המחזה מורכב מרצף של מונולוגים הנאמרים על ידי נשים. כל מונולוג מתייחס לווגינה מזווית מיוחדת, כמו יחסי מין, מחזור חודשי, אהבה, אונס, מילת נשים, אוננות, לידה ואורגזמה. המונולוגים מנסים להראות שאיבר המין הנשי יכול לשמש כמוקד של כוח וגאווה. מדי שנה, ביום שנקרא V Day (יום הווגינה), מתווסף למחזה מונולוג חדש המתמקד במצב כלשהו המשפיע על נשים ברחבי העולם.
היסטוריה.
לאחר ראיונות שערכה איב אנסלר עם כ-200 נשים על דיעותיהן וניסיונותיהן הקשורים ביחסי מין, יחסים זוגיים, ואלימות נגד נשים, כתבה המחזאית את המונולוגים הראשונים. ההקשר לווגינה נעשה עקב נשים שהן קורבן לאלימות פיזית, נפשית ומינית. איב אנסלר טוענת שאלימות כזו נגרמת עקב הבדל יחיד בכך שלנשים יש ווגינה, ולכן רצתה לעורר את נושא האלימות בקרב קורבנות האלימות ובקרב גברים אלימים ושוביניסטים. כמו כן, היא רצתה "לפאר" את קיומו של המין הנשי ולעורר כבוד כלפי נשים. באמצעות המונולוגים, היא פיתחה מעין כוחנות לווגינה, המעודדת נשים להיות גאות במינן, ולחזק את כוח האישה כדי למנוע אלימות ברחבי העולם.
המחזה זכה לפופולריות רבה מאז 1996 ושחקניות מפורסמות רבות לקחו בו חלק: אלאניס מוריסט, ברוק שילדס, קליסטה פלוקהארט, קייט בלאנשט, קלייר דיינס, ג'יליאן אנדרסון, גולדי הון, קייט וינסלט, מריל סטריפ, מישל רודריגז, סלמה הייק, ריקי לייק, טרי האצ'ר, וופי גולדברג וג'יין פונדה.
מלבד בארצות הברית ובקנדה, מוצג המחזה גם במדינות הבאות:
אינדונזיה, אלבניה, אקוודור, בולגריה, ברזיל, דרום אפריקה, הודו, הונג קונג, הונגריה, ונצואלה, יפן, ישראל, מצרים, מקדוניה, מקסיקו, ניגריה, צרפת, קולומביה, קניה ורוסיה.
בישראל מוצג המחזה באנגלית בהיברו יוניון קולג' בירושלים מאז 2005, וברוסית מאז 2006.
הפקה בעברית.
המחזה בעברית הועלה בתיאטרון הבימה בסוף שנת 2000 בבימויה של דדי ברון, בכוכובם של גילה אלמגור, עידית טפרסון, סיון ששון (הוחלפה בהמשך ביעל צפריר). את הנוסח העברי כתב שלומי מושקוביץ. תפאורה ותלבושות: דדי צרפתי; מוזיקה: רן בגנו; תאורה: חני ורדי. המחזה רץ לסירוגין כ-10 שנים והוצג כ-450 פעמים.
V Day (יום הווגינה).
יום ה-V מתקיים ברחבי העולם מדי שנה מאז 1998 בחודשים פברואר ומרץ. V Day הפך לתנועה גלובלית הפועלת להגברת מודעות לתופעת האלימות כלפי נשים והפסקתה. כמו כן מגייסת התנועה תרומות, שיעזרו במאמציה לסיים כל סוג של תוקפנות כלפי נשים כולל אונס, אלימות, גילוי עריות, שיעבוד מיני ומילת נשים.
ה-V במילה V Day מסמל את ולנטיינ'ס דיי (Valentine's Day) יום האהבה הלועזי, ווגינה (Vagina), וויקטורי (Victory) ניצחון.
יהודה סלוצקי
יהודה סְלוּצְקי (10 בנובמבר 1915 – 22 במאי 1978) היה היסטוריון וסופר ישראלי.
חייו ופועלו.
יהודה סלוצקי נולד בסנובסק שבפלך צ'רניגוב באוקראינה לאברהם אבא סלוצקי ומוסיה בת יהודה ליב צימירינוב. עלה לארץ ישראל עם הוריו בהיותו בן עשר. אביו היה מורה בכפר חסידים ובכפר ילדים ונוער אהבה. שנה לאחר עלייתם נפטר אביו והמשפחה עברה לירושלים ואחר כך לרמת גן.
