וולבי הסבך המערבי הוא יונק פעיל דמדומים התר אחר מזון בשעות הבוקר המוקדמות ושעות אחר הצהריים, ובמהלך היום הוא נוטה לנוח בסבך המוגן והמוצל על מנת למנוע אובדן אנרגיה. אף על פי שעיקר הפעילות היא בדמדומים, אין זה נדיר לראות אותו לפרקים גם באמצע היום. אין מידע כל כך אודות המבנה החברתי שלו, והוא ככל הנראה חי בגפו או בזוגות בשטח קבוע, אולם אינו טריטוריאלי. הוולבי מתקשר עם בני מינו באמצעות נהמות צרודות וקולות דמויי שיעול המשמשים כהפגנת תוקפנות, רקיעה עם הרגליים על האדמה המשמשת כסימן אזהרה, וקרקור רך המבוצע על ידי הזכרים במהלך החיזור.
וולבי הסבך הוא יונק צמחוני, אך לא ברור האם הוא לוחך עשב או לוחך עלים (של שיחים) שכן לא נעשה מחקר מקיף אודות התזונה שלו. פריטי מזון העיקריים שנצרכים על ידו הם יבלית, צלקנית והעלים הדביקים של המוג'אר ("Nuytsia floribunda" - מההרנוגיים). על מנת להתמודד עם האקלים האוסטרלי היבש, הוולבי מסוגל לשרוד ללא שתיית מים במשך זמן ממושך; בנוסף, יש לו קצב חילוף חומרים נמוך.
הוולבי נוהג לצאת ממקום מחבואו בסבך לעבר השטח הפתוח, כדי לקבל גישה טובה יותר לדשא טרי. ההימצאות שלו בשטחים פתוחים, הובילה אותו לאמץ סגנון הליכה שפוף כדי למנוע את גילויו על ידי טורפים. הטורף העיקרי של וולבי הסבך הוא שועל האדום שהובא על ידי המתיישבים האירופאים; לטאת כוח ונחשים עשויים לטרוף את הגורים.
התנהגות הרבייה של וולבי הסבך אינה ידועה כל כך, והיא ככל הנראה דומה לזו של קרובו וולבי טמר החי אף הוא במערב אוסטרליה. סביר להניח שהוא פוליגמי, כאשר יש מדרג חברתי ברור בין הזכרים הקובע את הגישה לנקבות. המדרג נקבע באמצעות גודל והתגוששויות. הנקבות מעדיפות להתרבות עם זכרי אלפא גדולים וחזקים, אך לעיתים קרובות גם עם זכרים במדרג נמוך יותר.
הנקבה ממליטה צאצא יחיד באפריל או במאי לאחר תקופת היריון של חודש, והיא מסוגלת לעכב את התפתחות העובר שלה עד שהכיס יתפנה או במקרה שיש מחסור במזון. תופעה זאת מאפשרת לנקבה להתמקד בגידול צאצא אחד בכל פעם ללא גזילת אנרגיה על גידול שניים בו זמנית. הגור מבלה 7 חודשים בכיס, ואז עוזב אותו לצמיתות אך עדיין יונק ממנה לתקופה נוספת. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 8 חודשים חודשים, והזכרים בגיל שנתיים.
תוחלת החיים המשוערת של המין היא עד 11 שנים.
מצב.
וולבי הסבך המערבי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצה רחבה ואוכלוסייה גדולה ויציבה. בעבר, וולבי הסבך היה אחד היונקים הנפוצים ביותר במערב אוסטרליה, וניצוד בכמויות מסחריות על ידי המתיישבים האירופאים עבור פרוותו (לדוגמה: 122,000 ניצודו בשנת 1923, ו-105,000 בשנת 1924). למרות הציד האינטנסיבי, הוולבי נותר למין נפוץ באזורים הלא מיושבים, עד 1970 כאשר אוכלוסיית השועל האדום באזור החלה לגדול בצורה דרמטית. בין שנות ה-70 לשנות ה-90, אוכלוסיית הוולבי פחתה מאוד כתוצאה מטריפה על ידי השועל לצד אובדן בית הגידול למטרות חקלאות, אולם לקראת שלהי המאה ה-21 היא החלה לגדול שוב כתוצאה מתוכנית מקיפה לציד השועל במערב אוסטרליה ומהקמת אזורים מוגנים. כיום, האוכלוסייה העולמית מוערכת בכ-100,000 פרטים.
