בקרניים אפשר להשתמש גם כדי לחפור באדמה או לקלף קליפה של עץ.
קרניים אמיתיות משמשות גם לויסות חום, שכן כהמשך של העור הן מכילות כלי דם בתוכן, ומתפקדות כמו רדיאטור ומאפשרות את קירור הדם בתוכן.
לטריצרטופס, מין של דינוזאור צרטופסי, היו קרניים שאורך ליבות העצם שלהן נע בין 90 ס"מ עד ל-115 ס"מ (1.15 מטר) ובשל חוזקן היו יעילות גם לקרבות נגד הטירנוזאורוס רקס וטורפים אחרים, וכן להתגוששות מול טריצרטופסים אחרים על טריטוריה ונקבות.
שימוש האדם בקרני בעלי חיים.
כיום, השימוש בקרניים שנוי במחלוקת, במיוחד אם החיה ניצודה במיוחד עבור קרניה, ובפרט אם ניצודה בציד ספורטיבי בו הראש עטור הקרניים משמש כפרס ניצחון ונתלה לתצוגה על ידי הצייד. ציד כזה גרם לצמצום אוכלוסיות בעלי חיים ואף סיכן את קיומם ברמת המין. כיום ציד ספורטיבי הוא מפוקח ונעשה בעיקר בחוות או שמורות מיוחדות שהוקמו לשם כך (ובהן גם מרבים את החיות הניצודות). באנגלית נקרא תחום זה Game Hunting.
בקרני פריים שכבת קרטין עבה גדלה על ליבת עצם ויוצרת שפופרת חלולה. בשל כך משמשות קרני הפריים גם ככלי נגינה, לדוגמה: השופר היהודי וקרן (כלי נגינה). קרניים אלה התפתחו לכלי נשיפה בהם, בניגוד לחצוצרה, הלוע מתרחב ככל שהוא מתארך, כלומר: הוא חרוטי ולא גלילי. כלים כאלה נקראים קרניים גם אם הם עשויים ממתכת. קרן יער היא גרסה מתקדמת ממתכת של קרני נגינה אלו.
לשימוש בשופר היהודי חשיבות רבה במצוות תקיעת שופר בראש השנה ויום הכיפורים. הכנתו מקרן איל (או קודו גמלוני, במקרה של שופר תימני), נעשית בתהליך מיוחד ומורכב.
קרניים משמשות גם ככלי קיבול לנוזלים וככלי שתייה. קרניים אלה מנוקות ומוברקות. מכך צמח הביטוי קרן השפע.
קרני אבק שרפה היו במקור קרני איילים שדוגמו במכסים ורצועת סחיבה, ששימשו לנשיאת אבק שרפה. לעיתים, גם לבקבוקוני אבק שרפה קוראים קרני אבק שרפה.
קרני אנטילופה משמשות ברפואה הסינית המסורתית.
המונח "קרן" מתייחס גם לקרטין, החומר ממנו עשויה הקרן. מנהג זה נפוץ מאוד כאשר הקרן משמשת כחומר גלם עבור יצירת כלי עבודה, ריהוט, קישוטים ושימושים אחרים. ביישומים אלה, ערכה של הקרן הוא בקשיות שלה, דבר שהוליד את הביטוי "קשה כקרן".
שנהב בא משיניים וחטים של בעלי חיים, לא מקרניים. סחר בשנהב מהווה גורם לציד בלתי-חוקי ומסכן את עתיד הפילים. כפתורי "קרן" עשויים בדרך כלל מ"קרני" איילים ולא מקרן אמיתית.
חאג' אמין אל-חוסייני
קרקר
קרקר או מַצִּיָּה הוא ביסקוויט מלוח, דק, יבש ופריך שפותח מביסקוויטים שהיו נהוגים כמזון למסעות ימיים – זולים ובעלי חיי מדף ארוכים.
ב-1801 פתח ג'וסיה בנט מפעל אפייה במילטון, מסצ'וסטס ומכר "ביסקוויט מים" - ביסקוויט עשוי קמח ומים שישרוד במסעות ימיים ארוכים היוצאים מנמל בוסטון. השם "קרקר" ניתן למאפה בשל הצליל שנשמע בעת אפייתו. המפעל מכר קרקרים ששימשו במלחמת האזרחים האמריקנית. המפעל עדיין ממוקם במילטון, ומוכר קרקרים.
