פרוטוקול בִּישְׁקֶק הסכם הפסקת אש זמני, שנחתם ב-5 במאי 1994, בין נציגי ארמניה, אזרבייג'ן, נגורנו קרבאך ורוסיה, בבישקק שבקירגיזסטן. הוסכם כי הכוחות הארמניים יסוגו מהשטחים שכבשו באזרבייג'ן ונגורנו קרבאך תקבל אוטונומיה תחת אזרבייג'ן. כמו כן הוסכם כי יינתן מעמד מיוחד למסדרון לצ'ין , מעבר הרים באזור החיץ באזרבייג'ן המהווה את הדרך הקצרה ביותר מנגורנו קרבאך לארמניה וכן הוסכם על הצבת כוחות "שמירת שלום" רוסיים באזור דוגמת הכוח שהוצב בגאורגיה. אף על פי שאזרבייג'ן חתמה על ההסכם הזמני בבישקק היא לא חתמה על הסכם הקבע במוסקבה. מאז ערוכים הצבא האזרי והצבא הארמני לאורך קו הפסקת אש עמוס תעלות.
מאז חתימת ההסכם, הופרה הפסקת האש מספר פעמים, ובאופן חמור במיוחד בשנים 2008 2016, ו-2020.
ההסכם כולל גם:
נאדיה נדים
נאדיה נדים (בדנית: Nadia Nadim; נולדה ב-2 בינואר 1988) היא כדורגלנית דנית ילידת אפגניסטן המשחקת כחלוצה בפורטלנד ת'ורנס מה-NWSL.
חייה.
נדים נולדה בינואר 1988 בבירת אפגניסטן, קאבול. היא גדלה במדינה עד שנת 2000, אך לאחר הוצאתו להורג של אביה על ידי הטליבאן, היגרה יחד עם משפחתה לדנמרק. בדנמרק החלה נדים את קריירת המשחק שלה, כשהצטרפה לקבוצת הכדורגל המקומית של אולבורג. בשנת 2006 היא חתמה בסקובאקן מליגת העל הדנית, ושלוש שנים לאחר מכן הובילה אותה לזכייה בגביע הדני.
במרץ 2009, לאחר שקיבלה את אזרחותה הדנית, ערכה נדים את הופעת הבכורה שלה בנבחרת דנמרק. משחקה הראשון נערך במסגרת גביע אלגארבה, ובו הפסידה הדניות 2-0 לארצות הברית. בעקבות הופעתה במשחק זה, הפכה נדים למתאזרחת הראשונה אי פעם שמשחקת במדי נבחרת הנשים של דנמרק. חמישה ימים לאחר הופעת הבכורה שלה בנבחרת, כבשה נדים את שערה הראשון במדיה, בניצחון 0-2 על איסלנד. מספר חודשים לאחר גביע אלגארבה, נכללה נדים בסגל הנבחרת שלקח חלק באליפות אירופה שנערכה בפינלנד. היא השתתפה בכל שלושת משחקיה של דנמרק בטורניר, אך לא השלימה 90 דקות באף אחד מהם.
בקיץ 2012, לאחר שש שנים במדי סקובאקן, עברה נדים לפורטונה היורינג, שנחשבת לאחת משתי הקבוצות הטובות ביותר בדנמרק. במדי פורטונה, זכתה נדים לשחק בליגת האלופות, ואף כבשה צמד נגד גלאזגו סיטי במשחק הבכורה שלה בטורניר. בסוף עונה זו היא השתתפה עם דנמרק באליפות אירופה בפעם השנייה בחייה, ואף הגיעה איתה עד לחצי הגמר, שם הפסידה בדו-קרב פנדלים לנורווגיה.
לאחר שתי עונות בפורטונה היורינג, הצטרפה נדים לקבוצת סקיי בלו מליגת ה-NWSL האמריקאית. מכיוון שחתמה בקבוצה רק לקראת סוף עונת 2014, לא זכתה נדים לשחק במספר רב של משחקים, אך למרות זאת היא הצליחה להוכיח את עצמה ואף נבחרה לכדורגלנית חודש אוגוסט בליגה. בעונה שלאחר מכן היא סיימה ככובשת המצטיינת של הקבוצה, אבל לא הצליחה להוביל אותה לפלייאוף. לקראת עונת 2016 עזבה נדים את סקיי בלו והצטרפה לפורטלנד ת'ורנס, שם היא משחקת לצידן של כריסטין סינקלייר ואמנדין אנרי.
