מפני שמחלת הלוקמיה היא מחלה של תאי גזע, כשהכימותרפיה משמידה את רוב התאים היא עלולה לא להשמיד תאי גזע "חצי בריאים" - תאי גזע שיש להם מוטציה פרה-לוקמית. מוטציות מסוג זה מובילות לבסוף לרכישת מוטציות נוספות, ומכאן להישנות המחלה, גם אחרי החלמה. התקופה בין ההחלמה להישנות נקראת "remission", ובעברית - הפוגה. הישנות כזו של מחלה מכונה בלשון המקצועית "Relapse". במקרה של הישנות, הטיפול הוא בדרך כלל השתלת מח עצם, במידת האפשר. במקרים רבים לא ניתן לבצע טיפול זה, ובמצבים אלה יש לשקול השתתפות בטיפול מחקרי.
ג'וזף גינגולד
ג'וזף גינגולד (באנגלית: Josef Gingold; 28 באוקטובר 1909 - 11 בינואר 1995) היה כנר יהודי-אמריקאי, יליד פולין.
חייו.
גינגולד נולד בברסט-ליטובסק, פולין והיגר לארצות הברית בשנת 1920.
הוא למד לנגן בכינור אצל ולדימיר גרפמן ואצל אז'ן איזאיי. בשנת 1937 זכה במקום בתזמורת הסימפונית של NBC ואחר היה הכנר הראשי (וסולן מזדמן) של תזמורת דטרויט ובהמשך הכנר הראשי של תזמורת קליבלנד. הוא ערך מספר רב של ספרי לימוד לטכניקות נגינה בכינור. בין תלמידיו נמנים הכנר המפורסם ג'ושוע בל והכנרת ענת מלכין-עלמאני. לפני מותו, לימד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה. ג'וזף גינגולד מת בבלומינגטון, אינדיאנה, בשנת 1995.
פרנץ פון סופה
פרנץ פון סופה (בגרמנית: Franz von Suppé; 18 באפריל 1819 - 21 במאי 1895), נודע גם בשם פרנצ'סקו סוּפֶה דֶמֶלִי, היה מחבר אופרטות אוסטרי.
חייו.
סוּפּה, בן לאב ממוצא איטלקי-בלגי ולאם וינאית, נולד בעיר הקרואטית ספליט - אז, בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית.סופה הוא קרוב-רחוק של המלחין הנודע גאטנו דוניצטי.
סופה החל ללמוד מוזיקה וקומפוזיציה בגיל צעיר. הוא למד משפטים בפדובה אך המשיך את לימודי המוזיקה. הוא הוזמן לווינה כמנצח הצגות תיאטרון. סופה הסכים לעבוד כמנצח ללא שכר בתנאי שיוכל להעלות אופרטות שכתב.
סופה כתב עשרות אופרטות וכן מספר אופרות. הוא היה מפורסם מאוד בזמנו בדומה ליוהאן שטראוס וז'אק אופנבך. רוב יצירותיו נשכחו ואינן מועלות על הבמה אבל מספר פתיחות שלו מפורסמות מאוד ומושמעות לעיתים תכופות בקונצרטים למוזיקה קלאסית קלה. סופה כתב גם כמה יצירות דתיות, החשובה שבהן היא הרקוויאם שכתב והועלה על הבמה בשנת 1855. בתחילה זכה הרקוויאם להצלחה, אך עם השנים היה ליצירה נשכחת.
סופה נפטר בווינה ב-21 במאי 1895 ונקבר בחלקת המוזיקאים שבבית הקברות המרכזי בווינה, בסמוך ליוהאן שטראוס האב, יוהאן שטראוס הבן, יוזף שטראוס, אדוארד שטראוס, לודוויג ואן בטהובן, יוהנס ברהמס, פרנץ שוברט ועוד.
הפתיחות המפורסמות הן:
פרג (מחוז)
פרג (Perg) הוא מחוז במזרח אוסטריה עילית שבאוסטריה. שטח המחוז משתרע על 611.86 קמ"ר ואוכלוסייתו מנתה 63,955 תושבים ב-2001. במחוז ישנן 26 עיירות, ובירתו היא העיירה פרג, שהיא גם הגדולה ביותר בו.
