למרות ההפסד לנמיונס הוענק $25,000 בונוס פרסים עבור ביצועים ואת הקרב של העונה על הקרב שלה עם ג'ואן קלדרווד.
נמיונס הייתה צפויה להתמודד עם נינה אנסרוף ב-23 במאי 2015 בUFC 187 לפני הקרב, אנסרוף החמיצה משקל של 4 פאונד ונקנסה 20 אחוזים מחלקה בקרב, עם זאת, כמה שעות לפני תחילת הקרבות, בוטל הקרב מפני שאנסארוף הייתה חולה ונאלצה לסגת. אף על פי שהמאבק לא היה יכול להתקיים, נמי'ונס קיבלה את חלקה המלא התקשורת דיווחה כי ייתכן כי המאבק יכול להיות מאוחר יותר בשנת 2015.
נמיונס נלחמה מול אנג'לה היל ב-3 באוקטובר 2015 היא זכתה במאבק על ידי כניעה טכנית בחניקה אחורית בעמידה בסיבוב הראשון.
נמיונס נלחמה נגד פייג' ונזט ב-10 בדצמבר 2015, היא הפגינה דומיננטיות לאורך כל הקרב וניצחה באמצעות חניקה אחורית. היא ניצבה גם בפני טסייה טורס עדיין בלתי מנוצחת ב-16 באפריל 2016 היא זכתה במאבק באמצעות החלטה פה אחד. ב-30 ביולי 2016, נמיונס נלחמה מול קרולינה קובלקביץ' והפסידה בהחלטת שופטים חצויה. שתיהן זכו בפרס 'קרב הערב' באירוע. נמיונס נלחמה מול מישל ווטרסון ב-15 באפריל 2017, וזכתה בהכנעה באמצעות חניקה אחורית בסיבוב 2. ב-4 בנובמבר 2017, במסגרת אירוע UFC 217, נמיונס התמודדה על תואר האליפות מול אלופת העולם הבלתי מנוצחת יואנה ינדז'ייצ'יק. אף על פי שהייתה האנדרדוג בקרב זה, נמיונס הצליחה להדהים את עולם ה-MMA כאשר הביסה את ינדז'ייצ'יק בנוקאאוט טכני וזכתה בתואר האליפות. בהגנה הראשונה על התואר שלה, נמיונס ניצבה בקרב חוזר מול ינדז'ייצ'יק בקרב שהתרחש ב-7 באפריל 2018 וניצחה בהחלטת שופטים אחידה. ב-11 במאי 2019 התמודדה מול ג'סיקה אנדראז' בקרב הגנה על תואר האליפות אולם הפסידה בסיבוב השני בנוקאאוט.
נכון לנובמבר 2018, נמיונס מדורגת במקום ה-14 ברשימת הלוחמים הטובים ביותר (בכל קטגוריות המשקל) של ה-UFC.
נישואים מוסלמים
אנדריי אנדרייביץ', נסיך רוסיה
אנדריי אנדרייביץ', נסיך רוסיה (ברוסית: Андрей Андреевич Романов; 21 בינואר 1923 – 28 בנובמבר 2021) היה נינו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ונשיא אגודת משפחת רומנוב.
ביוגרפיה.
אנדריי נולד ב-21 בינואר 1923 בלונדון, לאנדריי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה ולאליזבטה רופו-סאסו, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה. מצד אביו אנדריי הוא היה נינו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, ומצד אמו הוא היה קרוב משפחתה של פאולה, מלכת הבלגים. סנדקו היה אדוארד, נסיך ויילס, והוא התגורר עם משפחתו בבית הארחה בטירת וינדזור, שהוענק למשפחתו על ידי ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בעת שברחו מרוסיה.
אנדריי חונך בקפידה על ידי סבתו קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, שהעניקה לו חינוך מסורתי, משום שמעולם לא חדלה להאמין שיום אחד יחזרו הרומנובים לרוסיה וישלטו שוב במדינה, ונכדה ייקח את מקומו ברוסיה. לעומת זאת, הוריו של אנדריי היו שייכים לדור אחר של המשפחה ולא קיוו עוד להחזרת המלוכה ברוסיה, ולכן הם ניסו לגדל את ילדיהם כאנשים פשוטים ואחראים, עם תחושת חובה למולדת, והיכולת להתמודד עם המציאות של העולם המודרני. בגיל 6, ביקר אנדריי עם סבתו אצל המלכה מרי, שהתייחסה אליו בחיבה ואמרה לו שיתייחס אליה כאל דודה. אנדריי אהב לדוג בנהר התמזה, ואף גילה עניין בציור, ועד מהרה הפך לצייר נוף מוכשר.
