גרימלדי טבע את המונח דיפרקציה (diffraction), אותו גזר מהמילה הלטינית diffringere, שפירושה "להישבר לחתיכות", בהתייחס להתקדמות של קרני אור אשר מתפשטות להרבה כיוונים. מנקודת מבט מודרנית, הבחירה בשם נכונה - חזיתות גלים אכן מתפרקות לחתיכות (חזיתות גלים חדשות) במהלך התקדמותן. כריסטיאן הויגנס מאוחר יותר העניק לאינטואיציה של גרימלדי צביון מדעי מבוסס יותר כשניסח את עקרון הויגנס.
הוא היה הראשון לערוך תצפיות מדויקות של התופעה, ובתיעוד מפורסם הראה שכאשר עצם מסתיר את התאורה ממקור אור לא נקודתי, מתקבל אפקט הצללה - צל מלא וצל חלקי, בו הצל החלקי רחב יותר ונחלש בחדות פחותה מזו שמנבאת ההנחה שהאור מתקדם בקווים ישרים. באמצעות תצפית זאת וניסויים מדויקים אחרים הוא הדגים שהתקדמות האור הנצפית לא יכולה להיות מיושבת עם הרעיון של התקדמות ליניארית של האור. במקום זאת, קרן אור ישרה שחלפה דרך חור במסך קיבלה צורה של חרוט. פיזיקאים מאוחרים יותר השתמשו בעבודתו כעדות ברורה לכך שהאור הוא גל, ואייזק ניוטון, ששחזר בעצמו רבים מהניסויים של גרימלדי, נעזר בה כדי לנסח את הרבדים המעמיקים יותר של התאוריה שלו על האור, אותם הציג בחלק השני של ספרו אופטיקה. גרימלדי היה גם הראשון שצפה בפסי עקיפה.
פוריה האדומה (קומיקס)
פוריה האדומה (ברוסית: Красная Фурия) היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום באבל קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת "פוריה האדומה 1. בחיפוש הגביע" ("Красная Фурия №1. В поисках Грааля #1") מאוקטובר 2012, ונוצרה בידי הכותב ארטיום גברליאנוב והמאייר יבגני פדוטוב.
פוריה האדומה היא האלטר אגו של ניקה צ'ייקינה (ברוסית: Ника Чайкина), גנבת מיומנת ואקרובטית, שגויסה על ידי סוכנות הפיקוח הבינלאומית הבדיונית MAK לצורך מציאת הגביע הקדוש. דמותה הופיעה בחוברות הקומיקס בהוצאת באבל קומיקס שפורסמו משנת 2012 ועד 2016.
על פי חוברות הקומיקס, ניקה צ'ייקינה היא יתומה שגדלה ברוסיה ואינה יודעת מי הם הוריה. למדה אקרובטיקה בקרקס, ליצן זקן לימד אותה ללכת על חבל דק ולהאמין ביכולותיה. הצטרפה לאחוות הגנבים ולמדה לגנוב. התיידדה שם עם ג'ינה סטיבנס שהפכה לאחותה. לאחר כמה זמן החליטה לזייף את מותה כדי לברוח מהאחווה. לאחר שביצעה גנבות מתוך מספר מוזיאונים מפורסמים, כדוגמת גלריית טרטיאקוב, המוזיאון הבריטי, הלובר ומוזיאוני הוותיקן, נשכרה על ידי סוכנות הפיקוח הבינלאומית למצוא את הגביע הקדוש.
סוכנות הפיקוח הבינלאומית אוספת צוות של חמישה אנשים לחיפוש רמזים היכן נמצא הגביע הקדוש. החבורה כללה את האמריקאי ג'ושוע דונאטו (מומחה להישרדות בתנאים קיצוניים), יאנג וואנג הסיני (מומחה במערכות תקשורת וכל מיני מחשבים ומכונות אלקטרוניות), האנגלי ארתור הקסלי (מומחה חמקמק לחיסולים), ניקה צ'ייקינה (מומחית בהסתננות חשאית ופעולות סמויות) ולוטה למקה הגרמנית (מומחית בפעולות תקיפה). סוכן דלתא שימש כמנהל טראש החבורה.
יריביהם העיקריים הם ארגון "הירח השחור", הכולל את אחותה של לוטה הלגה והרופא המטורף ריכרד ריפה. הארגון מעורב בניסויים שונים שערכו פשיסטים ונאו-נאצים. לפוריה יש חבר מסתורי, האקר בשם ג'וני.
פוריה האדומה 1. בחיפוש הגביע.
