רבי חיים הכהן רפפורט (השני; נולד בשנת 1775 ונפטר בל' בחשוון ה'ת"ר, 7 בנובמבר 1839) היה רב פולני בן המאה ה-19. רבה של אוסטרהא, ומחבר ספר השו"ת מים חיים.
ביוגרפיה.
נולד למשפחת רבנים כהנים מיוחסת מבית רפפורט. אביו היה רבי דב בריש רפפורט אב"ד מז'יבוז', בנו של רבי אריה ליב הכהן רפפורט אב"ד ור"מ לבוב, ואמו הייתה בתו של רבי מאיר מקונסטנטין בנו של רבי יעקב עמדין. הוא נקרא על שם סב אביו - רבי חיים הכהן רפפורט, רבה של לבוב. נישא להענא ציפורה בת הגביר ר' אבא'לה הכהן זוסמן מאוסטרהא ועבר להתגורר בעירה. בני העיר כינו אותו ר' חים ציפורה'ס על שם אשתו. סמוך על שולחן חמיו העשיר, השקיע את מרצו בלימוד תורה והתכתב עם גדולי דורו, כמו רבי אפרים זלמן מרגליות, ובמשך הזמן התפרסם שמו. הוא ענה לשאלות בהלכה שנשלחו אליו ועסק גם בהתרת עגונות. בשנת ה'תקע"ה החליט ועד הקהילה המקומי ליזום צעד רשמי שיכיר בו כתלמיד חכם, ומאחר שסירב לקבלת מלגת קיום מקופת הקהילה, שלח לו הוועד "כתב סמיכת חכמים" ובו נאמר שבשל היותו תלמיד חכם החליט הוועד לפטרו מתשלום מיסי הקהילה. על מסמך זה החתימו את הדוכס, שליט העיר קרול יבלינובסקי, כדי להעצים את תוקפו והוא נמסר לידי הרב רפפורט.
עם פטירת רבה של העיר, רבי בצלאל מרגליות בשנת ה'תקפ"ב, 1822, הכתירו אותו כממלא מקומו ברבנות אוסטרהא.
נמנה עם גדולי דורו ובא בכתובים בשאלות הלכתיות עם רבים מהם. תשובותיו כונסו בספר השו"ת מים חיים. בין היתר, ישב בראש בית הדין ששפט בדין תורה שהתנהל בין מדפיסי ברדיטשוב ומדפיסי סלאוויטא על זכויות הדפסת הספר "חק לישראל".
הוא כיהן ברבנות אוסטרהא שבע עשרה שנים. בזקנותו התקשה לנהל את ענייני בית הדין המקומי ולבקשתו מונה בנו הרב יעקב הכהן רפפורט תחתיו כאב"ד העיר. הוא נפטר בל' בחשוון ה'ת"ר, 7 בנובמבר 1839, ונקבר בחלקת משפחת זוסמן באוסטרהא. לאחר פטירתו מילא בנו את מקומו גם כרבה של העיר.
חיים רפפורט השני
חיים הכהן רפפורט השני
מחוז מפרק
אהל שרה (עמותה)
אהל שרה מרכז לחינוך ולשיקום הילד המיוחד היא עמותה ישראלית המפעילה רצף שירותי חינוך, תעסוקה, דיור ופנאי לילדים ובוגרים עם מוגבלות שכלית התפתחותית מגיל 6 ועד שיבה.
הקמה.
אהל שרה הוקמה בשנות ה-70 על ידי הרבנית רבקה גינזבורג ובעלה הרב גרשון שמואל מבני ברק. בתקופה של נידוי חברתי לילדים ובוגרים עם צרכים מיוחדים, זיהתה גינזבורג את הצורך במסגרות מקצועיות טיפוליות ומקדמות עבור אוכלוסייה עם מוגבלות שכלית התפתחותית. עד אז, שהו אנשים עם מוגבלות בביתם, חסרי מעש, כשמשפחתם מתקשה לטפל בהם ומסתירה את היותם.
משפחת גינזבורג שכרה עבורם כיתות, מורים ומטפלים מוסמכים עבור ילדים ובוגרים עם מש"ה, וכן החלה להפעיל עבורם מסגרת חינוכית ותעסוקתית. עם השנים גייסה הגברת גינזבורג כספים ואישורים ופעילות העמותה התרחבה. הוקמו בתי ספר ומסגרות חינוך מותאמות מגיל 6 ועד 21, הוסטלים ומערך דיור מקיף לפי רמות תפקוד שונות, ומרכזי תעסוקה ייעודיים. מייסדי העמותה נפטרו בשנת 2004. ב-2005 מלכה וינברג מונתה למנכלי"ת העמותה.
