זוהי נעימת הנושא של הסרט "בצהרי היום", שמושמעת לאורך כל הסרט. את השיר מבצע בסרט טקס ריטר. ב-1952 זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. ריטר ביצע את השיר בטקס חלוקת הפרסים. השיר הוא על אודות הדמות הראשית בסרט, ויל קיין (בגילומו של גרי קופר), והדילמה של אשתו הטרייה, איימי פאולר קיין (בגילומה של גרייס קלי), שנוטשת אותו בשל בחירתו להישאר בעיירה ולהילחם, במקום להימלט יחד איתה אחרי החתונה שלהם. השיר מתייחס לכך שהוא לא יכול לחיות איתה בביטחה כל עוד הוא לא מחסל את האיומים שקיימים נגדו. הוא רוצה שהיא תישאר לצדו עד שהכל ייגמר, ושלא תוותר עליו. מילות השיר מבשרות את הקטע האחרון של הסרט, שבו איימי חוזרת ועוזרת להציל את ויל.
מבחינה מוזיקלית "The Ballad of High Noon" זכה לשבחים לא רק על השתלבותו בפסקול הסרט "בצהרי היום", אלא גם התייחסות המילים לנושאים של כבוד וחובה, שמאפיינים את הסרט. השיר דורג במקום ה-25 ברשימת מאה שנים... מאה שירים. ארגון כותבי המערבונים של אמריקה בחרו בשיר כאחד ממאה שירי המערבונים הגדולים בכל הזמנים.
High Noon
סמנה (כדורגל)
Bossanova
Bossanova (בעברית: בוסנובה. השם נלקח ממוזיקת הבוסה נובה) הוא האלבום השלישי של להקת ה"פיקסיז", אשר יצא בשנת 1990. באלבום זה הסתמן שינוי כיוון משמעותי עבור הלהקה: לראשונה כל השירים באלבום נכתבו על ידי צ'ארלס תומפסון המכונה פרנסיס (למעט שיר הפתיחה "Cecilia Ann", שהיה גרסת כיסוי לשיר של להקת "The Surftones") ולא היה בו אף שיר שנכתב בידיי קים דיל. גם שירתה של דיל הוגבלה רק לקולות רקע בשירים מעטים, בניגוד לאלבומים קודמים בהם היוותה תפקיד שירה מרכזי. בנוסף, חלק משירי האלבום עסקו בטיסה לחלל ומדע בדיוני, תחביבים של פרנסיס שלא באו לידי ביטוי באלבומים הראשונים.
רובם הגדול של השירים היו מופנמים יותר, מלודיים והרמוניים יותר וארוכים יחסית לאלבומים קודמים. במהלך סיבוב ההופעות של הלהקה לקידום האלבום כמעט פרשה דיל מהלהקה, אך החליטה להישאר בעקבות הופעות מוצלחות ותגובות אוהדות מהמעריצים. לעומת אלבומם הקודם "Doolittle" שעוסק בשלל נושאים שליליים כמו זנות, אלכוהוליזם, מוות וסמים, אלבום זה עוסק כולו במחשבות קיומיות על החלל החיצון, חייזרים ועב"מים.
רקע.
לאחר שחברי הלהקה סיימו את הופעותיהם בהתאם להתחייבות לאלבומם השני 'Doolittle' בינואר 1990, חברי הלהקה צ'ארלס תומפסון הידוע בכינויו פרנסיס (גיטרה ושירה), ג'ואי סנטיאגו (גיטרה ראשית) ודייוויד לאברינג (תופים) עברו מהעיר בוסטון שם הקליטו את אלבומם הקודם ללוס אנג'לס, בעוד שבסיסטית הלהקה, קים דיל, נשארה בינתיים בבריטניה כדי להקליט את האלבום הראשון של להקתה החדשה "הברידרז" עם המפיק סטיב אלביני. לאחר זמן מה החליטה דיל בסופו של דבר לנסוע ללוס אנג'לס עם שאר חברי הקבוצה. לימים העיד לאברינג כי הוא, סנטיאגו ופרנסיס עברו ללוס אנג'לס מכיוון ששם התכוונו להקליט את אלבומם החדש, משיקולים כלכליים. שלושת חברי הלהקה התגוררו בדירות אוקווד (דירות מגורים לאמנים), יחד עם הקומיקאי גארט מוריס וחברי הלהקה האמריקאית "The White Lion". המפיק גיל נורטון עבר גם הוא למתחם הדירות כדי לעבוד עם הלהקה.
