דיני הפיצויים בישראל מבוססים על העיקרון היסודי של הערכת הפיצויים הנדרשים לשיקומו של הניזוק למצבו הקודם, עד כמה שהדבר ניתן להיעשות בתשלום כסף, כאשר צרכיו של הניזוק ולא יכולתו של המזיק הם העומדים ביסוד הערכת הנזק.
המצב לפני הלכת אטינגר.
בעבר קבע בית המשפט העליון, כי אין לפסוק פיצוי, לא לנפגע ולא לעיזבונו, עבור ה"שנים האבודות", היינו השנים שבהן היה הנפגע עשוי לעבוד ולהשתכר לולא התאונה שקיצרה את חיי עבודתו, היות שאין לראות בהפסד רווחים בשנים האבודות נזק של הנפגע. קביעה זו גרמה למצבים אבסורדיים, בהם אדם שנפטר בעקבות תאונה קיבל פיצויים נמוכים בהשוואה לאדם שרק נפצע. בתי המשפט התבטאו לא אחת באומרם כי "זול יותר להרוג מאשר לפצוע".
הלכת אטינגר.
ההלכה המשפטית שונתה בפסק הדין שניתן בבית המשפט העליון ב-15 במרץ 2004 בעניין עיזבון אטינגר בו נדונה שאלת הזכאות לפיצויים בשל נזקי השנים האבודות במקרהו של קטין בן 12 שנים אשר נפל לבור ונהרג בשל רשלנות המזיק. עזבונו של המנוח ויורשיו הגישו תביעה לפיצויים בגין נזקי הגוף שנגרמו למנוח בתאונה לבית המשפט המחוזי, וביקשו בין היתר לפסוק להם פיצויים בגין הפסד ההשתכרות שנגרם למנוח בשנים האבודות.
בית המשפט המחוזי דחה את בקשתם לקבל פיצוי בגין השנים האבודות, אך הערעור לבית המשפט העליון התקבל ובפסק הדין נקבע כי יש להכיר בקיומו של ראש נזק של אובדן יכולת השתכרותו של הניזוק בשנים האבודות שבהן קוצרו חייו (בהתאם לתוחלת החיים. זאת גם בתביעה המוגשת על ידי עיזבונו של ניזוק שנפטר, ולזכות את העיזבון בפיצוי גם בגין אובדן השתכרותו של המנוח במהלך השנים האבודות.
בעצם פסק הדין הנ"ל הכיר בזכותו של העיזבון להחזיר את המצב לקדמותו, וזאת באמצעות פיצוי כספי בגין אובדן השתכרות בשנים האבודות היות שלולא פטירתו של הניזוק הוא היה יכול להמשיך ולהפיק הכנסה מעבודתו ואף לייצר חסכונות ופנסיה, ובכך יכול לתמוך בבני משפחתו ולכלכל אותם עד גיל הפרישה. הלכת אטינגר גרמה למהפך בפסיקות בתי המשפט, אשר הגדילו את הפיצויים שנפסקו לעיזבונות של קטינים שמצאו את מותם בטרם עת.
פסק דין בינה מזרחי.
פסק דין בינה מזרחי (פסק דין ביטוח זהב) הרחיב את היקף תחולתה של הלכת השנים האבודות. השאלה המשפטית הייתה, האם פנסיה נחשבת "כושר השתכרות" לעניין חישוב הפיצוי לניזוק בתאונת דרכים. הסוגיה נידונה בשתי ערכאות, בשתיהן פסק בית המשפט כי גם פנסיה היא בבחינת "כושר השתכרות" לעניין חישוב הפיצוי לניזוק בתאונת דרכים.
עובדות המקרה וגדר המחלוקת.
בינה מזרחי הייתה אישה בת 68. ביום 3 באוקטובר 2005 נהגה מזרחי ברכב המבוטח על ידי "ביטוח זהב" של חברת AIG בע"מ, נפגעה בתאונת דרכים, ועקב כך נפטרה לאחר 17 יום. היא הותירה שני ילדים בוגרים. בעת פטירתה לא עסקה מזרחי במשלח יד כלשהו, אך קבלה פנסיה חודשית מקרן פנסיה.
ילדיה של מזרחי תבעו בשם העיזבון, וטענו כי הפנסיה החודשית שקבלה אמם היא בת פיצוי בדומה למשכורת חודשית. מנגד טענה חברת AIG כי ההלכה הקיימת רואה כנזק בר פיצוי רק שכר של אדם עובד.
תקדימים משפטיים.
