מאז גילוי המחלוקת במחקר המודרני, ניסו מלומדים שונים להעלות השערות מה מקור הפער של 642 החלקים בין מסורת בבל למסורת ארץ ישראל וכיצד נוצר פער זה. חיים יחיאל בורנשטיין הציע כי יסוד ההבדל של 642 חלקים בין חכמי בבל לחכמי ארץ ישראל הוא בכך שכל שיטה חישבה בצורה שונה את המולד "העיקרי" (מולד "יצירה" שממנו מתחילים לחשב את המולדות ובשביל נוחות החישוב חיפשו מולד עגול בלי 'חלקים'). חכמי בבל קבעו כמולד עיקרי את מולד תשרי בשנת היצירה, ולפי שיטתם המולד היה ו' י"ד, כלומר ביום שישי בשעה ה-14 מתחילת הלילה. בחישוב תאורטי לאחור, מולד ניסן שלפני היצירה היה לשיטתם ד' ט' תרמ"ב. לעומתם חכמי ארץ ישראל קבעו כ'עיקר' את מולד ניסן שלפניו ולשיטתם מולד ניסן היה ד' ט', כלומר ביום רביעי בתחילת השעה התשיעית מהלילה. להשערתו, במקורן שתי השיטות הסתמכו על בטלמיוס שקבע בחישוביו את מולד חודש ניסן שנת ג'י"ד (747 לפנה"ס) כמולד 'עיקרי', הם חישבו לאחור את המולדות מאז עד לבריאת העולם והוסיפו את הפרשי הזמן בין אלכסנדריה לירושלים; לפי חישובם מולד תשרי בשנת היצירה היה ו' י"ג תק"צ ומולד ניסן הקודם לו ד' ט' קנ"ב. חכמי ארץ ישראל קבעו את המולד העיקרי בניסן שלפני היצירה, וחכמי בבל קבעו את המולד העיקרי בתשרי. שתי השיטות עיגלו את המספר בשביל נוחות החישוב, וכך קבעו חכמי ארץ ישראל את המולד העיקרי (ניסן שלפני היצירה) כ-ד' ט', וחכמי בבל את מולד תשרי שלאחריו כ-ו' י"ד. כתוצאה מכך כל חישובי המולדות של חכמי ארץ ישראל הקדימו ב-642 חלקים לחישובים של חכמי בבל, ולכן כאשר המולד של חכמי בבל חל פחות מ-642 חלקים אחרי חצות, לפי חכמי ארץ ישראל הוא חל קודם חצות ואינו נחשב ל"מולד זקן". בן מאיר ביקש לקבוע כי לפי חישובי חכמי בבל מולד זקן הוא רק כאשר המולד מאחר ב-642 חלקים אחר חצות שאז גם לפי חכמי ארץ ישראל חל המולד אחר חצות. לדברי בורנשטיין שורש המחלוקת נעוץ במחלוקת קדומה מתי נברא העולם האם בניסן או בתשרי.
קידוש החדש בחו"ל.
בנוסף על המחלוקת על דחיית המולד הזקן המחלוקת הייתה על הכוח שיש לחכמי בבל לקבוע את המעדות, בן מאיר טען שאפילו עם חכמי בבל היו צודקים בדין בכל זאת אין בכוחם להכריע על קביעת המועדות, ורק בית הדין של ארץ ישראל יכול לקבוע את זמן המועדות.
כינויי זלזול.
המחלוקת הובילה את שני הצדדים לעשות שימוש בכינויים חריגים אחד כלפי השני. רב סעדיה גאון כינה את רבי אהרן בן מאיר "אבן ממאיר" וכתב נגדו בחריפות, ומאידך רבי אהרן בן מאיר התייחס לרס"ג בלא תואר רב או גאון וכינהו 'סעיד בן יוסף אלדאלאצי', שאף בו יש בו צלילים של זלזול.
פסק ההלכה בארץ ישראל.
הרב אהרן הורה בישיבתו ולתלמידיו לקבוע את המועדים כפי הוראתו, ואילו חכמי בבל, ובראשם ראש הגולה דוד בן זכאי ורב סעדיה גאון כתבו לו כי טעות בידו. כתוצאה מכך פסח נחגג בארץ ישראל ביום ראשון, ובבבל ביום שלישי. בתגובה לטענת חכמי בבל, קבע רב אהרן בן מאיר כי הסמכות לקבוע מועדים ולעבר את השנה נתונה לחכמי ארץ ישראל בלבד, ועל כן פסיקתו מוסמכת יותר משל בן זכאי ורב סעדיה.
