מבקרים ציינו את הזיקה של הסרט למחזהו של טנסי ויליאמס, "חשמלית ושמה תשוקה" - המפטי וג'יני הם בני דמותם של סטנלי וסטלה מ"חשמלית ושמה תשוקה", וקרוליינה היא בת דמותה של בלאנש דובואה. גם סרט קודם של אלן, "יסמין הכחולה", יונק השראה מ"חשמלית ושמה תשוקה".
Me Too.
הקרנת הסרט החלה בעיצומו של קמפיין Me Too, שבא להוקיע הטרדה מינית ואלימות מינית, בין השאר בענף הקולנוע, והביא להפסקת פעילותם של יוצרים בולטים כהארווי ויינסטין ולואי סי. קיי. באווירה זו היו שביקרו את וודי אלן בגלל האשמות שהפנתה כלפיו בתחילת שנות ה-90 בתו דילן פארו במסגרת סכסוך על חזקת הילדים במשפט גירושין. עם זאת טענו אלה שהגנו על אלן כי האשמות אלה נבדקו על המשטרה ונמצאו לא נכונות.
היו גם שהעירו על הדמיון שבין עלילת הסרט, שבה מיקי מחליף קשר רומנטי עם ג'יני בקשר רומנטי עם בתה החורגת, קרוליינה, ובין המציאות, שבה וודי אלן נפרד מבת זוגו, מיה פארו, ונשא לאישה את בתה המאומצת סון-יי פרווין בת ה-22. דילן פארו עצמה פרסמה מאמר שבו מתחה ביקורת על הקרנת הסרט ועל השחקניות שהשתתפו בו. השחקנית קייט וינסלט, כוכבת הסרט, יצאה להגנתו של אלן. גם רבים מהמבקרים התייחסו לרקע זה של הסרט.
קיסר (סוג)
קֵיסָר (שם מדעי: "Pomacanthus") הוא סוג של דגים ממשפחת הקיסריים, שכולל בתוכו 13 מינים של דגי קיסר. קיסרים חיים בעיקר בשוניות אלמוגים באזורים טרופיים של האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי. הקיסרים נודעו בזכות צבעיהם הבולטים, שהפכו אותם לפופולריים מאוד בקרב צלמים, צוללנים, ומגדלי אקווריומים ברחבי העולם, ולדגים מאוד פופולרים באקווריומים ציבוריים ברחבי העולם. ברוב מיני הקיסרים הצעירים עוברים שינוי משמעותי בדגמי הצבע שלהם עם הגעתם לבגרות, עד כדי כך שקיסרים צעירים לא נראים כלל דומים לקיסרים בוגרים.
מינים.
הסוג מכיל 13 מינים:
יחסי ארצות הברית–צ'כיה
היחסים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה הצ'כית כוננו בשנת 1993 לאחר קריסת ברית המועצות וחלוקת צ'כוסלובקיה, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו, ומתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ביניהם. על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 39% מהצ'כים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 26% אינם מסכימים ו-35% אינם בטוחים.
היסטוריה.
צ'כוסלובקיה.
נשיא ארצות הברית וודרו וילסון תרם רבות להקמת צ'כוסלובקיה, ו-14 הנקודות של הנשיא וילסון, כולל הזכות של קבוצות אתניות להקים מדינות משלהם, היו בסיס האיחוד של הצ'כים והסלובקים. טומאש מסריק, נשיא צ'כוסלובקיה הראשון, ביקר בארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ועבד עם פקידים אמריקנים בפיתוח הבסיס של המדינה החדשה, ואף השתמש בחוקה האמריקנית כמודל לחוקה הצ'כוסלובקית הראשונה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה לצ'כוסלובקיה, והיחסים התקינים בין המדינות נמשכו עד לשנת 1948, כאשר הקומוניסטים תפסו את השלטון והקשרים התקררו במהירות. הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה באוגוסט 1968 סיבכה עוד יותר את היחסים בין ארצות הברית לצ'כוסלובקיה. ארצות הברית הפנתה את העניין למועצת הביטחון של האו"ם כהפרה של אמנת האו"ם, אך לא נקטה כל פעולה נגד הסובייטים.
