רצח נשים בישראל.
החל משנות ה-2000 היו למעלה מ-20 מקרים של רצח נשים מדי שנה בישראל. בשנים 2000–2016 נרצחו 384 נשים. 23% נרצחו בכלי ירייה מכל הסוגים, כאשר בנשק ברישוי פרטי נרצחו 10 נשים (2.60%), 26 נשים (6.8%) נרצחו באמצעות נשק ארגוני (המוחזק ברישיון על ידי אנשי צבא, משטרה וחברות אבטחה) והשאר בנשק בלתי חוקי. שאר 77% מהנרצחות נרצחו באמצעים שונים שאינם כלי הירייה. בקרב מהגרים, הכלי הנפוץ לרצח הוא סכין. בשנת 2019 נרצחו 17 נשים על רקע פלילי, מהם 5 על ידי בני זוגם.
בין השנים 2005–2008 שיעור רצח הנשים בקרב יוצאות אתיופיה היווה כמעט שליש מכל רציחות הנשים בישראל, כולל במגזר הערבי. כיום, שיעור זה ירד ובאוכלוסייה הערבית יש את שיעור הרציחות הגבוה ביותר, רציחות על רקע "כבוד המשפחה", ביחס למספרם באוכלוסייה הכללית. לפי נתוני המשרד לביטחון הפנים, משנת 2008 חלה עלייה ניכרת במספר מקרי רצח של נשים בעקבות גירושים, והדבר נפוץ יותר בקרב נשים מוסלמיות ודרוזיות.
שיעור מקרי רצח נשים הוא הגבוה ביותר בקרב בנות 18 עד 24. כ-10% מכל הרציחות בישראל הן בקרב נשים מעל גיל 60.
כמו כן, מתרחשים בכל שנה מאות ניסיונות לרצח נשים שאינם מסתיימים במוות, ומקרים אלה אינם נכללים בסטטיסטיקה [להערכת יו"ר ויצו, בשנת 2014].
דו"ח של מבקר המשרד לביטחון הפנים משנת 2012 מצא שורה של ליקויים בטיפול משטרת ישראל במקרי רצח נשים. הממצאים העיקריים הם:
בשנת 2017 נערכו מספר הפגנות נגד רצח נשים וכמחאה על דרכי הטיפול המוסדיים במקרי אלימות נגד נשים. בשנת 2019, בעקבות רצח מיכל סלה, הוקם "פורום מיכל סלה" הפועל למען נשים הסובלות מאלימות של בני זוגן או נמצאות בסיכון.
רצח נשים ערביות בישראל.
מקרים של רצח נשים בישראל מתרחשים יותר בקרב ערביי ישראל, באופן יחסי, מאשר בשאר חלקי החברה. לפי נתוני משרד הרווחה, 42% מהנשים שנרצחו בשנת 2014 הן מהמגזר הערבי.
בדרך כלל במקרים של רצח נשים יהודיות המשטרה מצליחה לפענח את הרצח ולהגיש כתב אישום, אך במקרים של רצח נשים ערביות רק חלק קטן מהרוצחים מובאים לדין.
חלק ממקרי הרצח של נשים ערביות מתרחש על רקע חילול כבוד המשפחה וחלק נרצחות על רקע סכסוכים הקשורים לירושה, גירושים, אחזקת ילדים, חיסול חשבונות בין עבריינים, הסתרה של פשעים כמו אונס וגילוי עריות, ועוד.
במספר מקרים האישה הגישה לפני הרצח תלונה במשטרה על איומים ואלימות מצד בן הזוג.
בתחילת שנות ה-2000 נרצחו עשר מנשות משפחת אבו גנאם ברמלה. מתוך 10 המקרים הללו, המשטרה הצליחה לפענח 2 רציחות בלבד. הסיבה העיקרית לאי-פענוח הפשעים היא השמרנות בחברה הערבית, שגורמת למצב בו המשפחה מגוננת על גברים אלימים, ולא משתפת פעולה עם המשטרה.
במאמר של מתי גולן בנושא רצח נשים הוא כותב: "צריך להתייחס ברצינות רבה להסבר של אגבאריה כשהיא שואלת "מאיפה הציפייה שנשים החיות בפחד ילכו נגד הזרם?". בהחלט יש בזה משהו." לדעתו של גולן, את המאבק באלימות נגד נשים בחברה הערבית צריכים להוביל חברי הכנסת הערביים.
