ב-1957 עברה עם בעלה לבאר שבע, שם החלה ללמוד ב"מכון להכשרת עובדים סוציאליים", ובמקביל עבדה במחלקה לעובדים סוציאליים. בנוסף שימשה כחברת מזכירות ב"התאחדות עולי אמריקה הלטינית" וסייעה בקליטת עלייה. ב-1962 הצטרפה לבעלה לשליחות בבואנוס איירס, שם מונתה למנהלת המחלקה הסוציאלית של הקהילה היהודית בעיר, הקימה איגוד עובדים סוציאליים של הקהילה, וכן הקימה ארגון גג של הקרנות והמוסדות של הקהילה.
עם חזרתה לישראל עבדה כעובדת סוציאלית בעיירות פיתוח. ב-1966 מונתה למנהלת השירותים הסוציאלים של בית החולים לילדים נכים של איל"ן, שם פעלה לקידום שיקומם של המטופלים במוסד במטרה להוציאם במהרה להתמודדות עצמאית בקהילה. ב-1970 הצטרפה לשליחות נוספת של בעלה בדרום אמריקה - בצ'ילה, שם למדה לתואר שני בחינוך בריאות הציבור וכתבה עבודת תזה על אלכוהוליזם.
כשחזרה לישראל, ב-1973, מונתה למפקחת תחום ילד ונוער במשרד הסעד במחוז ירושלים והדרום. במסגרת עבודתה שמה לב שילדים רבים הוצאו מבתיהם על ידי משרד הסעד למשפחות אומנה ולמוסדות, בשל בעיות אלכוהוליזם של אחד ההורים, שהביאו לאבטלה ואלימות שלו כלפי בני המשפחה. בכך הייתה מהראשונים שחשפו את בעיית האלכוהוליזם בארץ. אלדר התנגדה לפתרונות שהציעה המדינה בתקופה זו במצבים אלו - סיוע כספי לבת הזוג ולילדיה, מימון אחזקת הילדים במוסדות, ובמקרים חמורים אשפוז של ההורה האלכוהוליסטי במוסדות ללוקים בנפשם. היא החלה לפתח ולקדם שיטת טיפול שונה באלכוהוליסטים - בתוך ביתם ובסיוע המשפחה והקהילה.
ב-1974 הקימה לראשונה בישראל תחנה ניסיונית לגמילה מאלכוהול, בבית שמש. בעקבות ההצלחה בקרב המטופלים הראשונים שלה, ששוקמו במסגרת הקהילה, הוקם במשרד הסעד "השירות לטיפול באלכוהוליסטים". ב-1976 הקימה אלדר את "האגודה למניעת אלכוהוליזם בישראל", שפעלו בה מגוון אישי ציבור. במסגרת האגודה הקימה מחלקת מחקר לגבי פתרונות לבעיית האלכוהוליזם בישראל, וכן מחלקת הסברה ומניעה. בנוסף ניסתה לקדם חקיקה בכנסת בנושא האלכוהול.
ב-1980 קיבלה מלגה ללימודי המשך בתחום הטיפול באלכוהוליזם, באוניברסיטת רטגרס בניו יורק.
לאורך שנות פעילותה במשרד הרווחה כראש היחידה לגמילה מאלכוהול, עד 1988, הקימה עוד 9 מרכזי גמילה והכשירה אנשי צוות רבים שפעלו בשיטת השיקום שפיתחה. אחד מהמרכזים שהוקמו היה מעון גמילה אשפוזי בתנאי פנימייה, הראשון בארץ, אותו ניהלה 9 שנים. מרכז טיפולי נוסף שהקימה היה הוסטל שיקומי לאלכוהוליסטים בודדים וחסרי דיור ותעסוקה. אלדר גם לימדה וסייעה לאורך השנים לאנשי מקצוע אחרים להקמת מרכזי טיפול באלכוהוליסטים בדרום אמריקה (בהונדורס, אקוודור, גווטמלה, בוליביה וארגנטינה).
