חנות קטנה ועליזה (באנגלית: Circus of Books, בתרגום לעברית: קרקס הספרים) הוא סרט דוקומנטרי אמריקאי משנת 2019 בבימויה של רייצ'ל מייסון, שנכתב על ידי מייסון יחד עם קתרין רובסון. בסרט מככבים קארן ובארי מייסון, הוריה של רייצ'ל. הסרט מתעד את "קרקס הספרים", חנות ספרים ופורנוגרפיה גאה שהוקמה ב-1982 בווסט הוליווד, קליפורניה על ידי בני הזוג מייסון.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים טרייבקה בשנת 2019, ועלה לאקרנים בנטפליקס בארצות הברית ב-22 באפריל 2020.
הפצה.
הקרנת בכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה לשנת 2019. לאחר מכן, הסרט הוצג במספר פסטיבלי קולנוע, בהם Frameline, Outfest, המפטונז ו-BFI. בשנת 2019 הסרט הוקרן בפסטיבל Sidewalk, בו זכה בפרס חביב הקבל עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר.
ב-22 באפריל 2020 הסרט עלה לצפייה בנטפליקס.
תגובות וביקורות.
נכון ליוני 2020, לסרט יש דירוג של 98% באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, המבוסס על 52 ביקורות עם דירוג ממוצע של 7.75 מתוך 10. על פי דעת רוב מבקרי האתר, נכתב כי "בדומה לחנות בעלת השם החצוף במרכז הסרט התיעוד הזה, הסרט "קרקס הספרים" מוכיח שיש אינספור סיפורים מתחת לפני השטח אם אנחנו רק נהיה מוכנים להסתכל". פיטר ברדשאו מהגרדיאן העניק לסרט 4 מתוך 5 כוכבים.
צ'אנגואים
צ'אנגואים, ביחיד צ'אנגו (בהונגרית: csángók, ביחיד csángó, ברומנית: ceangăi צ'אנגֶיי, ביחיד - ceangău - צ'אנגֶאו, בגרמנית: Tschangos (או Tschangonen) הם תת-קבוצה אתנית הונגרית (מדיארית) החיה לרוב בשטחי הממלכה הישנה (Vechiul Regat) של רומניה.
הצ'אנגואים מחולקים לשלוש קבוצות:
רבים מהצ'אנגואים התפזרו לחלקים אחרים של רומניה, כגון המחוזות קונסטנצה או טולצ'ה.
הצ'אנגואים נבדלים מהסקלרים של בוקובינה, תת-קבוצה הונגרית שחיה במחוז סוצ'אבה בתקופה שבין 1777–1940.
לפי דו"ח של המועצה האירופית משנת 2001 הצ'אנגואים מחבל מולדובה הם קבוצה בלתי הומוגנית של אנשים ממוצא הונגרי שמתגוררים שם עוד מימי הביניים. משערים כי הגיעו למיקומם הנוכחי בגלים עוקבים מאגן הקרפטים, או דרך עמק הסומש ומאגן טיסה העילית, או מההמישור הטרנסילבני.
לצידם הגיעו מאוחר יותר גם סקלרים.
לפי מפקד משנת 2011 ברומניה רק 1536 תושבים הצהירו על עצמם כבני זהות צ'אנגואית. 5,866 זיהו עצמם כהונגרים. מספר הצ'אנגואים מארץ הברסה, המזהים את עצמם כהונגרים, היה בשנת 2011 – 8,491. אולם מבחינה אתנו-לשונית קיימת ההשערה כי מספר הצ'אנגואים הוא הרבה יותר גדול ממה שנמצא במפקדי האוכלוסין הרשמיים. לפי השערה של המועצה האירופית ב-2001 חיו בחבל מולדובה של רומניה כ-60,000-70,000 דוברי הונגרית (בלי קשר לשיוך הלאומי שעליו הצהירו). במהלך מאות השנים התודעה הלאומית של הצ'אנגואים התבססה בדרך כלל על הניב ההונגרי שלהם ועל דתם הנוצרית-רומית-קתולית. בגלל המחלוקות בין רומנים להונגרים לגבי הבעלות על טרנסילבניה קיימת מגמה מסוימת בדעת הקהל ואצל שלטונות הרומניים לשלול את זהותם ההונגרית של הצ'אנגואים ושל הסקלרים.