בשנת 2007 ניתנו שתי החלטות בבית משפט מחוזי, אשר הביעו נכונות עקרונית להכיר בזכות לפיצוי גם בגין אובדן הפנסיה, אך פסקי דין אלו עסקו בעיקרם בתביעת פיצוי בה המנוח עבד בעת פטירתו. באותה שנה שתי פסיקות נוספות של בית משפט השלום פסקו פיצויים בגין אובדן פנסיה, אך פסיקות אלו לא נידונו בבית משפט מחוזי, ולא הפכו לתקדים.
פסק הדין.
שופטת בית משפט השלום שלהבת קמיר-ויס קבעה בצורה מוחלטת, כי יש לפצות על הפסד גם 'בשנים האבודות' שלאחר גיל הפרישה, וזאת משום שכאשר נגרם הפסד לאדם מן הדין לפצותו, ללא קשר לשאלה מה מקור ההפסד. אין לעשות הבחנה בין הפסד השתכרות לפני גיל הפרישה ואחריה. בהתאם לכך קבעה השופטת כי עזבון המנוחה זכאי לפיצוי מלא בגין דמי פנסיה, קצבת שארים וקצבת זקנה. עם זאת, פסק הדין קובע כי מתוך הפיצוי על אובדן ההכנסה ינוכה סכום ההוצאות שהייתה המנוחה מוציאה על מחייתה. לאור גילה המתקדם של המנוחה וגובה הכנסותיה, נקבע כי הפיצוי על הכנסותיה יעמוד על שיעור 15%.
פסק הדין מביא מספר נימוקים להכרעה:
AIG ערערה לבית המשפט המחוזי. ההרכב, שמנה את השופטים אילן שילה, אסתר שטמר ומיכל נד"ב, דחה את הערעור פה אחד.
האגודה הבין-לאומית לפונטיקה
האגודה הבין-לאומית לפונטיקה (באנגלית: International Phonetic Association; IPA) היא ארגון בינלאומי המקדם את חקר הפונטיקה (תורת ההיגוי) ושימושיו השונים.
האגודה נוסדה בפריז, צרפת בשנת 1886, ושיא השפעתה היה סביב שנת 1914, כאשר כללה 1,751 חברים מ-40 מדינות בעולם. וכיום מושבו נמצא בלונדון, אנגליה.
האגודה מפרסמת את מחקריה בכתב עת הנושא את שמה.
תרומת הארגון.
הארגון יצר פונטיקה אלפביתית בינלאומית וסטנדרטית לכל השפות ( –  ראשי תיבות זהים - IPA). היא מורכבת מסמלים פונטיים שמותאמים לחיתוך הדיבור של דוברי השפות השונות. ההחלטה ליצור פונטיקה מוסכמת לכל השפות נבעה מהצורך של מורים ללמד את תלמידיהם הגיה נכונה של המילים וכך גם לתרום לקריאה נכונה של טקסטים.
פונטיקה אלפביתית עברית.
גם בשפה העברית, לפונטיקה תפקיד חשוב מבחינה חינוכית. בהתאם ל"פלורליזם הפונטי", ישנה התמקדות בהתייחס למבטאים הנובעים ממוצא אשכנזי וממוצא מזרחי.
בהתאם לכך, אנשי החינוך בארץ השתמשו בהבדלי המבטאים של השפה העברית ככלי המשפר את הקריאה, הכתיבה והבנת הנקרא.
ההגייה של צד מזרחי או אשכנזי בישראל מתפצל גם הוא להגיות שונות. למשל, המסורת הספרדית הביאה השפעות של מבטא ארמי ויצרה גם את הדיבור הערבי הנהוג כיום. עם זאת, תחת אותה כותרת של הגיה ספרדית, קיימים דיאלקטים שונים, כמו מסורת הגייה טבריינית לעומת הניב הגלילי. ומצד ההגייה האשכנזית, יש הבדלים ברורים בקריאה של תפילות לעומת הגייה ספרדית, כאשר שתיהן מקובלות, על פי תקופת חז"ל וההיסטוריה המקראית של השפה העברית.
גבעות להב
גבעות להב הן שתי שמורות טבע הסמוכות זו לזו, בצפון הנגב, ליד קיבוץ להב: שמורת להב דרום ("גבעות להב") ושמורת להב צפון ("שמורת להב").
גאוגרפיה.
