וולאס הוא ממציא מפוזר המתגורר בצפון אנגליה יחד עם כלבו, גרומיט. ביתו של וולאס עמוס בהמצאותיו - מתקנים מכניים מסובכים בסגנון מכונות רוב גולדברג, אשר אמורים להקל במלאכות הבית, אך לעיתים קרובות מתקלקלים וגורמים למהומה רבה. דמותו של וולאס מוצגת כאנכרוניסטית והוא לבוש בדרך כלל בסגנון שמרני וחסר טעם עם מכנסי צמר חומים וחולצה לבנה אשר מעליה סוודר ירוק ועניבה אדומה. וולאס מתאפיין בחיבה יתרה לגבינה, קרקרים ותה. הוא איננו אוהב כלל ירקות. וולאס הוא אדם נעים הליכות וחביב עד כדי נאיביות. גישתו התמימה יחד עם המצאותיו המוזרות גורמות תמיד להסתבכות הצמד בבעיות מפתיעות. דמותו מבוססת במידת מה על אביו של ניק פארק, אשר עסק גם הוא בבניית מתקנים שונים להקלה על מטלות היומיום.
במקור דובב וולאס על ידי השחקן הבריטי פיטר סאליס ובדיבוב העברי דובב על ידי אלי לולאי.
גרומיט.
גרומיט הוא כלבו הנאמן והמבריק של וולאס. הוא אומץ על ידי וולאס לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת דוגוורטס - פרודיה על בית-הספר הוגוורטס, שבו לומד הארי פוטר. גרומיט אינו מדבר, אך דמותו ורגשותיו מוצגים באמצעות הבעות פנים רבות ומגוונות. גרומיט מוצג כמחונן, לעיתים קרובות אף יותר מוולאס, והוא דואג לשלומו ולרווחתו של אדונו, תוך הבעות יאוש מתמשכות. לגרומיט כישרונות רבים והוא נראה לעיתים קרובות סורג, קורא עיתונים וספרים, פותר פזלים, מאזין למוזיקה קלאסית ומתקן פגמים בהמצאותיו של וולאס. גרומיט, המוכשר שבצמד, נוהג לחלץ את וולאס מהתסבוכות אליהן האחרון נקלע. למרות כל זאת, גרומיט מפגין חיבה אמיתית ונאמנות ללא תנאי כלפי אדונו.
הספרים שאותם גרומיט קורא הם פרודיות על ספרים אמיתיים, למשל: "הרפובליקה" מאת פלוטו (משחק מילים על שמותיהם של אפלטון ושל דמות הכלב של דיסני), "החטא ועונשו" מאת פידו דוגסטויבסקי, "אנשים ממאדים, כלבים מוונוס" ועוד. אחד מאבות הטיפוס של נאס"א לרכב סיור למאדים נקרא על שם גרומיט.
יוסי היימן
יוסי (יוסף שלום) היימן (נולד ב-1 בדצמבר 1960, י"ב בכסלו ה'תשכ"א) תת-אלוף במילואים בצה"ל. כיהן כמפקד בית הספר לקצינים, קצין חי"ר וצנחנים ראשי וראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון. במשך כשנתיים וחצי היה מנכ"ל עיריית ירושלים. מקיץ 2014 מכהן כמנכ"ל ג'וינט ישראל-אשל.
ביוגרפיה.
היימן נולד בחיפה לאב יליד גרמניה וניצול שואה. היה חבר בשבט גולן בסניף כרמל של בני עקיבא ובוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים.
שירותו הצבאי.
היימן התגייס לצבא במסגרת גרעין נח"ל של תנועת בני עקיבא, ועבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במהלך מלחמת לבנון הראשונה היה מפקד פלוגה בגדוד 906 ובהמשך מפקד פלוגה בקורס קצינים. לאחר תפקיד זה השתחרר מצה"ל, אולם כעבור שנה ב-1985, שב לשירות בחטיבת גולני ושירת כקצין אג"ם חטיבתי, לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 13 בתקופת קובי מרום ובתום התפקיד יצא ללימודים ב. ב-1990 מונה למפקד גדוד 17 (אריות הגולן). ב-1992 מונה למפקד גדוד 13 והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון. לאחר תפקיד זה השתחרר בפעם השנייה מצה"ל, עבד כמנהל תפעול בחברת אורמיר וכמנהל עיתון "כל העמק והגליל" מקבוצת ידיעות תקשורת. ב-1996 חזר לשירות הקבע ומונה למפקד גדוד "גפן" בבה"ד 1. ב-1997 מונה למפקד חטיבת בנימין, במהלך פיקודו על החטיבה התגלו חילוקי דעות קשים בינו ובין המתיישבים. המתיישבים ציפו, שאף שהיימן אינו מקיים עוד אורח חיים דתי, יגלה הבנה לדרכם בשל העובדה שכמעט כל אחיו ואחייניו הם מתנחלים בעצמם.
