החל מסוף מלחמת העולם השנייה, מעצבי מדיניות סחר במדינות שונות החלו לאפשר פיזור של הייצור על פני מדינות שונות ולאפשר ניידות רבה יותר של הון. תהליך זה הגיע לשיאו באמצע שנות ה-70 והוא מכונה גלובליזציה. חסידי הגלובליזציה הידועים גם בכינוי חסידי הסחר החופשי, אימצו את התפיסה הנאו-ליבראלית המבוססת על היסודות של כלכלנים נאו-קלאסיים כמו מילטון פרידמן. הנאו-ליברליזם מדגיש את עקרון היתרון היחסי שטבע דייוויד ריקרדו, על פני תעשיות חליפיות לייבוא. לכן הנאו-ליבריאליזם מצדד בהורדת הגבלות הסחר, על פני הרעיונות שרווחו בתחילת המאה ה-19 שכללו הגבלות סחר. דוגמאות לתעשיות חלופיות לייבוא ניתן היה לראות בצרפת תחת שליטתו של שארל דה גול, ובתמיכה של סטלין ב"סוציאליזם במדינה אחת" כמו גם במדיניות הכלכלית של טאיוואן וקוריאה הדרומית 3 דורות לפני המלחמה. תעשיות חלופיות לייבוא הוא רעיון המשלב בתוכו גם את טיעון התעשיות הצעירות, שנתמך על ידי אלכסנדר המילטון ופרידריך ליסט והשפיע מאוד על בריטניה וארצות הברית במאה ה19 עם רעיונות מדיניות תמריצים קיינסיאנים.
חסידי היתרון היחסי טענו שסחר ללא הגבלות בין מדינות יתרום לשתי המדינות, ללא קשר לפערים בגודל, בתשתיות או בהחזקת הנכסים ביניהן. מבקרים, ביניהם תנועות אנטי-גלובליזציה, טענו שהמודל נותן העדפה ליצרנים בן-לאומיים על פני יצרנים וקמעונאים מקומיים, ומגדיל את הפער בין הדרום לצפון, תוך חיזוק ליבה עשירה ופריפריה ענייה. בשנות ה-70, עם תפיסת הנאו-ליבריאליזם, צורות רבות של סוציאליזם, של פרוטקציוניזם ושל סמי-אוטרקיה הפכו לשוליים יותר ויותר.
בהשפעת גופים פוליטיים בינלאומיים, כמו הבנק העולמי, איחוד הסחר החופשי, וקרן המטבע הבינלאומית נחתמו הסכמי סחר רבים, שיצרו אזורים רבים שמעורבים בסחר העולמי יותר מאי פעם בעבר, ורשתות ייצור של מוצרים בסיסיים וחשובים שבעבר היו מוגבלות לאזורים בתוך המדינה החלו להתפזר ברחבי העולם. הפיכה של הון לנייד יותר, כמו גם התמחות של מדינות ואזורים בייצור אחד, הפכו אותן לפגיעות הרבה יותר לתחרות בתעשיות אלה מצד מדינות אחרות, שעלול לגרום לבריחת הון.
האינטגרציה הכלכלית הגלובאלית גדלה עקב ההסכמים האלו, ויצרה אליטה במדינות עשירות, שהתעשרו עקב פעילות תעשייתית, שעיקר ההכנסות שלה הן ממכירות מקומיות, ועיקר ההשקעות שלה הן בסחר חוץ, כולל שווקים מתפתחים. שינוי זה מהפקת רווח מהשקעה במדינה להפקת רווח מהשקעה בחו"ל חיזק את הלוביסטים והחליש את חסידי האוטרקיה בגופים מחוקקים רבים. השינוי, שהגיע מתוך התבססות ממושכת של הנאו-ליברליזם, גרם להיזון חוזר, ובו תמיכה בגופי הסחר הבינלאומי הללו הביאו לקבלת יותר קולות למפלגות לכל אורך הקשת הפוליטית. לכן גם מפלגת הלייבור בבריטניה, גם המפלגה הסוציאליסטית בצרפת, והRRI במקסיקו, שדגלו בחריפות במדיניות המגנה על תעשייה מקומית ובהלאמת נכסי תשתיות בין 1930 ל-1970, ויתרו בשנות ה-90 על עמדות אלו לטובת סחר בינלאומי ומדיניות ויחסי שותפות בין חברות וממשלה.
