ב-1731 נבנתה אמת מים באורך של 23 קילומטר שהובילה מים אל איסטנבול מצפון. קצה אמת המים היה בכיכר, שהייתה הנקודה הגבוהה ביותר באזור. בשנת 1732 בנה הסולטאן מהמוט הראשון מאגר ומתקן לחלוקת מים בכיכר וזה העניק לה את שמה. המתקן חילק את המים לצינורות משנה שהזרימו אותם לרבעים הסמוכים לכיכר. המתקן נסגר בשנת 1950, אך מאגר המים ניצב עדיין בקצה המערבי של הכיכר.
לאורך שנות קיומה הייתה הכיכר מוקד חשוב להפגנות ולעצרות פוליטיות, ובמידה רבה שימשה כראי של החברה הטורקית כולה. ב-1 במאי 1977, במהלך הפגנה לרגל אחד במאי שבה השתתפו כחצי מיליון אנשי שמאל, נפתחה על המפגינים אש צלפים מכיוון בניין מאגר המים וייתכן שגם ממלון מרמרה שמדרום לכיכר. בין 34 ל-42 איש נהרגו ו-126 עד 220 איש נפצעו באירוע, רובם נמחצו או נדרסו במהלך הפאניקה שהשתלטה על הכיכר, והאירוע נודע לימים כ"טבח כיכר טקסים". העובדה שאיש לא נתפס או הועמד לדין בשל האירוע גרמה להאשמתה של המדינה העמוקה (טורקית "derin devlet") באחריות לו. הראשון שטען לכך בפומבי היה בולנט אג'וויט, ראש ממשלת טורקיה לפני האירוע ולאחריו אך לא בעת הטבח עצמו. אג'וויט טען ב-7 במאי 1977 כי "למספר ארגונים וכוחות של המדינה גופא, אך הנמצאים מחוץ לשלטון מדינת החוק הדמוקרטית" ("Devlet içindeki, fakat demokratik hukuk devletinin denetimi dışındaki bazı örgütler ve güçler") יש יד במקרה
בסוף חודש מאי 2013 החל בכיכר גל מחאות עקב התחלת בנייה של מרכז מסחרי בפארק טקסים גזי הצמוד לכיכר. המחאה החלה לאחר שהשלטונות אשרו לעקור מספר עצים לשם הקמת מרכז מסחרי. המחאות התפשטו והפכו למחאות נגד ראש הממשלה ארדואן.
הכיכר כיום.
מאז 1928 ניצב מונומנט הרפובליקה (Cumhuriyet Anıtı) לזכרה של מלחמת העצמאות של טורקיה במרכז הכיכר העגולה בטקסים. האנדרטה, מעשה ידיו של הפסל האיטלקי פייטרו קנוניקה (Pietro Canonica), מתנשאת לגובה 11 מטרים ועשויה אבן וברונזה. לאנדרטה ארבע חזיתות שכל אחת מהן עוסקת בנושא אחר. בפינה הדרום-מערבית של הכיכר מתחילות שדרות העצמאות (İstiklal Caddesi), המדרחוב המרכזי ברובע ואחד החשובים בעיר כולה. לאורך שדרת העצמאות נמתח קו החשמלית הנוסטלגית (nostaljik tramvay) המקיף את הכיכר העגולה בטקסים ומקשר בינה לקו הפוניקולר התת-קרקעי, הטונל (Tünel). מצפון לכיכר העגולה שוכן "גן טקסים" (Taksim Gezi Parkı) המשתרע לאורך שדרות הרפובליקה (Cumhuriyet Caddesi), הדרך הראשית המובילה צפונה. לאורך שדרות העצמאות שכנו בעבר מחנות של חיל התותחנים ושל היניצ'רים, יחידת העילית הידועה בתקופת האימפריה העות'מאנית. עוד ניצבים בכיכר מרכז אטאטורק לתרבות (Atatürk Kültür Merkezi, AKM) ומלון מרמרה שגובהו 96 מטר. הכיכר, כמו האזור כולו, היא מוקד מסחר ובה מלונות, משרדי נסיעות, מסעדות ובתי עסק רבים נוספים.
תחבורה.
