ב-24 במאי 1854 פתח ויניארד את הפרלמנט הראשון של ניו זילנד. עד מהרה הוא התעמת מול הדרישות של חברי הפרלמנט החדש כדי שתוקם ממשלה עצמאית באופן מידי. ב-2 ביוני אותה שנה העביר בית הנבחרים החלטה ברוח זו. ויניארד סירב למלא אחר ההחלטה בציינו שמשרד המושבות לא העביר שום הנחיות בנוגע להקמתה של ממשלה. המועצה המנהלת של המושבה יעצה לוויניארד שלא להקים ממשלה ובינתיים הוא שלח שדר ללונדון עם בקשה להבהרת הסוגיה. לאחר מכן הוצע לו לצרף מספר חברי פרלמנט למועצה המנהלת והוא מינה את ג'יימס פיצג'רלד, את הנרי סיוול ואת פרדריק ולד. הפשרה פעלה במשך כמה שבועות, אך ב-1 באוגוסט דרש הפרלמנט לקבל את הסמכות המלאה למנות שרים. ויניארד סירב לדרישה וכל שלושת חברי הפרלמנט שצורפו למועצה המנהלת התפטרות מחברותם בה. בתגובה, השעה ויניארד את ישיבות הפרלמנט למשך שבועיים. ב-31 באוגוסט הוא מינה את תומאס פורסיית, ג'רינגהם וייקפילד וג'יימס מקאנדרו כחברים במועצה המנהלת, אך הפרלמנט הצביע הצבעת אי אמון בחברים הללו.
ב-8 באוגוסט 1855 התכנס הפרלמנט שוב ובמועד זה כבר היו בידיו של ויניארד הנחיות ממשרד המושבות להקים ממשלה. למזלו של ויניארד, ב-6 בספטמבר הגיע המושל החדש, תומאס גור בראון, ששחרר את ויניארד מתפקידיו. הוא המשיך בקריירה הצבאית שלו במסגרת הרגימנט ה-58. ב-28 בינואר 1858 הוא מונה להיות חבר במועצה המחוקקת של ניו זילנד, אך ב-3 בנובמבר אותה שנה הוא התפטר, שכן הרגימנט ה-58 נקרא בחזרה לאנגליה.
תקופת כהונתו השנייה של ויניארד כמנהלן הממשלה הייתה פחות רצופת מאורעות. כשהוא מכהן בתפקיד לאחר סיום כהונתו של המושל גור בראון ולפני שג'ורג' גריי החל לכהן כמושל בפעם השנייה, הוא משל על ניו זילנד לתקופה קצרה כשהוא נועץ בשרי הממשלה בראשות של ויליאם פוקס.
בשתי תקופות בין השנים 1859 – 1862 הוא כיהן כמושל בפועל של מושבת הכף.
רוברט ויניארד מת בבאת' שבאנגליה ב-1864.
אילי-ראפיח
אילי-ראפיח היה מושל העיר הכנענית גבל במאה ה-14 לפנה"ס לאחר מות אחיו ריב-הדד שהיה המושל הקודם של עיר זו שאוזכר רבות בתכתובות בין ממלכתו לבין האימפריה המצרית.
אילי-ראפיח נזכר במכתבי אל-עמארנה שמתוארכים לתקופה שבין 1350 ל-1335 לפנה"ס, עת שלטון אחנתון. מן העולה מחקר התעודות אילי-ראפיח כתב 2 מכתבים (EA 139 ו-EA 140) אל הפרעה לאחר מות אחיו והתמנותו לשליט העיר גבל ואילו הוא מאוזכר על ידי גורם אחר אך ורק פעם אחת (מכתב EA 128 שהיה המכתב ה-57 מתוך 68 שכתב אחיו אל מצרים) במכלול המכתבים שנתגלה באחתאתון.
ויטאלי מוטקו
ויטאלי לאונטייביץ' מוטקו (ברוסית: Виталий Леонтьевич Мутко; נולד ב-8 בדצמבר 1958 במחוז קרסנודאר) הוא מדינאי רוסי, סגן ראש ממשלת רוסיה מה-19 באוקטובר 2016, במשך כשנה היה אחראי לענייני ספורט ובשנים 2018-2020 הופקד על ענייני הבנייה במדינה. לאחר התפטרות ממשלת מדבדב השנייה וכינון ממשלת מישוסטין שוחרר מתפקידו ופוטר מהממשלה.
