הקוסקוס המזרחי אנדמי לפפואה; הוא מצוי לאורך השפלה ומדרונות ההרים של חצי האי זנב-ציפור וחצי האי הואון במזרח גינאה החדשה, ובמספר קבוצות איים בפרובינציית מפרץ מילן הפפואנית בין ים שלמה לים האלמוגים: איי ד'אנטריסקו (נורמנבי, פרגוסון וגודנו), איי טרוברינד (כנראה רק בקירווינה), איי סידייה וארכיפלג לואיסיאד (ונטינאי, מיסימה ורוסל). המין בולט בהיעדרותו מהאי וודלרק שמאוכלס על ידי קוסקוס וודלרק הנדיר.
בית הגידול של הקוסקוס המזרחי מורכב מיער גשם טרופי בשפלה, בחופים או על מדרונות הרריים עד רום 1,250 מטר מעל פני הים, והוא מסתגל גם לחיים ביערות משניים עם הפרעה אנושית, במטעים ובקרבת מגורי אדם.
אין מידע רב על אורח החיים של המין. הוא ככל הנראה פעיל בשעות הלילה וניזון בעיקר מעלים, פירות ביצים וחרקים. הנקבה ממליטה גור יחיד בדרך כלל ומדי פעם תאומים, לאחר תקופת היריון קצרה. הגור שוהה בכיס מספר חודשים ולאחר מכן רוכב על גבה של אימו עד יציאתו לעצמאות.
מצב.
קוסקוס מזרחי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה וסובלנותו לשינויים בבית הגידול. מגמת האוכלוסייה נמצאת אמנם בירידה, אך היא עדיין לא ברמה המצדיקה סיווג בקטגוריה מאוימת יותר. האיומים על הקוסקוס הם ציד לבשרו ובירוא יערות שלעת עתה אינם ברמה כה חמורה.
הקוסקוס המזרחי מצוי במספר אזורים מוגנים, ורשום בנספח ב' של אמנת CITES.
קוסקוס מקושט
קוסקוס מקושט או קוסקוס מאלוקו (שם מדעי: Phalanger ornatus) הוא מין קוסקוס צבעוני דמוי למור שאנדמי למספר איים בצפון איי מאלוקו שבאינדונזיה. הוא תואר מדעית בשנת 1860 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומספר מינים דוגמת קוסקוס כחול-עין וקוסקוס ג'ב נחשבו בעבר לתת-מינים שלו.
תיאור.
הקוסקוס המקושט הוא כיסאי ססגוני שנראה כצורת ביניים בין למור, חתול וגחן; מבנה גופו עגלגל וגמיש, ראשו מחודד, עצמות לחייו רחבות וחרטומו צר במיוחד. העיניים שלו גדולות ובולטות עם שכבה מחזירת אור ואישוני חתול אנכיים. אוזניו קצרות, עגולות ומוקפות בפרווה עבה. הזנב של הקוסקוס דק ושרירי עם קצה חשוף שמסוגל ללפות ענפים בחוזקה ומשמש אותו כרגל חמישית. תכונות אחרות המסייעות לו בטיפוס, הן כריות ההדבקה בכפות, אצבעות מתפצלות וטפרים ארוכים ומעוקלים שגדולים במיוחד ברגליים האחוריות. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס המקושט: 42-35 סנטימטרים, אורך זנבו 28–36 סנטימטרים ומשקלו עד 2.2 קילוגרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.
הפרווה של הקוסקוס המקושט צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין אפור לחום-אפרורי או חום-בהיר עם גוון צהבהב, ועם הבגרות מופיעים סדרה של כתמים וחברבורות לבנות לא סדירות שצורתן ומספרן משתנה מפרט לפרט. לאורך הגב יש פס כהה. אצל הזכר, פלג הגוף הקדמי בצבע צהוב עז, כתום תפוז או אדמוני. הבדל נוסף בין הזכר לנקבה בא לידי ביטוי בצבע הגחון: אצל הזכר צבעו כתום אפרסק, בעוד שאצל הנקבה צבעו אפרפר או לבנבן. ראשו של הקוסקוס המקושט בצבע צהבהב, פניו אפרפרות, לחייו וסנטרו לבנבנים, ועל מצחו חריץ שחור בולט. פנים אוזניו ואפו שחורים, ועיניו הצהובות מוקפות בטבעות שחורות שעשויות אף הן להיות מוקפות בתורן בזוג טבעות לבנות. קצה הזנב החשוף, הכפות והאצבעות שחרחרים ואילו הטפרים בצבע שנהב.
