מרבית מערכות ההפעלה סופרות את הזמן כזמן שחלף מאז 1 בינואר 1970 בחצות ומְחשבות את הזמן ברגע נתון בהתאם. במערכות 32 ביט, הזמן שחלף מוכנס בדרך כלל לתוך משתנה מסוג מספר באורך 32 סיביות עם סימן (Signed 32bit Integer). המספר המרבי שניתן לייצג בשיטה זאת הוא 2,147,483,647, ומשכך, צפויה בעיה לאחר שיעבור מספר שניות זה מאז ראשית הספירה של המשתנה, תופעה שתקרה ביום שלישי, ה־19 בינואר 2038 בשעה 03:14:07 UTC. לאחר מכן, על פי שיטת המשלים ל-2 (ייצוג מספרים עם סימן) ערך המשתנה יהיה 2,147,483,648- (המקביל ל־13 בדצמבר 1901), תופעה המכונה גלישה נומרית. התופעה עלולה לגרום לא רק לשגיאה בחישובי זמנים אלא גם לקריסת התוכנה. האמור יכול להתרחש לאו דווקא ביום שלישי, ה־19 בינואר 2038, אלא בכל חישוב של זמן עתידי שיכלול תאריך זה או מאוחר ממנו.
אף על פי שבדרך כלל אורך החיים של מחשב הוא שנים ספורות, הדבר נכון בעיקר למחשבים אישיים ושרתים. קיימים מחשבים רבים, שאורך החיים שלהם הוא כאורך החיים של המערכת אותה הם משרתים, דוגמת מערכות משובצות. כך למשל, ייתכן כי מערכות השקיה ומערכות שליטה ברמזורים לא יוחלפו עד לתאריך האמור.
הבאג אינו קיים רק במערכות הפעלה, אלא בכל תוכנה המשתמשת במשתנה בן 32 סיביות לשמירת הזמן באופן מובנה בה. בין הדוגמאות לכך נמצאים מערכות קבצים השומרות את הזמן במשתנה בן 32 סיביות, פורמטים של קבצים בינאריים למערכות 32 סיביות, בסיסי נתונים עם משתני זמן בני 32 סיביות ושפות שאילתא דוגמת SQL עם פקודות דוגמת ()UNIX_TIMESTAMP.
פתרונות.
אין פתרון קל או מיידי עבור מערכות קיימות. שינוי הגדרת משתנה הזמן במערכות אלה למשתנה באורך 64 ביט יגרום לבעיית תאימות לאחור בכל האובייקטים המשתמשים בזמן במערכות אלה. שינוי המשתנה למשתנה ללא סימן (Unsigned, כלומר משתנה המכיל מספרים שלמים חיוביים בלבד) ידחה את הבעיה לשנת 2106 אך יגרום לבעיות תאימות לאחור במערכות שחישוביהן מערבים תאריכי עבר שנשמרו כמשתנה מסומן ולא הותאמו נקודתית לשינוי זה.
רוב מערכות ההפעלה המיועדות למחשבי 64 ביט כבר משתמשות במשתנה 64 ביט לאחסון הזמן שלהן, המסוגל לאחסן עוד 292 מיליארד שנים, פי כמה וכמה מגיל היקום המוערך. שימוש במשתנה כזה פותר את הבעיה, אך מערכות 32 ביט רבות מותקנות בשוק, חלקן במערכות משובצות מחשב, ואין ודאות שהן יוחלפו עד לשנת 2038. בנוסף, מערכות המחשבות אירועים עתידיים ייתקלו בבאג לפני התאריך האמור, כאשר ינסו לחשב תאריכים שחלים לאחריו.
בין מערכות ההפעלה שטיפלו בבעיה נמצאת NetBSD שבגרסה 6.0 שלה שיצאה באוקטובר 2012 עברה למשתנה זמן בן 64 סיביות עם שכבת תאימות ליישומים המותאמים למשתנה זמן ישן. OpenBSD עברה למשתנה זמן בן 64 סיביות בגרסה 5.5 שיצאה במאי 2014, אך ללא שכבת תאימות ליישומים ישנים, אשר עשויים לסבול מבעיות כאשר ייגשו למשתנה הזמן. לינוקס משתמשת במשתנה זמן בן 64 סיביות עבור ארכיטקטורת מחשב של 64 סיביות בלבד; עבור מעבדים בארכיטקטורה של 32 סיביות לא נערך שינוי בשל רצון לתאימות לאחור. נכון לשנת 2017 ממשיכה העבודה במעבר למשתנה 64 סיביות גם בארכיטקטורות 32 סיביות.