פעילות.
אהל שרה עוסקת במתן שירותי חינוך שיקום ורווחה לאוכלוסיות עם מוגבלות שכלית התפתחותית מגיל 6 ועד שיבה. העמותה מפעילה 4 בתי ספר בבני ברק לפי הנחיות משרד החינוך, לתלמידים מכל רחבי הארץ, מרכזי תעסוקה לבוגרות ולבוגרים לפי הנחיות משרד הרווחה הכוללים תעסוקה נתמכת ומוגנת לצד הכשרה וליווי לתעסוקה בשוק החופשי, וכן הוסטלים ומערך דיור לפי רמות תפקוד שונות.
כיום נהנים למעלה מ-650 תלמידים, חניכים ודיירים מרצף השירותים שמעניקה אהל שרה כבר קרוב ל-50 שנה. העמותה עוסקת גם בליווי ותמיכה למשפחות עם בן/בת עם מוגבלות שכלית התפתחותית, ומעניקה שירותי ייעוץ והכוונה בתחומים נלווים.
עם תחילת ניהול העמותה על ידי גב' מלכה וינברג בשלהי שנת 2005 הרחיב הארגון את היקף פעילותו ומונה כיום מאות עובדים. במהלך השנים האחרונות שופצו בתי הספר לבלי הכר, שולבו אנשי מקצוע מומחים בתחומים ייעודים, דוגמת: מוגנות, תזונה ועוד, ונוספו מבנים חדשים כמו: בתי ספר לבנות, מרכזי תעסוקה ודירות חלוציות לילדים. בנוסף, הקים הארגון את מיזם 'בלב אחד' העוסק בהכשרת נשים וגברים עם צרכים מיוחדים לקראת נישואין, ומספק ליווי, הכנה ותמיכה בכל תחומי החיים הנדרשים לזוגות מיוחדים.
בניין המטה המרכזי של העמותה בבני ברק, הושלם ב-2015 ונקרא "באר בת שבע" על שם הרבנית בת-שבע קניבסקי.
פרסים.
ב-2019 נבחר בית הספר של העמותה "גשרים" מכלל בתי הספר לחינוך מיוחד בישראל, וזכה בפרס החינוך למצוינות ולמקצועיות.
ב-2020 קיבלה העמותה אות נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מטעם משרד המשפטים, על הפקת והפצת סדרת הספרונים 'השלושה מרחוב השלושה' - מיזם לשינוי תפיסות חברתיות לקבלה ושילוב אנשים עם מוגבלויות בקרב ילדים במגזר החרדי.
הארמייה השביעית (וורמאכט)
הארמייה ה-11 (וורמאכט)
הארמייה הרביעית (ורמאכט)
הארמייה הרביעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במסגרת הצבא הגרמני (ורמאכט) במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הפלישה לפולין.
הארמייה הוקמה ב-1 באוגוסט 1939, ולמפקדה מונה גנרל גינתר פון קלוגה. הארמייה השתתפה במערכה בפולין כחלק מקבוצת ארמיות צפון, וכבשה את המסדרון הפולני, ולאחר מכן השתתפה בכיבוש ורשה.
המערכה על צרפת.
במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה פלשה הארמייה שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות A לבלגיה, ודיוויזיית הפאנצר ה-7 בפיקודו של ארווין רומל שפעלה כחלק מהארמייה הייתה הראשונה שחצתה את המז. לאחר מכן השתתפה הארמייה במבצע אדום כחלק מקבוצת ארמיות B, וכבשה את ברסט. כהוקרה על ניצחונות הארמייה, הועלה פון קלוגה ב-19 ביולי 1940 לדרגת גנרל-פלדמרשל.
החזית המזרחית.
במהלך מבצע ברברוסה פעלה הארמייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה. ב-19 בדצמבר 1941 מונה פון קלוגה למפקד קבוצת ארמיות מרכז, ולודוויג קיבלר מונה למפקד הארמייה. קיבלר לא עמד בציפיות של היטלר, וב-20 בינואר 1942 הוחלף על ידי גוטהרד היינריצי שפיקד על הארמייה לסירוגין עד ה-5 ביוני 1944.
