עם השנים הלך היחס של קייטה לישראל והדרדר, בין היתר במסגרת התרחקות מצרפת, אשר ישראל הייתה בת ברית קרובה שלה, והתקרבות לנאצר, נשיא מצרים ואויבה של ישראל בתקופה זו. ב-1967 עזב שגריר את מעונו ולא הוסכם על ידי קייטה שיבוא מישהו במקומו. לאחר שהודח על ידי מוסא טראורה בשנת 1968 שופרו היחסים ואף מאיר שמיר מונה לשגריר הישראלי החדש במדינה. אך בשנת 1973 הודיעה מאלי על ניתוק הקשרים עם ישראל בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
ב-4 ביוני 2017, בעת השתתפות ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בפורום הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, נפגש איברהים בובאכר קייטה נשיא מאלי עם נתניהו. במסגרת הפגישה הסכימו המדינות על חימום היחסים.
בינואר 2019 דווח בישראל על מגעים לחידוש היחסים עם מאלי.
מרד הגנרלים (1967)
מרד הגנרלים (1967) הוא כינוי שניתן לישיבה משותפת של ועדת השרים לביטחון בראשות ראש הממשלה אשכול עם אלופי המטכ"ל לקראת סוף תקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים.
בפגישה, אשר נערכה ב-2 ביוני 1967, חלק מהדרג הצבאי (בראשות האלופים אריק שרון ומתי פלד) מתח ביקורת על הממשלה והאשים אותה בהססנות, בשל הימנעותה (באותו שלב) מיציאה למתקפת נגד מקדימה.
הרקע לדיון.
ב-15 במאי 1967, בעיצומו של יום העצמאות תשכ"ז, צלחו כוחות יבשה מצריים את תעלת סואץ ונכנסו למרחבי סיני. בכך הכניס נשיא מצרים נאצר את ישראל למצב חירום, שכונה "תקופת ההמתנה", והסתיים ביציאתה של ישראל למלחמה.
תגובת ישראל לכניסת הכוחות המצרים לחצי האי סיני הייתה מתונה והתבטאה בעיקר בעליית הכוננות של צה"ל, אך ככל שגדל הכוח המצרי, שזרם לתוך סיני, התחיל צה"ל לגייס כוחות מילואים, כדי להציב אותם מול הגבול המצרי, למקרה שהמצב יתדרדר למלחמה.
כוחות האו"ם שחצצו בין הצבא המצרי ובין הגבול הישראלי התפנו וב-23 במאי נסגרו מצרי טיראן בפני כלי שיט ישראליים - עילה למלחמה מבחינת ישראל. בתגובה לצעדים המצריים ערך צה"ל גיוס כללי של כוחות המילואים, גיוס ששיתק חלק גדול מהמשק הישראלי - הדבר הביא למחסור בשמן ומצרכים ולקריסת עסקים ומפעלים.
בשיאה של תקופת ההמתנה, הממשלה ולוי אשכול בראשה, נתפסו כנוהגים בהססנות בסוגיית היציאה למתקפת מנע מול האיום המתגבר.
ראש הממשלה פעל בזירה המדינית כדי למנוע את המלחמה אך הנשיא האמריקני לינדון ג'ונסון לא היה מוכן להתחייב לא על פתיחת מצרי טיראן ולא על פנייה למזכ"ל האו"ם, או-תאנט, שיחזיר את כוחותיו לסיני ויפרז את חצי האי מחדש.
35 אלף חיילים במילואים היו פרוסים במשך כ-3 שבועות של המתנה בחפירות בחולות הנגב עד סיני ועזה.
זהו הרקע לכינוס הקבינט הביטחוני עם פורום מטכ"ל ביום שישי ה-2 ביוני, שלושה ימים לפני המלחמה, בקריה בתל אביב. הדיון נמשך שעתיים וחצי, מ-9 עד 11:30 בבוקר.
הנוכחים.
מטעם ממשלת ישראל:
מטעם המטה הכללי של צה"ל:
האלופים:
דיון.
ראש אמ"ן.
הדיון נפתח בסקירה מודיעינית של ראש אמ"ן אהרן יריב שהתייחס לתועלת בהמשך המצב הקיים (תקופת ההמתנה) ודחיית ההחלטה לצאת למלחמה בעוד שבועיים-שלושה:
יריב ממשיך ומוסיף כי יש גם סכנות בהמשך המצב:
בהתייחס לארצות הברית, יריב טוען כי מצד אחד אין לצפות שהאמריקאים יפעלו כדי לפתור את המשבר ומצד שני לא יתנגדו למהלך צבאי ישראלי:
הרמטכ"ל.
