גברו נוצר כאשר מאגמה מאפית עולה מן המעטפת וחודרת אל אזורי חולשה בקרום כדור הארץ. המאגמה מתקררת לאט ומתגבשת בגופי חדירה מגמטיים גדולים באזור פתיחה. לחלופין, ניתן למצוא גברו ונוריט, גם בחלקים התחתונים של אופיוליטים, מתחת לשכבות הדאלוריט והבזלת.
פטרולוגיה.
גברו הוא סלע גס גביש (מילימטר אחד ויותר), אם כי עשויה להיות לו הופעה פגמטיטית באמצעות גבישים גדולים מאוד (20 מילימטר ויותר).
הסלע כהה וצפוף ומכיל בעיקר פלגיוקלז, פירוקסן, אוליבין ומגנטיט. הפירוקסן הוא בעיקר מסוג קלינופירוקסן, אם כי עשויות להיות גם כמויות קטנות של אורתופירוקסן. כאשר כמות האורתופירוקסן גדולה מזו של הקלינופירוקסן, מתקבל סלע מסוג נוריט.
גם קוורץ עשוי להיות נוכח בסלע כתוצאה ממאגמה ברוויית יתר של סיליקה.
אסקסיט הוא סלע גברו שנוצר ממאגמה דלה בסיליקה אשר נוכח בה נפלין.
אנורטוזיט הוא סלע גאברו המכיל לפחות תשעים אחוז פלגיוקלז.
טרקטוליט הוא סלע גברו שמכיל פלגיוקלז ואוליבין ועני מאוד בפירוקסן.
בגברו עשויות להימצא כמויות קטנות של תחמוצות טיטניום-ברזל כמינרל אילמניט (FeTiO3), ומינרלים מקבוצת הספינל: אולבוספינל (Fe2OTi4) ומגנטיט (Fe3O4).
הימצאות.
הגברו הוא סלע נפוץ ביותר בתחתית הקרום האוקייני, ניתן למצוא אותן גם ברצועות ארוכות של חדירות גברו שאופייניות לאזורי בקע, לאורך העתקים גדולים.
גברו נמצא לא רק בכדור הארץ אלא גם על הירח. תהליכים טקטוניים וסייסמיים שפעלו בירח עד לפני כ-2.5 מיליארד שנה הביאו ליצירתם של סלעי גברו, כמו גם נוריט ובזלת.
שימושים.
במחוז פוג'יין, בדרום מזרח סין, מצויות כמויות מוגבלות של גברו עשיר באוליבין שמקורו בפעילות וולקנית. הסינים מכנים את הסלע הזה בטעות בשם ״גרניט שחור״, למרות שמבחינה מינרלוגית, הוא רחוק מאוד מגרניט. הסלע נכרה בסין בגושים מלבניים המשמשים בעיקר לייצור ריצוף ומשטחי מטבח. כיום פעילות הכריה הצטמצמה מאוד בגלל התדלדלות המקורות.
רוב הגברו בשוק כיום מקורו בזימבבואה והודו.
סלעי גברו וסביבתם עשויים להכיל כמויות קטנות אך משמעותיות של כרום, ניקל, קובלט, זהב, כסף, פלטינה ונחושת גופרתית שכרייתם משתלמת מבחינה כלכלית.
ארקוזה
ארקוזה - סלע משקע, סוג של אבן חול "בלתי מבוגרת" שנוצרה מהתפרקות של סלעי יסוד חומציים (גרניט) ומאופיינת בכמות של מעל ל-25% פצלות השדה וחרסיות. העובדה שהסלע מכיל כמות רבה של פצלות השדה שהם מינרלים בלתי יציבים מעידה על כך שהסלע נוצר בתנאים בהם לא הייתה תקיפה כימית של הסלע, אם משום שהסלע נוצר באקלים קיצוני (צחיח או קוטבי) או שהסלע כוסה מיד. חלק מאבני החול הנוביות בישראל מהוות דוגמה לארקוזה.
באריט
קולומביט
קולומביט (מכונה גם פרוקולומביט, ניוביט וקולומבט) הוא מינרל המכיל תחמוצות ברזל, מנגן, ניוביום (Nb2O5) וטנטלום (Ta2O5) .
