מלחמת העולם הראשונה גרמה להפלינגרים רבים להילקח לשירות צבאי ואת ההפרעה של תוכניות הרבייה. לאחר המלחמה, על פי תנאי חוזה סן ז'רמן, דרום טירול (כולל האפלינג) הועבר לאיטליה, ואילו צפון טירול נשאר באוסטריה. פיצול זה היה מזיק מאוד לגזע הפלינגר אלמלא מאמץ קטן לשיתוף פעולה נעשה בין מגדלים בצפון ובדרום טירול, ובשנות העשרים של המאה העשרים הוקמה בבולצאנו שבאיטליה רשות חדשה לטיפול ב"הפלינגר".
דלדול האוכלוסין של הסוסים בשתי מלחמות העולם נמשך.
משנת 1938 כל הסוסים שלא היו בעלי איכות של רבייה נמכרו לצבא הגרמני. לאחר המלחמה, דגש הרבייה השתנה כדי לקדם עידון וגובה.
בשנת 1954, יוגוסלביה ואיטליה רכשו מלאי רבייה מצפון טירול כדי להקים תוכניות משלהם, ובשנת 1956 רכשה גרמניה סוסי רבייה.
בין השנים 1950 ל -1974, גם כאשר אוכלוסיית הסוסים האירופית כולה נפלה בשל מיכון מוגבר, אוכלוסיית ה"הפלינגר "הלכה וגדלה. בתקופה זו, באוכלוסיית ה"הפלינגר" בארופה נרשמה עליה מ -1,562 ל -2,043 סוסים. בין השנים 1980–2000 שילשה אוכלוסיית הפלינגר בצרפת.
ב-1963 יוצא ה"הפלינגר" הראשון לבריטניה
ב-1966, יוצא ה"הפלינגר" לבלגיה וב -1968, לפולין, הונגריה ואלבניה
בין השנים 1970 ו-1975, סוסי ה"הפלינגר" יובאו גם ללוקסמבורג, דנמרק, תאילנד, קולומביה, ברזיל, דרום אפריקה, שוודיה ואירלנד.
ב -1974, ה"הפלינגר "הראשון יובא לאוסטרליה, ב-1977 ה"הפלינגר הראשון יוצא לארצות הברית ובשנת 1980 לקנדה ובהמשך ליפן.
בסלובניה קיימת אוכלוסייה קטנה של "הפלינגר", עם כ -307 סוסות גידול ו -30 סוסי רבייה .
הריבוי העולמי נמשך לאורך שנות השמונים והתשעים, ומספר האוכלוסין גדל בהתמדה. בשנת 2005 נרשמו בעולם כ- 250,000 סוסי "הפלינגר"
באיטליה, שבה צריכת בשר הסוסים היא הגבוהה ביותר בקרב כל חברי הקהילה האירופית, ה"פלינגרס" מספקים אחוז גדול מהייצור הלאומי. רוב הסוסים שגידלו במיוחד לייצור בשר נטבחו בין הגילאים 10 ו - 18 חודשים, או כתוצאה של בעיות בריאותיות, או גיל
ה"הפלינגר" מייצר גם את רוב חלב הסוסים הנצרך בגרמניה
שיבוט "הפלינגר".
ב -28 במאי 2003, הופלינגר בשם "פרומטה" הפך לשכפול הסוס הראשון שנולד על ידי המדענים האיטלקים.
"פרומטה" הייתה משובצת מתא עור של סוס, והייתה סייח בריא. בשנת 2008, פרומטה עצמה ילדה את הצאצאים הראשונים כתוצאה של שיבוט סוסים, סייח בשם "פגסו" שנרשם על ידי סוס של הולינגר באמצעות הזרעה מלאכותית.
אל טאקר
אלברט (אל) עמוס טאקר הבן (באנגלית: Albert Amos Tucker Jr., 22 בפברואר 1943–7 במאי 2001) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. נחשב כמי שהמציא, ביחד עם אחיו ג'רלד, את ההאלי אופ.
קריירה.
טאקר, בוגר האוניברסיטה הבפטיסטית של אוקלהומה, שיחק ארבע עונות בקבוצות שונות בליגת ה-NBA: סיאטל סופרסוניקס, סינסינטי רויאלס, שיקגו בולס ובולטימור בולטס ושנה אחת בקבוצת מיאמי פלורידנס מליגת ה-ABA. נבחר כבחירה השישית בדראפט של שנת 1967 והיה בחירת הדראפט הראשונה של סיאטל, שהצטרפה לליגה באותה השנה. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
יהושע יהלום
יהושע יהלום (28 ביולי 1943 – 11 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל, אשר לחם בחזית רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, שבה נהרג. הוא עוטר על לחימתו בעיטור המופת.
