פרנסואז ד'אובינייה נולדה בעיר נירו שבחבל פואטייה, בבית כלא שבו ריצה אביה עונש מאסר. ב-1639 הוריה לקחו אותה לאי מרטיניק (אחד מאיי הודו המערבית). ב-1645 מת אביה, ואמה חזרה לצרפת עם ילדיה. ב-1649 נכנסה למנזר לנשים. ב-1651 נישאה לסופר פול סקרון שלקה בשיתוק ונזקק למטפלת. היא שירתה גם כמזכירתו וכמארחת של אנשי החוג הספרותי שהתקיים בביתו בפריז שבו השתתפו, בין היתר, מדליין דה סקודרי ומאדאם דה סבינייה. היא השתתפה בשיחה והוכיחה את חוכמתה. ב-1660 מת בעלה ופרנסואז קיבלה קצבה מן העוצרת אן מאוסטריה.
החל ב-1669 שימשה כמטפלת בילדיה של מאדאם דה מונטספאן, שהייתה מאהבתו של לואי הארבעה עשר. המלך התרשם ממסירותה לילדים ואמר: "היא יודעת לאהוב. יהיה זה טוב להיות אהוב שלה." ב-1678 פרנסואז סקרון הפכה למרקיזה ממנטנון, אחרי שרכשה את אחוזת מנטנון שליד העיר שארטר. ב-1680 שימשה כמטפלת בבנו היחיד של המלך, לואי, הדופן הגדול, מאשתו מריה תרסה, שמתה ב-1683. בחורף של 1686-1685, המלך נשא בסתר לאישה את המרקיזה ממנטנון שהפכה למאדאם דה מנטנון. ב-1686 ייסדה בסנט-סיר שליד ורסאי בית ספר לנערות אצולה שמשפחותיהן נהרסו בעקבות מלחמותיו של המלך, וב-1693 הפכה אותו למנזר לנשים. ב-1715, אחרי מות המלך לואי הארבעה עשר, פרשה למנזר סנט-סיר ומתה שם ב-1719.
ביצים
ניקולס גיין
ניקולס כריסטובל גיין בטיסטה (ספרדית: Nicolás Cristóbal Guillén Batista; 10 ביולי 1902 – 16 ביולי 1989) היה משורר קובני. כחבר המפלגה הקומוניסטית של קובה משנת 1937 השתתף גיין באורח פעיל בחיי התרבות של ארצו ובפוליטיקה שלה. גיין נחשב לדמות ראשונה במעלה בתרבות האפרו-אנטילית של המאה העשרים ולאחד מגדולי המשוררים שהצמיחו האיים הקריביים בזמננו. מעבר לעיסוק המתמיד בשאלות חברתיות, ובעיקר בבעיית העוני והקיפוח על רקע גזעי, ניכרת בשירתו ההתעניינות בשורשי התרבויות האפריקניות העממיות, ומקצביהן המוזיקליים זוכים לביטוי נאמן ברבות מיצירותיו.
חייו.
ניקולס קריסטובל גיין בטיסטה נולד ב-10 ביולי 1902 בקמגואיי המשמשת כבירת המחוז הנושא אותו שם. ניקולס הוא בנו של העיתונאי ניקולס גיין אורה וארחליה בטיסטה ארייטה. אביו חשף אותו למוזיקה אפרו- קובנית בגיל צעיר מאוד.
ב-1917 אביו מחה בכתביו על זיופים אלקטורליים וכתוצאה מכך חוסל על ידי חיילים בהתקוממות פוליטית ואימו הייתה צריכה לגדל אותו ואת אחיו בכוחות עצמה. לאורך גדילתו של גיין, הוא נחשף לגזענות רבה מכיוון החברה.
ב-1919 גיין סיים את לימודי התיכון ושנה לאחר מכן הוא החל לפרסם את שיריו, ולעבוד עם עיתונים כמו "קמגאויי גרפיקו" ו"אורטו".
ב-1922 התחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת הוואנה, ופרש בעקבות אכזבתו מהמצב של האוניברסיטה- דבר שהביא לידי ביטוי בשירו " מלבד ספרי הלימוד שלי" שיר סאטירי על חיי האוניברסיטה שלו.
