פעילות הסינגור של לוץ למען זכויות נשים לא הסתיימה בזכות הבחירה, והיא המשיכה למלא תפקיד בולט במערכה הפמיניסטית. בשנת 1933, לאחר קבלת התואר במשפטים מהפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הפדרלית בריו דה ז'ניירו, השתתפה לוץ בוועידה הבין-אמריקאית במונטווידאו, אורוגוואי, והציגה מספר הצעות לשוויון מגדרי. ההצעה הבולטת ביותר הייתה קריאתה להתרכז מחדש בנושא שוויון מגדרי במקומות העבודה, במסגרת דיוני נציבות הנשים הבין-אמריקאית.
בשנת 1935 החליטה לוץ להתמודד לקונגרס הלאומי של ברזיל. היא הגיעה למקום השני אחרי קנדידו פסואה, והחליפה אותו כאשר נפטר שנה לאחר מכן, מה שהפך את לוץ לאחת הנשים הבודדות בקונגרס הברזילאי באותה תקופה. היוזמה הראשונה שהציגה לוץ בעת שכיהנה בקונגרס הייתה הקמת ועדת "חוק הנשים", שעסקה בניתוח כל חוק ותקנה ברזילאים כדי להבטיח שהם אינם פוגעים בזכויות האישה.
עם זאת, לוץ לא הצליחה לקדם את צעדיה כשז'טוליו ורגאס שב לכהן כדיקטטור בשנת 1937, מה שהביא להשעיית הפרלמנט ובכלל זה גם את ועדת "חוק הנשים". למרות זאת, לוץ המשיכה בקריירה הדיפלומטית שלה. היא הייתה אחת מארבע הנשים שחתמו על מגילת האומות המאוחדות בכנס הנשים הבין-אמריקני שהתקיים בסן פרנסיסקו בשנת 1945 וכיהנה כסגנית נשיאת הוועדה הבין אמריקאית לנשים בשנים 1953 - 1959.
קריירה מדעית.
לאחר שחזרה לברזיל בשנת 1918, התמסרה לוץ לחקר הדו-חיים, במיוחד דנדרובטיים - צפרדעי חץ הרעל ממשפחת האילניתיים. בשנת 1919, היא התקבלה לעבודה במוזיאון הלאומי של ריו דה ז'ניירו. לימים הפכה לנטורליסטית במחלקת הבוטניקה. לאורך כל חייה פרסמה לוץ מחקרים ופרסומים מדעיים רבים, בעיקר "תצפיות על תולדות חיי הצפרדע הברזילאית" (1943), "מקהלת צפרדעים בולטת בברזיל" (1946) ו"צפרדעים חדשות מהר איתאצ'יאיה". (1952) (Itatiaia Mountain). בשנת 1958, היא תיארה את הצפרדע המכונה "הצפרדע המהירה של לוץ" ("Paratelmatobius lutzii" Lutz and , 1958), הנקראת כך לכבוד אביה.
לוץ כובדה בשמות של שני מינים של לטאות ברזילאיות, "Liolaemus" "lutzae" ו- "Phyllopezus lutzae", וכן שלושה מינים של צפרדעים, "Dendropsophus" "berthalutzae", "Megaelosia lutzae" ו- "Scinax berthae" .
ועידות פוליטיות.
במהלך הקונגרס הבינלאומי של נשים עובדות ב -1919, קראה לוץ לשוויון בין המינים ולאזכור ספציפי של נשים בסעיפים המגנים מפני עוולות והתעללות.
בוועידת הנשים הפאן-אמריקאית ב -1922, קראה לוץ לשוויון זכויות והזדמנויות של נשים, עם דגש מיוחד על הכללה פוליטית.
לוץ הגיעה מוכנה לוועידה הבין-אמריקאית של מונטווידאו ב -1933אמנת מונטווידאו, עם מחקר על מעמדן החוקי של נשים באמריקה, וטענה כי לאום האישה הנשואה לא צריך להיות תלוי בזה של בעלה. היא גם הציעה נוסח הסכם שוויון זכויות ודחפה את הוועדה הבין אמריקאית של נשים להתמקד ולהתחייב מחדש לניתוח תנאי העבודה של נשים באמריקה.