תפוצה וביולוגיה.
קוסקוס מקושט אנדמי לצפון איי מאלוקו, באיים הלמהרה, באצ'אן, ומורוטאי. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי בשפלות ובחופים עד מדרונות הרריים ברום 1,000 מטר מעל פני הים. קוסקוס זה מפגין סתגלתנות לשינויים בבית גידולו, ונראה לעיתים קרובות במטעים, גינות ובקרבת מגורי אדם.
הקוסקוס המקושט פעיל בשעות הלילה והדמדומים בדרך כלל, ומבלה את שעות היום בשינה על העצים. הוא ניזון בעיקר מפירות (כולל אגוזי מוסקט) ומעלים, ומגוון לעיתים בחרקים וביצים. הרבייה של מין זה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה.
מצב.
אף על פי שטווח התפוצה שלו קטן מ-20,000 קילומטרים רבועים, והוא מוגבל ל-3 איים בלבד, הקוסקוס המקושט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל אוכלוסייתו הגדולה והיציבה, הסתגלותו היחסית לשינויים בבית הגידול, ולא מרחפים עליו לעת עתה איומים משמעותיים. באזורים מסוימים באיים שמאוכלסים על ידי לא-מוסלמים, הקוסקוס סובל במידה מסוימת מציד לבשרו (המוסלמים רואים בו סוג של קוף שבשרו אסור באכילה על פי האסלאם). המין מצוי באזור מוגן אחד: שמורת הטבע גונונג סיבאלה.
קוסקוס צפוני
קוסקוס צפוני או קוסקוס מצוי (שם מדעי: Phalanger orientalis) הוא מין קוסקוס בינוני שחי באיים רבים ברחבי מלנזיה והמין הנפוץ ביותר בסוגו. הוא תואר לראשונה בשנת 1766 על ידי הזואולוג הפרוסי בתור מין של אופוסום, והוא הכיסאי האוסטרלי הראשון שתואר בצורה מדעית - עוד לפני הקנגורו והוולבי. המינים קוסקוס דרומי וקוסקוס מזרחי נחשבו בעבר לתת-מינים שלו, אך כיום מוכרים כמינים נפרדים.
אנטומיה ומראה.
הקוסקוס הצפוני הוא המין הגדול ביותר בסוגו. גופו גמיש וחסון, ראשו אגסי, לחייו נפוחות וחרטומו קצר ומחודד. העיניים גדולות ובולטות, האוזניים עגולות וקצרות יחסית, והאף דמוי הפקק מוקף בזיפים. הזנב שלו ארוך ודקיק, כאשר חציו הראשון שעיר וחציו השני חשוף ומחוספס עם יכולת לפיתה בעצמים. בדומה למינים אחרים בסוג, יש לו כריות הצמדה בתחתית הכפות, טפרים מעוקלים וחזקים ואצבעות מפוצלות; השילוב של התכונות הללו הופך אותו לטפסן מצוין. ברגליו האחוריות אצבע סינדקטילית בעלת טפרים זעירים שמשמשים לסירוק הפרווה.
אורך ראשו וגופו של הקוסקוס הצפוני 37–47 סנטימטרים, אורך זנבו 28–42 סנטימטרים ומשקלו הממוצע 5-1.6 קילוגרם. הגודל ומסת הגוף משתנים על פני טווח התפוצה הרחב של המין; הקוסקוסים הגדולים ביותר חיים בטימור ואיי מאלוקו, והקטנים ביותר חיים בדרום איי שלמה. הקוסקוסית קטנה במקצת מן הזכר, ויש לה כיס מפותח שבתוכו ארבע פטמות.
הפרווה של הקוסקוס הצפוני עבה, קצרה וצמרירית. צבעה הכללי משתנה בחדות מאזור לאזור, וסקלת הצבעים המלאה מגוונת במיוחד עד כדי כך שניתן לחשוב שמדובר במינים נפרדים: צהבהב, בז', זנגביל, לבן, אדמדם, חום-בהיר, חום-כהה, אפור ושחרחר. הזכר נוטה להיות בהיר וחיוור בצבעו (לבן, צהבהב או אפור), לעומת הנקבה שכהה יותר (חום או אדמדם).
