בשנת 2000, שימשה אליס כסקאוטרית של נבחרת הנשים של ארצות הברית, בזמן שזו שיחקה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני. באולימפיאדת בייג'ינג שנערכה שמונה שנים מאוחר יותר, מונתה אליס לעוזרת המאמנת של הנבחרת - פיה סונדהאגה. באולימפיאדה זו זכתה הנבחרת האמריקאית במדליית הזהב, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על ברזיל. שנה לאחר מכן היא נבחרה למאמנת הראשית של הנבחרת עד גיל 20, וזכתה לאמן אותה באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ב-2010 בגרמניה.
בינואר 2011, לאחר שחתמה 12 שנים מוצלחות כמאמנת אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, נבחרה אליס לשמש כראש מחלקת הפיתוח של כל נבחרות הנשים האמריקאיות. במשרה זו היא עבדה לצידה של ראש המחלקה הטכנית, אפריל היינריקס, ששימשה כקפטנית האמריקאית בגביע העולם הראשון לנשים ב-1991. במסגרת התפקיד, מתמקדת אליס בנערות בגילאי 14 עד 17, ואילו היינריקס מתמקדת בגילאי 18 עד 20.
בסוף 2012, לאחר עזיבתה של פיה סונדהאגה את משרת האימון בנבחרת הנשים הבוגרת, שימשה אליס כמאמנת זמנית של הנבחרת בשבעה משחקים, עד אשר מונה טום סרמאני. במהלך שבעה משחקים אלו, לא הפסידה הנבחרת האמריקאית אפילו פעם אחת. ב-16 במאי 2014, לאחר פיטוריו של סרמאני, מונתה אליס למאמנת הראשית של נבחרת הנשים הבוגרת. הטורניר הגדול הראשון של אליס היה גביע הזהב, ובו היא הובילה את ארצות הברית לזכייה חמישית בהיסטוריה, לאחר ניצחון 0-6 בגמר על קוסטה ריקה. מספר חודשים לאחר מכן, היא זכתה עם הנבחרת גם בגביע אלגארבה.
בגביע העולם 2015, תחת שרביטה של אליס, ניצחה הנבחרת האמריקאית בשישה מתוך שבעת משחקיה ובסופו של דבר - זכתה בטורניר. במשחק הגמר הביסו האמריקאיות 2-5 את נבחרת יפן, וזכו בגביע העולם לראשונה מזה 16 שנים. מספר חודשים לאחר מכן, ב-11 בינואר 2016, זכתה אליס בפרס מאמן השנה של פיפ"א, המוענק למאמן הנשים המצטיין באותה שנה. היא קיבלה 42.98 אחוזים מקולות המצביעים, וגברה על נוריו ססאקי היפני (17.79% מהקולות) ועל מארק סמפסון הוולשי (10.68%). בכך הייתה אליס לאדם האמריקאי הראשון שזוכה בפרס מאמן השנה של פיפ"א.
ב-2019 הובילה את הנבחרת לזכייה שנייה רצופה בגביע העולם 2019. הנבחרת ניצחה את כל משחקיה בטורניר, ניצחה את 2–0 במשחק הגמר וסיימה עם מאזן שערים חיובי של 26–3.
ב-31 ביולי 2019 הודיעה כי היא מסיימת את תפקידה, לאחר חמש שנות אימון של הנבחרת.
קארוי סאבו
קארוי סאבו (בהונגרית: Szabó Károly; 1916, בודפשט – 1964, בודפשט) היה עובד הונגרי בשגרירות שוודיה בבודפשט בשנות מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.
קורות חיים.
סאבו היה טכנאי של ציוד משרדי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
סאבו היה חייל בצבא הונגריה. בעת שירותו בצבא, בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, נחשף למראות שהניעוהו לסנטימנט אנטי פשיסטי. הוא שכנע את חברו מילדות, פאל סאלאי, שלימים הוכר גם הוא בתור חסיד אומות העולם, לשמור על מרחק מאנשי צלב החץ הפשיסטי. בשנת 1942 שוחרר סאבו משירות בצבא לאחר פציעה. הוא שב לעבודתו בתור טכנאי של ציוד משרדי, ובין השנים 1945-1944 היה עובד השגרירות השוודית בבודפשט, שם היה טכנאי מכונות כתיבה. בתקופה זו פעל עם סאלאי להצלת יהודים בבודפשט. כמו כן יצר קשר עם ראול ולנברג והפך לפעיל במאמצי ההצלה של ולנברג. סאלאי, שבשנת 1944 גויס לשורות משטרת בודפשט, השתמש במשרתו זו כדי להעביר לסאבו מסמכים שבהם זוהה סאבו בתור בלש של משטרת הביטחון ההונגרית. באמצעות מסמכים אלה יכול היה סאבו להסתובב בבודפשט באופן חופשי.