הרמטכ"ל, יצחק רבין , פותח ומבהיר כי המטכ"ל אינו מעוניין במלחמה לשם המלחמה אלא כדי להסיר את האיום הקיומי על ישראל:
מוסיף רבין ואומר כי אף אינו מאמין כי התערבות בינלאומית תביא לתצאה הרצויה:
השרים.
לאחר מכן, התפתח דיון בין השרים לבין הרמטכ"ל רבין, מפקד חיל האוויר הוד וראש אמ"ן יריב, ממנו עולה כי רובם הביעו תמיכה בהמשך החיפוש אחר פתרון מדיני וההמתנה:
השרים זלמן ארן, משה חיים שפירא וזרח ורהפטיג מביעים את חששם מהמלחמה:
האלופים.
שיאו של הדיון הגיע כאשר האלופים החלו להביע את מורת רוחם מהססנות הדרג המדיני:
בתחילה, אלוף פיקוד דרום, שייקה גביש:
לאחר מכן, הוסיף האלוף אברהם יפה:
גם האלוף אריק שרון לא חוסך במילים קשות:
לאחר מכן, ראש אג"א, מתי פלד עולה להתקפה:
פלד אמר את הדברים החריפים ביותר מבין האלופים נגד ההמתנה ולמען יציאה למלחמה נגד מצרים. הוא טען כי הצבא המצרי איננו מוכן למלחמה וכי נאצר פרש את צבאו על הגבול רק משום שסמך על הססנותה של ישראל, ובגלל ביטחונו שלא תעז להכות את צבאו, והוסיף כי הזמן "פועל לרעתנו". בנוסף, התריע בפני קריסת המשק בתקופת ההמתנה והביע דאגה מפני מצבו ההולך ומידרדר. כמו כן, דרש לדעת מדוע הממשלה מחכה עם המתקפה על מצרים.
תשובת ראש הממשלה.
אשכול עונה לשרון ולפלד באותה חדות לשון:
אך האלוף פלד מתעקש:
וראש הממשלה מסרב לענות לו וחוזר על עניין התיאום עם ארצות הברית:
בשלב זה מתערב משה דיין בוויכוח:
אך ראש הממשלה ממשיך להחזיק בעמדתו:
סיכום.
הדיון הסתיים ללא קבלת החלטה. למרות דבריהם הקשים של אלופי המטכ"ל, ראש הממשלה אשכול ורוב שריו המשיכו לדבוק בעמדתם כי יש למצות את המהלך הדיפלומטי לפני פתיחה במתקפה. בסיום ההתכנסות דחה ראש הממשלה אשכול את דרישת הרמטכ"ל, יצחק רבין, לכינוס מיידי של הממשלה וקבלת החלטה של יציאה למלחמה – אשכול הודיע שהממשלה תתכנס במועד הקבוע הרגיל, ביום ראשון, ה-4 ביוני.
יומיים לאחר מכן, ביום ראשון ה-4 ביוני 1967, אכן התכנסה הממשלה לישיבתה הרגילה והחליטה על יציאה למלחמה: .
כל שרי הממשלה תמכו בהחלטה, חוץ משני שרי מפ"ם שנמנעו. למחרת פתח צה"ל במתקפה בחזית המצרית.
פרשנות היסטורית.
בראייה היסטורית, דיון זה נתפס כשיאו של העימות בין המטכ"ל לבין ממשלת אשכול, עימות שהחל בישיבה דומה שהתכנסה בתחילת אותו שבוע ב-28 במאי. כך תיאר האלוף ישראל טל (טליק) את הדיון ההוא:
ראש הממשלה אשכול הגיב בתקיפות והדגיש בפני האלופים כי צה"ל לא הוקם כדי לנהל מלחמות ברירה:
אף דוד בן-גוריון, שלא היה מתומכיו של אשכול, פרסם הודעה המבהירה לדעתו מהם הקווים האדומים במדינה דמוקרטית ביחסים בין הדרג הצבאי למדיני:
הדיון ב-28 במאי נערך מיד לאחר נאום הגמגום של לוי אשכול. בעקבות הנאום הופעלו על אשכול לחצים כבדים למנות את משה דיין לתפקיד שר הביטחון.
