במהלך עונת 98–1997, בונלי אומנה על ידי אמה, סוזן, בצרפת, ועל ידי טטיאנה טרסובה במרלבורו, שבארצות הברית. באולימפיאדת החורף של 1998, בנאגנו, יפן, בונלי דורגה נמוך מבחינת הצפי לניצחון. למרות ביצועים טכניים טובים בתוכנית הקצרה, היא דורגה על ידי השופטים במקום השישי, לא מספיק גבוה להיות בתחרות על מדליית הזהב, ואף הייתה בעלת סיכויים נמוכים לזכות במדליית הארד. הדירוג הזה עורר מחלוקת, מאחר שדורגה במקום נמוך יותר מאשר סלוצקאיה, אשר ביצעה קומבינציית קפיצות לוץ כפול - טו כפול (double lutz-double toe), אל מול קומבינציית קפיצות טו משולש - טו משולש (triple toe-triple toe) של בונלי. מכיוון שפציעה שחוותה מנעה ממנה לבצע את התוכנית הארוכה שתכננה עם קפיצת לוץ משולש, בשילוב המרחק הרב שלה מן המדליה, בונלי החליטה לבצע סלטה לאחור עם נחיתה על להב אחד במהלך ההחלקה החופשית. המהלך, אשר הוכרז כבלתי חוקי בכל תחרות של איגוד ההחלקה הבינלאומי (לרבות המשחקים האולימפיים) לאחר עונת התחרויות 1975-1976, עורר סערה והביא לניכוי בניקוד, אך בונלי הייתה מרוצה מהחלטתה. היא סיימה במקום העשירי, ופרשה מתחרויות חובבניות.
בונלי אז פתחה בקריירה מקצועית מצליחה מאוד, והתחרתה באירועים בינלאומיים גדולים, כולל ניצחון גדול במשחרי החורף של גודוויל ב-2000, בהם הביסה את יוקה סאטו, ננסי קריגן, ואוקסנה באיול.
קריירה מאוחרת.
בונלי תיירה עם המופע אלופים על הקרח במשך מספר שנים, עד שהמופע בוטל בשנת 2007. היא גם הופיעה ברוסיה עם יבגני פלושנקו והייתה מחליקה אורחת בתיאטרון הקרח של ניו-יורק, בגאלה של 2008, בה ביצעה בהצלחה את הסלטה לאחור בה היא ידועה.
בשנת 2015, היא עברה ניתוח לאחר גילוי של מספר רב של ציסטות לאורך חוט השדרה שלה, ובכך סיימה את הקריירה המקצועית שלה.
נכון לספטמבר 2016, בונלי היא מאמנת החלקה במינסוטה.
חיים אישיים.
בונלי הפכה לאזרחית אמריקאית בינואר 2004. אחר תקופה בו התגוררה בלאס וגאס, נבאדה, היא עברה למינסוטה. בונלי הודיעה על אירוסיה למאמן ההחלקה פיט ביבר ב-18 בספטמבר 2016.
בונלי היא טבעונית, והופיעה פעמים רבות במודעות של ארגון PETA באנגלית ובצרפתית, בהתנגדות לציד כלבי ים בקנדה, וכן תעשיית המסחר בפרוות.
את לי לילה (אלבום)
את לי לילה הוא אלבום האוסף השני והאלבום התשיעי, והנמכר ביותר בכל הזמנים מאלבומיו של בעז שרעבי. האלבום, שיצא בשנת 1993, נמכר בלמעלה מ-250,000 עותקים, והוא האלבום הרביעי הנמכר ביותר בכל הזמנים בישראל.
האוסף.
האוסף שיצא ב-1993 היה האוסף השני לאחר כל הלהיטים באנגלית שיצא ב-1984, והוא איגד בתוכו 17 שירים בעברית מ-8 אלבומי האולפן הראשונים של שרעבי.
בין השירים היו להיטים רבים, ביניהם: גרסה עברית ל"פמלה" שכיכב בתקליטו הראשון (בעז (העטיפה האדומה)) בגרסה אנגלית, "הלוואי" שכתב אהוד מנור והתמודד בתחרות הקדם-אירוויזיון של 1986, "לתת" שכתבה חמוטל בן זאב, "את לי לילה" שכתב שרעבי יחד עם יואל גוב ארי שזכה ל-14 גרסאות כיסוי, שהמוכרת בהן היא גרסתו של זוהר ארגוב, והשיר "ברית עולם" שנכתב על יד אהוד מנור, והולחן על יד מתי כספי. השיר בוצע בתחילה יחד עם כספי אך בהקלטת האלבום הוקלט כסולו.
