מארי-אן ויקטורי גיליאן בואבה (9 באפריל 1773 - 16 במאי 1841) הייתה מיילדת צרפתייה, ממציאה וסופרת מיילדות. המציאה מכשיר חדש למדידת האגן הנשי, וכן את הספקולום הוגניאלי .
הספרים שכתבה תורגמו לשפות שונות והיו בשימוש במשך 150 שנה.
רקע.
מארי-אן ויקטורי גיליאן בואבה נולדה בשנת 1773 בוורסאי. היא חונכה על ידי נזירות אחיות במנזר באטאמפס, שם כישוריה משכו את תשומת ליבה של אליזבת מצרפת, אחותו של לואי השישה עשר. כשהמנזר נהרס במהלך המהפכה הצרפתית, למדה במשך 3 שנים אנטומיה ויילוד.
לימודי הרפואה שלה נקטעו עם נישואיה לפקיד ממשלתי, לואיס בואבה, ב-1797. בואבה נפטר מספר שנים לאחר מכן, והשאיר אותה ואת ילדתה בקשיים כלכליים. לאחר מכן, היא הייתה למיילדת בבית חולים מקומי, וב-1801 היא הפכה לממונה עליו. בתפקיד זה שכנעה את ז'אן אנטוני צ'אפטל לפתוח בית ספר מיוחד ליילוד. בואבה המשיכה בלימודי הרפואה והפכה לתלמידה, עוזרת וחברה של מארי-לואיז לאשאפל בפריז. זכתה בדיפלומה ב-1800.
קריירה.
בעקבות מות בעלה, חזרה בואבה לפריז כדי לסייע ללאשאפל. בעת זו, קיימה מערכת יחסים קרובה עם ד"ר פרנסואה שאוסייר. עקב קנאה מקצועית מהקולגה שלה ומחברתה לאשאפל, מארי בואבה התפטרה מתפקידה ב-1811, ודחתה את ההצעה למלא את מקומה של לאשאפל, אשר הלכה לעולמה ב-1822. במקו זאת, בחרה בתפקיד נמוך שכר בבית חולים לנשים בפריז. בשנים הבאות, שירתה כמנהלת וכסגן מנהלת בכמה בתי חולים, וכן הייתה חברה במספר אגודות רפואיות. בואבה פרסמה מאמרים וספרים; ספרה "Mémorial de l'art des accouchements" עבר מספר מהדורות ואף הפך לספר לימוד.
תרומה.
מארי בואבה המציאה מד-אגן וספקולום וגינלי, ששימשו להרחבת הווגינה ולבדיקת צוואר הרחם. המצאתה סייעה לא רק למטופלותיה, אלא גם לרופאים. היא הייתה בין הראשונים שהשתמשו בסטטוסקופ על מנת להקשיב ללבם של עוברים.
בין תגליותיה בתחום הרפואה נמנות סיבות לסוגים שונים של דימומים, גורמים להפלות ומחלות של השליה והרחם. הוצהר שהיא "ביצעה טיפולים כירוגיים שבמדינות אחרות ניתנו לביצוע על ידי גברים בלבד". מארי בואבה הייתה מהמנתחות הראשונות שקטעו את צוואר הרחם בשל גידול סרטני. הצלחותיה בתחום הניתוחים הגיניקולוגיים השפיעו על אוניברסיטאות גרמניות לאפשר לנשים לעסוק בתחום זה.
בין 1812 ל-1813 פרסמה בואבה מאמרים רבים, הן מקוריים והן מתורגמים. המהדורה הראשונה של "Memorial de l'Art des Accouchemens" פרי עטה פורסמה ב-1812. הספר כלל הערות מלימודיה אצל מארי-לואיז לאשאפל, ושימש כחוברת הדרכה לסטודנטים לרפואה ולמיילדות. המהדורה השלישית של הספר תורגמה למסר שפות אירופאיות. עבודתה על הסיבות להפלה זכתה להכרה מהחברה המלכותית לרפואה בבורדו. בנוסף, פרסמה תאורי מקרה מחיי עבודתה ב"bulletins de la faculta de Medicine" ו"Amcademie royale de medicine de Paris".
לאחר מכן, התמקדה בואבה בכתיבה על גינקולוגיה מתקדמת. בין כתביה הבולטים ניתן למנות את "Nouveau Traite des Hemorragies del'Uretus" ו-"Traie de Maladiers de l'Uterus et des Annexes", עבודתה המפורסמת ביותר. הספר כלל 41 תבניות ו-116 דמויות מצוירות שאיירה בעצמה, והחליף את ספר הלימוד שקדם לו, אשר היה בשימוש במשך 150 שנים.
