אולצ'רץ' נותר בקבוצה לעונה האחרונה בחוזה שלו, והוסת על ידי המאמן החדש בילי לוקאס לעמדת החלוץ המרכזי, כדי להפחית את כמות התנועה שעליו לבצע במהלך המשחק, עם כניסתו לגיל 38 בחודשים הראשונים של העונה. השינוי סייע לו לכבוש 17 שערי ליגה באותה העונה. על אף ההצעה לחדש את חוזהו בעונה נוספת, החליט אולצ'רץ' לוותר ולפרוש ממשחק פעיל בגיל 39. הוא ערך את משחקו האחרון ב-6 במאי 1968, מול הארטלפולס יונייטד. הוא פרש כמלך שערי סוונסי בכל הזמנים.
אולצ'רץ' המשיך לשחק לאחר פרישתו מכדורגל מקצועני, כאשר שיחק בקבוצת ווסטר סיטי החובבנית, והמשיך לקדנציה כשחקן-מאמן בהברפורדווסט קאונטי ובפונטרדאו טאון הוולשיות.
נבחרת ויילס.
אולצ'רץ' החל את דרכו בנבחרת ויילס ב-15 בנובמבר 1950, כחודש לאחר יום הולדתו ה-21, כשפתח בהרכב נבחרתו בהפסד החוץ 2–4 ל במסגרת אליפות הבית הבריטית. את שער הבכורה שלו כבש בהופעתו השישית, שנה פחות יום לאחר מכן, בניצחון החוץ 0–1 על .
ב-1958 פגשה ויילס את לצמד משחקי פלייאוף ההעפלה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958. אולצ'רץ' כבש את השער הראשון לזכות ויילס בניצחון 0–2 באצטדיון רמת גן, ואת השער הראשון בגומלין בקארדיף שהסתיים בתוצאה זהה. בכך, סייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר לראשונה בתולדותיה. בטורניר הגמר שיחק אולצ'רץ' לאורך כל חמשת משחקיה של ויילס בטורניר. לאחר שוויון 1-1 מול במשחק הראשון, כבש אולצ'רץ' את שערה היחיד של ויילס בשוויון 1-1 מול . בעקבות שוויון 0-0 עם , נקבע משחק פלייאוף בין ויילס להונגריה על ההעפלה לרבע הגמר, שם כבש אולצ'רץ' את שערו השני בטורניר, בדרך לניצחון 1–2 בסיום. ויילס העפילה לרבע הגמר, שם נכנעה 0–1 ל משער של פלה.
ב-20 באוקטובר 1962, רשם אולצ'רץ' את הופעתו החמישים במדי הנבחרת, בהפסד 2–3 לסקוטלנד, בו כבש שער לזכות נבחרתו. באותו המשחק הפך למלך ההופעות במדי הנבחרת, ועקף את השיאן בילי מרדית'. את הופעתו האחרונה רשם במשחק ידידות מול ב-22 במאי 1966, ובסך הכול כבש 23 שערים ב-68 הופעות במדי הנבחרת. הוא נותר שיאן ההופעות במשך שני עשורים, עד ששיאו נשבר ב-1986.
הוקרה וחיים אישיים.
אולצ'רץ' נישא בשנת 1953 לאסמה תומאס, לה התארס כשחזר משירותו הצבאי, ובהיותה בת 16. השניים המתינו עד שתגיע לגיל 18 כדי להתחתן. לזוג שני בנים, ג'ון ודייוויד.
בשנת 1962 הוכתר על ידי BBC ויילס לאישיות הספורט של השנה. ב-1966 קיבל תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית, כהוקרה על תרומתו לכדורגל הוולשי. בשנת 1995 נכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הוולשי.
ב-10 ביולי 19977, הלך אולצ'רץ' לעולמו בביתו שבסוונסי. בהלווייתו נכחו מעל ל-500 אנשים.
בשנת 2005 הוצב פסל בדמותו של אולצ'רץ' מחוץ לאצטדיונה החדש של סוונסי סיטי, אצטדיון ליברטי. בשנת 2015 נכלל אולצ'רץ' בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
איבור אולצ'רץ'
קרן הוראת השואה
קרן הוראת השואה (אנגלית: Holocaust Educational Trust, HET) הוא ארגון צדקה בריטי השוכן בלונדון, שמטרתו "לחנך צעירים מכל רקע על השואה ועל הלקחים החשובים שיש ללמוד ממנה בנוגע לימינו."
אחד ההישגים העיקריים של הקרן הוא שימור לימודי השואה כחלק מתוכנית הלימודים הלאומית בהיסטוריה.
