כריסטיאן נולד ב-6 בספטמבר 1722 בבישוויילר, לכריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד ולקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן, בתו של לודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן.
בשנת 1735 מת אביו כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, וכריסטיאן ירש את נחלותיו. מכיוון שהיה קטין, שלטה אמו קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן כעוצרת עד לבגרותו. בין השנים 1737–1739 למדו כריסטיאן ואחיו הצעיר פרידריך מיכאל באוניברסיטת ליידן, ולאחר מכן שהו בחצר המלוכה הצרפתית. בשנת 1740 נטל כריסטיאן את השלטון לידיו, ובשנת 1741 חיתן את אחותו קרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן עם לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט.
ב-6 בפברואר 1746 התחתן כריסטיאן בנישואים מורגנטיים עם מריה יוהנה קאמאסה, ובשל כך נשלל מילדיו הזכות לשאת את תאריו, אולם בשנת 1792 קיבלו ילדיו את התואר פרייהר פון צווייבריקן.
בשנת 1758 המיר כריסטיאן את דתו לקתולית, בלחץ פטרונו לואי החמישה עשר, מלך צרפת. כריסטיאן היה מופקד על חינוך אחיינו קרל אוגוסט, אולם לאחר מלחמת שבע השנים נשאר קרל אוגוסט באוסטריה. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שלח כריסטיאן כוח בפיקוד בנו כריסטיאן פון צווייבריקן שנלחם לצד הצבא הצרפתי, ואף השתתף בקרב יורקטאון.
ב-5 בנובמבר 1775 מת כריסטיאן בהרשוויילר-פטרסהיים, ואחיינו קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
ב-6 בפברואר 1746 התחתן כריסטיאן בנישואים מורגנטיים עם מריה יוהנה קאמאסה, שממנה היו לו 6 ילדים:
יחסי טיבט–ישראל
מדינת ישראל מעולם לא התערבה בסוגיית טיבט על מנת לא לפגוע ביחסי ישראל וסין. עם זאת, בשנים המוקדמות של שנות ה-60 של המאה ה-20 התקיימו מגעים רופפים ולא רשמיים בין ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון לטנזין גיאטסו, הדלאי לאמה.
היסטוריה.
אחת הסוגיות המשמעותיות ביחסי ישראל–סין הייתה טיבט ומנהיגה, הדלאי לאמה. בראשית המאה ה-20 הצליחה טיבט להשיג מידה של עצמאות - בשנת 1913 חתמו טיבט ומונגוליה על הסכם של הכרה הדדית ועצמאות מהרפובליקה הסינית. בתמיכתה של הממלכה המאוחדת הצליחה טיבט לשמור על עצמאותה עקב חולשתם של הסינים. ברם ב-1950, עקב יציאת הבריטים מהודו והתגבשות המשטר הקומוניסטי בסין, הסינים שוב חדרו לטיבט וביססו שם את שלטונם. ב-1959 התחולל בטיבט מרי שדוכא בידי צבא השחרור העממי. הדלאי לאמה נמלט להודו ומאז הוא נמצא בגלות ועוסק בפעילויות דיפלומטיות ברחבי העולם למען חידוש עצמאותה של טיבט. ממשלת הרפובליקה העממית של סין רואה בכך התערבות בענייניה הפנימיים.
ב-13 בספטמבר 1960 כתב טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה ה-14 ממקום משכנו בהודו לראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון וסיפר לו על מצבם הטרגי של הפליטים הטיבטים הנמלטים מפני הרדיפות של צבא השחרור העממי להודו ולנפאל ועל הסכנות הנשקפות לחייהם של הפליטים שאינם יכולים לברוח. גיאטסו ביקש מבן-גוריון שישראל תתמוך בהצעת ההחלטה שתובא לעצרת הכללית של האומות המאוחדות בנדון.
