הפאזל מורכב מחלקים, מקרטון או מעץ, המכילים שקעים ורמות שנכנסים אחד לתוך השני ויוצרים את התמונה. השקעים והרמות של כל חלק שונים משל שאר החלקים ובכך יוצרים חלקים בעלי צורה ייחודית המאפשר פתרון אחד של הפאזל. בדרך כלל, צורת הפאזל היא ריבוע או מלבן אולם ניתן למצוא פאזלים בכל הצורות.
רמת הקושי של הפאזל נקבעת בין השאר לפי מספר החלקים שבו. פאזלים בגודל רגיל הם בעלי 300, 500 ו-1,000 חלקים. קיימים פאזלים גדולים בעלי 3,000–18,000 חלקים
בספטמבר 2016 יצא למכירה הפאזל הגדול בעולם, לאותו זמן, המורכב מ-40,320 חלקים פותח והומצא על ידי חברת רבנסבורגר הגרמנית. הפאזל נקרא 'הבלתי נשכחים' עם מיטב הרגעים של סרטי דיסני. מידותיו הן 6.8 מטר אורך ו-1.92 רוחב. באותו החודש הגיע למכירה גם בישראל.
מאז יצאו פאזלים גדולים נוספים. נכון לסוף שנת 2019, הפאזל הגדול בעולם הוא פאזל של חברת MartinPuzzle שכולל 52,110 חלקים. הוא יצא ב־2018 ומציג קולאז' של חיות. זהו הפאזל הראשון שמכיל מעל ל־50 אלף חלקים ויצא בצורה מסחרית.
פאזל תלת-ממדי.
כדי להתגבר על המימד השלישי אשר לא מאפשר לבנות את הפאזל כמו את הפאזל הדו-ממדי, קיימים שני סוגי פתרון:
קיימים מספר צורות של פאזלים תלת ממדיים:
היסטוריה.
הרוב מסכימים כי הפאזל הראשון יוצר בסביבות 1760 על ידי החרט ויוצר המפות ג'ון ספילברי. ג'ון חיבר לעץ מפה שצייר קודם לכן וחתך אותה לחלקים כאשר כל חלק היה מדינה. התוצאה הייתה משחק לימודי אשר שימש ללימוד גאוגרפיה לתלמידים הבריטיים. עד לשנת 1820 הפאזל שימש בראש ובראשונה ככלי לימודי. בסוף המאה ה-19, יוצרו הפאזלים הראשונים מקרטון ושימשו לפאזלי הילדים. רק במאה ה-20 התחיל השימוש בחיתוך על ידי הטבעה (החיתוך התבצע על ידי לוח מתכת שחוברו אליו פסי מתכת חדים בתבנית הרצויה. לוח המתכת נלחץ לקרטון בכוח מלמעלה ועל ידי הלחץ הזה נוצר החיתוך). כך שבתחילת המאה ה-20 היו פאזלים מעץ ומקרטון.
בתחילת המאה ה-20, האחים פרקר, יצרני משחקים מפורסמים, התחילו לייצר פאזלים כמשחק מחשבה בידורי (בשונה ממשחק לימוד שהיה עד אז). פאזלים אלו הצליחו כל-כך, עד שבשנת 1909 האחים פרקר הפסיקו לייצר משחקים אחרים והמפעל שלהם התחיל לייצר רק פאזלים . לאחר מלחמת העולם השנייה, הפאזלים מעץ החלו להיעלם. העלות הגבוהה של הייצור ומשך הזמן הגבוה שנדרש לחיתוך גרמו לעליית מחיריהם ומכירתם הופסקה. בד בבד, שיפור בליטוגרפיה ובשיטת החיתוך גרמה לפאזלי הקרטון להפוך ליותר נפוצים.
תור הזהב של הפאזלים הגיע בין 1920–1930 כאשר חברות בבריטניה ובארצות הברית יצרו מגוון רחב של פאזלים, שיטות ההובלה השתכללו ופותחו שיטות מכירה חדשות. אסטרטגיית מכירה אחת הייתה ייצור פאזלים יותר מסובכים וקשים שיתאימו גם למבוגרים. אסטרטגיה נוספת הייתה שימוש בפאזלים כהטבה. חברת אנסון-פרימן מלונג איילנד התחילו בשנת 1931 לייצר פאזלים שיינתנו בקניית מברשת שיניים. שיפור נוסף התחיל על ידי ייצור פאזל שבועי. הפאזל השבועי יצא בכל יום רביעי ונקנה על ידי קבוצות של אנשים שרצו להיות הראשונים בין חבריהם שיסיימו את הפאזל. ניסיון זה שהתחיל בארצות הברית בספטמבר 1932 (בתקופת השפל הכלכלי הגדול) התחיל בייצור של 12,000 פאזלים. מהר מאוד הכמות עלתה ל 100,000 ול-200,000 פאזלים. בשנת 1933 נמכרו 10 מיליון פאזלים בשבוע.
