כבר בצהרי אותו יום הגיעו למקום מספר מטוסים בריטיים, שהועברו מג'נין. חיילים בריטיים ממוצא הודי נכנסו לחצר המושבה ושבו בטעות את הגברים בין המתיישבים בחשד שהם גרמנים או עוזריהם.
עד תום המלחמה שהו אנשי הטייסת שנשבו במחנה מעצר בטורקיה. לאחר המלחמה שבו לגרמניה באוניה 'אסגארד'.
עורק הכבד המשותף
עוֹרֵק הַכָּבֵד הַמְשֻׁתָּף (TA: arteria hepatica communis) הוא עורק קצר בבטן המסתעף מגזע הבטן ומספק דם לכבד, כיס המרה, שוער הקיבה, התריסריון והלבלב.
לעורק הכבד המשותף שלושה ענפים: עורק הכבד המיוחד, עורק הקיבה והתריסריון ועורק הקיבה הימני. עורק הכבד המיוחד מתפצל לשלושה ענפים: ימני, אמצעי ושמאלי, עורק הקיבה והתריסריון מתפצל לעורק הלבלב והתריסריון העליון האחורי, לעורק הקיבה והפדר הימני ולעורק הלבלב והתריסריון העליון הקדמי, ואילו עורק הקיבה הימני יוצר השקה עם עורק הקיבה השמאלי.
תל ברק
תל בְּרַק (, תעתיק: תל בּראכּ) הוא תל עתיק בסוריה. באתר זה ישבה עיר עתיקה בשם נַגַר (Nagar), ששמה שונה לאחר מכן לנוואר. האתר הארכאולוגי שוכן ליד נהר החבור העליון, 50 ק"מ צפונית מזרחית לעיר אל-חסכה במחוז אל-חסכה, ליד הכפר תל ברק שנתן לתל את שמו.
היסטוריה.
היישוב במקום החל כיישוב קטן באלף השביעי לפנה"ס. שמו של היישוב המקורי אינו ידוע. במהלך האלף הרביעי לפנה"ס התפתח היישוב במקום לאחת הערים הגדולות באותה עת בצפון מסופוטמיה באזור הג'זירה. לעיר היו קשרים עם התרבויות ששכנו בדרום מסופוטמיה. בסוף תקופת אורוכ (4000 - 3100 לפנה"ס) גודלה של העיר הצטמצם. בשנת 2600 לפנה"ס לערך התרחבה העיר שנית ואז נודעה בשם נגר. העיר הייתה עיר בירה של ממלכה אזורית ששלטה בעמק נהר החבור.
חלקים גדולים מנגר נהרסו סביב 2300 לפנה"ס, אולי על ידי מארי, או על ידי סרגון מאכד שלאחריו נשלטה על ידי האימפריה האכדית. העיר נבנתה מחדש כדי שתשמש כמרכז מינהלי של המחוז. בתקופה זאת המינהל היה בידיהם של תושבים מקומיים. לאחריו הייתה לה תקופה עצמאית כעיר-מדינה חורית. העיר פרחה שוב במאה ה-19 לפנה"ס והיא הייתה תחת שלטונם של ממלכות אזוריות שונות כמו מארי. בעיר זאת ניצח מלך מארי יחדומלים (Yahdun-Lim) את שמשי-אדד הראשון מלך אשור בתקופת המאבק ביניהם, לפני שיחדמלים נרצח, ושמשי-אדד כבש את מארי. לאחר מכן ירדה בחשיבותה ובמאה ה-18 לפנה"ס נשלטה על ידי כחת, עיר קרובה ששכנה מצפון-מזרח לנגר. תחת שלטון מיתני במאה ה-15 לפנה"ס, השם נגר נעלם, אבל העיר המשיכה להתקיים בשם נאוור. בתקופה זאת העיר הייתה עיר סחר חשובה של ממלכת מיתני. העיר נהרסה שוב על ידי אשור בשני גלי הרס בין 1300 ל-1275 לפנה"ס. ההרס הראשון נעשה על ידי אדד-ניררי הראשון והשני על ידי יורשו שלמנאסר הראשון. העיר לא חזרה יותר להוות מרכז חשוב כפי שהייתה בעבר. היא הפכה ליישוב קטן ונעלמה מעל דפי ההיסטוריה בתחילת תקופת בית עבאס.