מחקרים אודות הגורמים לריבוי מקרי רצח נשים בחברה הערבית.
לתופעת רצח נשים ערביות הקשרים של ערכי כבוד במסורת הערבית הפטריארכלית וכן ישנה השפעה של גורמים חברתיים דמוגרפים על שכיחות התופעה.
לפי מחקר שנעשה על החברה הערבית בירדן, המאפיינים של מודרניזציה כגון עיור מהיר ועליה בצפיפות האוכלוסייה, תורמים לשכיחות רבה יותר של מקרי רצח של נשים ערביות.: השכיחות הגבוהה יחסית של הנשים הערביות הנרצחות באזורים עירוניים במרכז ובפריפריה נובע מלחצים בסביבה תחרותית ושינויים מהירים העוברים על התא המשפחתי תוך כדי פגיעה בנשים וילדים.
טענה מנוגדת המיוצגת על יד החוקר (Dodd, P. C) מייחסת לעיור וצפיפות אוכלוסין מעטפת של אנונימיות המפחיתה את הלחצים החברתיים לאכיפת נורמות תרבותיות מסורתיות של שמירה על כבוד המשפחה ולמעשה מפחיתה את שכיחות מקרי הרצח.
מחקרים נוספים שללו את הקשר בין עיור לרצח נשים ערביות בשל הקשרים החזקים עם המשפחה המורחבת הממשיכים להתקיים בקרב קהילות ערביות עירוניות וכפריות.
מחקרים מצביעים על שכיחות גבוהה בקשר בין רצח של נשים ערביות ומעמד חברתי ־ כלכלי: לצד גורמים חברתיים ־ דמוגרפיים של עיור וצפיפות אוכלוסין. פערים כלכליים וחברתיים במעמד המשפחות משפיעים על הבחירה בפתרון המועדף להחזרת כבוד המשפחה שנפגע. כך, ככל שהמעמד החברתי ־ כלכלי של משפחה יהיה נמוך יותר, כך היא תיטה לפצות על מעמדה הנמוך בבחירת הפתרון הקיצוני יותר של רצח.
בקרב מעמדות חברתיים גבוהים בחברה הערבית, המאופיינים ברמות גבוהות של השכלה ותעסוקה, שכיחות מקרי הרצח של נשים היא נמוכה יחסית, מאחר שבנסיבות חברתיות ־ כלכליות אלו, הפיקוח המשפחתי קפדן פחות ונהוג לאמץ נורמות חברתיות של חירות אישית וחברתית, ובכללן חירות מינית של נשים. בנוסף, למשפחות במעמד כלכלי גבוה יש אלטרנטיבות שעשויות להיות כרוכות בהוצאה כספית כמו העתקת מקום מגורים לאזור אחר בארץ או בחו"ל ובכך הדבר יקטין את פנייתם לפתרון "של רצח".
גורמים נוספים העשויים להשפיע על מקרי רצח של נשים ערביות הם המצב המשפחתי האישי של נשים: ערביות רווקות חשופות יותר למקרי רצח.
רנאטה מלורן
רנאטה מלורן (בגרמנית: Renata von Lothringen; 20 באפריל 1544 - 22 במאי 1602), הייתה אמו של מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה.
ביוגרפיה.
רנאטה נולדה ב-20 באפריל 1544 בננסי, לפרנץ הראשון, דוכס לורן וכריסטינה מדנמרק, בתם של כריסטיאן השני, מלך דנמרק ואיזבלה מאוסטריה.
בשנת 1558 הועלתה הצעה לחתן אותה עם וילם הראשון, נסיך אורנז', אולם ההצעה נפלה בעקבות התנגדותו של פליפה השני, מלך ספרד. לעומת זאת אמה דחתה הצעות לחתנה עם פרנסואה, דוכס גיז או עם חואן מאוסטריה. בשנת 1561 הועלתה הצעה לחתנה עם פרדריק השני, מלך דנמרק, אולם פרוץ מלחמת שבע השנים הצפונית בשנת 1563 גרמה לביטול ההצעה. בשנת 1565 רצתה אמה לחתן אותה עם אריק הארבעה עשר, מלך שוודיה, ויחד עמו לכבוש את דנמרק, אולם פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה התנגד לנישואים הללו, בשל ההשפעה ההרסנית שהייתה יכולה להיות על מאזן הכוחות בין המדינות הגרמניות, מכיוון שנסיכות הבוחר מסקסוניה הייתה בברית עם ממלכת דנמרק.
