בשנת 1994 הציגה פולקסווגן, בתערוכת הרכב של צפון אמריקה, אב טיפוס של דגם חדיש ששואב את השראתו העיצובית מהחיפושית הקלאסית. בשנת 1998 הופיע דגם החיפושית החדשה בסוכנויות המכירה. זהו דגם מודרני (בעל מנוע מקורר-מים המותקן מקדימה), מתקדם, חזק ובטיחותי, שמלבד מראהו אין לו קשר של ממש לדגם הישן. גם מחירו רחוק מלהיות עממי, כפי שנועד להיות הדגם המקורי של החיפושית. מבחינה מכנית מבוססת החיפושית החדשה על פלטפורמת ה"גולף".
במקביל ירדו מאוד מכירותיה של החיפושית הישנה, שנראה שאכן זמנה חלף לאחר כ-70 שנה.
בשנת 2003 נמכרו רק כ-30,000 יחידות מהדגם הישן. ב-30 ביולי 2003 נסגר סופית פס היצור של החיפושית הקלאסית (הישנה), וזאת לאחר שיוצרו 21,529,464 יחידות של המכונית, שהיא מאבני הדרך בהיסטוריה של תעשיית הרכב העולמית.
לחיפושית החדשה גם גרסה חשמלית. זמן הטעינה ייקח לא יותר מ-35 דקות.
ב -13 בספטמבר 2018 הודיעה פולקסווגן כי תפסיק את ייצורה של החיפושית החדשה ביולי 2019.
צבא גאורגיה
הכוחות המזוינים של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს შეიარაღებული ძალები) כוללים כ-37,000 חיילים בצבא הקבע (נכון ל-2021). החילות הצבאיים כוללים את כוחות היבשה (כולל המשמר הלאומי), כוחות חיל האוויר וכוחות הנ"מ, כוחות חיל הים, וכוחות פנימיים.
ב-23 במרץ 1994 הייתה גאורגיה מהמדינות הראשונות מבין מדינות ברית המועצות שהצטרפו לפרויקט של נאט"ו שנקרא "שותפות לשלום" (PfP). מבין החברות גאורגיה הייתה המדינה הראשונה שהייתה יכולה לקחת על עצמה ולחתום על המסמך המיוחד (מאי 2004) וב-29 באוקטובר 2004 המועצה הצפון אטלנטית (הגוף הפוליטי הבכיר ביותר של נאט"ו) אישרה תוכנית פעולה אינדיבידואלית של השותפות (IPAP) עבור גאורגיה.
על פי תוכנית הפעולה, ארצות הברית תמכה ברכבת הגאורגית ותוכנית ההצטיידות (GTEP) של גאורגיה, ושוגרה באפריל 2002. למרות שהתוכנית הסתיימה באופן רשמי ב-2004, גאורגיה המשיכה ליהנות מהעזרה הצבאית הקריטית מנאט"ו, במיוחד מארצות הברית וטורקיה. הממשלה הגאורגית הצהירה על רפורמה של הכוחות המזוינים של גאורגיה במטרה להתאים לסטנדרטים של נאט"ו. הממשלה תכננה להקטין את גודל הכוחות המזוינים אבל בפועל הגדילה אותם, בהגדילה את כמות החיילים המקצועיים, לכדי שני שלישים מכלל כוח האדם. לגאורגיה יש כוחות שמירה על השקט משלה בקוסובו, ומשתתפת במלחמה כנגד הטרור בעיראק ובאפגניסטן.
היסטוריה.
בתקופת השלטון הסובייטי בגאורגיה פוזרו בסיסי התעשייה הצבאית בכל רחבי ברית המועצות. כמות הבסיסים בגאורגיה הייתה נמוכה יחסית. אחד מהבסיסים האלה היה מפעל קטן לכלי טיס בטביליסי. לאחר הכרזת העצמאות הגאורגית, בשנת 1991, הפך הבסיסי הזה לחיל האוויר הגאורגי. רוב כלי הנשק הושגו, כפי הנראה, באופן בלתי חוקי, מהיחידות החמושות של הצבא הסובייטי שפעלו בגאורגיה ובקווקז לאחר 1990.
