דרך תיאור חקירותיו ומשפטו של זדורוב, הסדרה מתחה ביקורת על מערכת המשפט בישראל. בין השאר, היא הצביעה על הבעייתיות הטמונה בכך שניתן להרשיע אדם רק על סמך הודאתו, על אחוז ההרשעות הגבוה באופן חריג בישראל, על ההטיה המובנית של שופטים לטובת התביעה ועל דחיקתו לשוליים של עיקרון הספק הסביר. הסדרה ביקרה גם את הפרקליטות על כך שהיא חותרת להרשעה בכל מחיר במקום לשאוף לחקר האמת, ואת המשטרה על העדפת שיטת החקירה הקלאסית, שעניינה הוצאת הודאה מחשוד, על פני החקירה הפורנזית, שמתמקדת במציאת ראיות בשטח. הסדרה הציגה בהרחבה את הודאתו של זדורוב ברצח, אך גם את החקירות שקדמו לה, בהן לכאורה נראים החוקרים כשהם מוסרים לזדורוב, במודע או שלא, פרטים מוכמנים על הרצח שנכללו מאוחר יותר בהודאתו. בנוסף, הסדרה הצביעה על כך שבעוד שלא התגלה כל ממצא פורנזי הקושר את זדורוב לרצח, נמצאו ממצאים אשר מצביעים לכאורה על מבצע אחר, ובראשם שלוש טביעות נעל בדם אשר התגלו בתוך זירת הרצח, ואשר מוסכם על כך הצדדים כי אינן שייכות לזדורוב. טביעות נעל אלה היו אחת הסיבות המרכזיות לכך שחמש שנים לאחר שידור הסדרה, בקשתו של זדורוב למשפט חוזר התקבלה והוא שוחרר למעצר בית עד תום ההליכים.
תגובות.
הסדרה נחלה הצלחה מסחרית. לפי נתוני ערוץ 8, שווי החשיפה של הסדרה נכון לחודשי מאי 2016, חודשיים לאחר שידורה, עמד על מעל ל-27 מיליון ש"ח, ומספר הצופים שראו אותה בטלוויזיה, ב-VOD ובאינטרנט נאמד במיליונים. ביום עלייתה של הסדרה לאוויר, 26 במרץ, צירוף המילים "צל של אמת" היה במקום הראשון בחיפושים באינטרנט על פי גוגל טרנדס.
הסדרה, שיצאה מספר חודשים לאחר הרשעתו של רומן זדורוב בבית המשפט העליון, יצרה עניין ציבורי רב סביב פרשת הרצח, זכתה לביקורות טובות ולסיקורי המשך בכלי התקשורת השונים, ואף הוכתרה על ידי רבים מהמבקרים כאחת הסדרות החשובות ששודרו בישראל. אתר "וואלה!" בחר בה כסדרת השנה מבין כל הסדרות הישראליות, העלילתיות והדוקומנטריות, ששודרו באותה שנה.
ביקורת.
לצד הביקורות החיוביות, הסדרה ספגה גם ביקורת שלילית שגררה פולמוס בין יוצרי הסדרה לבין העיתונאי רביב דרוקר. כמו כן, הסדרה גררה התבטאות פומבית חריגה של פרקליט המדינה שי ניצן, אשר כינה את הסדרה "סכנה לדמוקרטיה". יוצרי הסדרה הגיבו ואמרו כי "מי שחושב שחופש הביטוי הוא סכנה לדמוקרטיה, ייתכן והבעיה נעוצה בו". אליהם הצטרפו בכירי היוצרים הדוקומנטריים בישראל שיצאו להגנת הסדרה.
