לפידוס נשאר באפריקה עד שנת 36 לפנה"ס. בשנה זאת הוא זומן על ידי אוקטביוס לסיקיליה (כיום סיציליה) לשם סיוע במלחמה כנגד סקסטוס פומפיוס. לפידוס נחת בסיקיליה עם שנים עשר לגיונות, כבש את לילבאום ומסינה והשתלט על שמונת הלגיונות של פומפיוס, עם כוחו הצבאי הוא הרגיש ביטחון מספיק כדי לקרוא תיגר על אוקטביוס ולנסות להפוך לשותף שווה בברית הטריומווירט.
נראה היה שהמלחמה בין לפידוס לאוקטביוס היא בלתי נמנעת אולם אוקטביוס, שבעת הזאת נישא על גלי הפופולריות, כיורשו של קיסר ומשום שמצביאו מרקוס ויפסניוס אגריפה הצליח להביס את פומפיוס במילאי ובנאולוכוס (הישג שאוקטביוס ייחס לעצמו), הופיע במחנהו של לפידוס ובכוח אישיותו הלהיב את החיילים וגרם להם לעבור לצידו.
לפידוס איבד את שארית הכוח הצבאי והפוליטי שהיה בידיו. בניגוד לנהוג באותו הזמן אוקטביוס איפשר לו לחיות ולהמשיך לכהן כפונטיפקס מקסימוס. למרות שלפידוס לא נחשב כאיום אוגוסטוס בכל זאת הרחיק אותו ממוקדי הכוח, הוא חסם הצעה להעניק לו חברות בסנאט ונמנע מלהתייעץ עם חבר הפונטיפקס, שלפידוס עמד בראשם, בכל הקשור לעניינים דתיים. הוא נפטר בשנת 13 לפנה"ס.
מטריצה אוניטרית
באלגברה ליניארית, מטריצה אוניטרית היא מטריצה ריבועית מעל המספרים המרוכבים המקיימת את התנאי
כאשר I היא מטריצת היחידה, ו- formula_3 הצמוד ההרמיטי של מטריצה A.
מטריצה אוניטרית היא מקרה פרטי של מטריצה נורמלית.
מטריצה אוניטרית שכל מרכיביה הם מספרים ממשיים היא מטריצה אורתוגונלית.
חבורת המטריצות האוניטריות.
קבוצת המטריצות האוניטריות מסדר n מהווה חבורה כאשר הפעולה הבינארית של החבורה היא כפל מטריצות ומסומנת formula_12. תת-חבורת המטריצות האוניטריות עם דטרמיננטה השווה ל-1 נקראת "חבורת המטריצות האוניטריות המיוחדות" ומסומנת formula_13.
חנטי-מנסיסק
חנטי-מנסיסק (ברוסית: Ханты-Мансийск) היא עיר ברוסיה, בירת המחוז האוטונומי חנטי ומנסי (יוגרה), שבמחוז טיומן, אשר בסיביר המערבית. היא נמצאת על שבע גבעות המרוחקות 20 קילומטרים ממפגש של שני נהרות סיביריים גדולים - אוב ואירטיש. שטחה הוא 337.76 קמ"ר. אוכלוסיית העיר היא 100,237 תושבים (2019). כמעט שליש משטחה הוא יער, ומסביב לה נמצאת שמורת טבע - פארק צ'וגאס סמארובסקי, הנפרש על שטח של 6.7 דונם.
החינוך הכללי בעיר כולל 11 מוסדות חינוך: 7 בתי ספר תיכוניים, בית ספר אחד לילדים עם מוגבלות, 3 ארגונים המיישמים תוכניות מתקדמות - בית ספר עם לימוד מעמיק בנושאים בודדים, אולם התעמלות ופנימייה. שירותי חינוך נוספים מוצעים על ידי 16 ארגונים השייכים למחלקות שונות במערכות החינוך, התרבות והספורט, וכן מוסדות חינוך.
העיר ידועה כמרכז האירוח לאירועי העסקים והספורט הבינלאומיים הגדולים ביותר: אליפות העולם בביאתלון, אולימפיאדת השחמט העולמית ה -39, הפסטיבל הבינלאומי "רוח האש" של הופעות הבכורה הקולנועיות, ופסטיבל סביבתי בינלאומי.
היסטוריה.
