בשנת 2009 יצאה למסכים סדרת טלוויזיה בכיכובה של קוקס - "קוגר טאון", בה היא גילמה את דמותה של ג'ולס, גרושה כבת 40 עם בן מתבגר; הסדרה ארכה שש עונות.
בשנת 2011 התארחה בעונתה הראשונה של הסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
בשנת 2014 ביימה והפיקה את הסרט "הכל הולך" בכיכובו של שון ויליאם סקוט.
בשנת 2020 הוכרז כי תפיק ותככב בעיבוד עלילתי לסדרת התעודה "מכללת הסיכוי האחרון".
בשנת 2022 חזרה לגלם את העיתונאית גייל וות'רס בסרט ה-5 של סדרת סרטי האימה "צעקה".
חיים אישיים.
ב-1999 נישאה לשחקן האמריקאי-יהודי דייוויד ארקט. במהלך נישואיהם הייתה ידועה בשם קורטני קוקס-ארקט (Courtney Cox-Arquette). ב-2004 נולדה בתם הבכורה. ג'ניפר אניסטון, ששיחקה לצד קוקס ב"חברים, וחברתה הקרובה, היא הסנדקית של בתה. בסוף העונה האחרונה של "חברים", קוקס כבר הייתה בהיריון עם בתה, ולבושה התאפיין בבגדים רחבים, כדי לא לפגוע בעלילה שכללה אימוץ בשל העובדה שדמותה, מוניקה, לא יכלה להיכנס להיריון. אולם ב-2010 נפרדו השניים וב-2013 התגרשו.
בסוף 2013 החלה לצאת עם אחד מחברי הלהקה הבריטית Snow Patrol, ג'וני מקייד, והזוג אף התארס ב-2016. האירוסין בוטלו זמן קצר לאחר מכן, אולם השניים המשיכו לצאת.
אייל ברקאי
אייל ברקאי (נולד ב-16 באוקטובר 1972). הוא שדרן רדיו ישראלי, קריין פרסומות ותקליטן.
ברקאי החל את דרכו הרדיופונית בתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו 2", בה שידר תוכנית יומית. באותה תקופה, "רדיו 1", התחנה המתחרה, הפסיקה את שידוריה על מנת להשתתף במכרז להפעלת הרדיו האזורי של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ולזכות בזיכיון על אזור חיפה והקריות. כאשר זכתה במכרז והחלה לשדר בשם חדש - רדיו חיפה, הצטרף ברקאי לצוות השדרנים.
ברקאי הגיש מגוון תוכניות לקהלי יעד שונים, בהן תוכניות נוער, מגזין לנשים, תוכנית בוקר ותוכנית ששידרה בעיקר מוזיקה משנות ה-80.
הוא הגיש את התוכנית "זיג-זג" לצד ליהי שלו ולצד המיסטיקאית ריקי קיטרו.
ברקאי כתב את הספר "סקס, שקרים ומיקרופון" המבוסס על מונולוגים מהתוכנית שהגיש ברדיו חיפה, "ברקאי לנשים בלבד". בעבר הוא הנחה עשרות ערבי נשים וטקסים, והיה קריין של מחלקת הפרומו של הערוץ הראשון.
בדצמבר 2014 עזב את רדיו חיפה לאחר 19 שנים והחל לעבוד בתחנת הרדיו ״צפון ללא הפסקה״ מבית ״רדיו ללא הפסקה״, שם הגיש את מגזין הבוקר ״ברקאי ללא הפסקה״ כל בוקר בין 9:00-12:00.
באפריל 2015, ביקש לצאת לחופשה שממנה לא שב. מאז ועד היום לא ניתן להשיגו, ולא ידוע מקום הימצאו. אולם באוקטובר 2016 שודרה בחדשות 2 כתבה אשר עסקה בברקאי ובהיעלמותו, אשר כללה גם ריאיון קצר עמו באמצעות שיחת וידאו ממקום מסתורו.
אופה
אופה עושה לחם וחלה ואוכל ודברים שונים. (בעברית נקרא גם "נחתום"), להבדיל מקונדיטור, הוא אדם שעוסק באפייה, בדרך כלל של לחם לסוגיו, אך גם מיני מאפה אחרים, כגון עוגות, עוגיות וכיוצא בזה.
מקום עבודתו של האופה נקרא "בית מאפה" או "מאפייה". אפייה היא פעילות עתיקת יומין. קבוצת האנשים הראשונה שאפתה לחם הייתה המצרים הקדמונים, כנראה בראשית האלף ה-8 לפנה"ס. אופי לחם עובדים כיום כשכירים במאפיות, ולפעמים הם בעלים של מאפיות משלהם.
