ביולי 1967 נסגרה הטייסת, ומטוסיה הצטרפו למטוסי האוראגן בטייסת 113 ("טייסת הצרעה"). ב-1 בדצמבר 1971 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת F-4 פנטום ("קורנס") תחת השם "טייסת אבירי הזנב הכתום" בבסיס חצרים, ולמפקדה הראשון מונה יפתח ספקטור. את מטוסי הפנטום החלה הטייסת לקלוט החל מה-10 בדצמבר אותה שנה.
ב-2 בינואר 1973 הוזנקו שישה מטוסי מיג-21 סוריים לעבר מטוס מיראז' ישראלי שביצע גיחת צילום בדרום לבנון. הייתה זאת הפעם הראשונה שבה הוזנקו מטוסים סוריים ליירט את מטוסי חיל האוויר הישראלי מעל אדמת לבנון. רביעיית מטוסי פנטום של הטייסת שפיטרלה בקרבת הגבול הופנתה לעבר המיגים והתפתח קרב אוויר. במהלך הקרב רדף אחד ממטוסי הפנטום אחרי אחד המיגים, ובשלב מסוים הגיעו שני המטוסים למצב של צלילה ספיראלית שבסיומה פגע המיג בקרקע. זוהי ההפלה הראשונה שנזקפה לזכותה של הטייסת.
ב-13 בספטמבר 1973, בקרבות אוויר שהתפתחו בעקבות גיחת צילום מעל לסוריה, הופלו על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי 12 מיגים סוריים ואבד מטוס מיראז' ישראלי אחד. טייסת 107 הייתה אחראית להפלה של שלושה מיגים.
במלחמת יום הכיפורים השתתפה הטייסת בפיקודו של יפתח ספקטור בעשרות גיחות מבצעיות. בסך-הכל הפילו מטוסי הפנטום של הטייסת 14 כלי טיס של האויב: שש הפלות של מטוסי מיג-17 והפלה אחת של מיג-21 מצריים בקרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים, ביום הראשון למלחמה, 5 הפלות של מסוקים בראס סודר על ידי שלמה אגוזי, ועוד שתי הפלות נוספות. הטייסת השתתפה במבצע תקיפת המטכ"ל הסורי אולם עקב עננות כבדה לאורך נתיב טיסתם לא הצליחו ספקטור ושתי רביעיות הפנטום שבפיקודו לבצע את משימת התקיפה שהוקצתה להם, ופנו לשוב לישראל. במהלך חזרתם התעקש מפקדם, ספקטור, כי תימצא להם מטרה אחרת לתקיפה, והם תקפו כוחות שריון סורים בדרום רמת הגולן. כוח אחר, מטייסת 119, ביצע את משימת הפצצת המטכ"ל בהצלחה באותו יום לאחר שהצליח למצוא פרצה בעננים ולהגיע ליעד. אף שהחלטתו של ספקטור להימנע מתקיפה בנסיבות שהיו גובתה על ידי מפקד חיל האוויר, היא גררה ביקורת ועוררה ויכוח פנימי בחיל האוויר הישראלי.
ביום השביעי למלחמה, השתתפו 12 מטוסי F-4 פנטום ("קורנס") של הטייסת בתקיפה מורכבת של שדה התעופה טנטא, כמאה קילומטרים צפונית לקהיר. בכל מהלך מלחמת יום הכיפורים ביצעה טייסת 107 760 גיחות קרביות, מהן 42 בפיקודו של ספקטור, ארבעה ממטוסיה הופלו אך היא לא ספגה אבדות בנפש. במהלך המלחמה הופל בטעות מטוס של הטייסת על ידי טייס נשר ישראלי, יאיר סלע. הטייס אורי בקל והנווט גלעד רוזנבלט צנחו בשלום וחולצו לבסיס.
במבצע ליטני נפגע מטוס פנטום של הטייסת שהוטס על ידי דני חלוץ מטיל SA-7, אך למרות הפגיעה הצליח לנחות בשלום בבסיס רמת דוד.
ב-1978 הצטרפו לטייסת מטוסי צילום במסגרת גף טרמין, חלק מהמטוסים נמצאים היום במוזיאון חיל האוויר בחצרים, באותה תקופה פיקד על הטייסת אמיר נחומי.
במבצע שלום הגליל פיקד על הטייסת יצחק גת, הטייסת השתתפה במבצע ערצב-19, בהמשך המלחמה היה מעורב מבנה מהטייסת בהפצצת גדוד 931 - תקרית אש כוחותינו החמורה בתולדות צה"ל, שבה נהרגו 24 חיילים וכמאה נפצעו .
