ב-27 באוקטובר 2017, פורסם כי חברת ההפקות של קיילי קווקו, "Yes, Norman Productions", קיבלו את הזכויות להפקת הרומן "הדיילת". הרומן יפותח למיני סדרה וקווקו צפויה להיות המפיקה בפועל. ב-1 ביולי 2019 הוכרז כי גרג ברלנטי הצטרף לסדרה כמפיק בכיר באמצעות ברלנטי הפקות. ב-1 ביולי 2019 הוכרז כי הסדרה תצטרף לשירות הסטרימינג של וורנר מדיה, HBO Max. הסדרה צפויה לצאת לאור ב-26 בנובמבר 2020 עם שלושת הפרקים הראשונים. למחרת יצא טריילר רשמי לסדרה ותאריכי ההשקה של פרקים שיעלו לאוויר לאחר הבכורה; שני פרקים אמורים לצאת לאקרנים ב-3 בדצמבר, ואחריהם שני פרקים נוספים ב-10 בדצמבר, ולאחר מכן גמר הסדרה ב-17 בדצמבר.
ליהוק.
עם הכרזת פיתוח הסדרה לוהקה קווקו לתפקיד הראשי. בספטמבר 2019 לוהקה סונויה מיזונו לככב לצד קווקו. באוקטובר הצטרפו מיכיל האוסמן, קולין וודל, רוזי פרז וזושה מאמט לצוות השחקנים של הסדרה. בנובמבר 2019 הצטרפו לצוות הסדרה מרל דנדרידג', גריפין מתיוס וטי אר נייט. בדצמבר 2019 הצטרף לצוות השחקנים נולן ג'רארד פאנק. ביבי ניווירת' הצטרפה בתפקיד משני בפברואר 2020. באוגוסט 2020, מישל גומז הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה, במקום מיזונו. באוקטובר 2020 הצטרפה יאשה ג'קסון לצוות השחקנים בתפקיד משני.
צילומים.
הצילומים החלו בנובמבר 2019 בבנגקוק, תאילנד לפני שהמשיכו בווייט פליינס, ניו יורק בדצמבר. ב-12 במרץ 2020, חברת האחים וורנר השביתה את שלב הצילומים של סדרה בגלל מגפת הקורונה. הפקת שני הפרקים הנותרים של הסדרה חודשה ב-31 באוגוסט 2020 בניו יורק.
ביקורות.
אתר הביקורות Rotten Tomatoes הפיק דירוג של 100% בהתבסס על 5 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.67/10.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1874
הבחירות הכלליות בבריטניה 1874 התרחשו בתאריכים 31 בינואר–17 בפברואר 1874. בבחירות אלו ניצח בנג'מין דיזראלי מן המפלגה השמרנית את ראש הממשלה המכהן ויליאם גלאדסטון מן המפלגה הליברלית. אמנם המפלגה השמרנית קיבלה את רוב מושבי הפרלמנט, המפלגה הליברלית היא זו שקיבלה את רוב קולות המצביעים (לאחר שעשרות מועמדים שמרניים זכו במחוזותיהם ללא התנגדות). זה היה הניצחון השמרני הראשון בבחירות כלליות מאז 1841. בבחירות אלו המפלגה הליברלית התרסקה ואיבדה כמעט 150 ממושביה, ולראשונה מזה שנים, מפלגה אירית נכנסה לפרלמנט. אלו היו גם הבחירות הראשונות שבהן ההצבעה הייתה חשאית. זוהי גם הייתה הפעם האחרונה שמפלגה הובסה למרות שקיבלה כ"כ אחוזים בהצבעה העממית.
בבחירות נבחרו 652 חברי פרלמנט, 6 פחות מאשר בבחירות הקודמות. בעקבות טענות על שחיתות בוטלו כ-6 מחוזות בחירה.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1885
הבחירות הכלליות בבריטניה 1885 התרחשו בתאריכים 24 בנובמבר–18 בדצמבר 1885. בבחירות אלו ניצח ויליאם גלאדסטון מן המפלגה הליברלית את ראש הממשלה המכהן רוברט גסקוין ססיל מן המפלגה השמרנית. המפלגה הליברלית ניסתה להקים ממשלה, אך נכשלה והבחירות הבאות התקיימו כשנה לאחר מכן.
בבחירות אלו התמודדה לראשונה מפלגה סוציאליסטית, אשר העמידה לבחירה כ-3 מועמדים שלא נבחרו.
