מאז מלחמת לבנון, נמצא חיל האוויר הסורי בנסיגה. לא בוצעה עסקת רכש משמעותית לחידושו בעשור האחרון, הציוד אינו מתוחזק כראוי וסובל ממחסור בחלקי חילוף. בנוסף, בעקבות האמברגו שהטילה ארצות הברית על סוריה, החיל סובל ממחסור בדלק למטוסים ומאי יכולת לרכוש נשק.
ניסיונות לרכישת מטוסים מתקדמים כדוגמת סוחוי 27 כשלו עד כה, ככל הנראה בשל לחץ אמריקאי על רוסיה.
לאחר מלחמת לבנון, קנה חיל האוויר הסורי סוללות אלמאז S-200, על מנת להצר את חופש הפעולה של חיל האוויר הישראלי בעימותים עתידיים, בעיקר על ידי איום על מטוסי שליטה ומודיעין, להרחקת נתיביהם. לאחרונה, הוזמנו מערכות משולבת של תותחים וטילי קרקע-אוויר מסוג פנציר-S1, כחלק מעסקת נשק של כמיליארד דולר, ואספקתם החלה באוגוסט 2007.
מלחמת האזרחים.
ב-23 בספטמבר 2014 יירט מערך ההגנה האווירית של ישראל מטוס סוחוי Su-24 של חיל האוויר הסורי שחדר לשטח ישראל באזור רמת הגולן, באמצעות טיל MIM-104D פטריוט. הייתה זו הפלת מטוס אויב הראשונה בעולם באמצעות טיל פטריוט.
ב-24 ביולי 2018 מטוס סוחוי Su-24 של חיל האוויר הסורי חדר את המרחב האווירי של ישראל באזור רמת הגולן והופל על ידי זוג טילי פטריוט ששיגר צה"ל. המטוס נפל בשטח סורי באזור הדרומי של הגבול ברמת הגולן.
סד"כ מטוסי חיל האוויר הסורי.
כלי טיס בלתי מאוישים.
לחיל האוויר הסורי כמות לא ידועה של כטב"מים מדגם שמל/מאלאכית.
Goblins Quest 3
חיל האוויר המלכותי הירדני
חיל האוויר המלכותי הירדני (בערבית: القوات الجوية الملكية الأردنية) הוא הזרוע האווירית של צבא ירדן. החיל הוקם ב-1955 על ידי המלך חוסיין. ברשות החיל כ-100 מטוסי קרב מתוצרת מערבית.
היסטוריה.
מאז הקמתו, חיל האוויר המלכותי הירדני הצטייד בעיקר בנשק מערבי, לרוב מבריטניה. ההישג הראשון של חיל האוויר המלכותי הירדני היה ב-1964 לאחר שארבעה מטוסים ירדנים הצליחו להפיל מטוס ישראלי ולפגוע בשלושה מטוסים אחרים. בפעולת סמוע, שנערכה ב-13 בנובמבר 1966, הופל בקרב אוויר מטוס הוקר הנטר ירדני, וטייסו, מואפק סאלטי, מפקד טייסת ההאנטרים, נהרג.
עם פרוץ מלחמת ששת הימים הופעל חיל האוויר הירדני כנגד מטרות בישראל. מטוסי הוקר האנטר ירדנים תקפו מספר מטרות, בהן מחנה סירקין שם השמידו מטוס מדגם נורד נוראטלס של חיל האוויר הישראלי. בתגובה תקף חיל האוויר הישראלי את בסיסי חיל האוויר הירדני וזה הושמד כמעט כולו ולא השתתף ביתר הלחימה. לאחר המלחמה הצטיידה ירדן במטוסי F-104 שנרכשו מארצות הברית ו-F-5 שנרכשו מאיראן. המלך חוסיין דחה את הצעת סוריה ומצרים להצטרף למלחמה ב-1973.
בשנות ה-80, כתוצאה מהסכם השלום בין ישראל למצרים, ביצעה ירדן תהליך מודרניזציה שכלל רכישת מטוסי קרב מתקדמים כגון מיראז' F-1. לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן הסכימה ארצות הברית למכור לירדן את מטוס הקרב F-16 שמהווה כיום המטוס העיקרי של חיל האוויר המלכותי הירדני.
בשנת 2014 הצטרפו מטוסי החיל להתקפות שערכו מטוסים ממדינות המערב על מטרות של ארגון המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה. בדצמבר 2014 הופל אחד המטוסים וטייסו נשבה על ידי אנשי הארגון ונרצח בחודש שלאחר מכן.
