סליק אבידוב בנהלל היה סליק מרכזי של ארגון ההגנה שנבנה ב-1943 בחצר ביתו של יעקב אבידוב בנהלל. לאחר הקמת המדינה הוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל וניתן לסייר במקום.
רקע.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה החלו יישובים רבים לאסוף ולרכוש נשק כשכל ישוב דאג לעצמו ובהתאם לכך כל ישוב טרח והקים סליקים פרטיים בתחום היישוב בכוחות עצמו. החל מ-1925, עם קום ארגון ההגנה, החלו ראשי הארגון בתהליך כלל ארצי של הרחבת היקף הנשק הנאגר ושיפור אופן אחסנתו. במסגרת זו הקים הארגון 4 סליקים ארציים מרכזיים (בגבעתיים, קבוצת גבע, קבוצת כנרת ובאיילת השחר). בנוסף פעל הארגון לשפר את הסליקים ביישובים נוספים ברחבי הארץ.
מאחר שרוב הסליקים הוקמו בקיבוצים היו אלו "על הכוונת" של הבריטים דבר שהתבטא בפשיטות ובחיפושים חוזרים ונשנים בקיבוצים. לכן החליטו ראשי ההגנה לפזר את הסיכון ולהקים סליקים גם במושבים. החלטה זו לוותה בהרבה חששות בגלל העונשים הכבדים שהטילו הבריטים בעקבות גילוי סליקים. בעוד שבמקרה של גילוי סליק בקיבוץ אין גורם אחד שניתן להאשים אותו הרי שבמקרה של גילוי סליק במשק פרטי במושב כן ניתן להאשים גורם ספציפי.
על אף החשש החל ארגון "ההגנה" בבניית סליקים במושבים כשאחד מהם נבנה במשק של יאני אבידוב בנהלל.
ההיסטוריה של הסליק.
בניית הסליק במשק אבידוב החלה ב-1943. כדי להסוות את מטרת הבנייה הכריז אבידוב על בניית בור איסוף שתן של הפרות ברפת המשק. התכנון היה לחפור 2 בורות כשלבור הקטן אכן ייאסף השתן בעוד שהבור הגדול יהפוך לסליק.
את החפירה ביצעו פועלים, מומחי חציבה, מחיפה. עבודתם לוותה במחאה של תושבי נהלל שלא היו בסוד העניינים והתנגדו לעבודת שכירים במושב. לאחר סיום חציבת 2 הבורות נוצק בטון בקירות ובתקרה. הסליק נבנה בעומק 2.5 מטר ובשטח של כ-5 מ"ר. פיר חיבר אותו אל פני הקרקע שם הוסתר פתחו במשאבה אותה ניתן היה להזיז. במקביל לבנייה הונחו 4 צנורות אוורור אנכיים שהוסוו כעמוד חשמל וכעמודי תמיכה למבנה הרפת שנבנתה מעל הסליק.
עם סיום בניית הסליק החלו אנשי ההגנה להעביר אליו נשק במהלך הלילה. בשבת השחורה לא גילו הבריטים את הסליק אך מחשש שבחיפוש נוסף הוא יתגלה נאטם הפתח עד פרוץ מלחמת העצמאות אז הוא נפתח שוב והנשק שבו נמסר לכוחות הלוחמים.
לאחר קום המדינה.
ניסיון ההשתלטות על הסליק.
על אף הקמת המדינה וצה"ל נותר בארגונים שונים החשש מפני הממלכתיות. אחד הארגונים האלו היה מפ"ם שחשד במנגנונים של מפא"י ולכן הורתה הנהגת מפ"ם לקיבוציו להכין נשק בסליקים. ב-1949 נרשם ניסיון דומה של מפ"ם להשתלט על הסליק במשק אבידוב. דב אבידוב (בנו של יאני) הוזמן לפגישה עם משה סנה בחיפה כשבהמשך החלו שליחים של מפ"ם לשפץ את הסליק ללא אישור המשפחה. הנושא דווח למשה דיין ואיסר הראל והניסיון נעצר.
הקמת המוזיאון.
נכדו של יאני, עופר אבידוב, שיפץ את הסליק והפך אותו לאתר תיירות הפתוח למבקרים המשולב במספר אתרים נוספים הקשורים לסיפור משפחת אבידוב.
מחווה אומנותי.
