ב-7 בפברואר 2019 עבר מייקר לדטרויט פיסטונס, בטרייד שכלל את הבאקס, הפיסטונס ואת ניו אורלינס פליקנס.
קליבלנד קאבלירס.
לקראת עונת חתם מייקר על חוזה בקליבלנד קאבלירס.
מרדכי יצהר בוימל
מרדכי יצהר בוימל (נולד ב-21 בספטמבר 1980, י"ב בתשרי תשמ"א) הוא מוזיקאי, מלחין, זמר וחזן ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים. גדל באפרת לשרה ויוסי בוימל, עולים מארצות הברית. למד בתלמוד התורה "ברקאי" בקריית ארבע.
לאחר מכן למד בישיבת ישיבת נתיבות יוסף במצפה יריחו אצל הרב שבתי סבתו. לאחר מכן המשיך בישיבה הגבוהה "מאור טוביה" במצפה יריחו במשך שנתיים.
בהמשך למד בישיבת עתניאל. התגייס לחטיבת גולני לגדוד 51. לאחר הצבא למד בישיבת ההסדר בצפת.
לומד ומלמד בגיטרה, "סאז" טורקי, "עוד" וכלי הקשה. משמש כחזן בשבתות ובימים טובים בסגנונות שונים. נמנה עם הז'אנר של מוזיקה יהודית.
הוציא שלושה דיסקים. הדיסק הראשון נקרא "השביל המיוחד שלי", יחד עם המפיק המוזיקלי ערן קליין. ההפצה הייתה על ידי חברת הינדיק הפקות.
הדיסק השני נקרא "האש בתוכי שבוערת". באלבום הוא מארח מספר אומנים, בהם: ניר מוצרי, אילן קינן, משה שלו, דביר כהן, עוזיאל סבתו, יצחק מאיר, משה בוימל, אביחי פז גרינוולד, דני מגד, גלעד אפרת, אסף זמיר, ביני לנדאו, סיני תור. בדיסק מופיע השיר "דרך מיוחדת", בדואט עם דביר כהן, סולן להקות דיוואן הלב ומיתרי דוד. האלבום גויס באתר הדסטארט. המפיק הוא ערן קליין.
הדיסק השלישי נקרא "shalom for jeruslem", והוא חיבר אותו בהיותו נגן ברחובות ירושלים במשך שנתיים. זהו אוסף שירי ירושלים מוכרים בביצוע הסאז הטורקי.
בנוסף היה שותף במרבית השירים בדיסק "אגדלך" של פורת נוב.
כיום חבר בלהקת החתונות "חסידשע טארב".
חלק גדול משיריו הם ניגונים ופיוטים מן המזרח. למד במשך שנתיים אצל זיו יחזקאל מוזיקה ערבית קלאסית ומקאמים.
חיים אישיים.
נשוי לנטע ואב לארבעה. מתגורר ביישוב תקוע.
עישרון
עשרון
לולה רידג'
לולה רידג' (נולדה אמילי רוז רידג', 12 בדצמבר 1873 – 19 במאי 1941) הייתה משוררת אנרכיסטית אירית-אמריקאית, ועורכת בעלת השפעה של כתבי עת אוונגרדיים, פמיניסטיים ומרקסיסטיים. היא ידועה בשל הפואמות הארוכות שלה, שפורסמו במגזינים רבים ולוקטו לחמישה ספרי שירה. יחד עם עוד משוררים פוליטיים של תחילת התקופה המודרניסטית, רידג' זכתה לעניין מחודש בתחילת המאה ה-21, וגורפת שבחים עבור יצירת שירה הישר מתוך הקשיים של החיים האורבניים. לקט חדש משירתה פורסם בשנת 2007 וביוגרפיה שלה יצאה ב-2016.
ביוגרפיה.
היא נולדה רוז אמילי רידג' בשנת 1873 בדבלין, אירלנד, לג'וזף הנרי ואמה (ריילי) רידג', והייתה הילדה היחידה שלהם ששרדה. כאשר רוז הייתה בת 13, היגרה עם אמה, שהתאלמנה, לניו זילנד, ושם רידג' התחילה את הפעילות הפוליטית שלה. בשנת 1895, עדיין בניו זילנד, רידג' נישאה למנהל של מכרה זהב. כשהם התגרשו, היא עברה לסידני, והחלה ללמוד בטריניטי קולג ' וגם למדה ציור באקדמי ז'וליין עם רוסי אשטון.
