הרטמן נולד בשוואביה ואת חינוכו קיבל במנזר. לאחר שהוכר כמשכיל נעשה למשורר החצר בבית אצילים מקומי בשם אואה. כן השתתף במסע הצלב השלישי בשלהי המאה ה-12. מועד פטירתו אינו ידוע. בשנת 1210 מוזכר הוא עדיין חי בכתביו של גוטפריד פון שטרסבורג. כפי הנראה, הלך לעולמו מעט מאוחר יותר.
יצירותיו של הרטמן מעמיקות, קפדניות וחינניות בלשונן, ומיוצג בהן האידיאל האבירי של זמנו. משתקפים מהן ניגודים בין חובה ותשוקה, ובין כבוד האביר ואהבת הבעל לרעייתו. פרט לשירי אהבה ולשירים על מסעי הצלב, חיבר הרטמן שתי פואמות על קורותיהם של אבירי המלך ארתור: ארק (Erec) ואיוון (Iwein), כפי שהן מסופרות ביצירותיו של כרטיאן מטרואה. חיבר גם פואמה מקורית אודות "היינריך המסכן" (Der arme Heinrich), על אביר שנרפא ממחלת הצרעת הודות לעלמה צעירה שביקשה להקריב את חייה למענו, כך שדמה ישמש לו כתרופה וימרח כולו על גופו. בגלל אהבתה הגדולה היא נותרת בחיים בדרך נס. האפוס הקצר פרי עטו, "גרגוריוס או החוטא הטוב" (Gregorius oder Der gute Sünder), מבוסס על מעשייה נוצרית קדומה בשם גרגוריוס על האבן.
ריסטו רייטי
ריסטו רייטי (Risto Heikki Ryti; 3 בפברואר 1889 – 25 באוקטובר 1956) היה פוליטיקאי פיני, ראש ממשלת פינלנד מ-1939 עד 1940 ולאחר מכן נשיא פינלנד משנת 1940 עד 1944.
ביוגרפיה.
בשנת 1919 נבחר לפרלמנט הפיני. מאוחר יותר משנת 1921 עד 1924 שימש כשר האוצר ונגיד הבנק של פינלנד עד 1944.
למרות השפל הכלכלי וחובותיה הצליח רייטי לשפר את האשראי של פינלנד ובזכות הצלחתו נבחר לראשות הממשלה. רייטי כיהן בתפקידו במהלך מלחמת החורף בין רוסיה לפינלנד (1939–1940).
ב-19 בדצמבר 1940 נבחר רייטי כנשיא פינלנד. הוא פעל לצד מקורבו יוהאן וילהלם רנגל, שקודם לתפקיד ראש הממשלה במקומו. רייטי נהפך לבעל בריתו של אדולף היטלר, בשל הרצון להחזיר את השטחים הפיניים שנכבשו על ידי ברית המועצות. פינלנד הייתה לבעלת הברית היחידה של גרמניה הנאצית באירופה ששמרה על מדיניות עצמאית ופעלה רק למען האינטרסים שלה.
ב-1944, לאחר תבוסתה של פינלנד, נאלץ להתפטר, ובלחצה של ברית המועצות נשפט ונמצא אשם בפשעי מלחמה. רייטי נידון ל-10 שנות מאסר, אך ב-1949 קיבל חנינה עקב בריאותו הרופפת.
המדיניות כלפי היהודים.
רייטי שיתף פעולה עם הנאצים באופן מלא בכל הנושאים הצבאיים. כיוון שהיה בעל הברית היחידי של היטלר שפעל באופן עצמאי, הרי לא הייתה למדיניות הנאצית כלפי היהודים כל השפעה בפינלנד.
ב-1939 היו בפינלנד 1,700 יהודים. במלחמת החורף של פינלנד נגד ברית המועצות באותה השנה שירתו בצבא 260 חיילים יהודים, ומהם 200 חיילים יהודים בחזית.
למערכה ב-1941 של גרמניה נגד ברית המועצות, היו שותפות רומניה ופינלנד. כך יצא שגם במלחמה זו לחמו חיילים יהודים במסגרת הצבא הפיני, כאשר הם לוחמים כתף אל כתף לצד הגרמנים.
מ-1938 החלו פליטים להגיע לפינלנד. למדינה הגיעו 500 יהודים רובם מגרמניה ופולין. 150 פליטים מהם נשארו בפינלנד. הממשל הפיני מצידו לא הגיש להם כל עזרה והנטל נפל על הקהילה היהודית. ב-1941 השתנה יחסו של הממשל ופליטים אלה הושמו ב"מעצר" ביישובים האוהו ולאמי. אמתלת הממשל הוא הרצון להגן עליהם מפני הגרמנים שהסתובבו אז בפינלנד. לאחר מכן הועברו יהודים אלה למחנות עבודה.
