השלמתה של עסקת מקרקעין, כגון עסקה למכירת בית הנמצא בבנייה, עשויה להימשך זמן רב. להגנת זכויותיו של הקונה בעסקה כזו משמשת הערת אזהרה, שהיא רישום במרשם המקרקעין בדבר התחייבות בכתב, של בעל המקרקעין או בעל הזכות במקרקעין, לעשות במקרקעין מסוימים עסקה או להימנע מלעשות בהם עסקה. לרישום הערת אזהרה שתי מטרות:
בהערכת שוויו נכס מקרקעין, כבסיס לעסקה בנכס זה או לשם ביטוחו עוסק שמאי מקרקעין.
לעסקה במקרקעין אין תוקף ללא חוזה בכתב.
מיסוי מקרקעין.
היטל השבחה.
היטל השבחה הוא תשלום הנדרש מבעל מקרקעין לוועדה המקומית אשר אישרה תוכנית והביאה בכך לעליית שווי המקרקעין שלו. היטל ההשבחה לוועדה המקומית מותנה בעליית ערך המקרקעין בעקבות מתן אחד מהאישורים הבאים על ידי אותה וועדה:
גובה ההיטל הוא מחצית מעליית השווי של המקרקעין, והוא משולם ביום מימוש הזכויות בקרקע. גובה ההיטל נקבע על ידי שמאי מטעם הרשות המקומית אך ניתן לערער עליו תוך 30 יום.
מס שבח מקרקעין.
מס ייחודי בגין רווח הון שהופק ממכירת זכויות במקרקעין בישראל וזכויות באיגוד מקרקעין. מבחינה היסטורית מס שבח קיים בחוק נפרד - חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה), תשכ"ג-1963 - ולא בפקודת מס הכנסה, אך מבחינה מהותית אין שום הבדל. מס זה היה קיים עוד לפני שהיה קיים מס רווחי הון בפקודת מס הכנסה. המס מוטל גם על מכירות מקרקעין של ישראלים בשטחים. במסגרת מס זה קיימים אותם פטורים ממס על מכירות של דירות מגורים בישראל. החוק עבר מספר רפורמות משמעותיות כאשר ביום 7 בנובמבר 2001 נכנסה לתוקף רפורמה משמעותית בעקבות ועדת רבינוביץ במסגרת תיקון מס' 50 לחוק. בשנת 2013 אושרה רפורמה (תיקון 76 לחוק) אשר כללה שינוי משמעותית במודל המיסוי של דירות מגורים.
בארץ אי אפשר להעביר רישום בעלות על דירה בטאבו אם אין אישור ממס שבח ששולם המס או שיש פטור.
נוכח הדמיון בין השמות, קיימת בקרב הציבור נטייה להתבלבל בינו לבין היטל השבחה.
מס רכישה.
על פי החוק חייב כל רוכש מקרקעין בתשלום מס רכישה על פי מדרגות המתעדכנות אחת לשנה, בתאריך 16 בינואר. את המס משלמים למס הכנסה תוך 50 יום ממועד החתימה על הסכם הרכישה.
מקרקעין, תכנון ובניה.
על-פי חוק המקרקעין יש לקבל הסכמתם של 75% מהדיירים בבית משותף לצורך הרחבת דירה. במקום זאת, ניתן גם להשיג רוב של שני שלישים מבעלי הרכוש המשותף. בבניית תוספת ממ"ד ניתן להסתפק ב-60% מהדיירים.
עם זאת, במידה וההתנגדות של השכנים אינה סבירה, ניתן להפעיל את תקנה 2ב לתקנות התכנון והבניה (בקשה להיתר, תנאיו ואגרות), התש"ל-1970, ולשלוח מכתבים רשומים למסרבים לחתום לשם שמיעת התנגדותם. במקרה שההתנגדות אינה סבירה ייתכן כי הוועדה המקומית לתכנון ובניה תאשר בנייה גם ללא רוב זה.
המפקח על בתים משותפים במשרד המשפטים אחראי לבדיקת מצבים בהם יש ניגודי אינטרסים כאלה, והוא יושפע רבות מהעמדה התכנונית של הוועדה המקומית לגבי ההתנגדות.
משכנתא.
כאשר נדרש מימון בנקאי על מנת להשלים את רכישת המקרקעין, הלווה יפנה לבנק לצורך קבלת משכנתא. מימון זה ניתן על ידי הבנק תוך מישכון הנכס ושיעבודו לבנק, תוך רישום הערת אזהרה במינהל מקרקעי ישראל/מרשם המקרקעין (המכונה טאבו).
