קירטן התקדם בדרגת האלימות שלו בדומה לרוצחים סדרתיים אחרים, החל לענות ולהרוג בעלי חיים ובהמשך רצח בני אדם. את רציחתו הידועה הראשונה ביצע בשנת 1913 בעת פריצה לבית, קורבן הרצח הייתה ילדה בת 9 בשם כריסטין קליין. הוא הצליח לחמוק מזירת הפשע מבלי להיתפס. שרשרת הרציחות שלו נקטעה מכיוון שריצה עונש מאסר של 8 שנים בגין פריצות נוספות, וכן כך לא נכח באירועי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1921 הוא שוחרר מהכלא ועבר לאלטנבורג, שם נשא אישה לאחר שנתיים. בשנת 1925, הוא חזר עם אשתו לדיסלדורף והמשיך בביצוע רציחות שהובילו לבסוף ללכידתו, מאסרו והוצאתו להורג.
רציחות.
ב-2 בפברואר 1929 הוא תקף אישה וב-9 בפברואר הוא התעלל מינית בילדה בת 9 ורצח אותה. ב-13 בפברואר הוא רצח מכונאי זקן בכך שדקרו 20 פעמים. קירטן חדל מביצוע פשעים אלימים במשך חצי שנה, עד שב-11 באוגוסט הוא אנס ורצח אישה. בשעות הבוקר המוקדמות של ה-21 באוגוסט הוא רצח שלושה אנשים בפרק זמן של רבע שעה בדקירות. שלושה ימים לאחר מכן הוא רצח שתי ילדות, בנות 5 ו-14, ודקר אישה נוספת ב-25 באוגוסט.
ב-29 בספטמבר הוא אנס ורצח אישה, הקורבן שעבדה בתור משרתת הוכתה למוות במהלומות פטיש ביער מחוץ לעיר.
ב-11 באוקטובר הוא תקף אישה בפטיש, אנס אותה, והותיר אותה למות. ב-25 באוקטובר הוא תקף שתי נשים בפטיש – שתיהן שרדו. ב-7 בנובמבר הוא רצח ילדה בת 5; הרצח בוצע בחניקה ובדקירות מרובות עם מספריים.
בהזדמנויות שונות הוא שלח לעיתון המקומי או לתחנת המשטרה המקומית מפה ובה סומנו זירות הרצח של קורבנותיו.
מספר הקורבנות ושיטות הרצח השונות הטעו את החוקרים והם חשדו שמדובר בצמד או אפילו צוות של רוצחים הפועלים יחד. רשימת החשודים של המשטרה כללה למעלה מ-900,000 חשודים פוטנציאליים.
הרצח שקירטן ביצע בנובמבר היה הרצח האחרון שלו, אם כי בין החודשים פברואר עד מרץ 1930 הוא תקף מספר אנשים בפטיש אך מבלי להרגם. במאי, הוא ניגש לאישה צעירה בשם מריה בוטלייס, הוביל אותה לביתו ומשם לקח ואנס אותה ביער אך לא רצח אותה. בוטלייס היא זו שהובילה את השוטרים אל ביתו. הוא נמלט מהשוטרים, אבל התוודה בפני אשתו על מעשי הרצח ביודעו שזהותו ידועה למשטרה. ב-24 במאי הוא אותר ונעצר.
קירטן אף הודה ששתה את דמו של לפחות אחת מקורבנותיו.
משפט והוצאה להורג.
פטר קירטן הואשם בתשעה סעיפי רצח ובשבעה סעיפי ניסיון לרצח. משפטו החל באפריל 1931. בתחילה הוא טען לחפותו אך לאחר מספר שבועות הודה באשמות. הוא נמצא אשם ונידון למוות.
בעודו מחכה להוצאה להורג, קירטן רואיין על ידי דוקטור קארל ברג, שתיעד את השיחות עמו וכתב ספר בשם "הסדיסט" בעקבות המפגשים. קירטן ציין באוזני ברג שהמניע הראשי לביצוע הרציחות היה הנאה מינית. מספר הדקירות השתנה מקורבן לקורבן מפני שמשך האורגזמה שהשיג ממעשה הרצח השתנה בכל פעם. מראה הדם עורר את היצר המיני של קירטן כפי שהשתמע ממילותיו: "אמור לי - לאחר שייערף ראשי, האם אוכל עדיין לשמוע, ולו לזמן קצר, את הקול של דמי פורץ מגדם הצוואר שלי? יהיה זה העונג שיסיים את כל התענוגות".
