חסינות העדר, או אפקט העדר, מתייחסת להגנה העקיפה שמעניקים חברי הקהילה המחוסנים לחברים שאינם מחוסנים במניעת התפשטות מחלות מידבקות. ככל שמספר האנשים המחוסנים גדול יותר, כך קיים פחות סיכוי להתרחשותה של התפרצות מכיוון שיש פחות מגעים רגישים. באפידמיולוגיה, חסינות העדר ידועה כהתרחשות תלויה מכיוון שהיא משפיעה על העברה לאורך זמן. כאשר פתוגן המעניק חסינות לניצולים נע דרך אוכלוסייה רגישה, מספר המגעים הרגישים יורד. גם אם אנשים רגישים נשארים, אנשים שבאו עימם במגע עשויים להתחסן, וכך תימנע התפשטות נוספת של הזיהום. שיעור האנשים שצריכים להיות חסינים באוכלוסייה שמתפשטת בה מחלה כדי שהמחלה תגווע הוא סף חסינות העדר. ערכו משתנה עם ארסיות המחלה (כמה היא אלימה), יעילות החיסון ופרמטר המגע עבור האוכלוסייה. זה לא אומר שהתפרצות לא תוכל להתרחש, אך היא תהיה מוגבלת.
לפי ההערכות הקיימות עבור הקורונה, בין 60 ל-80 אחוז מהציבור צריכים להיות חסינים למחלה כדי שתגווע מאליה.
הווחשתרא
הַווָּחְשַׁתְרָא (באווסטית: מנהיג טוב) נודע גם בשמו היווני קִיאָכְסֵרִיס (ביוונית: Κυαξάρης) היה השלישי והגדול במלכי מדי.
במהלך שלטונו אשר נמשך מ-625 לפנה"ס ועד למותו ב-585 לפנה"ס הפך את אומתו מאיחוד של ערי-המדינה אחמתא, ריי ואספהאן לאימפריה הגדולה במזרח התיכון אשר התפרשה מגבולה עם לידיה באסיה הקטנה, אל הרי הזגרוס בגבול עם האימפריה הנאו-בבלית, אל חופה במפרץ הפרסי לצד מדינות החסות שלה, עילם ופארס ועד לגבולותיה המזרחיים עם מדבר לוט ועם רכס הרי ההינדו-כוש.
הווחשתרא נקבר לאחר מותו באולם אדיר הנמצא כיום באזור סולימאניה, כורדיסטן העיראקית. האנשים הכורדים רואים עצמם כקשורים אל ירושת ממלכת מדי ורואים בשלטונו של הווחשתרא שלטון מואדר של אחד מאבות אומתם. הווחשתרא הטיל חסות עליונה על כל שכניה של ממלכתו, חתונתו עם בת נבופלאסר, מלך בבל הבטיחה את השפעת ממלכתו עד לעבר חופי הים התיכון.
לאחר מותו עלה למלכות מדי בנו אסטיאגס אשר היה לאחרון מלכי מדי שכן בתקופתו יתקוממו הפרסים בדרום הממלכה תחת מנהיגם כורש ויקימו את הממלכה האחמנית על גבי השלד של ממלכת מדי.
Matangi
Matangi הוא אלבום האולפן הרביעי של הראפרית הבריטית M.I.A.. האלבום יצא לאור ב-1 בנובמבר 2013 דרך חברת התקליטים של הראפרית, N.E.E.T. Recordings, ודרך אינטרסקופ רקורדס.
הסינגל הראשון מהאלבום, "Bad Girls", יצא לאור כשנתיים לפני הוצאת האלבום, והיה לאחד הסינגלים המצליחים ביותר של הראפרית.
האטלס העולמי של מבני השפות
האטלס העולמי של מבני השפות (WALS) הוא בסיס נתונים של המאפיינים המבניים (פונולוגיים, דקדוקיים, לקסיקלים) של שפות שנאספו מחומרים תיאוריים. אטלס זה פורסם לראשונה על ידי הוצאת אוניברסיטת אוקספורד כספר עם תקליטור בשנת 2005 ויצא כמהדורה השנייה באינטרנט בשנת 2008. הוא מתוחזק על ידי מכון מקס פלאנק לאנתרופולוגיה אבולוציונית המתחזק את קטלוג גלותלוג ועל ידי הספרייה הדיגיטלית מקס פלאנק. עורכיו של האטלס הם: מרטין הספלמת', מתיו ס. דרייר, דייוויד גיל וברנרד קומרי. האטלס מספק מידע על מיקום, שיוך לשוני, ותכונות טיפולוגיות בסיסיות של מספר רב של שפות העולם. זה כלי המתקשר עם אתר המפות OpenStreetMap. המידע של אטלס זה מתפרסם ברישיון עם זכויות. זהו חלק מפרויקט נתונים מקושרים בין-לשוניים שאירח מכון מקס פלאנק למדע ההיסטוריה האנושית.