ב-1984 קיבל את הפיקוד על הטייסת סגן-אלוף דן חלוץ. במאי אותה שנה הוביל מבנה תקיפה של כוחות איראניים באזור העיירה יחפופה בלבנון במהלך מבצע "גוף חי 6".
ב-1991 מונה סא"ל יוחנן לוקר למפקד הטייסת והיה בכך לנווט הראשון בחיל האוויר שפיקד על טייסת קרב מבצעית.
מטוסי הפנטום שירתו בטייסת במשך 26 שנים וצברו 32 הפלות בסך-הכל.
בספטמבר 2005 החלה פעילות צוות ההקמה מחדש של הטייסת כטייסת F-16I ("סופה"). ב-5 ביולי 2006 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת F-16I ("סופה") בבסיס חצרים. 107 היא טייסת ה"סופה" השלישית שהוקמה אחרי טייסת 253 ("טייסת הנגב") וטייסת 119 ("טייסת העטלף") שהוצבו בבסיס רמון. מיד לאחר הקמתה כבר השתתפה הטייסת בפיקודו של טל קלמן בגיחות תקיפה במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בסוף דצמבר 2008 תקפו מטוסי F-16I של הטייסת מאות מטרות טרור ברצועת עזה במסגרת מבצע עופרת יצוקה.
באמצע נובמבר 2012 תקפו מטוסי F-16I של הטייסת מאות מטרות טרור ברצועת עזה במסגרת מבצע עמוד ענן.
ב-7 ביולי 2013 התרסק מטוס מהטייסת, מטוס זה היה "מטוס הדגל" של הטייסת היות שמספרו היה 107.
במאי 2018 השתתפה הטייסת במבצע בית הקלפים במסגרתו פעלו נגד כוח קודס בסוריה.
מפקדי הטייסת.
להלן מפקדי הטייסת עד עידן ה"סופה":
צחיק יבנה (1953–1954), אלי איל, אברהם הכהן, ישעיהו ברקת, יוסף שריג (1962), דרור אבנרי (1962–1964), עמיחי שמואלי (1965–1966), יעקב טרנר (1966–1967), יפתח ספקטור (1971–1973), רן גורן (1973–1975), עומרי אפק (1975–1978), אמיר נחומי (1978–1980), יצחק גת (1980–1982), עוזי רוזן (1982-1984), דני חלוץ (1984–1986), חגי כ"ץ (1986–1988), שלמה זיטמן (1988–1991), יוחנן לוקר (1991–1994), תמיר ספרא (1994–1996), עודד כספי (1996–1997).
בעידן ה"סופה":
טל קלמן (2006–2008), פלג ניאגו (2008-2010), אמיר לזר (2012–2014), סא"ל תומר.
טייסת אבירי הזנב הכתום
שמונה מתחת לאפס
שְמוֹנָה, מתחת לאפס (באנגלית: Eight Below) הוא סרט הרפתקאות, הישרדות ודרמה המבוסס על "אנטארקטיקה", סרט יפני משנת 1983, בהשראת סיפור אמיתי. שם הסרט רומז לשמונה כלבים שמנסים לשרוד באנטארקטיקה במשך חורף שלם, כאשר הטמפרטורה "מתחת לאפס" מעלות. שם הסרט המקורי מכוון לטמפרטורות שמתחת לאפס מעלות פרנהייט, סולם הטמפרטורות הנהוג בארצות הברית, כלומר פחות מ-22- מעלות צלזיוס. רוב הסרט הוא סרט טבע, ובחלקים ארוכים שלו אין נוכחות אנושית והעלילה מתמקדת במאבק ההישרדות של הכלבים, ובנופים המרשימים של השלג והקרח באנטארקטיקה.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006 על ידי חברת וולט דיסני.
אתר הצילומים של הסרט היה סמיתרס, עיירת סקי קנדית, 1,200 קילומטר צפונית לוונקובר, מקום שנבחר בגלל מראהו הדומה מאוד לאנטארקטיקה.
עלילת הסרט.
ג'רי שפרד (פול ווקר), מדריך הישרדות, מוביל את ד"ר דייוויס מק'קלארן (ברוס גרינווד), מדען שהגיע לאנטארקטיקה כדי למצוא חלקיק של מטאור יקר מציאות. המסע הארוך והמסוכן ביבשת הקפואה מתנהל במזחלת שנגררת על ידי שמונה כלבים. שפרד מקבל הודעה במכשיר הקשר כי לאזור מגיעה סופה גדולה ועליהם לחזור לבסיס, אך המדען משכנע אותו להמשיך בדרכם למרות הסופה המתקרבת.