ב-27 באוקטובר 1942 הועברו תשעה יהודים לידי הגסטפו באסטוניה יחד עם עוד 20 זרים אחרים. סוגיה זו עוררה סערה בקרב הממשל הפיני והתנגדות עזה מצד כמה שרים. השר לעניינים חברתיים פאגרהולם איים בהתפטרות, והנשיא ריסטו רייטי נתן את הבטחתו שהפליטים שנשארו בפינלנד לא יגורשו.
גוטפריד פון שטרסבורג
גוטפריד פון שטרסבורג (גרמנית: Gottfried von Strassburg) מגדולי המשוררים הגרמניים בימי הביניים.
חייו.
על חייו ידוע מידע מועט. הוא נולד במאה ה-12. בפי בני דורו נודע בכינוי Meister G, ומכך מסיקים שהיה בן למשפחה עירונית מיוחסת. קרוב לוודאי כי היה בעל השכלה נרחבת. בשירתו מוזכרת אשה אותה אהב בלהט, אך היא לא נעתרה לו.
יצירתו העיקרית היא האפוס "טריסטן ואיזולט", שחיבר בשנים 1200 - 1210, ולא הספיק להשלים. אפשר כי עבודתו נקטעה בגלל מותו. שירה זו, בת כעשרים אלף חרוזים, מבוססת על האגדה הקלטית, המצויה בעיבודו של תומה מבריטן (1170?), וכתובה אצלו אנגלו-נורמנית (כ-3,000 שורות) וטבועה כולה בחותמה של שירת הטרובדורים.
בעבודתו של גוטפריד גם מוצאים קווים דומים לעיבודו של אלהרט פון אוברג, אשר התבסס על יצירתו של ברול, הכתובה בניב נורמני (כ-4,500 שורות), והיא קדם-חצרנית במידה רבה, ומתובלת בביטויים נוצריים. האפוס של גוטפריד הושלם בידי אולריך פון טירהיים (1235?) והיינריך פון פרייברג (1300?).
ישר כוח
מיכאל הנדלזלץ
מיכאל הַנְדֶלְזַלְץ (נולד ב-26 במרץ 1950) הוא עיתונאי, מבקר תיאטרון, מתרגם ועורך ישראלי, כתב ביקרות תיאטרון בעיתון "הארץ" בין השנים 1975 ל-2017 ושימש בתפקידי עריכה שונים.
ביוגרפיה.
הנדלזלץ נולד בשנת 1950 בוורשה שבפולין, בן לרופא ד"ר אברהם הנדלזלץ. סבו, ישראל אליהו הנדלזלץ, היה העורך של שבועון לילדים בשם צפרירים, סופר ומתרגם פורה לעברית של ספרות ילדים, שהיה הראשון שתרגם לעברית את פינוקיו מאת קרלו קולודי. עלה לישראל במסגרת עליית גומולקה בשנת 1957. בוגר תיכון עירוני ה' בתל אביב. בעל תואר ראשון בתיאטרון ובתורת הספרות הכללית מאוניברסיטת תל אביב.
ב-1969 החל לכתוב ביקורת תיאטרון בעיתון "למרחב". בשנים 1971–1981 שירת בגלי צה"ל. במרץ 1975 החל לפרסם ביקורת תיאטרון ב"הארץ", את הביקורת הראשונה כתב על המחזה קומדיה של טעויות שהוצגה בתיאטרון קאמרי. לאחר פרישתו של חיים גמזו מהעיתון הפך למבקר התיאטרון הקבוע של "הארץ".
ב-1981 הצטרף למערכת "הארץ" כמבקר תיאטרון וכעורך. ערך ב"הארץ" את המדורים "אמנויות" (1992-1981), "מלים ומו"לים" (1992-1985) והמוסף "ספרים" (1993 עד 2005). ב-2005 החל לכתוב מדור שבועי בשם "המילה האחרונה".
זוכה פרס סוקולוב לעיתונאות.
עסק גם בתרגום ספרים מפולנית ומאנגלית.
על עבודתו כמבקר תיאטרון אמר:
החל משנת 2015 הוא בעל טור יומי במסגרת מיזם 929 - תנ"ך ביחד.
ב-29 במרץ 2017, עם הגיעו לגיל פרישה, פרסם טור פרידה מתפקידו כמבקר התיאטרון של "הארץ", תפקיד אותו מילא במשך 42 שנים.
בגיל מבוגר הפך מיכאל הנדלזלץ לנכה הנעזר בקלנועית, פרט שהוא מתייחס אליו לעיתים כאשר הוא כותב על בעיות בנגישות לאולמות תיאטרון.
