מותו ב-1419 של קרל הרביעי מלך בוהמיה, והחלפתו על ידי זיגיסמונד שהיה שנוא על הבוהמים (בין השאר בשל תפקידו המרכזי בהעלאתו של הוס על המוקד בקונסטנץ), עוררו מספר חודשים של כאוס אשר כלל השחתת כנסיות ותקיפת אנשי כנסייה ברחבי בוהמיה ומוראביה. אירועים אילו סימנו את תחילת המלחמות ההוסיטיות שאחד ממנהיגיה הבולטים היה יאן ז'יז'קה .
במהלך המלחמות, הצליחו ההוסיטים להביס 5 מסעי צלב שונים שנשלחו על ידי האפיפיור והאימפריה הרומית הקדושה (כמו גם על ידי המלך ההונגרי וכוחות נוספים). במסגרת המלחמות ההוסיטיות נלחמו גם פלגים שונים של הוסיטים בינם לבין עצמם. המחלוקת הגדולה ביותר הייתה בין האוטרקוויסטים והתבוריים והסתיימה בתבוסתם של התבוריים בקרב ליפאני ב-1434, מה שהקל על השגת הסכם בין ההוסיטים לכנסייה והאימפריה.
המלחמות הסתיימו עם הישגים לא מבוטלים עבור ההוסיטים. הסכם השלום (המבוסס על "הבנות בזל" מ-1433) שנחתם ב-1436 משקף במידה רבה את "4 הסעיפים של פראג": הסכמה לעריכת הסקרמנט בשתי דרכים, חופש פולחן בבוהמיה ומוראביה, איסור על החזקת רכוש על ידי הכמורה וענישה לכולם ללא תלות במעמדם החברתי.
בתמורה להיענות לדרישותיהם, הסכימו כל פלגי ההוסיטים לקבל את זיגיסמונד כמלך בוהמיה.
תוצאות הרפורמה בבוהמיה ובמורביה.
ההוסיטים, שהיו יכולים להתעמק בתנ"ך מפני שהאפיפיור לא היה הסמכות המפרשת הבלעדית של כתבי הקודש הנוצריים, הזדהו עם אירועים מהתנ"ך ועם דמויות תנ"כיות. הם קראו לעיר שביצרו בשם "תבור", ולנהר בשם "ירדן". בנוסף, מעמד השפה הצ'כית עלה על חשבון הלטינית והגרמנית.
החל מהמאה ה-16 בוהמיה ומורביה נשלטו על ידי בית הבסבורג. במחצית הראשונה של המאה ה-16 תושבי המקום נהנו מאוטונומיה דתית אף על פי שבית הבסבורג היה קתולי. פריחת האזור מבחינה כלכלית הוא שגרם לקתולים מבית הבסבורג לא להתערב בענייני הדת של הצ'כים.
ההתנגדות לתנועה וחיסולה.
במחצית השנייה של המאה ה-16 אירופה הייתה מחולקת לקתולים ולפרוטסטנטים, והכנסייה הקתולית החריפה את פעולותיה כנגד תנועות רפורמה שסטו מהדוגמה הקתולית. בית הבסבורג הפך לחיל החלוץ של הקונטרה-רפורמציה, ולכן שליטי בית הבסבורג נלחמו בתנועה ההוסיטית. ההוסיטים השיבו מלחמה. ב-1618 ההוסיטים השליכו מבניין העירייה בפראג שני מושלים מבית הבסבורג. התגובה לא איחרה לבוא, ובשנת 1620 בית הבסבורג יצא לדכא את המרד בבוהמיה ומורביה. לאחר קרב ההר הלבן, בו הובסו המורדים, סולק מלך החורף והחבלים עברו קתוליזציה-מחדש. התנועה ההוסיטית כמעט ונמחקה, חלק גדול ממעמד האצולה איבד את אדמותיו ונאלץ לגלות, והשפה הצ'כית הפכה שוב לשפתם של האיכרים והכפריים וחדלה להתפתח. שילוב של הפקעת מוסדות החינוך ורדיפות אלימות השיבו את האוכלוסייה אל הדת הרומית. התנועה הלאומית הצ'כית, שקמה במאה ה-19, הפכה את ההוסיטים לגיבוריה. ב-1920, לאחר הקמת צ'כוסלובקיה העצמאית, עודדו השלטונות את הקמתה של "הכנסייה ההוסיטית הצ'כוסלובקית", שנועדה להפוך לדת דומיננטית שתלכד את האומה. היא סחפה רק כמה מאות אלפי מאמינים, וכיום היא גוף קטן. לממשיכי ההוסיטים הייתה הצלחה רבה יותר מחוץ לארצם: כנסיית האחווה המוראבית, שהוקמה על ידי גולים בסקסוניה בראשית המאה ה-18, שיחקה תפקיד מרכזי בפייטיזם ובהתעוררות האוונגליקלית.
