על פי מאמר בעיתון "דיילי אקספרס" מרי נהגה לעבוד בתור דוגמנית וגם הייתה אחות מוסמכת במקצועה שטיפלה בילדים עם מוגבלות אינטלקטואלית. אבל כאשר להקת הקיור החלה להצליח מבחינה כלכלית באמצע שנות ה-80, מרי ויתרה על העבודה שלה על מנת שבני הזוג לא יצטרכו לשהות פרקי זמן ארוכים בנפרד. כשהלהקה הקליטה את האלבום Wish, באולפני The Manor באוקספורדשייר בשנים 1991–1992, בין שאר החפצים שהיו תלויים על הקיר הייתה תלויה גם "טבלת המשוגעים של האולפן" בה דורגה מרי במקום השני.
סגנון: דמות בימתית ומראה חיצוני.
אחד מסימני ההיכר של סמית' הוא השפתון האדום הבוהק שהוא נוהג למרוח על שפתיו, ותסרוקתו המשונה והפרועה, עם קצוות חדים לא אחידים. מעבר למראה המוחצן, לסמית' יכולות קוליות ומוזיקליות מגוונות, ובמהלך שלושה עשורים עבר תהליך מוזיקלי משמעותי ומגוון. הוא נחשב אחד המוזיקאים שעזרו להגדיר את הסגנון המוזיקלי המזוהה ביותר עם שנות ה-80: הגל-החדש. בתחילת דרכו ניגן עם להקת "הקיור" פופ גיטרות רזה, עבר בהמשך לנגן פוסט-פאנק מונוטוני, ובסופו של דבר היה שותף לעיצוב סגנון הפופ המורכב, הכולל נוכחות מסיבית של גיטרות וקלידים.
סמית החל לעצב את מה שמזהה אותו ואת הסימנים המסחריים שלו בהופעה החיצונית (שפתון אדום בוהק מרוח, אייליינר שחור, עור חיוור, שיער שחור פרוע, בגדים שחורים ונעליים ייחודיות) כבר בתחילת שנות השמונים, בערך באותה תקופה בה תפסה תאוצה תת התרבות הגותית. בכל אופן, סמית' דחה את המחמאות על כך שהוא היה זה שהוביל את הטרנד, וטען שמדובר בצירוף מקרים ומדובר בסגנונות דומים, ושהוא עצמו אימץ את הסגנון הזה הרבה לפני שהיה מפורסם, ואמר שזה "מעורר רחמים שהסגנון הגותי עדיין משויך ללהקת הקיור". הסגנון הקודר של האלבומים המוקדמים של הלהקה, בשילוב עם אישיותו של סמית' על הבמה, ביססו את הדימוי הרוק-הגותי של הלהקה. האסתטיקה של הלהקה עברה מעגום לרוק פסיכדלי עם האלבום שלהם שיצא בשנת 1984, "The Top." בשנת 1986 סמית' שינה את הדימוי שדבק בו והופיע על הבמה ובעיתונות במראה ספורטיבי, שיער קצר וחולצות פולו, סגנון שתועד בהופעה המצולמת שלהם בצרפת בשנת 1986, "The Cure in Orange." התספורת החדשה הזו של סמית' אף תועדה בחדשות MTV.
למרות שהתדמית הציבורית של סמית' עלולה להיתפס כמדוכאת ועגמומית, הוא הצהיר כי שיריו אינם משקפים כיצד הוא מרגיש כל הזמן או ברובו: "כשכתבנו את האלבום "דיסאינטגריישן", ...זה היה בערך איך שהרגשתי אז, ומה שעשיתי. אבל זה לא שאני ככה כל הזמן. זה הקושי שיש בכתיבת שירים הנתפסים כמדכאים מעט. אנשים נוטים לחשוב שאתה ככה כל הזמן. אבל אני לא חושב ככה. אני פשוט לרוב כותב כשאני מדוכא".
סגנונות קוליים.
