קבאד הראשון (488-531) היה שליט פעיל ורפורמיסטי. הוא תמך בכת הקהילתית שנוסדה בידי מזדק, שדרש שהעשירים ישתתפו בנשיהם ובעושרם עם העניים. מטרתו של קבאד הייתה כנראה להפחית את השפעתם של האצילים. רפורמות אלה הובילו להדחתו ולכליאתו בשושן, ואחיו הצעיר ג'מסאפ הומלך ב-496. אך קבאד הראשון ברח מהכלא ב-498 ומלך ההונים (האפתליטים) נתן לו מחסה.
ג'מסאפ, שמלך לשנתיים (496-498), נחשב כמלך טוב שהפחית את המיסים על מנת לעזור לעניים ולאיכרים. הוא גם האמין בדת המזדאית המקובלת, בניגוד לאביו שניסה לתמוך בכתות הטרודוקסיות. אך לאחר שקבאד הראשון חזר עם צבא גדול שנתן לו מלך ההונים, ג'מסאפ ויתר על כס המלכות והשיב אותה לאחיו.
תור הזהב השני (498-622).
תור הזהב השני החל עם ההמלכה השנייה של קבאד הראשון. בתמיכת ההונים, קבאד הראשון החל במלחמה כנגד הרומאים. ב-502, הוא כבש את תאודוסיופוליס שבטורקיה של היום, אך לא הצליח להחזיק בה לאורך זמן. ב-503 הוא כבש את אמידה שעל החדקל. ב-504, פלישה לארמניה של ההונים המערביים מהקווקז הביאה להפסקת אש, להשבה של אמידה לשלטון רומאי ולהסכם שלום ב-506. ב-521 קבאד איבד את השליטה על לאזיכּה, ששליטיה החליטו לתמוך ברומאים; ניסיון של האיברים ב-524 לעשות את אותו הדבר הביא למלחמה נוספת בין רומא ופרס. ב-527 התקפה רומאית כנגד נציבין נהדפה והמאמצים הרומאיים לחזק את עמדותיהם בחזית נכשלו. ב-530, קבאד שלח צבא תחת פירוז המיראני להתקיף את עיר הגבול הרומאית החשובה דארה. הצבא נוצח בידי הגנרל הרומאי בליסאריוס, בקרב דארה. צבא פרסי שני תחת מיחר-מיחרו נוצח בסאטאלה בידי כוחות רומאיים, אך ב-531 צבא פרסי ניצח את בליסאריוס בקרב קליניציום, וב-532 הוסכם על שלום "נצחי". אף על פי שלא יכול להשתחרר מעול ההונים, קבאד הצליח להשיב את הסדר לפנים הממלכה ומלחמותיו כנגד הרומאים נחשבו למוצלחות. הוא גם ייסד כמה ערים שנקראו על שמו, ודאג למיסוי ולמנהל פנימי תקינים.
לאחר קבאד הראשון, מלך בנו ח'וסרו הראשון, הידוע גם כאנושירבאן ("בעל נשמת האלמוות" - 531-579). הוא המפורסם ביותר מבין השליטים הסאסאניים. ח'וסרו הראשון מפורסם בשל רפורמות הממשל שלו. הוא ייסד מערכת מיסוי המבוססת על סקר קרקעות שבו החל אביו, וניסה בכל דרך להגדיל את הכנסותיה ורווחתה של האימפריה. ח'וסרו הראשון גם יצר צבא חדש של אבירים שקיבלו תשלום וציוד מהממשל המרכזי, במקום השיטה הפאודלית שהייתה נהוגה עד אז, וכך קשר יחד את הצבא והבירוקרטיה לממשל המרכזי במקום לשליטים המקומיים.
אף על פי שהקיסר יוסטיניאנוס הראשון (527-565) שילם לו שוחד של 440,000 מטבעות זהב כדי שלא יתקיף אותו, בשנת 540 ח'וסרו הראשון הפר את ה"שלום הנצחי" של 532 ופלש לסוריה, שם הוא בזז את אנטיוכיה ולקח סכומי כסף גדולים ממספר ערים אחרות. בשנת 541 העיר לאזיכה עברה לצד הפרסי, ובשנת 542 מתקפה ביזאנטית גדולה בארמניה נכשלה. ב-545 הוסכם על הפסקת אש לחמש שנים, אבל ב-547 העיר לאזיכה שוב החליפה ידיים בעזרת הביזאנטים. לאחר מכן היו קרבות מקומיים באזור, והוסכם שוב על שלום ב-562.
