תקופתו הקצרה של שרת בראשות הממשלה (דומה באורכה רק לזו של אהוד ברק) אופיינה בחולשתו. הוא לא הצליח להשתלט על מנגנוני הביטחון. לא היה דבר הרחוק ממשנתו המדינית המתונה והזהירה מאשר "העסק הביש", פעולת חבלה במצרים שנרקחה בתקופתו ומאחורי גבו. הוא לא תמך בלב שלם עם פעולות התגמול של אותה עת, שבהן הרג צה"ל כמעט 200 חיילים מצרים, בתגובה לרציחות הפדאיון בתוך הארץ. עוד הקשתה עליו השפעתו של בן-גוריון על המערכת הפוליטית שלא פחתה גם לאחר שהתפטר מתפקידיו כראש הממשלה ושר הביטחון. שר הביטחון החדש פנחס לבון והרמטכ"ל משה דיין לא שעו לדבריו. לאחר התפטרותו של לבון מינה שרת את בן-גוריון לשר הביטחון, דבר שהחליש את מעמדו של שרת עוד יותר.
בראשית כהונתו של שרת כראש ממשלה אירע טבח מעלה עקרבים, שבו נרצחו 11 מנוסעי אוטובוס שעשה דרכו מאילת לתל אביב. פעולת טרור זו עוררה בציבור הישראלי זעזוע עמוק וזעם רב. שרת התנגד בתחילה לפעולת תגמול על הטבח, אבל מעשי רצח נוספים הביאו לפעולת תגמול נגד ירדן.
ניסיונותיו של שרת לכרות ברית צבאית עם ארצות הברית ולפתח קשרים עם סין נכשלו.
הממשלה הגיעה לסוף דרכה ב-29 ביוני 1955, כאשר לאחר הצבעת אי אמון בממשלה (שנדחתה) בעקבות משפט קסטנר, שבה נמנעו שרי הציונים הכלליים בהצבעה, התפטר שרת מתפקידו (היות שבאותה עת החוק לא איפשר פיטורי שרים) והקים באותו יום ממשלה חדשה, שכיהנה תקופה קצרה עד לבחירות לכנסת השלישית.
הרכב הממשלה.
הממשלה מנתה 16 שרים לכל אורך כהונתה. בעת הרכבתה היא הייתה זהה בהרכבה לממשלת ישראל הרביעית, למעט החלפתו של דוד בן-גוריון בזלמן ארן.
אנדריאס וסאליוס
אַנְדְרֶיאַס וֶסַאלְיוּס (נולד: Andries van Wesele אנדריס ואן וסלה; בלטינית: Andreas Vesalius; 31 בדצמבר 1514–15 באוקטובר 1564) היה רופא פלמי, אבי האנטומיה החדשה.
ביוגרפיה.
וסאליוס נולד בשנת 1514 בבריסל למשפחה שעסקה דורות ברפואה. אביו, אנדריס ויטינק ואן וסל היה הרוקח הראשי של קרל החמישי שליט הקיסרות הרומית הקדושה שבריסל הייתה אז בתחום שלטונו. את השכלתו הגבוהה קיבל לראשונה באוניברסיטת לוון, שם למד לטינית, יוונית ועברית. בהשפעת השכלתו הכניס וסאליוס לספריו גם מונחים אנטומיים בעברית. את ספרו הראשון פרסם בלוון. היה זה פירוש ל"ספר התשיעי של אלמנצור" מאת הרופא הפרסי אל ראזי.
לימודי רפואה ומחקר האנטומיה.
בהשפעת אביו החליט וסאליוס לעבור ללמוד רפואה. הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת פריז, שם החל ללמוד אצל אחד המורים הידועים בדורו - יעקובוס סילביוס.
ברפואה במשך 1300 שנים שלטה תורת הרופא היווני גלנוס (130–200). העובדה שגלנוס הסתמך בספריו על נתיחות של בעלי חיים ולא של בני אדם לא הפריעה לאיש. השיעורים היו מתנהלים כאשר הפרופסור ישוב מעל הקתדרה ומקריא מכתבי גלנוס, בזמן שבלנים בורים היו מבצעים את הנתיחות. וסאליוס עמד מיד על טעויות בספר, ופעמים רבות היה נוטל את הסכין ומבצע בעצמו את הנתיחה כדי לעמוד על טעויותיו של גלנוס. בזאת העלה את חמתו של סילביוס. באותה תקופה החליט וסאליוס לעסוק באנטומיה, ונעזר לשם כך בשלדים שהיה מלקט בחשאי בבית הקברות הישן של פריז.
