הנמל של צ'רצ'יל הוא הנמל היחיד באוקיינוס הארקטי שמחובר לרשת הרכבות הצפון-אמריקאית. הנמל מסוגל לתת שירות לכלי שיט בגודל פנמקס. קרחונים ימיים מגבילים את הניווט ואת השיט מאמצע הסתיו עד לאמצע הקיץ.
אין כבישים מצ'רצ'יל המגיעים לשאר קנדה. מלבד הרכבת, שתי חברות תעופה מפעילות קווים סדירים לוויניפג וליישובים צפוניים בנונאווט. חברת התעופה "Calm Air" מפעילה טיסות יומיות לוויניפג ולמחוז קיוואליק שבנונאווט.
ממשלת מניטובה הציעה שהנמל של צ'רצ'יל ישמש כ"שער ארקטי" - הוא יקבל אוניות מכולות מאסיה, המכולות יועמסו על רכבת, ומשם יועברו ליעדים מרכזיים באמריקה הצפונית. צ'רצ'יל משטענת (מעבירה מכלי תחבורה אחד לשני) תבואה מאז שנת 1929.
ב-31 באוקטובר 2012, ה"Financial Post", עיתון כלכלי קנדי, דיווח כי בשל עיכובים באישורים של בניית צינורות נפט משדות הנפט של אלברטה, מתכנני הצינורות שוקלים לשלוח את הנפט, דרך הרכבת, לצ'רצ'יל, שם הנפט יועמס על מכליות נפט.
דמוגרפיה ותרבות.
נכון למפקד הלאומי שקנדה ערכה בשנת 2006, רוב האוכלוסייה (56.41%) היו ילידים (אינדיאנים).
ציד ודיג הן עדיין פעילויות חשובות לרוב התושבים הילידים בעיר, אם כי אמצעי התחבורה בו הם משתמשים הוא מודרני - אופנוע שלג. השפה העיקרית בה הילידים משתמשים היא אנגלית, אך יליד אחד מכל חמישה דובר ניב כלשהו של קרי.
בעיר נמצא מרכז רב תכליתי מודרני, שנמצאים בו ספרייה, מרכז רפואי, מעונות יום, בריכת שחייה, מגרש הוקי קרח, משטחי קרלינג, חדר כושר, מגרשי כדורסל, גן שעשועים מקורה, אולם קולנוע וקפיטריה. קרוב לעיר נמצא "Eskimo Museum", מוזיאון לתרבות האינואיטית, המופעל על ידי הבישופות של צ'רצ'יל. במוזיאון נמצאים מעל 850 פריטי אומנות אינואיטית. הפריטים כוללים פסלים היסטוריים ועכשוויים העשויים מאבן, עצמות ושנהב, כמו גם פריטים ארכאולוגיים ודגימות של חיות בר (שלדים, פוחלצים וכו').
עד סוף שנות ה-80, השלטון המקומי בעיר והסוכנות הקנדית לפארקים ערכה מסע הסברה וחינוך לתושבי העיר בנושא בטיחות באזורים בהם מסתובבים חופשי דובי קוטב, מה שצמצם באופן משמעותי את מספר ההיתקלויות האלימות עם הדובים, וכתוצאה מכך תרם לתיירות האקולוגית, כך שגם תושבי העיר וגם דובי הקוטב הרוויחו מהמהלך.
אוכלוסיית העיר פחתה בעקביות
ניקולאי דה קאוורי
ניקולאי דֶה קאוֶורי (באיטלקית Nicolay de Caveri חי בתחילת המאה ה-16) היה קרטוגרף יליד הרפובליקה של ג'נובה באיטליה. המפה שערך, מפת קאוורי, היוותה בסיס למפת ולדזמילר משנת 1507 שמנתוניה הוכן גלובוס יגלוניקוס. קאוורי שירת את מלך פורטוגל ובשל כך הייתה לו גישה למידע שהגיע מספנים פורטוגלים.
שמות.
קיימות גרסאות רבות לשמו, כולן מבוססות על חתימתו בגב המפה הנושאת את שמו:
Nicolay Canerio, Nicolo Caveri, Nicolo Canerio, Nicolaus de Caveri, Nicolaus de Caverio, Nicholas de Caveri ו Nicolai de Caveri.
בייסלארד
בייסלארד (באנגלית: Baselard; בגרמנית: Pasler) הוא פגיון או חרב קצרה שהיו בשימוש בימי הביניים המאוחרים.
אטימולוגיה.
