בעקבות הכרזת השאה רזה פהלווי על הזדהותו עם היטלר, שלחו בריטניה וברית המועצות כוחות לאיראן, בפעולה שהסתיימה בשליחת השאה לגלות באיי מאוריציוס. בנו של השאה, מוחמד רזה פהלווי, מונה למלך החדש על ידי הכוחות הכובשים. ב-1941 נכבשו חלקים מאיראן על ידי כוחות בריטיים, והצבא האדום כבש את החלקים הצפוניים של המדינה. דרך איראן עבר חלק משמעותי של הסיוע שהועבר מארצות הברית לברית המועצות במהלך המלחמה עם גרמניה הנאצית. במרץ 1945 כוחות בריטניה החלו לעזוב את שטחי איראן. בהתאם להסכם שגובש גם הצבא האדום היה צריך לחזור לתחומי ברית המועצות. במקום זאת, סטלין ניסה להרחיב את שטח ההשפעה הסובייטי על ידי עזרה בבניית מדינות עצמאיות חדשות. במסגרת זו, סייעה ברית המועצות בהקמת הרפובליקה הכורדית, תחת שלטונו של קאזי מוחמד. הנושא היה במרכזה של החלטה 3 של מועצת הביטחון של האו"ם. לאחר שברית המועצות נאלצה לעזוב את איראן עקב לחצים אמריקאיים, כבש הצבא האיראני, בסיוע כוחות שכנים, את מהאבד, הבירה הכורדית. מנהיגי הרפובליקה הכורדית נתלו בכיכר המרכזית של מהאבד ב-1947.
הסכסוך היה לאחד הגורמים בהתפתחות ההבדלים ביחסים פוליטיים בין ארצות הברית וברית המועצות. הסכסוך גם היה חלק משלביה הראשונים של המלחמה הקרה.
משבר אירן
המשבר האיראני
המשבר האירני
מפרץ סאן פרנסיסקו
פיירלואיג'י קולינה
פיירלואיג'י קולינה (באיטלקית: Pierluigi Collina; נולד ב-13 בפברואר 1960) הוא שופט כדורגל איטלקי לשעבר, הנחשב לאחד משופטי הכדורגל הטובים בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
קולינה נולד בבולוניה, ובשנות העשרה לחייו שיחק כמגן בקבוצת כדורגל מקומית אך משנת 1977, בהיותו בן 17 ובעצת חברו, פנה לשיפוט משחקי כדורגל והפגין כישרון ויכולת רבה בתפקיד.
בד בבד עם תחילת קריירת השיפוט שלו סיים קולינה תואר בכלכלה באוניברסיטת בולוניה ואף שירת בצבא. עם סיום שירותו הצבאי בשנת 1988 החל קולינה לשפוט בליגה האיטלקית השלישית ולאחר 3 עונות קודם למשחקי הליגה השנייה והראשונה (סריה A).
בשנת 1995 נכנס קולינה לרשימת השופטים של פיפ"א ובשנת 1996 שפט ב-5 משחקים באולימפיאדת אטלנטה, בהם הגמר בין ניגריה לארגנטינה.
קולינה שפט בשני משחקי בית מוקדם במונדיאל 1998, במשחק גמר ליגת האלופות בין באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד וב-3 משחקים ביורו 2000.
בשנת 2002 נבחר קולינה לשפוט בגמר המונדיאל, משחק המהווה את שיא הקריירה שלו.
הוא שפט גם במשחק גמר גביע אופ"א 2004 בין אולימפיק מרסיי לוולנסיה ובטורניר יורו 2004 שהיה הטורניר האחרון הרשמי שלו לפני שפרש בשנת 2005 בהגיעו לגיל 45 - גיל הפרישה המתחייב לשופטי כדורגל. למעשה פיפ"א העלתה את גיל הפרישה ל-46, על מנת לאפשר לו לשפוט עוד עונה, אך חוזה פרסום, שחתם באוגוסט 2005 עם חברת אופל, גרם לסכסוך בינו לבין פיפ"א, שראתה בכך ניגוד אינטרסים (אופל היא הספונסרית של מילאן).
לאחר הפרישה פנה קולינה לשמש כיועץ פיננסי ועובד גם כמשבץ שופטים באופ"א.
קולינה נשוי ואב לשתי בנות. הוא מתגורר בויארג'ו, עיירת חוף בטוסקנה. הוא נחשב לאוהד מסור של קבוצת הכדורסל פורטיטודו בולוניה.