גיין חזר לעיר הולדתו והתחיל לארגן ולנהל את המגזין ליס, שהחזיק מעמד זמן קצר. בקמגאווי גיין עסק בדברים שונים, הכוללים עבודה כמתקן הגייה ולאחר מכן כעורך בעיתון "הקמגאוייני". כמו כן, עבד בעיריית קמגאווי. בשנת 1937 הצטרף למפלגה הקומוניסטית. בשנים אלו סיקר כעיתונאי את מלחמת האזרחים בספרד. לאחר שסורב להיכנס לארצות הברית בשנת 1940, סייר באופן נרחב באמריקה הדרומית, סין ואירופה. בשנים אלו התגברו מאפיינים של דיאלקטיקה מרקסיסטית בשיריו. בשנת 1953 ממשל קובה בראשות פולחנסיו בטיסטה מנע מגיין מלחזור לקובה, והוא נאלץ לבלות שנים בגלות בצ'ילה. אחרי המהפכה הקובנית ב-1959, התקבל גילן בברכה על ידי הנשיא החדש, פידל קסטרו.
נפטר בגיל 87 ממחלת הפרקינסון ונקבר בבית העלמין קולון שבהוואנה.
אולה גונאר סולשיאר
אולה גונאר סולשיאר (; נולד ב-26 בפברואר 1973) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדות הקשר התקפי והחלוץ, וכיום מאמן.
סולשיאר שיחק בקבוצת מנצ'סטר יונייטד במשך 11 עונות בין 1996 ל-2007 והבקיע 91 שערים ב-235 הופעות במדי הקבוצה. כמו כן, לזכותו 23 שערים ב-67 הופעות במדי נבחרת נורווגיה.
קריירה ככדורגלן.
סולשיאר החל את הקריירה שלו במועדון קלאוסננגן ולאחר מכן עבר לקבוצת מולדה (בה כבש 32 שערים ב-44 משחקים).
סולשיאר הגיע למנצ'סטר יונייטד לאחר שאלכס פרגוסון נכשל בניסיון להחתים את אלן שירר. סולשיאר כבש 18 שערים בעונתו הראשונה במנצ'סטר ועזר לה לזכות באליפות במחזורים האחרונים של העונה.
סולשיאר קיבל הצעה ב-1998 לעבור לטוטנהאם הוטספר תמורת 5.5 מיליון פאונד אך דחה את ההצעה כיוון שהיה מרוצה ביונייטד.
בשנת 1999 כבש סולשיאר את שער הניצחון במהפך המפורסם של יונייטד 1–2 נגד באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות.
בעונת 2001–2002 הוא קיבל הזדמנות לפתוח בהרכב הפותח לצד רוד ואן ניסטלרוי ההולנדי והצלחתו הביאה לדחיקת אנדי קול ודווייט יורק לספסל. אולם סולשיאר נדחק שוב כאשר רוד ואן ניסטלרוי הציג יכולת טובה.
סולשיאר קיבל שוב את ההזדמנות כאשר דייוויד בקהאם נפצע והציג יכולת טובה, באותה עונה הוא כבש 16 שערים במדי היונייטד ודחק את דייוויד בקהאם לספסל.
בעונת 2003–2004 נעדר סולשיאר לעיתים קרובות מהרכב הקבוצה בשל פציעות מרובות.
עם הגעתו של לואיס סאהה מפולהאם בינואר 2004 מצא את עצמו סולשיאר מחוץ להרכב ושיחק כמחליף, בדומה לתחילת הקריירה שלו בקבוצה. סולשיאר חזר בזמן מהפציעה כדי לשחק בגמר הגביע שבו יונייטד ניצחה.
בתחילת אוגוסט 2004 עבר ניתוח בברך שכתוצאה מכך גרמה לו להפסיד את כל עונת 2004–2005.
בתחילת עונת 2007 הודיע סולשיאר על פרישה מכדורגל עקב פציעות ולמאמנו אלכס פרגוסון נותרו רק שלושה חלוצים בקבוצה. ב-2 באוגוסט 2008 נערך לכבודו משחק פרידה באולד טראפורד, בו ניצחה יונייטד 0–1 את אספניול.
בנבחרת נורווגיה שיחק סולשיאר במונדיאל 1998 ויורו 2000 והופיע בנבחרת למעלה מ-60 הופעות.
במהלך הקריירה המוצלחת שלו באולד טראפורד, במהלכה כבש 91 שערים ב-235 משחקים, הפך סולשיאר לאחד השחקנים האהודים והאהובים באנגליה בכלל ובמנצ'סטר יונייטד בפרט. אפילו אוהדי הקבוצות היריבות רכשו כבוד לשחקן אשר נודע בין השאר, ברמת ספורטיביות גבוהה ולא "חיפש" פנדלים בתוך רחבת היריב אלה נהג לקום מיד אחרי העבירות אשר בוצעו נגדו.
