ב־23 בספטמבר, הודיעה התקשורת הממלכתית בבלארוס שלוקשנקו הושבע לקדנציה נוספת של חמש שנים. למחרת פרסם האיחוד האירופי הצהרה שדחתה את לגיטימיות הבחירות, קראה לבחירות חדשות וגינתה את הדיכוי והאלימות נגד המפגינים. ב־2 באוקטובר הנהיג האיחוד האירופי סנקציות נגד 40 פקידים בלארוסיים שהואשמו בדיכוי פוליטי ובזיוף קולות. לוקשנקו עצמו לא נכלל ברשימה. בתגובה, ממשלת בלארוס הטילה סנקציות כנגד רשימה של פקידי האיחוד האירופי מבלי לפרסם את זוהתם. לוקשנקו האשים את האיחוד האירופי ו"ארגונים מערביים אחרים" בניסיון "לפגוע בבלארוס" בעזרת ערעור היציבות של המשטר הנוכחי ותמיכה באופוזיציה.
התגובה של המשטר להפגנות הייתה אלימה. בהצהרה של משרד נציבות האו"ם לזכויות האדם ב־1 בספטמבר צוטטו יותר מ־450 מקרים מתועדים של עינויים, טיפול לא ראוי בעצורים וכן דיווחים על התעללות מינית ואונס.
בסוף נובמבר 2020, אלכסנדר לוקשנקו הצהיר כי כשתאושר חוקה חדשה יפנה את כס הנשיאות. הוא לא מסר מתי זה יקרה, ולא הסביר אילו רפורמות יקדם בחוקה. מנגד, המפגינים נגד לוקשנקו טענו שהבטחותיו לרפורמות נועדו רק למשוך זמן, בתקווה שתנועת המחאה נגדו תאבד בינתיים מכוחה ומדבקותה במטרה.
רקע.
אלכסנדר לוקשנקו הוא ראש מדינת בלארוס המכהן מאז 1994, כהונה בת 26 שנים. הוא זכה לכינוי "הדיקטטור האחרון של אירופה", לאחר שלא קם כנגדו אף מתמודד שאיים על כהונתו בחמש מערכות הבחירות הקודמות. תחת שלטונו הסמכותני, הממשלה פעלה לעיתים קרובות לדיכוי האופוזיציה.
לוקשנקו התמודד עם ביקורת ציבורית רבה בעקבות התמודדותו מול מגפת הקורונה, לאחר שהכחיש שהמגפה מהווה איום משמעותי. מבין חמש מערכות הבחירות בהן ניצח לוקשנקו, רק הראשונה שבהן נתפסה כחופשית והוגנת על ידי משקיפים בינלאומיים.
לפני הבחירות.
איש העסקים והבלוגר סרגיי טיכאנובסקי השווה את לוקשנקו ל"תיקן", בהשראת פואמת הילדים "תיקן" שכתב קורניי צ'וקובסקי. הפואמה מ־1923 משתמשת בתיקן כדי לתאר ממשל אימה קצר וכאוטי של דיקטטור על כל שאר בעלי החיים, ומשוות לעיתים לבגדי המלך החדשים. בזמן שבפואמה המקורית התיקן נאכל על ידי ציפור דרור, טיכאנובסקי השתמש בדימוי של נעל בית, במשמעות של רקיעה על התיקן. הוא נעצר בסוף מאי 2020 על ידי משטרת בלארוס, שהאשימה אותו בריגול.
ביוני 2020 התקיימו מחאות רחוב נגד לוקשנקו. מועמדים מהאופוזיציה נרשמו לבחירות הבאות, אך רבים מהם נעצרו.
ב־19 ביוני הודיע לוקשנקו שהוא "סיכל ניסיון הפיכה", וכתוצאה מכך נעצר יריבו העיקרי מהאופוזיציה, ויקטור בבריקו. על פי דיווחים ברשת CNN, באבארייקה הצהיר כי ההאשמות בשוחד ובשחיתות הן האשמות שווא, וכי מניעי המעצר פוליטיים שעיקר מטרתם היא למנוע את ניצחונו בבחירות. פעילי אופוזיציה, עיתונאים ובלוגרים נעצרו גם הם כחלק מהדיכוי הממשלתי. קבוצת זכויות האדם Viasna העריכה שכ־1,300 איש נעצרו במחאה בין תחילת מאי לתחילת אוגוסט.