השפה המדוברת על ידי הצ'אנגואים היא דוגמה לדו-לשוניות ניבית. קיים ניב צ'אנגואי הונגרי המורכב משלושה תת-ניבים: צפוני (באזור העיר רומן), דרומי (במחוז בקאו וסקלרי, בעמקי הנהר סירט, הנהר טזלאו והנהר טרוטוש). כמו כן קיים תת-ניב צ'אנגואי רומני שדובר עדיין בשנים 1950–1960 בעיקר על ידי קשישים, כשהדורות הבאים עברו לתת-הניב המולדבי או המולדובני של השפה הרומנית, הנפוץ בסביבה. תתי-הניבים ההונגריים של היום הם גרסאות ארכאיות של שפה הונגרית מימי הביניים, שאינן כוללות מילים שהופיעו בעת רפורמת השפה ההונגרית בשנים 1790–1870.
בהשוואה לתרבות העממית ההונגרית, הפולקלור הצ'אנגואי הוא ארכאי יותר, כשהוא משמר יסודות מימי הביניים. כיום התלבושת העממית הצ'אנגואית של הנשים דומה לזו של הרומנים ממערב מולדובה. לעומת זאת תלבושת הגברים שומרת על השפעות של הלבוש ההונגרי שבמזרח טרנסילבניה. הקישוטים כוללים יסודות אופייניים לשני העמים - הרומנים וההונגרים. מוזיקת העם כוללת יחד עם ריקודי העם, את כל הסגנונות מן השכבה הארכאית של מוזיקת העם ההונגרית, וגם השפעה רומנית. ישנם הבדלים מסוימים בין המטבח הצ'אנגואי ממולדובה לבין המטבח האופייני לאגן הקרפטים.
החינוך בשפה ההונגרית מאורגן בכמה כפרים ממולדובה, ברובו בכיתות פרטיות, מחוץ לבית הספר. הצ'אנגואים המחשיבים את עצמם באופן מוצהר להונגרים או צ'אנגואים מיוצגים על ידי איגוד ההונגרים הצ'אנגואים של מולדובה, שהוא סיעה בתוך האיחוד הדמוקרטי ההונגרי של רומניה. לעומת זאת הרומנים בני הדת הרומית-קתולית, לרבות הצ'אנגואים המצהירים את עצמם כרומנים, מיוצגים על ידי איגוד הרומיים-קתולים על שם דומיטרו מרטינאש (Dumitru Mărtinaș).
על אף התנגדותם של הצ'אנגואים לטמיעה לאורך הזמן, בהשפעת גורמים הכרוכים בסביבה, בכנסייה ובשלטונות המקומיים והלאומיים, הם הגיעו לדרגה גבוהה של התבוללות. המועצה האירופית מס. 1521 משנת 2001, המליצה לרומניה להגן על התרבות ועל השפה המסורתית של הצ'אנגואים ממולדובה, אם תושבים אלה מכבדים אותן, או אם הערכים המסורתיים הללו בתחום התרבות והלשון עדיין קיימים. מיזם שימור התרבות הצ'אנגואית על חשבון רעיון ההומוגניות הלאומית בתוך גבולות המדינה הרומנית, נתקל עדיין במכשולים. אלו נוגעים בעיקר לנטיה לשלילת זהותם ההונגרית של הצ'אנגואים מן הצד הרומני וגם בפוליטיקה של המיעוט ההונגרי הגדול ברומניה.
מקור השם.
"נודדים" ו"מתערבבים".
לפי האקדמיה ההונגרית למדעים ולפי רוב החוקרים, מקור האתנונים הוא במילה ההונגרית csángó (צ'אנגו). מילה זו, שיש לה גם וריאנטים של פועל - csángál ו - elcsángál קיימת בניב הסקלרי, והשורש שלה csáng- משמעותו היא "לנדוד", "ללכת לאיבוד" ורומזת להיותם הצ'אנגואים מנותקים משאר בני העם ההונגרי. בניבים הונגריים אחדים כמו ניב המישור הטרנסילבני וזה מאזור טיסה-קריש או של הטיסה העילית, מובן המילה csángó הוא "נווד", "נודד". בניב הסקלרי יש למילה זו גם משמעות של "מעורב", " או "בן כלאיים" ("elcsángálás") שקם לעולם בעקבות הנדודים. בנוגע להיבט האחרון, ברנאט מונקאץ' ציין כי המונח בא מהפועל "csángani" שהמשמעות שלה בבקעת צ'וק (Depresiunea Ciucului) הוא "להתערבב" csángadikעם מינים או עמים אחרים" והמילה "csángo מורה על "בן כלאיים”. כלומר בניב הסקלרי למלים אלה משמעות פג'רוטיבית.
