חיסרון נוסף של ה-DVD על-פני הווידאו הוא שהתקליטורים עלולים להישרט בקלות על ידי נפילה או הוצאה לא נכונה; שריטה על תקליטור עלולה במקרה הטוב לגרום ל"קפיצה" קלה בזמן הצפייה בסרט או למצב מסוים שבו צריכים לדלג מעל הקטע הנצפה; במקרה הרע לא ניתן לצפות בסרט כלל. לעומת קלטות הווידאו, שאף שאיכותן פוחתת בהדרגה עם הזמן ועם החשיפה לחום ולתנאים מזיקים אחרים, כמעט אף פעם הן לא מגיעות למצב בו לא ניתן לצפות בהן כלל, אלא רק למצב שבו קטע מסוים נמחק.
הדור הבא.
כמות המידע שניתן לשמור ב-DVD מספיקה לסרט באורך מלא בהפרדה של עד 720X576 פיקסלים - טוב יותר מהפרדה של שידור טלוויזיה רגיל. בשנים האחרונות, לאחר עשרות שנים של ויכוחים בנושאי תקינה, החלה הטלוויזיה בהפרדה גבוהה (HDTV) לפרוץ לשוק, ותוכניות וסרטים רבים מצולמים ומשודרים בהפרדה שהיא טובה יותר מ-DVD. ככל שציוד תצוגה ביתי (טלוויזיות ומקרנים) מסוגל להציג הפרדה גבוהה יותר ויותר, מתגבר הצורך בתקן שיאפשר שמירת מידע שתומך בהפרדה גבוהה.
הרזולוציה הגבוהה ביותר המוגדרת ב-HDTV היא 1920X1080 פיקסלים, כמות מידע שהיא יותר מפי חמישה מאשר בסרט DVD, ולכן לא ניתן לשמור סרט בהפרדה גבוהה מלאה, באורך מלא, על DVD יחיד. לפיכך החלו יצרני ציוד הווידאו הביתי לקדם תקנים חדשים למדיה שתוכל להכיל סרטי קולנוע שלמים בהפרדה גבוהה מלאה. ישנם שני תקנים שמסוגלים לאפשר את התמיכה הנדרשת: HD-DVD ו-Blu-ray. בשניהם משתמשים בדיסקים שמידותיהם הפיזיות זהות ל-DVD, אך המידע נשמר עליהם בצפיפות רבה יותר - קרן הלייזר הקוראת אותם היא באורך גל של 405 ננומטר (ב-DVD משתמשים בלייזר באורך גל 650 ננומטר). התקנים אינם תואמים - HD-DVD מאפשר קיבולת של 15 ג'יגה בייט בכל שכבה (עד 30 ג'יגה בייט בכל צד של הדיסק) בעוד ש-Blu Ray מאפשר קיבולת של 25 ג'יגה בייט בכל שכבה (עד 50 ג'יגה בייט בכל צד). במהלך חודש פברואר 2008, הודיעה טושיבה, מפתחת תקן ה-HD-DVD על פרישה מהתחרות, דבר שמשאיר את ה-Blu-Ray כמדיית ה-HD הניידת היחידה.
סוגי מדיות DVD לצריבה.
DVD-R — מדיה לצריבה הזהה במידותיה הפיזיות למדיית CD-R לצריבה. ההבדל הוא נפח הנתונים - מדיית DVD -/+R לצריבה חד פעמית אשר יכולה להכיל עד 4.7GB של מידע. ישנם שני תת-סוגים: DVD-R ו-DVD+R. אף על פי שלשני סוגי מדיות אלה קיבולת זהה, כוננים קוראים בדרך כלל את שני הסוגים, אך צורבים יכולים בדרך כלל לצרוב רק את אחד משני הסוגים.
(DVD-RW(ReWrite — מדיה לצריבה, בעלת נפח נתונים זהה למדיית DVD-R, אך מדיה זו מאפשרת כתיבה רב-פעמית על גביה, באופן תאורטי עד 1000 פעמים. ניתן לכתוב מידע ולמחוק אותו שוב ושוב - מתאים בעיקר לגיבוי נתונים או לגיבוי של מידע אשר משתנה באופן יומיומי. גם פה קיימים שני תקנים מתחרים - DVD-RW ו-DVD+RW.
DVD-R DL — מדיית DVD לצריבה חד-פעמית בעלת שתי שכבות צריבה. שתי השכבות ביחד נותנות נפח נתונים של 8.5GB על גבי צד אחד. לא כל הצורבים מסוגלים לכתוב על גבי מדיה מסוג זה. תחילה היא הייתה רק בפורמט "+" אך לאחר מכן נוצרה תחרות בשוק כאשר התחילו לשווק גם גרסה שלה בפורמט "-".