כיהן כשר הספורט בשנים 2008–2016. נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית בשנים 2005–2009 ובשנים 2015–2017. בשנים 2003–2008 הוא היה סנאטור במועצת הפדרציה של רוסיה מטעם סנקט פטרבורג. קודם לכן היה נשיא מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג (1995 - 2003).
ביוגרפיה.
השכלתו.
ויטאלי מוטקו רכש את השכלתו המקצועית במכון מקצועי כמומחה למנועים בעיר פטרוקרפוסט הסמוכה למבצר שליסלבורג שבמחוז לנינגרד וכן השתלם גם במכון הלנינגרדי לנהרות.
בבגרותו כיהן כיו"ר המועצה האזורית של רובע קירוב בלנינגרד ולמד במקביל במכון הלנינגרדי לתחבורת ימים והתמחה כמהנדס מכונאי בכלי שיט, לימודים אותם השלים בשנת 1987. הוא גם סיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג במקביל לעבודתו כנשיא מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג ב-1999.
ביוני 2006 השלים דוקטורט באוניברסיטת סנקט פטרבורג הממלכתית לכלכלה ופיננסים וכתב עבודה על השפעתם ויחסם של הרגולטורים על כלכלת השוק בתחום הספורט, זאת במקביל לעבודתו כנשיא ההתאחדות לכדורגל.
פעילות פוליטית.
בצעירותו מוטקו היה מזכיר הקומסומול והיה חבר המפלגה הקומוניסטית משנת 1980 ועד לפירוקה בשנת 1991.
בשנות ה-80 הוא היה חבר במועצת רובע קירוב בלנינגרד ובשנים 1983–1991 היה יושב ראש ועד הפועל של רובע קירוב בלנינגרד.
בשנת 1990 נבחר כחבר המועצה האזורית של הרובע והיה ראש המועצה עד שנת 1992.
ב-1992 מונה לסגן ראש עיריית סנקט פטרבורג וראש הוועדה לענייני רווחה. בתקופת כהונתו של אנטולי סובצ'אק היו לו יחסים טובים עמו ולאחר הפסדו של האחרון בבחירות למושל העיר התמקד בתחום הספורטיבי והתמנה לנשיא מועדון הכדורגל זניט.
פעילותו בתחום הספורט.
מוטקו כיהן בשנות ה-90 כנשיא התאחדות הכדורגל של סנקט פטרבורג והיה ממארגני משחקי הרצון הטוב בשנת 1994.
בשנת 1995 מוטקו התמנה לנשיא מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, תפקיד אותו מילא עד שנת 2003.
באוגוסט 2001 הוא היה מיוזמי הקמת הפרמייר ליג הרוסי במתכונת מודרנית והיה לנשיא הליגה. ב-2 באפריל 2005 הוא מונה לנשיא התאחדות הכדורגל ברוב של 96 מתוך 99 חברי ההנהלה ובתקופתו גדל תקציב ההתאחדות והוא זה שפעל למנות את חוס הידינק למאמן נבחרת רוסיה בכדורגל.
ב-2006 נבחר לחבר הוועדה הטכנית והפיתוח של פיפ"א (Technical and Development Committee).
ב-12 במאי 2008 בתקופת ממשלת פוטין השנייה הוקם משרד הספורט, התיירות והנוער ומוטקו מונה לשר הממונה.
בדצמבר 2010 תואר בתקשורת כאחד מחברי המשלחת לבחירת מארחת מונדיאל 2018, כשלבסוף פיפ"א החליטה להעניק לרוסיה את אירוח מונדיאל 2018. במעמד הצגת המועמדות הרוסית נאם מוטקו בציריך, בפני חברי הנהלת פיפ"א באנגלית במבטא רוסי כבד מאוד, במהלך הנאום אמר מוטקו "יש לנו כבישים גרועים, מעט בתי מלון, תשתיות חלשות, אך אנו משתדלים"
ביולי 2015 ראש הוועדה האולימפית של רוסיה, אלכסנדר ז'וקוב וראש סגל הקרמלין סרגיי איבנוב הציעו את ויטאלי מוטקו כמועמד ליושב ראש התאחדות הכדורגל הרוסית והוא נבחר בספטמבר 2015 לתקופת כהונה של שנה. ב-24 בספטמבר 2016 נבחר שוב לתקופת כהונה בת 4 שנים, ברם בדצמבר 2017 הודיע כי ישהה את פעילותו בהתאחדות ולממלא מקומו מונה מנכ"ל ההתאחדות, אלכסנדר אלאייב.
