בעבר, כל הוצאות המלוכה מומנו על ידי הכנסות שהתקבלו מאדמות הכתר. בשנת 1760 הסכים המלך ג'ורג' השלישי להעביר את ההכנסות לידי קופת המדינה בתמורה לקבלת כספי "הרשימה הציבורית". כיום ההכנסות המתקבלות מאדמות הכתר הן כ-170 מיליון ליש"ט מדי שנה (סכום הגדול פי ארבעה מהסכום המוקצה לבית המלוכה מהקופה הציבורית על ידי הפרלמנט). אדמות הכתר נותרו בבעלות בית המלוכה (שכאמור, אינו נהנה מהרווחים), והמלך אינו יכול למכור אדמות אלה.
בנוסף לאדמות הכתר, המונרך הוא הבעלים של דוכסות לנקסטר - מכוח הורשה ישירה, ולא מכוח תפקידה של המלכה כראש המדינה (לדוגמה, אם בית המלוכה יעבור לשושלת אחרת, השושלת הנוכחית תמשיך להיות הבעלים של הדוכסות, אבל אדמות הכתר יעברו למונרך השולט). אדמות הדוכסות מוחזקות על ידי המלוכה בנאמנות ואינן יכולות להימכר, אולם ההכנסות מאדמות אלה אינן עוברות לאוצר המדינה ומשמשות את המלוכה להוצאות שונות שאינן מאושרות על ידי הפרלמנט. גם דוכסות קרומוול מוחזקת על ידי המונרך באופן אישי, והכנסות הדוכסות משמשות את התקציב האישי של יורש העצר.
המלכה צריכה לשלם מס ערך מוסף אולם פטורה ממס הכנסה וממס רווחי הון. מאז שנת 1993 הסכימה המלכה, אף שאינה מחויבת על פי חוק, לשלם מס הכנסה. מס זה חל רק על ההכנסות האישיות של בית המלוכה (מדוכסות לנקסטר) ולא על ההכנסות המאושרות על ידי הפרלמנט במסגרת הרשימה הציבורית.
בתי מגורים.
בית המגורים המרכזי של המונרך הבריטי הוא ארמון בקינגהאם המצוי ברובע וסטמינסטר שבלונדון. בארמון זה נערכות מרבית הארוחות הרשמיות, ההטבלות המלכותיות והטקסים המלכותיים. בית מגורים עיקרי נוסף הוא טירת וינדזור הממוקמת בווינדזור שבברקשייר - הטירה הגדולה בעולם המשמשת כיום למגורים. בית המלוכה מתגורר בטירה בסופי שבוע, וכן במהלך מרוצי אסקוט.
בית המגורים הרשמי של המונרך בסקוטלנד הוא ארמון הולירוד שבאדינבורו. המלכה נוהגת להתגורר בארמון זה לפחות שבוע אחד מדי שנה, ובביקוריה הרשמיים בסקוטלנד.
ארמונות מלכותיים אחרים אינם משמשים את בית המלוכה למגורים - ארמון וסטמינסטר שימש כארמון מלכותי עד שנת 1530. אף שהוא מוגדר רשמית כארמון מלכותי, כיום הוא משמש את שני הבתים של הפרלמנט הבריטי. בשנת 1530 עבר בית המלוכה הבריטי לארמון וייטהול שנהרס בשריפה (למעט בית הסעודות) בשנת 1698. במקום בו עמד הארמון מצויים כיום בנייני משרדי הממשלה הבריטיים. לאחר שריפת הארמון עבר בית המלוכה להתגורר בארמון סנט ג'יימס, המשמש באופן רשמי את בית המלוכה עד ימינו (על אף שבפועל עברו המלכים ממנו בשנת 1837, עדיין משמש ארמון סנט ג'יימס לטקסים רשמיים כגון אמנת שגרירים, ובו מתכנסת מועצת ההורשה הקובעת זהות יורש העצר). עם זאת, ארמון סנט ג'יימס אינו נחשב כבית רשמי של המלכה, והוא משמש את בני משפחת המלוכה, כמו גם מבנים אחרים ובהם בית קלארנס וארמון קנזינגטון אשר בבעלות הכתר.
כל המבנים המפורטים לעיל מצויים בנאמנות הכתר. משמעות הדבר - הם מוחזקים בנאמנות למען הדורות הבאים ואין לבית המלוכה רשות למכרם.
בבעלות בית המלוכה מספר בתים פרטיים ובהם בית סאנדרינגהאם המשמש את בית המלוכה החל מחג המולד ועד סוף חודש ינואר מדי שנה, וכן טירת בלמורל, בו נופשת המלכה בחודשי הקיץ (אוגוסט וספטמבר).
