בחיבוריו ההלכתיים ניכרת בקיאותו בספר הזוהר ובספרי הקבלה, בולט במיוחד היחס אל הקבלה באחת מתשובותיו: "המלעיג על דברי חכמים ומדבר דופי על חכמת הקבלה שהוא מקור התורה ועיקרה וכולה יראת שמים דפשיטא דחייב נידוי". בנוסף לכך חיבר פירוש על ספרו הקבלי של הרמ"ק פרדס רימונים. למרות זאת הכריע שאין לפסוק כפי הקבלה במקום שדין התלמוד או מנהג העולם הוא להפך. "אין עוברין על דין התלמוד מפני שהוא כך על פי הקבלה", ו"אין לנו לנהוג מנהגינו על דרך הקבלה כל שהוא נגד מסקנת התלמוד", ו"אין אנו נוהגים על פי הקבלה כל שהוא נגד הדין".
הנצחת הרב יואל סירקיס במדינת ישראל.
על שמו רחוב בתל אביב יפו בשם רחוב בית חדש ולעיתים נקרא רחוב הרב יואל סירקיש, בירושלים ישנו רחוב בעיר העתיקה בשם קזה נובה שתרגומו לעברית הינו רחוב בית חדש אך אינו על שם ספרו של הב"ח אלא על שם אישיות נוצרית חשובה ועל כן מיקומו ברובע הנוצרי שבהעיר העתיקה.
בית חדש
ב&quot;ח
ברכת שופרות
דוד בונפלד
דוד בונפלד (נולד במרוקו ב־1953) כיהן כראש עיריית באר שבע בשנים 1997–1998, ובמשך שנים ארוכות כסגן ראש העיר. הוא איש מפלגת הליכוד ומפלגת "צח" העצמאית. כיהן מ-2011 כיושב ראש הוועדה הקרואה ביישוב ערערה, עד הבחירות אשר התקיימו ב-2013, בהן התמודד על מקום במועצת עיריית באר שבע.
ביוגרפיה.
משפחתו של בונפלד עלתה ממרוקו לישראל כשהיה בן שלוש ויושבה במעברת חצרים שבבאר שבע. לאחר מכן עברו להתגורר בשכונה ד' צפון - אזור הנחשב כסמל לעוני בעיר.
עם תום שרותו בצה"ל, החל לעבוד כמחסנאי בחברת רסקו ולאחר מכן התקדם בסולם הדרגות בחברה. בהמשך עזב את רסקו. ב-1985 סיים לימודי תעודה במנהל עסקים, מונה למנהל המחוז הדרומי של חברת "המשקם", וכן לחבר הנהלת מועדון הכדורגל בית"ר באר שבע. במקביל פתח סוכנות לביטוח.
בשנת 1989 נבחר לחבר מועצת העיר מטעם הליכוד. ב־1993, עם פרישת יצחק רגר מהליכוד והקמת "צח" כמפלגה עצמאית, הצטרף גם הוא לתנועה. ב־1996 מונה לסגן ראש העיר. עם פטירתו של רגר, בשנת 1997, מונה לכהן כראש עיריית באר שבע.
בשנת 1998 התמודד בבחירות מול יעקב טרנר, איש חיל האוויר ומשטרת ישראל, שניהל את מוזיאון חיל האוויר בחצרים. בונפלד הפסיד, כשקיבל כ-40 אחוז מהקולות מול 59 אחוז בהם זכה טרנר.
בשנת 2001 כיהן כיועץ ראש הממשלה אריק שרון לענייני חברה ורווחה.
בבחירות של 2003 חבר בונפלד לטרנר ברשימתו "באר שבע 1", והתמודד כסגנו. בונפלד המשיך בקשר עם טרנר ונכנס עמו למועצה גם בשנת 2008. בונפלד כיהן כסגן ראש העיר, במקביל לבעלותו על סוכנות הביטוח וכהונה כיו"ר תאגיד המים "מי שבע". כיהן כיו"ר דירקטוריונים שונים. הוא נחשב לאחד ממקורביו של הרב אלעזר אבוחצירא.
ב-2011 מונה על ידי הממשלה לשמש כראש מועצת היישוב הבדואי ערערה. במסגרת תפקידו פעל לקידום תוכניות בנייה והרחבה של היישוב.
בשנת 2013 התמודד בבחירות על ראשות עיריית באר שבע.
