באפריל 2016 הוציאה הלהקה אלבום אוסף עם 25 שירים מכל האלבומים. באלבום זה יצא עיבוד מחודש לשיר "איפה היית" בשיתוף עם יסמין לוי ובהפקתו של יוסי פיין.
"מישהו שומע" (2018).
באפריל 2018 הוציאה הלהקה סינגל בשם "מישהו שומע" בו הלחינו את שירו של רפאל מוסקל שנפל במלחמת לבנון השנייה. השיר נוצר בשיתוף פעולה עם היוצר והמפיק דודי לוי.
חברי הלהקה.
חברים לשעבר:
Pyrrhocoridae
תשחץ
תשחץ הוא סוג של תשבץ, שבו ניתנות ההגדרות בתוך מסגרת התשבץ וכיוון רישום המילים מסומן בחץ כיוון. ההגדרות יכולות להירשם במלל או להינתן כאיורים.
מלל ההגדרות בתשחצים נרשם בדרך כלל בכתב זעיר בתוך משבצת סמוכה (בדרך כלל, אך לא תמיד) למשבצת בה צריכים לכתוב את האות הראשונה של המילה המוגדרת. המקום בתוך המשבצות מוגבל ומשפיע על היכולת של המחבר לפרט ולהעמיק את ההגדרה.
היתרון הגדול של התשחץ, לעומת התשבץ הרגיל, נעוץ בכך שהפותר אינו צריך להעביר את מבטו מאזור ההגדרות לאזור כתיבת המילים, הלוך וחזור. בתשחץ בידורי, עובדה זו הופכת את פתירת התשחץ לנעימה יותר. בתשחץ לימודי, שנועד לסייע לחזור על חומר נלמד או ללמוד איות בסיסי של מילים, עובדה זו חוסכת זמן ומקלה על התלמיד. אם התלמיד ברמת ראשית קריאה או שיש לו לקות למידה קשה, עובדה זו יכולה להיות קריטית להצלחת הלימוד בעזרת התשחץ.
עבור תלמידים בראשית קריאה, שמשתמשים בתשחץ כדי ללמוד איות בסיסי, תשחץ מאוייר, במקום כזה שיש לקרוא בו את ההגדרות, עשוי להיות מועיל יותר מתשחץ שההגדרות כתובות בו.
בישראל הפופולריות של התשחצים גבוהה מאוד ומספר חוברות התשחצים, הנמכרות לציבור הרחב, עולה על מספר כל יתר סוגי התשבצים גם יחד.
תשבץ שוודי.
יש ארצות בהן מה שמכונה בישראל "תשחץ" נושא אצלם את השם "תשבץ שוודי". יש גם גרסה מיוחדת של "תשבץ שוודי", בה במקום הגדרה נרשמות אותיות המילה המבוקשת, אך לא בסדר המקובל במילה, אלא בסדר אלפביתי. הופעת התשבץ השוודי התחילה דווקא בדנמרק והם שכיחים בארצות סקנדינביה.
קביעת איכותו של תשחץ.
איכותו הטכנית של תשחץ בידורי נמדדת ממבט ראשון לפי שלושה מבחנים עיקריים:
מחברי התשחצים יכולים לקבוע את הקושי שלהם על ידי שיבוץ מילים או מושגים פחות שכיחים או על ידי מתן הגדרות כלליות יותר או מתחכמות או על ידי קביעת מספר הנקודות השחורות או המכילות מידע.
בניגוד לזאת, תשחץ לימודי נמדד בהכלת המושגים הנלמדים, שהוא מסייע לחזור עליהם, ובחוסרן של מילים לא רלוונטיות.
שדה נחמיה
שְׂדֵה נְחֶמְיָה הוא קיבוץ באצבע הגליל בצפון עמק החולה כ-5 ק"מ ממזרח לקריית שמונה, המשתייך למועצה אזורית הגליל העליון. הקיבוץ הוקם בשנת 1940 על ידי עולים מאוסטריה, צ'כיה והולנד (אשר השתייכו לתנועת הנוער ה מכבי הצעיר), על אדמות שנקנו מהכפר הערבי א-דווארה. הקיבוץ נקרא על שם נחמיה דה לימה, ציוני הולנדי, שהיה יושב ראש ההסתדרות הציונית ההולנדית בשנים 1912–1918, ויו"ר קק"ל (קרן קיימת לישראל) בשנים 1919–1922.
תולדות היישוב.