בשלב זה החלה הלהקה להקליט חומר עבור האלבום "Bossanova" באולפני 'Cherokee' בפברואר 1990, שם הם נתקלו במספר בעיות. המפיק נורטון טען כי לא ניתן להקליט דבר לאחר שש אחה"צ מכיוון שבשעות אלה האולפן סבל מהשתלטות של תחנות רדיו פיראטיות על קווי הרדיו. על כן, הוא החליט לעבוד גם בימי שבת במקום אחר במשך כמה ימים עד לתיקון הבעיה, אך מכשחזר לאולפן גילה בעיה אחרת; בכל פעם שהגיטרה חוברה לאחד המגברים נוצר רעש בלתי פוסק של "המהום" מה שמנע את ההקלטה של השירים. נורטון סירב לספר לבעלים של חברת ההקלטות '4AD', איבו ווטס-ראסל, על הבעיה עד שהרגיש כי הוא אינו מסוגל לטפל בבעיות בעצמו.
באחת הפעמים בהן יצאו הגיטריסט ג'ואי סנטיאגו ונורטון אל פאב מקומי בין ההקלטות הם פגשו את המפיק המוזיקלי ריק רובין, ובשיחה שהתפתחה ביניהם הם סיפרו לו על המצב הבעייתי באולפן. רובין החליט לקחת על עצמו את המשימה למצוא אולפן אחר לקבוצה, ובאמת בתוך כמה ימים עברה הלהקה אל אולפני 'מאסטר קונטרול' שם הקליטו את שאר האלבום.
אחד משירי האלבום הוא "Blown Away", אשר נכתב בספרד בתחילת יוני 1989 במהלך סיבוב הופעות. למעשה, השיר הוקלט כהקלטת דמו לאחר הופעתם בברלין ב-19 ביוני 1989 עם המפיק גיל נורטון שהוטס במיוחד לסשן הבודד. בהקשר זה, ובניגוד לתקליטים קודמים, שירים רבים ב-"Bossanova" נכתבו באולפן עצמו מעט לפני הקלטתם. סנטיאגו אף סיפר כי הלהקה התאמנה במשך שבועיים בלבד לקראת ההקלטות, בניגוד לאלבום הקודם שהוקלט בבוסטון שם קיימו חברי הלהקה עשרות חזרות לפני הכניסה לאולפן.
יציאה לאור.
האלבום יצא ב-13 באוגוסט 1990 והופץ על ידי חברת התקליטים "Elektra Records", לצד חברת ההקלטות המיתולוגית של הלהקה "4AD", אשר נתנה את התקציבים והקליטה את האלבומים הקודמים של הלהקה. עם זאת, חוסר הפעילות והפופולריות של "4AD" הוביל לכך שזו הפיצה את האלבום רק בארצות הברית ובקנה מידה קטן; מי שהפיצה אותו בשאר העולם הייתה חברת "Elektra Records".
האלבום יצא באוגוסט 1990 על ידי '4AD' בבריטניה, ובמקביל על ידי '4AD' ו'Elektra' בארצות הברית. לאחר ש -'4AD' רכשה מחדש את זכויות ההפצה הבלעדית לתקליט ולדיסק ה-CD של האלבום, הופיע אך ורק תחת החברה '4AD' בארצות הברית בשנת 2004. רק בשנת 2008 החברה Mobile Fidelity Sound Lab הוציאה גרסה משוחזרת של קלטות אמן מקוריות של האלבום.
ביקורות.
בשנה בה פורסם לראשונה האלבום הייתה להקת הפקיסיז מפורסמת כבר בעולם כולו, ואלבומיה הקודמים זכו לתשואות; על כן, גם אלבום זה זכה להצלחה ניכרת בשוק התקליטים האנגלו-סקסי. האלבום הגיע למקום 70 במצעד הבילבורד 200 לשנת 1990, מעט אחרי יציאתו. במצעד האלבומים הבריטי הגיע האלבום למקום השלישי. שני הסינגלים שיצאו מהאלבום, "Velouria" ו- "Dig for Fire", הגיעו לצמרת טבלת הבילבורד הוט 100 במקומות 4 ו-11 בהתאמה.