DVD-R Double Sided — זהה למדיית DVD-R, אך כאן מדובר על מדיה דו-צדדית (בשונה ממדיה דו שכבתית). זהו דיסק דו צדדי, אשר צריך לצרוב עליו כל צד בנפרד, וכדי לקרוא את כל הנתונים יש להפוך פיזית את הדיסק בכונן. הדיסק מאפשר אחסון מידע של כ-4.7GB בכל צד, ובסך הכול כ-9.4 על גבי מדיה בודדת. מדיות מסוג זה לא הפכו לנפוצות, ותפוצתן הצטמצמה כבר משנת 2006, בעיקר בעקבות כניסת המדיה הדו שכבתית.
DVD-RAM — מדיה לצריבה אשר לא הפכה לנפוצה ושימשה בעיקר לגיבוי, היא לא הייתה קריאה על ידי מכשירי DVD רגילים. לרוב נמכרה במחסנית ייעודית ששיפרה את עמידות המדיה ואפשרה לכתוב עליה (בתאוריה) עד כ-100,000 פעמים, אף על פי שישנם כוננים מסוימים אשר דורשים להוציאה מהמחסנית טרם השימוש בה.יתרונותיה: יכולת יצירת מערכות קבצים רגילות עלייה וכתיבה אליהן כמו מדיה מגנטית רגילה.
הגנת זכויות יוצרים.
ארגון אולפני הסרטים האמריקני (MPAA) יצר בשיתוף עם הגופים החברים ב-DVD Forum מערכת בשם CSS (ראשי תיבות של Content Scrambling System - מערכת ערבול תוכן) שמטרתה העיקרית היא הגנה על זכויות היוצרים של האולפנים, של השחקנים ושל יוצרי הסרטים. מערכת זו כופה על הצופה ב-DVD לצפות במסכי אזהרה של ה-FBI או בפרסומות, מאפשרת צפייה בסרט רק בכונן שמתאים לקוד האזור (Zone) שנמצא בסרט, ומצפינה את הסרט השמור על ה-DVD כך שרק חברות בעלות רישיון לייצור מכשירי DVD או תוכנות המנגנות DVD יהיו רשאיות לנגן את התוכן הזה.
טכנולוגיה זו פוצחה ב-1999 ונכתבה תוכנה (שהתפרסמה בכינוי DeCSS) שמאפשרת להתגבר על ההגנה. פריצת ההגנה הביאה תוך זמן קצר להגשת תביעה בארצות הברית נגד אדם ששיווק את התוכנה. תביעה זו גרמה לדיונים ציבוריים סוערים בתעשייה ובחברה בכלל, שבהם עמדו על סדר היום הציבורי חופש הביטוי מול ההגנה על זכויות יוצרים. ב-1999 הוציא בית משפט צו מניעה כנגד הפצת DeCSS, אך ב-2004 הפך בית המשפט לערעורים בקליפורניה את ההחלטה וקבע שאיסור ההפצה פוגע בחופש הביטוי שלא לצורך. את התוכנה ניתן כיום להוריד בחינם מאתרי אינטרנט מרובים.
בשנת 2005, יצרה חברת סוני שיטת הגנה נוספת ל-DVD הנקראת ARccOS, שמתבססת על הגנה מבנית של הדיסק על ידי אזורים בדיסק שאינם ניתנים לקריאה, אך נגן ה-DVD מתבקש לדלג עליהם, כך שההגנה לא תשפיע על הצפייה בסרט. השימוש בשיטה זו עורר מחאה שכן דיסקים שהוגנו בעזרתה לא סומנו בצורה ברורה וחלק מהקונים לא הצליחו לצפות בסרטים בכוננים מסוימים, במיוחד כאלה המשולבים במחשב. גם שיטה זו פוצחה וקיימות תוכנות שמאפשרות עקיפה שלה.
אזורי צפייה.
כאשר נוצר הסטנדרט הבינלאומי של DVD רצו החברות להגביל את הייצוא והייבוא של סרטי DVD כדי לשלוט בהפצת הסרטים ברחבי העולם ולמנוע מצב שבו ניתן יהיה לצפות בארצות מסוימות בסרט ב-DVD לפני שהסתיימה הקרנתו בקולנוע באותו אזור.
הפתרון היה הוספת פרמטר מסוים בשם Zone או Region שנכלל ב-DVD ומזהה את האזור הגאוגרפי שאליו הוא מיועד. נגן ה-DVD אמור לבדוק שערך זה מתאים לאזור שבו הוא נמכר. החלוקה היא לשמונה אזורים:
מדינות מסוימות הוציאו אל מחוץ לחוק את השימוש בדיסקים שאינם מותאמים לאזור הצפייה המתאים או במכשירים המסוגלים לנגן DVD מכל אזור. אחרות, להבדיל, אסרו על קידוד אזורי צפייה לחלוטין.
