כשהתבגרה, לקחה בל על עצמה את האחריות על ניהול הרפת ולול העופות בקנווד. עיסוק כזה היה אופייני לנשות האצולה, ואילו סיועה ללורד בתכתובות היה יוצא דופן. סיוע מסוג זה בדרך כלל התבצע על ידי מזכיר או פקיד. בל קיבלה קצבה שנתית של 30 ליש"ט ו-10 שילינג, פי כמה מהשכר של משרתים באחוזה. לעומת זאת, ליידי אליזבת קיבלה בערך 100 ליש"ט, אך היא הייתה גם יורשת מצד אמה. בל, מלבד הגזע שלה, נולדה מחוץ למסגרת הנישואים, בזמן ובמקום שבדרך כלל הדביק לכך סטיגמה גדולה.
חיים מאוחרים.
אביה של בל נפטר בשנת 1788 ללא יורשים לגיטימיים, והוריש 1000 ליש"ט לילדיו מחוץ למסגרת הנישואים, ג'ון ואליזבת לינדסי. ייתכן שהתייחסותו בצוואתו לבל בשם אליזבת, שהוא שם הולדתה, מעיד על כך שהיא נקראה על ידו בשם זה, ושהיא נקראה לראשונה בשם דיידו על ידי דודה ודודתה כשבאה להתגורר עמם. מקור אחר טוען שהייתה ללינדסי בת נוספת, בשם אליזבת פאלמר (נולדה c. 1765), בסקוטלנד.
בל גם ירשה 100 ליש"ט מליידי מרג'רי מאורי בשנת 1793, אחת משתי קרובות המשפחה שבאו לחיות עם משפחת מארי על מנת לעזור לטפל בזוג מארי לעת זקנתם. בצוואתו, שנכתבה בשנת 1783, לורד מנספילד באופן רשמי אישר את היותה של בל בת-חורין; הוא גם הוריש לה כסף באופן ישיר, בנוסף לירושה הגדולה שהגיעה לה דרך אביה, שהיה היורש הרשמי של לורד מנספילד.
ב-1793, נישאה בל לג'ון דאבינייה, צרפתי שעבד כעוזר אישי לבני האצולה. ידוע על שלושה בנים שנולדו לזוג: תאומים צ'ארלס וג'ון, ב-1795; וויליאם תומאס, ב-1802.
בל נפטרה ב-1804 בגיל 43.
צאצאיה.
בנה של בל, צ'ארלס דאבינייה, שירת בצבא מדרס, אחד הצבאות הטריטוריאליים של חברת הודו המזרחית, שקדמה לצבא הבריטי ההודי. בשנת 1810, הוא היה רשום כסגן בחיל הרגלים הילידי, אך סביר שהיה לפני זה סג"ם בצבא חברת הודו המערבית. באוגוסט 1836, הוא נישא בכנסיית קנסינגטון לחנה נאש, בתו הצעירה של ג'יי נאש. בשלב זה, הוא החזיק בדרגת סרן.
צאצאה האחרון הידוע של בל, נין רבא שלה, הרולד דאבינייה, מת ללא ילדים בדרום אפריקה ב-1975.
תיעודים אמנותיים שלה.
המשפחה הזמינה ציור של דידו ואליזבת. הציור, שהושלם בשנת 1779, יוחס בעבר לצייר יוהאן זופאני. היום, הציור הוא בבעלות הרוזן הנוכחי של מנספילד, ושוכן בבית קנווד, לאחר ששנים היה בארמון בסקוטלנד. הוא היה חלק מתערוכה על בל בבית קנווד, לציון מאתיים שנה לחוק לביטול סחר העבדים של 1807.
בית אלישבע
בית אלישבע הוא מבנה ציבור בשכונת קטמון שבירושלים. המבנה ניצב בפינת הרחובות אלעזר המודעי וחזקיהו המלך.
היסטוריה.
את הקמת המבנה יזמה מועצת הפועלות (כיום ״נעמת״), תנועת הנשים של ההסתדרות, והוא שימש כמרכז תרבות עם ספריה אזורית ואולם כינוסים, מעון יום ומרכז הכשרה מקצועית לנשים. הקמת הבניין החלה בדצמבר 1960, הוא נחנך ב-18 בדצמבר 1962 ונקרא על שם אלישבע קפלן, מאנשי העלייה השלישית ואשתו השנייה של ראש הממשלה השלישי לוי אשכול.
לאחר שמרכז ההכשרה נסגר, שימש המבנה כמרכז לפעילות נוער. בשנות ה-90 התמקם בו בית הספר הפלורליסטי "רעות". בתחילת שנות האלפיים ביקשו תושבי שכונת קטמון מהעירייה להפוך את המבנה למתנ"ס ומרכז קהילתי, אך בקשתם לא נענתה.