פ-ענח'י
פִּ-עָנְחִ'י (לקח על עצמו את שמות הכס יוּסִימָארֵה וסְנֶהָפְאֶרֵה) היה מגדולי פרעוני מצרים ואחד מכובשיה האדירים של מצרים העתיקה. הוא הקים את השושלת הכושית הידועה גם בתור השושלת ה-25 של מצרים והחזיר את מצרים למעמד של אימפריה לאחר שנים של חוסר בממשל ריכוזי מאוחד. מבין פועליו ידוע כי פעל להעצמתו של האל המצרי אמון. המידע אודותיו מקורו באַסְטֵלָה של פִּ-עָנְחִ'י.
כיבוש מצרים.
עם השליטה בנוביה ובמצרים העליונה, פ-ענח'י השתמש במלחמה הפנימית של מצרים אשר התקיימה בין השושלות ה-22, 23 ו-24 לצורכיו, להגדלת השפעתו אל מעבר לתבאי ואל מצרים התחתונה. ברואה הוא את המתרחש, הפרעון תפנ אח'ת מהשושלת ה-24 יצר קואליציה של שליטי אזור הדלתא נגד פ-ענח'י ואף פיתה את בן בריתו של האחרון, נימלוט להצטרף אל הקואליציה. תפנ אח'ת שלח את צבא הקואליציה דרומה לעבר הרקליאופוליס מגנה אשר הייתה תחת חסות נובית. מלך העיר ואנשיו קראו לעזרתו של פ-ענח'י אשר מיהר. בשנה ה-20 למלכותו יצא בראש צבאו לכבוש את מרכז וצפון מצרים. פעולותיו הצבאיות מתוארות באסטלה של הניצחון שממוקמת בג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה בצפון סודאן של היום:
פיענח'י ראה במלחמתו מלחמת קודש. הוא הורה לחייליו לטהר עצמם נפשית לפני כל קרב ואף הציע קורבנות למען האל אמון. לאחר הניצחון בהרקליאופוליס מגנה ההתקדמות צפונה הייתה קלה לצבא של פ-ענח'י, שכן רוב כוחות הקואליציה נפגשו בקרב זה. צבאו של פ-ענח'י לקח ערים כממפיס עד אשר מלכי הקואליציה, וביניהם גם בן בריתו לשעבר נימלוט נכנעו לעליונותו והכירו בו בתור הפרעה החדש ושליט כל מצרים.
מנקודה זאת ואליך פ-ענח'י יאדיר את ממלכתו לעבר מדבר הסהרה, קרן אפריקה, ים סוף וחצי האי סיני עד לפטירתו בשנת 714 לפנה"ס.
אלן שארפלס
אלן ואלאס שארפלס (באנגלית: Ellen Wallace Sharples; 4 במרץ 1769 – 14 במרץ 1849) הייתה ציירת אנגליה, שהתמחתה בפורטרטים בפסטל ובמיניאטורות בצבעי מים על שנהב. היא הציגה חמש מיניאטורות באקדמיה המלכותית בשנת 1807, והקימה את האקדמיה לאמנות בריסטול בשנת 1844.
ביוגרפיה.
אלן ואלאס נולדה בבאת' או בירמינגהם למשפחה של קווייקרים. היא למדה רישום אצל ג'יימס שארפלס בבאת', הכשרת האמנות היחידה הידועה שלה, והתחתנה איתו בשנת 1787. לזוג נולדו שני ילדים, שניהם היו גם ציירים: ג'יימס שארפלס, ג'וניור (נולד ב-1788) ורולינדה שארפלס (נולדה ב-1793). לג'יימס, שהתאלמן פעמיים לפני כן, נולדו שני בנים מנישואיו הקודמים, ג'ורג' עם אשתו הראשונה, ופליקס (נולד ב-1786, גם הוא אמן) עם אשתו השנייה.
אמריקה, 1794–1801.
בני הזוג היגרו לארצות הברית בסביבות 1794 בהפלגה מסובכת, בה נתפסה ספינתם על ידי הצרפתים. המשפחה הייתה כלואה בברסט במשך שבעה חודשים, ולימים כתבה אלן על המצוקה ביומנה.
