בטורניר ויניה דל מאר של 2008 הודח מאסו כבר בסיבוב הראשון על ידי הארגנטינאי סרחיו רויטמן, ומכיוון שב -2007 הוא הגיע לגמר הוא לא הגן על נקודות הדירוג שלו מה שהוביל לצניחתו למקום ה-97 בעולם בשבוע שלאחר מכן. ביולי, הוא צנח עוד בדירוג עד למקום ה-138, הגרוע ביותר שלו מאז נובמבר 1999. בהמשך השנה הוא זכה בצ'לנג'ר של פלוריאנופוליס בברזיל והגיע לגמר בשני צ'לנג'רים נוספים.
מאסו החל את שנת 2009 עם אפס ניצחונות במהלך חמשת הטורנירים הראשונים שלו ואף הפסיד במשחק הפתיחה ביחידים מול קרואטיה בגביע דייוויס בתחילת מרץ. רצף ההפסדים שלו נשבר באינדיאן וולס מאסטרס כשניצח את אדוארדו שוונק הארגנטינאי בשלוש מערכות בסיבוב הראשון.
אולימפיאדה.
מאסו ייצג את צ'ילה בשלוש אולימפיאדות: סידני 2000, אתונה 2004 ובייג'ינג 2008. בטקס הפתיחה של האירוע בשנת 2000, הוא אף היה נושא הדגל של המשלחת הצ'יליאנית לאחר שמרסלו ריוס לא הצליח להופיע. בסיבוב הראשון הוא ניצח את סלאבה דוסדל הצ'כי, אך הפסיד לחואן קרלוס פררו הספרדי בסיבוב הבא.
באתונה הסיפור היה שונה לגמרי, שם כבש מאסו הן את טורניר היחידים ואת והן את טורניר הזוגות, ב־21 באוגוסט ניצחו הוא ופרננדו גונסאלס את ניקולס קיפר וריינר שוטלר מגרמניה כדי לזכות בתחרות הזוגות, מה שהפך להיסטוריה בכך שזיכה את צ'ילה במדליית הזהב האולימפית הראשונה שלה אי פעם בענף ספורט כלשהו, אחרי כמעט מאה שנים של השתתפות במסגרת האולימפית. מאסו וגונסאלס התמודדו עם ארבע נקודות משחק במערכה הרביעית לפני שניצחו וזכו בזהב. למחרת זכה מאסו במדליית הזהב השנייה שלו, כשניצח את מרדי פיש מארצות הברית בחמש מערכות בגמר היחידים לגברים. לאחר ניצחונו ביחידים הוא הוכרז "כ"ספורטאי היום" על" ידי ארגון אולימפיאדת אתונה 2004.
לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 נכנס מאסו רק באמצעות "ווילד קארד" כיוון שהדירוג שלו לא היה אמור להקנות לו מקום בתחרות. וגם לא נחל הצלחה גדולה כשהודח בסיבוב השני ביחידים ובסיבוב הראשון בזוגות (שם הוא חבר פעם נוספת לבן ארצו פרננדו גונסאלס). עד היום מאסו הוא השחקן היחיד בסבב הגברים בעידן הפתוח שזכה במדליות זהב גם ביחידים וגם בזוגות באותם המשחקים האולימפיים.
גביע דייוויס.
למאסו היסטוריה ארוכה בגביע דייוויס, את ההופעה הראשונה שלו ערך בשנת 1996 מול קנדה כשהוא בן 16 שנים ו -188 יום בלבד, ובכך הפך באותה עת לשחקן הצעיר ביותר שייצג את נבחרת צ'ילה, (תואר בו החזיק עד 2012 כשכריסטיאן גרין שבר אותו). ולמעט בשנת 2003, הוא נקרא לייצג את צ'ילה בכל שנה מאז ועד פרישתו ב-2013.
מאסו שיחק 56 משחקים בסך הכל, ומחזיק במאזן חיובי של 32-24 הישגי השיא של הנבחרת כשמאסו היה חלק ממנה היו שתי הדחות ברבע הגמר בשנים 2006 ו-2010. מאסו בלט מאז ומתמיד ביכולתו להילחם במשחקים אלו, שבאה לידי ביטוי במשחקי מרתון ארוכים, והשיג לעיתים קרובות ניצחונות נגד יריבים המדורגים גבוה ממנו. למעשה, הוא מחזיק בשיא למשחק הארוך ביותר של נבחרת צ'ילה בתולדות גביע דייוויס, כשבספטמבר 2009 הכניע את סטפן קוביק האוסטרי במשחק שארך 5 שעות ו-14 דקות.
