את שירותו הצבאי מילא בתיאטרון צה"ל שם כתב וביים מופעים ללהקות צבאיות ולתיאטרון. קלאוזנר הוא בוגר מגמת משחק בחוג לתיאטרון, ומגמת בימוי והפקה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1997 הקים את "סטודיו קיי" שאותו ניהל עד שנת 2004 ועמו ערך סדנאות בתחום הקולנוע והטלוויזיה ברחבי הארץ.
החל משנת 2018, קלאוזנר לוקח חלק פעיל בקהילת Horizon לחינוך לחלל מטעם קרן רמון.
קריירה.
קלאוזנר כתב וביים את הסרטים "שעשועי פרויד" (1991) ו"רגעים של חסד" (48 דק', 2001). הוא התפרסם לראשונה בעקבות תפקידו בסרט "החיים על פי אגפא" של אסי דיין, שם שיחק בתפקיד ערס בהמי בשם משה, חבר בחבורה של לוי ומלכה (בגילומם של שמיל בן ארי ורבקה נוימן). דמויות משנה אלו כיכבו גם בסרט השני בטרילוגיה של דיין - "שמיכה חשמלית ושמה משה", הפעם כדמויות הראשיות סביבם סובבת העלילה.
בשנת 2001, שיחק בסרטו השני של הבמאי בני תורתי "כיכר החלומות" (זוכה 5 פרסי אופיר) ובסרטו השלישי של תורתי "בלדה לאביב הבוכה" (זוכה 4 פרסי אופיר).
בנוסף, שיחק קלאוזנר בסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן: "תמונות יפואיות", "רמת אביב גימל", "כחול עמוק", "הסודות של כנרת", "שבתות וחגים", " "תיק סגור", "השיר שלנו", "מילואים", "גאליס", "מבצע קיפוד", סדרת הנוער של ערוץ הילדים, "דאוס", העונה השלישית של הטלנובלה "האלופה" אשר שודרה ב-HOT3, וכן בדרמת הפשע של רשף לוי "הבורר" ועוד. קלאוזנר הופיע בסרטי קולנוע רבים של מגוון במאים מובילים בתעשייה המקומית, ביניהם: "גמר גביע" של ערן ריקליס, "החיים על פי אגפא" ו"שמיכה חשמלית ושמה משה" של אסי דיין, "ההסדר" ואזור חופשי" של עמוס גיתאי, "כיכר החלומות" ובלדה לאביב הבוכה" של בני תורתי, "שנת אפס" של יוסף פיצ'חדזה, "בקרוב יקרה לך משהו טוב" של אייל שיראי ועוד רבים אחרים.
בשנת 2015 הופיע קלאוזנר בסרט הקולנוע "היורד למעלה", בבימויו של אלעד קידן. בגין עבודתו על סרט זה, קלאוזנר זכה בפרס "השחקן הטוב ביותר" מטעם לשנת 2015. באותה שנה שיחק בסרט "פנסיון פראכט", דרמה תקופתית בבימויה של תמר ירום, ובסרט "10% ילדה שלי", דרמה קומית של הבמאי אורי בר-און.
בשנת 2016 גילם את הרב פיינשטיין בעונתה השנייה של סדרת המתח "פצועים בראש" ששודרה ב-HOT3 ויצרו חנן סביון וגיא עמיר. ב-2018 שיחק בדרמה החרדית אוטונומיות.
לצד יתר עיסוקיו כיום, קלאוזנר הוא גם מנחה סדנאות משחק מול מצלמה.
תוף אלקטרוני
פרלוד לחולית
פרלוד לחולית (שנקראת גם סדרת הבתים) היא טרילוגיית ספרי קדימונים מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון, שמתרחשת ביקום של חולית שיצר פרנק הרברט. הטרילוגיה מבוססת בחלקה על רשומות שפרנק הרברט השאיר לפני מותו.
הסדרה מתרחשת בשנים שהובילו לאירועי חולית המקורי. ספרי הטרילוגיה הם:
קדימונים לסדרת חולית של פרנק הרברט.
האירועים בתחילת טרילוגיית פרלוד לחולית מתרחשים כשלושים וחמש שנים לפני תחילת האירועים בחולית. הטרילוגיה נותנת הרבה מידע על דמויות רבות המופיעות בסדרה של פרנק הרברט. בעוד שחלק מן המידע המוצג בטרילוגיה תואם למידע שניתן בספריו של פרנק הרברט, חלק ממנו סותר אותו ישירות.
