ב-1974 התקבלה לשירות בבית הלבן מכונית מותאמת מדגם לינקולן קונטיננטל משנת ייצור 1972 באורך של 6.7 מטרים ובמשקל של 5,900 ק"ג. מכונית זו שבה היו שישה מקומות ישיבה נחכרה מחברת פורד תמורת תשלום של 5,000 דולר לשנה והיא הייתה מצוידת במנוע V8 בנפח של 7.5 ליטרים שהספקו 214 כוחות סוס. המכונית הייתה מצוידת במערכת מיקרופונים חיצוניים כדי שנוסעי הרכב יוכלו לשמוע את הנעשה בחוץ, בדפנות ממוגנות, בחלונות מזכוכית משוריינת ובמקום לאחסון תת מקלעים. במכונית זו נסע הנשיא פורד בעת ניסיון ההתנקשות השני בו ב-22 בספטמבר 1975, ובה הועבר הנשיא רונלד רייגן לבית החולים לאחר ניסיון ההתנקשות בחייו ב-1981.
מכוניותיהם של הרמטכ"לים יעקב דורי, יגאל ידין ומרדכי מקלף.
מכונית השרד של שלושת הרמטכ"לים הראשונים של צה"ל, יעקב דורי, יגאל ידין ומרדכי מקלף, הייתה "לינקולן קוסמופוליטן" מדגם "טאון סדאן". מספר הרישוי שלה היה "צ-500" זהותה של לינקולן הרמטכ"ל מתבהרת מתוכנו של מכתב שהפיץ ראש לשכת הרמטכ"ל ב-23 בספטמבר 1953, ובו "רשימת חלקי חילוף הדרושים למכונית הרמטכ"ל", שנדפסה באנגלית אך הוכנה בתל אביב. הרשימה מתייחסת ללינקולן קוסמופוליטן, סדרה 9H, גוף 73. "לינקולן הרמטכ"ל" יצאה משירות בדצמבר 1953.
רכב השרד של הרמטכ"ל הרביעי רב-אלוף משה דיין היה "אולדסמוביל" שנת 1953. מספר הרישוי שלה היה "צ-1000".
מדגם זה יוצרו 7,302 יחידות.
אטלן (פירושונים)
עונת 1978/1979 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
עונת 1978/1979 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה ה-13 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-1 בנובמבר 1978 והתחרות הסתיימה ב-22 במרץ 1979. בתחרות השתתפו 22 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 5 עולות לשלב הבתים. לקבוצות אלו התווספה גבטי קאנטו (מחזיקת הגביע), סינודיה בולוניה (מפסידה במשחק הגמר) ואסוול. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
התחרות הסתיימה בניצחון של גבטי קאנטו מאיטליה, בפעם השלישית בתולדות המועדון ובפעם השלישית ברציפות.
מהלך התחרות.
שלב הבתים.
בית א'
בית ב'
ישראל בתחרות.
הפועל תל אביב הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב הראשון בו היא הפסידה לדן בוס מהולנד 83-67 ו-86-81
כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט
כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט הוא כלל הלכתי שנאמר בתלמוד על אדם שמקיים מצווה על אף שיש לו פטור מלקיימה. כלל זה לא הוזכר בתלמוד בבלי, אך בראשונים הביאו כלל זה מדברי התלמוד ירושלמי, ואף הוזכר בספרי ההלכה.
מקור וטעם הביטוי.
מקור ביטוי זה הוא מתלמוד ירושלמי, לעניין חתן הקורא קריאת שמע אף על פי שפטור ממצות קריאת שמע, מחמת אי יכולתו לכוון כראוי, וכן לעניין אדם שמפסיק באכילתו לצורך תפילה, בשעה שאינו חייב בכך.
הלכה זו נפסקה ברמ"א שכתב כלל זה בדיני סוכה, לעניין היושב בסוכה בשעת ירידת גשמים, מאחר שבמקרה כזה ישנו פטור של 'מצטער, שפטור מן הסוכה' אם בכל זאת אינו יוצא מהסוכה נכלל בדין של 'כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט'.
