בתחילת שנת 2020, קלאני התארחה באלבום "Changes", של הזמר ג'סטין ביבר. (בשיר "Get Me" שיצא כסינגל שיווקי) כמו כן, היא שיתפה פעולה עם הזמרת מייגן די סטליון, בשיר "Hit My Phone". לאחר מספר שיתופי פעולה, הכריזה קלאני כי אלבומה השני (האלבום הזה) ייצא לאור ב-8 במאי 2020 ותיארה אותו כ"אלבום הטוב ביותר שהקליטה". בנוסף להכרזת האלבום, התארחה קלאני במספר סינגלים כמו "All Me", של קיישיה קול. ביום ולנטיין התארחה בסינגל "Konclusions", של YG; בן הזוג לשעבר שלה. לאחר שלושה ימים, הוציאה את הסינגל "". הסינגל הראשון מתוך האלבום היה "Can I", שזכה להצלחה.
לכבוד יום הולדתה ה-25, הכריזה קלאני על צאת אלבום האולפן השני שלה. כבר באותו היום, חשפה את תאריך היציאה שלו ואת שמו. את הפרטים עליו היא חשפה במדיה החברתית שלה. בהמשך, חשפה גם את עטיפתו. במהלך אותה השנה בה יצא האלבום, חתמה קלאני על חוזה הקלטות במהלכו תוציא אלבומים נוספים דרך חברת התקליטים Pulse Music Group.
ביקורות.
ביוני 2020, נכלל האלבום ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2020 עד כה" של מגזין בילבורד. מגזין "Genius" דירג את האלבום במקום ה-15 ברשימתם "25 האלבומים הטובים ביותר של 2020 עד כה"
Love Explosion
Love Explosion (בעברית: אהבה מפוצצת) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טינה טרנר. האלבום יצא לאור ב-6 במרץ 1979, על ידי חברת התקליטים EMI בבריטניה, יונייטד ארטיסטס בארצות הברית ואריולה רקורדס במערב גרמניה.
ב-Allmusic קיבל האלבום דירוג של שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול.
סקירה.
האלבום הוקלט באירופה והופק על ידי אחד מהדמויות הבולטות בסצנת הדיסקו הצרפתי אלק ר. קוסטנדינוס אשר עבד עם להקות כמו Love &amp; Kisses ו-Cerrone ואף הפיק את הפסקול לסרט "Thank God It's Friday". מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: שיר הנושא, "Music Keeps Me Dancin'" וגרסת כיסוי לשיר "Back Stabbers" של להקת The O'Jays אשר זכה להצלחה מועטה בארצות הברית ואירופה. גם האלבום זה בדומה לקודמיו נכשל מסחרית כאשר לא הצליח לקבל מעמד באף מדינה, מה שגרם לחברות התקליטים של טרנר לפטר אותה.
גם אלבום זה בדומה לאלבומה הקודם היה אמור לצאת בהוצאה מחודשת בתחילת 1990, אך דבר זה לא יצא לפועל מסיבות לא ידועות.
סוגה מוזיקלית והצלחה.
מבחינה מוזיקלית, האלבום מכיל השפעות כבדות של סגנונות הפאנק והדיסקו, בדומה לאלבומים נוספים של טרנר. אלבום זה גם לא זכה להצלחה מסחרית בדומה לקודמיו אך זהו גם היה האלבום האחרון שנכשל לפני אלבום הפריצה שלה ב-1984, Private Dancer.
יובל כרמי
מירוסלאב ויטוס
מירוסלאב לאדיסלב ויטוס (באנגלית: Miroslav Ladislav Vitouš; נולד ב-6 בדצמבר 1947) הוא בסיסט ג'אז צ'כי.
ביוגרפיה.
מירוסלאב ויטוס נולד בפראג, צ'כוסלובקיה, והחל לנגן בכינור בגיל שש. בגיל 10 למד לנגן על פסנתר, ולבסוף החל לנגן קונטרבס בגיל 14. בילדותו השתתף מירוסלאב בתחרויות שחייה, וניגן בטריו עם אחיו המתופף והקלידן יאן האמר. לאחר מכן למד בקונסרבטוריון פראג, וזכה בתחרות מוזיקלית בווינה, עבורה קיבל מלגה להשתתפות במכללת ברקלי למוזיקה. הוא הגיע לארצות הברית בשנת 1966. בשנת 1967 ניגן לצד קלארק טרי, ומיילס דייוויס התרשם מנגינתו והזמין אותו להשתתף בסדרת הופעות במועדון הוילג' גייט בניו יורק. כשנה לאחר מכן השתתף מירוסלאב בהקלטת אלבומו השני של הפסנתרן צ'יק קוריאה, "Now He Sings, Now He Sobs", לצד המתופף רוי היינס.