במהלך המסע מציל שפרד בעזרת הכלבים את מק'קלארן, שנופל לתוך חור בקרח, והם ממשיכים במסע עד למציאת המטאור. מק'קלארן המאושר ושפרד מתחילים לחזור לבסיס, אך עוצרים בדרך כדי לבדוק את הכלבים. מק'קלארן נופל מגובה של כמה מטרים לתוך הקרח שלבסוף נשבר. הכלבים מצליחים שוב להצילו, אך רגלו נשברת. הסופה החזויה מגיעה ומשימתם של הכלבים מסתבכת - עליהם להוביל לבסיס לא רק את מק'קלארן הפצוע אלא גם את שפרד, שנפגע מהקור העז וסובל מכוויות קור.
הכלבים מצליחים להגיע חזרה לבסיס, וצוות הבסיס מתחיל את הטיפול במק'קלארן הפצוע ובשפרד. לאחר זמן קצר עוזב הצוות כולו את הבסיס, ועולה על מטוס בדרך לבית חולים מרוחק בתחנת מקמרדו. לפני ההמראה מבטיחה הטייסת, קייטי, לשפרד שיחזרו לאסוף את הכלבים. שפרד קושר את הכלבים ליד הבסיס ומבטיח להם שיחזרו לקחת אותם במהרה.
הצוות מגיע לבית החולים ומק'קלארן ושפרד מאושפזים. במקביל מגיעה לאזור הבסיס סערה ממושכת, והצוות אינו יכול לטוס בחזרה מבית החולים כדי לאסוף את הכלבים. שפרד מגלה שאי אפשר לקחת את הכלבים בגלל מזג האוויר הסוער וכל מאמציו להגיע לאזור נכשלים.
במשך זמן מה קשורים הכלבים ליד הבסיס ללא אוכל ומי שתייה, בזמן שסופה קשה מכה בהם. לאחר מאבק בשלשלאות שלהם, מצליחים כמעט כולם להשתחרר, ועליהם לנסות לשרוד בתנאי האקלים הקיצוניים.
לאחר שהצוות עוזב את הבסיס, נמנעת האפשרות לחזור לאנטארקטיקה במשך חצי שנה, בגלל החורף. אין לאיש אפשרות להגיע לאזור, וכל מאמציו של שפרד להגיע לשם ולקחת את הכלבים כושלים. ככל שעובר הזמן הוא מבין שהסיכוי שמי מהכלבים ישרוד תקופה ארוכה הוא נמוך מאוד.
כעבור מספר חודשים, עם שיפור במזג האוויר, מצליח שפרד לשכנע את מק'קלארן לממן מסע חזרה לבסיס, והוא חוזר לשם עם חלק מהצוות ומגלה ששישה כלבים הצליחו לשרוד את החורף הקשה.
הצלחת הסרט.
הסרט הגיע לראש רשימת שוברי הקופות בצפון אמריקה בסוף השבוע הארוך (מיד לאחר שחרור הסרט ב-17 בפברואר 2006) שבמהלכו ציינה האומה האמריקנית את "יום הולדתו של וושינגטון".
רוב הביקורות שקיבל הסרט היו אוהדות, והוא הכניס 25 מיליון דולר בארבעה ימים, והעניק לחברת וולט דיסני את הפתיחה הגבוהה ביותר שלה אי פעם לחודש פברואר.
הצלחת הסרט סייעה גם לכוכב הסרט, פול ווקר. היה זה סרטו המוצלח ביותר מאז "מהיר ועצבני".
טייסת הספיטפיירים השלישית
טייסת הספיטפייר השלישית
בית ראשון במולדת
בית ראשון במולדת הוא מיזם של התנועה הקיבוצית לקליטה ראשונית לעולים מחבר המדינות, במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים.
התנועה הקיבוצית נמנית עם המגזרים של החברה הישראלית אשר להם יש יכולת קליטה טובה בשל התנאים המיוחדים הקיימים והמקלים על השתלבות העולים בארץ. הכוונה למשק השיתופי והצריכה השיתופית המאפשרים קליטה טובה בעבודה ובחברה, וההתפתחות הטכנולוגית המהירה בקיבוצים בעשורים האחרונים יצרה מקומות עבודה לשילוב בעלי מקצועות בתחום זה.