הטרילוגיה מציגה את עברן של דמויות רבות. הברון ולדימיר הארקונן, דנקן איידהו וגורני האלק המשועבדים אצל ההארקוננים, הדוכס לטו אטריידיס הצעיר, הגבירה ג'סיקה בתור מתלמדת במסדר בנות גשרית, שאדם הרביעי בצעירותו ועוד.
הטרילוגיה תורגמה לעברית על ידי דורית לנדס.
ביקורות.
הטרילוגיה זכתה לשיווק רחב והובילה ליצירת דור חדש של מעריצי חולית. עם זאת, קוראים רבים, בעיקר אלה שקראו את הסדרה של פרנק הרברט, ביקרו את הסדרה לרעה. רבים טוענים כי כתיבתם של בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון אינה עמוקה ופילוסופית כמו כתיבתו של פרנק הרברט, וכי הסתירות בין הקדימונים לסדרה המקורית מפריעים.
קאבינדה
שניאור זלמן פראדקין
טירת בלוו
שלוס בלוו
ארמון בלוו
ארמון בלוו (בגרמנית: Schloss Bellevue, "שלוס בלוי") הוא ארמון המצוי במרכז ברלין, בצידו הצפוני של פארק הטירגארטן בקרבת נהר השפרה, ובסמוך לעמוד הניצחון של ברלין. מאז שנת 1994 מהווה הארמון מקום מגוריו הרשמי של נשיא גרמניה.
הארמון נקרא "בלוו" (בצרפתית: "נוף יפה") בשל הנוף הנשקף אליו מכיוון נהר השפרה.
היסטוריה.
הארמון נבנה בשנת 1786 עבור הנסיך פרדיננד מפרוסיה, אחיו הצעיר של המלך פרידריך השני. הארמון תוכנן על ידי האדריכל פיליפ דניאל באומן כארמון קיץ, ונבנה במקום בו עמד קודם לכם בית אחוזה שנבנה בשנת 1743 על ידי גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף. ארמון בלוו היה המבנה הראשון בגרמניה שנבנה בסגנון נאו קלאסי.
ב-3 בספטמבר 1870 נחתם בארמון החוזה אשר סיים את מלחמת צרפת–פרוסיה.
הארמון שימש כמקום המגורים הרשמי של יורש העצר הגרמני עד שנת 1918. בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש הארמון כמוזיאון לאתנוגרפיה. בתקופת השלטון הנאצי שימש המבנה כבית אירוח רשמי עבור השלטון הנאצי.
מאז שנת 1957 שימש הארמון כמקום מגורים עבור נשיא גרמניה בעת שהותו בברלין (כאשר מקום המגורים הרשמי של הנשיא היה בוילה האמרשמידט בבון). בשנת 1987 שופץ המבנה ולאחר איחוד גרמניה המערבית עם גרמניה המזרחית הפך, בשנת 1994, למקום המגורים הנשיאותי הרשמי. בשנים 2004–2005 נערכו במבנה שיפוצים נוספים ובאותה עת התגורר הנשיא בארמון שארלוטנבורג.
לארמון מבנה מרכזי המעוטר בעמודים קורינתיים, ושני אגפים צידיים ("אגף הנשים" ו"אגף השפרה").
פרס דן דוד
פרס דן דוד הוא פרס שמעניקה קרן דן דוד בשיתוף אוניברסיטת תל אביב. החל משנת 2022 הפרס ניתן עבור תרומה משמעותית לחקר ההיסטוריה ותחומי הידע האחרים הקשורים לעבר האנושי. הפרס הוא מענק של 300,000 דולר לכל אחד מתשעה אנשי מקצוע יוצאי דופן בדיסציפלינות ההיסטוריות (היסטוריונים, חוקרי תולדות האמנות, ארכאולוגים, אנשי מדעי הרוח הדיגיטליים, אוצרים, יוצרי סרטים תיעודיים, וכל אלה אשר מעמיקים את הידע וההבנה שלנו על העבר), אשר נמצאים בשלבים המוקדמים או בשלבי הביניים של הקריירה שלהם. 300,000 דולר נוספים מממנים תוכנית בתר-דוקטורט באוניברסיטת תל אביב. סך הפרס השנתי עומד על 3 מיליוני דולרים, כך שהוא הפרס הגדול בעולם בתחום ההיסטוריה.
עד לשנת 2021 העניק הפרס שלושה מענקים שנתיים על סך מיליון דולר עבור מחקר רב תחומי וחדשני בשלושה ממדי זמן: עבר, הווה ועתיד. זוכי הפרס תרמו 10 אחוזים מכספי הפרס שלהם עבור מלגות לתלמידי דוקטורט ובתר-דוקטורט בכל העולם אשר מצטיינים בתחומי המחקר של הזוכים.