בצק הקרקר מחורר כדי למנוע יצירת כיסי אוויר בעת האפייה. לעיתים מוסיפים לבצק גבינה או תבלינים. את הקרקרים אוכלים כמו שהם או עם גבינה קשה, ממרח פטה, ממרח גבינה רכה ועוד. לעיתים מגישים אותם בארוחת מזנון לצד ממרחים ומטבלים שונים.
בארצות הברית קיימים סוגי קרקרים המוגשים לצד מרק או בתוכו, למשל קרקרים משושים המכונים "קרקר צדפות" משום שנהוג להגיש אותם עם צ'אודר צדפות.
הר ורדה
הר ורדה הוא הר געש רדום בצפון רמת הגולן. גובהו 1,226 מטר מעל פני הים והוא ההר הגבוה ביותר ברמת הגולן והשני בגובהו בישראל אחרי החרמון, אם כי בשל היותו תל הוא לא מוגדר כחלק משרשרת הרי ישראל ולכן בפועל ההר השני הכי גבוה הוא הר מירון. ההר הוא חלק מקו התלים הישראלי, והוא שוכן בין הר כרמים להר חרמונית, צפונית מזרחית לבוקעתא. במורדותיו המזרחיים של ההר מחצבת טוף נטושה.
קתדרלת קלרמון-פראן
קתדרלת נוטרדאם דה ל'אסומפסיון דה קלרמון-פראן (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame-de-l'Assomption de Clermont-Ferrand, "קתדרלת גברתנו של העלייה השמיימה") היא קתדרלה קתולית בעיר קלרמון-פראן שבצרפת. קדמו לה באותו המיקום שלוש קתדרלות. חלק הארי של הקתדרלה הנוכחית נבנה במאה ה-13 בסגנון גותי והחזית המערבית נבנתה במאה ה-19 בסגנון התחייה הגותית.
היא ממוקמת בראש הגבעה המרכזית המהווה את המרכז העתיק של קלרמון-פראן, על כיכר הניצחון, ממש לצד פסלו של האפיפיור אורבנוס השני, יוזם מסע הצלב הראשון בשנת 1095. הקתדרלה, שבנויה מסלע אנדזיט-טרכיט שחור, בולטת למרחוק עם זוג צריחיה המחודדים והשחורים, המתנשאים לגובה מעל גגות העיר.
שלבי הבנייה.
במאה החמישית הקים נמאציוס הקדוש, בישוף מהעיר ארוורן, את הקתדרלה הראשונה. את הבניין הוא הקדיש לשני הקדושים ויטליס ואגריקולא, אשר את שרידיהם הוא שלח להביא מבולוניה. תוכנית הבזיליקה מוכרת לנו מתיאור שהופיע אצל גרגוריוס מטור. אורכה היה 43 מ', והיא הייתה מקושטת בשיש. הייתה בה ספינה ראשית ושתי ספינות צדדיות מקורות, טרנספט ו-70 עמודים. בשנת 760 נהרס המבנה בפקודתו של פפין הגוץ.
זה האחרון, שהתחרט על מעשהו, העניק סכום כסף גדול לבישוף הדלברט כדי לממן את בנייתה של קתדרלה חדשה. בנייתה נמשכה מ-764 עד 768. המבנה החדש נהרס אף הוא, על ידי הנורמנים, בשנת 915.
הבישוף סטפנוס השני בנה קתדרלה שלישית, בסגנון רומנסקי, שנחנכה בשנת 946. קתדרלה זו שימשה, כנראה, כאבטיפוס למספר כנסיות שנבנו באוברן.
הקריפטה היא מן המאה העשירית. היא כוללת אמבולטוריום וסביבו קפלות. יש בה סרקופג משיש לבן, מן המאה הרביעית.
בשנת 1248 החליט הבישוף הוגו דה לה טור להקים קתדרלה חדשה, שתשאב את השראתה מסנט שאפל, ששבתה את עין רואיה כאשר הופיעה בפריז. בניית כנסייה בסגנון הגותי המפואר של הצפון הייתה עתידה לאפשר לו לקבוע את סמכותו העליונה בעיר: נוטרדאם-די-פור (Notre-Dame-du-Port), כנסייה רומנסקית גדולה שנבנתה בהשראת הקתדרלה של סטפנוס השני, נועדה להתגמד מול הקתדרלה החדשה.
