במסגרת כך הוחלט להקים את - מטה הדיור הלאומי, כזרוע המבצעת של קבינט הדיור וממשלת ישראל לתחום הנדל"ן, ושישמש כמערך ארגוני בין משרדי שמתמקד בהובלת פרויקטים ורפורמות.
תפקידיו של ראש מטה הדיור הם להוביל את פעילות גופי הנדל"ן הממשלתיים ולתאם ביניהם: רשות מקרקעי ישראל, דירה להשכיר, מינהל התכנון ומשרד הבינוי והשיכון. כמו כן ראש מטה הדיור וצוותו מרכזים ומבצעים בקרה אחר החלטות קבינט הדיור וביצוען. ראש מטה הדיור משמש גם כיו"ר המועצה הארצית לתכנון ובנייה, יו"ר ועדת הרשאות תכנון ופיתוח ויו"ר הוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של תשתיות לאומיות.
ראש מטה הדיור הראשון היה אביגדור יצחקי, וב-2018 החליף אותו זאב בילסקי.
בשנת 2020 עם הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש הוחלט לפצל את סמכויות מטה הדיור, בין משרד הבינוי והשיכון ומשרד הפנים ולהקים מטה תכנון.
בשנת 2021; שנה לאחר מכן עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש מונה עו"ד שלומי הייזלר לראש מטה התכנון הלאומי.
יהודה הלוי עמיחי
פינק גולדיאן
תומאס קוונדיש
תומאס קוונדיש (באנגלית: Thomas Cavendish; ספטמבר 1560 – 19 במאי 1592) היה מגלה ארצות ופריבטיר ממוצא אנגלי אשר כונה "הנווט", והיה הראשון שניסה לחקות במכוון את מסעו של פרנסיס דרייק; לבצע פשיטות על יישובים וספינות ספרדיות באזור האוקיינוס השקט ולחזור לאנגליה על ידי הקפת כדור הארץ, ממזרח למערב. אף על פי שחברי משלחותיהם של מגלן, לואאיסה, דרייק ולויולה השלימו את הקפת העולם לפניו, לא הייתה זו מטרתם המקורית.
הקפת העולם במהלך המסע הראשון הסתיימה בהצלחה וקוונדיש התעשר כתוצאה מהזהב, המשי ושאר האוצרות שנבזזו באזור האוקיינוס השקט ובפיליפינים; האוצר הגדול ביותר במסע נפל לידיו לאחר לכידת ספינת הגליאון בן 600 הטונות, הסנטה אנה, ולאחר שובו זכה לשבחים ממלכת אנגליה, אליזבת הראשונה. ב-1591 יצא קוונדיש למסע שני במטרה לתקוף נכסים ספרדיים בעודו מקיף את העולם, אך הפעם לא שיחק לו מזלו והוא מת בים, בגיל 31.
ראשית חייו.
קוונדיש נולד בשנת 1560 למשפחה בעלת אמצעים והוטבל בכפר טרימליי סנט מרטין (Trimley St Martin) הסמוך לאיפסוויץ' שבמחוז סאפוק, אנגליה, ב-19 בספטמבר. אביו היה צאצא של רוג'ר קוונדיש, אחיו של סר ג'ון קוונדיש אשר נתן את שם משפחתו לשושלות דבונשייר וניוקאסל. בגיל 12 ירש הון רב מאחוזתו של אביו, עזב בגיל 17 את ה"קורפוס קריסטי קולג'" שבקיימברידג' ללא תואר, בילה את שמונה השנים הבאות בחצר המלכה ובזבז כמעט את כל הונו. ב-1584 התמנה קוונדיש כחבר פרלמנט מטעם מחוז הבחירה של שאפטסבורי שבדורסט. ב-1585 רכש ספינה קטנה והפליג במסגרת משלחתו של סר ריצ'רד גרנוויל בדרכו לסייע בהקמת מאחז אנגלי בצפון אמריקה, שהפך מאוחר יותר למושבת רואנוק. קוונדיש רכש במהלך המסע ניסיון ימי רב אך גם הפסיד כסף בהשקעותיו. ב-1586 נבחר קוונדיש לייצג בפרלמנט את מחוז הבחירה של וילטון (Wilton).
המסע הראשון.