ספר המועדים ומקבילו ספר ארבעה שערים.
בעקבות המצב שנוצר, בו יהודים באזורים שונים חגגו מועדים בזמנים שונים, הזדעזעו חכמי בבל מהפילוג וניסו לשכנע את רבי אהרן בן מאיר לחזור בו והפיצו בקהילות שונות מכתבים המזהירים שלא לנהוג כשיטתו, וכן רב סעדיה גאון פרסם את "ספר המועדים" נגד שיטתו, אך רבי אהרן בן מאיר גם עמד ופרסם את לוח "ארבעה שערים" (של חכמי בבל) בגרסה שלו. מצב בלתי-אפשרי זה הוביל את רב מבשר גאון ותומכיו, שבתחילה צידדו בשיטת רבי אהרן בן מאיר, לעבור לצד של רב סעדיה גאון וחכמי בבל.
חליפות המכתבים בין הצדדים הניצים לא פסקו, וחכמי בבל כתבו לרבי אהרן בן מאיר וניסו לפייסו לחזור בו ("נעשינו חרפה בגויים וקלסה בין המינים"; "אבלים נזופים בבכי תמרורים ואנחה", ועוד), אך רבי אהרן לא חזר בו והשיב להם במכתב כי " אילו נהרגנו ואלף כמותנו, לא נשנה מנהג אבותינו ולא נחליף חוק... יש הרשות לחבורת ארץ ישראל על חכמי בני הגולה, ואין לבני הגולה רשות על בני ארץ ישראל". בהמשך מכתבו זה טען רבי אהרן בן מאיר כי רב סעדיה גאון אשם במחלוקת שפרצה.
ואולם, לפי דעתו של יששכר שטרן, היה רב סעדיה גאון דמות שולית יחסית בניהול הפולמוס. לטענת שטרן, ספר המועדים איננו פרי עטו של סעדיה, איננו דיון שיטתי בהלכות קביעת לוח השנה, אלא יומן תיעודי של תולדות הפולמוס (ואם כן שמו איננו בדיוק 'ספר המועדים'); ובעיקר: הפולמוס לא הסתיים בניצחון בבלי חד משמעי שכן לוחות השנה היריבים המשיכו להתקיים במקביל גם לאחר מכן (בשנת 927 ובשנת 1108) ולמעשה המשיך חוסר המיתאם בלוח עד המאה ה-12 (אז כבר הייתה ההגמוניה הארצישראלית חלשה הרבה יותר).
עמדת הרמב"ם.
בעניין הנקודתי שבו נחלקו רבי סעדיה גאון ובן מאיר, פסק הרמב"ם כדעתו של רבי סעדיה גאון. אולם, דברים אחרים שכתב רס"ג במכתביו כנגד שיטת בן מאיר, זכו לביקורתו של הרמב"ם. מדובר בעניינים עקרוניים בדבר קביעת לוח השנה, וסמכותו של חשבון הלוח הקבוע מול לוח המבוסס על ראיית הירח, ולא בפרטים טכניים בלוח החשבון הקבוע.
כך לדוגמה, בפירוש המשנה לרמב"ם חרג הרמב"ם מדרכו בפירוש לנקוט בדברי-קנטור כלפי מישהו שלדעתו סטה מדרך המשנה והתלמוד, כך כתב:
לפי הערות הר"י קאפח, כיוון הרמב"ם בדברים הללו כלפי אחת מטענות רב סעדיה גאון כנגד רבי אהרן הכהן בן מאיר. בהזדמנות נוספת בפירושו למשנה, חזר הרמב"ם לנגוח בעמדת רב סעדיה גאון, וכך כתב;
ככל הנראה היה הרמב"ם בקי בסברות המחלוקת וסבר כי אין כל יסוד לשיטת רב סעדיה כי בית דין הגדול לא היו מקדשים על פי הראייה וכן שיום הכיפורים לא יפול לעולם ביום שישי או ביום ראשון. על פי הערות רב יוסף קאפח, ברור כי דברי הרמב"ם מכוונים כלפי רבינו סעדיה גאון ואף רבינו חננאל.
הרמב"ם קבע גם, שקידוש החודש נתונה לחכמי ארץ ישראל בלבד. וז"ל:
גם בספר המצות לרמב"ם, האריך הרב לסתור אותה הטענה.
מגילת אביתר.
