במהלך מלחמת האזרחים האלג'יראית, אלג'יריה האשימה את מרוקו באירוח ותמיכה בקבוצה האסלאמית המזוינת, קבוצת טרור אסלאמיסטית אלג'יראית. ההאשמה נדחתה במהירות על ידי הרשויות המרוקאיות, אך המריבה הובילה לסגירת הגבול בשנת 1994, לאחר שמרוקו האשימה את ה-GIA האלג'ירית יחד עם שירותי הביטחון האלג'יריים במתקפה על מרקש בשנת 1994, בה נהרגו שני ספרדים. הגבולות עדיין סגורים, ועלותם כ-2 מיליארד דולר בשנה למשק המרוקאי. בשנת 1999, נשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה, השתתף בהלווייתו של חסן השני, מלך מרוקו והכריז על 3 ימי אבל רשמיים באלג'יריה על "מות אחיו". באותה שנה נשיא אלג'יריה האשים את מרוקו באירוח בסיסי GIA, מהם תוכננו והוכוונו כמה פיגועים על אלג'יראים. כעבור כמה ימים האשים שוב את מרוקו בייצוא סמים לאלג'יריה. ביולי 2004 ביטל המלך את דרישות הוויזה בגין כניסת אלג'יראים למרוקו; באפריל 2006 נשיא אלג'יריה חזר והדגיש את המחווה. בשנת 2012 ראש ממשלת אלג'ירה, אחמד אויחיא, אמר כי פתיחת גבולות אינה בראש סדר העדיפויות עבור ממשלתו. מהצהרות רשמיות אחרות עולה כי סוגיה זו לא תיפתר בקרוב.
לאחרונה, מספר מוגבר של קולות מצד החברה האזרחית והאינטלקטואלים ביקשו ממדינותיהם לנקוט צעדים לפיוס.
ב-22 בספטמבר 2021, מועצת הביטחון העליונה של אלג'יריה החליטה לסגור את המרחב האווירי שלה לכל המטוסים האזרחיים והצבאיים במרוקו.
Demo Tape 2
Demo Tape 2 (בעברית: קלטת דמו 2) הוא אלבום הדמו השלישי של להקת המטאל הארמנית-אמריקאית סיסטם אוף אה דאון, שיצא לאור בשנת 1996.
רקע כללי.
השיר 'Soil', יצא ב-1998 בגרסה מחודשת, באלבום האולפן הראשון של הלהקה, System of a Down' יחד עם שירים נוספים מאלבומי הדמו בסדרה (Demo Tape 1, 3, 4). שני השירים הנוספים באלבום, 'Honey' ו-'Temper', לא הופיעו באלבומי אולפן של הלהקה ולא הוקלטו שוב, אך נוגנו במסגרת סיבובי ההופעות של הלהקה לאחד האיחוד המחודש. שירים אלו אף הופיעו באלבום המעריצים הלא רשמי של הלהקה, Storaged Melodies.
השירים באלבום הולחנו ונכתבו על ידי חברי הלהקה, כולל מתופף הלהקה באותם ימים, אונטרוניק חצ'טוריאן.
פאל מאסאי
ג'רוויס מקנטי
ג'רוויס מקנטי (באנגלית: Jervis McEntee; 14 ביולי 1828 – 27 בינואר 1891) היה צייר אמריקאי של אסכולת נהר ההדסון. הוא דמות פחות ידועה בעולם האמנות האמריקני מהמאה ה-19. פרט לציוריו, יומניו של מקנטי הם מורשת מתמשכת, המתעדת את חיי ציירים בניו יורק בתקופתו.
ביוגרפיה.
מקנטי נולד ברונדאוט שבניו יורק, ב־14 ביולי 1828. מעט ידוע על ילדותו. משנת 1844–1846 לערך הוא למד במכון הליברלי של קלינטון בקלינטון, ניו יורק.
