בשנת 2015 יצא השיר כסינגל בביצוע של ברוזה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית כחלק מאלבום משותף שלהם.
מרי מוסר
מרי מוסר (באנגלית: Mary Moser; 27 באוקטובר 1744 – 2 במאי 1819) הייתה ציירת אנגלייה ואחת האמניות הנשים המפורסמות ביותר בבריטניה. אחת משתי החברות המייסדות היחידות של האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768 (יחד עם אנג'ליקה קאופמן). היא ציירה דיוקנאות, אך התפרסמה במיוחד בזכות ציורי הפרחים.
חיים וקריירה.
מוסר ילידת לונדון. היא הוכשרה על ידי אביה, ג'ורג' מיכאל מוסר (1706–1783), שהיה אמן יליד שווייץ שהתמחה באמייל וכישרונותיה ניכרו כבר בגיל צעיר. היא זכתה במדליה הראשונה לאמנות בגיל 14, והציגה באופן קבוע בתערוכות - ציורי זרי פרחים, וציורים היסטוריים מזדמנים. אולם עשר שנים לאחר מכן, הרצון להכרה מקצועית הביא אותה להצטרף אל 35 אמנים אחרים (כולל אביה) להקמת האקדמיה המלכותית, ועם אנג'ליקה קאופמן לקחה תפקיד פעיל בהליכי ההקמה.
בציור הפורטרט הקבוצתי מאת יוהאן זופני, "האקדמאים של האקדמיה המלכותית" (1771-72; אוסף מלכותי, לונדון), מוצגים חברים שנאספו סביב מודל גברי בעירום בתקופה בה נשים הוצאו מהכשרה כזו על מנת להגן על צניעותן. כדי שמוסר וקופמן תוכלנה להיכלל בתמונה, הוסיף אותן זופני כפורטרטים שנתלו על הקיר.
ג'ורג' רומני צייר דיוקן של מוסר בעבודה על טבע דומם (בערך 1770), שנרכש על ידי הגלריה הלאומית לפורטרטים (לונדון) בשנת 2003.
בשנות ה-90 של המאה ה-18 קיבלה מוסר עבודה יוקרתית, שהכניסה לה מעל 900 לירות שטרלינג, מהמלכה שרלוט על מנת להשלים תוכנית דקורטיבית פרחונית עבור חדר בבית פרוגמור בווינדזור, ברקשייר. עבודה זו הייתה אחת העבודות המקצועיות האחרונות שלה.
לאחר הנישואין לקפטן יו לויד ב־23 באוקטובר 1793, היא פרשה לגמלאות והחלה להציג כחובבנית תחת שם הנישואים. היא המשיכה להופיע באקדמיה המלכותית עד 1802.
בתקופה זו ניהלה מוסר רומן גלוי עם ריצ'רד קוסוויי, שהיה בנפרד מאשתו מריה. מוסר נסעה איתו במשך שישה חודשים בסיור רישומים בשנת 1793. במחברותיו הוא כתב "הצהרות שטופות זימה" וערך "השוואות פוגעות בינה לבין גברת קוסוויי", ורמז שהיא מגיבה הרבה יותר מינית מאשתו.
מוסר נפטרה בלונדון, ב־2 במאי 1819, ונקברה לצד בעלה בבית העלמין קנזינגטון.
לאחר מותה, לא נבחרו נשים נוספות כחברות מלאות באקדמיה עד דיים לורה נייט בשנת 1936.
אימרי ביטון
אימרי ביטון (נולד ב-27 באוקטובר 1985) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
ביטון נולד לג'קי וציפי ביטון בקריית גת וגדל בה. בצבא שירת כלוחם קרבי בחטיבת הנח"ל. את מלחמת לבנון השנייה סיים עם אות הצטיינות חטיבתי. לאחר השירות הצבאי קיבל הצעה ממשרד הביטחון לעבוד כמאבטח ובמשך שנתיים הוא עבד באבטחת מעברי גבול. בהמשך הוא פגש בשחקן והמורה למשחק ששי סמוכה, שהזמין אותו אליו לשיעור ניסיון שבעקבותיו החליט ביטון ללכת ללמוד משחק.
למד בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בתל אביב, והוא בוגר מחזור 2013 של בית הספר.
בינואר 2022 נבחר לאחד הפרזנטורים של קסטרו לשנת 2022.
בתיאטרון.
