עם זאת, שינון משמר שבו נעשית חזרה על החומר ללא פיתוח שלו, אינו משפר את יכולת השליפה והזיכרון לטווח הארוך. בנוסף, בשטחי לימוד רבים, במיוחד במתמטיקה ומקצועות דומים, לימוד בעל פה הוא בעל תועלת נמוכה יחסית. לעיתים תכופות מתייחסים ללימוד בעל פה בדרך מזלזלת, המפחיתה מערכו ובכינויים כגון "לומד כמו תוכי", מכיוון שהלומד בעל פה עשוי ליצור את הרושם של מי שמבין את החומר הנלמד. מסיבות אלו נעשה בו שימוש בעיקר עבור מידע שלא ניתן ללמוד בצורה יעילה יותר.
שיטת הלימוד בעל פה, כשיטת לימוד מובילה, מקובלת עדיין במערכות חינוך רבות בעולם, כך למשל, בהודו, פקיסטן, סין, סינגפור, יפן, רומניה ויוון. בדין וחשבון מיוחד של האומות המאוחדות על פיתוח אנושי בעולם הערבי, לשנת 2004, טוענים המחברים כי הלימוד בעל פה הוא אחד הגורמים העיקריים המעכבים התפתחות בשטחי המדע והמחקר בארצות ערב.
לימוד בעל פה בחינוך התורני.
בחינוך התורני מייחסים חשיבות רבה ללימוד בעל פה של מקצועות הקודש, בשל החשיבות הרבה שיש לכך ביהדות. להלן חלק מהמאמרים המובאים בגמרא: "אם ישאלך אדם (בענייני התורה) אל תגמגם ותאמר לו אלא אמור לו מיד" כלומר זכור את דברי התורה בעל פה בצורה שתוכל לאומרם מיד. "רבי דוסתאי ברבי ינאי משום רבי מאיר אומר: כל השוכח דבר אחד ממשנתו, מעלה עליו הכתוב כאילו מתחייב בנפשו, שנאמר: 'רק הישמר לך ושמר נפשך מאד פן תשכח את הדברים אשר ראו עיניך, ופן יסורו מלבבך כל ימי חייך'"(מסכת אבות, ג', י). "אשרי מי שבא לכאן (העולם הבא) ותלמודו בידו" כלומר אשרי מי שמגיע לאחר מותו לעולם הבא וזוכר את מה שלמד בעל פה.
עם זאת עיקר החשיבות אינה בזכירת הדברים מילה במילה, אלא בזכירת התוכן ובהבנה בסיסית לפחות.
במרבית התלמודי תורה מעודדים את התלמידים להיבחן בעל פה על משניות וגמרא, בהענקת סכום כסף סמלי. בישיבות קטנות פועל ארגון ארצי "מאן דירית" (אשר שמו לקוח מדברי ספר הזוהר "מאן דירית מסכתא חדא, ירית עלמא חדא" שביאורם: "מי שיודע מסכת אחת בתלמוד בעל-פה מקבל עולם שלם"). הארגון מצמיד לכל תלמיד החפץ בכך אברך שבוחן אותו מדי שבוע על דפי גמרא בעל פה, במספר דפים המותאם אישית לתלמיד. פעם בשנה נערך כנס גדול ובו מוענקים ספרי קודש לנבחנים. בישיבות גדולות ובכוללים פועל ארגון ארצי "ושננתם", אשר עורך פעמים בשנה בחודשים תשרי וניסן מבחנים בכתב, ברמת שאלות המצריכה שליטה בעל פה. במבחן הראשון נבחנים על 50 דף, ובכל מבחן נבחנים על החומר הקודם בתוספת 50 דף. לנבחנים מוענקת מלגה בסך שקל אחד לדף.
לימוד בעל פה בחינוך המוסלמי: חפיז.
חאפז או חפיז (ערבית حافظ قرآن או حافظ; בתעתיק מדויק: חאפט') אשר משמעותו המילולית "שומר", הוא מונח מוסלמי המתייחס לאדם אשר הצליח לשנן את כל הקוראן בעל פה.
בתקופת הנביא מוחמד, במאה ה-7 לספירה, תושבי חצי האי ערב היו ברובם אנלפביתים. לכן, שימור ההיסטוריה, תולדות המשפחה, שירה ורבים משאר היבטי התרבות נעשה באמצעות לימוד בעל פה. כך גם השתמרו נבואותיו של מוחמד עד אשר קובצו לספר הקוראן.