לני קרביץ
לאונרד אלברט "לני" קרביץ (באנגלית: Leonard Albert "Lenny" Kravitz; נולד ב-26 במאי 1964) הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ושחקן אמריקאי, זוכה ארבע פעמים ברציפות בפרס הגראמי להופעת הרוק הטובה ביותר בשנים 1999–2002.
קורות חיים.
לאונרד אלברט קרביץ נולד במנהטן, ניו יורק. בנם היחיד של השחקנית רוקסי רוקר (1929–1995), שמוכרת בשל כיכובה בסיטקום משנות השבעים "הג'פרסונים", ומפיק הטלוויזיה ברשת NBC סיי קרביץ (1924–2005). אמו באה ממשפחה נוצרית ממוצא אפרו-אמריקאי ומאיי בהאמה. אביו צאצא ליהודי אוקראינה. בזכות אמו, קרביץ הוא בן דודו השני של מגיש מזג האוויר בטלוויזיה אל רוקר, כיוון שסביהם היו אחים. הוא נקרא על שם דודו, לאונרד מ' קרביץ, שנהרג בפעולה במלחמת קוריאה בגיל 19 בעת שבלם לבדו התקפה סינית ואפשר ליתר המחלקה לסגת בבטחה. קרביץ גדל באפר איסט סייד בבית הוריו ובסופי שבוע אצל סבתא בסי בשכונת בדפורד-סטייבסנט בברוקלין.
בצעירותו עברו הוריו לקליפורניה, שם לימד את עצמו לנגן בגיטרה, גיטרה בס, תופים ופסנתר. הוא למד פיתוח קול, והופיע בבית ספרו תחת שם הבמה "רומאו בלו" ("רומיאו הנוגה" או "רומיאו הכחול") בעקבות השפעתו מהזמר פרינס. בין חבריו של הוריו נמנו אמני ג'אז רבים, ביניהם אלה פיצג'רלד ומיילס דייוויס.
קרביץ לא גדל בסביבה דתית. לאחר חוויה רוחנית שחווה בגיל 13, החל להתפלל בקביעות ונעשה נוצרי אל-זרמי (ללא כנסייה ספציפית). קרביץ הוא מאמין אדוק. הוא כתב אלבום בשם "Baptism", ואף קעקע "My Heart Belongs to Jesus Christ" על גבו.
קריירה.
מוזיקה.
אלבומו הראשון, "Let Love Rule", שיצא בשנת 1989 זכה להצלחה מסחרית בינונית, אך נכנס לרשימת 100 האלבומים הטובים של אותה שנה בארצות הברית. קרביץ זכה בהכרה בינלאומית ב-1990, כאשר מדונה ביצעה את השיר אשר כתב, "Justify My Love". באותה שנה הוא גם התגרש מליסה בונה. אלבומו השני, "Mama Said", שיצא בשנת 1991, הגיע לרשימת 40 המקומות הראשונים במצעד השנתי של ארצות הברית. הסינגל הבולט מהאלבום הזה היה "It Ain't over till it's over" שהגיע למקום השני במצעד השנתי. באלבום זה הופיע גם שון לנון, בנו של ג'ון לנון, בהקלטת בכורה. באותה תקופה הוא חתם חוזה עם חברת התקליטים "וירג'ין רקורדס", והושפע רבות מאמני הנשמה והרוק הקלאסי, כמו ג'ימי הנדריקס, הביטלס, לד זפלין, בוב מארלי וסטיבי וונדר.
ב-1993 יצא אלבומו השלישי "Are You Gonna Go My Way", בגינו זכה בשנת 1994 בטקס פרסי המוזיקה הבריטית בפרס לאמן הבינלאומי הטוב ביותר. השיר "Are You Gonna Go My Way" זכה בפרס לקליפ הטוב ביותר לזמר זכר. האלבום היה אחד המצליחים של קרביץ. שיתוף הפעולה המפורסם ביותר של קרביץ בשיר זה היה עם המוזיקאי והגיטריסט לשעבר של להקת ההארד רוק Guns N' Roses, סלאש.
ב-1995 יצא האלבום הרביעי של קרביץ "Circus" שזכה להצלחה מועטה.
ביציאת אלבומו החמישי אשר נקרא "5" ב-1999, התחיל קרביץ להשתמש יותר בכלי נגינה אלקטרוניים כגון סינתיסייזר וכלים אחרים של מוזיקה אלקטרונית. להיטו הגדול ביותר מאלבום זה היה "Fly Away", שהגיע למקום ה-12 במצעד השנתי בארצות הברית, אך זכה להצלחה בקרב הקהל ובקרב חברות פרסום. השיר הפך לאחד השירים המסמלים את החופש ואת התעופה. עבור אלבום זה זכה בפרס גראמי עבור אמן הרוק הטוב ביותר.
