אורכו של העטלף 6–8 ס"מ, מוטת כנפיו באורך 38–40 ס"מ ומשקלו 14–25 גרם. העטלף בעל פרווה זהובה עם קרומי עור כנפיים ואוזניים אפורים. החוטם ורוד וקצר והעיניים קטנות שחורות. כמו לעטלפים רבים גם לעטלף זה יכולת אקולוקציה חזקה העוזרת לו לקלוט את סביבתו גם בחשיכה.
העטלף חי במערב אמריקה הצפונית ממערב קנדה עד למרכז מקסיקו והם נפוצים בעיקר באזורים צחיחים ואף מדבריים, בעיקר סביב הרים או בקרבת הים. ביום הם נחים בלהקות במערות או נקרות וכן מתחת לגגות רעפים. הם יוצאים מהמערות יחדיו בלילות ומחפשים מזון.
עטלף זה הוא מאוכלי הבשר, הניזון מפרוקי-רגליים ביניהם מגוון חרקים. עטלף פאליד יכול לאכול עד חצי ממשקלו בלילה. הוא ניזון גם מעקרבים, והוא אחד היצורים היחידים הצדים את העקרב הצהוב האריזוני. העטלף בעל עמידות גבוהה לארסו של העקרב מה שעוזר לו לצוד אותו ולנשוך את עוקצו בטרם יעקוץ. בקיץ מאביק עטלף פאליד, בדומה לעטלפים נוספים, פרחי קקטוס.
לעטלף זה יכולת מיוחדת לשלוט בחום גופו, ולפני שנת חורף הוא יכול לעבור למצב פוקילותרמי כדי לחסוך באנרגיה.
לוע המים
לוע המים (במקור באנגלית: 'The Watter's Mou) היא נובלה שחוברה על ידי ברם סטוקר ופורסמה לראשונה בשנת 1895. הסיפור כתוב בסגנון ספרות גותית ומתאר את סיפורה של בחורה המאוהבת בגבר שמשימתו היא למנוע הברחות לחופי עיירתם.
עלילה.
העלילה מתרחשת בחופי סקוטלנד ונסובה סביב לילה אחד ושלוש דמויות מרכזיות: ווילי בארו המכונה "ווילי המלח", המשמש כחייל בשירות משמר החופים ונמצא במשמרת באותו הלילה; מאגי, ארוסתו של ווילי; ומקווירטר הזקן, אביה של מאגי, הנמצא בקשיים כלכליים רבים עד כדי משכון סירת הדייג שלו, מקור פרנסתו היחידי. הסיפור הכתוב בסגנון הספרות הגותית של המאה ה־19 ומתאר בחמישה פרקים את רצף האירועים הדרמטיים המתרחשים במהלך הלילה, תוך שהגיבור המרכזי משתנה מפרק לפרק.
במהדורה העברית לנובלה, שראתה אור בשנת 2018 בהוצאת הספרים הוצאה עצמית הוצאה לאור, העלילה תוארה כך: "ווילי המלח הוא שומר חוף בכפר השוכן בחופי סקוטלנד. כשמשמרתו מתחילה באותו לילה סוער, מתקבלת ידיעה על כוונת מבריחים להגיע אל החוף. כל הדברים מתחילים להיות מפחידים, מרגשים, מלחיצים ומסוכנים, כשסכנת חיים נמצאת מעל ראשם של כל הנוגעים בדבר. הכל מתחיל ונגמר בלוע המים, אותו מקום שבו האל אינו מביט, הרוח היא היחידה ששורקת והגלים הם הקובעים את גורלך".
"לוע המים", הוא ככל הנראה כינוי שסטוקר נתן למפרץ מוכר הממוקם בחופי אברדינשייר שבסקוטלנד. מפרץ זה היה ידוע, בשל צורתו, כמקום מסוכן לסירות, עקב הסחף והסלעים המחורצים. במסגרת הכתיבה בסגנון הגותי, נעשתה האנשה לאותו מפרץ. סטוקר מאניש את לוע הים - הבולע את כל מי שנכנס לתוכו.
גצ'אצ'ה
הגצ'אצ'ה היא מערכת משפט קהילתית מסורתית, אשר התקיימה בתקופה הפרה-קולוניאלית של רואנדה. הגצ'אצ'ה חזרה לפעול לאחר רצח העם ברואנדה, ונוהלה על ידי אזרחים שהוסמכו לניהול משפטים אך הם לא היו עורכי דין או שופטים. במהלך 10 שנות פעילות הגצ'אצ'ה, הובאו לדין כ-2 מיליון חשודים.