אף בשעה שהועלו דברי הנביא על הכתב, היה עדיין הכתב הערבי בשלבי התהוותו וחסר תנועות וסימני פיסוק המאפשרים להבחין בין מילים. לכן, אף אז הייתה חשיבות לשימור הקוראן שבעל פה, כמקור מהימן. החוּפאז (רבים של חפיז) זכו להערכה רבה בחברה המוסלמית כמדקלמים שדבריהם היו נגישים אף להמוני העם הבורים. שינון בעל פה לא דרש אמצעי עזר יקרים (נייר היה נדיר בעולם המוסלמי וכתיבה נעשתה על מגילות עור). שינון בעל פה נחשב אף אמצעי בטוח יותר לשימור המידע – בעוד שמסמך כתוב עלול היה ללכת לאיבוד; אף אם יאבד חפיז בודד עדיין ייוותרו חופאז רבים שהקוראן חרות בזכרונם.
אף לאחר שהח'ליף עות'מן בן עפאן ארגן והחליט על נוסח אחיד לקוראן בין השנים 650–656 לערך, עדיין נותר שינון הקוראן בעל פה עיסוק מוערך שיש לעודדו. קיימות מסורות רבות של שינון הקוראן בעל פה. רוב החופאז משננים את הקוראן בגרסה אחת בלבד, אולם מומחים יכולים לשנן את הקוראן במספר מסורות (נגינות).
החופאז זוכים להערכה רבה בקהילה המוסלמית. הם זכאים להקדים את התואר "חפיז" לשמם. בתואר זה הם זוכים לאחר שהם עוברים בהצלחה מבחן אחד או יותר. באחד ממבחנים אלה הם מתבקשים להשלים פסוק הנבחר באופן אקראי מן הקוראן. כיוון שאינם יודעים איזה פסוק ייבחר, עליהם לדעת את מלוא הטקסט כדי להבטיח הצלחה בבחינה זו. בבחינה אחרת שבה עשוי המבקש לשאת בתואר "חפיז" לעמוד, הוא נדרש לדקלם פסוקים המכילים מילה מסוימת או צירוף מילים מסוים.
רוב החופאז למדו בילדותם בבתי מדרש מוסלמיים, מדרסה, שם אף למדו את כללי התייוויד (כללי השינון) ואת ההטעמה שיש לתת למילים בתהליך הלימוד בעל פה. משימה זו אינה פשוטה, כי הקוראן מחולק ל-114 סורות (פרקים), המכילות כ-6,200 פסוקים (בהם כ-80,000 מילים או כ-330,000 אותיות).
שינון
גידול דבורים
אקטין
אקטין (באנגלית: Actin) הוא חלבון בעל תפקיד מרכזי בשלד התא. יחידות רבות של אקטין מתחברות ליצירת פולימר, סיב סלילי הקרוי גם מיקרופילמנט. סיבי האקטין יוצרים רשת בתאים האיקריוטיים. לסיבי האקטין מספר תפקידי מפתח בתא:
בציטוזול נמצא האקטין קשור למולקולות ATP בעיקר, אבל יכול להיקשר גם ל-ADP. הקומפלקס של מולקולת האקטין עם מולקולת ATP יוצר פולימר בצורה יעילה ומתפרק בצורה איטית. לעומתו, הקומפלקס אקטין-ADP מתפרק בצורה יעילה ויוצר פולימר בצורה איטית.
אקטין הוא אחד החלבונים הנפוצים ביותר בתאים איקריוטיים וריכוזו הוא סביב ה-100 מיקרומולר. בנוסף, הוא אחד החלבונים שהשתמרו ביותר מבחינה אבולוציונית. לדוגמה, ההבדל ברצף החלבון בין אצה לאדם הוא לא יותר מ-5%.
יצירת הסיבים.
יחידות בודדות של החלבון נקראות "אקטין גלובולרי" (G-אקטין), והפולימר שנוצר מחיבור של מספר יחידות G-אקטין נקרא "F-אקטין". סיבי האקטין (המיקרופילמנטים) הם הסיבים הדקים ביותר בשלד התא, ועוביים הוא כ-5 ננומטר. בדומה למיקרוטובולים, לסיבי האקטין יש קוטביות, עם קצה המתארך בקצב מהיר יותר (הקצה החיובי) וקצה הגדל בצורה איטית (הקצה השלילי). קצב התארכות הסיב בקצה החיובי גדול בערך פי 10 מקצב ההתארכות בקצה השלילי. אם קצב ההתארכות של הקצה החיובי שווה לקצב ההתפרקות של הקצה השלילי, נוצרת תופעת ה"הליכון" (treadmilling) שבה הסיב מתקדם במרחב, בעוד שאורכו נשאר קבוע.
