בין המצוירים שלו היו פנימור קופר, פיץ-גרין האלק, פלטשר הרפר (גלריית קורקורן לאמנות, וושינגטון). דיוקנאות נוספים של אליוט תלויים בעיריית ניו יורק ובספרייה באולבני. ארבעה מדיוקנאותיו מוחזקים על ידי המוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
ז'אן גורסו
ז'אן גורסו (בצרפתית: Jeanne Goursaud; נולדה ב-4 באפריל 1996 בפינברג, גרמניה) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה גרמנייה-צרפתייה.
קריירה.
ז'אן גורסו ידועה ממשחקה מהעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה בהפקה האוסטרלית גרמנית "בחלומותיך" ומהעונה החמישית של סדרת הקומדיה "המורה", שזכתה בפרס הטלוויזיה הגרמנית לקומדיה הטובה ביותר. בשנת 2016 היא שיחקה בסרט "Bullyparade - Der Film" לצידו של מיכאל הרביג.
גורסו היא הפנים של חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון מאז 2012.
גן אתר הבהאים
גדעון לנגהולץ
גדעון לנגהולץ (נולד ב-12 בדצמבר 1942) הוא מהנדס חשמל ואיש אקדמיה ישראלי, לשעבר מנכ"ל אוניברסיטת תל אביב ונשיא המכון הטכנולוגי חולון.
חייו.
בשנת 1968 קיבל תואר מוסמך למדעים מטעם הפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. בשנת 1972 הצטרף לאוניברסיטת תל אביב כמרצה בפקולטה להנדסה בתחום הנדסת חשמל ואלקטרוניקה. באפריל 1973 קיבל דרגת מרצה בכיר באוניברסיטה. מחקריו לאורך השנים עסקו בנושאים כמו אינטליגנציה מלאכותית, מערכות לוגיקה עמומה, רשתות עצביות, אלגוריתמים גנטיים, אוטומטים לומדים, רשתות טלקומוניקציה, ניתוב ובקרת זרימה.
משנת 1998 לערך שימש בתפקיד דיקאן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2002 מונה למנכ"ל האוניברסיטה, כשהחליף בתפקיד את פרופסור ניב אחיטוב.
באפריל 2007 התפטר מתפקיד מנכ"ל אוניברסיטת תל אביב ובנובמבר מונה לנשיא המכון הטכנולוגי חולון. בשנת 2011 סיים את תפקידו כנשיא המכון, כשהחליף אותו בתפקיד פרופסור גדי גולן. לאחר מכן הצטרף לסגל מכללת אפקה בה הוא מכהן, נכון לשנת 2021, כראש רשות המחקר.
Afro-Latin Soul, Volumes 1&amp;2
Afro-Latin Soul, Volumes 1&amp;2 (בעברית: נשמה אפרו-לטינית, כרכים 1 ו-2) הוא אלבום כפול מאת המוזיקאי האתיופי מולטו אסטטקה, אשר היה גם אלבום הסולו הראשון שלו. האלבום אינסטרומנטלי כולו למעט השיר 'I Faram Gami I Faram' שמושר בספרדית. האלבום שם תפקיד מרכזי על הויברפון ותופי הקונגה שעליהם ניגן אסטטקה, ומושפע מגישתם של ג'ון קולטריין ומיילס דייוויס למוזיקה הלטינית, ושילובה בג'אז.
רקע.
האלבום הוא אלבום הסולו הראשון של אסטטקה והוא יצא בשנת 1966. עד אז הספיק אסטטקה להקליט אלבום בכורה עם רביעיית הג'אז שלו, Mulato Estatke Quartet, ולשתף פעולה עם אמנים כמו טיטו פואנטה וקאל צ'יידר , אשר השפעתם על המוזיקה באלבום ניכרת ביותר. האלבום יצא על ידי חברת התקליטים הברוקלינאית Worthy Records.
מוזיקה.
המוזיקה באלבום מושפעת ישירות משילובים של ג'אז ומוזיקה לטינית. האלבום הוא אבן דרך בסגנון שפיתח מאוחר יותר אסטטקה, שנקרא את'יו-ג'אז. אמנם, באלבום זה אין השפעה של מוזיקה אתיופית ואפריקאית, אך השילוב בין המוזיקה הלטינית לג'אז באלבום זה הוביל את אסטטקה מאוחר יותר לנסות לשלב סגנונות נוספים, וכך יצר את הז'אנר הייחודי שלו. האלבום כולל אלמנטים מוזיקליים ניסויים ויוצאי דופן, כמו קולות של חיות שונות בין השירים, שימוש בכלים לא מוכרים וכדומה.