העיר יושבה לאורך התקופות על ידי אנשים מתרבויות שונות, אנשים מתרבות חלף, שמיים וחורים. כבר בתקופות הקדומות הייתה העיר מרכז דתי. באתר נמצא "מקדש עין" שהאל הראשי שלו היה בלת-נגר (Belet-Nagar), שהיה נערץ בכל אזור החבור. העיר הייתה מרכז עלייה לרגל לעבודת אל זה. תרבות העיר הוגדרה בהתאם לתרבויות השונות שגרו בה לאורך התקופות. כשהעיר הייתה עצמאית היא נשלטה על ידי אספה מקומית או מלך מקומי. מיקומה של העיר בין אנטוליה, הלבנט ודרום מסופוטמיה, הפך אותה למרכז סחר.
האזכור הראשון המתייחס לנגר נמצא בארכיון מארי ולוחות שנמצאו בנאבאדה (תל ביידר), אתר בצפון סוריה בקרבת תל ברק, שנשלט בתקופת הממלכה האזורית על ידי נגר. רוב הרשומות המתייחסות לנגר נמצאו בארכיון אבלה.
האתר נחפר על ידי מקס מלוואן ב-1937. בין השנים 2011-1976 נחפר האתר על ידי משלחות שונות, ביניהן משלחת של אוניברסיטת לונדון, משלחת של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק ומשלחת של אוניברסיטת מישיגן. העבודה באתר פסקה בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה.
עורק הטחול
עוֹרֵק הַטְּחוֹל (TA: arteria splenica, arteria lienalis) הוא עורק בבטן המתפצל מגזע הבטן ומספק דם לקיבה, ללבלב ולטחול.
אנטומיה.
העורק מתפצל מגזע הבטן ומתקדם מעל ללבלב בכיוון הטחול. בטרם הוא מגיע לטחול מתפצלים ממנו סעיפים לקיבה וללבלב.
ענפי הלבלב, שהגדול שבהם הוא עורק הלבלב הגדול, יוצאים לאורך הגבול העליון של הלבלב. עורקי הקיבה הקצרים מספקים דם לחלק העליון של עקומה הגדולה של הקיבה ולקרקעית הקיבה. עורק הקיבה והפדר השמאלי מספק דם לחלקה האמצעי של העקומה הגדולה ועורק הקיבה האחורי מספק גם לאחורי הקיבה.
מבנים סמוכים.
לאורך מסלולו מלווה עורק הטחול בווריד הטחול אשר מתנקז אל וריד שער הכבד.
היבטים קליניים.
מפרצות בעורק הטחול הן עניין נדיר, אך הן המפרצות השלישיות בשכיחותן בעורקי הבטן. הן עלולות להתרחש בנשים בהיריון בשליש השלישי, וקרע שלהן עלול לגרום לתמותה של האם ושל העובר. גורמי סיכון למפרצות אלה הם עישון ויתר לחץ דם.
