מאז התחלת ייצור הלנד רובר כל דגמי הדיפנדר שימשו את הצבא. לעיתים קרובות הצבא רכש דגמים אזרחיים ושינה אותם במקצת, אבל גם כמה דגמים צבאיים פותחו. הדיסקברי גם שימש במספרים קטנים, לרוב כרכב תקשורת. שני דגמים שעוצבו כדגמים צבאיים היו ה"Foward-Control" (שליטה-קדמית) משנות ה-70 וה"Light-Weight" (קל משקל) משנות ה-60. האחרון יועד להיות מובל על ידי מסוק.
שינויים צבאיים כוללים מערכת חשמל של 24 וולט, אורות שיירה, וילונות האפלה ומתקנים לנשיאת ציד מיוחד או נשק.
שימושיו הצבאיים של הלנד רובר כוללים רכב רב שימושי קל, רכב תקשורת, פלטפורמה לסוגים שונים של נשק כמו מכונות ירייה וטילי טאו ואמבולנס שדה.
עיבוד מפורסם ללנד רובר למטרות צבאיות הוא דגם "הפנתר הוורוד". בערך 100 לנד רוברים שונו למטרות סיור על ידי יחידת הכוחות המיוחדים הבריטית, ה-SAS. בשביל שימוש מדברי הם היו צבועים לרוב בוורוד, ומשם נבע השם. לכלי הרכב הותאם ציוד מיוחד כמו מצפן שמש, מכונות ירייה, מכלי דלק גדולים יותר ומתקנים המשחררים עשן. שינויים דומים נעשו לדגמים חדשים יותר ולדיפנדרים.
לנד רוברים ודיפנדרים גם שוריינו. הדגם המשוריין הנפוץ ביותר הוא ה"שורטס שורלנד" הנבנה על ידי האחים שורטס מבלפסט. רכבי השורלנד הראשונים נשלחו למשטרת צפון אירלנד ב-1965. הם היו דגמי "109 משוריינים עם צריח ממכונית משוריינת אחרת. ב-1990 יוצרו יותר מ-1.000 כלי רכב מסוג זה. בשנות ה-70 לנד רובר משוריין יותר קונבנציונלי הנקרא הוטספור נבנה בוויילס עבור משטרת צפון אירלנד. הלנד רובר טנגי נבנה על ידי צוות ההנדסה של משטרת צפון אירלנד בשנות ה-90. הצבא הבריטי השתמש בסוגים שונים של לנד רוברים משוריינים, תחילה בצפון אירלנד אבל גם במערכות שהתרחשו בתחילת המאה ה-21. בתחילה הם הוסיפו פנלים מגנים לדור הראשון של הלנד רובר ולאחר מכן הם רכשו את הגלובר ווב APV ולבסוף את הקורטולדס, הידוע בשם SNATCH. כלי רכב אלו היו מבוססים על שלדה של לנד רובר, אולם לאחר מכן בכמה מכלי הרכב הוחלפו השלדות לשלדות שבונה חברת אוטוקר מטורקיה ומצוידים במנועי דיזל ובמיזוג אוויר בשביל עיראק.
השינוי הקיצוני ביותר של לנד רובר למטרות צבאיות הוא הזחל"ם קנטאור. הוא מבוסס על סדרה III וכולל מנוע V8 והנעת חגורה מקוצרת מהטנק הקל סקורפיון. מספר קטן יוצר, ונמצא בשימוש על ידי גאנה, בין השאר.
כלי הרכב של לנד רובר נמצאים בשימוש כוחות צבאיים בכל רחבי העולם, אם כי מסתמנת מגמה של החלפתם על ידי כלי רכב גדולים יותר מאז תחילת המאה ה-21. כלי רכב אלו מחליפים את הלנד רובר בתפקידים כמו אמבולנסים, משאיות ארטילריה ופלטפורמות לנשק. זה נובע בעיקר מדרישות הלחימה המודרנית שבה כלי רכב צבאיים נדרשים לבצע משימות קשות יותר כמו נשיאת כמות גדולה בהרבה של ציוד. רכב 4X4 "רך" כמו לנד רובר לא יכול לעמוד ביכולת המשא או החוזק של רכב גדול יותר. אפילו לדגם הנוכחי של לנד רובר בצבא הבריטי, ה-XD וולף, יש שלדה ומתלים מחוזקים בהשוואה לדגם האזרחי.
בשנות ה-2000 נכנס לשירות בצה"ל ה"דוד", רכב שטח ממוגן המבוסס על לנד רובר דיפנדר.
