קרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט (בגרמנית: Amalie von Hessen-Darmstadt; 2 במרץ 1746 – 18 בספטמבר 1821), הייתה נסיכה גרמנית, ואשתו של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג.
ביוגרפיה.
קרולינה נולדה ב-2 במרץ 1746 בבוכסווילר שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, ללודוויג, נסיך הכתר של הסן-דרמשטאדט, ולקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, בתם של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן.
ב-27 בספטמבר 1768 התחתנה קרולינה עם פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, בנישואים פוליטיים לחלוטין, שנועדו לחזק את הקשר בין רוזנות הסן-דרמשטאדט לרוזנות הסן-הומבורג, שהייתה תחת עוצרות של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט. אף על פי שנולדו להם 13 ילדים, בני הזוג חיו כאנשים זרים לחלוטין, והקשר ביניהם היה מאוד רופף.
בשנת 1820 מת בעלה פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, וב-18 בספטמבר 1821 מתה קרולינה בבאד הומבורג, והיא בת 75 שנים.
משפחתה.
ב-27 בספטמבר 1768 התחתנה קרולינה עם פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, ממנו נולדו לה 13 ילדים:
מאיר וועקנין
מצעד הבוץ
מצעד הבוץ (באנגלית: Mud March) היה המצעד הגדול הראשון שאורגן על ידי ה-National Union of Women’s Suffrage Societies) NUWSS) ב-7 בפברואר 1907 בלונדון. מטרתו הייתה תמיכה במתן זכות הצבעה לנשים.
המצעד כלל יותר מ-3,000 נשים אשר צעדו ברחובות הבוציים והקרים של לונדון מהייד פארק לאקסטר הול. שם המצעד ניתן לו לאחר התרחשותו בשל תנאי מזג האוויר הקשים בהם נערך, ואף על פי כך, תואר כמצעד שמח לרוב הדעות. המצעד היה מאוד מגוון חברתית – הצועדות היו נשים בעלות מעמד, בוגרות אוניברסיטה, אמניות, חברות במועדוני נשים, עובדות טקסטיל, נשים מטעם התנועה להימנעות מאלכוהול ועוד יותר מארבעים ארגונים שונים שהתאספו מכל רחבי בריטניה.
אנשי מפתח במצעד והבחנה בין שני הארגונים לתמיכה במתן זכות הצבעה לנשים.
המצעד אורגן על ידי פיליפה (פיפה) סטרצ'י (Phillipa (Pippa) Strachey), ביתה של ליידי סטרצ'י. ארגון המצעד הפגין את כישוריה של סטרצ'י כ"גאון ארגוני" והוביל לתכנון מצעדים רבים נוספים. חבריי ה-Artists' Suffrage League יצרו פוסטרים וגלויות ועיצבו ויצרו כ-80 כרזות רקומות לכבוד המצעד.
באותה תקופה פעלו שני ארגוני סופרג'יסטיות: ה-NUWSS שהורכב מסופרג'יסטיות שהיו מחויבות לפעילות שאינה מיליטנטית (Constitutionalist suffragists), ואיגוד הנשים החברתי והפוליטי, (Women’s Social and Political Union, WSPU) שהורכב מסופרג'יסטיות שיישמו טקטיקות מחאה מיליטנטיות (Suffragettes).
המצעד הונהג על ידי מיליסנט פוסט (Millicent Fawcett) יחד עם חברותיה לארגון ה-NUWSS: ליידי סטרייצ'י, ליידי פרנסיס בלפור וקייר הארדי.
מטרת מצעד הבוץ.
נשות ארגון ה-NUWSS לא השתמשו אמנם בטקטיקות מיליטנטיות, אך הכירו בכך שעליהן לדאוג שקולן ישמע כדי להצליח לקדם את מטרתן- מתן זכות הצבעה לנשים. הן בחרו בהפגנה המונית כדי להראות לעולם כמה רבות הן הנשים אשר מעוניינות בזכות להצביע.
תגובת הציבור.
