ראדר נתפס בשבת, 26 בפברואר 2005, לאחר ששלח למשטרה מכתב כקובץ ע"ג תקליטון. המשטרה זיהתה את מקור הקובץ - באמצעות מאפייניו - ככזה שנוצר על ידי משתמש בשם "דניס" באמצעות תוכנה הרשומה ע"ש הכנסייה הלותרנית בויצ'יטה. לאחר חקירה ממושכת המשטרה טמנה מארב לדניס ראדר - שכיהן כנשיא הכנסייה, בעירו פארק סיטי. דניס נתפס והודה בכל הרציחות ואף סיפק מידע פרטני על כל אחת ואחת מהן. בעת לכידתו, מלבד היותו איש הכנסייה הלותרנית, היה הרוצח פקח עירוני, חובב שירה וכללית אדם נחמד והידיעה על מעשיו הותירה את הקהילה הלותרנית הקטנה של פארק סיטי בהלם מוחלט. אחד הפסיכיאטרים שעבד עם צוות החקירה אמר לתקשורת: "עם כל הכבוד לטכנולוגיה, ראדר הוא שסייע לנו לתפוס אותו".
כיום.
דניס הואשם בעשרה סעיפי רצח, הוא טען כי רצח למען סיפוקו המיני. ראדר עמד למשפט אבל לא הוצא להורג כי בשנים בהם ביצע את פשעיו (1986-1974) עונש מוות עדיין לא היה חוקי בקנזס. על ראדר נגזרו עשרה עונשי מאסר עולם רצופים וללא אפשרות חנינה עד גיל 175.
בית רובינשטיין
בית רובינשטיין הוא גורד שחקים הנמצא בצומת הרחובות דרך מנחם בגין ולינקולן בתל אביב-יפו, מול בית מעריב.
היסטוריה.
הקמת הבניין החלה בשנת 1997 בשותפות בחלקים שווים של "קבוצת רובינשטיין" והקבלן מריו לזניק, בעלות של כ-60 מיליון דולר, שבנק הפועלים סיפק את המימון. האדריכל שתכנן את הבניין הוא אריה פרייברגר.
עוד לפני סיום הבנייה נמכרו רוב הקומות בבניין, בעיקר למשרדי עורכי-דין. ביניהם עורך הדין יהודה רוה שרכש את הקומה ה-15, משרד חיים יוסף צדוק שרכש את הקומה ה-17, ומשרד לשם-ברנדווין שרכש שני קומות. בנוסף רכשה חברת כלל ביטוח חמש קומות, ושש קומות נשמרו בידי קבוצת רובינשטיין כמשרדים להשכרה.
חברת "נכסי אריאל" זכתה בחוזה הניהול של הבניין בסוף 1999, עם השלמת הבנייה. אכלוס הבניין החל בתחילת שנת 2001. במהלך הבנייה מכר הקבלן מריו לזניק את החברה שלו לאיש העסקים אליעזר פישמן ושמה שונה לחברת "אספן בנייה ופיתוח". בשנת 2002 הגישה החברה תביעה נגד "קבוצת רובינשטיין", ולבסוף בשנת 2007 קבוצת רובינשטיין רכשה מאספן את זכויותיה במגדל תמורת 100 מיליון שקל.
באוגוסט 2015 נהרס גשר מעריב ששכן למרגלות המגדל, לטובת הקמת תחנת קרליבך של הרכבת הקלה.
בשנת 2021 רכשה חזרה "קבוצת רובינשטיין" חלק מקומות המשרדים שמכרה, והחלה בשיפוץ הקומות לטובת התאמתם לחברות היי-טק הדורשות שטחי רצפה גדולים.
המבנה.
המגדל מתנשא לגובה של 108 מטר והוא מכיל 28 קומות. שטחו הבנוי של הבניין, כולל החניון, הוא 62,000 מטר רבוע והוא מכיל 28 אלף מ"ר של שטחי משרדים וכ-2,000 מ"ר של מסחר. המגדל מחופה במלואו בזכוכית רפלקטיבית בגוון טורקיז וצורת תוכניתו כשל שלוש קשתות העוטפות האחת את השנייה. על גג המגדל מותקן תורן אנטנות בגובה של כ-10 מטרים. צורתו הקעורה של המגדל פונה לכיוון צפון-מזרח וקמורה לכיוון דרום-מערב. קומת הכניסה הראשית למגדל נמצאת במפלס מינוס אחת ביחס למפלס הרחוב, ויוצרת מחוצה לה פלאזה משוקעת שהייתה מיועדת בעתיד להתחבר לתחנת קרליבך שהוקמה בסמוך למגדל. קומת הקרקע משמשת למסחר ומסעדות.