לוקשנקו טען כי מחאות האופוזיציה נובעות מהתערבות של מדינה זרה. לדבריו, ההפגנות היא מזימה שתוכננה על ידי מדינות זרות – האמריקאים, חברי נאט"ו, הרוסים או האוקראינים. אשתו של טיכאנובסקי, סבטלנה טיכאנובסקאיה, נרשמה כמועמדת בבחירות הקרובות לאחר מעצרו של באבארייקה.
ההפגנות הובילו להערכות לפיהן הסכסוך עשוי להימשך חודשים ולהסלים לאלימות, ואף להתפתח למהפכה, בדומה לאופן שבו הפכו מחאות היברומאידאן למהפכה באוקראינה בשנת 2014. צוות החשיבה האמריקני קרן מרשל הגרמנית, ציין כי ההפגנות רחבות יותר ומדוכאות באכזריות רבה יותר מהפגנות קודמות בבלארוס.
הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) דיווח כי הוא לא ינטר אחרי בחירות 2020 מאחר שלא הוזמן לעשות זאת. זו הפעם הראשונה מאז 2001 שבה המשרד למוסדות דמוקרטיים וזכויות אדם (ה־ODIHR) לא יעקוב אחר הבחירות בבלארוס. ארגון ה־OSSE לא הכיר בשום בחירות בבלארוס כחופשיות והוגנות מאז 1995, והממשלה בבלארוס הפריעה לפיקוח של OSSE על מערכות בחירות קודמות במדינה.
ב־23 ביולי טען לוקשנקו כי ה־BBC ורדיו אירופה החופשית עודדו מהומות, ואיים לגרש את התקשורת ולאסור עליהם לדווח על הבחירות.
אזרחי בלארוס החלו באירוע התרמה כדי לתמיכה בקורבנות הדיכוי והאלימות, כך שיוכלו לשלם את הקנסות שקיבלו במהלך המחאה.
הקמפיין הנשיאותי.
ב־29 ביולי, בתמיכתם של כלי החדשות שבחסות ממשלת בבלארוס, נעצרו 33 שכירי חרב לכאורה מקבוצת ואגנר, חברה צבאית פרטית רוסית, בבית הבראה בסמוך למינסק.
ב־30 ביולי התקיימה עצרת של המועמדת לנשיאות, סבטלנה טיכאנובסקאיה, בפארק ידידות העמים במינסק. לפי פעילי זכויות אדם, 63,000–70,000 איש נכחו במקום. זו הייתה אחת העצרות הגדולות ביותר בבלארוס מאז 1991.
ב־6 באוגוסט, כ־5,000 מפגינים יצאו לרחובות במינסק, נופפו בסרטים לבנים וקראו לבחירות חופשיות והוגנות.
במהלך השבוע הראשון של אוגוסט הפגינו רבבות בלארוסים נגד לוקשנקו בעיירות ובערים ברחבי בלארוס. כ־63,000 מפגינים נכחו בעיר הבירה, מינסק. אלו מחאות הרחוב הגדולות ביותר שהיו בבלארוס הסובייטית.
יום הבחירות.
ב־9 באוגוסט, רוב הכבישים והכניסות למינסק נחסמו על ידי המשטרה והצבא בשעת בוקר מוקדמת.
באמצע היום האינטרנט בבלארוס נחסם באופן חלקי. גורמים בממשל טענו שהסיבה לכך הייתה התקפת מניעת שירות מבוזרת כבדה. לעומתם, מומחי מחשוב טענו שחברת האינטרנט הממלכתית של בלארוס, המונופול Beltelecom, עשתה אחת עם סוכנויות המדינה, ואלו השתמשו יחדיו בטכנולוגיית בדיקת מנות עמוקה (Deep Packet Inspection) או בעיצוב תעבורה. לטענתם, שיבושי האינטרנט נגרמו כתוצאה מתקלות בציוד הסינון. במסגרת חסימות האינטרנט, תוכנות מסרים מיידיים הפסיקו לעבוד.
בערב אותו יום, מיד לאחר ההצבעה, תחנת הטלוויזיה הממומנת על ידי ממשלת בלארוס הציגה מדגם המנבא שלוקשנקו זכה ב־80.23% מהקולות, ואילו טיכאנובסקאיה זכתה ב־9.9% מהקולות בלבד. הפערים מהתחזיות היו קיצוניים במיוחד, וגרמו אפילו לתומכי הממשל להניח שהתוצאות פוברקו. תומכיה של טיכאנובסקאיה יצאו לרחובות בכל הערים הגדולות בבלארוס (ברסט, מינסק, ויטבסק, גרודנו, מאזיר, פינסק, הומל ובוברויסק) כדי להביע את אי שביעות רצונם, ולקרוא לספירה הוגנת של קולות הבוחרים. המחאות התחילו כמחאות שלוות באמצע הלילה, עד שבמינסק התפתחו תגרות בין חלק מהמוחים לאנשי הרשויות. המשתתפים החלו לבנות מתרסים כדי לחסום את התנועה ברחובות. קשה היה להעריך את מספר המפגינים במינסק, כיוון שהם היו פזורים ברחבי העיר.
