בהנהלת חשבונות, מאזן בּוֹחַן הוא גיליון עבודה שבו מפורטות היתרות של כל כרטיסי החשבון בספר החשבונות של ישות חשבונאית בעמודות של חובה וזכות. סיכום צד החובה במאזן בוחן יהיה שווה תמיד לסיכום צד הזכות.
מאזן הבוחן או מאזן בוחן יתרות הוא גיליון עבודה הכולל את יתרות כל כרטיסי החשבון נכון למועד עריכת מאזן הבוחן. יתרות בחובה יהיו בטור החובה ויתרות בזכות יהיה בטור בזכות. דוגמה לטבלה משמאל.
מאזן בוחן כזה יכול להיות גם תלת טורי. מאזן בוחן תנועות או מאזן תנועה. במאזן בוחן זה יהיו יתרות פתיחה, סך סך כל התנועות במשך התקופה ויתרות הסגירה. מאזן בוחן זה נועד לצורכי בקרה. דוגמה משמאל. מאזן בוחן תלת טורי משלב את מאזן בוחן יתרות ומאזן בוחן תנועות בגיליון עבודה אחד. המדובר בטבלה המרכזת את כל כרטיסי החשבון וסוכמת את יתרותיהן בתחילת התקופה ובסופה, וגם כוללת מאזן הבוחן את תנועות הזכות והחובה במהלך התקופה. לדוגמה, ראו טבלה משמאל. במאזן מסוג זה, על כל זוג טורי חובה וזכות להיות בעל סיכומים שווים.
היתרות סגירה הם למעשה היתרות פתיחה, שהן היתרות סגירה של שנה קודמת בתוספות יתרות שהיו במהלך השנה. מאזן בוחן חולק לסעיפים מאזניים ותוצאתיים, סכום הסעיפים החובה והזכות שלהם חייב להיות שווה. ומכאן נגזר שמו מאזן, שזהו מאין משווה שצד החובה תמיד חייב להיות שווה לצד הזכות.
חוב אבוד
בתחום החשבונאות והמימון, חוב אבוד הוא החלק של החשבונות והשטרות שנתקבלו, כגון חשבון הלוואות וחשבון לקוחות חייבים, ואשר הפירמה אינה יכולה לגבות אותם. חוב אבוד נחשב בחשבונאות כהוצאה.
על פי עקרון ההקבלה בתחום החשבונאות, על ההכנסות וההוצאות להרשם בזמן התרחשותם. כאשר מתבצעת מכירה על החשבון, ההכנסה נרשמת בחשבון חייבים. הואיל וקיים סיכון שהלקוח לא ישלם, יש לרשום את חשבון החייבים בערך מימוש נטו. החלק שהוערך כלא ניתן לגבייה מופרש בחשבון הוצאות בשם "הוצאות חובות אבודים". בסוף כל מחזור חשבונאי, יש לבצע התאמה זאת בחשבון - חיוב החייבים שאינו ניתן לגבייה כהוצאה.
מיסוי בארצות הברית.
סוגים מסוימים של חובות אבודים נחשבים לבני-ניכוי. סעיף 166 של ה-Internal Revenue Code מתאר את התנאים שצריכים להתקיים על מנת להגיע לסטטוס אפשרות הניכוי.
הקריטריונים לניכוי:
כלומר, החוב מוגדר כחוב שנובע מקיומם של יחסי לווה-מלווה המבוססים על התחייבות תקיפה וניתנת לאכיפה לקבלת תשלום. על החוב הנידון להיות חסר ערך. ואולם, הבחנה זו מתחלקת אף היא לרמת יכולת הגבייה. יש לקבוע אם החוב הוא חסר ערך באופן חלקי או שמא חסר ערך לחלוטין. הסטטוס הראשון משמעו כי חלק מהחוב ניתן לגבייה בעתיד. מספר גורמים נלקחים בחשבון, כגון סטטוס פשיטת הרגל של בעל החוב, תנאי בריאות, סוג החוב (עסקי או לא עסקי) ומצב האשראי.
שער הערווה
שער הערווה הוא שיער בחזית איברי המין הזכריים והנקביים, על המפשעה, ולעיתים בחלק העליון והפנימי של הרגליים. אזורים אלו מוגדרים כאזור הערווה. על אף קיומו של שיער עדין באזור זה בילדות, המונח "שער ערווה" מתייחס דווקא לשיער העבה והארוך יותר שמתפתח בגיל ההתבגרות, המושפע מעלייה ברמת האנדרוגנים על העור באזור איבר המין. מסיבה זו, שער הערווה הוא חלק מהשיער האנדרוגני.
התפתחות שער הערווה.