יוקרה.
דגם הריינג' רובר, שהוצג לראשונה ב-1970, עזר להגדיר את המותג לנד רובר מאז תחילת המאה ה-21, לפחות כפי שעשו הדגם המקורי ומאוחר יותר דגמי הדיפנדר. בתקווה לנצל את צמיחת קטגוריית ה-SUV בשנות ה-90, הציגה לנד רובר מבחר דגמים כדוגמת דיסקברי, פרילנדר וריינג' רובר ספורט.
למרות זאת, בסוף שנות ה-90 סבלה תדמיתו של המותג בשל אוסף מוצרים עם קשר חלש ביניהם. במטרה לנצל את השוק הגדל של רכבי SUV יוקרתיים, התנתקה לנד רובר מתדמית כלי הרכב ה"קשוחים" המכוונים לשטח בלבד, ועברה לכיוון פלח היוקרה. אסטרטגיה זו נחלה הצלחה ומשכה את הלקוחות הרווחיים ביותר - אלו העושים שימוש ברכב השטח בכביש בלבד. למרות האסטרטגיה החדשה, המשיכה לנד רובר לדאוג שכל רכביה יהיו מסוגלים להתמודד עם מצבי שטח קיצוניים, כראוי לתדמיתה המקורית. טכנולוגיה מודרנית כמו מתלי אוויר מתכוונים ובקרת משיכה אפשרו ללנד רובר לייצר כלי רכב שמספקים גם את לקוחותיה הנוסעים בשטח וגם את אלה הנוסעים בכביש.
ב-2005 הייתה לנד רובר החטיבה רווחית בקבוצת מותגי היוקרה של פורד. בערים גדולות כמו סיאטל, החליפו סוכנויות לנד רובר סוכנויות של פורד, מרקורי וניסאן.
יכולות.
השימוש בלנד רובר על ידי הכוחות הצבאיים של בריטניה ושל חברות אחרות בחבר העמים הבריטי ועל ידי אזרחים בפרויקטים ומשלחות נובע מיכולות השטח שלהם. לדוגמה, גרסת בסיס גלגלים קצר של הלנד רובר דיפנדר יכולה להתמודד עם זווית גישה של עד 50 מעלות וזווית נטישה של עד 53 מעלות. נתונים אלה טובים לא רק מרכבי שטח עירוניים, אלא גם מרכבי שטח צבאיים כמו ה-HMMWV והפינצגאוור המחליף בבריטניה את הלנד רובר בכמה תפקידים.
דגמים.
יש גם כמה דגמים שפותחו עבור משרד ההגנה הבריטי:
דגמים נוכחיים.
בתערוכת הרכב של דטרויט 2004, לנד רובר הציגה את רכב הקונספט הראשון שלה, הריינג' סטורמר.
בקולנוע ובטלוויזיה.
הלנד רובר השתתף בסדרות טלוויזיה וסרטים רבים כמו:
לנד רובר בישראל.
כלי הרכב של לנד רובר מיובאים לישראל על ידי חברת המזרח לשיווק מכוניות, שהייתה גם היבואנית של רובר עד שזו קרסה ב-2005. בנוסף, פועלים בישראל יבואנים אישיים רבים לרכבי לנד רובר.
נתוני מכירות.
על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר כלי רכב פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
האיים האיאוליים
האיים האיאוליים (באיטלקית: Isole Eolie, בסיציליאנית: Ìsuli Eoli, בלטינית: Insulae Aeoliae; נקראים גם האיים הלִיפַּארִיִים – Isole Lipari) הם קבוצת איים געשיים בים הטירני, מול החוף הצפוני של סיציליה. האיים הם חלק ממחוז מסינה.
אוכלוסיית האיים נאמדת בכ-15,000 נפש. בימי הקיץ מהווים האיים אתר תיירות מבוקש ומספר המבקרים השנתי נאמד ב-200,000 תיירים. קיימת תחבורה בספינות לחוף האיטלקי ולסיציליה, אבל ההסעה העיקרית היא ברחפת המגיעה לאיים מדי יום.
האיים האאולים קרויים על שמו של איולוס השלישי (Aeolus), אל הרוחות במיתולוגיה היוונית. לעיתים קרובות נקרא הארכיפלג "האיים הליפאריים" על שם האי הגדול ביותר – ליפארי.
בימי השלטון הפשיסטי שימשו חלק מהאיים כמחנות ריכוז לאסירים פוליטיים.
גאוגרפיה.
