ב-2013 כיכבה דנץ' בסרט פילומנה שביים סטיבן פרירס. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי של אישה המחפשת את בנה שנלקח ממנה לפני חמישים שנה על ידי הנזירות במנזר בו ילדה אותו. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה, זכה לביקורות אוהדות, ודנץ' זכתה לשבחי המבקרים. היא הייתה מועמדת לפרסים רבים על תפקידה זה בהם המועמדות השביעית שלה לפרס האוסקר.
ב-2016 הופיעה במסגרת הפקת מחזותיו ההיסטוריים של שייקספיר בסדרת ה-BBC "הכתר החלול" בתפקיד ססילי נוויל, דוכסית יורק במחזה ריצ'רד השלישי.
בשנת 2017 שיחקה לצד ג'וני דפ בסרט הפשע הבלשי של קנת בראנה "רצח באוריינט אקספרס" שמבוסס על ספר באותו שם מאת אגאתה כריסטי. בהמשך אותה שנה שיחקה בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין ושבה לגלם את דמותה של המלכה ויקטוריה בסרט "להעיר את המלכה". בשנת 2020 שיחקה בסרט הפנטזיה של קנת בראנה "ארטמיס פאול" שמבוסס על הספר באותו שם מאת הסופר האירי אואן קולפר.
בשנת 2021 שיחקה תפקיד משנה בסרט "בלפסט" של קנת בראנה. על משחקה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, והייתה לשחקנית המבוגרת ביותר המועמדת לפרס אוסקר (בגיל 87, יחד עם גלוריה סטיוארט).
חיים אישיים.
ב-1971 התחתנה דנץ' עם השחקן מייקל ויליאמס. בתם היחידה, טרה קרסידה פרנסס ויליאמס, נולדה ב-24 בספטמבר 1972, והיא שחקנית הידועה בשם הבמה פינטי ויליאמס. דנץ' ובעלה כיכבו יחד בהצגות תיאטרון אחדות וכן בסיטקום הבריטי "A Fine Romance" שכתב התסריטאי בוב לארביי (1981–84). מייקל ויליאמס נפטר מסרטן הריאות ב-2001 בגיל 65. להם נכד אחד, סם ויליאמס, בנה של פינטי, שנולד ב-1997. בראיון ב-2012 ספרה דנץ' שהיא סובלת ממחלת העיניים ניוון מקולרי והיא זקוקה שמישהו יקרא לה את התסריטים שהיא מקבלת.
ב-2013 דיברה על אמונתה הדתית ועל היותה קווייקרית ואמרה שזה משליך על כל מה שהיא עושה ושלא יכלה להתקיים בלעדי האמונה.
ב-1970 מונתה דנץ' לקצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE), וב-1988 מונתה למפקדת מסדר האימפריה הבריטית עם התואר דיים (DBE). ב-2005 הוענק לה עיטור מסדר עמיתי הכבוד. ב-2011 התקבלה כחברה במכון הסרטים הבריטי.
דנץ' היא פטרונית של הארגונים "the Leaveners" (אמני במה קווייקרים), "Friends School Saffron Walden", להקת התיאטרון "The Archway Theatre" בהורלי שבסארי, ושל "OnePlusOne Marriage and Partnership Research" שבלונדון. ב-2006 מונתה לנשיאת בית הספר למשחק "Mountview Academy of Theatre Arts" בלונדון בהחליפה בתפקיד את סר ג'ון מילס. היא נשיאה של "Questors Theatre" באילינג. ב-2006 הייתה לעמיתה של כבוד של "Royal Society of Arts". בנוסף היא הייתה פטרונית של בית הספר "אובינגדין הול", פנימייה לילדים לקויי שמיעה בברייטון, וסגן נשיאה של ארגון הצדקה "The Little Foundation".
דנץ' היא עמיתה של כבוד ב"קולג' לוסי קוונדיש" שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1996 הוענק לה דוקטורט של כבוד (DUniv) מטעם אוניברסיטת סארי. ב-2000–2001 קיבלה דוקטורט של כבוד (DLitt) מאוניברסיטת דרהאם. ביולי 2000 הוענק לה תואר DLitt נוסף באוניברסיטת המלכה מרגרט שבאדינבורו.
