המחזה של לוין שנשא את השם אנה פרנק הוצג בשנת 1966 בישראל למול אולמות מלאים, אך ההצגות הופסקו משנתקבלה דרישה מטעם עורכי דינו של אוטו פרנק בטענה להפרת זכויות יוצרים.
"אנה" מאת ג'סיקה דורלאכר ולאון דה ווינטר.
הכותבים ההולנדיים ג'סיקה דורלאכר ולאון דה וינטר כתבו ב-2013 מחזה חדש בשם "אנה" על פי יומניה של אנה פרנק, כולל הקטעים המצונזרים שנוספו אליהם מאוחר יותר. המחזה הועלה ב-2016 בעברית בתיאטרון הקאמרי.
סרטים.
יומנה של אנה פרנק (1959).
הצלחת המחזה הובילה להפקת סרט בשנת 1959 שהתבסס על המחזה המקורי. הסרט, בבימויו של ג'ורג סטיבנס ובכיכובם של מילי פרקינס כאנה פרנק, ג'וזף שילדקראוט בתפקיד אוטו פרנק ושלי וינטרס בתפקיד "פטרונלה ואן-דאן", זכה להצלחה כלכלית ניכרת ו-3 פרסי אוסקר.
בספרה על אנה פרנק כתבה ההיסטוריונית מליסה מולר כי המחזה והסרט היו בעלי השפעה ניכרת על מעמדה של אנה פרנק כסמל ולהמחשת סיפורה.
אנה נו ניקי.
ביום 28 בספטמבר 1979 שידרה רשת טלוויזיה יפנית TV Asahi סרט אנימה על יומנה של אנה פרנק שנשא את השם "אנה נו ניקי" (יפנית:アンネの日記) בהפקת ניפון אולפני אנימציה. גרסה נוספת הנושאת את אותו שם יצאה לאקרנים ב-19 באוגוסט 1995 כסרט באורך מלא הנושא את אותו שם, שהופק על ידי החברה היפנית "קובישי-גיישה מאדהאוסו" (יפנית: 株式会社 マッドハウス ). הסרטים שילבו קטעים מיומנה של אנה פרנק עם סיפורים קצרים מפרי עטה שפורסמו בנפרד בספר "סיפורים מן המחבוא סיפורים מן האגף הנסתר". גרסת 1995 יצאה גם בדיבוב לשפה הצרפתית עם כתוביות לשפה האנגלית.
נורמן בורלוג
נורמן ארנסט בורלוג (; 25 במרץ 1914 - 12 בספטמבר 2009) היה חוקר חקלאות אמריקאי וחתן פרס נובל לשלום. נחשב לאבי המהפכה הירוקה שבעזרת הכלאת זני דגנים שונים הביאה לגידול משמעותי ביבולי החיטה, התירס, האורז וצמחים אחרים המשמשים כמקור מזון עיקרי במדינות רבות.
בורלוג קיבל ב-1942 תואר דוקטור בפיטופתולוגיה ובגנטיקה מאוניברסיטת מינסוטה. בשנות החמישים והשישים, בעת שעסק במחקר חקלאי במקסיקו, פיתח זני חיטה ננסיים למחצה, עתירי יבול ועמידים למחלות. בורלוג הוביל באותן שנים את הכנסת השימוש בזנים אלו, ובמקביל את הכנסת הטכנולוגיות המודרניות של גידול הדגנים האינטנסיבי במקסיקו, בהודו ובפקיסטן. כתוצאה מפעולות אלו הפכה מקסיקו ב-1963 ליצואנית חיטה. בין השנים 1965 ו-1970 כמעט והוכפל יבול החיטה בהודו ובפקיסטן, דבר אשר שיפר בצורה מהותית את יכולת מניעת הרעב במדינות אלו. יש המעריכים כי לולא הפעולות שבורלוג נטל בהן חלק, היו עלולים מיליארד אנשים לגווע ברעב. כהכרה בתרומתו לשלום העולמי באמצעות הגדלת היצע המזון, הוענק לו בשנת 1970 פרס נובל לשלום.