לקולומביט ולטנטליט יש אותו מבנה, אך הם נבדלים באחוז תחמוצת הטנטלום שהם מכילים. בטנטליט 42%-84% תחמוצת טנטלום ו-2%-40% תחמוצת ניוביום, בעוד בקולומביט 5%-30% תחמוצת טנטלום ו-55%-78% תחמוצת ניוביום. קולומביט טהור שאינו מכיל טנטלום ומנגן יכיל 78.8% ניוביום ו-21.2% תחמוצת ברזל. הבדל זה באחוזי הטנטלום מתבטא בעיקר בהבדל בין המשקלים הסגוליים שלהם, כאשר לטנטליט יש משקל סגולי בסביבות 8.0+ הגבוה בהרבה מזה של הקולומביט הנע סביב 5.2. במרבצים שונים נמצאים הקולומביט והטנטליט בתערובת המכונה קולטן.
ניתן למצוא את שני המינרלים ביחד בפגמטיטים גרניטיים העשירים בליתיום ומינרלים זרחניים, כשהקולומביט מצוי בקצות הפגמטיט והטנטליט מצוי בעיקר בלב הפגמטיט.
היסוד ניוביום היה קרוי פעם קולומביום וזה מקור השם למינרל. השם ניוביום נקבע רק ב-1950, אך הגאולוגים המשיכו לקרוא למינרל קולומביט ולא ניוביט שהוצע כשם תחליפי.
ניתן למצוא קולומביט בקנדה, מדגסקר, שוודיה, נורווגיה, רוסיה, פינלנד, ברזיל ומדינות ארצות הברית: מיין, קליפורניה ווירג'יניה.
בין שימושי הקולומביט, מכירה בחנויות של מינרלים, אבל השימוש העיקרי בקולומביט הוא להפקת ניוביום, מתכת המשמשת בייצור סגסוגות בעלות חוזק מיוחד. לניוביום יכולת לבלוע נייטרונים, ולכן היא משמשת כחומר מגן בכורים גרעיניים. ניוביום הופך למוליך על בטמפרטורות נמוכות, ולכן משתמשים בו במחקרים על מוליכות על.
מנחם זולאי
מנחם זוּלַאי (Zulay; ב' באדר תרס"א, 1901, גליציה – ד' בכסלו תשט"ו, 29 בנובמבר 1954, ירושלים) היה חוקר הפיוט והשירה העברית בימי הביניים.
היה מראשוני חוקרי הפיוט הארץ-ישראלי הקדום, בעיקר על בסיס ממצאי הגניזה הקהירית, והניח בכך את היסודות לחקר הפיוט. התמקד במיוחד בפיוטי יניי, שעליהם כתב את ספרו הגדול "פיוטי יניי" (1938).
ביוגרפיה.
מנחם זולאי נולד בכפר אושציאנצי שליד העיירה רוּדקי (רידיק) בגליציה, שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרו-הונגרית והייתה משויכת תרבותית ללשון הגרמנית. הוא למד כילד אצל אביו, ועבר עם המשפחה לבירת האימפריה וינה. עלה לארץ ישראל בשנת תר"ף (1920), בהיותו כבן 19. את שנותיו הראשונות בארץ עשה בירושלים, שם עבד כפועל בניין והשלים לימודיו בבית המדרש למורים של תנועת "המזרחי" אצל ר' אליעזר מאיר ליפשיץ. בתרפ"ד סיים את לימודיו, ויצא להורות בכפר חסידים.
בשנת 1926 נסע זולאי לצוויקאו שבגרמניה, כדי להצטרף לצוות המקורב לשלמה זלמן שוקן בספרייתו. הוא היה מורה לעברית של ילדיו של שוקן, ועסק במיון ובקִטלוג ספרייתו העשירה של שוקן. תוך עבודתו בחקר הפיוט העברי הקדום, בסיוע אוצרות כתבי היד ודפוסים ראשונים, שרכש שוקן לספרייתו, גם השלים את לימודיו בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת בון אצל פרופ' פאול קאלה, עם דוקטורט בנושא הליטורגיה של יהדות בבל (הדיסרטציה, שכותרתה "Zur Liturgie der babylonischen Juden: Geniza-Texte ediert, übersetzt und bearbeitet sowie auf ihre punktation hin untersucht," תורגמה לעברית על ידי בתו במלאת חמישים שנה למותו).
בשנת 1930 התמנה זולאי לעוזרו של חיים ברודי בספריית שוקן, קודם בגרמניה, ועם חזרתו לארץ, לירושלים, בשנת 1933, הצטרף לצוות הספרנים כשהועברה ספריית שוקן לירושלים, בשנת 1934. הוא עבד בספריית שוקן עד פטירתו.
זולאי היה מראשוני החוקרים של כתבי היד של הפיוט העברי הקדום. הוא שגילה לעולם המדעי ולקורא המשכיל את הפייטן הארצישראלי הקדום יניי; את פיוטיו הוא אסף, ליקט, פירש וההדיר. זולאי הרים תרומה ראשונית וחשובה גם לחקר שירתו של רב סעדיה גאון.
