לאחר הקמת מדינת ישראל, אוכלוסיית פתח תקווה גדלה וכך גם שטחה שהחל להקיף את מבני הקיבוץ. עקב כך החליטו חברי הקיבוץ באמצע שנת 1950 לעזוב את מיקומו ולעבור לאדמות החקלאיות של הקיבוץ ב"נזלה", שנמצאות בין פתח תקווה לראש העין. שטחי הקיבוץ הישן נמכרו לעיריית תל אביב והיא הפעילה בו אכסניית נוער, בית אבות ומוסד גריאטרי שהשתמשו במבנה חדר האוכל. עם השנים השטח עבר לידי עיריית פתח תקווה, שהכריזה על מבנה חדר האוכל בשנת 1992 כאתר מורשת בזכות ערכיו האדריכליים וההיסטוריים.
בשנת 2003 העירייה הקצתה לעמותת "דרכי נעם" את השטח המרכזי של הקיבוץ, ומאוחר יותר עקב מצבם המוזנח של המבנים שם הוחלט להקצות לה גם את מבנה חדר האוכל, שהיה נטוש מאז שנת 1999. אף על פי שהעמותה הסכימה בחוזה עם העירייה שלא תפגע במבנה חדר האוכל המיועד לשימור, בשנת 2007 היא הרסה את חלקו הצפוני. מהנדסי המועצה לשימור אתרי מורשת העריכו את תיקון ההריסה בסכום של מעל שמונה מיליון שקל. בעקבות ההריסה שאיננה חוקית, העירייה העמידה למשפט את העמותה, שבסופו הוחלט להחזיר את המבנה לידיה.
בתחילת שנת 2017 העירייה החלה עבודות לשימור המבנה, שנראה שבור, מרוסס בכתובות, שרוף, פרוץ ורקוב. נאמר שהעירייה תטפל באיטום המבנה, בחיזוק קירותיו ובהגנה מפני פולשים, כאשר עלות הטיפול היא מעל עשרה מיליון דולר. נכון לספטמבר 2019 המבנה שומם ומוזנח. מוניקה כהן, הממונה על שימור האתרים בפתח תקווה, אמרה שראש העיר מחפש יזמים פרטיים שיקימו במבנה מועדון בילוי להופעות, אף על פי רצון התושבים להקים בו מוזיאון לתולדות הקיבוץ ולחבר אותו לקריית המוזיאונים הקרובה אליו.
אמברלי סניידר
אמברלי סניידר (באנגלית: Amberley Snyder; נולדה ב-29 בינואר 1991) היא מתחרה במרוצי רודאו חביות ידועה. בשנת 2010, סניידר עברה תאונת דרכים ששיתקה אותה מהמותניים ומטה. היא התגברה על הפציעה והמשיכה להתחרות. בשנת 2015 היא התמודדה ברמה גבוהה כשזכתה בתחרות הרודאו הלאומית בארצות הברית.
חיים מוקדמים.
אמברלי סניידר נולדה ב-29 בינואר 1991 בקליפורניה לטינה וקורי סניידר. היא השנייה והגדולה מבין חמשת אחיה, אשלי, ג'יי סי, טיילור, אוברי ואוטום.
קריירת רודיאו.
סניידר רכבה לראשונה על סוס בגיל 3 והחלה להתמודד במרוצי חבית רודיאו כשהייתה בת 7. לאחר מכן היא בילתה בסופי שבוע בקיץ במרוצי חבית, כיפוף מוט וחבל פריצה. היא זכתה באליפות העולם 2009 במסגרת איגוד הרודיאו הקטן של הבריטים. היא הייתה נשיאת חוואי העתיד של מדינת יוטה 2009–2010.
תאונת דרכים והתאוששות.
ב-10 בינואר 2010, היא נסעה בטנדר שלה מיוטה לתערוכת המניות הלאומית של ווסטרן בדנוור, קולורדו ולא הידקה את חגורת הבטיחות שלה לאחר עצירה התחנת דלק ברולינס, וויומינג. פחות מעשרה מיילים מתחנת הדלק, היא השפילה את מבטה לבדוק את המפה שלה, סטתה לנתיב הנגדי יתר על המידה והרכב שלה החליק מהכביש והתגלגלה 7 פעמים. היא הושלכה מהמשאית והוטחה על גדר תיל, אשר ריסקה את חוליה T-12 והשאירה אותה משותקת מהמתניים ומטה. בעזרת פיזיותרפיה וחגורת בטיחות באוכף היא הצליחה בהמשך לחזור לרכיבה ולהתמודד ברודיאו שנה וחצי לאחר מכן. היא עברה ממכללת סנואו לאוניברסיטת יוטה, שם הייתה קברניט צוות התאחדות הרודיאו הבין-אוניברסיטאית. היא גם זכתה במלגת שיין דרורי "Nothin 'But Try" בשנת 2014.