דוד בונפלד מונה בשנת 2014, ליו"ר הועדה המרחבית לתכנון ובנייה במשרד הפנים. בשל כך, ומחשש לניגוד אינטרסים, חייב היה להתפטר מחברותו במועצה המקומית. בדברי הפרידה ברך דוד בונפלד את ראש העיר וחברי המועצה, והבטיח להמשיך ללוות ולשרת את תושבי באר שבע בכול נושא שיחפצו. בדבריו אמר:"אין ספק כי המועצה המקומית נחשבת כבית השני שלי, הבעתי את מלוא יכולותיי למען העיר שאני מאוד אוהב".
תפקידו החדש כולל אחריות רבה על הרשויות הבדואיות שבהם מתוכננים תהליכי בנייה רבים ופיתוח מואץ בשנים הקרובות.
בונפלד נשוי אב לשלושה. בנו, אלעד, היה כדורגלן מועדון הפועל באר שבע במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
לואי השישי, מלך צרפת
לואי השישי "השמן" (בצרפתית: Louis VI le Gros; 1 בדצמבר 1081 - 1 באוגוסט 1137), היה בן לשושלת הקאפטינגים ומלך צרפת בין השנים 1108–1137.
ביוגרפיה.
לואי נולד ב-1 בדצמבר 1081, והיה בנם בכורם של פיליפ הראשון, מלך צרפת ושל ברטה מהולנד (1055–1094). הוא היה שותף לכתר אביו החל משנת 1098, ועם מות אביו בשנת 1108 הוכתר למלך צרפת בשם לואי השישי. בשנת 1104 נשא לאישה את לוסיין מרושפור, בתם של גאי השני, רוזן רושפור ואדלה דה קרסי, אך נישואין אלה בוטלו או הסתיימו בגירושין. בשנת 1115 התחתן לואי עם אדליידה מסבויה, בתם של אומברטו השני, רוזן סבויה וגיזלה מבורגונדי, רוזנת סבויה, שילדה לו שמונה ילדים.
במשך עשרים וארבע שנה, לחם לואי השישי מלך צרפת באצילים ששדדו את הנוסעים שעברו דרך אחוזותיהם, ולבסוף הצליח להכניע אותם. הוא חיזק את המלוכה באמצעות צבא בעל כושר ביצוע, עשה ככל שביכולתו להגן על האריסים, על בעלי המלאכה ועל אנשי הערים שמרדו בבישופים ודרשו מהם מגילות זכויות. הוא מינה לראש ממשלתו את סוגריוס (Abbot Suger), אב הנזירים. סוגריוס ניהל את ענייניה של צרפת בחוכמה. הוא עודד את פיתוח החקלאות, ותכנן ובנה את הכנסייה הראשונה בסגנון גותי, בזיליקת סן-דני שליד פריז. בשנת 1137 השיא את בנו לואי לאלינור מאקוויטניה, שהייתה יורשת יחידה של דוכסות אקוויטניה. באותה שנה מת לואי השישי מדיזנטריה, ובנו לואי ירש את הכתר בשם לואי השביעי.
משפחתו.
בשנת 1104 נשא לאישה את לוסיין מרושפור, בתם של גאי השני, רוזן רושפור ואדלה דה קרסי, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1115 התחתן לואי עם אדליידה מסבויה, בתם של אומברטו השני, רוזן סבויה וגיזלה מבורגונדי, רוזנת סבויה, ממנה נולדו לו שמונה ילדים:
משה זילברמן
משה זילברמן (1927 - 9 בנובמבר 2011) היה מחנך, אשר כיהן כראש העירייה הרביעי של באר שבע, מאז קום המדינה (לא כולל מושל צבאי וראש ועדה קרואה) בין 1986 ל־1989.
ביוגרפיה.
זילברמן נולד בבלארוס. בתקופת מלחמת העולם השנייה ברח מהגרמנים ועבד במכרות כבול. לאחר מכן המשיך לאוזבקיסטן ולסיביר, שם עבד כמסגר במפעל לפגזים. בשנת 1946 עבר עם משפחתו לפולין. הוא למד באוניברסיטת ורוצלב, בה קיבל תואר שני בפיזיקה, ובמקביל עבד כמרצה בבית ספר לטכנאי בנין.
ב־1957 עלה לישראל והתיישב בבאר שבע. זילברמן החל לעבוד כמורה לפיזיקה ולאחר מכן מונה כסגן מנהל בבית הספר תיכון עירוני מקיף א', שנחשב אז מוסד מרכזי בעיר. בשנת 1965 ייסד את תיכון עירוני מקיף ג' וניהל אותו 13 שנים. אחד מתלמידיו במקיף ג' היה אילן רמון, לימים האסטרונאוט הישראלי. זילברמן היה מורהו לפיזיקה, ולאחר שרמון נהרג באסון מעבורת החלל קולומביה נשא דברים בלווייתו.