תהליך יצירת הפולימר של אקטין מתחיל מחיבור של שלוש מולקולות G-אקטין, שלב הנקרא "גירעון" (nucleation). לאחר מכן נוסף קומפלקס של אקטין-ATP לקצה החיובי וה-ATP עובר הידרוליזה ל-ADP תוך שחרור מולקולת זרחה. אקטין-ADP משתחרר מהקצה השלילי והעלייה בריכוז האקטין-ADP גורמת להחלפת ה-ADP שבו ל-ATP. מחזורים אלה של התארכות והתקצרות נחוצים לתנועת התא אך אינם רצויים במצבים אחרים, למשל בתאי השריר. חלבוני עזר שונים, כגון CapZ, יכולים להקשר לקצה הסיב ולמנוע את התארכותו או התפרקותו.
החלבון קופילין נקשר ליחידות של אקטין-ADP, מקדם את התפרקותן מהקצה השלילי של סיב האקטין ומונע את קישורן לקצה החיובי. לעומתו, החלבון פרופילין הופך תהליך זה על ידי קטליזה של החלפת ADP ב-ATP. בנוסף, קישור אקטין-ATP לפרופילין מונע את הקישור של קומפלקסים אלה לקופילין משאיר אותם חופשיים לחיבור לקצה החיובי של הסיב. מרכיב חשוב נוסף ביצירת הסיבים הוא קומפלקס ה-Arp2/3, אשר יוצר גרעינים חדשים של סיבי אקטין בעודו קושר סיבים קיימים, תופעה היוצרת רשת מסועפת של סיבים הצמודים זה לזה. כל החלבונים האלה עוברים בקרה מדוקדקת ברמת הביטוי שלהם במהלך מחזור התא.
היבטים גנטיים.
כאמור, אקטין הוא אחד החלבונים השמורים ביותר בגנום. רמת הדמיון של רצף החלבון בין אדם לשמר האפייה היא 80.2% ברמת רצף ה-DNA ו-95% ברמת הרצף של החלבון. ברוב השמרים קיים עותק בודד של הגן המקודד לאקטין. לעומתם, ברוב האיקריוטיים המורכבים יותר מתבטאים מספר איזופורמים של אקטין, המקודדים על ידי משפחה של גנים דומים. ביונקים קיימים לפחות שישה גנים של אקטין, אשר נחלקים לשלוש מחלקות - אלפא, בטא וגמא, לפי הנקודה האיזואלקטרית שלהם. אקטין אלפא מתבטא בעיקר בתאי שריר, ואקטין ביטא וגמא בתאים אחרים. על אף ההבדלים הקיימים בין אקטינים אלה, כולם יוצרים סיבים בצורה דומה ומגיבים בצורה זהה בניסויי מעבדה שונים.
גן אקטין ממוצע מכיל כ-100 נוקלאוטים ב-5' UTR, כ-1200 נוקלאוטידים באזור המקודד לחלבון וכ-200 נוקלאוטידים ב-3' UTR. ברוב הגנים של אקטין קיימים אינטרונים.
כיום חושבים שבכל הפרוקריוטיים שצורתם אינה כדורית קיימים גנים, כמו MreB, הדומים לאקטין.
היסטוריה.
אקטין נצפה לראשונה במיקרוסקופ ב-1887 על ידי ו"ד הליבורטון, שבודד מתא שריר חלבון שגרם לקרישת תמצית מיוזין. למרות זאת, הליבורטון לא הצליח לאפיין יותר את החלבון שראה וגילוי האקטין יוחס לברונו פ' שטאוב, ביוכימאי צעיר שעבד במעבדתו של אלברט סנט-דיאורד במכון לכימיה רפואית באוניברסיטת סגד שבהונגריה. ב-1942 פיתח שטאוב טכניקה חדשנית לבידוד חלבון מהשריר שאפשרה לו לבודד כמויות גדולות יחסית של אקטין טהור, בשיטה הדומה לזו שמשתמשים בה כיום לבידוד האקטין.
נישואים פרגוואיים
Infra-Red Search and Track (בראשי תיבות: IRST; בתרגום חופשי מאנגלית: מערכת תת-אדום לחיפוש ומעקב) היא מערכת לגילוי ומעקב אחר עצמים הפולטים קרינת תת-אדום כגון מטוסי סילון ומסוקים.
בסיס המערכת.