בפריז, שם פתח אריסטידה חנות לממכר בגדים ורקמות רומניים ובית אוכל לסטודנטים רומנים, פגש את מי שעתיד היה להית קרול השני, מלך רומניה, שבאותה תקופה ויתר על זכויותיו והיה גולה מרצון. השניים התיידדו ואריסטידה בלנק העמיד לרשותו של קרול סכומי כסף גדולים מאוד ללא כל תמורה. כאשר קרול שב לרומניה והומלך, מונה אריסטידה לתפקיד היועץ הפיננסי של בית המלוכה.
אריסטידה פיתח קשרים מסחריים עם צרפת, קשרים שכללו חברות דו-לאומיות וביניהן ייסוד תחבורה אווירית בין רומניה ובין צרפת. ב-1923 ייסד את ההוצאה לאור הרומנית "התרבות הלאומית" (Cultura Nationala), ובעזרת טכנולוגיה מיובאת משווייץ הייתה המודרנית והמשוכללת ביותר ברומניה של אותו זמן. אריסטידה יצר גם טרסט עיתונים על ידי רכישת שבעה כתבי עת וביניהם "אדוורול" ו"הבוקר". ביוזמת אריסטידה הבנק רכש שטחי קרקע נרחבים בבוקרשט, בין שדרות הטייסים ובין אגם הרסטראו וניקז קרקעות ביצתיים.
ב-1928, כאשר אביו פרש מניהול הבנק, התמנה אריסטידה לתפקיד זה. בסתיו 1931, בעקבות המשבר הפיננסי העולמי, נקלע הבנק לקשיי נזילות ולא הצליח לעמוד בהתחיבויותיו, למרות סיוע רציני מצד הבנק הלאומי. לתפקיד מנהל הבנק הלאומי התמנה יריב של בלנק וזה החליט להפסיק הזרמת סיוע והבנק הוכרז פושט רגל.
אריסטידה בלנק הקים חברה חדשה לניצול מונופולים ממשלתיים (ממכר מלח וטבק) ועמד בראשה. ב-1940 חברי התנועה הלגיונרית ניסו להתנקש בחייו, אך הוא ניצל. בסיום מלחמת העולם השנייה חזרו לשליטתו החברה, הבנק (החובות שולמו בינתיים על ידי מכירת הקרקעות) וההוצאה לאור, אך לא לאורך זמן, ב-1948 הולאמו ובלנק התרושש. ב-1952 הועמד למשפט ונידון לעשרים שנות מאסר, אך לאחר ערעור בוטל גזר הדין. בהשפעתם של אישים חשובים מהמערב קיבל אישור לעזוב את רומניה ויצא לפריז.
באוגוסט 1958 עבר אירוע לבבי ממנו הצליח להתאושש, אך ב-1960, ביום הולדתו, הלך לעולמו.
דראפט ההרחבה של שנת 1995 ב-NBA
דראפט ההרחבה של שנת 1995 בליגת ה-NBA התקיים ב-24 ביוני 1995 בשל הצטרפותן הצפויה של 2 קבוצות לליגה: טורונטו ראפטורס ווונקובר גריזליס. טורונטו וונקובר היו 2 הקבוצות הראשונות בליגה המגיעות מקנדה, מאז טורונטו האסקיז, ששיחקה בליגה בעונת 1946/47.
כללי הבחירה.
בדראפט הרחבה הקבוצות שמצטרפות לליגה יכולות לבחור שחקנים מתוך סגל הקבוצות הקיימות, למעט שחקנים "מוגנים". בדראפט ב-1995 כל אחת מקבוצות הליגה יכולה הייתה להגן על 9 שחקנים מתוך שחקני הסגל שלה. לפני קיום הדראפט נערכה הטלת מטבע על מנת לקבוע את סדר הבחירה של הקבוצות בדראפט ההרחבה ובדראפט הרגיל. הגריזליס זכו בהטלת המטבע, דבר שנתן לקבוצה את הזכות לבחירה הגבוהה יותר בדראפט הרגיל. בתמורה זכתה טורונטו בבחירה הראשונה בדראפט ההרחבה ובאפשרות לבחור בו 14 שחקנים לעומת 13 בחירות שניתנו לגריזליס.
הבחירה.
הראפטורס ניצלו את הבחירה הראשונה ובחרו בבי. ג'יי. ארמסטרונג, שזכה ב-3 אליפויות עם שיקגו בולס, אך השחקן סירב להצטרף לקבוצה ולבסוף הועבר לגולדן סטייט ווריירס תמורת 5 שחקנים. מתוך 14 השחקנים שבחרה הקבוצה בדראפט, 7 שחקנים הצטרפו לקבוצה ושיחקו בשורותיה בעונה הראשונה. רק 3 שחקנים שיחקו בעונה יותר מעונה אחת (ז'אן טבק, אייסי ארל ואוליבר מילר).
