טרודה חיים נולדה בברלין בירת גרמניה. בנעוריה קיבלה חינוך חילוני ואף שימשה כמורה בגימנסיה לבנות בברלין. בין השנים 1917–1925 למדה פיסול אצל הצייר והפסל איגור פון יאקימוב (Yakimov).בשנת 1925 החלה ללמוד פיסול באוניברסיטה לאמנויות בברלין, שם למדה אצל קטה קולביץ.
בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. יצירותיה נעשו בעיקר מטרקוטה ואופיינו בריאליזם אקספרסיבי. בשנת 1938 זכתה בפרס דיזנגוף לפיסול על פסל הטרקוטה "אם וילדה".
לימדה בסמינר הקיבוצים. בין תלמידיה: צבי אלדובי ודוד בן-שאול.
חיים נפטרה באביב 1952, בגיל 60. היא נקברה בבית העלמין קריית שאול.
תערוכות.
תערוכת האשה היוצרת בארץ-ישראל, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים, 1943
ראשית הפיסול הישראלי 1939-1906, מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה, 1990
קישורים חיצוניים.
מפרי עטה:
מכון אורה
מכון אורה היא מדרשה ללימודי יהדות לבנות. המכון מיועד לבנות לא-דתיות, דתיות ובעלות תשובה. המדרשה ממוקמת בשכונת גבעת שאול בירושלים.
הקמת המכון.
המכון הוקם לאחר מלחמת יום הכיפורים, על ידי הרב דב ביגון, חוזר בתשובה בעצמו, כמוסד אחות למכון מאיר (שהוא ישיבה לבנים) מתוך הכרה בצרכים של בעלות תשובה במסגרת התחלתית בסיסית. מכון אורה הוקם במקביל למכון מאיר, והרב ביגון עומד בראש שניהם.
ייחודה של מדרשה זו הוא שהיא מהמדרשות הבודדות שמיועדות גם לבעלות תשובה מהזרם הדתי לאומי.
מכון אורה מתבסס בעיקר על השקפתו של הרב קוק. סיסמתו היא "באהבה ובאמונה".
הלימודים במכון.
הלימודים במכון עוסקים בעיקר בנושא אמונה. ישנם גם שיעורים בהלכה, עבודת מידות, זוגיות, מוסר, פרשת שבוע ועוד. המכון מקיים ימי עיון שבועיים ולפני החגים.
מלבד תוכנית מלאה מקיים המכון תוכנית אקסטרנית, תוכנית חודש אלול ותוכניות בספרדית, צרפתית ורוסית.
צוות המכון.
נשיא מכון מאיר ומכון אורה הוא הרב דב ביגון. החל משנת תשפ"א רבנית המכון היא הרבנית גאולה ניסים. בין המלמדים: הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב חגי לונדין, הרב אופיר פריד, הרב ברוך סליי, הרב רונן טמיר, הרב אליעזר קשתיאל והרב יואב מלכא.
בין המלמדות: הרבנית דינה ראפ, הרבנית עדינה פריימן והרבנית שרה אליסף. עד לפטירתה ליוותה את המכון הרבנית חנה טאו. בעבר לימדה גם הרבנית עידית איצקוביץ.
גאורג לשניצר
גאורג לשניצר (1885–1951) היה פסל וארכיטקט ישראלי, יליד פולין.
ביוגרפיה.
לשניצר נולד בעיר טארנוביץ שבפולין בשנת 1885. הוא היגר לגרמניה והתחנך בברלין. הוא למד אדריכלות ופיסול באקדמיה לאמנות בברלין ועיצב כמה פרוטומות (פסלי ראש) כמו של השחקן ואגנר וקאינץ ושל הצייר לוביס קורינת (Corinth).
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ללא משפחתו והתיישב בתל אביב. למחייתו עבד כארכיטקט ועיצב את בית הקולנוע "הדר" בפתח תקווה ואת קולנוע אסתר בתל אביב. יצירותיו כללו דיוקנאות ריאליסטים של אנשי היישוב כגון ז'בוטינסקי, חיים ארלוזורוב ואחרים.
כתיבה (פירושונים)
מגדל עז
מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי
מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי (ברוסית: Агинский Бурятский автономный округ) היה סובייקט פדרלי רוסי (מאז 1993) בסיביר, שהוקף על ידי מחוז צ'יטה. כ-55 אחוז מהאכלוסייה הם בוריאטים. המחוז נוסד ב-26 בספטמבר 1937 ובוטל ב-1 במרץ 2008 תוך שילובו במסגרת יחידה מנהלית חדשה – חבל זבאיקלסקי.
