סוויפט נסעה לביתו של דסנר בצפון מדינת ניו יורק כדי לצלם את סרטה התיעודי, ", באולפן שלו. דסנר סיפר כי הם ישבו כל הלילה יחדיו, כתבו כמה שירים נוספים, שתו הרבה יין ושוחחו ליד הקמין. לאחר סיום הצילומים, סוויפט נשארה אצלו במטרה שיקליטו דברים נוספים. בבוקר שלמחרת, ניגשה למטבחו וסיפרה שבמהלך הלילה כתבה את השיר ", וביצעה אותו. דסנר ציין את "" כאחת מהיצירות האהובות עליו ביותר וטען שהוא היה יכול להישאר פשוט כקטע כלי ללא מילים. בהמשך, סיפר ש"יכולת הסיפורת המדהימה והיכולת המוזיקלית של הרצועה לקחו אותה צעד קדימה והפכו אותו למשהו מעולה".
"No Body, No Crime" נכתב על ידי סוויפט בלבד. מנגינתו שלובה בצלילי גיטרת ברידג' שדסנר הלחין עבורה. היא שלחה לו דואר אלקטרוני עם דגימה קולית מתוך השיר עצמו ולאחר מכן, הקליטה את כולו. לסוויפט היו רעיונות ספציפיים כיצד היא רצתה ליצור ולהקליט את השיר, כולל הרעיון לשתף בו את להקת הבנות חיים. חברות הלהקה הקליטו את החלק שלהן בלוס אנג'לס ושלחו אותו לסוויפט ששהתה באולפני לונג פאונד באותה העת. על מפוחית הפה והריפים של הגיטרה היה אחראי ג'וש קאופמן, שלקח חלק ביצירת השיר "Betty". ג'יי טי בייטס ניגן על התופים ב-"No Body, No Crime" ו-"Dorothea".
דסנר ואחיו התאום, ברייס דסנר, שלחו לסוויפט כמה מקטעי הכלי שהם יצרו עבור הלהקה שלהם, דה נשיונל. אחד מהם הפך בהמשך ל-"Coney Island". סוויפט ואלווין כתבו את מילותיו והיא הקליטה אותו. לאחר שהאזינו לגרסה הראשונית שלו, האחים דסנר חשו שהשיר קשור לדה נשיונל ונתנו למאט ברנינגר (הסולן הראשי של הלהקה) להקליט אותו ולבריאן דוונדורף (מתופף הלהקה) להיות האחראי על התופים. דסנר סיפר שברנינגר "התרגש" מההצעה ונענה לה בחיוב. לבסוף, הלהקה התכנסה, דוונדורף ניגן על התופים ואילו אחיו, סקוט דוונדורף, ניגן על הבס ובפסנתר הכיס; ברייס דסנר עזר בהפקת השיר.
"Marjorie" דומה בחלקו ל-"Peace", הרצועה ה-15 ב-"Folklore". מוזיקת הרקע ב-"Marjorie" הורכבה מ-"Alvers Hi-Hat Generator", תוכנה שפותחה על ידי המפיק ריאן אולסון, בה היה שימוש רב בשיריה של הלהקה ביג רד משין. התוכנה לוקחת כל צליל בשיר ומחלקת אותם לדוגמאות ומציבה אותם בתבניות מוזיקליות אקראיות. דסנר עבר על התבניות, בחר את החלקים המועדפים עליו, ערך ופיתח אותן ושלח אותן לסוויפט, שכתבה את המילים של השיר עצמו. השיר מדבר על סבתה מצד אמה וזמרת האופרה, מרג'ורי פינליי. סוויפט שלחה תיקייה עם תקליטי האופרה הישנים של פינליי לדסנר, שהשתמש בחלקם בשיר. "Right Where You Left Me" ו-"Happiness" נכתבו כמה ימים לפני שסיימו לעבוד על "Evermore". דסנר עבד על הלחן של "Happiness" מאז 2019 וחשב שזה יהיה שיר של ביג רד משין; עם זאת, סוויפט אהבה אותו והחליטה לכתוב לו מילים ולהקליט אותו בעצמה.
ורנון היה מעורב בצורה רבה יותר בתהליך היצירה של "Evermore" מאשר ב-"Folklore". הוא ניגן בתופים בשירים "Cowboy like Me" ו-"Closure", בגיטרה ובנג'ו ב-"Ivy" וביצע קולות רקע ב-"Marjorie". בנוסף, הוא עיבד את קולה של סוויפט ב-"Closure", על ידי שימוש בכלי נגינה בשם מסינה, שמעוות את הגוון הרך של קולה. ב-"Ivy" השתמש דסנר בפעמונים במטרה להעניק לו אווירה "חורפית". הוא יצר באלבום אווירה שתוארה כ"נוסטלגית" וכתוצאה מכך, סוויפט השוותה את "Evermore" לסתיו ולחורף, בניגוד ל-"Folklore", אותו השוותה לאביב ולקיץ. הוא סבר שעיבוד 17 רצועות האלבום היא "משימה קשה מאוד" וסיפר שמהנדס הקול, ג'ונתן לואו, חשב שהם לא יסיימו את האלבום בזמן.
מוזיקה ומילים.
