קייזר היה שותף לכישלונה של הולנד להעפיל ממוקדמות יורו 1964 (הופעה אחת), מוקדמות מונדיאל 1966 (הופעה אחת), מוקדמות יורו 1968 (שש הופעות) ומוקדמות יורו 1972 (חמש הופעות), אך לאורך כל הקריירה הבינלאומית לא שיחק במדיה באופן רציף, כך למשל לא שותף כלל בין נובמבר 1967 לינואר 1970, ולא שיחק כלל במוקדמות מונדיאל 1970.
עם מינויו של פרנטישק פדרהונץ לתפקיד המאמן ב-1970, החל קייזר לזכות לדקות משחק משמעותיות יותר במדי הנבחרת. הוא שותף שלוש פעמים במהלך מוקדמות מונדיאל 1974, והיה חלק מהעפלתה של הולנד לטורניר מונדיאל ראשון מאז מונדיאל 1938.
המאמן שהוביל את הולנד בטורניר מונדיאל 1974 בגרמניה המערבית היה רינוס מיכלס, מאמנו בעבר של קייזר באייאקס אמסטרדם. מיכלס העדיף לשחק עם שלישיית חוד שכללה את יוהאן קרויף, רוב רנסנברינק וג'וני רפ, והשלושה פתחו בהרכב כמעט בכל משחקיה של הולנד בטורניר. חוסר שיתופו של קייזר בהרכב נבע בעיקר מהשפעתו של קרויף, כוכבה הגדול של הנבחרת, זכר למאבק סביב סרט הקפטן באייאקס שנה קודם לכן. קייזר זכה להופעה אחת בלבד במהלך הטורניר, כשעלה בהרכב ושיחק לאורך כל משחקה השני של הולנד בשלב הבתים מול , שהסתיים בשוויון 0-0. הולנד הצליחה להעפיל לגמר הטורניר, שם נוצחה 1–2 בידי .
המשחק מול שוודיה בשלב הבתים היה למשחקו האחרון של קייזר במדי הנבחרת, לאחר שפרש מכדורגל כשלושה חודשים לאחר תום הטורניר. קייזר צבר בסך הכול 34 הופעות במדי הולנד, בהן כבש 11 שערים.
לאחר הפרישה.
מאז פרישתו ממשחק התרחק קייזר מעולם הכדורגל. הוא חזר לאייאקס כ-17 שנים לאחר פרישתו, באפריל 2001, כשהתמנה לסקאוט עבור המועדון, ובמקביל פיתח קריירה כסוכן שחקנים. הוא נותר בתפקידו עד למרץ 2006, אז עבר לשמש בתפקיד יועץ טכני במועדון.
בנובמבר 2007, בעקבות משבר ניהולי ומקצועי במועדון, הוחלט באייאקס להקים ועדה שבחנה את נושאי הניהול והמדיניות הספורטיבית. בין מסקנות הוועדה, שהתפרסמו בפברואר 2008 תחת השם "אייאקס - הדרך לניצחון", נקבע כי למועדון אין צורך ביועצים טכניים, ודמויות דוגמת קייזר צריכות לסיים את תפקידן במועדון. כחלק מיישום מסקנות הוועדה, נאלץ קייזר לעזוב את תפקידו בקבוצה.
ב-10 בפברואר 2017 נפטר קייזר לאחר מאבק בסרטן הריאות.
עמית אופיר
עמית אופיר (נולד ב-16 ביולי 1978) הוא יזם, איש עסקים, סופר, מרצה, פרזנטור, צייר, מאייר ויוצר ישראלי. ספריו תורגמו לעשרות שפות. בנוסף, הוא מנהל הוצאת רב מכר.
ביוגרפיה.
נולד באור יהודה. למד בבית הספר התיכון "משה שרת" בנתניה ולימודי אנימציה בבצלאל.
את ספרו הראשון "חיפוש מחפש משמעות" כתב בזמן שירותו הצבאי והוא יצא לאור כשהיה בן 21. בשנים 2002–2005 התגורר בירושלים ולמד בבצלאל במסלול אנימציה. בתקופת לימודיו כתב 6 ספרים נוספים וכן החל לפתח שיטת ציור שקרא לה "לצייר בקלות". השיטה מלמדת כיצד לצייר כל דמויות בעזרת חמישה שלבים פשוטים וקבועים. במהלך השנים הוציא לאור ספרים המלמדים לצייר בעזרת שיטת הציור "לצייר בקלות" אותה הציג בשנת 2005 במדור קבוע במגזין הילדים עולמו של דיסני.
