הקורפוס הוקם ב-13 בפברואר 1944, וכמפקדו מונה זיגיסמונד פון פרסטר. הקורפוס לחם בקרבות השונים ברומניה, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בהונגריה ובאוסטריה, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
אנטון גרסר
אנטון גרסר (בגרמנית Anton Grasser; 11 בנובמבר 1891 - 3 בנובמבר 1976) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
גרסר נולד ב-11 בנובמבר 1891 בבוסנדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס גרסר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-109. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר גרסר לרגימנט הרגלים ה-132 (אלזס התחתית ה-1), עמו לחם במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
עם סיום המלחמה השתחרר גרסר מהצבא, והצטרף למשטרה הגרמנית. בשנת 1936 הצטרף גרסר לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-110. ב-1 במרץ 1938 הועלה גרסר לדרגת אוברסט לויטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-119.
מלחמת העולם השנייה.
ב-6 בפברואר 1940 מונה גרסר למפקד רגימנט הרגלים ה-119, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-25 במסגרת הקורפוס ה-18. ב-16 ביוני 1940 קיבל גרסר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 במרץ 1941 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם גרסר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-25 במסגרת הקורפוס הממונע ה-3, וב-4 בפברואר 1942 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-25. ב-1 באפריל 1942 הועלה גרסר לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-23 ביוני 1943 שונה שמה של הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-25, וב-14 בנובמבר 1943 מונה גרסר למפקד קורפוס הפאנצר ה-56, שהיה חלק מהארמייה השנייה. ב-15 בפברואר 1944 מונה גרסר למפקד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה ה-18, וב-1 במאי 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-3 ביולי מונה גרסר למפקד פלגת הארמייה נארווה, שהפכה ב-25 בספטמבר לפלגת הארמייה גרסר. ב-22 בינואר 1945 מונה גרסר למפקד הקורפוס ה-72, שהיה חלק מהארמייה השישית, ופיקד עליו עד ה-20 באפריל, וב-8 במאי 1945 נפל בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה.
ב-1 ביולי 1947 השתחרר גרסר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר גרסר בשטוטגרט, ובשנת 1951 מונה למפקד משמר הגבול הפדרלי. בשנת 1953 פרש גרסר מתפקידו, וב-3 בנובמבר 1976 מת והוא בן 85 שנים.
תלונות שווא
תלונה שקרית
Searx הוא מנוע חיפוש-על מבוזר ומודולרי, שנוצר בהשראת הפרויקט Seeks , הזמין תחת AGPL. ישנם מעל ל-70 מנועי חיפוש הנתמכים ב-Searx נכון לשנת 2016. בניגוד למנועי חיפוש אחרים, searx הוא מנוע מבוזר וגמיש שכל אחד יכול לאחסנו.
תכונות.
אחד מהדגשים העיקריים לפיתוח הפרויקט הוא לספק מנוע חיפוש עם דגש על שמירת פרטיות המשתמשים, כדי לענות על מטרה זו כל שאילתות החיפוש נעשות באמצעות POST כברירת מחדל, לא נשמרות עוגיות, ונעשה שימוש בפרוטוקול ה-HTTPS. בנוסף ניתן לגשת אל מנוע החיפוש באמצעות רשת השירותים הנסתרים של Tor. במידה ומשתמש מסוים אינו סומך על בעלי האתר, הוא יכול לאחסן בעצמו את מנוע החיפוש. דגש נוסף לפיתוח הפרויקט הוא מתן מנוע חיפוש שהיה גמיש ומודולרי ויאפשר חופשיות והתאמה רבה למשתמשים.
אמל אלמודין
מצדיעים לך, בילי לין ! (סרט)
תמרה ריקמן
תמרה ריקמן (נולדה ב-1934) היא אמנית רב-תחומית היוצרת במדיומים רבים, כלת פרסי אמנות שפסליה מוצגים בארץ ובעולם, ציירת ספרי שירה וילדים, ומרצה לאמנות ולתולדות האמנות.
