וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה הוא שיטת וירטואליזציה במערכות מחשב, בעיקר בשרתים המבוססת על יכולת ליבת מערכת ההפעלה לאפשר את קיומם של מספר  מרחבי משתמש נפרדים, במקום רק אחד. מופעים כאלה, אשר נקראים לפעמים קונטיינר (Container) או קונטיינר תוכנה (software container), מנועי וירטואליזציה (VEs) או jails (כדוגמת FreeBSD jail או chrooot jail), עשויים להיראות כמו שרת ממשי מנקודת מבט של בעליו והמשתמשים. וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה מאפשרת להתקין ולשלב יישומיי תוכנה במהירות ובאמינות בסביבות מחשב שונות.
במערכות הפעלה דמויות יוניקס ניתן לראות בטכנולוגיה זו מימוש מתקדם למנגנון chroot סטנדרטי. בנוסף לבידוד מנגנונים, ליבת מערכת ההפעלה מספקת לעיתים קרובות יכולות של ניהול משאבים כדי להגביל את ההשפעה של הפעולות בקונטיינר אחד על קונטיינרים אחרים.
רקע.
במערכת מחשב ישנו בדרך כלל מרחב משתמש יחיד אשר כולל אוסף של ספריות תוכנה, מערכת קבצים, הגדרות אופן העבודה, ושירותים שונים אשר משמשים את יישומי המחשב השונים. מרחבי המשתמש במערכות מחשב שונות יכולים להיבדל זה מזה, בן השאר בגרסאות הספריות, בארגון ותכולת מערכת הקבצים ,באוסף השירותים הקיים בהם או בהגדרות אופן העבודה. מרחבי משתמש של המערכות השונות עלולים שלא להתאים לצרכים של יישום חדש, אשר פותח וניבדק בסביבות מחשב בהן תוכן מרחב המשתמש היה שונה. ההבדלים במרחב המשתמש עלולים להקשות על ההתקנה והשילוב של היישום החדש או לגרום לכך שהיישום יתפקד באופן פגום או באופן שונה מהאופן בו תפקד בסביבה בה פותח וניבדק.
השימוש בווירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה מאפשר קיום מספר רב של מרחבי משתמש במקביל. כך ניתן להתאים מרחב משתמש שונה וניפרד לכל יישום ויישום. כל יישום נארז, על ידי ספק היישום, במעין מכולה (Container) יחד עם מרחב משתמש תואם, הזהה למרחב המשתמש בו פותח וניבדק. חבילה זו מותקנת במערכת המחשב. באופן זה ניתן להבטיח התקנה ושילוב פשוטים של היישום החדש, ואת התפקוד התקין והאחיד של היישום במערכות מחשב שונות.
שימושים.
וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה מקובלת בסביבות אירוח וירטואלי, שם היא משמשת להקצאה מאובטחת של משאבי חומרה מוגבלים בין מספר גדול של משתמשים שאינם בוטחים זה בזה. מנהלי מערכת יכולים להשתמש בווירטואליזציה, במידה פחותה, על מנת לאחד חומרה של שרתים באמצעות העברה של שירותים הנמצאים על מארחים נפרדים למספר קונטיינרים שיושבים על שרת אחד.
שימושים טיפוסיים נוספים כוללים הפרדת מספר יישומים למספר קונטיינרים נפרדים כדי להשיג אבטחה משופרת, חוסר תלות בחומרה, וכדי ליהנות מיכולות של ניהול משאבים. מימושים של וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה אשר תומכים בנדידה חיה (Live migration) יכולים לשמש גם עבור איזון עומסים דינמי של קונטיינרים בין מחשבים בקלסטר.
תקורה.
וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה כרוכה בדרך כלל בתקורה מועטה אם בכלל, כי תוכניות במחיצות וירטואליות משתמשות בממשק הרגיל של קריאות מערכת של מערכת ההפעלה ואינן נתונות לתקורה הנובעת מאמולציה או מריצה במכונה וירטואלית, כמו במקרים עם כל וירטואליזציה של מערכת מלאה (כגון VMware ESXi, QEMU או Hyper-V) או פארא-וירטואליזציה (כגון Xen או UML). צורה זו של וירטואליזציה גם אינה דורשת תמיכה של החומרה כדי להתבצע ביעילות.