סלוצקי למד בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב ובבית המדרש למורים בית הכרם בירושלים, שבו סיים ללמוד בשנת 1934. בין השנים 1934–1950 שימש כמורה במספר יישובים: דגניה ב', רמת רחל, אילת השחר, קריית ענבים ובן שמן.
הגיש את עבודת הדוקטורט בשנת תש"ך באוניברסיטה העברית בירושלים, נושא הדיסרטציה היה: "אדולף לנדאו וה'וסחוד'", על אודות העיתונאי והמוציא לאור היהודי שחי ברוסיה הצארית.
בשנות הארבעים החל לחקור את תולדות "ההגנה," תחום שבו עסק כל חייו ופרסם בו מחקרים קאנוניים. הוא היה אחד העורכים וכותב חלקים נכבדים מ"ספר תולדות ההגנה". זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
היה עורך כתב העת "העבר" ופרסם בו ובספריו השונים את מה שהיה לגולת הכותרת של מחקרו: חקר יהודי רוסיה. הוא התמקד בשני נושאים; האחד - יהודי רוסיה בתקופת מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הרוסית, והנושא השני והעיקרי - העיתונות היהודית-רוסית במאה ה-19 ובמאה העשרים.
יהודה סלוצקי כתב גם ספרי פרוזה למבוגרים ולנוער.
סלוצקי היה נשוי ללאה ולזוג נולדו 3 בנות. נפטר ב-1978
תאחיזה (פירושונים)
וויקינגים
מחסום הקול
באווירודינמיקה, מחסום הקול הוא הכינוי שניתן למעבר מתנועה במהירות תת-קולית לתנועה במהירות על-קולית. המונח זכה לפרסום במהלך מלחמת העולם השנייה כאשר מטוסי קרב החלו להיתקל במגבלות הדחיסות החלות על המטוס, דבר שמנע מהם טיסה במהירויות גבוהות יותר. בשנות ה-40 של המאה העשרים התבססה דעה מוטעית שלא ניתן יהיה לשבור את מחסום הקול בשל הכוחות החזקים הפועלים על מטוס כתוצאה מדחיסות האוויר, והדבר התפרש כמחסום פיזיקלי אמיתי שלא ניתן יהיה לעבור אותו.
בתולדות התעופה ובהתפתחות כלי הרכב, נודעה חשיבות רבה ל"שבירת מחסום הקול", והדבר היווה נקודת ציון טכנולוגית חשובה. כיום, הביטוי "לעבור את מחסום הקול" מציין הגברת מהירות עד כדי תנועה במהירות גבוהה ממהירות הקול.
רקע.
שבירת מחסום הקול אינה בגדר תגלית טכנולוגית חדשה, היות ששימוש בשוטים בקרב חברות חקלאיות היה קיים מזה אלפי שנים. תנועת ההצלפה בשוט מגדילה את מהירות ההפרעה המתקדמת ממפרק כף היד ועד קצה השוט. עם הגיעו לקצה, ברגע ההצלפה, נוצר מעין בום על קולי קטן. בנוסף, ידוע כי כלי נשק מהמאה ה-19 היו בעלי מהירות לוע על קולית.
קשיים ראשונים.
במטוסים הראשונים, קצות המדחף (פרופלור) הגיעו למהירות על קולית. לדוגמה, מטוס ההרווארד שהיה מייצר זמזומים מחרישים במהלך טיסה ובפרט בפניות. תופעה זו הייתה לרועץ עבור מהנדסים אווירונאוטיים היות שהתנועה העל קולית של האוויר יצרה זעזועים, גלי הלם ומערבולות סביב המטוס. מסיבה זו מנועי מדחף היו ידועים כבעלי ביצוע ירוד במיוחד, בהתקרבם למהירות הקול. ניתן היה להבין בבירור מגבלה זו כאשר ניסויים הראו שעל מנת לשפר את ביצועי המנוע והמדחף בסביבה קולית, השיפורים הדרושים עשויים להציג מנוע שמשקלו וצריכתו עולים משמעותית על יכולתו לספק דחף לתעופת המטוס. בעיה זו הובילה לפיתוח ממוקד של מנועי סילון, בתקווה להימנע ממחסומי הקול שהיו אז צפויים. עם זאת, מעברים של מחסום הקול כן נעשו באותה תקופה, כאשר מטוסי קרב ביצעו "צלילות". אמנם במקרים רבים מחירם היה התרסקות ונטישות פתאומיות של טייסים. הסיבות לכך היו:
סיבות מעין אלו הובילו לתפיסה כי קיים מחסום פיזיקלי כלשהו, והוא זה שמקשה את מעבר מהירות הקול.
