בכנסת התשיעית שוב הועלה רעיון העלאת אחוז החסימה, הפעם על ידי אישים שונים בליכוד, בהם שמחה ארליך, יצחק שמיר וחיים קורפו. הטענה הייתה שהסיעות הקטנות בכנסת מהוות גורם לאי יציבות, כך שכמעט כל חבר-כנסת יכול להביא להפלת הממשלה. המתנגדים, לעומת זאת, טענו שגורמי אי היציבות של קואליציות הם אחרים ואינם קשורים למפלגות הקטנות. בסוף שנת 1980 החליטה מפלגת העבודה להתנגד להעלאת אחוז החסימה וכך גם יגאל ידין וסיעתו התנגדו להעלאת אחוז החסימה. ידין אף איים בהתפטרות אם חוק להעלאת אחוז החסימה יועלה להצבעה. כאשר עלתה ההצעה לבסוף בכנסת במרץ 1981 היא נדחתה ברוב של 44 נגד 37. בראש המתנגדים עמדו אנשי המערך.
לאחר הבחירות לכנסת ה-11 והקמת ממשלת האחדות הלאומית, בקשו המערך והליכוד להעלות את אחוז החסימה. אולם לאור התנגדות של אגודת ישראל נסוגו שרי הליכוד מהסכמתם למהלך. גם לאחר התרגיל המסריח התחייבה הליכוד לאגודת ישראל שאחוז החסימה לא יועלה ללא הסכמתה.
לקראת סוף כהונת הכנסת ה-12, נוצרה הזדמנות פוליטית להעלות את אחוז החסימה, וב-14 באוקטובר 1991 הוא הועלה ל-1.5% לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה. על הצעת החוק היו חתומים יצחק לוי מהמפד"ל וגרשון שפט מהתחייה. העלאת אחוז החסימה הביאה למפלתה של מפלגת התחיה, שלמרבה האירוניה הייתה בין היוזמות של העלאת אחוז החסימה.
העלאת אחוז החסימה לא השיגה את מטרתה והמפלגות הגדולות דווקא הלכו ונחלשו, בעיקר בגלל הבחירה הישירה לראשות הממשלה שנכנסה לתוקף החל בכנסת ה-14. מגמת היחלשות המפלגות הגדולות נמשכה גם בכנסות ה-15 וה-16 ולאחר הבחירות לכנסת ה-16 נוצרה שוב הזדמנות פוליטית להעלות את אחוז החסימה, כאשר כל מפלגות הקואליציה: הליכוד, שינוי, המפד"ל והאיחוד הלאומי הרגישו בטוחות בעצמן מספיק כדי להעלות את אחוז החסימה. בהתאם, אחוז החסימה הועלה ל-2% החל מהבחירות לכנסת ה-17.
במרץ 2014 התקבל בכנסת תיקון נוסף לחוק הבחירות לכנסת, ובמסגרת הועלה אחוז החסימה ל 3.25%. עתירה לבג"ץ נגד ההעלאה נדחתה ברוב של 8:1 על ידי בית המשפט העליון, תוך שהשופטים מבהירים כי ייתכן שהתיקון יבוטל לקראת הבחירות לכנסת ה-21, אם התוצאות בבחירות לכנסת ה-20 יצדיקו זאת.
השפעת אחוז החסימה במערכות הבחירות.
בבחירות לכנסת השש עשרה בשנת 2003, עמד אחוז החסימה על 1.5% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 47,226 קולות.