בשנת 2014, מאסו נכנס לתפקיד קפטן נבחרת גביע דייוויס של צ'ילה, עם מרסלו ריוס כמאמן. לאחר חמש שנים מאז החל לשמש כקפטן, חזרה הנבחרת לבית העליון של התחרות שמונה שנים לאחר השתתפותה האחרונה.
משחקי המכביה.
מאסו ייצג את נבחרת צ'ילה במשחקי המכביה השש-עשרה שנערכו בישראל בשנת 2001.
אימון.
כיום מאסו מאמן את דומיניק תים, האוסטרי זוכה אינדיאן וולס מאסטרס לשנת 2019.
סגנון משחק.
מאסו היה ידוע ברוח הלחימה שלו, במיוחד כששיחק בצ'ילה, אותה הדגים באולימפיאדת 2004 ובמספר משחקי גביע דייוויס. סגנונו הקשוח הפך אותו למומחה במגרש חימר, עם משחק טוב על הקו ושליטה טובה הן בחבטות כף יד והן בחבטות גב יד.
איגוד אוניברסיטאות המחקר
איגוד אוניברסיטאות המחקר (באנגלית: The Universities Research Association, בראשי תיבות: URA) הוא קונסורציום ללא מטרות רווח של אוניברסיטאות מובילות במחקר שהוקם בשנת 1965 לצורך ניהול ותפעול של מתקני מחקר לטובת האינטרס הלאומי. המשימה של האיגוד היא להקים ולהפעיל מעבדות ומתקנים ייחודיים למחקר, פיתוח וחינוך במדעים הפיזיים והביולוגיים להרחבת גבולות הידע, טיפוח חדשנות וקידום חינוך לדורות הבאים של מדענים. האיגוד שותף במעבדות פרמילאב ובמצפה פייר אוגר ובמעבדות סנדיה הלאומית. האיגוד מעניק ארבעה סוגי פרסים למדענים חוקרים: פרס עבור קריירה מוקדמת, פרס עבור חוקרים במעבדות פרמילאב, פרס בוגרי תזות ופרס חוקרי פוסט-דוקטורט.
המוסדות החברים.
חברי האוניברסיטה בארצות הברית מחולקים לשבע קבוצות אזוריות, עם מערכת של ייצוג במועצת הנאמנים של איגוד אוניברסיטאות המחקר. את הייצוג האזורי משלימים נאמנים כלליים. האיגוד כולל בעיקר מוסדות מחקר אקדמיים בארצות הברית, עם חברים גם ביפן, איטליה ובריטניה. חברות מאפשרת למוסדות אלה לשתף פעולה זה עם זה ביוזמות מחקר משמעותיות, לשתף מתקנים ומשאבים ולהקל על קידום הידע. להלן רשימת 90 חברי איגוד אוניברסיטאות המחקר נכון לשנת 2022:
סינכרוליפט
סינכרוליפט (באנגלית: synchrolift או syncrolift) היא מעלית להרמת סירות וספינות אל מחוץ למים לצורכי תחזוקה או תיקונים. כלי השיט מוסע אל עריסה השקועה במים, אשר מורמת אחר כך על ידי מערכת של כננות שפעולתן מסונכרנת. את העריסה ועליה כלי השיט גוררים על גבי מסילה אל שטח התיקונים.
הסינכרוליפטים הגדולים ביותר מסוגלים להרים כלי שיט עד מעמס של 100,000 טון. בשל יכולת זו דחקו הסינכרוליפטים כמעט לחלוטין את המבדוקים היבשים הישנים, שמרביתם מסוגלים להכיל כלי שיט אחד בלבד בכל פעם.
הסינכרוליפט הומצא במחצית העשור של 1950 על ידי ריימונד פירלסון (Raymond Pearlson), אז המהנדס הראשי של Merill Stevens, מספנה קטנה במיאמי. ב-1958 הקים חברה בשם Pearlson Engineering Company, על מנת להוסיף ולפתח את המצאתו. החברה נרכשה ב-1959 על ידי הקונצרן הבריטי Northern Engineering Industries, ובמהלך עשרים השנים הבאות התקין פירלסון את מעלית האוניות שהמציא במאות מספנות ברחבי העולם. ב-1989 נרכשה NEI על ידי הקונצרן "רולס-רויס" (Rolls-Royce plc).
