בזבוב נמצא שריר שבכל כיווץ הוא מתיז את הנוזל המקביל לדם אנושי מסביבו. בהתזה מגיע הנוזל לכל התאים ומספק את צורכיהם. בחרקים רבים, התכווצות והתרחבות של צינורות הנוזל הדמי שלהם, מניעה את הנוזל אל כל תא. גם בשלשולים נמצאים 11 כלי דם בעלי יכולת כיווץ והרפיה המניעים את הנוזל בגוף השלשול. בזרוע רגליים ישנה שלפוחית בעלת יכולת כיווץ המניעה את נוזל גופו.
השוני הרב בין הלבבות ומערכות השינוע בבעלי חיים שונים והזמן הקצר יחסית שבו התפתח הלב מצינור יחיד לשריר בעל עליות וחדרים, הוביל חוקרים למסקנה שהלבבות השונים התפתחו בקווי התפתחות אבולוציוניים נפרדים. אלא שמחקרים מודרניים הובילו למסקנה שונה. במחקרי DNA שנערכו בשנים האחרונות הושוו גנים האחראים על בניית הלב בבעלי חיים שונים. במחקרים התגלה דמיון מקיף בין הגנים השונים שהוביל למסקנה שלכל בעלי החיים קו התפתחות משותף מאב קדמון משותף של מערכת השינוע או הלב.
מבנה לב הדגים.
מכל בעלי החוליות לדגים יש את הלב הפשוט ביותר. לב הדג כולל שני מדורים: עלייה אחת וחדר אחד המופרדים על ידי מחיצה שרירית. במחיצה ישנו פתח המאפשר זרימת דם בכיוון אחד (שסתום חד כיווני). כאשר לב הדג מתרחב מוזרם לעליית הלב דם ורידי - דל בחמצן - הנאסף מהגוף. עם כיווץ הלב מוזרם הדם לתוך חדר הלב ומשם דרך אבי העורקים לזימים. בזימים מועשר הדם בחמצן וממשיך בדרכו לכל חלקי הגוף. כמו כל הלבבות מורכבים דפנות לב הדג מרקמה שרירית, כאשר דופן חדר הלב עבה יותר מדופן העלייה לצורך דחיפה חזקה של הדם אל כל הגוף. אחד המאפיינים של הפרימיטיביות היחסית של דגים הוא קיומו של מחזור דם אחד: מהלב אל הזימים, מהזימים לגוף ובחזרה ללב.
מבנה הלב בדו-חיים.
לב של דו-חיים מציג תהליך מתקדם יותר בפעילות הלב - הוא חלק משני מחזורי דם
לדו-חיים פרימיטיביים יש לב בעל עלייה אחת וחדר אחד, אך לדו-חיים מפותחים יותר יש לב בעל שלושה מדורים: חדר אחד ועלייה המחולקת במחיצה לשתי עליות נפרדות: ימנית ושמאלית. במהלך התרחבות הלב מגיע דם ורידי מהגוף - בדרך כלל דל בחמצן - אל העלייה הימנית ודם עשיר בחמצן מאיבר הנשימה אל העלייה השמאלית. כאשר הלב מתכווץ מוזרם הדם מהעליות לחדר ומהחדר מוזרם הדם הדל בחמצן לאיבר הנשימה והדם העשיר בחמצן דרך אבי העורקים לגוף.
שני מנגנונים מונעים מהדם המחומצן והדם הלא מחומצן מלהתערבב. המנגנון הראשון כולל בליטות בקיר חדר הלב ושסתום בפתח אב העורקים. המנגנון השני הוא מכני ומתזמן את כיווץ העליות, כך שהעלייה הימנית מתכווצת לפני העלייה השמאלית. הפער בזמני הכיווץ של העליות מוביל לכניסת דם מחומצן לחדר והזרמה של רובו לאבי העורקים לפני כניסתו של דם לא מחומצן לחדר.
מבנה לב הזוחלים.
לבם של זוחלים דומה ללבם של דו-חיים מפותחים בהיותו בעל שתי עליות וחלק משני מחזורי דם. בנוסף לשתי העליות, חדר הלב של הזוחלים מופרד לשני חלקים על ידי מחיצה שרירית לא שלמה (להוציא לב של תנין שמחיצת ליבו שלמה). ברוב הזוחלים הרחבת הלב מביאה לכניסת דם לא מחומצן לעלייה הימנית ודם מחומצן לעלייה השמאלית. כיווץ הלב מביא את המחיצה להפרדה קרובה לשלמה בין שני צידי חדר הלב. באותו הזמן, הדם הלא מחומצן מוזרם מהעלייה הימנית לצד הימני של הלב ומשם לעורק הריאה ולריאות, והדם המחומצן מוזרם מהעלייה השמאלית לצד השמאלי של הלב ומשם לאבי העורקים ולגוף. כדי למנוע כל ערבוב של דם מחומצן ודם לא מחומצן - דרך המחיצה הלא שלמה של חדר הלב - מתוזמנים כיווצי העליות כנפרדים.
