הטרודונטאים (שם מדעי: Heterodontiformes) או כרישי ראש-שור הם סדרה קטנה של דגי סחוס מקבוצת הטרודונטים, שבה משפחה אחת, הטרודונטיים, בת 8–9 מינים. דמויי כריש אלה חיים בדרך כלל על ריפים סלעיים, מחורצים וסדוקים. עד כה נמצאו רק במזרח ומערב האוקיינוס השקט ובמערב האוקיינוס ההודי. בדרך כלל הם אוכלים חסרי חוליות.
עבודת אלילים
הנרי השמיני מלך אנגליה
הנרי השביעי מלך אנגליה
אדוארד השישי מלך אנגליה
מרי הראשונה מלכת אנגליה
אליזבת הראשונה מלכת אנגליה
קטיף (חקלאות)
קָטִיף הוא מושג חקלאי המתייחס לעונה שבה נאספים פירות בבשלותם או פרחים לשיווק, כמו גם לעצם פעולת האיסוף שלהם.
כל שמות הקטיף מצוינים בתורה. לתיאור קטיף של פירות משבעת המינים, קיימים בשפה העברית מושגים הייחודיים להם:
לפעולת הקטיף בכל שאר הפירות אין מושג ייחודי, ומתארים אותה במושג הכללי "קטיף".
כסופי
כְּסוּפִי (שם מדעי: "Argiope") הוא סוג במשפחת הגלגלניים ("Araneidae"). עכביש נפוץ זה טורף חרקים ופרוקי־רגליים אחרים. העכבישים מסוג כסופי ארסיים, כמו רוב העכבישים, אך אינם מסוכנים או תוקפנים כלפי האדם. לסוג כסופי מינים רבים בכל רחבי הגלובוס, וכולם טווים רשת קורים גדולה מאוד.
שמם נקרא כך על שום הצבע המוכסף של כמה מהמינים שנוצר מכיסוי זיפים המחזירים את קרינת השמש. מדובר ככל הנראה בהתאמה לאורח החיים המדברי של כמה מהמינים.
תיאור.
הגלגלניים קרויים על שם הרשת העגולה שהם טווים, לרוב אנכית לקרקע, ללכידת חרקים מעופפים. העכבישים טווים רשת גדולה, סימטרית ועדינה, בצורת גלגל. קוטרו של הגלגל יכול להגיע עד למעלה מחצי מטר. הרשת נטוות בין ענפי צמחים הגדלים בשטח. העכבישים ממתינים במרכז הרשת לחרק שיילכד בה. הקורים הדביקים לוכדים את החרק והוא מתחיל לפרפר כדי להשתחרר מהם. ראייתו של הכסופי מוגבלת, אך ניסיונות ההשתחררות של הטרף מזעיקות את העכביש שאץ אליו ועוטף אותו במשי. רק אחרי עטיפת הטרף בקורים, העכביש נושך אותו ומזריק לגופו מיצי עיכול. לאחר מכן מועבר הטרף העטוף למרכז הרשת שם נועץ בו העכביש את לסתותיו ומוצץ את תוכנו.
נקבת הכסופי היא מגדולי עכבישי הגינה הטווים קורים. גודל גופה של הנקבה מגיע עד לגודל 25 מ״מ ורגליה גדולות הרבה מגופה. גודלו של הזכר קטן מאוד ביחס לנקבה והוא קשה יותר לאיתור (הנקבה גדולה פי ארבעה מהזכר). לרוב חיים הזכרים בסביבת הנקבה, על גבי רשתות קורים קטנות יותר. עמידתם האופיינית של עכבישים אלו היא בצורת X (בעיקר של הזכרים).
על מנת לגדול משיל הכסופי את השלד החיצוני. הוא נתלה הפוך על הרשת, עורו נבקע לשניים והוא מחליק החוצה ונתלה כשהוא פרוש לגמרי על מנת לאפשר לעורו החדש להתייבש.
לקראת הטלת הביצים מתנפחת בטנה של הנקבה. שק הביצים הנוצר הוא פקעתי בצבע חום, והוא נתלה על הרשת הרחק מהצמחייה ונעזב כך. לרוב מייצרת הנקבה שק ביצים יחיד, אך ייתכנו גם יותר. מספר העכבישים בשק ההטלה רב.
יש המגדלים עכביש זה כחיית מחמד.
מינים.
תחת סוג זה מינים רבים, בישראל נפוצים ארבעה מינים מהם:
כסופי מפורץ (משונן).