יוג'ין איסטומין
יוּגִ'ין ג'וֹרְג' איסְטוֹמִין (באנגלית: Eugene George Istomin; 26 בנובמבר 1925 - 10 באוקטובר 2003) היה פסנתרן יהודי אמריקאי שהתפרסם בעבודתו בשלישיית הפסנתר שנודעה בשם "
שלישיית איסטומין-שטרן-רוז".
קורות חיים.
איסטומין נולד בניו יורק למהגרים מרוסיה, אם יהודייה ואב נוצרי אורתודוקסי.
הוא התפרסם בעבודתו בשלישיית הפסנתר, עם אייזק שטרן וליאונרד רוז, שנודעה בשם "שלישיית איסטומין-שטרן-רוז". עם שלישייה זו הקליט תקליטים רבים, בעיקר מיצירות בטהובן, ברהמס ושוברט. הוא ניגן עמם גם מוזיקה תזמורתית, בין היתר תחת שרביטם של המנצחים יוג'ין אורמנדי וברונו ולטר, ואף כסולן.
את הופעותיו הפומביות החל בגיל שש עם אמו, ובגיל 12 התקבל ללימודים במכון קרטיס למוזיקה. הוא למד אצל רודולף סרקין ומייצ'יסלב הורזובסקי.
בשנת 1943 זכה בפרס לבנטריט, וכן בפרס פילדלפיה לנוער. הוא הופיע לראשונה עם תזמורת פילדלפיה בניצוח יוג'ין אורמנדי, בנגינת קונצ'רטו של שופן ועם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של ארטור רודז'ינסקי בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של ברהמס, שני הקונצרטים באותו שבוע בשנת 1943.
הוא הזמין אצל המלחין רוג'ר סשנס קונצ'רטו לפסנתר וניגן אותו בביצוע בכורה בשנת 1956. עוד כמה מלחינים, ביניהם אנרי דיטייה ונד רורם, כתבו מוזיקה בשבילו.
בשנת 1970 זכה עם השלישייה בפרס גראמי על הקלטות בטהובן שלהם.
איסטומין נשא לאישה את מרטה מרטינז, אלמנתו של פבלו קזאלס, ב-15 בפברואר 1975. מרטינז היא נשיאת בית הספר למוזיקה של מנהטן ולשעבר מנהלת אמנותית של מרכז קנדי לאמנויות הבימה בוושינגטון הבירה. איסטומין עבר לוושינגטון בשנת 1980.
בשנות ה-80 וה-90 הוא ערך מסעות רסיטלים, שבהם סייר ב-30 ערים באמריקה עם הפסנתרים שלו ועם מכוון פסנתרים.
בשנת 2001 קיבל את אות לגיון הכבוד הצרפתי.
יוג'ין איסטומין מת מסרטן הכבד בשנת 2003, בביתו בוושינגטון.
פלפל אל מצרי
ג'יימס והאפרסק הענק
ג'יימס והאפרסק הענק הוא ספר ילדים פופולרי מאת הסופר הבריטי רואלד דאל. האיורים המקוריים בספר צוירו על ידי ננסי ברקרט, והוא יצא לאור לראשונה בארצות הברית בשנת 1961 ובלונדון בשנת 1967. בעברית יצא הספר ב-1977 ב"סדרת מרגנית" של הוצאת זמורה ביתן מודן ונקרא אז "ג'יימס והאפרסק הענקי". ב-1996 יצא הספר בתרגום חדש, בשם "ג'יימס והאפרסק הענק".
עלילה.
ג'יימס הנרי טרוטר, ילד רגיל למדי בן 4, חי חיים מאושרים למדי עד שהתייתם כתוצאה מתאונה מוזרה ונוראית - הוריו נבלעו כביכול על ידי קרנף אוכל אדם. הוא נשלח לחיות עם שתי דודותיו, ספייקר וספונג' (בתרגום לשפה העברית שתרגם אוריאל אופק שמותיהן היו עצילה וגרומה), אשר מתעללות בו במגוון דרכים נפשיות וגופניות.
