בשנת ה'של"ו (1576) מונה רבי יוסף לנגיד קהילת המגורשים. בשנת ה'ש"מ (1580) הוא מופיע כאחד מדייני העיר, ומאז הוא נמנה עם החכמים וחתם עמהם על פסקי דין ותקנות. בשנת ה'שנ"ג (1593) הוא מונה לתפקיד אב בית דין. תחתיו שרתו הדיינים: רבי יהודה עוזיאל, רבי יעקה חאגיז, רבי וידאל הצרפתי (הצוף דבש), רבי שמואל אבן דנאן, רבי אהרן אבן חיים ורבנים נוספים. האחרון החשיב את עצמו כתלמידו, ובספרו "מדות אהרן" העוסק בלוגיקה של מידות הדרשה הוא מזכיר את הערותיו פעמים אחדות.
הוא היה רופא ובתפקיד זה שימש גם בנו, רבי משה אלמושנינו.
משנת ה'שנ"ח (1598) הוא אינו חותם יותר על התקנות, ובשנת ה'ש"ס בערך, מזכיר אותו הרב אבן חיים בתואר "ז"ל".
יחסי אורוגוואי–מצרים
יחסי אורוגוואי –מצרים הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי ובין רפובליקת מצרים הערבית.
היסטוריה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1932, בהסכם ידידות שנחתם ברומא, איטליה.
החל משנת 1982, שולחת אורוגוואי חיילים לכוח המשקיפים הרב-לאומי שיושבים בחצי האי סיני, ואחראיים לפקח על הסכם השלום בין ישראל למצרים.
יחסי אורוגוואי–קובה
יחסי אורוגוואי –קובה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה המזרחית של אורוגוואי ובין הרפובליקה של קובה. היחסים בין המדינות ידעו עליות ומורדות במשך השנים, אך החל משנת 2005, חודשו היחסים, ופועלים עד היום.
היסטוריה.
מבחינה היסטורית, שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית עד תחילת המאה ה-19, אם כי קובה שמרה על מעמדה כמושבה ספרדית במשך זמן רב יותר. כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות בקבוצת ריו, האיחוד הלטיני, איחוד האקדמיות של השפה הספרדית, ארגון מדינות אמריקה, האיחוד האיברו-אמריקאי והקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות.
אורוגוואי היא פרטנרית מסחר חשובה לקובה והסחר ביניהן עולה.
יחסי בנגלדש–קוריאה הדרומית
יחסי בנגלדש–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש ובין הרפובליקה של קוריאה. לבנגלדש קיימים יחסים דיפלומטיים עם שני הצדדים של קוריאה. כאשר היחסים עם קוריאה הצפונית כוננו בשנת 1973, ושנה לאחר מכן פתחה קוריאה הדרומית שגרירות בבנגלדש. השגרירות של קוריאה הצפונית בבנגלדש נפתחה כמה שנים מאוחר יותר, ב-1987.
היסטוריה.
בשנת 2008, משרד המשפטים בדרום קוריאה הפסיק את פטור הוויזה שהיה לתושבי בנגלדש, וניתן מעמד של 'תושב ארעי' ל-13,000 אזרחים מבנגלדש שחיו במדינה. מאז ה-15 ביולי 2008, תושבי שתי המדינות נדרשים לקבל ויזה כדי לעבור בין המדינות.
מכיוון שבקוריאה הדרומית חיים פועלים רבים מבנגלדש, התפתחו במדינה דעות קדומות כלפי תושבי בנגלדש. בשנת 2009 יצא סרט דרום קוריאני שעסק בנושא.
יחסי גרנדה–קוריאה הדרומית
יחסי גרנדה–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים בין גרנדה ובין הרפובליקה של קוריאה.
היסטוריה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים לראשונה ב-1 באוגוסט 1974, ונשמרו עד ל-מרץ 1975. היחסים הוקפאו לשמונה שנים, במהלכם קיימה גרנדה קשרים דיפלומטיים עם השכנה היריבה של קוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, קשר דיפלומטי במשך שש שנים (מאי 1979 ועד ינואר 1985). בחודש מאי 1984, חודשו היחסים בין גרנדה וקוריאה הדרומית, ואלו נמשכים עד היום.
בשנת 1990 ביטלה קוריאה הדרומית את דרישות הוויזה מתושבי גרנדה, ומאז הם יכולים להיכנס למדינה בקלות.