בשנת 2021 שודר סרט התעודה "צל כבד", של הבמאי עידו הר, ובו סיפורה של האישה מאחורי ראשי התיבות א"ק - אולה קרבצ'נקו. לטענת הסרט נהגו יוצרי "צל של אמת" בחוסר יושר ובחוסר אחריות כלפי קרבצ'נקו, ושגו כשגרמו לקהל להאמין ללא פקפוק בנכונות גרסתו של בן זוגה לשעבר שהאשים אותה ברצח, תוך טשטוש העובדה שבן הזוג שלה התעלל בה מינית ונפשית, ואף הודה בכך בחקירתו במשטרה. כתוצאה מהסדרה הפכה קרבצ'נקו, אף ששמה המלא לא הוזכר בה, קורבן להטרדה ואיומים ונאלצה לעזוב את הארץ. מצבה הנפשי שהיה קשה מלכתחילה, הידרדר, עד כדי ניסיון התאבדות. בעקבות פרסום הסרט, הובעה ביקורת תקשורתית נגד יוצרי הסדרה "צל של אמת" יותם גנדלמן, ארי פינס, מיקה תימור, על שסירבו להודות ברשלנות ובעריכה מגמתית תוך עיוות פרטים חשובים. קרבצ'נקו פתחה בשנת 2021 פרויקט מימון המונים שמטרתו לסייע לה בתביעת דיבה נגד בן זוגה לשעבר ונגד היוצרים של "צל של אמת", שהביעו התנגדות לצעד זה. בנובמבר 2021 הגישה אולה קרבצ'נקו תביעת לשון הרע בסך 5.4 מיליון ש"ח נגד יוצרי סדרת התעודה "צל של אמת", ארי פינס ויותם גנדלמן, ונגד עו"ד ירום הלוי.
באוקטובר 2021 דרש הפורום הדוקומנטרי בישראל מהנהלת ערוץ הוט 8 שתוסיף בתחילת הפרק הרביעי של הסדרה הבהרה לפיה אולה קרבצ'נקו אינה חשודה ברצח. הערוץ הגיב על כך: "בפרק 5, שעליו היוצרים עובדים בימים אלו, יהיו עדכונים על כל ההתפתחויות בפרשה".
תסמונת מקלאוד
תסמונת מקלאוד (באנגלית: McLeod phenomenon) היא תסמונת גנטית (פגם גנטי) נסגנית הקשורה בכרומוזום X המשפיעה על מערכת הדם, המוח, מערכת העצבים ההיקפית, מערכת השריר-שלד, והלב. היא נגרמת על ידי מוטציות העוברות בתורשה על הגן XK הקיים על כרומוזום X. גן זה אחראי על הפקת החלבון Kx, חלבון תמיכה משני לאנטיגן קל (Kell antigen) הנמצא על כדוריות דם אדומות.
מאפיינים קליניים.
לרוב חולים יתחילו לחוש בתסמינים בשנות ה-50 לחייהם והתקדמות המחלה היא איטית. תסמינים נפוצים הם נוירופתיה פריפרית, הגדלת שריר הלב (קרדיומיופתיה) ואנמיה המוליטית. מאפיינים נוספים כוללים מחולית (כוריאה), עוויתות ("טיקים") בפנים, תנועות אחרות בפנים (נשיכת לשון ושפתיים), התקפי פרכוסים, שיטיון (דמנציה) מאוחר, ושינויים התנהגותיים.
ממצאים מעבדתיים.
תסמונת מקלאוד היא אחת הבודדות בהן מופיעים תאי דם אדומים דיסמורפיים/קוצניים (Acanthocyte) בבדיקת משטח דם. בדיקת דם תעלה תמונה של אנמיה המוליטית. עליה בערכי קריאטנין קינאז לרוב תלווה ממצאים של מיופתיה בחולים בתסמונת.
ממצאים פתולוגיים.
בדיקת תהודה מגנטית (MRI) תראה תהודה מוגברת באזור T2 ב-Putamen עם אטרופיה והרחבת חדרים משנית. נתיחה לאחר המוות תראה אובדן נוירונים ואובדן חומר אפור. שינויים דומים יכולים להתרחש בבלוטת התלמוס, החומר השחור, וב-Putamen. המוחון וקליפת המוח (קורטקס) לרוב אינם נפגעים.
היסטוריה.
