הוכחה לכך מהווה ניתוח ממצאים של 21 מחקרים שערכו מילר ודווידסון-פודגורני (1978; ריץ,1996) הבדקו את השפעתה של שיטת הלמידה השיתופית על היחסים החברתיים והבין עדתיים. הניתוח אישר וחיזק את ההשפעה החיובית של הלמידה השיתופית בין הקבוצות, בעקבות תלות הדדית הנוצרת בין חברי הקבוצה (ריץ', 1996).
מסקירת מחקריו של סלאבין (1983; שרן, 1989) הוסקה מסקנה אחת ברורה המאששת אף היא את טענה זו, לפיה הלמידה השיתופית, מובילה לשיפור בדפוסי החברות בין בני העדות בכיתה (שרן, 1989).
עוד נמצא, מסקירת 14 מחקרים, כי יש נטייה חיובית לעלייה בדימוי העצמי של התלמידים אשר למדו בכיתות השיתופיות (הרץ-לזרוביץ ופוקס, 1987).
מסקנותיהם של מרבית המחקרים אשר דנו בשיטה השיתופית מעידים כי האקלים החברתי משתפר וישנה ירידה במידת המתח והתחרות בין התלמידים, וההתנהגות השיתופית נפוצה בכל הבחינות (ריץ, 1996).
שילוב ילדים עם צרכים מיוחדים.
מרבית המחקרים אשר עסקו בשילוב החברתי של הילדים בעלי צרכים מיוחדים בכיתה, מצביעים על הפוטנציאל הרב שיש ללמידה השיתופית על העלאת המקובלות החברתית של ילדים אלה, המשולבים בכיתות הרגילות. הממצא המשמעותי ביותר שנמצא בתוך מחקרים הוא שהילדים בעלי הצרכים המיוחדים בכיתות הלמידה השיתופית דיווחו על עלייה גדולה במספר "חברים שהיו רוצים לעבוד עימם" (הרץ-לזרוביץ ופוקס, 1987).
ללמידה שיתופית כתהליך למידה ישנן יתרונות בולטים, אך קיימים גם מספר חסרונות.
יתרונותיה העיקריים של שיטת לימוד זו הן: חלוקת מטלה בין חברי הצוות המאפשרת הפחתת העומס בביצועה, לכל שותף ניתנת האפשרות לחלוק ולהעשיר את שאר חברי הצוות בידע האישי שלו, התפתחות מתמדת של הידע אשר נוצר באופן "מתגלגל" ולעולם ימשיך להתעדכן על ידי שותפים נוספים, כתיבה שיתופית מאפשרת הידברות מתמדת בחתירה להתגברות על מחלוקות ופתרונן, וכן מתאפשרת השלמת כל חלקי הפאזל של המשתתפים כדי להגיע לתוצר אחד גדול ומשמעותי בתהליך סינרגטי.
חסרונות שיטת הלמידה השיתופית באים לידי ביטוי בעיקר באופייה החדשני. תחום הלמידה השיתופית חורג מעט מן הנורמה של הלמידה הקלאסית. שינוי סגנון ההוראה יכול לגרום ללומד להרגיש מאוים הן מסיבות חברתיות והן מחוסר הבנת עקרונותיה של שיטה זו. על מנת להתגבר על קשיים אלו רצוי להקים קהילת לומדים אוהדת ולהסביר ללומדים את המאפיינים, העקרונות והפוטנציאל הטמונים בה.
למידה שיתופית יכולה להתבצע בכלים חדשים. על פי נחמיאס ומיודוסר. :
ברשת האינרנט קיימים כלים רבים המשמשים ללמידה שיתופית ברשת, הן בצורה סינכרונית והן בצורה א סינכרונית, בהם:
תפקיד המורה בלמידה השיתופית.
תפקיד המורה מקבל משמעות נוספת בלמידה שיתופית. תפקידו של המורה בהוראה המסורתית משתנה עם הפיכת התלמידים ללומדים עצמאיים בסביבה מתוקשבת. מתפקיד "מוביל הוראה" לתפקיד שבו "התלמיד במרכז". מאחר שהמורה אינו ממלא תפקיד של "יוצק הידע", הוא אינו עומד לפני התלמידים ומרצה, התלמידים ניזונים ממידע אותו הם מקבלים דרך הסביבה המתוקשבת שבה הם פעילים. מכאן, שהמורה יכול לקבל תפקידים שונים במהלך שיעור בכיתה. הוא יכול למלא תפקיד של "מדריך מהצד", או תפקיד של "מנהיג מבפנים" במצב זה הוא גם מפקח על התקדמות התלמידים ועוזר להם באופן פעיל לסנתז את דעתם, שומר על התהליכים הדינאמים המתרחשים בכיתה בין הלומדים בקבוצות השונות. תוך כדי שיעור המורה אמור לשים לב לאינטראקציות המתרחשות בשלושה מישורים: א. מישור הפרט ב. המישור הקבוצתי ג. המישור הכיתתי. בכל אחד מהם האינטראקציה עם הלומדים היא שונה.