המסור 2
המסור 2 (באנגלית: Saw II) הוא סרט אימה משנת 2005, השני בסדרת סרטי "המסור". הסרט מהווה המשך ישיר לסרט "המסור" שיצא שנה קודם לכן. הסרט יצא ב-28 באוקטובר בארצות הברית, בדיוק לרגל חגיגות ליל כל הקדושים.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו בארצות הברית הסרט גרף 31.5 מיליון דולר.
תקציר עלילה.
זמן מה לאחר אירועי הסרט הראשון, רוצח "המסור" מכה שנית. קורבן המשחק הוא מייקל, המודיע המשטרתי נלכד במלכודת של "מסכת המוות" וכדי להשתחרר ממנה עליו לחלץ את המפתח שבעינו הימנית אך נכשל. בלש בשם אריק מת'יוס והבלשית קארי נשלחים לזירת האירוע ומגלים רמזים על מקומו של Jigsaw ונקלעים למשימה קשה: לתפוס את הרוצח, ומגלים כי 8 אנשי הימ"מ נכנסו לתוך מלכודת מחשמלת אך רק אחד מהם ניצל ומשחק נוסף מטעמו, שמערב קבוצה של אנשים חסרי מזל הנעולים בבית שלתוכו דולף גז עצבים, ביניהם בנו של מת'יוס – דניאל. כמו כן, הבית מכיל 4 מלכודות חולניות אותן האנשים צריכים לעבור כדי להגיע לסם-הנגד.
הפעם, ה"מסור" חושף את עצמו הרבה יותר – הוא משוחח עם הבלשים ובעיקר עם מת'יוס תוך שהוא חולק עמו את תפיסת עולמו. הרוצח אף משתף את מת'יוס בסיפור חייו בזמן שקורבנותיו חסרי האונים מנסים למצוא דרך לצאת מ"משחק המוות" המסובך.
הסרט השני מתאחד עם הסרט הראשון לקראת הסוף כשהקורבנות הנעולים בבית פותחים דלת נוספת ובה הם מגלים את חדר השירותים מהסרט הראשון בתוך המרתף ובו גופותיהם של אדם וזפ.
בסוף הסרט הקורבנות היחידים שמצליחים לשרוד הם דניאל ואמנדה, תוך זמן קצר מת׳יוס מגיע גם כן לשירותים ומחפש את בנו דניאל ללא הצלחה, הוא מוצא קלטת שמיוחסת לשמו ובעקבות כך מתגלה שמת׳יוס הוא גם כן קורבן ובנוסף לכך מתגלה שאמנדה היא שוליית המסור ושהיא לקחה ביחד עם "המסור" חלק בתכנון המשחק שנערך לה ולאחרים.
תקציב ורווחים.
עם תקציב קטן יחסית לסרט אימה של ארבעה מיליון דולרים, "המסור 2" הכניס ברחבי העולם 147 מיליון דולרים, מתוכם 87 מיליון בארצות הברית.
ברדוויל
וקטור האקסצנטריות
באסטרודינמיקה, וקטור האקסצנטריות הוא וקטור המצביע לכיוון הפריאפסיס ושווה בגודלו לאקסצנטריות המסלול.
הפלנטה נמצאת על מוקד הנקרא ממשי, ואילו המוקד השני נקרא מדומה (Vacant focus). הנקודה הקרובה ביותר לפלנטה נקראת במקרה הכללי פריאפסיס (במקרה של כדור הארץ - פריגיאה, ובמקרה של השמש - פריהליון). מגדירים את וקטור האקסצנטריות:
כאשר:
מסלול סביב פלנטה יכול להיות כל חתך חרוט בעל תנע זוויתי (כלומר כל חתך פרט לקו ישר). מגדירים:
מתקיימים הקשרים:
הונקר
פינוקיו שמי
המצעד על רומא
המצעד על רומא הוא הכינוי שניתן לסדרת אירועים שהובילו לעלייתו של בניטו מוסוליני לשלטון באיטליה בין ה-22 באוקטובר ל-29 באוקטובר 1922. התעמולה הפאשיסטית ניסתה להציג את האירועים כתפיסת השלטון בכוח, אך למעשה הוענקה משרת ראש הממשלה למוסוליני על ידי מלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי באופן חוקתי, עוד בטרם עלו הצועדים על רומא.
רקע היסטורי.
