בארץ נמצא קרוב משפחה הנקרא כלך הנגב, וידוע השימוש בשרף שלו לצורכי רפואה עממית, מוזכר במשנה מסכת עבודה זרה, ובמסכת שבת ועוד. גם הרמב"ם כותב בהלכות דעות פרק ד: .
במטבח ההודי, הפקיסטני, האפגני ובמטבחים נוספים משתמשים בשרף משורש הצמח, המגיע בגושים ונטחן או נגרס לשימוש כתבלין. לתבלין ניחוח חריף הדומה לשום, אך לאחר הבישול הוא מתעדן ותורם טעם הדומה מעט לכרישה.
שימוש רפואי.
ברפואה העממית מאמינים שהתבלין מסייע לעיכול ומרפא קשיי עיכול, וכן מקל על בעיות אסתמה ומהווה תרופה נגד דיכאון. בתימן היו משתמשים בו גם נגד דמיונות שווא ותעתועים.
ידוע ששימוש מופרז בחלתית עלול לגרום להרעלות כי במינון גבוה החומר הוא רעלן. במצבו הירוק הצמח מסוכן לאכילה ואדם, בקר או צאן האוכלים ממנו עלולים לסבול משטפי דם תת-עוריים.
אנטארקטיקה צ'ילנה
אנטארקטיקה צ'ילנה (בספרדית: Provincia de la Antártica Chilena) היא הפרובינציה הדרומית ביותר במחוז הדרומי ביותר של צ'ילה - מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה. שטח הפרובינציה 1,265,853.7 קמ"ר והיא כמעט כפולה בגודלה משאר הפרובינציות גם יחד.
מנהל ואדמיניסטרציה.
בירת הפרובינציה היא פוארטו ויליאמס, והפרובינציה מחולקת לשתי קומונות:
טענת צ'ילה לריבונות באנטארקטיקה מיוחסת עוד לחוזה טורדסיאס המחלק את אמריקה הדרומית בין ספרד ופורטוגל בעת הקמת מושבותיהן הראשונות.
ריי מיסטיריו
קבוצת השווים
קבוצת השווים היא קבוצה חברתית המורכבת מבני אותו גיל ואותו סטטוס חברתי ותחומי עניין משותפים.
השפעות על תהליך החיברות בתקופת ההתבגרות.
לגיל ההתבגרות יש תפקיד בגיבוש הזהות האישית, ברכישת מעמד שונה במשפחה ורכישת אוטונומיה רבה יותר בעולם שמחוץ למשפחה. על תהליך החיברות של נערים בגיל ההתבגרות משפיעים ארבעה "סוכני חיברות": הוריו (משפחתו), בית הספר, אמצעי התקשורת וקבוצת השווים. (עד גיל בית הספר ההשפעה הרבה ביותר היא של המשפחה, מגיל הכניסה לבית הספר מתחלקת ההשפעה בין המשפחה לבית הספר, בתוספת השפעה מהחברים הקרובים, בגיל ההתבגרות עולה השפעתה של קבוצת השווים על חשבון המשפחה ובית הספר, אם כי גם להם יש תפקיד).
למונח "קבוצת השווים" יש שלוש משמעויות:
קבוצת השווים שונה ממשפחה בכך שהיא מאפשרת לילדים לפעול ללא השגחתם הישירה של ההורים, תוך עצמאות (חלקית). סוד קסמה של קבוצת השווים היא מתן היכולת לחבריה לעסוק בפעילויות שנאסרו עליהם על ידי עולם המבוגרים (לרוב הורים ומורים).
פעילות במסגרת חברת השווים מאפשרת לילדים ליצור לעצמם זהות עצמית המנותקת מהזהות השיוכית שקיבלו במשפחתם ומכשירה אותם ליצור לעצמם מארג של יחסים חברתיים בכוחות עצמם.
יחד עם זאת יש לזכור שהשפעת המשפחה על חבריה הצעירים נשמרת לרוב, ולכן המשפחה וחברת השווים מסוגלות לחיות בכפיפה האחת עם השנייה.
יש מקרים בהם קבוצת השווים הופכת לתחליף מלא (או כמעט מלא) למשפחה, והמתבגר רואה בה את קבוצת ההתייחסות הבלעדית שלו, התופעה מודגשת בחברות מהגרים, דוגמה היא תיאור המצב במחזמר סיפור הפרברים בו נוצרה חבורת רחוב בעלת תת-תרבות משלה.
ישנם מקרים בהם קבוצת השווים מפתחת לעצמה סוציולקט (שפה ייחודית).
