ערב הפינוי הבריטי מארץ ישראל רכשה הסוכנות היהודית מהבריטים, 21 מטוסים מיושנים (20 מטוסי אוסטר אוטוקרט ומטוס אוקספורד אחד) שהבריטים ניפצו ועקרו מהם ציוד צבאי. המטוסים, בשדה התעופה עאקיר (כיום תל נוף), פורקו והועברו בלילות ה-21 ו-22 בינואר 1948, לשרונה בשל הימצאותה באזור ישוב עברי ומחנה צבאי עברי. במתחם היקב הטמפלרי ובמרתפים שופצו המטוסים, 15 מטוסים הוחזרו לשימוש והיתר שימשו כמקור חלפים.
הבריטים לא ראו בעין יפה תקריות מעין אלו. למרות הלחץ הבריטי, הורכבה טייסת א' שבסיסה היה שדה דב. עם התעצמות הלחימה הורכבה בתחילת מרץ 1948 טייסת חדשה, הפעם בגליל ביבנאל.
למרות הצלחותיו נגד האוכלוסייה הערבית המקומית, שירות האוויר לא השתווה לכוחות האוויר המשותפים של מדינות ערב.
במהלך אפריל 1948 החל השם "חיל האוויר" להחליף בהדרגה את השם "שירות האוויר", מבלי שהוצאה הודעה רשמית על כך. יום השנה להקמת חיל האוויר צוין, החל משנת 1948, לפי תאריך הקמתו של שירות האוויר בשלהי 1947.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על הבית בו היה המטה הראשון של שירות האוויר ברח' מונטפיורי 9 בתל אביב.
יהודה (שבט)
יצחק יציב
יצחק יציב (שפיגלמן) (2 במאי 1890 – 26 במאי 1947, ז' בסיוון תש"ז) היה סופר עברי, עורך ועיתונאי. כתב גם ביידיש.
ביוגרפיה.
יצחק יציב נולד בעיירה סוחוצ'ין שמצפון-מזרח לעיר פלונסק שבפולין (אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית) למשפחה יהודית מתקדמת. אביו היה עורך דין, ויצחק למד ב"חדר מתוקן", והשלים את לימודיו בישיבה של פלונסק. במקביל למד לימודי חול. בשנת 1910, בהיותו כבן עשרים, עלה לארץ ישראל. הוא עלה לירושלים, וסיים את לימודיו בבית המדרש למורים מיסודו של דוד ילין. עבר ליפו, ושימש שם מורה בבית הספר לבנים שבשכונות היהודיות הראשונות.
לקראת סופה של מלחמת העולם הראשונה התנדב לגדוד העברי הבריטי "הראשון ליהודה", ונטל חלק בפעולות הכיבוש של ארץ ישראל מידי העות'מאנים. לאחר שחרורו מהצבא הבריטי יצא לברלין בירת גרמניה, והשלים שם את לימודי העיתונאות שלו. משחזר לארץ, בראשית שנות העשרים, החל לקחת חלק פעיל בעיתונות העברית.
יצחק יציב ערך את שבועונה של מפלגת "אחדות העבודה", "קונטרס", משנת 1923 עד שנת 1929. ובאותה השנה הצטרף למערכת היומון "דבר", שם עבד עד ימיו האחרונים, כעשרים שנה. הוא פרסם ב"דבר" רשימות קצרות, ביקורות, פרקי זכרונות ועוד.
בשנת 1931 היה יציב, יחד עם ברכה חבס והצייר-הסופר נחום גוטמן, בין מייסדי השבועון "דבר לילדים". הוא ערך את העיתון ברציפות כשש-עשרה שנים, עד מותו המוקדם. יציב היה בין מטביעי החותם המובהקים ביותר על ספרות הילדים העברית בארץ. הוא הקים וטיפח דורות של יוצרים לילדים, הן במסגרת "דבר לילדים" והן מחוצה לו. עם הקמת הגה נמנה עם חבר עורכיו.
יציב נפטר בתל אביב בשנת 1947, ממחלת לב שממנה סבל מספר שנים. בן 57 במותו. נקבר בבית העלמין הישן}.
אשתו, מרי יציב (רוזובסקי), הייתה עסקנית וסופרת. הייתה מעורבת בקליטת עולים, ופרסמה את רשמיה במדור קבוע בשם "עם עולים". רשימותיה ראו אור בשני קבצים מרשמיה.