בשנת 1970 הוציא מירוסלאב את אלבומו הראשון, "Infinite Search", בו השתתפו הגיטריסט ג'ון מקלפלין, הקלידן הרבי הנקוק, הסקסופוניסט ג'ו הנדרסון והמתופפים ג'ק דז'ונט וג'ו צ'יימברס. באותה השנה הקליט אלבום נוסף, עבור חברת קולומביה רקורדס, והשתתפו בו מקלפלין, בילי קובהם וג'ו זאווינול. לאחר מכן היה מירוסלאב לחבר מייסד של להקת Weather Report, עד להחלפתו בידי הבסיסט אלפונסו ג'ונסון בשנת 1973. על הסיבות לעזיבתו אמר בראיון כי "ג'ו זאווינול רצה ללכת לכיוון אחר. הלהקה חיפשה תהילה ופרסום, ושינתה את סגנונה למטרות פרסומית לכדי סוג של פאנק שחור". נוסף לכך ציין כי הרגיש שהוא לא מקבל את התשלום המגיע לו בעבור עבודתו. בשנת 1988 חזר מירוסלאב לאירופה כדי להתרכז בהלחנה, אך המשיך להופיע באופן פעיל.
בשנת 2001 התאחדו ויטוס, קוריאה והיינס להקלטת האלבום "Rendezvous in New York", לציון יום הולדתו ה-60 של צ'יק. האלבום יצא בשנת 2003, ובעבורו זכה צ'יק בפרס גראמי לסולו הג'אז הטוב ביותר על הקטע "Matrix".
פרבלום
סרג' צ'אלוף
סרג' צ'אלוף (באנגלית: Serge Chaloff; 24 בנובמבר 1923 – 16 ביולי 1957) היה סקסופוניסט בריטון ג'אז אמריקאי. סקסופוניסט הביפ-בופ הראשון והטוב ביותר, צ'אלוף תואר כ"סקסופוניסט הג'אז בריטון אקספרסיבי ביותר הרגשי מאז ומעולם" עם צליל משתנה "בין לחישה שאך בקושי נשמעת לכדי צעקה גדולה ומהדהדת עם מנעד רחב ומופלא.
חינוך מוזיקלי.
סרג' צ'אלוף היה בנו של הפסנתרן והמלחין יוליוס צ'אלוף והמורה המובילה לפסנתר בבוסטון, מרגרט צ'אלוף (הידועה במקצועיות כמאדאם צ'אלוף). הוא למד לנגן על פסנתר מגיל שש וגם קיבל שיעורי קלרינט עם מנואל ולריו מהתזמורת הסימפונית של בוסטון . בגיל שתים-עשרה, לאחר ששמע את הארי קרני, נגן סקסופון הבריטון של דיוק אלינגטון, הוא לימד את עצמו לנגן את בסקסופון. אחר כך הסביר צ'אלוף בראיון: 'מי יכול היה ללמד אותי? לא יכולתי לרדוף אחרי [הארי] קרני ברחבי הארץ.
אף על פי שקיבל השראה מקרני וג'ק וושינגטון, נגן הבריטון של קאונט בייסי, צ'אלוף לא חיקה אותם. לדברי אחיו, ריצ'רד, 'הוא יכול היה לנגן (בריטון) כמו סקסופון טנור. הפעם היחידה שידעת שזה בריטון הייתה כשהוא ניגן בווליום נמוך. הוא שיחק אותה גבוה. . . . היה לו מיומנות באצבעות, פעם צפיתי בו, אי אפשר להאמין למהירות שהוא ניגן. הוא היה מדויק. הוא היה פרפקציוניסט. הוא היה ער בחדר השינה שלו כנער. הוא היה עומד שעות באחת, שתיים, שלוש בבוקר ואני מנסה לישון והוא היה עובר משפט או קטע עד שזה היה מושלם. . . נהגתי להניח את הכרית מעל הראש, היו לנו קרבות. '
מגיל ארבע-עשרה ישב צ'אלוף בבר &amp; גריל של איזי אורט, מקום מפורסם במוזיקה חיה ברחוב אסקס בבוסטון. ריצ'רד צ'אלוף נזכר: 'לא היה לו אישור לעבוד אבל הוא היה די גבוה והוא הלך לראות את איזי אורט ... ניגן בשבילו ואיזי אהב את הסקספון ... והוא שכר את אחי לעבודות לילות . . . . אמי נהגה להתפלל בימי ראשון שהוא יגיע לשם. . . . אחי ישב עם חברי להקות שהיו בשנות השלושים והארבעים לחייהם ... והנה הוא היה בן ארבע עשרה, חמש עשרה והוא ניגן איתם נכון, והוא זאת עשה כל כך טוב שהם שמרו עליו. '
ביג בנד.
