בבית הדין האזורי לעבודה הוחלט כי על פי המבחנים עולה שלא מדובר בעובד שכיר, ולכן נדחית התביעה מחוסר סמכות עניינית, אך בערר שהגיש לבית הדין הארצי לעבודה התקבלה אשר קובעת כי צדקא כמו שכיר ואשר לפיה זכאי לפיצויים ולדמי הודעה מוקדמת. על פי לשון הקביעה: "בהסתמך על מבחן השתלבות, התקיימו יחסי עובד מעביד, כיוון שכתב משולב במערכת העיתונאית".
במיוחד עמדו על כך שלא היה בעל עסק עצמאי. דעת אדלר: נימוק אחר (אם כי תוצאה דומה): צדקא היה פרילנסר ולא שכיר, שנתן עבודה זמנית, הגם שהוא משולב בארגון. הוא היה מנותק וחופשי מגל"צ במסגרת מילוי תפקידו. "בשלה העת לשנות את ההלכה ולהעניק לפרילנסר זכויות והגנות של משפט העבודה אף על פי שאינו נופל בגדר סיווג של עובד".
הטעם הראשון: המבחנים של דיני עבודה אינם חד-משמעיים ובמובן זה הם בעייתיים;
הטעם השני: לרוב, העסקת עובד בדרך של פרילנסר מטרתה להתחמק מתשלום זכויות מכוח דיני העבודה. מדוע לאפשר התחמקות כזו?
הטעם השלישי: אחת התכליות המרכזיות של משפט העבודה היא להגן על הצד החלש ולמנוע את ניצולו על-מנת שהעובד ובני משפחתו יוכלו להתקיים בכבוד, מבחינת מינימום שכר ומבחינת כבוד אנושי;
טעם נוסף: קיטוב שיש בחברה – קיומם של פערים בין בעלי ההון לבין השכירים שהם חוליה חלשה יותר.
מהפסיקה עולה כי גם מי שאינו מוגדר כשכיר זכאי לחלק מהזכויות מכוח דיני העבודה, זכאות שתיקבע על-פי תכלית החוקים. לדוגמה: חוק פיצויי פיטורין אמור לתת הגנה לעובד ולבני משפחתו לתקופה שהעובד חסר פרנסה; הלנת שכר – מדוע לא לתת הגנה לעצמאי בגין זאת? השופטת ארד הסכימה לכך שמי שלא שכיר יקבל זכויות מכוח דיני העבודה.
התמיינות
Bullpup
אורית גדיש
אורית גדיש (נולדה ב-31 בינואר 1951) היא יושבת ראש חברת הייעוץ הניהולי הבינלאומית ביין ושות' (Bain &amp; Company).
ביוגרפיה.
גדיש נולדה בחיפה לפנינה, אחות, ולאלוף-משנה פאלק גדיש (1922–2015, תעשיין, קצין ב"הגנה" וממקימי מערך השלישות בצה"ל). גדלה בצהלה ולמדה בבית הספר "תיכון חדש" בתל אביב. שירתה בצה"ל בלשכת סגן הרמטכ"ל עזר ויצמן. סיימה בהצטיינות את לימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ואת לימודי ה-MBA בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד. ב-1977 הצטרפה לחברת הייעוץ "ביין ושות'". מיט רומני, אחד המייסדים ומי שהוזעק ב-1991 להציל את החברה מהתמוטטות, התמנה ליו"ר והציע לגדיש להיות בפועל מספר 2 שלו. כעבור כשנתיים התפטר והביא למינויה ב-1993 ליושבת ראש החברה כדי שתמשיך לפתח את הרה-ארגון. גדיש הייתה האשה הראשונה שעמדה בראש חברת ייעוץ בהיקף ובגודל שכאלה (ביין ושות' היא אחת מ"מועדון" ה-"Big Three", כינוי לשלושת תאגידי הייעוץ האסטרטגי הגדולים בעולם במונחי ההכנסות והפעילות, יחד עם מקינזי ושות' ובוסטון קונסלטינג גרופ).
