ב-12 באפריל 1995, שבועיים לאחר מותה של סלינה, הכריז מושל טקסס באותה העת, ג'ורג' ווקר בוש, על "יום סלינה"; אירוע רשמי של המדינה שחל בסמוך ליום ההולדת שלה. בוש אמר כי סלינה מייצגת את "המהות של תרבות דרום טקסס". ב"יום סלינה" התאספו כאלף מעריצים בקברה והחלו לשיר שירי עם מקסיקניים מסורתיים; בהמשך, היה עירוב של המשטרה במטרה לשמור על הסדר. לבסוף, אורגן טקס רקוויאם בו נכחו למעלה מ-3,000 אנשים.
באפריל ובמאי באותה השנה כתבו כמה אירופאים-אמריקאים בטקסס ל-"Brazosport Facts" שאלות בנושא המוות של סלינה; היו שנפגעו ש"יום סלינה" נחגג בסמוך ל"חג הפסחא". אחרים אמרו, "חג הפסחא חשוב יותר מיום סלינה" והאמינו שאנשים צריכים לתת לה לנוח על משכבה בשלום ולהמשיך בחייהם. אנשים רבים ששלחו פניות לעיתון, דיברו על "יום סלינה", תוך שחלקם מתחו ביקורת על ההחלטה לקיים יום רשמי לזכרה, בעוד שהיו מי שהצדיקו אותה. חלק מהתגובות תוארו כ"כאלו שלא ניתן להוסיף לגיליון של העיתון". יוצרת הסרטים הלטינית לורדס פורטילו אמרה שהיא לא יודעת מי זו סלינה כששמעה על הרצח. כלפי "The Monitor" הופנו תגובות שליליות מכמה קוראים שחשבו ש"די בכך שסלינה תופיע בעמוד הראשון של העיתון". אחד מהקוראים התקשר להנהלת העיתון וטען כי "לאנשים אינטליגנטים אין עניין בסלינה". בתגובה, אמר העורך של העיתון "אני באמת מקווה שלא. זה יצביע על הרבה אידיוטים בדרום טקסס".
כשנודע על מותה של סלינה, היו שטענו כי היא "לא כל כך חשובה" והציעו ללטינים "להתגבר על זה". ג'ו ניק פטוסקי מ-"Texas Monthly" אמר כי אנגלו-אמריקאים ומקסיקנים-אמריקאים היו חלוקים בתגובותיהם למותה. פטוסקי אמר כי האנגלו-אמריקאים "לא הבינו על מה כל המהומה". ב-"Corpus Christi Caller Times" פורסם כי הדעות כלפי מותה היו חלוקות שכן, חלקן היו גזעניות.
בסרט התיעודי של סלינה משנת 1997, בעל חנות שואל כמה לטינים שרצים לעבר הזמרת כדי לקבל את חתימתה, "מי זאת סלינה?". האמריקאים הרגישו שהסצנה "לא רלוונטית" ו"עוקצנית יתר על המידה". מעריצה של סלינה אמרה כי האירוע המתואר בסצנה "קורה כל הזמן ללטינים ולחבריהם" והוסיפה ש"הם מרגישים שמתעלמים מקהילתם". לוריין מילר אמרה, "סלינה פקחה את עיניי", בעוד שמעריץ אחר אמר, "אף אחד לא נותן לך לשכוח שאתה אמריקאי-מקסיקני בארצות הברית". (כלומר, התכוון לכך שמתייחסים אליהם באופן קבוע בצורה גזענית)
תעשיית המוזיקה.