במאי 1992, קבעו מדינות חבר המדינות מכסה להעברת ציוד צבאי לצבא גאורגיה. על פי תוכנית זו צריכה הייתה גאורגיה לקבל 220 טנקים, 220 כלי רכב משוריינים, 300 יחידות ארטילריה, 100 כלי טיס צבאיים ו-50 מסוקי תקיפה. ראש המשמר הלאומי הגאורגי, תנגיז קיטובאני, התלונן בדצמבר של אותה שנה כי, בשונה ממדינות אחרות, לא קיבלה גאורגיה שום דבר ממה שהוקצה לה.
עקב אילוצי תקציב ובעצת יועצים מהמערב, קיצצה גאורגיה, עד לסוף שנות התשעים, את גודל הצבא, בשאיפה ליצור צבא קטן ונייד שיוכל לעמוד בסטנדרטים של נאט"ו. ההפיכה הצבאית והדחתו של זוויאד גמסחורדיה מנשיאות גאורגיה, שהובילה למלחמת אזרחים בגאורגיה דלדלה את הצבא הגאורגי, ועד לשנת 2000 היה הצבא הגאורגי מהעלובים שבין צבאות מדינות ברית המועצות לשעבר. ממשלת גאורגיה, בראשות שוורדנדזה החליטה לחלק את הכוחות המזוינים של גאורגיה בין מוסדות השלטון, מתוך כוונה, כפי הנראה, להקטין את הסיכון להתפתחות תסיסה צבאית עתידית. מספר השוטרים הגאורגיים וכוחות ביטחון הפנים היו גדולים באופן לא פרופורציונלי לגודל האוכלוסייה, והם היו מצוידים טוב יותר מהצבא הגאורגי. הגאורגים טענו בפני נאט"ו כי בכוונתם ליצור צבא קטן ונייד, אולם למעשה לא טיפלו אפילו בבעיות הבסיס. האנדרלמוסיה הייתה גדולה, גיוס החיילים בשנת 2000 היה למעשה רבע מגודל הצבא המיועד, וחיילים רבים נשלחו לביתם לצורך "חופשה", ולאיש, למעשה, לא היה ברור מה כמות החיילים העומדת לרשות גאורגיה במקרה של משבר.
כדי להגיע למוכנות ויעילות מרבית בתנאי התקציב שהוקצה למשרד הביטחון הגאורגי היה הכרח להקטין את גודל הצבא מכ-38,400 חיילים בשנת 2000 לכדי 20,000 חיילים באמצע 2001 ועד לשנת 2004 הגיע מספרם לכדי 12,000 - 13,000 איש. הצמצום הושג בראש ובראשונה מצמצום בכוחות הסיוע שאינם קרביים כמו מתקני הרפואה והספורט שהיו בשימוש הבלעדי של הצבא וכן ביטול מקהלת הצבא הגאורגי ותזמורת כלי הנשיפה של צבא גאורגיה. הקיצוץ לא כלל קיצוץ בחיל האוויר הגאורגי למרות עלותו היקרה.
בתחילת 2002, השיקה ארצות הברית תוכנית דו-שנתית בעלות של 64 מיליון דולר, תוכנית אימון וציוד הצבא הגאורגי (Georgia Train and Equip Program, GTEP), וסייעה בהקמת שלושה גדודי חי"ר רגילים ועוד גדוד ממונע שיעמדו בסטנדרטים של נאט"ו. בשנת 2004, בעקבות הסיום המוצלח של התוכנית, הושקה תוכנית נוספת במטרה להכשיר 4,000 חיילים נוספים.
בסתיו 2004 החלה גאורגיה בתוכנית שאפתנית של הכשרת 15,000 - 20,000 חיילי מילואים. עד אוקטובר של אותה שנה נוצרו שלושה גדודי מילואים שעברו אימון אינטנסיבי במשך מספר שבועות כאשר התוכנית הייתה לאמן 15 גדודים עד לסוף שנת 2005. בדצמבר 2004 נכנס איראקלי אוכרואשווילי לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה והצהיר כי ייתכן שיהיה צורך להגדיל את מספר חיילי צבא גאורגיה מעבר לארבע הבריגדות (חטיבות) הקיימות.
בדו"ח שפרסמה, ציינה המועצה המייעצת לביטחון לאומי של גאורגיה, בשנת 2005, טענה כי הרמה האופטימלית של הצבא הגאורגי הוא 13 - 15 אלף חיילים. מבנה של ארבע בריגדות יחד עם כוח מילואים מוגדל הכולל 25% - 30% חיילי מילואים נוספים בתוכנית הפעולה לשותפות יחידנית על פי הסכם עם נאט"ו.
הצבא הרוסי בגאורגיה.
