בישראל צוין היום לראשונה ב-17 במאי 2006, תחת הכותרת "הבנ"ה". היום צוין ב-25 פעילויות שונות ברחבי הארץ, בהן השתתפו אישי ציבור, ובהם השרה יולי תמיר, וחברי הכנסת יוסי ביילין, זהבה גלאון ודב חנין. נשיא מדינת ישראל משה קצב, פרסם הודעת תמיכה רשמית במטרות היום ובגנות ההומופוביה בקוראו לציבור לגלות סובלנות ולעקור כל ביטוי שנאה ועוינות. שרת החינוך, יולי תמיר, הודיעה מעל בימת הכנסת כי תוסיף את המאבק בהומופוביה לתוכנית הלימודים במערכת החינוך. בשנת 2011 השיקו נינו אבסדזה מקדימה וניצן הורוביץ את השדולה הגאה של הכנסת במסגרת אירועי היום הבינלאומי נגד הומופוביה שנערכו בתל אביב. מדי שנה מתקיימת צעדת יום ההבנ"ה של נוער העיר תל אביב-יפו, המתחילה בגן מאיר ומסתיימת בכיכר התרבות.
בשנת 2015, חברי ארגון הלהט"ב בלאוס, "Proud to be Us Laos" ציינו במדינה את היום הבינלאומי הראשון בשטחה בתמיכת ארגון האיחוד האירופי אשר דווח גם כן בטלוויזיה הלאומית, ערוץ טלוויזיה ממשלתי.
פרויקט ברוניי, שהוקם בשנת 2015, מבקש לקדם זכויות אדם, לרבות חופש דת, חופש ביטוי וזכויות להט"ב בברוניי באמצעות מדיה חברתית. הקבוצה ארגנה אירוע קהילתי פרטי בשנת 2016, שציין את היום הבינלאומי הראשון של ברוניי.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה נחגג לראשונה בבהוטן ב-2016. משרדי האו"ם במדינה פתחו בקמפיין מקוון להגנה על זכויות הלהט"ב. דגל הגאווה הונף במדינה לראשונה, בבית האו"ם בטהימפהו. ב-2018 האירוע נערך במלון מיגמר עם נציגי הממשלה וכן מהחברה האזרחית והתקשורת. האירוע נצפה מאז בכל שנה.
ב-17 במאי 2018, במהלך ציון היום בהודו נערכו פעילויות ברחבי המדינה, כולל בבופאל, דלהי, מומבאי, קולהפור, טריוונדרום ולאקנאו. שגרירויות זרות רבות בהן אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, ברזיל, קנדה, קוסטה ריקה, קרואטיה, צ'כיה, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, יוון, איסלנד, אירלנד, איטליה, יפן, לטביה, ליטא, לוקסמבורג, מלטה, מקסיקו, ניו זילנד, הולנד, נורווגיה, פורטוגל, סרביה, סלובניה, ספרד, שוודיה, שווייץ, הממלכה המאוחדת וארצות הברית הביעו תמיכה בזכויות הלהט"ב במדינה, ואישרו מחדש את מחויבות מדינותיהן לקידום זכויות אדם.בהונג קונג, בכל יום בינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביופוביה, מתקיימת תהלוכה ברחבי האזור להפגנת סולידריות. תהלוכת ציונו הראשונה נערכה בשנת 2005. בשנים האחרונות נראתה גם מעורבות פוליטית לנפוצה יותר בציונו אשר כללה מספר מחוקקים בולטים אשר השתתפו בתהלכה ובמצעדי הגאווה עבור הפגנת סולידריות עם הקהילה.
בשנת 2015 פרסם משרד הפנים הירדני הצהרה על זכויות להט"ב בתגובה לפרסום סביב אירוע בבירת ירדן, עמאן. בהצהרה נאמר כי זכויות להט"ב מתנגשות עם האסלאם, שעל פי חוקת המדינה היא הדת הרשמית, וכי החוק הירדני מפליל את קיום ישיבות הציבור ללא אישור מוקדם וכן התנהלות ציבורית המפרה את השלום או את תפאורה של החברה. הצהרה זו הייתה בתגובה לפרסום סביב אירוע זכויות הלהט"ב שהתקיים בעמאן בציון היום הבינלאומי בשנים 2014 ו-2015, למטרות חינוכיות ודיון במצב הקהילה הגאה הירדנית בשטחי המדינה. באירועים השתתפו פעילים רבים וחברי הקהילה והארגון "בני ברית להט"ב בירדן". באירוע השני שהתקיים בשנת 2015 שגרירת ארצות הברית בג'ורדן אליס וולס הייתה אחת הדוברות. האירוע שהתקיים בשנת 2015 פורסם כמעט בכל כלי התקשורת המקומיים.