מאז 2010, משמש חלקו המרכזי של המבנה את הסניף הירושלמי של בית הספר למשחק ניסן נתיב, ובחצרו הוקם במבנה זמני אולם ספורט המשמש בשבתות גם כבית כנסת. בחלק התחתון של המבנה פועלים מאז הקמתו גני ילדים.
אדריכלות.
את הבניין תכננו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר ושמואל ביקסון, בסגנון מודרניסטי - מינמליסטי. המבנה מורכב משני אגפים מאונכים היוצרים את צורת האות L, אגף נמוך לאורך הרחוב ואגף גבוה הממשיך לתוך המגרש. בנקודת המפגש בין האגפים מוקמו הכניסה, אולם המבואה, המדרגות ואולם המופעים. חלק מקירות המבואה הם קירות מסך עשויים זכוכית, שמאפשרים קשר עין בין הרחוב למבנה ולחצר הפנימית שמאחוריו. בהצטלבות האגפים ממשיך חלק מהאגף הגבוה ו"מרחף" בחלל הרחוב, מעל מדרגות הכניסה הראשית לבניין. באגף הנמוך שכן גן הילדים ובאגף הגבוה הכיתות של מרכז התרבות וההכשרה המקצועית.
המבנה מועצב על פי עקרונות הסגנון הבינלאומי, עם השפעות מאוחרות יותר, לקראת המעבר לברוטליזם. העיצוב מינימליסטי ו"נקי", הבניין מחופה באבן נסורה וכולל חלונות פס אופקיים ארוכים והעמדה חלקית על קומת עמודים ("פילוטי", בהתאם לעקרונות שקבע לה קורבוזיה). עקב הפרשי גבהים הוא ניצב על מסד בגובה משתנה. לבניין שלוש כניסות, שנועדו לשלושה השימושים העיקריים בו. שטח הבניין הכולל הוא 2,300 מ"ר.
המבנה סבל מהזנחה - על קירותיו נתלו מזגנים, נבנו תוספות בנייה שפוגמות בצורתו המקורית, וחצרו הוזנחה. בעקבות המעבר של בית הספר למשחק ניסן נתיב למבנה הוא שופץ.
המפלגה השמרנית של קנדה
המפלגה השמרנית של קנדה (באנגלית: Conservative Party of Canada, בצרפתית: Parti conservateur du Canada) היא מפלגה מרכזית בקנדה, שממוקמת בצד הימני של המפה הפוליטית. המפלגה במסגרתה הנוכחית נוסדה בשנת 2003, אף על פי שהיו מסגרות שמרניות רבות במהלך ההיסטוריה של קנדה. המפלגה מאמינה בממשלה קטנה, הנמכת מיסים, וביזור הסמכויות לטריטוריות השונות בקנדה.
מנהיגה הבולט של המפלגה היה סטיבן הרפר, שנכנס לתפקידו כמנהיג המפלגה במרץ 2004. בשנת 2006 נבחר לראשות הממשלה. הוא החזיק במשרה זו, עד שהפסיד בבחירות הפדרליות בשנת 2015 לג'סטין טרודו, מועמד המפלגה הליברלית. לאחר ההפסד, התפטר הרפר מתפקידו כמנהיג המפלגה. באופן זמני (עד בחירת מנהיג חדש למפלגה) עמדה בראשות המפלגה רונה אמברוז. ב-27 במאי 2017 נערכו בחירות לראשות המפלגה ולאחר 13 סיבובים, נבחר הפוליטיקאי אנדרו שיר להיות מנהיג המפלגה ברוב זעום של 50.95% מקולות הבוחרים, לאחר שגבר על יריבו לתפקיד המפלגה, מקסים ברנייה שהוביל כמעט לכל אורך סיבובי הבחירות עד אשר קיבל 49.05% מקולות הבוחרים שלא הספיק לבחירתו לתפקיד מנהיג המפלגה.
המפלגה הליברטריאנית (ארצות הברית)
המפלגה הליברטריאנית (באנגלית: Libertarian Party, ידועה גם בקיצור LP) היא מפלגה אמריקאית אשר נוסדה בשנת 1971 בעיר קולורדו ספרינגס שבמדינת קולורדו. המפלגה דוגלת בליברטריאניזם - צמצום כוחה של הממשלה למינימום ההכרחי, והגברת חירויות האזרח, כולל ביטולו של רעיון מדינת הרווחה. המפלגה לא מחזיקה בכוח משמעותי בפוליטיקה האמריקאית, למרות שהציגה מועמדים לתפקידי מפתח במדינה, כולל לנשיאות ארצות הברית.