בטעם הדבר שאין להחמיר ונקרא הדיוט ישנם כמה טעמים בספרי האחרונים:
המהר"ם פאדובה כתב שהוא מטעם שמיחזי כיוהרא - נראה כגאווה. וכעין דברי התלמוד בבלי: . וכן כתבו עוד אחרונים. הסבר זה כתב גם ראבי"ה, והוסיף משום כך שכלל זה לא נאמר על מי "שמורגל בפרישות גם בשאר דברים" משום שאצלו אין זה נראה כיוהרא.
הרמב"ם מתייחס לכלל זה בהקשר של חסיד שוטה המוזכר בתלמוד הבבלי:
מתי נאמר כלל זה.
הרב אברהם גומבינר בספרו מגן אברהם כתב שצריך להתיישב בדין זה מתי נאמר ומתי לא, ולא כתב כלל בדין זה.
הגאון מווילנה תמה על מה שנראה בתלמוד בכמה מקומות ש'אף על פי שפטור מן הדבר אם עושה - הוא מצווה מן המובחר', ופעם אחת אמרו 'כל הפטור מדבר ועושהו - נקרא הדיוט', וכתב לחלק שבכל מקום שהוא מצווה בעצם אלא שלא הצריכוהו לעשותו, כגון שתיית מים בסוכה, בזה המחמיר הוא מצווה מן המובחר. אך במקום שהוא פטור כללי, על זה אמרו שנקרא הדיוט. כעין זה כתבו לפניו כמה מהראשונים בעניין מה שאמרו בתלמוד שנשים רשאיות לסמוך על הקורבן אם ירצו, ולא חששו מדברי הירושלמי ש'הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט' וכתבו לחלק בין מעשה שהוא מצווה רק שלא נצטוו בה שרשאי אדם להחמיר, לבין מעשה שאינו מצווה כלל.
הריטב"א כתב לבאר על פי חילוק זה את הכלל שאמרו בתלמוד בכמה מקומות גדול המצווה ועושה ממי שאינו מצווה ועושה, שנראה מזה שאף מי שאינו מצווה ועושה יש לו שכר מסוים; שכן מדובר שהוא עושה מצוות שציוותה בהן התורה לאחרים, "אבל העושה מאליו מצוות שלא ציותה בהם תורה כלל - זו היא שאמרו כל שאינו מצווה בדבר ועושהו נקרא הדיוט".
יש מהאחרונים שכתבו שבהלכה שהייתה בה מחלוקת, ונפסק להקל, בזה אינו רשאי להחמיר על עצמו.
בנוסף, יש שכתבו שמאחר שכל הטעם שנקרא הדיוט הוא משום יוהרא (גאווה) לכך אם מחמיר ביחיד שאין חשש יוהרא. מותר, ודווקא בציבור ובהפרסיא יש לאסור.
מצוות שבין אדם לחברו.
הרב חיים יוסף דוד אזולאי בספרו פתח עיניים כתב שכלל זה תקף רק בנוגע למצוות שבין אדם למקום, אך במצוות שבין אדם לחברו, רשאי אדם להחמיר על עצמו אף במקום שאינו חייב.
הבערה ביום טוב
מלאכת הבערה, היא אחת מל"ט אבות המלאכות האסורות בשבת. כחלק מהיתר התורה לבצע מלאכת אוכל נפש ביום טוב, הותרה גם מלאכת הבערה לצורך זה.
מקור ההיתר וגדריו.
נאמר בתורה: , ומכאן שהתירה התורה לבצע מלאכת אוכל נפש. בכלל זה נכללת גם מלאכת הבערה, הואיל ועל ידה ניתן להדליק את התנור ביום טוב וכיוצא בזה. ולמדו חכמים שמתוך שהותרה הדלקת אש עבור מלאכת אוכל נפש, הותרה גם לשם מטרה שאינה צורך ישיר של אוכל נפש, אלא לצורך יום טוב.
איסור מוליד.