נדיה נדים
הלכת בן חיים
רשות ערעור פלילי 10141/09 אברהם בן חיים נגד מדינת ישראל (6.3.2012) הוא פסק דין מרכזי ותקדימי, אשר זכה לתהודה משפטית רחבה. פסק הדין הוא מבין פסקי הדין הבולטים של נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש. פסק הדין עוסק בחוקיותם של חיפושים, בהם ניתנה הסכמה לחיפוש המשטרתי על ידי החשודים או בני ביתם, לאחר שזו נתבקשה על ידי המשטרה. בית המשפט העליון קבע כי על מנת שהסכמה תכשיר חיפוש כאשר לא מתקיים חשד סביר, ההסכמה הניתנת חייבת להיות הסכמה מדעת. עוד נקבע כי הסכמה מדעת יכולה להתגבש רק לאחר שהשוטר הבהיר לאזרח כי הוא (האזרח) רשאי לסרב לביצוע החיפוש, וכי לא יאונה לו כל רע אם אכן ישתמש בזכות זו. פסק דין זה זכה לכינוי "הִלְכַת בן חיים".
רקע.
מרבית החיפושים ומרבית התפיסות בהליך הפלילי פוגעים בזכות החוקתית של אדם לפרטיות ולצנעת חייו. חקיקתו של חוק יסוד כבוד האדם וחירותו במסגרת המהפכה החוקתית יצרה מימד חוקתי לדיני החיפוש ותפיסת ראיות, ואולם רק בשנת 2006 הכריזה הפסיקה, לראשונה בישראל, על האפשרות לפסול ראיות שהופקו שלא כדין, אפילו בלי להישען על סעיף פסילה מפורש בחוקהלמרות קביעתה של הלכת פסלות ראיות, אשר אפשרה פסילת ראיות שהתקבלו במסגרת חיפוש בלתי חוקי, המשיכה המשטרה לבצע "חיפושים בהסכמה" תוך שימוש במעטה של חוקיות, ומבלי שהדבר יגיע לביקורת שיפוטית.
הזכות לפרטיות בהליך הפלילי - בראי ההיסטוריה.
עם הקמתה של מדינת ישראל, בפסק הדין הפלילי הראשון שנכתב בבית המשפט העליון, נקבע כי הדיון הפלילי אינו יכול ללבוש צורה של משחק שחמט ובו מהלך אחד לא ראוי יוציא את הנאשם לחופשי. בפסיקה זו הדגיש בית המשפט העליון את חשיבות גילוי האמת, ואת עליונות האמת על זכויות הנאשמים. הלכה זו נותרה בעינה שנים ארוכות.
בשנת 1988 אישר בית המשפט העליון החלטה לפסול כראיה שקיות סמים שהתקבלו תוך השקיית אסיר במי מלח בעל כורחו. עם זאת, ציין בית המשפט, כי הפסיקה הישראלית אינה מקבלת את הלכת פרי העץ המורעל הנהוגה בפסיקה האמריקאית. עוד העיר בית המשפט כי לא ייתכן שכוונת המחוקק בחקיקת סעיף 32 לחוק הגנת הפרטיות היא לקבל כלל פסילה אל תוך דיני הראיות. הלכה למעשה קבע בית המשפט, כי פסילת הראיה היא בשל היות פעולת הסוהרים בלתי-חוקית לפי דיני העונשין והנזיקין, אולם אי אפשר לראות בפעולתם פגיעה בפרטיות.
בשנת 1992 נחקקו ו. עם חקיקתם חל שינוי מהותי במעמדן של זכויות האדם בישראל. לטענת השופט אהרן ברק אף על פי שחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו אינו מפרט זכויות עצורים ונאשמים ואינו מתייחס לזכויות פרוצדורליות כגון זכות השתיקה או הזכות להליך הוגן, זכויות אלו נקלטו מכוח חקיקתם של חוקי היסוד.
בשנת 2006 נקבעה דוקטרינה לפסילת ראיות במסגרת פסק דין יששכרוב. דוקטרינה זו, המכונה "דוקטרינת הפסילה הפסיקתית", אימצה באופן חלקי את הלכת פרי העץ המורעל ויצרה כלל פסלות ראיות יחסי, אשר מאפשר לבית המשפט לבחון האם לקבל או לפסול ראיה בהתאם לקריטריונים שונים, כגון: סוג הראיה ומכלול הנסיבות אשר היו כרוכות בהשגת הראיה.
