רק מקורות דלים זמינים בנוגע לשחזור פנים הארמון בתקופתו של הנסיך קרל. מידע על השינויים המבניים שביצע שינקל מגיע מהתוכנית של הקומות העליונות והתחתונות, שהוכנה כנראה סביב שנת 1826, שיכולה לשמש להשוואה עם השרטוט כביכול משנת 1817. לשם השוואה, תוכניות הקומה אינן מגלות שינויים משמעותיים בפנים הטירה. בנוסף לכמה פתחים בקירות לדלתות מקשרות, חלק מהחדרים קיבלו תוכנית מעט שונה מכיוון ששורטטו קירות חדשים או שקירות קיימים הוסרו. שינויים קטנים אלה בוצעו בעיקר באגף המערבי, שחדרי השירות שלו שימשו אז כחדרי אירוח לאצילים. חדר הרחצה השתמר. המטבח הועבר לחלק הצפוני של אגף גבירות החצר. גרם מדרגות באמצע האגף הוביל לקומה העליונה אל החדרים, שככל הנראה שכנו בהם המשרתים. באזור המזרחי של אולם הגן בן השלושה חלקים הוצב שולחן ביליארד. החדר הגובל באולם במזרח נושא את שמה של גבירת החצר והחדר הצמוד אליו מצפון מכונה חדרנית (Jungfer).
בקומה העליונה, האולם הכחול, שנקרא כיום האולם האדום, קיבל קצת יותר מרחב מחיה לאחר שהגומחה בצורת האפסיס שהשתרעה לתוך החדר הוסרה. לחדר השירות (חדר מספר 16) נוסף גרם מדרגות לעליית הגג וחדר השינה לשעבר של הנסיך הארדנברג (חדר מספר 14) קיבל יציאה למרפסת קטנה. בנוסף, הקיר הצפוני לארון הסודי שמאחוריו נפרץ, כך שנוצרה גומחה למיטה ששייכת כעת לחדר השינה. הנסיך קרל עבר לחדריו לשעבר של הנסיך הארדנברג בצד המערבי, ואילו אשתו הנסיכה מארי עברה לדירתו הקטנה יותר של הנסיך ממזרח.
השינויים שערך לודוויג פרזיוס.
כיורשו של קארל פרידריך שינקל, שנפטר בשנת 1841, לקח לודוויג פרזיוס על עצמו את עבודות הבנייה בגליניקה. במהלך חייו של שינקל, בסוף שנות השלושים של המאה ה-19, תוכננו קישוטים קלים לבניין הארמון, אך אלה מעולם לא יושמו. רק העמודים של המרפסת בצד הדרומי כוסו בלוחות אבץ יצוק. עיצוב הלוחות כלל קבוצה של שריגים ופוטו עם מוטיבים כפריים על כל מדליון. בית היציקה של מוריץ גייס (Moritz Geiß) בברלין ביצע את העבודה על פי התוכניות של פרזיוס. התכנון המחודש של כניסת הפרגולה על ידי פרזיוס מתועד בבירור. בשנת 1840, הכניסה הפשוטה לחצר הגן קיבלה פורטיקו דורי בן ארבעה עמודים בסגנון פרופילאה קטנה, שהדגיש את אזור הכניסה בצורה מייצגת יותר. אפריז היקפי עשוי אבץ יצוק בין הארכיטרב לגמלון משולש מציג צורות מיתולוגיות יווניות ונוצר בבית היציקה של גייס על פי עיצובו של שינקל. דמות של אכילס ב שלא שרדה בימינו מאת כריסטיאן דניאל ראוך הכתירה את קו הגג. פרזיוס הציב ספסל אבן מלבני מקושט ליד המקדש.
בשנת 1844 הגדיל פרזיוס את אגף גבירות החצר. עם מעקה מסביב, הוא התאים את שטח הגג למראה הקדמי של הבניין הראשי. בחלונות קומת הביניים הוא הציב תומכים בצורת אריות כעמודים מרכזיים כקישוט אדריכלי עתיק. הם העתקים מאבץ של רגליים בשולחן רומי - מעמד מתכתי תלוי שעליו ניתן להניח פלטת שולחן. לא ניתן לתאר במדויק שינויים קלים אחרים בבניין הטירה, כגון חסימה של חלונות בקומת הקרקע. הם כנראה התרחשו בקשר לשיפוצים בתוך הטירה. זה חל גם על הגומחה הרדודה באגף המערבי של הטירה עם העתק של ונוס איטלקה (Venus Italica). המקור של אנטוניו קנובה נמצא בפאלאצו פיטי בפירנצה.