גרסת הכיסוי שלו לשיר של להקת "הנחש מי?" (The guess who?) לשיר "American Woman" זיכתה אותו בפרס גראמי לשיר הטוב ביותר לזמר לשנת 2000.
באותה שנה הוציא את אלבום הלהיטים הראשון שלו "Greatest Hits", שהיה לאלבום הנמכר ביותר שלו אי פעם.
באוקטובר 2001 הוציא את האלבום "Lenny", שהסינגל "Dig in" מתוכו הצליח במצעדים בארצות הברית ובבריטניה, אך הצליח הרבה יותר ברחבי העולם ובעיקר במדינות לטיניות.
ב-2003 קרביץ עבד עם מייקל ג'קסון על השיר "יום אחר".
במאי 2004 יצא האלבום השביעי של קרביץ "Baptism".
בפברואר 2008 הוציא קרביץ את אלבומו השמיני " It Is Time For A Love Revolution" שאותו הוביל הלהיט "I'll Be Waiting". קרביץ הקליט את האלבום בניו יורק, בהאמס, מיאמי, פריז ובברזיל. קרביץ אף סימפל את עצמו בשיר "Will You Marry Me" כאשר הוא משתמש בהקלטות מתוך אלבומו "Are You Gonna Go My Way" מ-1993.
קרביץ הוציא שני סינגלים נוספים מן האלבום - "Love Love Love" ו-"Dancin' Till Dawn".
באפריל 2009 הוציא קרביץ גרסת 20 שנה מיוחדת לצאת אלבומו הראשון "Let Love Rule". האלבום המחודש כולל גרסאות חדשות לכל הסינגלים שיצאו מן האלבום, דיסק עם גרסאות חיות של שירי האלבום, גרסאות דמו שלא יצאו לאור מעולם, וספרון בן 25 עמודים.
אלבומו ה-9 של קרביץ "Black And White America" יצא באוגוסט 2011. הסינגל הראשון מתוכו "Come On Get It", שימש כשיר פתיחת העונה של ליגת ה-NBA ברשת הטלוויזיה האמריקאית TNT. הסינגל השני והמוביל מתוך האלבום הוא שיר הסול-רוק "Stand".
לאורך השנים המוזיקה של קרביץ התאפיינה בגיטרה מובילה, אשר לפחות לאורך כל הפתיח והבית הראשון ממשיכה באותו קצב, כאשר אליה מתלווה גיטרה משנית או תופים בהמשך השיר.
בשנת 2015 הופיע קרביץ יחד עם קייטי פרי במחצית סופרבול XLIX, הופעה זו היא הופעת המחצית הניצפת בהיסטוריה. בשנת 2020 התארח בחידוש לשירם של להקת הרוק אואזיס "stop crying your heart out".
משחק.
בשנת 2009 שיחק קרביץ בתפקידו המשמעותי הראשון בהוליווד בסרט הדרמה "פרשס" את ג'ון מק'פיידן, האח שמתיידד עם הנערה במצוקה פרשס ג'ונס (גבורי סידיבי).
בשנים 2012 ו-2013 שיחק קרביץ בסדרת סרטי "משחקי הרעב" בתפקיד סינה, הסטייליסט של גיבורת הסרט, קטניס אוורדין.
חיים אישיים.
לאחר שנתיים של היכרות, ב-16 בנובמבר 1987 נישא לשחקנית ליסה בונה, ביום הולדתה ה-20. בשנת 1988 נולדה לזוג ילדה, השחקנית והזמרת זואי קרביץ. ב-1991 קרביץ ובונה נפרדו, וב-1993 התגרשו.
קרביץ יצא עם הזמרת והשחקנית הצרפתייה ונסה פאראדי בין השנים 1992 ל-1996. הוא החל לצאת עם הדוגמנית הברזילאית אדריאנה לימה בשנת 2001, והם התגוררו יחד לפני שהתארסו בשנת 2002. האירוסים בוטלו באפריל 2003. לאחר מכן יצא במשך זמר קצר ואף התארס לשחקנית האוסטרלית ניקול קידמן בין השנים 2003–2004.
קרביץ הוא טבעוני. בריאיון ב-2020 סיפר כי חלק עיקרי מהתזונה שלו מגיע מפירות וירקות שהוא מגדל עצמאית בגינה שלו.
דיסקברי
בסיס חיל האוויר ברמשטיין
STS-133