וולבי סלע אלייד
וולבי סלע אלייד (שם מדעי: Petrogale assimilis) הוא מין של וולבי קטן-בינוני בסוג וולבי סלעים שאנדמי לצפון-מזרח אוסטרליה. הוולבי תואר מדעית בשנת 1877 על ידי הזואולוג האוסטרלי ומשמעות שמו המדעי היא: "סמור סלע דומה/קשור ל...". השם מציין את עובדת היותו של וולבי אלייד קשור באופן הדוק לוולבי סלע חדגוני שזהה לו מבחינה חיצונית; במהלך המאה ה-20, משני הוולבים הללו פוצלו מינים נוספים על בסיס שונות גנטית, המייצגים יחדיו קבוצת מינים ובה 7 מיני וולבי שזהים כמעט לחלוטין זה לזה: אלייד, חדגוני, מאריבה, גודמן, הרברט, כף-יורק ושרמן. מבין המינים בקבוצה, וולבי אלייד בעל טווח התפוצה הרחב ביותר; מצב שימורו נחשב ליציב ואין עליו איומים משמעותיים.
תיאור.
וולבי אלייד הוא אחד מתוך שבעה וולבים אפרוריים בסוג וולבי סלע, שכמעט בלתי אפשרי להבדיל ביניהם מבחינה חיצונית, והם מזוהים רק באמצעות בדיקה גנטית או אזור התפוצה. הגוף שלו עגלגל ומקושת עם צוואר קצר וראש חרוטי. האוזניים גדולות ועגולות והלוע קצר.
הרגליים האחוריות ארוכות ועבות יותר מהקדמיות, והירכיים גם הן מפותחות ורחבות לעומת הזרועות. בכפות הרגליים סוליות מחוספסות המשפרות את האחיזה בסלע. הזנב ארוך, עבה ושעיר עם מברשת שעירה בקצה, ומשמש לאיזון במהלך הקפיצה. אורך ראשו וגופו של וולבי אלייד: 59-44 סנטימטרים, אורך זנבו: 55-40 סנטימטרים ומשקלו עד 4.7-4.3 קילוגרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.
הפרווה של וולבי אלייד צפופה, רכה ומדובללת. צבעה הכללי נע בין אפרפר לחום-אפרורי, חום בהיר או בז', והיא משתנה לרוב בהתאם לצבע הסלעים בבית הגידול. הפרווה הופכת לחיוורת ובהירה יותר בבטן, בחזה ובמפשעה (אפרפר, לבנבן, צהבהב או כתמתם). הרגליים והידיים בצבע לבן-קרמי או צהבהב, והן הופכות לשחרחרות בכפות. הטלאי השחרחר באזור השכמות שאופייני לסוג מוגבל לפעמים לבית השחי, והפס הלבן הסמוך לו נעדר לעיתים קרובות.
הראש בצבע אפרפר או חום בהיר, ולו פס חום כהה על המצח, פסים חומים חיוורים ליד העיניים וכתם כהה סביב הפה. בנוסף, ישנה רצועה לבנה-צהובה לאורך הלוע והלחי. האוזניים חומות-אפרפרות עם רצועות לבנות ושחורות. הזנב בהיר בבסיסו ומתכהה בהדרגה עד שהופך לשחור-פחם.
תפוצה.
וולבי אלייד אנדמי לאזור הצפון ואזור הצפון הרחוק בקווינסלנד שבאוסטרליה, מהעיר טאונסוויל במזרח עד העיירה קרוידון בצפון-מערב והעיירה יוגנדן בדרום-מערב. הוא מצוי גם באי המגנט ובאי הדקל הגדול הנמצאים בתוך מפרץ קליבלנד שבים האלמוגים (מול טאונסוויל). בית הגידול שלו מורכב מפסיפס של מחשופי סלע וצוקים על רכסי ההרים בגבהים של עד 1,000 מטר מעל פני הים, ושוכן בתוך יער גשם, יער אקליפטוס פתוח, חורש ים-תיכוני דליל, ואפילו בסמוך לשדות ומטעים.
ביולוגיה.