התסמונת נתגלתה בשנת 1961, יחד עם מערכת אנטיגן Kell, וקרויה על שם החולה הראשון שאובחן כלוקה בה - סטודנט לרפואת שיניים מאוניברסיטת הרווארד בשם יו מקלאוד, אשר תרם דם באופן שגרתי, ובבדיקה של הדם הנתרם נתגלה כי תאי הדם האדומים שלו הציגו ערכים נמוכים של מערכת Kell - ותחת מיקרוסקופ נראו "קוצניים" (Acanthocyte).
מקובל לחשוב כי הנרי השמיני לקה בתסמונת זו.
אפידמיולוגיה.
0.5–1 מכל 100,000 אנשים לוקים בתסמונת. תמונת הדם של גברים הלוקים בתסמונת יכולה להראות דרגות שונות של פגמים בשכבה הפנימית של דופן תא הדם האדום, וכן המוליזה. תמונת הדם של נשים אשר לוקות בתסמונת תציג רק לעיתים נדירות פגמים בתאי הדם האדומים, והמוליזה קלה ביותר. הסיבה לחומרה הקלה יותר אצל נשים קשורה ככל הנראה לעובדה שהמחלה נישאת על כרומוזום X, בעקבות השתקה של כרומוזום X (אפקט ליון).
התסמונת יכולה לגרום לעליה באנזים קריאטנין קינאז, לקטאט הידרוגנאז.
טיפול.
אין טיפול ידוע לתסמונת. הטיפול הוא תסמיני בלבד. תרופות שונות יכולות לסייע בניהול התקפי הפירכוסים, והמאפיינים הפסיכיאטריים והלבביים - למרות שהטיפול בכוריאה (מחולית) לא הוכח כיעיל בחולים אלו.
פרוגנוזה.
חולה טיפוסי המתחיל להראות תסמיני מחלה סביב גיל 50 הוא בעל תוחלת חיים של 5 - 10 שנים. חולים אשר לוקים בקרדיומיופתיה במקביל לתסמינים האחרים הם בעלי סיכון מוגבר ללקות באוטם שריר הלב ולמות כתוצאה מכך. בחולים עם תסמינים מועטים, תוחלת החיים טובה יותר.
Siehe zu, daß deine Gottesfurcht nicht Heuchelei sei, רי&quot;ב 179
Siehe zu, daß deine Gottesfurcht nicht Heuchelei sei (בעברית: השמר לך, פן תהפוך יראת האלהים שלך לחנופה), רי"ב 179, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון ה-11 שלאחר חג השילוש הקדוש, ב-8 באוגוסט 1723.
רקע.
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה העשירית שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75, רי"ב 76, רי"ב 24, רי"ב 167, רי"ב 147, רי"ב 186, רי"ב 136, רי"ב 105 ורי"ב 46. הוא השתמש במוזיקה של שלושה קטעים מהקנטטה ליצירות הליטורגיות מס' 234 ו-236.
ב-1888 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 35 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת הראשונה אל הקורינתים ומהבשורה על-פי לוקאס העוסקים במשל הפרוש והמוכס. על פי המשל, הפרוש פונה לאלוהים ומצדיק עצמו לפניו בכל המצוות שהוא עושה, ומחשיב עצמו לצדיק מן המוכס. לעומת זאת, המוכס פוחד אפילו לשאת את עיניו השמיימה, מכה על חטא ומבקש רחמים מאלוהים. על כך אמר ישו שהמוכס צדיק מן הפרוש. נושא הלברית מתקשר לפסוקי הקריאה וזהות המחבר אינה ידועה. החלק הראשון הוא פסוק מבן סירא המזהיר שעל האדם להיות לירא את אלוהים ביושר. שאר הטקסט משווה את מרבית המאמינים לפרוש מהמשל, שאמנם ממלא את חובותיו כלפי חוץ, אך מלא גאווה בליבו. הוא מזהיר שאנשים כאלו לא יעמדו בפני אלוהים, עד שיתוודו על כל עוונותיהם בענווה. החלק האחרון הוא חלק ממזמור שכתב כריסטוף טייצה (Christoph Tietze).