הוא הציג את ציורו הראשון כאמן באקדמיה הלאומית לעיצוב בעיר ניו יורק בשנת 1850. בסתיו של אותה שנה למד עם פרדריק אדווין צ'רץ', שנחשב אז כוכב עולה בעולם האמנות האמריקני. לאחר שעזב את הסטודיו של צ'רץ' בשנת 1851, מקנטי נשאר חברו לכל החיים, אף כי מקנטי מעולם לא הגיע לתהילה ולמזל של צ'רץ'. לאחר שלמד אצל צ'רץ', מקנטי ניסה את מזלו בקריירה כאיש עסקים, אך לא חווה הצלחה רבה. לאחר שלוש שנים הוא ויתר על עסקים והתמסר במלואו לאמנותו, והפך לאחד מהאמנים ששכרו אולפן בבניין הסטודיו הרחוב העשירי של האדריכל ריצ'רד מוריס האנט בשנת 1857. מכיוון שרבים מדיירי הבניין האחרים היו רווקים או נסעו, מקנטי ואשתו (שהייתה ידוע כמארחת תוססת וסימפתית) הפכו למרכזו של סלון ספונטני אותו פקדו כמה מהאמנים, הסופרים והשחקנים הידועים ביותר של אותה תקופה. לאחר שנפטרה אשתו בשנת 1878, מקנטי נשאר בבניין, אלמן בודד יותר ויותר, עד מותו בשנת 1891.
מקנטי היה חבר קרוב במיוחד של אמני אסכולת נהר הדסון: סנפורד רובינסון גיפורד, וורטינגטון ויטרדג', ג'ון פרגוסון וייר, וכן הצייר הפיגורטיבי איסטמן ג'ונסון. בשנת 1860 הוא נבחר כחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב, והתקבל כאקדמאי מן המניין בשנת 1861. בשנת 1869 ביקר באירופה, צייר רבות באיטליה.
הוא נפטר ב־27 בינואר 1891, ונקבר בבית העלמין מונטרפוז בקינגסטון, שבניו יורק.
סגנון אמנותי.
נופיו של ג'רוויס מקנטי ידועים במצב רוחם המלנכולי והפואטי. השמים מעוננים לרוב - עונת הסתיו. בעוד שג'ספר פרנסיס קרופסי ואמנים אחרים ציירו בדרך כלל עלווה בסתיו בהיר, מקנטי תפס לעיתים קרובות את העונה בסמוך לסופה, כשהעלים דהויים ונופלים מהעצים.
"יש אנשים שקוראים את הנופים שלי קודרים ולא נעימים", כתב מקנטי ביומנו. "אומרים שאני מצייר את הצד העצוב של הטבע ... אבל זו טעות ... הטבע לא עצוב אלא שקט, מהורהר, רגוע."
יומניו.
פרט לציוריו, מורשתו המתמשכת של מקנטי הם יומניו המפורטים ששמר מראשית שנות ה-70 של המאה ה-19 ועד מותו. יומנים אלה מספקים מידע מלא ומדויק מחייו של צייר ניו-יורקי מבוגר טיפוסי בתקופה. בכתביו מקנה מקנטיי תיאור מפורט של אמני אסכולת נהר הדסון, את חיי היומיום שלהם, הרכילות וההרהורים האישיים שלהם, ואת הקשת הכוללת של עולם האמנות האמריקני במחצית השנייה של המאה ה-19. הוא דן בהצלחותיו ובמחקריו האמנותיים, במיוחד ככל שהמצוקה גדולה, כי הכסף הפך לנדיר יותר עם הירידה בפופולריות של אמנות אסכולת נהר הדסון.
יומניו מכילים מידע ממקור ראשון על פועלה הפנימי של האקדמיה הלאומית ומועדון המאה, על תערוכת המאה ה-1876 בפילדלפיה, מאמצים להחיות את איחוד האמנות האמריקני, ועל הצמיחה הנמרצת של חברות אמנות ותערוכות ברחבי הארץ.
היומנים חושפים גם את כלכלת האמנות בתקופה, כולל המחירים, דפוסי האיסוף והפטרונות, התלות של האמנים במגעים אישיים דרך מועדונים, מפגשים חברתיים, וחברים משפיעים. קטעים ארוכים מתארים את חרדותיו של מקנטיי בגלל מחסור בכסף וקשיים משפחתיים. הוא לעיתים קרובות בודד ומדוכא ותמיד דואג למעמדו כאמן.
יומניו של מקנטי נשמרים כעת על ידי ארכיון האמנות האמריקאית, מרכז מחקר במוסד סמיתסוניאן. חמישה כרכים של יומנים אלה, משנת 1872 עד 1890, נסרקו דיגיטלית, הועברו לתוכנה וניתנים לדפדוף במלואם באופן מקוון. בנוסף, הארכיונים מחזיקים בעיתונים האישיים של מקנטיי, אשר עברו דיגיטציה בשנת 2007.