לזכרו של יציב הוקם "פרס יציב" לספרות ילדים. עוד נקרא על שמו רחוב בקריית חיים וכן המרכז הלימודי "בית יציב", הכולל גם אכסניית נוער, בבאר שבע.
הצנטרליזם הדמוקרטי
קאמילו חוסה סלה
קמילו חוזה סלה
אוצר לאומי (סרט)
אוצר לאומי (אנגלית: National Treasure) הוא סרט הרפתקאות שצולם בארצות הברית בשנת 2004. הסרט עוסק בחבורת מחפשי אוצרות שמתחקים אחרי אוצר קדום. הסרט כולל גנבה של הצהרת העצמאות של ארצות הברית ומתעסק בין השאר באבירים הטמפלרים ובבונים החופשיים. הסרט כולל כמה אלמנטים שמוזכרים גם בספר צופן דה וינצ'י שיצא לאור ב-2003.
עלילת הסרט.
בנג'מין פרנקלין גייטס (ניקולס קייג'), נצר למשפחת גייטס וצוללן חילוץ והצלה לשעבר בצי ארצות הברית, הולך בעקבות אבותיו ומנסה להתחקות אחרי אגדה על אוצר קדום של האבירים הטמפלרים/הבונים החופשיים. לפי האגדה בזמן המהפכה האמריקאית החביאו אנשי הבונים החופשיים אוצר ענק בשווי מיליארדי דולרים.
גייטס מגלה שישנה מפה מאחורי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. חברו איאן הואו מציע לגנוב אותה אך גייטס מסרב, מה שגורם לאיאן לנסות לרצוח אותו. דרכיהם של גייטס ואיאן נפרדות, וגייטס חש מחויב לגנוב את ההכרזה כדי להגן עליה לפני שאיאן יגיע אליה. גייטס ועוזרו ריילי פול נעזרים באביגייל צ'ייס (אחראית הארכיון הממשלתי). לאחר גנבת ההכרזה הם נאלצים לברוח מסוכני ה-FBI
השראה.
אוצר שמשתמש בהצהרת העצמאות כרמז לקיומו מוזכר בספרי "צופן ביל" שנקברו במקום לא ידוע בבדפורד וירג'יניה. הסרט גם משתמש בעובדות היסטוריות אמיתיות כמו העובדה שבזמן המהפכה האמריקאית האמריקאים נהגו להשתמש למסמכים שלהם בדיו סתרים, כמו צופן ארנולד.
ב-2007 יצא לאקרנים סרט המשך הנקרא "".
טורקים
משפחה גרעינית
ניתוח פלסטי
ניתוח פלסטי הוא מונח כללי להתערבות רפואית, בדרך כלל כירורגית, במטרה לשנות גודל, מראה או מבנה של איברים בגוף, לעיתים אפילו הסרה מוחלטת של איברים, שלא לצורך רפואי מציל חיים.
תיאור.
הניתוח הפלסטי יכול לשמש לשני צרכים:
קיימים חמישה אזורים עיקריים לביצוע ניתוח פלסטי והם:
לוצ'אנו מורפורגו
לוצ'אנו מורפורגו (באיטלקית: Luciano Morpurgo; 20 בפברואר 1886 - 21 בספטמבר 1971), צלם ומוציא לאור איטלקי-יהודי.
חייו.
מורפורגו נולד בספליט (אז אוסטרו-הונגריה) למשפחה יהודית עשירה. לאחר מות אימו בשנת 1899 שלח אותו אביו ללמוד בוונציה, שם רכש את מצלמתו הראשונה. במקביל ללימודיו סייר מורפורגו בתחילה איטליה ואחר כך גם במדינות הסמוכות, בצפון אפריקה, מזרח אירופה ובסקנדינביה. במסעותיו צילם את אשר ראה ופיתח את כישורי הצילום שלו. עם תום לימודיו עבר לרומא ונשא לאישה את מולי. לזוג נולדו שני ילדים.
בשנת 1924 יסד את המכון האיטלקי לצילום ובשנת 1925 הקים הוצאת ספרים. באותו זמן התיידד עם רוברטו אלמג'ה - פרופסור לגאוגרפיה מאוניברסיטת רומא, שעסק בין השאר בחקר ארץ ישראל. בשנת 1927 יצאו השניים למסע במזרח התיכון, שהחל במצרים. משם פנו לירדן ואחר כך לארץ ישראל. מורפורגו צילם מאות צילומים של נופי ארץ ישראל. בעקבות הסיור פרסם אלמג'ה בשנת 1930 פרסם אלמג'ה את הספר "פלשתינה" (בהוצאת מורפורגו) אשר כלל את הצילומים שצילם מורפורגו ידידו.