כמו כן שולבו השירים "לשיר איתך" שהוקלט במיוחד ב-1987 עבור שושנה דמארי לאחר שנים בהן לא הופיעה והקליטה שירים, את השיר שכתב אהוד מנור, והלחין שרעבי ביצעו שרעבי ודמארי כדואט, "מי ידע שכך יהיה" שנכתב על ידי עוזי חיטמן ובוצע כשיר להעלאת מורל החיילים במלחמת יום הכיפורים והוקלט בהקלטת אולפן באלבומו השני של שרעבי (בעז (העטיפה הירוקה)), "אצלי הכל בסדר" שנכתב על ידי שמרית אור והוקלט ב-1983 יחד להקת ברוש, "חופשי ומאושר" שכתב דודו ברק והלחין שרעבי שזכה למספר רב של גרסאות כיסוי.
שירי האלבום.
כל שירי האלבום הולחנו על ידי בעז שרעבי. מלבד: "ברית עולם" שהולחן על יד מתי כספי, "מי ידע שכך יהיה" שהולחן על ידי עוזי חיטמן, "תני לי יד" שהולחן על ידי נורית הירש, "חידה את לי" שהולחן על ידי אביהו מדינה, "ספרי" ו"דרור יקרא" לחן תימני עממי.
מערך המזון
מרכז המזון היה מרכז לוגיסטי של חיל הלוגיסטיקה בצה"ל שהיה אחראי על רכישת ואספקת פריטי מזון ושירותי מזון לכלל יחידות צה"ל, בהתאם לאופי הפעילות ולסוגי האוכלוסיות השונות. המרכז פועל בכמה שיטות, כגון: בישול במטבח מוסדי המופעל על ידי חיילים, בשיתוף פעולה חברות קייטרינג, העברת "דמי כלכלה" (סכום כסף חודשי) המיועדים לקניית מזון, רכש מסניפי רשתות אזרחיות. המרכז היה כפוף פיקודית לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) במטה הכללי, ומקצועית לחיל הלוגיסטיקה.
בתחילת 2018 המרכז הפך למערך המזון וקיבל תג חדש.
ב־29 ביוני 2020 נערך טקס סגירת מערך המזון, שהתמזג עם יתר מרכזי אט"ל, במסגרת פרויקט המרה"ס (מרכז הספקה אחוד).
השגות הראב&quot;ד
השגות הראב"ד הן השגות שכתב רבי אברהם בן דוד מפושקירה על ספרו של הרמב"ם "משנה תורה".
מטרת הספר.
הרמב"ם בספרו "משנה תורה" כתב את הלכותיו ללא מקור וללא התייחסות לדעות השונות, דבר שלא היה מקובל עד אז. הראב"ד שהיה מבוגר ממנו התנגד לשיטה זו, לדבריו אין לפסוק ללא ידיעת המקור, דבר שיכול לגרום לשגיאה, לדעת הראב"ד יש להציב לפני הקורא גם את השיטות השונות כדי שיוכל להכריע ביניהם. כך כתב:
באחת מתשובותיו של הרמב"ם הצטער על זה שלא כתב את מקורות ההלכות.
על טענתו של הראב"ד השיב ר' יוסף קארו, בספרו "כסף משנה", שעם כל זאת מי שירצה יוכל לסמוך על פסיקתו של הרמב"ם בלי לעיין במקורות ההלכה.
לדעת הרב חיים בנבנישתי בספרו "כנסת הגדולה", במקום שהראב"ד אינו משיג, נחשב שמסכים עם דעת הרמב"ם, אולם יש שחלקו על קביעה זו, וכראיה לכך מביאים מקרים שבהם בחיבוריו השונים דעתו שונה מהרמב"ם ובהשגות לא השיג על פרטים אלו.
דעה נוספת בעניין זה של הרב יוסף קאפח שאין ללמוד כלל הלכה מהשגות הראב"ד אלא רק משאר ספריו.
אופן הכתיבה.
את כל ההשגות הראב"ד מתחיל בראשי תיבות: א"א, שפירושם אמר אברהם.
הראב"ד כדרכו בשאר חיבוריו השתמש בביטויים חריפים כדי לדחות דעות השונות מהבנתו, כך גם כלפי הרמב"ם, אולם ברוב המקרים ההשגות נכתבו בלשון מכובדת. במקרים אחדים אף מאשר את פסקו ובמקום אחד יוצא דופן אף משבח הראב"ד את הרמב"ם וכותב .