ביקורת.
ויטאלי מוטקו ספג ביקורת על התנהלות מושחתת או לא מקצועית; בזמן אולימפיאדת ונקובר (2010) הוא התלווה לנבחרת הרוסית. מאוחר יותר לשכת החשבון הרוסית, האחראית לפיקוח על התקציב וההוצאות הכספיות של המדינה, ביקרה את ההוצאות המופרזות של 97 ארוחות בזמן שהנבחרת שהתה בקנדה במשך 20 יום בלבד כשעלות הארוחות הגיעו לכדי 4,500 דולרים. על פי הדו"ח מטעמה, עלות שהות לילית בודדת של השר הגיעה לסכום של 1,499 דולרים ללילה. בריאיון לעיתון "ודומוסטי" הגיב מוטקו: "מדוע אלה שרוצים להאשים אותי אינם מתעניינים בהוצאותיו הכספיות של שר הספורט הצרפתי?"
ב-9 בנובמבר 2015 ועדה עצמאית של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט האשימה את מוטקו במעורבות בשיטת סימום מאורגנת של ספורטאים רוסים. ראש הוועדה, דיק פאוהד טען כי בלתי אפשרי עבור מוטקו לא להיות מודע לכך. ואם היה מודע לכך סימן שהיה מעורב בעניין. הסוכנות אף ביקרה את ההשפעה שהייתה למוטקו על הסוכנות הרוסית נגד סמים בספורט (RUSADA), שאמורה להיות סוכנות עצמאית הפועלת הרחק מהשפעת הממשלה.
משפחתו.
ויטאלי נשוי לטטיאנה איוואנובנה ולזוג 2 בנות: ילנה (ילידת 1977) ומריה (ילידת 1985).
ויטלי מוטקו
שרדאן שקירי
בולי יום העצמאות
בולי יום העצמאות הם סדרת בולים שמנפיק השירות הבולאי לקראת יום העצמאות.
החל משנת תש"י (1950) ועד לשנת תשל"ג (1973) הונפקה סדרה מדי שנה, ובשנים שלאחר מכן הונפקה הסדרה רק אחת לכמה שנים.
משנת תשי"ב (1952) ועד לשנת תשכ"ה (1965) היה הבול משותף ליום העצמאות וליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (הדבר צוין בשובל של הבול). החל משנת תשכ"ו מונפק מדי שנה בול נפרד ליום הזיכרון.
פעמים רבות מלווים בולי יום העצמאות בגיליון מזכרת. דוגמה: ליום העצמאות ה-25 הונפק בול שבו חלקה התחתון של מגילת העצמאות. יחד איתו הונפקה גיליונית זיכרון המציגה את מגילת העצמאות בשלמותה.
מוטיבים עיקריים בבולי יום העצמאות:
בול יום העצמאות
אמציה חיוני
אמציה חיוני (1933–1990) היה מפיק ישראלי, במאי ותסריטאי של סרטי קולנוע באורך מלא, סרטים תיעודיים ופרסומות.
קורותיו.
נעורים.
חיוני נולד בכפר ברנדס כבן הזקונים של הינדה ושמואל, שעלו לארץ ישראל מפולין ב-1925. היו לו שלוש אחיות - מלכה, צבייה ודינה, ואח אחד - משה שנפל במלחמת העצמאות. למד בבית הספר לילדי עובדים "בית-חינוך”. בנערותו התבלט כרקדן "ריקודי-עם" והשתתף בלהקה של ריקודי-עם ייצוגית. היה חבר בקן "השומר הצעיר" בחדרה ופעיל בו. הוא למד הנדסת מכונות כבדות בבית הספר המקצועי "אורט". חיוני התגייס לנח״ל והיה בין מייסדי קיבוץ ברעם, עם חברתו הרקדנית גליה גת, שם נישא לה. אחרי מספר שנים הם עברו לגור בתל אביב ולאחר זמן קצר נפרדו. חיוני עסק בעבודות שונות כגון סבּלות, נהיגת מוניות והתקנת בלוני גז.
ראשית דרכו המקצועית.