העיר נוסדה ב-1930 כיישוב עובדים כ-3 ק"מ מהיישוב סמרובו, הידוע מ-1637, ונקראה אוסטייקו-ווגולסק. מ-1944 העיר נכללה כחלק מחבל טיומן. ב-1950 הוכרזה כעיר ומרכז האזור האוטונומי. ב-1992 הוכרזה כמרכז האזור האוטונומי בפדרציה הרוסית לפי החוקה החדשה וב-1995 כמרכז האדמיניסטרטיבי של סובייקט בפדרציה הרוסית.
דוד פיזנטי
דוד פיזנטי (נולד ב-27 במאי 1962), הידוע בכינוי פיזה, הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי, חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
ביוגרפיה.
פיזנטי, בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חדרה, שם הועלה לבוגרים כבר בגיל 15 ו-4 חודשים, שם שיחק בתפקיד המגן והקיצוני שמאלי. בגיל 17 וחצי (ב-1979) עבר למכבי נתניה, עמה זכה בשתי אליפויות בתור שחקן מפתח בקבוצה. יכולתו הגבוהה הביאה אותו לגרמניה, שם שיחק בשנים 1985 עד 1987 בקבוצת פ.צ. קלן, והיה לשחקן הישראלי הראשון שהשתתף בגמר אירופאי, במשחקים נגד ריאל מדריד בגמר גביע אופ"א (1986). לאחר מכן שיחק חצי שנה בהפועל תל אביב, ועבר לשחק באנגליה, בקבוצת קווינס פארק ריינג'רס, במדיה שיחק שנתיים וכבש שני שערים. לאחר שחזר לארץ שיחק שנתיים נוספות במכבי נתניה, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל צפרירים חולון, הפועל חיפה, הפועל פתח תקווה ועירוני ראשון לציון, עד שפרש ממשחק פעיל בשנת 1996. בסך הכל רשם 345 הופעות בליגה הבכירה בישראל, וכבש 15 שערים.
לזכותו של פיזנטי גם 30 הופעות בנבחרת ישראל, במדיה כיכב לצידם של משה סיני, שלום תקווה, אורי מלמיליאן, אלי אוחנה ורוני רוזנטל. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-15 בפברואר 1983, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה. פיזנטי שיחק במדי הנבחרת גם בטורניר הקדם אולימפי (1984), ולאחר מכן במשחקי מוקדמות מונדיאל 1986 ומוקדמות מונדיאל 1990, במסגרת זו ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת ב-30 באוקטובר 1989, במשחק המכריע מול נבחרת קולומביה באצטדיון רמת גן, שהסתיים בתיקו 0–0 ובעלייתה של קולומביה למונדיאל.
את קריירת האימון החל כמאמן בנערים של מכבי נתניה, וב-2007 שימש כעוזרו של בני לם במחלקת הנוער. במאי 2008 הודיעה נתניה על מינויו של פיזנטי כעוזרו של לותר מתאוס שהתמנה למאמן הקבוצה. כעבור שנה סיים את תפקידו. לאחר מכן שימש פיזנטי כמאמן במחלקת הנוער של מ.ס. קדימה/צורן. כיום מתעסק פיזנטי באימון אישי לשחקנים צעירים.
פיזנטי נשוי לוויקטוריה, אלמנתו של ניקולאי קודריצקי, שחקן בני יהודה שנהרג בתאונת דרכים. לזוג בת משותפת.
רבקה גור
רבקה גור (נולדה ב-12 בינואר 1935 בירושלים) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
רבקה גור (לבית ירחי) נולדה למשפחה חד הורית. לדבריה, כבר מגיל ארבע ידעה שהיא שחקנית. הבמה הראשונה שלה, הייתה שלושה ארגזים בשוק מחנה יהודה, ה"אמרגנית" הראשונה, סבתה נוסראת והקהל, באי השוק שערכו בימי רביעי את הקניות לשבת. ה"" שהציגה בפניהם מנו קטעי שירה וריקוד משל השחקנית והזמרת כרמן מירנדה. בשנת 1952, בגיל 17, הצטרפה לגרעין המייסד של תיאטרון החובבים הירושלמי "מסך", בהנהלתו של שאר-ישוב אולסבאנגר. במסגרת "מסך", השתתפה במבחר הצגות, ביניהן: "פעמי אביב", "טרטיף", "אי הבנה", "מקצועה של הגברת וורן".
תיאטרון.
