בית גורדון הוא מוזיאון טבע, חקלאות, היסטוריה, ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה בדגניה א'.
היסטוריה.
המוזיאון הוקם בשנת 1935 על שם אהרון דוד גורדון להנצחת ערכיו ומורשתו על ידי חברי קבוצת דגניה א'. יעקב פלמוני התבקש לקבל על עצמו את הקמת המוזיאון והוא זה שהנחה את עקרונות עיצובו ותכניו החינוכיים והתרבותיים של הבית. במוזיאון מוצגים פוחלצים של בעלי החיים והציפורים החיים באזור הכנרת, אוספי צמחים וחרקים, וכן, מאז שנת 1977 מוצגים במוזיאון ממצאים ארכאולוגיים וארכיטקטוניים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות מאזור הכנרת. המוזיאון שם דגש על ההיסטוריה של הדיג והשייט בכנרת.
בשנת 1983 נכנס למבנה בית ספר שדה כינרות שפעל מטעם החברה להגנת הטבע. בית ספר זה נסגר.
מבנה המוזיאון, משנת 1935, תוכנן על ידי האדריכל בנימין אנקשטיין. המבנה בולט בסגנון הבאוהאוס שלו ובצורה הייחודית של המגדל הבנוי בו, ונחשב מבנה לשימור על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
דבורה (כלי שיט)
הדבורה היא סדרת ספינות סיור קלות של חיל הים הישראלי, המשמשות בפלגות הבט"ש לפעילות ביטחון שוטף (בט"ש) ולסיכול פעולות טרור ימיות. כיום משרתות בחיל הים דבורות מארבעה דגמים: דבורת שערים, דבורה סימן 1, סופר דבורה סימן 2 וסופר דבורה סימן 3.
דבורה סימן 1.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, בעקבות התפתחות אמצעי הלחימה בקרב ארגוני הטרור, נולד הצורך בשיפור ספינות הדבור ששירתו אז בחיל הים הישראלי למה שנקרא אז "דבור מוסב", בעל מנועי GENERAL MOTORS V16 (בעלי 16 בוכנות), מכלי דלק נוספים ותורן יעיל יותר לגילוי מטרות במכ"ם. אך לאחר זמן מה הוחלט כי יש צורך בכלי חדש שיענה להתפתחות המהירה של ארגוני הטרור. בשנת 1977 השיק מפעל רמתא של התעשייה האווירית את ה"דבורה": ספינת בט"ש המבוססת על הדבור אך גדולה יותר ומהירה יותר. הדבורה התבססה על התכנון והמבנה של הדבור, תוך שילוב טכנולוגיות מתקדמות יותר (שליטה ובקרה, מנוע, מערכת הנעה, אמצעי לחימה, אלקטרוניקה). הדבורים והדבורות משרתים עד היום בהצלחה בחיל הים הישראלי. בשנת 1989 הוחלט בחיל הים להצטייד בדבורה.
בחיל הים משרתות שתי ספינות מדגם "דבורת שערים" - זהו דגם דבורה מסדרת היצור הראשונה.הספינות מדגם זה, שתוכנן ונבנה על ידי התעשייה האווירית לישראל, הצטרפו לחיל הים הישראלי בשנת 1989. הדגם התבסס על זה של ספינת הדבור הישראלית והניסיון הרב שנצבר בשימוש בה, בייחוד למטרות לוחמה בטרור והגנה על החופים. הספינות מדגם זה ארוכות מן הדבור ב-1.8 מטרים (6 רגל), מהירותן גבוהה יותר והן כוללות טכנולוגיות שליטה, בקרה, הנעה וגילוי מתקדמות יותר. בנוסף לכך מערך המגורים הפנימיים גדל במדור מגורים אחד נוסף וכן הוגדלה תכולת מכלי הדלק על מנת להקנות לספינות משך שהייה ארוך יותר בים.
סופר דבורה.
דגם בעל כושר תמרון ואלקטרוניקה מתקדמים יותר מן הדבורה סימן 1. ספינות מדגם זה נקלטו בחיל הים בשנת 1996. באותה שנה גם נחתם הסכם עם חיל הים ההודי לאספקה של ה"סופר דבורה" מייצור מקומי, ספינות שנבנו במספנת גואה בהודו, אך צוידו במערכות ראיית לילה מתוצרת אל-אופ ותותח מיוצב מתוצרת רפא"ל.
סופר דבורה סימן 2.