בדצמבר 1944 קרב הצבא האדום לבודפשט, ואנשי צלב החץ פרעו ביהודים. בינואר 1945 פרצו אנשי צלב החץ לבנייניהן של שגרירויות זרות וגררו החוצה יהודים רבים בלא התחשבות במסמכיהם, מסמכים לפיהם זוהו היהודים בתור אזרחי מזינות זרות ולכן היו אמורים להיות מוגנים. אנשי צלב החץ שדדו רבים מהם ורצחו אותם. גם אנשי צוותים רפואיים וכן מאושפזים בשני בתי חולים בבודפשט, מחוץ לגטו בודפשט, נרצחו.
ב-8 בינואר נכנסה קבוצה חמושה של אנשי צלב החץ לבניין שגרירות שוודיה בבודפשט. אנשי צלב החץ הוציאו יהודים מהבניין, גררו אותם אל שפת הדנובה, ירו בהם למוות והשליכו את גופותיהם אל הנהר. למעלה ממאה יהודים אחרים הובאו לתחנת המשטרה והועמדו אל הקיר לקראת הוצאתם להורג. אוטו פליישמן , אחד מאנשי צוותו של ולנברג, הזעיק את סאלאי. סאבו, שעקב אחרי אנשי צלב החץ שגררו את היהודים, הודיע לסאלאי היכן נמצאים היהודים. סאלאי וסאבו, בליווי משטרתי, הגיעו אל תחנת המשטרה והתעמתו עם אנשי צלב החץ. סאבו הציג את עצמו בתור נציג השגרירות השוודית, וסאלאי - בתור קצין משטרה בכיר ואיש צלב החץ, למרות שכבר לא היה חבר במפלגה. לבסוף שוחררו היהודים והושבו לשגרירות השוודית. בין עשרות הניצולים על ידי סאבו היה לארס ארנסטר , לימים ביוכימאי וחבר ועדת פרס נובל, וכן יעקב שטיינר , לימים פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטה העברית. אביו של שטיינר היה בין היהודים שנורו ב-25 בדצמבר 1944 על גדת הדנובה.
לאחר המלחמה.
בשנת 1947 ביקר סאבו בשוודיה, בהזמנתה של משפחת ולנברג.
בשנת 1953 הוכן משפט ראווה בבודפשט, שמטרתו הייתה להאשים את הציונים בהיעלמותו של ולנברג, תוך טענה שוולנברג לא הגיע לברית המועצות. בין העצורים היו סאלאי וסאבו, שנעצר למשך כחצי שנה ועונה בכלא. בשנות התשעים עשתה עיתונאית הונגריה מחקר על משפטו של סאבו, וגילתה חומרים מארכיונים שנפתחו לאחר התפרקות ברית המועצות. בין חומרים אלה נמצאו ציטוטים מטענותיהם של מתיאש ראקושי וארנה גרה, מראשי הקומוניסטים בהונגריה, בהם נקבע שהציונים אשמים במותו של ולנברג. סאבו, בתור מסייע ליהודים, נחשד בתור אוהד הציונות, ומשפטו התנהל במקבל למשפט הרופאים. לאחר מות סטלין ומותו של לברנטי בריה בסוף 1953, שוחרר סאבו מכלאו.
הכרה והנצחה.
רבים מהיהודים שניצלו על ידי סאבו תיעדו את סיפוריהם בכתב. לאיוש שטוקלר (Lajos Stöckler), נשיא הקהילה היהודית בבודפשט, כתב מכתב הוקרה לסאבו.
בשנים 2010 ו-2012 התקיימו מספר טקסי זיכרון לסאבו בבודפשט, בהם טקס באקדמיה ההונגרית למדעים וכן טקס בהשתתפות הרב הראשי לשעבר של הונגריה ושגרירת ישראל בהונגריה דאז, עליזה בן-נון.