יחס היהודים לתנועה.
בקרב קהילות יהודיות התנועה ההוסיטית נתפסה כמעין "התייהדות" של נוצרים המבקשים לחזור אל הנצרות הקדומה יותר, ואל מקורותיה היהודיים. כמו כן, יהודים ראו בתנועה ההוסיטית מרידה נגד הסמלים המובהקים של הכנסייה הקתולית, שבאה לידי ביטוי בניתוץ פסלים ובחזרה למקורות המקראיים של הדת. בכרוניקה 'גלגול בני חושים' (חושים היא מתן צורה עברית להוסיטים) שנכתבה בסוף המאה ה-15 על ידי זלמן מסנט גואר, תלמיד מהרי"ל, מתואר יאן הוס כמי שתקף בחריפות את הכמורה הקתולית בארצו על מנת "להגדיל אמונת ישראל".
התנועה ההוסיטית בפרספקטיבה היסטורית.
הלאומיות הצ'כית.
מבחינה פוליטית ניתן לראות באירועים בבוהמיה באותן שנים ביטוי מוקדם לזהות לאומית צ'כית. אין זה מקרי שעם עלייתה מחדש של הלאומיות הצ'כית בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, שבו סופרים, פילוסופים והיסטוריונים צ'כים אל המורשת ההוסיטית, גם אם נטו לאמץ רק את המרכיבים התרבותיים והפוליטיים של מורשת זו ולדחוק הצידה את ההיבטים הדתיים הייחודיים שלה שנעלמו לאחר הקונטרה-רפורמציה David), 380). גם הלאומנים הצ'כים בסוף המאה ה-19 ראו בהוס דמות מופת בהיסטוריה הלאומית של צ'כיה, והדגישו בעיקר את חשיבותו בשימוש החלוצי בשפה הצ'כית לטקסים הדתיים, בתרגומי התנ"ך וביצירות ספרותיות.
בין קתוליות ופרוטסטנטיות.
כפי שכבר צוין, התנועה ההוסיטית נחשבת כמבשרת של הרפורמציה הפרוטסנטית מאה שנים מאוחר יותר, שכן היא חולקת איתה מאפיינים משותפים רבים: מתן מרכזיות לתנ"ך על חשבון הסכולסטיקה, שימוש בשפת המקום לצרכים דתיים במקום בלטינית, שאיפה להשתחררות מסמכות הכנסייה הקתולית ושלטון האימפריה אליו הייתה קשורה, אימוץ מנהגים דתיים נבדלים ועוד.
עם זאת, חשוב להדגיש שעל אף הקשרים הרעיוניים והמעשיים שהיו להוסיטים מאוחר יותר עם הלותרנים ופרוסטנסטים אחרים במהלך המאה ה-16, הם מעולם לא התנתקו לחלוטין מהממסד הכנסייתי הקתולי.
כפי שמציין Hlaváček במאמרו, לאחר סיום המלחמות ההוסיטיות נוצר גוף כנסייתי מרכזי חדש בשם "הכנסייה הבוהמיינית האוטרקיסטית" אשר ראתה עצמה שייכת לכנסייה הקתולית האחת הקדושה, אך למעשה שמרה על קשר פורמלי בלבד עם האפיפיור הרומי (Hlaváček, 209). היו לה מאפיינים ייחודיים כגון הקומוניון משני הסוגים, דרשות בצ'כית, בלטינית ובגרמנית וקדושים משלה. למעשה עד הקונטרה-רפורמציה נהנתה הכנסייה האוטרקוויסטית ממעמד מיוחד במסגרתו היא שייכת לכנסייה הקתולית ונסבלת על ידיה, זאת על רקע הביקורת החריפה שהעבירו עליה והעובדה כי ראו עצמם כאווגנרד שתפקידו לתקן את הכנסייה המערבית כולה (Hlaváček, 209). עם הופעות הכנסיות הפרוטסטנטיות היו צריכים להגדיר עצמם לא רק ביחס לרומא אלא גם ביחס אליהן. Hlaváček מקביל את עמדת הביניים של הכנסייה האוטרקוויסטית בין הרפורמציה הפרוטסטנטית לכנסייה הקתולית למעמדה של הכנסייה האנגליקנית. גם Zdeněk V. David בספרו על הכנסייה האוטרקוויסטית במאה ה16, משתמש אף הוא בהשוואה לכנסייה האנגליקנית (David, 1-2): כמו האנגליקנים, האוטרקוויסטים התנגדו לסמכות הלא מעורערת של הכנסייה הקתולית אך תוארו בכל זאת כ"רפורמציה שלא הושלמה" (David, 2). הדבר קשור לכך שאף על פי שהם יצאו נגד סמכות הכנסייה הם שימרו מרכיבים רבים מהדתיות הקתוליות: המסורת הקדושה, שבעת הסקרמנטלים, מילת האלוהים, חוק האלוהים, קדושים ועוד (David, xiii). מסיבה זאת, הוא מציע לראות בהם מודל מוקדם של "קתוליות ליברלית" ולא עוד תנועה פרוטסטנטית (David, xi).