מערכת הקבצים NFS תומכת, החל מגרסה 4 שיצאה בדצמבר 2000, במשתנה זמן בן 64 סיביות לצד משתנה בן 32 סיביות.
קת'רין אליס אפלגייט
בניה באדמה
בניה בבוץ
חנן אשל
חנן אשל (ח' באב תרי"ח 25 ביולי 1958 - כ"ד בניסן ה'תש"ע 8 באפריל 2010), היה היסטוריון וארכאולוג בעל שם עולמי בתחום כת ים המלח, המגילות הגנוזות, מצדה ומרד בר כוכבא. אשל שימש כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בר-אילן ובין השנים ה'תשס"ב-ה'תשס"ד, 2004-2002, כיהן כראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל והמכון לארכאולוגיה.
תולדות חייו.
אשל נולד ברחובות לשולמית, בת למשפחת ריבלין הירושלמית, ופרופ' יעקב אשל, נכדו של אברהם-חיים שאג ולימים מראשי המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון באריאל והמרכז למחקר ופיתוח בתחום החקלאות.
למד בישיבה התיכונית אור עציון, ואת שירותו הצבאי עשה במסגרת הנח"ל, בגרעין מושב קשת שברמת הגולן, שם גם הכיר את אשתו אסתר אשל. לאחר השירות הצבאי היו השניים ממייסדי ההתנחלות עפרה שבהרי בנימין.
חנן אשל נפטר מסרטן בירושלים בכ"ד בניסן תש"ע בגיל 52, והובא למנוחות בקיבוץ מעלה החמישה.
פעילות אקדמית וארכאולוגית.
תחילת עיסוקו של אשל בלימודי ארץ ישראל הייתה כשהדריך בבית ספר שדה עפרה שם הדריך עד ה'תשמ"ח 1988. בשנת ה'תשמ"ב 1982 פנה ללימודי ארכאולוגיה של תקופת בית ראשון ותולדות עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת המוסמך שלו באוניברסיטה העברית עסקה בהקמתם המשוערת של המקדשים לאלוהי ישראל בבית אל ובשומרון לאחר חורבן בית ראשון.
בה'תשמ"ו, 1986 ניהל חפירה ארכאולוגית, ששינתה את המיקוד המדעי אותו בחר: החפירה התקיימה במערות כתף יריחו - שבצוק מול יריחו, ובמהלכה התגלו במערת אביאור תעודות ומכתבים משלהי התקופה הפרסית ומימי בר כוכבא. התגלית המפתיעה לימדה כי הידוע על ימי בר כוכבא אינו מספק תמונה שלמה, וכי יש עוד מה למצוא ולחקור. בעקבות כך החליט להתמחות בתקופת בית שני, וכתב את עבודת הדוקטורט שלו על השומרונים בתקופה הפרסית ובתקופה ההלניסטית.
במחקרים שפרסם טען שירושלים כלל לא נשלטה בידי מורדי בר כוכבא בעת המרד.
בראשית שנות האלפיים ניהל כמה חפירות בקומראן ובמערות אחרות במדבר יהודה, אליהן נמלטו פליטים יהודים בסוף מרד בר כוכבא. בספרו "מערות המפלט מתקופת מרד בר כוכבא" טבע את המונח מערות מפלט, שנועד להבדיל ממערכות המסתור של בר כוכבא, שבשפלת יהודה.
אשל היה מרצה ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן. בין השנים ה'תשס"ב-ה'תשס"ד, השנים 2002-2004, כיהן כראש המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, סמוך למותו קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
פרשת מגילת ויקרא.