מגה־בית
גביע העולם בכדורגל נשים 1995
גביע העולם בכדורגל נשים 1995 (אנגלית: 1995 FIFA Women's World Cup) הוא גביע העולם בכדורגל נשים השני שארגנה פיפ"א. הטורניר נערך בשוודיה, החל ב-5 ביוני והסתיים ב-18 ביוני 1995. גביע עולם זה הוא סיום של משחקי מוקדמות שהחלו באוגוסט 1994, שבהם שיחקו 55 נבחרות לאומיות. שוודיה נבחרה לארח את הטורניר, ובכך הייתה למדינה הראשונה שאירחה גם את גביע העולם לגברים וגם את גביע העולם לנשים.
טורניר זה אופיין במספר צופים נמוך יחסית לשאר גביעי העולם לנשים, כאשר ממוצע הצופים למשחק עמד על 4,316 איש בלבד. בנוסף, המשחק בין ניגריה לקנדה בשלב הבתים, הוא המשחק בעל מספר הצופים הקטן ביותר בתולדות גביע העולם לנשים (250 איש), ומשחק הגמר של הטורניר הוא הגמר הכי פחות נצפה בהיסטוריה של המפעל - 17,158 צופים.
משחק הגמר נערך באצטדיון רוסונדה (בו שוחק גם גמר מונדיאל 1958), והפגיש את נבחרות גרמניה ונורווגיה, לה זו הייתה הופעה שנייה ברציפות בגמר. במשחק עצמו, כבשו הנורווגיות שני שערים צמודים בדקות ה-37 וה-40, והבטיחו את הזכייה בגביע. האגה רייסה, שכבשה את השער הראשון בגמר, זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר, בעדו חברתה לנבחרת אן קריסטין אהרונס, סיימה כמלכת השערים.
אצטדיונים.
חמישה אצטדיונים, בחמש ערים שונות, נבחרו לארח את משחקי גביע העולם. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיון האולימפי של הלסינגבורג ובארוסואלן בוסטרוס ומשחק הגמר נערך באצטדיון רוסונדה, הנמצא בפרוורי סטוקהולם.
כובשות השערים.
בסך הכל, נכבשו במהלך הטורניר 99 שערים על ידי 58 שחקניות שונות, בעוד אף אחד מהם לא היה שער עצמי. להלן מוצגות הכדורגלניות שהבקיעו שלושה שערים ומעלה במהלך הטורניר:
6 שערים&lt;br&gt;
5 שערים&lt;br&gt;
3 שערים&lt;br&gt;
קו (תחבורה)
קו הוא ביטוי המתאר מסלול נסיעה של תחבורה ציבורית, ובדרך כלל מתייחס למסלול מתחנת המוצא אל תחנת היעד.
בישראל נפוץ ביטוי זה בקרב נוסעי האוטובוסים, ובדרך כלל מזוהה עימם. אם כי, כיום נפוצים גם קווים של מוניות שירות, אשר על פי רוב נוסעות במסלולים דומים מאוד לאלה של קווי האוטובוסים השונים. שימושים נוספים לביטוי הם קווי רכבות וקווי תעופה.
קווי נסיעה בישראל.
קו עירוני.
נסיעה בתוך גוש ערים, בדרך כלל ללא נסיעה בנתיבי נסיעה בינעירוניים. סוג קו כזה נפוץ בגוש דן, לדוגמה, קווים המקשרים בין תל אביב לראשון לציון או בין תל אביב לפתח תקווה וכדומה ועוברים אך ורק בקטע עירוני של רחובות. קווים אלו ישולטו בדרך כלל במספר דו ספרתי, כמו קו 10 מרכבת מרכז בת"א למוזאון אגד בחולון דרך יפו ובת ים או קו 66 ממסוף כרמלית בתל אביב לתחנה המרכזית בפתח תקווה. ישנם גם קווים בעלי שלוש ספרות כמו קו 142 מתל אביב לבת ים, לאחר יישום הפעימה השנייה של הרפורמה בקווי האוטובוס בגוש דן נוצרו "קווי מזלג" בעלי שתיים או שלוש שלוחות כאשר לפחות לשלוחה אחת יש מספר בעל שלוש ספרות שהספרה הראשונה משמשת כקידומת למספר הקו, לדוגמה קו 72 ו-172 ממסוף רדינג בתל אביב אל סינימה סיטי במערב ראשון לציון וחניון תמנע בחולון בהתאמה.
קו עירוני-פנימי.