בשנת 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, הצטרף אנדריי לצי המלכותי כמלח פשוט, ושירת על הסיירת קלה HMS שפילד בפיקודו של האדמירל סר ססיל הארקורט. הוא השתתף ב, ולעיתים קרובות הפליג למורמנסק, שם מילא את תפקיד המתורגמן, ובכך היה הנסיך הראשון מבית רומנוב שביקר ברוסיה לאחר המהפכה הרוסית. הוא גם נטל חלק בקרב על האטלנטי, מבצע לפיד ובפלישה לנורמנדי. בתום המלחמה הוא שירת באוקיינוס השקט, ולאחר שחרורו בשנת 1946 חזר לאנגליה.
לאחר המלחמה התמחה אנדריי באגרונומיה, אולם לאחר שראה שאינו מוצא פרנסה באירופה, נענה להזמנתו של דודו וסילי אלכסנדרוביץ', נסיך רוסיה, ויחד עם בן דודו ניקיטה ניקיטביץ', נסיך רוסיה הפליג לארצות הברית. לאחר שהשתקע בקליפורניה, הוא החל לעבוד בחנות, ואחר כך עבד עם דודו בקליפורניה פאקינג, שם הוא גידל עגבניות בהידרופוניקה ועבד על הכנסת סוגים חדשים של ירקות. לאחר מכן הוא למד סוציולוגיה וקרימינולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ולאחר מכן עבד כברוקר בחברת משלוחים ובילה שלוש שנים ביפן ובקוריאה. בחזרתו לסן פרנסיסקו אנדריי הפך לסוכן למכירת נדל"ן, ולאחר מכן הוא גם עבד כעובד פשוט ומעצב. ב-9 בספטמבר 1951 התחתן אנדריי עם ילנה קונסטנטינובה דורנבה, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה, ממנה נולד לו בן אחד, אולם בשנת 1959 הם התגרשו. הוא הפך לאזרח אמריקני ב-20 בדצמבר 1954. לאחר מות אשתו השנייה, הוא עבר ליישוב אינוורנס, מחוז מארין, קליפורניה, שם עבד כנגר, ומאוחר יותר עסק בעסקי תכשיטים. בשנים מאוחר יותר חזר אנדריי לעסוק בציור, ועם השנים השקיע את רוב כוחותיו בציור אמנותי.
ב-21 במרץ 1961 התחתן אנדריי עם קתלין נוריס, נכדתם של הסופרים האמריקנים צ'ארלס גילמן נוריס וקתלין נוריס, ממנה נולדו לו שני ילדים, אולם קתלין מתה בשנת 1967 מדלקת ריאות. ב-17 בדצמבר 1987 התחתן אנדריי עם הציירת האמריקאית אינז סטורר, בתם של פרנץ באשקלין ואניטה הירטפילד, אך אין לו ילדים ממנה. אנדריי התגורר עם אשתו אינז באינוורנס, ובשנת 2007 הוא הוציא אוטוביוגרפיה בשם "הילד שיהיה צאר". עבודתו הוצגה ברחבי העולם, כולל תערוכות בגלריה 16 בסן פרנסיסקו. בשנת 2016 מת דודנו מדרגה שלישית דמיטרי רומנוביץ', נסיך רוסיה, ואנדריי הפך לנשיא אגודת משפחת רומנוב.
משפחתו.
ב-9 בספטמבר 1951 התחתן אנדריי עם ילנה קונסטנטינובה דורנבה, בתם של פבריציו רופו, דוכס סאסו-רופו והנסיכה נטליה אלכסנדרובנה מסצ'רסקאיה, ממנה נולד לו בן אחד:
ב-21 במרץ 1961 התחתן אנדריי עם קתלין נוריס, נכדתם של הסופרים האמריקנים צ'ארלס גילמן נוריס וקתלין נוריס, ממנה נולדו לו שני ילדים:
ב-17 בדצמבר 1987 התחתן אנדריי עם אינז סטורר, בתם של פרנץ באשקלין ואניטה הירטפילד, אך אין לו ילדים ממנה.
נפטר ב-28 בנובמבר 2021.
מרגרט סקינידר
מרגרט סקינידר (באנגלית: Margaret Skinnider; באירית: Mairéad Ní Scinneadora; 28 במאי 1892 – 10 באוקטובר 1971) הייתה פמיניסטית ומהפכנית ילידת סקוטלנד. היא נלחמה במהלך הפסחא עולה בדבלין כצלפית, בין היתר, והייתה האישה היחידה שנפצעה בפעולה. היא צוינה בשל אומץ לב שלוש פעמים באיגרות למטה ההתקוממות.
תחילת דרכה.
סקינידר נולדה בסקוטלנד ב-1893 להורים אירים. היא הוכשרה כמורה למתמטיקה, והצטרפה לארגון הנשים הלאומניות האירי קומן נה מאן בגלאזגו, שם גם הייתה מעורבת בתנועה הסופרג'יסטית. באופן אירוני, היא למדה לירות במועדון ירי שבמקור נועד להכשיר נשים ליטול חלק בהגנה של האימפריה הבריטית. במהלך ביקורים באירלנד הכירה סקינידר את המנהיגה הרפובליקנית קונסטנס מרקייביץ', ובהשפעתה, החלה להבריח נפצים וציוד להכנת פצצת לדבלין לקראת מרידת חג הפסחא של 1916. היא החביאה את הנפצים בכובעה, ועטפה חוטי הפעלה סביב גופה. יחד עם מדלן פרנץ'-מאלן, היא יצאה להרים סביב דבלין כדי לבצע ניסויים בדינמיט.
כשמרקייביץ' הראתה לסקינידר את שכונות העוני של דבלין, היא כתבה: "אני לא מאמינה שיש מקום גרוע מזה בעולם". הרחוב היה "מלא בשפכים וזבל", והבנייה "מלאה בחורים כאילו ספגה אש".
מרידת חג הפסחא.
בהתקוממות, פעלה סקינידר לסירוגין כגששת, קשרית (לעיתים לבושה כבן) וצלפית. היא לקחה חלק בפעולה נגד הצבא הבריטי שהיה מוצב במכללה למנתחים בסנט סטיבן גרין, תחת
פיקודם של הגנרל מייקל מאלין ומרקייביץ'. על פי הדיווחים היא הייתה צלפית מצוינת. היא נפצעה קשה כשהיא נורתה שלוש פעמים בעת שניסתה להצית בתים ברחוב הארקורט כדי לחסום את נסיגתם של החיילים הבריטים שהציבו מכונת ירייה על הגג של כנסיית האוניברסיטת.
עמיתתה בקומן נה מאן, נורה קונולי אובריאן, תארה בכתביה את התפקיד המרכזי ששיחקה סקינידר בקרב, כמפקדת יחידה שיצאה לתקוף קן צלפים. באוטוביוגרפיה שלה "Doing my bit for Ireland" ("עושה את חלקי עבור אירלנד") סקינידר תיארה את התפקיד שלה כצלפית בסנט סטפן גרין:
לגבי השתתפותה כאישה בפעולה צבאית היא כתבה:
נשיא שין פיין לשעבר, ג'רי אדמס, ציטט את סקינידר בנאומו לכנס הארצי (Ard Feis) של המפלגה ב-2006.
לאחר פציעתה נעצרה סקינידר, ואז אושפזה בבית חולים למשך מספר שבועות. בעת שהמתינה לטיפול, היא נמלטה, והצליחה לחזור לסקוטלנד.
פעילות לאחר ההתקוממות.
סקינידר חזרה לדבלין מאוחר יותר באותה שנה, ומשם נמלטה מפני מעצר לארצות הברית. משם, היא גייסה כספים עבור המאבק הרפובליקני, וערכה הרצאות יחד עם נשים אחרות שנלחמו במרד הפסחא. בעת שהותה בניו יורק כתבה ופרסמה את האוטוביוגרפיה שלה. ב-1917 חזרה לדבלין, וחזרה ללמד. במהלך מלחמת העצמאות האירית היא נעצרה ונכלאה בכלא קילנמן. יחד עם עוד עשרות נשים שנכלאו שם, היא מחתה על התנאים הקשים בהם הוחזקו האסירות, אשר לא הובא נגדן כל כתב אישום. במלחמת האזרחים היא שימשה כאחראית השכר של הצבא הרפובליקני האירי עד ששוב נעצרה ב-1923. בכלא, היא הייתה למנהלת הכשרת האסירות.
המשך חייה.