הגיבוי שנתנה בריטניה לצרפת חיזק את הברית ביניהן. בנוסף, המשבר גיבש את ההסכמה המשולשת בין רוסיה, צרפת ובריטניה והביא להתגברות החימוש בשני הצדדים.
משבר אגדיר
הסטוריה של איי הבתולה של ארצות הברית
אלחנן אלקס
ד"ר אלחנן אלקס (בליטאית: Elchananas ar Chonelis Elkesas; באנגלית: Elchanan Elkes; 1879 - 17 באוקטובר 1944) היה רופא, פעיל ציוני ויו"ר האלטסטנראט בגטו קובנה.
ביוגרפיה.
אלחנן בן ישראל-מאיר ושרה אלקס נולד בקלווריה שבליטא, בפלך סובאלק של האימפריה הרוסית. אביו היה רב וממנו קיבל בילדותו חינוך מסורתי. למד בקובנה, וסיים לימודי רפואה ב-1903 בקניגסברג שבפרוסיה המזרחית.
בשנת 1912 נישא למרים אלבין ולזוג נולדו שני ילדים - יואל ושרה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הרוסי כקצין רפואה ואף זכה באותות הצטיינות.
אחרי המלחמה, ב-1923, מונה כמנהל המחלקה הפנימית בבית החולים היהודי "ביקור חולים" שבקובנה.
בנוסף עבד כרופאה של השגרירות הגרמנית בקובנה והיה רופאו האישי של השגריר. נחשב אחד הרופאים הטובים ביותר בליטא.
אלקס היה פעיל בתנועה הציונית, בעל קשרים בתנועת הנוער החלוץ, והיה מעורב בפעילות התרבותית של הקהילה היהודית.
בנו ובתו יצאו שניהם ללימודים באנגליה. בנו הגיע לשם ב-1931 ובתו ב-1937.
לאחר פלישת הסובייטים לליטא ביוני 1940 השתמש בקשריו עם הממשל הסובייטי כדי להנפיק אלפי אשרות יציאה לפליטים יהודים מפולין שנמלטו לליטא בעקבות הפלישה הנאצית בספטמבר 1939.
ב-24 ביוני 1941 נכבשה קובנה בידי הנאצים. למרות שדיפלוטים זרים הציעו לאלקס אשרת יציאה, הוא סירב והחליט להישאר בעיר.
בחודש יולי הוציאו הנאצים צו להקמת גטו ברובע סלובודקה, שאמור היה להסגר עד 15 באוגוסט.
אלקס כיהן כיושב ראש האלטסטנראט במשך כל תקופת קיומו של הגטו וזכה להערכה רבה.
מועצת היהודים הפעילה מערכת שירותים ומוסדות למען אוכלוסיית הגטו, וכן קיימה קשר הדוק עם הנהגת המחתרת האנטי-נאצית שפעלה בגטו ואף הגישה סיוע ממשי לחברי המחתרת הפרטיזנים שיצאו ליערות. אלקס עמד גם בראש מצו"ק - "מרכז ציוני ויליאמפולה קובנה" שהיה ארגון על שריכז את פעולתן של התנועות הציוניות הבלתי לגאליות בגטו.
ב-1944, משהתקרב הצבא האדום לקובנה, הועברו היהודים שנותרו בגטו אחרי האקציות, לשלוחה של מחנה הריכוז דכאו בקאופרינג שבבוואריה. שם מונה ד"ר אלקס כאחראי על צריף החולים, חלה בעצמו ונפטר. רעייתו מרים הועברה למחנה הריכוז שטוטהוף, שם שרדה עד שחרור המחנה.
אלקס כתב ב-11 בנובמבר 1943 צוואה לבנו ובתו באנגליה. הוא הפקיד את המכתב היקר, הצוואה היחידה של מנהיג יודנראט ששרדה, בידי אברהם טורי, שברח מהגטו במרץ 1944:
"זכרו, שניכם, את אשר עשה לנו עמלק. זכרו זאת ואל תשכחו כל ימי חייכם ומסרו כצוואה קדושה לדורות הבאים. הגרמנים הרגו, שחטו, רצחו אותנו בשלווה ובמנוחה פנימית..."
אלמנתו מרים עלתה לישראל ונפטרה ב-1965.
בנו, פרופ' יואל אלקס, רופא ומדען, הקים קרן לעידוד מדענים צעירים בישראל הנושאת שמות הוריו, אלחנן ומרים אלקס.
דגל איי הבתולה של ארצות הברית
דגל איי הבתולה של ארצות הברית (באנגלית: The Flag of the United States Virgin Islands) אומץ רשמית בשנת 1922.