עם השינויים שביצע פרזיוס בבניין הארמון, הבנייה הסתיימה במהלך חייו של הנסיך קרל. מידע על התקופה שלאחר שנת 1845 כמעט ואינו זמין או שלם ומתייחס בעיקר לבניינים אחרים באזור גליניקה. משנת 1859 ואילך, האינטרסים של קרל התרכזו יותר ויותר בשיפוץ טירת הציד גליניקה, שנרכשה באותה שנה והסמוכה לדרום-מזרח בצד השני של הקוניגשטראסה (הכביש בין ברלין לפוטסדאם).
שיפוצים בשנות החמישים של המאה ה-20 ושימושים נוספים.
ההזנחה של בנייני גליניקה, שהלכה וגדלה במשך עשרות שנים לאחר מותו של הנסיך קרל, הובילה לשיפוצים גדולים בין 1950 ל-1952 לאחר מלחמת העולם השנייה, כך שכל מתחם הארמון יוכל לשמש מעון לספורטאים במימון מטוטו הכדורגל. המבנה המרכזי של הארמון, שהיה מיועד לטרקלינים, נותר כמעט ללא שינוי עם תוכנית החדרים של שינקל. עם זאת, שרידי פרטי הציוד המקוריים כגון מסגרות חלונות ודלתות, רצפות פרקט וטיח קיר הוסרו באופן בלתי הפיך ורק שוחזרו בסגנון שינקל. השמדת שרידי מארג הבניין הישן הייתה הליך מקובל בשנות ה-50, ואת הסיבות ניתן למצוא בשלב השיקום הכללי, שלעיתים קרובות לא הותיר זמן, לא עניין ולא הזדמנויות למחקרים אינטנסיביים.
השיפוץ והעיצוב המרחבי של האגפים, בהם היו חדרי השינה, התבצעו מנקודת מבט מעשית. אגף גבירות החצר היה נהרס לחלוטין, והוארך צפונה לצורך התקנת גרם מדרגות בקומה העליונה. הפרופילאה הקטנה שהקים פרזיוס בכניסה לחצר הגן ניצב לפני אגף גבירות החצר ומאז היא הכניסה הראשית לחלק הפנימי של הטירה. פרגולת הברזל היצוק הוחלפה באחת העשויה עץ, הדומה לצורה שעיצב שינקל. הפסיפסים ברצפה מול דלת הכניסה הפונה מזרחה עם מונוגרמת המראה "C" מתחת לכתר המלכותי וצלב מלטה מתייחסים לשמו הפרטי של הנסיך. בפנים, חדר הקבלה, שממנו מסדרון מוביל למבואה, חדרי ניהול, מטבח ושירותי הבניין. כתוצאה מהשיפוצים אבדו החדרים של שינקל והפרופורציות של הבניין, כמו גם הנוף שנשקף מחצר הגן מזרחה אל הפארק.
החדרים במוזיאון הארמון.
באשר לחידוש פנים הארמון בתקופת הנסיך קרל, ישנם מקורות דלים לא פחות בנוגע לריהוט. המקורות מוגבלים לצילומים שצילם האדריכל והיסטוריון האמנות יוהאנס זיברס (Johannes Sievers) במהלך סקרי מלאי בסוף שנות השלושים והארבעים של המאה ה-20, וסביבות 1950. הם מראים את מצבם המוזנח של חדרי הטירה, אך גם כמה פרטים על הריהוט.
הריהוט החדש של הטירה לאחר השיפוץ בשנות החמישים תאם לטעם של התקופה, במיוחד מכיוון שהיצירות המקוריות כבר לא היו זמינות. כבר במהלך ספירת המלאי ב-1942, עדיין במהלך המלחמה, ציין זיברס: "לא נותר שום תיק, שום מכתב שיידע אותנו על סוג הריהוט של הטירה ועל מעורבותו של שינקל בה [...]." עם זאת, נתגלו עותקים של שתי ספות פינתיות שעיצב שינקל שחזרו למקומן המקורי בשנות החמישים. הם מוצגים כציוד בלתי קבוע בתוכנית המבנה שהותווה בשנת 1826 והיו בחדר הלבן של דירת הנסיך קרל.