כמחווה לסליק אבידוב מספר מאיר שלו, בספרו רומן רוסי, על שומר הכפר, רילוב, על הסליק שהקים ברפת שלו, ועל שלל כלי הנשק שצבר שם.
ועדת סטרשנוב
יחסי אלג'יריה–הרשות הפלסטינית
יחסי אלג'יריה–הרשות הפלסטינית מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אלג'יריה להרשות הפלסטינית. הברית בין שתי הטריטוריות נותרה חזקה ונמשכה עד עצם היום הזה. כיום אלג'יריה תומכת בתהליך השלום בהמזרח התיכון, אך אין לה שום יחסים עם ישראל.
היסטוריה.
אלג'יריה תמכה בפלסטינים נגד ישראל מאז שזכתה בעצמאות מצרפת בשנת 1962. חזית השחרור הלאומית או FLN היו תומכים חזקים בעניין הפלסטיני. במהלך מלחמת העצמאות האלג'יראית בין השנים 1954–1962, פלסטינים רבים ראו באלג'יריה ובמאבק שלה לעצמאות מודל טוב ללמוד ממנו. אלג'יריה תמכה ב מאז 1970 ואף סיפקה נשק והכשרה למיליטנטים פלסטינים. בשנת 1974 נפתחה שגרירות פלסטינית באלג'יר ובשנת 1975, אלג'יריה נתנה חסות והצביעה לתמיכה בהחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם אשר השוותה את הציונות לגזענות (ההחלטה בוטלה מאוחר יותר עם החלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם בשנת 1991, אך אלג'יריה הצביעה נגד אותה החלטה). לאחר הסכמי קמפ דייוויד אלג'יריה ניתקה את כל היחסים הדיפלומטיים עם מצרים והמשיכה לתמוך בפלסטינים, אם כי הפעם בצורה פחות ברורה. במהלך האינתיפאדה הראשונה, אלג'יריה גינתה בחריפות את פעולות ישראל וכינסה את פסגת הליגה הערבית ב-1988. לאחר הכרזת העצמאות הפלסטינית ב-15 בנובמבר 1988, אלג'יריה הפכה למדינה הראשונה בעולם שהכירה במדינת פלסטין החדשה ב־15 בנובמבר 1988 וכוננה רשמית יחסים דיפלומטיים מלאים עימה עד ה-18 בדצמבר 1988. אולם אלג'יריה נכנסה במהרה לסערה פוליטית ועד מהרה התפתחה למלחמת אזרחים לאחר הבחירות לפרלמנט באלג'יריה בדצמבר 1991 שבוטל על ידי הצבא האלג'יראי בינואר 1992.
יחסים עכשוויים.
לאחר הסכמי אוסלו משנת 1993, אלג'יריה המשיכה לתמוך בעמדה הפלסטינית יותר מאי פעם, ותמכה גם ביוזמת השלום הערבית משנת 2002. במהלך מבצע עופרת יצוקה אמר ראש ממשלת אלג'יריה אחמד אוייהיה "בשם הממשלה, אני מביע את גינוינו החזק לפשעים נגד האנושות שביצעה ישראל למשך שבוע נגד בני עזה". לאחר המשט לעזה ב-2010, אלג'יריה גינתה "במילים החזקות ביותר" את ההתקפה הישראלית נגד צי הסיוע הבינלאומי לעזה וביקשה תגובה "חזקה פה אחד" מהקהילה הבינלאומית. במהלך מבצע עמוד ענן בנובמבר 2012, גינתה אלג'יריה, באמצעות דובר משרד החוץ, עמר בלני, את "התוקפנות הישראלית נגד רצועת עזה" וקראה למועצת הביטחון של האו"ם ולקהילה הבינלאומית לקחת על עצמם את אחריותם "ולשים סוף להסלמה מסוכנת זו" ב-29 בנובמבר 2012. במהלך הסכסוך בין ישראל לעזה בשנת 2014, שר החוץ רמטנה לממרה דחק בקהילה הבינלאומית לפעול כדי לגרום לישראל לחדול מיידית מהתקפותיה נגד פלסטין ולכבד את ההפוגה מנובמבר 2012. "תוך שהוא מגנה בחומרה את ההתקפות הברבריות נגד לעם הפלסטיני חסר ההגנה, אנו מאמינים כי התקפות אלה עודדו על ידי שתיקתה השאננה של הקהילה הבינלאומית למדיניות ההרחבה הישראלית והשפעתן השלילית על השלום והביטחון באזור", אמר לממרה. הוא גם הדגיש את הצורך בפעולה דחופה בתוך האומות המאוחדות כדי להגיע לנוסחה שמאלצת את ישראל לעצור את התוקפנות שלה בעזה.