וולבי אלייד הוא יונק פעיל לילה ודמדומים, שתר אחר מזון משעות הערב עד הזריחה. במהלך היום הוא נח בנקיק, מערה או סדק גדול בתוך מחשופי הסלעים, ומגיח לפרקים להשתזף בשמש בימים קרירים. בשעות הפעילות, הוולבי יורד לעיתים קרובות עד שטחי המרעה למרגלות הרכסים, שבהם העשבים זמינים יותר. הוולבי חי בשטח ביתי קבוע שגודלו משתנה בהתאם לזמינות המזון בעונה; כתוצאה מכך, בעונה הגשומה הוא נשאר בסמיכות למקלטי הסלע ופעיל באזור קטן שגודלו 9–11 דונם, בעוד שבעונה היבשה הוא נאלץ להרחיק עד מאות מטרים מהמקלט מידי לילה.
בעונה הגשומה וולבי אלייד ניזון בעיקר מדשא ירוק וטרי, אך בעונה היבשה שמתאפיינת בבצורת לעיתים קרובות, הוא מסתגל לשינויים וניזון מעשבי תיבול ועלים; זרעים, זחלים, פרחים ופירות נאכלים בכל העונות כאשר הם זמינים. באי המגנט, הוולבים התרגלו כך כך לנוכחות האדם,עד שהם הפכו לפעילי יום ניזונים מידי התיירים ללא חשש.
השטח הביתי מאוכלס על ידי זוג או זכר ושתי נקבות, ואף על פי שהרבייה מונוגמית בעיקרה, הנקבות מזדווגות גם עם זכרים מזדמנים. הקשר בין בני הזוג יציב, והם מטפחים זה את זה, רועים יחדיו בלילה וחולקים מקלטים במהלך היום. כל אחד מבני הזוג מגן על השטח הביתי מפני וולבים מאותו הזוויג. הרבייה מתרחשת לאורך השנה להוציא תקופות בצורת.
ההיריון נמשך 29–34 ימים, לאחריהם נולד גור יחיד הזוחל בכוחות עצמו לכיס ושוהה בתוכו 6–7 חודשים. הגור מגיע לבגרות בגיל 11 חודשים, ומגיע לבגרות לאחר 19 חודשים לנקבה ו-24 חודשים לזכר. הצאצאים המתבגרים נודדים עד למרחק 2 קילומטר מהמקום שבו נולדו.
תוחלת החיים של המין בטבע 7–13 שנים.
מצב.
וולבי אלייד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, העדר איומים משמעותיים, ומגמה הנחשבת ליציבה. הוא מאוים במידה מסוימת מהתפשטות החקלאות, תחרות על מקורות מזון עם עדרי צאן ובקר, מפולות סלעים, שינויים אקלים ונוכחות חתולים ושועלים בסביבת המחיה שלו. הוולבי נמצא באזורים מוגנים רבים ברחבי טווח התפוצה שלו, ונדרשים מחקרים נוספים אודות האקולוגיה והטווח המדויק המאוכלס על ידי המין. אומדן האוכלוסייה אינו ידוע.
וולבי סלע גודמן
וולבי סלע גודמן (שם מדעי: Petrogale rothschildi) הוא מין של וולבי בינוני בסוג וולבי הסלע שאנדמי לצפון-מזרח אוסטרליה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1923 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בתור מין נפרד. במהלך המאה ה-20, הוא נחשב לסירוגין כתת-מין של וולבי סלע חדגוני או וולבי סלע זנב-מברשת, ורק בשנת 1982 חזר למעמדו הקודם כמין עצמאי. מין זה שייך לקבוצת המינים " lateralis/penicillata" בסוג וולבי הסלע, בה כלולים 10 מינים הדומים זה לזה מבחינה חיצונית. בצבעי הפרווה, וולבי גודמן דומה במקצת לוולבי טמר מהסוג קנגורו.
תיאור.
לוולבי גודמן מאפיינים פיזיים האופיינים לסוג: ראש משולש, מבנה גוף עגלגל וצוואר קצר. האוזניים קצרות ועגולות, והעיניים והאף בגודל בינוני. גפיו הקדמיות קצרות יותר מהאחוריות, והוא בעל קרסוליים ארוכים המסייעים לו לנתר ממקום למקום. זנבו ארוך ושעיר בקצהו ומיועד לאזן את הגוף בעת הקפיצה. בכפות הרגליים, יש סוליות מחוספסות שמקנות לו אחיזה טובה על הסלעים. אורך ראשו וגופו של וולבי גודמן: 64-49 סנטימטרים, אורך זנבו: 64-48 סנטימטרים ומשקלו: 5.9-3.5 קילוגרם. הזכרים גדולים וכבדים מהנקבות.