החל מיולי 1586 היו ספרד ואנגליה במצב מלחמה ששיאה בניסיון הפלישה הכושל לאנגליה של הארמדה הספרדית ב-1588. קוונדיש, שהיה זקוק לכסף בדחיפות, היה נחוש להמשיך בדרכו של סר פרנסיס דרייק, לפשוט על נמלים וספינות ספרדיות באזור האוקיינוס השקט תוך כדי הקפת העולם, ובכך לצבור הון מחדש. לאחר שהשיג אישור לצאת למסע, בנה קוונדיש שתי ספינות, אחת בתפוסה של 120 או 140 טונות ובעלת חימוש של 18 תותחים, שנקראה הדיזייר (Desire; "תאווה") והשנייה בת 60 טונות וחימוש של עשרה תותחים שנקראה הקונטנט (Content; "סיפוק"). בנוסף, רכש את היו גאלאנט (Hugh Gallant) בת 40 הטונות.
תחילת המסע וחציית האוקיינוס האטלנטי.
שלוש הספינות ועליהן 123 אנשי צוות עזבו את נמל פורטסמות' ב-21 ביולי 1586, הגיעו ב-5 באוגוסט לאיים הקנריים וב-26 בחודש לאזור סיירה לאון של ימינו, שם תקפו ושרפו כפר ילידים. קוונדיש הגיע לחוף ברזיל ב-1 בנובמבר ולאחר מכן הפליג דרומה עד שעגן ב-17 בדצמבר במפרץ לו קרא פורט דיזייר, על שם ספינת הדגל שלו (בימינו פוארטו דסאדו שבארגנטינה), שם הרגו והמליחו אנשי הצוות מספר גדול של כלבי ים ופינגווינים כאספקת מזון. קוונדיש נכנס למצרי מגלן ב-6 בינואר 1587, שם נתקל בניצולי מושבה שניסו הספרדים להקים באזור כדי לחסום את המצרים לתנועת מדינות מתחרות כלקח ממסעו של דרייק. קוונדיש לקח עמו ניצול אחד, טומה הרננדס (Tome Hernandez), והותיר את האחרים לגורלם. לאחר מכן סייר בחורבות המושבה סיודאד דל ריי דון פליפה (Ciudad del Rey Don Felipe) והעניק לה את השם פורט פאמין (Port Famine; "נמל הרעב". מאוחר יותר אימצו הספרדים את השם וכינו את המקום פוארטו דל האמברה; Puerto del Hambre). לאחר הצטיידות במים וסיורים אינטנסיביים בין האיונים, התעלות וסביבותיה של ארץ האש, הגיחו הספינות מצידו השני של מצרי מגלן ב-24 בפברואר והפליגו צפונה לאורך חופה המערבי של דרום אמריקה.
פשיטות על החוף המערבי.
ב-30 במרץ נחתו האנגלים במפרץ קינטרו (Quintero), כ-30 ק"מ מוולפראיסו, פגשו קבוצת ספרדים ושלחו את הרננדס לנהל מולם משא ומתן. הרננדס ניצל את ההזדמנות וברח עמם, כאשר הוא מזעיק תגבורת של פרשים שלאחר יומיים תקפו את האנגלים בזמן שחיפשו מים, הרגו תריסר ולקחו בשבי תשעה. קוונדיש ערך פשיטות מול חוף האוקיינוס השקט, הטביע תשעה כלי שיט ספרדיים ובזז מספר יישובים מהם לקח מזון טרי, אספקה וחפצי ערך. קוונדיש לא היסס והטביע במתכוון את היו גאלאנט כדי להשתמש באנשיה להחלפת אנשי צוות שאבדו בשתי הספינות האחרות במסגרת פעולותיו, או משום שנפגעה קשות והייתה זקוקה לתיקונים שלא ניתן היה לבצע. ב-24 באוגוסט נחתו האנגלים בבארה דה נבידאד שבמקסיקו, לכדו שליח שנשא איגרות שנועדו להזהיר את השלטונות הספרדיים מפני קוונדיש צפונית משם, העלו את העיירה באש וגם שרפו שלוש ספינות שהיו בבנייה.
לכידת הגליאון ממנילה.
