אחר כך הייתה לה מערכת יחסים עם ג'ון וולטרס אותו הכירה מזה זמן רב. הוא היה עוזר מנהל במה במחזה "High Spirits" שבו הופיעה. הם נפרדו אחרי שגרו יחד כשנתיים.
בנובמבר 2000 אושפזה סימס בבית חולים ואחרי סיבוכים בניתוח שגרתי נפלה לתרדמת.
היא נפטרה ב-27 ביוני 2007. גופתה נשרפה בקרמטוריום פאטני וייל , ואפרה פוזר בשטח בית הקברות.
פיל היל
פיליפ (פיל) טול היל הבן (באנגלית: ; 20 באפריל 1927 - 28 באוגוסט 2008) היה נהג מרוצים אמריקאי. זכה באליפות הפורמולה 1 בעונת 1961 וניצח 3 פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן ו-3 פעמים במרוץ 12 השעות של סברינג.
קריירת מרוצים.
היל נולד בפלורידה, מיאמי וגדל בסנטה מוניקה, קליפורניה בה חי עד למותו. בין השנים 1945 ל-1947 למד לתואר במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך עזב את הלימודים לפני סיומם והחל לעבוד כמכונאי בקבוצות מרוץ. במרץ 1958 זכה יחד עם פיטר קולינס במרוץ 12 השעות של סברינג. ביוני זכה ביחד עם אוליבר גנדביין במרוץ 24 השעות של לה מאן לאחר שנהג במרבית הלילה בתנאים קשים תחת גשם כבד ויולי השתתף בגרנד פרי צרפת, מרוץ הבכורה שלו בפורמולה 1, כשהוא נוהג בקבוצת מזארטי. באותה שנה. הצמד ניצח שוב את המרוץ בשנים 1961 ו-1962.
בעונת 1959 הצטרף לקבוצת פרארי, במהלכה הגיע שלוש פעמים לפודיום וסיים רביעי באליפות הנהגים. באותה שנה ניצח בפעם השנייה במרוץ 12 השעות. בעונתו השנייה השיג את ניצחון הבכורה, כשסיים ראשון את הגרנד פרי האיטלקי. בעונת 1961 ניצח בגרנד פרי הבלגי. הניצחון מיקם אותו במקום השני, אחרי וולפגנג פון טריפס בן קבוצתו, כשנותרו רק שני מרוצים לסיום העונה. תאונה קטלנית שאירעה במהלך הגרנד פרי האיטלקי הובילה למותו של פון טריפס, יחד עם 15 צופים שהיו בקהל באותה עת. פיל, שניצח בתחרות, זכה באליפות. הוא רשם גם זכייה כפולה במרוצי הסיבולת בלה-מאן ובסברינג והשיג ניצחון נוסף בלה-מאן גם בשנה שלאחר מכן.
בסיום עונת 1962 עזב את קבוצת פרארי והצטרף לקבוצת ATS, שהוקמה שנה קודם על ידי פורשי פרארי. במהלך העונה סיים רק מרוץ אחד ולא צבר נקודות. בעונת 1964 נהג עבור קבוצת קופר ובסיומה פרש מתחרויות פורמולה ועבר להתחרות בקטגוריות מכוניות ספורט עד לפרישתו הסופית בשנת 1967.
לאחר הפרישה.
לאחר שפרש מתחרויות הרכב הקים יחד עם קן ווהן את חברת "היל וווהן", שעסקה בשחזור כלי רכב קלאסיים. העסק הצליח מאוד במהלך שנות ה-70 וזכה במספר פרסים. היל היה שותף בעסק על לשנת 1995.
בנוסף, שימש כפרשן בתוכנית הספורט של ערוץ ABC וכתב פעמים רבות במגזין הרכב "Road &amp; Track". הכתבות עסקו בעיקר בדגמים ומרוצים היסטוריים. היל שימש שופט בתחרות המכוניות הקלאסית המתקיימת מדי שנה בפבל ביץ', קליפורניה.
היל היה נשוי לאלמה שעימה הביא לעולם שלושה ילדים: דרק, ונסה וג'ניפר. בנו, דרק, התחרה באליפות העולם בפורמולה 3000 בין השנים 2001–2003, אך נאלץ לפרוש עקב מחלתו של אביו.
באוגוסט 2008 נלקח על ידי משפחתו לסיור במוזיאון מכוניות המרוץ ההיסטורי במונטריי, קליפוניה ולאחריו אושפז בבית החולים בעיר. מספר ימים לאחר מכן נפטר בעקבות סיבוך שנגרם ממחלת הפרקינסון שממנה סבל.
