רשימת המחלות המקנות פיצויים לפי חוק הגזזת כוללת: גידול ממאיר ראשוני כלשהו באזור הראש והצוואר- לרבות גידולי מוח, גידולי גולגולת, גידולים בבלוטות הרוק, גידולים בבלוטת התריס, גידולי עור כגון מלנומה (Melanoma) באזור הראש והצוואר, גידולי מוח שפירים, סרטן הדם מסוג לוקמיה (Leukemia) וחוסר שיעור באזורי הצטלקות בעור הקרקפת. רשימה זו היא רשימה סגורה ואין להוסיף עליה בלא שעברה חקיקה בכנסת. הוועדה הרפואית והוועדה הרפואית לעררים אינן מוסמכות לדון במחלה שאיננה מנויה ולתת דרגת נכות עבורה.
עד לחודש דצמבר 2015 הוגשו למרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת 47,041 תביעות, ומתוכן הוכרו 26,415 אנשים שנפגעו מהטיפול. נכון לדצמבר 2015, הוכרו כ-500 איש שהגישו תביעות עם 100% נכות לצמיתות.
החוק לפיצוי נפגעי גזזת אינו מעניק פיצוי לעגמת נפש, אולם לנפגעים מוענק פיצוי באמצעות תקנה 34 לתקנות המוסד לביטוח לאומי (קביעת נכות לנפגעי עבודה) התשט"ז-1956 הקובעת נכות נפשית, וכתוצאה מהחלטה זו, נכון לחודש דצמבר 2015 קיבלו 13,385 אנשים שהוכרו נפגעי הקרנות גם פיצוי עבור כאב וסבל באמצעות קביעת נכות נפשית.
גובה הפיצויים המשולמים על ידי המדינה לנפגעים תלוי בהיקף הנכות שנקבעה לנפגע על ידי ועדה רפואית, הבודקת את מצבו בהתאם לידוע אודות תופעות הלוואי של טיפולי ההקרנה.
מי שנקבעו לו אחוזי נכות רפואית בשיעור של 39%-5% יקבל מענק חד פעמי בהתאם לאחוזי הנכות שנקבעו לו. מי שנקבעו לו מעל 40% נכות לצמיתות, יקבל מענק חד פעמי וקצבה חודשית בסכומים משתנים.
המוסד לביטוח לאומי אחראי על ביצוע התשלומים (מענקים וקצבאות) לנפגעי הגזזת, הזכאים על-פי החוק, בהתאם לאחוזי הנכות שנקבעו.
המכון פועל במספר מישורים:
ועדת מומחים.
ועדה משפטית רפואית ארצית שתכליתה לקבוע: "אם התובע קיבל טיפול בהקרנה כנגד מחלת הגזזת כמשמעו בחוק". בראשות הוועדה מכהן שופט בדימוס וחברים בה שני רופאים מומחים. מקום מושבה במתחם תל השומר בלבד.
אם התביעה נידחת יש אפשרות להגיש בקשה לדיון חוזר עם עדויות או ראיות חדשות בלבד.
ערר על החלטת ועדת המומחים ניתן להגיש גם לבית הדין האזורי לעבודה לאחר בקשה לדיון חוזר.
ועדה רפואית (דרג ראשון).
ועדה שתכליתה לקבוע האם לקה התובע באחת המחלות המנויות בחוק ואת אחוזי הנכות בהתאם. בוועדה משתתפים שלושה - ארבעה רופאים מומחים בהתאם לצורך. מקום מושבה הוא בלשכות הבריאות המחוזיות: דרום (באר שבע), צפון (נצרת), חיפה. מרכז, תל אביב וירושלים היא ועדה משותפת ומקום מושבה במתחם תל השומר.
ערר על החלטת הוועדה הרפואית ניתן להגיש למרכז הלאומי לפיצויי נפגעי גזזת תוך 60 יום מהיום שבו התובע קיבל את החלטתה.
ועדה רפואית לערר (דרג עליון).
זוהי ועדה ארצית שתכליתה לדון בעררים המוגשים על ידי התובעים ו/או ב"כ שעברו ועדה רפואית בדרג הראשון. כמו כן, הוועדה דנה בערר המוגש על ידי רופא המרכז ו/או בתיקים המוחזרים מבתי הדין השונים. בוועדה משתתפים שלושה - ארבעה רופאים מומחים. מקום מושבה במתחם תל השומר בלבד.
ערר על החלטת הוועדה הרפואית לערר ניתן להגיש לבית הדין האזורי לעבודה.
ועדה רפואית להחמרה (דרג ראשון).