עוד קיבלה תוארי כבוד מטעם אוניברסיטת סנט אנדרוז ב-24 ביוני 2008, ומאוניברסיטת סטירלינג ב-26 ביוני 2013.
פרסים ומועמדויות.
בין הפרסים שבהם זכתה דנץ' אפשר למנות פרס אוסקר אחד, פרס טוני אחד, שבעה פרסי אוליבייה, שישה פרסי באפט"א לקולנוע וארבעה פרסי באפט"א לטלוויזיה. עוד פרסים חשובים בהם זכתה הם שני פרסי גלובוס הזהב שני פרסי גילדת שחקני המסך ועשרה פרסי מבקרים.
מהדי מהדווי-כיא
מהדי מהדווי-כיא (בפרסית: مهدی مهدوی‌کیا, נולד ב-24 ביולי 1977) הוא כדורגלן עבר איראני ששיחק בעמדת הקשר הימני.
מהדווי-כיא החל את הקריירה בפרספוליס ומשם עבר בהשאלה לבוכום מגרמניה. בשנת 2000 הצטרף לשורות קבוצת המבורג. בשנת 2007, עבר לאיינטרכט פרנקפורט. בשנים 2010 - 2013 שיחק ב 3 קבוצות כדורגל אירניות.
מהדווי-כיא משחק בעמדת הכנף הימנית ולפעמים משחק כחלוץ. בשנת 2003 זכה בתואר כדורגלן השנה באסיה. בשנים 2003 ו-2004 זכה בתואר כדורגלן השנה של המבורג. במונדיאל 1998 היה השחקן הטוב ביותר בנבחרת איראן ואחד המועמדים לנבחרת הטורניר. בשנת 2009 פרש מהנבחרת, ולפי גרסאות שונות אולץ לפרוש לאחר שענד עד ידו, יחד עם שחקנים אחרים, צמיד ירוק במשחק האחרון של איראן במוקדמות מונדיאל 2010 מול קוריאה הדרומית, כביטוי הזדהות עם "המחאה הירוקה".
צלינות
צליינות
צליין
דאבור סוקר
חמשת היסודות
חמשת היסודות (בסינית מפושטת: 五行, פין-יין: wǔxíng) הוא מושג טרום מדעי שמקורו בסין העתיקה. חמשת היסודות מכונים לעיתים גם חמש התנועות. חמשת היסודות המדוברים הם: עץ, אש, אדמה, מתכת, ומים. לפי הפילוסופיה הסינית, מדובר בחמישה אופנים בהם בא לידי ביטוי הצ'י. חמשת היסודות משלימים זה את זה, ומייצגים את האפשרויות הקיימות בטבע, באופי האדם, וביקום.
המושג חמשת היסודות הוא המשך של תאוריית היין-יאנג. הסינים חשבו שכל הקיים בטבע נשלט או מושפע ממצב הקשר ה"אנרגטי" בין השמים והארץ - עולם הדומם, עולם הצומח, עולם החי והאדם.
לפי הפילוסופיה, חמשת היסודות מהם בנוי מעגל החיים הם: אש, מים, עץ, מתכת, ואדמה. כל יסוד בונה ומזין את הבא אחריו. בלשון ציורית ניתן לתאר את המעגל כך: המים מצמיחים עץ, העץ הוא חומר גלם ליצירת אש, האש יוצרת אפר ואדמה, בעמקי האדמה נוצרת מתכת, המתכת בעמקי האדמה מחזיקה את מי התהום להמשך צמיחת העץ, וחוזר חלילה.
חמשת היסודות מייצגים תהליך שבו משתנה האנרגיה ממצב אחד לשני, בו יסוד אחד הוא מזין את היסוד שאחריו ומוזן מזה שלפניו. קיימים שני סוגי מעגלים בתהליך:
המשחק הפוזיציוני בשחמט
Carabidae
חוסן
חוסן (חֹסֶן) הוא מושב בצפון ישראל, סמוך למעלות תרשיחא, וחלק מהמועצה אזורית מעלה יוסף. המושב שוכן בגובה של 440 מטר מעל פני הים.
היסטוריה.