ב-2002 הוענק לפירלסון פרס Elmer A. Sperry על "המצאה, פיתוח והתקנה ברחבי העולם של מערכת חדשה להרמת ספינות אל מחוץ למים לצורכי תיקונים ולהשקת כלי שיט חדשים".
ב-2015 חתמה Nekkar ASA על הסכם עם "רולס-רויס אחזקות" לרכישת הנכסים של Synchrolift. הסימן המסחרי הרשום ® Syncrolift שייך כיום ל-Syncrolift AS, חלק מקבוצת Nekkar ASA.
ב-1966 רכשה רשות הספנות והנמלים בישראל סינכרוליפט להרמת ספינות עד 1200 טון שהותקן בנמל חיפה ומשרת גם את חיל הים.
אחומי
לא כלום
לאורך הדורות פילוסופים רבים דנו בקיום ובמשמעות של הלא כלום, ומושג זה שיחק לעיתים תפקיד חשוב בהגותם.
הפילוסוף היווני פרמנידס (המאה ה-5 לפנה"ס) טען ש'לא כלום' אינו יכול להתקיים, שכן לא ניתן להתייחס לדברים אלא אם כן הם קיימים. מתוך שלילת הקבוצה הריקה שלל פרמנידס את האפשרות של יצירה של דברים 'יש מאין' או היעלמות של דברים, והמשיך לשלול כל תנועה או שוני. הפרדוקסים של זנון נבנו על ידי תלמיד של פרמנידס, שהביא ראיות נוספות לתורה של מורו בדרך השלילה: הוא הניח שתנועה קיימת והראה שהנחה זאת מובילה לסתירות. אריסטו אמר על תורתו של פרמנידס שלמרות שנראה שהטענות שלו מבוססות על הגיון לוגי מוצק, להאמין לתוצאות (שלא קיימים תנועה או שוני בעולם) גובל בטירוף.
הפילוסופים האטומיסטים, כמו לוקיפוס ודמוקריטוס קיבלו את טענותיו של פרמנידס שלפיהן ללא 'כלום' תנועה לא יכולה להתקיים, וביססו את התורות שלהם על מבנה החומר על ההנחה שבין החלקיקים היסודיים ישנו 'לא כלום'. גם אריסטו התייחס לנקודה זאת בכך שהוא הבדיל בין 'חומר' ל'מרחב' וכך איפשר למרחב ריק מחומר להתקיים. הקשר בין קיומו של 'לא כלום' לבין מבנה החומר והדינמיקה שלו המשיך להעסיק פילוסופים כגון רנה דקארט ובלז פסקל, וכן ממלא תפקיד חשוב בתורות פיזיקליות כמו מכניקה ניוטונית, תורת הקוונטים ויחסות כללית.
הלא כלום מופיע כבר בפתיחת ספרו של גאורג וילהלם פרידריך הגל, מחשובי הפילוסופים של עידן האורות, 'לוגיקה'. ספר זה נפתח בתזה - 'המוחלט הוא ישות טהורה', באנטיתזה 'המוחלט הוא לא כלום' ובסינתזה 'המוחלט הוא בהיווצרות'.
בפילוסופיות מזרחיות, כגון בודהיזם, 'לא כלום' משחק תפקיד חשוב כמצב תודעתי רצוי.
אנה קלומפק
אנה אליזבת קלומפק (באנגלית: Anna Elizabeth Klumpke; 28 באוקטובר 1856 - 9 בפברואר 1942) הייתה דיוקנית וציירת ז'אנר אמריקאית, שנולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית. היא אולי ידועה בעיקר בזכות דיוקנאותיה של נשים מפורסמות כולל אליזבת קיידי סטנטון (1889) ורוזה בונר (1898).
ראשית חייה.
אביה של אנה, ג'ון ג'רלד קלומפק, יליד אנגליה או גרמניה, היה מתווך מצליח ועשיר בסן פרנסיסקו. אמה הייתה דורותיאה מטילדה טולה. אנה הייתה הבכורה מבין שמונה ילדים, חמישה מהם הגיעו לבגרות. בין אחיה היו האסטרונומית דורותיאה קלומפק-רוברטס, הכנרית ג'וליה קלומפק והנוירולוגית אוגוסטה דז'רין-קלומפק.