עם הקמת המבנה עמד המבנה ריק במספר מספר שנים, מאחר שהייאמס רצה להשכיר את כל המבנה לדייר אחד. המחיר הנדרש עבור השכירות היה £1,250,000. הבניין הריק הפך עם הזמן לסמל של רדיפת הבצע בענף הנדל"ן, ואנשי ציבור קראו לממשלה להשתלט על הבניין. לבסוף הסכים הייאמס להשכיר כל קומה בנפרד. בזמן שהמבנה עמד בריקנותו נפוצו בציבור תאוריות קשר לפיהן ממשלת בריטניה שילמה להייאנס להשאיר את הבניין ריק, כיוון שבשל היותו בעל מיזוג אוויר (דבר נדיר באותה עת), ובשל מיקומו מעל תחנת הרכבת התחתית, רצתה הממשלה להשתמש במבנה כמבנה עבורה בעת מלחמה אטומית.
ביום שישי, 18 בינואר 1974, בשעות הערב פרצו שני חסרי בית למבנה במחאה על המחסור במגורים בלונדון. הם פונו מן המבנה ביום ראשון, אולם מעשיהם הביאו למחאה ציבורית ולייסוד קרן צדקה שנקראת על שם הבניין קרן סנטרפויינט. ביולי 1980 הושכר הבניין לאיגוד התעשייה הבריטית. ב-1995 הוכרז הבניין כבניין לשימור בעל חשיבות היסטורית וארכיטקטונית וזאת על אף ביקורות רבות בדבר מראה המבנה ובדבר תכנונו. בחודש אוקטובר 2005 נקנה הבניין מבעליה הקודמים, Blackmoor LP, על ידי חברת Targetfollow תמורת 85 מיליון דולר, והחל משנת 2008 אכלסו את הבניין תאגידים מסחריים לאחר שעבר שיפוצים נרחבים.
אמירי ברקה
אימאמו אמירי ברקה (באנגלית: Amiri Baraka; 7 באוקטובר 1934 – 9 בינואר 2014) היה משורר אמריקאי, מחזאי, סופר ומנהיג תרבותי של אפרו-אמריקאים. שמו המקורי היה לירוי ג'ונס (LeRoi Jones). נולד בניוארק, ניו ג'רזי.
לירוי ג'ונס החל את לימודיו באוניברסיטת ראטגרס, שבניו ג׳רזי. הוא סיים את לימודי התואר הראשון שלו באוניברסיטת הווארד, שבעיר וושינגטון, והשלים את תאריו באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק. הוא שירת בחיל האוויר בשנים 1954–1957, והתיישב ברובע האמנים גריניץ' וילג'.
בתום לימודיו ולאחר פרסום ספר שיריו הראשון, "מבוא לפתק התאבדות בן עשרים כרכים", שהוציא לאור בשנת 1961, הוא עשה מהפך קיצוני בחייו, והצטרף אל האפרו-אמריקאים הקיצוניים. הוא הושפע מאוד מחייו ומותו של מלקולם איקס שדגל בבדלנות של שחורים והיה בעל השקפות גזעניות. מאוחר יותר התקרב ברקה גם לדעות מרקסיסטיות.
הוא שינה את שמו ל"אימאמו אמירי ברקה", התגרש מאשתו הלבנה, ובשנת 1965 ייסד קהילה של אפרו-אמריקאים בעיר ניוארק. הוא הקים במסגרת הקהילה הזו תיאטרון קהילתי של שחורים, ואף ניהל את התיאטרון האמנותי של "הרלם" בעיר ניו יורק. מחזותיו ושיריו הם בעלי אופי מבריק, שנון, שחור, מהפכני ורדיקלי מכוונים נגד עושקי האנשים הפשוטים שלרוב נתפסים כלבנים, ומלאים ברגשות של תסכול וחיפוש אחר השורשים האפריקאיים, שהועלמו עם השנים.
הוא פרסם ספרים רבים, ביניהם כשבעה רומנים, כעשרה ספרי שירה, למעלה מחמישה עשר מחזות, ואוטוביוגרפיה שזכתה לפרסום גדול. ב-1964 זכה בפרס אובי על מחזהו מעורר המחלוקת "ההולנדי". על עבודתו הספרותית והקהילתית זכה במספר פרסים, בעיקר ממוסדות אקדמאיים.