בשימוש מודרני במילה בייסלארד, המונח משמש לסוג של פגיון מהמאה ה-14 בעל ניצב בצורה של האות האנגלית I שהתפתח מפגיוני האבירים של המאה ה-13. השימוש בשם אינו עקבי, והמונח בצרפתית תיכונה ובאנגלית תיכונה כנראה מתכוון לשורה רחבה של פגיונות גדולים. המונח (בגרסאותיו הרבות) הופיע לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-14. יש ראיות המצביעות על כך שהמונח בייסלארד הוא השחתה המילה הגרמנית "Basler" שמשמעותה הוא "סכין בזל".
שימושים היסטוריים.
תיאורים של הבייסלארד מהאמצע המאה ה-14 נשמרו כחלק מדמויות קברים (הבייסלארד נחשב כחלק מהלבוש הצבאי של אביר מנוח). באמצע המאה ה-14 הבייסלארד היה נשק פופולרי וביצעו איתו חלק גדול ממקרי האלימות האזרחית, והוא זוהה עם חוליגניות. עדות מוקדמת שלו היא ממסמכי בית המשפט של נירנברג (בשנת 1341) שבו יש תיעוד של משפט נגד אדם שפצע אישה על ידי הכאתה בראשה עם פאסלר (שמו הגרמני של הבייסלארד). כמה תקנוני חוק גרמניים מהמאה ה-14 והמאה ה-15 הוציאו מחוץ לחוק את הבייסלארד בגבולות העיר. בסוף המאה ה-14 הבייסלארד הפך מאוד פופולרי בחלקים נרחבים של מערב אירופה, כולל צרפת, איטליה, גרמניה, ואנגליה. הנס סלואן כתב שיר סאטירי על השימוש בבייסלארד כאביזר אופנה. פריס פלוומאן קישר בין הבייסלארד לססגוניות מיותרת: בסיפורו מסופר על שני כמרים, סר ג'ון וסר ג'פרי, מוצגים כשהם מתרברבים בחגורות הכסף שלהם, ובבייסלארד או בפגיון האונות שלהם עם כפתורים מצופים זהב.
ווט טיילר נרצח עם בייסלארד על ידי ראש העיר של לונדון, ויליאם וולוורת', בשנת 1381.
מלאדה בולסלאב
מלאדה בולסלאב (בצ'כית: Mladá Boleslav; ; בגרמנית: Jungbunzlau; בספרות הרבנית: בומסלא) היא עיר בחבל בוהמיה המרכזית ברפובליקה הצ'כית על גדות נהר הייזרה כ-50 קילומטרים צפונית-מזרחית לבירה פראג.
היסטוריה.
העיר נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-10 כטירה מלכותית עבור המלך בולסלאב השני, והיא נקראה על שמו בשם מלאדה בולסלאב (מלאדה - הצעירה), כדי להבחין בינה לטירה אחרת ליד פראג שנשאה אף היא את שמו של המלך; במאה ה-15 נוסף שם לוואי גם לטירה המוקדמת והיא נקראה "סטארה בולסלאב" (הישנה).
ב-1334 ו-1436 קיבלה מלאדה בולסלאב זכויות עיר, והפכה למרכז חשוב על הדרך מפראג לבוהמיה הצפונית, לוסטיה וברנדנבורג. במאה ה-16 הייתה העיר למרכז ומקום פריחה של זרמים שונים בכנסייה המוראבית והוקמו בה כנסיות ובית דפוס. תקופת רנסאנס זו פסקה עם הקתוליזציה המחודשת של אזורים אלו במאה ה-17 ואוכלוסיית העיר התמעטה.
מאידך, פרחה במאות ה-17–18 הקהילה היהודית בעיר, שכונתה בפי יהודיה "בומסלא", והיא הייתה למרכז יהודי חשוב. במאה ה-19 שהייתה למעשה כבר עידן של דעיכת הקהילה היהודית בעיר, עדיין כונתה העיר "ירושלים שעל הייזרה". הנגיד היהודי יליד ורונה, יעקב ב"ש פון טרויֶנברג, שהיה היהודי הראשון שזכה לתואר אצולה בממלכת הבסבורג, חי ופעל בסוף ימיו בבומסלא, נפטר בה ונקבר בבית הקברות היהודי המקומי.
במאה ה-19 ידעה העיר שוב שגשוג כלכלי ותרבותי, היא הפכה למרכז אזורי חשוב ונפתחו בה מוסדות חינוך חדשים, תיאטראות ומוזיאונים. מפעל סקודה (במקור: לורין וקלמנט) שהוקם בעיר מספק עבודה לאלפים מתושבי העיר.
