היסטוריה.
ב-1838 תואר המקום כחרב ונטוש, וכחלק מן השטח שבין ההרים לעזה, הכפוף לשליטת העיר חברון.
ב-1883 תואר המקום בסקר ארץ ישראל המערבית כ"יסודות וערימות של אבנים, מערות, בורות, וקפלה הרוסה, כנראה ביזנטית"
בזמן המפקד 1931 של ארץ ישראל, אוכלוסיית הכפר, אשר כונתה חירבת אל-עסל אל-גרבייה, נספרה תחת דורא.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר דיר אל-עסל אל-פוקא משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961 הייתה אוכלוסיית הכפר 282 נפש.
לאחר מלחמת ששת הימים, דיר אל-עסל אל-פוקא עבר לשליטה ישראלית.
הלל בר
הלל בר הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה בדימוס, שפיקד על גדוד 890, יחידת מורן וחטיבת עציון.
שירות צבאי.
עם גיוסו לצה"ל התנדב בר לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב ליחידה, שם שימש כמפקד צוות. בר לחם במלחמת יום הכיפורים ובשנת 1975 עבר לחטיבת הצנחנים ומונה למפקד פלוגת הנ"ט החטיבתית. בשנים 1983-1984 פיקד על גדוד הנח"ל 950 ובשנתיים הבאות פיקד על גדוד 890, והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. בשנים 1987-1989 על יחידת מורן ובשנים 1991-1992 פיקד על חטיבת עציון.
אלינה זאגיטובה
מיצובישי קולט 800/1000F/1100F/11F
מיצובישי קולט 800/1000F/1100F/11F (באנגלית: Mitsubishi Colt 800/1000F/1100F/11F) הן הסדרות הראשונות של מכונית נוסעים, במספר תצורות, כאשר התצורה הנפוצה היא מכונית סופרמיני מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרו בין השנים 1965–1971.
עד שנת 1970 היצרן היה קרוי Mitsubishi Heavy Industries (משנת 1970 התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס).
דוד מרגלית
דוד מרגלית (11 בספטמבר 1888 - 14 בספטמבר 1977) היה רופא ישראלי, ממייסדי קופת חולים מאוחדת.
ביוגרפיה.
נולד באוקראינה לשלמה נתן ולחיה מרגלית. ד"ר מרגלית קיבל בביתו חינוך דתי וכללי. הוסמך לרב בישיבת "רב צעיר" באודסה, תחת הנחייתם של הרב חיים טשרנוביץ והמשורר חיים נחמן ביאליק.
במקביל היה פעיל בתנועה הציונית. היה בין מייסדי הוועד הציוני בגולובנסק, מזכיר הוועד העירוני של הציונים בבאקו, מזכיר הוועד המרכזי של ההסתדרות הציונית בקווקז ויו"ר הוועד של הקרן הקיימת בבאקו.
ב-1914 נישא לגיסה (גוסתא), בתו של הרב זאב גרנר.
פעילותו.
לאחר שהחליט לעלות לארץ ישראל, ולאחר ושנודע לו על מחסור ברופאים שם, החל ללמוד רפואה באוניברסיטת אודסה והתמחה כרופא ילדים. עלה עם משפחתו לארץ ישראל בשנת 1927. בהגיעו ארצה עבר הסמכה קצרה במחלקת הילדים בית החולים הדסה בחיפה, והוצב בהמשך ביישובים כמטולה, חברון, ראש פינה וצפת.
במהלך מאורעות תרפ"ט התגורר בצפת. במשך המהומות שהתחוללו המתפרעים פרצו לביתו ולקליניקה שלו, אך מאחר שהתפנה מהמקום מבעוד מועד בסיוע קשריו הטובים עם שכניו הערבים, הצליח להינצל יחד עם משפחתו מהטבח.