בשנת 1536 פרץ סכסוך בין הקיסרות הרומית הקדושה וצרפת ווסאליוס נאלץ לעזוב את פריז ולחזור ללוון. בלוון הותר לו לבצע נתיחת גופה בפני הסטודנטים. בפברואר 1537 השלים את לימודי התואר הראשון ברפואה. לאחר מכן ישב זמן קצר בבריסל ומשם עבר לאיטליה, שחוותה אז פריחה באמנות ובמדע. זמן קצר שהה בוונציה, שם עבד כמנתח בבית חולים, ואחר כך עבר לאוניברסיטת פדובה שם עמד בהצטיינות בבחינות הדוקטורט בדצמבר 1537 ומיד לאחר מכן התמנה לפרופסור לכירורגיה ולאחראי על לימודי האנטומיה.
שש השנים ששהה וסאליוס באיטליה היו שנות השיא של פעילותו המדעית. הוא הנהיג שיטות חדשות ללימוד האנטומיה: לא עוד קריאה בכתבי גלנוס וצפייה בנתיחות המבוצעות על ידי עוזרים, אלא ביצוע הנתיחות על ידי המרצה עצמו.
בשנת 1538 הוציא בוונציה אטלס אנטומי קטן שכלל שישה לוחות שצוירו בידי הצייר יוהאן סטפן ואן קלקר (מתלמידי טיציאן). בהדרגה צבר וסאליוס חומר לקראת הוצאת ספרו, שעתיד היה לחולל מהפכה ברפואה.
De Humani Corporis Fabrica.
בשנת 1543 יצא בבזל ספרו הגדול של וסאליוס, De humani corporis fabrica libri septem (על אודות מבנה הגוף האנושי) בשבעה כרכים.
בספר 663 עמודים ו-300 תמונות שהוכנו בחריטת עץ על ידי ון קלקר ואמנים אחרים. ספר זה, שחולל מהפכה באנטומיה, ראה אור באותו שבוע שבו התפרסם ספרו של קופרניקוס שחולל מהפכה באסטרונומיה. בספר יש מונחים רבים בעברית . זמן קצר לאחר מכן הוציא וסאליוס ספר קיצור לסטודנטים שכונה Epitome (סיכום). ב-1555 יצאה המהדורה השנייה של ה-Fabrica, בשינויים קלים. פרסום הספר גרם להתקפות קשות על וסאליוס בידי חסידי תורת גלנוס, אך תוך מספר שנים הפך ספר זה למקובל בבתי הספר לרפואה. וסאליוס נפגע עמוקות מההתקפות עליו ופעם אחת שרף בחמת זעם כמעט את כל כתביו.
וסאליוס לא היה נקי מטעויות. למשל, אף על פי שהוא מדגים בציוריו את מסתמי הוורידים (ובכך תרם את חלקו לגילוי מחזור הדם) הוא לא עמד על מחזור הדם, שאותו גילה ויליאם הארווי מאה שנים מאוחר יותר, לא תיאר נכונה את תפקיד הוורידים והעורקים, והסביר באופן שגוי את תפקידו של הכבד.
רופא החצר של קרל החמישי.
זמן קצר לאחר פרסום ה"פבריקה" מונה וסאליוס לרופאו הראשי של קרל החמישי. במשרה זו היה עליו להתלוות לחצר הקיסר במסעותיו הצבאיים ולטפל בפצועי מלחמה מקרב האצילים והנכבדים. תפקיד זה גרם לווסאליוס להפסיק לעסוק במחקר. לאחר מותו של קרל החמישי ב-1558 ירד מעמדו של וסאליוס. המלך פליפה השני, יורשו וממשיכו, מינה אותו לרופא של ההולנדים בחצר המלך בלבד ורק במקרי חירום נקרא לטפל במלך עצמו.
מסעו של וסאליוס לארץ הקודש ומותו.
בשנת 1564 עזב לפתע וסאליוס את ספרד והפליג לארץ ישראל. הסיבה למעשה זה אינה ברורה. הועלו מספר אפשרויות:
וסאליוס הגיע ליפו באונייה ונציאנית. על ביקורו בארץ אין פרטים רבים. ידוע שמסר למשמורת ארץ הקודש בירושלים 500 דוקטים שקיבל מהמלך.