המהדורה הראשונה של אירוע גאווה בבירת לבנון, ביירות התקיימה בין התאריכים 14–21 במאי 2017 במקביל לציון היום הבינלאומי במדינה. האירוע משך אליו 4000 משתתפים באירועים שכללו תצוגות אופנה, ערב סיפורי להט"ב, הקרנות סרטים, מספר מסיבות, מופעי דראג ואירועים חברתיים נוספים.
ב-17 במאי 2018, לציון היום בקוריאה הדרומית, לבשו שמונה סטודנטים בגדים בצבעי דגל הגאווה באוניברסיטה הפרסביטריאנית ובסמינר התאולוגי (PUTS). ביולי 2018 העניקה האוניברסיטה לארבעה סטודנטים עונשים הכוללים השעיה משיעורים בשל המעשה. ביולי 2019 זכו הסטודנטים בתיק כשבית המשפט המחוזי במזרח סיאול קבע כי על האוניברסיטה לבטל את העונשים ולשלם את שכר הטרחה של הסטודנטים.
באפריל 2018 החליטה "Sina Weibo", אחת מפלטפורמות המדיה החברתית הפופולרית ביותר בסין, לאסור על הצגת כל הנושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב. הדבר עורר במהירות ביקורת חריפה מצד הציבור ויומון העם, העיתון הרשמי של מפלגת השלטון, המפלגה הקומוניסטית הסינית. הביקורות כללו שימוש בהאשטאג "#IamGay" (אני הומוסקסואל) להפגנת סולידריות עם קהילת הלהט"ב הסינית אשר נצפה יותר מ-240 מיליון פעמים בפלטפורמה. מספר ימים לאחר מכן "Sina Weibo" ביטלה את האיסור. סינים רבים פירשו את תגובת יומון העם כאות לכך שהממשלה עשויה לרכך את יחסה לזכויות להט"ב. עם זאת, קמפיין לציון היום הבינלאומי בקמפוסים בבתי הספר נאסר על ידי פקידים ממשלתיים כעבור חודש בלבד.
היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה מצוין במונגוליה מאז 2011 עם אירועים הנוסדים על ידי מרכז הלהט"ב המונגולי. בשנת 2013 אורגן שבוע הגאווה הראשון על ידי חברי הקהילה לציונו ומאז שנת 2014, המרכז מארגן מדי שנה את "ימי השוויון והגאווה" לקידום אי-אפליה.
מיאנמר חגגה את מצעד הגאווה הראשון שלה במספר ערים ברחבי המדינה בשנת 2012 לציון היום הבינלאומי.
אפריקה.
בבנין, ב-17 במאי 2013 ארגנו אגודות הלהט"ב בקוטונו אירוע ציבורי לתמיכה בציון היום במכון פרנסיס, שמשך קהל מגוון של 200 איש,
במאי 2016 ארגנו מספר עמותות להט"ב בתוניסיה קבלת פנים לאירוע גאווה קטן בבירת המדינה, תוניס. העמותות ארגנו בנוסף אירועים והפגנות פומביות לציון היום באותו החודש.
השפעה.
נכון לשנת 2019, כ-69 מדינות עדיין מפלילות מערכות יחסים הומוסקסואליות, מה שאומר שמיליוני הומואים, לסביות וביסקסואלים אינם מסוגלים לחיות את חייהם בגלוי. כמו כן, ב-26 מדינות, אנשים טרנסג'נדרים נתונים לעונשים, ונמצאים בסיכון לא פרופורציונלי לאלימות ברחבי העולם. בעוד כי "IDAHOBIT" משמש לעיתים קרובות כפלטפורמה לארגון יוזמות לקידום המאבק לזכויות קהילת הלהט"ב במדינות רבות, אף במדינות כגון אוגנדה או בנגלדש בהן ההומוסקסואליות מופללת.
יאשיהו וודג'ווד
אנדז'יי פאנופניק
סר אנדז'יי פאנופניק (בפולנית: Andrzej Panufnik; 24 בספטמבר 1914 - 27 באוקטובר 1991) היה מלחין, פסנתרן ומנצח פולני.
חייו.
ילדות ולימודים.