אף על פי שהתורה התירה להבעיר אש ביום טוב, חכמים סייגו את ההיתר להעברת אש קיימת לחומר בערה שעוד לא הובער, אך יצירת אש חדשה אסורה. איסור זה מכונה מוליד. ואף שהאש נצרכת לבישול ואפיית מאכלי החג, כיוון שאפשר להדליק אש מערב יום טוב ולהשתמש בה ביום טוב, אסרו חכמים להדליק אש חדשה ביום טוב. לדעת פוסקים רבים; בכלל האיסור, הדלקת אש על ידי גפרור.
אמנם העברת אש קיימת, אף שיוצרת להבה חדשה או גדולה יותר, מותרת. לכן מותר להגביר ביום טוב אש קיימת על ידי הוספת עצים. ואם האש דולקת על גז או נפט, מותר להגביר אותה על ידי הוספה של גז או נפט. ואם יש צורך להדליק שלהבת נוספת לצורך בישול מאכלים, מותר להדליק קיסם מהאש הקיימת ולהדליק על ידו להבה נוספת. גם ברזל או חוט להט שהתאדם מרוב חום נחשב כאש, וכן גחלת עמומה נחשבת כאש, ומותר להדליק מהם גפרור, שאין זה נחשב כמוליד אש חדשה.
כיוון שאיסור הדלקת אש חדשה ביום טוב הוא מדברי חכמים ולא מהתורה, מותר לצורך מצווה או לצורך גדול לבקש מגוי להדליק אש חדשה. למשל, כאשר הנרות כבו, ובני הבית נמצאים בחשכה, ואין שם אש שאפשר להדליק ממנה נר להאיר בסעודה, מותר לבקש מגוי להדליק.
יש אומרים שאם מחמת אונס לא הצליח להכין אש מערב יום טוב, או שהכין וכבתה, מותר לו להדליק אש חדשה ביום טוב כדין מכשירי אוכל נפש. ויש אומרים שגם במקרה של אונס אסור להוציא אש חדשה, מפני שדין יצירת אש כדין יצירת כלי שלם, שגם אם היה אנוס בערב יום טוב אסור לעשותו ביום טוב. ועוד, שגם במכשירי אוכל נפש שלא יכל להכין בערב יו"ט אין מורים היתר לרבים. יש המפשרים בין הדעות, שבשעת הדחק כשאינו יכול להביא אש משכניו, אפשר לסמוך על המקילים, בהדלקה בשינוי, שבאופן זה גם המחמירים יכולים להקל.
עבר ויצר אש ביו"ט, מותר בדיעבד ליהנות מהאש.
חשמל וגפרורים ביום טוב.
נחלקו הפוסקים בדין הדלקת גפרורים ונורה חשמלית ביום טוב, יש אומרים, שהואיל וישנה גפרית וחומרי בעירה בראש הגפרור הרי זה נחשב שהאש מצויה בגפרור ובחיכוך אין משום הולדת אש, והוא מותר ביום טוב. וכן לעניין החשמל; שהחשמל כבר נמצא בחוט, אין בכך איסור 'מוליד', ומותר להדליק, ויש מתירים גם לכבות את החשמל. ויש אומרים שההדלקה נחשבת כ'מוליד', ועל כן אסור מדברי חכמים להדליק.
יחסי זימבבואה-הרפובליקה הדומיניקנית
עונת 1979/1980 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
עונת 1979/1980 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה ה-14 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-30 באוקטובר 1979 והתחרות הסתיימה ב-19 במרץ 1980. בתחרות השתתפו 22 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 5 עולות לשלב הבתים. לקבוצות אלו התווספה גבטי קאנטו (מחזיקת הגביע), פרק ליידן (הולנד) וברצלונה. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
התחרות הסתיימה בניצחון של פלקנסטרו אמרסון וארזה מאיטליה, בפעם השנייה בתולדות המועדון. גבטי קאנטו מאיטליה השתתפה בגמר בפעם הרביעית ברציפות, אך השנה הפסידה.
מהלך התחרות.
שלב הבתים.
בית א'
בית ב'
ישראל בתחרות.
הפועל רמת גן הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב הראשון בו היא ניצחה את "אמיקל" מלוקסמבורג 91-105 ו-83-99. בשלב השני היא נפגשה עם זאדאר והפסידה 80-75, 90-96.
סכר סרדר סרובר