בנבחרת רוסיה שיחק פעמיים באליפות העולם בכדורסל (1994, 2002), בשלושה טורנירי יורובאסקט (1995, 1997, 1999) ובאולימפיאדה אחת (2000).
קריירת אימון.
פשוטין החל את קריירת האימון שלו בקבוצת הנוער של צסק"א, מיד לאחר שתלה את נעליו. בעונתו היחידה שם זכה עם הקבוצה בטורניר היורוליג לנוער. לאחר עונה מוצלחת זו מונה לעוזר מאמן בקבוצה הבוגרת של צסק"א. במקביל החל לאמן את נבחרת העתודה של רוסיה בכדורסל (דמיטרי שאקולין היה עוזרו), איתה זכה בעונתו הראשונה באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 בשנת . אחרי עונתו השנייה עבר להקדיש עצמו לתפקיד עוזר המאמן בצסק"א. אחרי ארבע עונות כעוזר מאמן בצסק"א, בהן זכה יחד עם הקבוצה בשני תוארי אליפות היורוליג ועוד שתי הופעות בגמר המפעל, בארבע אליפויות מקומיות ובשלושה גביעי רוסיה, מונה לתפקיד המאמן הראשי בקבוצת ספרטק סנקט פטרבורג. בספרטק אימן עונה אחת עד שנקרא לחזור לצסק"א, הפעם לעמדת המאמן הראשי. בעונתו היחידה במועדון הפאר כעומד בראש צוות האימון, זכה פשוטין באליפות רוסיה ובגביע, והעפיל לפיינל פור היורוליג, אך סיים את תפקידו בתום העונה ובמקומו מונה דושקו וויושביץ'.
אחרי העונה בצסק"א עבר לאמן בפעם הראשונה באוניקס קאזאן, ובעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה ביורוקאפ, אחרי שהיא מנצחת ברבע הגמר את יובקזרטה באסקט, בחצי הגמר את צדביטה זאגרב ובגמר את סביליה בתוצאה 92–77. בליגה הרוסית הודחה אוניקס באותה עונה בחצי הגמר, על ידי חימקי מוסקבה, וסיימה במקום השלישי. בליגת ה-VTB סיימה הקבוצה גם כן במקום השלישי, כשהיא מודחת בחצי הגמר על ידי אותה קבוצה. בעונת סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה הרוסית, אך הגיעה לשלב הגמר של ה-VTB, כשהיא מנוצחת בגמר על ידי צסק"א מוסקבה. עקב זכייתה באליפות היורוקאפ בעונה הקודמת, זכתה הקבוצה בראשות פשוטין בכרטיס לעונת ביורוליג. במפעל זה העפילה הקבוצה עד לשלב ההצלבה, בו נוצחה בסוויפ של 0–3 על ידי ברצלונה.
בסיום אותה עונה עבר פשוטין לאמן את קבוצת לוקומוטיב קובאן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עימה באליפות היורוקאפ והגיע איתה עד גמר ליגת ה-VTB. הזכייה במפעל השני בחשיבותו באירופה הקנה ללוקומוטיב כרטיס כניסה לעונת 2013/2014 ביורוליג. בעונה זו הודחה הקבוצה מהיורוליג בשלב 16 הראשונות, אך הגיעה לגמר הגביע הרוסי ולרבע גמר ה-VTB. בסיום העונה חוזהו של פשוטין בקובאן לא הוארך, והוא עבר לאמן לקדנציה שנייה את אוניקס קאזאן. כמו כן, החל מעונה זו לאמן את נבחרת רוסיה בכדורסל.
בעונתו הראשונה באוניקס הגיעה הקבוצה לחצי גמר היורוקאפ, אחרי שהחלה את העונה ביורוליג ונשרה בשלב הבתים. בזירה המקומית הגיעה הקבוצה לרבע הגמר. בעונת הגיעה הקבוצה בהדרכת פשוטין לשמינית גמר היורוקאפ, ולגמר ליגת ה-VTB. בינואר סיים את תפקידו בנבחרת רוסיה, ובמקומו מונה סרגיי בזראביץ'. אחרי עונה פושרת ב- עזב פשוטין את קאזאן והחל לשמש כעוזר מאמן בקבוצת ויסקונסין הרד, קבוצת הבת של מילווקי באקס בליגת הפיתוח של ה-NBA. אחרי תקופה קצרה חזר לרוסיה, הפעם לאימון קבוצת אבטודור סראטוב, שמאמנה התפטר בשל סיבות אישיות. בסיום העונה עבר לאמן את קבוצת פלקנסטרו קאנטו מהליגה האיטלקית.