צדיקים שנכנסו בחייהם לגן עדן
צדיקים שנכנסו בחייהם לגן עדן היא אגדה מדרשית, המתארת מספר צדיקים שזכו להיכנס בעודם חיים לגן עדן. מספר האנשים המדויק תלוי בגרסאות השונות בספרות המדרשית, והוא נע בין שבעה לאחד עשר.
מקור.
אגדה זו מופיעה במקורות שונים במדרשים, אך בשינויים במספרם ובזהותם של האישים הנמנים ברשימה.
במסכת כלה רבתי מופיע שמספרם של האנשים שזכו לכך הוא שבעה, אך בפירוט מופיעים שמונה:
ואילו במסכת דרך ארץ זוטא נאמר כי היו תשעה צדיקים ויש מוסיפים עשירי:
באוצר המדרשים נמנו שמותם של עשרה בני אדם שזכו להיכנס בחייהם לגן עדן:
ובספר "תולדות בן סירא" נמנו אחד עשר (על פי רשימה זו נכדו של רבי יהודה הנשיא ויעבץ נמנים כשתי דמויות שונות).
אזכורים נוספים נמצאים אף במקומות מאוחרים יותר, בספר בית אלוקים למבי"ט (ג כט), ועוד.
זהותם.
כאמור זהותם של אנשים אלו אינה מוסכמת בכל המקורות, אך בצירוף כל המקורות מוזכרים סך הכל 12 אנשים:
באוצר המדרשים במדרש "חופת אליהו" נזכרו שמותיהם של אנשים נוספים שזכו להיכנס בחייהם לגן עדן, אנשים אלו נזכרים בין היתר בין האנשים שמתו בעטיו של נחש:
הסבר וטעם.
במסכת כלה רבתי מלבד רשימה שמית, בחלק מהאישים נוסף מקור או טעם לכך שנכנסו בחייהם לגן עדן, כמו כן ישנם טעמים נוספים שמוזכרים בספרות חז"ל:
חנוך.
בתורה בחומש בראשית נאמר על חנוך . בראשונים העירו על כך שבחנוך, בשונה משאר האישים המוזכרים בפרקים הסמוכים, לא נכתבה מיתה. בעקבות כך כתב בתרגום יונתן כי חנוך עלה לשמים עוד בחייו והפך למלאך בשם מטטרון ("והא ליתוהי עם דיירי ארעא ארום אתנגיר וסליק לרקיעא במימר קדם ה' וקרא שמה מטטרון ספרא רבא"). אמנם יש בראשונים שכתבו הסברים אחרים על שינוי לשון זה.
אליהו הנביא.
סיפור עליית אליהו לשמים מופיע ב מפסוק ב':
אליהו הולך יחד עם אלישע תלמידו מבית אל ליריחו ומשם הם יורדים אל נהר הירדן אותו אליהו בוקע לשנים באדרתו. בכל תחנה אלישע פוגש קבוצה של בני נביאים (כנראה נביאים מתלמדים) שמודיעים לו שביום זה יילקח ממנו אדונו אליהו, אך הוא מחשה אותם. לאחר שאליהו ואלישע חוצים את הירדן אליהו שואל את תלמידו מה הוא מבקש שייתן לו לפני שהוא נלקח ממנו. אלישע מבקש "ויהי נא פי שנים ברוחך אלי", בקשה עליה אליהו עצמו אומר "הקשית לשאול". יש שמפרשים את בקשתו של אלישע כבקשה לקבל שני שלישים מרוחו של אליהו, אך יש שמפרשים בקשה זו כפשוטה ומצביעים על כך שבאלישע יש מספר כפול של ניסים מבסיפורי אליהו. אחרים פירשו שאלישע ביקש להיות ליורשו הבכיר וממשיך דרכו של מורו, ולקבל בירושתו הרוחנית "פי שניים", כמשפט הבכורה המקראי.
אליהו עולה לשמים במרכבות אש, ואלישע נשאר על הארץ וצועק אליו "אבי אבי רכב ישראל ופרשיו" - קריאה אותה יקרא גם יואש מלך ישראל על אלישע לפני מותו. מרכבות וסוסי אש נגלים לאלישע גם בסיפור המצור הארמי על דותן, ונראה שמדובר בדימוי לכוח אלוהי נסתר המגן על ישראל, כוח הקשור בנביאים.
אליעזר עבד אברהם.
בילקוט שמעוני מובא הטעם שזכה אליעזר עבד אברהם להיכנס בחייו לגן עדן:
עבד מלך כושי.