נווט ספרדי שנשבה באחת הספינות הספרדיות גילה כי באוקטובר או נובמבר 1587 צפויה להגיע לאזור גליאון ממנילה, העוצרת בדרך כלל בדרכה בקאבו סן לוקאס אשר בבאחה קליפורניה לפני יעדה הסופי - נמל אקפולקו. ספינות הגליאון של מנילה הוגבלו על ידי מלך ספרד לאחת או שתיים בלבד בכל עונת הפלגה, והתאפיינו בנשיאת כמות עצומה של סחורה (משי סיני, תבלינים ומוצרי מותרות אחרים) שהצטברה בפיליפינים במהלך כל השנה שקדמה להפלגה. התשלום עבור סחורה זו נעשה במטילי כסף שנכרו בפרו, בוליביה ומקסיקו ונשלחו בגליאון שהפליגה בכיוון הנגדי מאקפולקו למנילה. ב-1587 נשלחו ממנילה לאקפולקו שתי ספינות גליאון, שלרוע מזלן נתקלו בטייפון ועלו על שרטונות בחופי יפן. מתוך השתיים, רק את הסנטה אנה ניתן היה לחלץ, ולאחר תיקונים המשיכה הגליאון במסעה.
באוקטובר 1587 הגיע קוונדיש למפרץ קליפורניה ועגן באי סמוך למסטלאן, שם הטו אנשיו את הספינות כדי לנקות את תחתיותיהם ולבצע תיקונים כלליים. בנוסף, חפרו אנשי הצוות בארות לאספקת מים טריים. ב-14 באוקטובר הפליגו הספינות לקאבו סן לוקאס, בקצה הדרומי של באחה קליפורניה, והמתינו להגעת הגליאון. עד לאותו הרגע, לא הניב המסע רווח משמעותי, זאת על אף מספר גדול של ספינות בגדלים שונים שנתפסו והושמדו ובזיזת יישובים לאורך החוף, אך הצלחה משמעותית הייתה בהישג יד: בשעה מוקדמת ב-4 בנובמבר גילה אחד התצפיתנים גליאון בן 600 טונות עם 200 אנשי צוות, ולאחר מרדף של כמה שעות הדביקו הדיזייר והקונטנט את הסנטה אנה, שלמרבה הנוחות לא הייתה חמושה בתותחים בשל הצורך להעלות עליה מטען נוסף. לאחר מספר שעות של לחימה, כאשר ספינותיו של קוונדיש יורים כדורי תותח וקלע אשכול והספרדים משיבים בירי מנשק קל (שהדף את ניסיון ההשתלטות הראשון), הורידה הסנטה אנה, שכבר החלה לשקוע, את דגלה ונכנעה.
בשל הבדלי הגודל המשמעותיים בין הגליאון לספינות התוקפות, היה על קוונדיש ואנשיו לברור בין סוגי המטען ולחפש את היקרים ביותר, אותם העבירו לספינותיהם. 190 נוסעים ואנשי צוות ממוצא ספרדי (ביניהם סבסטיאן ויסקאינו, שהפך מאוחר יותר לחוקר חופי קליפורניה) ופיליפיני הורדו לחוף עם אספקה של מזון ומספר כלי נשק, במיקום שאפשר גישה למקור מים ולמזון נוסף. קוונדיש השאיר בחזקתו שני ספנים יפנים, שלושה נערים ממנילה, נוסע פורטוגזי שהכיר את סין ושני נתבים ספרדים שהכירו את אזור איי מריאנה והפיליפינים. תחילה, העמיסו אנשיו של קוונדיש את כל הזהב שמצאו (כ-100 ליברות טרוי או שווי ערך ל-122,000 פסו), ואז בחרו את המוצרים היקרים ביותר מתוך המשי, האריגים, הבשמים, התבלינים, היינות והאספקה שיכלו הספינות לשאת עמן. ערכו של המטען שנבזז נאמד בכ-2 מיליון פסו. לאחר שהעלו את הסנטה אנה באש הפליגו הדיזייר והקונטנט ב-17 בנובמבר 1587 ופנו מערבה כדי להתחיל במסעם לחציית האוקיינוס השקט.
בעודה בוערת, נסחפה הסנטה אנה עד למקום בו הושארו אנשי הצוות שלה, שכיבו את האש, תיקנו חלק מהנזק שנגרם והצליחו לשוט באיטיות עד לאקפולקו, אליה הגיעו ב-7 בינואר 1588.
במהלך חציית האוקיינוס אבדה הקונטנט, בעוד הדיזייר חמקה מכל עימות אפשרי עם ספינות אויב למשך שארית המסע.
חציית האוקיינוס השקט וסיור באיי דרום מזרח אסיה.