ב-1919 הקים בניטו מוסוליני את המפלגה הפאשיסטית האיטלקית, על רקע משבר כלכלי וחברתי קשה, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, בה נחלה איטליה תבוסות בשדה הקרב, על אף שלחמה לצד מעצמות ההסכמה שניצחו במלחמה. בבחירות בשנת 1919 נחל מוסוליני אכזבה, אך בבחירות בשנת 1921 נבחר לפרלמנט. במקביל למפלגה הוקם ארגון "החולצות השחורות", מיליציה של בריונים, ותיקי המלחמה ואחרים, ששימשו ככוח להרתעתם הפיזית של המתנגדים למפלגה. בכוח זה נעשה שימוש מגוון. הוא ניתן להשכרה לתעשיינים שביקשו לשבור שביתות במפעליהם, כך, למשל, שימשו אנשי החולצות השחורות בשבירת השביתה הכללית במפעלי אלפא רומיאו באוגוסט 1920, וכן שימש הכוח בידי המדינה לפגוע בארגוני שמאל, במיוחד בעמק הפו. רבים חששו באותה התקופה, שכונתה "biennio rosso" - השנתיים האדומות, מפני נפילתה של איטליה לידי הקומוניזם.
בבחירות ב-1921 התמודדו הפשיסטים במסגרת מפלגתו של ג'ובאני ג'וליטי "האיחוד הלאומי", וזכו ל-36 מושבים. לאחר הבחירות פרש מוסוליני מרשימתו של ג'וליטי וניסה להגיע להבנה עם המפלגה הסוציאליסטית. דבר זה לא היה לרוחם של הקיצונים מבין אנשי החולצות השחורות, שכונו "squadristi", ומנהיגיהם שכונו "ראס". ביולי 1921 ניסה ג'וליטי לפרק את שורות הסקואדריסטי, אך ללא הצלחה. מוסוליני, מצידו, חזר בו מנסיונותיו להגיע להסכמה עם הסוציאליסטים, וייסד את המפלגה הפאשיסטית הלאומית, שהייתה עצמאית מכל גורם אחר. ביולי 1922 מנתה המפלגה כ-700,000 חברים. מוסוליני היה נחוש לקבל את השלטון לידיו. כאשר שמע כי ראש הממשלה החלש לואיג'י פאקטה ביקש מהמשורר גבריאלה ד'אנונציו לארגן הפגנת המונים ב-4 בנובמבר 1922 על מנת לחגוג את ניצחונה של איטליה במלחמה, החליט לפעול, על מנת למנוע נפילת השלטון בידי מתחריו.
המצעד.
"הרביעייה" (quadriumvirs) שהנהיגה את המפלגה הפאשיסטית, אמיליו דה בונו, איטלו באלבו, מיקלה ביאנקי וצ'זארה מריה דה וקי, ארגנה מצעד ענק לרומא, בעוד שהדוצ'ה, מוסוליני, נותר מאחור. ב-24 באוקטובר 1922 מוסוליני נאם בפני המון בן 60,000 אנשים בנאפולי והכריז - "אנו רוצים להפוך למדינה". לאחר מכן נסע למילאנו בעוד שאנשי החולצות השחורות תפסו נקודות אסטרטגיות ברחבי המדינה. ב-24 באוקטובר הזהיר ראש הממשלה לשעבר, אנטוניו סלאנדרה, את ראש הממשלה לואיג'י פאקטה כי מוסוליני דורש את התפטרותו וכי הוא מתכונן לעלות על רומא בראש אנשיו. פאקטה לא האמין לסלאנדרה, וחשב שמוסוליני יסכים, בסופו של דבר, להצטרף לממשלה בשקט בתפקיד בכיר. על מנת להיערך כנגד אנשי החולצות השחורות שנאספו מחוץ לרומא הורה פאקטה על מצב חירום צבאי. משהביא את הצו לחתימתו של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי סירב הלה לחתום, וב-28 באוקטובר הורה המלך על מינויו של מוסוליני לראש ממשלת איטליה, וזאת בתמיכת הצבא, בעלי העסקים, אנשי הימין והליברלים. על אף שהצועדים מנו 30,000 איש, ונראה היה כי הצבא יצליח לדכאם, חשש המלך ממלחמת אזרחים במיוחד לאור שליטת הסקואדריסטי בעמק הפו. מוסוליני התבקש להרכיב את הממשלה ב-29 באוקטובר 1922, בעוד ש-25,000 מאנשיו צועדים ברחובות רומא. את המינוי קיבל מוסוליני באופן חוקתי. המצעד לא היווה תפיסת השלטון בכוח, אלא הפגנת עוצמה שבאה לאחר הניצחון הפוליטי.