יום אחד, בגיל שבע, בעודו חוטב עצים בגן, ג'יימס פוגש איש מוזר היודע באופן מסתורי את צרותיו, ומעניק לו שק מוזר המכיל גרגירים קסומים, כך מבטיח הזר, תביא לג'יימס עושר, שמחה והרפתקה גדולה. בעודו רץ חזרה הביתה להחביא את השק, ג'יימס מועד ומפיל את השק. השק נקרע ותוכנו מתפזר ושוקע באדמה ללא כל זכר - או כך נראה הדבר באותו הרגע. ג'יימס מזועזע מהאובדן של מה שנראה כהזדמנות היחידה שלו לברוח מדודותיו המרושעות. אבל הדברים מקבלים תפנית מוזרה כאשר עץ אפרסק שעמד זה זמן עירום בגן מניב לפתע פרי יחיד שמגיע לגודל פי שניים מהעץ עצמו. דודותיו של ג'יימס דורשות כסף מהציבור תמורת הזכות לראות את האפרסק הענק, ומעבידות את ג'יימס בפרך. הוא מגלה מאורה החפורה באפרסק, שם הוא מגלה חרגול, גחלילית, עכביש, תולעת משי, פרת משה רבנו, תולעת אדמה ומרבה רגלים, כולם בממדי ענק. הוא מגלה שכולם כה גדולים מכיוון שהם אכלו מהגרגרים שג'יימס שמט. האפרסק מתנתק ומוחץ למוות את דודותיו. משם מתגלגל האפרסק למסע ברחבי העולם, שמסתיים, לאחר תלאות רבות, כשהאפרסק נוחת על גג האמפייר סטייט בילדינג. כל יושבי האפרסק זוכים להוקרה, וילדי ניו יורק זוללים את האפרסק. גלעינו משמש, לאחר מכן, כבית לג'יימס.
הסרט.
סרט באותו שם יצא לאקרנים ב-1996, בהפקתו של טים ברטון ובבימויו של הנרי סליק, הצמד ששיתף פעולה בעבר גם בסרט הסיוט שלפני חג המולד. הסרט שילב שחקנים חיים יחד עם אנימציה.
שלישיית טיבו
שלישיית איסטומין-שטרן-רוז
שלישיית איסטומין-שטרן-רוז (Istomin-Stern-Rose Trio) הייתה שלישיית פסנתר אמריקאית של הפסנתרן יוג'ין איסטומין, הכנר אייזק שטרן והצ'לן ליאונרד רוז, שפעלה בשנים 1961–1984.
הופעת הבכורה של השלישייה הייתה בספטמבר 1961 בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון בישראל (הפסטיבל שנקרא לימים "פסטיבל ישראל").
השלישייה ערכה הקלטות רבות, בעיקר מיצירות בטהובן, ברהמס ושוברט והופיעה עם תזמורות מן הידועות בעולם, בעיקר תזמורת פילדלפיה, בניצוח יוג'ין אורמנדי.
בשנת 1971 זכתה שלישיית איסטומין-שטרן-רוז בפרס הגראמי על הקלטת מחזור השלישיות המלא של בטהובן.
מכבים רעות
אנתוני אידן
רוברט אנתוני אידן, הרוזן הראשון מאייבון (באנגלית: Robert Anthony Eden, 1st Earl of Avon; 12 ביוני 1897 – 14 בינואר 1977) היה מדינאי בריטי, כיהן כראש ממשלת בריטניה מ-1955 ועד 1957, בתקופת מלחמת סואץ, וכשר חוץ במשך שלוש תקופות (1935–1938, 1940–1945 במהלך מלחמת העולם השנייה ובין השנים 1951–1955).
תחילת דרכו.
רוברט אנתוני אידן נולד בווינדלסטון הול (Windlestone Hall) ב-12 ביוני 1897 כבן השלישי מתוך ארבעה בנים, והרביעי מתוך חמישה ילדים של סיר ויליאם אידן. השאלה אם סיר ויליאם אידן היה אכן אביו של אנתוני נתונה בספק גדול. הועלתה אף ההשערה כי אביו היה ג'ורג' וינדהאם. בנוסף, נראה כי אמו הייתה בלתי אחראית בכל הנוגע לכספים, עד שבשל בזבזנותה תפחו חובות המשפחה, שנאלצה למכור נכסים רבים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה מצאו את מותם אביו ושניים משלושת אחיו. אידן עצמו הצטרף לחיל הרובאים המלכותי, וקודם במהירות בשרשרת הפיקוד. הוא הפגין אומץ, היה חייל מצטיין (שהציל את הסמל שלו תחת אש) וחש עצמו בר מזל בהיותו אחד מאלה שניצלו מקטסטרופה שבה מתו מיליון מבני דורו בבריטניה וברחבי האימפריה. ניסיון איום זה לא הפך אותו לפציפיסט, אך הטביע עליו חותם עמוק.
בתום המלחמה הוא החליט להשלים את השכלתו באוקספורד ושאף לקריירה דיפלומטית. אולם, בסופו של דבר, חש בחוסר סבלנות לצפות בקידומו האיטי בשירות הדיפלומטי ומצא עצמו במסלול מהיר יותר לצמרת הפוליטיקה.