בשנת 1978 נבחר למקום השני ברשימת אש"ל בראשותו של אליהו נאוי, שהייתה מזוהה עם מפלגת העבודה, ובבחירות נכנס למועצת העיר. בשנים 1979-1986 שימש סגן וממלא מקום ראש העירייה ומ־1986 עד 1989, לאחר פרישתו של נאווי, כיהן כראש עיריית באר שבע.
במשך תקופת כהונתו לא הצליח להפוך לדמות פופולרית. הוא בחר שלא להתחרות מול יצחק רגר, מייסד קניון הנגב. במקומו רץ בנ"ץ כרמל, חבר מועצה ותיק של מפלגת העבודה.
אחרי פרישתו מהעירייה נטש את הפוליטיקה ועבד כמרכז צוות מדענים במשרד החינוך. זילברמן שימש כיו"ר עמותה בבאר שבע לסיוע לעולים נזקקים. בשנת 1999 זכה זילברמן באות יקיר באר שבע.
זילברמן נפטר ב-9 בנובמבר 2011, בגיל 84.
יצחק רגר
יצחק (איז'ו) רגר (1932 – 1997) היה עיתונאי בכיר, דיפלומט, יזם ומקים הקניון הראשון של באר שבע וראש עיריית באר שבע מ-1989 ועד מותו.
ביוגרפיה.
הוריו של רגר הכירו בירושלים. אמו, מינה, שעלתה לארץ מרוסיה בשנת 1908, הייתה בתו של הרב ישראל קרפצ'בסקי, שהיה חסיד חב"ד וראש ישיבה ב. אחותו הגדולה של רגר, סוניה, נולדה בירושלים.
יצחק רגר נולד בשנת 1932 בקהיר שבמצרים, וארבעה חודשים אחרי לידתו שבה משפחתו לארץ. המשפחה התגוררה בארץ בערים אחדות. כשהיה רגר בן שש, שבה המשפחה לירושלים. בירושלים, למד רגר בבית הספר העממי תחכמוני. לאחר הקמת מדינת ישראל, אביו של יצחק רגר, דוד (תדאוש) רגר, שימש כמהנדס העיר הראשון של באר שבע.
רגר סיים את לימודי הסמינר למורים, בהמכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין, בגיל 19, בשנת 1952. הוא התגייס לצה"ל, לחטיבת גבעתי, ונורה ברגלו בעת פעולת תגמול כושלת, ביישוב פלאמה, שב. יצחק רגר השתחרר מהשירות הסדיר בדרגת סגן-משנה, ובשירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף. במבצע קדש הוא היה במובלעת הר הצופים. במלחמת ששת הימים שירת כמפקד גדוד שהשתתף בכיבוש אזור חברון. זאת לאחר שהגן על רמת רחל, הוביל את כיבוש מנזר מאר אליאס, היה בכוח לו נכנעו בית לחם ופרווריה והיה ממשחררי גוש עציון. מיד לאחר המלחמה הצטרף גדודו לחיל המצב ברצועת עזה. אף על פי שהיה לוחם במרבית שירותו הצבאי, הוא התנסה גם בעיתונות צבאית, וערך מספר גיליונות של הבטאון במחנה-גדנ"ע.
לאחר שחרורו עסק בתקשורת: בין השאר היה הכתב של קול ישראל באירופה, בפריז ובז'נבה, ולשם כך למד צרפתית. בתפקיד זה השתתף בפמלייה של גולדה מאיר בביקורה בדנמרק, בפמלייה של היילה סילסי בביקורו ביוגוסלביה ובפמלייה של שרל דה גול בביקורו בברית המועצות. זאת בעת שלישראלים היה קשה מאוד לבקר ביוגוסלביה ובברית המועצות. לאחר מכן היה מזכ"ל רשות השידור.
בשנת 1968 עזב את רשות השידור ועבד עם מאיר עמית ב, בתפקיד שיש לו קשר לעיתונות. בספטמבר 1968 נתמנה לעורך עיתון "היום" בסוף 1969 פורסם על סכסוך בין רגר לבין יוסף קרמרמן מראשי גח"ל, על רקע רצון של רגר ומערכת העיתון לשוות לעיתון קו של עיתון חופשי לא מפלגתי, בעוד ראשי גח"ל בקשו שהעיתון יוכפף יותר למפלגה. באותה תקופה רגר היה מזוהה עם מפלגת הציונים הכלליים ובמיוחד עם ישראל רוקח.