בשנת ה'תשס"ה 2005 סיפר תלמידו של אשל, כי הוצגה בפניו מגילה, שכללה קטע מספר ויקרא מימי בר כוכבא. המגילה נמצאה כמה חודשים קודם לכן על ידי בדואים בנחל ערוגות, במערה בה נמצאו גם חרסים ואריגים מתקופת המרד. אשל פעל לרכישתה של המגילה במחיר 3,000 דולר, הנמוך בהרבה משוויה האמיתי, במימון אוניברסיטת בר-אילן. כשהדבר נודע, טענה רשות העתיקות כי אשל עבר על חוק העתיקות, כאשר לא דיווח על רכישת המגילה בתוך שבועיים. כן נטען כי סייע בידי שודדי עתיקות, ושיקר כאשר פרסם מאמר על המגילה בו טען שהמגילה אינה נמצאת ברשותו, בעוד שלמעשה כבר החזיק בה. אשל בתגובה טען כי לולא קנה את המגילה היא הייתה אובדת, ולבסוף העביר את המגילה לרשות העתיקות ללא תמורה. למרות זאת איימה הרשות להגיש תלונה במשטרה, אך הפרשה הסתיימה ללא כתב אישום.
פרסומים.
בנוסף פרסם כמאתיים מאמרים בכתבי עת וקבצים שונים.
וולוס
וולוס (ביוונית: Βόλος) היא עיר נמל השוכנת לחוף הים האגאי, ממוקמת במרכז יוון והיא בירת מחוז מגנסיה אשר בחבל תסליה. העיר שוכנת כ-326 ק"מ צפונית מאתונה ו-215 ק"מ דרומית מסלוניקי.
היסטוריה.
ראשית ההתיישבות האנושית המאורגנת באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה ובסביבות העיר נתגלו שרידים ארכאולוגיים רבים גם מתקופת הממלכה התראקית ויוון העתיקה. לפי המיתולוגיה היוונית נולדו בוולוס יאסון וכיירון.
במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי הרומאים ובהמשך עם פיצולה של האימפריה עבר לחזקת האימפריה הביזנטית. בתעודות ביזנטיות מן המאה ה-14 מכונה העיר גוֹלוֹס שהוא שיבוש של השם המיקני לוֹלְקוֹס, אשר התייחס לעיר עתיקה ששכנה ליד וולוס.
במהלך המאה ה-14 נכבשה העיר על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית והפכה לחלק מפלך רומליה. העיר הייתה זירת קרבות במהלך מלחמת העצמאות היוונית, אך אמנת קונסטנטינופול (1832) הותירה אותה בחזקת העות'מאנים. היישוב העירוני המודרני החל להתפתח ב-1841 ובשנת 1881 עברה העיר לחזקת ממלכת יוון. בראשית שנות ה-20 מנתה העיר 30,000 תושבים ובסופן גדלה אוכלוסייתה לכדי 50,000 נפשות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה בנקל וחילקו את השטח הכבוש לשלושה אזורי שליטה. אזור בשליטה גרמנית שכלל את מקדוניה המרכזית והמזרחית ובכלל זה העיר סלוניקי והאי כרתים. אזור שני היה בשליטה איטלקית ובו הבירה אתונה, הפלופונס, שטחים נוספים בחוף המערבי והעיר וולוס. האזור השלישי שכלל את שטחי תראקיה המערבית ומקדוניה המזרחית הועבר לחזקת ממלכת בולגריה. עם שחרור יוון מהכיבוש הנאצי באוקטובר 1944, הוחזרה גם העיר וולוס לחזקת היוונים.
ב-19 באפריל 1955 ארעה רעידת אדמה עזה שהחריבה חלקים נרחבים מהעיר ויומיים לאחר מכן אירע רעש משנה חזק שגרם לחורבן כללי. מספר חודשים מאוחר יותר הוצפה העיר, עניין שעיכב את שיקומה. ב-10 באוקטובר 2006 הציף הנהר פליון את האזור וגרם לחורבן ונזקים כבדים לחקלאות ולכחמישית מבתי העיר.
בעיר נולדו הצייר ג'ורג'ו דה קיריקו והמלחין הנודע ואנגליס.
דמוגרפיה.
אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת גידול מתונה (ילודה לעומת שיעור תמותה) והיא מהווה 65% מכלל תושבי מחוז מגנסיה. כשליש מאוכלוסיית וולוס מקורו מצאצאי פליטים יוונים שהגיעו לעיר בשנות ה-20 מאסיה הקטנה.
כלכלה ותחבורה.
מיקומה של וולוס על אם הדרך בין אתונה לסלוניקי הפך אותה ליעד פיתוח תעשייתי, בעיקר בתחום הפלדה, הברזל והבטון. כמו כן קיים בעיר מכון מחקר טכנולוגי.