במהלך ועידת האו"ם לארגון בינלאומי ב -1945 בסן פרנסיסקו, נאבקה לוץ יחד עם מינרבה ברנרדינו על הכללת המלה "נשים" בהקדמה למגילת האו"ם. בטיוטה הראשונה לא צוינה כלל המילה "נשים". לוץ ונציגות נוספות ממדינות אמריקה הלטינית נאבקו גם כנגד צירת ארצות הברית לוועידה וירג'יניה גילדרסלי ויועצות בריטיות נוספות, והתעקשו כי בסעיף האחרון יאמר: "... אמונה בזכויות אדם יסודיות, כבוד האדם, ובשוויון זכויות לגברים ונשים ולאומות גדולות וקטנות " בנוסף היא הציעה להקים ועדה מיוחדת של נשים שמטרתה יהיה לנתח את "מעמדן החוקי של נשים" סביב העולם כדי להבין טוב יותר את אי השוויון עמו מתמודדות נשים, ולהתכונן טוב יותר למאבק בכך. נזקפת לזכותה היותה הדוגלת הבולטת והעקשנית ביותר להכללת זכויות הנשים באמנת האו"ם, וללא פועלה זה, האו"ם היה נותר ללא מנדט להגן על זכויות נשים.
בשנת 1964 עמדה לוץ בראש המשלחת הברזילאית בוועידה הבין-אמריקאית ה-14 במונטווידאו בנוסף, בישיבה השנתית ה -15 של הוועדה הבין-אמריקאית לנשים שהתקיימה בשנת 1970, היא הציעה לערוך סמינר המוקדש לטיפול בבעיות הספציפיות שעומדות בפני נשים ילידות. אף על פי שהיא הייתה כבר בת קצת יותר משבעים בשלב זה של חייה, המשיכה לוץ להשתתף בכנסים ולדחוף להרחבת זכויות הנשים, כולל הוועידה העולמית לנשים ב -1975 במקסיקו סיטי.
פטירה.
ברטה לוץ נפטרה בשנת 1976 בגיל 82.
שוגר דדי
שוגר דדי (מאנגלית: Sugar daddy) הוא כינוי לאדם המעניק כספים, מתנות או גמול חומרי אחר, בתמורה לקשרים חברתיים. אופי מערכת היחסים של ה"שוגר דדי" עם מקבל ההטבות עשוי לכלול יחסי מין או להתאפיין באינטימיות, אך לא תמיד זהו המצב. הגורם המשלם בקשר בדרך כלל עשיר ומבוגר יותר. המונח הושאל לשיח בעברית, והוא שגור יותר מהמונח המשלים שוגר בייבי, שמתאר את מקבל טובות ההנאה הכספיות. המונח שוגר מאמא, המתאר "שוגר דדי" ממין נשי, נמצא אף הוא בשימוש, אך פחות.
על פי נתוני אתר המשמש פלטפורמת היכרויות ליחסים מסוג זה, משנת 2015, ארצות הברית היא המדינה שבה המספר הרב ביותר של מערכות יחסים מסוג זה, ולאחריה קנדה, בריטניה, אוסטרליה וקולומביה.
ב-11 באפריל 2018 עבר בסנאט האמריקאי "החוק למניעת סחר מין" , ובעקבותיו נסגרו אתרי היכרויות רבים שפעלו בארצות הברית לייסוד מערכות יחסים מסוג זה.
יש סוציולוגים שקוראים להוקיע תופעה זו ולהתייחס אליה כזנות. יש הרואים בתופעת ה"שוגר דדי" בתור המקבילה המודרנית לתופעת הקורטיזנה שהייתה נפוצה במאה ה-16, שהיו סוג של זונות צמרת, "עם לקוחות עשירים או מהמעמד העליון".
שוגר בייבי
שוגר מאמא
דקל דביר
דקל דביר (נולד ב-12 באפריל 1987) הוא מתופף, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי ישראלי.
ביוגרפיה.
דקל דביר נולד וגדל בכפר סבא לאם ספרנית ואב רואה חשבון. בגיל שמונה התחיל ללמוד לנגן בתופים. הוא למד תחילה כלי הקשה קלאסיים בקונסרבטוריון העירוני למוסיקה ולמחול בכפר סבא ובהמשך עבר למערכת תופים. בתקופה זו התעמק בג׳אז, ובהמשך גם ברוק אנד רול, פופ ופאנק.
קריירה מוזיקלית.
לאחר סיום לימודיו במגמת המוזיקה של תיכון כצנלסון בכפר סבא, שירת בצבא בלהקה הצבאית של חיל החינוך. לאחר סיום שירותו הצבאי החל דביר להתמקצע, ללמוד ולעסוק באופן מקצועי בתחום המוזיקה. בשנת 2004 הצטרף ללהקת Famous People והיה חבר בלהקה מספר שנים, במהלכן הוציאה הלהקה שני אלבומים.
