שלב זיהוי הצורך כולל את הבנת הבעיה, זיהוי הנתונים, המגבלות והאילוצים, ניסוח דרישות מפורטות ומדויקות מהפתרון, זיהוי אילוצים המכתיבים את דרך הפתרון לבעיה וזיהוי פלח השוק הרלוונטי למוצר, בין הדרישות ישנן דרישות הכרחיות עליהן חייב הפתרון לענות ואי אפשר להתפשר עליהן. לעומת זאת ישנן דרישות רצויות שאותן מדרגים לפי דרגת חשיבות, עליהן אפשר להתפשר במהלך בחירת הפתרון המתאים.
דוגמאות למגבלות שיש להתחשב בהן:
הגדרת דרישות המוצר.
בתהליך התיכון נהוג להבחין בין אילוצים לדרישות המוצר. אילוץ הוא מגבלה אשר אינה מאפשרת פתרון אחר (לדוגמה, מידות מוצר שתפקידו לנקות צינור בקוטר 1 מטר). דרישה מתחלקת בין דרישה הכרחית, עליה חייב הפתרון לענות (לדוגמה, ניקוי הצינור), לבין דרישה רצויה (לדוגמה, עלות המערכת), עליה אפשר להתפשר בהתאם לדרגת החשיבות.
תוצר שלב זה הוא מפרט, הכולל תיאור מפורט של הדרישות מהפתרון והתוצאות הרצויות כולל המגבלות והאילוצים הכרוכים בפתרון הבעיה.
תוצרי שלב זה מוצגים לבעלי העניין בפרויקט (פורום הפרויקט) ומקובעים להמשך הפרויקט בסקר תיכון הנקרא בשפה המקצועית סקר דרישות מערכת (System Requirement Review, SRR). בהשאלה, כל הפעילויות לקראת ה-SRR נקראות שלב ה-SRR.
בחירת פתרון.
בשלב זה מתבצע איסוף המידע מהיבטים שונים היכולים לסייע לפתרון הבעיה. המידע נאסף ממקורות שונים: ספרים, אנציקלופדיות, אנשים באמצעות סקרים, ראיונות, מומחים, חנויות, סרטים, עיתונות, מאגרי מידע, רשת האינטרנט ועוד.
לאחר איסוף המידע, נהוג להעלות את כל הרעיונות האפשריים לפתרון הבעיה, בהתחשב באילוצים ובדרישות שהועלו. שיטה הנהוגה בשלב זה היא שיטת סיעור מוחות, במהלכו משתפים אחד את השני ברעיונות ומרכזים אותם על דף אחד. שיטה נוספת הנהוגה בשלב הזה היא תיאור כל הפתרונות באמצעות טבלה מורפולוגית, אשר מכילה את כל הצירופים האפשריים לפתרון, בהתחשב באילוצים ובדרישות שהוגדרו קודם לכן. פתרון נוצר על ידי חיבור אמצעים שונים בכל הפונקציות. דירוג הפתרונות מגלה את הפתרון הטוב ביותר.
בסופו של השלב, בוחרים את הרעיון המתאים ביותר.
תוצרי שלב זה מוצגים לבעלי העניין בפרויקט ומקובעים להמשך הפרויקט בסקר תיכון הנקרא בשפה המקצועית סקר תיכון מערכת (System Design Review, SDR). בהשאלה, כל הפעילויות לקראת ה-SDR נקראות שלב ה-SDR.
בדיקת והערכת הפתרון.
האם הוא נוח, יעיל, עונה על דרישות המפרט, עומד במגבלות ובאילוצים הכרוכים בפתרון הבעיה, עומד בתקציב הייצור ובתקציב התפעול, מהי השפעתו על הסביבה, מהו אורך חייו ומהי התדירות בה יש להחליף חלקים.
מימוש הפתרון – תכנון מפורט.
תוצרי שלב זה מוצגים לבעלי העניין בפרויקט ומקובעים להמשך הפרויקט בסקר תיכון הנקרא בשפה המקצועית סקר תיכון ראשוני (Preliminary Design Review, PDR). בהשאלה, כל הפעילויות לקראת ה-PDR נקראות שלב ה-PDR.
תוצרי שלב זה מוצגים לבעלי העניין בפרויקט ומקובעים להמשך הפרויקט בסקר תיכון הנקרא בשפה המקצועית סקר תיכון קריטי (Preliminary Design Review, CDR). בהשאלה, כל הפעילויות לקראת ה-CDR נקראות שלב ה-CDR.
אבן דרך.
