הפארק הלאומי וויאז'ורס (באנגלית: Voyageurs National Park) הוא פארק לאומי המשתרע על שטח בן 883 קילומטרים רבועים, שכ-40% מהם מכוסים במים, בצפון מדינת מינסוטה בארצות הברית ושגבולו הצפוני הוא קו הגבול בין ארצות הברית לקנדה.
ההתיישבות האנושית בשטח הפארק היא בת לפחות 10,000 שנים, כאשר המתיישבים הראשונים, פלאו-אינדיאנים, ציידים-לקטים התקיימו על ציד בעלי חיים וליקוט צמחים ופירות בר. שבטי אינדיאנים שונים חיו באזור בתקופות שונות, כשהאחרונים היו בני האוג'יבווה. במאה ה-17 הגיעו לאזור סוחרי הפרוות הצרפתים, המכונים בצרפתית וויאז'ור (Voyageurs – "נוסעים") בשיט בסירות קאנו ורכשו מהשבטים המקומיים פרוות בונים. סוחרים אלו הם שנתנו לפארק את שמו. מתיישבים ממוצא אירופי הגיעו לאזור במאה ה-19 ועסקו בתעשיית העץ ולתקופה קצרה גם בכריית זהב.
הפארק הוכרז ב-8 באפריל 1975, בתקופת נשיאותו של ג'רלד פורד. הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, סוכנות ממשלתית שמטרתה להגן על משאבי הטבע והמשאבים התרבותיים. הפארק הוא משכן ליותר מ-900 מינים של צמחים, ולמעלה מ-300 מינים של בעלי חוליות. הפארק נודע בשל שפע המים בו והוא פופולרי בקרב שייטי סירות קאנו, קיאקים, ספינות אחרות ודייגים.
גאוגרפיה.
הפארק הלאומי וויאז'ורס משתרע לאורך כ-90 קילומטרים בצפון מדינת מינסוטה על הגבול עם קנדה, שהוא גם הגבול הצפוני של הפארק. שטח הפארק 883 קילומטרים רבועים, מתוכם 40% מכוסים במים של יותר מ-30 אגמים המקושרים ביניהם בנתיבי מים הזורמים מערבה, ולבסוף צפונה, כחלק מאגן הניקוז הארקטי של מפרץ הדסון. השטח היבשתי של הפארק מיוער בצפיפות או שהוא ביצתי והוא מתחלק בין מעל ל-900 איים, לבין רצועת חוף לבין כל חצי האי קבטוגמה (Kabetogama Peninsula), גוש יבשתי ארוך מפורץ המהווה את רוב השטח היבשתי של הפארק והגישה אליו אפשרית רק בשיט. ממזרח לפארק משתרע האזור הבראשיתי באונדרי ווטרס קאנו (Boundary Waters Canoe Area Wilderness).
הנוף עוצב על ידי רעידות אדמה והתפרצויות געשיות קדומות, ומאוחר יותר על ידי קרחונים לפני למעלה מ-10,000 שנים, שחשפו את סלעי הפרקמבריון העתיקים. היערות המכסים את השטחים הגבוהים יותר בפארק גדלים על שכבת קרקע דקה שנוצרה בזמן הקצר יחסית מאז שהקרחונים האחרונים נסוגו מהאזור.
היישוב הקרוב ביותר הוא העיירה אינטרנשיונל פולס (International Falls), כ-18 קילומטרים מערבית לפארק. העיר הגדולה הקרובה ביותר היא דולות השוכנת כ-200 קילומטרים דרומית לפארק.
מים.
כאמור, כ-40% משטח הפארק מכוסים במים, כשרוב שטח זה משתייך לארבעה אגמים גדולים:
גבול ארצות הברית-קנדה עובר בשלושה מאגמים אלו: רייני, נמאקן וסנד פוינט. הגישה אל האגמים נמאקן וסנד פוינט היא בסירה בלבד (מלבד בחורף). הגבול הדרומי של הפארק הוא החוף הצפוני של אגם קריין (Crane Lake). בנוסף לארבעת האגמים הגדולים יש בפארק אגמים קטנים רבים נוספים, בייחוד בחצי האי קבטוגמה. הפופולריים ביותר נגישים באמצעות "שביל איתור האגמים" (Locator Lakes trail).
