בשנת 1985, אייברי הואשם בתקיפת בת-דודתו לאחר שרדף אחריה עם אקדח. בת דודתו, אשתו של סגן השריף, התלוננה בעבר על כך שאייברי חשף את עצמו בפניה כאשר נסעה ליד ביתו. אייברי נידון לשש שנים על סיכון אדם אחר. לפי אייברי, האקדח לא היה טעון, והוא ניסה לעצור אותה מלהפיץ שמועות שקריות עליו.
ההרשעה בתקיפה מינית.
בשנת 1985, אייברי הורשע בתקיפה מינית מדרגה ראשונה, ניסיון לרצח מדרגה ראשונה וכליאה של פני ברנסטין. אייברי נכלא ל-18 שנים על האשמות אלו, במהלכן המשיך לטעון לחפותו. בשנת 2002, תוכנית החפים מפשע של ויסקונסין לקחה על עצמה את התיק שלו. כתוצאה משיפורים בבדיקות DNA, היה ניתן ליצור פרופיל DNA מדויק יותר מראיות שנמצאו בזירה, שלא התאים לפרופיל ה-DNA של אייברי, וכן התאים לגרגורי אלן, אשר כבר ישב בכלא, על גזר דין של 16 שנים. אייברי שוחרר מהכלא ב-11 בספטמבר 2003.
לאחר שחרורו מהכלא, המקרה של אייברי משך תשומת לב רבה. ב-31 באוקטובר 2005, בית המחוקקים של המדינה העביר את הצעת החוק "אייברי", שמטרתה למנוע הרשעות שגויות. מאוחר יותר שונה שמה של הצעת החוק ל"הצעת החוק לרפורמה במשפט פלילי."
אייברי הגיש תביעה נגד מחוז מניטווק, השריף הקודם שלו תומאס קוקורק והתובע המחוזי הקודם שלו דניס וגל, בתקווה לקבלת פיצויים על סך 36 מיליון דולר. התביעה האזרחית הגיעה בסופו של דבר להסדר בשנת 2006, על פיו קיבל אייברי 400,000$. ההסדר הוסכם בעקבות ההאשמות ברצח תרזה הלבק.
רצח תרזה הלבק.
ב-31 באוקטובר 2005, הצלמת תרזה הלבק הייתה אמורה לפגוש את סטיבן אייברי בביתו, שנמצא בשטח מגרש הגרוטאות של משפחתו. מטרת הפגישה הייתה לצלם את המיני-ואן של אחותו בשביל מודעת מכירה במגזין אוטו טרייד. היא נעלמה באותו היום.
ב-11 בנובמבר, אייברי הואשם ברצח הלבק לאחר שמכוניתה ועצמות חרוכות התגלו בשטח מגרש הגרוטאות. הוא דבק בגרסה האומרת שהרשויות ניסו להפליל אותו בהעלמות הלבק, על מנת להקשות עליו לנצח בתביעה נגד ההרשעה השגויה שלו בתקיפה המינית. על מנת למנוע ניגוד עניינים, מארק ר. רורר, התובע המחוזי של מחוז מניטווק, ביקש מרשויות המחוז השכן להנהיג את החקירה. בכירים ממחלקת השריף של מחוז מניטווק לקחו חלק בחיפושים בטריילר של אייברי, וכן במוסך ובאדמתו. בעקבות כך יצאו האשמות לשיבוש ראיות.
ב-2 במרץ 2006, אחיינו של אייברי, ברנדון דאסי, הואשם בלקיחת חלק ברצח מדרגה ראשונה, הטלת מום בגופה, ובתקיפה מינית מדרגה ראשונה לאחר שהודה בכך בפני החוקרים. מאוחר יותר הוא הורשע במשפט נפרד. עורכי הדין של דאסי הגישו ערר על סמך עקרון "הביאס קורפוס" לבית המשפט המחוזי, בטענה שהזכויות החוקתיות שלו הופרו בכך שלא הייתה לו עזרה משפטית אפקטיבית.
המשפט.
קן קרץ, התובע המחוזי של מחוז קלמט, צוות למקרה כתובע מיוחד והשופט במקרה היה פטריק וויליס.
