מסתיו 1944 ועד אפריל 1945 שוכנו במחנה בקהילת האוסברגה בעיקר אסירות יהודיות מהונגריה ומהולנד, אשר שרדו את השהות במחנות קודמים. האסירות הועסקו בייצור שפופרות רדיו עבור מפעלי פיליפס-וואלוו. האסירות הועברו בין היתר ממחנה הריכוז אושוויץ, מחנה הריכוז הורנבורג ומתשלובת מחנות גרוס-רוזן. המחנה פונה על ידי הגרמנים ב-1 באפריל 1945 והאסירות שולחו ממנו דרך ברגן בלזן לכיוון מחנה הריכוז נוינגמה. מספרן של הנספות איננו ידוע.
T-15 ארמטה
T-15 ארמטה הוא נגמ"ש לחימה כבד ממשפחת הארמטה. נחשף לראשונה במצעד יום הניצחון במוסקבה בשנת 2015.
היסטוריה.
בשנים האחרונות, רוסיה פיתחה תוכנית לפלטפורמה משותפת לכלי הלחימה, ששמה הוא משפחת הארמטה. משפחה זו אמורה להתבסס על מרכב משותף ומיגון דומה, וכך לאפשר את החלפתם של הכלים המתיישנים שבצבא הרוסי, כמו טנקי T-90 או נגמ"שי BMP-3.
הנגמ"ש T-15 מיועד להחליף את נגמ"שי הלחימה שבשירות הצבא הרוסי מדגם BMP-3 וקודמיו.
מבנה, הנדסה ומאפיינים.
הנעה ועבירות.
המרכב של ה-T-15 מבוסס על המרכב של משפחת הארמטה, ובמרכב זה משתמש גם טנק ה-T-14 ארמטה וכלים נוספים.
המנוע ממוקם מלפנים, ובחלק האחורי נמצא תא הלוחמים היכול להוביל עד תשעה לוחמים, ואלו פורקים דרך דלת לוחמים המאפשרת כניסה ופריקה מהירה של לוחמים, והיא ממוקמת בחלקו האחורי של הכלי.
המנוע עצמו הוא מנוע דיזל בהספק של 1,200 כוחות סוס, והמהירות המקסימלית שלו נעה בין 65 ל-70 קמ"ש בכביש. כמו כן, מוערך כי הוא יכול לצלוח נהר (ללא הכנה) בעומק של 1.2 מטר, לצלוח תעלה נגד טנקים בעומק של 2.8 מטר, לטפס מדרגה בגובה של 0.8 מטר, לטפס עלייה בשיפוע של 60% ולנסוע בשיפוע צד של 40%.
מיגון.
לטנק שריון מרוכב פאסיבי, דומה לזה של טנק ה-T-14 ארמטה. המיגון של הטנק משופע ברובו, עם דגש על החזית של הכלי. כמו כן, במיגון של הכלי נוספו פלטות מיגון נוספות, וישנם פלטות בזוקה להגנה על המזקו"ם של הטנק מפני רקטות נגד טנקים הנורות על ידי חיילי חי"ר מטווח קצר.
לטנק גם לוחות מיגון ריאקטיבי, בחזית, בצדדים, וגם בירכתי הכלי. כמו כן, הכלי חמוש במערכת הגנה אקטיבית לטנקים מדגם "אפגניט" עם מכ"ם, וזו יעילה רק לאיומים המכוונים לחזית הכלי. בנוסף, לכלי מדוכות עשן, למטרות מיסוך והטעייה של נשק מונחה, מערכת כיבוי אש אוטומטית ומערכת להגנה על הכלי מפני איומי אב"כ (ראשי תיבות: אטומי, ביולוגי, כימי).
חימוש.
ל-T-15 צריח מתוצרת KBP מדגם Epoch, ועליו מותקן החימוש העיקרי של הנגמ"ש, תותח אוטומטי 30 מ"מ החמוש ב-500 פגזים מסוגים שונים, לטווח מקסימלי של 4 ק"מ. הצריח הוא בלתי מאויש, ונשלט מפנים הכלי, בדומה לעמדה כמו קטלנית של רפא"ל, במבנה זה, מפקד הנגמ"ש יושב מאחור, והנהג והתותחן בחלק הקדמי יותר של הכלי. כמו כן, בצריח מקלע מקביל מדגם PK בקליבר 7.62 מ"מ והוא חמוש ב-2,000 כדורים. בנוסף לכך, ישנם שני טילי 9M133 קורנט E בכל צד של הצריח, אלו טילים מונחים נגד טנקים, עם טווח של 8 קילומטרים.
