מסלולי הקליטה השונים שנפתחו בקיבוצים עבור העולים שעלו לארץ משלהי 1990 היו: "בית ראשון במולדת" ו"בית שני במולדת", קליטה ישירה בקיבוץ במטרה להתקבל לחברות, אולפנים ומסגרות לימודיות המכינות ללימודים אוניברסיטאיים. את המסלולים ייחדו מספר מטרות משותפות:
מסלולי הקליטה השונים בתנועה הקיבוצית היו קיימים בה מאז ומתמיד, כמו אולפנים לעברית, מרכזי קליטה, קבוצות נוער עולה שלמדו והתחנכו במסגרות החינוכיות בקיבוצים וכן גרעינים תנועתיים מחו"ל שבאו לקיבוצים ישירות כבודדים וכמשפחות על מנת להשתלב בהם כחברים. מסגרות אלו הלכו ודעכו כתוצאה ישירה מדעיכתה של העלייה לישראל, וזכו להתעוררות ולעניין מחודש עם חידושם של גלי העלייה לישראל.
התגברות גלי העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים הניעה את התנועות הקיבוציות להירתם למאמץ הלאומי ולפתח מסלולי קליטה חדשים או להרחיב את מסלולי הקליטה הקיימים. "בית ראשון במולדת" נבנה כמסלול ייחודי עבור העולים, בשנת 1990, ביוזמתו של המטה הבין-קיבוצי הנושא את אותו השם. בתחילה נתחם אורך המסלול לחצי שנה ראשונה בארץ והועד למשפחות (עם או בלי ילדים) וליחידים בגילאי 35-40. תקופה זו נועדה ללימוד עברית באולפנים שנפתחו לבאי "בית ראשון במולדת" באותם קיבוצים או בסביבה הקרובה.
מעל 90% מהקיבוצים השתלבו בתוכנית זו לתקופות מסוימות. בכולם פעלו צוותים המטפלים בכל ההיבטים של הקליטה הראשונית של העולים בארץ בכלל ובקיבוץ בפרט. הכוונה הראשונית של מעצבי התוכנית הייתה שעם תום ששת החודשים, העולים יפנו למסגרות חוץ-קיבוציות כדי להשתלב בחברה הישראלית הרחבה. במהלך 1992 הגיעו מעצבי התוכנית להסכמה להאריך את התקופה באופן רשמי מחצי שנה לשנה, ומאז הוצעה לעולים התוכנית למשך שנה שלמה מלכתחילה.
במסגרת התוכנית "בית ראשון במולדת" הותוו השלבים והעקרונות הבאים:
"בית שני במולדת" הוא שלב הביניים בין סיומה של התוכנית "בית ראשון במולדת" לבין מציאתו של פתרון קבוע לעולים. מסלול זה נוצר בגלל כורח המציאות. במסלול "בית שני במולדת":
מסלולי הקליטה במסגרת "בית ראשון במולדת" נושאים אופי של שהות זמנית בקיבוץ. מטרתה של התוכנית היא לאפשר לעולים להסתגל למציאות החדשה שאליה הם הגיעו ודחיית חלק מהבעיות העומדות בפניהם בעיקר בתחום הכלכלי ובתחום הדיור. ההנחה העומדת בבסיסה של התוכנית "בית ראשון במולדת" היא, שהיא תקל על תהליך הקליטה בארץ. עוד הניחו מעצביה של התוכנית, שבתקופת השהות יצליח העולה להשתלב בחברה הישראלית, כאשר הוא מבין את סמליה של התרבות החדשה, את השפה, הפנים או התוודע לחלק מהנורמות החברתיות ואף ביכולתו לגשר לפחות באופן חלקי על המרחק החברתי באמצעות המפגש עם אוכלוסיית הקיבוץ.
מטרה נוספת של מסלולי הקליטה במסגרת התוכנית "בית ראשון במולדת" הייתה, שחלק מהעולים יביעו את רצונם להשתלב בקיבוץ. מטרה זו נשענה על ההנחה, שנטייתם של עולים היא להשתקע ביישוב בו הם נקלטו לראשונה.
מעצביה של "בית ראשון במולדת" גם קיוו, שההיכרות עם צורת החיים הקיבוצית עצמה יכולה להשאיר בקיבוץ חלק מן העולים העוברים במסגרות הקליטה השונות. פינקל ומרגוליס מצאו שנכונותם של עולי ברית המועצות לשקול ולהישאר בקיבוץ גבוהה יותר בקרב העולים הלומדים באולפנים בקיבוץ מאשר מגזרים אחרים שהשתתפו במחקרם. עם זאת, נמצא שנכונותם של עולים אלו נמוכה לעומת עולים ממדינות אחרות. מחקרם של פינקל ומרגוליס מלמד על הבעייתיות ביחסם של עולי ברית המועצות לחיי הקיבוץ. פינקל ומרגוליס הסיקו, אפוא, שיחסם של עולי ברית המועצות לצורת החיים הסוציאליסטית בארץ מוצאם היא הגורם העיקרי המפריע להתייחסותם האובייקטיבית לקיבוץ כצורת חיים שיתופית.