ביוגרפיה.
ריקמן נולדה וגדלה בתל אביב. אביה, ממנו התייתמה בהיותה בת עשר, היה חלוץ, חבר בגורדוניה, בקיבוץ עין חרוד, ובגדוד העבודה. אימה הייתה מורה. בעת שירותה הצבאי למדה במשך שנה שיעורי ערב אדריכלות בטכניון, ולאחר מכן למדה שנה בסמינר אורנים - המכללה האקדמית לחינוך, אצל דב פייגין ופרלי פלציג. ב-1954 נסעה לניו יורק ולמדה בבית הספר החדש למחקר חברתי, וב-1958–1962 המשיכה בלימודיה בבית הספר של המוזאון לאומנויות יפות בבוסטון , שם הושפעה בעיקר מהרולד טוביש.
היא נישאה ללו כהן, פסל אמריקאי, עמו נסעה לרומא והשתלמה ביציקות ברונזה. ב-1963 המשיכה את לימודיה בפריז, באקדמיה לאמנויות דקורטיביות (École des Arts Décoratifs), בפיסול ובהדפס. ב-1964 שבה לישראל עם כהן שלא מצא בה את מקומו, חזר לארצות הברית, ונישואיהם הסתיימו. לאחר מכן נישאה לט. כרמי ונולד להם בן. בשנים 1974–1976 עבדה בבית הספר לאמנות, אוקספורד, וב-1979–1980 הייתה אמנית אורחת באוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה. בין השנים 1966–1989 התגוררה בשכונת אבו תור בירושלים. מאז מתגוררת ופועלת בתל אביב-יפו.
אמנות.
בראשית עבודתה יצרה ריקמן תחריטים, במכבש שקיבלה מנחום גוטמן, ופיסלה. ב-1965 הציגה תערוכת פיסול ראשונה בגלריה דוגית בתל אביב, ובהמשך הציגה תחריטים בבית האמנים בירושלים. ב-1967 הציגה בגלריה רינה של ברטה אורדנג, באצירת יונה פישר. לאורך השנים יצרה במדיומים שונים, ובטכניקות שונות, מעבודות על נייר ועד וידאו, והיא מציגה תערוכות ברציפות עד לימים אלה. ריקמן מציירת בספרי שירה וגם ספרי ילדים, המפורסם שבהם "מיץ פטל", והיא רואה בעבודתה זו ציור ולא איור.
עבודותיה המוקדמות נשאו אופי פיגורטיבי, והתחריטים היו נרטיביים, אך משנות השבעים עברה עבודתה צמצום מבחינה גרפית. פסליה ביטאו אסתטיקה מינימליסטית, צורות מוגדרות ובחומרים תעשייתיים. בשנות השמונים החלה ליצור גם במדיום הציור. רבות מעבודותיה מתייחסות לנוף או מרחבים אנושיים שצומצמו למערכת צורנית-קווית. אמנותה של ריקמן מתייחסת לתולדות האמנות ולא להיסטוריה או מסורת יהודית וישראלית. לדברי טלי תמיר הציור של ריקמן הוא "מודרניסטי מובהק, ציור המודע לערכיו המופשטים, דוחה עקרונית כל תוכן מילולי או ספרותי, נשמר מכל גאות רגשית, או פאתוס". לאורך עשרות שנים מתקיים שיח על עבודתה עם ליליאן קלאפיש איתה היא חולקת מילון מקצועי דומה.
הוראה.
ריקמן לימדה פיסול ותחריט במוזיאון ישראל ובבצלאל ירושלים; לימדה תולדות האומנות ואומנות מעשית בבית הספר הניסויי הראשון בירושלים במשך 23 שנים, וכן במכללת דוד ילין, ירושלים; לימדה ציור בבית הספר לאמנות קלישר, תל אביב; לימדה תולדות האמנות בקמרה אובסקורה, ירושלים, ובסמינר הקיבוצים, תל אביב.
