קהל הצופים הגיב בשליליות לגבי כמה מסרטיו של מקארי לאחר מלחמת קוריאה (1950–1953). לדוגמה, סרטו האנטי קומוניסטי "בני, ג'ון" (1952), נכשל בקופות. אולם חמש שנים אחר כך חזר להצליח, כשביים את הקומדייה הרומנטית "רומן בלתי נשכח", בכיכובם של קארי גרנט ודברה קר, שהיה לגרסה מחודשת לסרט "סיפור אהבה" משנת 1939, שגם אותו כתב וביים מקארי. בעקבות הצלחת "רומן בלתי נשכח" המשיך מקארי באותו כיוון, כששנה אחר כך ביים את הקומדייה "Rally 'Round the Flag, Boys!", בכיכובו של פול ניומן. סרטו הבא הוא גם סרטו האחרון, היה דרמה בשם "השטן לעולם אינו ישן", על פי הרומן של פרל בק.
וורקרפט
העולם של וורקראפט
טבח טביליסי (1956)
טבח טביליסי היה טבח שבוצע על ידי חיילים סובייטים ב-9 במרץ 1956. הטבח בוצע על מנת לשבור את ההפגנות בטביליסי, בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה.
רקע.
ב-25 בפברואר 1956 נשא ניקיטה חרושצ'וב את הנאום הסודי בו הוקיע את סטלין, שהיה יליד גאורגיה, כעריץ ברוטלי. חלק מתושבי גאורגיה שגדלו על הערצה לסטלין והתגאו בכך שהוא היה גאורגי ששלט במדינה גדולה כמו ברית המועצות, ראו בהוקעת סטלין פגיעה בגאווה הגאורגית, במיוחד לאור יחס הכבוד שהגאורגים נוהגים כלפי המתים בכלל.
הטבח.
בהתקרב יום השנה השלישי למותו של סטלין התקיימה ב-4 במרץ 1956 הפגנה ספונטנית ליד אנדרטת ענק של סטלין ליד סכר נהר הקורה. נשמעו בה נאצות כלפי "אויבי סטלין". למחרת אורגנו על ידי צעירים מקומיים, שלא באישור השלטונות, מספר תהלוכות סטודנטים קטנות לכיוון האנדרטה של סטלין בטביליסי. ההפגנות דמו להפגנות הרשמיות שהתקיימו מעת לעת על ידי השלטון, והשלטונות לא ניסו למנוע את קיומן. בלטו בהשתתפות בהפגנות צעירים שסיימו את לימודיהם ונשלחו לעבוד במחוזות מרוחקים של גאורגיה אך נמנעו מלעשות זאת ונשארו מובטלים בטביליסי.
ב-6 במרץ וב-7 במרץ התרחבו ההפגנות ועל פי ההערכות השתתפו בהן כ-70,000 מפגינים. סטודנטים ותלמידים יצאו להפגין במקום ללמוד, ולמפגינים חברה קקופוניה של צופרי כלי רכב, ששרו את הסיסמה "יחי סטלין הגדול, תחי המפלגה של לנין וסטלין, תחי גאורגיה הסובייטית", ליד בניין הממשלה בשדרות רוסתוולי שבטביליסי. המשטרה ניסתה לרסן את ההפגנות, אך ללא הצלחה. במספר מקרים הכו המפגינים אנשים שנחשדו כמתנגדים למפגינים. ההפגנות בבירה טביליסי עוררו הפגנות דומות ברחבי הרפובליקה. בכירי המפלגה ראו בחיוב את ההפגנות ואולי אף קיוו שיוכלו להשתמש בהן להשפיע על שלטונות ברית המועצות לעדן את הקו האנטי-סטליניסטי. אולם באותו יום נתקבלה הוראה לכנס את בכירי המפלגה ולהקריא בפניהם איגרת בנושא הפשעים של סטלין, ובכירי המפלגה לא העזו שלא לבצע את ההוראה.
ב-8 במרץ התגברו המהומות, ומפגינים רבים החרימו מכוניות ומשאיות באיומים ויצאו במכוניות בתהלוכות תמיכה בסטלין. המפגינים הסתובבו עם תמונות של לנין באופן ששידר נאמנות לשלטון. העימותים עם המשטרה תכפו והלכו, והמפגינים דרשו שמזכיר המפלגה הקומוניסטית ינאם בפני ההמונים. בנאומים בכיכר סטלין החלו להיכנס מוטיבים לאומיים גאורגיים. הקבוצות הקיצוניות ביותר היו סטודנטים שתבעו להשיב לגאורגיה את עצמאותה.
