את הרעיון להקמת ארגון מתנדבים אזרחי יזם יועץ אבטחה וקצין בריטי לשעבר בשם ג'יימס לה מסורייה (James Le Mesurier) בשנת 2013, בעיקר כדי לתת תגובה הולמת להפגזות חסרות ההבחנה שבוצעו על ידי חיל האוויר הסורי על יישובים אזרחיים באזורים שבשליטת המורדים. ההדרכה והקורסים למתנדבים הסורים הראשונים נמסרו על ידי מתנדבים טורקיים מארגון AKUT אשר גם הקים עבור כך מחנות אימונים בשטחה של טורקיה יחד עם ארגון ARK מאיחוד האמירויות הערביות. לאחר אימונים אינטנסיביים שבהם המתנדבים תרגלו חיפוש והצלה בשטח בנוי כמו גם מתן עזרה ראשונה ושירותי רפואה, הם נשלחו חזרה לסוריה. בתחילה, פעלו בעיקר צוותים מקומיים לא מאורגנים ברחבי סוריה, אולם לבסוף, הארגון נוסד רשמית ב-25 באוקטובר 2014 לאחר שכלל הצוותים הצביעו על הקמת ארגון משותף. הציוד של מתנדבי הארגון כולל מגני מרפקים וברכיים, מדים בצבע בז', מכשירי קשר, ציוד ומכשור רפואי קל לנשיאה ולשימוש אשר לא תלוי בחשמל, וקסדות לבנות אשר הפכו לסימן הזיהוי הבולט של הארגון.
מאז הקמתו, הארגון גדל בהדרגה כשתחתיו פועלים כבר 2,850 מתנדבים ו-114 מרכזים מקומיים של ה-SCD ב-8 המחוזות בסוריה (חלב, אידליב, חמאת, חומס, לטקיה, דמשק, ריף דמשק ודרעא). חלק גדול מהמתנדבים החדשים הוכשרו על ידי המתנדבים הראשונים שהגיעו מטורקיה. בחודש ינואר 2016, ה-SCD הצהיר שמתנדביו הצילו את חייהם של למעלה מ-40,000 אנשים במהלך מלחמת האזרחים, וכי למעלה מ-7 מיליון אזרחים הסתייעו בשירותיו. נכון 2015, התקציב השנתי של ה-SCD הוא בסביבות 30 מיליון דולר. אף על פי שהפעילות בארגון מוגדרת כ"התנדבות", בפועל, כל מתנדב במשרה מלאה מקבל קצבה חודשית של 150 דולר.
פעולות.
המשימה של SCD היא "להציל כמה שיותר חייהם של אנשים במשך הזמן הקצר ביותר שאפשר כדי למזער פגיעה נוספת באנשים ונזק לרכוש". העבודה של הארגון כוללת כ-15 משימות הגנה אזרחיות אשר מפורטות במשפט ההומניטרי הבינלאומי (IHL). עיקר פעילותם של המתנדבים בסוריה מורכבת מחיפוש והצלה בסביבה עירונית בנויה לאחר הפצצות, ובמקביל, כיבוי אש, פינוי וטיפול רפואי, פינוי אזרחים מאזורי סכנה ומתן שירותים חיוניים כמו מזון ותיקון קווי חשמל.
עד אוקטובר 2015, התפקיד הבולט ביותר של ה-SCD היה חילוץ אזרחים מהריסות שנוצרו בעקבות חביות נפץ ומטעני חבלה מאולתרים שהוטלו על ידי מסוקים סורים כמו מיל מי-24 ומיל מי-17 של חיל האוויר הסורי. החל מתחילת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ב-30 בספטמבר 2015, מרבית העבודה של ה-SCD היא תגובה מהירה לתקיפות של מטוסי חיל האוויר הרוסי אשר מפציצים באופן קבוע אזורים עירוניים ועושים שימוש גם בפצצות מצרר.
העבודה של מתנדבי ה-SCD מתוארת לפעמים כעבודה המסוכנת ביותר בעולם, והפעילות שלהם כרוכה בסיכון רב ממגוון איומים בשל המלחמה בסוריה. כ-130 מתנדבים נהרגו מאז היווסדו של הארגון.
בתקשורת.
