רשת מלונות טמרס (מקור באנגלית: Tamares) הוא מותג של רשת מלונות בבעלות חברת ההחזקות Tamares Group השייכת לאיש העסקים פויו זבלודוביץ'. בנוסף לרשת בתי המלון, לקבוצת טמרס יש נדל"ן הכוללים בנייני משרדים במנהטן, בניינים בוושינגטון ומספר בתי מלון ובתי קזינו בלאס-וגאס. הרשת הוקמה בשנות ה-70, ומחזיקה כיום במלון אחד בישראל (רשת מלונות טמרס מכרה 3 מלונות לחברת ישראל קנדה ועוד אחד לרשת קראון פלאזה).
אנה אלכסנדרובנה טאגר
אנא אלקסנדרובנה טאגר ( 31 באוגוסט 1912, י"ח באלול ה'תרע"ב - 7 בנובמבר 1999, כ"ח בחשוון ה'תש"ס) הייתה כימאית יהודיה סובייטית, מומחית בתחום הכימיה הפיזיקלית של פולימרים, דוקטור למדעים כימיים (1957), פרופסור (1959), מייסדת בית הספר המדעי בשם "בית הספר של אוראל לפיזיקה וכימיה של פולימרים", מחברת ספר לימוד מפורסם בשם 'פיזיקה וכימיה של פולימרים' שעבר ארבע מהדורות (1963, 1968, 2007).
קורות חיים.
אנא טאגר נולדה במשפחה יהודית במוסקבה, הבירה של ברית המועצות לשעבר. אביה טאגר אלקסנדר סימיונוביץ היה עורך דין רוסי וסובייטי מפורסם. אמה טאגר ילנה מטבייבנה. אחיה סמיון אלכסנדרוביץ טאגר היה צעיר ממנה בשלוש שנים.
בשנת 1935 סיימה בהצטיינות את תואר שני בפקולטה התעשייתית של האקדמיה הצבאית להגנה כימית. בשנת 1936 התחילה ללמוד בבית הספר לתארים מתקדמים במכון למחקרים מדעיים בתחומי כימיה ופיזיקה מאת קרפוב וב-1940 סיימה את תואר שלישי שלה בהנחיית פרופסור קרגין ולנטין אלקסייביץ' המייסד של בית הספר הפולימרי הסובטי. בשנים 1941–1948 אנא טאגר עבדה כמהנדסת וכמנהלת טכנית במפעל מוצרי גומי של עיר סברדלובסק.
הפעילות הפדגוגית של אנא טאגר החלה בשנת 1945 במכללה הכימית והמכנית לתעשיית הגומי של עיר סברדלובסק. משנת 1948 אנא טאגר הייתה חבר של סגל אקדמי במחלקה לכימיה פיזיקלית של אוניברסיטת אוראל בה יצרה התמחות חדשה בתחום של כימיה הפיזיקלית של פולימרים. בשנת 1956 סיימה בהצלחה את עבודת התזה שלה "תכונות תרמודינמיות של תמיסות תרכובות אמורפיות במשקל מולקולרי גבוה ומבנה של פולימרים" ובשנת 1958 פרופסור טאגר הקימה את המחלקה של פולימרים אשר הובילה אותה במשך שלושה עשורים. בשנים 1986–1995 - פרופסור יועץ במחלקה של פולימרים באוניברסיטה אוראל. בשנת 1995 עברה לגור במוסקבה. היא נפטרה בשנת 1999 והובאה לקבורה
פעילות מדעית.
העבודה המדעית שבוצעה על ידי טאגר ובהדרכתה קשורה לחקר התכונות התרמודינמיות של גומי, לתרמודינמיקה ולריאולוגיה של תמיסות פולימריות. השיטה לחישוב התכונות התרמודינמיות של תמיסות פולימרים עדיין נחשבת ומצוטטת בספרות המדעית כ"שיטת טאגר-דומבק ". היא מחברת מלמעלה ל־400 פרסומים מדעיים. טאגר הייתה פרופסור אמריטוס של תוכנית בינלאומית של קרן סורוס עבור חינוך מדעי, מנהל גרנטים של הקרן הרוסי למחקר פונדמנטלי (1994–1996).
פעילות פדגוגית.
