בשנת 1998, בעקבות משבר הרובל ביקשה רוסיה לדחות פרעון חובות ברית המועצות לשעבר, אותם התחייבה לכסות במסגרת הסכמים כלכליים לאחר התפרקות ברית המועצות. באותה עת סך חובה החיצוני של רוסיה עמד על כ-150 מיליארד דולר, מתוכם 38 מיליארד דולר הייתה חבה ל"מועדון פריז" ו-32 מיליארד דולר ל"מועדון לונדון " של נושים מסחריים. מקורם של כשני שלישים מהחובות אלו היה בהלוואות שניטלו על ידי ברית המועצות. באוגוסט 1999 הגיעה להסדר עם "מועדון פריז" לפריסת החוב. בתחילת 2001 התקשתה רוסיה לשלם את החוב, אך בהמשך רוסיה התאוששה מהר מן החזוי, בין השאר לאור השיפור בתנאים החיצוניים כגון עלייה חדה במחירי הנפט, גז טבעי ומינרלים אחרים שהיא מפיקה. באוגוסט 2017 רוסיה סיימה לפרוע את החובות שנותרו מתקופת ברית המועצות.
בשנת 2001 נכנסה ארגנטינה להסדר חוב עם המועדון, הסדר שהסתיים במאי 2014.
בשנת 2010, בעקבות רעידת האדמה בהאיטי החליט "מועדון פריז" על מחיקת חובות שלה בסך 215 מיליון דולר.
חברות.
החברות הקבועות בארגון הן: אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, ברזיל, דרום קוריאה, קנדה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, אירלנד, איטליה, יפן, ישראל, הולנד, נורווגיה, רוסיה, ספרד, שוודיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת וארצות הברית.
כמן כן, הארגון כולל גם חברים שאינם מן המניין (associate member), ממדינות כגון מקסיקו, דרום אפריקה, פורטוגל, ניו זילנד ועוד.
ישראל הצטרפה לארגון ביוני 2014.
פארודוי
גרף בלתי מכוון
זכריה הרופא
רבי זכריה בן שלמה הרופא (מכונה: הרז"ה, בערבית: יחיא אלטביב, או: אלחכים יחיא אבן סלימאן אלאסראילי) היה מגדולי רבני תימן במאה ה-15, פרשן מקרא והלכה ורופא. כתב חיבורים הקשורים לכתבי הרמב"ם.
ביוגרפיה.
התגורר ביישוב "בני קיס" הנמצא בין הערים צנעא וד'מאר. מכונה "אלד'מארי", ייתכן שהוא או אחד מאבותיו גרו בד'מאר, ומכאן כינוי זה.
היה מגדולי רבני תימן במחצית הראשונה של המאה ה-15. היה פרשן מקרא והלכה ורופא במקצועו. כמו רבים מחכמי תימן כתב חיבורים הקשורים לכתבי הרמב"ם.
באחד מאזכוריו כותב עליו מהרי"ץ בספרו "זבח תודה" על השולחן ערוך: .
תורתו.
רבי זכריה היה בעל הלכה מובהק, כמשתקף מתוך חיבורים שונים שחיבר המוסבים על ספר משנה תורה של הרמב"ם, וחיבורי הלכה נוספים. בנוסף היה לו ידע רב באגדה, וחיבורו מדרש החפץ משובץ במדרשי חז"ל, יחד עם קטעי הלכה, מוסר ומידות טובות, סיפורי עם ופניני חכמה עממיים.
בחיבוריו ניכרת השפעתם של גאוני בבל וארץ ישראל הקדומים וספרות המדרש שלהם, יחד עם משנתו של הרמב"ם, בהלכה ובפילוסופיה. מקורות אלו הם המקורות העיקריים של חיבוריו.
חיבוריו.
רבי זכריה היה מחבר פורה וכתב 18 חיבורים:
מלבד מדרש החפץ ופירושו לשיר השירים, להפטרות ולמגילת אסתר, רוב כתביו נמצאים בכתב יד בספריות שונות בישראל ובעולם.
