בנוסף, אסטרונום יווני, אנדרוניקוס מסירוס, פיקח על הבנייה של האורלוגין שלו, הידוע כיום כמגדל הרוחות (Tower of the winds), באגורה של אתונה בחצי הראשון של המאה ה-1 לפנה"ס. מגדל השעון המתומן הזה הציג בפני מלומדים וסוחרים גם שעוני שמש וגם צייני שעות מכניים. הוא הציג קלפסידרה ממוכנת של 24 שעות ואינדיקטורים לשמונה כיווני הרוחות, אשר מהם המגדל קיבל את שמו, כמו גם תצוגה של עונות השנה ומגוון תאריכים ותקופות אסטרולוגיות חשובים.
העולם המוסלמי.
בעולם המוסלמי בימי הביניים (632 - 1280), לשימוש בשעוני מים יש שורשים בעבודותיו של ארכימדס, אשר כתב חיבור שכותרתו "על שעוני מים", ששרד רק באופן חלקי ובתרגום לערבית, והכיל את היסודות הרעיוניים לתכנון שעוני מים מתקדמים במהלך מאות שנים הלאה. ההשפעה של כתביו הורגשה מאז עלייתה של אלכסנדריה וחלחלה לביזנטיון. אף על פי כן, שעוני המים שתוכננו על ידי המהנדס הפרסי אל-ג'זארי, נחשבים לשעונים שהתקדמו באופן מהותי מעבר לכל אלה שקדמו להם.
בחיבורו של אל-ג'זארי מ-1206 הוא מתאר את אחד משעוני המים המתקדמים שלו - שעון הפיל. השעון תיעד את חלוף השעות הזמניות, ומשמעות הדבר היא שהיה צריך לשנות את קצב זרימת המים כל יום כדי להתאים את השעון לאורך הלא שווה של ימים במהלך השנה. כדי להשיג זאת, לשעון היו שני מאגרי מים; המאגר העליון היה מחובר למנגנון ציון הזמן והתחתון היה מחובר לרגולטור בקרת הזרימה. מבחינה פרקטית, בשעות השחר הברז נפתח ומים זרמו מהמאגר העליון למאגר התחתון באמצעות רגולטור מצוף ששמר על לחץ קבוע במאגר הקולט.
השעון האסטרונומי מבוסס המים המתוחכם ביותר בתקופה היה שעון הטירה של אל-גז'ארי מ-1206, שנחשב בעיני רבים לדוגמה מוקדמת של מחשב אנלוגי בר תכנות. זה היה מנגנון מורכב, בערך בגובה של 11 רגל (3.4 מטר), ושהיה בעל פונקציות רבות נוספות פרט לבקרת זמן. הוא כלל תצוגה של גלגל המזלות ושל המסלולים השמשיים והירחיים, כמו גם מצביע בצורת סהר שנע לרוחב חלקו העליון של שער באמצעות עגלה וגרם לדלתות אוטומטיות להיפתח, כל אחת חושפת דוגמנית, וזאת בכל שעה. זה היה אפשרי לתכנת מחדש את אורך היום והלילה כדי להתחשב באורך המשתנה של היום והלילה במהלך השנה. המנגנון כלל חמש אוטומציות מוזיקליות שניגנו מוזיקה באופן אוטומטי כשהן הונעו על ידי מנופים המופעלים על ידי גל זיזים המחובר לגלגל מים. רכיבים אחרים של שעון הטירה כללו מאגר מים ראשי עם מצוף, תא מצוף (float chamber) ורגולטור זרימה, שסתום, שתי גלגלות, דיסק המציג את גלגל המזלות, ושתי אוטומציות בצורת בזים המפילות כדורים לתוך אגרטלים.
שעוני המים הראשונים ששילבו בתוכם גלגלים משוננים בחלקם (segmental gears) ומנגנונים מורכבים של גלגלי שיניים אפיציקליים הומצאו מוקדם יותר על ידי המהנדס הערבי Ibn Khalaf al-Muradi בחצי האי האיברי בשנת 1000 לספירה. שעוני המים שלו הונעו על ידי גלגלי מים, בדומה למספר שעוני מים סינים במאה ה-11. שעוני מים ברי השוואה נבנו בדמשק ובפאס. זה האחרון נותר עד ימינו שכן המכניזם שלו נבנה מחדש. השעון האירופי הראשון ששילב בתוכו את גלגלי השיניים המורכבים האלה היה השעון האסטרונומי שיצר ג'ובאני דה דונדי בשנת 1365. כמו הסינים, מהנדסים ערבים פיתחו אף הם גרסה משלהם למנגנון תמסורת, שנעשה בה שימוש בכמה משעוני המים שלהם.