ידוע כי בשנת ד'תרפ"ג עוד היה הבדל בין זמן חגיגת המועדים, ולעומת זאת בשנת ד'תרפ"ד הם כבר נחוגו באותו זמן בבבל ובארץ ישראל, מכל מקום לא חזרו ראשי ישיבת גאון יעקב מעמדתם, וגם רב אביתר גאון - שנפטר כמאתיים שנים לאחר מכן - הקפיד להדגיש את סמכותו הבלעדית כראש ישיבת ארץ ישראל לקדש חודשים ולעבר שנים.
לפי זה מבואר כי ישיבת גאון יעקב המשיכו במסורת של רבי אהרן בן מאיר ולא נענו לרב סעדיה גאון כל עיקר. עם כל זאת, ברבות השנים, עמדת חכמי בבל נתקבלה, ושיטתם בשימוש עד היום, ולולא גניזת קהיר לא היינו יודעים על דעתם של גאוני ארץ ישראל בדין תורת העיבור.
תייסיר רג'ב אל-תמימי
עונת 1955/1956 בלה ליגה
עונת 1955/1956 הייתה העונה ה-25 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-11 בספטמבר 1955 והסתיימה ב-22 באפריל 1956.
הליגה כללה 16 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-16 יעברו בסוף העונה לליגת משנה במקום שתי קבוצות מליגת משנה שזכו בה במקום ראשון ב-2 הבתים שלה. קבוצות שכו במקום 2-3 בכל אחת מהבתים של ליגת המשנה ישתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות שזכו במקום 13-14 בליגה הבכירה. שתי קבוצות החזקות ממשחקי המבחן ישחקו בעונת 1956/1957 בליגה הבכירה.
מליגת המשנה עלו קולטורל לאונסה וריאל מורסיה.
אתלטיק בילבאו זכתה בתואר וזאת בפעם השישית בתולדות המועדון. בנוסף לכך, היא זכתה בגביע חנרליסימו.
קולטורל לאונסה והרקולס ירדו לליגת משנה בסוף העונה. בעקבות משחקי ריאל מורסיה ודפורטיבו אלאבס גם ירדו מהליגה הבכירה.
כדורגלנים מצטיינים.
בהתאם לנתונים הרשמיים של ה-LFP, אלפרדו די סטפנו (), ריאל מדריד זכה בתואר מלך השערים עם כיבוש 24 שערים ב-30 משחקים וקיבל "פרס פיצ'יצ'י". זאת בפעם השנייה בקריירה.
אנטוני רמלייטס מברצלונה היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 24 שערים ב-29 משחקים. לראשונה מאז עונת 1934/1935 היחס שערים/משחק היה פחות מ-1.
מנזר נורת'אנגר (סרט, 1986)
מנזר נורת'אנגר (באנגלית: Northanger Abbey) הוא סרט טלוויזיה משנת 1986 המבוסס על הרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן שיצא לאור ב-1818. הסרט שודר לראשונה ב-1987 ברשת A&amp;E וב-BBC.
תקציר עלילה.
"מנזר נורת'אנגר" הוא סיפורה של קתרין מורלנד, נערה צעירה המוזמנת לשהות בבאת' שבסאמרסט עם משפחת אלן, חברים של משפחתה. בני הזוג אלן נוסעים לבאת' בתקווה שהמים שם יועילו למר אלן להחלים ממחלת הצינית. קתרין, שאחיה הצעירים קוראים לה קאתי, חיה חיים מוגנים למדי, והיא בורחת אל מחוזות הדמיון בקריאה של רומנים גותיים, והיא מתלהבת מהנסיעה לבאת'. גברת אלן מציגה את קתרין בפני משפחת ת'ורפ, והבת הבכורה איזבלה מתיידדת איתה. בין השתיים נוצר קשר מיוחד באהבתן לרומנים גותיים. אחר כך מגיעים לבאת' האחים שלהם שהם חברים. ג'יימס (אחיה של קתרין) מתאהב באיזבלה, וג'ון (אחיה של איזבלה) מחזר אחרי קתרין. היא אינה מחבבת את ג'ון, לעומת זאת נראה שהוא אוהב מאוד את עצמו.
קתרין מתאהבת בכומר צעיר ומוזר בשם הנרי טילני, אותו היא פוגשת באולם הנשפים. היא מתיידדת עם אלינור, אחותו של הנרי, והשלושה יוצאים יחד לטיולים בחיק הטבע. מאוחר יותר גם אחיהם קפטן פרדריק טילני מגיע לבאת'. איזבלה וג'יימס מתארסים בברכתם של בני הזוג מורלנד. אבל כשהיא מגלה שהם אינם עשירים כפי שחשבה, היא מתחילה לפלרטט עם פרדריק. אלינור מזמינה את קתרין לבוא איתם למנזר נורת'אנגר, האחוזה המשפחתית.