בימוי הסרט הוצע לבמאים כארתור פן, פיטר בוגדנוביץ', מייק ניקולס, וג'ון בורמן (שמאוחר יותר ביים את סרט ההמשך), שטען כי הסרט "אכזרי לילדים". בעקבות הצלחת הסרט הקשר הצרפתי משנת 1971, הוסכם לשים את מלאכת הבימוי בידיו של ויליאם פרידקין. פרידקין התאמץ מאוד כדי להשיג תגובה אמיתית משחקניו, בדומה לשיטות העבודה של ד.וו גריפית'. הוא נהג לירות באקדח ללא התרעה מוקדמת באתר הצילומים, ואף סטר לאב ויליאם אומאלי לפני צילום סצנה שבה האב דייר ספד לאב קאראס לאחר נפילתו במדרגות. הדבר העליב כמה מחברי צוות ההפקה הקתולים. בנוסף, צוות ההפקה רתם הן את לינדה בלייר - לסצנת הריחוף - והן את אלן בורסטין - לצורך הטחתה בקיר - לרתמות עור שלחצו על גופן, מה שהוציא מהן זעקות כאב, שהשתמשו בהן בסרט. לבסוף, פרידקין מיקם את חדרה של רייגן במקרר ענק לצורך צילום אותנטי של סצינות גירוש השדים המקפיאות. זאת, בנוסף לשעות העבודה הארוכות, יצרו אווירת מתח בסט הצילומים. לפחות שלושה סיומים אלטרנטיביים נשקלו לסרט, כאשר אחד מהם נכלל אף בגרסת הבמאי.
"הליכת העכביש".
נערת הגומי לינדה ר. הייגר נשכרה לצורך ביצוע הסצנה בה רייגן יורדת במדרגות ביתה בהליכת עכביש, כשהיא הפוכה על גבה. הסצנה הוסרה לבסוף בעריכה על ידי פרידקין בטענה כי הופיעה בשלב מוקדם יחסית בסרט, לפני שהדיבוק שלט בילדה לחלוטין. כמעט שלושים שנה אחרי, פרידקין שינה את דעתו והוסיף את הסצנה בגרסת הבמאי, שיצאה בסוף שנת 2000. קיימות מספר גרסאות לסצנה זו, כאשר הן מופיעות בתוספות המיוחדות של הסרט.
מוזיקה.
פסקול הסרט הוצע למלחינים כמו לאלו שיפרין והרכב טנג'רין דרים, אך פרידקין השתמש לבסוף במנגינות הקונצ'רטו לצ'לו של המלחין הפולני קשישטוף פנדרצקי. במהדורת ה-CD המוקדמת יצא גם הקטע "Tubular Bells" של מייק אולדפילד, שנהפך לפופולרי מאוד בעקבות יציאת הסרט. במהדורת 25 שנה לרגל יציאת הסרט, נוספו 15 דקות לפסקול הסרט, שכעת כלל את המנגינות שהולחנו בידי לאלו שיפרין.
מקומות צילום.
אתר החפירות הארכאולוגיות בתחילת הסרט ממוקם בחאטרה שבעיראק, כאשר צוות צילום בריטי נשלח לצלם במקום מכיוון שלארצות הברית לא היו יחסים דיפלומטיים עם עיראק באותם זמנים. סצנת מותו של האב קאראס צולמה למרגלות גרם המדרגות שברחוב אם בג'ורג'טאון, שצופה בחומר גומי קשיח למניעת חבלות גופניות. בית מקניל צולם באולפני ההסרטה אשר במנהטן. סט הצילומים בחדר השינה היה צריך להיות מקורר בטמפרטורות נמוכות מאוד על מנת להשיג את נשיפות הפה הקפואות של האב מרין והאב קאראס בעת צילום סצינות גירוש השד.
אגדות אורבניות ואירועים במהלך הצילומים.
מספר מקרים חריגים אירעו בעת התקופה בה הוסרט הסרט, כולל מותם של תשעה אנשים הקרובים לצוות ההפקה ושריפה שפרצה על סט הצילומים. אירועים אלה ככל הנראה היו המצאה פרסומית ששוחררה על ידי אולפני ההפקה כדי לקדם את מכירות הסרט, או שהומצאו בידי צהובונים. כך או כך, היו שמועות שעל הסרט רבצה קללה, היות שהוא עוסק באירוע שטני.
ביקורות והכנסות.