בצמוד למגדל קיים חניון בן 9 קומות, שנבנה בשותפות עם עיריית תל אביב.
בכניסה לבניין נמצא הפסל "מקהלה בשפת סימנים" של הפסלת עפרה צימבליסטה.
תחנת רכבת החאן
סן אנדרס ופרובידנסיה
סן אנדרס ופרובידנסיה (רשמית: ארכיפלג סן אנדרס, פרובידנסיה וסנטה קטלינה; בספרדית: Archipiélago de San Andrés, Providencia y Santa Catalina) הוא מחוז של קולומביה, המורכב מקבוצת איים בים הקריבי, כ-220 ק"מ מזרחה לחופי ניקרגואה וכ-775 ק"מ צפונית מערבית לחופי קולומביה.
סן אנדרס ופרובידנסיה הם שני האיים המרכזיים בקבוצה, ומלבדם נכללים בה מספר איונים הסמוכים אליהם וכן שמונה אטולים. השטח הכולל הוא כ-52 קמ"ר, והאוכלוסייה מונה כ-60,000 תושבים.
ניקרגואה תובעת בעלות על איי סן אנדרס ופרובידנסיה.
היסטוריה.
האי פרובידנסיה יושב בשנת 1630 על ידי פוריטנים מאנגליה. הם הקימו במקום מושבת עבדים וגם נהלו פריבטיר, דבר שהביא לכיבוש האי על ידי הספרדים ב-1641. ניסיונות של אנגליה לכבוש חזרה את האי לא צלחו עד שלקראת סוף שנת 1665 הוביל הנרי מורגן כוח של פיראטים אנגלים שכבש את האי פרובידנסיה ביחד עם סנטה קטלינה. כוח הפיראטים הרס את רוב המבצרים הספרדים שנבנו באי והקים בפרובידנסיה עיירה פיראטית. פרובידנסיה חזרה במהרה לשליטה של הספרדים אולם נכבשה שוב על ידי הנרי מורגן ב-15 בדצמבר 1670 ונשארה בשליטה של הפיראטים האנגלים עד 1689 עת הועברה על ידי אנגליה לשליטה ספרדית. מאז, התושבים באיים היו בעיקר פרוטסטנטים וניסיונות להעביר אותם לקתוליות לא צלחו.
ב-4 ביולי 1818 נכבשה פרובידנסיה על ידי לואיס מישל אאורי הצרפתי, והוא השתמש באי כבסיס במהלכיו להביא לעצמאות של מרכז אמריקה. לאחר שהקולוניות הספרדיות במרכז אמריקה השיגו עצמאות, החליטו תושבי סן אנדרס ופרובידנסיה להצטרף מרצונם לרפובליקת קולומביה הגדולה. תביעות של הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, ולאחר התפרקותה על ידי ניקרגואה, לשליטה באי לא צלחו והאיים נשארו בשליטת רפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר התפרקותה בידי קולומביה. בקולומביה, הוכללו סן אנדרס ופרובידנסיה לסירוגין במדינות ריואצ'ה, מגדלנה ובוליבר. בשנת 1844 נעשה ניסיון להפוך את האיים לאזור מיוחד בשליטה פדרלית, אך הניסיון נדחה על ידי הקונגרס של קולומביה.
אך בין השנים 1866–1872 הם הועברו על ידי מדינת בוליבר אשר ביקשה להיפטר מהאיים שהיו אזור שומם ונטל על קופת המדינה, לידי השלטון הפדרלי.
בשנת 1928 נחתם הסכם בין ניקרגואה וקולומביה המשאיר את האיים בשליטת האחרונה.
גאוגרפיה.
חי וצומח.
בשנת 2000 הכריז ארגון אונסק"ו על שמורה ביוספרית "סיפלאוור" (Seaflower), הממוקמת בתחומי הארכיפלג.
מגדל רובינשטיין
קטע כלי
קטע כֵּלִי (בעבר: קטע כִּלְיִי; בלועזית: קטע אינסטרומנטלי) הוא קטע מוזיקלי ללא שירה. קטעים כֵּלִיִּים קיימים בכל הסגנונות של המוזיקה, אך הם נפוצים בדרך כלל יותר במוזיקה קלאסית, ג'אז, בלוז, ובמוזיקה אלקטרונית. במוזיקת הרוק התפתח ז'אנר נפרד הנקרא רוק אינסטרומנטלי.