לבסוף, ב-22 בפברואר 1568 התחתנה רנאטה עם וילהלם, נסיך הכתר של בוואריה, בטקס גדול ומפואר במינכן שנמשך 18 ימים. למרות מעמדה כדוכסית, נהגה רנאטה לטפל בחולים ובנזקקים, ואף נתמכה בכך על ידי בעלה. בשנת 1579 מת חמיה אלברכט החמישי, דוכס בוואריה, ובעלה וילהלם החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1597 התפטר בעלה וילהלם החמישי משלטונו, ובנה מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. ב-22 במאי 1602 מתה רנאטה במינכן, ונקברה בכנסיית מיכאל הקדוש.
משפחתה.
ב-22 בפברואר 1568 התחתנה רנאטה עם וילהלם החמישי, דוכס בוואריה, ממנו היו לה 10 ילדים:
איתמר אורלב
איתמר אורלב (נולד ב-1975) הוא סופר, מחזאי ועורך ספרותי ישראלי.
ביוגרפיה.
אורלב הוא יליד ירושלים, ולמד בבית הספר הניסויי בעיר. בנו של הסופר אורי אורלב.
עוסק בכתיבה מגיל צעיר, ופרסם סיפורים קצרים בכתבי העת 'מאזנים', 'מסמרים' ו'מטעם'. זכה במקום ראשון בפסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין.
בוגר המחזור הראשון מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2001 בהצטיינות, ושל החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
עובד כעורך ספרות וכ"סופר צללים". ערך וכתב למעלה מ-30 ספרים.
הרומן הראשון שלו 'בנדיט' בהוצאת עם עובד, זכה בפרס ספיר לספר ביכורים. זהו  סיפור מסע שראשיתו בפולין שאחרי מלחמת העולם השנייה, המספר על קשר סבוך בין אב לבנו מנקודת מבטו של הבן.
בשנת 2016 אורלב הצטרף לסוכנות הספרים של אנדרו נורנברג היושבת בלונדון והוא הסופר הישראלי הראשון והיחיד שסוכנות זו מייצגת. מאז 'בנדיט' יצא לאור בצרפתית, ספרדית, קטלאנית, סינית ואיטלקית. הרומן זכה להצלחה גדולה בצרפת והיה מועמד, בין השאר, לפרס פמינה ולפרסים נוספים והיה אחד מעשרת הרומנים הנבחרים של שנת 2018 במוסף הספרותי של העיתון Le Figaro. בשנת 2020 גרסת ספר הכיס שלו זכתה בפרס "הרומן הטוב של השנה" של Points.
ספר הילדים שכתב, "העצלן הבטלן", יצא לאור בהוצאת עם עובד (2020) באיוריו של המאייר דייוויד הול.
קישורים חיצוניים.
ריאיונות
רבי שמעון בן יוחי
אמיל בן שמעון
אמיל בן-שמעון (נולד ב-18 בפברואר 1976) הוא במאי ותסריטאי ישראלי לקולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה.
נולד ביפו. למד בסדנת בימוי שחקנים של רות דייכס. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במסלול תסריטאות- המחזור הראשון, 2001.
קריירה.
עם תום לימודיו בסם שפיגל החל דרכו כתסריטאי. אחר כך פתח בקריירה משולבת של תסריטאי ובמאי לקולנוע ולטלוויזיה והחל לביים סרטים: "עד מדינה" (2005), "ישמח חתני" (2016) וסדרות טלוויזיה: "מעורב ירושלמי" (2004), "קטמנדו" (2012), "פלאשבק" (2016), "סוסי פרא" (2016),"התחנה" (2019) זיגי (2020)
פרסים והכרה.
סרט הטלוויזיה שכתב וביים "עד מדינה", זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לסרט הטוב ביותר לשנת 2005.
בן שמעון ביים את הסרט "ישמח חתני" (באנגלית: The Women's Balcony) שהיה לאחד הסרטים הישראלים המצליחים בשנת 2016, והביא 350,000 אלף צופים לבתי הקולנוע בישראל. הסרט היה מועמד ל-5 פרסי אופיר בקטגוריות שחקן, שחקנית המשנה, עיצוב תלבושות, איפור, והמוזיקה המקורית הטובה ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים טורונטו וזכה להפצה בינלאומית.
גל גרינשפן