באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה ב-2016, ששימשה גם כתחרות המבחן לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ניצח מקאבוי בכל משחי החופשי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.44 שניות, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אוסטרליה חדש של 47.04 שניות ובמשחה ל-200 מטר ביחד עם תומאס פרייזר-הולמס) בתוצאה של 1:45.63 דקות, והבטיח את השתתפותו במשחקים.
חייו האישיים.
מקאבוי הוא סטודנט לפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת גריפית'. הוא נותן ביטוי לחיבתו לפיזיקה גם בתחרויות בהן הוא משתתף, וזכה בשל כך לכינוי "הפרופסור". באליפות אוסטרליה ב-2014 התחרה עם כובע ים שעליו איור של דיאגרמת פיינמן, ובאליפות אוסטרליה ב-2016 התחרה עם כובע ים שעליו הדפס של הגרף מהגילוי הישיר הראשון, שהתפרסם זמן קצר לפני כן, של גלי כבידה שנחזו בתורת היחסות הכללית ושלפי ההשערה נוצרו מהתנגשות בין שני חורים שחורים.
רי&quot;ב 46
אורית אדר בכר
אורית אדר בכר (נולדה בשנת 1960) היא ציירת, פסלת ומרצה ישראלית.
ביוגרפיה.
אורית אדר-בכר נולדה בבת-ים לזרחה ואהרון אספיס. האב היה מורה למתמטיקה והאם עקרת בית שעסקה באמנות כתחביב. אורית אדר-בכר היא הבכורה מבין ארבע בנות המשפחה.
היא למדה עד כיתה י"א בבית ספר תיכון עיוני "חשמונאים " בעיר הולדתה. המשיכה שלה לאמנות הביאה אותה בכיתה י', ללמוד במקביל גם במכון לאמנות בבת ים. אולם הקושי של לימודים בשני בתי ספר גרם לכך שבכיתה י"א, היא נרשמה לבית הספר ע"ש תלמה ילין, שם סיימה את שתי שנות הלימוד האחרונות של בית הספר התיכון.
בשל עיסוקו של אביה, היה מקצוע המתמטיקה כעין תחביב בשבילה. בנוסף למדה נגינה בפסנתר במשך כשבע שנים.
את שירותה הצבאי העבירה בשארם א-שייח'; שם, במקום רחוק ומבודד זה, התגבשה בה ההכרה שברצונה ללמוד ולעסוק באומנות. עם שחרורה מהצבא, בשנת 1981, החלה אדר-בכר ללמוד במכללת קלישר לאמנות ע"ש ישראל פולק. בשנת 1982 היא עברה ללמוד בבצלאל, אולם לאחר שנה היא עזבה. היא מעידה על עצמה: "היה להם קשה לעכל אותי. מצד אחד הייתי תלמידה פורייה ומוכשרת והתעניינו בי, אך מצד שני עברתי את הקו האדום מבחינת חוקי בית הספר".
אדר-בכר עברה למדרשה למורים לאמנות ברמת השרון ושם סיימה את התואר הראשון בלימודי אמנות. מתחילת שנות ה-2,000 היא מלמדת אמנות בפקולטה לאמנויות – המדרשה במכללה האקדמית בית ברל, גלגולה הנוכחי של "המדרשה למורים לאמנות" בה למדה. בין הנושאים המרכזיים בקורסים אותם היא מלמדת נמצאים חלל ותהליכי יצירה.
בשנת 1982, בגיל 24, נישאה, וכעבור שנה נפרדה מבעלה. בשנת 1987 החלה אדר-בכר ללמוד בבית הספר לאמנויות חזותיות בניו יורק (School of Visual Arts); את התואר השני קיבלה בשנת 1989 עם סיום הלימודים במוסד זה. בשלוש שנות הלימוד בניו יורק, החלו להתעצב ולהתגבש עולמה ותפישתה האומנותיים. "לראשונה התאפשר לי לבנות מיצבים גדולים", היא אומרת.