בשנים שלאחר מכן סייע בורלוג ביישום שיטות אלו במדינות באסיה ובאפריקה. הוא הטיף בעקביות לשימוש בשיטות הגידול האינטנסיביות ובביוטכנולוגיה כאמצעי לצמצום הרעב בעולם. עבודתו ועמדותיו עוררו התנגדות וביקורת מצד גופים הדוגלים בשימור הסביבה ובכלכלה חברתית. בורלוג דחה את רוב טיעוני הביקורת והגדיר אותם כלא מבוססים וכשגויים. ב-1986 יזם בורלוג את פרס המזון העולמי, המוענק לאנשים אשר תרמו לשיפור איכות המזון, כמותו וזמינותו ברחבי העולם.
ראשית הקריירה.
בורלוג נולד בסאוד, קהילה קטנה ליד קרסקו שבמדינת איווה למשפחה ממוצא נורווגי, הבכור מבין ארבעה ילדים. מגיל שבע ועד גיל 19 הוא עבד בחוות משפחתו מערבית לפרוטיבין במגוון עבודות חקלאיות. ב-1933 הצליח בורלוג להתקבל לאוניברסיטת מינסוטה הודות לתוכנית מיוחדת שנפתחה בעקבות השפל הגדול בארצות הברית. במהלך לימודיו, התחרה במסגרת האוניברסיטה בהיאבקות וזכה להצלחה. תחילה למד יערנות, אך לאחר ששמע הרצאה שעסקה בפיתוח צמחים בעלי עמידות למחלות, החליט לעבור ולהתמחות בתחום זה.
ב-1940 קיבל בורלוג תואר שני במדעים וב-1942 קיבל את תואר הדוקטור בפיטופתולוגיה ובגנטיקה. עד שנת 1944 הוא עבד כמיקרוביולוג במעבדה של דופונט במסגרת צבא ארצות הברית, ועסק יחד עם עמיתים חוקרים בפיתוחים שונים. בין היתר, הוא השתתף בפיתוח דבק העמיד בפני קורוזיה של מי ים.
בורלוג התחתן עם מרגרט גיבסון בתקופת לימודיו, ונולדו להם שני ילדים. אשתו נפטרה בשנת 2007 בגיל 95, לאחר 69 שנות נישואים.
עבודת המחקר במקסיקו.
ב-1940 קיבלה ארצות הברית פנייה מהממשלה המקסיקנית לסייע לה ביצירת עתודה של חוקרים בנושאים חקלאיים. הרפורמה האגררית שבוצעה בעקבות המהפכה המקסיקנית ב-1910, הביאה לפחיתה ביבולי החקלאות המקומית והממשל המקסיקני רצה לקדם את החקלאות ואת התעשייה החקלאית. הממשל האמריקאי העביר את הנושא לטיפולה של קרן רוקפלר. התוצאה הייתה יצירת גוף ממשלתי מקסיקני, "המשרד למחקרים מיוחדים", שעליו פיקחה קרן רוקפלר. בורלוג הצטרף לפרויקט ב-1944, עבר למקסיקו סיטי ומונה לראש "התוכנית המשותפת למחקר וייצור חיטה" במסגרת הפרויקט.
מטרת התוכנית הייתה להאיץ את קצב ייצור החיטה במקסיקו, אשר באותו זמן ייבאה חלק מתצרוכת החיטה שלה, והכלים להשגת מטרה זו היו: גנטיקה, הכלאת צמחים, פיטופתולוגיה, אנטומולוגיה, אגרונומיה, מדעי הקרקע וטכנולוגיות של גידול דגנים. מלבד בורלוג השתתפו בתוכנית שני חוקרים אמריקאים נוספים, אדוארד ולהאוזן - מטפח תירס, וג'ורג' נידרהאוזר - מטפח תפוחי אדמה. שנותיו הראשונות של הצוות היו קשות מאוד. הם סבלו ממחסור בחוקרים מקומיים מנוסים ובציוד מתאים. כמו כן, הם לא זכו לשיתוף פעולה מצד החקלאים המקומיים אשר שדותיהם סבלו בעיקר ממחלת החילדון. בורלוג אף כתב בספרו "On World Hunger" כי במשך השנים הראשונות הוא התחרט פעמים רבות על כך שהסכים ליטול חלק בפרויקט. את עשר השנים הראשונות בתוכנית הקדיש הצוות ליצירת זני חיטה חדשים העמידים בפני מחלות, תוך כדי ביצוע 6,000 הכלאות שונות בזני חיטה שונים.
