מגוון הנושאים בהם הארגון תמך הם: הכשרה לקריירה, קידום מצוינות בחינוך, ליווי נפגעות תקיפה מינית ואלימות, קידום נשים לפוליטיקה הישראלית, קידום המודעות לבריאות נשים, ליווי חיילות בודדות לקראת השחרור מהצבא, מכינה קדם צבאית לנערות מרקע מורכב ועוד מגוון רחב של פרויקטים אשר מסייעים לנשים ולנערות לקחת חלק פעיל בחברה: להתפתח, להשתלב בעבודה, בעסקים או בקהילה ולשפר את חייהן. בכל שנה נבחרים בקפידה פרויקטים חדשים אשר זוכים לתמיכה כלכלית ולמעורבות אישית מצד החברות באריה יהודה - ישראל.
בנוסף מחויבות נשות אריה יהודה ישראל לחיזוק האחווה היהודית הנשית תוך טיפוח יחסים מקצועיים ואישיים מול קהילות שונות בעולם. כחלק ממטרות הארגון עומד גם החזון לקידום הפילנתרופיה הנשית בישראל ועידוד נשים לתרום באופן מסודר ומחושב.
פעילות הארגון בישראל.
אריה יהודה ישראל היא קהילה בה כל אחת ואחת תורמת לקרן משותפת מדי שנה וביחד בוחרות את הפרויקטים בהם הן תומכות ומלוות. הבחירה נעשית תוך רצון לעשות שינויי חברתי חיובי עם התמקדות בהעצמת נשים ונערות בישראל.
הקהילה שמה דגש על נדיבות, סובלנות, מעורבות קהילתית, תרומה מתמשכת, שיתוף פעולה, עבודת צוות, שקיפות לצד חברות אמיצה ששמה במרכז השיח את העשייה החברתית המשותפת.
כחלק ממהות הקהילה מתקיימות פעילויות ואירועים שונים לחברות הארגון. האירועים מתקיימים גם סביב מעגל החיים היהודי הכולל התכנסות חגיגית בראש השנה, הדלקת נרות משותפת בחנוכה, חגיגת חידוש הנתינה בט"ו בשבט, מסיבות בפורים והרמת כוסית בפסח. אלמנט מרכזי בכל אירוע הוא הצגת אחד מהפרויקטים להם הארגון תורם.
הקשר לקהילה הבינלאומית.
17,500 נשים יהודיות הן אריות יהודה מסביב לעולם. בשנת 1994 התקיים הכנס הבינלאומי הראשון אשר קיבץ מאות חברות לוושינגטון ומאז אחת לשנתיים מתקיים הכנס בארצות הברית בדרך כלל בניו יורק או בוושינגטון. בשנת 2010 התקיים הכנס בניו אורלינס חמש שנים לאחר הסופה קתרינה אחת ממטרות הכנס הייתה לתמוך ולעזור בשיקום העסקים בקהילה המקומית כחלק מהחזון של נשות אריה יהודה העוסק בתיקון עולם. בשנת 1994 ובשנת 2008 הכנס התקיים בישראל. בשנת 2012 ציינו 40 שנה לאריה יהודה בכנס בניו יורק. הכנס הבינלאומי של אריה יהודה עוסק בנושאים יהודים מקומיים וגלובליים, מביא מומחים ברמה עולמית, מחבר, מעודד ומניע לעיסוק בפילנתרופיה.
במסגרת הפעילות של אריות יהודה מגיעות לארץ משלחות נשים שמטרתן עידוד וחיזוק הקשר למדינת ישראל, לעודד תיקון עולם-ביקור בפרויקטים ומפגש עם המשתתפים. אחד השיאים במשלחות כאלה הוא המפגש עם נשות אריה יהודה ישראל
תמיכה בפרויקטים משותפים.
שיתוף פעולה נוסף ומשמעותי נוצר בין קהילות שונות לבין אריות יהודה ישראל בתמיכה משותפת בפרויקטים ואף פיתוח פרויקטים משותפים.
שיתוף פעולה עם פדרציית לוס אנג'לס יצר פרויקט עם עיריית תל אביב (העיר השותפה בפרויקט partnership 2000, שותפות ביחד) פרויקט המכשיר קהילות מנהיגות משכונות דרומיות בתל אביב אשר בוחרות נושא אותו הן מעבירות לנשים בקהילה כולה. הנושא הנבחר היה בריאות האישה, במסגרתו התקיימו מספר אירועים השמים את האישה במרכז ואת בריאותה בראש סדר העדיפויות.