תזמורת דטרויט
תזמורת דטרויט (באנגלית: Detroit Symphony Orchestra) היא תזמורת סימפונית אמריקאית, שמשכן הקבע שלה הוא בדטרויט, מישיגן. התזמורת נוסדה בשנת 1914 והופיעה בשידור הרדיו הראשון של קונצרט סימפוני ב-10 בפברואר 1922, עם הפסנתרן ארתור שנאבל. לתזמורת סדרות קונצרטים קבועות, הכוללות סדרת קונצרטי חינם חינוכיים לילדים, שראשיתה בשנת 1926. התזמורת הוציאה הקלטות רבות בחברות שונות. בשנת 2005 נפתח בית ספר גבוה לאמנויות, שנבנה על קרקע הנמצאת בבעלות התזמורת.
היסטוריה.
עד 1919 הופיעה התזמורת בבית האופרה הישן של דטרויט. כאשר אוסיפ גברילוביץ' התמנה למנהל מוזיקלי בשנת 1918, התנאי שלו לקבלת המינוי היה הקמת אולם קונצרטים חדש לתזמורת. כתוצאה מכך הוקם אולם התזמורת. בשנת 1956 עברה התזמורת לפורד אודיטוריום שעל חוף נהר דטרויט. התזמורת נשארה באתר זה 33 שנים, אבל אז חזרה לאולם התזמורת המשופץ, שהאקוסטיקה בו, כך סבורים, טובה יותר.
המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא ג'אדר ביגמיני שהתחיל את תפקידו בספטמבר 2020.
אמריך קלמן
אמריך (אימרה) קלמן, מקודם קופשטיין (הונגרית: Kálmán Imre; 24 באוקטובר 1882 - 30 באוקטובר 1953) היה מלחין אופרטות יהודי הונגרי ודמות בולטת בהתפתחות האופרטה הווינאית במהלך המאה ה-20. בין היצירות הפופולריות ביותר שלו הן נסיכת הצ'רדש (1915) והרוזנת מאריצה. השפעות על סגנון הכתיבה שלו כוללות מוזיקה עממית הונגרית כגון: צ'רדש וסגנון וינאי של מלחינים כגון יוהאן שטראוס (הבן) ופרנץ להאר וכן בעבודותיו המאוחרות, סגנון של ג'אז אמריקאי. כתוצאה מהאנשלוס, קלמן ומשפחתו ברחו לפריז ואז לארצות הברית. בסופו של דבר, הוא חזר לאירופה בשנת 1949 ונפטר בפריז בשנת 1953.
חייו.
אמריך קלמן נולד בשם אימרה קופשטיין (Koppstein) בעיר שיופוק שלחוף אגם בלטון. בשנת 1892 עבר עם משפחתו לבודפשט. הוא למד בגימנסיה האוונגלית בעיר תחת שם המשפחה "קלמן".
בשנת 1900 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת בודפשט ובמקביל נרשם לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם התיידד עם בלה בארטוק וזולטאן קודאי. בצעירותו למד נגינה בפסנתר והתעתד להיות פסנתרן, אבל מחלת פרקים מנעה ממנו זאת והוא החל לעסוק בהלחנה.
לאחר שסיים לימודיו התקבל לעבודה כמבקר מוזיקלי בעיתון יומי.
בשנת 1908 עבר לווינה ושם קנה לו שם עולמי עם האופרטות המפורסמות שלו "הרוזנת מריזה ", "נסיכת הצ'רדש" (לליברית של לאו שטיין), "נסיכת הקרקס" ו"הביידרה". ביחד עם פרנץ להאר הגיעה האופרטה הווינאית לשיאים. שניהם שילבו ביצירותיהם מחולות של ואלס וינאי וצ'רדש הונגרי.
למרות מוצאו היהודי, הוא היה אחד המלחינים האהובים על אדולף היטלר ואפילו הוצע לו לקבל את התואר ארי לשם כבוד, אולם קלמן דחה זאת. עם השתלטות הנאצים על אוסטריה נמלט קלמן לפריז ומשם היגר לארצות הברית. ב-1942 קיבל שם אזרחות.
הוא נפטר בפריז, ונקבר בבית הקברות המרכזי בווינה. הותיר אחריו את רעייתו, שתי בנות ובן.
איש הקש (2006)
איש הקש (באנגלית: The Wicker Man) הוא סרט מתח משנת 2006, אשר בוים ונכתב על ידי ניל לביוט. הסרט הוא חידוש של הסרט הבריטי בעל אותו השם משנת 1973. בסרט מככבים ניקולס קייג' ואלן בורסטין. העלילה דומה מאוד לסרט של 1973, אך ישנם כמה שינויים.
תקציר העלילה.
