בבחריין יש ארבעה מחוזות: מחוז הדרום, מחוז הבירה, מחוז הצפון ומחוז מוחארק. עד סוף 2014 היה מחוז חמישי בבחריין שנקרא אז "מחוז המרכז" ובסופו של דבר הוא התפרק ושטחו סופח על ידי מחוז הבירה ומחוז הדרום.
בלגיה.
חלק מהערים בבלגיה מחולקות למחוזות.
גרמניה.
גרמניה מחולקת ל-439 מחוזות, שכוללים ערים וכפופים למדינות. 116 ערים גדולות נחשבות למחוז עירוני עצמאי. בנוסף, קיימים גם מחוזות ממשלתיים (פדרליים). במזרח גרמניה הוקמו מחוזות משנת 1952.
הודו.
הודו מחולקת ל-602 מחוזות, שהוקמו בתקופת הכיבוש הבריטי. המחוז עוסק בשירותים הממשלתיים ובגביית מיסים.
הונג קונג.
הונג קונג מחולקת ל-18 מחוזות, ובראש כל מחוז עומדת מועצה מחוזית.
הונגריה.
מבחינה אדמיניסטרטיבית הונגריה מחולקת ל-19 מחוזות (megye, מֶדיֶה) ועיר הבירה.
טורקיה.
טורקיה מחולקת מאז 1941 לשבעה מחוזות (יחיד bölge, רבים bölgeler). למחוזות אין משמעות אדמיניסטרטיבית והם משמשים לצרכים סטטיסטיים בלבד.
יפן.
ביפן, מחוז כולל עיירות וכפרים בלבד, ללא ערים. התפקיד המנהלי של המחוזות בוטל בשנת 1923.
ישראל.
מדינת ישראל מחולקת לשישה מחוזות ראשיים וחמישה-עשר מחוזות משנה המכונים נפות.
מלזיה.
מלזיה מחולקת למדינות, וכל מדינה מחולקת למחוזות.
נאורו.
נאורו מחולקת ל-14 מחוזות.
ניו זילנד.
בניו זילנד, מחוז הוא שטח שאינו כולל עיר.
סין.
ברפובליקה העממית של סין מתקיימת חלוקה מנהלית למחוזות (省). ל-31 יחידות מנהליות בסין יש מעמד של מחוז, מתוכן 22 הן מחוזות, חמש מכוּנות אזורים אוטונומיים, ארבע הן מחוזות עירוניים, ושתיים נקראות אזורים מנהליים מיוחדים.
סרביה.
סרביה מחולקת ל-29 מחוזות, בנוסף לעיר בלגרד.
פולין.
פולין מחולקת ל-379 מחוזות (powiat), מתוכם 65 מחוזות ערים. כל מחוז מתחלק לרשויות מקומיות (Gmina).
פורטוגל.
פורטוגל מחולקת ל-18 מחוזות, ובכירי המחוז ממונים על ידי הממשלה.
פקיסטן.
פקיסטן מחולקת ל-130 מחוזות, שהוקמו בתקופת הכיבוש הבריטי. בכירי המחוז נבחרים על ידי התושבים.
פרו.
פרו מחולקת ל-1747 מחוזות, שמרכיבים פרובינציות ואזורים.
קנדה.
באונטריו, מחוז כולל שטח שבבעלות המדינה, ולא בבעלות פרטית. המחוזות הראשונים הוקמו בשנת 1858, והם כוללים שירותי רווחה לתושבים. במערב ובצפון קנדה, הממשלה הפדרלית הקימה חמישה מחוזות, בשנים 1876 ו-1882.
קניה.
קניה מחולקת לפרובינציות, וכל פרובינציה מחולקת למחוזות.
שוודיה.
שוודיה מחולקת מבחינה מנהלית ל-21 מחוזות, כאשר כל מחוז (Län) מחולק למספר יחידות משנה מוניציפליות (נפות) הנקראות קומין (Kommuner).
שווייץ.
שווייץ מחולקת ליחידות שלטוניות שנקראות קנטונים, ומהוות מעין פרובינציות. רוב הקנטונים מחולקים למחוזות.
תאילנד.
תאילנד מחולקת לפרובינציות, וכל פרובינציה מחולקת למחוזות.
מכון אבני
מכון אבני הוא בית ספר ישראלי ללימודי אמנות ועיצוב בתל אביב-יפו.
היסטוריה.