המחוז היה מחולק ל-3 נפות: אגינסקי, דולדורגינסקי ומוגויטויסקי, ובתוכן נכללו 4 עיירות ו-35 כפרים.
מנור
מרדכי יפה
הרב מרדכי יפה (ה'ר"צ, 1530 לערך פראג - ג' באדר ב' ה'שע"ב, מרץ 1612 פוזנא) המכונה "בעל הלבושים" או "בעל הלבוש" היה מחכמי בוהמיה; רב, פוסק ומפרש השולחן ערוך.
תולדותיו.
רבי מרדכי יפה נולד בשנת ה'ר"ץ (1530) בפראג, למשפחה המיוחסת כצאצאי רש"י. אביו, רבי אברהם יפה (ר' אברהם מביהם), היה תלמידו של רבי אברהם בן אביגדור ובהמשך רבה של בוהמיה כולה. רבי מרדכי למד תורה אצל הרב שלמה לוריא (מהרש"ל) ורבי משה איסרליש (הרמ"א) בלובלין ובקרקוב. לאחר נישואיו שב לפראג והקים בה ישיבה, אך בשנת 1561 גורשו היהודים מפראג ומבוהמיה כולה והוא עבר לאיטליה.
באיטליה התגורר רבי מרדכי למעלה מעשר שנים במנטובה ובוונציה, והשתלם במתמטיקה, באסטרונומיה, בפילוסופיה ובמדעים נוספים. המסורת מספרת כי לימודי הקבלה אצל רבי מתתיהו דלקרוט היו בשנות מגוריו באיטליה, וכי התגורר בביתו. באחד הימים ישב רבי מרדכי שקוע בלימודו בבית רבו ולא הבחין כי ילד קטן שניצב לידו בירך על המזון, ולא ענה "אמן" אחר ברכתו. רבו, שביקש להעמידו על חשיבות עניית "אמן", נידה אותו למשך חודש שלם.
בין השנים 1572–1578 שב רבי מרדכי לפולין, והתמנה לרבה של העיר הורודנה במקומו של רבי נתן שפירא שנפטר בשנת 1577. בהורודנה בנה רבי מרדכי בית כנסת מפואר. בעקבות מחלוקת בעיר עבר רבי מרדכי בשנת 1588 ללובלין, ובשנת 1590 לקרמניץ.
בשנת 1592 עזב המהר"ל את רבנות פראג, ורבי מרדכי מילא את מקומו. לאחר ששב המהר"ל לפראג בשנת 1599 התמנה רבי מרדכי לרבה של פוזנא שבפולין, בה כיהן עד יום מותו, ג' באדר ב' ה'שע"ב (1612).
מספריו ניכרת בקיאותו הרבה ושליטתו הרחבה. עסק בפרשנות המקרא, בהלכה, בדרשנות, בפילוסופיה, במדעים ובקבלה. יחסו ללימוד "חכמות חיצוניות" היה חיובי, והוא חלק בעניין זה בתקיפות על רבו המהרש"ל ששלל לימוד זה וראה בו ביטול תורה. רבו בקבלה היה רבי מתתיהו דלקרוט, מחבר ספר "צל העולם", ודרכו כשיטת הקבלה הספרדית הקדם-לוריאנית. בין תלמידיו נמנים רבי יששכר בר איילנבורג, מחבר ספר "באר שבע" ורבי יעקב קופלמן, מחבר הפירוש "אהל יעקב" על ספר העיקרים.
ספריו.
התפרסם בשל סדרת ספריו המונומטלית "הלבושים" (או: "לבוש מלכות"), עשרה ספרים שכל אחד מהם נושא שם "לבוש ...", על פי פסוק במגילת אסתר: . עשרת הלבושים הם:
חמשת ספרי ה"לבוש" על ספר "שולחן ערוך" נועדו לבאר את טעמי ההלכות שהובאו בו. ה"לבוש" היה לספר הלכה פופולרי ונפוץ בקרב יהודי אשכנז במשך שנים, אך במשך השנים נדחק הצידה מפני הגהות אחרות שנכתבו על השולחן ערוך. הספר נחשב לספר הלכה חשוב ופוסקי הלכה מסתמכים עליו.