בינואר 2019 עזב את קאנטו, חזר לאמן את אבטודור סראטוב הרוסית ובדצמבר אותה שנה מונה למאמן לוקומוטיב קובאן.
תארים.
כשחקן.
סגנות: 1994
מקום 3: 1997
VTB (פירושונים)
ליגת ה-VTB
מערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים
מערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים הייתה רשת של פנימיות שפעלה בקנדה בין השנים 1876 ל-1996,ובה למדו והתגוררו ילדי בני העמים הילידיים של אמריקה, המכונים כיום בני "האומות הראשונות", המטיס  והאינואיטים. הרשת מומנה על ידי המחלקה לענייני אינדיאנים ופיתוח צפוני בממשלה הקנדית ונוהלה על ידי הכנסיות הנוצריות. מערכת זאת נחשבת האחראית לפשעים חמורים נגד האנושות, ביניהם רצח המוני של ילדים, חטיפת תינוקות מהוריהם, ועוד. רבים מחשבים בתי ספר אלו כמנגנון שביצע רצח עם.
מטרת רשת הפנימיות הייתה להוציא ילדים מהשפעת משפחותיהם ותרבותם ולהטמיע אותם בתרבות הקנדית המערבית הדומיננטית. במהלך קיומה של הרשת, מ-1876 עד 1996, עברו בה כ-30% מילדי הילידים, כ-150,000 נפש.
מקורה של מערכת הפנימיות היה בחוקים שחוקקו לפני האיחוד הקנדי של 1876, אבל מערכת הפנימיות עצמה החלה לפעול בעקבות העברת החוק האינדיאני ב-1876, והיא פעלה עד 1996, כאשר נסגרה הפנימיה האחרונה שהופעלה על ידי הממשל הקנדי הפדרלי. תיקון לחוק האינדיאני בשנת 1894 גרם לכך שהנוכחות בבתי ספר הפכה לחובה עבור ילדי האומות הראשונות. קהילות רבות של בני האומות הראשונות התגוררו רחוק מבתי ספר, ולכן הדרך היחידה שבה יכלו לציית לחוק הייתה להעביר את בניהן ובנותיהן לפנימיות.
המגורים בפנימיות אלה גרמו נזק משמעותי לאוכלוסיות ילדיהם של בני האומות הראשונות, וזאת על ידי הפרדתם ממשפחותיהם, שלילת תרבותם ושפת אבותיהם מהם, ואף חשיפת רבים מהם להתעללות פיזית ומינית. לפחות 6,000 מהם מתו בזמן שהותם בפנימיות, בדרך כלל כתוצאה משהייה ארוכה במבנים רעועים, ללא חימום ובמצב תברואתי לקוי. בחלק מהפנימיות היו בתי קברות צמודים, לקליטת גופותיהם של המתים. כאשר ביקשו אינדיאנים לבקר את ילדיהם, ששהו בפנימיות, הם הורשו להיכנס רק כעבור זמן המתנה, ובתקופת ההמתנה נאלצו לבנות אוהלים לשם מגורים זמניים מחוץ לפנימיות.
ב-11 ביוני 2008 הציע ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר התנצלות פומבית מטעם ממשלת קנדה ומנהיגי מפלגות פדרליות אחרות בבית הנבחרים בקנדה. תשעה ימים לפני כן נוסדה ועדת האמת והפיוס לבדיקת פנימיות האינדיאנים כדי לחשוף את האמת על בתי הספר. הוועדה אספה הצהרות מניצולי הפנימיות באירועים מקומיים ולאומיים ברחבי קנדה. שבעה אירועים לאומיים התקיימו בין 2008–2013 והנציחו את חוויית התלמידים לשעבר בפנימיות.
ב-2015 תמה פעילותה של ועדת האמת והפיוס. הוקם המרכז הלאומי למען האמת והפיוס, והוועדה סיכמה את פעילותה בפרסום דו"ח בן למעלה מ-4,000 עמודים ובו עדויותיהם של ניצולים ומסמכים היסטוריים.
בשנת 2021 התגלו 215 קברי ילדים בשטח פנימייה בקולומביה הבריטית ועוד 751 קברי ילדים בססקצ'ואן.