ב-18 במרץ 2007, אייברי נמצא אשם ברצח הלבק וכן בהחזקה לא חוקית של נשק. הוא נמצא לא אשם בהטלת מום בגופה. ב-1 ביוני 2007, הוא נידון למאסר עולם ללא אופציה לשחרור מוקדם על רצח הלבק. הוא גם נידון לחמש שנים מאסר על החזקה לא חוקית של נשק.
בינואר 2016, מגזין "People" דיווח על טיוח בעניין חבר המושבעים במשפטו של אייברי. המגזין גילה שאחד מהמושבעים היה אביו של סגן השריף של מחוז מניטווק, וכן שמושבעת נוספת הייתה אשתו של פקיד המחוז. המושבע ריצ'רד מהאלר, ששוחרר מהמשפט לאחר שהחלו הדיונים בעקבות מקרה חירום משפחתי, העיד לאחר המשפט על מהלכו. לטענתו, בתחילת המשפט שבעה מהמושבעים נטו להצביע על כך שאייברי לא אשם, ונפלא מבינתו איך לבסוף פסקו שהוא אכן אשם. מושבע נוסף אמר ליוצרי "Making a Murderer" שהוא או היא הרגיש/ה מאוימ/ת במהלך המשפט.
ערעורים.
באוגוסט 2011, בית המשפט לערעורים של המדינה דחה את בקשותו של אייברי למשפט מחודש. בית המשפט העליון של ויסקונסין דחה את בקשתו לבחינה מחודשת של התיק.
ב-11 בינואר 2016, אייברי הגיש ערעור נוסף, בטענה להפרה של הזכות להליך הוגן. ביום למחרת, עו"ד קתלין זלנר הודיעה שהמשרד שלה ייצג את אייברי.
עצומות.
ב-20 בדצמבר 2015, הוקמה עצומה תחת הכותרת "לחנון את בני משפחת אייברי בוויסקונסין ולהעניש את המושחתים שדרסו את האנשים התמימים הללו". הבית הלבן הגיב על העצומה ב-7 בינואר 2016, והצהיר שמכיוון שאייברי ודסי "שניהם אסירי מדינה, ולכן אין ביכולתו של הנשיא לחנון אותם. חנינה במקרה זה צריכה להיות מוגשת ברמת המדינה, על ידי הרשויות הראויות." מושל ויסקונסין סקוט ווקר הצהיר שאין בכוונתו לחנון את אייברי.
עצומה שנייה, שכותרתה "פתיחה בחקירה פדרלית של משרדי השריף במחוז מניטווק ומחוז קלומט, ויסקונסין", הוגשה לבית הלבן ב-7 בינואר 2016.
ראו גם.
אנג'לו בואנו
המחיצה הבין חדרית
אליהועיני בן הקוף
אליהועיני בן הקוף היה כהן גדול בבית המקדש השני שהוזכר במשנה כמי שערך בימיו את טקס שריפת הפרה.
לפי כתב יד קאופמן שמו הוא "אֶלְיוֹעֵינַיִי בֶן הַקָּיָיף".
תקופת כהונתו.
זמנו אינו ידוע בבירור. מסדר הכהנים במשנה בה הוזכר, לאחר יוחנן כהן גדול (יוחנן הורקנוס), עולה שהיה בתקופה החשמונאית או אולי הרומית.
הרמב"ם (בהקדמתו למשנה, פרק רביעי) כתב שהוא היה בן זמנו של שמעון בן שטח, בימי המלך אלכסנדר ינאי.
במחקר מקובל לזהות אותו עם אליהועיני בן קנתירא, כהן גדול מבית קתרוס שהתמנה על ידי אגריפס הראשון בשלהי ימי מלכותו (44 לספירה), במקום מתתיהו בן חנן.
לדברי יוסף בן מתתיהו, אליהועיני היה מכונה "קנתירא". כהונתו הייתה קצרה, כשנה-שנתיים, והוא הוחלף על ידי הורדוס (מלך כלקיס), אחי אגריפס, שנפטר בינתיים, ביוסף בן קמי.
ייתכן וניתן לזהות את אליהועיני בן הקוף כבנו של הקייף - הכהן הגדול יוסף קיפא (כיהן בשנים 19–36 לספירה), שעל פי הברית החדשה היה השופט של ישו הנוצרי.
אודותיו.