לפי סברה של החוקר הפיני אירייה ויכמן ייתכן כי המושג " csángó" אינו נובע משם של שבט הונגרי כלשהו, אלא כך נקראו אותם הסקלרים הטרנסילבנים שהתרחקו מחבריהם והתיישבו באזורים מיושבים ברומנים, שבהם הושפעו על ידי אלה גם מבחינה חומרית וגם מבחינה אידאולוגית ועברו דרגה מסוימת של "רומנזיציה", יון פודיה ב"מונוגרפיית המחוז בראשוב" משנת 1938 ציין כי מקור האתנונים הוא בפעלים ההונגרים csángodni ו- ecsángodni שמובנם "לנטוש משהו או מישהו" "להתנכר למישהו או לנכס כלשהו". בפועלים אלה השתמשו סקלרים לגבי סקלרים שעברו רומניזציה במחוז צ'וק.
לגבי הפירוש האטימולוגי הראשון - הקשור ל"נדודים", הבלשן ההונגרי שאנדור נ. סילאגי עשה אנלוגיה בין הפועל "לנדוד" לבין האתנונימים "קאבארים" וכוזרים, בעלי משמעות דומה - של "נודדים". לפי "מילון השפה ההונגרית" משנת 1862, "המילון האטימולוגי של השפה ההונגרית" שפורסם בבודפשט ב-1972 בהוצאת האקדמיה ההונגרית למדעים, "מילון הרגיונליזמים החדש" שפורסם על ידי הוצאת האקדמיה ההונגרית בבודפשט ב-1979, תרגומי המושגים csangó ו csángó הם "נודד", במובן של אדם המחליף את מקומו"
השערות אחרות.
ההיסטוריון הרומני ניקולאיה יורגה טען שהמונח מקורב למילה הרומנית "șalgău" - ששורשה במילה ההונגרית sálgó וגרסאות שונות של המילה ההונגרית "sóvágó" שמשמעותה "חותך מלח", שם שניתן לפועלים הסקלרים במכרות המלח בטרגו אוקנה. לפיכך האתנונים נוצר בשפה הרומנית מהמילה ההונגרית sóvágó על ידי פיתוח של פונמות - sóvágó - șaugău, "șalgău" – "șangău" ואחר כך חדר בחזרה לשפה הונגרית בצורת csángó.
יורגה הציע גם את המשמעות "מצלצל רע" באסוציאציה לכינוי שניתן על ידי עמים טורקים לאלה ששפתם "מצלצלת היטב", בקשר לאופן המיוחד שבו מבטאים הצ'אנגואים את הצליל s במקום ș.
לאזר שייניאנו הסכים כי המונח מקורו במילה ההונגרית "cszangó" במובן "נשמע רע", כרמז לשפה מחוספסת.
לפי תאוריה של הבלשן אנטאל הורגר השם צ'אנגו מקורו במילה "czammog" (אלה (כלי)) הרומזת לרועה הצאן הסקלרי אשר הולך עם אלה בידו אחרי כבשיו. השערה אחרת של אותו החוקר היא שהשורש של המילה הוא cseng או csáng שמשמעותו "לשקשק, לצלצל בקול" המזכירה את הרקע התרבותי-היסטורי של השימוש בצלצול הפעמונים כאזעקה מפני סכנות.
קבוצה אחרת של חוקרים - יאנוש ירניי, אנדרה ורש, שאנדור נ. סילאגי - סבורה שמקור האתנונים הוא פשוט בלתי ידוע.
לפי אגדה שנלקטה באמצע המאה ה-19 על ידי כומר כפרי בשם אינצה יאנוש פטראש, אבות הצ'אנגואים היו לוחמים בצבאו של המלך ההונגרי לסלו הגדול שגירש את הטטרים ממולדובה. מכיוון שהיו להם פעמונים על הסוסים, המלך שאל: מה עם האנשים האלה עם פעמונים (המצלצלים)? (בהונגרית :csángatók
אגדה אחרת שעליה דיווח הבלשן מוזש רוביני לפי סיפורו של אנטאל מארטאנאש מן היישוב סבאואן, במחוז ניאמץ בשנת 1900, שם הצ'אנגואים בא מתקופת הגעתם למולדובה כשעדריהם נשאו פעמונים (בהונגרית csengő) וגם הרועים עצמם צלצלו בפעמונים, ניגנו בכינורות וירו ברובים. מי שראה או שמע אותם היה אומר "הנה התיישבו פה אנשים עם פעמונים - csengős, csángós