במוזיאון ההיסטוריה של בייג'ינג ניקה צ'ייקינה התחפשה לפסל של הקיסרית צְהשִׂי. לאחר הסגירה, היא עושה את דרכה לקסדת השמים הכחולים הנצחיים, תוך הימנעות מחיישני לייזר ומאבטחים. שותפה, ההאקר ג'וני, מנתק את החשמל במקום למשך 15 שניות כדי שהיא תוכל להחליף את המוצג בזיוף. ברגע שהאור נדלק, האיש שנכנס מברך את ניקה ומפעיל את האזעקה. צ'ייקינה מנסה לצאת מהבניין ולהתחמק מאש המאבטחים. כשהיא בחוץ היא ליד המשאית. לאחר מכן המכונית מתפוצצת ומדהימה אותה.
כמה שעות לאחר מכן, ניקה נחקרת על ידי הצבא. כאן נכנס גבר, שכבר מוכר לה, לחדר, שמתגלה כמעסיק שלה. הוא מזריק לה חומרי שינה ולוקח אותה איתו.
מאוחר יותר, היא מתעוררת בבסיס סוכנות הפיקוח הבינלאומית (MAK). הארגון הוקם למנוע את מלחמת העולם השלישית. ישנה נבואה שאם מישהו יצליח לאסוף את "כלי התשוקה של ישו", חרבו של פטרוס הקדוש, חניתו של לונגינוס והגביע הקדוש, אותו אדם יקבל כוח שליטה נצחי על העולם. החרב והחנית חבויים בבטחה במדינות שונות. מיקומו של הגביע נשאר בגדר תעלומה. הארגון הצליח לרכוש את יומנו של היטלר, שעשוי להכיל רמזים על מקום הימצאו. לשם כך, "MAK" הקים צוות שיכול למצוא את החפץ. ניקה וג'וני מקבלים הצעה להצטרף והם מסכימים.
אזכור במדיות אחרות.
קולנוע וטלוויזיה.
בספטמבר 2021 החלה הפקת סדרת הטלוויזיה "פוריה" (Фурия) המבוססת על דמותה של פוריה האדומה. הסדרה שתתרחש במוסקבה אלטרנטיבית תשודר בשירות הזרמת המדיה Kinopoisk HD. לדברי קסניה בולצקאיה, מנהלת בחטיבת שירותי המדיה של יאנדקס, "זו סדרת הקומיקס הראשונה ברוסיה עם גיבורה נקבה".
גיי אייקון
גֵיי אַייקוֹן (מאנגלית: gay icon) הוא איש ציבור או דמות לא מציאותית הנחשבים לאייקון תרבותי של קהילת הלהט"ב.
האייקונים המוכרים ביותר הם לעיתים קרובות זמרים ואישים בתעשיית הבידור המחזיקים במספר מעריצים גדולים מקהילת הלהט"ב. מהם בולטים לאורך השנים ג'ודי גרלנד, דיאנה רוס, מדונה, ג'נט ג'קסון, שר וליידי גאגא. עם זאת, המונח חל גם על פוליטיקאים, סופרים, ספורטאים, שחקנים, ודמויות מצוירות ווירטואליות.
בדרנים בולטים הנחשבים סמלים הומוסקסואליים משלבים לעיתים קרובות נושאים של קבלה, אהבה עצמית ומיניות בעבודתם. גיי אייקונים מכל הכיוונים ידועים בכך שהכירו בתפקיד שמעריציהם מהקהילה הגאה מילאו בהצלחתם לרוב בתחילת דרכם.
דמויות היסטוריות.
סאפפו.
סאפפו מלסבוס הייתה משוררת יוונית הידועה בהלחנת מילים סנטימנטליות על נשים. ההומוארוטיקה הנתפסת בשיריה הובילה להפיכתה לסמל עבור נשים לסביות בעודה מעוררת השראה למונחים ספיים ולסביים. המיניות שלה, והנושאים בשירתה, נדונו ופורשו בהרחבה על ידי חוקרים לאורך השנים.
סבסטיאן הקדוש.
המרטיר הקדוש הנוצרי של המאה השלישית, סבסטיאן הקדוש, מוגדר כאחד הגיי אייקוניים המוקדמים ביותר בהיסטוריה. בשל תיאורו ביצירות אמנות כגבר צעיר, אתלטי ואטרקטיבי, ההיסטוריון ריצ'רד א קיי קבע כי "גברים הומוסקסואליים עכשוויים ראו בסבסטיאן בבת אחת פרסומת מדהימה לתשוקה הומוסקסואלית (אכן אידיאל הומוארוטי), ודיוקן אב טיפוסי של מקרה אי יציאה מהארון מעונה".
