כריסטי'ס הייתה חברה ציבורית, הרשומה בבורסה בלונדון, משנת 1973 עד 1999. בשנת 1974 מונה ג'ו פלויד ליו"ר חברת כריסטי'ס. הוא שימש כיו"ר מועצת המנהלים הבינלאומית של כריסטי'ס בין השנים 1976 עד 1988. כריסטי'ס קיימה את המכירה הראשונה שלה בארצות הברית בשנת 1977. הצמיחה של כריסטי'ס הייתה איטית אך יציבה מאז 1989, בשנת 1990 שינתה החברה מדיניות ארוכת שנים והבטיחה מחיר מינימום עבור אוסף יצירות אמנות במכירות פומביות שלה. בשנת 1996 המכירות של כריסטי'ס עלו על מכירות סותבי'ס לראשונה מאז 1954. עם זאת, הרווחים לא צמחו באותו קצב; משנת 1993 עד 1997, הרווחים השנתיים של כריסטי'ס היו כ-60 מיליון דולר, ואילו הרווחים לשנה של סות'ביס היו כ-265 מיליון דולר לאותן שנים.
בסוף 1996 העבירה את מטה החברה מלונדון לניו יורק.
במאי 1998 רכש איל ההון הצרפתי פרנסואה פינו 29% ממניות החברה. שנה אחר כך רכש את יתרת המניות ומחק את החברה מהמסחר בבורסה של לונדון.
בספטמבר 2000, בתי המכירות סותבי'ס וכריסטי'ס, הודיעו שישלמו 512 מיליון דולר בגין תיאום עמלות מסחר ביניהם, שנמשך משנת 1992. זאת בעקבות הסכם הפשרה, בתביעה האזרחית מטעם משרד המשפטים האמריקני, בניסיון לסיים חקירה פלילית בת שלוש שנים, שהתמקדה בראיות ששני בתי המכירות הגבילו תחרות באמצעות "מזימה לקיבוע שיעור העמלות".
בשנת 2010 מכירות האמנות של החברה ברחבי העולם הסתכמו בכ-5 מיליארד דולר.
פעילות.
בסניף הניו-יורקי נמכרים לא רק עבודות אמנות, אלא גם יהלומים, אבני חן ועוד.
באפריל 2006 נמכר בסניף הניו-יורקי יהלום נקי וללא פגם במשקל 50.53 קרט. היהלום נרכש על ידי קונה פרטי מאסיה במחיר של 4.22 מיליון דולר. המכירה הפומבית שהסתכמה ב-39.07 מיליון דולר הייתה המוצלחת ביותר מזה עשור וייצגה גידול של כ-23% לעומת שנת 2005.
ב-2017 העמיד למכירה פומבית כ-170 יצירות אמנות שהיו בבעלותו של אספן האמנות היהודי-הולנדי ז'ק חודסטיקר ושנגזלו על ידי הנאצים בתקופת השואה.
בנובמבר 2015 מכרה כריסטי'ס ציור עירום של מודיליאני ב–170.4 מיליון דולר, המחיר הגבוה ביותר שבו נרכשה יצירת אמנות במכירה פומבית. השיא נשבר בנובמבר 2017, כאשר ציור של דה וינצ'י נמכר בכ-450 מיליון דולר. הרוכש היה הנסיך הסעודי באדר בן עבדאללה בן מוחמד בן פרהאן אל-סעוד.
ב-2018 מכרה לראשונה יצירת אמנות שנוצרה על ידי בינה מלאכותית.
במאי 2019, יצירה של ג'ף קונס קבעה שיא חדש למכירה פומבית של אמן חי כשנמכרה תמורת 91 מיליון דולר.
כריסטי'ס בישראל.
הסניף הישראלי מנוהל על ידי רוני בהרב. במכירה פומבית של כריסטיס ישראל נמכר באפריל 2006 ציור של מרדכי ארדון ("נקר הזמן" משנת 1963) תמורת 643,200 דולר. מדובר במחיר שיא ליצירה של אמן ישראלי.
מסמך קורהר
ג'וזפה טרטיני
ג'וזפה טרטיני (באיטלקית: Giuseppe Tartini; 8 באפריל 1692 - 26 בפברואר 1770) היה מלחין וכנר איטלקי.
ביוגרפיה.
טרטיני נולד בעיר פיראנו, עיר נמל בחצי האי איסטריה לחוף הים האדריאטי (בימינו העיר פיראן שבסלובניה).
בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בכינור. הוא עבר לפדובה ולמד משפטים באוניברסיטת פדובה תוך המשך עבודה כנגן ומורה לכינור. טרטיני התאהב באחת מתלמידותיו והם נישאו בחשאי. כשנודע הדבר לקרדינל העיר שהיה דודה, הוא שלח אנשים לאסור את טרטיני באשמת פיתוי וחטיפה. טרטיני נאלץ להימלט מפדובה ולנדוד חסר כל ברחבי איטליה עד שמצא מקלט במנזר פרנציסקוס הקדוש באסיזי.
טרטיני המשיך לעבוד שם כנגן וכמורה לכינור. הוא היה גם בונה כינורות והכניס שינויים בצורת הכינור והמיתרים. בינתיים יצא לו שם של כנר-וירטואוז והוא הורשה לחזור לפדובה ולהתאחד עם אשתו.
ב-1721 נתמנה למנהל המקהלה בכנסייה בפדובה וב-1728 ייסד בפדובה בית ספר לנגינה בכינור, שהיה מפורסם בכל אירופה. על תלמידיו נמנה גם ניקולו פגניני.
טרטיני כתב יצירות רבות: כ-140 קונצ'רטי לכינור ותזמורת, כ-150 סונאטות לכינור ויצירות קאמריות רבות וכן יצירות דתיות למקהלה, אך הוא זכור עד היום בעיקר בזכות הסונאטה שלו לכינור בסול מינור, המכונה סונאטת סלסולי השטן (il trillo del diavolo).
הכיכר המרכזית של עיר הולדתו של טרטיני פיראן נקראת על שמו ועומד בה פסל גדול שלו מחזיק בידיו קשת וכינור.
ג'ון וילר
ג'ון ארצ'יבלד וילר (באנגלית: John Archibald Wheeler; 9 ביולי 1911 - 13 באפריל 2008) היה פיזיקאי אמריקאי שעסק בתורת היחסות הכללית ובניסיונות לאחד אותה עם תורת הקוונטים. במסגרת זו חקר את אפשרות קיומם של חורים שחורים, וטבע את השם "חור שחור" בשנת 1967. וילר עסק גם בפיזיקה גרעינית, והיה מעורב בפיתוח נשק גרעיני במסגרת פרויקט מנהטן, ואחר כך בפיתוח פצצת המימן האמריקאית. הוא זכה בפרס וולף לפיזיקה לשנים 1996/7.
ביוגרפיה.
וילר נולד בג'קסונוויל שבפלורידה. הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו על ספקטרום אטום ההליום באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1933, בהנחיית קארל הרצפלד . וילר כיהן כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון בין השנים 1938 ל-1976 ולאחר מכן באוניברסיטת טקסס באוסטין. עם הסטודנטים שהנחה נמנים ריצ'רד פיינמן, יעקב בקנשטיין, קיפ תורן ויו אברט .
וילר תרם רבות לפיזיקה התאורטית. ב-1937 הציג את תאורית ה-S-Matrix , מודל שהפך לכלי בסיסי בפיזיקת החלקיקים. הוא היה חלוץ בתאוריה של היתוך גרעיני, ביחד עם נילס בוהר ואנריקו פרמי. ב-1939 חבר לבוהר בגילוי מודל הטיפה בהיתוך גרעיני.
יחד עם פיזיקאים מובילים אחרים, קטע וילר את הקריירה האקדמית שלו על מנת לקחת חלק בפיתוח הפצצה האטומית האמריקאית בפרויקט מנהטן שבמעבדות לוס אלמוס. לאחר שסיים את עבודתו בפרויקט מנהטן, שב וילר לפרינסטון וחידש את הקריירה האקדמית שלו. בשנת 1955 הוא פרסם תוצאות מחקרו בתחום קוגלבליץ. ב-1957, כשעבד על הרחבות לתורת היחסות, המציא את המונח "חור תולעת", המתאר מנהרות במרחב-זמן.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התמקד מחקרו בתאוריית השדה המאוחד , כדי לאחד את תורת היחסות ומכניקת הקוונטים. וילר פיתח את תאוריית הגאומטרודינמיקה , אולם בשל כישלונו להסביר תופעות פיזיקליות, כגון קיומם של הפרמיונים וסינגולריות הכבידה, נטש את התאוריה בתחילת שנות ה-70. עבודתו בתחום כללה מחקר תאורטי על קריסת כוח הכבידה, שבמסגרתה טבע את המונח "חור שחור" ב-1967. בנוסף נודע וילר, יחד עם ברייס דויט , כמי שפיתח את משוואת וילר-דה ויט העוסקת בכבידה קוונטית.