בשנת 2010 התפרסמו בעיתון "הארץ" מספר כתבות לעניין אי החוקיות שבחיפוש בהסכמה. האגודה לזכויות האזרח התריעה אודות חיפושים המטרידים את תושבי שכונת רחביה בירושלים. במכתב שנשלח ליועץ המשפטי של משטרת ירושלים טוענת האגודה כי החיפושים אינם חוקיים משום שההסכמה שעליה מתבססים השוטרים מבוססת על פחד, אולם גם בשנה העוקבת המשיכו להתפרסם סיפורים דומים וכתבות המבקרות את עניין החיפושים בהסכמה שאינה הסכמה אמיתית.
בשנת 2012 ניתנה ההחלטה בעניין בן חיים.
חיפוש על גוף האדם.
בחוק הישראלי קיימת הפרדה בין חיפוש על גופו של אדם, ובין חיפוש בגופו של אדם. חיפוש על גוף האדם הוא חיפוש על פני גופו של אדם, בבגדיו או בכליו. חיפוש בגופו של אדם הוא הליך חיפוש חמור יותר הכולל בין היתר נטילת דם או בדיקה גינקולוגית, והכללים לחיפוש מסוג זה הוגדרו בחוק. הלכת בן חיים מתייחסת לחיפוש על גופו של אדם.
הדיון המשפטי.
עובדות.
פסק הדין בן חיים עוסק בקבילותן של ראיות חפציות שנמצאו בחיפושים, אשר נטען שנערכו שלא כדין, זאת על רקע דוקטרינת הפסילה הפסיקתית שנקבעה בהלכת ישככרוב.
בפסק הדין בן חיים נדונו במשותף שלושה ערעורים:
בית המשפט העליון החליט לקבל את בקשות הערעור ולדון בערעורים לגופם, אולם ציין כי הדיון יהיה רק בשאלת החיפוש בהסכמה וקבילותן של ראיות שנתקבלו כתוצאה מחיפוש שעילתו בהסכמה בלבד.
טענות הסנגוריה הציבורית.
לעניין דרישת ההסכמה, טענה הסנגוריה הציבורית כי בהיעדר מקור הסמכה בדין לעריכת החיפוש, הסכמתו של מושא החיפוש אינה יכולה להכשיר את החיפוש, ועל כן החיפושים שבוצעו אינם חוקיים. עוד טענה, כי עריכת חיפוש ללא סמכות מנוגדת לעקרון חוקיות המנהל וניתן לראות בה פעולה בטלה. כמו כן הוסיפה הסנגוריה כי גם אם הסכמה יכולה להכשיר חיפוש שאין לו סמכות אחרת בדין, הרי שזו חייבת להיות הסכמה מדעת, משמע: הסכמה שניתנה תוך מודעות של נותן ההסכמה לזכותו לסרב, ולאחר שזכות זו הודעה לו במפורש ובכתב.
בהמשך טענה הסנגוריה לעניין פסילת הראיות בהתאם לדוקטרינת הפסילה הפסיקתית: הסנגוריה טענה כי לאור אי החוקיות של החיפוש, ולאור עוצמתה של אי חוקיות זו, יש להכיל במקרה הנדון את דוקטרינת הפסילה הפסיקתית ולפסול את הראיות שהתקבלו בחיפושים. לעניין בן חיים טענה, כי חומרת עבירת החזקת הסכין, המסווגת כעבירה קלה יחסית, היא קריטריון נוסף ליישום הדוקטרינה, וכי קבלת הסכין כראיה תביא לפגיעה מהותית ובלתי מידתית בזכות להליך הוגן.
האגודה לזכויות האזרח ביקשה להצטרף לדיון כידיד בית המשפט והוסיפה על טענות הסנגוריה כי הדרישה למתן הסכמה מדעת, מקבלת משנה חשיבות לאור פערי הכוחות הקיימים בין השוטרים לאזרחים. פערי כוחות אלו הופכים את הוויתור על הזכות לפרטיות להסכמה חשודה. טענותיה נקלטו בפסק הדין כחלק מטענות הסנגוריה, ועל כן בקשתה להצטרף לדיון נדחתה.
טענות המדינה.
המדינה טענה שיש לדחות את הבקשות לרשות הערעור שכן צפויה הסדרה חקיקתית של שאלת סמכויות החיפוש המתעוררות בבקשות אלו. עוד טענה המדינה כי אין מניעה חוקית לכך ששוטר יערוך חיפוש בהסכמה. לטענתה, הטלת איסור על הסכמה לחיפוש היא בבחינת פטרנליזם שאינו מתיישב עם רצון הפרט. כמו כן, עלול האיסור לפגוע ביכולת האכיפה של השוטרים אשר תוביל לחברה מסוכנת ואלימה יותר.