מצע המעי
שמילו פון ליטוויץ
גנרל שמילו פון ליטוויץ (בגרמנית: Smilo von Lüttwitz; 23 בדצמבר 1895 - 19 במאי 1975) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פון ליטוויץ נולד ב-23 בדצמבר 1895 בשטרסבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, והיה בנו של הגנרל ולטר פון ליטוויץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פון ליטוויץ לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הפרשים ה-24 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-2), ולחם עמו במהלך המלחמה, וב-10 באוגוסט 1914 הועלה לדרגת לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון ליטוויץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1925 הועלה פון ליטוויץ לדרגת אובר לויטננט, וב-1 במאי 1930 הועלה לדרגת ריטמייסטר. שנה לאחר מכן, מונה למפקד פלוגה 1 ברגימנט הפרשים ה-6 (הפרוסי), וב-1 בנובמבר 1935 הועלה לדרגת מיור. באוקטובר 1936 מונה למפקד גדוד הסיור הממונע ה-5, וב-1 בינואר 1939 מונה לשליש הקורפוס הממונע ה-15, והועלה לדרגת אוברסט לויטננט.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה היה פון ליטוויץ שליש הקורפוס הממונע ה-15, ולחם עמו במערכה בפולין, כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-9 במאי 1940 מונה פון ליטוויץ למפקד זמני של רגימנט הרובאים ה-12, ולחם עמו בשלב הראשון של המערכה על צרפת כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4 במסגרת הקורפוס הממונע ה-15. ב-20 במאי 1940 הוחלף פון ליטוויץ על ידי מפקד הרגימנט קונרד פון בילו, אולם לאחר פציעתו של הלה ב-14 ביוני חזר פון ליטוויץ לפקד על הרגימנט. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון ליטוויץ עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4 במסגרת הקורפוס הממונע ה-24, וב-27 באוקטובר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בנובמבר 1941 הועלה פון ליטוויץ לדרגת אוברסט, וב-14 בינואר 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 במרץ 1942 מונה פון ליטוויץ למפקד חטיבת הרובאים ה-4, שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4 במסגרת קורפוס הפאנצר ה-47, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-35, וב-1 ביולי 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-23, שהייתה חלק מהקורפוס ה-82 במסגרת הארמייה ה-15. ב-1 בספטמבר 1942 הועלה פון ליטוויץ לדרגת גנרל מיור, וב-14 בספטמבר 1942 הוסבה הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצר ה-26. באוגוסט 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-76 במסגרת הארמייה העשירית, וב-1 באוקטובר 1943 הועלה פון ליטוויץ לדרגת גנרל לויטננט. בפברואר 1944 קיבל פון ליטוויץ את אות הפציעה בזהב, וב-16 במרץ 1944 קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-4 ביולי 1944 קיבל פון ליטוויץ תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-20 ביולי מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-46, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה, ובתחילת אוגוסט הועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ופיקד עליו בניסיון בלימת המתקפה הרוסית. ב-23 באוגוסט נהרג בנו של פון ליטוויץ במהלך הקרבות, וב-1 בספטמבר 1944 הועלה פון ליטוויץ לדרגת גנרל חיל השריון.
ב-21 בספטמבר 1944 מונה פון ליטוויץ למפקד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, במקום ניקולאוס פון פורמן שפרש מתפקידו, אך ב-20 בינואר 1945 הודח מתפקידו על ידי פרדיננד שרנר, עקב אי ציות לפקודות. פון ליטוויץ הועמד למשפט צבאי בטורגאו, אך זוכה במשפט. ב-30 במרץ 1945 מונה פון ליטוויץ למפקד הקורפוס ה-85, שהיה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות G, וב-7 במאי נפל בידי פרטיזנים צ'כים, שהעבירו אותו כעבור יומיים לאמריקאים.
לאחר המלחמה.
פון ליטוויץ שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר פון ליטוויץ בקובלנץ, ובשנת 1957 התגייס לבונדסוור בדרגת גנרל לויטננט, ושירת בו כמפקד הקורפוס ה-3 עד לשנת 1960. לאחר מכן חזר פון ליטוויץ לביתו, עד למותו ב-19 במאי 1975.
בתי גורל
המרכז ללימודי יהדות בשאנגחאי
המרכז ללימודי יהדות בשאנגחאי הוא מחלקה באקדמיה ללימודי חברה בשאנגחאי, העוסק בחקר היהדות ומדינת ישראל. המרכז הפך להיות למכון המחקר המשפיע ביותר בסין לחקר היהדות וישראל. הוא הוקם בשנת 1988, ומנוהל כיום על ידי פרופסור פאן גואנג.