קנינגהם ידוע גם בזכות תרומותיו לתחום התכנות מונחה-העצמים, ובפרט לשימוש בשפת תבניות, תבניות עיצוב ובכרטיסי אחריות-שיתוף (CRC) שפיתח יחד עם קנט בק. קנינגהם הוא מתכנת פורה, ובין השאר פיתח את FIT, שיטה וכלי המסייעים לפיתוח מונחה-בדיקות. תרומותיו הרבות של קנינגהם למתודולוגיית פיתוח התוכנה Extreme Programming, סייעו באופן משמעותי לביסוס תחום הפיתוח הזריז בהנדסת התוכנה. קנינגהם היה אף בין החותמים על המנשר לפיתוח תוכנה זריז שפורסם בשנת 2001.
בתחום הנדסת התוכנה, קנינגהם מפורסם כמי שטבע את אחד מעקרונות היסוד בפיתוח תוכנה זריז:
אמרה זו מייצגת את אופן הפיתוח המיטבי במתודולוגיה סתגלנית.
בזמן ניסוח אמרה זו, המתודולוגיות המקובלות בענף הנדסת התוכנה המליצו על גישה הפוכה לחלוטין.
טייסת ציפורי המדבר
טייסת הבלים הדרומית
בית מאיר דיזנגוף
Circa, או בקיצור .Ca או .Cca או .C, היא מילה בלטינית שמשמעותה בקירוב. השימוש העיקרי במילה זו הוא במתן תאריכים. שימוש ב-Circa נפוץ בגנאלוגיה וכתיבה היסטורית כאשר התאריכים המדויקים אינם ידועים.
כאשר משתמשים בטווח תאריכים, המונח Circa יבוא לפני כל תאריך מקורב ותאריך הבא אחריו ללא Circa יחשב תאריך ידוע.
דוגמאות:
יום לא מדויק בשנה:
סמל נפאל
סמל נפאל הנוכחי הפך לסמלה הרשמי של המדינה ב-15 בדצמבר 2006. במרכז הסמל מופיע הר האוורסט ומעליו דגלי המדינה. את ההרים והגבעות מחזיקים שנים מתושבי המדינה. הסמל עוצב על ידי נרנדרה ראג' ראג'בהאנדארי (Narendra Raj Rajbhandari).
סמל נפאל הקודם כלל במרכזו פרה לבנה, שליו (מסוג מונאל הימלאי) ירוק. בשני צידי הסמלים חילי גורקה, האחד מחזיק בידו חוקרי וקשת והשני רובה.
ברקע הסמל ניתן לראות את הרי ההימליה, מעליהם שני דגלי נפאל מצולבים, שתי כפות רגלים של גוראקנאת' - האל השומר על הגורקה וכתר בית המלוכה של נפאל המסמל את בית המלוכה.
בתחתית הסמל הקודם היה קלף אדום ועליו מוטו המדינה בסנסקריט: जननी जन्मभूिमश्च स्वर्गादिप गरीयसी ("העם והמולדת יקרים יותר מהשמיים").
סמל לאוס
סמל לאוס הנוכחי החליף את סמל לאוס שקדם לו בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. הסמל הנוכחי כולל את המקדש הלאומי פא תאט לואנג, משמאלו סכר המסמל את יכולת ייצור האנרגיה של המדינה ואת הסכר בנאם נגון. במרכז הסמל כביש אספלט המוביל אל המקדש, ובימין הסמל שדה אורז המסמל את החקלאות במדינה. בתחתית הסמל גלגל שיניים המסמל את התעשייה. בתחתית הסמל שתי כתובות: השמאלית "שלום, עצמאות, דמוקרטיה" והימנית: "אחדות ורווחה".
סמל זה החליף את הסמל של המדינה שכלל סמלים קומוניסטיים: הכוכב האדום והפטיש והמגל. במקום סמלים אלה הוסף לסמל המקדש המסמל את הדת במדינה.
קונסטנטין הראשון קיסר רומא
רוטב אלף האיים
רוטב אלף האיים הוא רוטב שבסיסו תערובת של מיונז, רסק עגבניות (או קטשופ), חומץ או מיץ לימון, ולרוב גם שמן זית וחרדל; בנוסף מכיל מגוון של ירקות חתוכים כגון בצלים, מלפפונים חמוצים, פלפלים, זיתים ירוקים, כמו כן לעיתים מכיל הרוטב ביצה קשה.
השימושים ברוטב מגוונים: ניתן להשתמש בו כרוטב לסלט ובכריכים. הרוטב פופולרי במטבח של רשתות המזון המהיר.