ב-1999 מונה לראש מחלקת תורת חי"ר וצנחנים (ר' תחצ"ן) במפקדת קחצ"ר ובמקביל שימש כרמ"ח כושר קרבי, ב-2001 מונה למפקד בה"ד 1, בתקופתו עברו קורסי הקצינים של צה"ל שינוי מערכתי, אוחדו קורסי האג"ם והחי"ר לקורס אחוד, קורס קציני יבשה. ב-2003 מונה לקצין חי"ר וצנחנים ראשי. במקביל שירת כמפקד עוצבת האש של פיקוד המרכז במהלך שנת 2005. היימן היה הקצין הבכיר הראשון שערך חשבון נפש פומבי בעקבות מלחמת לבנון השנייה, כשאמר בטקס סיום תפקידו כקצין חי"ר וצנחנים ראשי: "חטאנו חלק מהזמן, ואני חלק מכך, בחטא היוהרה". בשנים 2006 עד 2007 למד לתואר שני והדריך במכללה לביטחון לאומי. ב-2007 מונה לראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת וכיהן בתפקיד עד 2010. בסוף שנת 2010 פרש מצה"ל.
לאחר פרישתו מצה"ל.
בתחילת 2011 מונה למנכ"ל עיריית ירושלים במקום יאיר מעיין. בינואר 2014 התפטר היימן מתפקידו זה. בקיץ של אותה שנה מונה למנכ"ל ג'וינט ישראל-אשל – לפיתוח שירותים למען הזקן, שותפות של ג'וינט ישראל והממשלה.
היימן נשוי ואב לשלושה, בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול מהטכניון (1990) ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה (2007). אחותו הגדולה מיכל נשואה לשר הרב רפי פרץ יושב ראש מפלגת הבית היהודי ולשעבר הרב הצבאי הראשי ומייסד וראש מכינה קדם-צבאית עצם.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
36 (מספר)
36 (במילים בלשון זכר: שלושים וששה; בלשון נקבה: שלושים ושש) הוא מספר טבעי העוקב ל-35 וקודם ל-37.
במתמטיקה.
formula_1.
formula_2.
מלכיתים
המונח מלכיתים משמש לציון מספר כתות נוצריות במזרח התיכון השייכות לנצרות המזרחית הקתולית ובעיקר את הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית (בערבית: كنيسة الروم الملكيين الكاثوليك). מקור השם הוא במילה הסורית העתיקה "מלכאיא", שפירושה "מלכותי". במקור שימש המונח ככינוי גנאי בעקבות הפיצול החריף שחל בנצרות המזרחית לאחר ועידת כלקדון בשנת 451. מתנגדי הוועידה השתמשו בו כדי לציין את אלה שתמכו בהחלטות הוועידה ובקיסרות הביזנטית, ולא ברור באיזו תקופה החלו המלכיתים לכנות את עצמם בשם זה.
המלכיתים היו ברובם עירוניים דוברי יוונית שחיו במערב הלבנט ובמצרים, שלא כמו מתנגדי ועידת כלקדון דוברי הסורית והקופטית, שהיו ברובם כפריים. הכנסייה המלכיתית חולקה לשלוש פטריארכיות היסטוריות - אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים, שהיו כפופות לפטריארך של קונסטנטינופול. מתנגדי ועידת כלקדון ייסדו פטריארכיות משלהם באלכסנדריה (הכנסייה הקופטית אורתודוקסית), ובאנטיוכיה (הכנסייה הסורית-אורתודוקסית). הממלכה הנובית מוקורה, בסודאן של ימינו, השתייכה גם היא לכנסייה המלכיתית בשנים 575–1300 בקירוב.