המושב נוסד ביוני 1949 בידי חברי תנועת החרות מרומניה על חלק מאדמות הכפר הערבי סוחמאתא שננטש במהלך מלחמת העצמאות. המתיישבים שמנו 51 משפחות התגוררו באוהלים, משום שבתי הכפר לא היו ראויים למגורים. ב-20 בדצמבר 1949 הוגרלו הבתים והמגרשים בין המתיישבים. באפריל 1950 חגגו במושב את חנוכת בתי הקבע. באוגוסט 1951 היו במושב 57 משפחות והוא יועד ל-60 משפחות.
המושב נקרא "חוסן", כעברות של השם סוכמתא, ולציון חוסנו של צה"ל במבצע חירם. בראשיתו, כינו המתיישבים את המקום "נחלת שלמה", לזכרו של איש בית"ר, עולה הגרדום, שלמה בן-יוסף.
Cerambycidae
טייבה (בגליל)
א-טייבה א-זועביה (בערבית: الطيبة الزعبية), הידוע בקיצור כ"טייבה" ורשמית כ"טייבה (בעמק)", הוא כפר ערבי-ישראלי השייך למועצה אזורית הגלבוע. הכפר שוכן על רמת יששכר ומשתרע מסביב למעיין הנובע מנחל יששכר הזורם ממזרח לחלקו הדרומי של הכפר וחוצה אותו בחלקו הצפוני.
היסטוריה.
תושבי הכפר הם ערבים מוסלמים בני משפחת זועבי. בני הכפר טוענים שהם גרים במקום כבר 250 שנה.
תרגום שמו של הכפר הוא 'הטובה'. הערבים נהגו להמיר שמות יישובים קדומים שכללו את השורש ע.פ.ר. ( "عفريت", שמשמעותו בערבית "שד"), לשם "טייבה" (שמשמעותו "מקום טוב"). יש המזהים כפר זה עם עפרה המקראית, עירו של גדעון בן יואש שנלחם במדיינים בעמק יזרעאל.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת נצרת.
הכפר כיום.
הכפר מונה 240 משפחות ויש בו מרפאה, מוסדות חינוך לגיל הרך, בית ספר יסודי וכן מתקני ספורט ושעשועים. כן פועלת ביישוב ספרייה שהיא סניף של ה"ספרייה האזורית הגלבוע".
ראש הוועד המקומי נכון לינואר 2009, הוא הישאם זועבי.
תושבי הכפר מתפרנסים מחקלאות, בניין ועבודה במפעלי האזור.
היחסים עם מדינת ישראל.
לבני חמולת זועביה היו יחסים טובים עם שכניהם היהודים ובמלחמת העצמאות נשארו רוב בני החמולה בכפריהם שהפכו לחלק ממדינת ישראל, בניגוד לרוב הכפרים באזור שהתפנו מיושביהם לקראת הפלישה הצפויה של צבאות ערב במאי 1948.
כיום, בכפר א-טייבה שומרים על מערכת יחסים טובה עם המדינה. במעריב פורסם כי בחגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל לא החרימו תושבי הכפר את האירועים כמו רוב הציבור הערבי וכי במחווה יוצאת דופן צבעו מחדש את המסגד בצבעיו של דגל הלאום (כחול ולבן) המסגד אמנם היה צבוע בצבעים אלו מזה שנים, אך הוא נצבע מחדש לכבוד יום העצמאות.
מדינת ישראל הגדירה את הכפר כאזור עדיפות לאומית א'.
טמרה (יזרעאל)
טמרה (בערבית: طمرة) הוא כפר ערבי-ישראלי במעלה רמת יששכר, בשולי בקעת כסולות, השייך למועצה אזורית הגלבוע ומהווה כיישוב הצפוני ביותר בה.
מקור שמו של היישוב הוא בשם הכפר שהיה במקום בימי בית שני.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת נצרת
במפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בכפר 193 תושבים ו-34 בתים.
בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-240 תושבים (מתוכם 80 יהודים, מתיישבי רמת צבי).
במהלך מלחמת העצמאות, בניגוד לרוב הכפרים באזור שהתפנו מיושביהם לקראת הפלישה הצפויה של צבאות ערב, הם לא עזבו לאחר שיצרו קשר עם שכניהם היהודים שאמרו להם להישאר במקומם.
יזרעאל (קיבוץ)
יִזְרְעֶאל הוא קיבוץ שיתופי של התק"ם בעמק יזרעאל, למרגלות הגלבוע, ליד עפולה, בתחומי מועצה אזורית הגלבוע.
היסטוריה.