הקיבוץ, המשויך לתנועה הקיבוצית המאוחדת, הוקם על ידי קבוצת "חוליות" של יוצאי הולנד שעברה הכשרה בזכרון יעקב ולאחר מכן באזור נטעים–נס ציונה. במהלך שנות ההכשרה הצטרפו אליהם עולים מצ'כיה וקבוצה של גורדוניה מווינה. כשבוע לפני חנוכה של שנת תש"א, סוף 1940, עלו על הקרקע, שנרכשה על ידי הקרן הקיימת, שבעה מחברי הקבוצה, ללא שהיה להם אישור של המוסדות המיישבים. על הקרקע התחרו גם חברי ארגון "משק משותף", ולאחר שהללו התיישבו בבית הלל בינואר 1940, זכו חברי חוליות באדמות המקום.
היישוב נקרא בתחילה "כפר נחמיה", על שם נחמיה דה-לימה, שהיה מנהיג ציוני בהולנד. ביישוב שררה אווירה הולנדית, כפי שהעיד שר החוץ ההולנדי שביקר במקום ב-1968, במסגרת הנוהג להביא מנהיגים הולנדים שביקרו בישראל לקיבוץ.
ביוני 1941, נתקבל אישור המוסדות המיישבים על היאחזות קבוצת חוליות במקום ואז שהו בו 30 איש. שאר חברי הקבוצה עדיין שהו בנטעים.
בסביבות 1944, נקבע השם הרשמי של היישוב – "שדה נחמיה".
ב-1947, ייסד הקיבוץ את מפעל הפלסטיק "חוליות – תעשיות פלסטיק" המייצר אביזרי אחסון למשרד וצנרת מתקדמת, והיה לענף מרכזי בקיבוץ.
בשנת 1958, חובר היישוב לרשת החשמל הארצית.
בשנת 1963, סבל הקיבוץ משיטפונות, שהציפו את בתי הקיבוץ עד יותר מגובה של מטר.
בשנת 2002, החל הקיבוץ בתהליך הפרטה.
בשנת 2010, הוקמה בצמוד לקיבוץ שכונת הרחבה בת 150 בתים.
נכון לשנת 2015, ביישוב מעל 1,000 תושבים.
לאחר כ-80 שנות קיומו, ובעקבות השינויים הדמוגרפיים, הוחלט לראשונה, על הקמת בית כנסת בקבוץ, במימון חיצוני בלבד, שהתקבל מהרב שלמה רענן החרדי ומארגון "איילת השחר", במטרה לגשר בין דתיים לחילוניים. כך, הוקם בשנת 2017, בית הכנסת "מורשת תמר", ע"ש סרן תמר אריאל שנספתה ברכס האנאפורנה בנפאל, והייתה קשורה לאחד מחברי הקבוץ.
ענפי המשק.
שלושת ענפי החקלאות העיקריים של הקיבוץ היו מטעי תפוחים, בריכות דגים ואספסת לקמחים, ובנוסף, הענף הלול, ומפעל "חוליות".
רגבים
רְגָבִים הוא קיבוץ באזור הצפון בין בנימינה ואום אל-פחם השייך למועצה אזורית מנשה, וחבר בתנועת התק"מ.
היישוב הוקם בשנת 1947 על ידי עולים מצפון אפריקה ואיטליה שהיו חברים בתנועת "הבונים" (לימים התאחדה עם תנועת "דרור") שעלו מצפון אפריקה עברו הכשרה בקיבוצים בית אורן ובית השיטה; החברים שעלו מאיטליה עברו הכשרה בקיבוצים גבעת ברנר ודגניה א'. הקבוצה עברה השתלמות בכפר סבא, וב-8 ביולי 1948 עלתה להתיישבות באזור הכפר הנטוש בוטימאת, בקרבת קיבוץ גלעד. קרן קיימת לישראל רכשה שטח של 3,500 דונם בקירוב מאדמות הכפר בוטימאת ממשפחה ערבית נכבדה מחיפה והועידה את השטח הזה למתיישבים שהמתינו לה.
בתחילת יולי 1949 עבר הקיבוץ לאתר הקבע שלו. שמו של היישוב - סמלי, מתחום החקלאות. הקיבוץ הוקם על אדמת הכפר הערבי הנטוש "קניר".
רגבים - קיבוץ מתחדש.
החל מיולי 1997 עבר הקיבוץ הפרטה מלאה, ומסווג עתה כקיבוץ מתחדש. כלכלית מתבסס הקיבוץ בעיקר על חקלאות: רפת "רגלים", לול, אבוקדו וגד"ש. בקיבוץ כ-280 חברים ומתגוררים בו גם שוכרים שאינם חברי קיבוץ.
סטיב ואיי
רמת יוחנן
רָמַת יוֹחָנָן הוא קיבוץ בעמק זבולון סמוך לקריית אתא השייך למועצה אזורית זבולון.
היישוב קרוי על שמו של יאן (יוחנן) סמאטס ראש ממשלת דרום אפריקה ואוהד הציונות.
היסטוריה.
קבוצת הצפון.
בשנת 1921, בהשפעת ביקור בקבוצת דגניה א, התאגדו צעירים מעולי העלייה השלישית מגליציה שלמדו בבית הספר החקלאי במקוה ישראל, לקבוצה שרוב חבריה היו מתחת לגיל 18. לאחר סיום לימודיהם שאפו להתיישב ביישוב חקלאי. ב-1924, בסיוע פיק"א עלו להכשרה במטולה, אולם מאחר שלא שאפו לחיי איכרים התאגדו בשם "קבוצת הצפון" (על שם מקום התגבשות הקבוצה בצפון הארץ) ופנו למרכז החקלאי בבקשת סיוע בהתיישבות, קיבלו הצעות להצטרף לכפר גלעדי ולגדוד העבודה אבל העדיפו להישאר כקבוצה עצמאית. המרכז החקלאי שלח אותם לחוות גולדברג לעבודה בעיבוד עלי טבק. בתום העונה החקלאית עברו למאהל בעין גנים ועבדו כפועלים חקלאיים במושב ובפתח תקווה. ב-1925, בהמלצת המרכז החקלאי קיבלו חמישה מחברי הקבוצה עבודה כמדריכים חקלאיים ב"נחלת יעקב", מקום מושבה של קבוצה אחת מתוך ארבע קבוצות מקימי כפר חסידים והקבוצה כולה עברה לצריף שבנתה ליד שייח' אבריק. מקצת חברי הקבוצה שלא עבדו כמדריכים חקלאיים מצאו עבודה בסביבה ויתרתם היו מחוסרי עבודה. זו הייתה התקופה שאל הקבוצה נוספו בנות.
ב-1926 הוחלט על איחוד ארבע קבוצות התיישבות נפרדות לכדי נקודה אחת, בכפר חסידים וכעבור זמן קצר הופסקה עבודתם של המדריכים החקלאיים. לכן העבירה הקבוצה את הצריף לעין בידה שליד נהלל. שם הקימו אנשי הקבוצה משק עזר ולול. אל הקבוצה נוספו מספר בוגרות בית הספר החקלאי לנערות בנהלל. על מנת להקים לול ואורווה לפרד, פירקו חברי הקבוצה חלקים מצריף המגורים. במקביל ניסו לגייס חברים חדשים לקבוצתם. ב-1928 עברה הקבוצה לגניגר לעבודה בנטיעת יער בלפור, מקום בו שהתה 4 שנים והתגבשה.
קבוצות הכרמל, גלעד ואז"י.
קבוצה נוספת של בוגרי מקוה ישראל, צעירים במספר שנים מחברי קבוצת הצפון, התאגדו בשם "קבוצת הכרמל" להתיישבות חקלאית ואחרי מספר תחנות, בהן חוות הניסיונות בבית שאן, שם רכשו ניסיון חקלאי מעשי בהנחיית האגרונום קאם, הגיעו למזרע, פגשו בחברי קבוצת הצפון והחליטו להתאחד על מנת ליצור גוף גדול יותר שיזכה להתייחסות רצינית יותר מצד המוסדות המיישבים.
באותה תקופה הצטרפו לקבוצת הצפון גם קבוצת 'גלעד' וקבוצת 'אז"י'
התיישבות במיקום הנוכחי.
ב-1931 נוספה קבוצת חלוצים מארצות הברית. בשמחת תורה ה'תרצ"ב (1931) עלו ראשוני קבוצת הצפון המאוחדת להתיישבות על אדמות אל-מג'דל שרכש יהושע חנקין מהלבנוני סורסוק עוד ב-1925. עד פסח הגיעו כל אנשי הקבוצה, 48 חברים, מהם 12 משפחות ו-6 ילדים.
המקום נקרא "רמת הצפון" ובמשך שנתיים נתנה הקרן הקיימת למקום גם את השם "אושא" (על פי הצעת בנימין מזר) במטרה להחיות את שם אושא העתיקה. מבחינה ארגונית השתייכה הקבוצה לחבר הקבוצות. חברי הקבוצה התפרנסו מעבודות חוץ, בהן עבודת ייעור מטעם הקק"ל.
מי השתייה הובאו בעגלות מכפר אתא, שהיה מרוחק כ-3 ק"מ מקבוצת הצפון. במשך הזמן ניקו חברי הקבוצה באר עזובה שהייתה במקום והיה אפשר לשאוב ממנה מים.
מספר חודשים אחרי ההתיישבות על הקרקע הצטרפה קבוצה מתנועת גורדוניה. לאחר זמן מה עזבו חברי גורדוניה לחדרה. כן עזבו מספר חברים נוספים וחברי קבוצת הצפון חוו תחושת בידוד. על מנת לפתור תחושה זו הגיעה למקום קבוצת חברי קיבוץ "פלנטי" של השומר הצעיר.