הוכברג פעל לפי הוראותיו של ויסליצני והחל מיד עם הקמת המחלקה לאסוף נתונים חשובים על יהודי מזרח סלובקיה. הוכברג ייאש את המחלקה בערב רב של אנשים, ובצד אנשים מהוגנים היו במחלקה חבורה של פורעי מוסר, שבהתנהגותם המחפירה, בעיקר בימי הגירושים, גרמו נזק רב לשמו של אוז"ה. כך, בשנת 1942 נהפך אוז"ה, באמצעות הוכברג, לכלי שרת בביצוע גירוש יהודי סלובקיה. תפקידה הרשמי של המחלקה היה לבצע עבודות מיוחדות בלתי צפויות, אולם בפועל, עסקו בעבודות סטטיסטיות וטכניות. המחלקה הייתה שוות ערך לאגפים שבאוז"ה והעומד בראשה היה כפוף ישירות לזקן-היהודים. ב-30 בדצמבר 1941 שיגר הוכברג מכתב ל-UHU ובו התריע נגד התקנות המקלות שבגללן לא יהיה באפשרותה של המחלקה להגיע למלוא מכסת המפונים שתוכננה. הוכברג, ששאף להתבלט, נידב להם כמה רעיונות להצרת ההקלות כדי להגדיל את מספר המפונים, למשל מניעת הקלות מגמלאים שעבדו בשירותים ממלכתיים או ציבוריים. במשך מבצע הפינוי, מראשיתו ועד סופו, הוציא הוכברג כ-30 סוגי טפסים לרישום, בדיקה ומעקב, דיווח, פיקוח וכדומה שנועדו למנוע את התחמקותם של היהודים מלכידה. הוכברג הקים מנגנון אדיר והביא לעקירתם של 3,633 יהודים ממקומות מושבם. שאיפותיו של הוכברג להתבלט הביאו אותו לשיתוף פעולה עם ויסליצני.
ד"ר אוסקר נוימן מתאר אותו:
בהוראת ויסליצני השתתף הוכברג בישיבות ההנהלה של מרכז היהודים, למורת- רוחם של רוב חבריה, והפגין בהן את עצמתו. ראש המרכז ארפד שבשטיאן האזין בהבנה לטענת אנשי ההנהלה על מעשיו של הוכברג, אך ללא הועיל. פעילי המרכז שהעזו לצאת בגלוי נגד הוכברג הודחו. הנותרים, שהבינו כי במאבק גלוי לא ישיגו דבר, החליטו לפעול בדרכים שונות כדי להקטין את הסכנה שנשקפה לציבור היהודי ממעשיו של הוכברג.
לאחר בלימת הגירושים בשנת 1942 הגה הרב וייסמנדל רעיון חדש: להציל את כלל שרידי יהדות אירופה על ידי משא ומתן עם הגרמנים באמצעות ויסליצני. לימים תזכה יוזמה זו לשם "אירופה פלאן". על סמך הדיונים עם ויסליצני היה נראה, שבתמורה לשניים עד שלושה מיליון דולר יסכימו ראשי האס.אס לביצוע התוכנית. ההצעה לא התקבלה באופן מיידי והיו שהטילו ספק ביוזמה. הראשונים שהשתכנעו, כי לתוכנית ההצלה יש סיכוי, היו גיזי פליישמן ואנדרי שטיינר. בסוף אוקטובר 1942 חודש המשא ומתן עם ויסליצני, עדיין בתיווכו של הוכברג. ב-12 בדצמבר נתן היטלר את הסכמתו להימלר לשחרור יהודים תמורת סכומים משמעותיים במטבע חוץ. הסכמת הגרמנים לניהול משא ומתן על "אירופה פלאן" חושפת קו אופייני במדיניות "פתרון הבעיה היהודית", שקיבלה ביטוי מובהק מאוחר יותר בחיסול יהדות הונגריה: לשחרר בודדים בכסף רב לצד השמדת המונים.
הגישושים הראשונים אצל ויסליצני העלו, כי הממונים עליו הסכימו עקרונית להצעה וביקשו פרטים נוספים. הוכברג, שפתח במשא ומתן עם ויסליצני, נעצר באופן מפתיע בראשית דצמבר. חקירתו חשפה סודות רבים מפעילותה של "קבוצת העבודה". יש מעריכים, שהסיבות למעצרו של הוכברג נעוצות בעובדה, שהוא פשוט סיים את תפקידו, וויסליצני לא נזקק עוד לשרותיו.
