הבכורה של רקוויאם המלחמה התקיימה ב-30 במאי 1962 בקתדרלת קובנטרי המחודשת, במהלך החגיגות לרגל חנוכתה שהתקיימה חמישה ימים קודם לכן. היצירה בוצעה על ידי התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, בניצוחו של מרדית' דייוויס (בריטן עצמו היה אמור לנצח על הבכורה, אך נאלץ לוותר על התפקיד בשל כאבים בכתפו). הסולנים בבכורה היו אמורים להיות: גלינה וישנבסקאיה (רוסייה), פיטר פירס (בריטי) ודיטריך פישר-דיסקאו (גרמני), ובכך לסמל אחדות ושלום בין עמי אירופה. התוכנית לא יצאה לפועל בשל התנגדות השלטונות הסובייטים ליציאתה של וישנבקאיה לקובנטרי (אף שמאוחר יותר התירו לה לצאת להקלטה של הרקוויאם), ההתנגדות הרוסית נודעה רק עשרה ימים לפני הבכורה ולכן קיבלה התר הרפר את תפקיד הסופרן בהתראה קצרה.
הבכורה הוכתרה כהצלחה גדולה וההתלהבות מן היצירה ניכרה מיד, אף שלבקשתו של בריטן לא היו מחיאות כפיים בסיום הביצוע. הבכורה סוקרה בהרחבה בעיתונים בבריטניה ובחו"ל שהכתירו את היצירה כיצירת מופת עכשווית. בריטן עצמו התייחס להצלחת היצירה לאחר הבכורה במכתב לאחותו במילים: "אני מקווה שגרמתי לאנשים לחשוב קצת". על דף השער של הפרטיטורה המודפסת של היצירה ציטט בריטן את וילפרד אוון: "הנושא שלי הוא מלחמה, והצער שבמלחמה/ השירה היא בצער.../ כל שיכול משורר לעשות היום הוא להזהיר."
ביצועים והקלטות.
זמן קצר לאחר הביצוע הראשון של הרקוויאם, הקליט אותו בריטן בביצוע התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוחו ובהשתתפות הסולנים המיועדים לבכורה, וישנייבסקיה, פישר-דיסקאו ופירס. התקליט, שיצא בשנת 1963 נמכר תוך זמן קצר ב-200,000 עותקים, בשעתו מספר ללא תקדים כשמדובר ביצירה של מוזיקה קלאסית. עוד הקלטה, בביצוע אליזבת זודרשטרום, רוברט טיר ותומאס אלן, עם התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם בניצוח סיימון ראטל, מצויה למכירה. עוד הקליטו את היצירה קורט מאזור, קרלו מריה ג'וליני, ריצ'רד היקוקס, מרטין בראבינס, ג'ון אליוט גרדינר, רוברט שו ומנצחים נוספים.
בשנת 1989 יצא סרט בבימויו של דרק ג'רמן העוסק ברקוויאם המלחמה.
היצירה.
רקויאם המלחמה נכתב לזמרי סופרן, טנור ובריטון, מקהלה, מקהלת נערים, עוגב ושתי תזמורות (תזמורת סימפונית מלאה ותזמורת קאמרית). מערך הכוחות המוזיקלי הזה מתחלק לשלוש קבוצות, המתחלפות ומשתלבות זו בזו לאורך כל היצירה. זמרת הסופרן והמקהלה שרות בלווי התזמורת המלאה ואת מהלת הנערים מלווה העוגב. שתי המקהלות והסופרן מבצעות ביניהן את הטקסט הלטיני של הרקוויאם. בין קטעי הטקסט משובצים שיריו של אוון בביצוע הטנור והבריטון, בליווי התזמורת הקאמרית.
הסמיכות המרשימה ביותר, אולי, מופיעה ב"אופרטוריום", כאשר המקהלה מספרת בשירתה על הבטחת אלוהים לאברהם בפוגה קופצנית במקצב 7/4, (quam olim abrahae promisisti, et semini eius) - אשר הבטחת לאברהם ולזרעו), כמסגרת לשורות של אוון, המספרות בנוסח חדש את מעשה עקדת יצחק: המלאך אומר לאברהם "להקריב את האיל תחתיו, אך האיש הזקן אינו עושה כדבריו, אלא שוחט את בנו ואת חצי זרעה של אירופה, אחד אחד."
