נולדה בבלמיין, פרוור של סידני, כבת הזקונים במשפחה מרובת ילדים ממעמד הפועלים. בגיל 12 החלה להתאמן בהדרכתו של מאמן השחייה הארי גלאגר, לאחר שצפה בה שוחה בים. הוא הסכים לאמן אותה ללא תשלום בשל מצבה הכלכלי הדחוק של משפחתה. היא אף עברה איתו לאדלייד כשעבר לאמן שם. גאלגר אימן סגל של שחיינים צעירים ומוכשרים שכונו "The Water Babes". שחיינים בולטים נוספים שהיו בסגל של גלאגר הם ג'ון הנריקס ולוריין קראפ שהייתה ידידתה הטובה של פרייזר והמתחרה העיקרית שלה.
בגיל 16 שברה לראשונה שיא לאומי. באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בפברואר 1956, קבעה פרייזר שני שיאי עולם. הראשון, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.5 דקות, שיפור לשיא בן 20 שנה של וילי דן אודן מהולנד (1:04.6 דקות); והשני, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:20.7 דקות, שיפור לשיא בן 18 שנה של רנהילד ווגר מדנמרק (2:21.7 דקות). מספר חודשים לאחר מכן, באולימפיאדת מלבורן (1956), זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי קבעה שיא עולם של 1:02.0 דקות, ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי קבעה שיא עולם נוסף של 4:17.1 דקות. כמו כן, זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:02.5 דקות, אחרי לוריין קראפ (4:54.6 דקות).
גם באולימפיאדת רומא (1960) זכתה פרייזר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, והפכה לאישה הראשונה בתולדות האולימפיאדה שהגנה על תוארה. היא אף זכתה בשתי מדליות כסף במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב. למרות הצלחתה הגדולה, היו מלווים המשחקים ברומא בעימותים רבים בינה ובין מנהלי המשלחת האוסטרלית. לאחר שובה לאוסטרליה ולאחר שהתעמתה שוב עם הממסד הספורטיבי, הושעתה לשנתיים מהשתתפות בתחרויות.
מספר שבועות לפני אולימפיאדת טוקיו (1964) הייתה מעורבת פרייזר בתאונת דרכים קטלנית בה נהרגה אמה והיא עצמה נפצעה בצווארה ובעמוד השדרה שלה. למרות התאונה הקשה, התחרתה באולימפיאדה והצליחה לזכות בפעם השלישית ברציפות במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חופשי כשגברה על האמריקאית הצעירה, כוכבת תחרויות השחייה במשחקים, שרון סטודר.
גם משחקים אולימפיים אלו היו רצופי עימותים בין פרייזר ובין מנהלי נבחרת השחייה האוסטרלית. למרות הנחיה מפורשת שאסרה עליה להשתתף במצעד המשלחות בטקס הפתיחה של המשחקים, היא צעדה יחד עם המשלחת האוסטרלית. בנוסף, היא התייצבה למשחים לבושה בבגד הים שבו נהגה להתחרות ולא בבגד הים הרשמי של המשלחת האולימפית האוסטרלית, בעוד שהמשלחת התחייבה בהסכם ליצרן בגדי הים הרשמיים (בגד הים שלבשה היה של יצרן מתחרה). להגנתה טענה כי בגד הים הרשמי לא היה לה נוח.
לשיא הגיעו הדברים כאשר בלילה שלאחר ניצחונה הגדול, לאחר שחגגו במסיבה, התגנבו פרייזר ומספר חברים במשלחת האוסטרלית אל הארמון הקיסרי של טוקיו והסירו את הדגל האולימפי מהתורן, ואף נטען בטעות כי פרייזר היא זו שטיפסה על התורן. החבורה נתפסה על ידי שומרי הארמון, הוסגרה למשטרה המקומית ונכלאה למעצר לילי. כשהתבררה לשוטרים זהות העצורים הם העניקו את הדגל לפרייזר לאות כבוד. אולם ארבעה חודשים לאחר שובה מטוקיו, החליט איגוד השחייה האוסטרלי להשעותה לעשר שנים. בעקבות ההשעייה הודיעה פרייזר על פרישתה משחייה תחרותית. מאוחר יותר, קוצרה ההשעיה לארבע שנים, אולם לא היה בכך כדי לשנות את החלטת הפרישה שלה.