לאחר ח'וסרו הראשון עלה לשלטון בנו הורמיזד הרביעי (579-590), שבסוף מלכותו מרדו בו האצילים בעלי הייחוס והמליכו תחתיו את בנו, ח'וסרו השני פרויז (590-628); כדי להבטיח את בלעדיותו הורה ח'וסרו לנקר את עיני אביו ולאחר מכן להוציאו להורג, אך אז הכתיר המצביא בהראם צ'ובין את עצמו כמלך הסאסאנים בהראם השישי (590–591), והאומה התפצלה עד לדיכוי המרד בידי ח'וסרו בקרב בלרת'ון. במהלך המרד נמלט ח'וסרו לסוריה ומיד אחר כך לקונסטנטינופול, שם הקיסר מאוריסוס (582–602) הסכים לעזור לו בתמורה לקבלת כמה ערים הנמצאות כיום באזור טורקיה ולקבלת הבטחה לפיה לא תתערב עוד פרס בענייני איבריה וארמניה.
ח'וסרו חתם על הסכם שלום עם האימפריה הביזנטית, אך לאחר מותו של מאוריסוס פלש ח'וסרו לביזנטיון וכבש בזו אחר זו את סוריה, אסיה הקטנה ומצרים, ובדרכו צר על דמשק וירושלים וכבשן, כשבמהלך הכיבוש נשבה הצלב האמיתי. הביזנטים התקשו להתנגד לכיבושיו, משום שהם היו קרועים מבפנים בעקבות מתחים פנימיים, כמו גם בשל חדירות לאימפריה דרך הדנובה.
לבסוף, בשנת 622, הצליח הקיסר הביזנטי הרקליוס (שֶיָּרַש את פוקאס ב־610) לצאת לקרב עם צבא חזק. בשנת 624 הוא התקדם לצפון מָדַי, שם הרס את מקדש האש הגדול בגנזכּ. מספר שנים אחר כך, בשנת 626, הוא כבש את לזיסתאן. מאוחר יותר באותה שנה המצביא הפרסי שהרבראז התקדם לכלקדון וניסה לכבוש את קונסטנטינופול עם בני ברית אָבַרים. הניסיון נכשל וכוחותיו הובסו, ולפיכך נסוג עם צבאו מאנטוליה בשנת 628. הרקליוס הביס את הצבא הפרסי בקרב נינווה והתקדם לכיוון קטסיפון. ח'וסרו השני ברח מהמעון החביב עליו בדסתגרד (ליד בגדאד) מבלי להראות התנגדות. באותו הזמן חלק מהאצילים הפרסים שחררו את בנו הבכור, קבאד השני (שמלך בחלק מאוד קטן של 628), אותו כלא ח'וסרו השני, והמליכו אותו למלך בליל ה־23 בפברואר 628. ארבעה ימים אחר כך נרצח ח'וסרו השני בארמונו. באותו הזמן חזר הרקליוס בניצחון לקונסטנטינופול. בשנת 629 הוחזר אליו הצלב האמיתי ומצרים שוחררה.
קבאד השני מת מספר חדשים אחר שעלה על כס המלוכה, לכאורה כתוצאה ממחלת הדבר (אם כי יש המשערים שמצא את מותו בהתנקשות שהייתה חלק מן האנדרלמוסיה ששררה באימפריה לאחר מות אביו), והאימפריה הסאסאנית שקעה לאנרכיה בד בבד עם מאבקי כוחות פנימיים בתוך משפחת המלוכה על כס השלטון; יזדגרד השלישי זכה לבסוף בכס, אך בטרם היה בידיו זמן לתפוס את מושכות השלטון עלו על האימפריה הסאסאנית צבאות הח'ליף האסלאמי השני עומר בן אל-ח'טאב והביסו את הצבא הפרסי בקרב אל-קאדסיה, שהתרחש ב-636. המוסלמים התקדמו לתוככי שרידיה של האימפריה וכבשוה, עיר הבירה קטסיפון נפלה לידיהם בתוך זמן קצר והאימפריה הסאסאנית שקעה בתהום הנשייה.
סאסאנים
קרב אווירי
לילה של יום מפרך
שי אבוטבול
שי אבוטבול (נולד ב-16 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר והיה קפטן קבוצת הפועל תל אביב.
קריירה.
אבוטבול גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ושיחק בנבחרות הצעירות של ישראל. אבוטבול הופיע 16 פעמים במדי נבחרת הנערים, במדיה כבש 6 שערים, ולאחר מכן רשם 6 הופעות ושער אחד במדי נבחרת הנוער.