מוטיב חוזר ונשנה הוא הטריטון של דו ופה#. שלושה מששת הפרקים מסתיימים בפסוק כוראלי קצר, הפותר דיסוננס זה.
יש אמנם אי-אילו הזדמנויות שבהן נגנים מתזמורת אחת מצטרפים לשנייה, אבל מלוא הכוחות אינם מופיעים בצוותא עד החלק האחרון של הפרק המסיים, כאשר הטנור והבריטון שרים את השורה המסיימת את שירו של אוון, "פגישה מוזרה" (ועכשיו הבה נישן..."), כשהסופרן והמקהלות שרות "Libera me" ("שחררני...")
הרושם הכללי קודר ובריטן מציג את המלחמה כהרסנית וחסרת-תוחלת גם יחד.
זמן ביצוע ממוצע של היצירה הוא כשעה וחצי.
הרכב.
כאמור התזמור של הרקוויאם הוא לשלושה סולנים, מקהלה מעורבת, מקהלת נערים, עוגב, תזמורת קאמרית ותזמורת מלאה. ההרכב הזה מתחלק לשלוש קבוצות:
סדר הפרקים.
הקטעים מן הטקסט הליטורגי מופיעים בכתב נטוי, ושיריו של אוון מופיעים בכתב עומד.
שליטי ולאכיה
רשימת שליטי ולאכיה עד האיחוד עם נסיכות מולדובה
"Drăculea"
ולאד השלישי דראקולה
רשימת שליטי מונטניה עד האיחוד עם מולדובה
יהודה לייב פישמן מיימון
הרכבת האווירית
התקופה הביזאנטית בארץ ישראל
ג'ורג' רוסקוף
אלן באדיו
אלן באדיו (בצרפתית: Alain Badiou; נולד ב-17 בינואר 1937) הוא פילוסוף צרפתי, המשתייך בדעותיו לשמאל הסוציאליסטי.
ביוגרפיה.
באדיו נולד ברבאט שבמרוקו, ובצעירותו עבר לצרפת, שם למד בסורבון. היה פעיל במפלגה הקומוניסטית והשתתף בקבוצת הלמידה של לואי אלתוסר. לאורך השנים פרסם רומנים ומחזות לצד כתיבה פורייה של פילוסופיה.
העביר סדנאות של חשיבה פילוסופית בבקתות בשווייץ, בסגנון "שפר את חייך". כיום מלמד בסמינר קולז' בינלאומי קורסים על ה"אנטי פילוסופים" - פאולוס, ניטשה, לודוויג ויטגנשטיין ולאקאן, אמריטוס של אקול נורמל סופרייר. מושפע גם מאפלטון, הגל, וז'יל דלז.
הגותו.
תפיסת האמת שלו מושפעת ממשפט גדל במתמטיקה, כל מערכת של אקסיומה מכילה נקודת יתר. ברגע מסוים יכולה להגיח האמת, באחד מארבעה תחומים: מדע, אמנות, פוליטיקה, ואהבה. נאמנות לאותו אירוע ("להמשיך") היא הטוב, והרע מוגדר כסוגים שונים של שלילת האמת. הסובייקט מכונן ביחס לאותה אמת.
האדם הוא החיה היחידה שיש לה פוטנציאל לחרוג מהמוכר והחייתי, וזהו הפוטנציאל לסובייקטיביות, הפוטנציאל ("הרוחני") שהופך את האדם לנצחי. על ידי תזוזה מ"מה שישנו", הבהמתי, התחום המוכר שבו אנו פועלים מדחפים, עיקרון ההישרדות, הוויה לקראת המוות. הסובייקטיביות היא דבר מה לא צפוי, כשהאדם מסוגל לזהותו כחידוש גמור מבלי לנסות למקם אותו בתוך המוכר. האדם מאפשר לאמת לעבור דרכו, "מישהו" רואה את עצמו כ"אני" כשהוויתו מטולטלת.
בשנת 2011 ביחד עם אריק חזן חיבר ספר על האנטישמיות בצרפת. באדיו הואשם באנטישמיות על ידי בני לוי ואחרים.