דאגלס סטיוארט
דאגלס סטיוארט (באנגלית: Douglas Stuart; נולד ב-31 במאי 1976) הוא סופר סקוטי-אמריקאי. זוכה פרס מאן בוקר לשנת 2020.
ביוגרפיה.
סטיוארט נולד בשנת 1976 בסייטהיל שברובע ספרינגבורן בצפון העיר גלאזגו, שבסקוטלנד. הוא בוגר תואר ראשון מהמכללה הסקוטית לטקסטיל ותואר שני מהקולג' המלכותי לאמנות, שבלונדון. סטיוארט היגר לניו יורק בגיל 24 כדי להתחיל בקריירה של עיצוב אופנה. הוא עבד עבור מותגים רבים, בהם קלווין קליין, ראלף לורן, בננה רפובליק וג'ק ספייד. סטיוארט מחזיק באזרחות כפולה, בריטית ואמריקאית.
כתביו הופיעו במגזינים "הניו יורקר" ו-"Literary Hub" .
בשנת 2020 זכה בפרס מאן בוקר עבור רומן הביכורים שלו, "Shuggie Bain" . הרומן מתרחש בגלאזגו של שנות ה-80 של המאה ה-20, ומתחקה אחר אם יחידנית קשת יום ואלכוהוליסטית, המגדלת בגפה את שלושת ילדיה. העלילה מתמקדת בייחוד ביחסיה עם בנה שאגי, במקביל לתיאור תהליכי התבגרותו.
בנוסף, סטיוארט הועמד לרשימת פרס הספרות הלאומית לסיפורת לשנת 2020. הרומן זכה לסיקור חיובי ברובו, בין השאר באובזרבר, הניו יורק טיימס, סקוטמן ו-"The Times Literary Supplement".
"שאגי ביין" יצא לאור בעברית בתרגומו של שי סנדיק בהוצאת "לסה" באפריל 2021.
ביבליוגרפיה חלקית.
בעברית.
שאגי ביין, מתרגם: שי סנדיק, הוצאת לסה, 2021.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1886
הבחירות הכלליות בבריטניה 1886 התרחשו בתאריכים 1 ביולי–27 ביולי 1886. בבחירות אלו ניצח רוברט גסקוין ססיל מן המפלגה השמרנית את ראש הממשלה המכהן ויליאם גלאדסטון מן המפלגה הליברלית. המפתח למהפך המשמעותי היה שיתוף פעולה בין המפלגה השמרנית לבין גורמים ליברלים ויוניוניסטיים כגון ג'וזף צ'מברלין. ההפסד של הליברלים היווה למעשה סוף לדומיננטיות שלהם בפוליטיקה הבריטית במאה ה-19.
נשים במוזיקה (בילבורד)
נשים במוזיקה הוא אירוע שנתי שמקיים מגזין בילבורד. הפרס המרכזי באירוע נקרא "אשת השנה", שהוקם כדי להכיר "נשים בתעשיית המוזיקה שתרמו תרומות משמעותיות לתחום ואשר באמצעות עבודתן והצלחתן המתמשכת מעוררות דורות של נשים לקחת על עצמן אחריות גוברת בתחום", על פי המגזין. טיילור סוויפט היא האישה שזכתה בפרס זה מספר הפעמים הגבוה ביותר, עם שלושה פרסים (שני פרסי אשת השנה ופרס אשת העשור).
פרס אשת העשור.
טיילור סוויפט זכתה בפרס אשת העשור הראשונה אי פעם, על היותה "אחת האומניות המוזיקליות המוכשרות ביותר בכל הזמנים במהלך שנות ה-2010".
פרס אשת השנה.
בשנת 2007, ריבה מקנטייר הייתה לאישה הראשונה לה הוענק הפרס. טיילור סוויפט היא האישה הראשונה והיחידה שזכתה לכבוד יותר מפעם אחת. בילי אייליש היא האמנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס אי פעם. הזוכה האחרונה היא קארדי בי, הראפרית הראשונה שזכתה בפרס.
פרס הכוכבת העולה.
בשנת 2008, קולבי קאליי התכבדה בפרס "הכוכבת העולה" הראשון.
פרס האיום המשולש.
בשנת 2010, ליאה מישל זכתה בפרס "האיום המשולש" בפעם הראשונה.
פרס שוברת החוקים.
פרס "שוברת החוקים" מכיר אמניות המשתמשות במוזיקה ובפלטפורמה שלהן כדי להתריס נגד ציפיות התעשייה המסורתיות ולקדם מסרים רב עוצמה לצעירים. דמי לובאטו הייתה הראשונה שזכתה בפרס בשנת 2015.
פרס Trailblazer.
פרס Trailblazer מוענק לאמנית שפועלת כחלוצה בתעשיית המוזיקה על ידי שימוש בפלטפורמה שלה כדי להאיר קולות בלתי נשמעים ולפרוץ מחסומים לדורות הבאים של מבצעים. היילי ויליאמס הייתה הראשונה שזכתה בפרס בשנת 2014.
פרס האייקון.
פרס אייקון מוענק לאמנית בעלת הישגים יוצאי דופן, אשר תרמה תרומות היסטוריות לתעשייה ולאמנות המוזיקלית. אריתה פרנקלין הייתה הראשונה שזכתה בפרס בשנת 2014.
פרס האימפקט.
פרס האימפקט הוענק לראשונה לסולאנג' נואלס בשנת 2017.
פרס יוצרת הלהיטים.
פרס היטמייקר מוענק לפזמונאית שלחניה השפיעו משמעותית על התרבות.
פרס החדשנות.
פרס החדשנות מכיר באמניות שקוראות תיגר על המוסכמה המוזיקלית, יוצרות שינוי חיובי ותורמות רעיונות חדשים בעבודה היצירתית ומחוצה לה.
פרס Powerhouse.
פרס Powerhouse מוענק לאמנית שהמוזיקה שלה שלטה בשנה החולפת באמצעות סטרימינג, מכירות ורדיו.
פרס ה-Game Changer.
פרס ה-Game Changer הוענק לראשונה לניקי מינאז' לאחר שהפכה לאישה הראשונה שהופיעה 100 פעמים שונות בבילבורד הוט 100.
פלאסה דה רומא
פלאסה דה רומא (באנגלית: Plaza de Roma, המכונה גם פלאסה רומא, או כיכר רומא) היא אחת משלוש הכיכרות הציבוריות הגדולות באינטרמורוס , של מנילה (האינטרמורוס, הוא המרחב הציבורי שבתוך חומות העיר העתיקה של מנילה). פלאסה דה רומא תחומה בשדרת אנדרס סוריאנו (לשעבר קאלה אדואנה) מצפון, רחוב קבילדו ממזרח, רחוב סנטו תומאס מדרום ורחוב אנטוניו לונה (לשעבר קאלה ריאל דל פאלאסיו) ממערב. הכיכר נחשבת למרכז האינטרמורוס.
בפלאסה דה רומא הוקמה ספריית רחוב ציבורית של האינטרמורוס, במסגרת פרויקט אשר בה לבחון כיצד יש להנגיש ספרים וספריות, על מנת למשוך ולקדם קריאה לדורות הצעירים.
היסטוריה.
בתקופה הקולוניאלית הספרדית בפיליפינים, פלאסה דה רומא הייתה הכיכר הראשית של מנילה, אז היא נקראה Plaza Mayir כיכר ראש העיר. בזמנו הכיכר נחשבה כמרכז העיר. התנהלו בה קרבות שוורים ואירועים ציבוריים אחרים. עד שהמושל הכללי הספרדי שמשל על הפיליפינים בין השנים 1793–1806 רפאל מריה דה אגילר הסב אותה לגן ציבורי בשנת 1797. לפעמים קראו לכיכר פלאסה דה ארמאס בטעות כי פלאסה דה ארמאס הייתה בתוך מבצר סנטיאגו באותה תקופה. בשנת 1901, עם תחילת השלטון האמריקני בפיליפנים, שונה שמה של הכיכר, לכיכר מקינלי, על שם נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי, שקבע שהפיליפינים תהיה קולוניה של ארצות הברית. הכיכר קיבלה את שמה הנוכחי פלאסה דה רומא, בשנת 1961, לאחר העלאתו לדרגת קרדינל של רופינו סנטוס על ידי הכנסייה הרומית-קתולית. הוא היה הקרדינל הפיליפיני הראשון. כאות הוכרה על שינוי שם הכיכר לכיכר רומא, העיר רומא בתמורה שינתה את שם אחת מכיכרותיה לשם פיאצלה מנילה Piazzale Manila.
התצורה הנוכחית של הכיכר כגן כבר לא מאפשרת לפלסה דה רומא לתפקד ככיכר ציבורית כמו פלאסה מירנדה ופלאסה מוריונס . עם זאת, מינהלת האינטרמורוס מתכננת להחזיר את צורת הכיכר כפי שהייתה בעידן הספרדי.
הסביבה.