הופעתו הראשונה בקבוצת הבוגרים של הפועל תל אביב הייתה בשנת 2002, במשחק מול בני יהודה תל אביב במסגרת גביע הטוטו. מאז מופיע אבוטבול עם המספר 18 על גבו. בפברואר 2003 הופיע אבוטבול לראשונה במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, במשחק מול הנבחרת הצעירה של ארמניה. בסך הכל הופיע 17 פעמים במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, וכבש שלושה שערים. ב-20 באפריל 2005 כבש את שערו הראשון בהפועל תל אביב, במשחק מול הפועל נצרת עילית במסגרת המחזור ה-20 של ליגת העל.
עד לשנת 2007 לא הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה באופן קבוע, אך בשנה זו חל שיפור גדול ביכולתו, כשהגיע לקבוצה המאמן אלי גוטמן, ואבוטבול הפך לשחקן מפתח בקישור. בעונת 2008/2009 הוביל את הקבוצה להתמודדות על האליפות מול מכבי חיפה. בתחילת העונה כבש את שערו הראשון במסגרת אירופית, במשחק מול וויוודינה נובי סאד הסרבית בסיבוב המוקדמות של גביע אופ"א. ב-28 בפברואר 2009, במהלך משחק ליגה מול בני סכנין, תוקל אבוטבול בחריפות על ידי אייזיק אובודו אוקוצ'ה ושבר את קרסולו. כתוצאה מהפציעה עבר אבוטבול סדרת ניתוחים ונזקק לתקופת החלמה ארוכה, כך שלא חזר עוד לשחק בעונה זו. הקבוצה סיימה את העונה במקום השני ובפגרת הקיץ האריך אבוטבול את חוזהו לעוד 5 עונות.
במהלך עונת 2009/2010 חזר אבוטבול בהדרגה לסגל הקבוצה והיה שותף להישגים הגדולים של הקבוצה בעונה זו – זכייה בדאבל ומקום ראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית. בסיבוב הראשון של עונת 2010/2011 כבש אבוטבול שער בניצחון 2–0 על מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר, אחרי כמעט שנתיים שלא הבקיע. בעונה זו העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות וזכה עמה בגביע נוסף.
בעונת 2011/2012, לאחר עזיבתו של גילי ורמוט, מונה אבוטבול לקפטן שני בהפועל תל אביב, והוא ענד את סרט הקפטן כאשר ואליד באדיר לא שיחק. עם זאת, לקראת סיום העונה הושעה אבוטבול על ידי הבעלים דאז, אלי טביב, לאחר שתקף אותו בראיון. בעקבות השעייתו ופציעה ממנה סבל, החמיץ אבוטבול את גמר הגביע בו ניצחה הפועל 2–1 את מכבי חיפה. עם זאת, בתום המשחק ועל אף התנגדות טביב, הצטרף אבוטבול לבאדיר וליגאל אנטבי בהנפת הגביע השלישי ברציפות בו זכתה הקבוצה. את פתיחת העונה שלאחר מכן החמיץ אבוטבול עקב פציעה, וחזר לשחק רק בינואר 2013. בפלייאוף של עונת 2012/2013 כבש אבוטבול לראשונה בקריירה צמד שערים, במשחק מול מכבי חיפה באצטדיון בלומפילד שהסתיים בתיקו 2–2.
לקראת עונת 2013/2014, בעקבות פרישתו של באדיר, מונה אבוטבול לקפטן הפועל תל אביב בצוותא עם גילי ורמוט. בעונה זו בישל אבוטבול שני שערים וכבש שער אחד, בניצחון 4–0 על מכבי חיפה באצטדיון בלומפילד. בעונת 2014/2015 כבש שלושה שערי ליגה.
ב-27 במאי 2015, לאחר 13 שנים בקבוצה הבוגרת של המועדון, שוחרר אבוטבול מהפועל תל אביב. ב-11 באוקטובר 2015 חתם במכבי שעריים מליגה א', במדיה שיחק עונה אחת.
ב-1 בספטמבר 2016 הודיע אבוטבול על פרישה ממשחק פעיל.
חייו האישיים.
אבוטבול נישא לקרן בשנת 2005, ולהם חמישה ילדים משותפים. בשנת 2014 השתתפו אבוטבול ואשתו בתוכנית הדוקו-ריאליטי ״מאמא ליגה״ בערוץ 10, העוסקת בנשות כדורגלנים.
International Electrotechnical Commission
חאבייר פאס