בתחילת שנת 2013 יצא לאור ספרו הראשון "חיפוש מחפש משמעות" באנגלית.
בשנת 2014 הוציא לאור סדרת ספרים בת ארבעה כרכים בנושא התפתחות אישית ועסקית אשר חלקם תורגמו לאנגלית וגרסה מיוחדת של ספרו הראשון מתוך סדרה זו "24/8 - איך לייצר יום נוסף בשבוע ולהיות מגה-אפקטיבי" נכתבה ביחד עם איל ניר סגן נשיא איגוד הקראטה המסורתי העולמי וראה אור בשפה הפולנית בהוצאת "Wena". אופיר פעיל בתחום הקומיקס ומופיע מדי שנה במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ומופיע מדי שנה ביום הקומיקס הבינלאומי.
בשנת 2014 הקים את הוצאת הספרים רב מכר.
בשנת 2017 הפך את הוצאת רב מכר להוצאה לאור הירוקה הראשונה בישראל כאשר החליט כי עם יציאתם לאור של ספרים חדשים בהוצאה יתרום כספים לנטיעת עצים.
בשנת 2018 החל לשמש כפרזנטור בתחום התיירות וכתב את הספר 'אי אולטימטיבי' העוסק במלטה שהוזמן עבור ממשלת מלטה.
ספריו.
בין ספריו נמנים גם סדרת חוברות הציור "לצייר בקלות" הוצאת קוראים בנושאים רבים ומגוונים הכוללים גם ספרי לימוד והעשרה לילדים כגון חוברות תפזורות ותשבצים, חוברות הפעלה רבות, מילים ראשונות בשפות שונות וספרים רבים נוספים.
הערות שוליים.
פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד
פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד (בגרמנית: Franz Friedrich Anton Herzog von Sachsen-Coburg-Saalfeld; 15 ביולי 1750 – 9 בדצמבר 1806) היה דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד בין השנים 1800–1806.
ביוגרפיה.
ילדותו.
פרנץ נולד ב-15 ביולי 1750 בקובורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד, לארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ולסופיה אנטוניה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתו של פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
בשנת 1775 יזם פרנץ הקמת ספריה של הדוכסות, שעם השנים גדלה מאוד, וכיום יש בה 300,000 פריטים.
בשנת 1793 לחם פרנץ לצד מדינות הקואליציה הראשונה נגד צרפת, והשתתף בכמה קרבות.
שלטונו.
ב-8 בספטמבר 1800 מת ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ופרנץ עלה במקומו לשלטון.
ב-10 במאי 1803 חלה פרנץ באורח אנוש, ובנו ארנסט מילא את מקומו. ב-9 בדצמבר 1806 מת פרנץ, ובנו ארנסט עלה במקומו לשלטון.
משפחתו.
ב-6 במרץ 1776 התחתן פרנץ עם סופיה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן
, אולם, ב-28 באוקטובר באותה שנה מתה סופיה ללא ילדים.
ב-13 ביוני 1777 התחתן פרנץ עם אוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף. פרנץ כבר היה מאוהב בה קודם לכן, אולם נכפה עליו על ידי משפחתו להתחתן עם סופיה, אולם לאחר מותה הפתאומי התחתן עם אוגוסטה. לזוג נולדו 10 ילדים:
האחיות מיראבל
האחיות מיראבל (בספרדית: Las Hermanas Mirabal) הן ארבע אחיות מהרפובליקה הדומיניקנית שהתנגדו באופן פעיל ומתמשך למשטר הדיקטטורי של רפאל טרוחיו, והיו מעורבות בפעילויות חשאיות נגד משטרו. שלוש מהאחיות נרצחו ב-25 בנובמבר 1960. רציחתן הפכה את האחיות מיראבל ל"סמלים של התנגדות עממית ופמיניסטית".
ב-1999 זכו האחיות להכרה על ידי אספת ארגון האומות המאוחדות, שהכריעה כי תאריך הוצאתן להורג, 25 בנובמבר, יוכרז כיום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים כאות הערכה לפועלן.
היסטוריה.
רקע משפחתי.
