בשנת 2000, עם היכנסו של ולדימיר פוטין נשיא רוסיה לשלטון הוא יזם שינוי במועצת הפדרציה, כאשר הנציגים מהממשלים המקומיים שייבחרו למועצת הפדרציה יוותרו על מקומם בממשל המקומי. בתחילה, מועצת הפדרציה התנגדה למהלך בצורה חריפה, אך לאחר איומים של פוטין להתחיל בחקירות שחיתות נגדם החלו חברי הפרלמנט לתמוך בחוק המוצע שאושר ביולי 2000. מאז שנת 2000 מועצת הפדרציה נשארה גוף יציב יחסית ומאשרת חוקים רבים.
בספטמבר 2011 מונתה ולנטינה מטוויינקו ליושבת ראש מועצת הפדרציה של רוסיה והייתה לאישה הראשונה בתפקיד.
סמכויות.
עקב העובדה שהיא הבית העליון, מועצת הפדרציה נחשבת לגוף פורמלי יותר מאשר הבית התחתון, הדומה. היא מדגישה יותר את המבנה הפדרלי של רוסיה מאשר את הדעות של הקבוצות השונות. עקב אופייה הפדרליסטי, והעובדה שחבריה אינם נבחרים בבחירות ישירות והחברות בה מוגבלת למעשה לאליטות של השלטונות המקומיים, היא נחשבת לגוף שדוגל פחות בשינויים קיצוניים.
על מועצת הפדרציה מוטלת המשימה לשתף פעולה עם הדומה בהכנתן והשלמתן של הצעות חוק, ובהצבעה עליהן.
סמכויות מיוחדות המוענקות לפי החוקה רק למועצת הפדרציה:
על מנת לאשר חוק במועצת הפדרציה יש צורך ברוב של יותר ממחצית מחבריה. לאישור של חוק חוקתי יש צורך ברוב של ¾ מחבריה. למועצת הפדרציה יש סמכות להטיל וטו על חוקים שאושרו בדומה כל עוד בדומה החוק לא אושר ברוב של למעלה מ-2/3. במקרה כזה מתכנסת ועדה משותפת לשני בתי האספה הפדרלית ומנסחת מסמך פשרה שעליו יצביעו שוב בשני בתי הפרלמנט.
יושב ראש וחברי מועצת הפדרציה.
בהתאם לאמור בסעיף 101 לחוקת רוסיה, על מועצת הפדרציה לבחור מבין חבריה יושב ראש. בין תפקידיו הרשמיים של יושב ראש מועצת הפדרציה: ניהול דיונים והצבעות במליאה, ניסוח והצגת של נושאים לדיון, מתן הוראות והתייעצות עם הוועדות השונות של מועצת הפדרציה, חתימה על טיוטות חוק שאושרו בדומה, הבית התחתון של הפרלמנט והעברתן לנשיא רוסיה לצורך אישור סופי, וייצוג מועצת הפדרציה בקרב גופים שונים.
יושבת הראש הנוכחית, ולנטינה מטוויינקו, נבחרה לתפקיד היו"ר לאחר כחודש של חברות במועצת הפדרציה. יושב הראש אינו נחשב לחבר המועצה וזהו התפקיד היחיד בעל שייכות מפלגתית במועצה.
באוקטובר 2020 התקבלה הצעת חוק לפיה נשיאים לשעבר ימונו לסנאטורים לכל חייהם, כאשר נשיא שסיים את תפקידו יוכל להגיש מועמדותו לחברות במועצה תוך 3 חודשים לאחר תום תקופת כהונתו כנשיא. נשיא מכהן יוכל למנות עד 30 חברי מועצה, שבעה מהם לכל חייהם. בנושא מושלי המחוזות יכול למנות חבר מועצת הפדרציה לחבר ב, כמייצג המחוז.
אחילוף הגליל
אחילוף הגליל (שם מדעי: "Biarum Pyrami") הוא גאופיט בעל פקעת גדולה ממשפחת הלופיים. עלי אחילוף הגליל מופיעים בחורף רק אחרי הפריחה. הפרח מזכיר את צורתו של הלוף הוא נראה כעלה בעל צבע סגול כהה. עלה זה עוטף מעין מקל בצבע דומה. בישראל הוא פורח בחודשים: ינואר, אוקטובר, נובמבר ודצמבר.