בשנת 2012 הוכר סאבו בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
קווין וימר
קווין וימר (בגרמנית: Kevin Wimmer, נולד ב-15 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן אוסטרי בינלאומי, המשחק בקרלסרוהה.
קריירת מועדונים.
אחרי עונת בכורה במועדון נעוריו, ל.א.ס.ק. לינץ, וימר עבר ביוני 2012 לשחק במועדון הגרמני פ.צ. קלן תמורת סכום של 250,000 אירו. ב-5 באוגוסט 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בפ.צ. קלן, במהלך ההפסד 0–1 מול איינטרכט בראונשווייג. ב-29 בנובמבר 2013, הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 מול סנט פאולי.
במהלך עונת 14–2013 הפך לשחקן הרכב קבוע, והיה וימר שותף להעפלת קבוצתו לבונדסליגה, כמו גם לקבוע שיא בליגת המשנה בספיגה מועטה של שערים, כשקלן ספגה רק 20 שערים באותה העונה. בעונת הבכורה שלו בבונדסליגה, וימר היה חלק משמעותי מחוליית ההגנה והצלחת קבוצתו להימנע מירידה, כאשר במהלך העונה קלן ניצחה לפחות פעם אחת את כל קבוצות הליגה, למעט באיירן מינכן ופרייבורג. קלן קבעה גם שיא בונדסליגה, כאשר סיימה 9 משחקים בתיקו מאופס, והשוותה את שיאה של באיירן מינכן מ-1966, בשמירה על רשת נקייה 13 משחקים במהלך העונה. בעונת 15–2014, וימר פתח בהרכב הקבוצה ב-32 משחקי בונדסליגה, ונבחר לשחקן ההגנה השביעי בטיבו בליגה, על ידי מגזין הכדורגל קיקר.
ב-29 במאי 2015, וימר הצטרף לטוטנהאם הוטספר, לאחר שחתם על חוזה לחמש שנים וקלן קיבלה תמורתו 4.3 מיליון פאונד. ב-30 ביולי 2015, ערך את הופעת הבכורה שלו עבור מועדונו החדש, במשחק קדם עונה מול כוכבי ליגת הMLS בדנוור, קולורדו, בו הפסידה טוטנהאם 1–2. וימר נכנס למשחק בדקה ה-45, כמחליפו של יאן ורטונגן, וערך הופעת בכורה לצד השחקנים החדשים הנוספים במועדון דלה עלי, קירן טריפייר וטובי אלדרווירלד. ב-4 באוגוסט 2015, הוא ערך הופעת בכורה בהרכב הקבוצה, בהפסד 0–2 מול ריאל מדריד במסגרת גביע אאודי.
ב-28 באוגוסט 2017 חתם וימר בסטוק סיטי מהפרמייר ליג בסיום אותה עונה הקבוצה ירדה ליגה. בקיץ 2018 הושאל וימר להנובר 96 מהבונדסליגה. וימר שיחק עונה אחת בהאנובר, וגם איתה ירד ליגה, לאחר שערך 22 הופעות. בתום עונת ההשאלה להאנובר, חזר וימר לסטוק והושאל שוב, הפעם לרויאל מוסקרון מליגת העל הבלגית. ב-1 בפברואר 2021 הושאל לקרלסרוהה עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית.
וימר ייצג את הנבחרות האוסטריות בכל גילאי הנוער. ב-15 בנובמבר 2013, במהלך יום הולדתו ה-21, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת האוסטרית הבוגרת, במהלך הניצחון 0–1 במשחק ידידות מול ארצות הברית. בשנת 2016 השתתף וימר עם נבחרת אוסטריה ביורו 2016, והודח עמה בשלב הבתים.
פרובינציית אופולה
פרובינציית לודז'
פרובינציית לובוש
פרובינציית לובלין
פרובינציית פולין קטן
פרובינציית פומרניה
פרובינציית שלזיה
פרובינציית שלזיה הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, שהתקיים בין השנים 1815–1919, ושוב בין השנים 1938–1941.
היסטוריה.
בשנת 1740 פרצה באירופה מלחמת הירושה האוסטרית. במסגרתה ניטשו עד אדמת שלזיה מספר קרבות בין פרוסיה לממלכת הבסבורג האוסטרית. לבסוף, בשנת 1742, הועברה רוב שלזיה לחזקתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, כאשר בידי אוסטריה נשאר חלק קטן, אשר זהה בקירוב לאזור שלזיה הצ'כית.