פגי ויטסון
פגי אנט ויטסון (באנגלית: Peggy Annette Whitson; נולדה ב-9 בפברואר 1960) היא ביוכימאית ואסטרונאוטית אמריקאית. אחת מהאסטרונאוטיות המנוסות ביותר עם שהות מצטברת בחלל של יותר מ-665 ימים. נכון למאי 2017, מחזיקה בשיא הליכות חלל לאחר שביצעה 10 הליכות חלל בשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות. האישה הראשונה ששימשה כמפקדת משלחת לתחנת החלל הבינלאומית בזמן משלחת 16 בשנת 2007. ויטסון שבה לתחנת החלל במשלחת 50/51, במהלכה היא פיקדה על משלחת 51 בשנת 2017, והפכה לאישה הראשונה המפקדת פעמיים על תחנת החלל. נכון לספטמבר 2017, ויטסון מחזיקה בשיא השהייה המצטברת בחלל לאסטרונאוט אמריקאי ולאישה (יותר מ-665 ימים).
ביוגרפיה.
ויטסון נולדה במאונט אייר, איווה, וגדלה בחווה ליד ביקונספילד. במהלך ילדותה, החלה ללמוד לטוס כאשר את הכסף לשיעורי טיסה מימנה ממכירת תרנגולות. סיימה לימודי תיכון בשנת 1978, וקיבלה תואר ראשון במדעים בביולוגיה וכימיה מאיווה וסלייאן קולג'.
למדה תואר שלישי בביוכימיה מאוניברסיטת רייס ביוסטון טקסס, אותו סיימה ב-1985. המשיכה בתור בתר-דוקטורנטית במסגרת מלגת רוברט א. וולש. עד אוקטובר 1986.
כחוקרת.
במסגרת המלגה באוניברסיטת רייס, החלה לעבוד במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, כעמית מחקר של המועצה הלאומית למחקר.
מאפריל 1988 עד ספטמבר 1989, שימשה כמפקחת לקבוצת מחקר בנושא ביוכימיה אצל חברת קרוג, חברה המועסקת כקבלן משנה בנושאי מדעי החיים במרכז החלל ג'ונסון.
מ-1991 עד 1997, ויטסון שימש כמרצה מן החוץ (Adjunct Assistant Professor) במחלקה לרפואה פנימית והמחלקה לגנטיקה וכימיה ביולוגית של האדם באוניברסיטת טקסס, שלוחת המרכז הרפואי בגלבסטון, טקסס.
ב-1997, ויטסון החלה כמרצה מן החוץ במעבדת מייבי לביוכימיה והנדסה גנטית באוניברסיטת רייס ביוסטון.
מ-1992 עד 1995, שימשה מדענית ראשית כחלק מתוכנית מיר ומעבורות החלל וגם הייתה סגן מנהלת היחידה למדעי הרפואה במרכז החלל ג'ונסון.
בנאס"א.
בין השנים 1989–1993 עבדה ויטסון כחוקרת ביוכימאית במחלקת מחקר ותפעול ביו-רפואי במרכז החלל ג'ונסון. במהלך שנים אלו עסקה בעיקר במחקר: ב-1991–1992 הייתה מובילת המטעד למחקר בתאי עצם בניסוי Bone Cell Research Experiment (E-10), ניסוי שטס על טיסת המעבורת STS-47. כמו כן הייתה חלק מצוות עבודה משותף בין ארצות הברית וברית המועצות בנושאי רפואת חלל וביולוגיה. במהלך השנים 1991–1993 עסקה גם בניטור ופיקוח טכני במעבדות למחקר ביוכימיות.
בשנת 1992 מונתה כמדען הראשי בתוכנית מיר ומעבורות החלל (תוכנית הכללה את טיסות המעבורת STS-60, STS-63, STS-71, ומשלחות 18 ו-19 לתחנת החלל מיר). ויטסון שימשה בתפקיד זה עד לסיומו של שלב A1 בתוכנית בשנת 1995. ויטסון הייתה גם היו"ר במשותף של קבוצת העבודה המשותפת בין ארצות הברית וברית המועצות בנושאי מדע במשימות החלל (U.S.-Russian Mission Science Working Group).
לאחר תפקיד זה ובשנים 1993–1996 שימשה כסגן מנהל המחלקה במחלקת מדעי הרפואה במרכז החלל ג'ונסון.
באפריל 1996 נבחרה ויטסון לאסטרונאוטית והחלה את האימונים באוגוסט 1996. לאחר שנתיים של הכשרה היא החלה לעבוד במחלקת התכנון של משרד האסטרונאוטים (היחידה האחראית על כל פעילויות טייסי החלל). היא הייתה המובילה בצוות התמיכה הקרקעי ברוסיה בין השנים 1998–1999.