מועצת הפדרציה
מועצת הפדרציה של הפדרציה הרוסית
I.G. Farben
ביצה מבולבלת
ספל
ספל הוא כלי לשתיית משקאות חמים כגון תה, קפה, שוקו, חליטות צמחים ואף מרק. הספל עשוי לרוב מחומר קרמי, פורצלן או חרסינה, ולרוב בעל ידית.
באיים הבריטיים, ספלים לשעת התה עשויים מפורצלן בדרך כלל ומעוטרים בעיטורים רבים.
ברחבי אמריקה מקובל ספל גדול הקרוי "מאג" (mug), המיועד בעיקר לשתיית קפה נמס.
באיטליה יש ספלים מיוחדים לכל סוג קפה. לאספרסו - ספלים קטנים, לקפוצ'ינו - ספלים שקופים בגודל בינוני, לשוקוצ'ינו - ספלים מוארכים וארוכים (כיוון שנהוג לשתות עם כמה כדורי גלידה).
בצרפת נהוג לשתות את הקפה (קפה אולה) בספלים בגודל קערות. בספלים זהים נהוג לשתות בארגנטינה ובספרד את השוקולטה, לרוב בארוחת "שוקולטה קון צ'ורוס" - משקה שוקולד מתוק שמוגש עם סופגניות ארוכות הנקראות צ'ורוס.
רוב הספלים כיום ניתנים לחימום בתנור מיקרוגל.
הספלים מעוצבים במגוון חומרים, צורות, צבעים, גדלים ודוגמאות.
הדפסת טקסטים ותמונות על ספלים נעשית למגוון שימושים כגון עיצוב מתנה מותאמת אישית, מיתוג, פרסום ומרצ'נדייזינג.
האמצעים המיוחדים
"האמצעים המיוחדים" או "אמצעי האיסוף המיוחדים" הוא כינוי שניתן, בספרות העוסקת במלחמת יום הכיפורים, לאמצעי איסוף מודיעין אותות (סיגינט) של צה"ל שהותקנו בעומק מצרים. לאמצעים המיוחדים יוחסה חשיבות מיוחדת בשל יכולתם לספק מידע אמין על כוונת המצרים לצאת למלחמה, והם כונו "פוליסת הביטוח הלאומית של ישראל".
מהות האמצעים המיוחדים.
האמצעים המיוחדים היו באחריות יחידת איסוף מודיעין האותות של אגף המודיעין, יחידה 848. לפי הערכות מדובר באמצעי האזנה משוכללים, שאפשרו ציתות לשיחות טלפון בין מוקדי הצבא והשלטון במצרים. לפי אותן הערכות, הם היו עלולים להתגלות בקלות יחסית ולכן נדרש אישור של ראש אמ"ן להפעלתם. בנוסף, היה צורך להחליף את סוללותיהם לעיתים קרובות, פעולה שנעשתה בידי סיירת מטכ"ל.
על פי אבנר שלו, האמצעים המיוחדים לא היו ממוקמים בקהיר. הם סיפקו יכולת האזנה לתעבורת המידע בין הפיקודים המצריים, מערכות השליטה והכוחות הפרושים בשטח.
שימוש באמצעים המיוחדים.
האמצעים המיוחדים פותחו על ידי יחידה 81 ומרכז המודיעין. הם הותקנו שנים אחדות לפני מלחמת יום הכיפורים בידי כוח של סיירת מטכ"ל, בסדרה של מבצעים עליהם פיקד אהוד ברק. הם הופעלו במהלך "כוננות כחול לבן" במאי 1973.
בימים שקדמו למלחמת יום הכיפורים פנו מפקד יחידה 848, אל"ם יואל בן-פורת, וראש מחלקת איסוף, אל"ם מנחם דיגלי, אל ראש אמ"ן, האלוף אלי זעירא, ודרשו להפעיל את האמצעים המיוחדים, לקבלת מידע מודיעיני שיאפשר מענה לשאלה האם תנועות הצבא במצרים הן הכנה למלחמה, או שמדובר בתרגיל. הם נענו בשלילה על ידי זעירא, ובהמשך דחה זעירא גם פנייה דומה של ראש מחלקת מחקר, תא"ל אריה שלו. בסופו של דבר ניתן אישור להפעלת האמצעים המיוחדים רק בבוקרו של 6 באוקטובר, שעות ספורות לפני שפרצה המלחמה.
