סנקט פטרבורג הייתה מרכז העיתונות היהודית בעברית, ביידיש וברוסית. יצאו לאור "המליץ", "היום", "דאס אידישעס פאלקסבלאט" והיומון היידי הראשון ברוסיה "דער פריינד" (1908- 1903). כמו כן נדפסו כתבי-עת כלליים וציוניים דוגמת "ווסחוד", "ראזסוויט", וגולת הכותרת "האנציקלופדיה היהודית" ברוסית.
בנוסף לאגודות המקומיות לעזרה הדדית שכנו בבירה מרכזי ארגונים יהודיים ארציים כמו "החברה לקידום ההשכלה בקרב יהודי רוסיה", "אורט", יק"א, "חובבי שפת עבר" (אחרי 1917 - "תרבות") החברה להיסטוריה ולאתנוגרפיה והאגודה למוזיקה עממית. אוספים חשובים של ספרים וכתבי יד עבריים רוכזו במוזיאון האסיאני ובספרייה הציבורית בעיר (לימים הספרייה ע"ש סלטיקוב-שצ'דרין).
ב-1907 נפתחו ביוזמת הברון גינצבורג קורסים למדעי המזרח, כגרעין למוסד גבוה ללימודי היהדות. בין אנשי המחקר בעיר היו: א' הרנבי, י"ל קצנלסון, שמעון דובנוב ומ' קולישר.
בראשית מלחמת העולם הראשונה נוסד הוועד היהודי למען נפגעי המלחמה שסייע רבות לפליטים מאזורי הקרבות. מספר היהודים בסנקט פטרבורג הגיע אז ל-35,000.
מהפכת פברואר הובילה לזרם של מהגרים יהודים לעיר ובשנות 1920 כבר הגיעה אוכלוסיית היהודים ל-100 אלף איש, בתחילת המצור על לנינגרד — 180 אלף איש.
אחרי מהפיכת אוקטובר בוטלו ההגבלות על מגורי יהודים, ופטרבורג נעשתה מרכז הפעילות הארגונית והמפלגתית ביהדות רוסיה. ביוני 1917 נערכה בעיר הועידה השביעית של ציוני רוסיה ונעשו הכנות לכינוס ועידה יהודית כל-ארצית. בימים הסוערים במחצית השנייה של השנה הוקם גדוד יהודי בפיקוד יוסף טרומפלדור, ולידו התארגנה יחידה להגנה עצמית.
ב-1918 נעשתה מוסקבה בירת המדינה. פטרבורג סבלה ממחסור ומרעב ורבים מתושביה היהודים הצטרפו למשפחותיהם בערי-השדה.
עם התבססות המשטר הסובייטי גדלה האוכלוסייה היהודית בעיר, שנקראה אז לנינגרד, ל-84,500 בערך ב-1926. מהם %40.2 עסקו בפקידות, %14 היו בעלי-מלאכה, %13.5 פועלים, %10.2 עובדי המדינה והעירייה, %2.5 בעלי מקצועות חופשיים והשאר מובטלים.
קבוצה קטנה של אנשי רוח המשיכה בפעולותיה עד סוף שנות ה-20; היו שיצאו לארצות אחרות (דוגמת שמעון דובנוב ושאול גינצבורג); אחרים (דוגמת ישראל צינברג וי' הסן) השתלבו בחיים הסובייטים. את ההווי בעיר באותה התקופה תיאר המשורר העברי חיים לנסקי.
במלחמת העולם השנייה, ערב הפלישה הגרמנית לברית המועצות, ביוני 1941, נאמד מספר היהודים בלנינגרד ב-200,000.
אחרי המלחמה התחדשו החיים היהודיים בעיר סביב בית הכנסת הגדול. בשנות החמישים עמד בראש הקהילה גדליה פצ'רסקי, דאג לצורכי הדת והגיש עצומות לשלטון בעניין פתיחת קורסים ללימודי עברית. הוא נעצר ונדון ל-7 שנות מאסר על "קיום קשרים עם שגרירות זרה" (ישראל). מנהיגה הרוחני של הקהילה היה הרב לובאנוב, שחזר ממחנה לעבודות כפייה.
בשנות ה-50 וה-60 פרסם בית הכנסת לוח שנה עברי.