בבחירות לכנסת השבע עשרה בשנת 2006, עמד אחוז החסימה על 2% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 62,742 קולות. הסיעה הכי קטנה שנכנסה לכנסת זכתה ב-3 מנדטים. מספר זה גבוה משמעותית מזה שנמדד לאחוז החסימה בבחירות של 2003, עקב העלאת אחוז החסימה בחצי אחוז, אולם הוא נמוך מכפי שצפו בתחילה, כיוון ששיעור ההשתתפות בבחירות היה נמוך במיוחד. בסך הכול ניתנו 185,235 קולות למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה, שהם כ-6% מכלל הקולות הכשרים. בבחירות 2006, רוב המפלגות שלא עברו את אחוז החסימה, היו רחוקות ממנו במידה ניכרת. שתי המפלגות שהתקרבו לאחוז החסימה, אך לא עברו אותו, הן הירוקים ועלה ירוק, והן קיבלו כ-48,000 וכ-40,000 קולות בהתאמה.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה בשנת 2009, עמד אחוז החסימה על 2% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 67,470 קולות. לכנסת לא נכנסו רשימות עם שני מנדטים בלבד. כל המפלגות שלא עברו את אחוז החסימה היו רחוקות ממנו מאוד ולא הגיעו אפילו לאחוז אחד מהקולות. התנועה הירוקה-מימד שהייתה הרשימה עם הכי הרבה קולות שלא עברה את אחוז החסימה, קיבלה פחות מ-28,000 קולות שהיוו כ-0.82% מהקולות הכשרים. בסך הכול ניתנו 103,904 קולות למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת התשע עשרה בשנת 2013, עמד אחוז החסימה על 2% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 75,854 קולות. קדימה הצליחה לעבור את אחוז החסימה בהפרש קטן (2.08%), וקיבלה שני מנדטים. לעומת זאת, עוצמה לישראל לא עברה את אחוז החסימה אף על פי שהייתה קרובה אליו עם כ-1.75% מהקולות. מפלגות נוספות שלא עברו את אחוז החסימה, אך קיבלו קולות של מעל מנדט הן עם שלם (1.20%) ועלה ירוק – הרשימה הליברלית (1.14%). בסך הכול ניתנו 268,795 קולות למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה.
בבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 עמד אחוז החסימה על 3.25% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 136,854 קולות. בסך הכול ניתנו כ-190,000 קולות למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה. עקב העלאת אחוז החסימה, התאחדו המפלגות והרשימות הערביות חד"ש, בל"ד, רע"ם תע"ל ומד"ע להופעה משותפת שלהן בבחירות, בעיקר מפני חששן שאחוז החסימה הגבוה יסכן את בחירת הנציגים של כל אחת מהן בנפרד לכנסת העשרים. הגוף הפוליטי החדש נקרא הרשימה המשותפת והיא זכתה בבחירות 2015 ב-13 מנדטים, שחולקו לפי הסכם מוקדם בין נציגי כל המפלגות והרשימות שהקימו אותה. המפלגה הקטנה ביותר שנכנסה לכנסת הייתה מרצ שזכתה ב-5 מנדטים. מפלגת יחד (אלי ישי) לא עברה את אחוז החסימה אך הייתה קרובה אליו עם 2.97% מהקולות. מפלגת עלה ירוק קיבלה 1.12% מהקולות ואף היא לא נכנסה לכנסת.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת בשנת 2019 עמד אחוז החסימה על 3.25% מכלל הקולות הכשרים, דהיינו 140,052 קולות. בסך הכול ניתנו 366,016 קולות למפלגות שלא עברו את אחוז החסימה. שלוש מפלגות שקיבלו תמיכה משמעותית לא עברו את אחוז החסימה: הימין החדש שחסרו לה רק עוד 1,503 מצביעים, זהות שחסרו לה כ-22,000 קולות וגשר שהשיגה 1.73% מהקולות. מאידך רע"ם-בל"ד היו קרובים לאחוז החסימה ועברו אותו ב 3,614 קולות. בבחירות לכנסת העשרים ושתיים ולכנסת העשרים ושלוש, חלק מהמפלגות הקטנות חששו שהן לא יעברו את אחוז החסימה והתאחדו. ימינה ואחר כך העבודה-גשר-מרצ אף הוגדרו כ"איחוד טכני" שאמור להתפרק אחרי הבחירות.
בבחירות לכנסת ה-21 נכנסה לכנסת רשימת רע"ם-בל"ד, שחצתה במשורה את אחוז החסימה עם 3.33% מהקולות. בבחירות לכנסת ה-22, שהתקיימו חודשים אחדים אחר כך, קמה רשימת המחנה הדמוקרטי – איחוד של מרצ, המפלגה הירוקה וישראל דמוקרטית – שהייתה למפלגה הקטנה בכנסת ה-22 לאחר שגרפה 4.34% מהקולות, רק 1.09% מעל אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-23 המפלגה הקטנה ביותר מבחינת קולות הבוחרים הייתה ימינה, שגרפה 5.24% – כ-2% מעל אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-24 חצתה הרשימה הערבית המאוחדת בקושי רב את אחוז החסימה (לראיה, בליל הבחירות המדגמים בשלושת ערוצי החדשות המרכזיים הראו כי הרשימה לא עברה את אחוז החסימה), ולאחר שקיבלה 3.79% מהקולות (0.54% מעל הרף) נכנסה לכנסת.