משפחת מיראבל הייתה משפחה של חקלאים מאזור מרכז סיבאו שברפובליקה הדומיניקנית.
בנות המשפחה גדלו בסביבה של מעמד הביניים ברפובליקה הדומיניקנית. דדה מעולם לא הלכה ללמוד בקולג' כפי שאחיותיה עשו, אלא עבדה כעקרת בית בסיוע למשפחתה בעבודת השדה וברעיית הבקר המשפחתי (עובדה שתציל את חייה בעתיד, ותגרום לה להפוך לאחות היחידה ששרדה ממשפחת מיראבל).
מעורבות פוליטית.
בהשפעת דודה, מינרווה החלה להיעשות מעורבת בתנועת ההתנגדות הפוליטית נגד טרוחיו, שהיה נשיאה הרשמי של הרפובליקה הדומיניקנית משנת 1930 עד 1938, ושוב משנת 1942 עד 1952, אך למעשה שלט מאחורי הקלעים כרודן משנת 1930, עד ההתנקשות בחייו בשנת 1961. מינרווה למדה משפטים והוסמכה לעריכת-דין. אלא שבשל סירובה להיענות לחיזוריו הרומנטיים של טרוחיו ב־1949, היא אמנם קיבלה תואר, אך לא קיבלה רישיון לעסוק בעריכת דין בפועל. אחיותיה הלכו בעקבותיה והצטרפו לפעילות פוליטית. מריה-תרסה שהתה אצל אחותה מינרווה, למדה על פועלה של מינרווה, והצטרפה. אחריה מגיעה גם פטריה – שהצטרפה לאחר שחזתה בטבח שמבצעים אנשי טרוחיו במורדים מ"התנועה הליברלית-דומיניקנית" בשעה ששהתה בהתבודדות דתית. דדה הצטרפה בשלב מאוחר יותר.
לבסוף הן הקימו קבוצה הנקראת "תנועת הארבע-עשרה ביוני" (שנקראה על שם התאריך בו חזתה פטריה בטבח שביצעו אנשי טרוחיו במורדים, בעת ניסיון הפיכה), שתכליתה להתנגד למשטרו של טרוחיו. הן החלו לחלק עלונים המתארים את קורות חייהם של האנשים הרבים שטרוחיו רצח באותה התקופה, וכן לאסוף רובים וחומרי נפץ, במטרה להשתמש בהם כשייבחרו להתמרד באופן ישיר כנגד טרוחיו. בקרב אנשי התנועה, האחיות מיראבל כינו את עצמן "הפרפריות" ("Las Mariposas"), על פי שמה המחתרתי של מינרווה.
מינרווה ומריה-תרסה נכלאו בעקבות פעילותן, אך לא עונו – זאת בזכות לחץ בינלאומי גובר על משטרו של טרוחיו. שלושה מבעליהן של האחיות (שהיו מעורבים בעצמם בפעילות המחתרתית של התנועה) נכלאו במתקן הכליאה ב"לה ויקטוריה" שבסנטו דומינגו. על אף קשיים אלו שהוערמו על ידי המשטר, הן ובעליהן המשיכו להתנגד למשטרו של טרוחיו באופן עקבי.
ב-1960, ארגון מדינות אמריקה גינה באופן רשמי את מעשיו של טרוחיו ושלח משגיחים למדינה לצורכי פיקוח. מינרווה ומריה-תרסה שוחררו ממאסר, אך בעליהן נותרו בבית הכלא.
הירצחן.
ב-25 בנובמבר 1960, פטריה, מינרווה, מריה-תרסה והנהג שלהן – רופיו דה לה קרוס, ביקרו בבית המעצר את בעליהן של מריה-תרסה ומינרווה. בדרכם בחזרה הביתה, נעצרו בדרך על ידי עוזריו של טרוחיו. האחיות והנהג הופרדו האחת מהשנייה והוכו למוות. גופותיהן הוכנסו בחזרה לרכב-השטח שבו נסעו, והרכב דורדר במורד ההר על מנת לגרום למותן להיראות כתאונת דרכים.
לאחר ההתנקשות בטרוחיו בחודש מאי 1961, גנרל פופו רומאן הודה כי ידע באופן אישי על הירצחן של האחיות בידי ויקטור אליסיניו ופנה ריוורה, ששימשו כעוזריו האישיים של טרוחיו.