MSC (פירושונים)
600-609 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 609 - 600 לפנה"ס
וילהלמינה מפרוסיה
ביירות (פירושונים)
אירנה הרנד
אירנה הרנד (בגרמנית: Irene Harand; 6 בספטמבר 1900 - 3 בפברואר 1975) הייתה ציירת אוסטרית, פעילת זכויות אדם, פעילה נגד אנטישמיות וחסידת אומות עולם.
ביוגרפיה.
הרנד נולדה להורים קתולים בווינה וארגנה מחאות נגד רדיפות היהודים על ידי גרמניה הנאצית. היא ייסדה את ארגון "Weltbewegung gegen Rassenhass und Menschennot" (תנועה עולמית נגד שנאה על רקע גזעני וסבל אנושי) בשנת 1933 והייתה פעילה בקמפיין במסגרת זו ברחבי אירופה לפני מלחמת העולם השנייה.
הרנד לא התנגדה לשלטונו האוסטרופשיסטי של אנגלברט דולפוס ולמפלגת חזית המולדת האוסטרית בראשה עמד, אך לחמה באנטישמיות ובנאציזם. כדי להתנגד לספרו של אדולף היטלר מיין קאמפף ("מלחמתי"), כתבה הרנד ספר בשם "מלחמתו: תשובה להיטלר מאירנה הרנד".
כאשר גרמניה הנאצית פלשה לאוסטריה ב-1938, הייתה הרנד בסיבוב הרצאות בלונדון וכך ניצלה מכיוון שהנאצים קבעו מחיר על ראשה - 100,000 רייכסמארק. לאחר מכן היגרה לארצות הברית, שם הקימה את הפורום האוסטרי, אשר לאחר המלחמה היה הבסיס לפורום התרבות האוסטרי , בראשו עמדה.
ב-1969 קיבלה הרנד את תואר הכבוד חסידי אומות העולם מיד ושם בשם מדינת ישראל על התנגדותה לנאצים ולאנטישמיות. הרנד מתה בניו יורק ב-1975 ונקברה ברובע זימרינג בווינה. בשנת 2008 נקראה על שמה כיכר ברובע וידן בווינה.
שטרובה
כריסטה ברן
כריסטה ברן לבית דנר (בגרמנית: Christa Beran; 1922–1992) הייתה אוסטרית שקיבלה את התואר "חסידת אומות העולם" בשנת 1985.
כריסטה סייעה לאדית האן בר, יהודיה אוסטרית מווינה, להשיג דרכון ארי מזויף על מנת למנוע את גירושה לפולין.
כריסטה נתנה לאדית תעודת טבילה, את תעודת הסטודנט שלה ואת מכסת בולי המזון שהבטיחו לאדית הקצבת מזון. כריסטה דיווחה למשטרה שהיא איבדה את מסמכיה ב-29 ביולי 1942 בעת שיט על הדנובה. אדית האן נטלה את זהותה של כריסטה, עברה למינכן ושרדה את המלחמה בגרמניה כפועלת כפייה בחוות אספרגוס באוסטרבורג בצפון מזרח גרמניה ובחברה מסחרית באשרסלבן . לאחר מכן נישאה לגרמני והתיישבה בעיר ברנדנבורג אן דר האוול.
6,000,001
"6,000,001" היא סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי משה הופמן. הסדרה, המונה 10 חיתוכי-עץ, עוסקת בנושא השואה.
היסטוריה.
משה הופמן, ישראלי ניצול שואה יליד הונגריה, יצר בשנת 1967 סדרה של 10 חיתוכי עץ העוסקים בנושא השואה. העבודות הודפסו על ניירות בריסטול לבן בסטודיו של האמן בירושלים. הדפסים אלו, שהודפסו מפלטות בגודל של כ-60x80 ס"מ, הם מן הגדולים ביותר שיצר האמן בחייו. הסדרה הוצגה לראשונה בשנת 1974 בתערוכה שהתקיימה בעקבות מלחמת יום הכיפורים בבית האמנים בירושלים. אחד מעותקי הסדרה נתרם לאוסף סדנת ההדפס ירושלים על ידי האמן. חלק מן הסדרה הוצג בתערוכה "חיתוך העץ בישראל 1986-1920" (1986), שהתקיימה בסדנת ההדפס ירושלים וכן הוצגה במלואה בתערוכה הרטרוספקטיבית של הופמן במוזיאון ישראל (1997).