בשלב זה מתבצעת הערכה מחודשת של כל הפרויקט על כל הבטיו. נבדקת היעילות המעשית של אב הטיפוס לצורך, בהתאם לדרישות והאילוצים. אם המוצר עובר את תהליך זה הוא יעבור לשלב היצור הסדרתי והשיווק. השלב הבא (שלב היצור הסדרתי והשיווק) הוא שלב שנמצא כבר מחוץ לשלב התיכון ומגדיר, למעשה, את סיומו של התהליך.
EDSAC (ראשי תיבות של Electronic Delay Storage Automatic Calculator - מחשבון אלקטרוני אוטומטי בעל זיכרון השהיה) היה מחשב בריטי, אחד הראשונים שיוצרו בעולם. המכונה נבנתה על ידי פרופסור מוריס וינסנט וילקס וצוותו לפי מודל ארכיטקטורת פון נוימן שפורסם באותה תקופה, במעבדה המתמטית של אוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.
הפרויקט נתמך על ידי חברת ג'וזף ליונס הבריטית שהפעילה את המחשב היישומי מסחרי הראשון, ה-LEO I, שהיה מבוסס על תכן ה-EDSAC. ה-EDSAC הריץ תוכניות מחשב ראשונות ב-6 במאי 1949. התוכניות חישבו טבלה של ריבועי מספרים ורשימת מספרים ראשוניים.
סקירה טכנית.
מרכיבים פיזיים.
עם תום בנייתו של ה-EDSAC, החל המחשב לשמש לצורכי המחקר של האוניברסיטה. המחשב לא הכיל אף רכיב נסיוני. הוא עשה שימוש בקווי השהיה עבור זיכרון ובשפופרות ריק עבור הלוגיקה. הקלט סופק באמצעות סרט מנוקב שהכיל 5 חורים. הפלט סופק באמצעות טלפרינטר.
בתחילה הרגיסטרים שימשו לפעולות כפל וכצוברים. בשנת 1953, עיצב דייוויד ווילר אינדקס רגיסטר שאיפשר להרחיב את החומרה המקורית של ה-EDSAC.
זיכרון ופקודות.
הזיכרון של ה EDSAC היה מורכב מ-1024 אזורים, אולם רק 512 אזורים יושמו בתחילה.
כל אזור הכיל 18 סיביות, אבל הסיבית הראשונה לא הייתה זמינה בשל מגבלות תזמון. זו הסיבה שרק 17 סיביות היו בשימוש. פקודה הורכבה מ-5 סיביות וכן מ-11 סיביות לצורך גישה לזיכרון (אולם בהינתן 1024 מילים, רק 10 סיביות היו נחוצות). סיבית אחת מה-11 הייתה נחוצה לצורך החלטה האם הפקודה תופעל על מספר המוכל במילת זיכרון אחת או בשתי מילים.
ה-EDSAC עשה שימוש במספרים בינאריים בשיטת המשלים ל-2. מספרים אלה היו באורך מילה אחת (17 סיביות) או באורך שתי מילים (35 סיביות). לרוב תוכנן הכופל על מנת להתייחס למספרים כשברים נקודה קבועה בתחום שבין 1- ל 1 (כלומר הנקודה הייתה ממוקמת מימין לסימן). קיבולת הצובר הייתה כ-71 סיביות, כולל סיבית הסימן. כך התאפשר כפל של מספרים ארוכים (בני 35 סיביות) ללא אובדן דיוק.
הפקודות האפשריות היו: חיבור, חיסור, כפל, הזזה שמאלה, הזזה ימינה, טעינת רגיסטר כפל, אחסון וניקוי הצובר, דילוג מותנה, קריאת סרט הקלט, הדפסת תו, עיגול הצובר, no-op ועצירה. לא הייתה פקודת חילוק (אולם היו שגרות חילוק שמומשו באמצעות פעולות חשבוניות אחרות). כמו כן לא הייתה דרך לטעון מספר ישירות לתוך הצובר. כדי לבצע טעינה שכזו היה צורך בפקודת "אחסון ואיפוס הצובר" ולאחריה פקודת "חיבור".
תוכנת המערכת.
בתחילה היו הפקודות מקודדות מראש על גבי אוסף של מתגים. בעת הפעלת המחשב נטענו הפקודות לתוך מרחב המילים הנמוכות בזיכרון.
תוכנת אפליקציה.
תכונה מאוד יוצאת דופן של ה-EDSAC הייתה הנגישות לספריית מתודות עשירה. עד 1951, 87 מתודות בקטגוריות הבאות היו מוכנות לשימוש: אריתמטיקת נקודה צפה, פעולות על מספרים מרוכבים, בדיקה, חלוקה, העלאה בחזקה, משוואות דיפרנציאליות, פונקציות מיוחדות, סדרת חזקות, לוגריתמים, הדפסה ועימוד, קריאת קלט, מציאת שורש, פונקציות טריגונומטריות, פעולות מניה וכן מטריצות ווקטורים.