הביקורות על האלבום בבריטניה היו ברובן הגדול חיוביות. מאט סנואו, כתב מגזין Q, סיקר את האלבום בספטמבר 1990 וכתב כי "הפיקסיז הם האדונים של אי-האחידות המחושבת [...] הם נותנים לרוקרים אחרים שיעור אובייקטיבי בעקרונות הראשונים של כיצד לעשות זאת". בסיקור של מגזין NME צוין כי מבחינה מוזיקלית האלבום "מתקדם לעבר הגראנג' הכבד שאפיין את 'Surfer Rosa', אם כי השירים עדיין שומרים על הלחנים החזקים של 'Doolittle'".
מגזין הרולינג סטון העניק לאלבום שלושה מתוך חמישה כוכבים בביקורת שפרסם. תוך השוואה לאלבומיהם הקודמים של הלהקה, מבקרת המוזיקה מבית הרולינג סטון, מוירה מק'קורמיק, תיארה את האלבום כ"יותר מרק אלבום רוק ישר-קדימה לפי אמות המידה של הפיקסיז. כלומר, הוא עדיין שמור בבטחה מחוץ למיינסטרים". המגזין הבריטי 'סלקט' העניק לאלבום את תואר "אלבום השנה" לשנת 1990. כאות הערכה הוא אף נכלל בספר 1001 האלבומים שאתה חייב לשמוע לפני מותך.
עולם הכישוף
The Comic Strip
The Comic Strip (בתרגום לעברית: רצועת הקומיקס) היא רצועת שידור אמריקאית ששודרה בשנת 1987, אשר כללה בתוכה ארבע סדרת טלוויזיה שונות, שאף על פי שם הרצועה אינן קשורות לקומיקס. סדרות הרצועה הופקו על ידי Rankin/Bass Productions, כאשר אילו הסדרות האחרונות שהחברה הפיקה, והונפשו על ידי Pacific Animation Corporation.
הרצועה שודרה במקור בסינדיקציה בארצות הברית בהפצת לורימר החל מ-7 בספטמבר 1987 עד 4 בדצמבר באותה שנה. כמו כן, סדרות הרצועה שודרו במספר מדינות ברחבי העולם, ביניהן אוסטרליה, הפיליפינים, מלזיה, טרינידד וטובגו, הונג קונג, ג'מייקה ואיטליה. בישראל כל הסדרות שודרו בערוץ הילדים בשנת 1994 בדיבוב עברי, מלבד הסדרה "צפרדעי הרחוב" ששודרה עם תרגום בלבד.
חלק מתכני הרצועה הופצו ב-VHS במהלך תקופת שידורה המקורי.
אימוץ להט&quot;בי
עדי לייבה
עדי לייבה הוא רופא פנימאי, נפרולוג ישראלי ומנהל ישראלי, יו"ר החברה הישראלית ליתר לחץ דם, מנהל המכון לנפרולוגיה ויתר לחץ דם ויחידת הדיאליזה בבית החולים הציבורי אסותא אשדוד. סמנכ״ל בית החולים הציבורי אסותא אשדוד ופרופ' לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
במקביל לפועלו בישראל משמש פרופסור משנה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ורופא בכיר בבית החולים שבבוסטון, ארצות הברית.
ביוגרפיה.
השלים את לימודי ד"ר לרפואה (MD) בהצטיינות ראויה לשבח (Summa Cum Laude) בשנת 1995 מהפקולטה לרפואה בטכניון.
לאחר סיום הסטאז' בבית החולים כרמל התגייס לצה"ל כרופא צבאי ושירת בשורת תפקידים מבצעיים, לרבות רופא אוגדת אזור יהודה ושומרון.
השתחרר משירות קבע בשנת 2018 בדרגת סגן אלוף. בתפקידו האחרון שימש המדען הראשי, ראש ענף אקדמיה בחיל הרפואה והמפקד הצבאי של מסלול העילית צמרת.
במקביל לשירותו הצבאי השלים התמחות ברפואה פנימית במרכז הרפואי שיבא תל השומר (2004) והתמחות נוספת ברפואה פנימית בבית החולים Mount Auburn Hospital של אוניברסיטת הרווארד (2008).
בשנת 2013 השלים התמחות נוספת בנפרולוגיה ויתר לחץ דם במרכז הרפואי שיבא.
מחזיק גם בתואר מוסמך בניהול מערכות בריאות (M.H.A) מטעם אוניברסיטת בן-גוריון (2006) ובתואר עמית כבוד של איגוד הרופאים האמריקני (FACP).
היה שותף לכ-65 מחקרים שפורסמו בספרות המדעית- בעיקר בתחום לחץ הדם, הכליות והרפואה הפנימית.
פעילות בתחום לחץ הדם והכליות.