גמישות.
וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה אינה גמישה כמו גישות וירטואליזציה אחרות מאחר שלא ניתן לארח מערכת הפעלה שונה. לדוגמה, בלינוקס, ניתן לארח הפצות שונות, אך לא מערכות הפעלה אחרות כגון Windows.
מערכת ההפעלה "סולריס" מתגברת חלקית על מגבלה זו באמצעות "אזורים ממותגים" (branded zones), אשר מספקים את היכולת להריץ סביבה בקונטיינר אשר מדמה גרסאות ישנות של Solaris 8 או 9 ב-Solaris 10 המארח. אזורים ממותגים בלינוקס (מכונה אזורי "lx") זמינים גם על מערכות x86 מבוססות סולריס, ומספקים מרחב המשתמש לינוקסי ותמיכה בהרצת יישומי לינוקס; בנוסף, Solaris מספקת את כלים הדרושים כדי להתקין הפצות לינוקס Red Hat Enterprise Linux 3.x או CentOS 3.x בתוך אזורי "lx". עם זאת, ב-2010 בוטלה בסולריס התמיכה באזורי לינוקס ממותגים; ב-2014 הם הוחזרו ב-Illumos, גרסת עותק הקוד הפתוח של סולריס, שמאפשרת תמיכה בליבות לינוקס 32 ביט.
אחסון.
חלק מהמימושים של וירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה מספקים מנגנוני העתקה בזמן כתיבה ברמת הקובץ (בדרך כלל, מערכת קבצים רגילה משותפת בין מחיצות, ומחיצות שמשנות קבצים יוצרות אוטומטית עותקים משלהן). גישה זו חסכונית יותר במקום ומאפשרת גיבוי קל יותר בהשוואה לגישות המקובלות במערכת וירטואלית מלאה. עם זאת, וירטואליזציה מלאה מאפשרת עבודה עם מערכות קבצים לא רגילות, וליצור ולשחזר תמונות של כל מצב המערכת.
דורותיאה וילהלמינה מסקסוניה-צייץ
דורותיאה וילהלמינה מסקסוניה-צייץ (בגרמנית: Dorothea Wilhelmine von Sachsen-Zeitz; 20 במרץ 1691 – 17 במרץ 1743), הייתה אשתו של וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל.
ביוגרפיה.
דורותיאה וילהלמינה נולדה ב-20 במרץ 1691 בבאד אלסטר, למוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ ולמריה אמליה מברנדנבורג, בתם של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וסופיה דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. אחיה של דורותיאה וילהלמינה מתו כולם בצעירותם, ומשום כך לאחר מות אביה בשנת 1718 היא נשארה האחרונה מבית סקסוניה-צייץ.
ב-27 בספטמבר 1717 התחתנה דורותיאה וילהלמינה עם וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 3 ילדים. קרוליין, מלכת בריטניה אמרה לאליזבת שרלוט, דוכסית אורליאן, כי דורותיאה וילהלמינה היא מכוערת עם ראש מוזר. בשנת 1725 חלתה דורותיאה וילהלמינה במחלת נפש, ומאז שוב לא נראתה בציבור. עד מהרה החל בעלה להסתובב עם ברברה כריסטינה פון ברנהולד, וב-17 במרץ 1743 מתה דורותיאה וילהלמינה בקאסל.
משפחתה.
ב-27 בספטמבר 1717 התחתנה דורותיאה וילהלמינה עם וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
וויקיפדיה הערבית
וויקיפדיה היידית
יידישע וויקיפעדיע
לווייתן כחול (משחק)
לווייתן כחול (ברוסית: Синий кит) הידוע גם בשם "אתגר הלווייתן הכחול", היא תופעת רשת חברתית שהופיעה בשנת 2016 במספר מדינות, ונודעה בעיקר ברוסיה. על פי דיווחים, המשחק מורכב מסדרה של משימות הקשורות לפגיעה עצמית שהוקצו לשחקנים על ידי המנהלים של קבוצות ברשתות חברתיות (במיוחד ברשת הרוסית VK) בתקופת זמן של 50 ימים, כאשר האתגר האחרון מחייב את השחקן לבצע התאבדות.