תולדות הפרס.
קרן דן דוד נוסדה בשנת 2000 כשבקופת הקרן 100 מיליוני דולרים, תרומתו של איש העסקים והפילנתרופ דן דוד.
פרס דן דוד הוקם מתוך מטרה לתת כבוד למחקר חדשני ורב תחומי שחצה גבולות מחקריים מקובלים. בכל שנה הוענקו שלושה פרסים של מיליון דולר בתחומים שונים לאנשים שתרמו תרומה יוצאת דופן לאנושות.
לקראת יום השנה ה-20 לפרס, בשנת 2021, יצא פרס דן דוד בדרך חדשה, מתוך הכרה בירידה בתמיכה העולמית במדעי הרוח ובהיעדרם היחסי של פרסים משמעותיים בתחומים אלה. הפרס המחודש מתמקד בתמיכה במחקר מצטיין בתחומי הידע ההיסטוריים ובהערכה לחוקרים ולאנשי מקצוע שעבודתם מאירה את העבר האנושי באור חדש ומעשירה את השיח הציבורי באמצעות ידע היסטורי מעמיק.
פסטיבל דונאושינגן
מרינה שויף
מרינה שויף-קולר (נולדה ב-22 ביוני 1974 בברית המועצות) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה.
מרינה שויף נולדה וגדלה בעיר פולבסקוי שבאזור הרי אורל, ברוסיה (אז בברית המועצות). ב-1990 כשהייתה בת 16 עלתה עם משפחתה לישראל, והם גרו בקריית ים. לאחר שסיימה את לימודי התיכון, החלה ללמוד ביוטכנולוגיה כעתודאית. במהלך לימודיה נסעה לבקר קרובי משפחה בברלין, שם נקלעה לסט צילומים של סרט שביים מנחם גולן וקיבלה שם תפקיד קטנטן. כשחזרה לארץ, החליטה כי אינה רוצה להמשיך בלימודי הביוטכנולוגיה ועברה ללמוד משחק ב"בית צבי". בשנת 1998 סיימה 3 שנות לימודי משחק במחזור ל"ו של בית הספר למשחק "בית צבי" לצד עירית קפלן, ענת מגן, עודד לאופולד, נטע הבר, אילן פלד, הילה סורג'ון פישר, דני גבע ומיה דגן. במהלך לימודיה זכתה במלגות "קרן אמריקה ישראל".
נשואה לשי קולר, ואם לשלושה. מתגוררת בתל אביב.
קריירה מקצועית.
קריירה בקולנוע.
ב-2003 שיחקה בסרטו של חיים בוזגלו "פגישה עיוורת"; גילמה את שנטל בסרטו של שחר סגל "צעד קטן", ושיחקה בסרטו של עמית ליאור "סיפורי בית קפה". ב-2004 גילמה את מורן בסרט "אהבה קולומביאנית" שכתב רשף לוי וביים שי כנות. ב-2005 גילמה את יוליה בסרטו של אייל חלפון "איזה מקום נפלא". ב-2007 שיחקה בסרטה של נינה מנקס "Phantom love" שעלה בארצות הברית. ב-2008 גילמה את אולגה בסרטו של יקי יושע "עוד אני הולך", וגילמה את אילנה בסרטו של משה מזרחי "סוף שבוע בגליל" (שהיה עיבוד לעיבוד ל"הדוד וניה" של צ'כוב) לצד עודד תאומי, שרון אלכסנדר וחנה מרון. ב-2010 גילמה את ורוניקה בסרטו של חיים בוזגלו "כבוד", והצטלמה לצד יפתח קליין לסרטו של איתי לב "צ'ה צ'ה צ'ה". ב-2013 שיחקה בסרטו של יונתן פז "מחכים לסורקין". ב-2014 שיחקה בסרט "טוביאנסקי" בבימויו של ריקי שלח.
כמו כן שיחקה בסרט "midnight show" שביים דניאל הדר ובסרט "קשר מוסקבאי" שביים מנחם גולן.
המוזיאון להיסטוריה גרמנית
שדרות ה-17 ביוני
רחוב 17 ביוני
רחוב 17 ביוני (בגרמנית: Straße des 17. Juni) הוא רחוב במרכז ברלין בירת גרמניה.
רחוב זה מהווה את המשכו לכיוון מערב של שדרת אונטר דן לינדן. הרחוב חוצה את הטירגארטן. בקצהו המזרחי נמצא שער ברנדנבורג ובקצהו המערבי נמצאת כיכר ארנסט-רוטר