בשנת 1939, בן שש-עשרה בלבד, הצטרף צ'אלוף ללהקה של טומי ריינולדס, כשהוא מנגן על סקסופון טנור. אחרי זה הגיעו הופעות בלהקות של דיק רוג'רס, שף פילדס ואינה ריי האטון. ביולי 1944 הצטרף ללהקה הגדולה של בויד ראבורן, שם ניגן לצד דיזי גילספי ואל כהן, שהפך לחבר לכל החיים. עם בויד ראבורן, בינואר 1945, הוא הקליט את ההקלטות הראשונות שלו, כולל "A Night in Tunisia" של דיזי גילספי, שם ניתן לשמוע את הבריטון שלו בקטע הפתיחה של השיר .
בעודו עם בויד ראבורן, צ'אלוף שמע לראשונה את צ'ארלי פארקר, שהפך למשפיע העיקרי על הסגנון שלו. סטיוארט ניקולסון טוען כי במקום לחקות את פארקר, צ'אלוף קיבל השראה מהדוגמה שלו 'לתפוס יותר את הבסיס הרגשי לנגינה של פארקר ולהשתמש בו כנקודת מוצא לסגנון שלו'. ריצ'רד צ'אלוף אמר כי אחיו 'נתקע' עם (פארקר) בניו יורק. בכל פעם שהיה לו סיכוי שהוא ילך איתו. הוא היה יושב איתו בלילה. . . . אחי נהג לומר שהוא היה ער עד 4,5,6 בבוקר עם "בירד". . . . . כל נגני ביפ-בופ מצאו זה את זה שם '
לאחר מכן הצטרף צ'אלוף ללהקות הגדולות של ג'ורג'י אולד ואחר כך ג'ימי דורסי, שהציגו אותו בהקלטה המפורסמת של 'פרדידו' ב -1946.
לצד עבודתו בלהקות גדולות, בשנים 7–1946, צ'אלוף הופיע והקליט עם כמה קבוצות בי-בופ קטנות. אלה כללו את Big Eight של סוני ברמן את השמיניה של ביל אריס, ואת החמישייה של ראלף ברנס, את ה- BE-Boopers של רד רודני, והקים שִׁשִׁיָה משלו, אשר פרסמה שני תקליטי 78 שהוקלטו תחת הלייבל של סבוי. שלושה מארבעת המנגינות שהוקלטו נכתבו ועובדו על ידי צ'אלוף ואילו הרביעי, 'גברדין וסרג', נכתב על ידי טיני קאהן. נכתב עליהן כי 'הם מציגים קווים אחידים הדוקים וקטעי סולו בולטים של ארבעה מששת הנגנים הבולטים . . . . (על 'פומפרניקל') צ'אלוף מציג לראווה את גישתו הבלתי מתפשרת לסקסופון הבריטון.
סרג 'צ'אלוף הפך לשם דבר בשנת 1947, כשהצטרף להרכב השני של וודי הרמן. הרכב זה נקרא 'להקת ארבעת האחים', הכולל את צ'אלוף, סטן גץ, זוט סימס, הרבי סטיוורד, וקצת אחר כך הצטרף אל כהן. הוא השתתף בהקלטות רבות של הרמן, כולל 'ארבעה אחים', 'קין ופיצ'י', והיו לו קטעי סולו בסרטים 'The Goof and I' של Al Cohn ו- 'Man, Don't Be Ragiculous'. באחרון הוא הפגין 'יכולת טכנית מדהימה שהייתה ללא תקדים על הכלי.'
בשנת 1949, לאונרד פד'ר כלל את צ'אלוף בספרו "בתוך הבי-בופ" וכתב עליו: 'תפיסה וביצוע נהדרים, טעם טוב, צליל נקי וסגנון דמוי "בירד" (צ'ארלי פארקר) הפכו אותו לפרשן סגנון הבופ מספר 1 של הבריטון.'
התמכרות לסמים.