קירטן הוצא להורג באמצעות גיליוטינה ב-2 ביולי 1931 בעיר קלן.
מידע נוסף.
פטר אמר לחוקרים שהמניע העיקרי לביצוע פשעיו היה "הרצון להתנקם בחברה המדכאת". הוא לא הכחיש שהוא עשה שימוש מיני בקורבנותיו, אבל במהלך משפטיו הוא תמיד טען שהיצר המיני לא היה המניע העיקרי של מעשיו.
בשנת 1931, מדענים חקרו את מוחו של קירטן בניסיון להבין את האישיות שלו ואת התנהגותו. ראשו נותח ויובש וכיום הוא מוצג במוזיאון "ריפלי תאמינו או לא" בוויסקונסין.
אזכורים בתרבות.
נאמר שסרטו של פריץ לאנג "M" משנת 1931, בה הגיבור הראשי הוא רוצח ילדים סדרתי שמשליט טרור בעיר גרמנית, מבוסס על חייו של קירטן, אך לאנג הכחיש טענה זו. בשל קווי הדמיון הרבים בין הרוצח בסרט לבין קירטן, הסרט נקרא "הערפד מדיסלדורף" במדינות זרות, אם כי עלילת הסרט מתרחשת דווקא בברלין.
הזמר רנדי ניומן כתב שיר על קירטן שנקרא "בגרמניה לפני המלחמה" שנכלל באלבומו משנת 1977.
להקת הדום מטאל היפנית, "כנסיית הסבל" (Church of Misery), הוציאה שיר בשם "המפלצת מדיסלדורף" המבוסס עליו.
דמותו של פטר קירטן "הולידה" דמויות נוספות גם בסרטים אחרים, דוגמת הסרט "נורמלי" משנת 2009 של ג'וליוס סבצ'יק מסלובקיה, וכן הסרט "המלון הלבן" משנת 1981.
שקית חימום
שקית חימום (או כרית חימום; באנגלית "Hand warmer") היא מארז המסוגל לייצר חום באופן עצמאי למשך פרק זמן של כמה שעות.
שקית חימום היא על פי רוב מארז אישי וחד פעמי המשמש ספורטאים, מטיילים, ואנשי צבא לצורך חימום של איברים במהלך פעילויות חוץ שונות המתבצעות במזג אוויר קר.
שקית חימום אישית עשויה לספק חום בטמפרטורה של 40-70°C למשך פרק זמן של 6–24 שעות.
שקיות החימום מיוצרות בגדלים של 10 על 13 ס"מ, ובמשקל של כ-50 גרם בממוצע.
סוגי שקיות חימום ואופן פעולתן.
שלושת הסוגים הנפוצים ביותר של שקיות חימום הם:
שקיות מבוססות תגובה עם אוויר (Air activated).
מבוססות על תגובה כימית אקסותרמית של מתכת (בדרך כלל אבקת ברזל) עם חמצן (מהאוויר). בתהליך זה המתכת מתחמצנת ונפלט חום רב לסביבה.
ההרכב הנפוץ של שקיות מהסוג הזה כוללים: אבקת ברזל, חרסית, מסוג ורמיקוליט, שסופחה במי מלח ואבקת פחם פעיל. בעת הסרת מעטפת הפלסטיק שאוטמת את הכרית לאוויר, מתחילה התגובה הכימית שבה חמצן מגיב עם הברזל ומי המלח ליצירה של חלודה. הפחם הפעיל מספק פני שטח גדולים לאגירה של החמצן ולהתרחשות התגובה.
formula_1
שקיות המסה.
מבוססות על עיקרון של המסת מוצק כגון סידן כלורי (CaCl2) או מגנזיום גופרתי (MgSO4) במים. שקיות מהסוג הזה מופעלות על ידי קריעה של שקית המים הפנימית, שבהמשך ממיסה לתוכה את קפסולת המלח. תגובות ההמסה הללו משחררות חום רב לסביבה.
שקיות ברווית-יתר (Supersaturated solution).
