בתחילת הקרב נאמד הגרנד ארמה בכ-80 אלף לוחמים, כאשר צבא רוסיה נאמד ב-60 אלף לוחמים. הקרב נפתח בשעה 3 לפנות בוקר כאשר בחלק הצרפתי של שדה הקרב נמצא קורפוס אחד בלבד של המרשל ז'אן לאן (jean lannes).
תחילה הסתפק בניגסן בהרעשה ארטילריות על הכוח הצרפתי ונמנע מהתקפה רגלית עד השעה 7 בבוקר, למרות העובדה שהחזית הצרפתית מנתה 26 אלף לוחמים בלבד. כאשר אלה מנסים לשמור על העמדות שלהם עד להגעתו של נפוליאון. האחרון התייצב בשדה הקרב מעט אחרי השעה 12 בצהריים יחד עם מפקדתו, ולקח על עצמו ישירות את הפיקוד מידי לאן. לקראת השעה 4 אחר הצהריים, היו כבר הגאוורדיה הקיסרית וחלק מהבריגדה הקידמית בחזית הקרב. נפוליאון החליט כי בידיו מספיק לוחמים, כ-80 אלף, להכרעת הקרב הגורלי לטובתו.
מנגד, נפרסו הרוסים לאורך קו של כ-7 קילומטרים בשתי גדותיו של נהר האלה (Alle), כאשר בגדה השמאלית כוחם היה הרבה יותר מצומצם, שם בדיוק החליט נפוליאון לתקוף.
ב-5:30 בבוקר נמוג לפתע השקט שעטף את זירת הקרב, עם רעש סוללות הארטילריה הצרפתית, אשר כללו כ-20 תותחים.
זהו היה סימנו של נפוליאון למישל נה לפתוח במתקפה כוללת.
בחזית ההתקפה הצרפתית נעה דיוויזיה של הגנרל מרשאן, משמאלו נעו חי"ר של הגנרל ביסון. סגר את הכוח חיל הפרשים הקיסרי בפיקודו של הקולונל לה טור מובור (La Tour Moubourg de Fay).
בראותם את כוחות נפוליאון, החלו הרוסים לסגת לאחור. מרשאן החליט לנצל זאת, והטה מעט את כוחותיו ימינה כדי להדוף את הרוסים הנסים אל תוך הנהר. מהלך זה הצטייר בעיני בניגסן כתזמון מצוין ליציאה למתקפת נגד. למתקפה זו נשלחו כוחות רבים של קוזאקים ומספר חטיבות של חיל פרשים סדיר, תחת פיקודו של הגנרל קולוגריבוב. מטרתם העיקרית הייתה להרחיב את הפירצות והחלל הנוצר בין שתי הדיוויזיות הצרפתיות. מהלך זה לא הניב שום תוצאה משמעותית, בעיקר הודות לפרשי הדיוויזיה של לה טור מובור שהגיחו במהרה, כדי לתת מענה למתקפה הרוסית. תחת אש מאסיבית, משלושה כיוונים, נאלצו הרוסים המבולבלים לסגת לאחור.
הצרפתים המשיכו בהתקפה, אך בהמשך נתקלו באש חזקה לא פחות, שהלמה בהם מן האגפים. את האש ייצרו חיילי תותחנים של דיוויזיית המילואים ה-14 של הרוסים, אשר התמקמו בחלק המזרחי של הנהר. הצרפתים נכנסו להלם ובלבול רב, במיוחד אחרי שבניגסן תיגבר את מתקפת הארטילריה עם מספר גדודי פרשים, כשאלה נעים לאגף השמאלי של ביסון.
ברגע קריטי, כשנדמה היה כי המתקפה הצרפתית מגיעה למבוי סתום, שלח נפוליאון קורפוס חדש לחיזוק הדיוויזיות של נה, תחת פיקודו של המרשל וויקטור, כשעל החלק החשוב והעיקרי של הקורפוס מופקד הגנרל דיופון (Dupont de L'etang). יחד עם פרשיו של מובור, תנועה זו של דיפון השיגה תוצאות חשובות, כאשר חיילי סוללות התותחים הרוסיות נאלצים להימלט לכיוון חיל הרגלים שלהם. הפאניקה, ששררה בקרב החיילים הרוסים, הפכה אותם למטרה נייחת אל מול כוחות חי"ר צרפתיים שהיו מצוידים היטב בחרבות וכידונים, והכו ללא רחם בכוחות החי"ר האומללים של הרוסים.
אט אט הצטמצם המרחק בין סוללות התותחים לבין כוחות החי"ר מ-1,500 מטרים ל-140 מטרים ולבסוף ל-60 רגל בלבד.