שיתוף פעולה נוסף מתקיים עם קרן הנשים של מיאמי, תמיכה בפרויקטים "עולים ביחד" ו"התחנה הבאה-מנטורינג ספיר" פרויקט הפועל במכללת ספיר.
בעבר היו שיתופי פעולה נוספים עם פדרציית ניו יורק.
אות קיפניס ווליסון.
אריות יהודה ישראליות זכו באות קיפניס ווילסון על תרומתן מעוררת ההשראה: האות ניתן לזכרן של מייסדות אריה יהודה נורמה קיפניס ווליסון וטובי פרידלנד לנשים מעוררות השראה בקהילתן.
סיכת אריה יהודה.
הנשים אשר תורמות לאריה יהודה בארץ ובעולם זכאיות לענוד את סיכת האריה המוזהבת אשר מהווה את הסימן להשתייכותן לקהילה הישראלית והבינלאומית. בעת הצטרפות חברה לארגון נערך לה 'טקס סיכה' בו מברכים אותה עם הצטרפותה לקהילה. שחברותיה חרתו על דגלן לתרום מזמנן, כוחן מרצן וכספן, כדי לסייע לאחר, לעזור ולתת לכל נצרך בכל מקום ובכל הקשר לשם קידום נשים ונערות ולהעצמתן.
חשיבות הארגון ותרומתו.
אריה יהודה ישראל מהווה פלטפורמה בכל הקשור לפילנתרופיה נשית. מבנה הארגון הייחודי בו נשים מובילות בחברה הישראלית לצד תרומתן הכספית מתנדבות ומעורבות בפעילות הארגון. הן בניהול השוטף והן במעורבות אישית בפרויקטים בהם חברות ועדת הפרויקטים של הארגון בחרו לתמוך. חשיבות הארגון בהיותו גוף אשר מעודד נשים בעמדות מפתח בחברה הישראלית לערבות הדדית ומחויבות אישית. הארגון מהווה גם כתובת עבור עמותות רבות לקבלת עזרה, עצות, קשרים ורשת תומכת החשובה מאין כמוה לעמותות הפועלות בישראל. במסגרת פעילות הארגון קיבלו אלפי נשים ונערות בישראל כלים שונים בהתאם לצורכיהן ובהתאם לצרכים הבוערים בחברה הישראלית.
גירושי יהודי צרפת
יהדות צרפת, מהקהילות היהודיות העתיקות באירופה, עברה גירושים חוזרים ונשנים במהלך ימי הביניים, כשהמכנה המשותף להם הוא אנטישמיות, כמו גם תאוות בצע.
הגירוש הראשון ב-1182.
פיליפ השני, מיד לאחר הכתרתו למלך צרפת - 14 במרץ 1181, החל ברדיפת היהודים ובהחרמת חלק מרכושם, ובהמשך, בשנת 1182 (ד'תתקמ"ב), גירש אותם מאזור המלוכה, והפקיע את שאר רכושם הנייח. המטרה בכל התהליך הייתה העשרת קופת המלוכה.
לאחר 16 שנה, בשנת 1198 (ד'תתקנ"ח), שוב משיקולים כספיים, התיר המלך פיליפ השני את חזרת היהודים.
הגירוש ב-1270.
בשנת 1270 (ה'ל'), במהלך מסע הצלב השמיני, הטיל לואי התשיעי, מלך צרפת הגבלות ועונשים על המלווים בריבית היהודים ואף גזר על חלקם גירוש. באותה שנה הורה שכל יהודי בתחומי הממלכה שיימצא ללא טלאי צהוב יקנס בעשר ליברות כסף.
הגירוש ב-1289.
ב-1289 היהודים גורשו מאנז'ו, מיין, נווארה וגסקוניה. רובם עברו להתגורר בפריז, שם התקבלו על ידי פיליפ הרביעי, אם כי הוטלו הגבלות על עסקיהם.
הגירוש הגדול ב-1306.