כשנה לאחר מכן, ב-20 בדצמבר 1961 חזר גיאטסו על פנייתו לבן-גוריון והפעם הסביר לו שבעצרת האו"ם הקודמת, שהתקיימה בשלהי שנת 1960, לא התקבלה שום החלטה בעניין טיבט וכי הצעה חדשה תונח בפני העצרת הכללית החדשה של שנת 1961. הוא הסביר שהמצב בטיבט החמיר בינתיים ואלפי תושבי חבל הארץ ממשיכים להימלט להודו. באותה המכתב ביקש הדלאי לאמה את סיועה של מדינת ישראל בהצבעה באו"ם. ראש הממשלה בן-גוריון השיב לו כי אם תונח בפני העצרת הכללית "הצעת החלטה הגיונית המאשרת את הזכויות החירויות של העם הטיבטי, תתמוך בה ישראל כפי שעשתה בעבר". החלטה כזו התקבלה באו"ם ברוב מוחץ ומשלחת טיבט ניו יורק שלחה לנציגות ישראל באומות המאוחדות מכתב הוקרה על הצבעתה.
חלפו כמה עשורים והתייחסותה של ישראל לסוגיית טיבט השתנתה בעקבות כינון היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין ב-24 בינואר 1992. ב-23 בנובמבר 1993 העלתה חברת הכנסת נעמי חזן ממפלגת מרצ את סוגיית טיבט שוב. חזן טענה שהדיווחים על הפרת זכויות האדם בטיבט על ידי ממשלת סין המחזיקה בטיבט כשטח כבוש התרבו. היא ביקשה לדעת מהי עמדתה של ממשלת ישראל בעניין טיבט והאם היא הביעה מחאה בפני סין העממית. סגן שר החוץ יוסי ביילין השיב ואמר שבשנתיים הראשונות לכינון היחסים הדיפלומטיים עם סין העממית נמנעה ישראל מלעסוק בנושא טיבט.
בחודש מרץ 1994 הגיע הדלאי לאמה לביקור בן 4 ימים בישראל. הביקור הביך את ממשלת ישראל, לפיכך נקבע שבמטרה שלא לפגוע ביחסים הדיפלומטיים עם סין שכוננו לאחר מאמצים רבים, לא ייפגשו עם הדלאי לאמה פקידי ממשלה. גם דוברו של הדלאי לאמה ביקש להתייחס לביקור כ"עלייה לרגל פרטית" למקומות הקודש של שלושת הדתות המונותאיסטיות. עוד נקבע כי הדלאי לאמה הגיע לישראל כאורח של החברה להגנת הטבע. הדלאי לאמה פתח את ביקורו ביד ושם ובמהלך שהותו הוא קיבל תואר כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים. מבין שרי הממשלה נועד איתו רק יוסי שריד, השר להגנת הסביבה. הדלאי לאמה ביקר שנית בישראל ב-1999.
בשנת 1989 נוסד ארגון יטי"ב - ידידי טיבט בישראל. הארגון הוקם למטרת קירוב מדינת ישראל והעם טיבטי, בין היתר באמצעות הקמת מיזמים משותפים בין הארגון ועמיתיהם הטיבטים.
ממשלת סין ייחסה כנראה חשיבות לעמדת ישראל ולדעת קהלה בסוגיית טיבט. ביוני 2001 הגיעה לישראל משלחת חקלאית מטיבט שחבריה דיברו בשבח התפתחות טיבט תחת שלטונה של סין העממית. ארגון מתת, העוסק במיזמי שיתוף פעולה חקלאי עם סין העממית היה אמון על אירוח המשלחת.
סוגיית טיבט חשובה מאוד לסין העממית. בסין רואים בסוגיה זו עניין פנימי ואישי ודוחה כל התערבות חיצונית בנדון. סין העממית הייתה בדרך כלל שבעת רצון מהתנהלותה של ישראל בסוגיה זו.
בפברואר 2006 הגיע הדלאי לאמה לביקור בישראל. ביקור זה העיב על יחסי ישראל–סין.
ניפוי (NBA)
קרל השני אוגוסט, דוכס פפאלץ-צווייבריקן
מתן יאיר
מתן יאיר (נולד ב-9 במאי 1977) הוא תסריטאי, במאי קולנוע וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
מתן יאיר נולד בירושלים וגדל בהרצליה. הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בחוגים היסטוריה כללית ולימודים כלליים ותואר שני בהצטיינות ביחידה למחקר התרבות. עבודת התזה שלו עסקה בהצגתם העצמית של בני נוער; בוגר מגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2003. אחר כך המשיך לתואר שני בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
עשייתו של מתן יאיר שלובה בהיבטים אוטוביוגרפיים. החל משנת 2005 מלמד מתן יאיר היסטוריה וספרות בתיכון "היובל" בהרצליה, ומסייע לבני נוער לעבור את בחינות הבגרות.