בשנת 2015 זכתה אמברלי בזכות להתמודד בתחרות הרודאו הלאומית של RFD-TV ברודאו האמריקני באצטדיון AT&amp;T בארלינגטון, טקסס, ורשמה זמן של 15.3 שניות עם הסוס שלה "פאואר", רק 0.6 שניות איטיות יותר מזמן הזכייה. בשנת 2016 היא הייתה בטופ 5 של עמותת רודאו רוקו מאונטן פרו והיא גם זכתה בכרטיס איגוד הרודיאו המקצועי שלה לנשים בשנת 2016.
מוטיבציה.
סניידר היא נואמת פופולרית ומפרסמת סרטון שבועי "רביעי בכיסא גלגלים" במדיה חברתית כדי להציג משימות יומיומיות שהפכו מאתגרות יותר. היא כתבה גם ספר ילדים מאויר "Walk Ride Rodeo" על התגברות על מצוקות.
קולנוע.
סיפורה של סניידר עובד על ידי נטפליקס לסרט עלילתי בשם "ללכת. לרכוב. רודאו." שיצא לאור ב-8 במרץ 2019. אמברלי עצמה ביצעה את כל פעלולי הסוסים שלאחר התאונה בסרט. בגלל הדמיון בסגנונות הרכיבה שלהם, אחותה הצעירה אוטום ביצעה את הפעלולים שלפני התאונה.
בית הטירה
בית הטירה, אשר ידוע גם בתור הטירה של הכרמל, הוא בית מגורים השוכן ברחוב יפה נוף 95, מרכז הכרמל, חיפה.
היסטוריה.
הבית נבנה בשנת 1937 ושימש בית מגורים למשפחה ערבית עשירה. בתקופת שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל התגורר בקומות העליונות של הבית פנחס רוטנברג, מייסד "חברת החשמל פלשתינה", הורתה של חברת החשמל לישראל.
עיצוב המבנה.
הבית שורר על שטח של 550 מ"ר ומכיל 3 חדרי שינה, 2 מרפסות, טרקלין, חדר כניסה, קליניקה וגינה. הבית בנוי מאבן ומעוטר בצריחים קטנים. הבית עוצב בסגנון אדריכלות אקלקטית, כיאה לתקופה שבה נבנה.
איי.סי.אל
שועל-מעופף פסיפי
שועל-מעופף פסיפי (שם מדעי: Pteropus tonganus) הוא מין של עטלף מהסוג שועל-מעופף, החי רק בכמה מאיי האוקיינוס השקט של אוקיאניה, לרבות בסמואה האמריקנית, איי קוק, פיג'י, קלדוניה החדשה, ניואה, סמואה, איי שלמה, טונגה וונואטו.
עטלף זה גדול יחסית, באורך ממוצע של 231 מילימטרים, משקל ממוצע של 565 גרם וכנף באורך 12 עד 16 סנטימטרים. שני הזוויגים דומים בגודלם ומראם. העטלף בעל פרווה שחורה עם פנים חומות-כהות, אוזניים מחודדות שחורות וחזה צהוב-זהוב. העטלף יכול לעופף במשך זמן רב באמצעות כנפי העור החזקות שלו.
עטלפים אלה הם פעילי לילה החיים במושבות ומעופפים בלילות אל בין העצים. הם אוכלי פירות בתוספת צוף ואבקת פרחים. הם המאביקים העיקריים של מין העץ "Ceiba pentandra" ושל עוד כמה עצים.
העטלפים יכולים לנדוד בין האיים ולרוב מתקהלים באזורי יער, מטעים או ביצות מנגרובים, בהם הרבה צמחים פוריים.
רודולף קרצ'יל
רודולף קרצ'יל (בצ'כית: Rudolf Krčil; 5 במרץ 1906 – 3 באפריל 1981) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
ביוגרפיה.