אופים שעובדים במאפיות גדולות משמשים בדרך כלל כמפקחי איכות, שכן עיקר מלאכת האפייה נעשה באמצעות מכונות. מאפיות קטנות הן פעמים רבות עסקים משפחתיים. בדרך כלל מאפיות קטנות עוסקות ביצור סוג פרטני של לחמים. בשנים האחרונות נעשו נפוצות רשתות לאפיית לחם, בעסקים עצמאיים או במסגרת רשתות השיווק.
משנת 1951 עד 1998 התקיים במסגרת דיני העבודה בישראל חוק איסור אפיית לילה. חוק זה נחקק בעקבות אמנה בינלאומית, ואסר אפייה מסחרית בשעות הלילה, כלומר משעה 22:00 ועד שעה 6:00, בנימוק שאפייה בלילה מזיקה לבריאות העובד, ויש לה השפעה רעה על כל אורח החיים של העובד. לא הייתה הקפדה על קיומו של החוק, ובסופו של דבר הוחלט לבטלו.
דנה ספקטור
דנה ספקטור (נולדה ב-14 ביולי 1971 בחיפה) היא עיתונאית ומנחת טלוויזיה ורדיו ישראלית.
ביוגרפיה.
ספקטור היא נינתו של אברהם אהרן ספקטור, ממייסדי העיר חיפה. שירתה בצה"ל כקצינת שלישות בחיל האוויר
ספקטור נודעה בזכות מדורה השבועי "בקרוב אגיע רחוק" אשר מתפרסם במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות" ועוסק בחייה האישיים.
שימשה כמבקרת פרסומות טלוויזיה באתר "וואלה!" תחת הכינוי "פזית בניזרי". בשנת 2004 הנחתה את תוכנית השידוכים "מי פנוי" בערוץ השני. בין השנים 2005–2007 הנחתה את "תוכנית הצהריים" ברדיו תל אביב. בין השנים 2006–2007 הייתה ממנחות תוכנית האקטואליה "בנות" בערוץ הוט 3.
ב-2007 השתתפה בסרט התיעודי "הבטן הרכה שלי" של חברתה הטובה אליען לזובסקי, שעסק בענייני אכילה כפייתית, דיאטות והשמנה. באותה שנה כתבה לתוכנית הטלוויזיה "כפיות". באפריל 2008 הייתה בין הידועניות שהשתתפו בתצוגת האופנה של ירון מינקובסקי ועמותת "לא" (לחימה באלימות נגד נשים). כמו כן השתתפה ספקטור בסדרה הדוקומנטרית "מחוברות" ששודרה ב-2009 בערוץ הוט 3.
ספקטור ובן זוגה רן שריג החלו להגיש ביולי 2011 בערוץ 24 תוכנית חדשה, "ערים", שעוסקת ביחסים ובזוגיות. התוכנית לא עלתה יפה ומקץ מספר שבועות הורדה מעל המסך. משנת 2013 החלו ספקטור ושריג להגיש תוכנית רדיו ב-103FM, עד לאמצע שנת 2017.
ב-2017 הצטרפה כחברת פאנל בתוכנית "הפטריוטים" בערוץ 20.
חיים אישיים.
ספקטור אם לבת והייתה נשואה לאלכס לויט. בשנת 2010 התגרשו השניים. בת זוגו של רן שריג.
אי שוויון צ'ביצ'ב
חרושת התרבות
חרושת התרבות (או: תעשיית התרבות), הוא מושג שנטבע על ידי תאודור אדורנו ומקס הורקהיימר, חברי אסכולת פרנקפורט, שטענו כי התרבות הפופולרית היא מעין מפעל שמייצר תכנים סטנדרטיים שמטרתם להביא את ההמון למצב של פאסיביות; ההנאות הקלות המגיעות דרך צריכה של תרבות פופולרית גורמות לאנשים להיות כנועים ומרוצים, ללא תלות ברמת החיים הכלכלית שלהם במציאות. אדורנו והורקהיימר ראו בפס ייצור זה של תרבות, כהגדרתם, סכנה לרמות גבוהות יותר של אמנות. לטענתם, תעשיות תרבות מייצרות צרכים כוזבים - צרכים שנועדו לשמר את הקפיטליזם. צרכים אמיתיים לעומת זאת, הם חופש, יצירתיות ואושר אמיתי.
אסכולת פרנקפורט.