אדר-בכר, לימדה בתלמה ילין, בתיכון עירוני א' בתל אביב, במכללה למנהל בחוג לעיצוב פנים וכן שימשה כראש מגמת האמנות במכללת אמונה. במכללה זו הייתה מטרתה לתת לתלמידות לגיטימציה לבטא את עצמן בחופשיות ולכוון את דרכן לקריירה בתחום האמנות. במסגרת תפקידה זה, אצרה אדר-בכר בשנת 2009 כמה תערוכות במכללה, שבהן הוצבו זה ליד זה, עבודות של הסטודנטיות במגמה ועבודות של אמנים בשלים, שיצירתם אינה עוסקת כלל בשיח בעולם הדת.
בשנת 1993 נישאה בשנית לאיתי בכר, שהוא בעל חברה לבניית תפאורות וגם מנחה מטעם מכון אדלר לקבוצות של הורים-אסירים. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, החלו היא ובעלה בתהליך חזרה לדת, אולם אורית אדר-בכר, שמרה על עצמאות אומנותית. בריאיון עיתונאי היא מספרת: "היו שנים שהייתי מחוברת יותר לקשר בין היהדות לאמנות, אבל בסופו של דבר הסכנה היא להיות מגויס אידאולוגית. זה מזיק לאמנות, היא מגדירה את מעמדה כעומדת בתווך בין שני העולמות".
לאדר בכר ובעלה שני בנים. הם מתגוררים ברמת השרון.
יצירתה.
עבודותיה של אדר-בכר, עוסקות בחלל. משנות ה-90 היא מציגה עבודות מיצב המתארות עולם בדיוני ואלגורי, העשוי ממרכיבים שהם דוקומנטריים כביכול, משולבים ביסודות פיקטיביים שהיא מביימת לתוך יצירתה. התוצאה היא יצירות דו-משמעותיות, פיצול בין אמיתי ודמיוני ומצב של מתח מתמיד.
יצירותיה של אדר-בכר מתרכזות בחוויית ההתמצאות בזמן ומרחב, ומעוררות את הצופים להשתמש במאגר הדימויים שבידם כדי לפרש לעצמם את היצירות. עבודותיה יוצרות יש, דווקא ממצבים של ריק ואין. יש בהן מגוון המצאות תעתועים ואשליות שנגרמים על ידי משחקי אור או על יד צורות מוכרות בחיי יום יום כגון עקבות אדם, המופיעות אצלה בפירושים שונים.
כך למשל, תערוכתה "ילדות למופת" שהתקיימה בביתן הלנה רובינשטיין, מציגה מיצב שנחשב בשעתו (1993) ליוצא דופן בגודלו. אדר-בכר הציפה את המפלס התחתון של הבניין במים, וכיסתה את הקרקעית בלינוליאום שחור. אפקט זה גרם לכך שאת עומק המים לא היה ניתן לאמוד, אך אצל הצופה נוצרה אשליה של מעמקים והרגשת סיכון בהסתכלות לתהום.
תערוכת היחיד שלה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית בשנת 2003, "עיוורים אסורים כפופים עירומים", גרפה ביקורות נלהבות. שם התערוכה לקוח מברכות השחר; אדר-בכר השמיטה את התפקיד האלוהי והשאירה את האדם לבדו, עיוור, עירום, אסור, ושחוח, בהשפעת הדמויות הפסימיות במחזותיו של סמואל בקט. בעבודה זו היא יצרה נוף של מבנים ארכיטקטוניים בעיר נטושה. הנוף מתגלה לצופה דרך חרירי הצצה קטנים. המבנים נפרשים בחלל המוזיאון בגובה העיניים, לאורך של כ-11 מטרים, ולעומק של כדי ארבעה מטרים. הצופה המבולבל רואה לנגד עיניו מרחבים, של חניונים תת-קרקעיים, מסדרונות ארוכים, שלטי חוצות ומערכות של תנועה ואור. אף על פי שאין שום סימן לאירועים ולחיים באותם מרחבים, מתקבל הרושם שזהו מקום שמתקיימים בו חיים אך הם מאיימים ומזרי אימה. העבודה נעה בין הרצון לספק סצנה אפוקליפטית לבין הרצון לשבש שוב ושוב את האמונה בקיומו של הממד האשלייתי, בעזרת תחבולות של הבהוב וסינוור, המפריעות לפעולת הראייה ולמימוש האשליה.