על אף תנאי מזג האוויר הקשים, צפו במצעד אלפי אנשים. המראה של נשים מכל הגילאים, מעמדות ומקצועות צועדות יחד במזג אוויר מחריד דרך רחובות בוציים היה תקדים ועורר עניין רב בקהל הצופים. עיתונים ומגזינים באירופה ובארצות הברית שמו דגש על המגוון האנושי שקיבל ייצוג במצעד.
בחברה הבריטית באותה תקופה היה מקובל לחשוב כי נשים סולדות מלהציג עצמן בציבור. תפישה זו גרמה למשתתפות במצעד להיראות אף מסורות יותר למטרתן בעיני קהל הצופים. בעיתון Manchester Guardian נכתב: "בלתי אפשרי להניח כי מרבית הנשים שלקחו חלק במצעד עשו זאת לשם הספורט או לשם ההנאה שבדבר. השתתפות במצעד מסוג זה דורשת מאישה את האומץ לצאת מחדר הציור שלה לרחוב ולהיות חלק מההמון למען מטרה שככל הנראה מעוררת סלידה בעיני רוב או רבים ממכריה, ולראות עצמה בעיתון למחרת בבוקר כשייכת לתנועה הסופרג'יסטית."
השפעות מצעד הבוץ לטווח הארוך.
מנהיגות התנועה הסופרג'יסטית, היסטוריונים מודרניים ומומחים טוענים כי המצעד עזר לגבש מצעדים גדולים נוספים לתמיכה במטרה.
דבורה גרדנר מ-Yale University Press ומ-New-York Historical Society מתארת את מצעד הבוץ כמצעד הראשון המשמעותי באנגליה ומדגישה את ההשפעה החיובית שהייתה לאירועים מסוג זה על התדמית של נשים שהשתייכו לארגון לתמיכה במתן זכות הצבעה לנשים.
המצעדים הללו משכו אלפי משתתפות, החל מ-3,000 משתתפות במצעד הבוץ שנערך בפברואר 1907 ועד 40,000 ב-1913. המצעדים משכו קהל עצום בגודלו – מאות אלפי צופים ובמקביל – עיתונאים שסיקרו את האירוע. חשיבות הסיקור העיתונאי הייתה גדולה בעיני התומכות במתן זכות הצבעה לנשים, גם בעיני המיליטנטיות וגם בעיניהן של האחרות. הסיקור העיתונאי עזר להעביר את המסר על פיו כל סוגי הנשים רצו להצביע, ולא רק נשים צעקניות, היסטריות ולא נשיות, כפי שתוארו בקריקטורות בעיתונים ונתפשו בעיני הציבור בדרך כלל.
אזכורים בספרות.
בספרה The Spectacle of Women: Imagery of the Suffrage Campaign 1907–14 מציינת המחברת ליסה טיקנר (Lisa Tickner) את המשמעות ארוכת הטווח של מצעד הבוץ : "מצעד הבוץ, שהוא אמנם מצעד צנוע בהשוואה לבאים אחריו, היווה תקדים למצעדים גדולים. המצעד אורגן וסוקר היטב". טיקנר אף טוענת שהייצוג החברתי הנרחב במצעד היווה מעין טעימה מוקדמת של השפעתה של התנועה התומכת במתן זכות הצבעה לנשים על האינטראקציה בין מעמדות בחברה.
בספרה Connecting Links: The British and American Suffrage Movements, 1900–1914 טוענת המחברת פטרישיה האריסון (Patricia Harrison) כי נשות ה-NUWSS הצליחו לחקות את התלהבותן של המיליטנטיות במקביל לשימוש בטקטיקות לא מיליטנטיות על פי חוקת תנועת התמיכה במתן זכות הצבעה לנשים. הן צלחו זאת תודות לארגון מצעדים והפגנות כדוגמת מצעד הבוץ.
ברידג'יט רגן
אדיל אקטר
אדיל אקטר (באנגלית: Adeel Akhtar; באורדו: عدیل اختر; נולד ב-18 בספטמבר 1980) הוא שחקן אנגלי זוכה פרס באפט"א.