החל משנת 1342 פעלו אנשי דת קתולים בדמשק ובאזורים אחרים, והחלו להמיר בחשאי את הכהונה האורתודוקסית לקתוליות. בתקופה זו הפיצול בין הכנסייה המזרחית למערבית לא היה מוגדר, ומרבית המומרים המשיכו לפעול גם בתוך הכנסייה האורתודוקסית. ב-1724 נבחר הבישוף קיריל השישי לכהן כפטריארך של אנטיוכיה, במהלך שנתפס כהשתלטות קתולית על הפטריארכיה. ירמיה השלישי מקונסטנטינופול מינה את הנזיר היווני סילבסטר במקומו של קיריל, אך משנבחר האפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, הוא הכיר בסמכותו של קיריל וקידם בברכה את תומכיו. מנקודה זו והלאה הייתה הכנסייה המלכיתית מפוצלת בין האורתודוקסים, שהמשיכו להכיר בסמכותו של הפטריארך של קונסטנטינופול, לבין הקתולים, שהכירו בסמכותו של האפיפיור ברומא. כיום, רק הקבוצה הקתולית ממשיכה לכנות עצמה מלכיתית.
אסי - ישראלים על הקשת האוטיסטית
בניין פאן אם
טיל אוויר-ים
מגדל בלומברג
מגדל בלומברג (באנגלית: Bloomberg Tower) הנקרא על שם חברת בלומברג הוא שמו הלא רשמי של מבנה המצוי בשדרות לקסינגטון 731, בין רחובות 58 ו-59 באזור מידטאון של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. המבנה משמש את הנהלת חברת בלומברג. הבניין מכונה גם בשם 'חצר המקור' (One Beacon Court) בשל המבנה המלבני המואר בצורת המקור אשר מכסה את המגדל, והחצר המרוצפת בקומת הקרקע שלו. גובה המבנה 246 מטרים ובו 54 קומות. המבנה נבנה בין השנים 2001 ו-2005 על פי תכנון חברת האדריכלים של סזאר פלי.
לוחות המתכת המעטרים את המבנה מאפשרות למטפסי מבנים לטפס על המבנה בקלות רבה יחסית. מסיבה זו הוצבו סביב המבנה שומרים במטרה למנוע טיפוס על המבנה.
המבנה נמצא כיום בבעלות חברת ורנאדו ריאלטי טראסט (Vornado Realty Trust).
בריאן וורנר
פסיכולוגיה של המוזיקה
פסיכולוגיה של המוזיקה הוא תחום מחקר העוסק בהיבטים הפסיכולוגיים הקשורים בחוויות מוזיקליות. המחקר שואף להסביר ולהבין את ההתנהגות ואת החוויה המוזיקלית, כולל התהליכים שבאמצעותם המוזיקה נתפסת, נוצרת, מגיבה ומשתלבת בחיי היומיום.
הפסיכולוגיה של המוזיקה המודרנית היא אמפירית; הידע שלה נוטה להתקדם על בסיס פרשנויות של נתונים שנאספו על ידי תצפיות שיטתיות המתבססות על התבוננות ואינטראקציה עם מושאי המחקר. הפסיכולוגיה של המוזיקה היא תחום מחקר בעל רלוונטיות מעשית בתחומים רבים, ביניהם קומפוזיציה, חינוך, ביקורתיות וטיפול, וכן ניתוח של גישות אנושית רבות, כגון מיומנות, אינטליגנציה, יצירתיות והתנהגות חברתית.
הפסיכולוגיה של המוזיקה יכולה לשפוך אור על היבטים לא-פסיכולוגיים של מוזיקולוגיה ועשייה מוזיקלית. לדוגמה, באמצעות חקירת התפיסה וחקר המודלים החישוביים של מבנים מוזיקליים (כמו מנגינה, הרמוניה, טונאליות, קצב וצורה) גישה זו יכול לתרום לתורת המוזיקה.
בנוסף, בפסיכולוגיה של המוזיקה מתבצעים מחקרים בתחום הנוירופסיכולוגיה, המנסים להסביר את הקשר בין תפקוד המוח והשפעותיה הפסיכולוגיות של המוזיקה.
מחקר בהיסטוריה של המוזיקה יכול להפיק תועלת מחקירה שיטתית של ההיסטוריה של תחביר מוזיקלי, או מניתוחים פסיכולוגיים של מלחינים והלחנות, ביחס לתגובות הרגשיות והחברתיות למוזיקה שלהם. גם האתנומוזיקולוגיה יכולה להפיק תועלת מגישות פסיכולוגיות ללימוד קוגניציה ומוזיקה בתרבויות שונות.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת: עד 1860.