במהלך השנים גילמה גור למעלה ממאה תפקידים בתיאטרון הרפרטוארי, הפרטי והפרינג', למבוגרים ולילדים. בשנת 1958 עברה לתל אביב והתקבלה לתיאטרון "אוהל", בו שיחקה שבע שנים. בד בבד שיחקה בתיאטרונים קטנים, ביניהם "התיאטרון הריאליסטי", בימת משה הלוי, תיאטרון "זוטא", התיאטרון של שחקן "אוהל", יהודה שחורי ואחרים. בשנת 1969 הקימה יחד עם אביבה גלי את תיאטרון "כיס", אותו ניהלו יחדיו. הצגתו הראשונה של התיאטרון הייתה "אוקסן וניקולט", מחזה מימי הביניים בעיבודה ובתרגומה של לאה גולדברג ובהשתתפותן של השחקניות פני ליוביץ ודבורה קסטלניץ והצמד סוזן ופראן. בין היוצרים שעבדו בתיאטרון "כיס": הבמאי פיטר פריי, השחקנית מרים ברנשטיין כהן והמוזיקאי שלמה גרוניך.
בשנת 1963 נתבקשה להחליף את השחקנית ליא קניג בהצגה "סוף המירוץ" מאת פיטר יוסטינוב בתיאטרון הבימה.
משנת 1982 גור היא שחקנית תיאטרון הבימה. על הישגיה בתחום המשחק זכתה בפרסים על שם השחקנים שמעון פינקל ורפאל קלצ'קין.
במסגרת תיאטרונטו 1999 כתבה וביצעה את הצגת היחיד "פרחים לבתיה", עבורה קיבלה ציון לשבח מטעם תיאטרון הבימה. בהמשך כתבה וביצעה את "יום הולדת 42" בשיתוף עם השחקנית מיכל ורד (ציון לשבח מטעם תיאטרון "בית ליסין").
למדה בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב אצל פרופ' נורית יערי, בחוגים תולדות התיאטרון, דרמה יוונית והתיאטרון במאה ה-20.
קולנוע וטלוויזיה.
לאורך השנים, השתתפה גור בסרטי קולנוע רבים. ביניהם: "הרשלה", "חתונה מאוחרת", "סיפור קצר", "חיים זה חיים" ו"הדקדוק הפנימי". כמו כן, בסרט הקצר "המשורר הלאומי" המבוסס על התסכית "תפסו את המרגל" מאת חנוך לוין. ב-2012 כיכבה בתפקיד ראשי בסרט "חיותה וברל" ("נורמה הפקות"), לצד יוסף כרמון, עבורו זכתה בפרס השחקנית הראשית המצטיינת בפסטיבל הקולנוע ירושלים והייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר לשנה זו. ב-2018 הופיעה בתפקיד ראשי בסרטו של עמיחי גרינברג "העדות". באותה שנה הופיעה בתפקיד ראשי בסרטו של יצחק צפל ישורון "אלסקה".
בשנת 2002 גילמה את אמו של טנצר בסדרה "שמש".
בשנת 2003 החלה להשתתף בסדרת הילדים "הפיג'מות" בתפקיד גברת ברכה, עד לסיומה ב-2015.
הופיעה עם יהונתן גפן בקלטת וידאו לילדים משיריו, "איך שיר נולד".
בשנת 2016 הוענק לרבקה גור פרס מפעל חיים מטעם אמ"י - איגוד אמני ישראל.
ב-12 בינואר 2019, יום הולדתה ה-84, יצא לאור ספרה "היה הייתה ילדה" - סיפור חייה בדרכה אל בימת התיאטרון.
משנת 2018 מגלמת את אמו של אמנון טיטינסקי, סוניה טיטינסקי בסדרה "קופה ראשית".
גור נישאה למעצב הבמה אנטול גורביץ', בהמשך השניים התגרשו. אם לבן וסבתא לנכדה.
מוזיקת דאנס
ין הוס
עקביות
יוונית מיקנית
בניין ג'ינג'ר ופרד
חוק הכלים השלובים
כנסיית סן-סולפיס
כנסיית סן-סולפיס (צרפתית: Saint-Sulpice) היא אחת הכנסיות המפורסמות של פריז, על הגדה השמאלית של נהר הסן, ברובע הלטיני שברובע השישי של העיר, בסמוך לכיכר סן-סולפיס. הכנסייה קטנה במעט מקתדרלת נוטרדאם: אורכה – 113 מטר, רוחבה -58 מטר וגובהה 34 מטרים, אי לכך, זוהי הכנסייה השנייה בגודלה בעיר.
היסטוריה.