מדינת ישראל מאפשרת ליצרני הדיסקים לקודד אזור צפייה אך אינה אוסרת מכירה או השכרה של דיסקים חסרי קידוד או מאזורים אחרים, או של נגני DVD המתעלמים מהקידוד האזורי (region free).
בנוסף, נוצרה דרישה על ידי ה-MPAA לתמיכה של מחשבים, כונני DVD, תוכנות ניגון סרטים, מערכות הפעלה וכרטיסי פענוח בשיטת הקידוד הזו דבר שגרם לשני תקנים:
אחת מהתוכנות הראשונות שאפשרו שינוי של אזורי הצפייה בתוכנות שתמכו בהגבלתן הייתה DVDGenie שנוצרה על ידי חברה ישראלית, אך מאז ועד היום נעשו שינויים בתחום וקיימות תוכנות שונות אשר מאפשרות חיקוי של RPC-2 בכוננים שאינם כאלה, או מפענחות את הסרט בזמן הצפייה ומפחיתות את הצורך בעיסוק בנושא.
אראוקניה ופטגוניה
בית הספר קשת
בית ספר קשת הוא מוסד חינוכי שלוש-עשרה שנתי (מגן חובה ועד כיתה י"ב) הממוקם בשכונת גוננים שבירושלים. בית הספר הוקם בידי רותי להבי והחל לפעול בשנת הלימודים התשנ"ו.
בשנת 2009 עבר בית הספר למבנה סמוך שנבנה במיוחד, בעוד שהמבנה הישן נהרס. כמו כן, נבנו מגרשי כדורסל וכדורגל וכן מסלול ריצה גדול בסמוך למבנה החדש.
בבית הספר לומדים יחד תלמידים ומורים דתיים וחילוניים.
שמו של בית הספר מבוסס על הפסוק .
פעילות.
פעילות הבוקר.
שעת לימוד ראשונה מחולקת באופן יומיומי לתפילה ולמפגש. בתפילה, התלמידים הדתיים מבצעים תפילת שחרית כנוהג הדתי המקובל, לרוב באמצעות מורים דתיים. בכיתות הגדולות, התלמידים מתפללים בבית הכנסת שבתוך בית הספר, כאשר בכל שני וחמישי מתבצעת הוצאת ספר תורה. בזמן שהתלמידים הדתיים מתפללים, מועברת שעה חינוכית בכיתה לתלמידים החילוניים, מה שנקרא "מפגש", למשל דיון בסוגיות חברתיות, באקטואליה ובנושאים סביבתיים.
תוכנית לימוד.
תוכנית הלימוד ב"קשת" כוללת שיעורי תושב"ע, פרשת השבוע, וכן שיעורים שונים הקשורים באזרחות, פוליטיקה ובנושאים חברתיים נוספים.
חטיבת הביניים והתיכון.
בכל שכבת גיל קיימות שתי כיתות המונות כ-30 תלמידים. הכיתות מעורבות בנים ובנות, דתיים, מסורתיים וחילונים. בית הספר משלב תלמידי חינוך מיוחד בכיתות נפרדות ובשילוב בכיתות האם.
הלימודים בחטיבה.
מקצועות בחירה.
תלמידי החטיבה נדרשים ללימודי אומנויות. לתלמידים אפשרות לבחור בלימודי תיאטרון, מוזיקה, אומנות, צילום ומחול. כמו כן, בכיתות ח'-ט' התלמידים יכולים לבחור בין לימודי פיזיקה, גאוגרפיה, תנועה ופסיכולוגיה. כמו כן, בכיתות ח'-ט' מתקיימת בתוך מערכת השעות של התלמידים מסגרת של מחויבות אישית.
לימודי יהדות.
תלמידי החטיבה לומדים שיעורי בית מדרש בארבע קבוצות נפרדות המחולקות על פי מגדר וזהות חילונית או דתית. כמו כן, בשיעורי תנ"ך מלמדים שני מורים בכל עת, כאשר אחד חילוי והשני דתי. בנוסף לכך לומדים בחטיבת הביניים מחשבת ישראל.
לימוד רב תחומי.
בכיתה ט' בית הספר מקיים לימוד והוראה רב תחומית במקצועות היסטוריה, ספרות ואומנות. בסיום השנה התלמידים כותבים עבודה עיונית בנושא אותו הם בוחרים המשלב בין שלושת התחומים הנלמדים.
תוכנית הלימודים בתיכון.
לימודי יהדות.