תופעת הרשת הגיעה לתודעה ציבורית במאי 2016 דרך מאמר בעיתון הרוסי, "נוביה גזטה", שקישר בין מספר התאבדויות של בני נוער, שכביכול היו לא קשורות עד כה, לחברות בקבוצת "F57" ברשת החברתית VK. גל של פאניקה מוסרית סחף את רוסיה. עם זאת, עם הזמן ספג המאמר ביקורות על ניסיונותיו לקשר בין מקרי התאבדות שלא קיים ביניהם קשר, ועל כך שאף אחת מההתאבדויות לא הוכחה כקשורה לפעילותה של קבוצה ברשת החברתית. ברחבי העולם נפוצו הדיווחים על התאבדויות הקשורות לקבוצות אלו ברשת החברתית, אבל מעולם לא אומת הקשר בין ההתאבדויות לקבוצות אלה.
מבנה.
בעוד מומחים רבים טוענים שהלווייתן הכחול היה במקור לא יותר ממתיחה, הם מאמינים כי סביר להניח שהתופעה הובילה למקרים של פגיעה עצמית והובילה לפתיחתן של קבוצות שחיקו את הקבוצה המקורית והשאירה ילדים פגיעים לבריונות ברשת ולביוש אינטרנטי.
הלווייתן הכחול תואר כמבוסס על יחסים בין המשתתפים (או מתחרים) למנהלים. המנהלים מציבים בפני המשתתפים סדרה של 50 חובות שהשחקנים חייבים להשלים, אחד בכל יום במשך 50 ימים, החובות כוללים פגיעה עצמית, דוגמת חריטת מילים וצורות על הגוף בעזרת סכין, מניעת שינה, האזנה למוזיקת אימה פסיכדלית וצפייה בסרטי אימה. האתגר האחרון, ביום החמישים של המשחק כולל קפיצה מגג הבניין הגבוה ביותר שהשחקן יכול למצוא ולמעשה התאבדות, תוך איום מצד המנהלים לחשוף מידע אישי פוגעני של השחקנים. נכון לסוף 2017, מדווח על פחות משתתפים בקבוצות הלווייתן הכחול ופופולריות התופעה צונחת; עם זאת, ארגוני בטיחות ברשת ברחבי העולם הגיבו לתופעה על ידי מתן ייעוץ כללי להורים ומחנכים על מניעת התאבדויות ומיגור התופעה, העלאת מודעות בנושא בריאות הנפש ובטיחות כללית ברשת התסייע גם בפרוץ תופעת האינטרנט המסוכנת הבאה.
מעצרים.
ב-2016, פיליפ בודייקין, סטודנט לפסיכולוגיה לשעבר, בן 21, אשר הורחק מהאוניברסיטה שלו, טען כי הוא זה שהמציא את המשחק ב-2013. הוא אמר כי הכוונה שלו הייתה "לטהר" את החברה על ידי דחיפת אנשים, שלדעתו אין להם כל חשיבות, להתאבד. אמנם במקור טען שהוא חף מפשע, והוסיף שהוא רק "עשה כיף", בודייקין נעצר והוחזק בבית הכלא קרסטי, בסנט פטרסבורג ובחודש מאי 2016 הודה ב-"הסתת 16 נערות, לפחות, להתאבדות." לאחר מכן, הורשע בשתי עבירות הסתה להתאבדות של קטינים.
ביוני 2017, דוור בשם איליה סידורוב נעצר במוסקבה, והואשם גם הוא על ניהול קבוצת "לווייתן כחול" שעודדה ילדים לבצע בעצמם פגיעה עצמית ובסופו של דבר להתאבד. הוא טען שהוא שכנע 32 ילדים להצטרף לקבוצתו ולבצע פקודות.
מקרים שדווחו.
ארגנטינה.
במחוז סן חואן, ארגנטינה, נער בן 14 הובל לטיפול נמרץ לאחר שפרסם ברשת חברתית שהוא משתתף בלווייתן הכחול.
ארצות הברית.
ב-8 ביולי 2017, בעיר סן אנטוניו, שבמדינת טקסס, נמצאה גופתו של נער בן 15. טלפון נייד שידר בזמן אמת את התאבדות הנער, נטען שקיים קשר ישיר בין ההתאבדות למשחק.
כמו כן, נטען כי משחק זה היה קשור למותה של נערה בעיר אטלנטה, ג'ורג'יה.