בבחירות לנשיאות ב-2012, מועמדה היה גארי ג'ונסון והמפלגה קיבלה פחות מאחוז מהקולות בכל הארץ. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית הגיעה המפלגה למקום שלישי במרבית המדינות (אחרי המפלגה הרפובליקנית והמפלגה הדמוקרטית). הישג זה אף בא לידי ביטוי בתוצאות הארציות. כמו כן בבחירות לנשיאות ב-2016, היה גארי ג'ונסון המועמד, והוא הגיע למקום השלישי לאחר טראמפ וקלינטון עם כ-4.4 מיליון קולות (3.29%) אך לא זכה באף אלקטור. כיום אין שום מושל מדינתי המזוהה עם המפלגה, אך יש חברי בתי מחוקקים של המדינות החברים במפלגה, בבחירות לנשיאות שנערכו ב-2020 הייתה ג'ו יורגנסן מועמדת המפלגה לנשיאות.
באפריל 2019, פרש חבר בית הנבחרים ג'סטין עמאש מהמפלגה הרפובליקנית ועבר לליברטריאנים ובכך הפך להיות הנציג הראשון של הליברטריאנים בקונגרס בכלל ובבית הנבחרים בפרט.
אידאולוגיה.
המפלגה תומכת בהורדת מיסים משמעותית, שוק חופשי, לגליזציה של סמים קלים, איכות הסביבה (אנשיה טוענים כי סביבה נקייה היא האינטרס של השוק החופשי), נישואים חד-מיניים (ובכל זכויות הלהט"ב), ביטול החוקים על פשעים ללא קרבן ובכך לגליזציה של זנות, פורנוגרפיה, הימורים ופוליגמיה, הזכות לשאת נשק ונגד כל סוג של צנזורה ממשלתית על חופש הביטוי. היא מתנגדת לכל רגולציה ממשלתית במשק וטוענת כי התפקיד הכלכלי היחידי של המדינה הוא להגן על זכות הקניין. בנוסף על כך, היא טוענת כי זכותו של מעסיק לא להכיר בהתאגדות עובדיו. המפלגה תומכת בהפרטת מערכת החינוך הלאומית. אין הכרעה בתוך המפלגה לגבי הפלות מלאכותיות. המפלגה מתנגדת למעורבות אמריקאית בעניינים בינלאומיים.
אירווין שיף שפעל נגד שיטת המיסוי בארצות הברית היה מועמד של המפלגה במערכת בחירות לסנאט של ארצות הברית.
סמל המפלגה וצבעה.
כמו למפלגות אמריקאיות אחרות, גם למפלגה הליברטריאנית יש חיה המזוהה עמה: הדורבן. כמו כן, לרוב מזוהה המפלגה עם הצבע הזהוב.
עד לאחרונה, היה מזוהה הלפיד ביחד עם פסל החירות הנושא אותו בתור הסמליל.
אבי גיסר
הרב אַבְרָהָם (אָבִי) גִיסֶר (נולד בשנת 1958) הוא רב ישראלי אשר שימש במשך 31 שנה כרב היישוב עפרה. יושב ראש המועצה לחינוך ממלכתי דתי, ראש מכון משפטי ארץ, חבר פורום תקנה ומחברי ארגון רבני צהר.
קורות חיים.
נולד וגדל בבני ברק, אחר כך למד במדרשית נעם, ולאחר מכן למד שש שנים בישיבת מרכז הרב. במהלך לימודיו בישיבה שימש את הרב צבי יהודה קוק, והשתייך לחבורה של הרבנים דני סטיסקין, ישראל סמט, צחי ובני להמן, דוד סתיו ורבנים נוספים שהקימו מאוחר יותר את ארגון צֹהר ומשמשים בתפקידי רבנות שונים ברחבי הארץ.
קיבל כושר לרב יישוב מהרב אברהם אלקנה כהנא שפירא וסמיכת חכמים יורה יורה מהרב דוב ליאור. בשנת ה'תש"ן, עשר שנים אחרי שהגיע לעפרה, בגיל 31, מונה לרב היישוב. בהכתרה שלו היו הרב מרדכי אליהו והרב אברהם אלקנה שפירא, שהיו הרבניים הראשיים לישראל, וגם הרב ישראל מאיר לאו. שימש במשך כשנתיים ראש מדרשה בעפרה, וכשש שנים אחרי שנכנס לתפקיד רב היישוב, פרש הרב יואל בן נון מראשות אולפנת עפרה אותה ייסד, והרב גיסר החליף אותו משנת 1994 עד שנת 2002.