מבנה הלב ביונקים ובעופות.
מבנה לבם של עופות ויונקים מציג קרבה רבה. בלבם - הנחשב למפותח ביותר בטבע - ארבעה מדורים: שתי עליות נפרדות ושני חדרים נפרדים. המחיצה השרירית בחדרים נבדלת ממחיצה קרוב לשלמה (כמו בלבם של זוחלים) למחיצה שלמה, כך שנמנע כל ערבוב דם מחומצן ודם לא מחומצן. שני מחזורי הדם (הקטן והגדול) עוברים דרך החלק הימני והחלק השמאלי של הלב. בהתרחבות הלב נכנס דם לא מחומצן לעלייה הימנית ודם מחומצן לעלייה השמאלית. ברגע הכיווץ מוזרם הדם הלא מחומצן מהעלייה הימנית לחדר הימני ומשם לעורק הריאה ולריאות, הדם המחומצן מוזרם מהעלייה השמאלית לחדר השמאלי ומשם לאבי העורקים ולגוף.
אמאזוניט
אמאזוניט הוא סוג של מיקרוקלין, מינרל סיליקטי מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה). המינרל קרוי על שם נהר האמזונאס. ההנחה כיום היא שהשם ניתן בטעות בשל דמיונו של האמאזוניט לאבנים ירוקות אחרות שהובאו מהאמזונאס, שכן לא ניתן למצוא מינרל זה באגן האמזונאס.
האמאזוניט הוא מינרל נדיר למדי, ובעבר נכרה אך ורק באזור מיאסק, 90 קילומטר דרומית־מערבית לצ'ליאבינסק שברוסיה, שם הוא מצוי בסלעי גרניט. לאחרונה אותרו גבישים באיכות גבוהה בפסגת פייק בקולורדו, ארצות הברית, שם הוא מצוי בחברת קוורץ מעושן, אורתוקלז ואלביט בסלע גרניט גס או בפגמטיט. קיימים מקומות נוספים בארצות הברית בהם ניתן למצוא אמאזוניט וכמו כן ישנם מרבצי אמאזוניט במדגסקר.
לאמאזוניט שעובר ליטוש יש צבע ירוק מבריק ולכן נוהגים להשתמש בו כאבן חן.
במשך שנים רבות היה המקור לצבעו הירוק של האמאזוניט בגדר תעלומה. באופן טבעי, חשבו רבים כי הגורם לצבע הירוק הוא נחושת, משום שלתרכובות נחושת יש גוונים של ירוק וכחול. מחקרים שהתבצעו בשנים האחרונות מעלים השערה כי מקור הצבע הוא בכמויות זעירות של עופרת ומים בפצלת השדה (הופמייסטר ורוסמן, 1985).
אל-סלבדור
גזרה (דקדוק)
בדקדוק של השפות השמיות, המונח גִזרה מתייחס לקבוצה של שורשים שכללי הנטייה שלהם שונים מכללי הנטייה הרגילים. בניסוח אחר, הגזרות הן שורה של כללי-משנה להטיית פעלים ושמות עצם. הגזרות הן דוגמה מובהקת לתופעה מורפו-פונמית - תופעה בה מאפיינים פונטיים ופונולוגיים (תורת ההגה) משפיעים על המורפולוגיה (תורת הצורות).
בבלשנות השמית מקובל לתאר את המורפולוגיה כמתבססת על מורפמות מופשטות (צורנים) המכונות "שורשים". על פי התאוריה הזו, שורש טיפוסי הוא בן שלושה עיצורים יסודיים, והוא מוכנס לתוך תבניות בניינים (ליצירת פעלים) או משקלים (ליצירת שמות עצם, שמות תואר ועוד). הגזרות הן קבוצות שורשים שבהם לאחד או יותר משלושת העיצורים יש מאפיינים חריגים הגורמים לו להשתנות או להיעלם, או שאין בהם שלושה עיצורים בדיוק.
היווצרות.