לסמית' יש מנעד קולי בתחום הטנור. בתחילת דרכה של להקת הקיור, סמית' השתמש בסגנון ווקאלי רך בהקלטות הדמו של השירים "10:15 Saturday Night" ו "Boys Don't Cry" ובסגנון של פאנק רוק ייחודי בהקלטת השיר ""I Just Need Mysel". שני הסגנונות הווקאליים האלו נותרו מאחור וסגנון ווקאלי שלישי הופיע בעת הקלטת האלבום של הקיור ""Three Imaginary Boys"." הסגנון החדש אותו ניתן היה לשמוע באלבום זה, הפך להיות החתימה הקולית של סמית' והסגנון הקולי המזוהה עימו ביותר, אשר הוא נטש מאוחר יותר. בערך באותה תקופה סמית' אמר שהוא רוצה לשפר את השירה שלו, הפוך מהמטרה עליה הצהיר בשנת 1984: בסרט הדוקומנטרי "Ten Imaginary Years" הוא סיפר כי הוא במכוון ניסה לשיר גרוע באלבום "The Top."
שיתופי פעולה.
סמית' היה מעורב בפרויקטים מוזיקליים רבים, ביניהם עבודה עם "סוזי והבאנשיז" ופרויקט צדדי עם סטיבן סרבין בלהקה שנקראה "The Glove".
בשנת 1998 תרם סמית' את קולו לפרק בסדרה סאות' פארק בו הוא מציל את העולם מפני ברברה סטרייסנד שהפכה למפלצת ענק המחריבה את העיירה.
בשנת 2000, סמית' שיתף פעולה עם דייוויד בואי וריבס גבריאל בשיר "Yesterday's Gone מתוך האלבום "Ulysses (Della Notte).
בשנת 2003, סמית' שיתף פעולה עם להקת הפופ פאנק, בלינק-182, בשיר "All of This" מתוך אלבומם "Blink-182"
ב-2004, סמית' תרם את קולו ברמיקס של להקת "Blank &amp; Jones", "A Forest". באותה שנה הוא גם השתתף בלהיט המועדונים של ג'וניור ג'ק, "Da Hype".
בנובמבר אותה שנה, הוא הצטרף להופעות של פלסיבו כדי לשיר איתם את השיר "Without You I'm Nothing".
ב-2005, סמית' שיתף פעולה עם בילי קורגן, והם ביצעו גרסת כיסוי לשיר של בי ג'יז, "To Love Somebody". השיר נכנס לאלבום הסולו הראשון של קורגן שנקרא " The Future Embrace".
בשנת 2006 סמית' שיתף פעולה עם להקת פיית'לס באלבומם "To All New Arrivals" וביצע איתם שיר בשם Spiders, Crocodiles &amp; Kryptonite (עכבישים, קרוקודילים וקריפטונייט) בו שולבו סמפלים מהשיר המצליח "Lullaby" של הקיור.
בדצמבר אותה שנה, סמית' הופיע עם קורן ב-MTV Unplugged עם השיר " Make Me Bad / In Between Days".
ב-2007, סמית' השתתף בסינגל של פול הארטנול, "Please" מתוך אלבומו " The Ideal Condition".
ב-2020 השתתף סמית' בשירם של גורילז "Strange Timez" מתוך אלבומם ""Song Machine, Season One: Strange Timez"."
גראנד ארמי פלאזה
גראנד ארמי פלאזה או רחבת הצבא הגדולה (באנגלית: Grand Army Plaza) היא כיכר המצויה ברובע ברוקלין של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
הרחבה מהווה את רחבת הכניסה הראשית של פארק פרוספקט. הרחבה ידועה בשל שער הניצחון המצוי בה המכונה "שער הזיכרון לחיילים ולמלחים" (באנגלית: the Soldiers' and Sailors' Memorial Arch), בשל אנדרטת הזיכרון של ג'ון פיצג'רלד קנדי ופסלי הגנרלים של מלחמת האזרחים האמריקנית המצויים ברחבה.
שער הניצחון.
הכיכר עוצבה על ידי מתכנני פארק פרוספקט, אדריכלי הגנים פרדריק לו אולמסטד וקלוורט ווקס כרחבת כניסה לפארק.
בשנת 1889 הציע ג'ון ה. דנקן, מתכנן קבר גרנט להקים במקום שער ניצחון לחיילים והמלחים שלחמו במלחמת האזרחים, בדומה לשער הניצחון המצוי בפריז. ב-30 באוקטובר 1889 הניח גנרל ויליאם טקומסה שרמן את אבן הפינה לשער הניצחון, והשער נחנך על ידי נשיא ארצות הברית, גרובר קליבלנד ב-21 באוקטובר 1892.
הפסלים והמזרקה.