29 בינואר נבחר להיות יום הפאזל.
פאזלים מיוחדים.
במשך השנים נוצרו מספר סוגי פאזלים ייחודיים:
קורסק (פירושונים)
טביעת הצוללת קורסק
יוסף צוברי
הרב יוסף צוברי (בכתיב המקורי: צבירי; חג השבועות ה'תרע"ו, צנעא – ב' באב ה'תש"ס; יוני 1916 – 3 באוגוסט 2000) היה פוסק תימני, רבה של העדה התימנית בתל אביב בין 1952 לפטירתו וזוכה פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית לשנת ה'תשנ"א.
ביוגרפיה.
נולד בצנעא בירת תימן ליעקב צוברי. את ראשית לימודיו התורניים עשה אצל תלמידי חכמים מהעיר צנעא, בישיבת בית אלאוסטא שהקים ר' שלום בן אהרן הכהן, בראשות הרב סעיד עוזרי, שהיה רבו המובהק.
בגיל 27 בשנת תש"ד (1943) עלה הרב יוסף עם משפחתו לישראל והתיישב בשכונת כרם התימנים שבתל אביב, שם כיהן כרב בית הכנסת "אגודת אחים" ועסק בהוראה ובמתן שיעורים בהלכה ובמדרש. כעבור שלוש שנים נתבקש לעבור לשכונת התקווה כדי לעמוד בראש בית הכנסת "אגודת אחים". בשכונת התקווה לימד בבית ספר תנ"ך, משנה ותלמוד. לאחר שהרב שלום יצחק הלוי, שהיה הרב הראשי של יהודי תימן בתל אביב, עזב את העיר, השתדל הרב אברהם חייבי (מהדמויות הבולטות בקרב העדה התימנית בתל אביב) למען הרב צובירי כדי שהוא ימונה כרב העדה התימנית בעיר. לשם כך, הוא לימדו בביתו את כל מלאכת השחיטה והניקור ודיני הטריפה הלכה למעשה היות שהם היו נצרכים לכל מורה הוראה. בשנת תשי"ב (1952), בגיל 36, נבחר לרב הראשי ליהודי תימן בתל אביב והסביבה.
בין תלמידיו הרב שלום נגר, הרב יוסף עראקי הכהן אשר משמש כיום כרב בית הכנסת "אגודת אחים" והרב יוסף עראקי הכהן (שמותיהם זהים) אשר מוציא לאור את ספריו.
נכדו הרב אביב צוברי מכהן כאחד מראשי ישיבת עטרת ירושלים.
פועלו התורני וחיבוריו.
הרב צוברי עמל רבות על ספרי הלכה ודקדוק ורבים מכתבי ידו טרם ראו אור.
פאטרוקלוס
פאטרוקלוס (ביוונית: Πάτροκλος) הוא גיבור מן המיתולוגיה היוונית. לפי המסופר באיליאדה של הומרוס, פאטרוקלוס היה בנו של מנויטיוס, חברו הטוב ואהובו של אכילס.
ייחוסו של פאטרוקלוס.
אביו של פאטרוקלוס היה אחד מהארגונאוטים בנעוריו. הוא נשא מספר נשים, ובגרסאות השונות במיתולוגיה מופיעות דמויות נשיות שונות בתפקיד אמו של פאטרוקלוס.
חייו לפני מלחמת טרויה.
בילדותו, הרג את חברו קליסונימוס בשוגג במהלך ויכוח. פאטרוקלוס ואביו יצאו לגלות על מנת להימנע מנקמת דם, ונטלו מחסה אצל שאר בשרם, המלך פלאוס בפְתִיה . בארמון המלך פלאוס, פגש לראשונה באכילס, בנו של פלאוס. פלאוס שלח את שני הנערים ללמוד אצל הקנטאור כיירון.
פאטרוקלוס נמנה בין מחזריה של הלנה, אשר לבסוף ניתנה למנלאוס. כל מחזריה של הלנה התחייבו בשבועה להגן על הבעל הנבחר מכל רע.
