לא ברור מי הצית את המחאה. עם זאת, המחנה הרפורמיסטי ידוע בהובלתו את ההתנגדות לשלטון. גורמי אופוזיציה איראניים טוענים שגורמים במשמרות המהפכה התנהלו בצורה מכוונת בהזרמת הכסף לשוק כדי לגרום להחלפתו של נשיא איראן חסן רוחאני.
את הגל השני של המחאה שהחל בסוף יולי הציתה הירידה הקיצונית בערך הריאל האיראני שהגיע ב-29 ביולי לשפל חסר תקדים של 100,000 לדולר אחד.
השתלשלות האירועים.
25 ביוני 2018.
הסוחרים בבאזאר הגדול בטהראן סגרו את חנויותיהם ופתחו בשביתה במחאה על השפל בערך הריאל. הרשתות החברתיות הוצפו בקריאות להצטרף לשביתה הארצית והשתמשו בהאשטג #اعتصابات_سراسری (שביתות). אזרחים רבים הגיעו לבאזאר הגדול והפגינו נגד המשטר. מעט הסוחרים שעדיין לא סגרו את חנויותיהם - נאלצו לסגור בעקבות לחץ והפעלת כוח מצד המפגינים. רבים החלו לצעוד לעבר הפרלמנט האיראני בטהראן והפגינו שם. מפגינים קראו בין השאר: "לא לבנון ולא עזה, נמות למען איראן" – כשכוונתם היא שבמקום להשקיע כסף בלחימה בעזה, בסוריה או בלבנון – על המשטר לדאוג לאזרחים האיראנים. הפגנות רבות נוספות נרשמו בערים גדולות אחרות במדינה כמו משהד, בנדר עבאס והאי קשם. כוחות הביטחון האיראניים התקשו לשמור על הסדר הציבורי אך הקפידו לא להשתמש בכוח מופרז.
26 ביוני.
המסחר בבאזאר הגדול בטהראן התחדש באופן חלקי. כוחות הביטחון סגרו שלוש תחנות מטרו בקרבת הבאזאר כדי למוע ממפגינים להגיע למקום. עם זאת, סוחרים רבים ברחבי המדינה הצטרפו למחאה וסגרו את חנויותיהם בערים גדולות נוספות כמו משהד ואיספהאן. הפגנות נרשמו אך בהיקף מצומצם יותר מ-25 ביוני. לקראת הערב כוחות הביטחון החלו לירות גז מדמיע לעבר המפגינים ולבצע לראשונה מעצרים.
27 ביוני.
המחאה נמשכה ביום השלישי ברציפות, למרות נוכחות כבדה של כוחות הביטחון. המסחר בבאזאר הגדול בטהראן התחדש, ומחאות נרשמו בכמה מוקדים. אחר הצהריים מפקד משמרות המהפכה קרא לאזרחים לשמור על קור רוח, והמנהיג העליון האיראני, עלי ח'אמנאי, תקף מאוחר יותר את המפגינים באופן מרומז.
28-29 ביוני.
לאחר שלושת הימים האינטנסיביים של המחאה, הרוחות רגעו וכל החנויות נפתחו מחדש כרגיל. עם זאת, עדיין לא נמצאו קונים רבים והבאזאר בטהראן נראה שומם בשל המשבר הכלכלי. כוחות הביטחון האיראניים החוששים מחידוש המחאה לא עזבו את הבאזאר.
במקביל, החל גל מחאה בערים ח'רמשהאר ואבאדן בעקבות משבר מים חריף שפוקד את האזור וחוסר התמיכה מצד השלטונות. האזרחים דרשו כמות מספקת של שתייה לעיר כאשר המצב הכלכלי מידרדר בכל אופן והתושבים נותרים חסרי-אונים.
30 ביוני.
הפגנות גדולות התקיימו בעיר ח'רמשאהר במחוז ח'זסטאן לאחר המחאה ביומיים הקודמים. ההפגנות פרצו באזור המסגד הגדול בעיר. כוחות הביטחון האיראניים דיכאו את ההפגנה בעזרת בטנקים, אש חיה וגז מדמיע. ברשתות החברתיות הופצו סרטונים של הפגנות לא-אלימות שנענות לפתע בירי מצד כוחות הביטחון. דווח על ארבעה הרוגים, אולם הדבר מוכחש על ידי המשטר האיראני. לפחות 11 נפצעו, רובם שוטרים. הפגנות פרצו גם בעיר הסמוכה אבאדן. השלטונות חסמו את הגישה לאינטרנט בח'רמשהאר כדי למנוע דיווחים על ההרג. העימותים בח'רמשאהר נמשכו עד הבוקר.