בשנות ה-90 של המאה ה-19 נכלא המשורר האירי אוסקר ויילד, שכונה בעצמו גם כגיי אייקון בשל נטייתו המינית, ואימץ את שמו הבדוי "סבסטיאן מלמות" על שמו. המחזאי ההומוסקסואל טנסי ויליאמס השתמש בשמו של הקדוש לדמותו המעונה סבסטיאן במחזהו "פתאום, בקיץ האחרון" משנת 1957.
מארי אנטואנט.
לפני תחילתה של המהפכה הצרפתית (1978-1799), מתנגדי המלוכה הצרפתית הפיצו באופן קבוע תעמולה פורנוגרפית בטענה שמלכת צרפת מארי אנטואנט ניהלה מערכת יחסים לסבית עם מריה תרזה לואיזה מסבויה, נסיכת למבל. השמועות על מיניותה של אנטואנט אומנם לא היו מבוססות, אך הובילו לכך שהיא התפרשה כאייקון לסבי מוקדם ביצירותיהם של סופרים הומוסקסואליים, בהם בספר "תהום הבדידות" של רדקליף הול (1928) ובמחזה "המשרתות" של ז'אן ז'נה מ-1947.
דמויות מודרניות.
דיאנה, הנסיכה מוויילס.
דיאנה, הנסיכה מוויילס, נחשבת כגיי אייקון בולט על ידי קהילת הלהט"ב בזכות עבודתה עם גברים הומואים שסבלו ממחלת האיידס לאורך שנים. האתגרים שספנסר התמודדה איתם במהלך חייה במשפחת המלוכה הבריטית, בהם מאבקה בהפרעת האכילה בולימיה, הובאו כגורמים שחברי קהילת הלהט"ב יכלו להתחבר אליהם, בעיקר כתוצאה מעיסוקה במראה חיצוני, אשר תויג לאורך שנים בקרב חבריה.
בכותבו עבור המגזין ".them" דייוויד לבסלי תיאר את ספנסר כ-"סמל לדיכוי המשפחתי שרבים מהאנשים הקווירים מכירים טוב מדי", והוסיף כי, "אנשים קווירים מעריצים אותה כמה זמן היא המשיכה לנוכח סיטואציה מחורבנת. האם יש שם משהו יותר קווירי מאשר אישה נהדרת שנלכדה בבית עגום?". ג'יימס גרייג ממגזין "Vice" גם החזיק בדעה דומה ואמר כי "מעמדה כדיווה טרגית בצד, אין להכחיש שדיאנה ביצעה שינויים אמיתיים וחומריים בחיים של אנשי קהילת הלהט"ב במיוחד דרך העבודה שעשתה סביב מאבקה במחלת האיידס". במאמר שפורסם בשבועון ניוזוויק כתב דזמונד אוקונור כי עבודתה של דיאנה עם גברים הומוסקסואלים + מחלת האיידס הייתה מכריעה להזכיר "לאנשי הממלכה המאוחדת הגדולה שה-"בלתי ניתנים למגע" ראויים לאהבה ביניהם".
בשנת 2009, פאנל הכולל את איאן מקלן ואלן הולינגהרסט בחר בדיוקן של ספנסר עבור ייצוג בתערוכת גיי אייקונים בגלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון. באוקטובר 2017 כיבד מגזין "Attitude" את ספנסר בפרס המורשת שלו על עבודתה כלפי המאבק ב-HIV / איידס. בנה, הנסיך הארי, דוכס סאסקס קיבל את הפרס בשמה.
ג'ודי גרלנד.
הזמרת והשחקנית האמריקאית ג'ודי גרלנד הייתה פופולרית מאוד בקרב גברים הומוסקסואלים בשל רגישותה במחנה, והיא נחשבת "הסמל ההומוסקסואלי המובהק לפני קיומם של מהומות סטונוול". בשנות החמישים, הביטוי "ידידה של דורותי" שימש כמונח סלנג עבור הומוסקסואלים. מונח זה מיוחס הן לסופרת האמריקאית והן לגיי האייקון, דורותי פארקר, והן לתפקידה הבולט של גרלנד כ-"דורותי גייל" בסרט "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939. השיר "69: Judy Garland", שנכתב על ידי סטפין מריט ומופיע באלבום "50 Song Memoir" אשר מתמקד במהומות סטונוול והרעיון שנגרמו ברוח מותה של גרלנד שישה ימים קודם בהיותה גיי אייקון בולט.
אלן דג'נרס.