"עלמא" הוצגה לראשונה על ידי אקס ליבריס בינואר 2011 לאחר שהחברה החלה בפיתוחה בשנת 2007. המערכת היא אינטרנטית, מבוססת מחשוב ענן ומסופקת במודל של תוכנה כשירות. המערכת יושבת על שרתים העומדים בתקן SAS 70 אשר ממוקמים באמסטרדם, שיקגו וסינגפור. עדכוני תוכנה בשרתים מתבצעים פעם בחודש.
מערכת עלמא מספקת פתרון מקיף לכלל התהליכים המתבצעים בספרייה, כמו בחירת חומרים, רכש ואקטוב, קיטלוג, מיון, השאלה, השאלה בין-ספרייתית, תהליכי דיגיטציה, הפקדת חומרים דיגיטליים וניהול חומרים לקורסים. המערכת מהווה פתרון לניהול משאבי מידע מסוגי חומר שונים כולל חומרים מודפסים ואלקטרוניים. הגישה לניהול המשאבים במערכת נעשית על פי הגדרת הרשאות עבור משתמשי המערכת.
המערכת כוללת כלים לניתוח נתונים שפותחו על ידי חברת אורקל. ניתוח נתונים כמו נתוני מחיר ונתוני שימוש מסייעים בקבלת החלטות לצורך שיפור השירות של הספרייה לטובת משתמשי הקצה.
המערכת כוללת אזור קהילה המיועד לשיתוף מידע בין ספריות. האזור כולל קטלוג משותף שנבנה משיתוף קטלוגים פרטיים של ספריות. בין היתר האזור מכיל רשומות של ספריית הקונגרס, OCLC והספרייה הבריטית.
עלמא נרכשה על ידי מוסדות רבים בעולם. בספטמבר 2017, הגיע לאלף מספר הגופים העושים שימוש במערכת. באותו חודש, הושק ממשק משתמש חדש לתוכנה.
בישראל, השימוש במערכת החל בשנת 2015 בכמה ספריות אקדמיות, שלקחו על עצמן להיות הראשונות להטמיע את המערכת. הראשונה שבהן הייתה ספריית יונס וסוראיה נזריאן של אוניברסיטת חיפה. ספריות נוספות הנמנות עם "חלוצי עלמא" הן הספריות של אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת בר-אילן, המסלול האקדמי המכללה למינהל, המרכז הבינתחומי הרצליה, המכללה האקדמית עמק יזרעאל, האקדמית גורדון, מכללת אורנים ומכללת שנקר. הספרייה הלאומית החלה להשתמש במערכת עלמא בסוף שנת 2019.
ולדימיר מנשוב
ולדימיר מנשוב (ברוסית: Владимир Меньшов; 17 בספטמבר 1939 – 5 ביולי 2021) היה שחקן, במאי, תסריטאי ומפיק סובייטי ורוסי. ביים את הסרט "מוסקבה אינה מאמינה בדמעות", שבשנת 1981 זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
ביוגרפיה.
ולדימיר מנשוב נולד בשנת 1939 בבאקו, בירת אזרבייג'ן הסובייטית. אביו – ולנטין מנשוב (1912–1974) – היה מלח, שבהמשך עבד ב-נ.ק.ו.ד. (זכה בעיטור הכוכב האדום). אמו הייתה אנטונינה מנשובה (לפני הנישואים – דובוסקאיה, 1905–1964). שני ההורים היו ילידי מחוז אסטרחן שבדרום רוסיה, והם גידלו אותו בבירת המחוז – אסטרחן.
ב-1961 מנשוב החל ללמוד משחק בבית הספר לתיאטרון של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בזמן הלימודים התחתן עם חברתו ללימודים – ורה אלנטובה. בשנת 1965 סיים את לימודי המשחק. בהמשך למד בימוי בסדנת הבימוי של מיכאיל רום ב-VGIK (המכון הכלל-סובייטי הממלכתי לקולנוע שבמוסקבה). סיים ב-1970.
ב-1976 מנשוב ביים את סרטו העלילתי הראשון – "המתיחה", שבשנת 1978 זיכה אותו בפרס הממלכתי של רוסיה הסובייטית על-שם נ"ק קרופסקאיה (הפרס הוענק ליוצרים באמנות ובספרות בעבור ילדים).