אלפי איראנים קראו לעזרה מנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ושר החוץ האמריקאי מייק פומפאו ברשתות החברתיות.
1 ביולי.
העימותים ביום הקודם בח'רמשאהר נמשכו עד הבוקר. בבוקר לא נפתחו החנויות בח'רמשאהר ותושבי המקום לא יצאו לעבודה לאחר שדה הקרב שיצר המשטר ביום הקודם.
המשטר האיראני איים על החמרת התגובה למפגינים והכחיש את הדיווחים על הרוגים ביום שאחרי ההפגנות הסוערות, שר הפנים אמר:
בלילה עשרות רבות של שוטרים וחיילים הגיעו לעיר ח'רמשאהר בה היו עיקר העימותים בלילה הקודם, ומנעו מהפגנה נוספת להתפתח. במקביל, אלפי אזרחים במחוזות לורסטן, איספהאן וח'זסטן יצאו להפגין נגד הדיכוי הקשה של כוחות הביטחון את ההפגנות השקטות בח'רמשהאר אמש. הפגנות גדולות במיוחד התקיימו בעיר סרבנדר ובעיר בנדר-משהר שם צעקו המפגינים: "חיי בשביל ח'רמשאהר".
2 ביולי.
במהלך היום כוחות הביטחון האיראניים תקפו בכפר במחוז הורומזדאן באש חיה בשל מחאה שהייתה במקום נגד המשטר. על פי דיווחים 6 נפצעו מאש המשטר.
בלילה, רבים מתושבי העיר אווהאז הפגינו במרכז העיר והביעו תמיכה וסולידריות לתושבי ח'רמשאהר. כוחות הביטחון הגיבו באש חיה. ההפגנה גדולה לתמיכה בתושבי ח'רמשאהר התקיימה גם בעיר סרבנדר ודוכאה גם היא ידי שימוש באש חיה.העימותים נמשכו עד 4:00 לפנות בוקר שעון אירן, לא דווח על הרוגים. נרשמו מחאות קטנות יותר גם בעיר אבאדן שכללו הבערת חומרים שונים.
3 ביולי.
המשטר האיראני טען שזיהה 35 אנשים שעודדו אחרים להגיע להפגנות הסוערות בח'רמשאהר ואבאדן, וכי הם עצרו את המארגן הראשי של ההפגנות.
מחאות קטנות נרשמו במספר אתרים.
4 ביולי.
מחשש להתחדשות המחאות על משבר המים, השלטונות האיראניים הזרימו לאזור ח'רמשאהר ואבאדן כמות גדולה של יחידות משטרה כדי למנוע כל סיכוי למחאות.
29 - 30 ביולי.
המחאה התחדשה על רקע קריסת המטבע והפגנות ענק התקיימו במספר ערים ברחבי איראן. מוקדי הפגנה רבים היו בתוך עיר הבירה טהראן השוטרים הגיבו באמצעים לפיזור הפגנות ובחלק מהמקרים באלימות קשה. המפגינים קראו "מוות לדיקטטור" ו"לא עזה, לא לבנון, חיי למען המולדת". הפגנות נוספות התקיימו באיספהאן - העיר השלישית בגודלה באיראן ובשיראז - עיר גדולה גם היא.
31 ביולי.
המחאות התגברו במספר ערים ברחבי איראן. הפגנות גדולות היו בשיראז, קאווג' וגוהרדשת. בקוואג' דווח על אלימות קשה מצד כוחות הביטחון. בעיר השלישית בגודלה, איספהאן, היו מספר מוקדי מחאה והתפרעויות.
1 באוגוסט.
בצעד חריג בעקבות קריסת המטבע והמחאות הגוברות, הפרלמנט האיראני זימן את הנשיא רוחאני לשימוע. מסרונים נשלחו לאזרחים ברחבי המדינה ובהם אזהרות לא להצטרף לגל המחאות ש"מאורגן על ידי סעודיה וארצות הברית". הפגנות גדולות התקיימו באיספהאן, שיראז וטהראן. נהגי משאיות רבים הצטרפו למחאה וחסמו כבישים.
באותה תקופה נוויד אפכארי רצח לכאורה עובד מדינה. הוא נעצר, הואשם ברצח והוצא להורג. הדעה הרווחת שהוא נעצר בעקבות השתתפותו בהפגנות.
נזק לרכוש ציבורי.
המפגינים גרמו לנזק רב לרכוש ציבורי ולחנויות בסביבת ההפגנות. בחלק מהמקרים הדבר היווה תירוץ לכוחות הביטחון לשימוש באש חיה.