הרוטב נזכר בדפוס לראשונה בשנת 1912. המקור לשמו אינו ידוע בוודאות. הוא, כפי הנראה, קשור לרצועת האיים המשתרעת בין קנדה למדינת ניו יורק בנהר סנט לורנס הנקראת "אלף האיים".
פא תאט לואנג
פא תהאד לואנג (בלאית: ທາດຫຼວງ, "הסטופה הגדולה") היא מקדש בודהיסטי בויינטיאן שבלאוס.
המקדש נבנה במאה ה-16 על שרידים של מקדש קמר שהיה במקום מהמאה ה-13. מקדש הקמר נבנה על שרידים של מקדש הודי מהמאה השלישית שנבנה על ידי מיסיונרים בודהיסטים שהגיעו מהאימפריה המאורית, וככל הנראה נשלחו על ידי הקיסר אשוקה.
המקדש ניזוק במהלך הפלישה התאילנדית במאה ה-19, אולם שוקם מאוחר יותר. המקדש הפך לסמל הלאומנית הלאית, ומופיע על סמל לאוס.
אדמון דה גונקור
אדמון לואי אנטואן דה גונקור (בצרפתית: Edmond de Goncourt;
26 במאי 1822 - 16 ביולי 1896) היה סופר ומבקר ספרות צרפתי.
ביוגרפיה.
נולד בעיר נאנסי שבחבל לורן בצרפת. למד בבית הספר התיכון קונדרסה בפריז. הוא ואחיו, ז'ול דה גונקור, החליטו לחיות מן הירושה שאימם השאירה להם. הם היו ציירים חובבים וערכו סיור באלג'ריה ובשווייץ שבו התנסו בציור בצבעי שמן. ב- 1850 שבו לפריז והחליטו להיכנס לעולם הספרות.
בשנת 1854 אדמון דה גונקור כתב בשיתוף עם אחיו, את "תולדות החברה הצרפתית בתקופת המהפכה". לאחר זאת המשיכו בכתיבה משותפת ויצרו רומנים ריאליסטיים, המכילים חומר תיעודי רב. בין ספריהם הידועים יותר "ז'רמיני לסרטה" משנת 1864 ו"מנט סלומון" משנת 1867. גיבורת הספר הזה היא יהודיה, המשפיעה על אמן לוותר על שאיפותיו.
האחים גונקור היו מחלוצי הנטורליזם הצרפתי, שריכזו סביבם רבים מסופרי צרפת של אותה תקופה, ביניהם אמיל זולא, גי דה מופסן ואחרים. בשנת 1851 החלו לכתוב את "יומן הגונקורים", ששיקף את כל הקורה בחיי הספרות, האמנות והפוליטיקה ובחוגי החברה הגבוהה בפריז.
ז'ול דה גונקור מת בשנת 1870, בגיל 40. אחרי מותו המשיך אדמון, שהיה האח הבכור, לכתוב ביחידות. לאחר מותו נוסדה מעזבונו אקדמיית גונקור, המעניקה בכל שנה את פרס גונקור לסופרים צעירים.
אדמון דה גונקור מת בפריז ב-1896 ונקבר בבית הקברות מונמארטר שבעיר.
קראגויבאץ
קראגויבאץ (בסרבית קירילית: Крагујевац) היא עיר במרכז סרביה. העיר משמשת כמרכז מנהלי של מחוז שומאדיה ונחשבת לעיר הרביעית בגודלה במדינה אחרי בלגרד, נובי סאד וניש. היא שוכנת לגדות הנהר לפניצה, 120 קילומטרים דרומית לבלגרד.
קראגויבאץ הוקמה בשנת 1476. העיר ידועה בזכות מפעלי התחמושת, תעשיית הנשק ותעשיית המכוניות של מפעלי זאסטאבה אשר ייצרו את מכוניות היוגו, פלורידה, זאסטאבה 10 (פונטו ברישיון פיאט), וסקאלה.
אוניברסיטת קראגויבאץ ממוקמת גם בעיר (נוסדה בשנת 1976). שורשי האוניברסיטה נטועים בייסוד ה"ליצאום" בעיר ב-1838, הנחשב למוסד הראשון להשכלה הגבוהה בסרביה. לאחר עצמאות סרביה נוסד בעיר גם בית ספר תיכון (1833), בית דפוס, התיאטרון (1835) ובית הספר הצבאי (1837).
בשנים 1818–1839 שימשה קראגויבאץ כעיר הבירה של נסיכות סרביה, תחת שלטונו של מילוש אוברנוביץ'.
