ולדימיר גורביץ' (ברוסית: Владимир Гуревич) (נולד ב-4 באוגוסט 1959 בלוהנסק (ברית המועצות, כיום באוקראינה) הוא שחמטאי סובייטי-אוקראיני ממוצא יהודי בדרגת רב אמן.
נכון לינואר 2019, מדורג במקום ה-63 באוקראינה לפי מד כושר.
ביוגרפיה.
ולדימיר גורביץ' נולד בלוהנסק. לאחר התפרקות ברית המועצות הוא החל להשתתף בתחרויות בינלאומיות.
בשנת 1998 הוענקה לגורביץ' דרגת רב-אמן.
בשנים 1993–2002 הוא היה חבר נבחרת המועדון המקומי באליפות אירופה למועדונים ובאליפות אוקראינה למועדונים (רוב התקופה לצד חברו אלכסנדר שניידר). בשנת 1994 הם זכו במקום השלישי. באותה תקופה זה היה המועדון החזק באוקראינה שזכה 7 פעמים באליפות המדינה למועדונים.
בשנים אחרונות מתגורר בגרמניה. בין היתר עוסק באימון ילדים במועדון "מכבי יוגנד" בפרנקפורט. באליפות גרמניה למועדונים הוא משחק במועדון SV 1920 Hofheim לצד גנדי גינזבורג שגם גדל בלוגנסק.
צליל מכוון (תוכנית טלוויזיה)
צליל מכוון היא תוכנית מוזיקה ישראלית בהנחיית קובי אוז שבמסגרתה הוא פוגש את גדולי המוזיקה הישראלית במסע אחר שורשי הצליל הישראלי מנקודות מבט שונות: אמונה, הומור, להקות, מחאה, להיטים וקול.
הסדרה שמה דגש באופן על הצליל, ולא רק על הטקסטים של השירים, מתוך תפיסה שמקצב של שיר, ליין גיטרה, הגרוב של הבס או הטאץ' של האקורדיון הם משמעותיים בהחדרה של השיר לקאנון הישראלי. המסע מורכב ממפגשים אישיים של קובי אוז עם האנשים שמאחורי הצלילים. עם נגנים ומפיקים מוזיקליים. זמרים וכותבי מילים, ומוקד השיחה איתם סובב סביב המוזיקה.
הנדסת התפלה
הנדסת התפלה (באנגלית: "IDE Technologies") היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח וייצור מתקני התפלת מים בבעלות קבוצת דלק.
שם החברה.
בעברית החברה ידועה בשם "הנדסת התפלה לישראל" באנגלית מקור שם החברה הוא בראשי תיבות של "Israel Desalination Engineering Technologies" שקוצר ל"IDE Technologies" או "איי.די.אי. טכנולוגיות בע"מ" שהוא כיום השם הרשמי של החברה.
היסטוריה.
הקמת החברה.
הנדסת התפלה הוקמה כחברה ממשלתית בשנת 1965 על בסיס טכנולוגיה שפיתח מהנדס והממציא אלכסנדר זרחין ויושמה לראשונה בשנת 1961 על ידי ממשלת ישראל בשותפות עם חברה אמריקאית ואלכסנדר זרחין ב"חברת מתקנים להתפלה (מפתחי תהליך זרחין) בע"מ" אשר בשנת 1965 הפכה לחברה ששמה "הנדסת התפלה לישראל (תהליך זרחין) בע"מ". מתקן נסיוני הוקם בחוף תל ברוך ואבן פינה למתקן התפלה ראשון על פי שיטת זרחין הונחה במרץ 1961 באילת. בתחילת 1964 הופעל המתקן באופן חלקי ואז התברר שהמים שהוא מייצר יקרים והשיטה אינה כלכלית. זרחין טען שהסיבה לכך היא שלא בנו את המתקן על פי הוראותיו ודרש חצי מיליון לירות למימוש מתקן בקנה מידה מסחרי שיוקם על פי הוראותיו. העניין עורר פולמוס בציבור בישראל והיה אף מי שהקים מגבית לגיוס חצי מיליון לירות לצורך מימוש תוכניותיו של זרחין. ביוני 1964 הוחל בהזרמת מים מהמתקן של זרחין לתושבי אילת. המתקן באילת פעל במשך כשלוש שנים אך נסגר בגלל חוסר הצדקה כלכלית להפעלתו. זרחין לא היה מעורב יותר בחברת הנדסת התפלה עם זאת אושר לו תקציב להמשך הפיתוח של הטכנולוגיה שלו. ואילו הנדסת התפלה המשיכה בפיתוח טכנולוגיות התפלה בנפרד ומתקנים של החברה נמכרו לצה"ל לשימוש בסיני.