נפטר בשנת 1954 בירושלים ונקבר בהר המנוחות. בתו היא עדה ירדני.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
לקריאה נוספת.
ביבליוגרפיה
מצביא
מצביא הוא אדם הנושא בתפקיד בכיר בניהול והכוונת הצבא. בין השאר כולל תפקיד המצביא גם משימות כמו קביעת אסטרטגיה לקרב, החלטות לגבי יציאה למלחמה ופעמים רבות גם שימש המצביא כקובע מדיניות הביטחון.
תפקיד המצביא בהיסטוריה.
בתקופת מלכי ישראל, תפקיד המצביא (שכונה לא אחת "שר הצבא") היה תפקיד רחב היקף, ולא פעם איישו אותו מספר אנשים. המצביא השתתף בתכנון הקרב, ואף השתתף בקרב באופן אישי כשהוביל את הצבא.
במהלך ההיסטוריה אפשר לראות לא פעם שראש מדינה, המלך, הקיסר או המושל שימשו גם בתפקיד המצביא. בעת הקמת ארצות הברית במשטר נשיאותי, הוחלט שנשיא ארצות הברית יעמוד בראש הצבא וכל הכוחות המזוינים של ארצות הברית ובכך יהיה למעשה מעין מצביא ראשי.
כיום, כבר לא מקובל שראש המדינה מוביל את הצבא, ותפקיד המצביא לרוב כבר לא נמצא בידי אדם אחד, אלא מחולק לתפקידי משנה הנתונים בידי אנשים רבים.
במדינות המודרניות מי שמתווה את האסטרטגיה הוא הנשיא או ראש הממשלה, כאשר לו כפוף שר הביטחון, שאחראי על בניין כוח אסטרטגי, הקצאת משאבים ופיקוח על הצבא. על הצבא מפקד בפועל קצין בכיר בדרגת גנרל או פילדמרשל (בצה"ל: רב-אלוף). מפקד הצבא נקרא בעברית ראש המטה הכללי, או פשוט רמטכ"ל, שכן הצבאות המודרניים גדולים ומורכבים ממספר זרועות, מטות ופיקודים.
מצביאים בולטים בהיסטוריה.
במהלך ההיסטוריה היו כמה וכמה מצביאים בולטים, שהכריעו תוצאות קרב, ולעיתים אף את תוצאת המלחמה כולה.
אלכסנדר הגדול.
אלכסנדר הגדול, הידוע בעברית גם כ"אלכסנדר מוקדון", היה מלך מוקדון. מגדולי המצביאים והמדינאים של העת העתיקה. כיבושיו הנרחבים כללו את כל שטחה של האימפריה הפרסית, מספר אזורים במרכז אסיה ואף חלקים מתת-היבשת ההודית.
אלכסנדר היה אחד המצביאים המבריקים בכל הזמנים. הוא בין הבודדים שלא הפסיד אף קרב שבו השתתף כמפקד. זה קרה כתוצאה מהגמישות הרבה שבה השתמש בצבאו. אלכסנדר הצליח לנצל את נקודות החוזק של צבאו, שינה והתאים את צבאו כל פעם מחדש לנסיבות המשתנות של שדה הקרב. ביצע תמרונים מפתיעים ותקף בנקודות החלשות של מערך האויב. כמו כן, ניחן באומץ אישי. תמיד הסתער בראש אנשיו בנקודות הקריטיות של הקרב ואף הבליט את עצמו בקסדה מיוחדת ובדרכים אחרות כדי שחייליו יראו היכן נמצא מלכם. הבולטות של אלכסנדר משכה את תשומת לבו של האויב ובקרב גרניקוס תקפו אותו הפרסים באופן אישי כדי לנסות לחסל אותו.
גם במצורים הרבים שניהל נחל הצלחה. המצור התנהל לפעמים על ידי ביצוע עבודות הנדסיות עצומות כמו בניית מזח בעת מצור צור. במקרים אחרים השתמש בכלי מצור קונבנציונליים כגון מגדל מצור, קטפולטות ועוד בעת מצור הליקרנסוס. כשהיעד היה מבוצר בצורה כזאת שלא ניתן היה להשתמש בכלי מצור רגילים או לבצע עבודות עפר, תקף מנקודה מפתיעה. כך למשל בעת מצור על הסלע הסוגדיאני, מבצר שהיה ממוקם על פסגת הר תלול שלא הייתה גישה אליו, פקד על חייליו לטפס על הרים סמוכים ולהקים שם עמדות ירי.
ג'ינגיס חאן.