אדורנו והורקהיימר היו חברים בולטים באסכולת פרנקפורט, והושפעו מהמטריאליזם הדיאלקטי ומהמטריאליזם ההיסטורי של קרל מרקס, כמו גם מדבריו של הגל, אשר מתבוננים באירועים כחלק מתהליך של שינוי, ולא כשהם מבודדים. לאחר שהצטרף אליהם יורגן הברמאס, הם היו אחראים כקבוצה על ניסוח התאוריה הביקורתית. בעבודותיהם, כגון דיאלקטיקה של נאורות ודיאלקטיקה נגטיבית, העלו אדורנו והורקהיימר תאוריה הטוענת שלתופעת תרבות ההמון יש השלכות פוליטיות ובמיוחד המגוון הרחב של תרבויות פופולריות, מהוות למעשה תרבות אחת מוסווית שמטרתה לוודא את ציות ההמון לאינטרסים של השוק. במאמרם, הדיאלקטיקה של הנאורות, (1947), הם עיצבו תאוריה מודרנית של לחם ושעשועים - שיטה שהייתה נהוגה ברומא העתיקה כדי לשמר את השלטון והכוח מפני האוכלוסייה. שיטת "הברזל" החדשה הזו מילאה את זמנם הפנוי של אנשים בבידור כדי להסיט אותם מהשעמום הנוצר כתוצאה מעבודתם האוטומטית; הם לעולם לא נשארים לאורך זמן ללא השפעה במצב שבו הם עשויים לזהות את ניצולם ובכך נמנעת התנגדות למערכת החברתית-אקונומית. תצוגה פסימית זו של החברה המוצגת כנוגדת נאורות, שאובה מהמרקסיזם ומבקרת את הקפיטליזם.
התאוריה.
חרף העובדה שנהוג לחלק את תרבות המערב לשווקים לאומיים ואחר כך למעמדות גבוהים, בינוניים ונמוכים, המבט המודרני על תרבות ההמון הוא כשוק אחיד שבו העבודה הטובה או הפופולרית ביותר מצליחה. ישנה הכרה בחברות התקשורת ככוח מרכזי הפועל בשיתוף עם תאגידים בינלאומיים ששולטים בהפקה ובהפצה של התרבות. התאוריה טוענת שהתרבות, בנוסף להיותה מראה של החברה, היא בעלת תפקיד חשוב בעיצובה דרך תהליך של סטנדרטיזציה וצריכה ויצירת אובייקטים ולא נושאים. תעשיית התרבות טוענת שהיא קיימת לשרת את צרכיו של הצרכן לבידור, אך מסווה את הדרך שבה היא מקבעת את הצרכים הללו וגורמת לצרכנים לחשוק במוצריה. התוצאה היא ייצור המוני שמזין שוק המוני שבו זהותו וטעמו של הצרכן האינדיבידואלי פחות חשוב ודעת הקהל ניתנת לשינוי ממש כמו המוצר עצמו.
הרציונל העומד מאחורי תאוריה זו הוא קידום שחרור הצרכן ממרותם של יצרנים, על ידי יצירת ספק אצל הצרכן כלפי אמונות ואידאולוגיות. אדורנו טוען כי נאורות הייתה אמורה להביא פלורליזם ולהסיר את המסתורין, אך למעשה ספגה החברה מכה קשה כאשר היא הושחתה בידי התעשייה הקפיטליסטית ממניעים של ניצול.
אבטימיוס
בויוטיה
תנודה
בט מידלר
בט מידלר (באנגלית: Bette Midler; נולדה ב-1 בדצמבר 1945) היא שחקנית וזמרת יהודיה אמריקאית, זוכת ארבעה פרסי גלובוס הזהב, שלושה פרסי אמי, שלושה פרסי גראמי ושני פרסי טוני.
קורות חיים.
מידלר נולדה בהונולולו שבהוואי להורים יהודים. מנעוריה שאפה להופיע במחזות, וכסטודנטית השתתפה בחוג הדרמטי של הסטודנטים באוניברסיטת הוואי.
לאחר שעברה לניו יורק, הופיעה לראשונה על הבמה המקצוענית במחזה "מיס נפרטיטי רוג'רז". בין 1966 ל-1969 שיחקה בהצגה "כנר על הגג" בברודוויי. ב-1970 החלה להופיע בסאונות לגברים בלבד, שם גם קיבלה את החיבוק מקהל המעריצים הראשון שלה, קהילת ההומוסקסואלים. במהלך הופעתה במועדון "Continental Baths" בניו יורק, פגשה את המוזיקאי בארי מנילו. הוא הציע להפיק את אלבומה הראשון, "The Divine Miss M", שיצא ב-1972. ב-1971 הופיעה באופרת הרוק "Tommy" של להקת "The Who".