תיאור הדגל.
הדגל כולל גרסה בסיסית של סמל ארצות הברית. משני צדדי הסמל מופיעות האותיות V ו-I - ראשי תיבות של שם הטריטוריה.
העיטם לבן-הראש מחזיק בטופריו הימניים ענף עץ זית ובטופריו השמאליים שלושה חיצים המייצגים את שלושת איי הטריטוריה: סנט תומאס, סנט ג'ון וסנט קרואה.
העיטם פונה במבטו לכיוון ענפי הזית המסמלים שלום.
היסטוריה.
את הדגל עיצב פי. וו. ספארקס (P.W. Sparks), קצין בצי ארצות הברית, ביוזמת אדמירל הציר קיטל (Kitelle). ספארקס ביקש מאשתו - תושבת איי הבתולה - ומאחותה, בלנש ג'וזף (Blanche Joseph) לתפור את הדגל הראשון. בדגל זה נעשה שימוש עד שהחלו לייצר את הדגלים בצורה מסחרית.
לבקשת משפחת ספארקס, נרשמו פרטי יצירת הדגל בצורה רשמית במסמכי הקונגרס ב-30 באפריל 1986.
קורט זנדרלינג
קורט זנדרלינג (גרמנית: Kurt Sanderling; 19 בספטמבר 1912 - 18 בספטמבר 2011) היה מנצח גרמני ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
זנדרלינג נולד באריס Orzysz בפרוסיה המזרחית. אחרי תקופת עבודה קצרה באופרה העירונית בברלין שרלוטנבורג החל מ-1931, נאלץ בשל יהדותו לעבוד במסגרת ה"קולטורבונד" החל ב-1933. אזרחותו הגרמנית נלקחה ממנו בשנת 1935 ובשנת 1936 הוא היגר לרוסיה, שם עבד עם תזמורת רדיו מוסקבה. משנת 1942 עד 1960 כיהן כמנצח ראשי שותף (עם יבגני מראווינסקי) של התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג. לאחר מכן חזר לגרמניה (במועד זה גרמניה המזרחית) שם ניצח על תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין ועל התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן. בשנת 1970 הופיע לראשונה בבריטניה, והיה מקורב ביותר לתזמורת פילהרמוניה, שמינתה אותו בסופו של דבר למנצח בדימוס.
בשנת 2002 הוא הודיע על פרישתו.
קורט זנדרלינג הוא אביהם של המנצחים תומאס זנדרלינג, שטפן זנדרלינג ומיכאל זנדרלינג.
אלנה, נסיכת יוון ודנמרק
אלנה, נסיכת יוון ודנמרק (2 במאי 1896 - 28 בנובמבר 1982), נולדה כנסיכת יוון ודנמרק, השלישית מתוך ששת ילדיהם של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון ושל סופיה, נסיכת פרוסיה.
ביוגרפיה.
בצעירותה.
אלנה נולדה ב-2 במאי 1896 באתונה, לקונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית. אלנה הייתה קרובה מאוד לאחיה אלכסנדר, נסיך הכתר של יוון, שהיה מבוגר ממנה רק ב-3 שנים. אלנה בילתה את ילדותה בעיקר באתונה, אולם בקיץ היו יוצאים בני המשפחה לחופי הים התיכון, או שנסעו לבקר בגרמניה או בבריטניה.
חייה ברומניה.
ב-10 במרץ 1921 התחתנה עם יורש העצר הרומני, הנסיך קרול ולזוג נולד ילד אחד, מיכאי (על שמו של מיכאי האמיץ, גיבור לאומי רומני), שכבר בילדותו היה למלך מיכאי הראשון.
לאחר שילדה את מיכאי בלידה מוקדמת שלוותה בסיבוכים, שהעמידו בספק את השארותם בחיים של האם ושל היילוד - עלו נישואיהם של אלנה וקרול על שרטון. קרול העדיף את פילגשו אלנה לופסקו, ויתר על זכותו לרשת את אביו, פרדיננד בכס המלכות ונסע לחו"ל עם פילגשו. עם מותו של פרדיננד ב-10 באוקטובר 1927, עברה המלכות למיכאי ואלנה הייתה למלכה האם. בשנת 1928 התגרשה אלנה מקרול. ב-8 ביולי 1930 חזר קרול לרומניה, הדיח את בנו והכתיר את עצמו. לחזרתו של קרול ולהכתרתו התלוותה פגיעה במעמדה של אלנה. לקרול הוגש מסמך בו היה צריך לקבוע את היחס לאלנה, מסמך שהציע לפנות אליה בתואר "הוד רוממותה אלנה מלכת רומניה". קרול מחק את המילים מלכת רומניה והשאיר "הוד רוממותה אלנה". בהתחשב ביחס הזה הוצע לאלנה לנסוע לחו"ל תוך כיסוי הוצאותיה וביקורים סדירים של בנה. היא נענתה ונסעה לחו"ל.