"Evermore" כונה כסיקוול, בי-סייד, פרק שני או אלבום המשך של "Folklore". המהדורה הדיגיטלית של "Evermore" מורכבת מ-15 רצועות, ואילו המהדורה הפיזית שלו כוללת שתי רצועות בונוס, "Right Where You Left Me" ו-"It's Time to Go". באלבום משתתפות שלוש להקות אמריקאיות: חיים, דה נשיונל ובון איבר, ב-"No Body, No Crime", "Coney Island" ו-"Evermore", בהתאמה. כמו כן, ישנם קולות רקע של מרקוס מומפורד ב-"Cowboy like Me". "Evermore" נכתב והופק על ידי סוויפט, ארון דסנר, ברייס דסנר ואנטונוף, עם קרדיטים נוספים שניתנו לבי ג'יי ברטון וג'יימס מקאליסטר על "Closure", לוויליאם באורי על "Champagne Problems", "Coney Island" ו-"Evermore", ולג'סטין ורנון מבון איבר על "Evermore" גם כן.
הרכב.
"Evermore" הוא אלבום רוק אלטרנטיבי, צ'אמבר רוק, ופולק-פופ, המכיל מוזיקה מינימליסטית, אינדי פולק וצ'אמבר פופ; עם זאת, הוא מכיל גם מוזיקה ניסיונית. הוא מאופיין בצלילים אקוסטיים ותואר כ"אלבום חורפי", בו נעשה שימוש בכלי נגינה רבים ושונים. בנוסף לכך, במהלך הפקתו נעשה שימוש בפינגר סטייל, גיטרות חשמליות, גיטרות אקוסטיות, פסנתרים, סינתיסייזרים, מנדולינות, מכונת תופים, כלי מיתר, מלוטרונים, חלילים, קרני יער וצ'לואים.
ברצועות כמו "Gold Rush" ו-"Long Story Short", המפעם הוא מסוגת הפופ, עם שימוש בהוק. בדיילי טלגרף נכתב ש-"Evermore" אינו מכיל תחושה קצבית. בהמשך, צוין שמדובר באלבום שונה מהאלבומים הקודמים שהוציאה סוויפט במהלך הקריירה שלה. טום האל טען כי "Evermore" ממשיך בעקביות את אלבומה הקודם של סוויפט, "Folklore"; הן מבחינת הסגנון שלו והן מבחינת תהליך ההפקה שלו. הוא המשיך והוסיף ששיריה הפכו לכאלו הנשמעים בכל בית, בעיקר מול האח או הטלוויזיה. ב-"Stereogum" תואר האלבום כ"אלבום קל, מדיטטיבי, שקט ונוסטלגי".
מילים ונושאים.
כאלבום המשך של "Folklore", האלבום "Evermore" הוא אלבום אינטימי, שמגולל סיפור מנקודת מבט של מישהו בגוף שלישי. הוא ממשיך לגולל את הסיפור שהופיע ב-"Folklore" והוא כולל בתוכו עובדות וסיפורת. שני האלבומים עוסקים בנושא אסקפיסטי משותף, אך בניגוד לאופי הרומנטי והמופנם של "Folklore", "Evermore" תואר כחופשי, אמיץ, חסר עכבות, שמח, אימפרסיוניסטי וכזה שעוסק בווידויים. בנוסף לכך, הוא תואר כאלבום שבאמצעותו מצליחה סוויפט להמחיש את הרגשות והרעיונות שלה, אודות נושא האהבה והכאב של להיות מבוגר. השירים שנכללו ב-"Evermore" תוארו כשירים שמהרהרים את המאזין, וכוללים בתוכם נושאים כמו אהבה אסורה, הזנחה רומנטית, סלחנות, נישואים ובגידה. השירים סובבים סביב מערכת דמויות מגוונת (כמו אלה מ-"Folklore") אשר מתחברות יחד לאורכו של האלבום.
מבקרי המוזיקה פרסמו שהסימנים המסחריים של סוויפט מופיעים ב-"Evermore" והוסיפו שהיא משתמשת בשעשועי לשון בשירים שנכללים בו. בווראייטי פורסם שיש בכל שירי האלבום מוטיב שחוזר על עצמו. ב-"American Songwriter" נכתב ש"באלבום, סוויפט מדגישה באופן ברור את הצער שהנישואים מביאים עמם". ב-"Stereogum" נכתב ש"האלבום עוסק בפיקסציה תצפיתית". בפיצ'פורק ציינו ש"סוויפט היא סולנית רב-תכליתית ואקספרסיבית". במגזין "Spin" העירו על כך ש"סוויפט מציגה באלבום דיוק והרס, עם שילוב של רגשות אנושיים מורכבים במיוחד".
שירים.
"Evermore" מתחיל עם "Willow"; שיר שקט המשלב את סוגות הפולק צ'אמבר והאינדי פולק. "Willow" הוא שיר אהבה, המורכב מגיטרות שונות (כמו גיטרה חשמלית וגיטרה בס), גלוקנשפיל, תזמורות אינדי פולק, תופים מתוכנתים ופזמון שתואר כ"עוצר נשימה". "Champagne Problems" הוא שיר אבל ובלדה, שתואר כ"שיר לו-פיי, בו יש שימוש בפסנתר". הוא עוסק בבת זוג קשה, שהתמודדויותיה האישיות משבשות את מערכת היחסים הרומנטית שלה, מביאות אותה לדחות את הצעת הנישואין של בן זוגה וגורמות לה לקחת אחריות על ההשלכות של המעשה. "Gold Rush" הוא שיר פופ שתואר כ"מנצנץ" ו"חלומי" ומורכב מתופים, קרן יער, כינורות ובס זקוף. השיר עוסק בקנאה ובחוסר הביטחון של המספרת בנוגע לנושא כלשהו המפורט בהמשך, תוך התייחסות לבהלה לזהב בקליפורניה (1848–1855).