ילדים מבשלים
ילדים מבשלים הוא ספר בישול המותאם לילדים מאת רות סירקיס שפורסם לראשונה בשנת 1975.
המתכונים בספר כוללים הוראות פשוטות המותאמות לילדים, ומלוות בציורים, הן של תהליך ההכנה והן של המרכיבים והכלים. הספר יצא בשנת 2009 במהדורה מחודשת המותאמת לתקופה. למשל, שונתה בו ההוראה "לקרוא לאמא לעזור", ועודכנה להצעה לקרוא לאחד ההורים לכך.
הספר כולל מתכונים למאכלים כמו כדורי שוקולד, משה בתיבה, ביצה בקן, ביצים מחייכות, פיצה על פיתה, בורקס, סלט טונה, רוטב בולונז, עוגת שוקולד ועוד.
לספר מיוחסת ההופעה הראשונה של מתכון למאכל ביצה בקן, וכמו כן המצאת השם משה בתיבה למאכל של נקניקייה עטופה בבצק. את השם "משה בתיבה" טבעה ב-1972 בתה בת ה-8 של סירקיס, נורית, שבמהלך שהותה של המשפחה בארצות הברית למדה בבית ספר יהודי דתי. "יום אחד חזרה הביתה לאחר הלימודים וראתה את אמא שלה מכינה נקניקייה עטופה בבצק עלים, ואז אמרה לה: 'אמא, מה שאת עושה מזכיר לי מה שלמדנו היום בבית הספר על משה בתיבה'".
נמל התעופה הבין-לאומי פרישטינה אדם ישארי
נמל התעופה הבין-לאומי פרישטינה אדם ישארי (באלבנית: ), הממוקם בקרבת העיר פרישטינה, בירת קוסובו, הוא נמל התעופה הבינלאומי היחיד במדינה. בשנת 2019 עברו בו 2,373,698 נוסעים.
תולדות הנמל.
נמל התעופה נפתח בשנת 1965, בעת שקוסובו הייתה חלק מיוגוסלביה. הוא שימש גם כבסיס של חיל האוויר שלה.
ביוני 1999, בימי מלחמת קוסובו, השתלט על הנמל למשך כשבועיים כוח צבאי רוסי שהגיע מבוסניה והרצגובינה. לאחר נסיגת חיילי סרביה מקוסובו שימש הנמל את כוח קוסובו של האו"ם.
מאז שנת 2000 הלך ועלה מספר הנוסעים העוברים בנמל, וב-2008 הגיע למיליון נוסעים בשנה. עשר שנים לאחר מכן הגיע מספר הנוסעים השנתי לשני מיליון ויותר.
בשנת 2002 ושוב ב-2009 הורחבו ושופצו הטרמינל ומסלול הטיסה בנמל.
בשנת 2006 קיבל הנמל פרס הצטיינות על שירותיו מאת הארגון הבינלאומי Airports Council International.
הנמל נקרא כיום על שמו של אדם ישארי , ממייסדי הארגון צבא שחרור קוסובו.
מתקנים ופעילות.
בנמל התעופה מסלול טיסה אחד וטרמינל אחד, שבו ארבעה גשרי עלייה למטוס.
הנמל משרת כ-16 חברות תעופה. הן מפעילות קווי טיסה בינו לבין יעדים במדינות הבאות:
הנמל משמש כבסיס פעולה של חברת יורווינגס ושימש בעבר כבסיס פעולה של חברת אדריה איירווייז.
סרביה, שאינה מכירה בעצמאות קוסובו, אוסרת על טיסות אל נמל התעופה וממנו לחלוף במרחב האווירי שלה. עקב כך עליהן לטוס דרך המרחבים האווירים של מונטנגרו, אלבניה או מקדוניה הצפונית, ועובדה זו מוסיפה למשך הטיסות עד 30 דקות.
ג'ון טראמבל
ג'ון טראמבל (באנגלית: John Trumbull; 6 ביוני 1756 - 10 בנובמבר 1843) היה לוחם, ואמן שתיעד את תקופת העצמאות. בולט בציוריו ההיסטוריים של המהפכה האמריקאית ומכונה "צייר המהפכה". הכרזת העצמאות של טראמבל (1817), אחד מארבעת ציוריו התלויים ברוטונדה של הקפיטול, שימש לציור על שטר של שני דולר.
ראשית החיים.