ביום 6 בספטמבר 1940 הדיח יון אנטונסקו את המלך קרול והמלוכה הועברה שוב למיכאי, אך התפקיד היה תפקיד ייצוגי בעיקרו והסמכויות היו בידי אנטונסקו. אלנה שבה למעמד של המלכה האם.
פועלה להצלת יהודים.
ברומניה של אותה תקופה, שבועת הנאמנות של החיילים ניתנה למלך. למרות הקיצוץ בסמכויות המלך, עדיין נותרה לו השפעה ובעקיפין הייתה השפעה גם למלכה האם, אלנה. אלנה השתמשה בהשפעתה, כדי להקל ככל שיכלה את מצבם הקשה של היהודים תוך שיתוף פעולה עם הרופא שלה ניקולאיה בלאט ויש עדויות רבות על מעשיה בתחום זה. יש עדויות על המעורבות המכריעה של אלנה ברשות שניתנה בסופו של דבר לויוריקה אגריצ'י להושיט סיוע לנוסעי "רכבת המוות" שהגיעה לעיר רומן מפרעות יאשי. יש עדויות גם על הסיוע שנתנה למגורשי טרנסניסטריה שפגשה כאשר מטוסה נחת נחיתת אונס בקרבת מקום.
המלכה לחצה על ממשלת רומניה לא להיענות לדרישת הנאצים להחיל את הפתרון הסופי על יהודי רומניה.
לאחר המלחמה.
לאחר הכיבוש הסובייטי בשנת 1944, תפסה המפלגה הקומוניסטית של רומניה את השלטון, וב-30 בדצמבר 1947 הודח בנה מיכאי הראשון, מלך רומניה מתפקידו, והמשפחה המלכותית נאלצה לצאת לגלות.
בתחילה שהתה אלנה בפירנצה, ובשנת 1979 עברה מטעמי בריאות לשווייץ, שם התגורר בנה. ב-28 בנובמבר 1982 מתה אלנה בלוזאן, ובשנת 1993 יד ושם העניק למלכה אלנה תואר חסידת אומות העולם.
ב-2021 נקראה על שמה כיכר בצומת הרחובות בלפור וסלנט בפתח תקווה.
אילן יוחסין.
הנסיכה אלנה הייתה צאצאית של שושלות המלוכה של גרמניה, בריטניה, רוסיה, דנמרק ויוון,
ובת הדודה של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.
2006 בקולנוע
וין
וין (בווייטנאמית: Vinh) היא עיר נמל חשובה בצפון וייטנאם ובירת מחוז נגה אן. פוליטית, וין היא מחוז בתוך מחוז נגאה אין, בעלת מעמד שווה אליו. אוכלוסיית העיר נאמדת ב-226,000 תושבים לפי אומדן 2002. העיר היא צומת תחבורה חשוב, בעקבות מקומה בעמדת המפתח של החיבור בין החלק הצפוני של המדינה לדרומי.
היסטוריה.
שם העיר היה במקור קה ואן, ולאחר מכן בזה אחר זה קה וין, וין גיאנג, וין דואנְהְ, ולאחר מכן וין תְהְי. בסופו של דבר, ב 1789 השם הרשמי נהיה פשוט וין, קרוב לוודאי בעקבות ההשפעה האירופאית, ומאז ועד היום זה נשאר כך.
בתקופות שונות היו לעיר צבא חשוב והשפעה פוליטית ניכרת. מאוחר יותר, כשהאומה הווייטנאמית החלה להתפתח בצפון הארץ, ורק בהדרגה התפתחה לשטחה כיום נקראה העיר פעמים רבות "שער לדרום". שושלת טאי סון (1788 - 1802) חשבו על העיר כבירה אפשרית לווייטנאם, אך בעקבות משך זמנה הקצר של השושלת התוכנית שלהם לא באה לידי מעשה, אך ההתעניינות של השושלת בעיר גרמה לבנייה והתפתחות נרחבת בה. בימי הכיבוש הצרפתי של וייטנאם העיר התפתחה עוד יותר כמרכז תעשייתי, ונודעה במפעליה.