רקע כללי.
הסיבות לרצח העם ברואנדה נעוצות בקשרים בין שני שבטים מרכזיים, בני ההוטו והטוטסי, שחיו ברואנדה. במהלך תקופת הקולוניה הבלגית ברואנדה. בהשפעת תאוריית הגזע ועליית הנאצים לשלטון, החלו הבלגים ששלטו באזור לבצע הפרדה גזעית. הטוטסי שזוהו כגבוהים יותר, יפים יותר, אינטליגנטים יותר ובעלי אף עדין יותר מזה של בני ההוטו, שלטו בפועל במדינה. זאת על אף שהיוו מיעוט ביחס לבני ההוטו. הבלגים נתנו יחס מועדף לבני הטוטסי וראו בהם כשותפים מלאים לשלטון המקומי.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם עזיבת הבלגים ולאחר שנים בהם קופחו ודוכאו בני ההוטו, החלה מהפכה דמוקרטית של בני ההוטו, כאשר קיצוניים מביניהם עלו לשלטון. מהר מאוד הידרדרה המהפכה למעשי אלימות קשים של בני ההוטו כלפי שבט הטוטסי. נהרגו עשרות אלפי אנשים משבט טוטסי במעשי טבח מתוכננים ומאורגנים.
באפריל 1994, בעקבות התנקשות בנשיא רואנדה ז'ובנאל הביארימאנה שהיה מבני ההוטו, החלו קריאות לנקמה בבני הטוטסי. לאחר מכן, במהלך מאה ימים, החל מה- 6 באפריל ועד אמצע יולי 1994, נרצחו כמיליון בני אדם מבני הטוטסי, ובנוסף אנשי הוטו מתונים שלא יישרו קו עם הנקמה. רוב הטבח בוצע בנשק קר. כמו כן, שודרו קריאות לרצח ולהשמדה סופית של בני הטוטסי.
רצח העם גבה קורבנות רבים, כמיליון בני אדם בהם גברים, נשים וילדים. בפעולות הרצח השתתפו אנשים מכל שכבות העם כולל בעלי מקצועות חופשיים כמו אנשי דת, רופאים, שופטים, וכן מכל המגזרים כולל נשים וילדים. למעשה רוב רובם של תושבי רואנדה היו מעורבים באירועים מהצד התוקף ומהצד הנתקף.
לאחר רצח העם, הדילמה העיקרית של רואנדה הייתה באיזה אופן לבנות דמוקרטיה שיכולה לשלב בין רוב אשם, כאשר מספר החשודים ברצח עמד על מיליוני אזרחים, לבין מיעוט פגוע, שכולם חיים במדינה אחת. עם זאת, הממשלה האמינה כי יש ליצור פיוס אמיתי והבאת הצדק לניצולי רצח העם על ידי הבאת כל המוני המשתתפים ברצח העם לדין ובדרך זו לבנות מחדש חברה מתוקנת.
על מנת לתקן את העוולות שנעשו, אימצה הממשלה את מערכת הצדק המסורתית של רואנדה- ״הגצ'אצ׳ה״. הגצ׳אצ׳ה שימשה ככלי צדק מעברי במטרה לשרת את המטרות המשפטיות והחברתיות של הממשלה בתקופת המעבר. מחברה הנמצאת בכאוס מוחלט לחברה ששורר בה שלום בין התושבים.
הגצ'אצ'ה הביאה לחיסולו של הכאוס וחוסר העמדה לדין ששרר ברואנדה עד אז. דבר זה נתן מידה של צדק לניצולי רצח העם. הייתה ביקורת רבה מצד ארגונים הומניטריים מערביים כלפי החלטת הממשלה להשתמש במבנה מסוג זה (בית משפט מסורתי ככלי צדק מעברי). בעיקר בנוגע לשאלה האם לבתי משפט כמו הגצ'אצ'ה יש את היכולת והכלים להביא לדין מקרים מורכבים שהתרחשו במהלך רצח העם.
רקע היסטורי.
הגאצ'צ'ה הוקמה בתקופה שקדמה לקולוניזציה ברואנדה והייתה מערכת משפט לפתירת סכסוכים בקהילה.