שירה ילון-חיימוביץ
שירה ילון-חיימוביץ (נולדה ב-8 בנובמבר 1962) היא
מרפאה בעיסוק ישראלית, פרופסור חבר
בקריה האקדמית אונו, מייסדת החוג לריפוי בעיסוק, ודיקנית הסטודנטים במכללה.
ילון-חיימוביץ עוסקת בהנגשה קוגניטיבית (נגישות לאנשים עם מוגבלות קוגניטיבית), הייתה יועצת לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, חברת הוועדה המייעצת לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ופעלה להכנסת הזכות ל"פישוט לשוני" לתקנות נגישות השירות (2016) וכן להכנסת המונח "פישוט לשוני" לתקן הישראלי העוסקת בנגישות ותקשורת בסביבה הבנויה (תקן 1918 חלק 4). בהמשך, טבעה את המונחים "רמפות קוגניטיביות" ו"פישוט סימולטני". היא מורשית נגישות שירות, עומדת בראש המכון הישראלי להנגשה קוגניטיבית של אגודת עמי.
ביוגרפיה.
שירה ילון-חיימוביץ נולדה בירושלים, לירדנה ילון (לבית רובינוביץ), מורה לבלט ומנהלת מחלקת האורחים של הבונדס, ויעקב ילון (לשעבר שכטר), אומן יודאיקה בנחושת. אחיה, אהוד ילון, הוא טייס באל-על וממקימי Osho Center TLV.
גדלה בשכונת נווה שאנן בירושלים. בילדותה הייתה פעילה בתנועת הצופים ורקדנית בלהקות "הורה ירושלים". למדה בגימנסיה העברית בירושלים (יסודי ותיכון).
שירתה בצה"ל כמורה חיילת, תחילה במסגרת מקא"ם בבסיס חיל חימוש בקציעות ולאחר מכן כמורה חיילת בבית הספר של הצבא בבאר-שבע. עבדה עם עולים חדשים ועם ילידי הארץ ללא ידיעת קרוא וכתוב, ושם נתקלה לראשונה בהוראה מתקנת ובעבודה עם אנשים עם מוגבלות בלמידה.
נשואה לדניאל חיימוביץ, ביולוג אמריקאי ישראלי, נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הזוג גר בהוד השרון, ולו שלושה ילדים.
לימודים אקדמיים.
בשנת 1986 סיימה בהצטיינות לימודי תואר ראשון בריפוי בעיסוק בבית הספר לסיעוד ע"ש הנרייטה סאלד של הדסה והאוניברסיטה העברית.
לאחר מכן למדה שנה במגמת המחול באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
את לימודי התואר השני בריפוי בעיסוק סיימה בהצטיינות בשנת 1992, כבוגרת המחזור הראשון של התואר השני בריפוי בעיסוק בבית הספר לריפוי בעיסוק של הדסה והאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 4–1993, למדה באוניברסיטת ניו יורק ריפוי בעיסוק. בין השנים 1994 ל-2000 למדה לדוקטורט בחינוך מיוחד באוניברסיטת קונטיקט. כותרת עבודת הדוקטורט שלה הייתה: "חוכמת חיים בקרב אנשים עם מוגבלות שכלית: תפקיד הניסיון והאינטליגנציה המעשית" והמנחה שלה היה פרופסור סטיבן גרינספן.
עבודה אקדמית וציבורית בנושא נגישות קוגניטיבית.
ילון-חיימוביץ, מרפאה בעיסוק ומורשית נגישות שירות, עבדה לאורך שנים, קלינית ומחקרית, עם אנשים עם מוגבלות שכלית. תחומי המחקר העיקריים שלה, בשנים האחרונות:
ילון-חיימוביץ פרסמה מודל תאורטי יישומי, להנגשה לאנשים עם מוגבלות קוגניטיבית. מודל זה הפך לבסיס למודלים ולישומים עתידיים.