מבואה.
על בסיס פרטי הריהוט המעטים שתיעד זיברס בתמונות, נצבעו קירות הפרוזדור, גרם המדרגות והמדרגות מול המדרגות בקומה העליונה בלבן. בהתאם לגודל השטח, הצבע הלבן חולק לשדות מלבניים על ידי קווים כחולים כהים ואדומים. התקרה עוטרה כמשולש שטוח עם אקרוטריון בקצות או קישוט דומה. קטע זה, המזכיר ציור רומאי פשוט ועיצוב קירות רומיים, שוחזר בשנות התשעים של המאה ה-20. השתמר מדליון גבס עם דיוקנה של הנסיכה מארי בקומה העליונה של גרם המדרגות המערבי. התבליט שהוצב בקיר בקוטר 53 סנטימטרים נוצר על ידי הפסל כריסטיאן דניאל ראוך. הכתובת בקצה החיצוני מזכירה את הנסיכה והפסל הברלינאי המוביל מאז 1815.
אולם הגן.
עיצובו של שינקל של אזור הכניסה לחדר הגן בקומת הקרקע, הנמוך בשני מדרגות, נשמר עוד מימי הנסיך קרל. דלת אלון כפולה ממוסגרת על ידי (מקדש קטן) עם משקוף ישר עשוי שיש לבן ועמודי פורפיר עם בסיסים לבנים וכותרות מרוכבות. ממש מול אזור הכניסה נמצאת המרפסת עם דלת החלון המחולקת לשלוש המובילה למגרש התענוגות. חלל המרפסת פונה לאולם משני עמודים מחורצים דוריים. באמצע אולם הגן נשמרה הרצפה שתכנן שינקל, שלה העניק האדריכל תבנית של לוחות אבן לבנים ואדומים-חומים בצורת ריבוע, משולש ועגול. שיבוץ אבן מציג רק את קווי המתאר של אישה מכונפת עם כד מים על שטח של כמעט מטר רבוע אחד. אין עוד קישוטי חדרים שיכולים לשקף את פנים האולם במאה ה-19. אולם הגן, במקור בן שלושה חלקים, הורחב ל-123 מטרים רבועים על ידי הוספת החדרים ממערב וממזרח. הקירות צבועים היום בלבן והרצפה, למעט החלק הנותר, מכוסה בפסי פרקט.
האולם האדום.
ישנן עדויות מעטות על העיצוב הקודם של החדרים בקומה העליונה. ברוחב של כשישה מטרים ואורך כעשרה מטרים בלבד התאים האולם האדום כאולם אירועים של מעון הקיץ רק לחגיגות קטנות יותר. לקבלת הפנים הגדולות השתמש הנסיך קרל באולמות הייצוגיים יותר של ארמון העיר ברלין שלו בכיכר וילהלמפלאץ. שינקל תכנן פאנל בגובה 30 סנטימטרים מעץ מהגוני כקישוט קיר ושטח קיר מעליו צבוע במשטחים וממוסגרים, שהסתיימו באפריז מסביב של עיגולים ומלבנים.
החדרים, שהיו מצוידים בוודאות בחפצים בסגנון הקלאסיציזם בתקופת שינקל, עברו שינוי על פי טעם התקופה של ה עוד בחייו של הנסיך קארל במחצית השנייה של המאה ה-19. תכנון מחודש של האולם האדום, העובר לרוחב הקומה העליונה, עולה מתוך הערה שכתב מרשל חצר המלוכה ב-27 באפריל 1872. פרט מהריהוט החדש מתועד על ידי צילום שצולם בסביבות 1950, ובו אח עם מראה בסגנון נאו-רוקוקו. בנוסף, מפרסומו של היסטוריון האמנות רודולף ברגאו, "מלאי מונומנטים אדריכליים ואמנות במחוז ברנדנבורג" משנת 1885, עולה כי שעון מעוטר בסגנונו של היה חלק מהריהוט המאוחר יותר של האולם האדום. צוינו גם ריהוט בסגנון בול, אגרטלי כסף בארוקיים ופורצלן תוצרת לקישוט הדירות הסמוכות של הנסיך והנסיכה.