זרחין תבע את מדינת ישראל בדרישה לתמלוגים על כל מתקני ההתפלה שהוקמו בישראל, ללא קשר לשיטה בה פעלו, בהתאם לנוסח החוזה שהיה לו עם מדינת ישראל. תביעתו זו נתקבלה בבית המשפט המחוזי, אולם בערעור בבית המשפט העליון נקבע שיש לפרש את החוזה בהתאם לשרשרת ההסכמים בין מדינת ישראל וזרחין, מהם ברור כי הכוונה הייתה רק למתקנים על פי שיטת ההקפאה. הפרקליטות סירבה לשלם לזרחין תמלוגים אפילו על המתקן באילת שלטענתם היה נסיוני, אולם בית המשפט העליון לא קיבל טענה זאת והעניק לזרחין תמלוגים על המתקן באילת.
בחברת הנדסת התפלה ניצלו את שיטת זרחין גם לפיתוח מכונות לייצור שלג המשמשות לקירור מכרות עמוקים, יצור שלג למשטחי סקי, לאגירת אנרגיה ולחימום בשיטת משאבת חום.
פעילות בינלאומית.
כבר בעת הקמת חברת הנדסת התפלה הוצבה המטרה לייצא את מתקני ההתפלה לחו"ל. חוזה יצוא ראשון לאיטליה נחתם בשנת 1966. ב-1968, נמכרו שלושה מתקנים לאיים הקנרים בספרד, וב-1969 לאיראן. בשנת 1971, מכרה הנדסת התפלה 17 מתקנים והכנסות החברה הגיעו ל-2.5 מיליון דולר. בשנת 1970 הקימו שאול אייזנברג ויעקב נמרודי חברה לשיווק והקמה של מתקני הנדסת התפלה באיראן, מאחר שהמתקן הראשון שנמכר פעל בהצלחה. עד שנת 1976 הקימה החברה 26 מתקנים של הנדסת התפלה באיראן ועד 1977 יותר מ-60 מתקנים. מתקנים שהיו מרכיב חשוב באספקת המים במדינה והמשיכו לפעול עד העשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 1980, איי הבתולה רכשה מתקנים להתפלת מים מהנדסת התפלה ובשנת 1987, איי מרשל.
הפרטת החברה.
בשנת 1976, הציעה רשות החברות הממשלתיות למכור את החברה. החברות כלל תעשיות וכור תעשיות התעניינו ברכישת החברה אך לבסוף בשנת 1980, היא נמכרה לחברת כימיקלים לישראל, שהייתה אז חברה ממשלתית והציעה סכום של 2.5 מיליון דולר עבור החברה לעומת 2 מיליון דולר שהציעה כור תעשיות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הופרטה בהדרגה חברת כימיקלים לישראל.
שינוי בעלות.
בספטמבר 2000 רכשה קבוצת דלק מחברת כימיקלים לישראל 50% ממניות הנדסת התפלה תמורת 22 מיליון דולר, כך שמאז הייתה בבעלותן השווה של שתי החברות. בנובמבר 2007, ניסתה החברה להנפיק את מניותיה בבורסה לניירות ערך בלונדון לפי שווי של 500 מיליון דולר ולגייס 125 מיליון דולר, אך המהלך לא הושלם עקב המשבר הכלכלי העולמי. ב-2010 נעשה ניסיון נוסף להנפיק את החברה לפי שווי של עד כמיליארד דולר שלא יצא לפועל. ב-2016 החליטו קבוצת דלק וכימיקלים לישראל למכור את החברה. חברת התשתיות הסינית CCCC הגישה הצעה לא מחייבת לרכוש את הנדסת התפלה תמורת 650 מיליון דולר שלא ממושה. באפריל 2017 מכרה כימיקלים לישראל את חלקה בחברה (50%) תמורת 175 מיליון דולר לקבוצה בראשות כלל ביטוח והיו"ר אבשלום פלבר.