מבוססות על תגובת גיבוש אקסותרמית של מלח הנמצא ברווית יתר בתמיסה. בעת הפעלה של לחץ פתאומי על השקית, נוצר בתוכה מרכז נוקליאציה (מרכז התגרענות) שמביא ליצירה מידית של גביש מהמלח שמומס. בדרך כלל, נעשה שימוש בתמיסה מימית של סודיום אצטט (CH3COONa), ודיסקית מתכת שמאפשרת יצירה של אתר התגרענות.
שקיות חימום מסוג זה הן רב פעמיות, וניתן להשמיש אותן על ידי טבילתן באמבט מים רותחים.
ענת דוברת בן עזרא
ענת דוברת בן עזרא (נולדה ב-7 באפריל 1957) היא משוררת, כותבת תסריטים ועורכת ספרותית ולשונית ישראלית.
קורות חיים.
נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-7 באפריל 1957 למשפחה ישראלית. אביה היה אהרון דוברת, ממקימי קונצרן "כלל" שבו כיהן כמנכ"ל בשנים 1965–1991, ואימה, דליה לבית צור, בתו של יעקב צור (טשרנוביץ) שהיה הציר הראשון של ישראל בכמה ממדינות דרום אמריקה ובהמשך שגריר בארגנטינה ובצרפת. כשמלאו לה שנתיים, חזרה משפחתה לישראל. היא אחותו של איש העסקים שלמה דוברת.
ענת גדלה בירושלים ומתגוררת בה גם היום. היא
למדה חינוך ופילוסופיה באוניברסיטה העברית.
עסקה בחינוך ועבדה עם ילדים בסיכון, לאחר מכן עסקה בשיווק ופרסום. עבדה ברשות השידור ולאחר מכן כתחקירנית עצמאית. בשנת 2000 החלה לעבוד כמתאמת תקשורת בקרן החדשה לישראל. בהמשך עסקה בהתנדבות בייעוץ תקשורת וגיוס משאבים, בין השאר עבור ארגונים חברתיים, כמו איגוד המרכזים לנפגעי תקיפה מינית. נשואה, אם ל-2 בנים.
דרכה הספרותית.
ענת דוברת בן עזרא הוציאה לאור חמישה ספרי שירה.
שיריה פורסמו בכתבי עת לשירה ועיתונים שונים. נכללו באנתולוגיות שונות: ב״שירשת״ באתר סנונית, באנתולוגיה ״וקראתי לכך אהבה״ בעריכת משה דור ובאנתולוגיה מקוונת לשירה עברית באתר של נילי דגן.
כמו כן כתבה תסריטים, ביניהם התסריט לסרט הדרמה הקצר ״חלבה״, שהוצג בפסטיבל הקולנוע בירושלים ב-1995. הסרט הוקרן בטלוויזיה וזכה בפרס השופטים בתחרות הסרט הקצר בסינמטק תל אביב.
מרי לואיז, נסיכת שלזוויג-הולשטיין
הפיגוע בקתדרלת סנט מרק
בל UH-1 אירוקוי - דגמים וגרסאות
בל UH-1 אירוקווי (שם מלא: Bell UH-1 Iroquois) הידוע יותר בשם יואי (Huey), הוא מסוק סער בעל מנוע טורבו-ציר יחיד מתוצרת חברת בל האמריקאית.
המסוק פוּתח בשנת 1952 כדי למלא את כל דרישות צבא ארצות הברית לפינוי רפואי ושימוש כללי. הטיסה הראשונה הייתה ב-20 באוקטובר 1956, והמסוק הייצור הסדרתי החל במרץ 1960. היה זה המסוק הסדרתי הראשון שהונע על ידי מנוע טורבינה בצבא ארצות הברית, ועד היום יוצרו יותר מ-16,000 מסוקים מסוג זה, יותר מכל מסוק אחר בעולם. סימונו המקורי של המסוק באותיות UH הוביל לכינוי החיבה שלו HUEY (יואי). בספטמבר 1962, שונה סימונו ל- UH-1, אך הכינוי "יואי" נשאר בשימוש נפוץ. כ-7000 מסוקי יואי היו בשירות צבא ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם. למטוס גרסאות אזרחיות, בל 204 ובל 205.
מעל 20 דגמים וגרסאות של המסוק פותחו במשך השנים, והן מפורטות להלן.
אבות טיפוס.
XH-40 ו-YH-40.