בשנת 2003 העניקה מדינת תורינגיה למבנה מעמד מוגן כמונומנט היסטורי. מוזיאון ומרכז חינוכי נחנכו בו ב-27 בינואר 2011, יום הזיכרון הבינלאומי לשואה. המוזיאון הוקם בסיוע כספי של מדינת תורינגיה. הוא מציג את פעילות החברה בימי המלחמה בייצור משרפות על בסיס מסמכים מארכיון החברה, עדויות של עדים ופריטים שנמצאו באתר מחנה בוכנוואלד. יש בו גם תערוכות מתחלפות. על גבי קיר המבנה נכתבה הכתובת "Stets gern für Sie beschäftigt, ..." ("תמיד שמח לעמוד לשירותך"), שהופיעה תכופות בסיומן של התכתבויות של החברה עם האס אס בנוגע לאספקת מוצריה למחנותיו.
בשנת 2007 הפיקה חברת ההפקה ההולנדית VPRO סרט טלוויזיה תיעודי אודות חברת טופף ופעילותה במהלך המלחמה, בשם The Big Denial. מספר ספרים חוברו אודות החברה ופעילותה.
צ'יקה, הכלבה בגטו
צ'יקה, הכלבה בגטו הוא ספר ילדים שנכתב על ידי ניצולת השואה בת-שבע דגן ואויר על ידי אבי כץ. הספר מספר על מיכאש, ילד יהודי שבמהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, צריך להיפרד מכלבתו, צ'יקה, בעקבות חוקי נירנברג, בהם נכתב, בין היתר, שליהודים אסור להחזיק בביתם חיות מחמד.
הספר נכתב בשנות ה-80 המאוחרות, ויצא לאור לראשונה בשנת 1992 על ידי מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ'. מאז הפצתו, תורגם הספר למספר שפות, ביניהן אנגלית, גרמנית, רוסית ופולנית. כמו כן, הספר עובד למערך שיעור לגיל הרך ולסרט קצר בהנפשת סטופ מושן, "צ'יקה, הכלבה בגטו", שהיה מועמד וזכה במספר פרסים.
עלילת הספר.
הספר מתחיל בהקדמה קצרה על התקופה, ומתאר את מיכאש - ילד בן חמש, נמוך, רזה, בעל פנים עגולות ועיניים כחולות. למיכאש, שגר בדירה קטנה בגטו יחד עם הוריו, הייתה כלבה בשם צ'יקה, איתה הוא אהב לשחק. באחד הימים הוצאה פקודה שהוכרזה על ידי חייל נאצי ובה נאמר כי "כל הכלבים, מחר עד השעה שלוש - למגרש על יד המשטרה". הרקע לפקודה היה כדי למנוע את שמירת בתי היהודים באמצעות כלבים. מיכאש, שלא רצה להיפרד מכלבתו, ניסה לחשוב על אופן הסתרה נאות לכלבתו, אך לא הצליח בכך. בלילה, אביו של מיכאש לקח את צ'יקה לגברת הנוסיה, אישה פולנית שהכירה את מיכאש מגיל צעיר, בתקווה שתסכים לשמור עליה. גברת הנוסיה הסכימה לשמור על צ'יקה. יום למחרת, אביו של מיכאש סיפר לו שהוא מסר את צ'יקה, דבר שגרם לו לפרוץ בבכי. לאחר שלושה ימים, צ'יקה חזרה לדירתם הקטנה של מיכאש ומשפחתו, ושוב בלילה היא נשלחה לגברת הנוסיה, שהבטיחה שהיא תשמור עליה מכל משמר.
באחד הלילות חייל גרמני נאצי דפק על דלת דירתם של מיכאש ומשפחתו ואמר להם כי "בעוד שעה, כולם למגרש על יד המשטרה". על פי התוכנית הם היו אמורים להילקח משם למחנות השמדה. למזלם, הם הכינו לעצמם מחבוא, ובו התחבאו עד סיום המלחמה, כאשר בסופה מיכאש נפגש עם צ'יקה.
רקע על כתיבת הספר.
ספר זה הוא ספר שני שעוסק בנושא השואה שכתבה בת-שבע דגן, לאחר הספר "מה קרה בשואה? סיפור בחרוזים לילדים הרוצים לדעת". דמותו של מיכאש מבוססת על מיכאל זר, פרופסור לכירורגיית ילדים וקרוב משפחה של דגן. דגן כתבה את הספר בשליחות של הסוכנות היהודית בלונדון בשנות ה-80 המאוחרות. בריאיון לאתר "ישראל היום" דגן סיפרה:"לפי חוקי נירנברג, ליהודים אסור היה להחזיק חיות מחמד. האיסור הזה עניין אותי מאוד. המומחיות שלי בפסיכולוגיה היא ילדים צעירים, ולכן חשבתי שהסיפור על הכלבה יהיה מתאים לגיל הזה."