הסרט "מגרש השדים" יצא ב-26 בדצמבר 1973 וגרר אחריו תגובות מעורבות ושנויות במחלוקת. רבים מצופי הסרט יצאו מאולמות הקולנוע כשהם בסערה רגשית גבוהה לנוכח המראות שהוצגו בסרט, והיו שנדרשו לטיפול רפואי במקום. בנוסף הואשם הבמאי כי שתל בסרט מסרים חבויים.
לצד מבקרים שקטלו את הסרט עקב היותו בוטה ואלים בצורה מוגזמת, היו שהיללו את פועלו של ויליאם פרידקין במאמצו ליצור סרט אותנטי ככל האפשר.
הסרט הניב הכנסות של מעל 66 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית וקנדה בעת יציאתו לקולנוע, זכה להצלחה מיידית והפך לסרט השני הכי פופולרי באותה שנה (לאחר "העוקץ" של פול ניומן ורוברט רדפורד). נכון להיום, הכנסותיו הכוללות נאמדות בלמעלה מ-400 מיליון דולר.
ההמשכים וסרטים משויכים.
בשנת 1977 יצא סרט ההמשך מגרש השדים 2: הכופר (The Exorcist II: The Heretic), אותו ביים ג'ון בורמן. לינדה בלייר ומקס פון סידוב שבו לגלם את דמויותיהם של רייגן והאב מרין. הסרט הציג שורה של פלשבקים למקרה גירוש השדים הראשון, ובנוסף גירוש שדים שנעשה על נער צעיר בשם קאקומו באפריקה כמה שנים קודם לכן. את קאקומו המבוגר גילם ג'יימס ארל ג'ונס. הסרט היה כישלון בביקורות, בעיקר משום שזנח במעט את מוטיב הפחד ששלט בסרט הקודם.
בשנת 1990 יצא מגרש השדים 3 (The Exorcist III), אותו ביים בלאטי עצמו, והסרט התבסס על ספרו "לגיון". בסרט כיכבו לי ג'יי קוב וג'ייסון מילר, ששבו לגלם את דמויותיהם של הבלש קינדרמן והאב קאראס. העלילה ממשיכה את קורותיו של האב קאראס כ-15 שנים לאחר מאורעות הסרט הראשון, כאשר הבלש קינדרמן חוקר פרשיות רצח מסתוריות שמאחוריהן עומד כוח שטני. בסרט גם השתתף בראד דוריף בדמותו של הרוצח. הסרט זכה להצלחה והצליח להחזיר את הצלחה של המקורי, אף קבל מספר מועמדויות לפרסי סאטורן.
שני סרטי הקדמה ל"מגרש השדים" המקורי נוצרו במאה ה-21. הראשון, מגרש השדים: ההתחלה, יצא בשנת 2004 בבימויו של רני הארלין, וכיכבו בו סטלאן סקארסגארד ואיזבלה סקורופקו. העלילה מתמקדת באב מרין, שהשתתף בחפירות ארכאולוגיות בקהיר בתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר במהלכן מצא שרידי כנסייה מהאימפריה הביזנטית. לא הכל מתגלה כשורה, כאשר האזור כולו מושפע מנוכחותו של רוע אפל. למרגלות הכנסייה מתגלה מקדש קדום בו חבויים סממנים שטניים של השד, שאותו האב מרין יפגוש שוב מאוחר יותר בסרט "מגרש השדים". הסרט הפך לאכזבה אצל המבקרים, שסיפורו חלש ואינו מקורי וכמעט בלי קשר לסרט הראשון.
סרט ההקדמה השני הוא דומיניון: פריקוול למגרש השדים, שיצא שנה מאוחר יותר ובוים על ידי פול שרדר. בסרט שב סקארסגארד לגלם את דמותו של האב מרין, והעלילה דמתה לסרט ההקדמה הראשון, אם כי בשינוי עלילתי מסוים. הגרסה של שרדר הצליח יותר מאשר הגרסה של הארלין והיה יותר נאמן למקור מאשר הגרסה של הארלין, למרות זאת הגרסה של שרדר נחלה כישלון בקופות משום פרסום חלש וגם משום יציאתו של "מגרש השדים: ההתחלה" היה לפניו והיה מעט יותר מצליח בקופות.
באוקטובר 2006 יצא מארז DVD בשם "The Exorcist - The Complete Anthology" שכלל את הגרסה הקולנועית המקורית, את גרסת הבמאי, ואת ארבעת ההמשכים/הקדמות שנעשו לסרט.
