הסגנון האדריכלי שפיתחו הרומאים בא לידי ביטוי בעיקר במבני ציבור כגון בתי מקדש ומבני שלטון. המקדשים הרומיים התפתחו לימים לכנסיות הנוצריות. מבני השלטון שתכננו, כגון מושב הסנאט ומבנים נוספים, הפכו לסמל ומאות מבני שלטון ובתי משפט בעולם נבנו בדומה למבנים הרומיים במשך מאות שנים לאחר מכן. המצאת הקשת והכיפה יצרו תחום חדש בשפה החזותית של האדריכלות המערבית. שילוב של קווים ישרים, כפי ששימשו באדריכלות של יוון העתיקה, עם קווים עגולים הם תמצית שפה חזותית זו.
האדריכלות הרומית הקפידה מאוד על סימטריה (לעיתים קרובות גם בריבוי צירי סימטריה) ועל מקצבים אשר באו לידי ביטוי בתכנון של מבנים וגם בתכנון העירוני. היוונים לעומתם נתנו לאדריכלות להשתלב ביותר הרמוניה עם הטבע ולכן פחות הקפידו על סימטריה.
הבדלים נוספים בין היוונים לרומאים נבעו מעושרה של האימפריה הרומית. לדוגמה, התיאטראות היווניים ניצלו תמיד טופוגרפיה קיימת ואף השתמשו בנוף הטבעי כחלק מהתפאורה בעוד הרומאים בנו תיאטראות במרכזי ערים ובאזורים מישוריים כך שהיה צורך לבנות מערכת שלמה שתתמוך את היציעים.
הרומאים אחראים למספר המצאות טכנולוגיות חשובות אשר פיתחו רבות את האדריכלות:
פרסילה קופר טיילר
אליזבת פרסילה קופר טיילר (באנגלית: Elizabeth Priscilla Cooper Tyler; 14 ביוני 1816 - 29 בדצמבר 1889) הייתה אשת בנו של נשיא ארצות הברית העשירי ג'ון טיילר, שהייתה למעשה הגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 10 בספטמבר 1842 ועד ה-26 ביוני 1844.
ביוגרפיה.
פרסילה קופר נולדה בעיר ניו יורק בשנת 1816 לתומס אפתורפ קופר ולמרי פיירלי קופר. תומאס אפתורפ קופר היה שחקן ומפיק הצגות, ואשתו מרי, הייתה אשת חברה. המשפחה התגוררה בביתם ברחוב ברודוויי. פרסילה קופר החלה לעבוד כשחקנית בגיל 17.
פרסילה קופר פגשה את רוברט טיילר, בנו של החוואי העשיר והסנטור ג'ון טיילר בעת ששיחקה במחזה "אותלו" בתפקיד דסדמונה. על אף שבאותה עת היו השחקנים במעמד חברתי נמוך ביותר, ורבים ראו בשחקניות כמעמד אחד יותר גבוה מזה של הנפקניות נישאה פרסילה קופר לחוואי מהמעמד הגבוה ב-12 בספטמבר 1839 ומשפחת בעלה לא התנגדה לנישואים וקיבלה אותה למשפחתם.
כחודש לאחר בחירתו כסגן הנשיא נפטר נשיא ארצות הברית ויליאם הנרי הריסון וג'ון טיילר הפך לנשיא ארצות הברית.
הגברת הראשונה של ארצות הברית.
בעת מינויו של ג'ון טיילר לנשיא הייתה אשתו, לטישה כריסטיאן טיילר נכה, והיא בקשה מאשת בנה לסייע לה בתפקידיה הרשמיים כמארחת הבית הלבן. לאחר מותה של לטישה ב-10 בספטמבר 1842 הפכה פרסילה קופר לגברת הראשונה של ארצות הברית - ואף נסעה עם הנשיא לסיוריו כחלק מפמליית הנשיא.
לאחר שבעלה והיא עברו לפילדלפיה בשנת 1844 עברו תפקידי הגברת הראשונה לג'וליה גרדינר טיילר.
שנים מאוחרות.
בני הזוג טיילר התגוררו בפילדלפיה 16 שנים. רוברט, בעלה של פרסילה עסק בעריכת דין והיה פעיל פוליטית במפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית. עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1861 הביעו בני הזוג תמיכה במדינות הקונפדרציה של אמריקה ועברו לריצ'מונד שם הפך רוברט לרשם משרד האוצר של הקונפדרציה.