ל-T-15 מערכות אופטיקה מסוגים שונים וחיישנים מגוונים. ישנם חיישנים אלקטרו-אופטיים ומערכות ראיית לילה. אלו מאפשרים תצפיות ביום ובלילה, גם בתנאי מזג אוויר קשים. כמו כן, יש בכלי חיישנים לבדיקת מזג אוויר ורוחות, ואלו מעבירים מידע למחשב הבליסטי של הנגמ"ש.
צוללת לחקר האגמים בטיטאן
צוללת לחקר האגמים בטיטאן (באנגלית: Titan Submarine) היא הצעה לשיגור צוללת שתחקור את המתרחש מתחת לפני האגמים בטיטאן, ירחו של כוכב הלכת שבתאי. מטרת המחקר לכלול את כל ההבטים בתחום האוקיינוגרפיה ובכלל זה לפתוח את מחקר האסטרוביולוגיה למידע חדש מהעולם התת־ימי שיוכל לתרום לאפשרות למצוא חיים מחוץ לכדור הארץ. מציעי המשימה מניחים שבאמצעותה יהיה ניתן ללמוד על התנאים להיווצרות חיים וזאת באמצעות כלים מדעיים שבהם תהיה מצוידת הצוללת והם יעזרו לזהות תרכובות אורגניות מתחת לפני הים שלא בכדור הארץ, אזור שלא נגיש בדרך שונה בטכנולוגיה הנוכחית.
רקע.
במסגרת החיפוש אחר חיים מחוץ לכדור הארץ מקובל להניח מספר הנחות יסוד שיאפשרו חיים. במסגרת הנחות יסוד אלה מקובל להניח שהתנאי הבסיסי להתפתחות חיים הוא נוכחות מים נוזליים. הירח טיטאן, אף על פי שאינו נכלל בגבולות האזור הישיב של מערכת השמש, הוא הירח היחידי במערכת השמש שידוע כי קיימת בו אטמוספירה (מורכבת מ־94% חנקן ו־6% מתאן). גשושית הויגנס שהונחתה על טיטאן ב2005 איששה את ההערכות כי יש בו מערכת אקלים, ימים ואגמים, ורבים מחומרי הגלם של החיים, כולל חנקן, פחמן ומימן. רבים מאלה כלואים מתחת לשכבת קרח, אך לא כולם.
בצפון טיטאן יש אגם גדול בשם ימת קראקן המכיל תרכובת אורגנית של מתאן ואתאן והטמפרטורה הממוצעת בו היא 180 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, כתוצאה מהאנרגיה המעטה שמגיעה מהשמש. מחקרים הצביעו שחיים יכולים להיווצר בטיטאן בזכות החומרים האורגניים שנמצאים בו ובזכות אנרגיה תרמית שעשויה להיפלט מבטן האדמה וליצור טמפרטורה נוחה לקיום חיים, כמו גם בירח נוסף של שבתאי, אנקלדוס, שם ייתכן שאוקיינוס כלוא מתחת לשכבת הקרח. גשמי המתאן יורדים בעיקר בקטבים, בעוד ישנם אזורים נרחבים בטיטאן שלא יורדים בהם גשמים כלל. לכן נאגרים בקטבים אגמים וימים, הגדול שבהם הוא ימת קראקן בו מתוכננת להתבצע המשימה. רוחבה של ימת קראקן הוא 1,170 ק"מ, כגודל הימות הגדולות באמריקה הצפונית, ועומקה עשוי להיות כ־300 מטר.
המשימה.
התכנון הוא לשגר באמצעות משגר אטלס 5 רכב חלל הדומה ל־X-37 לא מאויש שישרוד כניסה על־קולית לאטמוספירה של הירח, לפני שישגר את הצוללת, בזמן שהוא צונח לקרקעית האוקיינוס בטיטאן. הצוללת תצויד במערכת של איסוף דגימות מהקרקע, חיישנים ומצלמה ותעביר באמצעותם מידע אודות ההרכב הכימי של הימים; כמו כן, הצוללת גם צפויה לחקור את מזג האוויר, מחזורי הגאות והשפל, קווי החוף והאיים הנעלמים המסתוריים שנצפו על טיטאן. הצוללת מתוכננת להיות צוללת גרעינית.
שימושים נוספים.