באוניברסיטת לנינגרד המשיכה המחלקה ללימודי המזרח בחקר היהדות; יוסף אמוסין פרסם ספר על מגילות מדבר יהודה. ב-1962 נוסד חוג לדרמה, אך לא האריך ימים מחוסר אמצעי מימון. באותה השנה גברו רדיפות על רקע דתי, יהודים נאסרו על אפיית מצות, וצעירים נאסרו בליל שמחת תורה ליד בית הכנסת הגדול. כך היה גם ב-1964. ב-1963 נאסר השימוש בבית העלמין היהודי, והמקום נסגר סופית כעבור שש שנים.
אחרי מלחמת ששת הימים, משגברה הזדהות הנוער היהודי עם מדינת ישראל, התחילו ללמוד עברית ולדרוש בגלוי רישיונות יציאה לישראל. בעקבות זאת נעצרו יהודים. בדצמבר 1970 נשפטה בלנינגרד קבוצת צעירים יהודים מריגה על תכנון לחטוף מטוס סובייטי ולהטיסו לישראל.
ב-1970 נרשמו בעיר 162,587 תושבים יהודיים (%4.1 מכלל האוכלוסייה), אך משערים שהמספר הנכון התקרב ל-200,000. קרוב ל-14,000 הצהירו על יידיש כשפת אם.
בית כנסת גדול ומרשים מהתקופה שלפני המהפכה עומד על תילו, וכן אולם חתונות, משחטת עופות ומאפיית מצות.
אלפים רבים מיהודי העיר עלו לישראל בעלייה הגדולה של שנות ה-90. בשנת 1997 חיו רק כ-100,000 יהודים בסנקט פטרבורג.
המאה ה-21.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2002 בסנקט פטרבורג חיו 35 אלף יהודים. על פי רוב המומחים, נתון זה אינו מדויק וייתכן שמספר האוכלוסייה היהודית בעיר הוא הרבה יותר גבוה.
בשנת 1924 הוקם בעיר ארגון הקהילה היהודית הדתית של לנינגרד (ברוסית: Ленинградская еврейская религиозная община, בראשי תיבות ЛЕРО) שגם הוכרה על ידי השלטונות. בשנת 1990 הארגון שינה את שמו לקהילה היהודית הדתית של סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербургская Еврейская Религиозная).
Si Te Vas
Si Te Vas (בעברית: אם אתה הולך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה הרביעי, ?Dónde Están los Ladrones. השיר יצא לאור ב-29 בספטמבר 1998, בסמוך ליציאת האלבום. השיר נכלל גם באלבום ההופעה הראשון שלה, MTV Unplugged והשני שלה, Live &amp; off the Record.
במצעדים העיקריים הגיע השיר למקום ה-26 במצעד השירים הלטיניים, ה-12 במצעד שירי הפופ הלטיניים. וה-2 במצעד הספרדי.
רקע וכתיבה.
את השיר כתבה שאקירה ביחד עם לואיס פרננדו אוצ'ואה, והוא זכה לתשומת לב רבה מצידה, כאשר בחרה לשיר אותו בכל אחד מן המופעים שלה עד היום.
בשני סיבובי ההופעות "Tour of the Mongoose", ו-"Tour Anfibio", החליטה שאקירה כי היא תבצע את השיר במספר גרסאות שונות.
וידאו קליפ.
למרות שזכה השיר לתשומת לבה רבה, הוחלט כי הוא לא יצא כסינגל, ולא יצולם לו ווידאו קליפ נלווה. לאחר מכן, החליטה שאקירה כי היא תעלה הופעה מתוך אחד ממופעיה שהתקיימו בעבר, לערוץ היוטיוב שלה.
ההופעה הועלתה לערוץ ה-Vevo של שאקירה בשנת 2009, 11 שנים מצאתו המקורית. נכון לנובמבר 2017, מונה הצפיות שלה עומד על למעלה מ-28 מיליון צפיות.
מיקומי שיא.
השיר זכה להצלחה נאה בעולם כאשר נכנס למצעדים שבועיים רבים, ולשני מצעדי סוף שנה.
Octavo Día
Octavo Día (בעברית: יום שמיני) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה הרביעי, ?Dónde Están los Ladrones. השיר יצא לאור ב-27 במאי 1999, כשנה לאחר צאתו של האלבום. השיר נכלל גם באלבום ההופעה הראשון שלה, MTV Unplugged והשני שלה, Live &amp; off the Record.
בשנת 2000, הועמד השיר בטקס פרסי גראמי הלטיני, בקטגוריית - "פרס גראמי לביצוע סולו הרוק הווקאלי הטוב ביותר - אישה", ואף זכה בה.
רקע וכתיבה.
את השיר כתבה שאקירה ביחד עם לואיס פרננדו אוצ'ואה.
