לינדקוויסט נולדה בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. אביה היה נגר ולאחר מכן רואה חשבון ואמה עקרת בית. לינדקוויסט נישאה לאדוארד באקבי ויש לה שתי בנות. הוריה לא ציפו שתהייה מדענית וחשבו שתהייה עקרת בית כמו אמה. גם לינדקוויסט עצמה חשבה שתהייה אחות או עובדת סוציאלית מכיוון שאלו היו העבודות שפתוחות לנשים באותה עת. באחד הראיונות שלה אמרה לינדקוויסט לעיתון הניו יורק טיימס:
לינדקוויסט קיבלה מלגה לאוניברסיטת אלינוי בשנת 1967 שם סיימה תואר ראשון במיקרוביולוגיה בשנת 1971. את הדוקטורט בביולוגיה סיימה בשנת 1976 באוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן הייתה חוקרת פוסט-דוקטורנטית באוניברסיטת שיקגו, כעבור שנתיים (1978) הצטרפה לינדקוויסט לסגל המרצים של הפקולטה לגנטיקה מולקולרית וביולוגיית התא, שם נשארה עד 2001. בשנה זו התמנתה להיות פרופסורית לביולוגיה ב (Massachusetts Institute of Technology) MIT . בשנים 2001 עד 2004 לינדקוויסט הייתה ראשWhitehead Institute  למחקר ביו-רפואי שב-MIT.
במהלך ביצוע מחקריה המדעיים, לינדקוויסט קיימה שיתופי פעולה רבים עם אינספור אנשים אך מן הבולטים מביניהם הוא זוכה פרס נובל אריק קנדל. הגילויים אשר מצאה איתו הובילה להתפתחות מואצת של התחום ולפיתוח טיפולים למחלות נוירו-דגנרטיביות כמו אלצהיימר ופרקינסון.
הפעילות המחקרית של לינדקוויסט.
קיפול חלבונים הוא תהליך שבו נוצר מבנה תלת-ממדי בחלבון. קיפול שגוי של חלבונים משפיע כגורם משמעותי במחלות נוירולוגיות רבות הכוללות את מחלת הפרקינסון ומחלת הנטינגטון. לינדקוויסט וחבריה למעבדה פיתחו זני שמרים שיכולים לתפקד בתור מודל חי לניסויים ולחקר המחלות, וכך לגלות איך צורת קיפול החלבון תורמת למחלות. לינדקוויסט וחבריה למעבדה הצליחו לייצר הרבה מהתוצאות הביולוגיות של מחלת הפרקינסון בתאי השמרים וכעת מחפשים את התרופה לכך. פריונים הם חלבונים שיכולים לשנות את עצמם לצורה ה"מנציחה את עצמה". הפריונים הם ממצא חדשני יחסית אך כבר ידוע כי אחד מהסוגים הוא הגורם למחלת הפרה המשוגעת. המעבדה של לינדקוויסט חוקרת גם את מבנה הפריונים וגם את המחלות שעליהן משפיעות. בנוסף, לינדקוויסט משוכנעת כי פריונים אחרים הם בעלי ערך חיובי גדול בתהליכים ביולוגיים. ניתן לראות הוכחה לכך בעבודתה עם זוכה פרס נובל אריק קנדל, שהראתה שפריונים הם חלק בלתי נפרד מאחסון זיכרון במוח.
המחקרים אשר עורכת לינדקוויסט מהווים חלק גדול מתהליך מציאת הטיפולים למחלות הנוירו-דגנרטיביות (פרקינסון, אלצהיימר, האנטינגטון, ALS וכדומה) והממצאים אשר גילתה מקדמים את התפתחות המחקר בנושאים אלה.
אלכסנדרה בלו
אלכסנדרה בלו (באנגלית: Alexandra Bellow, לשעבר אלכסנדרה יונסקו טולצ'ה, נולדה ב-30 באוגוסט 1935) היא מתמטיקאית רומניה-אמריקאית מבוקרשט, פרופסורית וחוקרת באוניברסיטת נורת'ווסטרן של התורה הארגודית,
תורת ההסתברות בכלל ומרטינגל בפרט, וכן תורת ההרמה (Lifting). בלו קיבלה מספר פרסים על עבודתה, ביניהם פרס המבולט והרצאת אמי נתר.
ראשית חייה.
אלכסנדרה בלו נולדה בבוקרשט, רומניה, ב-30 באוגוסט 1935. שני הוריה היו רופאים- אביה ייסד את מרפאת הנוירוכירורגיה הראשונה ברומניה, ואמה הייתה נוירופסיכיאטרית ילדים שכיהנה כשרת הבריאות בין 1946 ל-1948. אביה של בלו מת כשהייתה בת 10.
בלו למדה באוניברסיטת בוקרשט עד שנת 1957, כשקיבלה תואר שני במתמטיקה. במהלך הלימודים היא פגשה והתחתנה עם קסיוס יונסקו טולצ'ה, גם הוא מתמטיקאי. הם עברו לארצות הברית באותה שנה, ושם בלו החלה לימודי דוקטורט באוניברסיטת ייל. מנחה הדוקטורט שלה היה שיזואו קקוטני, שעסק גם הוא בתורה הארגודית אותה המשיכה חקרה בהמשך הקריירה האקדמית.
קריירה אקדמית.
לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה, עבדה כעמיתת מחקר באוניברסיטת ייל שנתיים, עד 1961. לאחר מכן עבדה כפרופסורית עוזרת באוניברסיטת פנסילבניה, 1962-1964, וכפרופסורית חברה באוניברסיטת אילינוי, 1964-1967. בין השנים 1967 ו-1996, בלו עבדה כפרופסורית למתמטיקה באוניברסיטת נורת'ווסטרן. אחר כך פרשה ונהייתה לפרופסורית אמריטוס.
מחקר מתמטי.
בתחילת הקריירה שלה כחוקרת, ב-1963, בלו עבדה עם המתמטיקאי קסיוס יונסקו טולצ'ה על ערכי מרטינגלים (סוג של תהליכים סטוכסטיים) במרחב בנך. לאחר מחקר זה נערכו מחקרים רבים על מרטינגלים בעלי ערכים וקטוריים . בהמשך הרחיבה בלו את הרעיונות לכדי תאוריית Uniform amarts, במחקר ב-1977–1978.
לאחר מכן ב-1968 בלו עסקה בתורת ההרמה (Lifting), ובהשלכות שלה על תהליכים סטוכסטים (תהליך אקראי שהתפתחותו תלויה בגורמים מקריים). כשבלו ויונסקו טולצ'ה השתמשו בהרמה על תהליך סטוכסטי במחקר ב-1968, הם קיבלו תהליך "שניתן להפרדה", מה שמוכיח את התאוריה של ג'. ל. דוב (Doob) שקיים תהליך כזה.
בנוסף לכך בלו חקרה בנושא התורה הארגודית- ענף מתמטי החוקר מערכות דינמיות עם מידה בלתי משתנה, ובייחוד את ההתנהגות של מערכות אלה לאחר שהן עובדות זמן רב.
באחד ממחקריה, ב-1965, בלו הראתה שטרנספורמציות בלתי- סינגולריות במרחב הסתברותי רגיל, שהתגלו בעבר ונחשבו לנידחות, הן המקרה הנפוץ.
ג'נט דוויסון ראולי
ג'נט דוויסון ראולי (באנגלית: Janet Davison Rowley;  5 באפריל 1925- 17 בדצמבר 2013) הייתה גנטיקאית אמריקאית והייתה למדענית הראשונה שגילתה כי טרנסלוקציה כרומוזומלית גורמת ללוקמיה וסוגי סרטן אחרים. זכתה בפרסים רבים, שהחשוב בהם הוא פרס לסקר בו זכתה ב-2013.
קורות חיים והשכלה.
הוריה וחייה האישיים.
ג'נט דוויסון נולדה בניו יורק בשנת 1925, הבת היחידה להורפורד ואת'ל בלנטין דוויסון. אביה היה בעל תואר למנהל עסקים מאוניברסיטת הרווארד. אמה הייתה בעלת תואר שני בחינוך מאוניברסיטת קולומביה. כאשר הייתה בת שנתיים עברו הוריה לשיקגו ואביה החל להרצות מנהל עסקים בקולג' ואילו אמה לימדה אנגלית בתיכונים ציבוריים, אך לאחר זמן מה החליטה לפרוש מלימוד והפכה לספרנית בית ספר. יום אחרי סיום בית הספר לרפואה, התחתנה ג'נט עם דונלד אדמס ראולי, שגם הוא היה רופא. הם סיימו את ההתמחות שלהם ביחד בבית חולים מרין לשירות בריאות הציבור בשיקגו ב-1951. נולדו להם 4 ילדים וג'נט עבדה במשרה חלקית 3 ימים בשבוע באתרים שונים הכוללים את מרפאת שיקגו לילדים בעלי תסמונת דאון, עד שהצעיר מבין ילדיהם היה בן 12.
השכלה.
תחילה למדה ג'נט שנתיים בתיכון לבנות קתוליות, ולאחר מכן למדה ג'נט בחטיבת ביניים אקדמאית והחלה להתעניין במדעים. ב-1940, בגיל 15 קיבלה מלגה לתוכנית השמה מתקדמת במעבדות הלימוד של אוניברסיטת שיקגו שם גם סיימה את לימודי התיכון שלה והשנתיים הראשונות בקולג'. לאחר מכן בשנת 1944 השלימה תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת שיקגו, תואר ראשון במדעים ב-1946, ובגיל 23 בשנת 1948 השלימה דוקטורט ברפואה.
התעניינותה בכרומוזומים וסרטן גברה ב-1962, והיא  עברה לאנגליה לשנה לאוניברסיטת אוקספורד, שם למדה טכניקות חדישות של אנליזת כרומוזומים.
קריירה.
אחרי שקיבלה את הרישיון הרפואי שלה ב-1951, ד"ר ראולי עבדה כרופאה אחראית במרפאת טרום לידה ולידה במרכז לבריאות הציבור במונטגומרי במרילנד. ב-1955 היא קיבלה מחקר במרכז ע"ש ד"ר ג'וליאן לוינסון בשיקגו, מרפאה של ילדים בעלי נכות מתפתחת, שם נשארה עד 1961. באותו הזמן גם לימדה נוירולוגיה באוניברסיטת אילינוי. לאחר זמן מה עבר דוויסון ראולי אל אנגליה בעקבות מחקר וכשחזרה, לאון ג'קבסון, ראש המעבדה שלה הציע לה שתוסיף את הטכניקות שלמדה באנגליה למחקר הכרומוזומים אצל חולי לוקמיה. הוא הציע לה תנאי מעבדה, מיקרוסקופ ושכר של 5000 דולר לשנה. בעשור הבא עבדה דוויסון ראולי על חיפוש כרומוזומים חריגים בתוך החומר הגנטי של תאי הלוקמיה. ומאז אותו מחקר ב-1962 עם לאון ג'קבסון הפכה מעוזרת פרופסור לחברת פרופסור ב-1969, ב-1977 הפכה עצמה לפרופסור, וכבר ב-1984 הפכה פרופסורית בכירה.
אחרי שנה באנגליה, בתור מתלמדת במכונים הלאומים לבריאות, היכן שלמדה וחקרה את טכניקת שכפול דפוס הדי אן איי בכרומוזומים אצל אנשים בריאים ואצל אנשים חולים, חזרה ד"ר ראולי לאוניברסיטת שיקגו כחברת מחקר בפקולטה להמטולוגיה ושם בתחילת שנות השבעים פיתחה את השימוש בשיטות לזיהוי כרומוזומים- קרינת קוינקריין וצביעת גימנזה. באמצעות השיטות יכלה להדגים כי כרומוזום פילדלפיה השפיע בסוגים מסוימים של לוקמיה והיה מעורב בטרנסלוקציה עם כרומוזום 9 במקרים שונים. טרנסקולציה היא תהליך בו חלק כלשהו של כרומוזום מתפרק ומצטרף לכרומוזום אחר, או כאשר שני כרומוזומים מחליפים חומרים כאשר הם מתפרקים. ראולי גם גילתה טרנסקולציה בין כרומוזומים 8 ו21 בלוקמיה מיאלואידית חריפה ובין 15 ו-17 בלוקמיה פרומיאלוציטית חריפה.
כאשר ד"ר ראולי פרסמה את תוצאות מחקרה, היא טענה כי טרנסלוקציות ספציפיות גורמות למחלות ספציפיות מה שנגד להשקפה על הגורמים לסרטן באותה התקופה, שנתנה חשיבות מועטה לעיוותים בכרומוזומים. אף על פי שתחילה הייתה התנגדות לממצאיה, עבודתה הוכחה כאשר עד 1990 זיהו יותר מ-70 טרנסלוקציות בסוגי סרטן שונים.
פרסים.