בצפון-מזרח אוסטרליה, הבנדיקוטים האדמונים מתרבים בעיקר בעונה הגשומה שנמשכת מנובמבר עד מאי. במהלך שיא העונה הגשומה (ינואר עד מרץ), 80 עד 100% מהנקבות תועדו עם גורים בכיס. בגינאה החדשה לעומת זאת, המין עשוי להתרבות לאורך השנה ללא עונה קבועה. הבנדיקוטית מסוגלת להמליט פעמיים בשנה, וגודל השגר 1–4 ולדות (ובממוצע שניים). הגורים נולדים זעירים ולא מפותחים, ומבלים בכיס במשך חודשיים (ארוך יחסית לבנדיקוטים אחרים). לאחר מכן, הם עוזבים את הכיס וממשיכים לינוק עד גיל 70 יום. הגורים מגיעים לבגרות בגיל 4–5 חודשים. תוחלת החיים בטבע אינה ידועה; בשבי, הבנדיקוט האדמוני חי במשך שנתיים ו-9 חודשים.
מצב.
הבנדיקוט האדמוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות היותו מושפע לרעה מציד אינטנסיבי לבשר ובירוא יערות מסיבי ברחבי גינאה החדשה עבור מטעי שמן דקלים וחקלאות, הוא עדיין נפוץ למדי ובעל טווח תפוצה רחב. מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה להוציא את אוסטרליה. הבנדיקוט מצוי באזורים מוגנים רבים במלנזיה ואוסטרליה, ונדרשים מחקרים נוספים אודות האקולוגיה והאיומים המרחפים עליו.
בנדיקוט קוצני מנזיס
בנדיקוט קוצני מנזיס או בנדיקוט קוצני נהר-פליי (שם מדעי: Echymipera echinista) הוא מין כיסאי נדיר בסוג בנדיקוט קוצני שאנדמי למרכז גינאה החדשה. הוא התגלה ותואר מדעית בשנת 1990 על ידי ג'יימס מנזיס (James I. Menzies) וקרוי על שמו. עד שנת 2020 זוהו בוודאות רק שתי דגימות של מין זה, והמידע אודות האקולוגיה והתפוצה שלו לוטה בערפל.
מידע כללי.
לבנדיקוט מנזיס מבנה גוף גוצי ומקושת, ראש משולש, וחוטם מאורך וצר במיוחד. האוזניים בינוניות ועגולות. בניגוד לשאר המינים בסוגו, אצל בנדיקוט מנזיס הפרווה כולה מורכבת משיער דוקרני או זיפי, ללא שילוב של שיער רך. צבע הפרווה חדגוני, ובצידי הפנים יש שני פסים שחרחרים שנמשכים מהחוטם לאוזניים ומקיפים את העיניים. שתי הדגימות שנאספו היו ממין נקבה. אורך הראש והגוף שלהם היה 32–39 סנטימטרים, אורך הזנב 10 סנטימטרים והמשקל בסביבות קילוגרם אחד. מידות הגוף של הזכר אינן ידועות וסביר להניח שהוא גדול במעט.
בנדיקוט מנזיס אנדמי לדרום ומרכז גינאה החדשה. שתי הדגימות הידועות של המין, נאספו בשני מקומות נפרדים בצפון ובדרום אגן הניקוז של נהר פליי הנמצא בשטחה של פפואה. בית הגידול של בנדיקוט מנזיס מורכב מיערות גדותיים הנמצאים לאורך נהר פליי בשפלה הדרומית של האי. עם זאת, דגימה שלישית שעשויה להיות שייכת למין זה, נאספה ברכס במרכז גינאה בגובה 1,000 מטר מעל פנים הים.
למרות שבנדיקוט מנזיס אוכל-כל, המורפולוגיה של השיניים מצביעה על תזונה שמורכבת בעיקר מחרקים. מעבר לכך, אין מידע זמין אודות האקולוגיה והביולוגיה שלו.
מצב.
בשל העדר מידע עדכני אודות טווח התפוצה ומצב האוכלוסייה, הרשימה האדומה של IUCN לא הצליחה לקבוע את מצב השימור של בנדיקוט מנזיס, והוא מסווג כמין חסר נתונים (DD). המין לא תועד בטבע מאז 1990, כנראה בשל חוסר בסקרים בבתי גידול המאוכלסים על ידו. בית הגידול בטווח התפוצה האפשרי של המין שלם ברובו, והאיום העיקרי על המין נשקף מצד כלבי בית משוטטים.
