בפברואר 1989 השיק מרדוק את רשת הטלוויזיה בלוויין הבריטית, Sky Television. הרשת ספגה הפסדים עצומים בשנות פעילותה הראשונות, והעסקיים הרווחים האחרים שלו, סובסדו אותה. מרדוק שכנע את מפעילת הלוויין היריבה חברת "שידורי הלוויין הבריטית" (British Satellite Broadcasting) לקבל הצעת מיזוג בסוף שנת 1990. החברה הממוזגת, BSkyB, שולטת מאז בשוק הטלוויזיה בתשלום הבריטי. בשנת 1992 זכתה הרשת בזכויות השידור של ליגת הפרמייר ליג והחלה לשדר משחקי כדורגל בשידור ישיר. בשנת 1996 היו ל-BSkyB כבר יותר מ -3.6 מיליון מנויים, פי שלושה ממספר לקוחות הכבלים בבריטניה באותה עת. בשנת 1998 מרדוק עשה ניסיון לרכוש את מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד, עם הצעה של 625 מיליון ליש"ט, אך זו נכשלה. זה היה הסכום הגדול ביותר שהוצע אי פעם למועדון ספורט עד אז. הרכישה נחסמה על ידי ועדת התחרות של בריטניה, שקבעה כי הרכישה הייתה "פוגעת בתחרות בענף השידור ובאיכות הכדורגל הבריטי". במשך השנים החזיק מרדוק בכ-39% ממניות קבוצת סקיי, שהרחיבה את פעילותה לרחבי אירופה.
במאי 2010, הודיע מרדוק כי יישם חומת תשלום בשני העיתונים המובלים שלו בבריטניה "הטיימס" ו"סאנדיי טיימס". בעקבות ה"וול סטריט ג'ורנל" האמריקאי שגם נמצא בבעלותו.
ביולי 2011 החליט מרדוק על סגירת העיתון ניוז אוף דה וורלד שבשליטתו, בעקבות חשיפת פרשת האזנות סתר לידוענים ואנשי ציבור בבריטניה שבה היה מעורב העיתון. שערורייה זו הובילה לפגיעה קשה בתדמיתו ובתדמית החברה שבבעלותו. במהלך שימוע בפרלמנט הבריטי בנושא הוטחה בו עוגת קצף גילוח.
בשנת 2014 איחד את פעילות קבוצת סקיי באיטליה וגרמניה עם חברת בריטיש סקיי בבריטניה. הקבוצה המאוחדת סיפקה שירותי טלוויזיה בכבלים ובלוויין לכ-20 מיליון מנויים. בשנת 2016, הציעה קבוצת פוקס של מרדוק כ-14 מיליארד דולר, תמורת שאר המניות של סקיי בהם לא החזיקה. אך נציבות התחרות והשווקים בבריטניה התנגדה לעסקה, מכיוון שהיא היייתה נותנת למרדוק ובני משפחתו השפעה גדולה מדי על התקשורת בבריטניה. באפריל 2018 הציעה פוקס למכור את ערוץ סקיי ניוז לחברת דיסני, כדי לצמצם את השפעתה בשוק המדיה החדשותית בבריטניה. בתמורה לאישור העסקה. ביולי 2018 אישרה ממשלת בריטניה את העסקה, אך לבסוף הפסיד מרדוק במאבק השליטה לתאגיד קומקאסט שרכש את כל המניות תמורת 39 מיליארד דולר, בספטמבר 2018.
בארצות הברית.
מרדוק ביצע את הרכישה הראשונה שלו בארצות הברית בשנת 1973, כאשר רכש את העיתון "סן אנטוניו אקספרס-ניוז". בשנת 1974 עבר מרדוק להתגורר בעיר ניו יורק, כדי להרחיב את עסקיו בשוק האמריקאי. זמן קצר לאחר מכן הקים את הצהובון "סטאר", ובשנת 1976 רכש את הניו יורק פוסט. כמו בבריטניה, גם בארצות הברית מרדוק נלחם באיגודי העובדים כדי לקצץ בעליות הפקת העיתון.
ב-4 בספטמבר 1985 הפך מרדוק לאזרח אמריקאי כדי לעמוד בדרישה החוק שרק אזרחי ארצות הברית רשאים להחזיק בתחנות טלוויזיה אמריקאיות.
במרץ 1984 רכש מאיש העסקים מרווין דייוויס את החזקתו של איש העסקים מארק ריץ' באולפני פוקס המאה ה-20 תמורת 250 מיליון דולר, עקב הקפאת נכסיו של ריץ' עקב סחר עם איראן. מאוחר יותר דייוויס נסוג מעסקה בשותפות עם מרדוק לרכישת רשת תחנות הטלוויזיה "מטרומדיה". רופרט מרדוק רכש את התחנות בעצמו, ללא מרווין דייוויס, ומאוחר יותר רכש את חלקו הנותר של דייוויס בפוקס תמורת 325 מיליון דולר. שש תחנות הטלוויזיה שבבעלות מטרומדיה היוו את הגרעין של תאגיד השידור פוקס, שנוסד ב-9 באוקטובר 1986. בשנות ה-80 נכנס גם לעסקי הוצאת ספרים, רכש שתי הוצאות ספרים ומיזג אותן ליצירת הוצאת "הרפר קולינס".
בשנת 1993, רכשה רשת פוקס של מרדוק את זכויות השידור של ליגת הפוטבול National Football Conference ושל ליגת NFL והגדיל את היקף השידורים של הרשת. בשנת 1995, פוקס הפכה למושא בדיקה של רשות התקשורת הפדרלית (FCC), כאשר נטען כי הבסיס האוסטרלי ניוז קורפ. הפך את הבעלות של מרדוק על פוקס לבלתי חוקית. עם זאת, ה-FCC פסק לטובתו של מרדוק, וקבע שהבעלות שלו על פוקס היא לטובת הציבור. באותה שנה הקים בשיתוף עם חברת התקשורת MCI את "אמריקן סקיי ברודקאטינג", חברה לשידורי טלוויזיה בלוויין בארצות הברית. בתחילת 1997 הודיעה שימזג אותה עם חברת הטלוויזיה בלוויין אקוסטאר (EchoStar), אך לבסוף מכר לה את חלקו במיזם.
בשנת 1996 החליט מרדוק להיכנס לשוק החדשות בכבלים והקים את ערוץ פוקס ניוז, תחנת חדשות בכבלים הפועלת 24 שעות ביממה. כתחרות ליריבו הוותיק טד טרנר (מייסד ובעלים לשעבר של רשת CNN). בינואר 2002 פוקס עקפה את CNN בשיעור הצפייה חודשי.
בשנת 1998 השיק מרדוק את מיזם "פוקס פמילי וורלדוויד", בשיתוף עם איש עסקים הישראלי חיים סבן. המיזם איחד את נכסי השידור של סבן אנטרטיינמנט עם ערוץ פוקס קידס וערוץ "פמילי" שרכשו. המיזם עסק בהשקת ערוצי פוקס לילדים ברחבי העולם, ותוך תקופה קצרה היה בבעלותו רשת של ערוצי ילדים בעשרות מדינות. בשנת 2001 רכשה חברת דיסני את המיזם תמורת 5.3 מיליארד דולר.
בשנת 2001 נכנס למשא ומתן עם חברת ג'נרל מוטורס על רכישת חברת בת שלה "יוז אלקטרוניקס", שהנכס העיקרי שלה היא ספקית הטלוויזיה בלוויין DirecTV. המשא ומתן נכשל בסופו של דבר, ויוז חתמה, באוקטובר 2001, על הסכם מיזוג עם יריבתה אקוסטאר. עם זאת, העסקה עוררה התנגדות משמעותית מצד משרד המשפטים ונציבות התקשורת הפדרלית בנושאי הגבלים עסקיים, מה שהוביל את שתי החברות למשוך את ההסכם בדצמבר 2002. באפריל 2003 רכש לבסוף מרדוק את השליטה בחברה תמורת 6 מיליארד דולר.
ביוני 2012 הודיע מרדוק כי כדי "לפתוח ערך רב עוד יותר של בעלי המניות לטווח הארוך", נכסי תאגיד "ניוז קורפ" יפוצלו לשתי חברות ציבוריות חדשות. אחת שתחזיק בעסקי המדיה האלקטרונית (ערוצי טלוויזיה, אולפני קולנוע, שירותי טלוויזיה בלוויין ובכבלים) והשנייה חברה שתחזיק בעסקי ההוצאה לאור (עיתונים והוצאות ספרים). הפיצול התרחש רשמית ב-28 ביוני 2013; שם חברת "ניוז קורפ" המקורית שונה ל"פוקס המאה ה-21", והוקמה חברה חדשה בשם "ניוז קורפ" שקיבלה את נכסי ההוצאה לאור ומספר ערוצי טלוויזיה באוסטרליה.
בדצמבר 2017 הודיעה מרדוק על מכירת "פוקס המאה ה-21" לחברת דיסני. ביוני 2018 קיבלה דיסני אישור לרכוש את החברה תמורת 71 מיליארד דולר, והמכירה הושלמה במרץ 2019.