ב-1979 מנשוב ביים את סרטו העלילתי השני – "מוסקבה אינה מאמינה בדמעות", שבשנת 1981 זכה בפרס האוסקר על הסרט הזר הטוב ביותר. בסך הכל, הוא ביים שמונה סרטים, האחרון שבהם ב-2008. כשחקן, מנשוב השתתף ב-97 סרטים, האחרון שבהם ב-2015. הוא כתב תסריטים לשלושה סרטי קולנוע והשלים ארבעה תסריטים שנכתבו על ידי ולנטין צ'רנוב. בנוסף, מנשוב הפיק חמישה סרטים.
ב-2003 מנשוב התפקד למפלגת השלטון "רוסיה המאוחדת". בריאיון לכתב-העת "אסקווייר" ב-2010 הצהיר, שעשה זאת במקרה ושאינו פעיל פוליטית. למרות הביקורת שלו כלפיה, הוא אמר שלא יעזוב את המפלגה מחשש לשערורייה.
ב-2004 מנשוב היה מנחה העונה החמישית של תוכנית המציאות הרוסית "הגיבור האחרון" (הגרסה הרוסית לתוכנית הטלוויזיה האמריקאית הישרדות). הוא דיבב את דמותו של "גסר" במשחקי הווידאו הרוסיים "משמר הלילה" ו"משמר היום", שהפצתם החלה בשנים 2005 ו-2006, בהתאמה. ב-2007 גילם את גאורגי ז'וקוב בסדרת הקאלט ליקווידציה.
ב-19 באפריל 2007, בטקס הענקת פרסי הקולנוע של MTV רוסיה, מנשוב סירב להעניק את פרס הסרט הטוב ביותר לסרט הרוסי "הממזרים". הסרט מספר את עלילתם של עבריינים קטינים שנידונו למוות ומוכשרים לפעולת חבלה בזמן מלחמת העולם השנייה. בשידור חי, מנשוב ביקש מפמלה אנדרסון (המנחה האורחת) להעניק את הפרס במקומו, כי אינו מסוגל למסור אותו לסרט שמבזה את ארצו. אחר כך הוא שמט את המעטפה עם שם הסרט הזוכה לרצפה ויצא אל מאחורי הקלעים.
ב-2009 מנשוב הקים סדנה למשחק ולבימוי ב-VGIK. הוא מנהל אותו יחד עם אשתו השחקנית – ורה אלנטובה. כיושב ראש ועדת האוסקר הרוסית, שממליצה על הסרט הרוסי שיתחרה על פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, מנשוב סירב לחתום על החלטתה בשנת 2011. הוא לא הסכים עם ההמלצה על סרטו של ניקיטה מיכאלקוב "שמש בוגדנית 2: המצודה", שזכה לביקורות שליליות ונכשל בקופות.
מאוקטובר 2011 מנשוב משחק בתיאטרון. בתפקידו הראשון, הוא מגלם את דמותו של אנדי בהצגה "אהבה. מכתבים" לצד אשתו ורה אלנטובה, שמשחקת בתפקיד מליסה. השניים משחקים בהצגה המבוססת על מחזהו של האמריקאי א"ר גורניי "מכתבי אהבה", שבו שתי דמויות בלבד. ההצגה בהשתתפותם בוימה בתיאטרון על-שם פושקין של מוסקבה על ידי בתם – יוליה מנשובה (שחקנית במקצועה). באותה שנה גילם תפקיד משני בסרט "שגעונות".
ב-2013 גילם את אחד התפקידים העיקריים בסרט הצרפתי-רוסי "פיתול מושלם". ב-2014 מנשוב זכה בפרס "נשר הזהב" (פרס הקולנוע הרוסי) לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא זכה בו על משחקו בתפקיד אדוארד בלשוב בסרט משנת 2013 "אגדה מספר 17".
בשנת 2014 התקיימה הבכורה של ההצגה, שבה מנשוב שיחק בתפקידו התיאטרלי השני. הוא גילם את הדמות הראשית בהצגה "החצר" על-פי מחזהו של יֵ' איסאייב, שהועלתה ב"מרכז גוגול" על ידי קבוצת התיאטרון "סטודיה SounDrama".
בריאיון לעיתון "טוצ'קה רו" ב-2016, מנשוב הביע את התנגדותו למה שהוא תופס כחינוך אנטי-סובייטי של הדור הרוסי הצעיר וכהצגה מעוותת של תקופת ברית המועצות בקולנוע ובאמצעי התקשורת הרוסיים של ימינו.
משפחה.
