בנובמבר 2010 ביקר ראש ממשלת סנט לוסיה סטיבנסון קינג במקסיקו על מנת להשתתף בוועידה של האומות המאוחדות בנושא שינויי האקלים שנערכה בקנקון. ב-2013 סבלה סנט לוסיה קשות מהרס שנגרם בעקבות הוריקן שנטל. בפברואר 2014 ביקר שר החוץ של מקסיקו חוסה אנטוניו מאדה בסנט לוסיה. במהלך הביקור תרמה מקסיקו 500,000 דולרים אמריקאים על מנת לעזור למדינה בבנייה מחדש של בית החולים סנט ג'וד בקסטריז שנהרס במהלך ההוריקן. בנובמבר 2016 ביקר סגן שר החוץ המקסיקני סוקורו פלורס ליארה בסנט לוסיה והשתתף בחנוכת בית החולים סנט ג'וד המחודש.
באוקטובר 2017 ביקר ראש ממשלת סנט לוסיה אלן צ'אסטנט במקסיקו סיטי. במקסיקו נפגש ראש הממשלה הסנט-לוסיאני עם הנשיא המקסיקני אנריקה פניה נייטו ושני המנהיגים שוחחו על אפשרויות לתוכניות בילטרליות משותפות הממוקדות בנושאי המדע, הטכנולוגיה, החינוך, התשתיות, שינויי האקלים ומסחר. במרץ 2018 ביקר שר החוץ המקסיקני לואיס וידגאראי קסו בסנט לוסיה ונפגש עם ראש הממשלה צ'אסטנט. במהלך הביקור, שר החוץ וידגאראי וראש הממשלה צ'אסטנט השתתפו בטקס חנוכת מערכת מים חדשה בסנט לוסיה. מקסיקו תרמה 13.5 מיליון דולר מזרח קריבי למימון הבנייה של המערכת דרך קרן יוקטן.
כל שנה מממנת ממשלת מקסיקו מלגות לאזרחי סנט לוסיה נבחרים ללימודים במוסדות חינוך מקסיקניים שעומדים בתנאים מוסכמים על ידי שתי המדינות.
מבארק אל-בקיי
פאול קדמוס
פאול קדמוס (באנגלית: Paul Cadmus; 1904-1999) היה אמן אמריקאי, הידוע ברבים בזכות ציורי אינטראקציות חברתיות בסביבה עירונית. הוא גם הפיק רישומים רבים של דמויות גברים בעירום. ציוריו משלבים אלמנטים של ארוטיקה וביקורת חברתית בסגנון המכונה לעיתים קרובות ריאליזם קסום.
ראשית חייו.
פול קדמוס נולד ב־17 בדצמבר 1904, ברחוב 103, מזרח הארלם, באפר ווסט סייד במנהטן, בנם של האמנים, מריה לאטסה, ממוצא בסקי וקובני, ואגרט קדמוס (1868–1939), ממוצא הולנדי. אביו שלמד אצל רוברט אנרי עבד כאמן מסחרי, ואמו איירה ספרי ילדים. אחותו, פידלמה קדמוס, התחתנה עם לינקולן קירשטיין, נדבן, פטרון אמנויות ומייסד משותף של בלט העיר ניו יורק, בשנת 1941.
בגיל 15 עזב קדמוס את בית הספר כדי ללמוד באקדמיה הלאומית לעיצוב במשך 6 שנים. לאחר מכן הוא נרשם לליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק בשנת 1928, לקח שיעורי ציור תוך כדי עבודתו כמאייר מסחרי במשרד פרסום בניו יורק. הוא המשיך את השכלתו בעת שנסע באירופה בשנים 1931–1933 עם עמיתו האמן ג'ארד פראנץ׳, שהפך לבן זוגו לתקופה מסוימת.
קריירה.
לאחר שנסעו דרך צרפת וספרד, קדמוס ופרנץ' התיישבו בכפר דייגים באי מיורקה. בשנת 1933 הם חזרו לארצות הברית לאחר שנגמר להם הכסף, שם קדמוס היה אחד האמנים הראשונים שהועסקו בתוכניות האמנות של "הניו דיל" וציירו ציורי קיר במשרדי הדואר. במקביל הוא החזיק אולפן ברחוב מורטון 54.
קדמוס עבד גם באיור מסחרי, אך פרנץ׳ שכנע אותו להתמסר לחלוטין לאמנות יפה.
בשנת 1979 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר והפך לחבר מן המניין בשנת 1980.
קדמוס מדורג על ידי האיגוד לסחר האמנים ברוסיה בין מיטב האמנים בעולם בארבע המאות האחרונות.