אקלים.
האקלים בפארק הוא אקלים יבשתי המאופיין על ידי קיצים קצרים וחמימים וחורפים ארוכים וקרים. הטמפרטורות נוחות בחודשים יוני, יולי ואוגוסט, כשמזג האוויר הוא בדרך כלל נעים והטמפרטורות נעות בין 21°C ל-27°C. בחורף הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת נעה בין 9°C- ל-4°C-, בעוד שהטמפרטורות הנמוכות הממוצעות נעות בין 20°C- ל-15°C-. בממוצע לא שורר כפור במשך 120 ימים בשנה מיוני עד אמצע ספטמבר. האגמים קפואים מאמצע נובמבר עד אמצע אפריל, כשהקרח על האגמים נשבר בממוצע ב-3 במאי, אבל התאריך משתנה משנה לשנה. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 630 ל-700 מילימטרים, כשעיקר הגשמים בקיץ. כמות השלג הממוצעת היורדת נעה בין 140 ל-180 סנטימטרים, אבל היא משתנה מאוד משנה לשנה. השלג הראשון יורד בשלהי אוקטובר והאחרון בשלהי אפריל או תחילת מאי.
גאולוגיה.
הפארק הלאומי וויאז'ורס שוכן על השילד הקנדי (Canadian Shield), כשהסלעים בו בני מיליארד עד 3 מיליארד שנים. סלעי הפארק שנוצרו בשלבים הראשונים של היווצרות כדור הארץ נדחסו ועברו התקמטות תחת לחץ עצום. ואז זרמים של לבה מותכת חדרו בין השכבות תוך יצירת פסיפס מגוון של גנייס וגרניט. עם השנים התפתחו מעל לסלעים שכבות נוספות של סלעי משקע שהוסרו בפעילות הקרחונים של ובתקופות קדומות עוד יותר.
מרבית הסלעים בפארק מתוארכים לעידן הארכאיקון בחבל הגאולוגי קוטיקו (Quetico) של הפרובינציה הפיזיוגרפית סופריור (Superior Physiographic province), המעורבת באורוגנזה האלגומנית (Algoman orogeny). הם בנויים מצפחה וגנייס במערב וסלעי גרניט מהמכלול הגרניטי ורמיליון (Vermillion Granitic Complex) במזרח ובדרום-מזרח שהם בני 2.69 עד 2.64 מיליארד שנים. נחיל הדייקים קבטוגמה-קנורה (Kabetogama-Kenora dike swarm), שהם בני 2.2 עד 2.1 מיליארד שנים עוקב אחר מערכת ההעתקים מהפרקמבריון שכיוונה לצפון-מזרח. הפינה הצפון-מערבית של הפארק כוללת סלעים מותמרים מהחבל הגאולוגי ואביגון (Wabigoon subprovince), היוצר חגורת אבן ירוקה שכיוונה צפון-מזרח. העתק הסטה אופקי מפריד בין שני החבלים הגאולוגיים ומכונה "אזור ההעתקים של אגם-רייני-נהר סיין" (Rainy Lake-Seine River fault zone).
באזור זה של צפון-מערב הפארק על חצי האי קבטוגמה פרצה בהלה לזהב בין השנים 1893 ל-1898. מכרה ליטל אמריקן (Little American Mine), על האי ליטל אמריקן, הוא אחד מ-13 מכרות נטושים בתחומי הפארק.
סימנים לפעילות הקרחונים בעבר כוללים מורנות קצה הנמצאות בחלק הדרומי של הפארק, בעוד שהחלק הצפוני מכיל אגני אגמים שלוטשו על ידי קרחונים, אם כי הצטברות של נהרי קרחון ומשקעי טיל בגובה של פחות מ-30 מטרים הם תופעות נפוצות. עדויות נוספת מהווים משקעים מימת אגאסי (Lake Agassiz) הקדומה בתחומי הפארק, סימני חריצה קרחונית וסלעים תועים הנפוצים בתחומי הפארק.
אקולוגיה.