הבנייה הופקדה בידי האדריכל ז'אן דשאן (Jean Deschamps), שאחראי גם לקתדרלות של נארבון ולימוז'. הוא עבד משנת 1248 עד 1287 על בית המקהלה, שם השיא לואי הקדוש את בנו, פיליפ השלישי לעתיד, עם איזבלה מאראגון. ייתכן שלצורך אירוע זה המלך מימן חלק מן הוויטראז'ים, שנראה שמוצאם מאותו בית ייצור כמו אלה של סנט-שאפל. בית המקהלה, הטרנספט ותחילת הספינה הושלמו לקראת 1295.
פייר דשאן (Pierre Deschamps) המשיך את עבודתו של אביו עד 1325. המשיך בעבודת הבנייה פייר דה סבאזה (Pierre de Cébazat), שידוע מעבודותיו בלה שז דייה (la Chaise-Dieu). הוא השלים את שלושת החללים הפנימיים של הספינה, שאפשרו לצרף את המגדלים הרומנסקיים של כנסייתו של סטפנוס השני. מוראותיה של מלחמת מאה השנה לא אפשרו לו להשלים את יצירתו. במשך השנים הבאות הסתפקה מועצת הקתדרלה בבניית משקוף חדש ומפוסל עבור דלת חדר תשמישי הקדושה.
הרוזטה בכחול שעל השער הצפוני היא מן המאה ה-14, וכן זו שבכתום, המעטרת את השער הדרומי. שתיהן נחקקו כל אחת בתוך ריבוע שאורך צלעו 8.5 מטרים.
בין 1444 ו-1474 נבנה מעל בית המקהלה מגדל פעמונים שכונה "צריח החזרה", שנראה ממש כמעשה תחרה עשוי אבן. הוא נהרס אחרי 1741.
בין 1507 ו-1512 נבנה גג גבוה מצופה עופרת, שהחליף את הגג המקורי. מועצת הכנסייה דחתה הצעה לפרויקט להקמת חזית בסגנון "גותיקת הלהבות", כי הייתה יקרה מדי.
בזמן המהפכה הצרפתית ביקשו המהפכנים להרוס את הכנסייה, אבל הנזיר הבנדיקטיני ורדייה-לאטור הצליח לשכנע אותם שהכנסייה היא מקום מצוין לקיים בו אסיפות עממיות. כיוון שכך נשארה הכנסייה על עומדה, אבל נהרס רוב הריהוט שבה (מלבד מנורת הפסחא מאת פיליפ קאפיירי), המזבחות והפסלים, ושלושה מגדלים מבין מגדלי הטרנספט הוחרבו. המגדל הגבוה ביותר ("מגדל השומר") נשאר על מקומו מטעמים מעשיים: היה בו שעון.
החזית הרומנסקית של הקתדרלה שבנה סטפנוס השני נהרסה ב-1851.
רק ב-1866 החלו לראשונה בעבודות שנועדו להשלים את בניית הכנסייה, בפיקוחו של אנאטול דה בודו (de Baudot) על פי תוכניותיו של מורו, ויולה-לה-דוק. ב-1884 נבנתה החזית המערבית על שני צריחיה, ובכך הושלמה לבסוף הספינה הראשית, תוך כיבוד כל שיטות הבנייה של ימי הביניים: רק הסיתות ה"יבש" יותר של האבנים מסגיר את ההבדל. כל הקירות הפנימיים של הכנסייה מצוירים בחיקוי של בנייה באבן. במהלך עבודות הבנייה המאוחרות נהרס הבית שבו נולד בלז פסקל.
אדריכלות.
הקתדרלה בנויה בסגנון גותי קורן (Rayonnant), מסלע אנדזיט-טרכיט שחור. כמו כנסיות קורנות אחרות, חלונות קומת התאורה כוללים מקטעים גדולים של זכוכית לבנה, וזאת כדי לאפשר לאור רב יותר לחדור לחלל המבנה וכן כי לבן מסמל טוהר, בתולין ותהילה. לצידם מכילה הקתדרלה גם חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית בהם בולט הצבע הכחול. חלונות הוויטראז' של הקתדרלה נודעים ביופיים.
החזית המערבית בנויה בסגנון התחייה הגותית ובמרכזה חלון רוזטה בסגנון גותי קורן (Rayonnant). היא בעלת שער ראשי אחד. החזית מאוגפת בשני מגדלי פעמונים ובראשם צריחים מחודדים המתנשאים לגובה . כיום לקתדרלה 6 מגדלים: 2 מגדלים מערביים, 2 מגדלים בדרום בית הרוחב (נהרסו מגובה הגג ומעלה) ו-2 מגדלים בצפון בית הרוחב, מהם רק "מגדל השומר" בנוי מעל גובה הגג.