כוח עבודה זול, תיאום עלויות עבור חברות בינלאומיות, גישה של חברות לצרכנים ולמשאבים שפעם היו באזורים מבודדים, מדיניות שיצרה אזורים ללא מס עם רגולציה מינימלית מהווים מוטיבציה רבה לגדילה בסחר הבינלאומי, ובהרמוניזציית הזכות לקניין. בהשפעת תהליכים אלו, הפכו החלטות מדיניות צבאיות, ומדיניות כלכלה מקומית לרגישות הרבה יותר להשפעת לוביסטים של חברות בן לאומיות, ואת חסידי האוטרקיה למיעוט חלש בקשת הפוליטית. שינוי זה גרם למיעוט בעצמאות כלכלית, במדינות מפותחות ומתפתחות כאחד.
ראו גם.
אוטרקיה מקומית:
תאוריות מאקרוכלכליות הנוגעות לאוטרקיה:
תומכי האוטרקיה:
מתנגדי האוטרקיה:
לויס ליין
לויס ליין (באנגלית: Lois Lane) היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "Action Comics #1" מיוני 1938, ונוצרה על ידי הכותב ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר. לצד סופרמן, דמותה היא מבין הוותיקות ביותר בקומיקס.
לויס היא עיתונאית בכירה, שאפתנית ומוכשרת העובדת ב"דיילי פלנט" ושותפתו של קלארק קנט. היא מכירה היטב את סופרמן ואת קלארק, אך אינה מודעת לכך ששניהם אותו אדם. בהמשכיות לאחר המשבר בעולמות האינסופיים, כאשר לבסוף גילתה לויס שקלארק הוא סופרמן, השניים התחתנו.
ביוגרפיה בדיונית.
לויס היא עיתונאית זוכת פרסים העובדת בעיתון "דיילי פלנט", שמתפרסם בעיר מטרופוליס. לפי חוברות הקומיקס, גדלה לויס בעיירה קטנה בשם "פיטסדייל". כבתו של גנרל עברה כל ילדותה מבסיס לבסיס, ואף הוכשרה באימונים צבאיים. הקומיקס מסביר את אופייה החצוף והמפולפל של לויס בכך שאביה, שהתאכזב שנולדה לו בת ולא בן, העביר אותה אימוני צבא וכושר במשך כל חייה.
לויס החלה לעבוד ב"דיילי פלנט" עוד בהיותה בת 15. במהלך השנים עלה מעמדה והיא נחשבה לעיתונאית הטובה במטרופוליס ומהטובות בעולם, ואף זכתה בפרס פוליצר. בזמנה הפנוי היא כותבת רומנים, עליהם זכתה בפרס "אדגר".
כאשר לויס שמעה עדויות על קיומו של סופרמן, היא ניסתה להשיג ראיון בלעדי. על מנת למשוך את תשומת לבו היא דרדרה את המכונית שלה לנהר, כשהיא בתוכה. סופרמן אכן הגיע והציל אותה, ואף נתן לה את הראיון המיוחל. אך כשלויס חזרה למערכת העיתון כדי לכתוב את הסיפור היא גילתה שקלארק קנט השיג את הריאיון לפניה. קנט קיבל עבודה ככתב במערכת "דיילי פלנט", וזכה מעתה והלאה ליחס קר מצד הכתבת המפורסמת.
כעבור תקופה קצרה החלה לויס לשים לב שסופרמן וקלארק קנט לא נמצאים אף פעם באותו מקום בו-זמנית, והיא החלה לחשוד שקלארק וסופרמן הם אותו אדם. היא הקדישה מאמצים רבים לחשוף זאת, אך קלארק תמיד הכשיל את תוכניתה ברגע האחרון. כמו כן התקיימו בין השניים קרבות עזים על סקופים, כאשר קלארק בדרך כלל מנצח (בייחוד בסיפורים שקשורים לסופרמן), דבר שגרם ללויס לסלוד ממנו אף יותר.
אף על פי שנכתבו ספרים רבים המתארים את דמותו של סופרמן, רובם מכילים חומר מועט בלבד על דמותה של לויס ליין. דוגמה לספר העוסק בגיבור ומכיל חומר על העיתונאית הוא Superman: The Complete History מאת ל.ס. דניאלס.
בין הספרים המתמקדים בליין:
שנות ה-40.
עם הופעתה הראשונה ב-"Action Comics #1", לויס ליין סומנה כבר אז כדמות חזקה ועצמאית. ליין עובדת במשרה נחשקת ומוערכת כעיתונאית זוכת פרסים ומפורסמת, המוכנה לסכן את חייה כדי להשיג את הסיפורים הטובים ביותר.
