הפתו-פיזיולוגיה אינה ברורה בצורה ודאית. מעבר של מי שפיר או אנטיגנים עובריים למחזור הדם הריאתי של האם, נעשה דרך שלושה מקומות: מקום של טראומה לרחם (כגון בניתוח קיסרי), ורידים תוך רחמיים, ומקום התחברות השליה. קיימות מספר תאוריות שמסבירות את הפתו-פיזיולוגיה. ההסבר הקלאסי הוא חסימה מכנית של כלי דם ריאתיים על ידי מי שפיר, תאים עובריים, ורנקס, שערות לנוגו ומקוניום. אך תיאור זה אינו מסביר את כל התופעה. הסבר נוסף לתופעה הוא תגובה אנאפילקטית של הגוף. מעבר של מדיאטורים שנמצאים במי השפיר למחזור הדם של האם, שמעוררים תגובה חיסונית, שגורמת לכיווץ הסמפונות וכלי דם הריאתיים. התגובה גורמת ליתר לחץ דם ריאתי, ובהמשך לאי ספיקת חדר ימין של הלב שמובילה אחר-כך גם לאי ספיקת חדר שמאל. בכך תהייה קריסה נשימתית ולבבית שיכולה להסתיים בדום לב. מי שפיר מכילים פקטורים שונים שמפעילים מערכות שונות: מערכת קרישת הדם, מערכת החיסון ומערכת המשלים. IL-1, TNFa, חומצה ארכינואידית, C4, אינוטילין ועוד, הם דוגמאות לפקטורים אלה. בנוסף לקריסה הנשימתית והלבבית, קיימת גם נטייה לדימומים בשל ההפרעה במערכת הקרישה. כמו כן יכולה להופיע אטוניה רחמית שתורמת אף היא לדימומים.
הסימנים והסימפטומים.
התמונה הקלינית מתבטאת באחד או יותר מהאירועים הבאים:
תגובה קלאסית לתסחיף מי שפיר.
קוצר נשימה פתאומי מלווה בקריסה לבבית פתאומית, דום לב בהמשך והפרעות קרישה. הסימפטומים כוללים גם, קוצר נשימה, דיסטורציה, תת לחץ דם, הפרעות קצב, פגיעה מוחית על רקע היפוקסיה ופרכוסים, ירידה בעירנות, דימומים, דום לב ותמונה של ARDS. סימפטומים נוספים כמו צמרמורת, הזעות, יתר לחץ דם ריאתי, ברדיקרדיה עוברית מתחת ל-110 למשך 10 דקות. התינוקות שנולדו לאימהות אלו הם בסיכון מוגבר לאנצפאלו-פתיה איסכמית ולשיתוק מוחין.
אבחון.
האבחנה של תסחיף מי שפיר היא קלינית, ומתבצעת לפי הסימנים שהאישה מראה, בנוסף לשלילת אבחנות מבדלות אחרות. טרם נמצאה אבחנה ספציפית לגילוי מוקדם של תסחיף מי שפיר. אחד הסימנים הם ירידה בסטורציה ושינוי בלחצים החלקיים של הגזים בדם. בדיקת גזים בדם מעידה על היפוקסיה ירידה ב-PO2 וב-PH, ועלייה ב-PCO2. בנוסף, שינויים בתפקודי קרישה ועלייה ב-PT. צילום חזה, היא בדיקה לא ספציפית, אך מראה תמונה של אטמים. בנוסף, ניכרים שינויים ב-ECG, טאכיקרדה ושינויים בגלי T ובמקטע ST. כמו כן, מתגלים חומרים כימיים בדם של האם:
מבחן נוסף לאבחון הוא חלבון IGFBP-1 ,Insulin like growth factor binding protein 1, חלבון שמסונתז ב דצידואה (רירית הרחם), ונמצא  במי שפיר ברמה של פי 150 מאשר בפלזמה של האם, רמה גבוהה בפלזמה יכולה להעיד על תסחיף מי שפיר. האבחנות המבדלות שיש להתייחס אליהן הן אוטם בשריר הלב, תסחיף ריאתי, תסחיף אוויר, תגובה ושוק אנאפילקטים ותגובה להרדמה.
גורמי סיכון.