טראמבל נולד בלבנון, קונטיקט, בשנת 1756, לג'ונתן טראמבל ופיית' טראמבל. אביו כיהן כמושל קונטיקט בשנים 1769– 1784. שני הצדדים של משפחתו היו צאצאים מראשוני המתיישבים הפוריטנים במדינה.
היו לו שני אחים גדולים, ג'וזף טראמבל, המפקח הכללי הראשון של צבא היבשה במלחמת המהפכה, וג'ונתן טראמבל ג'וניור, שיהפוך ליו"ר השני של בית הנבחרים בארצות הברית.
טראמבל הצעיר נכנס בשנת 1771 להרווארד קולג', בגיל חמש עשרה וסיים את לימודיו בשנת 1773. בגלל תאונת בילדותו, איבד טראמבל את הראיה בעין אחת. ייתכן שהדבר השפיע על סגנון הציור המפורט שלו.
המהפכה האמריקאית.
כחייל במלחמת המהפכה האמריקאית, טראמבל היה בבוסטון ועסק ברישום תוכניות של קווי הלחימה הבריטיים והאמריקאיים. הוא מונה לעוזר לגנרל ג'ורג' וושינגטון, וביוני 1776 סגן לגנרל הורשיו גייטס. הוא התפטר מהצבא בשנת 1777 לאחר סכסוך על תיארוך זמן הקצונה שלו.
בשנת 1780, כאשר נגמרו לו הכספים, פנה טראמבל לאמנות כמקצוע. הוא נסע ללונדון, שם, לאחר היכרותו עם בנג'מין פרנקלין, למד טראמבל אצל בנג'מין וסט. לפי הצעתו של וסט, צייר טראמבל תמונות קטנות של מלחמת העצמאות ודיוקנאות זעירים. הוא צייר כ-250 תמונות בחייו.
ב-23 בספטמבר 1780, נתפס הסוכן הבריטי רב-סרן ג'ון אנדרה על ידי כוחות הצבא האמריקאיים, ונתלה כמרגל ב -2 באוקטובר 1780. לאחר שהגיעו החדשות לבריטניה, התלקח זעם ציבורי, וטראמבל נעצר, כי היה קצין בצבא היבשתי בדרגה דומה לג'ון אנדרה. הוא היה כלוא במשך שבעה חודשים בלונדון.
לאחר ששוחרר, טראמבל חזר לארצות הברית בהפלגה שנמשכה שישה חודשים והסתיימה בסוף ינואר 1782. לאחר מכן הצטרף לאחיו דייוויד באספקה לצבא שהוצב בניו ווינדזור, ניו יורק, בחורף 1782–1783.
שנים שלאחר המלחמה.
בשנת 1784, לאחר ההכרה של בריטניה בעצמאות ארצות הברית, חזר טראמבל ללונדון ללימודי ציור. בזמן שעבד בסטודיו שלו, צייר טראמבל את קרב בונקר היל ואת מותו של הגנרל ג'וזף ווארן בהתקפה על קוויבק. שתי העבודות נמצאות כעת בגלריה באוניברסיטת ייל.
ביולי 1786 נסע טראמבל לפריז, שם עשה רישומי פורטרט של קצינים צרפתים לציור "כניעת לורד קורנוואליס". בסיועו של תומאס ג'פרסון, שכיהן כשגריר האמריקני בצרפת, החל טראמבל בתכנון ראשוני של מגילת העצמאות. במהלך חמש השנים הבאות צייר טראמבל פורטרטים קטנים של החותמים, בהם השתמש מאוחר יותר כדי לחבר את הציור הגדול יותר. אם החותם נפטר, הועתק דיוקן קודם, כמו במקרה של ארתור מידלטון, שתנוחת ראשו בולטת בציור. במהלך ביקור אצל כל חותם או משפחתו, טראמבל, שתמיד חיפש מימון, ניצל את ההזדמנות כדי למכור העתקים מראש של התחריטים שיופקו מציוריו על המהפכה האמריקאית.
בהיותו בפריז, טראמבל הוצג על ידי ג'פרסון בפני הציירת האיטלקית מריה קוסוויי. הם הפכו לחברים אינטימיים לכל החיים. ציורו של טראמבל של ג'פרסון, שהוזמן על ידי קוסווי, התפרסם בעיקר בגלל חריטה מאוחרת יותר על ידי אשר בראון דיורנד.