תארים.
תארה הנוכחי המלא של המלכה הוא:
התואר "ראש חבר העמים" הוא תואר אישי של המלכה, ולא ניתן לה מכוח היותה מלכת בריטניה. התואר "מגן האמונה" (Fidei defensor) הוענק למונרך הבריטי על ידי האפיפיור לאו העשירי בשנת 1521 בשל תמיכתו של הנרי השמיני באפיפיור במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית, ובייחוד בשל ספרו של הנרי השמיני "הגנה על שבעה סקרמנטים". עם ניתוק היחסים עם הכנסייה הקתולית ועם הקמת כנסיית אנגליה ביטל האפיפיור פאולוס השלישי את התואר, אולם הפרלמנט הבריטי העביר חוק המתיר למלך להמשיך להשתמש בתואר זה. הנסיך צ'ארלס שוקל להחליף את התואר ל'מגן האמונות', מתוך הכרה במגוון האמונות של נתיניו.
בכל אחת מנחלותיה האחרות (כגון קנדה, ניו זילנד ועוד) משתנה תוארה של המלכה בהתאמה.
קידומת הכבוד של המלך "הוד מלכותו" ("His Majesty") או "הוד מלכותה" ("Her Majesty") ובנסיבות מיוחדות "הוד מלכותה הנאצלה עד מאד" ("Most Gracious Majesty") או "הוד מלכותה הנאדרה עד מאוד" ("Most Excellent Majesty").
התואר "הוד מלכותה הבריטנית" ("Britannic Majesty") מופיע על מסמכים רשמיים כגון אמנות וכן על דרכונים, וזאת על מנת להבדיל בין בית המלוכה הבריטי לבין בתי מלוכה אחרים הקיימים.
עם המלכתו בוחר המלך או המלכה את השם המלכותי שלו, אשר אינו תמיד שמו הפרטי. ג'ורג' השישי, אדוארד השמיני, אדוארד השביעי והמלכה ויקטוריה בחרו בשם שלא היה שמם הפרטי. בדרך כלל זהו אחד מהשמות בהם הוטבלו. ייתכן שהנסיך צ'ארלס (בשמו המלא -צ'ארלס פיליפ ארתור ג'ורג') יבחר למלוך בשם ג'ורג' השביעי, הן מתוך כבוד לסבו והן בשל הרתיעה מהשם צ'ארלס, בשל ההיסטוריה הבעייתית של המלכים הקודמים שנשאו שם זה.
ספירת המלכים (ויליאם הראשון, ויליאם השני, ג'ורג' הראשון, ג'ורג' השני וכו') נעשית מאז הכיבוש הנורמני של אנגליה. אם רק מלך אחד השתמש בשם זה, לא מבוצעת ספירה (ולכן נקראת המלכה "ויקטוריה" ולא "ויקטוריה הראשונה"). גם לאחר האיחוד שבוצע עם סקוטלנד, נעשית הספירה על פי ספירת בית המלוכה הבריטי ולא הסקוטי, כתוצאה מכך טענו לאומנים סקוטיים בשנת 1953 כי למלכה אליזבת אין סמכות לקרוא לעצמה "אליזבת השנייה" מאחר שמעולם לא הייתה מלכה בשם זה בסקוטלנד. הנושא נדון בבית המשפט של קסציות בסקוטלנד במקרה מקורמיק נגד הלורד אדבוקט, ובית המשפט קבע כי התואר של המלכה נקבע על פי שיקול דעתה ומכוח סמכותה.
עם זאת, בעקבות המקרה נקבע כי מלכים בעתיד ישתמשו בתואר הנושא את המספר הגבוה מבין השניים בספירת המלכים (ולכן, אם לדוגמה יהיה מלך בשם "ג'יימס" הוא יהיה "ג'יימס השביעי" (מאחר שבסקוטלנד מלכו שישה מלכים בשם ג'יימס), ואם יהיה מלך בשם "אלכסנדר" הוא יקרא "אלכסנדר הרביעי" - כיוון שמלכו בסקוטלנד שלושה מלכים בשם זה).
המלך או המלכה חותם את שמו ולאחריו את האות "R" המסמלת את המילה הלטינית למלך (rex) או מלכה (regina). בשנים 1877–1948 חתמו המלכים גם עם האות "I" על מנת לסמל את היותם קיסרי הודו, לדוגמה המלכה ויקטוריה חתמה: "Victoria RI".
סמל המלוכה והנס המלכותי.