הפארק הלאומי וויאז'ורס משתרע על 883 קילומטרים רבועים, מתוכם 40% מכוסים במים. הפארק הוא פסיפס מגוון של נתיבי מים נרחבים, אגמים המקושרים ביניהם, מחשופי סלעים, ביצות נרחבות, איים, ושטחי יבשה המכוסים ביערות טייגה. הצמחייה בפארק היא יער מעורב. הפארק שוכן ברְצוּעַת מִנְשָׁק, אזור מעבר בין שתי חברות אקולוגיות הכולל מינים משתיהן. בפארק הלאומי וויאז'ורס המעבר הוא בין יער נשירים צפוני ליער מחטניים דרומי. הפארק כולל מגוון של מערכות אקולוגיות, כולל יערות מחטניים, יערות עצים רחבי עלים, ביצות, מחשופי סלע וחופי אגמים. בעלי החיים האופייניים לפארק הם בעלי חיים שהסתגלו לסביבה מימית זו וכוללים 53 מינים של דגים, 10 מינים של דו-חיים וזוחלים, 240 מינים של עופות ו-42 מינים של יונקים.
בעבר היו אש ורוח הגורמים העיקריים שהשפיעו על המערכות האקולוגיות בפארק. הגורמים המשפעים כיום על מערכות אלו הם כריתת עצים היסטורית, בונים, צמחים פולשים ושינוי האקלים. וויאז'ורס הוא אחד הפארקים הלאומיים שהצמחייה בו תושפע במידה הרבה ביותר משינוי האקלים. במטרה להגביר את המודעות לחלק מנושאים אלו ולפרסם את היתרונות של הצמחייה המקומית יצר הפארק גן אתנו-בוטני בשטח מרכז המבקרים של אגם רייני. הפארק גם מטפח משתלה על מנת לסייע בשתילת צמחים מקומיים מחדש באזורים שנפגעו.
צמחייה.
הפארק הוא משכן למעל ל-50 מינים של עצים ושיחים, מעל ל-40 מיני שרכים וטחבי עלים, מעל ל-200 מיני עשבים ומעל ל-400 מינים של פרחי בר.
בעלי חיים.
בעלי החיים בפארק הלאומי וויאז'ורס כוללים 53 מינים של דגים, 10 מינים של דו-חיים וזוחלים, 240 מינים של עופות ו-42 מינים של יונקים.
היסטוריה.
תושבים ראשונים.
ההתיישבות האנושית בשטח הפארק היא בת לפחות 10,000 שנים, כאשר המתיישבים הראשונים, פלאו-אינדיאנים, שחדרו לאזור כאשר המים מימת אגאסי הקרחונית הקדומה נסוגו. ואז במהלך התקופה הארכאית באמריקה הצפונית (מלפני 8,000 לפנה"ס ועד 100 לפנה"ס) נעו ציידים-לקטים נוודים באזור כשהם צדים בעלי חיים ומלקטים דגנים שהבשילו. דיג הפך למקור עיקרי של מזון בתקופה זו. בתקופת וודלנד (Woodland Period מ-100 לספירה ועד 900) חל גידול בשימוש באורז בר. החל בתקופה זו הם השתמשו בקדרות לייצר ראשי חץ קטנים משולשים. מעל ל-220 אתרים ארכאולוגיים מהתקופה לפני המפגש עם האירופאים תועדו בתחומי הפארק.
הסחר בפרוות.
מגלי ארצות אירופאים החלו להגיע לאזור בערך ב-1688. חוקר צרפתי ז'אק דה נויון (Jacques de Noyon) חרף לאורך הנהר רייני (Rainy River). אבל הייתה זו הדרישה לפרוות בונים שהביאה לאזור את סוחרי הפרוות. ככל שהביקוש לפרוות גרם לדלדול משמעותי של אוכלוסיית הבונים במזרח הוויאז'ורס הרחיבו את פעילותם לשטחים הצפון-מערביים של אמריקה הצפונית. כאן, לאורך הגבול המודרני של ארצות הברית וקנדה, היו שבטי הקרי, המונסוני (Monsoni), האסיניבוין (Assiniboine) הראשונים איתם יצרו הסוחרים קשר. עד אמצע המאה ה-18 נטשו שבטים אלו את אזור אגם רייני לטובת שבטי האוג'יבווה. ב-1780 היו האוג'יבווה התושבים העיקריים בגבול. הם מילאו תפקידי מפתח כספקים של מזון, פרוות וסירות קאנו.
חוטבי עצים.