לאחר פרישתה ניהלה פאב בבלמיין ועסקה באימון שחייה. ב-1988 נבחרה כנציגת בלמיין באספת המחוקקים של מדינת ניו סאות' ויילס.
למרות עימותיה עם הממסד הספורטיבי באוסטרליה, זכתה פרייזר ועדיין זוכה לתמיכה ציבורית נרחבת באוסטרליה. היא אמרה בזמנו: "תמיד הייתי ידועה בכך שאני אומרת את מה שאני חושבת, אולי זו הסיבה שאנשים מחבבים אותי". ב-1964 נבחרה כאשת השנה באוסטרליה. ב-1967 קיבלה תואר של חברה במסדר האימפריה הבריטית. ב-1996 נבחרה לדמות שמסמלת בצורה הטובה ביותר את אוסטרליה. ב-1998 קיבלה תואר של קצינה במסדר אוסטרליה. הייתה מנושאות הלפיד האולימפי בטקס פתיחת בהמשחקים האולימפיים בסידני בשנת 2000.
פרייזר היא אוהדת נלהבת של קבוצת רוגבי מסידני, ואף נמנית עם מועצת המנהלים של הקבוצה.
שיאי עולם.
בין השנים 1964-1959 שברה 39 שיאי עולם (חלקם במשחים בהם המרחק נמדד ביארדים). הבולטים שבהם:
כמו כן הייתה שותפה לקביעת שיאי עולם במשחי השליחות 4x100 מטר חופשי, כחלק מקבוצת השליחות של אוסטרליה.
חייה האישיים.
פרייזר הייתה נשואה והיא אם לבת. באוטוביוגרפיה שפרסמה ב-2001 תיארה מערכת יחסים לסבית שחוותה בתקופה של מתח רב, אך טענה כי אינה לסבית. בשנת 2005 השתתפה בגרסה האוסטרלית ל"רוקדים עם כוכבים", וסיימה במקום השישי.
בדיקת הקשה
בדיקת הקשה (באנגלית: Tap Testing) נועדה לצורך איתור בועות אוויר והפרדות בין שכבות חומר מרוכב ומבנים מתכתיים.
זוהי אחת ממגוון שיטות הבדיקה שאינן הורסות את האובייקט הנבדק, והיא מבוססת על הקשה קלה, באמצעות פטיש הקשה תקני, על האובייקט הנבדק והאזנה לצליל המתקבל.
עקרון השיטה מבוסס על הבדלים בצליל המופק בהקשה מעל בועת אוויר אל מול הצליל המופק בעת הקשה על חלק תקין, כפועל יוצא של אקוסטיקה שונה.
השיטה מיושמת בתעשייה בתחומים נרחבים.
עקרונות השיטה ויישומיה.
הקשה על משטח מפיקה הד קולי אחיד. לעומת זאת, בהקשה על אזור שבו יש אי רציפות או חלל ישמע הד קולי עמום או רוטט, השונה מהצליל של המשטח התקין. בודק מנוסה יכול להבחין בהבדלים הקוליים שבין אזור תקין ואזור פגום, ועל ידי הקשה זהירה, יכול גם לקבוע במידת הערכה סבירה את גבולות האזור הפגום.
הבודק מקיש בפטיש בדיקה מיוחד (למרות שניתן להשתמש בכל חפץ צר ואטום, כגון מטבע) על קטע משטח מוגדר ומסומן מראש, במהירות גבוהה ובתדירות קבועה, ממרחק קצוב ומקשיב מקרוב לצליל המתקבל.
מטרות הבדיקה.
הבדיקה משמשת להערכה מהירה של כל משטח הניתן לגישה, לצורך גילוי הפרדת שכבות (Delamination), היפרדות הדבקות (Debonding), או איתור חלל בחומר (Voids). במובנים רבים, מקבילות מטרות בדיקת ההקשה לשימושי בדיקה אולטרסונית בתעשייה.
כמרבית הבדיקות הלא הורסות, גם בדיקה זו משמשת לגילוי פגמים בעת תהליך הייצור, בזמן ההרכבה או בעת ביקורת תקופתית.
אמינות.
אמינות הבדיקה בהקשה, תלויה ביכולת ובניסיון של הבודק. הבודק חייב לדעת כיצד לחפש כשלים של הדבקות מבנה, וכיצד לזהות אזורים בהם סביר שיתרחשו כשלים כאלה.
