בראשית שנות האלפיים, דרכי העפר באזור נקודת הזינוק שופרו וחלקן כוסו באספלט.
מאז 2016, מסלול המירוץ שונה, כבר לא מקיפים את התבור ולכן שונה שם המרוץ הקשה ל"מרוץ התבור". ההסבר שניתן לשינוי המסלול היה צמצום ההפרעה לתנועה לאורך כביש 65. מנקודת הזינוק מטפסים בעלייה התלולה אל הכפר ערב אל שיבלי, אך משם המשך המסלול שונה. כבר לא רצים דרך הכפרים דבוריה, אום אל ע'אנם וכביש 65 עד לצומת גזית. במקום זאת, מתוך ערב אל שיבלי המסלול פונה מזרחה ודרומה (ימינה ושוב ימינה) בתוך יער בית קשת, יורד ונושק לגדר של בית הספר החקלאי כדורי, חוזר לנקודת הזינוק ומתחיל לולאה נוספת בת 4 ק"מ (מסלול הנערים) מדרום לנקודת הזינוק. לולאה זו עוברת ליד צומת גזית, ומשם עולה ומשתלבת עם סוף המסלול המסורתי הקודם.
אליפות צה"ל.
החל משנת 1998 מרכז כושר קרבי של צה"ל הצטרף באופן רשמי וקבוע למארגני הקפת התבור, הקפת התבור הפכה גם לאליפות צה"ל במרוצי שדה. למקצה הארוך בן 11 ק"מ נוסף מקצה תחרותי ועממי באורך 5.5 ק"מ, שבו נוטלים חלק יחידות, חיילים וחיילות.
המנון לבנון
כולנו למען המולדת, התהילה והדגל (בערבית: كلنا للوطن للعلى للعلم) הוא ההמנון הלאומי של לבנון. ההמנון נכתב על ידי רשיד נח'לה והולחן על ידי ודיע צברא. ב-12 ביולי שנת 1927 השיר אומץ כהמנון לבנון.
רון
רוֹן (בצרפתית: Rhône, בגרמנית: Rhone) הוא נהר העובר בשווייץ ובדרום מזרח צרפת.
אורכו של הרון הוא 812 קילומטר. מקורו באלפים, בהר דאמאשטוק שבשווייץ. הוא זורם לאורך 265 קילומטר בשטח שווייץ עד לאגם ז'נבה. הוא יוצא בצידו המערבי ליד העיר ז'נבה ונכנס לצרפת. לאחר שהוא מתחבר עם יובל הארוו הוא מתפתל מערבה לאורך הרי היורה, עד שאפיקו מגיע לליון.
בליון מתחבר הנהר עם נהר הסון, יובלו העיקרי וממשיך דרומה בבקע הרון, כאשר נהרות האיזר והדיראנס זורמים לתוכו לאורך הדרך.
נהר הרון מתפצל לשתי זרועות בעיר ארל ויוצר את הדלתה של אזור קאמארג. בדלתה זו קיימת שמורת טבע גדולה. הזרוע המזרחית של דלתת רון, הרון הגדול, נשפך לים התיכון באזור מרסיי. שפך זה הוכשר לשמש כאחד מנמליה של העיר. הזרוע המערבית של הדלתה, הרון הקטן, נשפך לקודקוד הצפוני של מפרץ ליון.
בין הערים הנוספות השוכנות לגדות הרון ניתן למנות את אביניון ואורנז'. נהר הרון משמש כנתיב שיט מהים התיכון לעיר ליון. עמק הנהר היה מעבר היסטורי בין דרום צרפת לצפונה ומהים התיכון לים הצפוני. בין השאר ערך חניבעל דרך מעבר זה את מסעו מהיספניה לאיטליה וגאיוס מריוס העמיד את צבאו כנגד פלישת הטווטונים.
סימאס יסאיטיס
סימאס יסאיטיס (ליטאית: Simas Jasaitis; נולד ב-26 במרץ 1982 בווילנה שבליטא הסובייטית) הוא כדורסלן ליטאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת לוקומוטיב קובאן הרוסית ובנבחרת ליטא.
הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של סאקאלי, ובשנת 2000 החל לשחק בסגל הבוגר של הקבוצה. יכולתו הטובה זיכתה אותו בתשומת לב מהמועדון הליטאי הידוע ריטאס וילנה, והוא חתם בו כבר בשנת 2001. יסאיטיס שיחק בריטאס תחת הדרכתו של המאמן נבן ספאחיה, וכשזה עזב את ריטאס והצטרף למכבי תל אביב יסאיטיס עבר ביחד עמו.