כסופי מפורץ ("Argiope lobata") מאופיין בבטן כסופה ומנוקדת בשחור ובאדום וסביב שוליה בליטות ושקעים. תפוצתו של הכסופי המפורץ בישראל בגליל, במישור החוף והשפלה, בכרמל, בגולן, בהרי יהודה ושומרון ובעמקים. נמצא בחורש טבעי, בחורשה נטועה, בסלעים ובמצוקים, במעזבות ובצדי דרכים.
כסופי דק (רב) פסים.
כסופי דק פסים ("Argiope trifasciata") נקרא גם wasp spider (עכביש צרעה) בעל 8–10 פסי רוחב בצבעי שחור-צהוב. צבע הזכר חום. תפוצתו בישראל היא באזור ים המלח ומדבר יהודה, הנגב המערבי, הרי ירושלים והשפלה ובירושלים, נצפה גם בעמק יזרעאל ובעמק חפר ובמישור החוף באזור הקריות
כסופי עב (דל) פסים.
כסופי עב פסים ("Argiope bruennichi"), דומה לכסופי דק פסים אך בעל 6 פסים על גבו. נפוץ בבקעת הירדן, אזור ים המלח, השפלה ומישור החוף בחודשי הקיץ.
כסופי סקטור.
כסופי סקטור (Argiope sector), דומה במראהו לכסופי המפורץ, אך ישנם הבדלים באיברי הרבייה, שהם מסממני הזיהוי המובהקים של רוב העכבישים. הוא נפוץ באזורים חוליים במישור החוף ובנגב הצפוני והמערבי.
רוסתאווי
רוסטווי
רוסטבי
רוסטאווי
רוסטאבי
ביוביו
נהר הבִּיוֹבִּיוֹ (בספרדית: Biobío; בתצורות מוקדמות יותר נכתב גם כ- Bío-Bío וכ- Bío Bío) הוא הנהר השני בגודלו בצ'ילה. מקורו באגמי איקלמה (Icalma) וגייטואה (Galletué) שבהרי האנדים והוא זורם לאורך כ-380 קילומטרים עד למפרץ אראוקו (Arauco) ונשפך לאוקיינוס השקט.
נהר הביוביו היה קו הגבול המסורתי בין השטח שהיה בהשפעת ממלכת צ'ילה (היחידה המנהלתית באזור תחת שלטון האימפריה הספרדית) מצפון ובני המפוצ'ה מדרום. השטח שמדרום לנהר לא היה חלק מהמדינה הצ'יליאנית עד לשנות ה-80 של המאה ה-19, עם השלמת המערכות לכיבוש אראוקניה.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 התפרסם הנהר כאחד מאתרי המים לבנים הטובים ביותר לספורט הרפטינג, במסלול אשר נמשך שבעה ימים. אנדסה (Endesa), חברת החשמל הצ'יליאנית באותם הימים, הקימה את סכר פנגה (Pangue), על אף מחאות נמרצות מטעם שוחרי איכות הסביבה, אשר הביא לאבדן מסלול השיט המפורסם, כמו גם למיקום מחדש של בני הפאונצ'ה (Pehuenche), שהתגוררו באזור מאות בשנים.
ביו ביו
ז'וזף ליסטר
איגנץ זמלווייס
איגנץ פיליפ זֶמֶלְוַויְיס (בגרמנית: Ignaz Philipp Semmelweis, בהונגרית: Ignác Fülöp Semmelweis) (1 ביולי 1818 - 13 באוגוסט 1865) היה רופא אוסטרו-הונגרי, רופא נשים ומחלוצי תחום האפידמיולוגיה. זמלווייס גילה ב-1847 כי רחצת ידיים בחומר מחטא בבתי יולדות מקטינה מאוד את הידבקות היולדות באלח דם (מחלה שכונתה באותה תקופה "קדחת הלידה" ונחשבה קטלנית), וכונה בעקבות זאת "מציל האימהות".
חייו.
זמלווייס נולד בבודה, כיום חלק מהבירה בודפשט שבהונגריה, ב-1 ביולי 1818; היה הילד החמישי של סוחר עשיר ממוצא גרמני. הוא למד בגימנסיה הקתולית של בודה, אחר כך באוניברסיטת פשט מ-1835 עד 1837. אביו רצה שיהיה עורך דין צבאי, לכן נסע לווינה ב-1837 להירשם ללימודי משפטים, אך שינה את דעתו ועבר לרפואה. בתום שנת הלימודים הראשונה חזר זמלווייס לפשט (בודפשט כיום) להמשך לימודיו ברפואה, בין 1839-1841. כיוון שלדעתו האוניברסיטה המקומית לא הייתה מתקדמת דיה, שב ב-1841 לווינה ללמוד רפואה בבית ספר נוסף, ששילב עבודת מעבדה לצד עבודה קלינית עם החולים. זמלווייס השלים לימודיו ב-1844. מאוקטובר 1844 עד פברואר 1846 עבד עם יוזף סקודה. זמלווייס השתלם בהמשך במיילדות, בשיטות אבחנה רפואית וסטטיסטיקה, ומונה לאסיסטנט במחלקת היולדות של בית החולים הכללי של וינה שבו התנסו הסטודנטים לרפואה.
