים ובתודעתם הנובעת ממטריאליזם ומתוך הקונפליקט ההיסטורי שבבסיס החברה.
לדוגמה, השקפות על חשיבות טיפוחה של כלכלה חופשית בקרב אנשים שאין להם כל שליטה על אמצעי ייצור או על תהליכי ייצור (כמו פקיד בנק זוטר/ה, תופרות/ים במפעל טקסטיל או פועלי בניין) הן השקפות של תודעה כוזבת, לפי מרקס. ההשקפות הללו תורמות כביכול להמשך הניצול של אנשים במעמדם והן מתאימות הרבה יותר לממונים עליהם ולמנהלים שלהם.
התודעה הכוזבת יכולה להסביר מדוע בני אדם החיים במערכת קפיטליסטית מודרנית פועלים בניגוד לאינטרסים האמיתיים שלהם לכאורה.
אמצעי התקשורת כמנגנון ליצירת תודעה כוזבת.
יש הטוענים כי אמצעי תקשורת ההמונים מהווים מנגנון ליצירת תודעה כוזבת. בטלוויזיה, למשל, מציגים לקהל הצופים ריבוי קולות והתמקדות בנראטיב אישי. אבל הטלוויזיה מציגה ריבוי דעות מדומה, ועוזרת לשמר את האינטרסים של הקפיטליזם הנאו-ליברלי. התמקדות בנראטיב האישי גורם לתוכניות להיות מרגשות יותר, והפרסונליזציה הזו מטשטשת, לדעת חוקרים מרקסיסטיים, את הפערים המעמדיים הקיימים בחברה. כתוצאה מכך, "הצופה לא מקבל תמונה כללית על החברה ומיקומו בה", והבעיות הקיימות בחברה "מוצגות כאמוציונליות ולא ככלכליות". ניתן לחשוב על תודעה כוזבת כדרך חשיבה אשר גורמת להימנעות מצד האנשים לתפוס את אופן הפעולה האמיתי של העולם החברתי, הכלכלי והפוליטי, שמתעצבת כתוצאה של השפעת החשיפה לתקשורת על הקהל.
תאוריית יחסי-העבודה של מרקס מאפשרת "ניתוח ביקורתי" של אמצעי תקשורת ההמונים. דוגמה לגישה זו יכולה לבוא לידי ביטוי בניתוח הסדרה "בוס בהסוואה", שם "ההגמוניה שולטת" וניתן לראות בה ריבוי קולות שווי ערך והתמקדות בנראטיב האישי. הפועלים בסדרה הם פועלים שעובדים בעבודה פיזית בלבד, לרוב חסרי השכלה. לפי גישת התודעה הכוזבת, הדגש בתוכנית הוא על כך שיש צורך בחריצות ועבודה קשה – הערכים המרכזיים עליהם מדבר מרקס כמשרתים את המעמד הבורגני, השולט על אמצעי הייצור. בתחילת כל פרק המעסיק מספר כמה התפקיד של העובד הפשוט חשוב ומשמעותי ובכך יוצר תודעה כוזבת, ומשמר את המצב הקיים.
מדיה חדשים ויצירת תודעה כוזבת.
ההיגיון הכלכלי הקפיטליסטי של ענף התרבות משפיע על הקהל, ובמיוחד מחזק את האמונה של הציבור בלגיטימיות של הסדר החברתי הקיים ואת ההתנגדות לשינוי חברתי תוך יצירת הזדמנויות לאסקפיזם (בריחה) מהתמודדות עם סדר חברתי זה. על רקע האפשרויות שמדיה חדשים מעניקים לקהל להיות אקטיבי יותר ביצירה והפצה של תוכן, גורסים הוגים פוסט-מבניים, שהקהל באינטרנט נהנה מאוטונומיה רבה יותר.
Vitalogy
Vitalogy הוא אלבום האולפן השלישי של להקת פרל ג'אם שיצא בדצמבר 1994. האלבום כונה אלבום קונספט על ידי חלק מהמבקרים, והוא מתואר רבות כאלבום ייחודי ואף משונה, בגלל הטקסטים הביזאריים ברובם והמוזיקה הניסיונית שלו.
האלבום זכה למועמדות לפרס גראמי לאלבום השנה.
סקירה כללית.
האלבום, יצא בפורמט המזכיר ספר רפואה עתיק. החוברת המצורפת אליו מכילה דיונים בנושאי רפואה ואיכות חיים, המבוססים על ספר בעל אותו השם מתחילת המאה העשרים שאדי ודר מצא במכירת חצר. הוא יצא בתחילה בפורמט של תקליט ויניל והפך לתקליט הוויניל הראשון מאז המצאת התקליטור שנכלל ברשימת האלבומים הנמכרים (הגיע למקום ה-55). בפורמט של תקליטור, האלבום הגיע למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים של בילבורד.
מילות השיר "Whipping" מודפסות מעל עצומה נגד הפלות המיועדת לביל קלינטון. רבים מאמינים כי השיר "Immortality" מתאר את סצנת התאבדותו של קורט קוביין ("כתב משורבט ומתמוסס, קופסת סיגרים על הרצפה") למרות שוודר עצמו הכחיש זאת והשיר בוצע בגרסאות שונות בהופעות עוד לפני מותו של קוביין. שירים רבים אחרים באלבום עוסקים במרומז בלחצים הנובעים מתהילה ומאובדן של פרטיות.
השיר "Corduroy" הפך ללהיט בקרב המעריצים, והוא מבוצע כמעט בכל הופעה. השיר "Spin the Black Circle" ("סובבו את העיגול השחור") העניק לפרל ג'אם את פרס גראמי היחיד בו זכתה מעולם, על שיר ההארד רוק הטוב ביותר לשנת 1996. השיר מתחיל בנגינה מהירה ועוצמתית של גיטרה אחת, שאליה מצטרפת גיטרה נוספת, ואז ודר מתחיל לשיר בצרחות ובסגנון "גראולינג" עד לסוף השיר. לדבריו של ודר השיר מושפע מאהבתם של חברי הלהקה לתקליטי ויניל, אך רבים מאמינים ששיר זה ושירים נוספים באלבום עוסקים בהתמכרות לסמים.
את השיר "Better Man" כתב ודר על אביו החורג, במספר הופעות חיות נשמע ודר אומר "שיר זה מוקדש לממזר שנשא לאשה את אימי". לאחר שאביו הביולוגי נפטר אימו של ודר נישאה בשנית, וודר האמין שהיא עשתה זאת משיקולים כלכליים בלבד ופחדה לעזוב את בעלה כאשר הוא החל להיות אלים כלפיה.
הרצועה "Hey Foxymophandlemama, That's Me" החותמת את האלבום הוא לדעת רבים הביזארית ביותר בקטלוג של פרל ג'אם. היא מורכב בעיקר מפידבקים מעוותים, תיפופים קלים, ולולאות מעוותות של הקלטות של מטופלים אמיתיים בבית חולים פסיכיאטרי. השיר הוא הארוך ביותר באלבום ותורם לאווירה הניסיונית השולטת בו.
רשימת השירים.
כל השירים נכתבו על ידי פרל ג'אם, אלא אם כן צוין אחרת:
רכיכה
אורדו