ביוגרפיה.
יהושע (שוקה) פינקלשטיין נולד בקריית מוצקין. בגיל העשרה, עבר לבדו לקיבוץ מעוז חיים. לאחר שלמד בפנימייה צבאית. הוריו הצטרפו לקיבוץ אחרי כמה שנים. ב-1961 גויס לצה"ל, עבר קורס קציני חיל רגלים, קורס קציני חרמ"ש וקורס מפקדי פלוגות שריון. השתתף כאיש מילואים במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה.
יהלום עבד בענף הכותנה במעוז חיים ועמד להתחיל ללמוד בפקולטה להנדסה בטכניון. היה נשוי ואב לשלושה ילדים.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגת ג'יפים בגדוד הסיור 134 שבחטיבה 179. יחידתו עסקה בהכוונת הטנקים לעבר האויב ובפינוי נפגעים. לאחר שנפגעו מפקדי פלוגות רבים בחטיבה יהושע הבין שעליו להילחם כשיריונר, מצא פלוגת טנקים במנוחה, דרש ממפקד הפלוגה ללמד אותו את טנק הצנטוריון (שוט) ואיך נלחמים.
אחרי כארבע שעות הדרכה, דרש יהלום לקבל פיקוד על פלוגת טנקים. בקשתו לא נענתה ואף על פי שלא הייתה לו הכשרה מקצועית מתאימה הוא אסף שאריות של טנקים וצוותים, הקים בעזרתם פלוגת שריון ועלה לרמת הגולן ונלחם כשהוא ממלא את תפקידו היטב. את האישור הפורמלי הוא קיבל בקשר במהלך הקרבות.
ב-11 באוקטובר השתתפה פלוגתו של יהלום בקרב ההבקעה של אוגדה 210 לסוריה. תחת אש ארטילרית סורית כבדה הוא הוביל את הפלוגה לעבר הכפר חאן ארנבה. בקרבת קו ההגנה הסורי הקדמי נפגע הטנק של יהלום והוא נהרג.
לאחר המלחמה הובא יהלום לקבורה בקיבוצו, מעוז חיים.
על יוזמתו, נחישותו, ואומץ ליבו, עוטר לאחר מותו, בספטמבר 1975, בעיטור המופת.
שמו של יהלום הונצח על גבי מספר אנדרטאות, וביניהן באנדרטת יד לשריון, אנדרטת גדוד 134 בעין זיוון, אנדרטת נופלי הטכניון והאנדרטה בקיבוצו.
חוב טכני
חוב טכני (ידוע גם בשם "חוב דיזיין" או "חוב קוד") הוא עיקרון בפיתוח תוכנה, שמשקף את העלות המרומזת של תוספת עבודה. העלות הזו נוצרת כאשר בוחרים בפתרון קל ומיידי במקום בגישה טובה יותר שתדרוש זמן רב יותר.
אפשר להשוות חוב טכני לחוב כספי. אם חוב טכני אינו מוחזר, הוא יכול לצבור "ריבית", ולהקשות על מימוש שינויים בהמשך. חוב טכני שאינו מטופל מגדיל את אנטרופיית התוכנה. חוב טכני אינו בהכרח דבר רע, ולעיתים נדרש חוב טכני על מנת לגרום לפרויקט להתקדם (כמו במקרה של הוכחת היתכנות). מצד שני ישנם מומחים הטוענים כי דימוי החוב הטכני נוטה למזער את עוצמת הפגיעה שנגרמת ממנו, ובכך הדימוי מוביל לתיעדוף נמוך מדי של עבודת התיקון של סיבוכי תוכנה מסוג זה.
כאשר מבצעים שינוי בקוד, בדרך כלל נדרש שינוי תואם בחלקים אחרים בקוד, או בתיעוד. כאשר לא מבצעים את השינויים הללו, הם נחשבים לחוב טכני שיהיה לשלמו מתישהו בעתיד. בדיוק כמו חוב כספי, השינויים שלא בוצעו צוברים ריבית וריבית דריבית, ומכבידים על בניית הפרויקט. למרות שהביטוי שגור בעיקר בפיתוח תוכנה, ניתן ליישם אותו גם בתחומים אחרים.
גורמים.
בין הגורמים הנפוצים לחוב טכני נמצא שילוב בין:
סוגים.