"מכון אבני" נוסד בשנת 1936 על ידי אהרון אבני ומשה שטרנשוס כבית ספר לציור ופיסול שמוקם, בתחילה, ברחוב רש"י בתל אביב. עם גידול מספר התלמידים עבר בית הספר למעונות עובדים ובהמשך לחללים שונים אחרים בתל אביב. בשנת 1951, לאחר פטירתו של אבני, שונה שם בית הספר ונקרא על שמו. בשנת 1982–1988 שכן בית הספר בשכונת התקווה, כחלק פרויקט שיקום שכונות. בשנת 1988 עבר בית הספר לאזור הקצה המערבי של רחוב אילת ביפו. כיום הוא מתפרש על שמונה מבנים שונים באזור.
החל משנת 1995 נמנים במכון אבני, מדי שנה, כ-600 סטודנטים הלומדים במחלקות השונות הכוללות אמנות פלסטית, עיצוב תעשייתי, עיצוב אינטראקטיבי, עיצוב פנים ועיצוב אופנה. בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפתוחה, מאפשר מכון אבני לבוגריו להוציא בנוסף לתעודת בוגר המכון, גם תואר ראשון במדעי הרוח.
לוח שנה (כלי)
לוח שנה הוא כלי מוחשי, שבאמצעותו ניתן להציג את לוח השנה המופשט. בלוח השנה ניתן למצוא מידע רלוונטי מסוגים שונים, כגון:
בנוסף ניתן לרשום בלוח השנה פעולות שנקבעו למועד מסוים, כגון המועד שבו יש להתייצב לבדיקה אצל רופא השיניים או המועד שנקבע לישיבה מסוימת.
במשך שנים רבות היה לוח השנה מודפס על גבי נייר, במגוון רחב של וריאציות. בשלהי המאה העשרים, עם התפתחות המחשוב, פותחו תוכנות להצגתו של לוח השנה, ובשימוש משרדי נעשה שימוש נרחב בתוכנות המאפשרות גם זימון פגישות לתאריך מסוים. אמצעי אלקטרוני נוסף שהפך לתחליף ללוח השנה המסורתי הוא מחשב כף יד. גם בדגמים רבים של טלפונים סלולריים מתאפשרת הצגה של לוח שנה.
לוחות השנה הנפוצים מציגים את הלוח הגרגוריאני, בישראל מוצג בנוסף גם הלוח העברי.
לוח קיר.
לוח קיר הוא לוח שנה עשוי דפי נייר, שתלוי על הקיר. הגרסה הנפוצה של לוח זה מציגה בדף אחד חודש אחד, וכן מקובלים, אף נפוצים פחות, לוח קיר המציג שבוע בכל דף או יום אחד בלבד בכל דף. בנוסף למימוש המטרה הפונקציונלית של לוח שנה, משמש לוח זה (בעיקר בגרסתו החודשית) כאלמנט קישוטי, שבו מופיעים צילומי נוף, ציורים, תצלומי דוגמניות וכדומה. לעיתים ניתנים לוחות קיר על ידי יצרנים ונותני שירות כאמצעי פרסום, ובמקרה זה כולל הלוח רכיב המציין את דבר המפרסם.
יומן.
יומן הוא לוח שנה שצורתו כצורת ספר או מחברת. כל זוג עמודים סמוכים משמש, בדרך כלל, להצגתו של שבוע אחד, אם כי קיימים גם יומניים יומִיים וחודשִיים. השימוש ביומן היה מקובל מאוד כאמצעי לרישום פגישות, לשימוש אישי ולשימוש משרדי. עם התפתחות המחשוב השימוש בו הולך ומצטמצם, עקב המעבר לתחליפים אלקטרוניים.
לוח עד.
לוח שנה שאינו מציין את ימות השבוע, ומתאר לוח שנה לפי שיטה אחת בלבד (למשל, רק לוח עברי או רק לוח גרגוריאני). הלוח מיועד לרישום תאריכים חשובים, כך שיישמרו לשנה הבאה.
קארדו
קארדו (לטינית: Cardo) הוא כינויו של הציר הראשי שחצה ערים ומחנות צבא ברחבי האימפריה הרומית מצפון לדרום.
הקארדו שימש בדרך כלל כמרכזה המסחרי הראשי של העיר, והיו בו חנויות רבות; הוא נקרא גם "קארדו מקסימוס" - הקארדו הגדול. הרחוב המשני, הניצב לקארדו, נקרא דקומנוס. שני רחובות אלה חילקו כל עיר (או מחנה צבאי) לארבעה רבעים, לכן עד היום, בשפות רבות, סקטור בעיר נקרא "רובע" מלשון "רבע" (לדוגמה, Quarter באנגלית ו-Quartier בצרפתית). בצומת הדרכים בין הקארדו והדקומנוס השתרעה כיכר גדולה - הקרדינה, שבה היה הפורום הרומי.
פירוש המונח "קארדו" בלטינית הוא "רחוב", מכאן כינויו של הרחוב הראשי בעיר הרומית. למרות הדמיון בשם, אין קשר בין ה"קארדו" הלטיני לבין ה"קרדיה" היוונית, שמשמעותה "לב".
הקארדו בירושלים.
בירושלים הקארדו שימש כרחוב הראשי לאורך התקופה הרומית בארץ ישראל וכן הביזנטית, ונמתח בתוואי העובר משער שכם לשער ציון. בשונה מרוב הערים הרומיות, היה בירושלים 'קארדו מכסימוס' נוסף, הקארדו המשני - שנמשך משער שכם לכיוון שער האשפות, בתוואי 'הגיא המרכזי' המכונה על ידי יוספוס פלביוס ה"טירופיאון".
קישורים חיצוניים.
מערכות המלצה
מערכות המלצה הן מערכות מוניטין ו/או מנגנונים שונים המשמשים כדי לסנן כמויות גדולות של מידע באמצעות הפצת תהליך של סינון בקרב קבוצה גדולה של אנשים. המערכות מספקות המלצות למשתמשים על פריטים שעשויים לעניין אותם. ההמלצות עוזרות למשתמשים לאתר פריטים רלוונטיים.
אופן היישום.
מערכות ההמלצה מתבססות על מידע שנאסף מהמשתמש או המשתמשים השונים, באמצעות שילוב של שיטות מוגדרות ומרומזות, כמו קבלת תחזיות אוטומטי (סינון) על האינטרסים של המשתמשים על ידי איסוף מידע או העדפות הטעם של משתמשים רבים (שיתוף פעולה). הנחת היסוד של גישת מערכות ההמלצה היא כי אלו שהסכימו בעבר נוטים להסכים שוב בעתיד, עם זאת יש לשים לב כי ההמלצות ניתנות לפי בחירות המשתמש היחיד אותו זיהתה המערכת והצליבה עם מידע קודם שהיה עליו ועם מידע אחר שהיה לה ממשתמשים שונים בעלי בחירות דומות.
להלן מספר דוגמאות לאיסוף נתונים מוגדרים:
להלן מספר דוגמאות לאיסוף נתונים מרומזים:
מערכת ההמלצה משווה את הנתונים שנאספו לנתונים של אנשים אחרים ומשתמשת בשני עקרונות בסיסיים המעורבים ביישום, ראשית בחוכמת ההמונים ובחוק המספרים הגדולים שניהם מראים כי ככל שהקהילות גדלות, אך לא רק אלא גם מגוונות, ועצמאיות לדוגמה, כך הקהילה יכולה לקבל החלטות טובות יותר מאשר קומץ העורכים, ולכן ככל שהקהילה תהיה גדולה יותר ההחלטות שלה עשויות להיות טובות יותר.
עיקרון בסיסי שני הוא העיקרון השני מציע כי בכל קהילה גדולה, עם מספיק נתונים על המשתתפים בודדים, על איך משתתפים בודדים מתואמים או משתפים פעולה אחד עם השני, אנחנו יכולים לעשות תחזיות לגבי מה שהמשתמשים האלה יאהבו בעתיד על סמך הטעמים שלהם בעבר, כלומר לפתח מנועי המלצה מסוננים בשיתוף פעולה. זה, כמובן, מסתמך על העובדה כי האינטרסים של אנשים, העדפות אידאולוגיות אינם משתנים באופן דרסטי מדי לאורך זמן, ובהתאם לחשב את רשימת הפריטים מומלצים עבור המשתמש על בסיס עקרונות אלו.
מערכות המלצה מציעות למשתמש מוצרים או דפי אינטרנט שעשויים לעניין אותו, בהתבסס על מידע שהמערכת אספה על המשתמש ועל הפריטים ממחקר אשר נעשה על נושא המידע אשר נאסף על משתמש, על ידי מערכת המלצה שיתופית, עולה כי משתמשים אשר מחפשים מוצרים ברשת יעדיפו להתבסס יותר על "קבוצת חברים" מאשר על פני "קבוצת שכנים", כאשר שכנים מוגדרים כמשתתפי קבוצת הממליצים שלהעדפותיהם המתאם הגבוה ביותר לאלו של מבקש ההמלצה, ואילו חברים מוגדרים כתת-קבוצה של שכנים המורכבת ממשתמשים הדומים למחפש ההמלצה, ראשית במאפייניהם האישיים ואחר כך גם בהעדפותיהם.
ישנן מספר סוגים של שיטות המלצה:
יתרונות וחסרונות של השיטות השונות.