מחלוקות.
בשנת 1934, בגיל 29, הוא צייר את ״הצי הגיע״, (The Fleet's In!) בעת שעבד בפרויקט עבודות האמנות הציבוריות. בציור זה, תיאר מפגש של מלחים ונשים, כלל סצנות של שידול הומוסקסואלי סטריאוטיפי והגזמה ארוטית של אברי המין. הציור יצר מחאה ציבורית שהובלה על ידי האדמירל יו רודמן, שהתלונן בפני מזכיר חיל הים קלוד א. סוונסון. המזכיר סוונסון הצהיר כי הציור הוא מייצג אמנותי נכון, אף כי "לא נאמן לחיל הים." הציור הוסר מהתערוכה בגלריה קורקורן 1936.
הפרסום הזה עזר לקריירה של קדמוס, והוא הצהיר כי, "לא הייתה לי שום כוונה להעליב את חיל הים. המלחים אינם גרועים יותר מאף אחד אחר. בתמונה שלי רק הערתי עליהם - לא התייחסתי לביקורת" הציור, היה תלוי במועדון בוושינגטון במשך יותר מחמישים שנה, עד 1981, ולבסוף מצא בית במרכז ההיסטורי של חיל הים.
בשנת 1938 היה צריך לצייר מחדש את ציורו ״פוקהונטס מצילה את חייו של ג'ון סמית'״ ציור קיר שצייר לבניין הדואר בריצ'מונד, וירג'יניה, כאשר הבחינו בעור שועל התלוי בין רגליו של האינדיאני המתואר בציור. קדמוס השתמש במאהבו באותו הזמן, ג'ארד פרנץ׳, כדוגמן לג'ון סמית' בציור הקיר.
בשנת 1940 הוסרו שני ציורים מתצוגה פומבית, משום שלא מצאו חן בעיני הצי, והיו ״מלוכלכים שלא לצורך״. הציורים הוצגו בתערוכה הבינלאומית של ״גשר שער הזהב״, וכאמור הוסרו מהתערוכה, ונותר רק הציור ״ונוס ואדוניס״.
סגנון אומנותי.
קדמוס, התעניין באומני הרנסאנס האיטלקים, ובמיוחד סיגנורלי ומנטגנה, שמכונים "אמני השרירים". הוא הושפע גם מרג'ינלד מארש, צייר סצינות אמריקאיות. קדמוס שילב את האלמנטים של סיגנורלי ומנטגנה יחד עם אלה של מארש כדי לתאר את חיי הרחוב של העיר ניו יורק.
הוא היה מרותק לגוף האנושי האידיאלי. האידיאל שלו היה גרסה ארוטית מסוגננת של הגוף הגברי. הוא מצא את הגרוטסקי בכל מקום מבתי קפה של גריניץ' וילג', תחנות הרכבת התחתית, החוף קוני איילנד ועד לתיירים אמריקאים בפיאצה איטלקית. האמנות שלו היא סוג של סאטירה וקריקטורה של נושאים.
מבקרי האמנות היו חלוקים בנוגע לאמנות של קדמוס, כאשר מבקרת האומנות דורה אשטון קבעה כי "הוא בכלל לא דמות בעל חשיבות היסטורית". לעומתה, בשנת 1990 כתב מייקל קימלמן כי האמנות של קדמוס שימשה "תזכורת לכך שבניגוד לתפיסה הסטנדרטית, הריאליזם היה עדיין מסורת חיונית באמנות האמריקאית באמצע המאה הנוכחית, כזו ששאבה מאותם מקורות ששימשו השראה לאקספרסיוניסטים המופשטים."
חיים אישיים.
משנת 1937 עד 1945, קדמוס, אהובו, ג'ארד פרנץ׳, ואשתו של פרנץ׳, מרגרט הונינג, הקימו קולקטיב צילומים בשם PaJaMa ("פול, ג'ארד ומרגרט"). הם העלו צילומים שונים בשחור-לבן של עצמם עם חבריהם, עירומים וגם לבושים. מרבית החברים שהופיעו בתצלומים היו בין האמנים הצעירים, הרקדנים והכותבים של ניו יורק, ורובם היו נאים והומואים.
מאוחר יותר בשנות הארבעים, קדמוס ואהובו דאז, ג'ורג' טוקר, יצרו מערכת יחסים מורכבת עם פרנץ׳ ואשתו. כאשר משפחת פרנץ׳ קנתה בית בהרטלנד, ורמונט, הם העניקו לקדמוס דירה משלו בנכס, שאותו מאוחר יותר לקח פרנץ׳ ומסר לאהובו החדש האיטלקי.