בסופו של דבר הם הגיעו לאמריקה בתזמון נכון, כי היה ביקוש גובר לציורי פורטרטים בעולם החדש. גם בוושינגטון הבירה, בעלה ג'יימס זכה להצלחה רבה בציור דיוקנאות של מנהיגים אמריקאים, בהם גם ג'ורג' וושינגטון.
בסביבות 1797, בזמן שהם התגוררו בפילדלפיה, התחילה אלן לצייר דיוקנאות באופן מקצועי על מנת להשלים את הכנסות המשפחה. כמענה לדרישה הגדולה להעתקים במחירים סבירים, הקריירה של אלן שגשגה בהעתקת הדיוקנאות המקוריים שהיו בהזמנה מבעלה. העתקים המיניאטוריים שלה תומחרו כמו של בעלה. הדיוקנאות הקטנים, היו אלטרנטיבה משתלמת לדיוקנאות הרשמיים בקנה מידה גדול של גילברט סטיוארט וג'ון טרומבול. התחרות מצד ציירי פורטרטים קטנים אחרים הייתה קשה, ובחיפוש אחר הזדמנויות להזמנות, המשפחה יצאה למסעות. הם גרו ועבדו בפילדלפיה ובעיר ניו יורק, ונסעו דרך ניו אינגלנד בכרכרה שנבנתה במיוחד שהובילה את המשפחה, את האוסף שלהם ואת הציוד שלהם.
כשהיו צעירים מאוד, ילדי שארפלס החלו לצייר, ואלן החלה להכשיר באופן אישי את בתה, רולינדה, באמנות הציור והרישום. הילדים הצטרפו למפעל המשפחתי כשעוד היו בגילאי העשרה, פליקס בגיל 17, ג'יימס ג'וניור בגיל 15 ורולינדה בגיל 13.
חזרה לאנגליה, 1801–1809.
בשנת 1801 חזרה המשפחה לבאת' בגלל חששם מהמלחמה הצרפתית-אמריקאית. חלק ניכר מהמידע הידוע על המשפחה בתקופה זו מקורו ביומניה ובמכתבי של אלן שארפלס. היא הדריכה את ביתה בלימודים כלליים ובציור. בתקופת ביניים זו הציגה אלן גם את מיניאטורותיה באקדמיה המלכותית לאמנויות.
אמריקה, 1809–1811.
בשנת 1806 תכננה המשפחה לחזור לאמריקה, אך ספינתם נפגעה בסערה והיא נאלצה לחזור לנמל. פליקס וג'יימס ג'וניור קיבלו אישור לחזור בשלב זה, וג'יימס, אלן ורולינדה הצטרפו אליהם שלוש שנים אחר כך. במהלך שהותם השנייה באמריקה הם התגוררו בניו יורק, ניו ג'רזי ופנסילבניה והמשיכו בעבודת הדיוקנאות שלהם. ג'יימס שארפלס חלה בשנת 1810, ובחורף 1811 הוא נפטר.
לאחר שקראו את הצוואה חזרו אלן, רולינדה וג'יימס ג'וניור לאנגליה, ופליקס בחר להישאר באמריקה ועסק בקריירה כאמן פורטרטים.
בריסטול, אנגליה, 1811–1849.
חיי הנדודים של אלן הסתיימו לאחר מות בעלה, והיא התיישבה לצמיתות בקליפטון, שם שכרו דירה, ג'יימס ג'וניור ורולינדה. שלושת בני המשפחה התרכזו בהקמת עסק לפורטרטים. הקריירה של רולינדה קיבלה כיוון אחר ושאפתני יותר, שכן היא החלה לצייר דיוקנאות גדולים וסצינות קבוצתיות מסובכות בצבעי שמן.
ג'יימס ג'וניור, שחי חיים עצמאיים יותר מאימו ואחותו, המשיך לצייר דיוקנאות. התייחסויות היומן של אלן לפליקס מסתיימות בשנת 1823, והיא לא הזכירה שילדיה אי פעם נישאו.
המשפחה הצליחה, אך שני ילדיה נפטרו לפניה: רולינדה נפטרה מסרטן השד בשנת 1838, וג'יימס ג'וניור נפטר משחפת בשנת 1839.
כאשר אלן נפטרה בשנת 1849 היא השאירה נכסים משמעותיים בסך 4,000 ליש"ט לאקדמיה של בריסטול לקידום האמנויות, אשר שימשה למימון גלריית האמנות הראשונה של בריסטול, כעת האקדמיה המלכותית במערב אנגליה. היא סייעה בהקמת האקדמיה מספר שנים קודם לכן בתרומה בסך 2,000 לירות שטרלינג.
ציורים.