לאחר המאורעות הוצב מרגלית באזור כפר סבא ושירת גם את גוש תל מונד כנציג רפואי של הדסה ביישובים מוכי הקדחת בתקופה זו, וזאת טרם הקמת קופות חולים מקומיות במושבות ובמושבים השונים באזור זה. על מנת להגיש עזרה רפואית היה מרגלית לעיתים מתנייד על גבי חמור או עגלה רתומה לסוס. בזמן שהותו בכפר סבא היה ד"ר מרגלית בין מייסדי מגן דוד אדום, וכן כיהן כיו"ר הסניף של התאחדות הציונים הכלליים."
בשנת 1934 נפתח המשפט של נאשמי רצח ארלוזורוב, וד"ר מרגלית מצא עצמו מעורב בפרשיה שהסעירה את היישוב היהודי. בעקבות הרצח המשטרה עצרה מספר חשודים, ואחד מהנאשמים טען בביהמ"ש לאליבי שביום הרצח ביקר במרפאתו של ד"ר מרגלית שכן ידו הייתה פגועה. וכך מצא עצמו מרגלית מופיע כעד ונחקר במשפט הרצח של ארלוזורוב, שבמהלך מתן העדות אישר שאכן הנאשם היה פצוע וטופל במרפאתו בזמן הרצח, ובשל עדותו זוכה ושוחרר אותו הנאשם מאשמת רצח.
לאחר כמה שנים עבר מרגלית לתל אביב, והקים פרקטיקה פרטית והמשיך להעניק טיפול רפואי ציבורי דרך קופת חולים עממית שם התמנה כיו"ר הוועד הארצי של רופאי הקופה וחבר הנהלה.
מרגלית היה פעיל בארגון ההגנה עד להקמת המדינה והתפרקות הארגון. בפולקלור של תל אביב ישנו סיפור על כך שהיה מעורב בשחרורם של פעילי אצ"ל שנפצעו בפעולה במהלך שנות ה-40'. מרגלית הגיש קפה מהול בסם הרדמה לשוטרים הבריטים שהגיעו לעצור את אנשי האצ"ל, שקיבלו טיפול באותו הזמן בביה"ח הדסה בת"א. לאחר שנרדמו השומרים ברחו אנשי האצ"ל מבלי שנלכדו.
היה מומחה ברפואת ילדים וכן הקדיש את חייו לחקר תולדות הרפואה ביהדות. היה ממייסדי החברה הישראלית לתולדות הרפואה ומדעי הטבע. ייסד יחד עם יהושע ליבוביץ את כתב העת "קורות" לתולדות הרפואה ומדעי הטבע והיה העורך הראשי של כתב העת. מרגלית גם היה ממייסדי קופת חולים מאוחדת וכן עמד בראש הוועדה שנתמנתה לקבוע שם חדש לבית החולים סרפנד, הידוע עד היום בשם שהוועדה קבעה - "אסף הרופא".
בשנת 1947 היה מרגלית לאחד ממייסדי החברה הישראלית לתולדות הרפואה והמדע ובמשך כ-10 שנים ארגן את כנסי החברה וכן היה המזכיר הכללי שלה וגזברה. ב-1952 ייסד יחד עם פרופ' יהושע ליבוביץ' את כתב העת "קורות" – שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע. מרגלית היה עד למותו העורך הראשי של כתב העת.
בשנות ה-50 היה חבר בוועדה שהחליטה על שמות בתי חולים ממשלתיים, וראש הממשלה דאז בן-גוריון אישר את הצעות הוועדה לשמות בתי החולים כגון ביה"ח "רמב"ם" ו- "אסף הרופא".
בנוסף לפעילות הקלינית והמחקרית שלו, לימד במשך 15 שנה בקורס הראשון בתולדות הרפואה ביהדות באונ' בר-אילן, עם פתיחתה של אוניברסיטת בר-אילן ב-1955.
מחקריו ופרסומיו.
מרגלית הקדיש הרבה ממחקרו בתולדות הרפואה בחז"ל ובפרט באסף הרופא בן ברכיהו (הידוע כ-"אסף הרופא").