עֶבֶד מֶלֶךְ הַכּוּשִׁי היה אחד מעבדי המלך צדקיהו (לפי כמה מהפירושים), וזכה להיכנס בחייו לגן עדן, בעקבות המעשה המתואר בנביא בו הציל ממוות את ירמיהו הנביא:
בעקבות נבואות הפורענות שניבא ירמיהו הנביא על עם ישראל, ובפרט על יושבי ירושלים וממלכת יהודה, ניסה המלך יהויקים לאסור גם אותו, אך לא הצליח לתפסו. לאחר שמת יהויקים, החליף אותו במלכות צדקיהו, אשר ביקש מירמיהו שיתפלל לה' שיציל את הממלכה מהכשדים, הצרים על העיר. אולם ירמיהו ניבא שירושלים תיפול בידי הכשדים, אף שכרגע הם נטשו את המצור על מנת להילחם במצרים.
ירמיהו ניסה לצאת מירושלים לכיוון צפון אל ערי בנימין, ונתפש בידי שומרי העיר אשר חשדו כי הוא מרגל לטובת הכשדים. בתחילה הוא הושם במאסר ב"בית יהונתן הסופר", והמלך צדקיהו נענה לבקשתו להעבירו משם לחצר המטרה.
כאשר שרי ממלכת יהודה שמעו על נבואתו הקשה של ירמיהו, הם התלוננו לפני צדקיהו המלך, כי ירמיהו מרפה את ידי הלוחמים; ועל כן, המלך התיר להם לנהוג בירמיהו לפי רצונם.
השרים החליטו להשליך את ירמיהו אל בור טיט שנמצא בחצר המטרה. כאשר שמע זאת עבד מלך הכושי, הוא רץ אל המלך לומר לו שירמיהו הולך למות בשל היותו בבור. בתגובה צדקיהו אמר לעבד מלך למצוא 30 אנשים ולהעלות את ירמיהו מהבור.
כגמול על פעלו מתנבא ירמיהו על עבד-מלך הכושי :
עתניאל בן קנז.
עתניאל היה בן שבט יהודה שיצא בראש קבוצה משבטו להילחם ולכבוש את ערי נחלתם מידי העם הכנעני. סיפורו מופיע ב.
כלב בן יפונה, אחי עתניאל, הכריז שהאדם שיצליח לכבוש את קריית ספר מידי הכנענים יקבל את בתו עכסה לאישה. עתניאל בן קנז אכן הצליח לכבוש את קריית ספר, ונשא את עכסה לאישה.
המקרא מספר, כי עתניאל הציל את בני ישראל מיד אויב קשה, והוא כושן רשעתים מלך ארם נהריים. לאחר מות יהושע בן נון, בני ישראל התרחקו מעבודת האל, ועבדו את מלך ארם נהריים במשך שמונה שנים. לאחר שסבלו מידו הקשה של המלך, פנו בני ישראל לעזרה, ועתניאל מונה לעשות את דבר ה'. הוא יצא למלחמה נגד כושן רשעתים, והצליח לנצח אותו:
רבי יהושע בן לוי.
בנוסף למדרשים שבהם נזכר רבי יהושע בן לוי שיהיה מאותם שנכנסו לגן עדן בחייהם, כך מובא אף בסיפור המובא בתלמוד בבלי מסכת כתובות:
על פי הסיפור, כשהגיע זמנו של רבי יהושע בן לוי למות, הורו למלאך המוות לעשות את רצונו, בזכות צדיקותו. נגלה מלאך המוות בפני ריב"ל. אמר לו ריב"ל: הראה לי את מקומי בגן עדן. הסכים לכך מלאך המוות. בדרכם אמר לו ריב"ל: תן לי את סכינך, שבאמצעותו אתה ממית, כדי שלא תפחיד אותי בדרך. נתן לו מלאך המוות את סכינו. כאשר הגיעו לגן עדן הרים מלאך המוות את ריב"ל כדי להראות לו את מקומו, קפץ ריב"ל ונכנס לגן עדן. תפס אותו מלאך המוות בכנף בגדו, להחזירו. אמר לו ריב"ל: בשבועה, אינני בא אליך. אמר הקב"ה: אם אי פעם בחייו הפר שבועתו, שיחזור. כיוון שמעולם לא הפר שבועתו, נשאר ריב"ל בגן עדן. אמר לו מלאך המוות: החזר לי את סכיני, ולא החזיר (כדי שמלאך המוות לא ימית יותר). יצאה בת קול ואמרה: תן לו אותה, שהיא נחוצה לבריות.
לאחר הגרסה התלמודית זכה סיפור זה לעוד גרסאות רבות, המוסיפות עליו פרטים.
סרח בת אשר.