פעילות בישראל.
במשך השנים ביצע מרדוק השקעות במספר מיזמים בישראל. וכתומך נלהב של מדינת ישראל, השתתף באירועים של הבונדס בניו יורק. בנוסף נמצא מרדוק בקשר אישי עם ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו.
בין המיזמים בהם השקיע היו:
בשנת 1988 הקים בישראל את חברת NDS בשותפות עם חברת ידע חברה למחקר ופתוח, חברת מסחור הידע של מכון ויצמן למדע. החברה הוקמה על בסיס שיטת ההצפנה שפיתחו עדי שמיר ותלמידי המחקר שלו עמוס פיאט ויוסי טולפן. החברה פיתחה פתרון הצפנה עבור שידורי הטלוויזיה בלוויין של מרדוק. כך שיכול לגבות בתשלום דמי מנוי, ולהציעה שירות של שלם וצפה של סרטים ואירועי ספורט. חברת "ניוז קורפ" של מרדוק השקיעה 5 מיליון דולר בחברה עם הקמתה. החברה הוקמה בהר חוצבים בירושלים, מאחר שקיבלה שם הטבות מס בתור אזור פיתוח לפי החוק לעידוד השקעות הון.
בשנת 1993 רכשה ניוזקורפ את הבעלות המלאה בחברה תמורת 13.5 מיליון דולר, לאחר שבהסכם ההשקעה הראשוני נקבע, שלאחר חמש שנים תנפיק החברה את עצמה בבורסה, או שמרדוק ירכוש את חלקי שותפיו. בשנת 1995 גייס מרדוק לתפקיד המנכ"ל את אייב פלד, ששימש באותה עת סגן נשיא בכיר לפיתוח עסקי בקבוצת אלרון ולפני כן סגן נשיא של חטיבת המחקר לתוכנה ולמערכות בחברת IBM. פלד עבר להתגורר בלונדון, ומשם ניהל את פעילותה של NDS ברחבי העולם. תחת ניהלו של פלד התרחבה החברה לתחומים נוספים מעבר להצפנת שידורי לוויין, גם להצפנת טלוויזיה בכבלים, וטלפונים סלולרים, אספקה של מערכות שלמות וטכנולוגיות לטלוויזיה אינטראקטיבית.
בנובמבר 1999 הונפקה החברה בבורסת נאסד"ק, לפי שווי של מיליארד דולר, וגייסה 180 מיליון דולר. בשנת 2009 רכשה קרן פרמירה יחד עם ניוז קורפ את כל המניות הציבוריות של NDS לפי שווי של 3.7 מיליארד דולרים והחברה נמחקה מהבורסה. במרץ 2012 רכשה חברת סיסקו את NDS תמורת 5 מיליארד דולר. זו הייתה עסקת הרכישה הגדולה ביותר של חברה ישראלית עד אז.
"לעניין".
בשנת 1986 פגש מרדוק את הפסנתרן הישראלי-אמריקאי דוד בר-אילן, בטקס שנערך במלאת מאה שנה לפסל החירות, ושבו נכחו המהגרים המצטיינים, שתרמו יותר מכל לארצות הברית. מרדוק יצג את ההגירה האוסטרלית, ובר־אילן את זאת הישראלית. בר-אילן שכנע את מרדוק להשקיע בעיתון ישראלי, בעל קו ימני. בשנת 1987 חזר בר-אילן לישראל, והחל לעבוד על הקמת העיתון שקיבל את השם "לעניין". בר-אילן גייס את העיתונאי נדב העצני, שהחל בעריכת העיתון, בניית מערכת וגיוס עובדים. מרביתם, עיתונאים צעירים המזוהים עם הימין. תחילה היה "לעניין" אמור להיות עיתון ארצי, לבסוף הוחלט שיתפרסם כמקומון באזור תל אביב והמרכז ויופץ בחינם במאה אלף עותקים, בפורמט של מגזין. שבועיים לפני השקת העיתון הוחלף העצני בתפקיד העורך על ידי משה שניצר ממעריב. שניצר התפטר אחרי עשרה ימים בתפקיד והוחלף על ידי עורך המקומון צומת השרון משה אלון.
העיתון יצא לאור לראשונה ב-2 בדצמבר 1988. מרדוק השקיע כמיליון וחצי דולר ובר-אילן כ-100 אלף. לאחר חצי שנה הוחלט לגבות תשלום של 50 אגורות והתפוצה ירדה לכ-35 אלף עותקים. בינואר 1990 החליט מרדוק להפסיק לממן את העיתון והוא נסגר.
ערוץ 10.