השריף אדוארד מוליס (ניקולס קייג'), מגיע לסאמרזייל- אי קטן בצפון-מערב ארצות הברית. זאת בעקבות מכתב שקיבל מארוסתו לשעבר - ווילו וודוורד (קייט ביהן), ובו נודע לו על היעלמותה של בתם רואן. במהלך החקירה הוא מגלה כי תעלומה גדולה בהרבה קיימת בקהילת האי הקטנה, העוסקת בפולחן שבו נהוג להביא לכפר כל שנה גבר ולהכניס אותו לפסל גדול מקש בצורה של בן אדם ולהעלות אותו ואת הפסל באש.
תחנת הרכבת תל אביב – השלום
תחנת הרכבת תל אביב – השלום היא תחנה של רכבת ישראל בעיר תל אביב. היא נמצאת במרכז נתיבי איילון על מסילת איילון בסמוך למרכז עזריאלי ודרך השלום, ומכאן בא שמה של התחנה. התחנה ממוקמת בקילומטר 94.563 של הקו הראשי של רכבת ישראל. מיקומה במרכז העיר וסמיכותה למחנה הקריה, למרכז עזריאלי ולמספר מגדלי משרדים נוספים הביאו לכך שהיא התחנה המובילה בארץ בהיקף הנוסעים העוברים בה. התחנה מחוברת לקניון עזריאלי דרך גשר העובר מעל הכביש. שער היציאה הראשי של התחנה נמצא על "גשר חיים לנדאו".
היסטוריה.
התחנה נבנתה בשנים 1994–1996 ותוכננה על ידי דן איתן וערי גושן אדריכלים בע"מ בסגנון פוסט מודרני. עיצובה היה חדשני בזמנו בישראל בזכות המבנה הקל הכולל בתוכו אלמנטים תלויים ומסבכים רבים. עם פתיחתה היו בתחנה שני רציפי צד משני צידי המסילה הכפולה.
בשנת 2001 הוחלט על הוספת מסילה נוספת בקו ולכן נוצר צורך להוסיף רציף נוסף בתחנה. עבודות ההרחבה כללו את הסטת התעלה בה זורם נחל איילון מזרחה כך שחלקה עובר מתחת לנתיבים המזרחיים של נתיבי איילון ועל ידי כך התפנה מקום להרחיב את רציף הצד המזרחי ולהעביר את המסילה החדשה בצמוד אליו. הרציף השלישי והמסילה השלישית נפתחו ב-2 בספטמבר 2006, זאת לאחר מספר דחיות.
בסוף שנת 2005 זכתה חברת אשר גרין במכרז לשיפוץ התחנה בהיקף כ-10 מיליון שקלים. עיקר השיפוץ מתמקד בהפחתת מטרד הרעש הנובע מהימצאות התחנה בסמוך למסלולי הכביש המהיר.
בשנת 2016 פרסם המשרד להגנת הסביבה תוצאות חריגות של זיהום אוויר בשטח התחנה, בשל סמיכותה לנתיבי איילון והעדר אוורור בשטחה.
החל משנת 2016 נעשו בתחנה עבודות להרחבתה, בדרך של בניית טרמינל נוסף מדרום לטרמינל הקיים. התחנה נפתחה ב-22 בפברואר 2021.
ברציפי התחנה נמדד זיהום אוויר גבוה ולכן במסגרת העבודות מבצעת התקנת מפוחים במטרה לשפר את זרימת האוויר בתחנה. כלל העבודות צפויות להסתיים ברבעון השני של שנת 2021.
ביוני 2020 החל לפעול בתחנה קו נוסעים חשמלי ראשון לירושלים.
מבנה התחנה.
התחנה מורכבת משני מסופים, מסוף ראשון המחובר לקניון עזריאלי אשר ניתן לגישה מעברו הצפוני של דרך השלום, מסוף שני מעברו הדרומי של דרך השלום נפתח בשנת 2021.
בתחנה שלושה רציפי נוסעים, רציף צד אחד ואי רציפים. הרחבת נוספת של התחנה בעייתית בשל המרחק הקטן יחסית שבין שני מסלולי הכביש ביניהם שוכנת התחנה וחוסר האפשרות לצמצם עוד את תעלת האיילון.
ברציף 1 נוסעות כל הרכבות (למעט הרכבות בקו השרון להרצליה) לכיוון צפון.
ברציף 2 נוסעות כל הרכבות (למעט הרכבות בקו בני דרום לאשקלון) לכיוון דרום, בית שמש ומודיעין.
ברציף 3 נוסעות הרכבות שבקו הרצליה-ראש העין-אשקלון.
הרציפים בתחנה הם באורך של כ-290 מטר.