ב-2013 שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "עד ראייה של יהושע סובול. שיחק בהצגה "מחברת גדולה" שכתבה עינת ברנובסקי וביים עירד רובינשטיין. שיחק בהצגה "חוות החיות". שיחק בהצגה "הכוכבים של סבא" שכתבה דפנה אנגל וביים משה קפטן. שיחק בהצגה טופלה טוטוריטו שכתבה צביה הוברמן וביים משה קפטן. שיחק בהצגה "מורה לחיים" שכתבה וביימה צביה הוברמן שיחק בהצגה "שבת בבוקר" המבוססת על שיריו של יוני רכטר שכתב שי להב וביים עופר שריר. שיחק בהצגה "הכיתה המעופפת" על פי ספרו של אריך קסטנר שכתב עידו ריקלין וביים רפי ניב. שיחק בהצגה "אל עצמי" שכתבו אורלי ישועה-שוורצברג, יונתן שוורצברג וביימו רענן ניסים פררה ומשה בן שושן. שיחק בהצגות "לבד בין 4 קירות" ו"לקפוץ מעל העננים" אותם כתבה חגית בודנקין וביימה אסנת זיביל. ב-2020 שיחק בהצגה "אהבה בין הדקלים" על פי ספרו של סמי מיכאל שכתבה איילה קורקוס וביים זוהר שואף. ב-2021 שיחק בהצגה "אחד משלנו" שכתב בני ברבש וביים כפיר אזולאי.
בטלוויזיה ובקולנוע.
ב-2015 שיחק בסרט "צעיר טוב" שכתב אלחנן לזרוס וביים איתי מורג.
ב-2016 שיחק בתפקיד יוסי מורג בסדרה עקרון ההחלפה. ובסרט "באומשלגר" בתפקיד קצין צה"ל, שכתבה מעיין עוז-זקן וביים האראלד זיכריץ.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד מנחם שפירא בסדרת הדרמה "המדרשה" ששודרה ברשת 13. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט "רוח חדשה" שכתב דן רונן וביים דורון ערן. על תפקידו בסרט זכה בפרס "השחקן הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בבוסטון לשנת 2017.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ברקו בסדרה "עיר מקלט".
בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "רק להיום" של yes. באותה שנה שיחק בסרט "מבצע שלאגר" שכתבו מעיין עוז ומיכה שגריר וביים האראלד זיכריץ. בסרט "כשהשמיים נפלו" ובסרט "הבית ברחוב פין" אשר כתב וביים עמיר מנור.
ב-2020 שיחק בתפקיד ג'קי אלוש, טנקיסט וחבר "הפנתרים השחורים", בסדרה "שעת נעילה", של כאן 11. באותה שנה שיחק בסדרת מותחן הפסיכולוגי "דיבוקים" שעלתה ב-yes.
ב-2021 שיחק בתפקיד סבג בסדרה שקשוקה ובדרמת הפשע "בני אור" גילם את העבריין ג'ייס. שיחק בתפקיד לירן זלמוביץ' בסדרה "בעלת החלומות". שיחק בסדרה "העיר הטובה".
מא בופאנג
מָא בּוּפַאנְג (במנדרינית: 马步芳; פין-יין: Mǎbùfāng, אויגורית: ما بوفنگ; 1903 – 31 ביולי 1975) היה מצביא מוסלמי בעת תקופת המצביאים, אשר שלט על קליקת משפחתו במחוז צ'ינגהאי תחילה בנאמנות לממשלת בייאנג ומאוחר יותר לקוומינטנג. בעת שלטונו אירעו מלחמת האזרחים הסינית, מלחמת סין–יפן השנייה ועוד.
לאחר נסיגת הרפובליקה הסינית לטאיוואן הפך מא לשגריר מטעם הרפובליקה הסינית בערב הסעודית. בעת שלטונו על צ'ינגהאי, מא פיתח את מערכת החינוך, הרפואה וההתקדמות התעשייתית, על כן הפך לבין המפורסמים באילי המלחמה הסינים.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
מא בופאנג נולד בשנת 1903 במוניגו (כיום במחוז נינגשיה), דאז מחוז גאנסו, בשושלת צ'ינג במקור היה יליד למשפחת חווי אתנית מוסלמים מאמיני זרם הסופים; מה בו-קינג, (אשר גם הוא מילא תפקיד בזירה הצבאית והפוליטית במהלך תקופת המצביאים), היה אחיו הגדול. אביו היה מא צ'י, אשר לאחר מהפכת שינהאי, הקמת הרפובליקה הסינית ופירוק סין לידי פלגיה של ממשלת בייאנג הקים את צבא נינגהאי האזורי אשר המקומיים כינו אותו "צבא משפחת מא".
