ציידי חרקים
קוליקיים
קוליקיים (שם מדעי: Coccyzinae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים, החיה רק ביבשת אמריקה מקנדה עד ארגנטינה. בתת-משפחה זו שלושה סוגים.
מאפיינים.
לעופות אלה מקור צהוב או שחור בולט ועיניים אדומות. צבעם בהיר בעיקרו וכנפיהם אפורות. הקוקיות ניזונות בעיקר מחרקים שהן מוצאות בין העצים.
למרות מנהג בני המשפחה, רק מין אחד "Coccyzus erythropthalmus", נוהג להיטפל לעופות אחרות. השאר מקננות בין העצים ומטילות שבע ביצים, למרות שהסוג "Saurothura "מטיל רק שתי ביצים. הרגלי הסוג "Piaya " אינם ידועים.
חיות בעיקר ביערות ובאזורים ממוזגים אך גם באזור הטרופי.
אניים
אניים (שם מדעי: Crotophaginae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים, החיה רק באמריקה מקנדה עד ארגנטינה. בתת-משפחה זו 2 סוגים: Guira וCrotophaga ובהם 4 מינים. בעבר הם נחשבו למשפחה עצמאית.
מינים אלה הם קוקיות גדולות החיות בין העצים של אמריקה הטרופית והם בעלי נוצות צהובות עד שחורות, ציצה קטנה מאחורי ראשם ומקורים גדולים ועבים. הרגליים עבות והזנבות ארוכים. הם ניזונים מחרקים שונים, מחסרי חוליות, מביצים ומלטאות וצפרדעים קטנות. הם חיים בקבוצות מונוגמיות.
הם מקננים על הביצים ואינם מיטפלים לעופות אחרים כלל, אך לעיתים יהרגו גוזלי עופות אחרים ללא מטרה. חלק מהמינים מטילים עד 7 ביצים ואחרים רק 2-3 ביצים.
קוקל
קוקל (שם מדעי: "Centropus") הוא סוג של עופות ממשפחת הקוקייתיים והסוג היחידי בתת-משפחת הקוקליים (Centropodinae).
מאפיינים.
עופות אלה חיות בעולם הישן מאפריקה שמדרום לסהרה ומדגסקר עד לדרום-מזרח אסיה, אינדונזיה וחלק גם באוסטרליה. הם בעלי נוצות שחורות, ראשים גדולים, עיניים אדומות ומקור כהה גדול. הם חיים רוב הזמן על הקרקע או בין הענפים הנמוכים והשיחים ובעלי טפרים גדולים בהרגליהם וזנב ארוך. הם אוכלי בשר הניזונים מחרקים גדולים, עכבישאים, רכיכות, ביצים, דו-חיים, זוחלים קטנים ואף יונקים קטנים ועופות קטנים. הם הורגים את טרפם עם מקורם החסון.
בניגוד למיני קוקיות אחרות הם אינם טפילי קנים והם מקננים בין העצים. ישנה חלוקת תפקידים בין הזכרים לנקבות ולעיתים הזכרים מטפלים בגוזלים מעט יותר.
קוקליים
התזמורת הפילהרמונית של טוקיו
התזמורת הפילהרמונית של טוקיו (ביפנית: 東京フィルハーモニー交響楽団) טוענת להיותה התזמורת הקלאסית הוותיקה ביותר ביפן, מאחר שנוסדה בנגויה בשנת 1911. היא עברה לטוקיו בשנת 1938. נכון ל-2005 מונה התזמורת כ-166 נגנים.
התזמורת מופיעה באולם אורצ'רד, שהוא חלק ממתחם הקניות והבידור בּוּנְקאמוּרָה (文化村) בשיבּוּיָה, טוקיו.
המדינה החופשית פרוסיה
המדינה החופשית פרוסיה הייתה המדינה הגדולה ביותר ברפובליקת ויימאר, והיוותה כ-62% משטח גרמניה. המדינה התנהלה בצורה דמוקרטית עד לשנת 1933, שאז השתלטו עליה הנאצים. בתקופת גרמניה הנאצית עמד בראש המדינה הרמן גרינג, שעמד בראשה עד 1945. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוחלט על פירוק פרוסיה, ושילוב שטחיה במדינות גרמניה השונות.
היסטוריה.
רפובליקת ויימאר.