וסאליוס חזר בספינת צליינים. האנייה היטלטלה ארבעים יום בסערות. נוסעים רבים מתו והושלכו לים. וסאליוס היה אז מבוגר, בן 50, וגם כוחותיו כלו. לבסוף נטרפה האונייה ליד חופי האי זקינתוס. וסאליוס הספיק לרדת מהאונייה. אחד מתושבי האי ריחם עליו וסעד אותו, אך וסאליוס מת. מקום קברו לא נודע עד היום.
תרווד
מצקת
מַצֶּקֶת או תַּרְוָוד היא כלי מטבח המשמש לערבוב וליציקת נוזלים מכלי בישול לכלי הגשה או לכלי בישול קטנים יותר.
צורת המצקת מזכירה כף אך היא עמוקה יותר ולה ידית גדולה יותר המאפשרת לטבח להשתמש בה מבלי להסתכן בכוויה. השימוש במצקת נפוץ ביותר בהכנת מרק ורוטב אך בדרך כלל מצקת לרוטב תהיה קטנה יותר ממצקת רגילה.
בשפה העברית המילים מצקת ותרווד הן מילים נרדפות אך כיום נהוג להבדיל ביניהם לפי הצורה ואופן השימוש - המצקת עמוקה יותר מהתרווד.
ראו גם.
מקפה
ממשלת ישראל השישית
ממשלת ישראל השישית, בראשותו של משה שרת, פעלה מ-29 ביוני 1955 עד 3 בנובמבר 1955, בזמן כהונתה של הכנסת השנייה.
הקמת הממשלה.
הממשלה הוקמה לאחר פרישתו של משה שרת ב-29 ביוני 1955 מראשות הממשלה. שרת החליט להתפטר בעקבות סירובם של ארבעת שרי הציונים הכלליים (פרץ ברנשטיין, יוסף ספיר, יוסף סרלין, וישראל רוקח) להתפטר מהממשלה, לאחר שהחליטו להימנע בהצעת אי אמון שעסקה במשפט קסטנר. הממשלה כיהנה, למעשה, כממשלת מעבר לקראת הבחירות לכנסת השלישית.. הממשלה התפטרה לאחר הבחירות ב-15 באוגוסט 1955.
הרכב הממשלה.
בממשלה כיהנו 12 שרים והיא הייתה זהה בהרכבה לממשלה החמישית בעת סיום כהונתה, למעט ארבעת שרי הציונים הכלליים, שלא היו שותפים לקואליציה שהרכיבה את הממשלה השישית.
ט&quot;ו בשבט (ראש השנה לאילנות)
ממשלת ישראל השביעית
ממשלת ישראל השביעית, בראשותו של דוד בן-גוריון, פעלה מ-3 בנובמבר 1955 עד 7 בינואר 1958, והושבעה עם היבחרה של הכנסת השלישית.
הקמת הממשלה.
לאחר הבחירות לכנסת השלישית הקים בן-גוריון ממשלה שנתמכה על ידי קואליציה של שכללה את המפלגות מפא"י, החזית הדתית הלאומית, מפ"ם, אחדות העבודה, והמפלגות הערביות. סך הכל תמכו בממשלה 80 חברי כנסת.
הממשלה כללה 10 שרים ממשיכים ו-7 שרים חדשים, מתוכם שר אחד נוסף במהלך כהונת הממשלה. הממשיכים היו: בן-גוריון, אשכול, בורד, שפירא, שרת (כהונה חלקית), מאיר, ארן, שטרית, רוזן, נפתלי. החדשים היו: מרדכי בן טוב, ישראל ברזילי, ישראל בר יהודה, משה כרמל, פנחס ספיר, קדיש לוז,
במהלך כהונת הממשלה אילץ בן-גוריון את שרת להתפטר מתפקידו, העביר את תיק החוץ לגולדה מאיר (לימים ראש ממשלת ישראל) ומינה את מרדכי נמיר כשר העבודה.
ציוני דרך ומדיניות.
חילוקי הדעות המדיניים והאישיים בין דוד בן-גוריון למשה שרת גרמו להדחת שרת מהממשלה ב-19 ביוני 1956, ומינוי גולדה מאיר לשרת החוץ במקומו. באוקטובר 1956 הגיע בן-גוריון להסכם עם צרפת ובריטניה על שיתוף פעולה במבצע צבאי נגד מצרים (מבצע קדש), לאחר שזו סגרה את מצרי טיראן בפני כלי שיט ישראליים. במהלך המבצע כבש צה"ל את חצי האי סיני. זמן לא רב לאחר מכן נאלצה הממשלה בראשותו להחזיר את סיני בלחץ ממשלת ארצות הברית.