בניסיון לשלוט בהתפתחויות, הכריזו השלטונות על עצרות זיכרון לסטלין ב-9 במרץ בכל המוסדות. אולם הדבר לא הרגיע את ההמונים. רבים כלל לא הגיעו למקומות העבודה ורוב החנויות בטביליסי היו סגורות. בערב, הוקראו ליד האנדרטה של סטלין דרישות לפטר את ניקיטה חרושצ'וב ולקדם את מנהיגי המפלגה בגאורגיה, בהם ואסיל מז'וואנידזה, המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בגאורגיה.
לפנות ערב הוצאה הודעה מטעם שלטונות ברית המועצות בה נאמר ש"אנשים בלתי הגונים" ניצלו את ימי האבל על סטלין להפריע לפעילות התקינה של העיר, ושהתושבים שהוטעו מתבקשים לשוב לשגרת יומם. צו נוסף הודיע על משטר צבאי בעיר החל מחצות לילה והכנסת כוחות צבא לשמירה על הסדר. הצוים הקוראו שוב ושוב ברדיו ברוסית ובגרוזינית.
במהלך הערב הצבא פתח ביריות סביב מספר בניינים, וחיילי הצבא והטנקים החלו רודפים אחרי הסטודנטים הנמלטים. מספרם המדויק של הקורבנות אינו ידוע: לפחות 80 (ואולי אף מעל ל-150) צעירים נהרגו, מאות נפצעו ונאסרו .
במשך עשור שנים אזכור הטרגדיה של 9 במרץ היה טאבו, אולם הלקח נלמד. במשך 20 השנים הבאות לא נרשם שום עימות, עד שדור חדש של גאורגים צעירים הופיעו בזירה.
פינלנדיזציה
פינלנדיזציה היא מונח גאו-פוליטי מתחום היחסים הבינלאומיים המיוחס לתופעה של הרחבת השפעה פוליטית של מדינה אחת על מדינה שכנה באמצעים עקיפים. המונח נקבע על שם התופעה ההיסטורית שמזוהה עמה, בה הייתה נתונה פינלנד להשפעה פוליטית כבדה מצד ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה. ראשית ההשפעה היא בתחום יחסי החוץ, הנחשבים לאחד מהסממנים המרכזיים של ריבונות על פי עקרונות המשפט הבינלאומי, אך לרוב עוד הרחיקה לכת גם להשפעה על מדיניות פנים.
ייחודיות התופעה היא בכך שהמדינה המושפעת שומרת על ריבונותה ומעמדה הבינלאומי, ואף מנצלת פרצות בגבולות הגיזרה הפוליטיות שמוגדרות לה על ידי המדינה המשפיעה. דוגמה לכך ניתן למצוא בהצטרפותה של פינלנד כחברה קבועה של המועצה הנורדית, לארגון אזור הסחר החופשי האירופי (EFTA) ב-1961, ולארגון לפיתוח ושיתוף פעולה כלכלי (OECD) ב-1969, כל זאת תוך כדי שמירת מעמדה כמדינה נייטרלית, עיקרון שהיה חשוב במדיניות החוץ של ברית המועצות.
רובע פנסי הגז (סן דייגו)
רובע פנסי הגז (באנגלית: Gaslamp Quarter) הוא רובע הנמצא במרכז העיר סן דייגו שבקליפורניה. שם הרחוב ניתן לו על שם פנסי הגז המוצבים לאורך הרחוב. רוב הבתים בשכונה הם מהתקופה הוויקטוריאנית. ברחוב שוכן האצטדיון הפתוח פטקו פארק (Petco Park) אשר נפתח בשנת 2004.
היסטוריה.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 השכונה קיבלה את השם סטינגרי (Stingaree). השכונה נחשבה אז לאזור מצוקה, והייתה מלאה בזנות, אלכוהול וסמים. תושבי השכונה היו אנשים ממעמד סוציאלי נמוך.
בשנים 1916-1990 יותר מ-120 מבנים נהרסו ונשרפו ואנשים רבים נותרו ללא קורת גג.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 שיכן האזור בתי בושת, מועדוני חשפנות, בתי קולנוע המקרינים סרטים פורנוגרפיים ועוד.
שיפור האזור.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל בסן דייגו תהליך שימור של מבנים היסטוריים, מבנים כאלה היו לרוב בסטינגרי ושימורם הביא לסגירת מכוני הליווי ולהעלאת רמת החיים בשכונה.