במקרים רבים קטע כלי הוא פשוט חלק משיר ארוך יותר (לדוגמה קטע סולו גיטרה), אך קיימות גם יצירות כליות שלמות.
במוזיקת פופ הקטעים הכליים קצרים ובדרך כלל לא יותר ארוכים מ-3 דקות. קטעים כליים ארוכים יותר נפוצים בג'אז וברוק מתקדם.
הביצועים הכליים בדרך כלל לא זוכים לאהדה דומה לשירים המקוריים, אך היו ביצועים כליים שהגיעו לראשי המצעדים.
יעל רנן
יעל רנן (1947 – 2 באוגוסט 2020) הייתה חוקרת ספרות ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה.
יעל רנן נולדה וגדלה בתל אביב. היא מצאצאי הרב אדר"ת, רבן של הערים פוניבז' ומיר שעלה לארץ ישראל במאה ה-19 והיה הרב האשכנזי הראשי של ירושלים. את תאריה האקדמיים קיבלה מאוניברסיטת תל אביב, שם למדה לתואר ראשון בפילוסופיה ואחרי כן במסלול הישיר לדוקטורט בספרות כללית. תואר דוקטור לספרות הוענק לה בשנת 1978, על עבודת דוקטור הנושאת את השם "לשון פיגוראטיבית בפרוזה של המודרניזם", שנכתבה בהדרכתו של פרופסור מאיר שטרנברג.
עד לפרישתה בגיל 60 שמשה רנן מרצה בכירה בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב, שם היא לימדה לאחר מכן בהתנדבות בחוג ללימודי נשים.
גולת הכותרת של עבודתה כמתרגמת הייתה תרגום ספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, ספר עב-כרס המחזיק כ-900 עמודים. רנן החלה לתרגמו בגיל 25, וסיימה לתרגם את הספר לאחר 12 שנות עבודה. הספר יצא לאור בשנת 1985 והיא קיבלה עליו פרס טשרניחובסקי לתרגום בשנת 1994.
רנן הייתה פעילה באגודת "קו לעובד".
נפטרה ב-2 באוגוסט 2020 בתל אביב.
קישורים חיצוניים.
מכּתביה:
תחנת הרכבת קריית חיים
תחנת הרכבת קריית חיים היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את אזור הקריות, ובעיקר את השכונה החיפאית קריית חיים. התחנה נמצאת על מסילת החוף של רכבת ישראל במרכז קריית חיים. תוואי מסילת הברזל מחלק את הקריה לקריית חיים מזרחית ולקריית חיים מערבית. מבחינה מוניציפלית, התחנה נמצאת בשטח העיר חיפה.
היסטוריה.
בשנות ה-30 התחנה הייתה נקודת עצירה (באנגלית: Halt - מקום מוסכם לעצירת רכבת לצורך העלאת והורדת נוסעים, ללא רציף או מבנה תחנה) בקו ביירות-טריפולי-חיפה, שהופעל בימי המנדט הבריטי ותחנה ברכבת הפרברית לקריית מוצקין. נקודת העצירה חיברה את תושבי קריית חיים עם נמל חיפה, מקום העבודה הבלעדי באזור באותה תקופה. במרוצת השנים הוקם בתחנה צריף קטן.
התחנה הפעילה כיום הוקמה על ידי רכבת ישראל באמצע שנות ה־90. שני הרציפים של התחנה חוברו במנהרה רק בשנת 2000, דבר שהפחית את הסיכון בחציית פסי הרכבת מהרציף האחד לרציף שמולו. הקמתה מחדש של התחנה פגעה בחורשת האקליפטוס הסמוכה (ששימשה את קן הנוער העובד והלומד בשכונה) - חלק מעציה נכרתו לשם הקמת מגרש חניה.
בעקבות המרחק הקצר יחסית בין תחנת קריית חיים לתחנת קריית מוצקין, חלק מהרכבות החולפות אינן עוצרות בתחנה.
ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת בחיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל. ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה.
מבנה התחנה.
מסילה כפולה עוברת בתחנה - מסילה מזרחית (צמודה לרציף 1) לרכבות דרומה ומסילה מערבית (צמודה לרציף 2) לרכבות צפונה.