כאשר נשאלה האמנית כיצד תכננה תערוכה זו, הייתה תשובתה: "אני חייבת לומר שאי אפשר לתכנן דבר כזה. זה בנוי על ניסוי וטעייה... אני בונה בסטודיו משטח עם אור מסתובב או אור מהבהב, ואז יש לי סדרה של אלמנטים ארכיטקטוניים מיניאטוריים, קירות עם פתחים וחתיכות פרספקס. ואז אני מתחילה להעמיד ולהזיז אותם כבמשחק. אם משהו נראה לי, אני רושמת את הזוויות".
בתערוכתה "רמיד", תיארה אדר-בכר יקום הבנוי על רמזים ודימויים מופשטים, בדומה לשאר עבודותיה. בעולם זה יש מרכיבים שמבוססים על מסמכים ועובדות והם מתערבבים ביחד עם יסודות מבוימים ודמיוניים באופן הרמוני ביותר. הצופה מתוודע לעולם שלכאורה הוא מסודר ובעל חוקים משלו, אולם תכליתו ומהותו אינם ברורים. נראות בו דמויות שונות שאין ביניהן קשר וההרגשה הכללית היא של בדידות ואובדן דרך. גם תערוכה זו מושפעת לדברי האמנית מיצירותיו של סמואל בקט, במקרה זה הקשר הוא למחזה "האבודים".
אדר-בכר יצרה גם תפאורה למחזה "רוחות" של הנריק איבסן, שהוצג בתיאטרון תמונע.
בורג' בנימינה
בורג' בנימינה הוא ח'אן היסטורי הממוקם בחלק הדרום מערבי של המושבה בנימינה.
היסטוריה.
בחפירות הצלה שנערכו במקום ב-2009 נמצאו מעט חרסים שתוארכו לתקופות הביזנטית והעות'מאנית.
בשנת 1900 נקנו אדמות הבורג' על ידי הברון רוטשילד כדי להרחיב את המשקים של החקלאים בזכרון יעקב.
האדמות בסביבה הוקצו ל-27 משפחות ממיסדי זכרון יעקב. באדמות הבורג' גידלו בעיקר תבואה, ולאחר מכן גם ענבי יין, שקדים, והדרים.
בתקופות עיבוד האדמות, האיכרים מזכרון יעקב היו לנים בימות השבוע בחאן הגדול של הבורג' שהיום רואים רק שרידים מעטים ממנו.
בשנות התשעים המקום החל לפעול כגן אירועים, כאשר משפחת גולדשטיין שימרה את החלק הדרומי של החאן.
קים קוטר
קים קוטר (בהולנדית: Kim Kötter; נולדה ב-27 ביולי 1982) היא דוגמנית הולנדית, מיס הולנד לשנת 2002.
ביוגרפיה.
קוטר נולדה במחוז אוברייסל בהולנד. היא החלה ללמוד באוניברסיטת טילבורח והפסיקה את לימודיה האקדמיים כשנבחרה למלכת היופי של אוברייסל. לאחר מכן בשנת 2002 זכתה בתחרות הארצית "מיס תבל הולנד" הבוחרת את נציגת הולנד לתחרות העולמית.
בתחרות מיס תבל שנערכה בפוארטו ריקו דורגה במקום ה-11, היא השתתפה באותה שנה בתחרות מיס אירופה וזכתה במקום השלישי.
היא שיחקה תפקיד קטן באופרת סבון הולנדית. במשך מספר שנים היא הייתה כתבת במגזין סגנון חיים. בשנת 2010 היא החלה להנחות תוכנית טלוויזיה בערוץ ההולנדי מקומי RTL 4, והופיעה בערוץ עוד מספר פעמים. בשנת 2011 השתתפה בגרסה ההולנדית של תוכנית המציאות המבצר.
קוטר היא בעלת סוכנות דוגמנות משלה. היא משמשת כבעלים וכמנחה של תחרויות מיס אוברייסל, מיס תבל הולנד ומיס תבל גרמניה.
מבנה כוורת
מבנה כוורת הוא מבנה טבעי או מלאכותי המחולק לתאים בצורות גאומטריות בדומה לכוורת דבורים המאפשרת יחסי אלסטיות וגזירה גבוהים יחסית לצפיפות החומר ועל ידי כך הקטנת שימוש בחומרים, משקל המבנה ומחיר החומרים הדרושים לייצורו. למרות שסוג מבנה זה לא מוגבל לצורה גאומטרית אחת, מרבית החומרים משתמשים בתאים בצורת משושה.