הגריזליס בחרו בבחירה הראשונה שלהם את גרג אנתוני מניו יורק ניקס. מתוך 13 השחקנים שבחרה הקבוצה בדראפט, 8 שחקנים הצטרפו לקבוצה ושיחקו בשורותיה בעונה הראשונה. רק 2 שחקנים שיחקו יותר מעונה אחת (גרג אנתוני ובלו אדוארדס). לפני ביצוע הדראפט ביצעה הקבוצה עסקה עם קבוצת אורלנדו מג'יק, במסגרתו התחייבה הקבוצה לבחור ברודני דנט, תמורת בחירת סיבוב שני עתידית בדראפט.
טניה מרקוס
טטיאנה יוסיפובנה מרקוס (ברוסית: Татья́на Ио́сифовна Ма́ркус ; (21 בספטמבר 1921 - 29 בינואר 1943) הייתה לוחמת יהודייה במחתרת האנטי-נאצית שפעלה בעיר קייב בברית המועצות במלחמת העולם השנייה.
בשנת 2006 הוענק לה עיטור "גיבור אוקראינה" ובשנת 2009 הוצב פסל שלה בבאבי יאר.
ביוגרפיה.
טניה מרקוס נולדה למשפחה יהודית בעיר רומני ב-1921. כעבור כמה שנים עברה משפחתה לקייב.
היא הייתה חברת מחתרת שפעלה בעיר קייב לאחר הכיבוש הנאצי. ב-1942 היא נתפסה והוצאה להורג.
פעילות במחתרת.
טניה מרקוס פעלה במחתרת העירונית בקייב. היא פעלה בזהות בדויה של בת נסיך גרוזיני שנרצח על ידי הבולשביקים. מרקוס קנתה את אמונם של הגרמנים, עבדה איתם, הסתובבה בחברתם, והעבירה את המידע שאספה לידי המחתרת. מרקוס ארגנה פעולות חבלה והביאה לחיסולם של מספר קצינים גרמנים, ובעצמה חיסלה כמה ממחזריה הנאצים ביריות אקדח.
לאחר שהגרמנים חשדו בה היא נאלצה לברוח מקייב. באוגוסט 1942 טניה מרקוס נתפסה, נחקרה ונורתה למוות.
במחתרת של קייב פעלו יהודים רבים ביניהם שמעון (סמיון) ברוז (Bruz), בוריס סונדק (Sondak), וגולדה איזרלביץ'. טניה מרקוס הייתה אחת מיהודים אלו, אך בפרסומי המחתרת היא מופיעה בזהותה הבדויה ללא אזכור מוצאה היהודי.
פומה (נגמ&quot;ש לחימה)
מאה המפוארת - קסם (סדרת טלוויזיה)
מאה מפוארת - קסם (סדרת טלוויזיה)
גשר המלך פהד
גשר המלך פהד (בערבית: جسر الملك فهد) הוא מערכת של גשרים וסוללות נושאי כביש באורך של 25 קילומטרים המקשרת בין ערב הסעודית לבין בחריין, על פני מפרץ בחריין, מצר הים שבין שתי המדינות.
הגשר הוא חלק מכביש 80 ברשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק.
הקמת הגשר.
הרעיון להקים גשר בין ערב הסעודית לבחריין הועלה לראשונה בשנת 1954. בשנת 1968 הוקמה ועדה משותפת לשתי המדינות לבחינת ההיתכנות של הפרויקט ושל עלותו. ב-1975 השלים הבנק העולמי דו"ח מטעמו אודות הפרויקט המוצע.
ב-8 ביולי 1981 נחתם הסכם בין ערב הסעודית לבחריין לבניית הגשר. הבנייה החלה ב-11 בנובמבר 1981 וב-12 בנובמבר 1986 נפתח הגשר לתנועה.
הגשר נקרא על שמו של פהד, מלכה החמישי של ערב הסעודית.
בשנת 2010 עברו בגשר מדי יום 25,104 כלי רכב ו-52,450 איש בממוצע, ובסך הכל במהלך אותה שנה - 19.1 מיליון איש.
מבנה הגשר.
הגשר, שרוחבו 23 מטרים, הוא מערכת הכוללת סוללות, אי מלאכותי וחמישה גשרים שאורכם הכולל הוא 12,430 מטרים. הכביש על גבי הגשר כולל שני נתיבים לכל כיוון.
הגשר מורכב משלושה קטעים:
שטחו של אי הדרכונים (נקרא גם אי האמצע), הנחלק בין שתי המדינות, הוא 660 דונם. בנוסף לשתי תחנות גבול הכוללות מגדלים, הוקמו בו מתקני שירותים שונים ובהם שני מסגדים ושתי מסעדות על גבי מגדלים בגובה של 65 מטרים, שמהם נשקף נוף הגשר והמצר.
בבניית הגשר נעשה שימוש ב-350 אלף מטרים מעוקבים של בטון ו-47 אלף טון פלדה. עלות הבנייה, שמומנה על ידי ערב הסעודית, הגיעה ל-1.2 מיליארד דולר. הקבלן הראשי בפרויקט היה החברה ההולנדית בלסט נדם (Ballast Nedam).
תבה ע'אורא
תבה ע'אורא (בערבית:  تبه غاورا, מוכר גם בשם טפה גאורה, מטורקית - Tepe: גבעה או תל, ומכורדית - گه‌وره‌ או gewre: גדול, קרי "תל גדול") הוא אתר ארכאולוגי בצפון מזרח עיראק. אתר זה היה מיושב בין השנים 1500-5000 לפנה"ס.
האתר.
תבה ע'אורה שוכן ליד האתר של העיר העתיקה נינוה, 3.2 ק"מ מדור שרוכין ו-24 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר המודרנית מוסול. קוטרו של התל הוא 120 מטר, וגובהו 22 מטר.
בחפירות הארכאולוגיות התגלו 16 שלבי התיישבות שהראו שהתל היה מיושב משנת 5000 לפנה"ס לערך ועד 1500 לפנה"ס. באתר נמצאו קברים מהאלף ה-5 וה-4 לפנה"ס המתוארכים לתקופת אורוכ.
באתר נמצא המקדש הקדום ביותר שבו השתמשו ברכיב אדריכלי דמוי עמוד ובגומחות. אתר זה היה מיושב בתקופת חלף ולאחר מכן נמצאו בו השפעות של תרבות עובייד. באתר נמצא אקרופוליס מתקופת עובייד המאוחרת. הממצאים החשובים באתר היו מהקברים מתקופת אורוכ, האלף הרביעי לפנה"ס. בקברים נמצאו חפצי נוי מעוטרים בזהב, ראש זאב עשוי אלקטרום, קערות מגולפות עשויות שיש ואובסידיאן, מסרקים עשויים שנהב ולחות וחרוזים עשויים מלאפיס לאזולי. נמצאה כמות גדולה מאוד של טביעות חותם על חרס שמהוות מקור חשוב לתקופות אורוכ ועובייד.
התרבות שהתגלתה באתר בשכבות שתוארכו בין השנים 2900-3500 לפנה"ס, קיבלה את השם תקופת ע'אורה, על שם האתר.
המחקר הארכאולוגי.
הארכאולוג הבריטי אוסטן הנרי לייארד חפר באתר חפירה קצרה לפני 1850. חפירות ממושכות יותר התקיימו ב-1927, 1931-1932 ו-1937-1936 על ידי משלחת בראשותו של הארכאולוג היהודי אמריקאי ומשלחת נוספת שחפרה בין השנים 1936-1932, ו-1938-1937 בראשות צ'ארלס באך (Charles Bache). המשלחות היו של אוניברסיטת פנסילבניה ובית הספר האמריקאי לחקר המזרח.
אריה סנגלי
אריה סנגלי (שם מדעי: Panthera leo senegalensis; קרוי גם אריה מערב-אפריקני) הוא תת-מין נדיר של אריה החי במערב אפריקה. הוא תואר לראשונה מסנגל בשנת 1826. מניתוח גנטי עולה כי האריה הסנגלי ואריה קונגו קרובים יותר לאריה אסייתי מאשר לתת-מינים מזרחיים או דרומיים כאריה מסאי, אריה טרנסוואל או אריה הכף. בעבר הטווח ההיסטורי שלו היה רחב ביותר, אולם כיום האוכלוסיות של האריה הסנגלי במרכז ומערב אפריקה מפוצלות וקטנות מאוד עם לא יותר מכמה מאות פרטים; כתוצאה מכך האריה הסנגלי הוא תת-המין המאוים ביותר כיום, ומרבית הפרטים מוגבלים לשמורות ופארקים לאומים.
מאפיינים.
האריה הסנגלי הוא ככל הנראה תת-המין הקטן ביותר של האריה. כמו כן בדרך כלל יש לו רעמה קטנה וקצרצרה למדי, ובאזור הפארק הלאומי פנדג'ארי למשל, כמעט כל הזכרים חסרי רעמה או בעלי רעמות דלילות וקצרות ביותר (ראה תמונה). על פי תיאורים האריה הסנגלי כנראה בעל גולגולת שונה מעט בצורתה מתת-מינים אחרים.