האיים האיאוליים הם קשת איים אשר נוצרה כתוצאה מתנועת הלוחות הטקטונים. באזור זה מתרחשת הפחתה של הלוח האפריקאי הנע צפונה אל מתחת ללוח האירואסייתי. תהליך זה יוצר קשת איים געשיים, בדומה לאיים הגעשיים אשר נוצרו בקשת ההלנית בים האגאי.
האיים האיאוליים מורכבים מקבוצה של שמונה איים ושטחם 116 קמ"ר. הצפוני שבהם הוא סטרומבולי (Stromboli), המהווה מוקד תיירות, המערבי אליקודי (Alicudi), הדרומי וולקנו (Vulcano) - משמו נגזר הכינוי הכולל של הרי הגעש, ושאר האיים: ליפארי (Lipari) - מרכז האיים (בשלושה מערי האי מתרכזת רוב האוכלוסייה), סלינה (Salina), פיליקודי (Filicudi), פנראה (Panarea), ובסילוצו (Basiluzzo).
באיים מתנשאים שני הרי געש פעילים: סטרומבולי ווולקנו, ואחרים המעלים אדים ופומרולות - למשל ליפארי ופנראה. ההר הגבוה ביותר באיים נמצא באי סלינה וגובהו 962 מטר מעל פני הים.
מרחקי האיים מהיבשה: מנאפולי לאי הקרוב ביותר (סטרומבולי) - 240 ק"מ; מסיציליה לאי הקרוב ביותר (האי וולקנו) - 25 ק"מ. בין שלושה איים מרכזיים המרחק הוא 17 ק"מ.
כלכלת האיים.
בעבר נכרו באיים סלעי פומיס לבן - סלע געשי הנקרא גם "אבן ספוג", אולם מכרות הפומיס נסגרו בעקבות הכרזת האיים כאתר מורשת עולמי. מהאי ליפארי מגיע יין מיוחד. באי וולקנו יש מכרות אלום (alum) - מלח כימי.
אתר מורשת עולמי.
האיים האיאוליים נבחרו בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית בזכות חשיבותם כאתר טבע נבחר על ידי אונסק"ו.
דייסה
דייסה היא תבשיל פשוט העשוי בדרך כלל משיבולת-שועל (לעיתים קמח שיבולת-שועל) או מסולת, שבושלו במים או חלב או שניהם גם יחד, מתובלת לרוב במלח או סוכר. שיבולת-שועל וסולת הם הדגנים הנפוצים להכנת דייסה, אולם ניתן להכין דייסות גם מאורז, חיטה, קמח אפונה, שעורה ועמילן תירס. במטבח היהודי האשכנזי נפוץ מאכל המצה בריי (דייסה בגרמנית: בריי), סוג של עיסת דייסה מטוגנת עשויה ממצה.
בתרבויות רבות דייסה מוגשת לארוחת בוקר. לחלק מיצרני דגני בוקר ישנם מותגים של אבקות להכנה מיידית של דייסות. גם יצרני מזון תינוקות משווקים אבקות דייסה בטעמים שונים. לפי המלצת משרד הבריאות הישראלי - ניתן להוסיף דייסות ודגנים המכילים גלוטן לתזונת התינוק החל מתום החודש השישי לחייו.
דייסה היא אמצעי להקל על עיכול דגנים וקטניות ומשום כך דייסות משמשות בחברות רבות כמאכל לעת חולי. דייסת אורז היא בעלת חשיבות ברפואה הסינית ומומלצת כמאכל קבוע לעובדי מכרות ומפעלים שנחשפו למתכות רעילות; במקרים אלו מוסיפים לה עשבי תבלין כגון כוסברה, הנחשבת ברפואה הסינית כטיפול להרעלת כספית.
דייסה ברחבי העולם.
דייסת שיבולת-שועל.
באירלנד וסקוטלנד ורוסיה מכינים דייסה משבבי שיבולת שועל מלאה. בסקוטלנד היא מוגשת עם מלח. באנגליה וארצות הברית היא עשויה משבבי שיבולת-שועל (כמו המותג "קוואקר", שהפך לשם גנרי בתחום). דייסת שיבולת-שועל היא ארוחת בוקר מסורתית בסקנדינביה ובאיסלנד. בפולין מכינים ארוחת בוקר של דייסת שיבולת-שועל עם חלב חם, לעיתים עם סוכר וחמאה. בברזיל דייסת שיבולת-שועל מורתחת בחלב היא קינוח או תוספת לארוחה.
דייסת תירס.