יסאיטיס הפגין יכולת טובה במכבי, אך הקבוצה כשלה בניסיון להעפיל לפיינל פור של היורוליג, והנהלת מכבי החליטה לא לחדש את החוזים של חלק מהשחקנים ובהם יסאיטיס. תוך זמן קצר הוא חתם בטאו ויטוריה מספרד, והצטרף שם פעם נוספת לנבן ספאחיה.
הוא שיחק בוויטוריה במשך עונה אחת בלבד, ולאחר מכן חתם בחובנטוד בדאלונה למשך עונה עם אופציה לעונה נוספת. שכרו אמור להיות כמיליון דולרים.
יסאיטיס נמנה עם סגל הנבחרות הליטאיות עד גיל 18 ועד גיל 20, ושיחק במדיהן באליפות אירופה עד גיל 18 (2000) ועד גיל 20 (2002).
קמיל סן-סנס
פרס נחום גוטמן לאיור
פרס נחום גוטמן לאיור הוא פרס שמעניקה עיריית תל אביב-יפו לזכרו של נחום גוטמן.
ג'ק פאלאנס
וולטר ג'ק פאלאנס (באנגלית: Jack Palance; 18 בפברואר 1919 - 10 בנובמבר 2006) היה שחקן קולנוע אמריקני. פאלאנס ידוע בזכות גילום תפקידי נבלים במערבונים בשנות ה-50, להם לוהק בשל מראהו המחוספס ונעימת קולו המאיימת. בגיל 73 שב לתודעת צופי הקולנוע בשל תפקידיו בסדרת סרטי "תעצרו את העיר" לצד הכוכב בילי קריסטל, תפקיד שזיכה אותו בפרס האוסקר.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
פאלאנס נולד כוולדימיר פלניוק למשפחת כורים ממוצא אוקראיני באזור מכרות פנסילבניה. פאלאנס עבד ככורה בנערותו, ולאחר מכן התפרנס מאיגרוף.
בסוף שנות ה-30 ניסה את כוחו בקריירת איגרוף מקצוענית, והיה ידוע בשם "ג'ק בראצו". נמסר כי השיג רצף של 15 ניצחונות מהם 12 בנוקאאוט, בטרם הפסיד בקרב לג'ו באקסי, לימים מתמודד על תואר אלוף העולם. קריירה זו כמתאגרף הביאה לתחילת עיצובם של תווי פניו הגסים, שנראים כתוצאה של ספיגת חבטות רבות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הסתיימה קריירת האיגרוף של פאלאנס. הוא הצטרף לחיל האוויר האמריקני. תאונת טיס במפציץ B-24 ליברייטור, בטיסת אימונים מעל אריזונה הביאה להשחתה נוספת של פניו. ניתוחים פלסטיים הביאו לתוצאה סבירה, אם כי הוא נותר בעל מראה ייחודי. לאחר ששהה זמן רב בבית החולים, לשם שיקום פניו המושחתים, השתחרר בשנת 1944. שנים רבות מאוחר יותר אמר פאלאנס כי הוא חב, בעצם, את הקריירה שלו לתאונות שהשחיתו את פניו.
פאלאנס למד דרמה באוניברסיטת סטנפורד וסיים את התואר הראשון בשנת 1947. במהלך לימודיו התפרנס כמציל, מלצר, טבח, ואף דוגמן לציירים.
קריירה קולנועית.
הוא החל את קריירת המשחק כמחליפו של מרלון ברנדו בגרסת הבמה למחזה "חשמלית ושמה תשוקה". מספר פעמים הצליח לעלות על הבמה ולשחק את התפקיד התובעני של סטנלי קובלסקי.
במשך 3 שנים משנת 1947 התפרנס כשחקן בברודוויי, ובשנת 1950 שיחק את תפקידו הקולנועי הראשון בסרטו של איליה קאזאן "בהלה ברחובות", סרט מעין דוקומנטרי על מגפת דבר הפורצת בניו אורלינס. תפקיד זה והתפקידים שבאו אחריו משכו תשומת לב ציבורית, וכבר על סרטו השלישי "(1952) Sudden Fear" - מותחן בו שיחק לצידה של ג'ואן קרופורד, ששיחקה יורשת החושדת בבעלה הטרי, פאלאנס, כי הוא מנסה לרצוח אותה - היה פאלאנס מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
פאלאנס היה מועמד פעם נוספת לאוסקר בשנת 1953 עת שיחק אקדוחן קר רוח במערבון הקלאסי "שיין", הנחשב לאחד המערבונים הטובים ביותר שנוצרו אי פעם. פאלאנס גילם את דמות האקדוחן המרושע ג'ק וילסון, אשר עיצבה את דמותו כנבל בתודעת צופי הקולנוע. מעתה ואילך שיחק בעיקר תפקידי נבלים במערבונים, לצד דמויות כד"ר ג'קיל ומר הייד, דרקולה ואטילה ההוני.