רידג' היגרה לארצות הברית ב-1907, אחרי מות אמה, והתיישבה בסן פרנסיסקו. שם היא החלה להזדהות כלולה רידג', משוררת וציירת. היא פרסמה את שירה הראשון בארצות הברית בשנת 1908 במגזין Overland Monthly.
מאוחר יותר היא עברה לניו יורק, לגריניץ' וילג'. אחרי תקופה שעבדה בקופירייטינג, היא פרשה כדי להתמקד בשירה. היא לקחה עבודות ארעיות בתור דוגמנית וכפועלת במפעל, וכך נהייתה מעורבת בפוליטיקה ובמאבקים של מעמד הפועלים. פיטר קורטרמיין תיאר אותה בספרו "מילון הביוגרפיות הספרותיות"  בתור "הדבר הכי קרוב לאבטיפוס באותה תקופה למשוררת הפרולטריון ומלחמת המעמדות, הנושאת את הקול של המחאה החברתית או אידיאליזם מהפכני."
ספר השירים הראשון של לולה רידג' פורסם בשנת 1918. ב-22 באוקטובר 1919, היא התחתנה עם דוד לוסון, עמית לפעילות הרדיקלית שלה.
קריירה ספרותית.
לאחר כמה שנים בניו יורק, רידג' עוררה תשומת לב ניכרת לשיר שלה, "בגטו", שפורסם לראשונה ב-1918 ב"ניו ריפבליק". הוא נכלל בספרה הראשון, "הגטו ושירים אחרים", שפורסם באותה שנה. השיר מתאר את קהילת המהגרים היהודים של רחוב הסטר והלואר איסט סייד של ניו יורק. הוא בוחן את ההשפעות של קפיטליזם, מגדר, וקונפליקט בין-דורי באופנים שהושוו ליצירות של צ'ארלס רזניקוף, אך היא גם בטאה את הייחודיות של מספר רב של מהגרים, כדי להראות שהם היו מגוונים בדיוק כמו אמריקאים אחרים וחולקים עמם הרבה תכונות אנושיות. הספר זכה להצלחה ביקורתית.
הכרה זו הובילה להזדמנויות חדשות; רידג' התחילה לערוך מגזיני אוונגרד חדשים כגון Others, ב-1919, ו-Broom, שנוסד בשנת 1921 על ידי הרולד לוב, ובזמן שהוא עסק בהוצאה לאור מרומא, היא ניהלה את המגזין האמריקאי בין 1922–1923. היא אפילו התגוררה בדירת מרתף צמודה למשרדי המגזין בביתה של פרודתו של לוב, מרג'ורי קונטנט.
רידג' פרסמה 61 שירים מ-1908 עד 1937, בכתבי עת מובילים כמו Poetry, ניו רפבליק, ו- The Saturday Review of Literature. היא הייתה עורכת-תורמת למגזין המרקסיסטי,  The New Masses"."
עד 1935, היא כתבה ופרסמה עוד ארבעה ספרי שירה, ושירים יחידים נוספים עד 1937. העבודות שלה נכללו גם באנתולוגיות. הספר השלישי שלה, "דגל אדום" (1927) איגד הרבה משירתה הפוליטית.
בשנת 1929, רידג' התקבלה כמשוררת אורחת במושבת המשוררים ביאדו. באותה שנה היא פרסמה אצ Firehead, שיר ארוך שסיפר מחדש מזווית רדיקלית את סיפור צליבתו של ישו. שיר זה וגם ספרה האחרון, שפורסם ב-1935, היו יותר פילוסופיים ביחס לעבודתה המוקדמת יותר.
היא זכתה במלגת גוגנהיים בשנת 1935. היא זכתה גם בפרס על שם שלי מידי אגודת המשוררים האמריקאית לשנים 1934 ו-1935.
היא נפטרה בשנת 1941 משחפת.
פעילות פוליטית.
רידג' מעולם לא הצטרפה למפלגה פוליטית, אך הייתה פעילה למען מטרות רדיקליות. היא מחתה נגד ההוצאות להורג של סאקו וונצטי ב-1927, והייתה בין אלה שנעצרו באותו יום. ב-1930, היא תמכה בהגנה של טום מוני ווורן בילינג, שהופללו בעוון הפצצת מצעד בסן פרנסיסקו.
הערכה מחודשת במאה ה-21.