היסטוריה וכוח אדם.
הקרן הוקמה בשנת 1988 על ידי חבר הפרלמנט מטעם מפלגת הלייבור גרוויל ג'אנר ושר הפנים לשעבר מטעם מפלגת הלייבור מרלין ריס, והיא ארגון צדקה רשום באנגליה, ויילס וסקוטלנד. המנכ"לית הנוכחית שלה היא קארן פולוק, שזכתה באות מסדר האימפריה הבריטית על פעילותה בתחום הוראת השואה בשנת 2012. יושב ראש הקרן הוא פול פיליפס והנשיא הוא סטיבן רובין. פטרוני הכבוד שלה כוללים את לורד קארי, לורד דולאקיה, לורד מקיי מקלאשפרן ואלי ויזל.
הקרן שינתה את הלוגו בשנת 2008. הקרן חגגה 30 שנה בשנת 2018.
פעילות.
במסגרת תוכנית ההסברה שלה מארגנת הקרן ביקורים של ניצולי שואה בבתי ספר, לעיתים קרובות בליווי אחד המחנכים בבית הספר. הקרן עוזרת למאות מורים בשנה ללמד בצורה יעילה יותר על השואה, כולל סטודנטים להוראה. הקרן מארגנת קורס שנתי בן עשרה ימים אינטנסיביים בישראל עבור מורים, בשיתוף עם בית הספר להוראת השואה ביד ושם.
פרויקט "לקחים מאושוויץ".
הקרן מארגנת ביקורים באושוויץ-בירקנאו, עבור תלמידים מבתי ספר וממכללות. כ-150 סטודנטים משתתפים בכל פרויקט. כתב "הגרדיאן" שליווה ביקור כזה בשנת 1999 כתב: חברי הקרן ידעו מניסיון אישי ומניסיונם של מורים שנסעו לאושוויץ בתחילת השנה, כי ביקור זה יהיה קשה. . . לראות תערוכה מחרידה אחת אחרי השנייה היה בלתי פוסק ומתיש – רבים מאיתנו בסופו של דבר קהים, המומים, קפואים. ואז הרגשנו נורא – איך נעז להגיד שזה "יותר מדי" אחרי כמה שעות? בשנת 2006 ערכו ביקורים אלה יותר מ-400 סטודנטים. פרויקט זה נתמך בסכום של 1.5 מיליון ליש"ט מטעם משרד האוצר, מה שמאפשר לשני תלמידים מכל בית ספר תיכון ומכללה בבריטניה לבקר באושוויץ מדי שנה. הפרויקט כולל ארבעה שלבים:
ב-18 באוקטובר 2012 ציינה הקרן את המסע המאה של פרויקט "לקחים מאושוויץ". סגן ראש הממשלה ניק קלג היה בין הנוכחים.
ב-2 במאי 2013 הודיעה ממשלת סקוטלנד כי תעביר 500,000 ליש"ט למימון נוסף לפרויקט "לקחים מאושוויץ" בשנתיים שלאחר מכן.
תוכנית שגרירי HET.
ב-8 ביולי 2013 התקיים במרכז הכנסים על שם המלכה אליזבת השנייה בלונדון סמינר למעל 500 צעירים לציון השקת תוכנית השגרירים החדשה. 500 השגרירים הצעירים – שהשתתפו כולם בפרויקט הקרן "לקחים מאושוויץ" – הקשיבו לדוברים ובהם היסטוריונים בעלי שם עולמי, הפרופסורים יהודה באואר ודייוויד סזרני, העורך הפוליטי של ה-BBC, ניק רובינסון ומנהל מועצת זכויות האזרח , שאמי צ'קרברטי, בעל אות מסדר האימפריה הבריטית.
כחלק מתוכנית השגרירים מונו 25 שגרירים אזוריים (במקביל לציון 25 שנה לארגון הצדקה) לסייע בחיזוק קהילת השגרירים המונה כיום 20,000 איש, וזאת על ידי מתן נציג שגריר לכל אזור בנוסף לקצין ההסברה של הקרן. פעילות זו הבטיחה נוכחות של שגרירי הקרן ברוב בריטניה.