גדיש נחשבת למומחית בייעוץ ארגוני-עסקי והיא אורחת קבועה בוועידות הכלכליות החשובות - מוועידת דאבוס (הפורום הכלכלי העולמי) ועד ועידת העסקים הבינלאומית של ישראל. פרסמה מאמרים אחדים בכתב העת Harvard Business Review. בשנים 2004–2007 היא נכללה ברציפות ברשימה השנתית של "מאה הנשים החזקות בעולם" של מגזין "פורבס". ב-2007 זכתה ב"פרס מפעל חיים של נשים מנהיגות בתחום הייעוץ" מטעם המגזין "Consulting", ספינת הדגל של תחום הייעוץ המקצועי. הנרי קיסינג'ר אמר עליה: "הכרתי את אורית גדיש לא רק כמי שמוכנה להתייצב לבדה, כאשר היא נקראת לכך בתוקף הנסיבות, אלא כמי שעומדת איתן כמנהיגה בעלת עקרונות וכמי שנבדלת מעמיתיה בהיותה יועצת מושלמת בתחומי העסקים ועיצוב מדיניות."
בהנהגתה הגיעה חברת "ביין ושות'" להכנסה גולמית שנתית של כשני מיליארד דולר ולפעילות ב-36 סניפים הממוקמים ב-26 מדינות. בדצמבר 2013, ושוב בינואר 2017 הציב אתר הקריירה האמריקני Glassdoor את החברה במקום הראשון ברשימת החברות הבינלאומיות האהובות על העובדים.
גדיש חברה במועצת המנהלים של הפורום הכלכלי העולמי, שייסד ומנהל את ועידת דאבוס הבינלאומית. היא חברה במועצות מנהלים ובנשיאויות של גופים רבים אחרים, ובכללם חבר הנאמנים של MIT וחבר הנאמנים הבינלאומי של מרכז פרס לשלום.
חיים אישיים.
גדיש נשואה לסופר הבריטי גרנוויל בייפורד.
אחותה, עורכת הדין טליה דולן-גדיש, היא היועצת המשפטית של מִנהל הכנסות המדינה.
Ophrys
Ophrys fuciflora
Ophrys holosericea
Ophrys umbilicata
Ophrys israelitica
Ophrys iricolor
אורלי ויינרמן
אורלי ויינרמן (נולדה ב-21 ביוני 1971) היא שחקנית, דוגמנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
ויינרמן נולדה בתל אביב, לאם פסנתרנית ולאב מהנדס. בילדותה שיחקה בתיאטרון הנודד של דני פלץ, שם השתתפה בין היתר בהצגות "כיפה אדומה" ו"שלגייה ושבעת הגמדים", והיא השתתפה גם בשירוויזיון בשנת 1982. לאחר מכן עברה לדרום אפריקה בעקבות שליחות הוריה, וב-1987 בגיל 16 שבה לישראל. את לימודי התיכון עשתה ויינרמן בתיכון אליאנס תל אביב.
בין השנים 1987–1990 הייתה ויינרמן חברה בלהקת "צעירי תל אביב" ובמסגרתה השתתפה בין היתר בפינה בתוכנית "זהו זה!" ובסדרת הטלוויזיה הראשונה של הלהקה "החופש האחרון".
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת חיל האוויר.
למדה בבית הספר לתיאטרון ולקולנוע ע"ש לי סטרסברג שבארצות הברית. לאחר מכן, עברה זמנית ליפן ושם עסקה בדוגמנות.
ויינרמן חזרה לישראל ב-1997, כדי להשתתף בפיילוט לקומדיית המצבים הישראלית, "שמש", בדמותה של עוגן. בעקבות הצלחת הסדרה ויינרמן הפכה לחלק מצוות השחקנים הקבוע בסדרה בין השנים 1997–2004. במקביל, השתתפה בין היתר בתוכניות "פאזל" ו"רק בישראל" ובהצגה "הקוסם 2000".
לאורך השנים השתתפה ויינרמן במספר קמפיינים שונים כדוגמנית בישראל ומחוצה לה.
הופיעה בסרט הישראלי "הכתובה" ב-2008.
ב-2009 היא הנחתה בערוץ 24. באותה שנה, ויינרמן גם השתתפה בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" ששודרה בערוץ 2, הודחה בתוכנית השנייה, אך חזרה והגיעה עד השלבים האחרונים.
חיים אישיים ופעילות פוליטית.
משנת 2006 ניהלה רומן עם סיף אל-אסלאם קדאפי, בנו של שליט לוב מועמר קדאפי, ובשנת 2011, לאחר שנתפס במהלך ההתקוממות בלוב, קראה לשליח הקוורטט לענייני המזרח התיכון טוני בלייר להצילו מגזר דין מוות שצפוי לו.
בעקבות הרומן עם קדאפי נהפכה וינרמן לאנטי-ישראלית בדעותיה.