אם המשימה תצליח, היא תוכל להוות בסיס משמעותי למשימת מחקר מתחת לשכבת הקרח של אירופה, ירחו של כוכב הלכת צדק. משימה זו תהיה מסובכת לא פחות, מאחר שיהיה צורך לפתח טכנולוגיה מתאימה לשם קידוח בתוך שכבת הקרח וכן לאפשר לצוללת לשדר נתונים בחזרה לכדור הארץ. בנוסף יהיה צורך למפות את הקיים מתחת לפני השטח כדי לאתר מקומות קידוח מתאימים.
איתן קיינין
אית'ן אנדרו קיינין (באנגלית: Ethan Andrew Canin; נולד ב-19 ביולי 1960) הוא סופר אמריקאי-יהודי, מחנך ורופא. הוא מרצה לכתיבה יוצרת באוניברסיטת איווה.
קורות חיים.
קיינין נולד באן ארבור, מישיגן שבארצות הברית, בזמן שהוריו היו בחופשה מאיווה סיטי, שם לימד אביו כינור באוניברסיטת איווה. הוא ומשפחתו עברו ברחבי המערב התיכון ובמזרח ארצות הברית, ובסופו של דבר התיישבו בסן פרנסיסקו, קליפורניה, שם למד בתיכון ומאוחר יותר באוניברסיטת סן פרנסיסקו. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד והשיג תואר ראשון באנגלית. הוא עבר לאוניברסיטת איווה ולמד בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה לתואר שני, אותו קיבל בשנת 1984. הוא המשיך ללמוד בבית הספר הרפואי באוניברסיטת הרווארד, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1991.
בתחילת הפרקטיקה הרפואית שלו התמחה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. הוא עסק הן ברפואה והן בכתיבה מספר שנים. ב-1998 פסק לעסוק ברפואה והצטרף לסגל סדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה, שם הוא עדיין מלמד.
נשוי ואב לשלושה ילדים.
מטה מאבק הנכים
מקסימיליאן מאייר
דיסק ניוטון
דיסק ניוטון (באנגלית: Newton disc) הוא אמצעי עזר להמחשת חלק מההיבטים של ראיית צבעים, שהומצא על ידי אייזק ניוטון. דיסק ניוטון הוא עיגול עם שבע גזרות הצבועות בצבעי הקשת. כשמסובבים את הדיסק במהירות הולכת וגוברת, צבעו מחוויר ללבן; בדרך זו הדגים ניוטון את תגליתו שצבע לבן הוא צירוף של שבעה צבעים שונים שמקורם בקשת הצבעים. זו הייתה תגלית חשובה, שכן היא הוכיחה שהאור אינו חסר צבע, אלא שלאור יש תמיד צבע נלווה. במקרה של דיסק ניוטון, הצבע הנתפס במוחנו הודות לסיבוב המהיר של הדיסק מתכנס במהירות לצבע הלבן, שאותו אנו מחשיבים לחסר צבע. תכונה זו, לפיה אנו תופסים את הצבע של סדרת דמויות (מסוימות) החולפות בפני העין כצבע הלבן, מקורה במנגנון הראייה האנושי, ה"ממצע" (כלומר מבצע ממוצע של הדמויות המוצגות לעין) את סדרת הצבעים המוצגים לפניו. הניסוי שהדגים ניוטון עם הדיסק שלו היה ההוכחה החותכת והאחרונה שהצבע הלבן הוא תערובת של צבעי הספקטרום הנראה.
מתקן דיסק ניוטון ממונע או כסביבון פשוטים לייצור, ומהווים כלי לימודי נפוץ.
פורטפוליו
וולפרם ווטקה
וולפרם ווטקה (בגרמנית: Wolfram Wuttke, נולד ב-17 בנובמבר 1961 בקסטרופ ראוקסל שגרמניה המערבית, נפטר ב-1 במרץ 2015 בלונן שבגרמניה) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת הקשר.
ווטקה שיחק בשאלקה 04, בורוסיה מנשנגלדבך, המבורג, אספניול ופ.צ. זארבריקן, אך עיקר הצלחתו היה בקייזרסלאוטרן, עמה זכה בגביע הגרמני בעונת 1989/90. ווטקה ערך ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, ונכלל בסגל ליורו 1988. ווטקה זכה במדליית ארד עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית באולימפיאדת סיאול.
ווטקה נפטר בשנת 2015 ממחלת שחמת הכבד בגיל 53.
קריירת מועדונים.