ו.ה. אודן
מועדון כדורגל סלטיק
מונדיאל 2010
מונדיאל 2010 (אנגלית: FIFA World Cup South Africa 2010) נערך בדרום אפריקה. המונדיאל החל ב-11 ביוני 2010 והסתיים ב-11 ביולי. מונדיאל זה הוא סיום של משחקי מוקדמות שהחלו באוגוסט 2007, שבהם שיחקו 204 נבחרות לאומיות מתוך 208 הנבחרות החברות בפיפ"א. כתוצאה מכך השתווה המונדיאל לאולימפיאדת בייג'ינג ב-2008 מבחינת מספר המדינות המשתתפות.
מונדיאל זה היה הראשון והיחיד עד כה שנערך ביבשת אפריקה, לאחר שדרום אפריקה גברה על מרוקו ועל מצרים בהתמודדות על אירוח הטורניר. החלטה זו של פיפ"א הותירה את קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה כקונפדרציית הכדורגל היחידה שלא אירחה את המונדיאל. הייתה האלופה המכהנת, לאחר שזכתה במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה. הגרלת משחקי המונדיאל נערכה ב-4 בדצמבר 2009 בקייפטאון.
במשחק הגמר גברה על בתוצאה 1 - 0 משער של אנדרס אינייסטה בדקה ה-117, וזכתה במונדיאל בפעם הראשונה בתולדותיה.
בחירת המדינה המארחת.
אפריקה נבחרה כמארחת של המונדיאל כחלק מהמדיניות של פיפ"א לתת את זכות האירוח לקונפדרציות הכדורגל השונות, שאותה ביטלה באוקטובר 2007. חמש מדינות הגישו הצעות לאירוח המונדיאל: מצרים, לוב ותוניסיה (אירוח משותף), מרוקו ודרום אפריקה. תוניסיה משכה את הצעתה לאחר החלטתה של הוועדה המבצעת של פיפ"א לא לאפשר יותר אירוח משותף. הוועדה החליטה גם לא לדון בהצעתה של לוב, מאחר שהיא לא עמדה יותר ברשימת הקריטריונים שהותוו, ובין השאר כי הודיעה שלא תתיר לנבחרת ישראל להיכנס לשטחה אם זו תעפיל למונדיאל. דרום אפריקה, שכשלה בהתמודדות על אירוח מונדיאל 2006 בנסיבות שנויות במחלוקת, זכתה באירוח מונדיאל 2010 עם 14 קולות (מרוקו קיבלה 10 קולות ומצרים אפס קולות), ולפיכך העפילה נבחרת דרום אפריקה באופן אוטומטי לטורניר כמארחת.
על פי הנהוג במונדיאלים האחרונים, אירחה דרום אפריקה את גביע הקונפדרציות בשנת 2009, שבו נטלו חלק שש הנבחרות שזכו באליפות הקונפדרציה היבשתית שלהן, נבחרת דרום אפריקה המארחת ונבחרת איטליה שזכתה במונדיאל 2006 אך לא ביורו 2008. בטורניר זכתה נבחרת ברזיל, שגברה 3 - 2 על נבחרת ארצות הברית במשחק הגמר.
מוקדמות.
נבחרת דרום אפריקה העפילה אוטומטית לטורניר מתוקף היותה המארחת. עם זאת, היא כן השתתפה במוקדמות המונדיאל באפריקה, ששימשו גם כטורניר המוקדמות של גביע אפריקה לאומות 2010, ובכך הייתה למארחת הראשונה מאז מונדיאל 1934 שהשתתפה בטורניר מקדים. בדומה למונדיאל 2006, האלופה המכהנת לא קיבלה מקום אוטומטי, ונבחרת איטליה נאלצה להשתתף במוקדמות. הגרלת המוקדמות לקראת המונדיאל נערכה בדרבן שבדרום אפריקה ב-25 בנובמבר 2007. במוקדמות המונדיאל התחרו 206 נבחרות לאומיות, מספר שיא, על 31 הכרטיסים הנותרים. המשחקים נערכו לפי הקונפדרציות השונות, שכל אחת מהן קיבלה מספר שונה של מקומות בהתאם לרמת הנבחרות בתחומה. הנבחרות שסיימו במקום החמישי בדרום אמריקה ובמקום הרביעי בצפון ומרכז אמריקה והקאריביים התמודדו על כרטיס נוסף. מנצחת הבית של אוקיאניה התמודדה בפלייאוף מול הנבחרת שסיימה במקום החמישי בבית המוקדמות של אסיה. החלוקה הסופית מפורטת בטבלה הבאה: