אי ספיקת המסתם התלת-פסיגי מתרחשת עקב התרחבות הטבעת השלדית התלת-פסיגית ונקשרה לשינויים גאומטריים של הטבעת. צורת מסתמי הלב רגילה, אך נמנעת עבודה תקינה שלהם עקב עיוות היחס המרחבי. הגורמים לאי ספיקת המסתם התלת-פסיגי עשויים להיות מסווגים כמולדים או נרכשים, כאשר הפרעות מולדות הן הרבה פחות שכיחות מהפרעות נרכשות. הגורם הנרכש העיקרי לאי ספיקת המסתם התלת-הוא התרחבות החדר הימני. התרחבות זו נובעת לרוב מאי ספיקת לב שמאלית או מיתר לחץ דם ריאתי. סיבות נוספות להתרחבות החדר הימני אוטם תחתון, אוטם ימני, ולב ריאתי (cor pulmonale).
הפרוגנוזה של אי ספיקת המסתם התלת-פסיגי פחות טובה אצל גברים מאשר אצל נשים. שיעורי ההישרדות הם פרופורציונליים לחומרת אי הספיקה. אך אפילו אי ספיקת המסתם התלת-פסיגי בדרגה קלה, מפחיתה את ההישרדות בהשוואה לאנשים ללא אי ספיקה. אם אי ספיקת המסתם התלת-פסיגי נובעת מאי ספיקת לב שמאלית או מיתר לחץ דם ריאתי, הפרוגנוזה בדרך כלל מוכתבת על ידי מצבים אלו. ככלל, מומלץ טיפול תרופתי ולא כירורגי באי ספיקת המסתם התלת-פסיגי אם הסיבה היא הרחבת חדר ימין או אי ספיקת לב שמאלית.
מות עובר תוך רחמי
דזם
דזם (בהולנדית: Desem, "מחמצת") הוא סוג בצק מקדים, המיוצר מקמח חיטה מלא, קמח כוסמין או דגני מורשת לסוגיהם (כגון קמוט, דורום או אמר) ומים. הלחם המופק מדזם הוא למעשה לחם מחמצת המורכב מ-100% דגנים מלאים ובעל ארומה אגוזית ומתקתקה יותר מלחם המחמצת הקלאסי והחמצמץ. זוהי טכניקת התססה הנפוצה בצרפת שיובאה על ידי מהגרים בלגים.
מקור השם הוא בהולנדית ופלמית ומשמעותו הוא פשוט "מחמצת" או "תסס". הטכניקה המובחנת המשמשת להכנתו הפכה את הדזם לבצק מקדים המובחן משיטות אחרות. הדזם שימש לאורך ההיסטוריה על מנת להכין לחמים בריאים יותר ועשירים בחומרים מזינים. התוצר הסופי - לחם המחמצת המופק מדזם, מכונה אף הוא "דזם". הוא לחם אוורירי בהרבה מלחמים הדומים לו ובעל קרום פריך וטעמים אגוזיים. הוא נשמר לאורך זמן וקל במיוחד לעיכול.
הכנה.
הכנת הבצק המקדים.
ההכנה הייחודית טמונה בתהליך ההתססה האיטי והאחסון המוקפד. להבדיל ממחמצות קשות ובצקים מקדימים אחרים, התססת הדזם אינה מושפעת מאוויר ובקטריות בסביבתו, אלא אך ורק מהבקטריות המצויות בדגנים העשירים המשמשים להכנתו. כדי לממש זאת, בצק הדזם נקבר בכלי קמח ומתפתח כשהוא מכוסה בקמח לאורך כל תהליך ההכנה. גם טמפרטורת ההכנה הנמוכה יחסית למחמצות - 10–17 מעלות, מאפשרת צמיחה איטית ובמינימום חשיפה. במקרים רבים, הדזם מספק כוח התפחה עוצמתי בהרבה מזה של מחמצות נוזליות או קשות אחרות.
בשל התהליך המוקפד והמדויק, מומלץ להשתמש בקמחים אורגניים וטריים, שנטחנו באבן זמן קצר לפני ההכנה, כדי למצות את המיטב מיתרונותיו הקולינריים והבריאותיים.
הכנת הדזם מתחילה בהכנת בצק מקדים ב-80% הידרציה. כלומר, עיסה אשר היחס בין הקמח למים הוא 4:1. את כדור הבצק הנוקשה, קוברים לאחר לישה אינטנסיבית בכלי קמח בטמפרטורה נמוכה.
יומיים לאחר מכן, יוצר הכדור מהקמח וניתן להבחין כי נוצר קרום נוקשה עליו מופיעים סדקים ובקיעים. הקרום מקולף והתוך הרך והתוסס נחשף. את הבצק המותסס, לשים אל תוך תערובת בצק טרייה באותו יחס.
תהליך זה חוזר על עצמו עוד פעם או פעמיים ולאחר מכן ניתן לשמור את הדזם בקירור ו"להאכילו" אחת לשבוע. על ידי הפרשת חלק יחסי מהדזם והכנת בצק, יתקבל לחם בתהליך התססה טבעי המכיל שמרי בר ובקטריות טבעיות בלבד.
שיטות אפייה.
הכנת לחמי דזם דומה למדי במהותה להכנת לחמי מחמצת אחרים. יש לאפות אותו בטמפרטורות גבוהות יחסית, של 200–240 מעלות, לחרוץ ולעשות שימוש באדים בשלב האפייה הראשוני.
יתרונות בריאותיים.
טכניקת ההתססה גורמת לייצור מוגבר של חומצה לקטית המסייעת לתהליכי העיכול ולמניעת תהליכים דלקתיים. המיקרוביום העשיר והמגוון של המחמצת משפר את האיזון החיידקי במעי ומגביר את ריכוז הבקטריות הידידותיות. בנוסף, תהליכי ההתססה מפרקים את החומצה הפיטית בקמחים ומורידים את ריכוז הגלוטן והערך הגליקמי של הלחם.
היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים
היערות המעורבים הכספיים-הירכאניים (בפרסית: جنگل‌های هیرکانی) הם יערות מעורבים ואזור אקולוגי בין הרי אלבורז לחופי הים הכספי אשר מאז 2019 הפכו לאתר מורשת עולמית לפי אונסק"ו. היערות נמצאים רובם באיראן אך גם בדרום אזרבייג'ן.
כללי.
היערות ההירכאניים יוצרים חבל ארץ מיוער ייחודי המשתרע על 850 ק"מ לאורך החוף הדרומי של הים הכספי. ההיסטוריה של יערות רחבים אלה מתארכת בין 25 ל-50 מיליון שנה, כאשר הם בעברם כיסו את מרבית האזור הממוזג של צפון איראן עד לעברי הזגרוס.
אזורי יער עתיקים אלה נסוגו מגדולתם במהלך התהוות עידני הקרח ומאוחר יותר התרחבו שוב כשהאקלים הפך חמים ומתון יותר.
המגוון הביולוגי הפלוריסטי שלהם רחב במיוחד: 44% מכלל הצמחים המוכרים באיראן נמצאים באזור ההירכאני, המכסה רק 7% מהמדינה. עד כה תועדו 180 מינים של ציפורים אופייניות ליערות ממוזגים רחבי עלים ו-58 מינים של יונקים, כולל הנמר הפרסי האיקוני.
אתר מורשת עולמית.
נכס היערות מייצג מגוון אתרים המשמרים את המערכות האקולוגיות הטבעיות של היער באזור הירכאני. הנכס מכסה את מרבית המאפיינים הסביבתיים והערכים האקולוגיים של אזור הירכאניה ומייצג תהליכי מפתח סביבתיים חשובים הממחישים את מקורם של אותם יערות, כולל סוגה, אבולוציה והתמשכות.
בשל בידודו, היער מארח מינים רבים של צמחים עתיקים, בסכנת הכחדה, התורמים למשמעות האקולוגית שלו, ולאזור ההירכאני בכלל. המערכות האקולוגיות של היערות תומכות באוכלוסיות של עופות יער רבות ויונקים באזור ההירכאני, המשמעותיים בקנה מידה לאומי, אזורי וגלובלי. מבין מיני העופות אשר נצפו באזור נראו נשר הערבות, יונת הצבים האירופית, הנשר הקיסרי המזרחי, הגלגלת האירופית, לוכד הזבובים המחודד והציפה הכספית. מצידם של מיני היונקים אשר תועדו ברחבי האזור, נכלל הנמר הפרסי ועז הבר הנמצאת בסכנת הכחדה.
בימיו היה גם הטיגריס הכספי חי באזורים אלו עד אשר נכחד.
שימור.