שעוני מים מודרניים.
מעט מאוד שעוני מים מודרניים קיימים. המדען הצרפתי ברנרד גיטון, אשר נודע בזכות שעוני המים, מחשבי המים, והמזרקות שבנה, החל ליצור ב-1979 את שעוני המים שלו, שמתבססים על גישה מודרנית לשעוני המים ההיסטוריים. התכנונים הייחודים שלו, המתבססים על שפופרות זכוכית, נמצאים בתצוגה במעל 30 מקומות בעולם.
התכנונים של גיטון מתבססים על מספר עקרונות, החשוב שבהם הוא עקרון הסיפון - הרעיון שכבידה יכולה להניע מים בתוך סיפונים מרובים באופן דומה לעקרון של גביע פיתגורס; לאחר שמפלס המים בשפופרות תצוגת הדקות או השעות מגיע למקסימום, השפופרת הצמודה לה שאמורה לרוקן את המים מתחילה לפעול כסיפון, ומרוקנת את המים משפופרת התצוגה. מודל השעון המורכב של גיטון מתבסס על מטוטלת מתאימה כמחולל האות הבסיסי - המטוטלת מונעת על ידי זרם מים היוצא ממאגר המים הראשי של השעון, וכלי קיבול המחובר אליה מתמלא מים ומתרוקן בכל תנודה של המטוטלת. לאחר מכן מערך הסיפונים המורכב פועל כאוסף של מחלקי תדר (frequency dividers) שתפקידם להפוך את יחידת הזמן הבסיסית (כמות מדודה של מים) ליחידה קטנה מספיק להצגה על תצוגת השעון.
השפעת טמפרטורת וצמיגות המים על דיוק השעון.
הקצב שבו נוזל זורם דרך עורק זרימה תלוי בצמיגותו של הנוזל. בקירוב, קצב הזרימה יחסי להופכי של הצמיגות. הצמיגות תלויה באופן משמעותי בטמפרטורה. נוזלים באופן כללי נעשים צמיגים פחות כשהטמפרטורה עולה, וההפך נכון לגבי גזים (בנוזלים קיים סדר קצר טווח במבנה המולקולרי והם מתנהגים בטווח הקצר כמו גביש - על כן הם ממירים בצורה יעילה אנרגיה קינטית לתנודות חום בגביש. טווח הסדר הגבישי מתקצר כשהטמפרטורה עולה ונעלם כליל במעבר צבירה לגז. בגזים לעומת זאת, הצמיגות יחסית לדיפוזיה של הגז, שיחסית לטמפרטורה). במקרה של מים, הצמיגות משתנה בפקטור של 7 בערך בין 0 ו-100 מעלות צלזיוס. כלומר, שעון מים יעבוד פי 7 מהר יותר ב-100 מאשר ב-0 מעלות. מים הם בערך 25% צמיגים יותר ב-20 מעלות מאשר ב-30 מעלות, ושינוי בטמפרטורה של מעלה אחת, בטווח זה של "טמפרטורת החדר", גורם לשינוי בצמיגות של 2%. לפיכך, שעון מים טוב יפגר או יאחר בחצי שעה ביום אם המים בו יהיו חמים יותר או קרים יותר במעלה אחת. כדי שיהיה מדויק עד כדי חריגה של דקה אחת ביום נדרש שהטמפרטורה שלו תוחזק קבועה עד כדי שינוי של 1/30 מעלות צלזיוס. אין שום עדות שזה נעשה בעת העתיקה, על כן שעוני מים עתיקים אינם מדויקים מספיק בסטנדרטים מודרניים.
ברייטון ביץ'
ברייטון ביץ' (באנגלית: Brighton Beach) היא שכונת חוף לאורך חצי האי קוני איילנד בחלקו הדרומי של רובע ברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית. בברייטון ביץ' נמצאת קהילת דוברי הרוסית הגדולה בארצות הברית. בשכונה חיים רוסים ואוקראינים רבים לכן זכתה השכונה בכינוי "אודסה הקטנה".
השכונה ידועה גם בזכות החופים שלה, המהווים נקודת משיכה לתושבי ניו יורק בעונת הקיץ.
המחזה יומן חוף ברייטון של ניל סיימון, והסרט שנעשה בעקבותיו, עוסקים במשפחה יהודית בחוף ברייטון בתקופת השפל הגדול.