סרט.
באפריל 2016, הופץ סרט קצר גרמני בהנפשת סטופ מושן המבוסס על הספר בשם "צ'יקה, הכלבה בגטו". הסרט, שבוים על ידי סנדרה שיסל ונכתב על ידי כרמן בלייז'ייבסקי, הרחיב את עלילת הסיפור והוסיף בו דמויות ואירועים. הסרט הוקרן במספר פסטיבלי קולנוע והיה מועמד וזכה במספר פרסים. בישראל הסרט הופץ לראשונה בתרגום עברי במדיטק חולון, ולאחר מכן, באפריל 2020, שודר בערוץ "כאן חינוכית" בדיבוב עברי לכבוד יום הזיכרון לשואה ולגבורה. דגן אמרה שהיא מאוד התרגשה והתרשמה מהסרט, ושהיא קיבלה הרבה מחמאות עליו.
אבשלום אריאל
אבשלום אריאל (נולד ב-1992) הוא פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
נולד ב-1992 לרות קנר ושלמה אריאל. בגיל 10 התחיל ללמוד גיטרה חשמלית. למד בתיכון תלמה ילין במגמת הג'אז. במהלך הלימודים, הקים יחד עם המוזיקאי תומר אלדור את ההרכב "לילה אקפלה אנסמבל", ויצא איתו לסיבוב הופעות בניו יורק, ניו ג'רזי וטנסי. בהיותו בתיכון, היה חלק מלהקת הרוק סאל חרדלי יחד עם יהונתן שמילוביץ, שאול ברקן, אורי קוטנר וטום בוליג. האלבום של הלהקה, "סאל חרדלי" יצא בשנת 2017 בלייבל נוער אבוד.
בשנת 2011 כשהיה בן 18 יצר את אופרת הרוק "מקהלת הנערות של Love ביץ'" בהשתתפות 11 נגנים וזמרים ביניהם נגה ארז, בן טברסקי ועומר שונברגר. האלבום של היצירה יצא ב-2012. בין 2012 ל-2016 למד קומפוזיציה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. במהלך הלימודים הלחין יצירות ושיתף פעולה עם אנסמבלים רבים בישראל ובעולם. בשנת 2014 נבחר להיות הנציג הישראלי של איגוד הקומפוזיטורים בישראל בפסטיבל ה-32 של איגוד הקומפוזיטורים האסיאתי בטוקיו יפן. באותה שנה קיבל את הפרס ע"ש אברהם קלון למלחינים צעירים. יצירותיו בוצעו בין השאר בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטט ופסטיבל צליל מעודכן.
ב-2018 השתתף בהפקה של השיר זוכה האירוויזיון "Toy". עבור השיר, זכה אריאל בפרס אקו"ם להישג יוצא דופן בזירה הבינלאומית, יחד עם שאר יוצרי השיר סתיו בגר ודורון מדלי, וברזילי עצמה. ב-2019 הוציא את האלבום "ריצה", שיצר בשיתוף קבוצת התיאטרון של אימו, רות קנר. האלבום מבוסס על הסיפור "ריצה אל הים", שנכתב על ידי ס. יזהר. באלבום מתארחת זוכת האירוויזיון נטע ברזילי, איתה עבד אריאל על האלבום טרם פורסמה. באותה השנה, השתתף בכתיבה והלחנה של שירה של ברזילי, "באסה סבבה". בהמשך אותה שנה כתב יחד עם עומר אדם, נטע ברזילי, דורון מדלי והפיק לצד ינון יהל את השיר "Beg" של עומר אדם ונטע ברזילי. ב-2020 יצא שירה של נטע ברזילי "Ricki Lake", שהפיק לצד צמד המפיקים האמריקאים האריסטוקרטים. ב-2021 כתב יחד עם סטטיק, ג׳ורדי, נטע ברזילי ויסמין מועלם את השיר "אפס מאמץ", מתוך אלבום הבכורה של סטטיק ובן-אל תבורי, שבעה ירחים. כמו כן, הוא כתב והפיק את השירים CEO ו-DUM, יחד עם נטע ברזילי, איתי שמעוני ובועז ואן דה ביטס.
אריאל מתגורר בבת ים.