בריאיון ל-MTV News, שאקירה אמרה כי "השיר מדבר על אלוהים, ועל בריאת העולם. שמו "יום שמיני" – ניתן לו מכיוון ששאקירה אמרה כי ביום הזה אלוהים עזב ל-"חלל החיצון", וכשחזר הכל היה נגוע בידי השטן. ובנוסף, כשהוא חזר הוא מצא את בני האדם תחת הנהגתם של כמה שליטים, והוסיפה כי בני האדם הם כמו חתיכות ממשחק השחמט".
הופעה.
שאקירה ביצעה את השיר בטקס שנערך ב-12 באוגוסט 1999, ב-"Grand Ballroom", ומאוחר יותר התווסף לאלבום ההופעה הראשון שלה, MTV Unplugged.
בנוסף, ביצעה שאקירה את השיר גם בסיבוב ההופעות השני שלה, "Tour Anfibio".
אואקרי
אואקרי (שם מדעי: "Cacajao") הוא סוג של קופים מקבוצת קופים רחבי אף החיים באגן האמזונאס ביערות גשם טרופיים.
לקופים אלה ישנו שיער עבה זהוב עם ראשים גדולים והם בעלי לסתות גדולות העוזרות להם לפצח זרעים קשים. המין אואקרי קירח הוא המין הידוע ביותר והוא בעל עור פנים חשוף לגמרי בצבע אדום סמוק. לקופים זנב קטן והם נעים באיטיות אך יודעים לקפץ גבוה בעת הצורך. הם שוכני עצים היורדים לקרקע לעיתים רחוקות, מאחר ששם הם פגיעים.
סאקי מזוקן
סאקי מזוקן (שם מדעי: "Chiropotes") הוא סוג של קופים מקבוצת קופים רחבי אף החיים באגן האמזונאס ביערות גשם טרופיים.
קופים אלה מזכירים את קופי הסאקי אך כהים יותר ובעלי שער עבה מעל ראשם וסנטרם כמו זקן. יש להם לסתות גדולות וחזקות איתם הם מפצחים אגוזים קשים.
הם חיים בין ענפי העצים ביערות הגשם ויורדים לקרקע לעיתים רחוקות. הם ניזונים בעיקר מפירות שונים אך גם מזרעים קשים, עלים, חסרי חוליות וחולייתנים קטנים.
קופים אלה נעים בחבורות ביער במשך היום, לעיתים עם קופי סנאי וקפוצ'ין.
מורוקי צפוני
מורוקי צפוני (שם מדעי: "Brachyteles hypoxanthus") הוא מין קוף דרום אמריקני המצוי אך ורק בדרום ברזיל ביער האטלנטי והוא הקוף רחב האף השני בגודלו, לאחר קרובו לסוג - מורוקי דרומי.
אורך המורוקי 65-80 ס"מ ומשקלו 12-15 ק"ג. הוא טפסן עצים זריז בעל זרועות אירועות וזנב ארוך ומתפתל היכול להיאחז בענפים. הפרווה בלונדינית ומעט זהובה, למעט הראש הזהוב. הפנים כהות יותר והשפתיים לבנות.
הקוף שוכן עצים שאיננו יורד לקרקע כמעט והוא פעיל במשך היום ומחפש עלים ופירות.
המורוקי מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב ציד והרס של יערות הגשם.
מרמוסט רוסמלן
מרמוסט רוסמלן (שם מדעי: "Callibella humilis") הוא מין פרימט ממשפחת המרמוסטיים המצוי ביערות אמריקה הדרומית והוא המין היחידי בסוגו. הוא אנדמי לברזיל. המין נקרא על שם החוקר שגילה אותו, מארק ואן רוסמלן (Marc van Roosmalen).
אורכו של קוף זה 38–39 ס"מ ומשקלו 150–180 גרם והוא הקוף השני בקוטנו ביבשת אמריקה לאחר המין מרמוסט גמדי. הוא בעל פרווה בצבע חום-זית עם ראש שחור ופנים ורודות ומעל העיניים ישנו "סרט" של שיער לבן ומאחוריו שחור.
הקוף מסתובב ביערות הגשם בחבורות קטנות ומלוכדות בהם גם נקבות עם צאצאים ומחפשים אוכל. כמו מרבית הקופים, הם אוכלי-כול הניזונים מעלים, פירות וחרקים והם מחבבים גל לשד של עצים.
הקוף מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב הפגיעה ביערות שבהם הוא חי.
מרמוסט בהיר