בנדיקוט קוצני דוד
בנדיקוט קוצני דוד או בנדיקוט קוצני קיריווינה (שם מדעי: Echymipera davidi) הוא מין בנדיקוט בינוני בסוג בנדיקוט קוצני שאנדמי לאי יחיד בים שלמה מזרחית לגינאה החדשה. הוא התגלה ותואר מדעית בשנת 1990 על ידי הזואולוג האוסטרלי ומצוי בסכנת הכחדה עקב סביבת מחיה מצומצמת וגידול באוכלוסייה האנושית באי שבו הוא חי.
תיאור.
בנדיקוט דוד קטן במעט מקרוביו האחרים. גופו גוצי ושמנמן, זנבו ארוך, אוזניו עגולות וחרטומו מחודד. יש לו טפרים גדולים וחזקים שמסייעים לו לחפור באדמה כדי למצוא את מזונו. עד כה נמדדו רק שני זכרים ממין זה; אורך הראש והגוף שלהם היה 32–40 סנטימטרים, אורך הזנב 10.8 סנטימטרים והמשקל הממוצע 950 גרם. הנקבות כנראה קטנות יותר.
הפרווה של בנדיקוט דוד צפופה, זיפית וקוצנית. צבעה הכללי חום כהה או בהיר שמנומר בשיער אוכרה וזהוב והיא הופכת לאפרפרה חיוורת בצד התחתון. השוקיים, הזרועות והחלק העליון של הכפות בצבע חום שוקולד כהה, ובראש יש זוג פסים כהים משני צידי הפנים. האוזניים, החוטם, הרגליים, הידיים והזנב בצבע ורוד. בניגוד לבנדיקוט האדמוני ולבנדיקוט קלרה, אצל בנדיקוט דוד הסוליות ברגליים האחוריות אינן כהות.
תפוצה.
בנדיקוט דוד אנדמי לאי קיריווינה (545 קילומטרים רבועים) שהוא האי הגדול ביותר בארכיפלג איי טרוברינד; ייתכן שהוא קיים גם באיים נוספים בארכיפלג אבל נדרשים סקרים על מנת לאמת זאת. הארכיפלג ממוקם בתוך ים שלמה, מערבית לאיי וודלרק, צפונית לאיי ד'נטריסקו ומזרחית לגינאה החדשה, ושייך מנהלית לפרובינציית מפרץ מילן של פפואה.
האי קיריווינה מאוכלס בצפיפות על ידי האדם ושטח התפוסה של המין הוא בסביבות 280 קילומטרים רבועים או פחות. בית הגידול של הבנדיקוט מורכב מיער גשם טרופי שפלתי ואזורי ביצות ברחבי האי השטוח והנמוך שגובהו אינו עולה על 100 מטר מעל פני הים; ככל הנראה הוא חי גם ביערות משניים ובקרבת מגורי אדם עקב השטח המצומצם של האי.
הזואולוג טים פלנרי, דיווח שבשנות ה-90 של המאה ה-20 המין היה נפוץ למדי באי למרות הצפיפות האנושית הגבוהה, אולם לא ידוע מה המצב הנוכחי. אין מידע אודות הביולוגיה ואורח חייו של בנדיקוט דוד, וסביר להניח שהוא דומה לבני מינו (פעיל לילה, סוליטרי ואוכל-כל).
מצב שימור.
בנדיקוט דוד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל טווח התפוצה המצומצם שלו שמוגבל לאי יחיד, וירידה מתמשכת באיכות בית הגידול של האי שנגרמת מהתרחבות החקלאות המקומית על חשבון היערות והביצות וגידול באוכלוסייה האנושית. לא ידוע האם הבנדיקוט קיים באזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים אודות הביולוגיה, התפוצה והאיומים עליו.
קישורים חיצוניים.
תמונות של בנדיקוט קוצני דוד.