בזמן מותה של סלינה, 52% מכלל מכירות המוזיקה הלטינית היו מכירות של מוזיקה מקסיקנית אזורית; רובן היו של מוזיקת הטחאנו, שהפכה לאחת מסוגות המוזיקה הלטיניות הפופולריות ביותר. המוזיקה שלה הובילה את התחייה של הסוגה והכניסה אותה למיינסטרים. כלי תקשורת רבים תיארו אותה כ"מלכת מוזיקת הטחאנו". חברות התקליטים הגדולות, ביניהן EMI רקורדס, SBK רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ, CBS רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט החלו להחתים אמני טחאנו שיתחרו ביניהם בשוק המוזיקה הלטינית. עם זאת, פרק זמן לאחר מותה, שוק מוזיקת הטחאנו דעך והפופולריות של הסוגה ירדה. תחנות הרדיו בארצות הברית שניגנו מוזיקת טחאנו החלו לנגן מוזיקה מקסיקנית אזורית ובשנת 1997 הייתה KQQK תחנת הרדיו היחידה שניגנה מוזיקת טחאנו ללא הפסקה. באמצע שנות האלפיים, תחנות הרדיו בארצות הברית כבר לא ניגנו מוזיקת טחאנו, תוכניות טלוויזיה הפסיקו לארח אמני טחאנו וחברות תקליטים גדולות הפסיקו לספק חוזי הקלטות לאמני הטאחנו לאחר שנת 1995. סלינה הפכה לאמנית הטחאנו הנמכרת והמצליחה ביותר בכל הזמנים, ותקליטיה המשיכו להימכר במשך השנים. היא נחשבת לאמנית הטאחנו היחידה שאלבומיה מצליחים לשהות במצעד הבילבורד 200 שבארצות הברית. לאחר מותה, הוחלפה מוזיקת הטחאנו בפופ לטיני כסוגה הלטינית הפופולרית ביותר במדינה.
בתוך שעות מרצח סלינה, נמכרו כל אלבומיה בחנויות התקליטים; EMI לטין החלה ללחוץ על הספקים של תקליטיה שיתחילו לייצר אותם בכמויות גדולות עקב הביקוש הצפוי. גלוריה בלסטרוס, נציגת המכירות של הסיטונאים הדרום-מערביים בסן אנטוניו, אמרה לבילבורד כי מלאי 5,000 העותקים של אלבומיה נמכרו עוד בצהרי היום בו נרצחה. נציגי EMI לטין אמרו לחנויות התקליטים שהזמינו עוד עותקים מתקליטיה והודיעו כי עקב הביקוש חסר התקדים, הם לא יצליחו להביא מלאי חדש והדבר ייקח כמה ימים. לבסוף, נציגי EMI לטין סיפקו כ-500,000 עותקים מתקליטיה לחנויות, תוך שבועיים מיום הרצח. שירה "Fotos y Recuerdos" הגיע למקום הרביעי במצעד השירים הלטיניים של בילבורד, ביום בו היא נרצחה; הוא הגיע לבסוף למקום הראשון ב-15 באפריל 1995. בסמוך לכך, הסינגלים שלה "No Me Queda Más", "Bidi Bidi Bom Bom", "Como la Flor" ו-"Amor Prohibido", נכנסו מחדש למצעד השירים הלטיניים ולמצעד השירים המקסיקניים האזוריים. אלבומה משנת 1994, "Amor Prohibido", נכנס מחדש למצעד הבילבורד 200 והתברג במקום ה-92; עליה של 520 אחוזים במכירותיו. 12,040 עותקים נמכרו בשבוע בו נרצחה. בשבוע שלאחר מכן עלה למקום ה-32 עם 28,238 עותקים שנמכרו, המהוות גידול של 135 אחוזים. "Amor Prohibido" שהגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים הלטיניים ב-31 במרץ, הגיע למקום הראשון ב-15 באפריל גם כן. שלושת אלבומיה, "Entre a Mi Mundo", ' ו-' נכנסו מחדש למצעד האלבומים הלטיניים, תוך שהם איישו את ארבעת המקומות הראשונים במצעד האלבומים המקסיקניים האזוריים. עקב מכירתם חסרת התקדים, הם גרמו לתופעה שכונתה "טירוף קניות האלבומים הלטיניים" ביפן, גרמניה וסין, שם נמכרו במאות אלפי עותקים.