לויס נוצרה כדמות שולית בחוברותיו של סופרמן, שמטרתה העיקרית הצגת הגיבורים: לגלוגה על קלארק קנט (זהותו הבדויה של סופרמן) ורגשי הבוז שחשה כלפיו, בניגוד להערצתה לסופרמן, הדגישו מהו "גבר אמיתי" ואיך עליו להתנהג. עם זאת, חשוב לזכור כי דמותה העצמאית של לויס לא הייתה נכתבת אלמלא היה מקום לאישה כה חזקה בחברה. למרות שנוצרה כדמות תומכת בלבד, תעוזתה, חוצפתה והצלחתה נתנו מודל איתן לחיקוי. לויס הייתה לסמל לנשים שאינן זקוקות לגברים שיגדירו אותן - סמל של נשים ששמות את הקריירה שלהן לפני הכול.
לויס התייחסה בצורה קרה ומתנשאת כלפי קלארק קנט (דמותו הסודית של סופרמן) - חוברות רבות הראו את לויס מסיירת במקומות מסוכנים ומסכנת את חייה כדי להשיג סיפור, רק כדי לחזור למערכת העיתון ולגלות שקלארק כבר הדפיס אותו. קלארק גם קיבל יחס מועדף מהעורך של העיתון פרי וייט, שהעדיף לתת לו לטפל בכתבות החשובות והמסוכנות, בטענה ש"אין זו עבודה לאישה". הערות שוביניסטיות שכאלו היו נפוצות בזמן זה, ובכל זאת לויס סירבה לקבלן ונלחמה על הכתבות ה"מסוכנות".
בתקופה בה ז'אנר גיבורי-העל זכה לפופולריות עצומה, דמותה של לויס ליין הייתה ייחודית: עיתונאית ללא כוחות-על, המתלבשת בבגדים אפנתיים מכובדים או חליפות מחויטות. בניגוד לנשים אחרות בקומיקס של אותה תקופה, ללויס ליין היה מראה פשוט ו"רגיל", והיא לא תוארה כאישה יפה במיוחד.
שנות ה-60.
ב-1958 החלה לרוץ סדרת חוברות הקומיקס "החברה של סופרמן, לויס ליין" שנמשכו עד שנת 1974. מטרתן של החוברות הייתה משיכת קהל נשי לחוברותיו של סופרמן המפורסם. במרכז כל חוברת עמדו הניסיונות של לויס לזכות בתשומת לבו ובאהבתו של סופרמן, יחד עם ניסיונותיה לחשוף את קלארק קנט כזהותו הבדויה של סופרמן. בסדרה זו הוחלפה דמותה החזקה של לויס כעיתונאית בכירה באישה המאוהבת עד כדי אובססיה, והיא מתחילה לרדוף אחרי סופרמן ולהקדיש לו את מירב זמנה.
את האובססיה שלה כלפי סופרמן היא חולקת עם לאנה לאנג, אהובתו לשעבר של קלארק קנט/סופרמן מילדותו, שחוזרת לחזר אחריו. חלק נכבד מהחוברות מעבירות הבנות במזימות אחת נגד השנייה כדי לזכות בתשומת לבו של הגיבור, שנראה משועשע מהתחרות ולא מראה העדפה לאחת מהשתיים או רצון לסיים את היריבות.
הכותבים של "החברה של סופרמן, לויס ליין" השתדלו לגעת כמה שיותר בנושאים שחשבו ל"נשיים" - כך נכתבו סיפורים רבים על חתונה של לויס (עם סופרמן או עם גבר אחר), על דימויי יופי (לויס כאישה זקנה, שמנה או מכוערת) וכן על קנאה ותככים. הכותבים הוציאו לאור סיפורים בדיוניים המספרים איך נישואיהם של סופרמן ולויס ייראו, מה היה קורה לו הייתה לויס מתחתנת עם אדם אחר, ואיך הייתה מתנהגת אילו היו לה כוחות-על. בכל הסיפורים, ללא יוצא מן הכלל, הכותבים הציגו את סופרמן באור חיובי ואת לויס באור שלילי.
שנות ה-90.
שנות ה-90 הריאליסטיות השפיעו מאוד על דמותה של לויס ליין, וחוברות סופרמן החלו לנגוע בנושאים אנושיים הקשורים ל"איש הפלדה" ואהובתו - זוגיות, נישואין, בגידה ומוות. שינוי זה השפיע עמוקות על דמותה של לויס ליין, שהפכה כעת למעיין מדריכה רוחנית של סופרמן, ששומרת על אנושיותו.