נוכחות הצבא הרוסי מהווה אתגר מרכזי להנהגה הגאורגית. תוך כדי הפרה של הבטחה שניתנה בשנת 1999 באיסטנבול בוועידת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), רוסיה ממשיכה לשמר את הבסיסים הסובייטים מהעידן הסובייטי, הבסיס בבתומי, ובאחלכלכי. זה מהווה וממשיך להוות מקור למתיחות גדולה עם גאורגיה, שמאיימת לחסום את הגישה לבסיסים. השיחות לגבי הנסיגה הרוסית עדיין נמשכות. אף על פי כן, מסוף שנת 2005, בפרק זמן העולה על 18 חודשים, חלק גדול מהכלי הנשק הכבדים, הועברו מהבסיסים הגאורגים לבסיס 102 הרוסי בגיומרי, ארמניה.
כוחות שמירה על השקט של חבר המדינות - יחידות רוסיות, התפרסו במחוז אבחזיה של גאורגיה, יחד עם קבוצת משקיפים צבאיים של האו"ם, כמו כן גדודים של כוחות שמירה על השקט רוסיות התפרסו גם בדרום אוסטיה.
לרפובליקות המנותקות של אבחזיה ודרום אוסטיה, יש כוחות מזוינים משל עצמן. מספרם המדויק של כוחות אלה אינו ידוע.
חילות הצבא הגאורגי.
חיל היבשה.
חיל היבשה הגאורגי , מנה בשנת 2002 8,620 חיילים המפעילים בין היתר 90 טנקים. בכללם נמנים גם 1,578 חיילי המשמר הלאומי.
בתוך חיל היבשה נכללים גם כוחות המבצעים המיוחדים. בזמן שיגרה הם משמשים תמיכה לשאר הכוח ובמצב חרום הם מבצעים משימות מיוחדות בהתאם לצורך המבצעי.
חיל הים הגאורגי.
חיל הים הגאורגי , מנה בשנת 2002 1,830 חיילים המפעילים 11 כלי שיט. בשנת 2009 בוטל החיל ועבר לפיקוד משמר החופים.
חיל האוויר הגאורגי.
חיל האוויר הגאורגי , מנה בשנת 2002 1,250 חיילים המפעילים שבעה מטוסי קרב ושלושה מסוקי קרב. בשנת 2010 שולב עם חיל היבשה.
יחידות נוספות.
המשמר הלאומי ששייך לחיל היבשה, משמר הגבול הגאורגי ויחידות חוץ-צבאיות המונות 11,700 חיילים.
סובארו ג'אסטי
סובארו ג'אסטי (Subaru Justy) היא מכונית סופרמיני מתוצרת סובארו היפנית. יצרנית הרכב "סובארו" היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני Subaru Corporation (שם רשמי: "פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: 富士重工業株式会社).
דור ראשון של המכונית הוצג בסלון טוקיו 1983. ייצור המכונית החל ב-1984 ובסוף 1987 עבר הדגם מתיחת פנים משמעותית. ג'אסטי דור ראשון יוצרה עד 1995, ובהמשך שיווקה סובארו דגמים של יצרנים אחרים (סוזוקי ודייהטסו) תחת המותג ג'אסטי במקומות שונים בעולם.
דגמי ג'אסטי יוצרו בגרסת שלוש או חמש דלתות, וצוידו במנועי בנזין בנפח 1.0 (55 כוח סוס) או 1.2 ליטר (68 כ"ס), ובתיבת הילוכים ידנית או אוטומטית (גיר רציף, CVT). ברחבי העולם ובמיוחד בארצות הברית, שווקה המכונית בעיקר בגרסת הנעה כפולה 4X4.
מרחב הפנים של הג'אסטי היה קטן יחסית ובידוד רעשי הדרך והמנוע בתא הנוסעים היה באיכות נמוכה. גרסת הרכב הידנית נודעה כרכב אמין מבחינה מכנית וחסכנית בדלק. לרכבי ג'אסטי ידניים נרשמה בזמנו צריכת דלק של ליטר בנזין לכל 21.3 קילומטר.
בישראל.
בישראל נמכר הדגם מאז 1985. שיווקו של הדגם המעודכן החל במהלך 1988 (כמודל 1989). דגמי ה-4X4 לא נמכרו בישראל. גרסת הגיר האוטומטי הרציף סבלה מבעיות אמינות, ומרבית הגירים האוטומטיים הוחלפו במהלך השנים בתיבות הילוכים ידניות.