במשך שנים רבות, ה-16 ביוני היה יום לציון ההתנגדות של אנשי שכונות סווטו להתנהגות הברוטאלית של משטר האפרטהייד. כיום, תאריך זה נקרא "יום הצעירים"(), וזהו יום לאומי אשר מציין את הכבוד לבני הנוער ומעלים למודעות את צורכיהם.
המהומות בסווטו.
המהומות בסווטו החלו ב-16 ביוני 1976, בהם מחו תלמידי בית הספר על צו משנת 1974 (Afrikaans Medium Decree) שאילץ את כל בתי הספר השחורים ללמד באפריקנס ובאנגלית (אשר אלו היו השפות של האוכלוסייה הלבנה בדרום אפריקה).
שינוי שפת ההוראה אילץ את התלמידים להתמקד בהבנת השפה במקום בחומר הנלמד, מה שגרם לניתוח ביקורתי של התוכן להיות קשה מאוד עבורם, דבר אשר פגע בתהליך הלמידה שלהם. העוינות הלכה והתגברה וב-30 באפריל 1976, ילדים בבית ספר בשכונת אורלנדו שבסווטו, פתחו בשביתה וסירבו ללכת לבית הספר. שביתה זו התפשטה לכדי מחאה בבתי ספר רבים בסווטו. תלמידים שחורים בדרום אפריקה מחו מפני שהם האמינו כי הם ראויים ליחס שווה לילדים הלבנים בדרום אפריקה. התלמידים הקימו וועד פעולה (שנודע לימים כמועצה המייצגת של תלמידים בסווטו), אשר ארגן עצרת המונים ב-16 ביוני על מנת להשמיע את קולם של השחורים.
כ-13,000 תלמידים התאספו להפגין אך עד מהרה הגיעה המשטרה להפסיק את ההפגנה. בעת הגעת המשטרה, המחאה התדרדרה, התלמידים התפרעו, והרגו שני עובדים אדמיניסטרטיביים ממועצת המנהלים של ווסט בראנד (West Rand Administrative Board), שרפו מספר כל רכב של המשטרה ומספר מבנים הקשורים לחינוך בטראנסוול ().
כחלק מהמוחים, התאספו 30 תלמידים מול בית הספר התיכון פפאני( Phefeni Junio Secondary School ) ושרו את המנונה של דרום אפריקה בשפת הסוטו(),Morena Boloka Sechaba Sa Hes. נוכחות המשטרה הובילה להרגשת איום בקרב המוחים, שמצידם זרקו אבנים על השוטרים, שעד מהרה החלו להשתמש בגז מדמיע, וכאשר זה לא עזר, החלו לירות לכיוון התלמידים.
הקטור פיטרסון, היה אחד מהילדים שמתו באותו יום גורלי. התקשורת טענה כי הוא הילד הראשון שנהרג, אולם טוענים כי הילד הראשון שנהרג היה דווקא הייסטינגס אנדלובו (), אך במקרה שלו לא היו צלמים במקום אשר תיעדו את המוות שלו, ולכן שמו לא נודע מיד. מעריכים כי במהלך ההפגנות נהרגו 566 תלמידים.
הקטור נהרג בפינת הרחובות מואמה ווילקאזי (Moema and Vilakazi), ואסף אותו בחור בן 18 בשם מבויזה מקאובו (), ויחד עם אחותו בת ה-17 של הקטור, אנטואנט (Antoinette), רצו לעבר המכונית של סאם נזימה. הם הכניסו אותו לרכבה של העיתונאית סופי טמה (Sophie Tema), ומשם לקחו אותו לבית החולים- שם נקבע מותו. הקטור והייסינג, שני תלמידים נקברו בבית הקברות אבאלון, בסווטו (, Soweto). מאז, היו מבויזה ונזימה מבוקשים על ידי המשטרה ונאלצו להסתתר. הראשון שניהם היגר לנמיביה ומאז אבדו עקבותיו. ואילו נזימה- הסתתר אך לאחר כמה שנים שבהם היה מבוקש, שב להתגורר בלילידייל ( ) והיה תחת פיקוח משטרתי בעקבות איומים לחייו.
משפחתו ושם משפחתו של הקטור פיטרסון.