מועדון הכדורגל "מלאדה בולסלאב" העירוני, משחק בליגת העל הצ'כית בכדורגל.
יהדות בומסלא.
הקהילה היהודית במלאדה בולסלאב, אותה כינו היהודים בומסלא, הייתה אחת הקהילות הוותיקות בבוהמיה. במשך שנים רבות היו רבני הקהילה תלמידי חכמים בעלי שם, ששמעם והשפעתם חרגו מתחומיה.
כנראה התיישבו יהודים בעיר כבר במאה ה-15, מוזכר יהודי יוצא העיר בשם יקותיאל זלמן בן יצחק דן בומסלא שעזב את פראג ב-1515 בדרכו לרוסיה. במאה ה-17 נפטר בעיר, האציל היהודי, יהודי החצר של כמה מקיסרי האימפריה הרומית הקדושה מבית הבסבורג, יעקב ב"ש. הרב מאיר פישלס מילידי העיר, כיהן במשך ארבעים שנה כראב"ד פראג וכראש הישיבה בה, וכונה על שם העיר "מהר"ם בומסלא".
רבני בומסלא.
בין רבני העיר התפרסמו:
ערים תאומות.
לעיר 5 ערים תאומות:
בומסלא
בומסלה
ז'ורז'יניו
ז'ורז'ה דה אמורים קמפוש (בפורטוגזית: Jorge de Amorim Campos, נולד ב-17 באוגוסט 1964 בריו דה ז'ניירו שבברזיל), המכונה ז'ורז'יניו (בפורטוגזית: Jorginho), הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת המגן הימני, ומאמן כדורגל בהווה.
ז'ורז'יניו נחשב לאחד מטובי המגנים הימניים בתקופתו, וזכה עם נבחרת ברזיל בכדורגל במונדיאל 1994, ואף נבחר לנבחרת מצטייני המונדיאל.
קריירת מועדונים.
קריירת הבוגרים של ז'ורז'יניו החלה בשנת 1984, בקבוצת אמריקה מעירו ריו דה ז'ניירו, כאשר היה בן 18. כעבור שנה עבר לפלמנגו, שם שיחק חמש עונות, צבר 188 הופעות, הבקיע שבעה שערים, וזכה באליפות בשנת 1987. בשנת 1989 עזב את ברזיל וחתם בבאייר לברקוזן מליגת הבונדסליגה. בלברקוזן שיחק שלוש עונות, צבר 87 הופעות והבקיע תשעה שערים.
בקיץ 1992 חתם ז'ורז'יניו בבאיירן מינכן, בה שיחק שלוש שנים, והיה חלק מחוליית הגנה קשוחה שכללה את לותר מתאוס, תומאס הלמר ואולף תון. חזרתו של המגן הימני מרקוס באבל לבאיירן מינכן מהשאלה בהמבורג, הביאה לפיחות במעמדו של ז'ורז'יניו בעונתו האחרונה בקבוצה, והוא עזב בקיץ 1995 לאחר שלוש שנים, בהן צבר 67 הופעות, הבקיע שישה שערים, וזכה באליפות בשנת 1994.
בקיץ 1995 חתם ז'ורז'יניו בקאשימה אנטלרס מליגת העל היפנית, ובעונתו הראשונה נבחר לשחקן העונה וזכה באליפות. לאחר שלוש שנים בקבוצה היפנית, בהן צבר 103 הופעות וכבש 17 שערים, בחר לחזור לברזיל, שם שיחק בסאו פאולו, ואסקו דה גאמה, עמה זכה בגביע מרקוסור בשנת 2000, ופלומיננזה, עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2002.
קריירה בינלאומית.
ז'ורז'יניו צבר 64 הופעות בנבחרת ברזיל בכדורגל, בהן כבש שלושה שערים. ז'ורז'יניו ייצג את ברזיל בקופה אמריקה 1987, אולימפיאדת סיאול בשנת 1988, בה זכה עם הנבחרת במדליית כסף, מונדיאל 1990 וקופה אמריקה 1995, אך הצלחתו הגדולה ביותר הייתה במונדיאל 1994, בו היה חלק מחוליית הגנה ברזילאית חזקה במיוחד, שהייתה בורג משמעותי מהזכייה של ברזיל באותו מונדיאל. ז'ורז'יניו היה ממצטייני הטורניר ובסיומו נבחר לנבחרת מצטייני הטורניר.
קריירת אימון.