קישבודק
קישבודק (בהונגרית: Kisbodak) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בקישבודק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 368 תושבים, ובשנת 2019 רק 366 תושבים.
יהודי קישבודק.
בקישבודק חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
אושדבנק
אושדבנק (באוקראינית: Ощадбанк) הוא הבנק השני בגודלו באוקראינה ובעל מספר הסניפים הגדול ביותר מבין כל הבנקים במדינה. הבנק נמצא בבעלות המדינה.
פעילות הבנק.
החל מ-1 בינואר 2018, נכסי הבנק נטו הסתכמו ב-234 מיליארד הריבניה. נכון לשנת 2019, רשת הבנקאות הלאומית של אושדבנק כוללת כ-2,640 סניפים, כמעט 3,150 כספומטים ו-3,200 מסופי תשלום. יותר מ-45,000 מסופי קופה מסחריים קשורים לעיבוד הבנק. אושדבנק הנפיק יותר מ-11.5 מיליון כרטיסים (מתוכם למעלה מ-6 מיליון פעילים), כולל מערכת התשלומים האוקראינית SPACE. בבעלות הבנק בנקאות באינטרנט ומערכת התשלומים Oschad 24/7.
ועל פי המגזין הבריטי The Banker, בשנת 2014 אושדבנק דורג במקום העשירי בדירוג הבנקים הגדולים ביותר במרכז ומזרח אירופה, ו-367 בדירוג של 1000 הבנקים העולמיים המובילים. המשרד הראשי של אושדבנק ממוקם בקייב. בשנת 2017 הבנק קיבל רווח נקי של 558 מיליון הריבניה, בשנת 2016 הקודמת הרווח היה 468 מיליון הריבניה.
ירמסויה
ירמסויה (ביוונית: Γερμασόγεια) היא רשות מקומית במחוז לימסול שבקפריסין. היא שוכנת ממזרח לעיר לימסול ומהווה פרוור שלה.
ירמסויה הייתה מיושבת כבר בימי הביניים, אך הוקמה כרשות מקומית בשנת 1994. שטחה הוא כ-16 קילומטר רבוע. מאז תחילת שנות האלפיים עלה מספר תושביה ובשנת 2011 הגיע ל-13,421.
כלכלתה של ירמסויה נסמכת על ענף התיירות.
ירמסויה היא עיר תאומה לסטארי גראד שבסרביה.
יחסי לוב–מרוקו
יחסי לוב–מרוקו הם היחסים הדו-צדדיים בין לוב ומרוקו, שתי המדינות הן חלק ממדינות ערב השוכנות באפריקה והמגרב. לוב מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט ואילו מרוקו מחזיקה בלוב שגרירות בטריפולי, שהותקפה על ידי לוחמי דאעש בשנת 2015.
היסטוריה.
תחילת היחסים.
לוב ומרוקו חולקות קשר קרוב יחסית מימי קדם. שתיהן מדינות מגרב והיו בעבר תחת כיבוש ערבי, ואף גם אימצו מאוחר יותר את האסלאם. עם זאת, הקשר בין המדינות לאחר מכן נגזר על ידי אירועים היסטוריים שונים: מרוקו המשיכה להתפתח לממלכה ערבית-ברברית עצמאית עם זהות מובחנת; בזמן שלוב הפכה להיות חלק מהאימפריה העות'מאנית. בסוף תקופת האימפריה העות'מאנית שתי המדינות היו תחת קולוניזציה, לוב נשלטה תחת האיטלקים ומרוקו תחת הצרפתים והספרדים. לוב הייתה הראשונה בקרב מדינות המגרב שזכתה לעצמאות, לאחר מלחמת העולם השנייה והתבוסה האיטלקית; ואילו מרוקו חיכתה עד 1956 כדי להשיג עצמאות מוחלטת מצרפת וספרד. מאז, לוב ומרוקו כוננו יחסים.
לאחר העצמאות.
שתי המדינות היו יחד בתחילה מונרכיות, כאשר אידריס הראשון, מלך לוב ומוחמד החמישי, מלך מרוקו חלקו יחסים אישיים חזקים. עם זאת, גל מאסיבי של פאן-ערביזם גרם לנפילתה של משפחת הסנוסים בלוב; אך מקביליהם המרוקאים הצליחו לשרוד בתוך יחסים סוערים.