לווייתני ענק
לווייתני ענק או לִּוְיְתָנִיִּים (שם מדעי: Balaenopteridae) היא המשפחה הגדולה ביותר בתת-הסדרה לווייתני מזיפות, בהכלילה תשעה מינים המחולקים לשני סוגים. היא כוללת את בעל החיים הגדול ביותר שחי אי פעם, לווייתן כחול, היכול להגיע למשקל 200 טון, ושני מינים המגיעים למשקל 50 טונות. המין הקטן ביותר במשפחה, לווייתן גוץ (לווייתן מינקי, "Balaenoptera acutorostrata"), מגיע גם הוא למשקל של תשע טונות.
שמם הלטיני של לווייתני הענק, Balaenopteridae, נגזר ממילה נורווגית שמשמעותה "לווייתני תלם". שם זה ניתן להם בשל העובדה שלכל חברי המשפחה יש תלמים אורכיים בעורם, המתחילים מתחת לפיהם, ומסתיימים בטבור. סבורים כי תלמים אלה מאפשרים ללוייתן לפעור את פיו לרווחה במהלך האכילה.
תפוצתם של לווייתני הענק רחבה למדי: רורקל ענק, לווייתן כחול, לווייתן גדול-סנפיר, לווייתן צפוני ולווייתן גוץ נמצאים בכל האוקיינוסים המרכזיים; יתר המינים נעדרים רק ממימיהם הקרים של אוקיינוס הקרח הצפוני והאוקיינוס הדרומי.
מרבית לווייתני הענק מזדווגים במים בעלי טמפרטורה חמה במהלך החורף, ואחר-כך נודדים חזרה לאזורי הקוטב, אזורים שלרוב עשירים במזון - פלנקטון וקריל (Euphausiacea) - בתקופת הקיץ הקצרה.
טקסונומיה.
משפחת לווייתני הענק מחולקת לשתי תתי-משפחות: Balaenopterinae ו-Megapterinae. כל תת-משפחה מכילה סוג יחיד – לווייתן ("Balaenoptera") ולווייתן גדול-סנפיר ("Megaptera") בהתאמה. עם זאת, מחקרים פילוגנטיים בנוגע למיני לווייתני הענק הראו כי המיון הנוכחי הוא פרפילטי, וייתכן שהמיון ישתנה בעתיד בהתאם.
מספרים אקראיים
אוניית המערכה דינגיואן
אוניית המערכה דינגיואן (בסינית: 定遠, בפין-יין:Dìngyǔan) הייתה אוניית מערכה וספינת הדגל של הצי הסיני הקיסרי בתקופת שושלת צ'ינג. בספרים ישנים נהגו לתעתק את שמה כ"טינג יואן". בצי הסיני הייתה אוניית מערכה נוספת מאותו הדגם, ה"ג'אניואן".
מבנה.
ה"דינגיואן" הייתה אוניית צריח משוריינת. בזמן בנייתה הייתה הדינגיואן אחת מאוניות המערכה המתקדמות ביותר, שלא נפלה מהטובות שבאוניות בריטניה או גרמניה ואף עלתה עליהם. אורכה היה 94.5 מטרים, רוחבה 18.4 מטרים ושוקע מרבי של 5.94 מטרים. האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בעובי של 30 סנטימטרים. המומחים טוענים כי האונייה הייתה עמידה לכל מטחי התותחים שעמדו לרשות המדינות האחרות באותה עת.
חימוש.
החימוש העיקרי היה ארבעה תותחים בקוטר של 305 מילימטר מתוצרת קרופ בשתי עמדות משוריינות המכונות "ברבט" (barbette) שהותקנו משני צדי הספינה בחלקה הקדמי. לתותחים אלה היה טווח של 7.8 קילומטרים, כשמהירות הלוע של הפגז הייתה 500 מטרים לשנייה. שני תותחים נוספים של חברת קרופ בקוטר 150 מילימטר הותקנו, האחד בחרטום והשני בירכתיים. לתותחים אלו היה טווח של 11,000 מטרים. החימוש כלל גם שישה תותחי 37 מילימטר ושלושה צינורות טורפדו. צוות האונייה המלא כלל 363 מלחים וקצינים.
האונייה גם נשאה על סיפונה שתי סירות טורפדו, שהרחיבו את טווח הפגיעה של הספינה ואת יעילותה בקרב. 20 מתקנים להתפלת מי ים הותקנו על האונייה והם היו יכולים לספק מים טריים לכ-300 איש ליום.
היסטוריה.