פיתוחים נוספים.
מחשב ה-ESAC 2 שהיה יורשו של ה-EDSAC, נכנס לשימוש בשנת 1958. ב-1961, פיתח די. אף. הרטלי את גרסת EDSAC 2 של אוטוקוד-שפת תכנות עילית דמוית ALGOL.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, תוכנן יורש ל-EDSAC 2, אך בסופו של דבר נזנחה התוכנית לטובת הטיטאן.
טורקמנים
טוּרְקְמֶנִים הוא הכינוי הניתן לשבטי נוודים שהתאסלמו וחדרו לתוך העולם המוסלמי. מרבית הטורקמנים נמנו עם שבטי האוע'וז. הטורקמנים היו אחד ממקורות כוחה של האימפריה הסלג'וקית, אך אחרי שזו התבססה עמדו מנהגיהם הנוודיים בסתירה לשאיפות השלטוניות של הסולטאנים הסלג'וקים.
הפשיטות של הטורקמנים לתוך האימפריה הביזנטית היו הגורם העיקרי לפרוץ קרב מנזיקרט. אסיה הקטנה החלה להיקרא "טורקיה" בעקבות המספר הגדול של הטורקמנים שנכנסו אליה בעקבות ניצחון אלפ ארסלאן הסלג'וקי על הקיסר הביזנטי רומנוס הרביעי דיוגנס בקרב זה במאה ה-11.
אחרי כיבוש סוריה וארץ ישראל בידי מלכ שאה, בנו של ארסלאן, הגיעו טורקמנים גם לשם. הם מוזכרים במאה ה-12 בספרי היסטוריה מוסלמים ובספרות הצלבנית כרועים-נוודים, כלוחמים בצד המוסלמי נגד הצלבנים, וכמגדלי סוסי קרב אשר נקראו גם הם "טורקמנים". לאחר מכן הם מתוארים גם בספרי מסע של תיירים וצליינים אירופיים מהמאה ה-13 ואילך.
בימי המנדט הבריטי חיו בארץ ישראל כ-2000 טורקמנים, חלקם כרועים-נוודים בדומה לבדואים, וחלקם בכפרי קבע קטנים – אבו זריק ליד קיבוץ הזורע של היום, נע'נע'יה בתחום המושב מדרך עוז של היום, וליד אלאוע'זין באזור כפר ברוך של ימינו. לאחר קרב משמר העמק ברחו תושבי הכפרים לג'נין.
טריפוליטאי
פינאטס
פינאטס (באנגלית: Peanuts; לעיתים נקראת פשוט סנופי על שם אחת הדמויות הראשיות) הייתה סדרת קומיקס שנכתבה ואוירה על ידי צ'ארלס מ. שולץ. סדרת הקומיקס רצה במשך 50 שנה מה-2 באוקטובר 1950 ועד ליום אחרי מותו של שולץ ב-13 בפברואר 2000. הקומיקס היה מן הפופולריים והמשפיעים ביותר בתחומו. בשיאה הודפסה הסדרה בלמעלה מ-2,600 עיתונים, שנקראו על ידי כ-350 מיליון קוראים בכ-75 מדינות, ותורגמה לכ-40 שפות שונות, ובעקבותיה אף נוצרה סדרת טלוויזיה מצוירת. פינאטס הפכה את סגנון הקומיקס הקצר בעל 4–5 חלונות לדבר נפוץ ומקובל. הדפסות חוזרות של הסדרה עדיין מפורסמות בעיתוני ארצות הברית.
היסטוריה.
הסדרה נולדה ב-2 באוקטובר 1950. באביב 1950 שלח צ'ארלס מ. שולץ מספר דוגמאות שראו אור בשנים קודמות לתאגיד הסינדיקציה United Feature Syndicate. חצי שנה לאחר מכן, כשהתשובה מהתאגיד בוששה לבוא, שלח שולץ מכתב לתאגיד ושאל אם החבילה ששלח אבדה בדואר. זמן קצר לאחר מכן קיבל תשובה מהתאגיד כי לא רק שהחבילה הגיעה אלא שהם גם מעוניינים לפרסם את הקומיקס שלו תחת השם "פינאטס".
שולץ תכנן במקור לקרוא לרצועת הקומיקס שלו" "Good ol' Charlie Brown"", אבל התאגיד חשש מקומיקס שמתרכז סביב דמות אחת ואינו מאפשר הסתעפות של העלילה.