בקשה להחמרה במצב רפואי ניתן להגיש רק לאחר 180 יום, מיום ההחלטה האחרונה בתיק.
זו ועדה שתכליתה לקבוע, בהתאם למסמכים רפואיים עדכניים המוגשים על ידי התובע או בא כוחו, האם קיימת החמרה במצבו הרפואי במחלות הכלולות בחוק.
אם נקבע שיש הצדקה, התובע יוזמן לוועדה רפואית בלשכת הבריאות באזור מגוריו. בוועדה יושבים שלושה - ארבעה רופאים.
אם נקבע שאין הצדקה, יש לתובע אפשרות להגיש בקשה להופיע בפני הוועדה.
מחקר.
מחקר רפואי.
בהתאם לסעיף 7א׳ (2), (3), (4) לחוק, הוקם בשנת 2001 המכון הלאומי לחקר השלכות הטיפול בגזזת על שם פרופ׳ ברוך מודן. במסגרת מכון זה מתבצע המשך מחקר בתחום. בראש מכון המחקר עומדת פרופ' סיגל סדצקי בתוקף תפקידה כחוקרת הלאומית לנושא הגזזת. לתוצאות המחקרים השלכות חוקיות בעדכון רשימת המחלות המזכות בפיצוי במסגרת החוק לפיצוי נפגעי גזזת התשנ"ד, 1994. בנוסף, תוצאות המחקרים מהווים בסיס להתוויות הנחיות למעקב וטיפול באוכלוסיית המוקרנים, כמתחייב בחוק.
מחקר היסטורי-חברתי.
בשנת 2005 הוקמה במרכז הלאומי לפיצוי נפגעי הגזזת יחידה למחקר היסטורי חברתי בנושא הגזזת בשיתוף מכון גרטנר לאפידמיולוגיה וחקר מדיניות בריאות, המרכז הרפואי שיבא, תל השומר. בראש היחידה עומדת פרופ' שפרה שורץ. יחידת המחקר בוחנת את הטיפול בגזזת החל משנת 1925 ואילך מנקודת מבט היסטורית, חברתית ומשפטית. עבודתה נעשית בשיתוף חוקרים מתחום היסטוריה של הרפואה מישראל והעולם.
המחקר ההיסטורי בוחן את ההיסטוריה של הטיפול במחלה וכן מקומות הקרנה שונים ורופאים שטיפלו בגזזת מטעם מוסדות המדינה בארץ ובעולם. המחקר החברתי מתמקד בתפיסות חברתיות של המחלה בזמן הטיפול ועד ימינו אנו, הפעילות הפוליטית דרך הממשלה, הכנסת, תנועות ועמותות חברתיות. כמו כן עוסק בפרסום התקשורתי ובהשלכות סוציו-פסיכולוגיות של הטיפול בהקרנות לגזזת.
תפקידים נוספים.
ערכאות משפטיות.
המרכז הלאומי לפיצויי נפגעי גזזת בשיתוף עם פרקליטות המדינה והפרקליטות במחוזות, מתמודד עם העתירות המוגשות לבתי המשפט ובתי הדין השונים ברחבי הארץ.
קאפולי
ממלכת צרפת
ממלכת צרפת הייתה ממלכה שהתקיימה בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת, והייתה אחת המדינות החזקות ביותר באירופה מסוף ימי הביניים.
שורשיה של ממלכת צרפת הם בפרנקיה המערבית, שנוצרה בחלוקת האימפריה הפרנקית של קרל הגדול בחוזה ורדן בשנת 843. בשנת 987 נבחר איג קאפה למלך, אולם, איג עדיין היה קרוי מלך הפרנקים, והראשון שקרא לעצמו מלך צרפת היה פיליפ השני אוגוסט.
צאצאיו של איג קאפה שלטו בצרפת למשך כ-800 שנה, תחת השמות בית קאפה, בית ולואה, ובית בורבון.
בשנת 1789 פרצה המהפכה הצרפתית שבה אולץ המלך האבסולוטי לואי השישה עשר להיעתר לתביעותיה של האספה הלאומית החדשה. משטר זכויות-היתר המעמדי הוחלף בגופים נבחרים וחוברו הצהרת זכויות האדם והאזרח ובהמשך, ב-1791, חוקה לצרפת. הניסיון לבסס מונרכיה חוקתית נכשל, ומתנגדי הכתר בהנהגת ז'ורז' דנטון ואחרים תפסו את השלטון. המלוכה בוטלה בספטמבר 1792, וכוננה רפובליקה שהייתה מבוססת במוצהר על ערכי עידן הנאורות.