היסטוריה.
העיר מוזכרת לראשונה בימי הביניים, ומתקשרת ליישוב הכללי שהוקם בעוד שהעיר הוזכרה לראשונה בטורקית ב-1476. למעלה מ-200 ממצאים שבשומאדיה מוכיחים כי התיישבו באזור לפני 40,000 שנה, בתקופה הפלאוליתית. ההיסטוריה של העיר משוחזרת לפני והרבה יותר מאשר עיר בירה של סרביה, בלגרד.
העיר עברה תהפוכות רבות, ומוזכרת לראשונה במקורות טורקיים מהמאה ה-15, שם מתוארת העיר ככפר בשם Kragujevdza. היא עברה מספר אירועים, וחמור בהם היה באירועי אוקטובר בזמן מלחמת העולם השנייה כאשר הנאצים הרגו בין 2,000 ל-7,000 גברים ומספר תלמידים מ-19 באוקטובר עד 21 באוקטובר 1941 כתוצאה מהתקפה של פרטיזנים על חיילים גרמניים. בין ההרוגים היו תלמידים שנלקחו משיעוריהם בכיתה והוצאו להורג. מצבת זיכרון בעיר מסמלת את ההרג של התלמידים. הזוועה הביאה לכתיבת שיר אשר נקרא "Krvava bajka" - משל דמים שנכתב בידי דסנקה מקסימוביץ', משוררת מפורסמת מיוגוסלביה לשעבר.
העיר ממוקמת בצומת דרכים. בשל מיקומה היא נכבשה ונהרסה פעמים רבות ואיבדה אזרחים רבים במלחמות בהיסטוריה. העיר החלה לשגשג אחרי שסרביה קיבלה את עצמאותה מידי הטורקים ב-1818, כאשר הנסיך מילוש אוברנוביץ' הכריז על העיר כעיר הבירה החדשה של סרביה. החוקה הראשונה של סרביה נכתבה ופורסמה כאן ב-1835. החוק הראשון של מכונת הדפוס הוצא בקראגויבאץ ב-1870. העיר הייתה משגשגת מפותחת מודרנית וחופשית בזכויותייה הפוליטיות וסימלה ערים אירופאיות רבות.
חוץ מהיותה עיר בירה פוליטית היא הייתה עיר תרבות וחינוך. מוסדות חינוך רבים הוקמו כאן בין השאר בה"ס המשני הראשון הוקם כאן "הגימנסייה", בית המרקחת הראשון, ובית הדפוס הראשון הוקמו כאן. העיר הייתה ביתם של הרבה אנשי חנוך עולמיים, פרופסוריים, אקדמאיים מדעניים ומדינאיים ואמנים.
אך הכול הפך ליותר משוכלל ב-1851. כאשר בקראגויבאץ נוסדה קנון שהתחילה בסדר כלכלי חדש. התעשייה העיקרית הייתה התחמושת והנשק במאה ה-19 וה-20. העיר הפכה לאחת הערים הגדולות בסרביה ב-1886 אשר מייצאות כאשר חוברה לה מסילת הברזל בין בלגרד-ניש.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הפכה העיר שוב לבירתה של סרביה (1914–1919) ומקום מושבם של מוסדות רשמיים כגון המטה הכללי של צבא סרביה ובית המשפט העליון. במהלך המלחמה איבדה העיר כ-15 אחוז מתושבייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ספגה העיר אבדות קשות. ב-21 באוקטובר 1941 לעיר קרתה הטרגדיה הכי קשה מפשעי המלחמה בין 2,300 תושבים ל-7,000 נרצחו.
לאחר המלחמה העיר שבה לעבודתה והייתה מערי התעשייה החשובות. רבים ממוצרי הייצוא היו מכוניות, צמיגים וכלי רכב תעשייתיים, כותנה, טקסטיל וכולי והמעסיק הגדול של העיר היה מפעל הזאסטאבה אשר העסיק אלפים. העיר סבלה קשות בתקופת כהונתו של סלובודן מילושביץ' והכול נהרס אחרי ההפצצות של נאט"ו ב-1999. למרות הסכם אשר עלול להחתם בין יצרנית המכוניות פיאט העיר עדיין סובלת מאבטלה קשה.
ב-1976 נוסדה בעיר אוניברסיטת קראגויבאץ, אשר כוללת בית ספר לרפואה, הנדסה, משפטים, כלכלה, אמנות, פסיכולוגיה, מדעי הטבע ומתמטיקה.
בניינים ואתרים.