אנא טאגר היא הייתה מחבר הראשון בברית המועצות של המונוגרפיה על התמיסות פולימרים (1951). היא כתבה את הספר הלימוד הראשון בברית המועצות בנושא הכימיה הפיזיקלית של פולימרים (1963), שעבר מספר מהדורות בשפה הרוסית, האנגלית והליטאית, ונשאר עד עכשיו אחד מספרי הלימוד הטובים ביותר בתחום הזה עבור תלמידי תארים אקדמיים מתקדמים .
טאגר נתנה הרצאות רבות במוסדות מדעיים בערים שונות של ברית המועצות לשעבר- באוניברסיטאות, במכוני מחקר ובמפעלים - ומחוצה לה: במכון הטכנולוגי בסופיה, במכון לכימיה מקרומולקולרית בפראג. היא העבירה הרצאות מדעיות בכנסים רבים הבינלאומיים ושל ברית המועמות לשעבר.
In Your Eyes
לילי ליכטנטל
לילי ליכטנטל (נולדה בשנת 1935) הייתה שחיינית נבחרת ישראל, השחיינית הישראלית המהירה ביותר במשחה ל-100 מטר חופשי (1950), זוכת מדליית כסף מהמכביה השלישית (1950).
ביוגרפיה.
ליכטנטל נולדה וגדלה במצרים. היא עלתה לישראל בהיותה נערה צעירה והתאמנה בקבוצות השחייה של הפועל חיפה ומכבי חיפה בהדרכתו של איזיה פייגנבוים. ללילי אחות תאומה, אני, אף היא שחיינית מצטיינת בהפועל חיפה.
בתחרות שחיה שנערכה בבריכת גלי הדר בחיפה בסוף יולי 1950 זכה ליטנטל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא הפועל חדש של 1:25.2 דקות חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפתח תקווה בתחילת ספטמבר היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי את התוצאה המהירה בישראל באותה שנה 1:22.1 דקות.
המכביה השלישית.
בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בתחילת אוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר ביחד עם דפנה אורן, חוה שלמברג ונוגה למדני בתוצאה של 5:45.2 דקות, אחרי בריטניה (5:41.2 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי כללי וראשונה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.1 דקות.
בתחרות שנערכה בחיפה בסוף יולי 1951 זכתה ליכטנטל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.5 דקות, לפני אחותה התאומה אני (1:30.2 דקות).
גל השריפות באוסטרליה (2019–2020)
זה קורה
זה קורה הוא פזמון שכתב והלחין שמוליק קראוס. השיר ידוע בביצועו על ידי אריק לביא.
רקע.
השיר נכתב עבור הסרט "אדם" שיצא לאור בשנת 1973. אלי מגן הקליט אותו לראשונה עבור הסרט, אך ההקלטה נגנזה. לבסוף נותרה בסרט רק מנגינתו. בשנת 1975 הקליט אותו אריק לביא עבור אלבומו "דיוקן", וביצוע זה הוא המוכר ביותר לשיר.
השיר מדבר על אי הוודאות מה ילד יום בקרב בני האדם.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ה (1975) דורג השיר במקום ה-19.
קראוס סיפר בהופעה שלנעמי שמר היה חלק בכתיבת המילים בפזמון.
דני ליטני ביצע גרסת כיסוי לשיר. בשנת 1998 ביצע יזהר אשדות גרסת כיסוי לשיר שהוקלטה עבור פרויקט עבודה עברית. בשנת 2003 רמיקס של השיר יצא במסגרת האלבום "פלסטלינה 1" של פוליאנה פרנק. בשנת 2020 ישי לוי ורבקה זוהר ביצעו גרסת כיסוי לשיר שהוקלטה במסגרת פרויקט צו השעה.
בשנת 2012 הוכתר השיר כאחד מ-100 השירים העבריים הנבחרים של "שבת עברית ב-103" בתחנת 103fm.
צמי&quot;ד
מיכאיל ליבר
מיכאיל ליבר (ברוסית: Михаил Исаакович Либер, שם עט של גולדמן; 5 ביוני 1880, וילנה – 4 באוקטובר 1937, אלמטי) היה פוליטיקאי יהודי-רוסי מראשי הבונד ומנשביקים.
קורות חיים.