בינואר 2019 מכרה קבוצת דלק 30% ממניות חברת הנדסת התפלה ב-530 מיליון שקל לשותפות אלפא מים שבראשות היו"ר אבשלום פלבר. במרץ 2020 מכרה קבוצת דלק את יתר 20% שבבעלותה לשותפות אלפא מים.
חריגות במתקן שורק.
ב-1.5.2019, לאור חריגות שהתגלו באיכות המים במתקן ההתפלה שורק, מינה שר האנרגיה וועדת בדיקה ייעודית שבראשה עמד מנכ"ל משרד האנרגיה - מר אודי אדירי, סמנכ"ל תשתיות אנרגיה ומים במשרד האנרגיה - מר יחזקאל ליפשיץ, מנהלת אגף ההתפלה ברשות המים - הגב' הילה גיל, ומנהל יחידת תשתיות ופרויקטי PPP באגף החשכ"ל במשרד האוצר - מר איציק מרמלשטיין.
לאחר שלמדה לעומקו את תהליך ההתפלה, ושמעה את עדותיהם ועמדותיהם של הגורמים השונים, הוועדה הגיעה למסקנות הבאות: לאורך תקופה של כשנה וחצי, החל מהרבעון האחרון של 2017 ועד לגילוי התופעה במרץ 2019, התקיימה חריגה בריכוז הכלורידים במים שסופקו על ידי מתקן ההתפלה בשורק. הוועדה קבעה כי הנהלת המתקן הייתה מודעת לאפשרות קיומה של חריגה משמעותית בריכוז הכלורידים לאורך מרבית שעות היממה, ומודעת לנוהלי דיווח כוזב לגבי איכות המים מול המדינה, מתוך כוונה להציג עמידה בדרישות ההסכם מול המדינה תוך הקטנת עלויות הפעלת המתקן.
מבלי לגרוע מחומרת הממצאים, הוועדה גם מצאה מעבר לכל צל של ספק, שהמים שסופקו על ידי המתקנים עמדו בכל הדרישות המחייבות של משרד הבריאות, ולא היוו כל סכנה בריאותית. ריכוז הכלורידים במים היה בכל שלב נמוך משמעותית מהרף המותר לפי משרד הבריאות (400 מג"ל), ונמוך משמעותית מריכוזו ברובם המכריע של מקורות מי השתייה האחרים בארץ.
ממצאי הוועדה קבעו כי בעלי מניותיה של חברת הזכיין ושל חברת התפעול המפעילים את מתקן ההתפלה, ביניהן חברת IDE, לא היו מודעים או מעורבים בקיומן של חריגות על ידי המתקן וכל פעולה חריגה או כוזבת, ככל שנעשתה, הייתה ללא מעורבות וידיעת בעלי המניות.
פרויקטים נבחרים.
מאז הקמתה הקימה הנדסת התפלה כ-400 פרויקטים ב־40 מדינות. החברה מחזיקה ב־75% משוק ההתפלה התרמית (הוצאת המלח מהמים באמצעות תהליך אידוי) בעולם (לא כולל ארצות ערב). בין השאר הקימה את:
במאי 2020 זכתה החברה במכרז להקמת מתקן ההתפלה שורק 2, אשר אמור להפיק 200 מיליון קוב מי ים בשנה, ויוקם בהשקעה של 2.5 מיליארד דולר.
ליברטי הול
ליברטי הול (באירית: Halla na Saoirse; באנגלית: Liberty Hall) הוא בניין בדבלין, אירלנד, בו יושב המטה של איגוד מקצועות השירות, התעשייה, והטכנולוגיה (SIPTU). הבניין העכשווי, שתוכנן על ידי דזמונד ריי או'קלי, היה בעת בנייתו בשנות ה-1960 בניין הקומות הגבוה ביותר באירלנד, והוא עדיין מהגבוהים בדבלין. הבניין נבנה במיקומו של בניין ליברטי הול ההיסטורי, בניין בעל חשיבות גדולה במורשת אירלנד ששימש בראשית המאה העשרים מרכז לפעילות מהפכנית ופעילות איגודי עובדים, בין היתר כמטה של צבא האזרחים האירי ושל איגוד עובדי התחבורה והתעשייה הכללית.
היסטוריה.