בשנה השנייה ללימודיו בבית הספר לתיאטרון, מנשוב התחתן עם חברתו ללימודים – ורה אלנטובה. ב-1969 לבני-הזוג נולדה בתם היחידה – יוליה מנשובה (כיום שחקנית ומנחת טלוויזיה). אשתו לא אימצה את שם משפחתו אחרי נישואיהם. בתו היא היחידה שקיבלה ממנו את שם המשפחה ונושאת אותו גם בתקופת נישואיה. מנשוב היה סב לאנדריי גורדין (יליד 1997) וטייסיה גורדינה (2003) – ילדיהם של בתו יוליה וחתנו השחקן איגור גורדין.
מנשוב נפטר ב-5 ביולי 2021, מסיבוכי נגיף הקורונה שאובחן אצלו ב-26 ביוני. נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
ענת טל-שיר
עמוס טל שיר
עמוס טל-שיר
עונת 1969/1970 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1969/1970 בליגה הלאומית בכדורסל הייתה העונה ה-16 של הליגה. הליגה צומצמה ל-12 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלתה קבוצת הפועל אשדות יעקב. העונה הסדירה החלה ב-17 באוקטובר 1969 הסתיימה ב-12 במאי 1970 בניצחון של מכבי תל אביב. רק שתי קבוצות שמרו על מאזן סלים חיובי, הקבוצה שזכתה במקום האחרון פגרה אחרי הקבוצה שזכתה במקום השלישי בשתי נקודות בלבד.
בהתאם לתוצאות העונה הפועל ירושלים והפועל בית אלפא ירדו ליגה.
בוק דפוזיטורי
cGMP (ראשי תיבות של Cyclic guanosine monophosphate) הוא נוקלאוטיד מעגלי (ציקלי) הנגזר מגואנין טריפוספאט (GTP) הוא פועל כשליח שני בדומה ל-cAMP. מנגנון הפעולה הסביר ביותר שלו הוא שפעול של פרוטאין קינאזות תוך תאיים כתגובה לקשירת הורמונים פפטידיים בלתי-חודרי ממברנה, לפני השטח החיצוניים של התא.
סינתזה.
גואנילאט ציקלאז (GC) מקטלז סינתזת cGMP. האנזים הזה ממיר GTP ל-cGMP. הורמונים פפטידיים כגון פפטיד פרוזדורים נטרויטי משפעלים GC הקשור לממברנה בעוד ש-GC מסיס (sGC) בדרך כלל משופעל על ידי חנקן חמצני כדי לעורר סינתזת cGMP. בנוסף, sGC יכול להיות מעוכב על ידי ODQ.
השפעות.
cGMP הוא ווסת משותף למוליכות תעלות יונים, גליקונאוגנזה ואפופטוזה. הוא גם מרגיע רקמות שריר חלקות. בכלי דם, הרגעת שרירים חלקים של כלי הדם מובילה להתרחבות ומגבירה את זרימת הדם.
cGMP הוא שליח שניוני בפוטוטרנסדוקציה בעין. בפוטורצפטורים בעין של יונקים, נוכחות אור מפעילה פוספודיאסטראז, שמפרק cGMP. תעלות הנתרן בפוטורצפטורים נשלטות על ידי cGMP, ולכן פירוק cGMP גורם לסגירת התעלות, שמובילה לקיטוב מוגבר בממברנת הפלסמה של הפוטורצפטור ולבסוף מידע חזותי נשלח למוח. בעיה בתהליך זה תוביל לעיוורון צבעים מסוג Achromatopsia.
לריסה גרשטיין
לריסה גרשטיין (ברוסית: Лариса Герштейн; נולדה ב-20 באוגוסט 1951, קירגיזסטן) היא פעילה חברתית פוליטית ישראלית, בעיקר בקרב עולים ממדינות חבר העמים, זמרת, מבצעת שירי בולט אוקוג'בה. סגנית ראש העיר ירושלים לשעבר.
תולדות חייה.
משפחת אמה נשלחה לגלות בקירגיזסטן בשנת 1940 מאוקראינה המערבית. בשנת 1952 עברה המשפחה לבישקק, קירגיזסטן, ובשנת 1961 - לסנקט פטרבורג
לריסה גרשטיין סיימה את לימודיה בפקולטה לכימיה של  האוניברסיטה על שם הרצן בסנקט פטרבורג. בשנת 1975 עלתה ארצה עם הוריה. עבדה בטכניון בחיפה. התחתנה עם אדוארד קוזנצוב בשנת 1990. עבדה עם בעלה בתחנת הרדיו "אירופה חופשית".