בתור מין המוגבל ליערות טרופיים, צביון פיטרס הוא אחד ממיני הצביונים שתזותם מורכבת כמעט לחלוטין מפירות, אשר במקרים רבים נאספים על ידו מרצפת היער לאחר שהופלו מהעצים על ידי קופים וציפורים. בשני מחקרים שונים מ-1984 ומ-1989 המבוססים על ניתוח תוכן קיבתו של המין, נמצא שהפירות מהווים בין 89-82% מהתזונה. העלים הם הרכיב התזונתי השני בחשיבותו ומהווים בין 7.9% ל-10.0% מהתזונה, ולאחריהם בהפרש לא גדול השיחים והגבעולים המהווים כ-6.2% מהתזונה. פרחים, פטריות, ומזון מהחי (בעיקר חרקים), נמצאו בתדירות פחותה ביותר (בפחות מ-50% מהצביונים שנבדקו), והם מהווים ככל הנראה רק 1% מהתזונה. בכל אחד ממחקרי התזונה שנעשו בעבר תמיד נמצאו בקיבתם של צביונים אלו פירות ועלים, ואילו שאר רכיבי התזונה השתנו מפרט לפרט. מלבד חרקים צביון פיטרס צד חולייתנים קטנים לעיתים רחוקות יותר, וברפובליקה המרכז אפריקאית נצפה פרט ממין זה שצד אפרוח של ברווז מהמין ברווז הארטלאוב (Pteronetta hartlaubii). צביוני פיטרס צעירים ניזונים באופן פחות יותר מפירות מאשר הבוגרים - כ-50% מהתזונה הכוללת, והם ניזונים בצורה משמעותית יותר מעלים - בסביבות 37% מהתזונה. הגבעולים מהווים אצלם 9.8% מהתזונה, ופטריות כ-12%. הן אצל הבוגרים והן אצל הצעירים יש שינוי בצריכת מזון בין העונות: גידול משמעותי יותר של צריכת עלים בעיקר במהלך עונת הגשמים הקצרה של חודשי מרץ עד מאי, ובמקביל ישנה ירידה בכמות הפירות הנאכלת באותו זמן.
צביון פיטרס פחות בררן ממינים אחרים באכילת פירות, אך לרוב יש גודל קבוע לסוגי הפירות שהוא אוכל: 26%-40 מהפירות הנצרכים הם בקוטר של 0.2-0.1 ס"מ, ובסביבות 77-60% הם בקוטר של 3.0-1.5 ס"מ. בקיבות מסוימות של צביונים אלו נמצאו שרידים של כ-55 מיני פירות מזוהים, ובממוצע לפחות 8.5 מיני פירות שונים בכל קיבה שנבדקה. מיני הפירות המועדפים הם: האקסלופיה (מהאנונאים), הקילינדרוף (מההרדופיים), הקאנריום האפריקאי (מהדגניים) קליינדדוקסה גבונית (מהמלפיגאים), הקואלוקריום, הילומבה והסטאודטיה (ממשפחת מיריסטיסאה - בבעלי פרחים).
רבייה ומחזור חיים.
צביוני פיטרס יכולים להתרבות לאורך כל השנה - ללא עונת רבייה מוגדרת, אך מכיוון שיש שיאים של לידות בגבון בחודשי מאי, יוני ודצמבר, זה מצביע על כך ששיא הרבייה מתבצע בחודשים מסוימים. בדרך כלל בחודשי הלידות הכמות והאיכות של הפירות הנצרכים על ידי מין זה גבוהים מן הרגיל, בדומה לאנטילופות רבות הממליטות בחודשי שפע של מזון. על פי תצפיות החוקרים מעריכים שתקופת ההריון של המין היא כ-240 ימים - זהה לצביון החום החי אף הוא באזור זה. הצביונית ממליטה עופר יחידי החבוי בשבועות הראשונים בצמחייה הסבוכה, כשהיא מגיעה מספר פעמים ביום להניקו. משקל העופר בשעת הלידה 3.0-2.7 ק"ג, גדול במקצת מעופרים של מינים כצביון שחור או צביון ווינס. העופר נולד בצבע חום כהה ברוב הגוף - כהה יותר מצבע הבוגרים, וכבר אז יש לו פס שחרחר בגב המתרחב באזור האחורי; צבע ראשו וצווארו חיוור יותר משל הבוגרים, וציצת השיער שבמצח בצבע אדמוני בוהק. גיל הגמילה של העופר לא ידוע, אך סביר להניח שהוא בסביבות 4 חודשים. כמו כן גיל הבגרות הוא כנראה 12–18 חודשים כאצל מינים אחרים. תוחלת החיים של המין אינה ידועה.
איומים ושימור.
צביון פיטרס מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל היותו עדיין נפוץ במספרים גדולים לאורך הטווח ההיסטורי שלו. עם זאת, עלייה בלחץ הציד אשר לעיתים קרובות משולב בהתיישבות אנושית בתוך היער מצביעה על כך שמין זה עלול בסופו של דבר להיעלם מחלקים גדולים מתפוצתו המקורית. האיום העיקרי עליו כיום הוא אובדן בית גידול הנעשה על ידי כריתת עצים, התיישבות אנושית והרחבת החקלאות לתוך שטחי היער, וציד לבשר הנעשה בעיקר על ידי תפיסתו במלכודות הפרוסות ביער. בגבון למשל הוא המין השלישי הנפוץ ביותר בשוקי הבשר, וברפובליקה המרכז אפריקאית הוא מהווה 29% מכלל בעלי החיים הנתפסים במלכודות ביער. איום המלכודות נחשב אחד מהאיומים החמורים על המין, מכיוון שהמלכודת נפרשת לעיתים קרובות בעומק היער במקום בו הצביונים מרגישים בטוחים יותר, בניגוד למשל לציד רגיל שבו הצביון יכול לזהות את הצייד מרחוק ולהימלט מהאזור. במקומות שבהם יש לחץ ציד והפרעה אנושית גבוהה האוכלוסיות של המין יורדות במספריהם במהירות לרמות נמוכות מאוד.
צביון פיטרס מצוי באוכלוסיות יציבות במספר אזורים מוגנים כגון: שמורת החי דג'ה והפארק הלאומי לובאקה (קמרון), הסנגהה התלת-לאומי והפארק הלאומי באנגסו (הרפובליקה המרכז אפריקאית), הפארק הלאומי מונטה-אלן (גינאה המשוונית), הפארק הלאומי לופה הפארק הלאומי מינקאבה (גבון), והפארק הלאומי נדוקי-נואבאלה, הפארק הלאומי אודזאלה ואגם טאלה-יקואלה (קונגו).
אומדן האוכלוסייה העולמי של צביוני פיטרס הוערך בשנת 1999 בכ-382,000 פרטים.
צביון שחור-חזית
צביון שחור-חזית (שם מדעי: Cephalophus nigrifrons), הוא מין של אנטילופה קטנה יחסית בתת-משפחת הצביונים החי במרכז אפריקה. הוא תואר מדעית לראשונה כמין נפרד בשנת 1871 על ידי ג'ון אדוארד גריי. לצביון זה תת-מין אחד שמסווג כיום יותר ויותר כמין נפרד תחת השם צביון רובנזורי ("Cephalophus rubidus"). לצביון שחור-חזית יש דמיון רב עם מספר מיני צביונים - בייחוד לצביון אדום, צביון חום וצביון הארווי, והוא חופף עם חלק מהם. שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: "kephale" = ראש, "lophus" = פסגה; - מתייחס לציץ השערות שמזדקר במצח. "nigrifrons" = שחור-חזית, ומתייחס לחזית השחורה של פניו המאפשרת לזהותו בקלות יחסית מרוב הצביונים.
תיאור.
לצביון שחור-חזית זוג קרניים קצרות יחסית, אם כי בניגוד לצביונים רבים הן נראות בבירור על הראש ואינן מוסתרות בציצת השיער שבמצח. מבנה הקרניים פשוט למדי: הקרן צומחת בצורה ישרה לכיוון מעלה באלכסון, ולעיתים תקבל זווית מועטה לאחור, או שתצא מהראש לצדדים בצורת "V". מיקום הקרניים הוא בחלק העליון של המצח, סמוך ממש לאזניים ורחוק מן העיניים. המרווח בין הקרניים בבסיס נמוך יחסית, והן עשויות להתרחק אחת מהשנייה ככל שהן גדלות - תלוי באופן הצמיחה. הקרניים דקיקות למדי בדומה לרוב הצביונים, אך למרות זאת יש הבדל ניכר בעובי בין הבסיס לקצוות; הקרניים מסתיימות בשפיץ חד. על הבסיס יש כ-5 טבעות קטנטנות ושאר הקרן חלקה לגמרי. הצבע הוא אפרפר, חלודה או שחרחר. אין הבדל בולט בין קרני הזכרים לנקבות אף על פי שהן ארוכות במעט לזכרים.
הפרווה של צביון שחור-חזית קצרה, מבריקה ומחוספסת, והיא מורכבת משערות גסות וצפופות. צבע הפרווה הכללי משתנה בין חום אדמוני או חום קפה, לכתום זהוב בוהק ולעיתים אפילו אדום-בורדו. לרוב אזור הגב, הכתפיים, הצלעות, העורף ופלג הגוף האחורי נוטים לאדמדם כהה לעומת המותניים, הגחון והגרון שנוטים לכתמתם-צהבהב. הגפיים והירכיים הופכים בהדרגה מאדמדם לחום כהה, והרגליים בצבע שחור פחם לגמרי מלבד בית השחי והמפשעה שנשארים בצבע כתמתם-צהבהב. העורף עשוי להתכהות לאפרפר או שחרחר בדומה לצביון נאטאל. הזנב בצבע אדמדם-כתמתם כהה, והוא הופך לשחרחר ושעיר בהדרגה עד שמסתיים בציצת שיער עגלגלה ושחורה; בתחתית הזנב יש גוון לבנבן-אפרפר. הפרסות שחורות. למין זה אין פס שחור על הגב. תת-המין צביון רובנזורי נבדל ומוכר בכך שגחונו בצבע לבנבן ופרוותו עבה יותר.
צבע ראשו של צביון שחור-חזית אדמדם-כתמתם או צהבהב בהיר בהתאם לצבע הגרון, ואזור הלחיים עשוי להיות צהבהב קרמי או אפרפר דהוי. המאפיין הבולט העיקרי של מין זה הוא הכתם השחור שבחזית בפנים המקנה לו את שמו, המשתרע לאורך החרטום - ממרכז המצח עד לאף - ומאפשר לזהותו בקלות ממיני צביונים אדומים אחרים. בצידי המצח מעל העיניים, הפרווה הכתמתמה של הראש בוהקת יותר, ומובלטת על ידי עצמות המצח הבולטות. את העיניים מקיפה טבעת שחרחרה דהויה. שפתו העליונה של הצביון לבנבנה בניגוד לשפתו התחתונה השחרחרה. הסנטר בצבע לבנבן או צהבהב קרמי בהיר, ובין העיניים לאף יש בלוטות ריח גדולות עם חריץ שחור. ציצת השיער של צביון שחור-חזית קצרצרה מאוד ולעיתים אף נעדרת, והיא שחורה במרכזה וכתמתמה בצדדיה. סביב בסיס האוזניים השערות בצבע לבנבן קרמי או אפרפר, והאוזניים עצמן מתחלקות בין הצד החיצוני שצבעו הוא כתמתם בהיר בחלק התחתון ושחרחר בחלק העליון, לבין הצד הפנימי שצבעו וורדרד עם כתמים שחורים ולבנים.
מבנה גופו של צביון שחור-חזית ארוך ועגלגל, ויש לו צוואר דק וקצר עם ראש מוארך. חרטומו משולש וגבו מקושת. רגליו ארוכות ודקיקות יחסית, והאחוריות ארוכות מהקדמיות. יש לו פרסות ארוכות וצרות המאפשרות לו להיות מותאם היטב לבתי גידול ביצתיים. זנבו קצרצר ודקיק ואוזניו עגולות ורחבות. כיתר הצביונים יש לו בליטות בלחיים שעליהן נמצאים החריצים השחורים, עיניים ואף גדולים ושחורים, ועצמות מצח בולטות המתרחבות גם לכיוון החוטם ומשוות לו מראה של גבות. אזור העין בולט מעט ובצדדיו יש שקעים קטנים. הדו-צורתיות זוויגית נמוכה ביותר אצל מין זה, ומלבד אי אלו הבדלים קלים בממדי הגוף ובאורך הקרניים הזכרים והנקבות זהים לחלוטין.
מידות הגוף של צביון שחור-חזית:
גובה הכתפיים: 53-48 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 170-90 ס"מ.
אורך הקרניים: 12-4 ס"מ.
אורך האוזניים: 9-6 ס"מ.
אורך הזנב: 15-7.5 ס"מ.
משקל: 18-14 ק"ג.
מינים דומים.