שדרוג של ה"סופר דבורה" שבוצע על ידי מפעל רמתא של התעשייה האווירית בתחילת שנות ה-2000. דגם זה נחשב לאחד מהמתקדמים מסוגו בעולם בזמנו. חיל הים ההודי היה הלקוח העיקרי של ה"סופר דבורה סימן 2" והוא רכש 7 ספינות מדגם זה. חיל הים הישראלי רכש 2 ספינות. חיל הים הסלובני רכש דבורה סימן 2 אחת.
סופר דבורה סימן 3.
ספינות הסופר דבורה סימן 3 כוללות שיפורים בעיקר במערכת ההנעה המאפשרת תמרונים מהירים וחלקים יותר, וכן נבנו באופן מודולרי - תכונה המאפשרת התקנת אמצעי לחימה ומערכות שונות לפי דרישות הלקוח, וכן שדרוג מתמיד של הספינות עם ההתפתחויות בתחום האלקטרוניקה, המכ"מים וכלי הנשק. במהלך השנים נקלטו בחיל הים גם דבורות המונעות בעזרת מערכת סילון, השואבת מים בעוצמה רבה ופולטת אותם דרך מערכת נחירים, וכך מאפשרת תמרונים חדים על ידי הפניית הזרם לכיוונים שונים, בדומה למנועי סילון המשמשים במטוסי סילון.
11 ספינות מדגם זה נקלטו בחיל הים החל משנת 2004. כיום, ספינות מדגם זה מהוות את עיקר עמוד השדרה של צי הבט"ש של חיל הים הישראלי, והן מחליפות בהדרגה את ספינות ה"דבור". ספינות אלה משרתות לצד ה"שלדג", ה"נחשול" וה"צרעה", שנועדו לבט"ש באזור החופים ולמרדפים בעומקי מים רדודים.
מדינות משתמשות.
במרץ 2015 הודיעה התעשייה האווירית על מכירת 4 ספינות סופר דבורה סימן 3 למדינה אפריקאית.
בספטמבר 2015 דווח על רכישת ספינות סופר דבורה סימן 3 בידי מיאנמר.
רוברט זמקיס
רוברט לי זמקיס (באנגלית: Robert Lee Zemeckis; נולד ב-14 במאי 1951) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, ומפיק קולנוע אמריקאי. ידוע בזכות סרטיו; "פורסט גאמפ" (עליו זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר), "מי הפליל את רוג'ר ראביט" ו"בחזרה לעתיד".
ביוגרפיה.
זמקיס נולד בשיקגו שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא ליטאי ואיטלקי. הוא למד בבית ספר לקולנוע במסגרת אוניברסיטת דרום קליפורניה. ההזדמנות הראשונה שלו לביים סרט קולנוע ניתנה לו בשנת 1978 על ידי סטיבן ספילברג, שהפיק את סרטו הראשון, "רוצה לאחוז בידך", שעלילתו עסקה בביטלמניה. ב-1984 ביים את סרטו המפורסם הראשון, "בעקבות האוצר הרומנטי", קומדיית הרפתקאות בכיכובו של מייקל דאגלס. בעבודתו על סרט זה עבד זמקיס לראשונה עם המלחין אלן סילבסטרי, שהפך מאז למלחין הקבוע שלו. שנה אחר כך ביים את אחד מעשרת הסרטים המצליחים ביותר של שנות השמונים - "בחזרה לעתיד". תקציב הסרט היה 19 מיליון דולר, סכום אשר כוסה בקלות עם הכנסות של יותר מ-380 מיליון דולר ברחבי העולם. הצלחת הסרט הביאה להסרטתם של עוד שני סרטי המשך, "בחזרה לעתיד 2" (1989) ו"בחזרה לעתיד 3" (1990), אשר בוימו גם הם על ידי זמקיס. על "בחזרה לעתיד" קיבל זמקיס מועמדות לפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
בשנת 1988 ביים זמקיס להיט קופתי נוסף, "מי הפליל את רוג'ר ראביט" של חברת וולט דיסני. עם תקציב של יותר מ-70 מיליון דולר, הסרט היה לאחד הסרטים היקרים שנעשו עד אז. הסרט שילב בין דמויות חיות למצוירות (בדומה ל"מרי פופינס"), והיה הפעם היחידה בתולדות הקולנוע בה הופיעו דמויות לוני טונס ודיסני על מסך אחד. הסרט הכניס כ-330 מיליון דולר ברחבי העולם. בנוסף להצלחה הקופתית המרשימה, הסרט נהנה מאהדת המבקרים, והוא זכה בשלושה פרסי אוסקר. על הסרט היה זמקיס מועמד בקטגוריית הבימוי של פרסי איגוד הבמאים האמריקני.