ביוני 1976, לאחר מותו של הקטור, ופרסום תמונתו בכל רחבי העולם, התעקשה משפחתו שאיות השם הוא Pieterson. שם המשפחה המקורי של המשפחה היה פיטסו אך החליטו לאמץ את שם זה כדי לנסות לעבור להיות בקבוצה של הצבעוניים (). בתקופה זו, תחת משטר האפרטהייד, אוכלוסייה זו נהנתה מיותר זכויות אל מול הקבוצה של השחורים.
מורשת.
בתחילת שנות ה-90 הוקמה אנדרטה לזכרו של הקטור פיטרסון, הממוקמת שני רחובות מהמקום בו נהרג באורלנדו, סווטו. ב-16 ביוני 2002, נפתח מוזיאון הקטור פיטרסון על שמו ) מאחורי אנדרטת ההנצחה. המוזיאון הוקם לזכר ההרוגים בכל רחבי דרום אפריקה בשנת 1976. במוזיאון, מוצגת התמונה של הקטור כבר בכניסה, והפך להיות אטרקציה תיירותית באזור. משנת 2010, אנטואנט אחות של הקטור עובדת כמדריכת טיולים במוזיאון.
מלבורן ויקטורי
מועדון כדורגל מלבורן ויקטורי () הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר מלבורן ממדינת ויקטוריה שבאוסטרליה, המשחק בעונת בליגת העל האוסטרלית בכדורגל תחת זיכיון מהתאחדות הכדורגל האוסטרלית. צבעי המדים של המועדון הם כחול כהה ולבן, כצבעיה המסורתיים של מדינת ויקטוריה.
מלבורן ויקטורי נוסדה בשנת 2004, והצטרפה לליגה האוסטרלית המחודשת בעונת הבכורה שלה, עונת , כנציגת מדינת ויקטוריה. היא נחשבת לאחת הקבוצות האהודות ביותר באוסטרליה, עם בסיס אוהדים רחב בכל המטרופולין ובערים נוספות באזור. בנוסף, זהו אחד המועדונים המצליחים מבחינה מקצועית במדינה. לזכותה של הקבוצה שלוש זכיות בתואר הפרמיירשיפ ושלוש זכיות בתואר הצ'מפיונשיפ (בכל המקרים זכתה בשני התארים במקביל), וכן זכייה אחת בגביע אתגר קדם-העונה ואחת בגביע האוסטרלי. בכך, הייתה ליחידה שתולדות הליגה שזכתה בכל ארבעת התארים. הקבוצה רשמה חמש השתתפויות בליגת האלופות האסיאתית, כולל העפלה לשמינית הגמר במהדורת של המפעל.
אצטדיון הבית של הקבוצה הוא האצטדיון הריבועי במלבורן, המכיל כ-30 אלף מקומות ישיבה. במקביל, עורכת הקבוצה משחקים ביתיים גם באצטדיון דוקלנדס, המכיל מספר מקומות כפול כמעט, ובו היא משתמשת בעיקר במשחקים מושכי קהל כמו משחקי דרבי ומשחקים במסגרת הפלייאוף. מעבר לכך, הקבוצה התחייבה לקיים משחק אחד לפחות בעונה בקרדיניה פארק בג'ילונג.
מועדון מלבורן ויקטורי מפעיל בנוסף שתי מחלקות כדורגל נוספות, הכוללות קבוצת נוער ומילואים המשחקת בליגה האוסטרלית לנוער, וקבוצת נשים בליגת העל האוסטרלית לנשים.
היסטוריה.
הקמת הקבוצה ועונת הפתיחה (2004-2006).
ב-1 בנובמבר 2004 נחשפה מלבורן ויקטורי כנציגתה היחידה של מדינת ויקטוריה בליגה האוסטרלית המחודשת, לצד שבעה מועדונים מייסדים נוספים. בתחילת דרכו נתמך המועדון בחברת בלגרוויה ליז'ר, ונשיא החברה ג'ף לורד היה ליו"ר של המועדון. ב-5 בדצמבר 2005 הודיעה הקבוצה על צירופה של סמסונג כנותנת החסות הראשית.