באלבום התפקיד המרכזי הוא הויברפון עליו מנגן אסטטקה. השימוש בכלי כסולן היה חדשני ויש שיגדירו מהפכני מכיוון שבהמשך הפך למזוהה עם אסטטקה. גם תופי הקונגה משמשים תפקיד מרכזי, ומנוגנים בעיקר בצורה המסורתית המתאימה למוזיקה הלטינית.
שלח לי מלאך
שלח לי מלאך הוא סינגל מאת משינה, אשר נכלל באלבומה השני "משינה 2".
רקע.
את השיר כתב יובל בנאי והלחינו ועיבדו כל חברי הלהקה.
השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. במצעד הפזמונים העברי השנתי הוא הגיע למקום השמיני, ואף על פי שהשיר היה היחיד של הלהקה במצעד, משינה זכתה בתואר "להקת השנה".
בקליפ שצולם עבור התוכנית "זהו זה" נראה יובל בנאי לבוש כמלאך ושאר חברי הלהקה לבושים כמו בעלי חיים, כמילות השיר "...אריות ונמרים. ואחרים".
במצעד "30 השנים הראשונות של משינה" של רדיו תל אביב אשר שודר בשנת 2015, דורג השיר במקום הרביעי.
גרסות כיסוי.
ארקדי דוכין ביצע גרסת כיסוי לשיר אשר נכללה באלבומו נקודת מבט.
אינפקטד מאשרום ביצעה גרסת כיסוי לשיר באלבומם "Army of Mushrooms".
בשנת 2015, ביצעו היהודים גרסת כיסוי לשיר כחלק ממיזם "מנגינה למדינה". בנוסף, היהודים ביצעו את השיר יחד עם יובל בנאי.
בשנת 2020, אביתר בנאי, בן דודו של סולן הלהקה, ביצע גרסת כיסוי לשיר במסגרת פרויקט "צו השעה". באותה שנה, ביצע גם השחקן והמוזיקאי אביב אלוש גרסת כיסוי לשיר.
להקת קין והבל 90210 הוציאו גרסת כיסוי משלהם לשיר.
ברברים (פירושונים)
ברברים
אברהם וינברג (סלאנים)
אבא מרי בן משה בן יוסף הירחי
אבא מרי בן משה הירחי
אבא מארי בן משה בן יוסף הירחי
אבא מארי בן משה הירחי
ג'ון ווסלי ג'רוויס
ג'ון ווסלי ג'רוויס (באנגלית: John Wesley Jarvis; 1780 או 1781 – 14 בינואר 1839) היה צייר אמריקאי.
ביוגרפיה.
ג'ון ווסלי ג'רוויס, נולד בסאות' שילדס שבאנגליה. אביו היה ימאי אנגלי, שהעביר את משפחתו לארצות הברית באמצע שנות ה-80 של המאה ה-18. המשפחה התיישבה בפילדלפיה. שם בילה את ילדותו והחל את הכשרתו האמנותית. ידוע שהוא ביקר בסטודיו של צייר הדיוקנאות מהתקופת הקולוניאליה מתיו פראט והוא הכיר את הצייר הדני כריסטיאן גולגר. ההוראה הרשמית שלו החלה בסביבות 1796, כשהתלמד אצל אדוארד סאבאג'. הוא בילה גם עם דייוויד אדווין, חרט אנגלי שהועסק גם על ידי סאבאג'.
ג'רוויס עבר לניו יורק בשנת 1801 עם אדוארד סאבאג'. תוך שנה הוא עבד בעצמו כחרט. בשנת 1803 הוא נכנס לשותפות עם ג'וזף ווד. השותפות שלו עם ווד נמשכה שבע שנים. יחד ביצעו תחריטים, מיניאטורות ודיוקנאות גדולים יותר. ג'רוויס למד את טכניקת הציור המיניאטורי מאדוארד מלבון.