ילון-חיימוביץ הייתה שותפה בדיוני ועדת המשנה שקבעה את תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (התאמות נגישות לשירות), התשע"ג–2013, שמחייבות שימוש בשפה פשוטה או שימוש בפישוט לשוני וכן חברה בוועדה שכתבה את הרוויזיה לתקן הישראלי לנגישות התקשורת בסביבה הבנויה אשר כולל הנחיות לשימוש בשפה פשוטה ופישוט לשוני.
על סמך המודל התאורטי, פיתחה ילון-חיימוביץ את טכניקת "הפישוט הסימולטני", אשר יושמה לראשונה ברחבי העולם במהלך אירוויזיון 2019. תאגיד השידור הישראלי סיפק נגישות קוגניטיבית לשידור האירוויזיון באמצעות שידור וידאו דיגיטלי, שעסק בתרגום מה שנאמר בזמן אמת באנגלית, לעברית בשפה פשוטה .
שלושה ערוצי "כאן" ביוטיוב הנגישו בעברית את תחרות הזמר לאנשים עם מוגבלות קוגניטיבית, לעיוורים ולאנשים עם מוגבלות בשמיעה בישראל. ההנגשה לאנשים עם מוגבלות קוגניטיבית נעשית באמצעות פישוט סימולטני, ההנגשה לעיוורים נעשית באמצעות תיאור קולי וההנגשה לאנשים עם מוגבלות שמיעה נעשתה באמצעות שפת סימנים,
ילון-חיימוביץ טבעה במחקרה את המושג "רמפה קוגניטיבית".
בדומה להנגשה פיזית, שמטרתה לשפר את מידת התאמתה של מערכת לשימושם של אנשים בעלי יכולות גופניות מגוונות, כך בהנגשה קוגניטיבית מדובר על התאמה של כל מערכת וסביבה לצרכים של אנשים עם יכולות קוגניטיביות מגוונות. הנגשה פיזית היא למשל הצבתה של רמפה על מנת לאפשר הגעה של אנשים המתניידים בכיסא גלגלים למבנה מסוים, או הוספת תבליטים בכתב ברייל על כפתורי המעלית כך שגם לקויי ראייה יוכלו לעשות בה שימוש. בדומה לכך הנגשה קוגניטיבית היא תהליך פישוט של סביבה, כך שהיא תהיה קלה יותר להתמצאות או להבנה, למשל על ידי הצבת שלטים קלים להבנה במקום הוראות בכתב, או צביעת הקירות בחניון של מבנה גדול בכל קומה בצבע שונה, כך שיהיה קל להיזכר במקום החניה. "הרמפה" במקרה זה, היא רמפה קוגניטיבית. כשם שאדם עם מוגבלות בניידות לא יצליח להיכנס למבנה ללא רמפה מתאימה, כך אדם עם מוגבלות קוגניטיבית לא יצליח לצרוך מידע מילולי או אחר מהסביבה, ללא הרמפה הקוגניטיבית המתאימה.
מחקר אקדמי נוסף.
מרבית המחקר של ילון-חיימוביץ עסק בבוגרים עם מוגבלות קוגניטיבית. במהלך עבודת הדוקטורט שלה, היא פיתחה בדיקת וידאו של אינטליגנציה מעשית שנכללה בהמשך ב- DSM-5 כחלק מההגדרות למוגבלות שכלית. מחקרים שלאחר מכן, בדקו את היישום של מציאות מדומה עבור אנשים עם מוגבלות פיזית ואינטלקטואלית ואת השימוש במודלים מכלילים בהוראה בלמידה אקדמית ובחינוך והכשרת סטודנטים לריפוי בעיסוק.
הפצצות רוטרדם במלחמת העולם השנייה
הפצצות רוטרדם במלחמת העולם השנייה, המכונות גם "הבליץ על רוטרדם" בוצעו ב־14 במאי 1940 על ידי הלופטוואפה הנאצי במלחמת העולם השנייה. רוטרדם הייתה העיר הראשונה שנהרסה באופן טוטאלי. כמעט 900 אנשים נהרגו, וכ־85,000 איבדו את ביתם. ההצלחה הפיזית והפסיכולוגית, הובילה לכך שהאוברקומנדו דה לופטוואפה (OKL) איים על הממשלה ההולנדית בהפצצות על העיר אוטרכט אם הממשלה ההולנדית לא תיכנע. הולנד נכנעה בבוקר למחרת.
רקע.