מיכאיל גולדמן נולד למשפחת משורר יצחק גולדמן. כבר בגיל 16 הוא התחיל פעילות פוליטית. בשנת 1897 בווילנה הוקם הבונד ומיכאיל הצעיר היה בין הפעילים הבולטים של המפלגה החדשה.
בשנת 1899 הוא נעצר, שוחרר בערבות ונסעה לשווייץ. בשנת 1902 מיכאיל גולדמן נבחר לוועדה מרכזית של המפלגה. בשנת 1903 הוא היה ראש משלחת של הבונד לכנס של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. במהלך הוועדיה לא התקבלו דרישות בונד לקבלת בלעדיות לייצוג יהודים וקבלת אוטונומיה נרחבת. כתוצאה מכך המשלחת עזבה את הוועידה.
בהמשך הוא היה בין המנהיגים הבולטים של המנשביקים. בשנת 1907 בכנס מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית הוא נבחר לוועד המרכזי. בעקבות פעילותו נגד השלטון מיכאיל ליבר נעצר בשנים 1910, 1912 ו-1914 ונשלח לסיביר, ממנה נמלט.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה היה מחוץ לגבולות האימפריה הרוסית וחזר בה. תמך בבצא במהלך המלחמה, בתחילת 1915 נעצר והוגלה לסביבות סמרה בה שהה עד לתחילת 1917.
לאחר מהפכת אוקטובר נבחר לסובייט פטרוגרד והיה בין תומכיו של ממשלת המעבר הרוסית. ביולי 1917 תמך בדיכוי המרד של בולשביקים. ליבר התנגד למהפכת אוקטובר ובנובמבר 1917 עזב את הוועד המרכזי של המפלגה בעקבות השיחות שהוועד ניהל עם השלטון הבולשביקי החדש.
במאי 1918 מיכאיל ליבר נבחר מחדש לוועד המרכזי של מנשביקים ותמך בברית עם בריטניה במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. לאחר סיום הלחימה הוא נעצר מספר פעמים על ידי צ'קה. במהלך רוב התקופה עד לשנת 1937 מיכאיל ליבר היה במעצר לתקופות שונות. בשנת 1937 הוא היה מתגורר באלמטי. ב-13 במרץ 1937 ליבר נעצר ולמחרת נשפט לעונש מוות. הוא הוצא להורג ב-4 באוקטובר 1937.
בשנת 1990 מיכאיל ליבר נוכה מכל האשמות בפעילות נגד במשטר.
תומר בן חורין
תומר בן חורין (20 ביולי 1983 – 15 במרץ 2020) היה שחקן, צייר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה.
בן חורין נולד וגדל בחיפה לאב מנכ"ל ולאם מנהלת בית ספר. למד בתיכון בבית הספר הריאלי חיפה וסיים בהצטיינות יתרה.
בהמשך למד בטכניון לתואר ראשון בהנדסת חשמל. לאחר מכן החליט לפנות לתחום הרוח השתתף באופקים - תוכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה. במסגרת התוכנית, זכה במלגה מטעם קרן ענבר - המרכז למורשת המודיעין (מ.ל.מ), לשנת תשע"ג, על עבודתו בנושא קומיקס וטרור במסגרת השיעור אמנות וטרור בהנחיית ד"ר נסים גל.
עשה תואר ראשון נוסף באוניברסיטת חיפה, בהיסטוריה כללית ובמסגרת לימודיו כתב עבודת סמינר בנושא תהליך עיצוב הסמל הלאומי של ארצות הברית, עליה זכה בפרס הצטיינות מטעם החוג להיסטוריה כללית. סיים את התואר ראשון כמצטיין דיקן.
בשנת 2017, סיים בן חורין את לימודי התואר השני בחוג להיסטוריה כללית של אוניברסיטת חיפה, גם כן כמצטיין דיקן. בן חורין החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן, אותם לא הספיק לסיים.
חיים מקצועיים.
משנת 2007 עסק בן חורין באומנות. יצירותיו הופיעו בין היתר בגלריית המעיין במעיין צבי ובפסטיבל SoLow בחיפה.
הוא הופיע כשחקן בוידאו קליפים, סרטי קולנוע וטלוויזיה ופרסומות.