ישנם ארבעה סוגי חוב טכני הראויים להתייחסות. בכתבת בלוג בנושא מבדיל פולר בין ארבעה סוגי חוב טכני המבוססים על שתי קטגוריות: קטגוריית פזיז-זהיר וקטגוריית כוונה-טעות.
השלכות.
"תשלומי ריבית" נגרמים גם בגלל התחזוקה המקומית ובגלל חוסר תחזוקה מצד משתמשים אחרים של הפרויקט. המשך פיתוח של פרויקט הבסיס עליו נבנה הפיתוח יכול גם הוא להקשות על "תשלום החוב" בעתיד. תשלום החוב נעשה פשוט על ידי השלמת העבודה החסרה.
הצטברות חוב טכני היא סיבה מרכזית בפספוס דד-ליינים. קשה להעריך כמה עבודה בדיוק נדרשת בשביל לשלם את החוב. עם כל שינוי מוכנסת לפרויקט גם כמות לא ברורה של עבודה חלקית. פספוס של דד-ליין נוצר כאשר מבינים מבצעי הפרויקט כי שיש יותר עבודה שנדרשת לביצוע מזמן לבצע אותה. על מנת לאפשר תזמוני שחרור צפויים, חייב הצוות המפתח להגביל את כמות העבודה המתמשכת כך שכמות העבודה שלא מבוצעת (או החוב) תישאר קטנה בכל זמן נתון.
אם מושקעת בפרויקט מספיק עבודה בשביל להסיר חסמים לשחרור, הפרויקט ישוחרר, וגם במקרה כזה יש כמות משמעותית של חוב טכני. אם התוכנה מגיעה לפרודקשן, יגדלו מאוד הסיכונים שבמימוש כל שינוי מבני עתידי שמטרתו לטפל בחוב טכני . שינוי בקוד שנמצא בפרודקשן יוצר סיכונים לקריסה, להפסד כספי ממשי, וייתכן שאף לתביעות במקרה שחוזה כולל הסכמות על רמת שירות (SLA). לפיכך אפשר לראות חוב טכני שנגרר לפרודקשן כסוג של עליית ריבית וזו יורדת רק כאשר מערכת נסגרת או יוצאת משירות.
בעוד החוק של מני להמן כבר ציין כי הסיבוכיות של תוכנה מתפתחת גדלה כל הזמן, והמבנה שלה מתדרדר כאשר לא מבוצעת בה עבודת תחזוקה, וורד קאנינגהאם היה הראשון שהשווה בין סיבוכיות טכנית לבין חוב בדוח מ-1992:
בספר Refactoring to Patterns מ-2004, ג'ושוע קרייבסקי הציג טיעון מקביל באשר לעלויות הקשורות להזנחה תכנונית, אותן תיאר כ"חוב דיזיין".
בין הפעילויות שניתן לדחות אפשר למצוא תיעוד, כתובת טסטים, טיפול במשימות שמסומנות בהערות TODO וטיפול באזהרות קומפיילר בהקשר של ניתוח קוד סטטי. מקרים אחרים של חוב טכני כוללים ידע שלא משתפים בארגון וקוד מסובך מדי שלא ניתן לשנותו בקלות.
גריידי בוש משווה ערים מתפתחות למערכות תוכנה, ומתאר איך חוסר בשינויים מבניים מוביל לחוב טכני.
בתוכנות קוד פתוח נוצר חוב טכני כאשר מתעכבים בשליחת שינויים מקומיים לענפים ראשיים יותר של הפרויקט.
הפלינגר (פירושונים)
תורת החבורות של גלואה
שטייר 120
שטייר 120 סופר, שטייר 125 סופר, שטייר 220 (בגרמנית: Steyr 120 Super, Steyr 125 Super, Steyr 220) הן סדרות של מכונית משפחתית מתוצרת תאגיד הרכב האוסטרית "שטייר דיימלר פוך" אשר יוצרו בין השנים 1935–1941
גוף דגמי "שטייר 120 סופר", "שטייר 125 סופר", "שטייר 220" תוכנן ויוצר על ידי המנהל הטכני "Karl Jenschke" בחברת יצרנית מרכבי הרכב "Gläser-Karosserie" בדרזדן שבגרמניה.
איוואן פוטילין
איוון דמיטרייביץ' פוטילין (ברוסית: Иван Дмитриевич Путилин; מאי 1830, נובי אוסקול, פלך קורסק — 18 בנובמבר 1893, לדוגה, פלך סנט פטרבורג) היה איש משטרה ובלש רוסי נודע שכיהן בתור המפקד הראשון של משטרת הבילוש בסנקט פטרבורג והיה מחלוצי תחום הבילוש באימפריה הרוסית.