יכולת הגילוי של פגמים נמצאת ביחס הפוך לעובי המעטה הנבדק - מגבלת העובי המקסימלי של מעטים הניתנים לגילוי פגמים הוא עד 2 מ”מ. גם גודל המבנה וצורתו משפיעים על יכולת האיתור.
חטיבה 900
מודל איזינג
מודל איזינג (על שמו של ארנסט איזינג) הוא מודל מתמטי במכניקה סטטיסטית, המשמש לתיאור פרומגנט, או כל מערכת שקולה של יחידות הנמצאות בסריג ומבצעות אינטראקציית שכנים קרובים. זהו המודל הראשון (והפשוט ביותר) במשפחה רחבה של מודלים מבוססי ספין, אשר מתארים את התנהגותם של חומרים פרומגנטיים בטמפרטורות ושדות מגנטיים שונים. המודל משמש גם לתיאור מערכות שונות שאינן מגנטיות ומשמש מודל חשוב בתחומי מעברי הפאזה.
את המודל פיתח וילהלם לנץ אשר נתן אותו לתלמידו ארנסט איזינג כנושא מחקר לדוקטורט. ב-1925 איזינג, שעל שמו קרוי המודל, פתר את המודל עבור ממד אחד ומצא שלא מתקבל בו מעבר פאזה בטמפרטורה סופית. על סמך זאת הסיק איזינג בטעות כי במודל לא מתרחש מעבר פאזה גם בממד גבוה יותר. מאוחר יותר, ב-1944 הוכיח לארס אונסאגר כי במודל איזינג דו-ממדי מתקבל מעבר פאזה. תוצאה זו נחשבת לחשובה מאוד בתחום הפיזיקה הסטטיסטית בפרט ובתחום הפיזיקה התאורטית בכלל.
תיאור המודל.
הנחות יסוד.
המודל מניח כי בכל נקודת סריג מצוי מומנט מגנטי, או 'ספין' S, אשר ערכו הוא בינארי (לרוב מיוצג בתור +1 ו־-1), כאשר בייצוג מרחבי הספין מתואר כחץ שמצביע "מעלה" או "מטה". הספינים מקובעים לנקודות הסריג ואינם יכולים לנוע, אך יכולים לשנות את ערכם מערך בינארי אחד לשני, בהתאם לאינטראקציה ביניהם.
תנאי השפה בבעיה לרוב נלקחים כמחזוריים, כדי להתקרב לגבול התרמודינמי של מערכת אינסופית.
האינטראקציה.
המילטוניאן האינטראקציה במודל איזינג, ללא שדה מגנטי חיצוני, מתואר על ידי:
כאשר g הוא קבוע בעל יחידות אנרגיה הנקרא "אנרגיית הקשר". הסכימה היא על כל זוגות הספינים השכנים i,j.
מהתבוננות בהמילטוניאן, רואים שערך אנרגיית הקשר בין שני ספינים סמוכים הוא בינארי - אם שני הספינים מצביעים באותו כיוון אנרגיית הקשר היא g- ואם הם מצביעים בכיוונים מנוגדים אנרגיית הקשר g+. מכאן, בהכרח קיים מספר סופי של מצבי אנרגיה עבור ספין מסוים ושכניו הקרובים. לדוגמה, עבור ספין בסריג דו-ממדי ריבועי (בו ישנם ארבעה שכנים קרובים), ייתכנו רק 5 ערכי אנרגיה לאינטראקציה בין הספין ושכניו. לעובדה זו חשיבות מכרעת לפתרון המודל.
בתוספת שדה מגנטי חיצוני, מתווסף לאנרגיה איבר אינטראקציה של מומנט מגנטי עם שדה חיצוני.
פתרון המודל.
כמו בבעיות אחרות שבהן מטפלת הפיזיקה הסטטיסטית, פתרון ישיר של משוואות התנועה במודל איזינג אינו ישים עבור מערכת גדולה, בשל הדרישה (ממשוואות המילטון) לפתרון שתי משוואות דיפרנציאליות לכל נקודת סריג, כלומר מספר עצום של משוואות דיפרנציאליות מצומדות. לכן פתרון המודל משמעו חישוב הגדלים התרמודינמיים המקרוסקופיים של מערכת כזו, כגון אנרגיה חופשית, קיבול חום סגולי ומגנטיזציה, כתלות בטמפרטורה ובשדה המגנטי החיצוני. מגדלים אלו ניתן למצוא את טמפרטורת מעבר הפאזה והאקספוננטים הקריטיים השונים בסביבות מעבר הפאזה.