לאחר מהפכת הקטיפה של 1989, היחסים הדו-צדדיים השתפרו מאוד, ודיסידנטים שפעלו בעבר בעידוד ארצות הברית ופעלו לשיפור זכויות האדם הגיעו לדרגות בכירות בממשלה. הנשיא ואצלב האוול בביקורו הרשמי הראשון כנשיא צ'כוסלובקיה, נאם בפני הקונגרס האמריקני ונקטע 21 פעמים על ידי תשואות הנוכחים. בשנת 1990, ביום השנה הראשון למהפכה, הבטיח הנשיא ג'ורג' בוש, בנוכחות קהל נלהב בכיכר ואצלב בפראג, תמיכה אמריקנית בבניית צ'כוסלובקיה דמוקרטית, וממשלת ארצות הברית אף עודדה באופן פעיל את השינוי הפוליטי והכלכלי.
ממשלת ארצות הברית התנגדה במקור לחלוקת צ'כוסלובקיה לשתי מדינות נפרדות, בשל החשש כי פיצול עלול להחמיר את המתחים הפוליטיים האזוריים הקיימים. עם זאת, ארצות הברית הכירה הן בצ'כיה והן בסלובקיה ב-1 בינואר 1993, ומאז, היחסים בין ארצות הברית לצ'כיה נותרו חזקים מבחינה כלכלית, פוליטית ותרבותית.
צ'כיה.
בשנת 2003 ממשלת צ'כיה שלחה נציגות קטנה של מומחים לנשק כימי לכווית, על מנת לתמוך בפלישה האמריקנית לעיראק.
למרות התמיכה הממשלתית במלחמה, רוב מכריע של הצ'כים התנגדו לפלישה האמריקנית לעיראק, וסקר דעת קהל שנערך במרץ 2003 מצא כי למעלה מ-70% מהאוכלוסייה התנגדו למלחמה גם עם מנדט של האו"ם, ו-83% מהצ'כים התנגדו למלחמה בעיראק ללא מנדט. יתר על כן, באותו סקר עלה כי 82% מהצ'כים מאמינים כי ארצות הברית מבססת את מדיניות החוץ שלה "על פי כוחה והאינטרסים הכלכליים שלה", אולם ההתנגדות הצ'כית למלחמה לא הגיעה לרמה של הפגנות רחוב מסיביות, כמו אלה שנראו בערים אחרות בעולם, ב-15 בפברואר 2003 השתתפו 1,500 איש בעצרת נגד המלחמה בכיכר ואצלב בפראג.
ארצות הברית תכננה להציב מערכת הגנה מפני טילים בצ'כיה ובפולין, אולם רוסיה התנגדה לכך בכל תוקף, ובעקבות הלחץ הרוסי ביטל נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנת 2009 את התוכניות.
ביוני 2011 אמר שר ההגנה הצ'כי, אלכסנדר וונדרה כי ארצו נסוגה מהמערכת האירופית להגנה מפני טילים, וציין כי "נבקש הזדמנויות נוספות לצ'כיה להשתתף במערכת ההגנה בעתיד, אך זה לא משנה דבר על התמיכה שלנו בנאט"ו".
בינואר 2014 אישרה ממשלת צ'כיה מכירת 28 מטוסים צבאיים מסוג L-159 בעסקה בשווי של עד 25.8 מיליון דולר לארצות הברית.
בפברואר 2012 בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה שהתעצמה, נסגרה שגרירות ארצות הברית בסוריה, ולאחר שגם שגרירות פולין נסגרה, החלה שגרירות צ'כיה בסוריה לטפל באזרחים האמריקניים.
יחסים דיפלומטיים.
ארצות הברית מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג. מאידך, צ'כיה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-25 קונסוליות באנקורג', אטלנטה, בוסטון, בולדר, בוזמן, באפלו, שארלוט, שיקגו, הונולולו, קנזס סיטי, לאס וגאס, ליטל רוק, לוס אנג'לס, ניו אורלינס, ניו יורק, אורלנדו, פילדלפיה, פיניקס, פיטסבורג, פורטלנד, סולט לייק סיטי, סן פרנסיסקו, סיאטל, סיינט פול וטמפל.