שמורת להב דרום נמצאת כ-4 ק"מ מדרום - מערב לקיבוץ להב וכ-1.5 ק"מ צפונית מערבית מהכפר הבדואי ערב אל-לקיה ושטחה הוא כ-2 קמ"ר. היא נמצאת בין האזור המדברי של בקעת באר שבע ובקעת ערד לבין האזור הים תיכוני המשתרע ממנה מערבה לעבר הים.
שמורת להב צפון נמצאת מצפון לקיבוץ להב ושטחה הוא 1 קמ"ר. השמורה נמצאת במפגש של אזור ים-תיכוני, אזור ערבתי ואזור מדברי.
שתי השמורות ממוקמות בשפלה הגבוהה ורום פסגותיהן הוא כ-450 מטרים. שתיהן בנויות מסלעי קירטון איאקוני מכוסה נארי.
כמות המשקעים השנתית באזור הוא כ-350 מ"מ ועונת הביקור המומלצת למטיילים היא האביב.
תאריך הכרזת השמורות הוא 18 ביולי 1976 עם תוספת ב-18 ביוני 2017 ושמן נקבע על פי קרבתן לקיבוץ להב.
גבעות גורל הן רכס בשמורת גבעות להב המשמש את החילות הרגליים בצה"ל כאתר אימונים לניווטים. הגבעות הוכרזו כשמורת טבע נפרדת על ידי רשות הטבע והגנים. בתחומן של הגבעות נמצאים מיני פרחים וצמחים רבים. בסתיו ניתן לראות את פריחת החלמוניות בין גבעות גורל סמוך ליער להב.
החי והצומח בשמורה.
בשמורת להב דרום הצמחייה דלה עקב לחץ רעייה חזק מאוד ומלבד עירית ומתנן שעיר לא ניתן לראות בה אף צמח רב שנתי.
בשמורת להב צפון ניתן לראות צמחייה מגוונת של חברה ים תיכונית, ערבתית ומדברית. הצמחייה השלטת היא הסירה הקוצנית ושלהבית קצרת שיניים. כמו כן ניתן לראות בשמורה אלקנה סמורה, קיפודן, אזוב מצוי, קורנית, חלבלוב מגובשש, כתלה חריפה, געדה מצויה, מתנן שעיר, נואית קוצנית, בן חצב מדברי, שמשון השלחופיות, קזוח עקם ועוד. צמחים אלו מדיפים ריח אשר נועד להרחיק ולדחות את בעלי החיים מלאכול את הצמחים וחלקם רעילים במידה זו או אחרת וכך הם עמידים בפני רעייה. ניתן לראות כאן גם מרבדים של כלניות, נוריות ועיריות ממינים שונים.
השמורה מקיימת מגוון רחב של בעלי חיים, וביניהם צבי ארץ ישראלי, צבוע מפוספס, ארנבת השדה, תן זהוב, שועל מצוי, ומגוון מכרסמים, זוחלים ועופות.
הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה
הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה (באנגלית: Library and Archives Canada – LAC) היא מוסד פדרלי המשמשת כארכיון של המוסדות הממשלתיים של קנדה. אוסף המוסד מכיל פרסומים, קטעי שמע, סרטונים, תמונות, עבודת יצירה ומסמכים אלקטרוניים.
המוסד הוקם בשנת 2004 מתוך שני המוסדות: הספרייה הלאומית והארכיון הלאומי. הוא שוכן בבירה הפדרלית אוטווה.
הספרייה הלאומית לשעבר נוסדה בשנת 1953. היא נועדה לשרת קנדים וספריות קנדיות.
הארכיון הלאומי לשעבר נוסד ב-1872, מקבילה לארכיון הלאומי של ארצות הברית. השילוב בין הארכיון הלאומי והספרייה הלאומית הוא לאפשר דרך חדשה של מוסד לאומי ליעד לימודי עיקרי.
אוסף הספרייה.
אוסף הספרייה מכיל:
דמויות במעשיות
פריד מורד
פריד מורד (באנגלית: Ferid Murad; נולד ב-14 בספטמבר 1936) הוא רופא ופרמולוג אמריקאי אשר זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה בשנת 1998 יחד עם רוברט פ. פרשגוט ולואיס ג'.איגנרו על גילוי תכונות האיתות של חנקן חמצני.
ראשית חייו.
מורד נולד בוייטינג, אינדיאנה. אביו, ג'אבר מוראט אייג'ופי, היה מהגר אלבני מגוסטיבר, מקדוניה ואימו, הנרייטה באומן, הייתה אמריקאית נוצרייה. פריד מורד התחנך כנוצרי.
חייו הבוגרים.