ב-5 ביוני 1944 מונה קורט פון טיפלסקירך למפקד הארמייה, וב-22 ביוני פתחו הרוסים במתקפה מוחצת על כוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית, ועל הארמייה הרביעית בראשות פון טיפלסקירך הוטל להגן על אזור מוגילב. עקב התפוררות הארמייה ביקש פון טיפלסקירך אישור נסיגה, אך האישור ניתן מאוחר מידי כאשר סטוובצי והרדזיה כבר היו בידי הצבא האדום. כתוצאה מכך רוב כוחות הארמייה נלכדו באזור מינסק, ונלקחו בשבי הרוסי. ב-18 ביולי 1944 נפצע פון טיפלסקירך בהתרסקות מטוס, ופרידריך הוסבאך מונה למפקד הארמייה.
ב-13 בינואר 1945 הותקפה הארמייה על ידי הרוסים במבצע פרוסיה המזרחית, ולאחר שבועיים כותרה בפרוסיה המזרחית. היטלר הורה על הארמייה להילחם ללא התחשבות באזרחים, אך ב-26 בינואר 1945 פתחה הארמייה הרביעית במתקפת נגד על הארמייה הרוסית ה-48, ופרצה את הדרך לאלבינג בשביל הפליטים, עקב כך הודח הוסבאך מתפקידו ב-29 בינואר ובמקומו מונה פרידריך-וילהלם מילר למפקד הארמייה. הארמייה לחמה בפרוסיה המזרחית עד לכניעת שרידי הכוחות ב-27 באפריל 1945.
יד הלשון
חזרה לעתיד
ארמיית הפאנצר הראשונה
ארמיית הפאנצר השנייה
ארמיית הפאנצר הרביעית
ארמיית הפאנצר החמישית
ארמיית הפאנצר השישית
ארמיית השריון אפריקה
מפרק (ירדן)
וכנובקה
ויסוקי דליטא
מחוז סופיה
ונדזיגולה
ונדזיגולה (בליטאית: Vandžiogala, ונדז'יוגלה; בפולנית: Wędziagoła, ונדז'יאגולה; ביידיש: ווענדזיגאלע) היא עיירה במחוז קובנה שבליטא, כ-29 ק"מ צפונית לקובנה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
ונדזיגולה נזכרת לראשונה בשנת 1384, בעת שהתרחש בה קרב בין הליטאים ובין חיילי המסדר הטבטוני. במהלך מרד ינואר, בשנות ה-60 של המאה ה-19, השתתפו במעשי ההתקוממות רבים מבני העיירה.
יהודי ונדזיגולה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-350 יהודים, רוב תושביה, והתקיימו בה שלושה בתי כנסת, בית מדרש, חדרים ובית ספר עברי. בתקופה הסובייטית שהחלה בשנת 1940, נסגרו בעיירה המוסדות הציוניים, והולאמו חלק מעסקי היהודים בה.
ב-25 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו גזירות שונות על יהודי המקום, ובהן הגבלות תנועה, סימון בתים, חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה.
ב-8 ביולי 1941 רצחו ליטאים 68 יהודים מהעיירה בחורשה הסמוכה לבית העלמין היהודי ביישוב, ויתר יהודי היישוב רוכזו בגטו שהוקם במקום.
ב-9 באוגוסט 1941 פשטו ליטאים על הגטו, לקחו למעלה מ-100 יהודים שהתפללו בבית הכנסת במקום, והעבירו אותם לעיירה בובט (Babtai). שם נכלאו כשבועיים במבנה בית הכנסת המקומי, ונרצחו לאחר מכן. ב-28 באוגוסט 1941 הועברו לבובט יתר יהודי הגטו שבעיירה, ונרצחו במקום.
וסילקוב
וסילקוב (בפולנית: Wasilków) היא עיירה במחוז ביאליסטוק שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
ראשיתה של וסילקוב במאות ה-13 וה-14, ובמאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1567 נבנתה בעיירה כנסייה ראשונה.
בעקבות חלוקת פולין העיירה נכללה בשטחי פרוסיה ולאחר שנת 1815 באימפריה הרוסית.
יהודי וסילקוב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-950 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של ארגון הבונד.