ב-2005 הצטרף ללהקת המוזיקה היהודית רמזיילך, יחד איתה הוציא שני אלבומים: את האלבום "Ramzailech" בשנת 2011 ואת השני "Tsuzamen" ב 2015. ב-2008 היה חבר בלהקת הרוק "LeChuk". ב-2009 הוציאו את אלבומם הראשון וב 2012 את אלבומם השני.
בשנת 2008 דביר עבר להתגורר בארצות הברית בעקבות קבלתו ללימודי מוזיקה במכללת לוס אנג'לס למוזיקה (LAMA) שם קיבל מלגת לימודים. על סגל המורים שלו נמנו בין היתר מתופפי-על, כמו: ג׳ו פורקארו, טוני אינזלקו, רלף האמפרי ועוד.
לאחר סיום לימודי המוזיקה חזר לארץ ופתח בקריירה מוזיקלית פעילה. הוא ניגן בהפקות שונות, מחזות זמר ותוכניות טלוויזיה. דביר ניגן ושיתף פעולה עם מוזיקאים ואומנים שונים, בין היתר: עילי בוטנר וילדי החוץ, נורית גלרון, שלמה גרוניך, שפיטה, הרכב הרוק המתקדם project RNL ועוד. בשנת 2010 הצטרף ללהקת הגרובטרון. בשנת 2013 הצטרף ללהקת האינדי פופ הישראלית "לולה מארש" והיה חבר בלהקה כעשור. בשנת 2019 יצא אלבום הבכורה של פוטו מריאנה, דביר שותף ללחן, העיבוד וההפקה המוזיקלית לשיר ״ערים״ באלבום. כיום הוא מופיע עם הזמר ישי ריבו בארץ ובעולם. במקביל הוא משתף פעולה עם יוצרים שונים מתחום המוזיקה, בעיקר בהקלטת תופים וכלי הקשה והפקה מוזיקלית.
בן זוגה של הזמרת-יוצרת רותם שפי ושותף בהפקה המוזיקלית של שיריה. מתגוררים בגבעתיים.
המחלק הפלילי המוסקבאי
המחלק הפלילי המוסקבאי (ברוסית: Московский уголовный розыск, МУР) היא מחלקה מרכזית למודיעין משטרתי וחקירות פליליות במשטרת מוסקבה. היחידה הוקמה כמחלקת הבילוש הפלילית של מוסקבה (Московский уголовный сыск, МУС) במתכונתה המודרנית במאי 1881 ונחשבת לבולשת המוסקבאית וליחידת החקירות הפליליות הטובה ברוסיה. משרתים בה כ-4,000 שוטרים שמהווים כ-5% מסך השוטרים במשטרת מוסקבה כולה.
מטה המחלק ממוקם בכתובת: 127994, רוסיה, מוסקבה, רחוב פטרובקה, בניין 38 (בבניין הנהלת משרד הפנים של מוסקבה).
ראש המחלק מפברואר 2018, הוא מייג'ור גנרל המשטרה סרגיי ניקולאייביץ' קוזמין.
היסטוריה.
שורשי המחלק בלשכת הבילוש של מוסקבה (ברוסית: Сыскной приказ) שהוקמה בתקופת נסיכות מוסקבה, בשנת 1619, בהמשך היא הוחלפה בגוף בשם משלחת החקירות (רוסית: Розыскная экспедиция) שהוקמה בשנת 1763. בשנת 1782 הוקמה הלשכה לעניינים פליליים (Палата уголовных дел) והיא הייתה המחלקה במוסקבה של הז'נדרמריה הרוסית אשר בשנת 1866 שינתה את שמה למחלקת הבילוש הפלילי של מוסקבה. בתקופת האימפריה הרוסית התחרתה המחלקה על הבכורה בענייני חקירות פליליות מול המחלק הפלילי הפטרבורגי, שהוקם ב-31 בדצמבר 1866.
ב-5 במאי 1881 אורגנה כמחלקת הבילוש המוסקבאית כחלק ממחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית והמשיכה לתפקד כגוף לבילוש פוליטי עד 1917, כאשר הוקמה משטרת הפלילית המוסקבאית של המיליציה.
בתקופה הסובייטית התבססה כיחידת חקירות מרכזית במדינה ונותרה כזו גם לאחר התפרקות ברית המועצות.
גיוס.