בשנת 1957 היה פאלאנס מועמד לפרס אמי על תפקידו כמתאגרף בסרט הטלוויזיה "רקוויאם למתאגרף במשקל כבד".
מסוף שנות ה-50 החל פאלאנס להופיע בסרטים שצולמו מחוץ לארצות הברית, במיוחד בצרפת ובאיטליה לאחר שהבמאי ז'אן-לוק גודאר שכנע אותו לשחק מפיק הוליוודי בסרט הגל החדש "Le Mépris" (הבוז), בשנת 1963, לצד בריז'יט בארדו ומישל פיקולי, וזאת על אף שהסרט היה דובר צרפתית ופאלאנס דיבר רק אנגלית.
בשנות ה-80 הנחה לצד ביתו מולי פאלאנס את תוכנית הטלוויזיה "לא יאומן כי יסופר" (Ripley's Believe It or Not).
קריירת המשחק של פאלאנס קיבלה תנופה מפתיעה בסוף שנות ה-80. תחילה ב-1987, כאשר שיחק ב"קפה בגדד" - קומדיה סוריאליסטית בבימויו של פרסי אדלון, בה שיחק צייר חובב בעל עבר רחוק של שחקן הוליוודי (בדיוק כמו פאלאנס עצמו באותה עת) ולאחר מכן, כאשר שיחק בסרט "אקדוחנים צעירים" (1989) ובסרט "באטמן", בבימויו של טים ברטון. בתקופה זו עלתה הדרישה לשירותיו כשחקן, והוא עסק בקידום פרויקטים חדשים. ב-1999 שיחק בסרט "אי המטמון", אשר מבוסס על ספרו באותו שם של רוברט לואיס סטיבנסון.
פרסים.
ב-1992 זכה פאלאנס בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, וכן בפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט "תעצרו את העיר, אני רוצה לרדת!" (1991) בו שיחק קאובוי קשיש היוצא למסע לצידם של יאפים עירוניים בראשותו של בילי קריסטל.
עם קבלת הפרס הביט מגבוה על קריסטל, מנחה הערב, הנמוך ממנו בהרבה, ונהם - "בילי קריסטל, אני מחרבן חרא גדול ממנו..." ("Billy Crystal... I crap bigger than him."). לאחר מכן השתטח על הרצפה והחל בסדרת כפיפות שמיכה על יד אחת. בהמשך הערב שימש מטרה לעקיצותיו של קריסטל שהודיע מעת לעת כי פאלאנס קופץ באנג'י מהשלט "הוליווד", טס במעבורת החלל, נבחר ל"גבר הסקסי ביותר" על ידי המגזין "פיפל", וזכה בבחירות המקדימות לראשות עיריית ניו יורק, וסיים את הערב באמירה כי "הודיעו לי כי בשנה הבאה ינחה את הטקס ג'ק פאלאנס". בשנה שלאחר מכן נכנס קריסטל אל הטקס כשהוא על עגלה שעליה צללית ענק של פסל האוסקר, אותה גורר פאלאנס.
על אף שדמותו של פאלאנס מתה בסרט "תעצרו את העיר", נמצא הפתרון התסריטאי לשילובו ב"תעצרו את העיר 2". פאלאנס המשיך לשחק בקולנוע ובטלוויזיה עד לשנת 2004.
עבודותיו באמנויות אחרות.
פאלאנס היה צייר מחונן, ואהב לצייר נופים. הוא מכר את ציוריו והציג אותם בגלריות, כאשר מאחורי כל ציור כתב שיר מפרי עטו. את שיריו קיבץ לקובץ בשם "יער האהבה" שפורסם בשנת 1996.
חייו הפרטיים.
אשתו הראשונה של פאלאנס הייתה וירג'יניה בייקר, לה היה נשוי בין 1949 ל-1966. לזוג נולדו 3 ילדים. שניים מהם, מולי וקודי, פיתחו קריירת משחק משגשגת משל עצמם. קודי שיחק לצד אביו ב"אקדוחנים צעירים" אך מת בגיל צעיר, בשנת 1998 מסרטן העור. לאחר מותו החל פאלאנס במפעלי צדקה שנועדו להעלות את המודעות למחלה.
במאי 1987 נישא פאלאנס בשנית לאליין רוג'רס.
ב-10 בנובמבר 2006 מת פאלאנס בשיבה טובה בביתו בסנטה ברברה בקליפורניה.