עירנות מצד המורה למתרחש בכיתה בזמן למידה שיתופית ברשת תוביל לכך שידע לזהות מצבים שבהם התערבותו נחוצה, וידע לתת את התמיכה הנדרשת במידה המתאימה. לדוגמה: כאשר קבוצה אינה מתקדמת או חשה תסכול, בייחוד כאשר קיימת קבוצה הטרוגנית המורכבת מתלמידים עם ידע קודם הלומדים יחד. או כאשר יש תלמידים שבאופן מכוון מעכבים את התקדמות הקבוצה. המורה ידע לספק תמיכה שתפחית את רמת הלחץ והתסכול, יעודד את תלמידיו ויטפח בהם מוטיבציה אוטונומית. כך יוכל לטפח את תלמידיו לפיתוח הישגים להשכלה גבוהה ויעודד שיתוף פעולה ביניהם, דבר שלעיתים קרובות מקדם למידה גדולה יותר.
על המורה לגלות משנה זהירות מהתערבות מוגזמת בתהליך הלמידה, דבר שעלול לשבש וליצור תלות הדדית (כהן, 1994) ולעיתים אף להגדיל את זמן ביצוע המשימה של התלמידים עובדה הנובעת לעיתים מבעיות משמעת או כשהמורה מתעכב בהסבר לקבוצה מסוימת, משמע הדבר שהתקדמותו של פרט אחר נפגעת. על מנת לפתח את מיומנויות המורה בצורה המקצועית והטובה ביותר, על המורה לעבור פיתוח מקצועי מתאים, לרכוש כלים לניהול כיתה שבה יש התייחסות לניהול זמן נכון, עם התייחסות למצב הפרט, הקבוצה והמליאה.
דומניקו סקרלטי
ג'וּזֶפֶּה דוֹמֶנִיקוֹ סְקַרְלַטִי (באיטלקית: Giuseppe Domenico Scarlatti; 26 באוקטובר 1685 – 23 ביולי 1757) היה מלחין איטלקי, שבילה את מרבית חייו בפורטוגל ובספרד. השפעתו על התפתחות המוזיקה בתקופה הקלאסית הייתה רבה, אם כי רוב חייו עברו עליו בתקופת הבארוק. סקרלטי נחשב לצ'מבליסט וירטואוז מבריק ואף לנגן עוגב מוכשר ביותר. בתקופת חייו ברומא הלחין מספר אופרות וניצח עליהן, ומאוחר יותר הוזמן לנצח על האופרות שלו בלונדון.
חייו.
ילדות, נעורים והתמחות.
סקרלטי נולד בנאפולי שבממלכת סיציליה, באותה שנה שבה נולדו ענקי הבארוק יוהאן סבסטיאן באך וגאורג פרידריך הנדל. הוא היה השישי מבין עשרה אחים, וככל הנראה החל את לימודי המוזיקה אצל אביו, המלחין אלסנדרו סקרלטי. משפחת סקרלטי הייתה עתירת מוזיקאים, בהם אביו, אלסנדרו, דודו, פרנצ'סקו, אחיו, פייטרו פיליפו ואחיינו (או בן-דודו) ג'וזפה – וככל הנראה הוכר וטופח כישרונו של דומניקו כבר מגיל צעיר. עם זאת, האווירה בבית סקרלטי הייתה שונה מאוד מזו ששררה בבית באך. אלסנדרו סקרלטי, איש התיאטרון והאופרה, לא היה יושב בית, שיקדיש את זמנו באורך רוח להדרכת ילדיו, כפי שנהג באך בבניו וילהלם פרידמן וקרל פיליפ עמנואל. סביר להניח שדומניקו קיבל את ראשית הכשרתו המוזיקלית מבן משפחה אחר, או פשוט חיקה את מה ששמע מכל עבר בשגרת חיי המשפחה. את לימודיו הסדירים התחיל אצל המלחין ונגן העוגב גָאֶטָנוֹ גְרֶקוֹ (Gaetano Greco; 1657–1728) או המלחין ברנרדו פאסקוויני. כמו כן השתלם במוזיקה אצל המלחין פרנצ'סקו גספאריני, אם כי בין רושמי קורותיו קיימת מחלוקת בשאלה באילו שנים. לדעת היסטוריון המוזיקה האנגלי צ'ארלס ברני, אביו הפקיד אותו בידי גספאריני ברומא לפני שנת 1702, כאשר סקרלטי עדיין התגורר בנאפולי, אך המוזיקולוג ונגן הצ'מבלו האמריקאי ראלף קירקפטריק חולק עליו: לדעתו, תקופת לימודיו של סקרלטי אצל גספאריני חלה בשנים 1705–1709 בוונציה, כשכבר היה ותיק ומנוסה יותר. בטרם מלאו לו 16 התמנה סקרלטי לנגן עוגב ולמלחין בקפלה המלכותית בנאפולי, שם היה אביו מאסטרו די קאפלה (הממונה על המוזיקה) – ראיה להכרה שקיבל כמוזיקאי מחונן בגיל צעיר.