תסחיף מי שפיר הוא מצב מסכן חיים, קשה לניבוי או מניעה, ולכן מחייב מודעות וערנות בקרב נשים עם גורמי סיכון ובכלל. גורמי סיכון כוללים גיל אם מעל 35, ולדנית, הריון מרובה עוברים, עובר זכר, השראת לידה, לידה מכשירנית, טראומה לצוואר הרחם, קרע של הרחם, גירוי יתר של הרחם, פרה-אקלמפסיה, אקלמפסיה, שליית פתח, היפרדות שליה. גורמים סוציו אקונומיים, נחשבו כגורם סיכון נוסף. שימוש בחומרים מזרזי לידה, כגון , עשוי כמעט להכפיל את הסיכוי לתסחיף.
נוהל טיפול.
למניעת תסחיף מי שפיר, יש להימנע מטראומה לרחם ככל האפשר כמו קטטר, פקיעת מי שפיר ועוד. כמו כן, תרופות לזירוז לידה צריכות להיות תחת בקרה, וניטור התכווצות רחמית. ניהול טיפול יעיל כולל מודעות למצב, החייאת לב ריאה מיידית ויילוד העובר. הטיפול הוא תמיכתי ומיידי ברגע שמופיעים הסימפטומים, ואין להמתין לתשובות מעבדה. חולות אלו מטופלות ביחידה לטיפול נמרץ עם צוות רב מקצועי.
טיפול בדום לב.
החייאה בסיסית, ללא קשר לתסחיף מי שפיר, החייאת לב ריאה בסיסיים. שמירה על סימנים חיוניים וייצוב המודנמי של האם, תיקון תת לחץ דם  והיפוקסיה על ידי חמצון ושמירה על דרכי נשימה פתוחים עד אינטובציה.
טיפול בחוסר יציבות המודנמית.
העיקרון בייצוב המודנמי הוא החזרת נפח ותרופות מכווצות כלי דם תוך ניטור לחץ דם פולשני, ופתיחת וריד מרכזי.  אקו לב למעקב תפקוד לבבי ומתן נפח בהתאם, בלון תוך אאורטלי, מכונת לב ריאה, מתן דם ומוצריו כדוריות דם דחוסות, פלזמה וטסיות, במצב של חוסר שליטה על דימום מתן FFP.
טיפול תרופתי.
בטיפול התרופתי משמשות תרופות ואזו-קונסטריקטורים ויונו טרופיים:
תרופות אחרות:
התערבות כירורגית.
במצב של אי שליטה על דימום, יש מספר התערבויות כירורגיות או פולשניות, טמפונדה רחמית, אמבוליזציה של עורקי הרחם. בנוסף, כריתת רחם היא אחת ההתערבויות במצב של דימום בלתי נשלט. ניתוח קיסרי, במצב של דום לב, הוא חיוני בהחייאת האם והעובר. אחרי כשל של ארבע דקות של החייאה בסיסית, יש צורך ביילוד העובר, ולא יותר מחמש דקות מרגע הופעת דום הלב. במצב של אי יציבות נשימתית ולבבית ללא דום לב, קיים חוסר ודאות בקשר לניתוח קיסרי הכרחי.
פרוגנוזה.
הפרוגנוזה ירודה, בעבר, רוב הנשים לא שרדו. כיום שיעורי התמותה אמנם ירדו אך התחלואה עדיין נותרה גבוהה. בעבר התמותה הייתה בין 60%-80%, והיום ירדה ל 13%-30%.
הנשים  ששורדות, נותרות לעיתים קרובות עם נזקים נוירולוגיים ונזקים שונים אחרים כמו אי ספיקת כליות, כשל לבבי, הפרעות קצב, איסכמיה לבבית, אוטם בשריר הלב וכשל נשימתי. שיעור ההישרדות של התינוקות במקרים של תסחיף מי שפיר עומד על 70%. מיומנות לגילוי וטיפול בזמן המתאים שקשור לשירותים רפואיים ומיומנות צוות מטפל, משפיעים על הפרוגנוזה.
לקריאה נוספת.
גולן, א. (2009). מיילדות, "גינקולוגיה ופוריות: עקרונות ויישום". תל אביב: דיונון.