בשנת 1990 יצא סרט פרודיה בשם "שד קטן שלי" (Repossessed), אשר השתתפו בו לזלי נילסן ולינדה בלייר. בנוסף, נעשתה פרודיה על הסרט ב"מת לצעוק 2".
בשנת 2000 שודר סרט טלוויזיה ברשת שואוטיים בשם "Possessed". הסרט היה עיבוד טלוויזיוני לספרו התיעודי של תומאס ב. אלן, שתיעד מקרה אמיתי שאירע בשנת 1949 על נער צעיר אחוז דיבוק. בסרט כיכבו טימותי דלטון וכריסטופר פלאמר. הספר עצמו היווה השראה לספרו של ויליאם פיטר בלאטי, "מגרש השדים".
בשנת 2010 יצא הסרט לראשונה באיכות Blu-Ray במארז מיוחד, שכלל דיסק עם הסרט המקורי מ-1973 ודיסק עם גרסת הבמאי משנת 2000, שכוללת 11 דקות שלא נכללו בסרט המקורי. בנוסף האריזה מגיעה כספר באורך 38 עמודים שמספר על הפקת הסרט, על השחקנים ועוד.
חברת "מורגן קריק הפקות" הכריזה באוגוסט 2020 על כוונה להפיק רימייק של הסרט מ-1973 והוא מתוכנן לצאת ב-2021. זאת, על אף שבספטמבר 2015 הודיעה החברה שהיא לעולם לא תפיק רימייק.
באפריל 2021 הפיק היוטיובר לוגאן קאדמי סרטון וידאו פרודי ערוך כקדימון לקומדיה רומנטית, עם קטעים מהסרט המקורי בתוספת מוזיקה מתאימה לסרט קומי.
פרסים ומועמדויות.
הסרט היה מועמד במגוון קטגוריות במספר פרסים, בהם:
עברית (הוצאה לאור)
הוצאת עברית היא הוצאת ספרים, שנוסדה בראשית שנת 2004 על ידי יוסף כהן, שהיה לפני כן עורך המקומון הירושלמי "כל העיר".
ההוצאה פעילה בתחומי אקטואליה, היסטוריה קרובה וספרות יפה - בעיקר מתורגמת.
מסיפרי ההוצאה:
באמצע 2005, בעקבות הצלחתם של ספרי ההוצאה, נחתם הסכם שיתוף פעולה עם הוצאת כתר, שבמסגרתו משתמשת "הוצאת עברית" במנגנוני ההפצה וההדפסה של הוצאת כתר, וחלק מהספרים יוצאים לאור בהפקה משותפת של שתי ההוצאות.
פשוש (סדרת טלוויזיה)
פשוש (בצרפתית: Polochon) היא סדרת אנימציה צרפתית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1989. הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1991 -1992.
את שיר הפתיחה והסיום העברי של הסדרה ביצעה חני נחמיאס, לתרגום דפנה אילת.
מפרץ קרפנטאריה
מפרץ קרפנטאריה (באנגלית: Gulf of Carpentaria) הוא מפרץ רדוד המוקף משלושת עבריו ביבשת אוסטרליה, ומצוי בצפונה של היבשת. צפונית למפרץ מצוי ים אראפורה המפריד בין אוסטרליה לגינאה החדשה.
המפרץ נוצר במהלך עידן הקרח האחרון, והוא "צעיר" מבחינה גאולוגית.
גאוגרפיה.
המפרץ מוקף בשפלה שטוחה ונמוכה. ממערב למפרץ מצויה ארץ ארנהם ואזור טופ אנד של הטריטוריה הצפונית. ממזרח למפרץ מצוי חצי האי כף יורק. דרומית למפרץ מצויי אזור המכונה "אזור המפרץ" ("Gulf Country") של קווינסלנד.
אקלים.
אקלים המפרץ חם ולח. באזור המפרץ שתי עונות. העונה היבשה נמשכת בין אפריל לנובמבר, והיא מאופיינת ברוחות דרומיות מזרחיות ומזרחיות יבשות. העונה הרטובה נמשכת בין דצמבר ולמרץ ומרבית המשקעים יורדים בעונה זו.
היסטוריה.
האירופאי הראשון שחקר את אזור המפרץ היה ההולנדי וילם יאנסזון (Willem Janszoon), בשנת 1606. הולנדי נוסף, יארן קרסטנזון (Jan Carstenszoon), חקר את האזור בשנת 1623 וקרא למפרץ על שם פייטר דה קראפנטייר (Pieter de Carpentier) – המושל הכללי של איי הודו המזרחית ההולנדיים באותה עת.