בשנת 1881, לאחר משא ומתן הן עם הממשלה הבריטית והן עם הממשלה הגרמנית, העניקה ממשלת סין שבשלטון שושלת צ'ינג את החוזה לבניית אוניית המערכה המתקדמת למספנת "Stettiner Maschinenbau AG Vulcan" בשטטין שבגרמניה (כיום שצ'צ'ין בפולין). עלות העסקה הייתה 1.7 מיליון טאלים של כסף (מטבע סיני, כ-68 טון כסף) שהיו שווי ערך ל-6.2 מיליון מרק זהב גרמני. גוף האונייה היה מוכן ב-31 במרץ 1881 והיא הושקה ב-28 בדצמבר 1881. מבדקי הקבלה בים החלו ב-2 במאי 1883.
צוות גרמני התכוון להשיט את האונייה לסין ב-1884, אבל הגרמנים עכבו בכוונה את משלוח האונייה לסין בשל בקשה מהצרפתים שהיו אז בעיצומה של מלחמת סין–צרפת (1884-1885). הדינגיואן הייתה ספינה חזקה מאוד ועלתה בצורה משמעותית ביכולותיה על כל אונייה מהצי הצרפתי שנשלח לסין. הימצאותה במימי סין הייתה יכולה לשנות את תוצאת העימות, בייחוד בקרב פוצ'או שבו השמיד הצי הצרפתי את הצי הסיני.
הדינגיואן הפליגה לסין רק בשנת 1885 והגיעה שנה אחר־כך. באותה שנה (1885) הוקם "צי בֶּייָאנְג", הצי הגדול מבין ארבעת הציים של סין, ביוזמת הגנרל לי הונגג'אנג. בסיס הצי היה באי ליוגונג שבים הצהוב בפתח מפרץ ויי-חאי על חופו המזרחי של חצי האי שאנדונג, הקמת הצי סמלה את תחילת עידן המודרניזציה של חיל הים הסיני הקיסרי.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 איבדו הקיסרים של שושלת צ'ינג המתפוררת את הרצון להתמיד במרוץ החימוש הימי, למרות התחזקותו הניכרת של הצי הקיסרי היפני, כושרו המבצעי של הצי הסיני הלך והתדרדר. בשל המחסור בתקציבים, התרבו מעשי השחיתות, חלק מתותחי ספינות הצי נמכרו בשוק החופשי, מלחים לא קיבלו את שכרם ולא התאמנו. בפרוץ מלחמת סין–יפן הראשונה ב-1894 היה הצי הקיסרי היפני חמוש ומיומן בהרבה מהצי הסיני.
הדינגיואן שימשה כספינת הדגל של דינג רוצ'אנג בקרב נהר יאלו ב-17 בספטמבר 1894. חוסר אימון גרם לתותחנים של הדינגיואן לירות ממרחק גדול מדי והירי גם פגע בקצינים שעמדו על הגשר שמעל לתותחים. הקרב הסתיים בתבוסה והסינים איבדו 8 מתוך 12 הספינות שהשתתפו בקרב. השריון העבה של הדינגיואן הציל אותה מגורל דומה, אם כי 14 מלחים שהיו על סיפונה נהרגו. הספינות ששרדו את הקרב נמלטו לנמל פורט ארתור וכשהיפנים התקרבו גם אליו חזרו לנמל הבית בויי-חאי. בינואר 1895 פלש הצבא היפני לשאנדונג וכיתר את ויי-חאי. הצי היפני הצטרף למתקפה וב-5 בפברואר 1895 נפגעה הדינגיואן קשה מפגיעת טורפדו יפני ואחר כך מאש תותחים. רב החובל ליו בוצ'אן הורה להטביע את הספינה.
שחזור.
על מנת להנציח תקופה היסטורית זו השקיעו נמל ויי-חאי וקבוצת ויגאו המקומית כ-50 מיליון יואן (כ-6 מיליון דולר) כדי לבנות העתק מדויק של הדינגיואן. את הספינה החלו לבנות בקנה מידה של 1:1 ב-20 בדצמבר 2003, וכיום היא מהווה מוזיאון צף. בפנים מצויים רשימות על הדינגיואן, צי באיינג, המלחמה היפנית סינית הראשונה ומוצגים הקשורים לחיים בים.
חלוקה מנהלית של גרמניה המזרחית