בסיום לימודיו בסם שפיגל, זכה במענק פיתוח דרמה מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. התסריט שכתב לדרמה בת 50 דקות, התפתח לספרו הראשון, "חדר משלו". הספר, הכתוב כיומן, מתאר שנה בחייו של נער מתבגר שמשפחתו מתפרקת. בעקבותיו זכה יאיר במלגת "פרדס" מטעם הספרייה הלאומית בירושלים לכתיבת ספר פרוזה שני.
מנימוקי הוועדה שבחרה בספר : "יאיר יצר קשב רגיש ביותר, הן ללשון הנוער היום והן לאפשרות סימונו של יחיד אינדיבידואלי בתוך הלשון הזו. זהו ספר פורץ-דרך בתחום הכתיבה על נעורים ומושג ההתפתחות בכלל".
סרטו הדוקומנטרי "רשום לך בת.ז. שאני אבא שלך" (2008), הוקרן בערוץ 8, בפסטיבלים שונים בעולם וזכה בפרס הבימוי בפסטיבל דה קינו. הסרט מתאר את תהליך ההתקרבות בין יאיר לבין אביו לאחר שנים שהיו בנתק בעקבות עזיבת האב.
ב-2017 הוקרן בבכורה עולמית סרטו הארוך הראשון, "פיגומים", במסגרת ACID בפסטיבל הקולנוע בקאן, המציגה מדי שנה תשעה סרטים ומנוהלת על ידי איגוד צרפתי התומך בקולנוע עצמאי.
"פיגומים" הוא קופרודוקציה ישראלית־פולנית, שזכתה ב-2016 בפרס הראשון בתחרות הפיצ'פוינט של פסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט הופק על ידי גרין פרודקשנס (גל גרינשפן ורועי קורלנד), וחברת יונייטד קינג (משה אדרי ולאון אדרי), בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן הקולנוע הפולנית. הסרט מבוסס על ספר שכתב יאיר, שעתיד להתפרסם בידיעות ספרים.
הסרט, הנשען על חוויותיו של הבמאי כמורה לספרות בבית ספר תיכון, מספר על נער בשם אשר (אשר לקס), נער בן 17, הנמצא בשנה האחרונה ללימודיו בתיכון. הוא גר עם אביו (יעקב כהן), איש קשה ודומיננטי, שנוהג בו ביד קשה ומצפה שיחליף אותו בבוא היום בעבודות הפיגומים שלו. כשמורה חדש לספרות (עמי סמולרצ'יק) מגיע לבית הספר, אשר, שתמיד היה הנער "המופרע", מוצא בו מודל לחיקוי, ולראשונה מצליח לדמיין לעצמו עתיד אחר מזה שאביו תכנן בעבורו.
השרפה במגדל גרנפל
השרפה במגדל גרנפל התרחשה ב-14 ביוני 2017 במגדל מגורים בן 24 קומות, בגובה של כ-67 מטר, של דירות דיור ציבורי בצפון קנזינגטון, מערב לונדון, אנגליה. בשרפה נספו 72 איש.
שירותי החירום קיבלו את הדיווח הראשון על השרפה בשעה 00:54, והשרפה נמשכה כ-24 שעות לאחר מכן. בתחילה, מאות כבאים ו-45 כבאיות השתתפו במאמצים להשתלטות על האש, כאשר כבאים רבים המשיכו לנסות להשתלט על כיסי אש בקומות הגבוהות, לאחר שרוב חלקי הבניין כבר כולו באש. תושבי הבניינים הסמוכים פונו בשל חשש כי המגדל עלול לקרוס, אם כי מאוחר יותר נשלל החשש הזה. עם זאת, הקצוות של הבניין נחשבו ללא בטוחים עקב נזק רב, דבר המחייב שהחיפושים באזורים אלו יבוצעו על ידי כלבים, בשל משקלם הקל.