שירו של ברקה "מישהו פוצץ את אמריקה" התומך בתאוריית הקונספירציה לפיה היהודים-הישראלים ידעו מראש על פיגועי 11 בספטמבר בניו יורק עורר זעם רב והוביל לביטול הופעתו בפסטיבל השירה בירושלים. עם זאת יש בישראל כמה אוהדים לברקה בין פעילים רדיקלים מזרחים בישראל, שאימצו את דמותו ומשלבים את יצירותיו במאבקם להכרה ציבורית. המשורר והמתרגם ערן צלגוב פרסם את שיריו "מבוא למכתב התאבדות בן 21 כרכים" ו"מורשת" בעיתונות היומית בישראל.
בקיץ 2020, בשיאה של המחאה נגד הגזענות הממוסדת בארצות הברית, עלה המחזה "הולנדי" בתרגומו של ערן צלגוב על במת סמינר הקיבוצים, בבימויה של מירב לחמן ובכיכובם של שון מונגוזה ונוגה כץ.
מלחמת העצמאות של ישראל
הפונדקאים
הפונדקאים הייתה להקת פולק/קאנטרי שפעלה בישראל משנת 1976 ועד לשנת 2002, הופיעה בכל פסטיבלי הפולק ואירועי הפולק שהתקיימו בארץ. הלהקה הופיעה במשך שנים רבות בפסטיבל הפולק/קאונטרי החשוב בארץ, "סולם יעקב" (Jacob's Ladder), כמעט מזמן היווסדו, ונחשבה במשך שנים כלהקה המצליחה ביותר בפסטיבל זה.
ייחודיות הלהקה.
הפונדקאים, שרוב חבריה עלו מארצות דוברות אנגלית, הייתה הלהקה הראשונה בארץ שהשתייכה בלעדית לז'אנר הפולק והקאנטרי והופיעה באופן מקצועי במשך שנים, הקליטה מספר אלבומים והשאירה את רישומה והשפעתה על אמנים שהופיעו בהמשך, ומעל לכל תרמה תרומה מכריעה להתפתחותו של "פסטיבל סולם יעקב" שהיה ועודנו האירוע הראשון במעלה בחשיבותו והיקפו לקהילת דוברי האנגלית בארץ ולעולים מהארצות דוברות האנגלית.
היסטוריה.
הלהקה נוסדה בשנת 1976 על ידי דייוויד דקלבאום, שי טוחנר, דייוויד סטייסי ודייוויד מנצ'ר.
במקביל לנגינתו בלהקה זו, ניגן שי טוחנר בארץ עם וירטואוז החליליות אלישע אבשלום עד שההרכבים אוחדו. בשנת 1981 פגשו חברי הלהקה את יונתן מילר ופול מור והחליטו ללכת לכיוון יותר מקצועי דבר שהביא לפרישתו של דייוויד מנצ'ר מהלהקה. בשלב זה דייוויד סטייסי חזר לבריטניה לצורך השלמת לימודיו הגבוהים בארכאולוגיה ואז נוצר ההרכב הקלאסי שמנה את ד"ר דייוויד דקלבאום, שי טוחנר, פול מור, יונתן מילר, אלישע אבשלום ודייוויד גולד הקונטרבסיסט יליד ליברפול. בסוף שנת 1981 השתתפה הלהקה בסרט הטלוויזיה "עמק הנהר האדום" בבימוי דן בירון יחד עם מספר זמרי צמרת בארץ באותה תקופה, והדבר הביא ללהקה את פרסומה. בסרט השתתפו בין השאר מתי כספי, ריקי גל, בני אמדורסקי, דורי בן זאב, דפנה ארמוני ועוד.
הלהקה הייתה המזוהה ביותר עם המוזיקה האנגלו-סאקסית בארץ, והתמחתה בשירים איריים, קנדיים, אמריקאיים ובנגינה האינסטרומנטלית הווירטואוזית של חבריה, בעיקר יונתן מילר (כינור, מנדולינה וקלרינט), שי טוחנר (גיטרה ומפוחיות), אלישע אבשלום (חליליות ושריקות) ונגן הבנג'ו בסגנון ה-old time דייוויד דקלבאום.
במשך השנים, כשיונתן מילר היה עסוק עם פרויקט "כמו צועני" ו"הופה היי" עם יגאל בשן ועוזי חיטמן הוא הוחלף על ידי הכנר-מנדולינאי-גיטריסט רובי האריס המנגן כיום בשיקגו. במשך מספר שנים שרה עם הלהקה הזמרת הסקוטית מורג מק'ליי (Morag Maclay) ששהתה בארץ ועבדה כמיילדת בבית החולים הדסה הר הצופים בירושלים.
בשנת 1991 השתתפה הלהקה בפרויקט "שירים מהחבית" שכלל תרגומים לשירים איריים ואמריקאיים לעברית שנעשו ברובם על ידי קובי לוריא בשיתוף דני שלם, ישראל גוריון ובני אמדורסקי.