לכיכר תפקיד מרכזי במערך התחבורה הציבורית והפרטית בעיר. מעבר להיותה נקודת מפגש לקווי אוטובוס ומוניות שירות, מאז שנת 2000 פועלת מתחת לכיכר תחנת רכבת תחתית הנושאת את שמה ומשמשת באופן זמני כתחנה הסופית בקצהו הדרומי של קו הרכבת התחתית בעיר. בנוסף יוצא מהכיכר פוניקולר קבאטש-טקסים המוביל בתוך פחות משתי דקות אל רובע קבאטש (Kabataş) שלחוף הבוספורוס ואל תחנת הרכבת הקלה שנמצאת בו.
טקסים
טקסים (טורקית Taksim - "חלוקה") הוא הכינוי שניתן על ידי האוכלוסייה הטורקית בקפריסין לרעיון חלוקתה של קפריסין לשתי ישויות מדיניות נפרדות, האחת לקפריסאים-טורקים והאחרת לקפריסאים-יוונים.
שורשיו של המושג באמצע שנות החמישים של המאה ה-20 כאשר הוקם אאוקה, "ארגון הלוחמים הקפריסאים הלאומי" (EOKA, Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών), והחל בהתנגדות אלימה לשלטון הבריטי באי מתוך כוונה מוצהרת להביא לסיומו ולאיחוד האי עם יוון ("אֶנוֹסִיס", Ένωσις). הקהילה הטורקית באי קידמה את רעיון החלוקה מתוך תחושה כי רק כך תזכה בשלום ובביטחון ומבלי להפוך למיעוט במדינה בעלת אופי יווני, שלא לדבר על האפשרות האחרת של איחוד עם יוון.
ב-1960 זכתה קפריסין בעצמאותה, אך יחסי שתי הקהילות באי לא השתפרו ואף החמירו לאחר שנשיא קפריסין הארכיבישוף מקאריוס השלישי הציע ב-1963 לערוך 13 תיקונים בחוקת המדינה. תהליך הקיטוב באי הלך והעמיק והאוכלוסייה הטורקית שהיוותה כחמישית מכלל התושבים החלה מתרכזת במובלעות. צעד זה היווה למעשה את תחילת הדרך לקראת היפרדותן של שתי הקהילות באי.
ב-15 ביולי 1974 ובעידודה של החונטה הצבאית ששלטה באותה עת ביוון, תפס ארגון EOKA-B, יורשו של ארגון EOKA, את השלטון בקפריסין במסגרת הפיכה צבאית במטרה לספח את האי ליוון (Ένωσις איחוד ביוונית) . החשש מאיחודו של האי עם יוון הביא את ממשלתו של בולנט אג'וויט להורות לצבא הטורקי לפלוש אל האי. פלישת טורקיה לקפריסין ב-20 ביולי 1974 הביאה לכיבוש שליש משטחו בידי צבא טורקיה בתוך פחות מחודש.
ב-1975 הכריזו הטורקים בצפונו של האי על הקמתה של "המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין" (Kıbrıs Türk Federe Devleti). הכרזה זו הייתה אמורה להיות צעד לקראת הקמת מדינה פדרלית שתכלול את כל שטחו של האי, אך היוזמה נדחתה על ידי קפריסין, האומות המאוחדות, והקהילה הבינלאומית. לאחר שמונה שנות משא ומתן חסר תוצאות בין שתי הישויות המדיניות באי, הכריזה הישות הטורקית על עצמאותה ב-15 בנובמבר 1983 ואימצה את השם "הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין" (Kuzey Kıbrıs Türk Cumhuriyeti, KKTC). בכך היה רעיון החלוקה לעובדה מוגמרת.
יוהנס אוקכם
יוהנס אוקכם (בפלמית: Johannes Ockeghem; 1410? - 1497) היה מחשובי המלחינים בדור השני של האסכולה הפרנקו-פלמית.
אוקכם נחשב למלחין החשוב ביותר בין גיום דופאי וז'וסקן דה פרה, והיה למוזיקאי המפורסם ביותר ברחבי אירופה במחצית השנייה של המאה החמש עשרה.
חייו.
תאריך לידתו שנוי במחלוקת, במקורות שונים הוא מתוארך לשנת 1410 ובאחרים עד שנת 1430.
מחקרים אחרונים קובעים, כי אוקכם נולד בסיינט-חיסליין (כיום סן-גיסלן בוולוניה), אולם ביוגרפיות מוקדמות קובעות שנולד או בעיר שעל שמה נקרא או בדנדרמונדה, בדרום פלנדריה.