הסמל של המלוכה הבריטית, המכונה הסמל המלכותי של הממלכה המאוחדת מהווה למעשה סמל של הממלכה המאוחדת.
המגן מחולק לארבעה רבעים. ברבע הראשון והרביעי מוצגים שלושה אריות המהווים את סמל אנגליה. ברבע השני מיוצג אריה ופרח החבצלת המסמלים את סקוטלנד, וברבע השלישי מצויר נבל המסמל את אירלנד.
מעל המגן מצויה הציצה הכוללת אריה החובש את כתר אדוארד הקדוש. האריה עומד על הכתר המלכותי המוקף בנוצות.
התומכים הם אריה משמאל למגן המסמל את אנגליה וחד-קרן, מימין, המסמל את סקוטלנד. על פי המסורת, חד קרן חופשי הוא חיה מסוכנת ביותר ועל כן החד-קרן כבול. הסבר אחר לכבלים הוא העובדה שסקוטלנד נכבשה על ידי אנגליה.
המוטו המופיע בתחתית הסמל הוא המוטו של המלוכה הבריטית בצרפתית: "Dieu et mon droit" - "אלוהים וזכותי שלי"; והמוטו של מסדר הבירית, גם כן בצרפתית: "Honi soit qui mal y pense" - "הבוז למי שיהגה בו רעה".
בסקוטלנד נעשה שימוש בסמל אחר בו ניתנת עדיפות לסמלים הסקוטיים. הרביע הראשון והרביעי מייצגים את סקוטלנד (במקום את אנגליה), השני את אנגליה והשלישי את אירלנד. התומכים של הסמל הם שונים - החד-קרן הניצב משמאל המסמל את סקוטלנד עוטר את הכתר הקיסרי (בנוסף לאריה), ואילו האריה ניצב מימין. המוטו של הדגל הוא מוטו מסדר הדרדר - "Nemo me impune lacessit" - "איש אינו מתגרה בי מבלי להיענש".
הדגל הרשמי של המלוכה מכונה הנס המלכותי. דגל זה מונף מעל בניינים, כלי רכב וספינות רק אם המלכה נמצאת בהם או עליהם בזמן הנפתו. בכל זמן אחר מונף מעל ארמונות המלכה ובתיה היוניון ג'ק.
הנס המלכותי לא מורד אף פעם לחצי התורן, מאחר שתמיד ישנו מלך המולך על הממלכה. גם במותו של המלך, יורשו מולך אחריו.
לבלו
לבלו (Labello) הוא מותג שפתוני לחות של חברת ביירסדורף (Beiersdorf) הגרמנית, הקיים למעלה ממאה שנים.
השם "לבלו" אינו שם המשפחה של ממציא המותג כפי שחושבים רבים, אלא מגיע מאיחוד המילים
הלטיניות "labium" (שפה) ו"bellus" (יפה).
בשנת 1902 המציא ד"ר אוסקר טרופולביץ בהמבורג את קרם הלחות לשפתיים “Beiersdorf Lippenpomade“ ששווק בקופסת פח כחולה-לבנה. המוצר החדש לא הכה גלים. רק ב-1907, אז שונתה האריזה, וקרם הלחות לשפתיים החל להימכר כליפסטיק (באתר הרשמי של לבלו נטען כי הרעיון הומצא על ידם) המכירות עלו. שנתיים מאוחר יותר, זכה המוצר לשם החדש "לבלו".
בנוסף ללבלו הקלאסי נמכרים שפתוני לבלו בשלל טעמים ותכונות: לבלו רוז (הנותן גוון ורדרד עדין לשפתיים), לבלו קאמיל, לבלו חלב ודבש, לבלו לתנאי קור קיצוניים, לבלו בטעמי פירות שונים ועוד. לאחרונה החלו להימכר גם מוצרי ליפ גלוס של לבלו, המגיעים באריזת שפופרת.
מוצרי "לבלו" נמכרים היטב באירופה, ואינם משווקים בארצות הברית, שם שולטים המתחרים "בליסטקס" ו"צ'פסטיק". במדינות שונות (אנגליה, למשל) משווקים אותם ליפסטיקים תחת המותג "ניוואה" השייך גם הוא לחברת ביירסדורף.
מילימטר כספית
מילימטר כספית היא יחידת מידה של לחץ. היחידה, שסימונה הוא formula_1, מוגדרת כבדיוק 133.322387415 פסקל. למרות שאינה יחידה סטנדרטית, היא עדיין נמצאת בשימוש ברפואה, מטרולוגיה, תעופה, ותחומים מדעיים אחרים. אין לבלבל יחידה זו עם "טור":