אינוקנטי סמוחוואלוב
אינוקנטי סרגייביץ' סמוחוואלוב (ברוסית: Иннокентий Сергеевич Самохвалов; נולד ב-3 באוקטובר 1997 – 20 באפריל 2020) היה כדורגלן רוסי, ששיחק במדי קאזאנקה, קבוצת הבת של לוקומוטיב מוסקבה בעמדת הקשר.
התפרסם בכלי התקשורת ברוסיה, לאחר שנודע כי מת בפתאומיות מאי ספיקת לב במהלך אימון בוקר בגיל 22.
ביוגרפיה.
הוא גדל במיטישצ'י שבמחוז מוסקבה ושיחק באקדמיית הכדורגל של לוקומוטיב מוסקבה ב-3 במרץ 2015 עבר לקבוצה הבוגרת והיה אחד השחקנים המובילים בקבוצת הנוער של הקבוצה.
בעונת 2017/2018 הושאל למשך עונה אחת לקבוצת טקסטילשצ'יק איוואנובו.
בעונת 2018/2019 עבר לקבוצת הבת של לוקומוטיב מוסקבה, קאזאנקה מוסקבה, מליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. הוא נחשב לשחקן מבטיח ואף זומן להרכב נבחרת רוסיה בכדורגל, אך לא זכה לשחק בשורותיה.
יחד עם קבוצת הנוער של לוקומוטיב זכה באליפות רוסיה בכדורגל לנוער בעונת 2015/16 והיה בהרכב הקבוצה הבוגרת כשהיא זכתה ב בעונת 2019.
ב-20 באפריל 2020 מת במוסקבה במפתיע במהלך ריצת בוקר, מותו דווח בכלל אמצעי התקשורת במדינה שדיווחו כי סיבת המוות הייתה אי ספיקת לב. הותיר מאחוריו אישה ובת.
אברהם וינברג (בני ברק)
הרב אברהם וינברג (נולד בכ"ט בחשוון ה'תש"ה) הוא אחד משני אדמו"רי סלונים הנוכחיים. חצרו מכונה "סלאנים" כדי להבדיל מהחצר שבראשה עמד רבי שלום נח ברזובסקי ושמה מאוית "סלונים".
ביוגרפיה.
הרב ויינברג נשוי לנכדתו של האדמו"ר רבי אברהם, ה"ברכת אברהם". כחודש לפני פטירת הסבא, הכתירו חלק מהחסידים את חתנו רבי שלום נח ברזובסקי לאדמו"ר, ובעקבות כך פרשה קבוצה מהחסידים והכתירו את הנכד לאדמו"ר. על רקע הפרישה ניצתה מחלוקת בין הפלגים, שלא שככה עד היום. הוא מתגורר בבני ברק אך בחגים ובשבתות מיוחדות הוא נמצא במרכז החסידות בשכונת קריית צאנז בירושלים.
קודם קבלת האדמו"רות היה מראשי ישיבת תומכי תמימים חב"ד ליובאוויטש בעיר לוד שנים רבות, היה נערץ על אלפי תלמידיו החסידיים, שראו בו דמות מופת של איש ירא אלקים, חסיד המתחסד תמיד עם בוראו, ובעל מידות נאצלות.
בהנהגת החסידות.
פלג זה מאיית את שם החסידות בכתיב יידי - "סלאנים", בעוד הפלג המרכזי נוהג לכתוב סלונים. (בסלנג הפנים-חרדי מקובל לעיתים לקרוא לסלונים "ווייסע" (הלבנים) ולסלאנים "שווארצע" (השחורים)) חצרו נחשבת לשמרנית יחסית לחסידות סלונים, שתחת נשיאות רבי שלום נח הפכה לפתוחה יותר.
בתקופת כהונתו הוקמו קהילות ומוסדות של החסידות בירושלים, בני ברק, בית שמש, אלעד ואשדוד, וכן בארצות הברית (בורו פארק, ויליאמסבורג ומונסי), באנגליה ובבלגיה. ב-2016 היו בחצר 732 בתי אב.
השתתפות בבחירות.
הוא אינו מצביע בבחירות בישראל, אך אינו אוסר על חסידיו להצביע, שכן מחד גיסא היה ה"ברכת אברהם" מראשי אגודת ישראל אולם מאידך גיסא היה רבי מרדכי חיים סלונים מתנגד חריף למדינת ישראל ואסר את ההשתתפות בבחירות. בין חסידיו חלקם מצביעים וחלקם אינם מצביעים, בעיקר צאצאי המשפחות ה"טברייניות" שהתחנכו אצל הרמ"ח.