יחסי גרמניה–קיריבטי
יחסי גרמניה–קיריבטי הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הרפובליקה של קיריבטי.
היסטוריה.
הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הכירה בקיריבטי על פי החוק הבינלאומי כשקיבלה עצמאות מבריטניה בשנת 1979. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-1 ביולי 1980.
קיריבטי חברה בקבוצת המדינות בנושא אקלים וביטחון באו"ם.
גרמניה זוכה להערכה רבה מצד תושבי קיריבטי, שכן מספר גדול של מלחים מהמדינה - כיום 560 איש - עובדים על ספינות גרמניות. לצד הענקת רישיונות דיג, העברות הכספים מהוות מקור המטבע הגדול ביותר במדינה. מרכז אימונים ימי (MTC) הוקם בקיריבטי על ידי חברות ספנות גרמניות בשנת 1967 והוא מנוהל עדיין על ידי מומחים מגרמניה. מאז הקמתה הכשירה החברה למעלה מ-5,000 מלחים.
יחסי סחר.
הסחר בין גרמניה לקיריבטי מוגבל מאוד. על פי נתוני משרד הסטטיסטיקה הפדרלי, הייצוא של גרמניה לקיריבטי הסתכם ב-30,000 אירו בלבד בשנת 2019, בעוד שהיבוא מהמדינה הסתכם ב-59,000 אירו.
שיתוף פעולה בפיתוח.
הרפובליקה הפדרלית של גרמניה מממנת מיקרו-פרויקטים של שיתוף פעולה טכני בקיריבטי. ה-Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit (GIZ) GmbH מבצעת גם פרויקטים שונים במדינות האוקיינוס השקט מהם נהנית קיריבטי. מטרת הפרויקט האזורי הנוכחי, התמודדות עם שינויי אקלים באזור איי האוקיינוס השקט, היא לחזק את יכולות ההסתגלות לשינויי האקלים באזור על ידי מתן שירותי ייעוץ בין השנים 2009–2020. המימון הכולל של הפרויקט מסתכם ב-53.472 מיליארד אירו.
גרמניה מסייעת גם לקידום התפתחותה של קיריבטי באמצעות תרומותיה לקרן הפיתוח האירופית (EDF). הדגש העיקרי כאן הוא על בריאות, אך גם על פיתוח חקלאי, מקורות אנרגיה חלופיים והכשרה מקצועית.
פרס סדרברי
פרס סדרברי (בשוודית: Söderbergska priset) הוא פרס מדעי, המוענק אחת לשנתיים לחוקרים בולטים בכלכלה או במשפטים ובכל שנה שנייה ברפואה. הפרס נוסד במשותף בשנת 1986 על ידי קרנות טושטן סדרברי ורגנאר סדרברי. משנת 2014, קרן טושטן סדרברי עומדת לבדה מאחורי הפרס. בשנים 1987–2015 הוא הוענק על ידי מלך שוודיה, באמצעות האקדמיה השוודית למדעים וכל שנתיים ברפואה באמצעות האגודה הרפואית השוודית. סכום הפרס הוא מיליון קרונה שוודית שהם כ־115,000 דולר ארצות הברית, נכון לשנת 2020.
הפרס מוענק על מאמצים בעלי ערך מדעי גבוה, שהשפעותיהם נחשפו בעשר השנים האחרונות. הפרס נועד להדגיש מאמצים משמעותיים ולעודד מחקר ופיתוח נוסף בתחומי הדעת.
אודסה (טקסס)
אודסה (באנגלית: Odessa) היא עיר בטקסס שבארצות הברית. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-123,000 תושבים.
מבחינה פוליטית, העיר מנוהלת על ידי מועצה בת שישה חברים הנבחרים על ידי כלל תושבי העיר.
מבחינה כלכלית, הנפט הוא מרכיב משמעותי בפעילות הכלכלית של העיר. מעסיקים משמעותיים נוספים הם החברות וולמארט והליברטון.
היסטוריה.