ה-SCD מצוטט באופן נרחב בתקשורת האזורית והבינלאומית, וזוכה לסיקור גדול בקרב כלי התקשורת בנוגע למלחמת האזרחים בסוריה. בתור מגישי העזרה המגיעים ראשונים לאזור המפוצץ, מתנדבי הקסדות הלבנות מספקים את מקורות מידע והצילומים או הסרטים העדכניים ביותר לגבי תקיפות על מטרות אזרחיות לעומת מקורות אחרים. כלי תקשורת רבים כמו הגרדיאן, Medium, Men's Journal, ה-CNN עסקו בהרחבה בפעילות הארגון.
מנהל הארגון - ראאד על-סלאח, פנה מספר פעמים למועצת הביטחון של האו"ם וגופים בינלאומיים אחרים לעצור את ההפצצות חסרות ההבחנה נגד אזרחים. ביוני 2014, אחד ממתנדבי הארגון - חאלד עומר פארח, זכה לתהילה בינלאומית כאשר נראה בווידאו בו הוא חילץ מההריסות בחלב תינוק שהיה לכוד שם במשך מספר שעות. פארח נהרג בתקיפה אווירית בחלב ב-2016.
ב-16 ביולי 2016, חברת הסטרימינג נטפליקס, הפיצה סרט תיעודי בשם "הקסדה הלבנה" על פעילות מתנדבי הארגון. יוזם ומקים הארגון - ג'יימס לה מסורייה - קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית מידי הממשלה על "הקמת שרותי הגנה אזרחית בסוריה", והארגון קיבל גם את פרס הקיום הנכון. במהלך 2016, הארגון פתח בעצומה מקוונות באינטרנט הקוראת להעניק לפעילי הארגון את פרס נובל לשלום.
השתייכות פוליטית.
ה-SCD טוען שהוא ארגון הומניטרי נייטרלי ללא זיקה רשמית לכל שחקן פוליטי או צבאי, והמתנדבים שלו מחויבים לתת שירותים לכל האנשים הזקוקים לכך ללא קשר להשתייכותו האתנית, הדתית או הפוליטית. ה-SCD אינו קשור לארגון ההגנה האזרחי הבינלאומי של המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות או להגנה האזרחית של הצבא הסורי, והוא אינו פועל בשטחים שבשליטת צבא סוריה אשר מתנגד לפעילות הארגון. בדומה לארגונים אחרים הפועלים באזורים שבשליטת המורדים הסורים, ה-SCD עובד בשיתוף פעולה עם מועצות מקומיות, מועצות מחוזיות וקבוצות חמושות, כשהיחסים משתנים מנפה לנפה. לקרן Mayday Rescue שדרכה הארגון מקבל את מרבית מימונו יש משרדים בדובאי, אמסטרדם, ירדן וטורקיה.
מימון.
ה-SCD נתמך על ידי סוכנויות הסיוע של מספר ממשלות וכן תורמים חיצוניים. בעת הקמת הארגון, משרד החוץ הבריטי היה מקור המימון הגדול ביותר של הארגון באמצעות סיוע לקרן Mayday Rescue שהוקמה לצורך זה.
התורמים הנוכחיים של הארגון כוללים כעת את ממשלת דנמרק, ממשלת גרמניה, הסוכנות לשיתוף פעולה בינלאומי של יפן, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), משרד החוץ ההולנדי, והקרן ליציבות וביטחון (CSSF). התורמת הגדולה ביותר לארגון כעת היא הסוכנות האמריקנית לפיתוח אשר תרמה מאז 2013 כ-23 מיליון דולר. ממשלת בריטניה תרמה עד 2015 כ-15 מיליון ליש"ט.
ה-SCD מקבל גם תרומות פרטיות באינטרנט עבור "קרן הגיבורים" שלה, אשר מספקת טיפול למתנדבים שנפצעו ותומכת במשפחותיהם.
ביקורת.
מתנגדי הארגון מקרב משטרו של בשאר אל-אסד טוענים שהארגון מורכב מסוכנים של המערב תומכי ארגונים ג'יהאדיסטים אשר רוצים לעורר אהדה כלפי ארגוני הטרור בסוריה ולהגדיל את התמיכה הכספית עבורם. לטענתם, הארגון מייצג את המלחמה בסוריה באופן חד-צדדי ומציג רק את המשטר הסורי באופן שלילי, ויש לו קשר הדוק עם הג'יהאדיסטים. הממשלות של רוסיה וסוריה מאשימות את הארגון כזרוע של ארגון הטרור הסוני ג'בהת א-נוסרה, ואף הפציצו מרכזים של הארגון מספר פעמים בחלב.
חילוץ.