גארי קול, כדורגלן העבר של נבחרת אוסטרליה, נבחר למנהל המקצועי הראשון של המועדון. אליו הצטרף המאמן הראשון, ארני מריק הסקוטי. הסגל הראשון החל להתגבש וההחתמה הראשונה הייתה של כדורגלן נבחרת אוסטרליה וקבוצת ליירסה הבלגית, ארצ'י תומפסון, שאליו הצטרפו שלושה כדורגלנים בינלאומיים נוספים - בהם קפטן הקבוצה הראשון קווין מוסקט האוסטרלי, ריכארד קיצביכלר האוסטרי וג'פרי קלייס הבלגי. על אף הציפיות הגבוהות, אכזבה הקבוצה וסיימה במקום השביעי מתוך שמונה קבוצות בעונת הבכורה של הליגה, עונת .
אליפויות ראשונות (2006-2010).
במטרה לשפר את הרושם מהעונה החולפת, החתים מריק בקבוצה שלישיית שחקנים ברזילאים, אליהם הצטרף גם גרנט ברבנר הסקוטי, שגדל בקבוצת הנוער של מנצ'סטר יונייטד ושיחק שנים ארוכות בליגת העל הסקוטית. ההצלחה לא איחרה לבוא, והקבוצה שיפרה משמעותית את יכולתה באותה העונה. באותה העונה הייתה מלבורן ויקטורי לקבוצה הראשונה שזוכה בשני התארים החשובים בכדורגל האוסטרלי באותה העונה, כשזכתה בפרמיירשיפ (המקום הראשון בתום העונה הסדירה), אותו הבטיחה עם ניצחון 4-0 על ניו זילנד נייטס ארבעה מחזורים לסיום העונה, ובתואר הצ'מפיונשיפ (ניצחון בגמר פלייאוף האליפות) לאחר שהביסה 6-0 מרשים את אדלייד יונייטד, עם חמישייה לארצ'י תומפסון באותו המשחק. בזכות הזכייה בתואר, העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת האלופות האסיאתית, במהדורת 2008 של המפעל.
עונה אחר כך כשלה הקבוצה לשחזר את ההצלחה וסיימה במקום החמישי, ארבע נקודות מהמקום הרביעי המוביל לפלייאוף. עם זאת, נהנתה הקבוצה מתמיכה של הקהל, עם ממוצעים מהגבוהים בליגה, וכן קבעה שיא של כ-20 אלף מינויים למשחקיה. כמו כן, הייתה הקבוצה לראשונה שכובשת מאה שערי ליגה. היא עשתה זאת ב-65 משחקים, וקבעה את ההישג עם השער הראשון מול ולינגטון פיניקס בינואר 2008. הופעת הבכורה של הקבוצה בליגת האלופות האסיאתית הסתיימה כבר בשלב הבתים, כשסיימה שנייה בבית אחרי גמבה אוסקה היפנית.
בפתיחתה של עונת זכתה הקבוצה בגביע אתגר קדם-העונה, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על ולינגטון פיניקס. העונה התקדמה באופן צמוד מאוד, והגיעה להכרעה במחזור הנעילה, כאשר אדלייד יונייטד מובילה את הטבלה עם פער שערים עדיף בשער אחד בלבד על פניה של מלבורן. במחזור הנעילה, ניצחון 2-0 של מלבורן על ולינגטון פיניקס העלה אותה למקום הראשון, לאחר שאדלייד גברו 1-0 בלבד על סנטרל קוסט מארינרס, ובזכות מספר גבוה יותר של שערי זכות, הבטיחה מלבורן את זכייתה בפרמיירשיפ. בפעם השנייה בתולדותיה זכתה מלבורן גם בצ'מפיונשיפ באותה העונה, לאחר שגברה בגמר על אדלייד 1-0 משער של טום פונטליאק. הייתה זו הפעם השנייה שהשתיים נפגשות בגמר. עוד קודם לכן, בחצי הגמר, נפגשו השתיים לדו-קרב כפול, בו ניצחה מלבורן 6-0 בסיכום שני המפגשים.
עונה לאחר מכן, שינתה הקבוצה את פניה. עם נותנת חסות ראשית חדשה, חברת ההימורים היוונית אינטראלוט, ושינויים רבים בגזרת השחקנים. בליגת האלופות האסיאתית כשלה הקבוצה וסיימה אחרונה בשלב הבתים, ובליגה סיימה במקום השני בעונה הסדירה, אחרי סידני, לה הפסידה גם בגמר הפלייאוף, 4-2 בדו-קרב פנדלים.
מתיחת פנים וכישלון מקצועי (2011-2013).