בשנת 1976 הוחלט להציב ברחובות השכונה פנסי גז כדי לתת לאזור מראה ייחודי יותר, שישתלב עם המבנים ההיסטוריים שבה.
כך גם שונה השם של השכונה ל"רובע פנסי הגז".
כיום האזור הוא אחד מהאזורים הפופולריים ביותר בעיר.
רובע פנסי הגז
דולב
קרי גרנט
קרי גרנט (אנגלית: Cary Grant; 18 בינואר 1904 - 29 בנובמבר 1986) היה שחקן קולנוע אנגלי-אמריקאי שעשה קריירה מרשימה בהוליווד. דורג על ידי מכון הסרטים האמריקאי במקום השני ברשימת "הכוכבים הגברים הגדולים של כל הזמנים". בין סרטיו המפורסמים ביותר: "סיפור פילדלפיה", מזימות בינלאומיות", "לתפוס גנב", "נודעת" ו"צער גידול חיות".
קורות חיים.
ראשית דרכו.
קרי גרנט נולד ב-1904 בשם ארצ'יבלד אלק ליץ' (Archibald Alec Leach) בשכונת העוני הורפילד, שבבריסטול, דרום-מערב אנגליה, להורים שהיו לטענתו ממוצא יהודי. אביו, אליאס ג'יימס ליץ', עבד כמגהץ חליפות גברים בבית חרושת. לליץ', שהיה בן יחיד, הייתה ילדות מבולבלת ולא שמחה: אמו, אלסי, אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי כשהיה בן תשע. אביו אמר לו כי אמו "הלכה לחופשה ארוכה". ליץ' נותר כתוצאה מכך חסר ביטחון ביחסיו העתידיים עם נשים וחשאי לגבי חייו הפנימיים. חוסר הביטחון הזה גרם לו לרצות להשתנות והוא מצא את מבוקשו בעולם המשחק, שם יכול היה להשתנות כל הזמן.
בגיל 14 הורחק מבית הספר בו למד בבריסטול וב-1918 הצטרף ללהקת התיאטרון של בוב פנדר ויצא איתה למסע הופעות בן שנתיים בארצות הברית (1920). כשהלהקה שבה לבריטניה, גרנט החליט להישאר בארצות הברית ולנסות לפתח קריירה עצמאית כשחקן. הוא הופיע, עדיין בשם ארצ'י ליץ', בתיאטרון גדול בסנט לואיס, מיזורי והשתתף בשלל הצגות, כמו "שלושת המוסקטרים" ואחרים.
כוכב הוליוודי.
רק ב-1931, לאחר שהופיע בקומדיות קלילות בברודוויי, הגיע להוליווד והוחתם על חוזה של אולפני סרטי פרמאונט ואימץ לעצמו את השם 'קרי גרנט', שראשי התיבות שלו - CG, היו כמו אלו של שני שחקנים מצליחים - קלארק גייבל וגרי קופר.
גרנט הפך לכוכב בעקבות השתתפותו בסרטיה של מיי וסט "היא עשתה לו עוול" ו-"I'm No Angel" (שניהם מ-1933). "היא עשתה לו עוול" אף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, דבר אשר הציל את אולפני סרטי פרמאונט מפשיטת רגל. עם זאת, עוד לפני כן השתתף בתפקיד הגברי הראשי בסרט "בלונד ונוס" יחד עם מרלן דיטריך. אחרי הצלחה זו, שיחק בסדרה של סרטים לא חשובים עד שחתם עם סרטי קולומביה ב-1936 ושיחק בקומדיה "טופר" של האל רוץ'.
הופעותיו הראשונות בהוליווד היו בכמה קומדיות רומטיות ופרועות, בהן "האמת האיומה" של לאו מקארי (הסרט שביסס את אישיותו הקולנועית הייחודית של גרנט), "צער גידול חיות", (לצד קתרין הפבורן), "נערתו ששת" ו"רעל ותחרה" של פרנק קפרה. בסרט "סיפור פילדלפיה", בו כיכב לצד ג'יימס סטיוארט וקתרין הפבורן, הציג גרנט את תפקידו הקולנועי הידוע ביותר: הבחור המקסים, אם כי לעיתים לא אמין, הנשוי לא מעט זמן לאישה אינטליגנטית ובעלת כוח רצון, שקודם מתגרשת ממנו, ורק אחר כך מבינה שלמרות פגמיו הרבים - אי אפשר לעמוד בפניו.