ב-1991 החלה לעסוק בתחום התמכרויות נוסף - הימורים כפייתיים, והייתה מהראשונים שחשפו וחקרו תחום זה בישראל. באותה שנה הקימה את "מכון אלדר" לטיפול בהתמכרויות, והתמחתה בין השאר בגמילה מהימורים. במכון החלה להציע טיפולים אישיים, משפחתיים וקבוצתיים בתחום ההתמכרויות. לאורך השנים השתתפה בהשתלמויות וכנסים בינלאומיים בתחום זה. כן הקימה את "העמותה למניעת הימורים כפייתיים בישראל", שמרכזת פעילות התנדבותית של בני משפחות של מהמרים ואנשי מקצוע. בשנת 2000 ערכה סקר ראשון בתחום זה, בשיתוף מכון הסקרים "דחף" של מינה צמח, ובו עלה בין השאר כי אחוז גבוה מבני הנוער המהמרים הוא ממעמד סוציו-אקונומי גבוה יחסית. ב-2002 ערכה סקר אינטרנט שעסק בהימורים בקרב קשישים בישראל. באותה שנה גם הגישה הצעה ליועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין להקצאת כספים מתוך רווחי הגרלות מפעל הפיס לפעילויות הסברה ומניעה של הימורים, ותרמה לקידום חוק הגבלת גיל ההימורים שהוגש לכנסת.
עיט גדול ציצית
רודולף ברוננמאייר
רודולף "רודי" ברוננמאייר (בגרמנית: Rudolf "Rudi" Brunnenmeier, נולד ב-11 בפברואר 1941 במינכן שבגרמניה, נפטר ב-18 באפריל 2003 באולכינג שבגרמניה) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ. ברוננמאייר היה חלוץ מחונן, והוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה בשנת 1965 בזמן ששיחק במדי מינכן 1860.
קריירת מועדונים.
ברוננמאייר החל לשחק במינכן 1860 בשנת 1960, טרם הקמת הבונדסליגה, כאשר הקבוצה שיחקה באוברליגה הדרומית. בעונת 1963 זכתה הקבוצה באליפות הדרום, שהבטיחה לה מקום בליגת הבונדסליגה שקמה בעונת 1963/64. בעונה זו, זכתה מינכן 1860 בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על איינטרכט פרנקפורט, בו כבש ברוננמאייר את השער השני. בעונת 1964/65 הבקיע ברוננמאייר 24 שערי ליגה, וסיים כמלך השערים של הבונדסליגה. בנוסף, הגיע ברוננמאייר באותה עונה לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, בו הפסידה הקבוצה 2-0 לווסטהאם יונייטד, במשחק בו ברוננמאייר שיחק 90 דקות. בעונת 1965/66 זכתה מינכן 1860 באליפות היסטורית, בה הבקיעה 80 שערי ליגה ב-34 משחקים. ברונמאייר בעונה זו היה חלק מטריו התקפי, כאשר תרם 15 שערים, חברו פרידהלם קונייצקה שהגיע בתחילת העונה מבורוסיה דורטמונד הבקיע 26 שערים, ופטר גרוסר הבקיע 18 שערים. בהמשך, כמות ההבקעות של ברוננמאייר ירדה, ובשנת 1968 עזב את המועדון, לאחר שהבקיע 139 שערי ליגה ב-207 הופעות, מתוכם 66 שערים בבונדסליגה והיתר באוברליגה הדרומית. ברוננמאייר הוא שיאן ההבקעות של מינכן 1860 בבונדסליגה בכל הזמנים.
לאחר עזיבת מינכן 1860 עבר ברוננמאייר לליגת העל השווייצרית, ושיחק במשך ארבע עונות בנשאטל גזמאקס ועונה אחת בפ.צ. ציריך. אחר כך שיחק ארבע עונות בברגנץ האוסטרית ושלוש עונות בפ.צ. בלצרס מליכטנשטיין.
קריירה בינלאומית.
לברוננמאייר חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע שלושה שערים, אך הוא לא שיחק מעולם בטורניר גדול.
חיים אישיים.
ברוננמאייר סבל בשלהי הקריירה שלו מאלכוהוליזם. על אף שנגמל, מת ברוננמאייר מהרעלת אלכוהול בשנת 2003 כאשר היה בן 62. ללווייתו הגיעו המונים, ובעיקר חבריו מתקופת הזוהר במינכן 1860 הגיעו לחלוק כבוד.
תארים.
עם מינכן 1860
תארים אישיים:
טנרקיים
טֶּנְרֵקִיִּים (שם מדעי: Tenrecidae) היא משפחה בסדרת הטנרקאים ובה מיני יונקים קטנים החיים באפריקה ובמדגסקר.
יצורים אלה דומים לקיפודים במראם והם קוצניים כמותם, אך הם קרוביהם הרחוקים של הארכף והשנבוב. הם קטנים, וניזונים מבשרם של יצורים קטנים כגון חרקים ותולעים. המינים הגדולים ניזונים גם מחולייתנים קטנים.
מיון.
הפוטמוגליים נחשבו בעבר לתת-משפחה של הטנרקיים, אך כיום היא נחשבת למשפחה עצמאית.