וילר הוא חתן פרס וולף בפיזיקה לשנת 1997. בשונה ממרבית המדענים, הוא שם דגש על הוראה וניחן בכישרון להבהרת נושאים מסובכים בשפה פשוטה. וילר נודע בכישוריו הפדגוגיים והתפרסם בזכות ניסוחיו הצבעוניים, והרצאותיו התאפיינו בהתלהבות, השראה ודמיון.
מחוז לינץ
מחוז לינץ (בגרמנית: Bezirk Linz-Land) הוא מחוז במזרח אוסטריה עילית שבאוסטריה. נכון ל-2001 אוכלוסיית המחוז מנתה 129,059 תושבים.
שטחו של המחוז משתרע על 460.3 קמ"ר ויש בו 4 ערים ו-18 עיירות.
Г (כתב קירילי)
גֶה היא האות הרביעית באלפבית הקירילי והיא מייצגת את הצליל /g/ או /ɦ/ בשפות שונות. מקורה באות היוונית גמא וצורתה כשל גמא גדולה.
הצליל /g/ נדיר באוקראינית, ומיוצג בעזרת האות Ґ. גם בבלארוסית הצליל נדיר, אם כי נטען שבעבר הוא היה נפוץ יותר, ושימש במילים שאולות מפולנית ומרוסית, אך במהלך המאה ה־20 הבחנה זו היטשטשה, וכיום קיימת רק האות Г. באלפבית הקירילי המוקדם האות נקראה גלַגוֹל וערכה המספרי היה 3.
ארנסט לורנס
ארנסט אורלנדו לורנס (; 8 באוגוסט 1901 – 27 באוגוסט 1958) היה אחד הפיזיקאים האמריקאים הבולטים במהלך המאה ה-20. הוא נודע בזכות המצאת הציקלוטרון, מאיץ החלקיקים המעגלי הראשון, ובזכות השימוש בו בחקר הפיזיקה הגרעינית. על כך זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1939.
לורנס היה מחלוצי גישת "המדע הגדול" של פרויקטים הדורשים משאבים רבים וצוותים גדולים ומגוונים, תחילה במעבדה שהקים (הנקראת היום על שמו - המעבדה הלאומית לורנס ברקלי) באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ואחר כך במסגרת פרויקט מנהטן, שבו היה לו תפקיד מרכזי, בפרט בתחום של העשרת האורניום.
תחילת הקריירה.
לורנס נולד בעיירה קנטון שבדרום דקוטה, למשפחה ממוצא נורווגי. בנעוריו גילה עניין בהרכבת מכשירי רדיו. בגיל 16 החל לימודי רפואה בקולג' לותרני קטן בשם סנט אולף במינסוטה. לאחר שנה עבר לאוניברסיטת דרום דקוטה, ובה אחד הפרופסורים שכנע אותו ללמוד פיזיקה, כשהבחין בהתעניינותו במכשירי רדיו. הוא סיים את התואר הראשון ב־1922, והחל ללמוד אצל ו. פ. ג. סוון (W.F.G. Swann) באוניברסיטת מינסוטה. לורנס עבר בעקבות מנחהו לאוניברסיטת שיקגו, ולבסוף לאוניברסיטת ייל, שם השלים ב־1925 עבודת דוקטורט ניסויית שעסקה באפקט הפוטואלקטרי. הוא נשאר בייל במסגרת פוסט-דוקטורט והפך למרצה מן החוץ ב־1927.
ב־1928 עבר לורנס לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי כמרצה מן המניין, ושנתיים לאחר מכן הפך לפרופסור הצעיר ביותר בתולדות האוניברסיטה. באותה תקופה הצטרף לסגל האוניברסיטה גם הפיזיקאי התאורטי רוברט אופנהיימר. השניים התיידדו, ובהמשך אף שיתפו פעולה במחקריהם. הן בייל והן בברקלי ערך לורנס ניסויים בתחומים פיזיקליים שונים, כמו מדידת אנרגיית היינון של כספית, מדידת פרקי זמן בסדר גודל של ננו-שנייה (מיליארדית השנייה) ושימוש במדידות אלו לצורך חקירת השלבים הראשונים של התפרקות חשמלית. כן מצא לורנס שיטות חדשות למדידת היחס e/m בין מטען האלקטרון למסתו.
לורנס הרבה לשהות באוניברסיטאות במזרח ארצות הברית. באחד מביקורים אלה פגש את מרי (מולי) בלאמר, בתו של פרופסור לרפואה בייל. הם נישאו ב־1932, ונולדו להם 6 ילדים.
המצאת הציקלוטרון.