תגליתו.
באמצע המאה ה-19 הייתה "קדחת הלידה" (Sepsis) נפוצה מאוד בבתי חולים, ותמותת היולדות ממנה נעה בין 10% ל-30% בממוצע. זמלווייס ניהל בין 1841 ל-1846 את אחת ממחלקות היולדות בבית החולים הכללי בווינה, בה תמותת יולדות ממוצעת הייתה של כ-10%, לעומת כ-4% בממוצע באותן שנים במחלקת היולדות השנייה באותו בית חולים. באותה מחלקה מקבילה לשלו - אחיות נהגו להדריך את הסטודנטים, ולא הרופאים; על רקע זה יצא למחלקתו מוניטין רע, ונשים רבות העדיפו ללדת אפילו ברחוב, או בדרכן לבית החולים, במקום להתאשפז במחלקה אותה הוא ניהל.
ב-1847 מת רופא מאותו בית החולים, יאקוב קולצ'קה, ידידו של זמלווייס, מזיהום בחתך באצבע שנגרם במהלך נתיחה שלאחר המוות שביצע. נתיחה שבוצעה בגופתו של קולצ'קה הראתה פתולוגיה דומה לממצאים שנתגלו בנשים שמתו מ"קדחת הלידה". זמלווייס טען שחייב להיות קשר בין זיהום מגופות שנותחו, לבין תמותת היולדות. הוא ערך השוואה בין שיעורי התמותה בשתי מחלקות הלידה, והסיק כי התמותה באחת מהן גבוהה יותר בגלל "חלקיקים" שכנראה נשאו הסטודנטים על ידיהם. במחלקה השנייה, כאמור, מיילדות ולא רופאים הדריכו סטודנטים גם בנתיחת הגופות. היה זה לפני גילוי החיידקים כגורמי מחלות, וזמלווייס קבע כי קדחת הלידה נגרמה, קרוב לוודאי, מזיהום על ידי חומר כלשהו. בהמשך, הוא הנהיג כנוהל מחייב נטילת ידיים בחומר מחטא שמכיל סידן תת-כלורי (חומר עם מבנה מולקולרי כשלנתרן תת-כלורי, המרכיב החשוב ב"אקונומיקה") בין נתיחת גופות לבדיקת יולדות, ושיעור התמותה במחלקתו ירד דרסטית ל-2.38%, שיעור תמותה דומה לזה של מחלקת היולדות השנייה.
השערתו של זמלווייס לא הייתה פופולרית, שכן לא נתמכה על ידי התאוריות המדעיות המקובלות באותה עת. טענתו לקשר בין "קדחת הלידה" לניתוח גופות, נתפסה כרעיון דתי או כאמונה טפלה, ובעקבות כך אף כונה בשם "הטיפש מפשט".
ב-1848 הרחיב זמלווייס את דרישותיו להיגיינה: הוא דרש לחטא את כל המכשירים בהם הסתייעו בלידה, ובכך העלים לגמרי את "קדחת הלידה" במחלקתו. למרות הצלחתו הדרמטית נמנע זמלווייס מלפרסם את שיטתו בכתב, ופרדיננד פון אברה פרסם בשמו שני מאמרים, שלא זכו לתמיכה רבה למרות התרשמותם של הרופאים הבכירים בווינה מן הממצאים.
זמלווייס, שהיה חסיד פעיל של הליברליזם, פוטר ממשרתו ב-1849 בעקבות הריאקציה האוסטרית ל, שנת "אביב העמים". ב-1851 חזר לפשט שבהונגריה, כנראה בגלל קשיים כלכליים. הוא מונה לאחראי על מחלקת היולדות בבית החולים בעיר מ-1851 ועד 1857. נוהלי החיטוי שהנהיג במחלקה הקטינו את התמותה בה מ"קדחת הלידה" ל-0.85%, והדבר הביא לקבלת שיטתו בכל רחבי הונגריה. בווינה לעומת זאת עדיין נדחו רעיונותיו, ובמחלקה שבה הצליח להיפטר מתופעת האלח דם לגמרי, המריאה תמותת היולדות ב-1860 ל-35%.