לדעת "שלשלת הקבלה" הלשונות החריפים נגד הרמב"ם נועדו כדי לזלזל בו. רבים חולקים על הנחה זו, ולדבריהם ישנם סיבות אחרות לביטויים אלו. למשל לדעת הרמ"ע מפאנו, הראב"ד התכוון בסגנונו כדי שלא ימשכו אחר ספרו מורה הנבוכים, השערה זו נדחתה שהרי הרמב"ם כתב את מורה נבוכים בזקנותו ומסתבר שהראב"ד כבר נפטר כי היה מבוגר מהרמב"ם.
המהר"ם חאגיז משער שמטרת הראב"ד בלשונותיו החריפים לצנן את ההתלהבות מספר משנה תורה כך שיוכלו הדורות הבאים לחלוק עליו, יש שכתבו שהראב"ד לא רצה שיעזבו את התלמוד ויתעסקו רק בהלכות הרמב"ם.
להתראות, אללה
להתראות, אללה הוא רומן ישראלי מאת לי-אור אמיר העוסק בשירות בצה"ל ביהודה ושומרון ובסכסוך הישראלי-פלסטיני מעיניהם של לוחמי חיל הרגלים, מסתערבים ואנשי חמאס.
הספר ראה אור בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן דביר בדצמבר 2017, זכה בפרס קרן קק"ל ע"ש גולדברג והיה מועמד לפרס ספיר לשנת 2018 בקטגוריית ספר ביכורים. בנוסף, הספר והמחברת היו מועמדים לפרס שרת התרבות בתחום היצירה הספרותית לשנת 2018.
הספר מבוסס בחלקו על חוויות השירות הצבאי של המחברת, שלה גם תואר בלימודי המזרח התיכון. לאחרונה חשפה המחברת בטור ב"מאקו" שאחד מהאירועים בספר, ירי מחבלים לעבר כוח צה"ל במחנה פליטים, הנו שחזור מדויק של היתקלות בה הייתה נוכחת. המחברת העידה כי הרושם שהותיר בה תפקוד החיילים באותה היתקלות היה המניע העיקרי לכתיבת הספר.
זוהי אחת היצירות הישראליות הראשונות העוסקות בשירות הצבאי, אשר נוצרו על ידי נשים ומעמידות נשים במרכזן. קדמו לה הספר עם הנצח לא מפחד והסרט אפס ביחסי אנוש, שניהם משנת 2014. המחברת עסקה בסוגיית היעדרה של יצירה נשית בנושא השירות הצבאי בפודקאסט "עוד מעט נהפוך לספר" בהנחייתה, יחד עם אורית מרלין שספרה לגנוב את השמש מבוסס על חוויותיה מקורס מדריכות חי"ר.
תקציר.
אריאל, גיבורת הספר, מוצבת בחמ"ל גדודי באזור יהודה ושומרון. בחלקו הראשון של הספר, עבודתה בחמ"ל והקשר המתפתח בינה לבין גיל, מפקד מחלקה בפלוגה לוחמת, שופכים אור הן על השגרה המבצעית של צה"ל ביהודה ושומרון, והן על השפעתו של שירות אינטנסיבי ושוחק זה על הלוחמים ועל יקיריהם. לדברי המחברת, חשוב היה לה לחשוף את הקוראים למציאות המורכבת באזור, בה רוב החיילים והמפקדים מנסים בכל כוחם לשמור על התנהגות מוסרית.
כבר בתחילת הספר מעורר מעצר לילי שהשתבש את חשדה של אריאל, ועד מהרה מסיט את חייה ממסלולם הצפוי. עקב בצד אגודל היא מגלה כי חלק מאנשי הגדוד חברים בכוח מסתערבים אשר אוסף מידע ומסמן מטרות בלב האוכלוסייה הפלסטינית. הערבית בפיה של אריאל כמעט מושלמת לאחר שגדלה כל חייה בביתו של איש מוסד. בילדותה אף חיה תקופה בזהות בדויה במסגרת אחת מ"שליחויותיו". למרות כל זאת, המשימה שמוצעת לה, או נכפית עליה, נועזת במיוחד - לאמץ זהות פלסטינית תפורה למידותיה, ולהתחיל חיים חדשים בלב העיר הפלסטינית שבגזרת הגדוד, קרוב ככל האפשר למנהיגי חמאס שצה"ל מעוניין ללכוד.