במשנה נכתב שאליהועיני בן הקוף עשה אחת משבע הפרות האדומות שנעשו לאחר עזרא:
יששכר בר איילנבורג בספרו "באר שבע" כותב כי הספר תנא דבי אליהו חובר על ידי אליהועיני בן הקוף, אך הרב חיד"א בספרו שם הגדולים דחה את דבריו.
ברוס ראונר
ברוס וינסנט ראונר (באנגלית: Bruce Vincent Rauner; נולד ב-18 בפברואר 1957) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כמושל מדינת אילינוי.
ביוגרפיה.
ראונר נולד בשיקגו שבאילינוי. הוא סיים תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה בדרטמות' קולג' ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. לאחר לימודיו החל ב-1981 לעבוד בחברת ההשקעות בתחילת דרכה Golder, Thoma, Cressey, שלימים הפכה לקרן ההשקעות הפרטית GTCR, מהגדולות באילינוי. הוא עבד בחברה עד 2012 ושימש כיושב הראש שלה. לאחר מכן הקים את חברת ההשקעות R8 ועמד בראשה עד כניסתו לחיים הפוליטיים. ראונר שימש כחבר דירקטוריון במוסדות חינוך ושמירת טבע, וכן הקים קרן פילנתרופית שתרמה להקמת המטה האזורי של הצלב האדום באילינוי, הקמת רשת מוסדות חינוך ול-YMCA, תרומות שהסתכמו בכ-13 מיליון דולר בשנים 2010 עד 2012. הונו של ראונר מוערך בחצי מיליארד דולר.
בנובמבר 2014 גבר בבחירות למשרת מושל אילינוי על המושל המכהן פט קווין מהמפלגה הדמוקרטית ברוב של 50.27% לעומת 46.35%. בינואר 2015 הושבע לתפקידו. הוא סיים את תפקידו בינואר 2019 אחרי שהפסיד בבחירות לג'יי. בי. פריצקר ברוב של 54.5% לעומת 38.8%.
ראונר נשוי בשנית ואב לשישה ילדים, שלושה מרעייתו הראשונה ושלושה מרעייתו השנייה.
ורידי הריאה
ורידי הריאה (באנגלית: Pulmonary vein) הם ארבעה ורידים גדולים (2 מכל ריאה) המקבלים דם מחומצן מהריאות ומביאים אותו לעליה השמאלית של הלב. ורידי הריאה הם בין הוורידים המעטים בגוף הנושאים דם מחומצן והם חלק ממחזור הדם הקטן.
ורידי הריאה מקורם בשער הריאה שם הם ניזונים מ-3–4 ורידים סימפוניים. ורידי הריאה ממשיכים משער הריאה, כשמעליהם עורקי הריאה, עד לעלייה שמאל, אליה הם מספקים את הדם. מכל ריאה מגיעים שני ורידים, והם מחולקים לווריד עליון ותחתון והם מקובעים לכיס הלב. ורידי הריאה מצד שמאל עוברים מאחורי אבי העורקים היורד וורידי הריאה מצד ימין דרך הוריד הנבוב העליון והעליה הימנית.
בחלק קטן מהאוכלוסייה ורידי הריאה בכל צד משתלבים לקראת העלייה השמאלית לווריד אחד, כשלרוב זה יהיה בוורידי הריאה בצד שמאל (25% מהאוכלוסייה בצד שמאל, 3% מהאוכלוסייה בצד ימין).
מרק גלזרמן
מרק גלזרמן (נולד ב-1 בינואר 1945) הוא פרופסור אמריטוס למיילדות וגינקולוגיה וראש תחום רפואה מודעת מין ומגדר בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר, אוניברסיטת תל אביב, יו"ר ועדת האתיקה של בית ספר לרפואה, מנהל המרכז לחקר הרפואה המגדרית במרכז הרפואי רבין, יו"ר החברה הישראלית לרפואה מגדרית ונשיא לשעבר של החברה הבינלאומית לרפואה מגדרית. כמו כן הוא חבר המועצה הלאומית למיילדות וגינקולוגיה, גנטיקה ופרינטולוגיה של משרד הבריאות. הוא חבר בוועדה המייעצת לאונקולוגיה גינקולוגית ובוועדה המייעצת לאנדרולוגיה באיגוד הבינלאומי למיילדות וגינקולוגיה (FIGO).
ביוגרפיה.