ניסיונות ראשונים לשבירה.
הפעם הראשונה בה נטען לשבירת מהירות הקול מיוחסת לניסוי הסילון הסובייטי של יורי פובדונוסצב בשנת 1933. מנוע סילון מונע זרחן הגיע למהירות של כ 600-680 מטר/שנייה (מאך 2). ניסיון נוסף היה הניסוי המוצלח הראשון לשיגור הטיל הבליסטי V-2 ב-3 באוקטובר 1943 בגרמניה. בשנתיים שלאחר מכן דווח על הגעת הטיל למהירות של מאך 4.
שבירה רשמית של מחסום הקול.
ב-14 באוקטובר 1947, מרכז הניסויים המוטסים בארצות הברית דיווח על טיסה שחצתה את המחסום ואוישה בידי סרן צ'אק ייגר במטוס הבל X-1. המטוס בעל המנוע הרקטי שוגר בהצלחה ממטוס B-29 שהותאם במיוחד עבור משימה זו.
היזנחות המושג.
עם התקדמות המדע והטכנולוגיה בנושאים אלו, מספר שינויים הובילו לזניחת המושג היות שהוא נעשה ללא רלוונטי בשיקולים רבים. שיפורים כמו תכנון הכנפיים בזווית קטנה יותר ביחס לגוף המטוס, הבנת חשיבות שטח הפנים של כלי הטיס וביצועים גדולים לאין ערוך של מנועי סילון, הולידו דור חדש של מטוסים שמחסום הקול אינו מהווה מחסום עבורו. ובשנות ה-50 השבירה נעשתה דבר שבשגרה וכמעט שאינו מורגש עבור הטייס.
על פני הקרקע.
ב-15 באוקטובר 1997, בכלי רכב שתוכנן במיוחד לכך על ידי הצמד ריצ'רד נובל ואנדי גרין, נשבר מחסום הקול על היבשה. כלי הרכב, ה-ThrustSSC, הורכב משני מנועי סילון ונסיעתו אושרה ופוקחה על ידי התאחדות הרכב העולמית.
שבירה על ידי גוף אנושי.
פליקס באומגרטנר קבע את שיא העולם לצניחה חופשית כאשר הוא קפץ ב-14 באוקטובר 2012 מגובה של כ-39 ק"מ. בנפילה חופשית זו הגיע למהירות מוערכת של 1,357.64 קמ"ש, או 1.25 מאך, והיה לראשון שעובר את מהירות הקול ללא עזרת רכב בנפילה שלו. שיא זה נשבר ב-2014 על ידי אלן יוסטס.
ויקטורינוקס
ויקטורינוקס (Victorinox) היא חברה לייצור סכינים שבסיסה בעיר איבאך שבשווייץ. במשך שנים הייתה החברה ידועה כאחד משני היצרנים הרשמיים של האולר הצבאי השווייצרי, ומאז רכישתה את החברה המתחרה "ונגר" (Wenger) בשנת 2005 הפכה ויקטורינוקס לספקית האולרים היחידה של צבא שווייץ.
היסטוריה.
החברה נוסדה בשנת 1884. בשנת 1891 החלה החברה לספק סכיני כיס מתקפלים לצבא שווייץ. השימוש בסמל המפורסם של החברה, מגן עם צלב, החל ב-1909. באותה שנה מתה אמו של מייסד החברה, קארל אלסנר, והוא שינה את שם החברה ל"ויקטוריה" על שמה. ב-1921, כשהחל שימוש ב"אינוקס" (קיצור בצרפתית למונח "פלדת אל-חלד") במוצרים של החברה, שם החברה שונה שנית ל"ויקטורינוקס" ("ויקטוריה" + "אינוקס").
ב-26 באפריל 2005 החברה רכשה את חברת וונגר, ספקית האולרים השנייה של צבא שווייץ. שתי החברות, שעכשיו נמצאות באותה בעלות, תמשכנה לספק סכינים לצבא שווייץ.
מוצרים.
אולר ויקטורינוקס.
אולר שווייצרי הוא המוצר המפורסם ביותר של ויקטורינוקס. ישנם מעל 150 דגמים של אולרים הכוללים כלים ואביזרים שונים כגון סכין, מספריים, חולץ פקקים ועוד. בעקבות השנים האחרונות עם צמיחת המדיה הדיגיטלית, יצאה ויקטורינוקס בשנת 2009 עם דגמים חדשים של אולרים בהם קיים זיכרון נייד של בין 2 ל-32 ג'יגה-בייט.
כרטיס שווייצרי (SwissCard).