לצד היתרונות בחשיפתם המדורגת של העולים למציאות הישראלית, קיימים כמה חסרונות אפשריים:
מעצבי המסלולים של התוכנית "בית ראשון במולדת" בתנועות הקיבוציות מעריכים, כי יתרונותיה של התוכנית עולים בהרבה על חסרונותיה. בראשיתה של התוכנית היו החסרונות שנמנו לעיל בגדר השערות בלבד, לעומת היתרונות שהיו בעיניהם של מעצביה גדולים יותר ובעייתיים פחות.
התוכנית "בית ראשון במולדת" על שני שלביה שונה מהותית מתוכניות הקליטה שידעה התנועה הקיבוצית עד כה:
נושא קליטת עולים בקיבוצים זכה לעניין מיוחד וכמה מחקרים חשובים נכתבו בנושא. הללו ביקשו לברר את מידת הסתגלותם של העולים מחבר המדינות, ששהו בתקופה הראשונית בקיבוץ, לקיבוץ בפרט ולישראל בכלל, באמצעות מסלולי הקליטה הייחודיים שהתנועה פיתחה.
סטרואידים אנאבוליים
סטרואידים אנדרוגניים אנאבוליים הם הורמונים סטרואידים סינתטיים וטבעיים אשר מעודדים גידול וחלוקת תאים, וכתוצאה מכך גידול של מספר סוגי רקמות ובעיקר שרירים ועצמות. טסטוסטרון הוא אחד מהסטרואידים האנאבוליים הטבעיים החזקים ביותר.
הורמונים אלו נתגלו בתחילת שנות השלושים, ושמשו מאז למגוון שימושים רפואיים בבעיות תיאבון, התבגרות מינית ואף טיפול בסרטן ואיידס. סטרואידים אנאבוליים מאיצים סינתזת חלבונים בגוף, מעלים את מסת השריר, הכוח הפיזי והתיאבון.
תופעות לוואי שליליות הן עלייה ברמת ה-LDL וירידה ב-HDL עד כדי הצטברות משקעי "פלאק" עבים בדופן כלי דם אשר יכולים להגדיל מאוד את הסיכון להתקף לב (משתמשי סטרואידים רבים נפטרו עקב התקף לב בגיל צעיר יחסית. זאת למרות עיסוקם האינטנסיבי בספורט), חטטת, עלייה בלחץ הדם, נזק רעלתי לכבד, תופעות פסיכולוגיות שונות (כגון תוקפנות, קיצונית לעיתים), גידולים סרטניים בכבד ובכליות ושינויים במבנה החדר השמאלי בלב. בזכרים עלולה להופיע עקרות קבועה או זמנית וניוון של האשכים. בנקבות עלול להופיע שיעור יתר, הצטמקות השדיים ופגיעה במחזור הווסת.
שימוש בספורט.
שימוש מסוג אחר, נעשה בסטרואידים אנאבוליים - כסמים בספורט - על ידי ספורטאים ומפתחי גוף, מתוך דחף תחרותי, ולמרות איסור חמור על כך מצד ארגוני הספורט. לפרסום רב זוכים מקרים שבהם נתפסים ספורטאים במהלך המשחקים האולימפיים בשימוש בחומרים אסורים. נראה שהמקרה המפורסם ביותר הוא של בן ג'ונסון, שאיבד את שיאו העולמי בריצת 100 מטר במהלך אולימפיאדת סיאול.
חוגן
נוויל מרינר
סר נוויל מרינר (באנגלית: Sir Neville Marriner; 15 באפריל 1924 - 2 באוקטובר 2016) היה מנצח וכנר בריטי.
ביוגרפיה.
מרינר נולד בלינקולן ולמד בקולג' המלכותי למוזיקה ובקונסרבטואר של פריז. הוא ניגן בכינור בתזמורת פילהרמוניה ובתזמורת הסימפונית של לונדון לפני שיצא להנקוק, מיין בארצות הברית ללמוד ניצוח אצל פייר מונטה, בבית הספר שמונטה הקים שם. בשנת 1956 ייסד את האקדמיה של סנט מרטין בשדות והוציא הקלטות רבות עם התזמורת בניצוחו. הוא ניצח על תזמורת מינסוטה משנת 1979 עד 1986 ועל תזמורת רדיו שטוטגרט משנת 1986 עד 1989. הוא קיבל תואר אבירות בשנת 1985.