ראש אג"ם, האלוף עזר ויצמן, שצידד בהנחתת מכה מקדימה על מדינות ערב, הגיע ללשכתו של אשכול ואמר:
לפי כמה מהנוכחים בדיון של ה-2 ביוני, ישראל הייתה קרובה באותם ימים להפיכה צבאית:
האלוף אריק שרון מספר:
ראש אג"מ, האלוף עזר ויצמן:
גם אלוף פיקוד צפון, דוד אלעזר, העיד:
על הדרך שבה נתפס העימות בעיני ראש הממשלה לוי אשכול, ניתן ללמוד מתוך עדותה של רעייתו, מרים אשכול:
עם זאת ישנם שהמעיטו בעוצמת העימות וטענו כי לא היה שום "מרד" או ניסיון ל"פוטש":
לפי מפקד חיל הים באותה תקופה, האלוף שלמה אראל:
יחסי אינדונזיה–שוודיה
יחסי אינדונזיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לבין שוודיה. בשנים האחרונות שני העמים הראו נכונות לשיפור היחסים הדו-צדדיים, בין היתר בביקורים הדדיים. לאינדונזיה יש שגרירות בסטוקהולם המשויכת גם ללטביה, בעוד שלשוודיה יש שגרירות בג'קרטה המשויכת גם למזרח טימור.
הסכמים.
שתי המדינות חתמו על מזכר הבנה כדי לחזק שיתוף פעולה דו-צדדי בנושאי פיתוח עירוני בר-קיימא, מדע, חדשנות, מחקר, בריאות וסביבה. אינדונזיה מעוניינת ללמוד יותר מניסיון שוודיה בתחום השמירה על הסביבה, בין היתר באמצעות פיתוח מקורות אנרגיה מתחדשים.
סחר והשקעות.
שוודיה היא אחת משותפות הסחר החשובות של אינדונזיה באירופה, והסחר הבילטרלי עם אינדונזיה הוא הגבוה ביותר בין מדינות סקנדינביה. היקף הסחר בין אינדונזיה לשוודיה הגיעה ל-1.05 מיליארד דולר ב-2011 וגדל ל-1.46 מיליארד דולר בשנת 2012. בשנת 2011 ההשקעות השוודיות באינדונזיה עמדו סביב $916,000 ב-9 פרויקטים. ב-2012 הנתונים עלו ל-5.2 מיליון דולר ב-11 פרויקטים.
בת-שבע מטפסת
בת-שבע מטפסת (שם מדעי: "Hoya Carnosa"), הקרויה גם צמח השעווה או צמח החרסינה, היא מטפס קטן ממשפחת האסקלפיים. מוצא הצמח הוא מסין ומאוסטרליה. זהו מין בסוג "Hoya", הנקרא על שם תומאס הוי (Thomas Hoy ), מגדל אנגלי שחי בסוף המאה ה-18.
הצמח פופולרי לגידול בבית משום המראה השעווני של הפרחים וריחם הנעים.
מאפייני הצמח.
עלי בת-שבע מטפסת הם דמויי ביצה מוארכת, מבריקים וכהים. ענפיו גמישים ונכרכים ומכילים מיץ חלבי. כותרת הפרח מצופה דונג וצבעה לבן אחיד. גביע הפרח דומה לכוכב ובמרכזו ישנה כותרת ריחנית דו-גונית. הפרח מפריש טיפות צוף שכמותן תלויה בטמפרטורה, הצוף מושך חרקים וצופיות. לצמח ישנה מערכת שורשים קטנה. בת-שבע מטפסת אוהבת לחות ורגישה לקור ולעודף מים. היא עשיה להגיע לגובה של 8–10 מטר הטמפרטורה האידיאלית עבורה היא 16–19 מעלות בלילה וכ-22 מעלות ביום. הצמח מתרבה בקיץ על ידי ייחורים הכוללים זוג עלים, מפרק וקטע ענף לידם.
תהליך פריחת הצמח.
פריחת הצמח היא פריחה מיוחדת, לפני הפריחה שבה נפתחים העלים נראה כמו כתם שעווה בצבע בורדו, שהולך מתבהר וגדל, לאחר מכן הוא נפתח למשטח מעוגל המכיל מספר ניצנים שהולכים ונפתחים לכ־20 כוכבים שעירים בקטיפה ורודים קטנים, שלכל אחד מהם כוכב קטן נוסף במרכזו, עם מרכז צהוב. בת-שבע הוא צמח מטפס אשר כשמתחילים להשריש אותו מענף צעיר הוא מוציא מקום לפרח ופורח . לאחר מכן בכל שנה הוא פורח באותו מקום לפחות פעם בשנה.
שילוח טמאים
כבידה עצמית
כבידה עצמית הוא הכוח הכבידתי המופעל על גוף, שמונע ממנו להתפרק ושומר עליו כגוף שלם.
בכל גוף בטבע הנמצא בשיווי משקל יציב קיים איזון בין הכוחות שפועלים עליו, כלומר קיים סכום הכוחות עליו הוא אפס.
סוג אחד של כוחות הוא כוחות המשיכה בין החלקיקים שמרכיבים את הגוף, כוחות אלו נקראים כוחות משיכה עצמית.