שרידיו של חיל הפרשים הרוסי עוד ניסו לסייע לחיל הרגלים שלהם, אך במקום זאת הם הפכו בעצמם ל"בשר תותחים" של כוחות החי"ר הצרפתיים, כאשר סוסים ובני אדם נקצצים ועפים לכל עבר. הצלחה לא נחל גם ניסיונו של בניגסן להטעות ולבלבל את התקפותיהם של כוחות לאן, מורטייה וגרושי (Emmanuel Grouchy).
תחת אכזבה הולכת וגוברת יצא בניגסן למתקפה על האגף הימני של דיוויזיית נה, אך התוצאה היחידה שהניב מהלך זה, היה מותם של אלפי חיילים רוסיים תחת מי הנהר אלה. זה היה רגעו של הגנרל דיופון. יחד עם הדיוויזיה שלו, הוא הנחיל מכה קשה בלב הכוחות הרוסיים (שהיו מותשים גם כך מהקרב הארוך). זמן קצר לאחר מכן, תקף דיופון חטיבות של הגאוורדיה הרוסית (הגאוורדיה הרוסית הקיסרית), שרק התייצבו בחזית הקרב. במהרה, כיסו גופותיהם של חיילי הגווארדיה את מרבית שטחו של שדה הקרב.
תוצאות הקרב.
הקרב בפרידלנד הסתיים בתבוסה קשה של הצבא הרוסי, שאיבד בין 18 ל-20 אלף מלוחמיו, שהיוו כ-30 אחוזים מצבאו של בניגסן. מן העבר השני נאמדו אבדות הצרפתים בכ-8,000 חיילים, כשהצרפתים לוקחים שלל של 80 תותחים רוסים. נפוליאון הצליח סוף סוף להשיג ניצחון צבאי משמעותי, ניצחון אותו לא השיג במשך יותר משישה חודשים. אך הניצחון העיקרי שלו היה דווקא על הנייר, עם חתימת חוזה טילזיט, שנחתם על שפת הנהר נמן (Neman).
ריג-ודה
גאוטאמה בודהה
אורג'וניקידזה
ג'אוג'יקאו
הר הקזבק
הפיגוע במלון סבוי
הפיגוע במלון סבוי היה פעולת טרור שביצעו שמונה מחבלים מארגון הפת"ח בתל אביב בלילה שבין 5 ו-6 במרץ 1975. מטרת הטרוריסטים הייתה תפיסת בני ערובה שישוחררו בתמורה לשיחרור מחבלים. בפעולה נרצחו 8 אזרחים ונהרגו שלושה חיילי צה"ל ושבעה מהמחבלים.
תכנון הפיגוע.
הפיגוע תוכנן על ידי אבו ג'יהאד כפיגוע מיקוח לשם שחרור מחבלים פלסטינים שהיו כלואים בישראל כנקמה על מבצע אביב נעורים, שבו חוסלו שלושה מבכירי אש"ף.
על פי התכנון המקורי, הייתה הפעולה אמורה להתבצע בנהריה, כחודשיים מוקדם יותר, אולם החוליות שניסו לבצע אותה לא הצליחו לאתר את העיר מן הים והביצוע בוטל. לאחר מכן המחבלים תכננו להשתלט על מועדון נוער בשכונת מנשייה בתל אביב ועל בית האופרה. תוכנית הגיבוי הייתה להשתלט על מבנה מאוכלס כלשהו.
המחבלים הונחו לבקש את שחרורם של אסירים והטסתם לסוריה. במקרה של סירוב ישראלי הונחו המחבלים להרוג את בני הערובה ולהתאבד. ואם יתפס מי מהם בשבי הונחו למסור לישראלים שהגיעו ממצרים. זאת במטרה לפגוע במשא ומתן על הסכמי הביניים בין ישראל למצרים.
הפיגוע.
המחבלים הפליגו בספינת אם קטנה שיצאה מלבנון. כאשר הגיעו לאזור שממערב לתל אביב ירדו מספינת האם בשתי סירות גומי והפליגו בהן לכיוון תל אביב. בשעה 23:15 לערך נחתה חוליית מחבלים בחוף תל אביב. סיור משטרה שגרתי שחלף במקום הבחין בדמויות המחבלים ופתח לעברם באש שגרמה לפיצוץ אחת הסירות שהייתה עמוסה באמצעי לחימה.