ב-22 ביולי 2018, חילץ צה"ל מסוריה כ-800 פעילי ארגון "הקסדות הלבנות" ובני משפחותיהם (מרביתם ילדים). תחת אבטחה של צה"ל ובניהול שכנות טובה, הפליטים הועברו מגבול סוריה באוטובוסים לירדן. ירדן הסכימה לקלוט את הפליטים למשך שלושה שבועות כמאמץ הומניטרי עד להעברת הפליטים למדינות צד שלישי שהתחייבו לקלוט את הפליטים ביניהן: בריטניה, גרמניה וקנדה.
מבצע החילוץ בוצע לבקשת ראש ממשלת אנגליה תרזה מיי אל נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, שהעביר את הבקשה לישראל באמצעות דייוויד פרידמן שגריר ארצות הברית בישראל.
הקסדות הלבנות
בית יוסף נבון
יצחק ניר
יצחק ניר (נולד ב-1 בנובמבר 1943) הוא צייר וסופר ישראלי, טייס קרב וקברניט אל על לשעבר.
ביוגרפיה.
נולד בקיבוץ מרחביה לישעיהו ולפנינה נכפולגר (ניר), שעלו בשנת 1926 מגליציה שבפולין. למד בבית הספר תיכון במרחביה ובשריד. הצטרף לגדנ"ע אוויר והטיס דאון "סולו" בגיל 16 ופייפר-קב בגיל 17.
התגייס לצה"ל בשנת 1961 לבית הספר לטיסה של חיל האוויר. בשנת 1963 הוסמך כטייס קרב. הטיס מטוסי פוגה מגיסטר, אוראגן, מיסטר, ווטור, מיראז' 3 וסקייהוק. בשנת 1965 הוסמך כמדריך טיסה. היה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר ומדריך עקרונות "שיגור החימוש האווירי" בקורסי המתקדם לטיס.
שירת במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובמלחמת יום כיפור. לזכותו רשומות 86 גיחות קרביות ושתי הפלות של מטוסי אויב בטייסות 110 ו-119.
השתחרר בשנת 1971 והצטרף לאל על. שירת כקצין ראשון, קברניט, מדריך ובוחן טיסה במטוסי החברה – בואינג 707, 737, 757, 767, 747 ובסימולטורים. פרש מאל על בשנת 2010. שימש כמפקח בטיחות בתעופה ברת"א עד התפטרותו בשנת 2012. המשיך לשרת במילואים עד שנת 1997 כטייס קרב ומדריך טיסה.
בשנת 1982 היה ממייסדי חברת ההזנק "טכניר" לפיתוח לייזר תעשייתי. בשנים 1989–1994 הקים, פיתח וניהל את העמותה הציבורית "אנחנו נוהגים אחרת" לצמצום תאונות הדרכים בישראל. בעל תואר ראשון ב"מינהל תעבורה אווירית" מאוניברסיטת ניו-הייבן שבארצות הברית.
יצחק ניר אב לבן ואח לשניים. מתגורר בתל אביב עם בת זוגו.
פרסומים.
בשנת 2000 ערך את הספר המדעי "משיכה" מאת ראובן ניר, שיצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר; בשנת 2001 פרסם את המאמר, "האם הקברניט הוא גם רופא?" בירחון "לקט"; בשנת 2016 פרסם את המאמר, "תהילת נצח" בכתב העת "יקום תרבות".
בשנת 2018 יצא לאור ספרו "מחר יישבר השרב" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
ביוגרפיה אמנותית.
למד ציור בגואש אצל תמר בינימוב בשנים 1957–1958 ורישום פחם אצל מרסל ינקו בשנת 1960. בשנים 1978–1982 למד רישום, קומפוזיציה וטכניקות מעורבות אצל ארנסט פוקס, וולפגנג מאנר ולב שטיימן. למד בקורס "מהרנסאנס לאימפרסיוניזם" באוניברסיטת ניו-הייבן אצל ד"ר אביטל היימן בשנים 1998-1996.
במהלך השנים השתתף בכיתות אמן אצל ארנסט פוקס, וולפגנג מאנר, דן לבני, צבי מלנוביצר, גד אולמן, בן טריט, ארז אהרון, סמדר כץ, אמיר ניר, מוטי שובל וג'והן סקלצ'ר.
ניר מצייר בטכניקות רישום, גואש, שמן, טמפרה, אקריליק, טכניקות מעורבות, הדפסים דיגיטליים ורסטורציה.
יצחק ניר מנהל ואוצר את "גלריית נאמן" במגדלי-נאמן בתל אביב החל משנת 2012.