מקרה מפורסם בו הפגין סולשיאר ספורטיביות היה במשחק של יונייטד מול ניוקאסל יונייטד בשנת 1998. כאשר סולשיאר ביצע תיקול חריף על רוב לי, הוא ירד מיידית מהמגרש, עוד לפני שהשופט שלף לו כרטיס אדום.
האהדה בה זכה סולשיאר ביונייטד מצד הקהל, זיכתה אותו בכינוי "הרוצח בעל פני התינוק" (Baby-faced assassin) בעבור מראהו הצעיר ויכולתו לקטול קבוצות על ידי הבקעת שערים כמעט מכל מצב.
בשנים האחרונות של הקריירה שלו ביונייטד הפך סולשיאר לשחקן ספסל אך יכולתו לקום ולהבקיע בדקות הקריטיות של המשחק זיכתה אותו בכינוי נוסף - ה"סופר סאב" (מחליף על).
קריירת אימון.
בשנת 2008 מונה סולשיאר למאמנה של קבוצת המילואים של מנצ'סטר יונייטד, והוביל אותה לזכייה בגביע ותיקי לנקשייר. הוא אף קיבל הצעה לאימון נבחרת נורווגיה, אך דחה אותה מאחר שלטענתו אין לו מספיק ניסיון על מנת לאמן את הנבחרת הלאומית.
ב-9 בנובמבר 2010 הסכים סולשיאר לקבל את משרת המאמן בקבוצת מולדה, הקבוצה שבה שיחק לפני מעברו למנצ'סטר יונייטד. סולשיאר קיבל את ברכתו של מאמן מנצ'סטר יונייטד סר אלכס פרגוסון לעזוב. פרגוסון פירגן לסולשיאר ואמר שזוהי התחלה טובה לקריירת האימון שלו כמאמן ראשי. בעונתו הראשונה בקבוצה, הוביל סולשיאר את מולדה לאליפות הראשונה בתולדותיה, הישג אותו שחזר גם בעונתו השנייה במועדון. בעונתו השלישית, סיימה מולדה במקום השישי בליגה, אך זכתה בגביע הנורווגי.
ב-2 בינואר 2014 מונה סולשיאר למאמן קבוצת קארדיף סיטי מהפרמייר ליג, בתום העונה ירד עם הקבוצה ליגה. ב-18 בספטמבר התפטר מתפקידו לאחר רצף כישלונות של הקבוצה בליגת המשנה.
ב-19 בדצמבר 2018 מונה למאמן קבוצת מנצ'סטר יונייטד עד לתום העונה.
ב-28 במרץ 2019 הוארך חוזהו של סולשיאר בקבוצה לשלוש שנים נוספות. ב-21 בנובמבר 2021 פוטר סולישאר מתפקידו לאחר פתיחת עונה גרועה שכללה תבוסה 0–5 ליריבה המרה ליברפול.
דולוס מיקל
דולוס מיקל אי אבליה (בקטלאנית: Dolors Miquel i Abellà; נולדה ב-18 ביולי 1960) היא משוררת קטלאנית.
נולדה בעיר ליידה שבנפת סגריה (צפון-מערב קטלוניה).
מיקל עוסקת בכתיבה עיתונאית ובהוראה, סגנונה הייחודי מצטיין במיוחד בישירותו ובתפוצה הנרחבת של צורות לשוניות דיאלקטליות בשימוש הלשון. על ספר הביכורים שלה, "הרוח והבית הסגור", שראה אור בשנת 1990, זכתה היוצרת בפרס ע"ש רוזה לוורוני מטעם עיריית קאדאקס.
בין ספריה האחרים: "ספר הגברים" (1998), "שירי הייקו של נהג המשאית" (1999), "צוענייה רוק" (2002) ו"רוחות האדמה" (2004), שעליו זכתה בפרס עיריית ברצלונה.
בשנת 1992 פרסמה את קובץ סיפוריה היחיד.
גאי גבריאל קיי
גאי גבריאל קיי (באנגלית: Guy Gavriel Kay; נולד ב-7 בנובמבר 1954) הוא סופר פנטזיה קנדי יהודי, הידוע בכך שהעולמות הבדיוניים שהוא יוצר מבוססים על מקומות אמיתיים במהלך תקופות היסטוריות אמיתיות, כמו קונסטנטינופול במהלך שלטונו של יוסטיניאנוס הראשון או ספרד בימי אל סיד. כתיבתו היא דוגמה לסוגת הפנטזיה ההיסטורית, אם כי קיי עצמו מעדיף להימנע מקטגוריזציה של עבודתיו. נכון ל-2019, קיי פרסם 14 רומנים וספר שירה, וספריו תורגמו ללמעלה מ-30 שפות.
קורות חיים.