ב-8 ביולי 2013, לאחר ועידת הקרן, השתתפו נציגים אזוריים של הקרן בקבלת פנים בבית דובר בית הנבחרים בארמון וסטמינסטר יחד עם חברי פרלמנט ותומכי הקרן, כדי לציין את השקת תוכנית השגרירים. בין הנואמים היו ג'ון ברקו ולורד בראון ממדינגלי, המנכ"ל לשעבר של BP וראש תוכנית השגרירים. לורד בראון היה גם יושב ראש קבוצת היגוי עם שגרירים אזוריים שהתכנסה ב-9 ביולי 2013 ובה היו חברים גם דורין לורנס, בעלת אות מסדר האימפריה הבריטית, יהודה באואר וניצולת השואה קיטי הארט מוקסון. נושא הדיון היה – "מדוע ואיך אנו זוכרים את השואה וכיצד נוכל להסביר בחברה הבריטית בת זמננו מדוע היא רלוונטית."
ב-18–26 ביולי 2013 השתתף לראשונה צוות נבחר של שגרירי הקרן בסמינר לימודי השואה בבית הספר הבינלאומי ללימודי שואה ביד ושם בירושלים.
החל משנת 2008 פועלת הקרן למתן כבוד לבריטים כמו פרנק פולי, שסייעו בהצלת יהודים בשואה. ממשלת בריטניה יצרה את אות גיבור השואה הבריטי מדליית השואה, והעניקה אותה במרץ 2010 ל-25 אנשים לאחר מותם, בהם סר ניקולס וינטון ודניס אייבי .
קרולין גוטץ'
קרוליין ברלנד גוטץ' (באנגלית: Caroline Gotch; 9 במאי 1854 – 14 בדצמבר 1945) הייתה אמנית בריטית וחלק מקבוצת האמנים באסכולת ניולין.
ביוגרפיה.
קרולין (שם נעורים: ייטס) גוטץ' נולדה בליברפול. היא הייתה הצעירה מבין שלוש בנותיו של אדוארד ייטס, בעל נכס מקומי עשיר. היא למדה בבית הספר הת'רלי לאמנות יפה בשנת 1878 ולאחר מכן בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון לפני שנרשמה לאקדמיה ז'וליאן בפריז במהלך 1880.
בזמן שהייתה בסלייד היא פגשה את תומאס קופר גוטץ' והזוג התחתן באוגוסט 1881 בכנסיית סנט פיטר בניולין. הם חזרו לצרפת, שם נולדה בתם פיליס מורין בספטמבר 1882. למרות תקופות ממושכות של בריאות לקויה בעקבות לידת ילדים, קרוליין גוטץ' ובעלה נסעו הרבה, כולל נסיעה בשנת 1883 לאוסטרליה.
הם התגוררו בלונדון בין השנים 1884–1887 לפני שהתיישבו בניולין, שם בנו בסופו של דבר בית משפחתי.
בניולין היו בני הזוג בין מייסדי מועדון האמנות סנט אייבס ופעילים בקבוצות האמנים שהוקמו אז באזור.
קרוליין גוטץ' הציגה באופן קבוע באקדמיה המלכותית לאמנויות בין השנים 1887–1895 ועם האגודה המלכותית לאמנים בריטיים לאורך כל שנות השמונים.
גוטץ' הציגה בסלון פריז בשנים 1897 ו-1898, שם הוענקו לה מדליות במקום השני והשלישי.
היא הציגה עבודות במועדון האמנות האנגלי החדש בשנת 1888, באגודת האמניות בשנים 1879 ו-1893 וכן במכון המלכותי לאמנות יפה של גלאזגו בין השנים 1886–1894.
בשנת 1895 ובשנת 1896 הוצגו יצירותיה בארמון הזכוכית במינכן.
גוטץ' הציגה גם בגלריות מסחריות, כולל גלריה גרוסוונור, גלריה גופיל וחברה לאמנות.
למרות התערוכות הרבות שלה, שרדו מעט מאוד דוגמאות ליצירותיה של קרולין גוטץ', אך בתצלומי עבודותיה אפשר לראות קומפוזיציות מתוחכמות, המציגות לעיתים קרובות נשים וילדים בסביבה ביתית.
ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (מיני-סדרה)
ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (בצרפתית: D'Artagnan et les Trois Mousquetaires) היא מיני סדרה בשני פרקים מאת פייר אקנין, ששודרה בשנת 2005 ברשת TF1 ומהווה עיבוד של הרומן "שלושת המוסקטרים" מאת אלכסנדר דיומא. זו הפקה משותפת בין צרפת, בריטניה, צ'כיה וקנדה.
תקציר עלילת הסדרה.
שנת 1615. ד'ארטניאן הצעיר, רואה רוכב שתולה אישה מעץ לפני שנמלט. לפתע, הבזק של ברק מפצל את השמיים והאישה האומללה חוזרת לחיים לפני שהיא נעלמת אף היא.