כרוב מלחיני התקופה, החל אוקכם את דרכו המוזיקלית כנער מקהלה. התיעוד הראשון של פעילותו המוזיקלית מגיע מן הקתדרלה של אנטוורפן, שם הועסק בשנים 1443 ו-1444. בין השנים 1446 ו-1448 הועסק אוקכם על ידי שארל הראשון, דוכס בורגונדיה. בשנת 1452 עבר לפריז לכהן כמנהל מוזיקלי של מקהלת הקפלה בחצר המלכים שארל השביעי ולואי האחד עשר. הוא שב לצרפת ומת בטור, זאת לאחר שמילא משימה דיפלומטית בספרד, לארגן את חתונתה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
מוזיקה והשפעה.
אוקכם לא היה מהפכן ביצירתו, אך לא נטה גם ליתר-שמרנות והשכיל למזג התפתחויות חדשות ביצירותיו. מאפיינת אותו פרישה רחבה של המלודיות בקווים ארוכים ומרחפים, שאותם מיקם במקרים רבים בכל הקולות ולא רק בקול אחד, כפי שהיה מקובל במוטטים של המאה ה-14. כדי לקדם את זרימת הקווים עתירי הקישוטים שיצר, העדיף לכתוב לארבעה קולות במקום לשלושה, וכן הרבה להשתמש במשלב הבס, בניגוד לדופאי ובני דורו, שבחרו להרחיב את המנעד הקולי כלפי מעלה.
מעט מאוד מיצירותיו שרדו - 14 מיסות (אחת מהן רקוויאם, ראו: רקוויאם (אוקכם)), תפילת קרדו נפרדת, 5 מוטטים וכ-21 שנסונים.
אוקכם היה מפורסם מאוד באירופה בזכות המוזיקה המרשימה שלו ושליטתו הטכנית הפנומנאלית, המודגמת בבירור ב'מיסה פרולטיונום', וכן היה בעל השפעה מוזיקלית מכרעת על ז'וסקן דה פרה, שלימים כתב מוטט להנצחתו (נימפות היער).
אוקכם, שהיה מפורסם כזמר בס, נבדל משאר מלחיני האסכולה הנדרלאנדית עקב שימושו בבס אקטיבי, הן בריתמיות והן במנעד.
קבוצת איירבוס
קבוצת איירבוס (בעבר נקראה EADS, ראשי תיבות של European Aeronautic Defence and Space Company) היא תאגיד תעשייה אווירית אירופי ענק העוסק בפיתוח מוצרי תעופה וחלל לשוק האזרחי והצבאי, לרבות כלי טיס, טילים, לוויינים, ונשק. EADS נוצר ב- 10 ביולי 2000, כתוצאה ממיזוג בין איירוספסיאל-מאטרה הצרפתית, Construcciones Aeronáuticas SA (CASA) הספרדית, ודיימלר-קרייזלר איירוספייס AG (DASA) הגרמנית. עם המיזוג הפכה EADS ליצרנית המטוסים השנייה בגודלה בעולם (אחרי בואינג) וליצרנית הנשק השנייה בגודלה באירופה (אחרי BAE סיסטמס).
חברות הבת של התאגיד הן איירבוס, אסטיריום , יורוקופטר, קסידיאן , ATR ו- MBDA (מחזיקה ב-37.5% ממניותיה, נכון לפברואר 2006).
Songs From The Wood
Songs from the Wood (מאנגלית: שירים מהיער) הוא אלבום משנת 1977 של להקת ג'ת'רו טאל. האלבום היה הראשון מבין שלושה אלבומי פולק רוק שהוציאה הלהקה: Songs from the wood, Heavy Horses ו-Stormwatch. אלבום זה היה האלבום הראשון של הלהקה שקיבל ביקורות חיוביות מאז האלבום Living in the Past בשנת 1972.
האלבום רווי בדימויים מהפולקלור והפנטסיה הבריטית ומנגינות תואמות.
בשנת 2003 יצאה גרסה מחודשת דיגיטלית של אלבום זה אשר הכילה שתי רצועות נוספות, ביניהן ביצוע חי של השיר Velvet Green.
אנרי טומאזי
אנרי טומאזי (בצרפתית: Henri Tomasi; 17 באוגוסט 1901 - 13 בינואר 1971) היה מלחין ומנצח צרפתי.
ילדות ונעורים.