לאחר תום המלחמה הפך רוברט לעורך העיתון "דואר ופרסום" ("Mail and Advertiser") במונטגומרי שבאלבמה, ושם נפטר בשנת 1877. פרסילה המשיכה להתגורר במונטוגמרי עד מותה, 12 שנים מאוחר יותר.
מזבח
מזבח הוא כל מבנה שנועד להעלאת קרבנות והבאת מנחות; ובהשאלה גם שולחן המשמש בעבודת הקודש בכנסיות נוצריות.
מזבחות ביהדות.
בתנ"ך.
בתנ"ך מוזכרים מזבחות במקרים רבים, ויש הבדלה בין שלושה סוגי מזבחות מבחינת היהדות.
1- מזבח לה' במשכן או במקדש, שהוא מזבח אשר מקריבים בו לאלוהי ישראל כדין תורה;
2- במה, שגם בה מקריבים קרבן לשם ה', אך ההקרבה בה אסורה (מלבד כמה תקופות קצרות בהן ההקרבה בבמות הייתה מותרת) משום שהיא נעשית מחוץ למקום ההקרבה הנבחר;
3- ומזבח עבודה זרה שבו עובדי עבודה זרה מקריבים לאלילים אחרים, וההקרבה בו אסורה באיסור עבודה זרה.
על פי התנ"ך, מזבחות היו עשויים אדמה (שמות כ 21) או אבן לא מסותתת (שמות כ 22); ובמשכן - מזבח (נייד) עשוי עץ ונחושת (שמות כז 1-8).
המזבח הראשון המתואר בתנ"ך היה המזבח שהוקם על ידי נח (בראשית ח 20). בהמשך מתוארים מזבחות שהוקמו על ידי האבות אברהם (בראשית יב 7, יב 8, יג 4, כב 9), יצחק (בראשית כו 25) ויעקב (בראשית לג 20, לה 6-7). כמו כן מתואר מזבח המוקם על ידי משה רבנו (שמות יז 15).
בספר שמות מתוארים המזבחות שהוקמו במשכן ובבית המקדש, בהם היו שני מזבחות: 'המזבח החיצון' שעמד תחת כיפת השמים ושימש להקרבת קורבנות, היה עשוי נחושת עד בניית משכן שילה (ומכונה: מזבח הנחושת) ובבית המקדש נעשה מאבן (ומכונה: מזבח העולה); ו'המזבח הפנימי' (מכונה: מזבח הזהב) שמקומו היה בתוככי ההיכל ושימש להקטרת קטורת הסמים.
בבית המקדש הראשון מזבח העולה היה גדול מזה שבמשכן (ספר דברי הימים ב' ד 1). בבית המקדש השני הוקם מזבח העולה על ידי עזרא הסופר (ספר עזרא ג 3-6). לאחר מרד החשמונאים וטיהור בית המקדש נגנזו אבני המזבח שחוללו על ידי היוונים ונבנה מזבח חדש.
בתלמוד ובהלכה.
בתלמוד הבבלי מיוחסות לפעילות המתקיימת במזבחות המקדש מעלות שונות, כפרת עוונות העם והשפעה על המתחולל בעולם:
במאמר תלמודי זה מנויות ארבע מעלות הקיימות במזבח, שלפי פרשנותו של המהרש"א נובעות מהפעילות השונה המתקיימת בו: מזיח - מסיר גזירות רעות על העם, כתוצאה מהקטרת הקטורת, עליה מסופר בחומש במדבר שעצרה מגפה; מזין - משפיע על הכלכלה בעולם, בזכות הקרבת קרבן התמיד המכונה במקרא 'לחם'; מחבב - יוצר קרבה בין העם היהודי לאלוקיו, בזכות הקרבת השלמים; מכפר - כפרה על חטאי העם, באמצעות הקרבת החטאת והאשם.
לפי המסורת היהודית אסור לקרב דבר טמא לכל מזבח ששימש לעבודת השם ואסור לקרב אפילו ברזל ולכן אי אפשר להשתמש באבנים מסותתות.
מזבחות בנצרות.
"מזבח" מוזכר בברית החדשה בספר האיגרת אל העברים (פרק 13) כאשר ישו זובח עליו.
באזור מלאכת הקודש בכל כנסייה מצוי מזבח המשמש את כהן הדת הנוצרי (הכומר) בעבודתו.
חלק מהמזבחות בכנסיות הקתוליות והאורתודוקסיות משמשים להחזקת שרידי קודש. מקורו של מנהג זה בראשית ימי הנצרות, בהם נוצרים נאלצו לקיים את טקסיהם במחבוא מחשש מפני האימפריה הרומית - בדרך כלל בתוך קטקומבות, וכמזבח שימש ארון קבורה של קדוש נוצרי.