"Dreaming of You", אלבום הקרוסאובר עליו עבדה סלינה בזמן מותה, יצא ביולי 1995. ביום צאתו, נמכר בלמעלה מ-175,000 עותקים בארצות הברית (שיא מכירות של כל הזמנים לאישה – סולו) תוך שנמכר בלמעלה מ-331,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. סלינה הפכה לאמנית השלישית בהיסטוריה (ביחד עם ג'נט ג'קסון ומריה קארי) שהצליחה למכור עם אלבום למעלה מ-300,000 עותקים בשבוע אחד. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 והיה לאלבום הלטיני היחיד בכל הזמנים שהצליח לעשות זאת. "Dreaming of You" היה לאלבום הראשון של אמן סולו שנפטר, שהצליח לכבוש את פסגת המצעד. הפתיחה של האלבום הפכה לאחת מעשר הפתיחות הגדולות ביותר במצעד ולפתיחה הגדולה ביותר של אישה במצעד. כאשר "Dreaming of You" נכנס למצעד הבילבורד 200, היו בו בסך הכול חמישה אלבומים של סלינה בו זמנית ובכך הפכה לאישה הראשונה בתולדות המצעד שעשתה זאת. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לאלבום 59 תוארי פלטינות לטיניות במדינה, על מכירות של למעלה מ-3.54 מיליון עותקים. נכון לשנות ה-20 של המאה ה-21, האלבום נחשב לאלבום הלטיני הנמכר ביותר בכל הזמנים בארצות הברית, פי נילסן סאונדסקאן. נכון לשנת 2015, הוא נמכר בלמעלה מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם. בחמש שנים הצליחו חמשת אלבומיה של סלינה להימכר בסכום כולל של ארבעה מיליון דולרים. סלינה הוכנסה להיכל התהילה של המוזיקה הלטינית של בילבורד, היכל התהילה של הארד-רוק קפה בשנת 1995, היכל התהילה של דרום טקסס, והיכל התהילה של מוזיקת הטחאנו בשנת 2001. בדצמבר 1999 היא זכתה בתואר "האמן הלטיני הנמכר ביותר בשנות ה-90" ו"האמן הלטיני הנמכר ביותר של העשור", על ידי בילבורד; זאת על סמך המכירות של 14 הסינגלים שלה ואלבומיה שיצאו באותה העת.
הלוויה ומחוות.
ביום בו סלינה נרצחה, אנשים נשארו ערים במהלך כל אותו הלילה, תוך שהקימו מאות אנדרטאות ברחבי טקסס וקליפורניה. תחנת הרדיו טחאנו 107 נתנה חסות לחלק מהאירועים שחלו בעקבות הרצח ואילו KRIO-FM נתנה חסות לאירוע נוסף שהתרחש בקניון סאות' פארק ב-31 במרץ, בו השתתפו 5,000 אנשים. תחנות הרדיו בטקסס השמיעו את המוזיקה שלה ללא הפסקה. ב-1 באפריל קיימו 3,000 ממעריציה אירוע נוסף, שהתרחש בבייפרונט פלאזה וגם במהלכו הם נשארו ערים כל הלילה גם כן. במהלך האירוע הוכרז כי הצפייה הפומבית בארון המתים שלה תיערך באודיטוריום בייפרונט למחרת. מעריציה מילאו את המקום באורך של קילומטר וחצי (1500 מטרים). שעה לפני פתיחת הדלתות החלו לצוץ שמועות שהארון ריק, מה שגרם למשפחת קינטנייה לפתוח אותו.
כ-30,000 עד 40,000 מעריצים עברו ליד הארון שלה. יותר מ-78,000 חתמו על ספר תנחומים. הפרחים שהיו מסביב לארון, הובאו מהולנד. לבקשת משפחתה, נאסר לצלם את האירוע בווידאו או בפלאש. באותו היום התקיים בקתדרלת סן פרננדו שבמרכז העיר סן אנטוניו טקס מיסה עבורה, בהשתתפות מקהלת מריאצ'י. בארצות הברית כנסיות עם שיעור גבוה של מתפללים לטינים ערכו תפילות לזכרה.
כתב שסקר את המאורע פרסם כי "סמלים אגדיים" רבים כמו סמלים נוצריים בדמויות מלאכים, קדושים, מרפאים ומושיעים, "נקשרו לסלינה" על ידי מעריציה. בנוסף, הייתה מחווה עבורה במהלך חגיגות יום פטריק הקדוש בכנסייה הקתולית שביוסטון, טקסס. הכומר והאב סאל דג'ורג' החליט לערוך מחווה עבורה ושאל אנשים (בעיקר ילדים) מה הם חשבו שהעתיד צפן לה. באותו היום ניגן תקליטן את המוזיקה שלה בפארק קטן בסמוך לכנסייה.ב-3 באפריל 1995 השתתפו כ-600 אורחים — (בעיקר בני משפחתה) — בקבורתה של סלינה בפארק "Seaside Memorial", ששודרה בשידור חי על ידי תחנת הרדיו של "קורפוס כריסטי וסן אנטוניו" ללא הסכמת משפחתה. כומר המשתייך לארגון "עדי יהוה" מהעיר לייק ג'קסון שבטקסס הטיף בשפה האנגלית וציטט את דבריו של אחד משליחי ישו, פאולוס מהפרק החמישה-עשר באיגרת הראשונה אל הקורינתים. במקביל, מאות אנשים החלו לחוג במעגלים עם מכוניתיהם.