הבחירה בשם "הלבוש" הוסברה על ידי הרב יפה כחלק מראיית התורה כלבוש לאדם. זאת על פי פרשנותו של רבי מאיר, שלפיה הלביש אלוהים את אדם וחוה בגן העדן ב"כותנות אור", כאשר כותנות האור הללו הן דברי התורה. ה"חפץ חיים" בספרו "נדחי ישראל" מביא כי רבי מרדכי כינה את ספריו "לבושים" בשל מעשה שהיה: רבי מרדכי היה יפה תואר, ואחת מנשות האצולה הנוצרית חשקה בו. היא הזמינה אותו לביתה לצורכי עסקים, נעלה אותו בביתה, ודרשה ממנו להיענות לה לדבר עבירה. רבי מרדכי סירב בתוקף, ומאחר שסירבה לשחררו נמלט מביתה דרך פתחי הביוב, וכל עשרת בגדיו הושחתו כליל. לזכר הניסיון שעמד בו חיבר רבי מרדכי עשרה "לבושים".
האגדה מוסיפה עוד, כי בעקבות המעשה התפלל רבי מרדכי שבמשך עשרה דורות יהיו צאצאיו מכוערים, על מנת שלא יבואו לניסיון בו עמד, וכי בקשתו התמלאה. רבי לוי יצחק בנדר, מזקני חסידי ברסלב, סיפר כי בישיבתו למד תלמיד שהיה יפה תואר, ואילו אביו של התלמיד הזה היה גוץ ומכוער ביותר. כששאלו בני הישיבה את אותו תלמיד כיצד יצא כל כך יפה לאב כה מכוער, סיפר התלמיד שהוא הדור ה-12 לרבי מרדכי יפה, ולכן יצא יפה לאחר שעשרת הדורות שלפניו נולדו מכוערים.
את מבואו ל"לבוש" בחר רבי מרדכי לפתוח במילים "אמר התופר" ("תופר הלבושים"). בהקדמתו הוא מספר כי ביקש בתחילה לחבר ספר שיכלול את כל ההלכות הנובעות מה"טור" ונושא כליו "בית יוסף", אך משבא לאיטליה וביקש להתחיל במלאכה הודפס ספר "שולחן ערוך". מאחר שכן, ביקש רבי מרדכי לחבר ספר שיכלול את שינויי המנהגים של האשכנזים מול ה"שולחן ערוך", אך הקדימו הרמ"א בכך. מאחר שכן, בחר לחבר ספר שיבאר את שורשי וטעמי ההלכות שנפסקו בשולחן ערוך.
לספר ה"לבושים" התחברו מספר פירושים, הידועים שבהם הם "אליה רבה" ו"אליה זוטא", שהתחברו בידי רבי אליה שפירא מפראג, שנולד קרוב ל-40 שנים לאחר פטירת רבי מרדכי יפה.
קיי פקס
קוגלוף
במ&quot;י
אגינסקויה
אַגִינְסְקוֹיֶה (ברוסית Агинское) היא עיירה ועד לשנת 2008 הייתה מרכז אדמיניסטרטיבי של המחוז האוטונומי אגיני בוריאטי. בעקבות ביטול המחוז, היא מהווה עתה מרכז נפה בלבד. אגינסקויה הוקמה בשנת 1811 כיישוב רוסי. ב-26 בספטמבר 1937 נבחרה כמרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז הלאומי של הבוריאטים. העירה ממוקמת על חוף נהר אַגָה. אוכלוסייתה מונה 15,596 תושבים נכון ל-2010.
כביש 35
כביש 35 הידוע גם בשם "כביש חוצה יהודה" בחלקו המזרחי, הוא כביש רוחב בדרומה של ישראל. הכביש מתחיל בצומת ברכיה באשקלון, עובר דרך חבל לכיש וקרית גת, חוצה את הקו הירוק במחסום תרקומיא ומסתיים במפגש עם כביש 60 ליד חברון. אורכו של כביש 35 הוא כ-57 ק"מ.
היסטוריה.
בימי "המנדט הבריטי" חיבר הכביש את חברון לעזה. בשנות ה-30 הנסיעה בכביש בין חברון ובית גוברין הייתה דלה ביותר והוערכה ב 3-4 מכוניות ביום. בשנת 1934 שופץ הכביש כדי לתת עבודה לפלאחים באזור.
בשנות ה-60 היה הכביש בין אשקלון וקריית גת משובש ביותר. כך תואר הנסיעה בו במעריב: "כל מי שנסע בשנים האחרונות על כביש עיראק סואידן ... יוכל לחבר אודיסיאה פרטית משלו שיהיו בה טלטולי דרך, "מחלות ים", ענני אבק ומי בוץ, מלחמות נהגים על זכות קדימה לרכבם בתוואי הצר וקרבנות בנפש בתאונות לאין ספור". בשנת 1965 הוחל בסלילה מחדש של הכביש.