נסיעה פנימית בתוך העיר. לרוב אלו קווים הנוסעים מן התחנה המרכזית אל שכונה מסוימת בעיר, או קווים הנוסעים במסלול מעגלי בעיר, דבר האופייני לערים קטנות יותר. לרוב ממוספר הקו בספרה אחת או שתיים (לדוגמה : קו 2 ברעננה הנוסע במסלול סיבובי מצומת רעננה לאזור התעשייה דרך השכונות, או קו 17 בבאר שבע הנוסע מהתחנה המרכזית לרחוב הברזל).
מחיר הנסיעה העירונית נע בין 2.30 ש"ח בטבריה ל-5.90 ש"ח בירושלים, תל אביב ובחיפה, כאשר מחירי הנסיעה בערים הגדולות גבוהים מהמחירים בערים הקטנות, בגלל המדיניות הממשלתית המכונה סבסוד צולב.
קווים בין עירוניים.
קווים שמסלולם הוא מיישוב אחד לשני, לדוגמה: קו 845 הנוסע מקריית שמונה לתל אביב, קו 846 הנוסע מצפת לתל אביב קו קו 955 הנוסע מירושלים לנוף הגליל. מספור הקווים הוא לרוב תלת-ספרתי, אך יש יוצאי דופן, לדוגמה, קו 56 הנוסע מטבריה לכרמיאל. בעבר, היו חיילי צה"ל יכולים לנסוע חינם רק בקווים הממוספרים במספור תלת-ספרתי. ולכן, לקווים דו-ספרתיים רבים נוסף המספר 0 בהתחלה.
מחיר הנסיעה משתנה מקו לקו, הוא יקר בדרך כלל מנסיעה עירונית, ומשתנה בהתאם לאורך המסלול.
כך למשל: נסיעה בין תל אביב לנוף הגליל תעלה 34 ש"ח, נסיעה בין תל אביב לחצור הגלילית תעלה 39.50 ש"ח ונסיעה מתל אביב לקריית שמונה תעלה 42.50 ש"ח.
הקווים הבין עירוניים מזוהים גם עם רכבות, לדוגמה: קו נהרייה-מודיעין.
קווים בין לאומיים.
בעבר פעלו בישראל קווי אוטובוס למצרים וירדן במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים והסכם השלום בין ישראל לירדן. חברת אגד תיפעלה את קו 100 לקהיר ואילו קווים נוספים פעלו מחיפה ותל אביב לערים רבת עמון ואירביד שבירדן על ידי חברות האוטובוסים דן וחברת הנסיעות והתיירות נצרת. בהתייחס לקווי רכבות, אפשר לציין את קו רכבת העמק ההיסטורי מחיפה לדמשק טרם קום המדינה.
חלופה.
חלופה היא שינוי מסלול של קו מסוים בשעה מסוימת של היום, בטווח שעות מסוים או בימים מסוימים, בנוסף לנסיעות במסלול הרגיל של הקו או במקומן, על מנת לספק מענה לצורך בשעה מסוימת, לרוב של ציבור היוממים. חלופות על פי רוב מתבטאות בתחנת מוצא שונה, כאשר בנקודה מסוימת מתמזג מסלול החלופה למסלול הקו הרגיל, וממשיך לפי המסלול הרגיל, אם כי לעיתים החלופה מתבטאת בכניסה לשכונה או לאזור תעשייה מסוימים, או באי-עצירה בחלק מתחנות הביניים של הקו.
שילוט החלופה.
לעיתים חלופות נושאות את אותו השילוט של הקו המקורי - שיטה זו מקובלת כאשר החלופה היא יציאה משכונה כלשהי במקום מתחנת המוצא הרגילה, שכן אז אדם הרואה את הקו לאחר התמזגותו למסלול הרגיל לא צריך לדעת שתחנת המוצא הייתה שונה מהרגיל.
לקו 29 הנוסע מהרצליה לכפר סבא קו דומה שמספרו 39. קו 39 לא נוסע דרך מרכז העיר בהרצליה ולא נכנס לשכונות קפלן בכפר סבא ולנוף ים בהרצליה. לקווים אלו תחנות משותפות כגון: רחוב ויצמן בכפר סבא, מסוף רעננה, רחוב אחוזה ברעננה ותחנת הרכבת בהרצליה.
למשל: קו 531 מתל אביב לרעננה מגיע בבוקר עד למסוף צומת רעננה, בצהריים הוא מגיע ללב הפארק ברעננה ואין לו שינוי במספר הקו.
כפילות.