המחבלים רצו אל השטח הבנוי, בסמוך לקרן הרחובות הרברט סמואל-יונה הנביא תוך שהם משאירים בסירות חלק גדול מאמצעי הלחימה. המחבלים חצו את רחוב הרברט סמואל תוך ירי מנשק קל על רכבים חולפים והשליכו רימוני יד. לאחר שהגיעו לצידו המזרחי של הרחוב ניסו לפרוץ לתוך בית הקולנוע "סינמה 1" באמצעות ירי צרורות על הדלת. משלא הצליחו, המשיכו דרומה לאורך הרחוב כשהם תופסים בדרכם עוברי אורח כבני ערובה. המחבלים פנו מזרחה לרחוב גאולה ופרצו למלון סבוי הסמוך שהיה מבנה בן שלוש קומות. המחבלים הרגו את פקיד הקבלה של המלון, השליכו את בני הערובה שתפסו קודם לכן ואספו את אורחי המלון הרבים כבני ערובה והובילו אותם לקומה העליונה. טוראי משה דויטשמן, חייל גולני ששהה בחופשה בביתו, שמע את היריות מכיוון המלון ורץ אליו עם נשקו האישי. דויטשמן נתקל במחבלים שהתכוונו לצאת מהמלון ליעד אחר ונפצע בקרב היריות שהתפתח. מאוחר יותר מת מפצעיו ועל פעולתו הוענק לו עיטור המופת.
המחבלים התמקמו בקומה העליונה של המלון, ריכזו את בני הערובה בחדר אחד בסמוך אליהם ומלכדו את החדר. בשעה 01:00 בערך הגיע לאזור המלון כוח של סיירת מטכ"ל. המחבלים איימו להרוג את בני הערובה אם לא תשחרר ישראל 20 מחבלים ובהם הארכיבישוף הילריון קפוצ'י ותספק מטוס לשם כך בתוך ארבע שעות. את המשא ומתן עם כוחות הביטחון ניהלו המחבלים באמצעות כוכבה לוי, אחת מבנות הערובה ששימשה כמתווכת משום שידעה ערבית. במהלך התיווך, שנמשך מעל שעתיים וחצי, סיפקה לוי לכוחות הביטחון בצורה סמויה מידע מפורט על המחבלים ובני הערובה. בשלב מסוים, לבקשתה של כוכבה לוי, הסכימו המחבלים כמחוה להוציא אזרח גרמני בן 60 ששכב פצוע קשה וקטוע רגל בכניסת המלון. לוי התנדבה לגרור בעצמה את הפצוע הכבד, ובשעה 04:15 הוציאה אותו אל הרחוב ומסרה אותו לשני אזרחים, ובמקום לברוח בעצמה - בחרה לשוב בחזרה אל שאר בני הערובה, כפי שהבטיחה לחוטפים.
בשעה 05:15 לערך פרצו ארבע חוליות מכח סיירת מטכ"ל אל המלון, בפיקודם של עמירם לוין, נחמיה תמרי, עמר בר-לב ואלון ש'. בפריצה הפעילו המחבלים את חומר הנפץ בחדר שבו היו ממוקמים בני הערובה. מעוצמת הפיצוץ נהרסה חלק מהקומה העליונה של המלון. בהשתלטות המחלצים נהרגו שבעה מהמחבלים ונתפס מחבל אחד. חמישה בני ערובה חולצו. ביניהם כוכבה לוי, שעם הישמע הירייה הראשונה השתטחה מתחת למיטה והמתינה עד שוך האש. אולם שמונה נהרגו במהלך הפריצה. כמו כן נהרגו שניים מלוחמי הכוח הפורץ, אל"ם עוזי יאירי, מח"ט הצנחנים לשעבר (וקודם לכן מפקד סיירת מטכ"ל) שהצטרף אל הכוח, וסמל , לוחם סיירת מטכ"ל.
הסירות הורדו במרחק רב מהחוף ולא התגלו על ידי תצפיות חיל הים. מפקדת חיל הים הוזעקה על ידי משטרת תל אביב בתחילת האירוע. סא"ל מיכה רם נשלח לחוף לבדוק את הסירות. לדרישת המפקד התורן הוזנק מטוס הרקולס עם קצין ימי כצופה. שגילה אנייה קטנה במרחק רב מהחוף. ספינות שייטת ספינות הטילים אח"י געש (סער 3) ואח"י מזנק (סער 2) בפיקוד אלי רהב שהיו באימון הופנו אל הנקודה. לכדו את האוניה שממנה הורדו סירות המחבלים, מספר שעות לאחר תחילת הפיגוע, כ-70 מייל מערבית לחדרה, וצוותה נאסר. שניים מאנשי הצוות שהיו מצרים, שוחררו, אחד נדון לעונש מאסר עולם ושלושה אחרים נדונו ל 5 עד 10 שנות מאסר.
לאחר הפיגוע.
המחבל היחיד שנתפס חי, מוסא ג'ומעא, הועמד לדין בבית משפט צבאי ונדון למוות, גזר דין שהומתק לאחר מכן.