ביוגרפיה.
אקטר נולד בלונדון לאב פקיסטני ולאם קנייתית. הוא סיים תואר במשפטים אבל שינה כיוון מקצועי למשחק. את הכשרתו המקצועית רכש באולפן השחקנים בניו יורק.
קריירה.
אקטר ידוע מתפקידו בדמות פייסל, המוסלמי הקיצוני, בסרטו של כריס מוריס "Four Lions". הוא הופיע בתפקידים קומיים בהם גופטה בתוכנית "The Angelos Epithemiou Show", מארוש בסרט "הדיקטטור" וסמי בסרט "פאן" של האחים וורנר בבימויו של ג'ו וייט.
אקטר זכה לשבחים גם על הופעותיו בתפקידים דרמטיים. ב-2015 היה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד וילסון וילסון בסדרה "אוטופיה" של ערוץ 4. הוא גילם חנווני בשם אחמד במיני-סדרה "קפיטל" של ה-BBC לצדו של טובי ג'ונס. בסדרת הדרמה "ריבר" שיחק בתפקיד סמל בילוש איירה קינג. בסקירה על הסדרה "ריבר" בעיתון דיילי טלגרף שיבח מייקל הוגן את הופעתו.
ב-2016 הופיע אקטר בדמות שהזאד בסרט הטלוויזיה של ה-BBC בשם "Murdered by My Father". ב-2017 זכה על הופעתו בדרמה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר. עוד ב-2016 שיחק בתפקיד רוב סינגהל במיני-סדרה של ה-BBC "מנהל הלילה" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'ון לה קארה. בשנת 2021 שיחק בסדרה "סוויט טות': נער עם קרניים" המשודרת בנטפליקס בתפקיד "דוקטור סינג".
אשקופיים
אשקופיים (שם מדעי: "Ambassidae") היא משפחת דגים מסדרת הדקראים המצויים במים מתוקים ובמי הים באסיה ובאיי האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי.
אורכם של האשקופיים עד 25 ס"מ והם בעלי קשקשים כסופים ומעט שקופים. הראש והעיניים גדולות והפה קטן. הגב מעט מתעקל אצל חלקם והסנפיר הגבי גבוה. הם חיים בקרבה לקרקעית וניזונים משיריים.
דגים רבים ממשפחה זו הם דגי נוי מבוקשים.
אוקטבה (גנו)
אוקטבה (באנגלית: Octave) היא תוכנה המציעה פיתוח בשפת תכנות עילית, המיועדת בעיקר לאנליזה נומרית והיא שייכת לפרויקט גנו. אוקטבה מסייע בפתרון בעיות נומריות ליניאריות ולא-ליניאריות, וביצוע ניסויים וחקר נומרי אחר באמצעות שפה התואמת את MATLAB. ניתן להשתמש בה גם כשפה לעיבוד באצווה.
מכיוון שהיא חלק מפרויקט גנו, היא תוכנה חופשית תחת תנאי הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
אוקטבה היא אחת החלופות החינמיות המרכזיות והפופולריות לתכנת Matlab, אחרות הן FreeMat ו-Scilab. Scilab, לעומת זאת, שמה פחות דגש (דו-כיווני) תחבירי לתאימות עם Matlab מאשר אוקטבה.
GNU Octave
הנועזים
הנועזים (באנגלית: The Defiant Ones) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1958 בבימויו ובהפקתו של סטנלי קריימר עם טוני קרטיס וסידני פואטייה בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר בריחה של שני אסירים, לבן ושחור, הקשורים אחד לשני בשלשלת ברזל וחייבים לעזור אחד לשני כדי לשרוד למרות המתיחות הקשה ביניהם שרובה על רקע גזעי.
הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, שחור-לבן ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
סידני פואטייה זכה בפרס דב הכסף לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובפרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (טוני קרטיס וסידני פואטייה), פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (תאודור ביקל), פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (קארה ויליאמס), פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ופרס אוסקר על הבימוי והעריכה.
תקציר העלילה.