כמעט מחצית מן היערות נכחד לאורך שנותיו אך לאחר הכרזתו כאתר מורשת עולמית בשנת 2019 נעשו פעולות שימור בינלאומיות. ישנם 8 פארקים לשימור לאומי של היערות, שלושה מהם נמצאים באזרבייג'ן וחמישה באיראן. בסך הכל היערות כוללים שטח של כ-55,100 קילומטר רבוע בעוד 10 אחוז מכל זה הוא למעשה שטח מוגן רשמית כחלק מאותם הפארקים.
לואי הראשון, נסיך מונקו
לואי הראשון, נסיך מונקו היה נסיך מונקו בין השנים 1662–1701.
ביוגרפיה.
לואי גרימלדי היה בנם של הנסיך הרקול ממונקו ומריה אורליה ספינולה.
בשנת 1662 ירש לואי את סבו הונורה השני כנסיך מונקו. בשנת 1666 הבחין את עצמו בקרב ארבעת הימים בין ציי האנגלים וההולנדים. ב־5 ביולי 1668 הוא נתן את השבועה למלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בפרלמנט בגלל היותו דוכס ולנטינוג'ו כפר צרפת. הוא הפך לאביר ממסדרי המלוכה הצרפתיים ב־31 בדצמבר 1688.
בשנת 1699 שלח לואי ה-14 את לואי לרומא כשגריר יוצא דופן. שם ב-19 בדצמבר הוא נתן את עיטורי מסדר רוח הקודש לג'יימס לואי ולאלכסנדר בנדיקט סובייסקי, שני בניו של המלך יאן השלישי, מלך פולין. לואי נשאר ברומא, שם נפטר. שרידיו הועברו חזרה למונקו.
משפחתו.
לואי התחתן עם קתרין שארלוט דה גרמונט, בתו של המרשל אנטואן השלישי דה גרמונט, ב־30 במרץ 1660 בפאו.
נולדו להם שישה ילדים:
פרסטון רוברט טיש
פרסטון רוברט "בוב" טיש (באנגלית: Preston Robert Tisch; 29 באפריל 1926 – 15 בנובמבר 2005) היה איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי. הוא היה יושב הראש של ויחד עם אחיו לורנס הוא היה הבעלים של התאגיד. משנת 1991 ועד למותו הוא היה אחד משני הבעלים של קבוצת הפוטבול ניו יורק ג'איינטס, בשותפות עם וולינגטון מרה. בשנים 1986–1988 היה טיש המנהל הכללי של דואר ארצות הברית.
ראשית חייו.
פרסטון טיש נולד בשכונת בנסונהרסט שבברוקלין, ניו יורק, לסיידי ואל טיש. ב-1948 הוא סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטה שגם אשתו ובתו למדו בה. בעת לימודיו היה טיש חבר באחוות סיגמא-אלפא-מו , שאז הייתה אחווה יהודית.
קריירה עסקית ופוליטית.
הקריירה של טיש החלה ב-1946 כאשר הוא פתח, יחד עם אחיו לארי, בית מלון. האחים המשיכו להרחיב את עסקי המלונאות שלהם וב-1958 רכשו מניות שליטה ברשת בתי קולנוע לואוס והפכו אותה לחברת האם של חברת בתי הקולנוע והמלונות שלהם. ב-1968 היה בוב טיש לנשיא ולמנהל הכללי של התאגיד. ב-1998 פרשו האחים מניהול התאגיד. בהמשך השנים נכנס התאגיד לענפים כמו ביטוח וגז טבעי.
באוגוסט 1986 מונה טיש כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא היה ממונה על שירות הדואר של ארצות הברית ובו הוא כיהן עד מרץ 1988.
ב-1991 רכש טיש מידי טים מרה את חציו בבעלות על קבוצת הפוטבול ניו יורק ג'איינטס. חציה השני של הבעלות על הקבוצה היה בידיו של וולניגטון מרה , דודו של טים מרה, שירש את חלקו מאביו ג'ק מרה . האחים ג'ק וולינגטון מרה ירשו את הקבוצה מאביהם טים מרה האב , שייסד את הקבוצה ב-1925. טיש החזיק בבעלות על הג'איינטס עד למותו ב-2005. שלושה שבועות לאחר מותו נפטר גם וולינגטון מרה, וכיום בעלי הקבוצה הם בנו סטיב טיש, ובנו של וולינגטון מרה, ג'ון מרה .
נדבנות.