הפסלים נוספו לשער הניצחון תשע שנים לאחר חניכתו. היוזמה להקמת הפסלים הייתה יוזמה של משרד האדריכלים מקים, מיד ווייט כחלק מתוכנית לשפר את מראה הכיכר במסגרת תנועת העיר היפה. המפקח על הפארקים של העיר ניו יורק, פרנק סקוייר, התלהב מהרעיון, ושכר את פרדריק מקמוניס בשנת 1894 לתכנן את הפסלים עבור שער הניצחון:
הקוודריגה ניצבת בראש שער הניצחון ובה נוהגת קולומביה - דמות אלגורית המסמלת את ארצות הברית. את המרכבה מושכים שני סוסים. שני אלות ניצחון מכונפות מריעות בחצוצרות ומבשרות את בואה של קולומביה. על כנים נמוכים המצויים בקרבת הכניסה לפארק מצויים פסלי "רוח הצבא" ו"רוח הצי".
הפסל הראשון שהוצב היה הקוודריגה - ב-4 בדצמבר 1898, לאחר מכן הוצבו פסלי רוח הצבא, ולבסוף, ב-13 באפריל 1901 פסלי "רוח הצי".
צפונית לשער הניצחון (בצד הכיכר המרוחק ביותר מהפארק) ניצבת מזרקת ביילי (באנגלית: Bailey Fountain) - המזרקה הרביעית שנבנתה באתר זה. המזרקה המקורית שנבנתה כללה עמוד מים אחת. זו הוחלפה בשנת 1873 בהתאם לתוכנית של קאלוורט וקס, במזרקה המוארת על ידי תאורת גז צבעונית, ובה מספר מזרקות אנכיות. ב-1897 הותקנה במקום מזרקה חשמלית שתוכננה על ידי מהנדס החשמל פ. וו. דארלינגטון (F.W. Darlington) - במזרקה זו היו 19 מנורות חשמל שיצרו מופע תאורה עם תנועת המים. מזרקה זו הוסרה בשנת 1915 בשל הקמת מערכת הרכבת התחתית מתחת לכיכר.
ב-1932 נבנתה מזרקת ביילי על פי תוכניות האדריכל אדגרטון סוורתוט (Edgerton Swarthout) והפסל יוג'ין סאוואג' (Eugene Savage). המזרקה קרויה על שם הנדבן המקומי פרנק ביילי (Frank Bailey) אשר מימן את המזרקה לזכר אשתו מארי לואיז ( Mary Louise). המזרקה בנויה בסגנון קלאסי ומוצגים בה דמות אל הים היווני נפטון וכן דמויות של זוג נשים עירומות המייצגות חוכמה ושלווה.
הרחבה כיום.
בשנת 1973 הוגדרה הרחבה כאתר לשימור, ובשנת 1975 הוכרזה הרחבה כאתר היסטורי של העיר ניו יורק.
הרחבה לא שופצה מאז נבנתה, ובשנת 1976 נפלה אחת מדמויות הניצחון מראש השער. הקוודריגה ודמויות הניצחון שוקמו בשנת 1980. שיפוץ נוסף נערך בשנת 2000.
שער הניצחון עצמו סגור למבקרים, אולם לעיתים נערכים בו מופעים מיוחדים. גרם מדרגות מאפשר לעלות לראש השער ולצפות ממנו לעבר הפארק.
הרחבה עצמה היא אחת הכיכרות העמוסות ביותר בברוקלין. בכיכר נפגשות שדרות פלטבוש, שדרון ואנדרבילט, הדרך המזרחית של ברוקלין, דרך פרוספקט פארק מערב, ורחוב יוניון.
בסופי שבוע, בעונת הקיץ, נערך ברחבה שוק איכרים שבועי.
סימן חלוקה
מלווח
תזמורת קול ישראל בערבית
תזמורת קול ישראל בערבית היא תזמורת שניגנה במסגרת שידורי קול ישראל בערבית בשנים 1948 עד 1993.
היסטוריה.
נגני התזמורת היו עולים מעיראק וממצרים, שעלו בתחילת שנות ה-50. התזמורת הייתה מוכרת לא רק בקרב חלקים מהחברה הישראלית, אלא גם בחלקים מהעולם הערבי.
בתחילת דרכה מנתה התזמורת שלושה חברים. שני הכנרים, שמואל לוי ויוסף רז'לה, ומנהל התזמורת ונגן העוד עזרא אהרון, שעלה לישראל עוד בשנות ה-30.