השם "ממלכת צרפת" הוחזר לצרפת החל משנת 1815 על ידי משטר הרסטורציה של שושלת בורבון (1848-1815) אחרי נפילת משטרו הקיסרי של נפוליאון בונפרטה ואומץ גם על ידי המונרכיה של יולי בראשות "מלך הצרפתים", לואי פיליפ (1848-1830).
היסטוריה.
פרנקיה המערבית.
בשנת 843 חולקה האימפריה הפרנקית של קרל הגדול בהסכם ורדן בין שלושה יורשים. לאחר תקופת איחוד קצרה (884–887), שבה הממלכה וחולקה, והתואר הקיסרי חדל להיות מוחזק בחלק המערבי של הממלכה, אשר החל ליצור את הבסיס לממלכה הצרפתית העתידית.
במהלך שנות מלכותו האחרונות של קרל הגדול, הוויקינגים התקדמו לאורך האזורים הצפוניים והמערביים של ממלכתו. לאחר מות קרל הגדול בשנת 814, לא היו יורשיו מסוגלים לשמור על אחדות מדינית, והאימפריה הגדולה קרסה. התקדמות הוויקינגים החמירה. ספינותיהם הארוכות, מטילות האימה, החלו מפליגות לאורכם של נהר הלואר ונהר הסן, ושאר נתיבי מים פנימיים בממלכה, תוך שהם בוזזים, שודדים ואונסים. בשנת 843 רצחו הוויקינגים את הבישוף של נאנט, ומספר שנים לאחר מכן שרפו את כנסיית סן מרטין בטור. מעודדים מהצלחותיהם, שדדו הוויקינגים את פריז בשנת 845. שארל התם (898–922), אשר ממלכתו הייתה מקבילה בשטחה לשטח צרפת כיום, הגיע ב-911 להסכם סן-קליר עם מנהיג הוויקינגים רולו מנורמנדי, על פי ההסכם, בתמורה להתנצרותם של הוויקינגים ולהתחייבות על הפסקת הפעולות האלימות, קיבלו הוויקינגים שטחים נרחבים משני צידי נהר הסן, במורד הנהר מפריז, אשר הפכו לדוכסות נורמנדיה ורולו עצמו הפך לרוזן העיר רואן ולוואסל של המלך הפרנקי.
בית קאפה.
השושלת הקרולינגית חלקה לבסוף בגורל קודמותיה. לאחר מאבק ירושה ממושך בין שתי משפחות, עלה לשלטון בשנת 987 איג קאפה, דוכס צרפת ורוזן פריז, והשליט את השושלת הקפטינגית, אשר שלטה בצרפת (גם בשמות בית ולואה, ובית בורבון) באופן רציף, למעלה משמונה מאות שנה, עד המהפכה הצרפתית בשנת 1789. העידן הקרולינגי ראה את עלייתם ההדרגתית של מוסדות שיחלשו על התפתחותה של צרפת במאות הבאות: ביזור סמכויות הכתר לאצילים בתמורה לנאמנות ולשליטה צבאית, תופעה שהיה לה חלק ניכר בעליית הקפטינגים, וניצניה נראו כבר בסוף תקופת הקרולינגים. מלכותם של איג קאפה ויורשיו הראשונים לא הייתה בעלת שליטה של ממש מעבר לאזור הסן המרכזי, בעוד שאצילים בעלי כוח, כרוזן בלואה (אזור במרכז צרפת), צברו עוצמה ונחלות באמצעות נישואין, ובהסדרים פרטיים עם אצילים פחותים במעמדם. דוכסות נורמנדיה, אשר ניתנה לסקנדינבים, הפכה למקור לדאגה, כאשר הדוכס ויליאם מנורמנדי כבש את ממלכת אנגליה בשנת 1066, והפכה אותו ואת יורשיו למלכי אנגליה, ולשווים במעמדם אל המלך מחוץ לצרפת (על אף שבגבולות צרפת עדיין היו הם מבחינה רשמית כפופים למלך צרפת). הבעיה אף החמירה כאשר עלה, לאחר מאבק ירושה ממושך, בשנת 1154 המלך הנרי השני לכס המלוכה באנגליה. הוא היה כבר רוזן אנז'ו ודוכס נורמנדי, לפני שנישא בשנת 1152 לגרושתו של מלך צרפת אלינור מאקוויטניה. נישואין אלו העבירו לשליטתו את רובה של דרום מערב צרפת. מאה שנים של לוחמה הביאו שוב את נורמנדיה לשליטת צרפת בשנת 1204 הודות למדיניותו הנחושה של המלך פיליפ השני "אוגוסט", שהחזיר את השליטה הצרפתית בטריטוריה לאחר קרב בובין בשנת 1214.