השושלת או המשפחה המורחבת היוו ברואנדה הקדומה את המבנה החברתי-פוליטי, ואלה היוו את יחידת הארגון החברתי הראשית. מעמדם של האנשים בתוך המשפחות היה מבוסס על גיל ועל מין. השושלת המשפחתית והתרבותית הייתה המקור העיקרי של ביטחון לאנשים ולחברה כולה. כמו כן, הגאצ'צ'ה הכריעה ביחס לסידורי נישואין, טקסים וקיום מסורות ומעקב אחר תשלום או גביית חובות. מעמדו של היחיד נקבע בתוך המשפחה המורחבת, זאת אומרת, במבנה החברתי הקדום ברואנדה, ליחיד לא היה קיום אוטונומי אלא רק בתוך יחידת המשפחה שדאגה לביטחונו.
המלכים הם אלו ששלטו על הסדר החברתי אשר התקיים במשפחות ובשושלות והם אלו שפסקו את פסקי הדין שעלו בעניינם. אותם מלכים שלטו על חלקים שונים של רואנדה. המלך, בתוך החברה הרואנדית, גילם כוח, צדק וידע והיה מתווך בכל סכסוך מרכזי באזור. עם זאת, נהוג היה לערב את המלך רק לאחר שהמשפט המקומי לא צלח. המשפט המקומי היה בפני "אדם חכם"- ראש השושלת או דמות מהקהילה הנחשבת לאמינה במיוחד.
הקבוצה אליה פנו כאשר רצו לפתור סכסוכים טרם פנו למלך נקראה "גאצ'צ'ה". פירוש השם גצ׳אצ׳ה בקיניארואנדה, השפה המקומית, הוא ״דשא״. קיים הקשר כפול בין המילה ׳דשא׳ לבין קיום המשפטים הקהילתיים; יש הטוענים כי המשפטים הקהילתיים התקיימו באזורים ציבוריים בהשתתפות בני הקהילה, ולכן ׳דשא׳ מסמל אזור ציבורי. אחרים טוענים כי ׳דשא׳ מסמל צמח עדין ורך שנעים לשבת עליו ועל כן מעדיפים בני הקהילה להתכנס במקום בו יש דשא.
המשפטים שנעשו על ידי הגאצ'צ'ה התקיימו כדי לפתור סכסוכים בדרך שתביא להרמוניה בין חברי הקהילה, זאת על ידי יצירת משפט קהילתי שהיה מורכב בתהליך של הודאה בפשעים, הבעת חרטה, בקשת סליחה ונתינת פיצויים כסמל של פיוס.
עם כניסת הקולוניאליזם לרואנדה ועם הגעתן של מערכות המשפט המערביות, החברה הרואנדית החלה במהרה להשתנות בכללותה. עם יישום זה והשימוש במערכות המשפטיות המערביות, החלו הרואנדים לפנות לבתי המשפט כדי לטפל בסכסוכים. בהתאם, מלכים וחכמים החלו לאבד את הלגיטימיות שלהם בחברה הרואנדית. עם אובדן הלגיטימציה החלו בתי המשפט הקהילתיים, "הגאצ'צ'ה" להצטמצם.
גצ'אצ'ה פוסט ג'נוסייד.
לאחר רצח העם ברואנדה שהביא להרס בכל מערכות המדינה, השלטון החדש ומערכת המשפט, נאלצו לשפוט אזרחים על השתתפות ברצח העם ופשעים כנגד האנושות. במטרה להעמיד לדין את החשודים הרבים השותפים לרצח העם, הוחלט בנובמבר 1994 להקים את בית המשפט הפלילי הבינלאומי של רואנדה
(ICTR- International Criminal Tribunal for Rwanda).
בית המשפט הפלילי שהוקם לא הצליח להתמודד עם מספרם העצום של החשודים ורובם המכריע חיכו למשפט במשך זמן רב. כל 19 בתי הכלא של רואנדה היו בתפוסה של 200% ויותר מ-10,000 איש מתו במעצר מאז 1994.
מעבר לחוסר היעילות שביישום הצדק, החזקת מספר כה רב של חשודים במתקני המדינה היווה נטל כלכלי עצום. כדי להתמודד עם הבעיה, פנתה הממשלה למנגנון הגצ'אצ'ה ויצרה יחד איתו התאמות למצב הנוכחי והגצ'אצ'ה החל לפעול כמוסד קהילתי רשמי של המדינה.
מטרת הממשלה ביישום המערכת העתיקה:
כרבע מיליון נציגים ונציגות נבחרו על ידי הקהילה והממשלה לתפקד כשופטים, על בסיס מחויבותם לצדק ואמת. הם נדרשו להיות בני 21 ומעלה, ללא עבר פלילי, ולא יכלו להיות בעלי משרה בדרג המדיני. אלה עברו הכשרה שכוללת את נוהלי הגצ׳אצ׳ה וביוני 2002 החלה מערכת הצדק של הגצ'אצ'ה לפעול.