הנדלזלץ נשוי, ואב לשלושה ילדים.
קישורים חיצוניים.
ממאמריו:
על יצירתו
דגל גרמניה המערבית
ספק
בית הוהנצולרן-זיגמרינגן
תנועת היצירה
תנועת היצירה ידועה גם כ"יצירה" או "כנסיית היוצר" היא תנועה גזענית נונתאיסטית אמריקאית.
המאמינים ב"יצירה" סוגדים לישות המכונה "היוצר" שמסמלת למעשה את חברי התנועה בעצמה. תנועת היצירה דוגלת בטוהר הגזע הלבן, בהכחשת השואה וביצירת מדינה ללא יהודים וללא "לא לבנים".
פרסומה של תנועת היצירה, בא לה בעיקר בגלל מעורבות חבריה בפעולות אלימות כולל מספר מעשי רצח. התנועה הוקמה בשנת 1973 תחת השם כנסיית היוצר. שם זה היה כינוי של ארגון נוצרי אמריקאי שכלל לא היה קשור לפעילות "היצירה" ולאחר שנתיים של דיונים משפטיים, נאלצה התנועה בשנת 2002 להחליף את שמה ל"תנועת היצירה".
רוני בר־און
לאה שניר
לאה שניר (נולדה ב-1945) היא משוררת עברייה ועורכת.
ביוגרפיה.
נולדה בקיבוץ משמרות. בילדותה עקרו הוריה לקיבוץ אפק, בו גדלה והתחנכה. לאחר נישואיה עברה לקיבוץ בית השיטה בו היא חברה.
זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול, לשנת תשס"ג. היא העורכת של מדור השירה בהוצאת הקיבוץ המאוחד, משנת 1982. ובין השאר היא עורכת גם את הסדרה לשירה, סדרת ריתמוס.
מבחר מספרי השירה שערכה.
לאה שניר ערכה והביאה לדפוס יותר ממאה ספרי שירה וספרים בנושאי ספרות. כאן יובא רק מבחר מצומצם מהם:
וכן ערכה ספרי שירה של משוררים ידועים כגון: אריה סיון, פנינה עמית, גד קינר, ליאור שטרנברג, אריאנה הרן, עלי אלון, צבי לוז, סבינה מסג, שרון אס, יחיאל חזק, יוסי יזרעאלי, רחל חלפי, חוה פנחס-כהן, גד יעקבי, אורי ברנשטיין, ישראל בר-כוכב, אנדד אלדן, ענת לויט ואחרים.
סטוקו
סטוקו (Stucco, כיוּר בעברית) הוא טיח העשוי מתערובת של חומר מליטה מגבש, כגון סיד או צמנט פורטלנד, ומים, המשמש לשם יציקה, חיפוי, עיטור ועיצוב של קירות. ההבדלים בין סטוקו, גבס ומלט קטנים ומתבטאים בעיקר בשימוש ופחות בהרכב התערובות השונות.
השימוש המסורתי בסטוקו היה ביצירת עיטורים אמנותיים של ממש וכיום משמש לרוב כטיח דקורטיבי המעניק לקיר מרקם מיוחד ולאו דווקא עיטורים פיסוליים.
עין אבל
עין אִבל (בערבית: عين إبل) הוא כפר בדרום לבנון, בנפת בינת ג'בייל שבמחוז אל-נבטיה. אוכלוסיית הכפר מורכבת מנוצרים המשתייכים לכנסייה הקתולית; מארונים, מלכיתים ומספר משפחות ארמניות.
הכפר ממוקם בלב הגזרה המרכזית בדרום לבנון ומשתרע על גבעות שגובהן נע בין 750
ל-850 מטר מעל פני הים. אקלים הכפר ים תיכוני, ונע ממזג אוויר יבש בקיץ ועד למזג אוויר מושלג בחורף.
בכפר חקלאות מפותחת הכוללת מטעי תאנים, רימונים, תפוחים, שקדים, פקאן, ערמונים וכן כרמי זיתים וגפן, גידולים אלא מהווים את רוב תוצרת הכפר.
עין אבל מהווה מרכז דתי ובו שלוש כנסיות, שתי קפלות ומנזר. מדי שנה, ב-15 באוגוסט מתקיימת בכפר תהלוכה לזכר עלייתה לשמיים של מרים אם ישו, וכמנהג הנצרות ביום זה מתקיימות מיסות בכנסיות.
במלחמת לבנון השנייה השתלט החזבאללה על הכפר וירה ממנו טילי קטיושה בניגוד לרצון התושבים.
תושבי הכפר התבקשו לעזוב את בתיהם, ובתקיפת חיל האוויר מספר בתים נפגעו.