מורפורגו המשיך לטייל בעולם ולצלם, ואף פרסם שני ספרים אוטוביוגרפיים. בתקופת מלחמת העולם השנייה הסתתרה המשפחה במקומות שונים באיטליה וחייה ניצלו.
בספטמבר 1971 רכש הארכיון האיטלקי הלאומי 12,000 מצילומיו. הוא נפטר ברומא, בגיל 85, ימים מספר לפני פתיחת תערוכת צילום בינלאומית במילאנו אשר כללה פינה שהוקדשה לצילומיו.
בשנת 2001 נערכה תערוכת צילומיו של ארץ ישראל משנת 1927.
אבג'ד
אַבְּגַ'ד, או כְּתָב עִצּוּרִי, הוא קטגוריה רחבה הכוללת מספר מערכות כתב שלא מסמנים בהן תנועות אלא לעיתים נדירות. כל הסימנים משמשים לסימון עיצורים, וסימון התנועות נעשה באופן עקיף, אם בכלל. המונח "אבג'ד" במשמעות זו נטבע על ידי הבלשן האמריקאי פיטר דניאלס. שם זה מורכב מארבע האותיות הראשונות של האבג'ד הנפוץ ביותר בעולם, הכתב הערבי.
כאשר סימון התנועות בכל זאת מופיע באבג'ד, הוא נעשה באמצעות אמות קריאה, שהן אותיות רב-משמעיות המסמנות הן עיצורים והן תנועות, או באמצעות סימנים דיאקריטיים, לדוגמה ניקוד, אך בסימנים אלו עושים שימוש רק באופן חלקי.
מקור שמו של המונח במילה הערבית الأبجد (אַל-אַבְּגַ'ד – האלפבית). מונח זה בנוי, למעשה, מארבע האותיות הראשונות של האלף-בית (בסדר השמי הקדמון). אבג'דים אחרים הם האלפבית העברי והאלפבית הסורי. בעבר היו נפוצים אבג'דים אחרים. השפה העתיקה אוגריתית, למשל, נכתבה באבג'ד שהיה מורכב כולו מסימני יתדות.
האבג'דים שימשו ומשמשים בעיקר שפות שמיות. בהשפעת דת האסלאם, אומץ הכתב הערבי גם בשפות שאינן שמיות, כמו פרסית ואורדו. בשפות אלה נעשה שימוש רחב באותיות דו-משמעיות – אותיות שמסמנות גם עיצורים וגם תנועות. בערבית, בעברית ובסורית התפתחו מערכות של סימנים דיאקרטיים לציון תנועות, כשבעברית מערכת כזאת מכונה ניקוד, אולם אלה נמצאות בשימוש בעיקר בטקסטים דתיים, בשירה ובספרי ילדים. בכתיבה היומיומית הן אינן בשימוש. בשפות השמיות של קרן אפריקה, למשל אמהרית או השפה העתיקה געז, הסימנים הדיאקריטיים השתלבו בסימני האותיות, והפכו במשך הזמן לחלק בלתי נפרד מהן. לפיכך האלפבית האתיופי הוא כיום אבוגידה, הדומה לכתב הברות.
בכתיבת שפת היידיש משתמשים באותיות עבריות, אך לא כאבג'ד. חלקן הופכות לאותיות תנועה, ויש לציין כל תנועה בכתב בדומה לשאר השפות הגרמאניות איתן היא נמנית.
רובי יאנג
רובי (ראובן) יאנג (נולד ב-15 במאי 1942) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקיצוני בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל. בשתיהן שימש גם כקפטן.
ביוגרפיה.
יאנג שיחק בתפקיד הקיצוני השמאלי. בגיל 16 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל חיפה וזכה איתה באליפות הנוער בעונה ללא הפסד. עונתו המצוינת בנוער הקפיצה אותו לבוגרים על ידי המאמן זלטקו צ'קובסקי. יאנג שיחק בהפועל חיפה בין השנים 1959–1969 וזכה פעמיים בגביע המדינה, ב-1963 וב-1966. באותן שנים עבד כמורה לחינוך גופני במחוז חיפה.