מרינר ניצח על מגוון רפרטוארי רחב, אבל נודע ביותר כפרשן של מוזיקת בארוק. הוא בחר ועיבד את המוזיקה, המופיעה בסרט "אמדאוס" ופיקח על הקלטת הפסקול מעמדת שליטה באקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס.
בנו הוא הקלרינטן אנדרו מרינר.
צ'ינצ'ילה
צ'ינצ'ילה או שִׁנְשִׁלָּה (שם מדעי: "Chinchilla") הוא מכרסם קטן שמוצאו בהרי האנדים שבדרום אמריקה.
בסוג צ'ינצ'ילה יש שני מינים: צ'ינצ'ילה ארוכת-זנב או צ'ינצ'ילה מצויה ("C. lanigera"), וצ'ינצ'ילה קצרת-זנב ("C. chinchilla", לשעבר "C. brevicaudata").
הצ'ינצ'ילה היא חיה חברתית שחיה בזוגות או בקבוצות משפחתיות גדולות יותר. סביבת המחיה הטבעית שלהן היא מקומות סלעיים והרריים . כדי לתקשר ביניהן הצ'ינצ'ילות משמיעות מגוון רחב של צלילי ציוצים וחריקות שיניים.
הצ'ינצ'ילה פעילה וסקרנית מאוד ובעלת יכולות אתלטיות מרשימות, בהן יכולתה לקפוץ לגובה. היא משתמשת בחיכוך גופה בחול על מנת להסיר מזיקים והפרשות מהעור.
תוחלת חייה היא בין 15 ל-20 שנה.
פרוות הצ'ינצ'ילות הנחשקת הייתה אחת הסיבות לצייד צ'ינצילות בעבר. ציד רב עד כדי כך שהן היו קרובות להכחדה. כיום מגדלים אותן בחוות, לפעמים בתנאים אכזריים ביותר. הצ'ינצ'ילה משמשת כיום גם כחיית מחמד.
רבייה.
הצ'ינצ'ילות מגיעות לבגרות מינית בגיל 8-7 חודשים. ההריון עשוי להימשך ארבעה חודשים ובסופו הצ'ינצ'ילות ממליטות בממוצע שני גורים. הצ'ינצ'ילות עשויות להיכנס להיריון אפילו כעבור שלושה ימים מההמלטה. הנקבה מתייחמת מחדש כל 4 שבועות. משך ההריון שלה 111 יום. ההמלטה נעשית בדרך כלל בין השעות 5–8 בבוקר. הגורים נולדים במשקל 30–70 גרם, עם עיניים פקוחות ומכוסים בפרווה. כמו כן הם נולדים עם מערכת תנועה די מפותחת. הצ'ינצ'ילה יכולה להמליט עד פעמיים בשנה. משקלם הממוצע של הגורים כ-30 גרם. הגורים מפסיקים לינוק בגיל 8 שבועות בערך.
מבנה גוף.
לצ'ינצ'ילה 4 רגליים קצרות עד מאוד, פרוות הצ'ינצ'ילה רכה ונעימה למגע. אורך גופה 22–38 ס"מ ואורך הזנב 10–17 ס"מ. ברגליה הקדמיות יש לצ'ינצ'ילה 5 אצבעות, שבעזרתן היא יכולה לתפוס דברים, בדומה לאדם. לעומת זאת, ברגליה האחוריות רק ארבע אצבעות, והן גדולות פי שניים מהקדמיות. בדומה למכרסמים אחרים שיני הצ'ינצ'ילה גדלות באופן קבוע, בקצב של 5 ס"מ בשנה. הדבר עלול ליצור בעיות, שכן ללא השגחה הצ'ינצ'ילה מסוגלת לכרסם בגדים, רהיטים, ספרים ואף חוטי חשמל, דבר שיכול להוביל למותה. משקלה הממוצע בבגרותה הוא 500 גרם.
צבעה הטבעי הוא אפור, אך היום קיימות הכלאות בצבעים אחרים - לבן, בז', שחור חום וכו'.
תזונה.
הצ'ינצ'ילה היא צמחונית וניזונה בטבע משורשים, מפירות ומקליפות עץ. בגידול ביתי היא ניזונה מפירות מיובשים וממזון יבש לחיות.
הפרזידנטס אוף ד'ה יונייטד סטייטס אוף אמריקה
דה פרזידנטס אוף דה יונייטד סטייטס אוף אמריקה
שחיין