חיטה בעונת גידול כפולה.
בתחילה, התרכזה עבודתו של בורלוג במזרח הרמה המרכזית של מקסיקו, בעיירה צ'פינגו הסמוכה לטקסקוקו. אזור זה נפגע במיוחד מהחילדון ומתנאי קרקע בעייתיים. בורלוג הציע להאיץ את השבחת זני החיטה על ידי גידול החיטה בשני אתרים לחלופין, וכך להשיג שתי עונות גידול בשנה אחת, ולקצר פי שניים את הזמן הדרוש. שני האתרים שהציע היו במקסיקו, אך היה ביניהם הפרש גבהים ניכר ומזג האוויר בהם היה שונה מאוד. בורלוג רצה לגדל מחזור אחד בקיץ, ברמה הגבוהה והקרירה, ולקחת מיד את הזרעים ולזרוע אותם בתחנת ניסיונות בצפון מערב מקסיקו, באזור סונורה. מנהלו, ג'ורג' הרר, התנגד לתוכנית שאפתנית זו. מלבד העלויות הגבוהות הכרוכות בעונת גידול כפולה, הייתה מקובלת באותן שנים הטענה (שהופרכה בינתיים) שמבחינה חקלאית יש לתת תקופת מנוחה לזרעים לאחר הקציר, בטרם זורעים אותם שנית, על מנת שיאגרו אנרגיה לנביטה. בתוכניתו של בורלוג לא היה פער זמן מספיק בין הקציר והזריעה מחדש. הרר הטיל וטו על התוכנית ובתגובה הודיע בורלוג על התפטרותו. מנהל הפרויקט כולו, אלווין סטקמן, הגיע למקום ושכנע את בורלוג לחזור בו מהתפטרותו ואת הרר להסיר את התנגדותו לתוכנית. מ-1945 גודלה החיטה בשני אזורים שונים, שהמרחק ביניהם היה 1,000 ק"מ והפרשי הגובה ביניהם היו 2,600 מטר.
יתרון בלתי מתוכנן שהושג כתוצאה מעונת הגידול הכפולה, היה אי רגישותם של הזנים הנבחרים לפוטופריודיזם - עיתוי הפריחה בהתאם לאורך היום. בדרך כלל, זני חיטה מתקשים להסתגל לתנאי סביבה חדשים בשל השינוי בשעות אור השמש במשך היממה. בורלוג סיפר על כך כעבור שנים: "יצא כי בצפון זרענו כאשר הימים התקצרו, בגובה נמוך ובטמפרטורות גבוהות. אז, אספנו את הזרעים מהצמחים היפים ביותר וזרענו אותם בדרום בעת התארכות היממה ובזמן שירדו משקעים רבים. כך הצלחנו ליצור, תוך זמן קצר יחסית, זנים שהתאימו לכל מרווח התנאים האקלימיים. דבר זה לא היה אמור להתרחש על פי הספרים". המשמעות הייתה שהפרויקט חסך לעצמו את הזמן הנדרש לפתח זנים מתאימים לכל אחד מהאזורים.
העלאת העמידות למחלות.
שושלת צמחים, הנוצרים בדרך של האבקה עצמית ומקורם בצמח בודד, נקראת קו טהור (pureline). לכל הצמחים בשושלת זו, הזהים מבחינה גנוטיפית, יש בדרך כלל מספר קטן של גנים (או גן עיקרי אחד) האחראים על עמידות בפני מחלה מסוימת. אולם פתוגנים (מחוללי מחלות) מסוגלים לייצר כל העת צורות חדשות שלהם, ולכן שדה המורכב מקו טהור עלול להיפגע בקלות. לשדה שיש בו תערובת של צמחים ממספר קווים טהורים, שנקרא multiline, יש סיכוי טוב יותר להתמודד עם הפתוגן ולמנוע את התפשטותו לכל הצמחים בשדה. שדה כזה צריך להיות מורכב מצמחים בעלי גנוטיפ שונה, אך פנוטיפ זהה. בצורה זו, לצמחים יש אותן תכונות, כגון גובה, זמני פריחה והבשלה, צבע זרעים ותכונות אגרונומיות אחרות, ולכן הם תואמים אחד לשני, ואינם גורמים לפחיתת היבול כאשר הם גדלים יחד באותו שדה.