ההשפעה על מפלגות חדשות.
אחוז החסימה מהווה משוכה לא פשוטה למפלגות שאין להן חבר הכנסת מכהן. הן מתקשות לגייס משאבים להתמודדות בבחירות מכיוון שאינן זכאיות למקדמות על חשבון מימון מפלגות והן מתקשות לשכנע את בוחריהן שהן תעבורנה את אחוז החסימה. עם זאת היו מספר לא מבוטל של מפלגות שעברו את אחוז החסימה אף על פי שלא היה ברשימתן חבר הכנסת מכהן. בבחירות לכנסת התשיעית נכנסו לכנסת פיתוח ושלום של שמואל פלאטו-שרון, שהורשע במתן שוחד בחירות, ושלומציון שנבנתה על האהדה לאריאל שרון שהיה מגיבורי מלחמת יום הכיפורים, וכיהן כבר בתחילת הכנסת השמינית. באותן בחירות נכנסה לכנסת התנועה הדמוקרטית לשינוי שזכתה ל-15 מנדטים, ואשר הציבה כדרישה מחברי כנסת ממפלגות אחרות שעברו אליה להתפטר מהכנסת ולא לגנוב כיסא ממפלגה אחרת. בבחירות לכנסת האחת עשרה נכנסו לכנסת מפלגת ש"ס שקבלה ארבעה מנדטים, לאחר שקבלה קולות של מצביעים רבים מבני עדות המזרח וזכתה גם לתמיכה של הרב שך שהורה לחרדים האשכנזים הליטאים להצביע עבורה. בבחירות אלו נכנסו לכנסת גם כ"ך, שהייתה זו לה ההתמודדות הרביעית, והרשימה המתקדמת לשלום, שהייתה סנונית ראשונה לשינוי בדפוסי ההצבעה במגזר הערבי.
הבחירות לכנסת השתים עשרה הביאו איתן את מולדת של רחבעם זאבי. בבחירות לכנסת הארבע עשרה נכנסה לכנסת ישראל בעליה שגרפה קולות רבים של בני העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 וזכתה ל-7 מנדטים. העלאת אחוז החסימה ל-2% הקשתה על המפלגות החדשות, אולם הבחירות לכנסת השבע עשרה הביאו איתן את הכניסה לכנסת של גיל - גמלאי ישראל לכנסת שזכתה ב-7 מנדטים. בבחירות לכנסת התשע עשרה נכנסה לכנסת יש עתיד שקיבלה 19 מנדטים, והייתה למפלגה השנייה בגודלה. הבחירות לכנסת העשרים הביאו איתן את כולנו שקיבלה עשרה מנדטים.
התמודדות משפטית.
בעקבות העלאת אחוז החסימה, הוגשו עתירות לבג"ץ שטענו שהעלאה זאת אינה חוקתית, בין השאר בגלל פגיעתה בהיות הבחירות יחסיות ושוויוניות ובגלל פגיעה בכבוד האדם וחירותו. בשנת 1991 דחה בג"ץ עתירה נגד העלאת אחוז החסימה ל-1.5%, ובשנת 2006 משך העותר בהמלצת בית המשפט, עתירה נגד העלאת אחוז החסימה ל-2%. עתירה נגד העלאת אחוז החסימה ל-3.25%, בטענה שהיא פוגעת בייצוג של המיעוט הערבי, נדחתה ברוב של 8 שופטים נגד דעתו החולקת של השופט סלים ג'ובראן, בשנת 2015. הנימוק העיקרי לדחייה היה שלא הוכח שאחוז החסימה אכן פוגע בשוויון. עם זאת, חלק מהשופטים כתבו שאם בעקבות הבחירות יתברר שאחוז החסימה הגבוה פוגע בשוויון, יהיה מקום לדון מחדש בחוקתיות העלאת אחוז החסימה.
השפעת אחוז החסימה על תעמולת הבחירות.