לאחר שני סרטי ההמשך של "בחזרה לעתיד", ביים זמקיס בשנת 1992 את הקומדיה השחורה "המוות נאה לה" בכיכובן של מריל סטריפ וגולדי הון. הסרט התקבל בביקורות מעורבות, אך זכה גם הוא להצלחה מסחרית, עם הכנסות של כ-149 מיליון דולר בעולם.
שנתיים לאחר מכן ביים את סרטו המצליח ביותר - "פורסט גאמפ" בכיכובו של טום הנקס. הסרט, שהציג את מסלול חייו הבלתי שגרתי של אדם מוגבל שכלית, שחלף בנקודות זמן משמעותיות בהיסטוריה של ארצות הברית היה לקונצנזוס, כמעט חסר תקדים, אצל מבקרי הקולנוע ואצל קהל הצופים. הסרט קיבל 13 מועמדויות לפרס האוסקר, ומתוכם זכה בשש קטגוריות, ביניהן לסרט ולבמאי הטובים ביותר. הכנסות הסרט בארצות הברית הגיעו לכ-330 מיליוני דולרים רק בתחומי ארצות הברית וסך הכול הכנסות של כ-677 מיליון דולרים.
לאחר הפסקה של שלוש שנים, חזר זמקיס בשנת 1997 עם דרמת המדע בדיוני "קונטקט" בכיכובם של ג'ודי פוסטר ומתיו מקונוהיי. תקציב הסרט עמד על כ-90 מיליון דולרים, והכנסותיו הצליחו לכסות בקושי את ההוצאות הגבוהות. בשנת 2000 ביים זמקיס שני סרטים, "האמת שמתחת לפני השטח", בכיכובם של האריסון פורד ומישל פייפר, ו"להתחיל מחדש", בו חזר זמקיס לעבוד עם טום הנקס. שני הסרטים זכו אף הם להצלחה.
בשנת 2004 ביים זמקיס את סרט האנימציה "רכבת לקוטב", בו שיתף פעולה פעם נוספת עם טום הנקס, אשר דובב קולות רבים בסרט. תקציב הסרט עמד על כ-150 מיליון דולר, אך הכנסותיו היו כמעט כפולות.
בנובמבר 2007 ייצא לאקרנים סרטו המבוסס על פואמה אנגלית עתיקה - "ביאוולף" – ונושא אותו שם. סרט זה עשוי כולו בגרפיקת תלת ממד, ומככבים בו ריי וינסטון, אנתוני הופקינס, ג'ון מלקוביץ' ואנג'לינה ג'ולי והוא גם הסרט התלת-ממד הראשון שנוצר עבור מבוגרים ולא עבור ילדים. ב-2009 הוא ביים את סרט האנימציה "רוחות חג המולד" שמבוסס על ספר בשם זה, בדיבוב של ג'ים קארי. הסרט לא זכה לביקורות טובות אך הצליח בקופות. זמקיס הודיע שהוא מעוניין לעשות סרט המשך ל"מי הפליל את רוג'ר ראביט" והודיע שהוא ישמור על המסורת האנימציה מהסרט הקודם. כבר היה תכנון לעשות סרט המשך עוד בתקופת שנות התשעים אבל הפרויקט נדחה למשך זמן רב. זמקיס כבר בתכנון לעשות חידוש לסרט האנימציה משנות השישים "צוללת צהובה" של להקת הביטלס.
במאי 2017 דווח כי אולפני האחים וורנר ו-DC Films פנו אל זמקיס במטרה ליצור עיבוד הוליוודי לסרט האנימציה "" המבוסס על הקומיקס, אשר יתכתב ביחד עם היקום הקולנועי של DC. זמקיס טרם אושר לפרויקט באופן רשמי, אולם גורמים מדווחים כי הוא הבחירה הראשונה של האולפנים המצוינים לעיל.
בינואר 2020 הוכרז שזמקיס יביים את הסרט "פינוקיו", אשר משמש כעיבוד לייב אקשן לסרט בעל אותו שם משנת 1940.
תגובת סבטייה
תגובת סבטיֶיה (Sabatier) היא תגובה כימית שהתגלתה על ידי הכימאי הצרפתי פול סבטייה, ונקראה על שמו.
בתגובה זו מגיב מימן עם פחמן דו-חמצני בטמפרטורה ולחץ גבוהים, ובנוכחות זרז ניקל, ליצירת מתאן ומים. זרז יעיל יותר לתהליך הוא רותניום על אלומינה.