עם התחדשות העניין האקדמי בשיריה מאז סוף המאה ה-20, יצא לאור אוסף מבחר שירים מתוך שלושת ספריה הראשונים בשם "Light in Hand:Selected Early Poems" (2007), עם מבוא מאת דניאל טובין ובעריכתו. הוא מציין כי רידג' הייתה "חלק מהמפגש בין פוליטיקה, תרבות, והתפתחות קולותיהן של נשים בין תחילת תקופת המודרניזם ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה."
רוברט פינסקי, לשעבר משורר הקונגרס של ארצות הברית, כתב כי הקוראים בני ימינו צריכים "להעריך את העוצמה ואת הרעננות של מפעלה: הפיכת עיר גשמית לשירה." הוא משווה אותה אל המשורר הבריטי בן המאה ה-18 ויליאם בלייק, ביכולת שלה לבטא את נקודת המבט של ילדים, ולעורר "את התמימות ואת החוויה באופן שמטשטש את הגבול המעורפל ביניהם". פינסקי גם ציין שרידג'  הקדימה את המשורר האמריקאי הארט קריין, הידוע בשל הפואמה הארוכה שלו, "הגשר," על גשר ברוקלין, בכך שהשתמשה ב"שפה גבוהה ומשתלהבת של העבר, המאפיינת במיוחד את תקופת אליזבת הראשונה, כדי לתאר את המציאות הדוחה והנשגבה של עיר אמריקאית של המאה ה-20."
אליהו היישריק
יעל דווקר
הקורפוס ה-88 (ורמאכט)
הקורפוס ה-88 (בגרמנית: LXXXVIII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-8 ביוני 1942 בהולנד, וכמפקדו מונה הנס-וולפגנג ריינהרד. הקורפוס לחם במהלך מבצע מרקט גארדן כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה. לאחר מכן לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-15 במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות H. ב-22 בדצמבר 1944 הוחלף ריינהרד על ידי פליקס שוואלבה, שהוביל את הקורפוס בקרבות בהולנד, כחלק מהארמייה ה-25 במסגרת קבוצת ארמיות H עד סוף המלחמה.
סדר הכוחות.
מבצע מרקט גארדן.
במבצע מרקט גארדן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מרדכי יצהר
פרנסיסקו לאזארו
פרנסיסקו לאזארו (21 בינואר 1891 — 15 ביולי 1912) היה אתלט פורטוגזי, רץ המרתון האולימפי הפורטוגזי הראשון באולימפיאדת סטוקהולם (1912). הוא גם האתלט הראשון שמת במהלך ריצה במשחקים האולימפיים.
בדומה לכל האתלטים האולימפיים בתקופתו, היה לאזארו ספורטאי חובב; הוא התפרנס מעבודתו כנגר במפעל מכוניות בליסבון. לפני האולימפיאדה הוא השתתף וזכה בשלוש אליפויות מרתון במולדתו, כאשר התחרה במסגרת קבוצת ס. ל. בנפיקה.
לאזארו התמוטט במהלך ריצת המרתון באולימפיאדת 1912, בקילומטר ה-30 של המרתון. נטען כי סיבת המוות הייתה כפי הנראה התייבשות חמורה, הקשורה גם לטמפרטורה הגבוהה שנרשמה במהלך האירוע. מאוחר יותר התגלה כי לאזארו כיסה חלקים גדולים של גופו בשעווה, כדי למנוע כוויות שמש, אך בסופו של דבר השעווה הגבילה את ההזעה הטבעית של הגוף, דבר שהוביל לחוסר איזון אלקטרוליטי חמור.
הרומן "בית הקברות לפסנתרים" (2006) מאת הסופר הפורטוגזי ז'וז'ה לואיז פיישוטו, מבוסס על סיפורו של לאזארו.
ז'וזף אלפרד מישלר
גנרל של דיוויזיה ז'וזף אלפרד מישלר (בצרפתית: Joseph Alfred Micheler; 23 בספטמבר 1861 – 17 במרץ 1931) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
מישלר נולד בעיר פאלסבור שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. בשנת 1880 הוא נכנס ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וסיים אותה בשנת 1882. בשנת 1886 הוא הועלה לדרגת לוטננט, בשנת 1891 הוא נעשה קפטן, בשנת 1901 קומנדנט, ובשנת 1909 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל. בשנת 1912 הוא הועלה לדרגת קולונל.
מלחמת העולם הראשונה.