לאחר תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, התפטר וילהלם השני, קיסר גרמניה מתפקידו, ובעקבותיו כל שאר המלכים והנסיכים הגרמניים התפטרו אף הם מתפקידם. בחוזה ורסאי איבדה גרמניה חלק מנחלותיה, וכמעט כל השטחים שנאלצה למסור השתייכו לפרוסיה; אויפן ומלמדי לבלגיה, צפון שלזוויג - לדנמרק, אזור ממל לליטא, שטח קטן לצ'כוסלובקיה, רוב חלקי הפרובינציות של פרוסיה המערבית ופוזן - לפולין, ואת חבל הסאר שנמסר לפיקוחו של חבר הלאומים. על אף אובדן השטחים הייתה פרוסיה המדינה הגדולה ביותר בגרמניה, הן מבחינת שטח והן מבחינת מספר התושבים.
פרוסיה הפכה למדינה דמוקרטית, ובמהלך השנים 1919–1932 נשלטה על ידי קואליציה של המפלגות הסוציאל-דמוקרטים, המרכז וההדמוקרטים, ובין 1921–1925 אף מפלגת העם הגרמנית, אולם בפרוסיה המזרחית התחזק עם הזמן כוחה של המפלגה הנאצית. בין השנים 1920–1932 עמד בראש ממשלת פרוסיה אוטו בראון, אשר היה מנהיג מוכשר מאוד, והעביר כמה רפורמות חשובות מאוד בניהול המדינה.
בשנת 1932 הדיח פרנץ פון פאפן את הממשלה הפרוסית, ומינה את עצמו לנציב הרייך בפרוסיה, בטענה שהממשלה הפרוסית איבדה את כוחה לשמור על הסדר הציבורי, עקב קרב יריות שהתרחש באלטונה בין קומוניסטים לחברי אס אה.
גרמניה הנאצית.
ב-30 בינואר 1933 מונה אדולף היטלר לקנצלר גרמניה, והרמן גרינג מונה לשר הפנים בממשלת פרוסיה. 4 שבועות לאחר מכן הוצת בנין הרייכסטאג, ובעקבות כך חוזק מעמדה של המפלגה הנאצית, עקב טענתם שההצתה בוצעה על ידי הקומוניסטים הגרמנים. באפריל 1933 ביקר פון פאפן בותיקן, ובהיעדרותו ניצל היטלר את ההזדמנות, ומינה את גרינג לראש ממשלת פרוסיה.
לרשות הנאצים עמדו, מראשית הדרך, אמצעי השלטון של ממשלת המחוז הפרוסית, בראש ובראשונה כוחות המשטרה. כבר מאמצע שנת 1933 נשלטו כל המדינות הגרמניות האחרות באופן מרוכז מברלין באמצעות נציבים, צעד שהוסדר באופן פורמלי בשנת 1935 כאשר בוטלה עצמאותן של מדינות-המחוז מכוח "חוק נציבי הרייך" (Reichsstatthaltergesetz).
בשנת 1937 סופחו חלק משטחי פרובינציית שלזוויג-הולשטיין להמבורג, ואילו ליבק סופחה לשלזוויג-הולשטיין. בשנת 1939 נערכו שינויים נוספים בתחומי המדינות השונות בפרוסיה, ובשנת 1942 נערכו שוב שינויים בפרובינציות השונות. במהלך מלחמת העולם השנייה סופחו לגרמניה שטחים נרחבים בפולין, ומתוכם שטחים נרחבים שהשתייכו לפרוסיה קודם מלחמת העולם הראשונה, אולם השטחים הללו לא צורפו לפרוסיה, אלא אורגנו כגאו נפרד - ורתגאו.
עם תום תקופת הרייך השלישי בשנת 1945, חלוקתה של גרמניה לאזורי כיבוש ואובדן כל השטחים שממזרח לנהרות אודר ונייסה חדלה למעשה פרוסיה להתקיים. כוחות הברית הכריזו בחוק מספר 46 מיום 25 בפברואר 1947 על סופה של המדינה הפרוסית, בשל היותה "ערש המיליטריזם הגרמני" ואחראית לשתי מלחמות העולם. השקפה זו מתעלמת מהעובדה כי הנאציונל-סוציאליזם, לכל הפחות, מקורו אינו בפרוסיה כי אם בבוואריה, וכי לפרוסיה הייתה מסורת ארוכה של מדינת חוק, וכי בתקופת רפובליקת ויימאר, עד לפיזור הממשלה בידי פאפן, הייתה דווקא למעוז הדמוקרטיה.
חלוקת פרוסיה.