פאנופניק נולד בוורשה, בנם השני של אם כנרת ואב בונה כינורות חובב (אך ידוע-שם). מגיל צעיר נקרע בין עניין במוזיקה לבין הקסם שנסכה עליו המכניקה של מטוסים. סבתו הסדירה לו שיעורי פסנתר, אך על אף הכישרון שגילה, לימודיו היו אקראיים ורחוקים מהתמדה. כתלמיד חיבר אי-אילו נעימות פופולריות שזכו להצלחה, אבל אביו לא ראה בעין יפה את נטיית בנו לקריירה מוזיקלית. בסופו של דבר נכנע האב והתיר לנער ללמוד מוזיקה, בתנאי שייגש לבחינות בגרות. פאנופניק נכשל בבחינת הקבלה ללימודי פסנתר בקונסרבטוריון של ורשה, אבל הצליח להתקבל כתלמיד לכלי הקשה. לאחר תקופה קצרה נטש את כיתת כלי ההקשה והתרכז בלימודי קומפוזיציה וניצוח; הוא עבד קשה והשלים את הקורס בזמן קצר בהרבה מן המצופה.
אחרי שסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1936 תכנן לנסוע לווינה וללמוד שם ניצוח במשך שנה אצל פליקס ויינגרטנר, אך זימון לשירות לאומי אילץ אותו לדחות את הגשמת התוכנית. פאנופניק נזכר איך שמע, בלילה שלפני הבדיקה הרפואית לשירות, ברדיו את השיר הפולני "בוגורודז'יקה". השיר כבש אותו כליל והוא נשאר ער עד שעות הלילה המאוחרות ושתה כמויות עתק של קפה שחור. כתוצאה מכך, לא עבר את הבדיקה הרפואית ונפסל לשירות צבאי. במקום זה ניצל את השנה הפנויה להרוויח כסף ומוניטין בכתיבת מוזיקה לסרטים.
פאנופניק נסע לווינה ב-1937 ללימודים אצל ויינגרטנר. הוא מימש גם את כוונתו ללמוד מוזיקה אצל מלחיני האסכולה הווינאית השנייה, אך על אף התפעלותו מן המגבלות שאכף ארנולד שנברג על כתיבת מוזיקה כדי לשוות אחדות אמנותית ליצירה, המוזיקה בשיטת שנים-עשר הטונים לא משכה אותו. פאנופניק חזר לפולין לפני תום השנה שייעד לשהייתו בווינה, זמן קצר לאחר הכרזת האנשלוס, כאשר המצב הפוליטי הביא להרחקת ויינגרטנר מן האקדמיה.
המלחמה של פאנופניק.
בתקופת הכיבוש הגרמני של ורשה במלחמת העולם השנייה יצר פאנופניק דואו פסנתר עם ידידו, המלחין ויטולד לוטוסואבסקי, והשניים הופיעו בבתי קפה בוורשה. זו הייתה הדרך היחידה שאפשרה לתושבי פולין לשמוע מוזיקה חיה במסגרת החוק, כיוון שארגון קונצרטים היה בלתי אפשרי תחת שלטון הכיבוש, שאסר על התכנסויות מאורגנות. פאנופניק גם הלחין כמה "שירי מרי מחתרתיים" אסורים, שנעשו פופולריים בקרב הקהילה הפולנית. בתקופה זו חיבר "פתיחה טראגית" וסימפוניה שנייה. בהמשך התאפשר לפאנופניק לנצח על קונצרטים למטרות צדקה, שבאחד מהם בוצעה לראשונה הפתיחה הטראגית שלו. הוא נמלט מוורשה עם אמו החולה ממש לפני מרד ורשה בשנת 1944, והשאיר את כל המוזיקה שלו בדירתו. כשחזר לעיר ההרוסה באביב 1945 כדי להביא לקבורה את אחיו ולהציל את כתבי היד שלו, גילה, שכל הפרטיטורות שלו, שניצלו מן החורבן הכללי, הושלכו למדורה בידי הדייר החדש בדירתו.
ריאליזם סוציאליסטי.
אחרי מלחמת העולם השנייה עבר פאנופניק לקרקוב, שם מצא עבודה בחיבור מוזיקה לסרטים ליחידת הקולנוע של הצבא. רוב המוזיקה יועדה לסרטי תעמולה; מאוחר יותר סיפר פאנופניק על תלאותיו של במאי סרט תעמולה על חיבור הכפרים לחשמל, שלא הצליח למצוא בית ללא אספקת חשמל ונאלץ אפוא להרוס עמודים ולפרק תשתיות כדי להסריט את בנייתם.