בשעות הלילה, לאחר שכוחות המשטרה פיצלו את ההמונים, הם החלו לדלוק אחר קבוצות מפגינים קטנות יותר דרך מרכז העיר מינסק במשך מספר שעות. מאבקם של המפגינים נגד כוחות הביטחון והמשטרה נמשך בכל הערים הגדולות בבלארוס. כוחות הביטחון השתמשו באלות משטרה, בכדורי גומי (שנורו מרובי ציד), ברימונים עם כדורי עופרת, בתותחי מים, בגז מדמיע וברימוני הלם כדי לדכא את ההפגנות. דיכוי ההפגנות נמשך כל הלילה. בברסט, המפגינים התפזרו בהדרגה והשאירו קהל של 200–300 מתוך הערכות קודמות של כ־5,000 איש. באותו לילה השתמשו כוחות הביטחון של מינסק ברימונים, וכמה מהמוחים נפצעו אנושות.
זו הייתה אחת המחאות הגדולות ביותר מאז שבלארוס נהייתה עצמאית. כוחות הביטחון עצרו באותו לילה כ־3,000 משתתפים. כמה מן המפגינים נפצעו קשה, לפחות 50 מהם הובלו לבית החולים, ואחד מהמפגינים מצא את מותו.
לאחר יום הבחירות.
ב־10 באוגוסט בשעות הבוקר המוקדמות בבוקר במינסק, אנשים החלו להביא פרחים למקום בו מת המפגין בלילה הקודם. הרשויות המקומיות לא אישרו את הידיעה שמפגין מת בהפגנות. ועדת הבחירות המרכזית של בלארוס הודיעה על תוצאות הבחירות.
בזמן שההפגנות סחפו את בלארוס בעקבות התוצאות המזויפות, המועמדת הראשית לאופוזיציה סבטלנה טיכאנובסקאיה פרסמה סרטון בו נכתב כי היא עזבה את בלארוס לליטא. היא אולצה לעזוב כשניסתה להגיש תלונה למועצת הבחירות המרכזית של בלרוס, שם היא עוכבה במשך שבע שעות.
בערב, ההפגנות המשיכו בכל הערים הגדולות של בלארוס, ביניהן ברסט, הומל, הורדנה, מוהילב, ויטבסק, ברנוביץ', מלדזייצ'נה, נבהרדק, וז'ודזינה. במינסק, המפגינים שינו את טקטיקות המחאה שלהם, והעבירו עמדות מחלק אחד של העיר לחלק אחר, בדומה לטקטיקות "Be Water" ("היו מים") בהן השתמשו מפגיני המחאות של 2019–2020 בהונג קונג. מפגינים בנו מתרסים באזור שסביב שוק ריגה במרכז מינסק. כוחות הממשלה הגיבו בריסוס המפגינים בגז מדמיע והשתמשו ברימוני הלם. הרשויות זרקו רימוני יד לעבר המפגינים, ומפגין נפטר לאחר פיצוץ רימון ליד תחנת המטרו פושקינסקאיה. במשרד הפנים טענו כי מכשיר לא מזוהה התפוצץ בידיו של המפגין. לפי ההשערות, מקורם של רימוני ההלם שהושלכו לעבר המפגינים הוא בצ'כיה, שהטילה אמברגו על מכירת ציוד כזה לבלארוס לאחר דיכוי הבחירות בבחירות 2010.
בדיכוי ההפגנות במינסק השתתפו כוחות משטרה מיוחדים לדיכוי מהומות מטעם הממשלה (AMAP/OMON), חיל הפנים וכוחות מיוחדים למלחמה בטרור. תותחי מים שימשו את הכוחות גם בסמוך לשוק ריגה, וכדורי גומי היו בשימוש נרחב בכל מקום. לפי הדיווחים, חוליות AMAP השתלטו על אמבולנסים או השתמשו בטנדרים עם סימנים חזותיים דומים כדי להונות את המפגינים, ולאפשר להם לעבור את המתרסים שבנו.
המשטרה המשיכה להשתמש בתותחי מים כנגד מפגינים במהלך העצרת של תומכי האופוזיציה במינסק ביום שני.