התאומות ג'מאל
התאומות ג'מאל הוא שם במה של שתי אחיות שנודעו כרקדניות בטן במצרים בשנות ה-50 ובשנות ה-60 של המאה העשרים. שמן האמיתי של האחיות היה הלנה וברטה אלפרט, והן הסתירו את מוצאן היהודי. הן נודעו כתאומות אף שהלנה הייתה מבוגרת בשנתיים מברטה.
קורות חיים.
פישל אלפרט, אביהן של האחיות, היה מוזיקאי מצ'רנוביץ שבבוקובינה, אוסטרו-הונגריה, שעבר לבירה וינה, שם היה כנר בתזמורת הסימפונית של וינה. בסוף שנות ה-20 היגר לאלכסנדריה שבמצרים, שם נישא לז'ני (ג'אנין), זמרת אופרה, בת למהגרים יהודים מאירופה. בתם הלנה נולדה ב-1930 ובתם ברטה נולדה ב-1932. במלחמת העולם השנייה עברה המשפחה לקהיר. בילדותן למדו האחיות בלט וריקודים מזרחיים. הן החלו להופיע בסרטים, בין השאר לצד מוחמד עבד אל-והאב ותחיה כאריוכא. הן הופיעו בשמות במה: לילה ולאמְיָה – וגם ליז ולין ג'מאל. בכל הופעותיהן הקפידה אמן להשגיח עליהן.
בנוסף למצרים הן הופיעו במדינות רבות, בהן סינגפור, הודו, סין, יפן, הפיליפינים, טורקיה, תאילנד, קמבודיה וסרי לנקה. הן הופיעו גם בסרט ההודי "בת היהודי" (Yahudi Ki Ladki).
בסוף 1957, כשהאחיות היו יחד עם אמן בהופעות במזרח הרחוק, קיבלו מאביהן מברק ובו נתבקשו שלא לשוב למצרים, משום שהן חשודות בריגול. הן עברו לארצות הברית, שם המשיכו להופיע עד לנישואיהן. לאחר שנישאו עסקו בהוראת ריקודי בטן.
הלנה נפטרה בלונג איילנד ב–1992. ברטה נפטרה בקונטיקט ב–2016.
ארכיון התאומות ג'מאל שמור בספרייה הלאומית.
אנה דר-אבדיקיאן
אנה דר-אבדיקיאן  (בארמנית: Աննա Տեր-Ավետիքյան; ברוסית: Анна Тер Аветикян; 10 באוקטובר 1908 (על פי הלוח היוליאני) / 23 באוקטובר 1908 – 16 בינואר 2013) הייתה האישה-האדריכלית הארמנית הראשונה. היא עיצבה מבנים בולטים רבים ברחבי ארמניה, וזכתה במספר פרסים לאומיים ובינלאומיים עבור עבודתה.
תחילת דרכה.
אנה טיגראנובה דר-אבדיקיאן נולדה ב-23 באוקטובר 1908 בירוואן, אשר באותה העת הייתה בירת אובלסט ארמניה של האימפריה הרוסית. כשארמניה סופחה לרוסיה מהאימפריה העות'מאנית, אבותיה זכו לתואר אצולה מטעם ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה עבור מתן סיוע ואספקה רפואית לחייליו של גנרל איוואן פסקביץ'. היא באה ממשפחה של אדריכלים ומפתחי ערים אשר נודעו בשל יצירת עבודות כגון מערכת מי השתייה הראשונה של ירוואן, בית החולים הראשון של העיר, וכן גם אתרים אחרים. אביה, טיגראן דר-אבדיקיאן ואחיו, ירוואנד, בנו את היכל התזמורת הפילהרמונית בירוואן, בניין מועצת העיר בכיכר שהומיאן, ואתרים ידועים אחרים.
אחרי שסיימה את לימודי התיכון, בשנת 1924, דר-אבדיקיאן נרשמה ללימודי אדריכלות בבית הספר הטכני של אוניברסיטת ירוואן. ב-1926, בד בבד עם לימודיה, היא התחילה לעבוד בשביל ניקוגהאיוס בוניאטיאן (בארמנית: Նիկողայոս Բունիաթյան) ואלכסנדר טמניאן, האדריכלים הירוואנים הידועים, אשר היו אחראים על תוכנית האב של העיר ירוואן, וכן של מבנים ואתרים מרכזיים בעיר. היא למדה בבקרים, העבירה את שעות אחרת הצהריים בסדנתו של בוניאטיאן, ולאחר מכן המשיכה לעבוד עם טמניאן בערבים. דר-אבדיקיאן סיימה בשנת 1930 את התואר, וזמן קצר לאחר מכן, נישאה לעמיתה האדריכל קונסטנטין הובהאניסיאן.
קריירה.