למרות הגיוון הרב בצבעים, יש מספר תכונות משותפות בכל הצורות: פס שחור דקיק לאורך הגב והמצח, בטן, מפשעה וחזה בהירים. אצל הזכר הצד התחתון צבוע לרוב בצהוב עז, בעוד שאצל הנקבה הוא צבוע בלבנבן-אפרפר; הבדל נוסף הוא, שאצל הזכר הזנב עשוי להיות בהיר כולו, בעוד שאצל הנקבה רק הקצה לבן. חלקי הגוף החשופים דוגמת הכפות, האף, האוזניים וקצה הזנב בצבע ורוד.
תפוצה.
הקוסקוס הצפוני נפוץ ברחבי מלנזיה: מאיי שלמה דרך גינאה החדשה וכלה באיי מאלוקו והקצה המזרחי של איי סונדה, בתחומי המדינות הבאות: איי שלמה, פפואה, אינדונזיה ומזרח טימור.
באיי שלמה, הוא מצוי באיים הבאים: גוודלקנל, מלאיטה, מאקירה, סנטה איזבל, צ'ויסיול, איי ראסל וחלק מאיי ג'ורג'יה החדשה. בפפואה, הוא מצוי בחלק הצפון-מזרחי של האי גינאה, באיי ארכיפלג ביסמרק: בריטניה החדשה, אירלנד החדשה, טנגה, פני וליהיר, ובאיים בוגנוויל, בוקה וקרקר. באינדונזיה, הוא מצוי בחלק הצפון-מערבי של האי גינאה, באיי ביאק, באיי קאי, באיים סאלאווטי, בטנטה, וייג'יו ומיסול, וברבים מאיי מאלוקו הדרומיים והמרכזיים: סראם, אמבון, בורו, בנדה, גורונג, סאננה, ספרואה, ווטר, לטי ובאבר. בנוסף, הוא מצוי בכל רחבי האי טימור המחולק בין מזרח טימור לאינדונזיה.
ההערכה היא שמקורו של הקוסקוס הצפוני בגינאה החדשה, ומשם הוא הובא לאיים מבודדים רבים על ידי יורדי ים לפני אלפי שנים (איי שלמה, ארכיפלג ביסמרק, טימור, וחלקים מאיי מאלוקו).
בית הגידול של הקוסקוס הצפוני מורכב מיער גשם טרופי, יער גדותיים ויער מונסונים, בשפלה, בחוף או במדרונות הרריים רגילים וגעשיים עד רום 3,000 מטר מעל פני הים, אך הוא נחשב לסתגלתן במיוחד וחי גם במטעים, ביערות מקוטעים, יערות משניים עם הפרעה אנושית גבוהה ובקרבת מגורי אדם.
אקולוגיה.
הקוסקוס הצפוני הוא יונק פעיל לילה שמבלה את היום בשינה בתוך עץ חלול או הצטלבות ענפים. במהלך תורו אחר מזון בלילה, הוא נע על חופת היער באיטיות ובזהירות, כשהוא עושה שימוש רב בזנבו כרגל חמישית וכאיזון. במקרה הצורך, הקוסקוס מסוגל לנוע במהירות על הענפים ואפילו לבצע קפיצות משמעותיות מענף לענף. מכיוון שתנועתו על האדמה מסורבלת במיוחד, הקוסקוס יורד אליה לעיתים רחוקות, בעיקר כשהוא צריך לחצות קרחות יער.
להוציא את עונת הרבייה, הקוסקוס חי בבדידות רוב הזמן. הקוסקוס הצפוני ידוע במזגו הרגוע שלא כל כך אופייני למיני הקוסקוסים, והוא סובלני במיוחד לנוכחות הקוסקוס הנמרי המצוי שחופף איתו באזורים רבים. המין גם סובלני יחסית לנוכחות בני אדם (בפרט במקומות שהוא לא סובל מציד), ומהווה חיית מחמד נפוצה ברחבי מלנזיה.
הקוסקוס הצפוני ניזון בעיקר מעלים, פירות, ניצנים ופרחים. בניתוח היסטולוגי של צואתו, נמצאו בין השאר פירות של ארז אדום אוסטרלי, ניצנים ופרחים של קסטנוספרום, ואפילו משחה שהופקה מזרעים של עץ הקרליה. טורפי המין אינם ידועים, אך כוללים כנראה עיטם לבן-גחון, עיטם איי שלמה, פיתון השטיחים, פיתון השיחים ואולי גם נמיית כיס נמרית. לצד חזיר הבר, הקוסקוס מהווה מקור מזון חשוב לתושבי האיים במלנזיה.