מירי שילון
מירי שילון (נולדה ב-19 ביוני 1954) היא שחקנית, מנחת טלוויזיה, מפיקה ועריכה ישראלית.
ביוגרפיה.
שילון גדלה בכפר שמואל בשם מרים צביון.
היא הכירה את דן שילון בניו יורק, בעת שהייתה שם בשליחות מטעם המדינה והוא שימש שם כתב של רשות השידור. שילון היה נשוי באותו זמן; לאחר תקופה של 7 שנים הוא התגרש ונישא למירי שילון. לבני הזוג שילון שתי בנות: עדי, מנחת רדיו וטלוויזיה, ודפנה, זמרת שהתמודדה בתוכנית הכישרונות The Voice ישראל. במהלך נישואיהם ועד לפרידתם בשנת 2012 התגוררו בני הזוג בקיסריה ובזכרון יעקב.
ב-1998 הנחתה שילון בערוץ הראשון את תוכנית האירוח "שילון בראשון".
ב-2001 שיחקה בטלנובלה הישראלית "סיטי טאוור" בתפקיד אריאלה רפפורט, ה"ביץ'" בסדרה.
ב-2005 הגישה לצד בעלה בערוץ 10 את התוכנית "זוג בכותרות".
ב-2019 שיחקה בתוכנית הראליטי 2025, את מנהלת הבנק - גברת סילבר.
משמר הנסיכים
משמר הנסיכים (באנגלית: Vigil of the Princes) הוא כינוי בלתי רשמי שניתן לאירוע שבו חברים ממין זכר של משפחת המלוכה הבריטית עומדים כמשמר כבוד ליד ארון הקבורה של קרוב או קרובת משפחה שלהם כחלק מהלוויה ממלכתית.
הלווית המלך ג'ורג' החמישי.
ב-27 בינואר 1936 עמדו אדוארד השמיני, הנסיך אלברט, דוכס יורק, הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר, והנסיך ג'ורג', דוכס קנט, כמשמר כבוד ליד ארונו של אביהם, המלך ג'ורג' החמישי. משמר הנסיכים התקיים לאחר שאולם וסטמינסטר נסגר לקהל באותו ערב.
לאירוע זה אין שום תיעוד מצולם, למרות שנעשה ציור שלו לאחר הלווית המלך. ציור שמן, שצויר על ידי פרנק ברספורד כציור רשמי של אשכבת המלך הוצג בתחילה ב-1936 בתערוכה של האקדמיה המלכותית לאמנויות בבית ברלינגטון. הציור, שנקרא "משמר הנסיכים, שעה 12:15 אחר חצות, 28 בינואר 1936", נרכש לאחר מכן על ידי המלכה מרי כמתנת יום הולדת לבנה, אדוארד השמיני. בציור מתואר המלך כשהוא לבוש במדים של משמר הגרנדירים, שהוא היה קולונל כבוד שלהם, הדוכס מגלוסטר לבש מדים מלאים של רגימנט הפרשים העשירי, שבו הוא שירת והדוכס מקנט לבש מדים טקסיים של הצי המלכותי. הדוכס מיורק לא נראה במלואו בציור, למרות שבקצה בימת המת, מול המלך, ניצבת דמות במדים מלאים של חיל הרגלים. בנקודת זמן זו שירת הדוכס מיורק כקולונל ברגימנט של המשמר הסקוטי.
הלווית אליזבת, המלכה האם.
ב-8 באפריל 2002, בשעה 16:40, עמדו צ'ארלס, נסיך ויילס, הנסיך אנדרו, דוכס יורק, הנסיך אדוארד, רוזן וסקס ודייוויד ארמסטרונג-ג'ונס, ויקונט לינלי (בנה של הנסיכה מרגרט), כמשמר כבוד ליד ארונה של סבתם, אליזבת, המלכה האם. ארבעת הנסיכים החליפו את משמר הכבוד של "פלוגת הקשתים המלכותית" (Royal Company of Archers) והם בעצמם הוחלפו על ידי משמר כבוד של "משמר הפרשים" (Yeomen of the Guard) לאחר עשרים דקות. הן הנסיך מוויילס והן הדוכס מיורק לבשו את מדי הצי המלכותי, בעוד שרוזן וסקס וויקונט לינלי לבשו בגדים אזרחיים. רוזן וסקס שירת בחיל הנחתים המלכותי, אך סיים לפני תום הכשרתו והלורד לינלי לא שירת מעולם שירות צבאי. במהלך חילופי המשמרות נכחו גם שני בניו של הנסיך מוויילס, הנסיך ויליאם והנסיך הארי.