מכתב של אלסנדרו סקרלטי לפרדיננדו דה מדיצ'י, נסיך טוסקנה מ-30 במאי 1705 מלמד רבות על יחסו של האב אל כישרונו של הבן, שאותו כיוון על-פי רצונו ושיקול דעתו: "כפיתי עליו את המעבר מנאפולי, שם, גם אם היה מקום לכישרונו, לא לכך נועד כישרון זה. גם מרומא אעביר אותו, כי רומא איננה נותנת מחסה למוזיקה, החיה בה כקבצנית...". האב ראה בבנו נשר שכנפיו צימחו ויש להניח לו להתעופף לדרכו מחסות הקן. מן המכתב עולה שהאב אלסנדרו קיווה שבנו יקבל משרה בפירנצה. מדיצ'י, יורשו של קוזימו השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, ענה, כי גודל כישרונו ורוחו של דומניקו יאפשרו לו למצוא את מזלו בכל מקום, אך ייטב לו במיוחד בוונציה, שם יודעים להעריך כישרון ויכולת, והבטיח להמליץ על דומניקו בפני אציל ונציאני.
קריירה.
ההזדמנות הראשונה לכתיבת אופרה נקרתה לסקרלטי כשדודו, ניקולא בַּרְבַּאפִּיקוֹלָה (Nicola Barbapiccola; ?166–?172), התמנה לאמרגן של תיאטרון סן ברתולומיאו (Teatro San Bartolomeo) בנאפולי בעונת 04–1703. סקרלטי כתב שלוש אופרות לתיאטרון זה, בהן "L'Ottavia ristituita al trono" ו-"Il Giustino". את ארבע השנים הבאות עשה סקרלטי בוונציה. לא ידוע אילו יצירות לכלי מקלדת חיבר בתקופה זו, וידוע שנמנע מנגינה לפני הקהל הרחב. תיאור יחיד כמעט מספר על מפגש עם תומאס רוזינגרייב. במפגש זה הפליא סקרלטי בנגינתו בצ'מבלו את המוזיקאי האירי, שניגן לפניו וסבר כי הרשים את ציבור השומעים בביצועו, עד ששמע את נגינתו של סקרלטי. לאחר זאת נתלווה אליו רוזינגרייב הצעיר בדרכו לרומא ואף סלל לפניו את הדרך ללונדון. ג'ון מיינוורינג (John Mainwaring; 1807-1735), הביוגרף של הנדל, מספר, כי בנשף תחפושות ונציאני זיהה סקרלטי את הנדל המחופש על פי נגינתו - "זה יכול להיות רק הסקסוני המפורסם או השטן." מיינוורינג מספר על התפעלותו הכנה של הנדל מאישיותו הנעימה וממזגו הנוח של סקרלטי. על סקרלטי נאמר, שנהג להצטלב ביראת כבוד כל אימת שהשיחה נסבה על אמנות העוגב של הנדל. כישרונו הווירטואוזי של סקרלטי בנגינה בצ'מבלו עורר בקהל מאזיניו את ההשערה, כי האיש כרת ברית עם השטן (השערה שחזרה והופיעה בשנים הבאות לגבי וירטואוזים שהפליאו בנגינתם כמו ליסט ופגניני).