לקראת אמצע שנת 1306 (ה'ס"ו), המלך פיליפ הרביעי הוציא צו גירוש על היהודים, על מנת למלא את קופת הממלכה שהתרוקנה. רכושם הופקע מהם, כולל אדמות, בתים ומטלטלין, שאלה האחרונים נמכרו במכירה פומבית. ב-י' באב (22 ביולי) של אותה השנה, יום למחרת תשעה באב, נעצרו היהודים בבתי הכלא, שם הם קיבלו הודעה כי הם נידונו לגלות, ועליהם לעזוב את כל שטחי הממלכה בתוך חודש, בלא ליטול עמהם דבר, מלבד הבגדים שעליהם. אלו שבחרו להמיר את דתם ולהתנצר - לא גורשו.
תשע שנים חלפו מאז הגירוש, כשלואי העשירי, בשנת מלכותו הראשונה - 1315 (ה'ע"ה), התיר ליהודים לשוב למקומות בהם התגוררו לפני הגירוש. בעיקרון, תוקף ההיתר היה לתקופה של עשר שנים בלבד, והוא היה כפוף למספר הגבלות על היהודים השבים. לאחר חלוף עשר השנים נתן המלך ארכה בת שנה להסדרת עזיבת היהודים, שאף זו הייתה עשויה להתבצע בהגבלות מסוימות, אך לבסוף הצהיר כי הוא פורש עליהם את חסותו.
הגירוש ב-1322.
ב-1322 גורשו שוב מרבית היהודים על ידי שארל הרביעי, מלך צרפת (בנו של פיליפ הרביעי), שלא היה מרוצה מן ההכנסות שקיבל מן הקהילות היהודיות.
הגירוש ב-1394.
בתקופתו של ז'אן השני ב-1359 ושוב ב-1361 נעשו ניסיונות לאפשר ליהודים להתיישב שוב בצרפת. ניתנה להם ערובה לביטחונם למשך עשרים שנה, והם הורשו אפילו לגבות ריבית גבוהה על הלוואות. בנו של ז'אן השני, שארל החמישי ניסה להגן על היהודים במשך כל ימי מלכותו, ואף האריך בעשרים שנה את הערובה לביטחונם ואת זכותם להתגורר בצרפת - זכויות שניתנו לראשונה בתקופתו של אביו. אך ב-1365-1366 חוגים מסוימים ניסו להשפיע עליו לגרש את היהודים וב-6 בינואר 1367 הוא נאלץ לחתום על צו גירוש שלא יצא לפועל, וציווה לערוך רשימה של נכסי היהודים (צווים דומים הוצאו על ידו ב-1368 וב-1370). אחרי מותו של שארל החמישי ב-1380, ההמון תקף את היהודים. רבים מהם נרצחו וילדים יהודים נחטפו. ראש עיריית פריז איג אובריו ניסה למנוע את הפוגרום ביהודים, ואפילו החזיר מספר ילדים להוריהם, אך הוא פוטר והושם בכלא. ב-1382, איג אובריו והיהודים היו קורבנות של מהומות "מרד הפטישאים" נגד הכתר הצרפתי.
שארל השישי, שירש את המלכות מאביו, שודל אף הוא לגרש את היהודים, ובסופו של דבר אכן נכנע ללחץ ההמון, וב-17 בספטמבר 1394 (כ"ב בתשרי ה'קנ"ה), בחג שמיני עצרת, שנתיים לאחר שלקה במחלת נפש שגרמה לו התקפות חוזרות ונשנות של שיגעון, פרסם צו, כי מחמת תלונות חוזרות ונשנות הבאות לאוזניו על פשעים שביצעו היהודים כלפי הנוצרים, נאסר על כל היהודים להתגורר בתחומי הממלכה (זאת למרות שחלפו רק 13 שנה מתוך ה-20 שנות ערבות לביטחון היהודים, שהוענקו על ידי אביו). הצו לא נאכף מיידית. ניתנה ליהודים שהות למכור את נכסיהם ולפרוע את חובותיהם. כמו כן אלו הנוצרים שלוו מאת היהודים, חויבו לפרוע את חובותיהם (בהמשך, לאחר עזיבת היהודים, אלו שעדיין לא פרעו את חובותיהם, נפטרו מכך). במשך החורף של 1395 יצאו היהודים מגבול צרפת, כשהם מלווים בדרכם על ידי שומרים עד הגבול.
גירוש פרובאנס ב-1501.