הנתונים שלא הגיעו מן האמצעים המיוחדים, או שהגיעו מאוחר מדי, מוערכים ככאלו שתרומתם הייתה מכרעת לגיבוש דעתו של הרמטכ"ל, דוד אלעזר, שלא עומדת לפרוץ מלחמה. ב-2 באוקטובר 1973 (או יום קודם לכן), ארבעה ימים לפני פרוץ המלחמה, שאל אלעזר את זעירא האם הופעלו האמצעים המיוחדים ונענה בחיוב, אף שלא זה היה המצב. ביודעו את מהותם של האמצעים המיוחדים, נתן אלעזר משקל רב להערכתו של זעירא שלא צפויה מלחמה. רושם מוטעה דומה, בדבר הפעלת האמצעים המיוחדים, נוצר ב-5 באוקטובר אצל שר הביטחון, משה דיין. על כך כתב החוקר אורי בר-יוסף:
לאחר שהוא עוסק בטעויות אחדות בשיקול הדעת של זעירא, שופט בר יוסף בחומרה את דיווחיו בדבר הפעלת האמצעים המיוחדים:
בספרם של דוד ארבל ואורי נאמן, "שיגיון ללא כיפורים" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2005), נטען כי זעירא הורה להפעיל את האמצעים המיוחדים ארבעים שעות לפני פרוץ המלחמה. כך טען גם זעירא עצמו בספרו "מיתוס מול מציאות - מלחמת יום הכיפורים: כישלונות ולקחים" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2004). גרסה זו נדחתה על ידי יוסי לנגוצקי, מפקד היחידה הטכנולוגית שהייתה אחראית להפעלתם של האמצעים המיוחדים במלחמת יום הכיפורים (ולימים רמ"ח איסוף), שסיפר:
עם זאת, בהרצאה שנתן בכנס לציון 40 שנה למלחמת יום הכיפורים, התייחס זעירא לטענה כי אושרה רק בדיקה של האמצעים וטען כי ברשותו דו"ח בחתימת "דובי" (יורם דובינסקי), מפעיל האמצעים המיוחדים, שהפעיל את האמצעים בין אחת ורבע בלילה שבין חמישי לשישי לאחת עשרה בצהריים ולא קלט שום מידע בעל משמעות, ולכן הפסיק את הפעלתם. לטענתו, לו היה מדובר רק בבדיקה די היה בהפעלה של חצי שעה. עוד טען זעירא בהרצאתו כי מספר חודשים לפני המלחמה הצליחו המצרים לחשוף מערכת דומה, וכתוצאה מכך השתפר מאוד ביטחון הקשר שלהם והאפשרות לקלוט מידע בעל ערך ב"אמצעים המיוחדים" הצטמצמה מאוד. גם לדברי אבנר שלו, מכיוון שהמצרים הקפידו על מידור וביטחון שדה, לא נקלט דבר באמצעים המיוחדים.
עוזי דיין, קצין בסיירת מטכ"ל בזמן מלחמת יום הכיפורים (ומאוחר יותר גם מפקד היחידה), כתב לימים:
זמן קצר לאחר סיום המלחמה נחשפו האמצעים על ידי "כוח אויב", ופעולתם הופסקה.
ב-6 בינואר 1974 שלח מנחם דיגלי, ראש מחלקת איסוף, מכתב לוועדת אגרנט, שבו הוא מתריע כי אלי זעירא סירב להפעיל את האמצעים המיוחדים מ-1 באוקטובר 1973 ועד לבוקר פריצת המלחמה ב-6 באוקטובר 1973.
ועדת אגרנט שלחה לזעירא את מכתב האזהרה. במכתב צוינו הנושאים שביחס להם יישאל. הראשון שבהם היה "אי הפעלת ("האמצעים המיוחדים") באופן מלא בתקופה החל מיום 1.10.73 ועד חצות בלילה אור ליום 6.10.73, ללא ידיעתם של ראש הממשלה, שר הביטחון, הרמטכ"ל ואלוף גונן". ועדת אגרנט מסרה לזעירא, כי בעניין זה היא נסמכת על העדויות של ראש מחלקת איסוף באמ"ן, ראש אמ"ן לשעבר אהרון יריב, ראש הממשלה, שר הביטחון, הרמטכ"ל, אלוף פיקוד דרום וקצין מודיעין של פיקוד דרום.
בשנת 2020 נחשף דוח סודי של ועדת אגרנט, שבו מצוטט זעירא כאומר לוועדה כי בימים שלפני מלחמת יום הכיפורים, הוא לא הפעיל את האמצעים המיוחדים אלא בלילה שבין ה-4/5 לאוקטובר, ובפעם השנייה, לאחר התרעת אשרף מרואן ביום שבת, כמה שעות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים. הוועדה סיכמה: