בעבר כלל מספר מועט של מינים שהוחזקו ב-12 כלובי-ברזל קטנים ואחידים, שהיו ממוקמים זה ליד זה כדי לאפשר צפייה בכל בעלי החיים. הקיסר התנגד להבאת טורפים לגן החיות בגלל שריחם הפריע לו, ולכן בתחילת דרכו כלל גן החיות מיני אנטילופות שונים ועופות. עם הזמן, קיבל גן החיות שנברון בעלי חיים נוספים שניצודו בארצות רחוקות בעת מסעותיו של הקיסר ואנשים אחרים או נקנו מקרקסים וגני חיות נודדים. דובי קוטב, לדוגמה, הובאו מהאזור הארקטי בשנת 1873. בעלי חיים אחרים, דוגמת הג'ירף, לא שרדו את המסעות ומתו בדרך. בתקופת התפתחותו של גן החיות בעלי החיים הוחזקו בתנאים לא טובים ורבים מהם סבלו מרעש הקהל הרב, מתזונה לקויה וטיפול לא נכון.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, עם התפתחות גני החיות ברחבי העולם, השתכלל מאוד גן החיות ותנאי אחזקתן ורווחתן של החיות השתפרו. כיום מחזיק גן החיות מינים רבים מאוד של בעלי חיים, מהם מינים בסכנת הכחדה, במתחמים גדולים יחסית - יותר מבעבר, ונעשים מאמצים לדמות את סביבתן הטבעית של החיות. ב-14 ביולי 1906, בגן החיות שנברון נולד הפיל הראשון שנולד בגן חיות אי-פעם. בשנת 1980 הוחזקו בגן כ-4,000 בעלי חיים ממינים שונים, אולם מאז המספר הצטמצם בשל המגמה לשפר את תנאי חייהן של החיות, וכיום מוחזקים בגן כ-2,500 בעלי חיים.
גן החיות שנברון הוא מגני החיות המעטים בעולם המחזיקים פנדה, בעל חיים המצוי בסכנת הכחדה וקשה מאוד לגדלו בשבייה. מוקדי התעניינות אחרים הקיימים בגן החיות הם ביתן יער הגשם בו עוברים המבקרים דרך צמחייה המדמה את יער האמזונאס וצופים בבעלי חיים שונים ואקווריום גדול המאפשר למבקרים לצפות בבעלי חיים ימיים. גן החיות מציע למבקרים פעילויות סמליות כגון "אימוץ בעל-חיים" בעבור תרומת כסף. פעילויות אחרות כוללות, לדוגמה, השכרה של אזור מסוים בגן החיות עבור קיום אירוע. בנוסף למתחמים הרגילים, בגן החיות מתחמים ייעודיים עבור קבוצות מסוימות של בעלי חיים או עבור אזורי מחיה מסוימים, בהם הם מוחזקים בתנאים המיוחדים המתאימים להם. קיימים מתחמי זוחלים, עופות וחרקים, ומתחמי ביצת מנגרובה, מדבר ומערה. בתחילת 2004 נפתח בגן החיות מתחם "פולריום" (מהמילה polar - קוטב) שבו מוחזקים בעלי חיים מאזור הקוטב, הרגילים לסביבה קרה מאוד.
בשנת 1992 הועבר הגן לבעלות פרטית ומאז ועד שנת 2007 הוא נוהל על ידי הלמוט פכלאנר, המכהן גם כנשיא הקרן העולמית לשימור חיות הבר באוסטריה. פכלאנר הצליח לחדש חלקים רבים בגן החיות. בתחילת 2007 פרש פכלאנק, ומאז מנהלת אותו סגניתו. גן החיות שנברון לוקח חלק בתוכניות שימור מינים בסכנת הכחדה ופעילויות מחקר מדעי, והוא חבר באיגוד גני החיות והאקווריומים האירופאי ובאיגוד גני החיות האוסטרי. גן החיות מפעיל גם תוכניות הכוללות פעילויות חינוכיות עבור קבוצות של ילדים המבקרים בגן מטעם בית ספרם.
בגן החיות שנברון אירעו במשך השנים מספר תאונות טראגיות בין בעלי החיים למטפליהם. בשנת 2002, תקף והרג יגואר עובדת בגן החיות לעיני המבקרים, בשעה שהאכילה אותו. מנהל גן החיות, פכלאנר, ניסה לסייע לעובדת המותקפת, אולם ניסיונותיו נכשלו והוא נפצע ברגלו. בפברואר 2005, מחצה פילה צעירה למוות את אחד מהמטפלים בגן החיות. המקרה עורר עניין בתקשורת, והעיתונות לחצה על פכלאנר להתפטר.
גן החיות של שנברון
אליעזר בן יואל
רבי אליעזר בן יואל הלוי (או אלעזר), המכונה ראבי"ה; סביבות ד'תת"ק (1140~) - אחרי ד'תתק"פ (1220+), היה בן תקופת הראשונים ומחבר הספר אבי העזרי.
תולדות חייו.
רבי אליעזר נולד בעיר בון שבגרמניה, למשפחת רבנים ופוסקים מבעלי התוספות: אביו רבי יואל הלוי רַבָּהּ של בון, סבו רבי אליעזר בן נתן (הראב"ן), ודודו רבי שמואל בן נטרונאי.
תקופתו הייתה מרובה ברדיפות וגירושים, ולכן נדד בערים רבות בגרמניה, כמו בון, קלן, מגנצה, וירצבורג, בונגה ועוד. רוב שנותיו חי בעיר בון, ולעת זקנותו מילא את מקום אביו ברבנות קולוניא. באחרית ימיו כהו עיניו.
רבי אליעזר עסק בצרכי הציבור ובפדיון שבויים, וקשר קשרים עם אנשי השלטון והכנסייה.
בתחילה לא רצה רבי אליעזר לקבל על עצמו את עול הרבנות, אך משנעשה לרב היה נוהג בתקיפות רבה נגד העוברים על מצוות התורה.
היה מיודד עם רבים מגדולי דורו, וקשר מיוחד היה לו עם רבי אלעזר מוורמס, בעל הרקח.
אחד מבניו נקרא בשם יואל, ואח בשם אורי נשרף בשנת ד'תתקע"ו על קידוש השם.
רבותיו חבריו ותלמידיו.
בקטנותו הספיק ללמוד מפי אבי אם אמו, רבי אליקים בן יוסף ממגנצא ומפי סבו רבי אליעזר בן נתן (הראב"ן), על אף שלא למד אצלם תקופה ארוכה, הרבה לצטט מהם פסקי הלכה וללמוד ממנהגיהם. מקורות משפחתיים נוספים לפסיקותיו היו אביו רבי יואל הלוי אצלו למד, ודודו רבי שמואל בן נטרונאי.
הוא למד בישיבות במגנצא שם רבותיו המובהקים היו רבי יהודה בן קלונימוס ממגנצא, רבי אליעזר בן שמואל ורבי משה הכהן בן שלמה. בנוסף, למד אצל רוב חכמי אשכנז של אותו הדור: אצל רבי אליעזר ממיץ, אצל רבי יהודה החסיד ברגנשבורג, ובשפיירא למד בישיבת רבי ריב"א הבחור, נכדו של ריב"א ואצל רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא.
הוא התכתב עם בני דורו, עם רבי שמואל החסיד ורבי יצחק בן אשר הלוי שניהם מהעיר שפיירא, רבי יהודה בן קלונימוס ממגנצא, ועם רבי אליעזר ממץ ואולי גם עם רבי דוד בן שאלתיאל ורבי שלמה הכהן.
תלמידו המובהק הוא רבי יצחק בן משה מחבר הספר אור זרוע המזכירו בספרו רבות. ייתכן שתלמיד נוסף שלו הוא רבי גרשום בן יעקב הגוזר. בעבר היה זיהוי שגוי של תלמידים ישירים רבים נוספים, בעקבות שיבושי העתקה והבנה בספריהם, כמו הכתוב "מורי" בציטוט דברי המהרי"ח בספר הגהות אשר"י, שלמעשה היה ציטוט מתוך הספר אור זרוע.
תלמיד נוסף שלו הוא רבי ברוך בן אברהם רבי ברוך ממגנצא.
חיבוריו.
עיקר פסקיו הגיע לידי הפוסקים בתקופת הראשונים דרך כתבי תלמידו בספר אור זרוע שבעצמו צוטט בהגהות אשר"י על פסקי הרא"ש.
ספרו אבי העזרי, שהודפס בשם "ספר ראבי"ה" על שם מחברו, כולל לקט נרחב של פסקים ופירושים ב-1,155 סימנים, לפי סדר מסכתות התלמוד. חלק קטן מהספר נדפס בידי רח"נ דמביצר בקרקא בשנת ה'תרמ"ב, אך רובו ככולו נדפס על ידי אביגדור אפטוביצר בתוספת מבוא מקיף והערות רבות. הכרכים הראשונים של הספר יצאו לאור בהוצאת חברת מקיצי נרדמים בברלין שנת ה'תרע"ג ובירושלים שנת ה'תרצ"ה, כרך הוספות ותיקונים בשנת ה'תרצ"ו וכרך המבוא בשנת ה'תרצ"ח. בהשתדלותו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג יצאה הסדרה לאור מחדש על ידי מכון הרי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה, כאשר חלק נוסף יצא לאור מכתבי יד על ידי הרבנים אליהו יצחק פריסמן ושאר ישוב כהן. חלקים נוספים (עד סופו של הספר) יצאו לאור בשנים האחרונות על ידי הרב דוד דבליצקי. בשנת תשס"ה הוציא הרב דוד דבליצקי את כל הראבי"ה מחדש, גם החלקים שכבר נדפסו, על פי כתב יד נוסף, ובהקדמתו העיר על כמה טעויות של אפטוביצר.
ציטוטים רבים מהספר, מהם גם כאלו שאינם נמצאים כיום לפנינו, מובאים בחיבורי הלכה שונים של חכמי אשכנז בדורות שאחריו, כמו במרדכי, הגהות מיימוניות, תשובות מהר"ם בן ברוך - דפוס פראג שכולם מבית מדרשו של מהר"ם, ספר האסופות ועוד.
חיבור נוסף של רבי אליעזר הוא ספר אביאסף. שמשמעו א'ליעזר ב'ן י'ואל אסף, כיוון שהוא איסוף דברי זקנו, ראב"ן. ככל הנראה על הלכות בסדרים נשים ונזיקין, כהמשך לספרו אבי העזרי. גם מספר זה ציטוטים רבים בספרי הדורות שאחריו אולם ספר זה לא הגיע לידינו.
כמו כן ערך "תוספות" לכמה מסכתות, ותלמידו מביא מהם בספר אור זרוע.
מסופר שהרא"ש בעת בריחתו לספרד לא נטל עמו ספרים כמעט, ואף את ספרו של זקנו הראב"ן לא לקח עמו, אבל הביא עמו את ספר הראבי"ה שטרם פשט אז בספרד.
רבים מפסקי הראבי"ה התקבלו על ידי פוסקי הדורות, ופסקיו שימשו כאחד מעמודי ההוראה באשכנז לפני חיבור השולחן ערוך. גם סעיפים רבים בשולחן ערוך מבוססים על דבריו. אף שספריו אביעזר ואביאסף לא נפוצו (מהדורה מודפסת של ספרו אבי עזרי יצאה רק במאה העשרים וספר אביאסף נותר עד המאה ה-19 בכתב יד ואז אבד) פסקיו הונחלו דרך הספר אור זרוע של תלמידו ר' יצחק מווינא.
כמו כן חיבר מספר פיוטים הנמצאים בכתבי יד שונים. הוא השלים שלשה בתים מפיוט 'זולת' של סבו הראב"ן הנאמר בקהילות המערביות של אשכנז בשבת שלפני שבועות ובשבת חזון. הפיוט עוסק שיעבוד מלכיות נאמרים בקהילות אשכנז המערבי באמצע הזולת הנאמרת בשבת לפני שבועות ובשבת חזון; שאר הזולת נכתב על ידי סבו,
הערות שוליים.
[[קטגוריה:בעלי התוספות]]
[[קטגוריה:פייטני אשכנז וצרפת]]
[[קטגוריה:ראשוני אשכנז]]
[[קטגוריה:מחברי ספרי הלכה: ראשונים]]
ראבי&quot;ה
ראש אגף המבצעים
אוקלו
אוקלו הוא אזור בסביבות העיר פרנסוויל ברפובליקת גבון שבאפריקה. בשנת 1972 התגלו שם ראיות לקיומם של כורים גרעיניים טבעיים קדומים שתוארכו לתור הפרוטרוזואיקון.
מכרות אורניום.
העדויות לקיומם של כורים גרעיניים קדומים נמצאו במכרות אורניום שהקימו הצרפתים באוקלו לאחר גילוי מרבצי אורניום באזור בשנת 1956. המכרות הופעלו על ידי חברה צרפתית, ומדינת גבון שקמה ב-1960 כמעט שלא זכתה ליהנות מהרווחים. פועלי הכרייה היו תושבים מקומיים. כמות האורניום המקורית במכרות, שאינם פעילים מאז סוף 1997, מוערכת ב-20,000 טון.
כורים גרעיניים טבעיים.