הפרעות אכילה לאחר לידה
הריון ולידה הם אירועי חיים מרכזיים המלווים בשינויים ביולוגיים, חברתיים ופסיכולוגים מעמיקים. הנוכחות של הפרעות אכילה תשפיע שלילית גם על האם וגם על התינוק. הפרעות האכילה הנפוצות הן: אנורקסיה נרובזה  AN, בולימיה נרבוזה BN, אכילה כפייתית  BED והפרעות אכילה לא ספציפית EDNOS. נשים אשר חוות הפרעות אכילה בתקופה שלאחר לידה חוות אחת מההפרעות הנפוצות האלה.
מחקרים אפידמיולוגים ומחקרים קליניים מראים שההשפעות של הפרעות אכילה על האם ועל התינוק בתקופה שלאחר לידה מתגברות ככל שהסימפטומים יותר חזקים.
למרות שלתקופת ההיריון יש בדרך כלל השפעה חיובית על ההתפתחות של הפרעות אכילה, כמו ירידה ניכרת בסימפטומים ושיפור התנהגות ואורח חיים, בהרבה מהמקרים יש סכנה של הופעה מחודשת לאחר לידה, בגלל החששות והדאגות לגבי מראה הגוף.
רוב הנשים מתחילות להניק את תינוקותיהן לאחר לידה, גם אלה עם הפרעות אכילה אבל ההמשכיות שונה: נשים עם הפרעות אכילה מפסיקות את ההנקה בדרך כלל  בשלב יותר מוקדם. ההנקה מהווה אתגר משמעותי עבור נשים עם הפרעות אכילה, וזאת אחת הבעיות המרכזיות אצלן בתקופה שלאחר לידה.
ההשפעות של הפרעות אכילה על האם ועל התינוק.
יש גורמים רבים שמשפיעים על התקופה שלאחר לידה, גורמים אלה הופכים להיות יותר משמעותיים בנוכחות הפרעת אכילה וזה בתורו משפיע על תהליך ההנקה, על הרצון של האם להניק וגם על התינוק. גורמים כאלה יכולים להיות פסיכולוגיים, פסיכופתולוגיים, סוציו-תרבותיים והתנהגותיים, כגון חששות לגבי שינויים פיזיולוגיים, הסתגלות לתפקיד האימהי, רמת ההשכלה של האם, סיבות לידה, מתח ודיכאון.
תחושות של מתח.
נשים עם הפרעות אכילה נוטות יותר לחוות רמות גבוהות של מתח כשהן מסתגלות לאורח חייהן המשתנה, אחריות של הורות ומבנה גוף אימהי. רמות המתח אצל נשים מניקות יותר נמוכות בגלל הנוכחות של oxytocin והורמונים מרגיעים אחרים המופרשים במהלך ההנקה. לכן נשים המתקשות להניק או המפסיקות להניק יחוו רמות יותר גבוהות של מתח.
דיכאון אחרי לידה.
הסיכוי לדיכאון בתקופה שלאחר לידה גבוה בקרב נשים עם הפרעות אכילה בהשוואה לנשים שאין להן הפרעות אכילה. הסיכון להישנות של סימפטומים של הפרעות אכילה לאחר לידה עלול להיות מוגבר אצל נשים מדוכאות. רוב המחקרים של הפרעות אכילה דיווחו על ירידה בסימפטומטולוגיה במהלך ההיריון, אבל יש סיכון גדול לעליה לרמות טרום היריון בתקופה לאחר לידה.
קשיים בהנקה וגמילה מוקדמת של הנקה.
אימהות עם הפרעות אכילה בדרך כלל גומלות את ילדיהן מוקדם יותר מאשר שאר הנשים שאינן סובלות מהפרעות אכילה, וזה עקב בעיות כמו: הפרשת חלב לא מספיקה (insufficient lactation) והאכלה איטית (slow-feeding). הסיכון של הפסקת הנקה במהלך ששת החודשים הראשונים אחרי הלידה קיים אצל כל האימהות בכל תתי הקבוצות של הפרעות אכילה AN, BN, BED ו EDNOS. אימהות עם AN ו EDNOS הן בסיכון מוגבר יותר להפסקה מוקדמת של הנקה מאשר שאר תתי הקבוצות.
השמנה היא אחת התוצאות של הפרעות אכילה גם לאחר לידה. נשים שמנות גם הן נתקלות בקשיים בזמן הנקה. שיעורי ההנקה אצלן נמוכים יותר, והן מניקות לתקופות קצרות יותר בהשוואה עם נשים במשקל גוף נורמלי.
הקשר בין האם לתינוק.