ג'ון הג'יהדיסט
רפובליקת מצרים
רפובליקת מצרים (בערבית: جمهورية مصر) היה שמה הרשמי של מצרים מביטול ממלכת מצרים וסודאן בשנת 1953 ועד האיחוד בין מצרים לסוריה לרפובליקה הערבית המאוחדת בשנת 1958. ההכרזה על הרפובליקה באה בעקבות מהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952, אשר נבעה מחוסר הפופולריות של המלך פארוק, אשר נתפס כחלש מדי מול הבריטים, ומהאכזבה מהתבוסה המצרית במלחמה נגד ישראל.
מיד עם הכרזת הרפובליקה, מוחמד נגיב הושבע כנשיא הראשון של מצרים, ושירת בתפקיד זה במשך קצת פחות משנה וחצי, בטרם אולץ להתפטר על ידי חבריו למהפכה. לאחר התפטרותו של נגיב, תפקיד הנשיא היה ריק עד בחירתו של גמאל עבד אל נאצר ב-1956.
היסטוריה.
הרוחות הלאומיות כנגד השלטון הבריטי, וההתמרמרות על התבוסה שנחלה מצרים מידי ישראל במלחמת העצמאות הובילה למהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952. התנועה הדיחה את מלך מצרים פארוק הראשון, שנשלח לגלות, והעלתה לשלטון את מוחמד נגיב כנשיא. שיטת השלטון המצרית עברה משיטה מלוכנית לשיטה רפובליקנית, אם כי נשארה לא דמוקרטית. נגיב נותר נשיא מצרים למשך זמן קצר בלבד. עד מהרה הדיח אותו גמאל עבד אל נאצר ונבחר כנשיא בבחירות בהן היה המועמד היחידי. מהפכת הקצינים החופשיים, שגרמה לשינויים נרחבים במצרים, השפיעה גם על שאר מדינות העולם הערבי.
ב-1 בינואר 1956 הכריזה סודאן על עצמאותה, והכוחות המצריים פינו את המדינה.
נאצר הוביל קו של לאומנות ערבית סוציאליסטית וקשרים חמים עם ברית המועצות (למרות השתייכות רשמית לקבוצת המדינות הבלתי-מזדהות). ב-26 ביולי 1956 הכריז בתגובה על ביטול הסיוע הכספי של הבנק העולמי לבניית סכר אסואן על הלאמת תעלת סואץ על מנת להשתמש ברווחיה לבניית הסכר. בתגובה רקחו בריטניה צרפת וישראל תוכנית לפיה ישראל תתקוף את מצרים ואילו בריטניה וצרפת יכנסו לאזור כדי להפריד כביכול בין הניצים, ובכך ישתלטו על אזור התעלה. מבצע קדש החל בנחיתת צנחנים ישראלים במעבר המיתלה שבחצי האי סיני ב-29 באוקטובר, כוחות בריטניה וצרפת הצטרפו ב-1 בנובמבר, ותוך כמה ימים נכבש כל חצי האי סיני. אולם בלחץ ברית המועצות וארצות הברית נאלצו הכוחות הפולשים לסגת (ראו: נסיגת צה"ל מסיני ועזה (1956 - 1957)), והתעלה הוכרה כרכוש מצרים.
בשנת 1958 התאחדה מצרים עם סוריה ליצירת "הרפובליקה הערבית המאוחדת - רע"ם". המילה "רעם", שהייתה לה גם משמעות סמלית, לא נראתה ראויה בישראל, ובעיתונות הכתובה ובשידורי קול ישראל כונה האיחוד בשם "קע"מ" (קהילייה ערבית מאוחדת).
זכרנו לחיים
דיוויזיית הוואפן הררית אס אס ה-24
דיוויזיית ואפן הררית ה-24 של האס אס "קארסטייגר" (בגרמנית: 24. Waffen-Gebirgs-(Karstjäger-) Division der SS) הייתה דיוויזיה הררית של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה ביוגוסלביה וצפון איטליה, אנשי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה רבים החל מהקמתה ועד ימיה האחרונים ממש של המלחמה.
היסטוריה.