הלהקה חדלה למעשה מלהתקיים כלהקה בשנה 2002, אולם חלק מחבריה המשיכו להופיע ביחד עוד מספר שנים, יונתן מילר ושי טוחנר בהרכב הקאונטרי רוק שנקרא "הטוחנים" ואילו אלישע אבשלום ושי טוחנר המשיכו ללהקות איריות "אמראלד", "אייריש מלודי" ו"סינרגיה קלטית". שתי האחרונות פעילות עד היום.
במשך השנים ניגנו לפעמים ושרו עם הלהקה בתו של דייוויד דקלבאום, יעל דקלבאום, אחיה רון שחי כיום בארצות הברית, שולי נתן, סוזי מילר ועוד אחרים. כן הופיעו חברי הלהקה בירושלים עם המוזיקאי האמריקאי המפורסם אנדי סטטמן בקונצרט באמפיתיאטרון גן פעמון הדרור.
קישורים חיצוניים.
אתרים עכשוויים של חברי הלהקה:
שוטרים
שוטרים היא סדרת טלוויזיה תעודית ישראלית של יקי יושע ששודרה בערוץ 2 בין השנים 1999–2000.
רקע.
הסדרה מתבססת על סדרה אמריקנית פופולרית בשם "Cops". הן בסדרה המקורית והן בגרסתה זו הישראלית עיקרה מתבסס על צוות תעוד המצטרף מדי פרק לצוות שוטרים ומתעד את שגרת יומם במהלך עבודתם.
הר האושר (סרט)
"הר האושר" הוא סרט תיעודי של הבמאי יקי יושע על ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בארץ ישראל ועל ההכנות לקראתו.
תקציר העלילה.
בחורף 2000, תיעד יושע עם צוות הצילום שנלווה אליו את כל שלבי ההקמה של אמפיתיאטרון ענק, עבור מאה אלף מאמינים שעתידים היו להשתתף במיסה שיקיים האפיפיור ב"הר האושר". אותו מקום בו נשא ישו מנצרת את "הדרשה על ההר" בפני תלמידיו לפי האמונה הנוצרית.
"הר האושר" הוא עדות, למאמץ שהושקע בהצלחת ביקורו של האפיפיור בישראל.
קטעי הקריינות בסרט מבוצעים על ידי ליאם ניסן.
מרכז הברביקן
מרכז האמנויות ברביקן
מרכז האמנויות ברביקן (באנגלית: Barbican Arts Centre) הוא מרכז אמנויות המצוי בקומפלקס הברביקן בצפון הסיטי של לונדון בירת בריטניה, ובסמוך למוזיאון לונדון.
היסטוריה.
מרכז האמנויות ברביקן נפתח בשנת 1982 במסגרת קומפלקס הברביקן, שנבנה באתר שנהרס לחלוטין במלחמת העולם השנייה במהלך הבליץ. המרכז נמצא בבעלות הסיטי של לונדון ופועל במימונה. מרכז האמנויות הוא השלישי בגודלו בבריטניה במימון פרויקטים אמנותיים, ונבנה כמתנה של הסיטי לאומה הבריטית, בעלות של 161 מיליון ליש"ט (השווים כיום לכ-400 מיליון ליש"ט).
המבנה ידוע בסגנונו הברוטליסטי, ובסקר של ה-BBC שנערך בספטמבר 2003 נבחר כ"בניין המכוער ביותר בלונדון".
המבנה נבנה במספר מפלסים, אולם הגישה בין המפלסים אינה נוחה. באמצע שנות ה-90 שופץ המבנה ונבנו מספר מעברים על מנת לשפר את הגישה.
אולמי המופעים ותכנים.
כמו כן במרכז שלוש מסעדות, שבעה אולמות כנסים ושני אולמות תצוגה, וכן מצויים במרכז ספריית ברביקן ובית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
המקום נבחר לארח בשנת 2014 את הויקימניה, הכנס השנתי הבינלאומי של קרן ויקימדיה.
מסבחה
מֶסָבָּחָה (או משאוושה בניב הגלילי), בדומה לחומוס, היא מאכל עשוי גרגרי חומוס מבושלים היטב, בתוספת טחינה, שום, מיץ לימון ותבלינים. כמו החומוס גם המסבחה מוגשת לעיתים קרובות עם תוספת של שמן זית ו'תטבילה' - רוטב חריף העשוי מפלפל חריף מוחמץ, לימון, כמון ומלח, מה שבמקרה של המשאוושה נחשב לרוב למרכיב מרכזי במנה.