ויינרמן בעלת דעות אנטי-ציוניות ואנטי-אימפריאליסטיות. היא נוהגת להשתתף באופן פעיל במחאות שונות, ומתנגדת בחריפות למדיניות הישראלית בסכסוך הישראלי-פלסטיני. במהלך מבצע צוק איתן דבריה בגנות ישראל שפורסמו בפייסבוק קיבלו חשיפה תקשורתית, בין השאר, היא מכנה את מדינת ישראל בשם "פלסטין".
ב-2015 פתחה ממקום מגוריה באותה עת, בסאו פאולו שבברזיל, בקמפיין מימון המונים כדי לסייע לה לממן הליך הקפאת ביציות.
נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, התגוררה ויינרמן בבירת אקוודור, קיטו. אולם במרץ 2022 חזרה לארץ .
מערת צדקיהו
מערת צדקיהו (בערבית: مغارة سليمان, מערת שלמה) היא המערה המלאכותית הגדולה בישראל. היא שוכנת מתחת לבתי הרובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים, והייתה חסומה למבקרים במשך דורות רבים. למערה נקשרו מסורות רבות, והמפורסמת בהן קשורה במנוסתו של צדקיהו מלך יהודה מפני הבבלים עם חורבן בית המקדש הראשון. מסורת זו היא שהעניקה למערה את שמה.
תיאור ומיקום.
מערת צדקיהו היא מערת ענק, החצובה כולה בסלע הגיר הקשה האופייני לעיר העתיקה. שטחה הוא כ-9,000 מ"ר, אורכה הוא כ-300 מטרים, רוחבה המרבי כ-100 מטרים, וגובהה המרבי כ-15 מטרים. פתחה היחיד של המערה קטן יחסית, והוא שוכן בין שער שכם לשער הפרחים. המערה משתרעת מתחת לבתי הרובע המוסלמי, בין חומות ירושלים הצפוניות עד אזור רחוב ויה דולורוזה שברובע המוסלמי, מצפון להר הבית. נראה כי היה המשך למערה מצד דרום-מזרח, אך הוא חסום במפולות סלעים, ויש המשערים כי המערה הגיעה בעבר עד להר הבית.
המערה חצובה בעומק של תשעה מטרים מתחת לבתים שנבנו מעליה, והיא מחולקת לחללים ולאולמות גדולים. בעומק המערה יש נביעה קטנה, אם כי ייתכן כי זוהי תעלת ניקוז שניזוקה בעת חציבת המערה ומימיה זולגים פנימה. על קירות המערה ניתן להבחין בסימני חציבה, וכן בכתובות גראפיטי מהעת החדשה, בערבית, אנגלית, יוונית וארמנית (אחת הכתובות, למשל, היא: "W. E. Blackstone Jan. 1889").
שימוש.
מערת צדקיהו הייתה בתחילתה מערה טבעית קטנה, כפי שמעיד פתחה, שהוא המרכיב הטבעי היחיד בה. המערה הפכה מחצבה, וחללה רחב הממדים נוצר בעקבות פעולות החציבה הרבות שנערכו בה במשך מאות שנים. החללים במערה מופרדים בקירות ובזקיפי סלע שהשאירו החוצבים כדי לתמוך בתקרת המערה עם התקדמות החציבה והעמקתה. מפלס רצפת המערה יורד מעט ככל שמתרחקים מן הפתח, ונראה כי היא הועמקה כך עם השנים, כדי למנוע ערעור של יסודות בתי העיר שמעל למערה. מפלס אולם הכניסה למערה היום גבוה בהרבה משהיה בעבר, בעקבות הצטברות שפכי עפר ופסולת שלא פונו ממנו.
שמות המערה.
מסורת יהודית, שמופיעה לראשונה במפורש במקורות מן המאה ה-16, קושרת את המערה לבריחת צדקיהו, מלכהּ האחרון של ממלכת יהודה, אל ערבות יריחו מירושלים הבוערת מפני צבא בבל. האירוע מתואר ב:
על פי מסורת זו, הייתה המערה מפולשת משני צדיה, ולכן יכול היה צדקיהו להסתתר בה ולברוח דרכה, כמובא אצל רש"י בפירושו לספר יחזקאל:
המסורת היהודית אף קושרת את המעיין שבבטן המערה לדמעותיו של המלך העיוור, הנוטפות שם עד היום מצער חורבנה של ירושלים. בשל כך הוא נקרא 'מעיין דמעות צדקיהו'. למרות זאת, לא ניתן להתחקות בוודאות אחר הזמן המדויק בה החלה המערה להיקרא על שם צדקיהו המלך.