בנדיקוט ננסי
בנדיקוט ננסי או בנדיקוט ניו-גינאי זעיר (שם מדעי: Microperoryctes) הוא סוג של כיסאי קטנטן במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 4 מינים החיים ברכסי ההרים של גינאה החדשה. הסוג תואר מדעית בשנת 1932 על ידי הזואולוג הגרמני גאורג הרמן וילהלם שטיין (Georg Hermann Wilhelm Stein), והוא כולל את המינים הקטנים ביותר במשפחה. משמעות השם המדעי של הסוג היא "חופר-כיס זעיר".
מידע כללי.
מיני הבנדיקוט הננסי חולקים מספר תכונות: גודל קטן יחסית, חרטום מחודד, גוף קמור ואוזניים קצרות. הפרווה שלהם צפופה וזיפית. צבע הפרווה שלהם מורכב מגווני חום ואפור ומשתנה בין המינים. לרוב המינים, יש פסים אנכיים ורוחביים על הגב ופלג הגוף האחורי. הבנדיקוטים הננסים חיים ביער גשם טרופי ויער עננים, ובית הגידול של כולם שוכן על מדרונות הרריים גבוהים ברום 4,000-1,000 מטר מעל גובה פני הים.
אין כמעט מידע זמין אודות אורח החיים והביולוגיה של המינים בסוג. ככל הנראה, הם פעילי לילה או דמדומים, חיים בגפם וחופרים באדמה הבוצית בחיפוש אחר מזון. הם ניזונים בעיקר מתולעים, חרקים, זרעים ופירות. המינים בסוג בונים לעצמם קינים קטנים מתחת לשורשים ושיחים, שמשמשים להם למקלט בשעות היום מפני טורפים. הבנדיקוטים הננסים מתרבים לאורך השנה. הנקבה ממליטה שגר של 1–3 ולדות שמבלים בכיס תקופה קצרה.
להוציא מין אחד, כל המינים בסוג מוגבלים לרכסי הרים מסוימים, ומינים אחדים לא נצפו בטבע במשך מספר עשורים. הבנדיקוטים הננסים מאוימים על ידי בירוא יערות, מלכודות וטריפה על ידי כלבים משוטטים, אך בית הגידול ההררי והבלתי נגיש מגן עליהם במידה רבה מפני איומים אנושיים.
גודל האוכלוסייה של המינים אינו ידוע.
מינים.
בסוג זה 4 מינים:
בנדיקוט ננסי ארפקי
בנדיקוט ננסי ארפקי (שם מדעי: Microperoryctes aplini), הוא מין בנדיקוט קטן בסוג בנדיקוט ננסי שאנדמי למערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 2004 על ידי הזואולוגים האוסטרלי ו האמריקני מדגימות שנאספו בשלושה מסעות מחקר במהלך המאה ה-20 ונחשבו במקור כשייכות למין בנדיקוט עכברי. משמעות שמו המדעי היא "חופר-כיס קטן של אפלין", על שמו של הזואולוג האוסטרלי קן אפלין.
מידע כללי.
הבנדיקוט הארפקי הוא המין הקטן ביותר בסדרת הבנדיקוטאים כולה: אורך ראשו וגופו 14–16 סנטימטרים ואורך זנבו 11–12 סנטימטרים. משקלו אינו ידוע, אך כנראה סביבות 100 גרם. מבנה גופו גוצי וקמור יותר מהבנדיקוט העכברי וראשו החרוטי קצר יותר. אוזניו משולשות וקצרות, ועיניו קטנות וחרוזיות. חוטמו מחודד ומותאם לנבירה בפסולת שעל אדמת היער. זנבו דקיק וארוך, ויש לו טפרים דקים וחדים. בצורה הכללית ובמראה, הבנדיקוט הארפקי נראה כגרסה מוקטנת של בנדיקוט ננסי פפואני.
הפרווה שלו בצבע חום מבריק או אדמדם בצד העליון, וחום-אפרפר בצד התחתון עם כתם לבנבן על החזה. הראש זהה לצבע הגוף, עם פס כהה על המצח ומשקפיים כהים סביב העיניים. הסנטר והלחיים לבנבנים. לאורך הגב יש לו פס שחור, ובנוסף, זוג פסים כהים רוחביים בחלק האחורי. הזנב חום בחלקו העליון ולבנבן בחלקו התחתון. חלקי הגוף החשופים (הגפיים, האף והאוזניים) בצבע ורוד.