ריקארדו קרבאליו
ריקארדו אלברטו סילביירה קרבאליו (בפורטוגזית: Ricardo Alberto Silveira Carvalho, נולד ב-18 במאי 1978) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הבלם. ייצג את נבחרת פורטוגל במונדיאל 2006 ו-2010 וביורו 2004, 2008 ו-2016.
את הקריירה המקצועית שלו ככדורגלן החל בשנת 1998 בקבוצת פורטו, עמה זכה בגביע אופ"א בשנת 2003 ובליגת האלופות בשנת 2004.
ב-2004 נבחר על ידי אופ"א לבלם הטוב ביותר בליגת האלופות לשנת 2003. בשנת 2005, לאחר מאבק ממושך על שירותיו בין צ'לסי לבין ריאל מדריד, הצטרף לבסוף קרבאליו לשורותיה של צ'לסי תמורת 19,850,000 לירות שטרלינג יחד עם מאמנו בפורטו, ז'וזה מוריניו. ב-10 באוגוסט 2010 חתם קרבאליו במועדון הכדורגל ריאל מדריד תמורת שמונה מיליון לירות שטרלינג. בשנת 2011 פרש קראבליו מנבחרת פורטוגל לאחר שרשם בה 75 הופעות וכבש 4 שערים, ובשנת 2014 חזר לנבחרת. בעונת עבר בהעברה חופשית למונקו. ב-7 בינואר 2017 חתם בשנגחאי SIPG הסינית.
מנהלת תיאום וקישור
מנהלת תיאום וקישור (ר"ת: מת"ק, באנגלית: DCL – District Coordination and Liaison) היא נציגות של יחידת תיאום פעולות הממשלה בשטחים באזור יהודה ושומרון המקשרת בין עובדי הממשלה וצה"ל לבין התושבים הפלסטינים ונציגי הרשות הפלסטינית.
אופן הפעילות.
המת"קים פועלים בשני אופנים: רשות מול רשות, ורשות מול תושב. בתחילת הסכמי אוסלו עיקר הפעילות התבצעה ישירות בין משרד התיאום והקישור הישראלי למקבילו הפלסטיני. המשרד הפלסטיני ריכז את בקשות הצד הפלסטיני והגישם לאישור ישראלי. בתחילה התקיימו שני מערכי קישור נפרדים: אזרחי (DCL) שכפוף למתאם פעולות הממשלה בשטחים, וצבאי (DCO) שכפוף לאלוף הפיקוד האזורי (אלוף פיקוד הדרום או אלוף פיקוד המרכז). עם התדרדרות היחסים בין ישראל לרשות הפלסטינית בעקבות האינתיפאדה השנייה ומעורבות הרש"פ בטרור, פסק הקשר בערוץ הקישור הצבאי. בהמשך אוחדו המנגנון הצבאי והאזרחי תחת המנגנון האזרחי שבמשרד הביטחון. לאחר הכרזת ממשלת ישראל על ממשלת חמאס ברצועת עזה כ"ישות עוינת" ב-19 בספטמבר 2007, חודשה העבודה מול גורמי הקישור הפלסטיני הנמצא בשליטת אש"ף. זאת, למעט בקשות להנפקת כרטיס נלווה לפלסטינים (כרטיס הנלווה להיתרי תעסוקה/מסחר בישראל).
כיום, התושבים הפלסטינים פונים בגפם לחלון קבלת הקהל במנהלות הקישור לצורך קבלת היתר כניסה לישראל. זאת, למעט מקרים ייחודיים בהן הבקשות עוברות באמצעות המשרד לעניינים אזרחיים ברשות הפלסטינית. המשרד הפלסטיני האחרון, שהיה סמוך ליריחו, נסגר ב-2006.
למת"ק האזורי מספר תחומים בהם הוא עוסק בעבודת היום-יום:
המת"קים.
כלל המת"קים כפופים למפקדת המנהל האזרחי, למעט מת"ק עזה אשר כפוף ישירות למטה מתפ"ש.