רוב שטחה ההיסטורי של פרוסיה לא נותר ברשותה לאחר מלחמת העולם השנייה. קו הגבול החדש שנקבע היה קו אודר-נייסה, וכל השטחים שממזרח לנהרות אודר ונייסה סופחו בידי פולין וברית המועצות. הרוב המכריע של האוכלוסייה הגרמנית בשטחים אלו (כ-10 מיליון תושבים) נמלט או גורש. השטחים של פרוסיה שנותרו בידי גרמניה חולקו בין מדינות המחוז החדשות, בעיקר ברנדנבורג וסקסוניה-אנהלט (שבוטלו בגרמניה המזרחית בשנת 1952 והוקמו שוב עם איחוד גרמניה).
מחוזות פרוסיה.
בחוזה ורסאי איבדה גרמניה חלק מנחלותיה, וכמעט כל השטחים שנאלצה למסור השתייכו לפרוסיה; אויפן ומלמדי לבלגיה, צפון שלזוויג - לדנמרק, אזור ממל לליטא, שטח קטן לצ'כוסלובקיה, רוב חלקי הפרובינציות של פרוסיה המערבית ופוזן - לפולין, ואת חבל הסאר שנמסר לפיקוחו של חבר הלאומים, ואילו שאר המדינה אורגנה ב-14 פרובינציות:
בשנת 1938 אוחדו הפרובינציות השלזיות ליצירת פרובינציית שלזיה מחדש, אך בשנת 1941 פורקו שוב.
מנחת ערד
מנחת ערד הוא מנחת מטוסים הנמצא 3 קילומטר מדרום־מערב לעיר ערד. בגובה 595 מטר (1,952 רגל) מעל פני הים.
במנחת מסלול טיסה יחיד (08/26) באורך של 1,400 מטר, הסלול אספלט.
פעילות ואחזקה.
המנחת פעיל בשעות אור ויום בכל ימות השבוע, בעבר הופעל בידי עמותת התעופה ערד, וכיום בידי חברת אומניטס בע"מ ורשות התעופה האזרחית.
אין אחזקה שוטפת במנחת וגם אין בו אפשרות לתדלוק מטוסים. במנחת ישנו צוות כיבוי אש הכולל שני אנשים וכלים לכיבוי אש.
מכיוון שהמנחת אינו עמוס, מתאפשרת בו תנועת כלי רכב ורכיבת אופניים, מלבד בזמני המראה או נחיתה.
מלקוניים
מלקוניים (שם מדעי: Phaenicophaeinae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים. היא קרובה לתת-משפחת הקוליקיים.
בני קבוצה זו הם עופות גדולים בעלי מקורים עבים ומוארכים מעט ובמקרים רבים הם מקושטים ובעלי לחיים כחולות, מקורים צהובים או אדומים מאוד והעיניים אדומות או כחולות. הם מותאמים להליכה על הקרקע והם בעלי רגליים גדולות עם טפרים גדולים וזנב ארוך לאיזון. חלקם צבעוניות מאוד.
חלק מבני הקבוצה ניזונים מפירות ואחרים הם ציידים קשוחים הניזונים מחרקים אך גם מחולייתנים קטנים. הם חיים ברחבי האזור הטרופי.
הם חיים ביערות באזורים הטרופיים ובעיקר בדרום-מזרח אסיה ובאי מדגסקר.
ברבליסוס
ברבליסוס (בלטינית: Barbalissus) הייתה עיר עתיקה בפרובינקיה הרומית והביזנטית יופרטנסיס (Euphratensis). האתר נמצא במקום שבו נמצאים שרידי קלע'ת בליס, המשמר בחלקו את השם העתיק, מדרום למסכנה האתר של העיר העתיקה אמר, בסוריה, על הדרך מחלב לאתר של העיר העתיקה סורה , במקום שבו הפרת פונה בחדות מזרחה.
היסטוריה.
העיר נבנתה בסמוך לשרידי העיר העתיקה אמר שנהרסה ב-1187 לפנה"ס. בתקופה האימפריה הרומית, שימשה העיר כבסיס למעמד פרשים Equites Dalmatae, שמקורו כנראה מאיליריה בבלקן.
בשנת 253, התקיים במקום קרב ברבליסוס , בין המלך הפרסי סאסאני שאפור הראשון והכוחות הרומיים שהובסו בקרב. שאפור הראשון המשיך לבזוז ולהרוס לאחר הקרב את כל הערים החשובות בקוילה-סוריה כמו אנטיוכיה, זאוגמה וסמוסטה .
הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון (527-565) בנה את חומותיה.