מזבחות בכנסייה הקתולית.
עד ועידת הוותיקן השנייה היה המזבח הקתולי שולחן המוצב על פלטפורמה, אליה הגיעו בשלוש מדרגות שנקראו "מדרגות המזבח". במרבית הכנסיות הקתוליות היו שלושה מזבחות:
החל ממועצת הוותיקן מוצב מזבח נוסף אל מול המזבח הגבוה, ועליו נערכים הטקסים הדתיים.
מזבחות בכנסייה האורתודוקסית.
בכנסייה הנוצרית האורתודוקסית המזבח אינו השולחן עליו נערכת עבודת הקודש אלא כל האזור שמאחורי האיקונוסטאזיס.
גובה המזבחות בכנסייה האורתודוקסית כמטר, והם עשויים אבן או, לרוב, עץ, ולהם ארבע רגלים - אחת בכל פינה ורגל מרכזית. המזבח מכוסה בבד לבן שאין להסירו, ועליו כיסוי נוסף של בד מעוטר, המוחלף בהתאם לחגים הנוצריים ועונות השנה.
על המזבח מוחזקים כלי הקודש הנוצריים, ורק לכומר מותר לגעת במזבח ובכלים שעליו.
מזבח ביתי.
בנצרות הקתולית, בנצרות האורתודוקסית וגם בכנסייה האנגליקנית נוהגים נוצרים מאמינים לבנות בבתיהם או בכל מקום אחר כמו בית קברות, מזבח אישי קטן אשר נהוג לכנותו "מזבח ביתי". המזבח נועד להתפלל לידו וליצור חיבור בין המאמין לאל גם כאשר אין האדם נוכח בכנסייה באמצעות סקרמנטלים שונים. לבניית המזבח אין כללים ברורים אך נהוג לערכו בצורה שתכלול לפחות אחד מהמאפיינים הבאים: צלב, איקונין, הברית החדשה ומים קדושים, בנוסף לכך נהוג שתהיה לו צורה סימטרית, אך אין הדבר מחייב.
תומאס ראבלי
תומאס ראבלי (נולד ב-13 באוגוסט 1959) הוא כדורגלן-עבר שוודי, ששיחק בעמדת השוער. ראבלי היה לשיאן ההופעות בנבחרת שוודיה לאחר שהופיע ב-143 משחקים. היה זה גם השיא הבינלאומי, עד שנשבר על ידי איקר קסיאס הספרדי.
במהלך הקריירה שלו שיחק ראבלי בקבוצות גטבורג ואסטרש וזכה עימן בשמונה אליפויות שוודיה. בנוסף, שיחק בקבוצת טמפה ביי מיוטיני מליגת ה-MLS. הקריירה הבינלאומית שלו נמשכה מ-1981 ועד 1997; הוא שיחק במונדיאל 1990, ביורו 1992 ובמונדיאל 1994, שבו זכתה שוודיה במקום השלישי. דמותו פרצה לתודעת הציבור בעקבות עצירת שני פנדלים במונדיאל 1994 במהלך משחק נגד נבחרת רומניה.
אחיו התאום, אנדרש ראבלי, היה גם הוא כדורגלן מצליח. לראבלי שלושה ילדים.
פונקציית טחינה
ג'ון סקוטוס אריגנה
ג'ון סקוטוס אריגנה (באנגלית: John Scotus Erigena, בלטינית: "Johannes Scotus Eruigena"; 815–877 בקירוב) היה פילוסוף, תאולוג ומשורר אירי.
נולד באירלנד בשנת 815 בקירוב. לאחר שרכש לעצמו השכלה קלאסית נרחבת, עבר בסביבות גיל שלושים להשתקע בצרפת, על-פי הזמנתו של המלך שארל הקירח. בצרפת לימד, תרגם כתבים יוונים קלאסיים ללטינית, וכתב את רוב כתביו. על פי מקורות מסוימים, באחרית ימיו עזב את צרפת ועבר לאנגליה, על פי הזמנת המלך אלפרד הראשון, אבל דבר זה מוטל בספק, ויש המשערים כי נשאר בצרפת עד יום מותו. בהגותו הושפע מאוד מאוגוסטינוס והמשיך את דרכו של שילוב רעיונות נאופלטוניסטים בתאולוגיה הנוצרית.
ספרו החשוב ביותר הוא "החלוקה של הטבע", אשר נכתב בצורת דיאלוג בין תלמיד ורבו.