תשע שנים לאחר מכן, הלנה ברחה או נחטפה בידי פאריס לטרויה ומנלאוס ואחיו אגממנון החלו בהכנות למלחמה על מנת להשיבה. הכנות אלו נמשכו כעשר שנים.
עלילותיו במלחמת טרויה.
לאחר שאכילס סירב לצאת לקרב בעקבות סכסוכו עם אגממנון ולאחר התבוסות שנחלו היוונים כתוצאה מכך, יצא פאטרוקלוס בראש המירמידונים כאשר הוא לבוש בשריונו של אכילס. בקרב זה הרג פאטרוקלוס מספר רב של טרויאנים כולל מספר גיבורים אך לבסוף נקטל בידיו של הגיבור הטרויאני הקטור.
גופתו של פאטרוקלוס נשארה בידי היוונים, כאשר מנלאוס ואיאס מגינים אליה, אך שריונו של אכילס, אותו לבש פאטרוקלוס, נפל שלל בידי הטרויאנים. לאחר מות חברו, חזר אכילס לקרב כשהוא מצויד בשריון חדש מתנת האל הפיסטוס, קטל את הקטור ולאחר מכן חילל את גופתו. צערו של אכילס על מות חברו היה כה גדול עד כי לא יכול היה לשרוף את גופתו כפי המנהג המקובל. לבסוף, בשכנוע רוחו של פאטרוקלוס, התרצה אכילס ושרף את גופתו, לא לפני שהקריב עליה קורבנות רבים, כולל 12 שבויי מלחמה טרויאנים. לאחר שריפת הגופה, ארגן אכילס מספר תחרויות אתלטיקה לכבודו של רעהו המת.
יחסיו עם אכילס.
יחסי פאטרוקלוס ואכילס הם אחד הגורמים העיקריים המניעים את העלילה באיליאדה, ותורמים להדגשת הצד האנושי מול הצד האלוהי באכילס. בעוד שבאיליאדה יחסיהם מתוארים כיחסי רעות גרידא, בספרות יוונית מאוחרת יותר קיימים חילוקי דעות לגבי המיניות של הקשר.
ראמה
ניר ברגמן
ניר ברגמן (נולד ב-8 באוגוסט 1969) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה.
ברגמן נולד בשכונת נווה שאנן שבחיפה, וגדל בכפר עין הוד. בשנת 1993 החל ללמוד קולנוע בבית הספר סם שפיגל. במהלך לימודיו ביים וכתב סרט קצר בשם "יומית" (1997) וסרט קצר נוסף בשם "סוסי ים" (1998), המספר את סיפורה של משפחה מפורקת. הסרט מטפל במרכיבים אוטוביוגרפיים מחייו של ברגמן. "סוסי ים" זכה במספר פרסים בינלאומיים, בהם בפסטיבלים בפולין, במינכן וביוון. לאחר מכן נבחר הסרט בתחרות מיוחדת, בה שימשו כשופטים גם פול ניומן ופדרו אלמודובר, כסרט הטוב ביותר שנוצר אי-פעם במסגרת סם שפיגל. במסגרת לימודיו הפיק וצילם מספר סרטים. בשנת 1998 סיים את לימודיו. בשנת 2000 החל לכתוב לסדרת הטלוויזיה של ערוץ 2 "לתפוס את השמיים".
בשנת 2002 ביים וכתב את הסרט "כנפיים שבורות". הסרט, המספר על משפחה מפורקת חסרת דמות אבהית, הוא בעצם גרסה מורחבת ומפותחת יותר של "סוסי ים". במרכז העלילה עומדות דפנה (אורלי זילברשץ בנאי) ומאיה (מאיה מרון) אולמן, אם ובת המנסות להציב את משפחתן, האבלה על מות האב, על רגליה. בעודן ממלאות יחד את תפקיד האם, חוות השתיים תהפוכות רגשיות משמעותיות. "כנפיים שבורות" זכה בפרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין היוקרתי, בפסטיבלים בטוקיו, בארצות הברית, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ובפסטיבל קאן שבצרפת, שרובם הוענקו לברגמן עצמו. בטקס פרס אופיר באותה שנה, גרף תשעה פרסים, ביניהם עבור המשחק (מרון ובנאי), הצילום, העריכה, התסריט והבימוי עבור ברגמן עצמו. הסרט הוקרן בבתי קולנוע בארצות הברית, צרפת, הממלכה המאוחדת ו-20 מדינות נוספות.
בשנת 2003 החל לביים ולכתוב את סדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי", בכיכובם של אריה אליאס ושרה פון שוורצה. בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה זכתה הסדרה במספר פרסים.