לרוב מתוארת היווצרות הגזרות בשני תהליכים מקבילים: בתהליך אחד הפכו שורשים שלשיים רגילים לשורשים "חלשים" בגלל תהליכים פונטיים ופונולוגיים שחלו באחד מעיצורי השורש. תהליך זה מאפיין למשל את השורשים שבהם העיצורים נ', י', א' או ו'; למשל, הפועל נָסַע בזמן עתיד היה אמור להיות *יִנְסַע (כמו יִלְבַּש), אבל בעיצור נ' חלה הידמות לעיצור ס' שאחריו ונוצרה הצורה יִסַּע,עם דגש חזק ב-ס'. בתהליך שני הפכו שורשים שמלכתחילה היו, לפי ההשערה הרווחת, דו-עיצוריים, לשורשים במתכונת תלת-עיצורית, על ידי הוספת עיצורים או תנועות לתוך השורש; למשל השורש ק"ם, שבו יש תנועה ארוכה (קָם, יָקוּם) במקום שבדרך כלל יש בו תנועה קצרה.
קבוצות השורשים האלה מכונות "הגזרות" או "הפעלים העלולים" (מקור המונח "עלולים" מערבית במשמעות "חולים"), ואת מערכת הנטייה הרגילה של הפועל מכנים "גזרת השלמים". משייכים לגזרות גם את קבוצת השורשים שבה עיצור השורש השני זהה לעיצור השלישי; קבוצה זו מכונה "גזרת הכפולים". תיאור הגזרות בעברית ובערבית (ובעקבותיהן ביתר השפות השמיות) מתבסס על הבלשנות הערבית של ימי הביניים, ששימשה תשתית גם לבלשנות של מדקדקי העברית בימי הביניים. שמות הגזרות מתבססות על השורש פע"ל (בערבית: فعل), כך ש-פ' הפועל (פה"פ) היא האות הראשונה בשורש, ע' הפועל (עה"פ) היא האות השנייה בשורש, ו-ל' הפועל (לה"פ) היא האות השלישית בשורש. בבלשנות השמית המודרנית מקובל להשתמש גם בשורש קט"ל (בערבית قتل) עבור שמות המשקלים והגזרות, כיוון ששורש זה קיים (בחילופי ט-ת) בכל השפות השמיות וכיוון שאיננו מושפע מחילופי בגד-כפ"ת ומתכונות העיצורים הגרוניים.
לעיתים קרובות, הכללים המיוחדים של הגזרות חלים רק על חלק מהשורשים המתאימים להגדרתן; למשל, השורש נ.ש.מ. אינו מאבד את פ' הפועל נ' שלו כבגזרת חפ"ן. במקרים כאלה נהוג לומר שהשורשים "נוטים על דרך השלמים/גזרת השלמים".
סיווג הגזרות.
הגזרות מתחלקות למספר קבוצות של גזרות, בעלות מאפיינים משותפים הנוגעים לתהליכים שגרמו להיווצרותן.
גזרות שלמות.
בשם "גזרות שלמות" מכנים גזרות שבהם אף אחת מאותיות השורש לא נשמטת בשום הטיה.
גזרות נחות.
"גזרות נחות" הן גזרות שבחלק מההטיות אחת מאותיות השורש "נחה" (כלומר כתובה אך לא נהגית כעיצור), ובחלקן היא אף נשמטת כליל.
גזרות חסרות.
"גזרות חסרות" הן גזרות שבהן אחת מאותיות השורש חסרה. גזרות בהן בחלק מההטיות, אחת מאותיות השורש נופלת כתוצאה מהיותה חסרת תנועה, או מנוקדת בשווא נח. התהליכים הגורמים להיווצרותן הם לרוב תופעות לשוניות כמו הידמות מלאה והתלכדות עיצורים.
שאדה
אמלריך הראשון, מלך ירושלים
אמלריך הראשון (Amaury Ier de Jérusalem, מכונה גם אמאורי או איימרי) (1136 – 11 ביולי 1174) היה מלך ממלכת ירושלים משנת 1162 ועד למותו. לפני הכתרתו למלך נשא בתואר רוזן יפו ואשקלון.
ילדות.
אמלריך היה בנם השני של מלכי ירושלים פולק ומליסנדה. לאחר מותו של פולק שלטו בממלכה מליסנדה יחד עם בנה הבכור בלדווין השלישי. עם הגעתו של בלדווין לבגרות סירבה מליסנדה לוותר על כיסאה ובין השניים התפתחה יריבות שהגיעה לשיאה בשנות החמישים של המאה ה-12, לאחר שהממלכה חולקה לשני חלקים: בצפון שלט בלדווין ואילו ביהודה ושומרון המשיכה לשלוט מליסנדה. מיד לאחר חלוקת הממלכה פתח בלדווין בעימות מזוין מול אימו שהתפתח לכדי מלחמת אזרחים.