סינד
סינד (בסינדהי: سنڌ, באורדו: سندھ) הוא הדרומי שבמחוזות פקיסטן. סינד הוא המחוז השלישי בגודל שטחו בפקיסטן, והשני בכמות תושביו, לאחר פנג'אב. סינד גובל במחוזות פנג'אב מצפון ובבלוצ'יסטן ממערב. בנוסף על כך, סינד גובל ממזרח במדינות הודו ראג'סטאן וגוג'ראט. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר בו היא קראצ'י. עיר גדולה ודומיננטית נוספת במחוז היא היידראבאד. התרבות המקומית נחשבת לייחודית מאוד, והיא הושפעה רבות מהסופיות. אחוז ההינדים בסינד הוא הגבוה ביותר בפקיסטן. במחוז ישנם שני אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו: מואנג'ודארו וטהאטה.
היסטוריה.
ההתיישבויות הראשונות בסינד החלו כבר בתקופות פרהיסטוריות ובאלף השביעי לפני הספירה. התרבות המקומית היוותה חלק מרכזי בתרבות עמק האינדוס אשר החלה להתגבש בתחילת האלף ה-3 לפנה"ס והייתה דומיננטית וגדולה ברמת התרבויות של מצרים העתיקה ומסופוטמיה. תרבות זו הכילה בשיאה מאות אלפי תושבים עם ערים מתוכננות היטב ומערכות ביוב.
סינד נכבשה על ידי הממלכה האחמנית במאה ה-6 לפנה"ס. כמאתיים שנה לאחר מכן, האזור נכבש שוב על ידי צבא מוקדוני שהובל על ידי אלכסנדר הגדול אשר אהב מאוד את התרבות המקומית. לאחר מותו של אלכסנדר, נשלט האזור על ידי הממלכה הסלאוקית, עד אשר נכבשה על ידי האימפריה המאורית בשנת 305 לפנה"ס. בתקופת שלטונו של המאורי אשוקה, הבודהיזם החל לחלחל לאזור. השלטון המאורי הסתיים בשנת 185 לפנה"ס, כאשר האזור נכבש על ידי שליטים יווניים.
בסוף המאה השנייה לפנה"ס השלטון המקומי הופל על ידי הסקיתים. במאה הראשונה סינד נכבש בידי אימפריית קושאן. כמאתיים שנה לאחר מכן האימפריה הסאסאנית כבשה את האזור. בסוף המאה ה-5 סינד נכבש על ידי ממלכת גופטה. לאחר הגעתם של כובשים מוסלמים בשנת 711, אזור האינדוס החל לבוא במגע עם האסלאם. בתקופה זו סביבת סינד פרח מבחינה כלכלית, במיוחד בזכות הנמל בעיר דיבל (ديبل ) באזור קראצ'י המודרנית אשר סחר עם אזורים רבים ובהם ג'אווה, סרי לנקה, עדן, קילווה קיסיוואני, מסקט וזנזיבר. בעשורים שלאחר מכן סינד הפך לחלקו המזרחי של בית אומיה ולאחר מכן גם של בית עבאס אשר שלט באזור עד אמצע המאה ה-13. בימי הביניים ביקרו באזור חוקרים מוסלמים רבים, ובהם אל-מסעודי, אחמד אל-בלאד'רי, חכים ג'מאל א-דין נזאמי, מוחמד אבן ג'ריר א-טברי, אל-בירוני ואבן בטוטה.
בשנת 1524 סינד נכבש על ידי האימפריה המוגולית. בתקופת השלטון המוגולי הספרות והכלכלה המקומיות פרחו. בתחילת המאה ה-19 החלה להיווצר מתיחות בין האימפריה המראטהית אשר שלטה בסינד לבין האימפריה הבריטית, אשר הובילה בסופו של דבר לכיבוש בריטי של האזור ולסיפוחו בפברואר 1843. בתקופת השלטון הבריטי הוכנסו לסינד הרכבות, דפוס וגשרים. בעת חלוקת הודו, התרחשה בסינד מעט אלימות ביחס למקומות אחרים באזור. אך למרות זאת, מאות אלפי הינדים ברחו להודו ולהגירתם של מוסלמים רבים מגוג'ראט לפקיסטן.
דמוגרפיה.