בנוסף הפעיל בית ספר לציור וביצע דיוקנאות זולות בצלליות. בעיר ניו יורק הוא נהנה מפופולריות רבה, ואורח חייו היה האקסצנטריים שהשפיע על עבודתו. הוא ביקר בבולטימור, צ'ארלסטון וניו אורלינס, אירח הרבה וצייר פורטרטים של אנשים בולטים, במיוחד בניו אורלינס, שם היה הגנרל אנדרו ג'קסון אחד המצוירים.
היו לו עוזרים בתקופות שונות גם תומאס סולי וגם הנרי אינמן.
בשנת 1809 התחתן ג'רוויס עם בטסי בורטיס (שמתה כעבור ארבע שנים בשנת 1813 והותירה אותו עם שני ילדים). הוא נפרד ממשפחתו במטרה לפנות לעבודות דיוקן בבולטימור. אף שחזר מדי פעם לניו יורק, הוא נשאר בבולטימור מספר שנים. בעוד ניו יורק תמיד נותרה כבסיס הבית שלו, הוא המשיך לנדוד לערים אחרות במשך רוב חייו.
במהלך 30–1820, הוא חיפש עבודה בדרום קרוליינה, קנטקי, לואיזיאנה, מסצ'וסטס, וושינגטון, וירג'יניה, אוהיו וג'ורג'יה. חניכו, הנרי אינמן, ליווה אותו ככל הנראה בנסיעות אלה עד שתקופת חניכותו הסתיימה בשנת 1822.
ג'רוויס עלה לראש הסולם המקצועי בשנת 1814, כאשר לקח על עצמו עבודה חסרת תקדים לציור שישה דיוקנאות באורך מלא של גיבורי חיל הים של מלחמת 1812 עבור העיר ניו יורק. (גילברט סטיוארט ויתר על הפרויקט החשוב לאחר סכסוך עם הפטרונים).
במשך למעלה מעשור הוא נותר צייר הדיוקנאות המוביל בניו יורק, עם קשרים חשובים לאליטות הפוליטית, המסחרית והתרבותית. ג'רוויס היה גם יוצא דופן בזכות לבושו הראוותני, והנטייה לצרוך אלכוהול. הוא נודע כאיש חברה וקשריו לעולם התיאטרון היו רבים.
ירידתו החלה בשנות העשרים של המאה ה-19. בשנת 1823 הוא נתבע בהצלחה על ידי חניכו ג'ון קווידור בגין הפרת חוזה, ובשנה שלאחר מכן הוא איבד את המשמורת על ילדיו בקרב בבית משפט עם אשתו השנייה. עשור לאחר מכן, בשנת 1834, הוא לקה בשבץ מוחי כשהיה בניו אורלינס. הוא הפך למשותק וחסר יכולת נפשית, הוא בילה את שארית חייו בעיר ניו יורק, מטופל על ידי אחותו. הוא נפטר שם בעוני בשנת 1839.
דוגמאות לציור שלו נמצאות באוספי החברה ההיסטורית בניו יורק, ובמוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
בית בורבון-פארמה
בית בורבון-פארמה (באיטלקית: Casa di Borbone-Parma, בצרפתית: Maison de Bourbon-Parme) הוא ענף של בית בורבון הצרפתי ששלט בעבר בדוכסות פארמה האיטלקית. ראש הבית הנוכחי הוא הנסיך קרלוס, דוכס פארמה, הטוען גם לתואר מלך ספרד מטעם הקרליסטים, אך לא עושה דבר לשם מימוש זכותו. הנסיך קרלוס הוא נינו של הדוכס האחרון של פארמה, רוברטו הראשון, אשר הודח מתפקידו במהלך איחוד איטליה.
היסטוריה.
דוכסות פארמה נוסדה בשנת 1535, בעקבות פטירתו של פרנצ'סקו ספורצה השני, שליט מילאנו. גם פרנסואה הראשון, מלך צרפת וגם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה טענו לזכותם על אדמותיו של הדוכס, ולכן חולקה הדוכסות, והשטחים שמדרום לנהר הפו, סביב העיר פארמה, הפכו לדוכסות פארמה, וניתנו לבנו הבלתי חוקי של האפיפיור פאולוס השלישי, פייר לואיג'י פראנזה, ובשנת 1556 צורפה לדוכסות גם העיר פיאצ'נצה. בשנת 1731 הועברה הדוכסות לקרלוס, בנה של אליזבטה פארנזה, הנצר האחרון לבית פארנזה, לאחר שלו נותרו במשפחה יורשים זכרים.