בופאנג קיבל חינוך דתי לקראת קריירה כאימאם. בשנת 1922 הוא החליט להצטרף לצבא במקום זאת, וסיים את הכשרתו הצבאית בחיל הכשרת הקצינים במחוז צ'ינגהאי, מערב סין אך בו בזמן הוא המשיך להוביל את מסגד דונגג'וואן הגדול. בשנת 1928 הוטל עליו הפיקוד על הגדוד ה-9 של נינגהאי. במהלך מלחמת המישורים המרכזיים של 1930, במקור הוא התייצב לצד איל המלחמה פנג יו-שיאנג אשר כונה "הגנרל הנוצרי" אך עד מהרה החליף צד להצטרפות אל תמיכת המפלגה הלאומית (קוומינטנג) במאבקה לאיחוד סין תחת צ'יאנג קאי שק.
קריירה צבאית.
בשנת 1931 נפטר אביו, ודודו מה לין ירש את הכוח בברכת ממשלת צ'יאנג. בסוף שנות העשרים ובתחילת שנות השלושים של המאה העשרים, מה בופאנג פתח בשבע משלחות צבאיות לאזור גולוג בגבול טיבט-צ'ינגהאי נגד דרישותיו הטריטוריאליות של טובטן גיאטסו (הדלאי לאמה ה-13) בתוך מסגרת מלחמת סין-טיבט.
בשנת 1932, הטיבטים פתחו במתקפת נגד לתוך סין, כשהם מכוונים להשמיד את צבא נינגהאי, כוחות נינגהאי בפיקוד מא וכוחות לאומניים בפיקודו של ליו וונהוי הביסו את הכוחות הטיבטיים, וסיימו את המלחמה באמנה שהעבירה שטחים למשפחת מא כמו גם סין הלאומנית. בשנת 1936 הוביל מא כוחות לאומניים כנגד כוחות המפלגה הקומוניסטית של סין באזור נינגשיה במהלך המצעד הארוך ובמסגרת מלחמת האזרחים הסינית, וגרם לאבדות קשות לכוחות הקומוניסטים. בשנת 1936 הצבא האדום של ברית המועצות פלש לשינג'יאנג ומא הורה על עצירת כל הפליטים משינג'יאנג מלהיכנס אל צ'ינגהאי, על אף היות רובם מוסלמים.
שלטון בצ'ינגהאי.
החל מסוף שנת 1936, החל במסע תככים נגד דודו מא לין; בשנת 1937, מסע זה הצליח לאלץ את מא לין להתפטר (מא לין התפטר בעודו מבצע את החג' במכה, ערב הסעודית, למען לא תשקף סכנה לחייו); מה בופאנג נכנס לתפקיד מושל מחוז צ'ינגהאי בשנת 1938. בתפקיד זה הוא זכה לתמיכה על פתיחת מספר בתי חינוך סוציאליסטי מוצלחים כולל הקמת בית ספר לנערות מוסלמיות, מרכזי חינוך לרפואה, חקלאות, תברואה והנדסה למען יצירת דרכי כביש לקשר בין כל מחוז צ'ינגהאי.
הוא סיפק מעט מאוד מידע על עצמו והטיל צנזורה על התקשורת. בניהולו של המחוז המגוון מבחינה אתנית, מדיניותו בזירה זו הייתה שנויה במחלוקת, מכיוון שהוא אילץ מיעוטים אתניים כמו טיבטים, מונגולים וקירגיזים, לעזוב את שפת האם שלהם ולאמץ את המנדרינית של בני ההאן הסינים.
ברמה האישית, היה ידוע שמא בופאנג היה רודף שמלות, עובדה שהוא התגאה בה רבות ולעיתים קרובות דיבר על הנשים איתן הוא היה בקשר.
כאשר פרצה מלחמת סין–יפן השנייה בשנת 1937, היפנים פנו למא בופאנג למען איחוד כוחות, אך מא סירב לערוק ולבגוד בסין. על פי הנחיות הממשלה הלאומית, הוא ערך הכנת כוחות על הגבול עם טיבט כדי למנוע כל ניסיונות בדלניים בזמן שהלאומים נקשרו במלחמה נגד יפן; לשם כך הוא הורה על פשיטות לאזורי הגבול הטיבטי באופן קבוע.