בשנת 1965 נפגש קדמוס ופתח במערכת יחסים עם ג'ון (פרקהאר) אנדרסון (1937 - 2018), כוכב קברט לשעבר. מערכת היחסים ביניהם נמשכה עד מותו של קדמוס בשנת 1999. בתחילת מערכת היחסים שלהם בת 35 שנה, אנדרסון היה בן 27 ושימש כמודל ומוזה של קדמוס ביצירותיו.
ב-12 בדצמבר שנת 1999 הוא נפטר בביתו בווסטון, קונטיקט, חמישה ימים לפני יום הולדתו ה-95.
סרוואן
סרוואן (או סרווק, סרווקסוי וסרוואקי בולו) היא מובלעת טג'יקית במחוז סוגד המוקפת כולה במדינה אוזבקיסטן, ואחת משלוש הטריטוריות של טג'יקיסטן המובלעות בתוך מדינה אחרת (השתיים האחרות, וורוך וקאירגאץ' , מובלעות בתוך שטח קירגיזסטן).
המובלעת ממוקמת בסביבות אזור פרגנה בו נפגשים גבולות המדינות קירגיזסטן, טג'יקיסטן ואוזבקיסטן. הכפר סרוואן ממוקם כ-1.4 ק"מ מהגבול עם אוזבקיסטן.
אוכלוסיית היישוב כ-150 איש, והענף העיקרי בכפר הוא חקלאות.
היסטוריה.
בגלל המגבלות הטריטוריאליות באזור, לעיתים קרובות פורצים עימותים אלימים בין תושבי המקום, הסיבה למקרים אלו הוא ככל הנראה גם הסיבוכים הלוגיסטיים באזור הצפוף אוכלוסין והעוני הולידו חשש כלכלי.
מעבר הגבול ליד סרוואן נסגר ב-2004 בעקבות גל פיגועי טרור בטשקנט.
Shohimardon
מיכה קליין
מיכה קליין הוא פרופסור אמריטוס בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה. תחומי המחקר העיקריים שלו הם גאומורפולוגיה נחלית וגאומורפולוגיה חופית.
ביוגרפיה.
מיכה קליין הוסמך ל-MSc באוניברסיטה העברית והוסמך ל-Ph.D באוניברסיטת לידס בבריטניה.
קליין שימש מרצה באוניברסיטת חיפה, עמד בראש החוג לגאוגרפיה במכללה האקדמית בית ברל במשך תקופה קצרה, בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. לימד קורסים בנושאים "התערבות האדם בנוף" ו"מבוא לגאומורפולוגיה".
קליין הוא אחד מ-54 חברי הועדה לשמירת הסביבה החופית (של משרד הפנים).
קליין הוא אחיינה של הרופאה ויולה טורק, ובן דודם של חוקרת השואה חנה יבלונקה והרב מיכאל הרשקוביץ.
מחקריו וספריו.
נושאי המחקר העיקריים של קליין הם דינמיקה של אגני היקוות ומורפולוגיה חופית.
בתחום הדינמיקה של אגני ההיקוות קליין חקר את הקשר שבין תכונות פני השטח לנגר המדרוני ואת הדינמיקה של אגן קטן. בנוסף, חקר קליין את אגן ההיקוות של הירדן. בתחום המורפולוגיה החופית חקר את נושא השינויים החופיים בחדרה ובמוצאי הנחלים בישראל, את השינויים בגובה פני הים ואת כלל התא הליטוראלי של הנילוס שחופי ישראל משתייכים אליו.
מאז 2010 עוסק קליין גם בתחום התורני-מדעי.
מפרסומיו בשנים האחרונות:
בנושא שינויי אקלים:
בתחום התורני-מדעי:
יחסי איטליה–דרום אפריקה
יחסי איטליה–דרום אפריקה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה האיטלקית לבין רפובליקת דרום אפריקה. לשתי המדינות יחסים דיפלומטיים ארוכים שראשיתם בשנת 1929 כשכוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן.
לאיטליה שגרירות בפרטוריה, קונסוליות ביוהנסבורג, קייפטאון ודרבן לצד עוד שתי קונסוליות של כבוד באיסט לונדון ופורט אליזבת. לדרום אפריקה שגרירות ברומא, קונסוליה כללית במילאנו ועוד שבע קונסוליות של כבוד בבארי, בולוניה, פירנצה, גנואה, נאפולי, טריאסטה וונציה.
היסטוריה.