אדלברט מפראג
אַדַלברט מפראג (בלטינית: Adalbertus Pragensis, בצ'כית: Vojtěch Slavníkovec, ווֹיטיֶיך סלבניקובץ, לימים "וויטייך הקדוש" (Svatý Vojtěch), בפולנית: ווֹיצֶ'ך - Wojciech, 955 או 956 ליביצה-נאד-צידלינואו, צ'כיה - 23 באפריל 997 בפרוסיה, בשטח אזור קלינינגרד של ימינו, כעת ברוסיה) היה כומר ומיסיונר צ'כי, בישוף של פראג (989-982, 995-992), קדוש מעונה של הנצרות הקתולית והאורתודוקסית. מוקירים אותו במיוחד בצ'כיה, פולין קרואטיה והונגריה. משפחתו, בית סלבניק, לקחה את צד דוכסי פולין במלחמה עם בית פז'מיסל מפראג ובנסיבות אלה פעמיים הודח אדלברט מראשות הארכיבישופות של פראג וחי כנזיר פשוט ומיסיונר. מיחסים לו כמה מהשירים הכנסייתיים העתיקים והמפורסמים של הצ'כים והפולנים - "גוספודי, פומילוי ני" ו"בוגורודז'יצה", הנחשב לעתיק שבהמנונים הפולנים. מפני שאיפתו להנהיג שינוי במנהגים ובאורח החיים על העם מצא עצמו בסכסוך עם השלטון ועם מנהיגים דתיים כאחד. אדלברט מפראג נרצח ב-23 באפריל 997 בעת שליחות למען התנצרות תושבי פרוסיה והוכרז בשנת 999 על ידי האפיפיור סילבסטר השני לקדוש מעונה של הנצרות. הוא נחשב לקדוש פטרון של פולין, אך גם בבוהמיה, ופרוסיה לשעבר. היה הבישוף השני של פראג והצ'כי הראשון שכיהן בתפקיד זה.
בקרואטיה מיחסים לו ולמשפחתו סלבניק - מוצא "קרואטי לבן"
תחילת חייו.
אלדברט נולד בשם ווייטייך כבן למשפחת הנסיכים הצ'כים סלבניק שמרכזה היה בעיר ליביצה נאד צידלינואו, במזרח בוהמיה (בימינו היא חלק ממחוז נימורק, באזור "בוהמיה המרכזית"). אביו, הנסיך סלבניק, היה שליט עצמאי אמיד ואדוק של נסיכות זליצ'אן, שנמצאה בתחרות עם פראג. פרטים עליו ידועים, בין השאר, מן הכרוניקה של קוזמה מפראג. סלבניק היה לפי מקורות אחדים מיוחס למלך גרמניה, היינריך לוכד הציפורים. האם הייתה סטז'זיסלבה, בת למשפחת אצילים בכירים. ייתכן כי הייתה אחותם של וצלב ובלוסלב ממשפחת פז'מיסל או קרובת משפחה של בני בבנברג . לוויטייך היו ששה אחים: ביתר דיוק חמישה אחים - סובייסלב (נפטר ב-1004), יורשו של סלבניק, ספיטימיר,פּוברסלב, פוז'יי וצ'סלב, ועוד אח אחד למחצה, ראדים או בשמו הכנסייתי - גאודנטיוס. גאודנטיוס היה גם הוא לדמות דתית חשובה, הארכיבישוף הראשון של גנייזנו ושל פולין. בצ'כיה היו בני סלבניק היריבים של בני פז'מיסל והסכסוך הפאודלי בין שתי המשפחות הנסיכיות החריף בדיוק בימי חייו של וויטייך.
אחרי ששרד מחלה קשה בילדותו, הועידו הוריו את וויטייך לשירות האלהים.
בערך בשנים 970–973 נסע וויטייך ללמוד במגדבורג. הוא התחנך שם למשך כ-9 שנים בבית הספר לכמרים שליד הקתדרלה על שם הקדושים מוריץ וקתרינה במגדבורג שבניהול אוטריך (Ohtrich). מורו הרוחני היה אדלברט, הארכיבישוף (החל משנת 968) של מגדבורג, שהעניק לו את שמו בעת טקס קונפירמציה שני ושחיזק בו, ככל הנראה, את האידיאלים המיסיונריים
אדלברט הצעיר זכה במהרה באמונו והערכתו של הקיסר אוטו השני. בשנת 975 ניהל אדלברט בפני הקיסר את הליטורגיה באאכן ובמהלכה היה זה שהניח את הכתר על ראשו.
בישוף פראג.
כהונה ראשונה 989-983.