פרסם מאמרים רבים בנושאים שונים ומגוונים ברפואה ובהיסטוריה של הרפואה ביהדות בכתבי עת שונים בשפות האנגלית והעברית, לדוגמה:
The Ideal Doctor as Depicted in Ancient Hebrew Writings, Journal of the History of Medicine and Allied Sciences, Vol. 12, No. 1 (January, 1957), pp. 37-41)
בנוסף כתב ספרים רבים בנושאים קליניים ותולדות הרפואה ביהדות, הבולטים שבהם:
בנוסף פרסם במשך 20 שנה טור קבוע בעיתון הצופה בשם "רפואה ובריאות", בהם עדכן את קוראי העיתון בנושאים אקטואליים וחדשניים בנושאי רפואה.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939.
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר דוד מרגלית (כפר סבא): על החוסן נגד מלריה (הוזמן לוכוח, 1 ביוני)
החלטה 42 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטה 42 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה ב-5 במרץ 1948 על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
ההחלטה קראה לחברות הקבועות במועצת הביטחון להתייעץ ביניהן על המצב בארץ ישראל ולהמליץ על דרך פעולה בפני כל חברות מועצת הביטחון בנושא זה. ההחלטה גם קראה לכל הממשלות והעמים, ובמיוחד אלה מסביב לארץ ישראל, לסייע בכל מצב אפשרי.
כ-8 מדינות תמכו בהחלטה, 0 התנגדו וארגנטינה, סוריה ובריטניה נמנעו.
האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור
האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור (באנגלית: American Society of Composers, Authors and Publishers) היא מוסד ללא כוונת רווח שנועד להגנה על זכויות היוצרים של חבריה. פעולתה המרכזית של האגודה היא רישום השמעות וביצועים של יצירות וגביית דמי השמעה מן המבצעים והמשדרים לשם תשלום תמלוגים ליוצרים ובעלי הזכויות. בכך היא מהווה גוף מתווך בין המשמיעים לבין בעלי הזכויות. בנוסף מעניקה האגודה פרסים לחבריה בתחומי המוזיקה והקולנוע. רוב חברי האגודה אמריקאים, אך היא מקבלת לשורותיה, במגבלות, גם חברים לא-אמריקאים, כן מייצגת האגודה באמצעות הסכמים הדדיים למעלה מ-100 ארגונים דומים במדינות העולם (בהם אקו"ם, המקבילה הישראלית לאגודה).
היסטוריה.
האגודה נוסדה ב-13 בפברואר 1914 בניו יורק על ידי מלחינים, יוצרים ומו"לים אנשי סמטת טין פאן לשם שמירת זכויות הקניין הרוחני של היוצרים והמו"לים משום שבאותה התקופה חוקי זכויות יוצרים לא היו מפותחים, לא הייתה אכיפה שלהם ובעלי הזכויות נאלצו לנהל משא ומתן פרטני עם כל מפיץ. בין חברי הגרעין המייסד נמנו ויקטור הרברט, ג'ון פיליפ סוזה, אירווינג ברלין, בלארד מקדונלד, ג'ורג' מ. קוהאן, ג'רום קרן ודימס טיילור, שהיה נשיאה הראשון של האגודה. התוצר המרכזי עליו הגנה האגודה היו דפי תווים של היצירות. החל מ-1920, עם התפתחות שידורי הרדיו, נפתח אפיק חדש ורחב יותר לצורך בהגנה על זכויות באופן של גביית רישיון השמעה מתחנות הרדיו, שהוביל לרישום חברים רבים לאגודה.
ב-1937 תבעה מחלקת המשפטים של ארצות הברית את האגודה, כיוון שראתה בפעולתה הריכוזית מול תחנות הרדיו (שכללה קביעת תעריפים שרירותית שגררה אפליה במתן רישיונות) משום פגיעה בתחרות בשוק החופשי. התביעה הסתיימה בהסכם פשרה לפיו התחייבה האגודה לפעול בהגינות ובשקיפות מול כל הגורמים מהם היא גובה רישיונות השמעה, ללא אפליה. כמו כן קבע ההסכם שכל גוף שלא יצליח לקבוע תנאים במשא ומתן ישיר מול האגודה ולא יקבל רישיון, יוכל לפנות לבית המשפט על מנת לזכות בקביעת תנאים שיחייבו את האגודה כפסק דין, מאידך הוכרה האגודה כגוף מייצג של החברים המאוגדים בה.