בעבודות בולט השימוש באיקונוגרפיה נוצרית, הדבר מתבטא בתיאורי צליבה ובשימוש בהילות. בהדפס MH-128, לדוגמה, מעוטרים ראשי היהודים במסדר בהילות כדוגמת קדושים נוצריים. גדעון עפרת הצביע על שלוש גישות ייצוג שונות בעבודות - ריאליזם, תיאור אלגורי והפשטה. המעורבות זו בזו. בהדפס MH-124, לדוגמה, הופך התיאור הריאלי של הסלקציה לתיאור אלגורי, על ידי עיצובו בצורה של צלב.
הופמן פירש בטקסט אוטוביוגרפי את ה"אחד" בשמה של הסדרה - 6,000,001 - כביטוי למותו של האל ואת אובדן האמונה של האדם. יהודית שפיצר תיארה את סדרה זו כביטוי מאשים כנגד הדת וכנגד האל עצמו.
העותקים מן הסדרה נמצאים באוסף סדנת ההדפס ירושלים ובאוסף יד ושם.
מריה לואיזה מאוסטריה
ז'קלין ון מרסן
ז'קלין איבון מטה (ז'ק) ון מרסן (בהולנדית: Jacqueline van Maarsen; נולדה ב-30 בינואר 1929) היא הולנדית וכורכת לשעבר. היא ידועה בזכות ידידותה עם כותבת היומן אנה פרנק.
נעורים.
ון מרסן נולדה באמסטרדם לבית הולנדי-יהודי. אביה, היימן ון מרסן, היה יהודי הולנדי ואמה אלינה הייתה צרפתיה נוצריה. ב-1940, כאשר הנאצים פלשו להולנד, נאלצה ון מרסן לעזוב את בית הספר ולעבור לבית ספר יהודי, שם התיידדה עם אנה פרנק, סאנה לדרמן וחנה גוסלר. ון מרסן הייתה מזכירתו של מועדון פינג-פונג שאת הקמתו יזמו חברותיה.
אנה פרנק וון מרסן התיידדו ולעיתים קרובות ביקרו זו בביתה של זו. ביולי 1942 הסתתרה משפחתה של אנה פרנק ללא ידיעת ון מרסן. ביומנה הביעה אנה פרנק ביקורת עצמית באשר לתובעניות שהפגינה כלפי ון מרסן: "אני רק רוצה להתנצל ולהסביר את הדברים", כתבה. לאחר חודשיים וחצי במסתור כתבה אנה פרנק מכתב פרידה לוון מרסן ביומנה ונשבעה לקיים עמה ידידות לכל חייה. ון מרסן קראה קטע זה רק עם פרסום היומן.
בתקופה זו חשה ון מרסן את איומי המעצר עקב יהדותו של אביה, שכן הנאצים היו עוצרים יהודים בכל רחבי הולנד. אמה הנוצרית של ון מרסן הסירה את סימן הזיהוי "ג'יי" מתעודות הזהות של המשפחה (לוון מרסן היה אבא יהודי) וכך יכלה ון מרסן להינצל מהיתפסות באקציה וגירוש בטרנספורט, ואף הצליחה לחזור ללמוד במערכת החינוך הכללית.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
אחרי המלחמה, כשהתגלה שאנה פרנק נספתה, יצר אוטו פרנק, אביה של אנה, קשר עם ון מרסן. ון מרסן הייתה מהראשונים שלהם הראה פרנק את יומנה של אנה פרנק. בשנת 1947 פורסם "יומנה של נערה צעירה".
ון מרסן למדה כריכת ספרים וזכתה להכרה מקצועית. ב-1954 נישאה לחבר ילדותה, רוד סנדרס, ולהם שלושה ילדים. היא כתבה חמישה ספרים על ידידותה עם אנה פרנק ובשנת 2008 הופיעה בסרט תיעודי על חברי כיתתה של אנה פרנק.
ון מרסן חיה באמסטרדם ולה שבעה נכדים.
מאז 1987 נשאה הרצאות על אנה פרנק בבתי ספר בגרמניה ובארצות הברית.
כיום כותבת ון מרסן סיפורים קצרים, בהשראת מסעותיה.
נתן לס
נתן לס (1905 - 7 ביוני 2000) היה רופא, מהאלרגולוגים, הראשונים בארץ ישראל, מייסד ומנהל היחידה למחלות אלרגיה בבית החולים הדסה בתל אביב.
ביוגרפיה.