קרצ'יל נולד ב-5 במרץ 1906 בטרנובאני שבהאימפריה האוסטרו-הונגרית של הזמן הזה. הוא החל לשחק כדורגל מגיל 13 בקבוצת טפליצר. ב-1927 עלה לקבוצה הבכירה, ושנתיים אחר כך שיחק עימה בליגה הצ'כוסלובקית. ב-1933 עבר לסלביה פראג. עם המועדון מבירת צ'כוסלובקיה זכה ב-3 תוארי אליפות. משם עבר קרצ'יל ב-1937 לשחק בפלוריאנה ממלטה. הוא חזר שנתיים אחר כך לארץ מולדתו ל-NSTG טפליץ שהייתה בשליטתו של הרייך השלישי.
קרצ'יל שיחק עבור נבחרת צ'כוסלובקיה וערך את הופעת בכורתו ב-28 ביוני 1929 בתיקו 3–3 נגד יוגוסלביה בזאגרב שבקרואטיה. משם ואילך לא כבש אף שער במדים הלאומיים וערך את הופעתו השנייה בה כמעט שלוש שנים לאחר משחקו הראשון, הפעם נגד אוסטריה. קרצ'יל, שטפן צ'מבאל ויוזף קושטאלק עמדו כקשרים האחוריים בנבחרת ובמונדיאל 1934 היה לנמוך קומה היחיד ביחס לשחקנים האחרים ששיחק בעמדתו. הוא סיים עימה במקום השני לאחר הפסד 2–1 בגמר לאיטליה. שנה לאחר הטורניר פרש קרצ'יל מהנבחרת.
דוד צמח (פרופסור)
דוד צמח (4 בספטמבר 1932 – 29 אפריל 1997) היה מן הבולטים בחוקרי הספרות הערבית שפעלו בארץ, ופרופסור בחוג לשפה וספרות ערבית שבאוניברסיטת חיפה, נמנה עם מקימי החוג ומייסדיו, וליווה אותו מאז הקמתו באמצע שנות השישים של המאה ה-20 ועד לפטירתו.
ביוגרפיה.
דוד צמח נולד בבגדאד למשפחה יהודית חילונית, לאב שהיה פקיד בכיר במשרד מבקר המדינה של ממשלת עיראק. למד תחילה בבית הספר "אליאנס", ועם סיום לימודיו בבית ספר התיכון היהודי "שמאש" עלה ארצה בשנת 1950 במסגרת העלייה הבלתי לגאלית כאשר חצה בחשאי את הגבול לאיראן שם שהה מספר שבועות. משפחתו הצטרפה אליו מספר חודשים לאחר מכן במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. עוד בהיותו נער הרבה לעסוק בפרוזה ובשירה ואף פרסם חלק מיצירותיו בעיתונות המקומית. היה בקי במיוחד בתורת המשקלים ובלשון הערבית הקלאסית. קובץ שירים שכתב בהיותו תלמיד תיכון ושעמד להוציאו לאור כספר נגנז לבסוף בשל המתיחות הפוליטית והמצב הרגיש בו היו נתונים יהודי עיראק לאחר קום המדינה.
גם בראשית דרכו בארץ הוסיף לכתוב שירים בערבית שחלקם הושמע ברדיו והתפרסם בעיתונות המקומית הערבית והעברית לאחר תרגום, ולמעשה היה מן הפוריים בכותבי שירה ערבית בשנותיה הראשונות של המדינה ומהיוצרים היהודים הראשונים שפרסמו בשפה הערבית, כמו כן פרסם מאמרים בנושא תרבות וספרות ערבית. בשנת 1954 הקים בתל אביב יחד עם ידידים שוחרי-ספרות וחברי ילדות, ביניהם פרופסור ששון סומך, פרופסור שמעון בלס והסופר סמי מיכאל את חוג שוחרי הספרות הערבית, לימים "החוג הספרותי היהודי-ערבי" אשר אחת ממטרותיו הייתה קירוב לבבות בין שני העמים, ולעודד תרגומים ומגעים בין היוצרים בשתי הלשונות. בשנת 1959 פרסם את ספרו "חתא יג'יא אלרביע" ("עד שיבוא האביב") ובו מבחר שירים שאת רובם כתב בתקופת נעוריו. הספר עורר תגובות נרגשות והדים רבים בקהילה התרבותית הערבית בארץ.