אזור איבר המין אצל הילדים והילדות מאוכלס בשיער דק ועדין בטרם הגיעם לבגרות מינית. בסולם שלבי טאנר, המתייחס לסוג השיער ואופן התפתחותו, מסווג שלב זה כשלב ראשון. בתגובה לעלייה ברמת האנדרוגנים בגוף בגיל ההתבגרות, אזור איבר המין מתחיל להצמיח שיער עבה יותר, ולעיתים מתולתל יותר, בקצב הולך וגדל. התחלה זו של התפתחות שער הערווה מכונה בלעז "Pubarche". השינוי בכל זקיק שיער הוא פתאומי באופן יחסי, אך מידת ההתפרסות של שער הערווה באזור הערווה גדלה בהדרגתיות במשך שנים מספר.
אצל מרבית הנקבות מופיע שער הערווה לראשונה בקצות השפתיים הגדולות (שלב שני בשלבי טאנר), ומשם מתפשט מעלה לכֵּף הָעֶרְוָה (שלב שלישי) בשנתיים-שלוש הבאות, בסמוך לקבלת הווסת הראשון עבור מרבית הבנות. אצל מרבית הנשים הצעירות, בשנתיים שלאחר מכן ממשיך השיער להתפשט מטה, בכמות קטנה, אל החלק העליון של הירכיים ומעלה עם הקו עד לטבור.
אצל הזכרים, תחילת גדילתו של שער הערווה בשיער דליל על כיס האשכים או בבסיס העליון של הפין (שלב שני). בתוך שנה מספר השערות מסביב לבסיס הפין כה רבות עד כי אינן ניתנות לספירה (שלב שלישי). בתוך שלוש עד ארבע שנים מתמלא כל אזור הערווה בשער ערווה (שלב רביעי) שעה שהוא הופך לעבה וכהה יותר. עד השנה החמישית מתפשט השיער מטה לחלק העליון של הירכיים ומעלה לכיוון הטבור (שלב חמישי).
השיער ממשיך לגדול במרוצת השנים באזורים אחרים בגוף הרגישים לאנדרוגנים ולשיער האנדרוגני. אזורים אחרים אלו, בסדר גס בהתאם למידת רגישותם לאנדרוגנים ולשיער האנדרוגני, כוללים את בית השחי, אזור פי הטבעת, השפה העליונה, באזור קדמת האוזן (פיאות לחיים), סביב הפיטמה, באמצע בית החזה, החלק העליון של הצוואר - מתחת לסנטר, שאר החזה ואזור הזקן, גפיים וכתפיים, גב ועכוז.
על אף שניצני שער הערווה נחשבים לתחילתו או חלקו של תהליך הבגרות המינית, תחילת הופעתו של שיער זה (pubarche) מהווה תהליך עצמאי ונפרד מתהליך ההתבגרות של בלוטת המין, המובילה לבגרות מינית והפרייתית. שער הערווה יכול להתפתח באמצעות אנדרוגן של בלוטת יותרת הכליה אפילו כאשר השחלה והאשכים פגומים ולא פעילים.
קיימים הבדלים מעטים, אם בכלל, בבחינת גוף הגבר אל מול גוף האישה בהתייחס לצמיחת השיער בתגובה לאנדרוגנים. ההבדלים הדימורפיים הבולטים בתפוצת השיער בגוף הגבר ובגוף האישה נובעים בראש ובראשונה מהשוני ברמת האנדרוגנים אליו מגיעים בעת הבגרות.
מגוון שער הערווה.
קיים שוני בגון שער הערווה וצורתו בין אדם לאדם. אצל חלק מבני האדם שער הערווה עבה ו/או גס, בעוד שאצל אחרים הוא יכול להיות דליל ו/או עדין. מרקם השיער משתנה משיער מסולסל לשיער חלק לחלוטין.
שער הערווה ושער בית השחי יכולים אף לקבל צבע השונה לחלוטין משער הראש. אצל רוב האנשים והנשים הוא כהה יותר, אף שייתכן שהוא יהיה בהיר יותר. אצל גברים רבים דומה צבע שער הערווה לצבע שער הזקן (לפני שהוא הופך ללבן בעת זיקנה), יותר מלשאר השיער שבגוף. שער הערווה אצל גברים רבים מתפשט מעלה בקו שיער לכיוון הטבור. אצל מרבית הנשים, אזור שער הערווה הוא בצורת משולש הנמצא מעל כף הערווה. בדומה לשער בית השחי, שער הערווה תלוי בריכוז בלוטות חלב באזור.
תרבות.
היחס לשער הערווה דומה להתייחסות לשיער בית השחי בכך שבשניהם התגובות החברתיות והתרבותיות נעות בין תענוג לבחילה, בין אם ישנו נוכחות של שער ערווה ובין אם יש היעדרות של שיער זה. בדומה לכל עניין טעון מינית, ישנם אנשים בשני המינים שלהם השקפה חזקה בהתייחס לנושא זה, מבחינה תרבותית.
בשבטים אינואיטים מסוימים, בעקבות התפתחות גנטית הנובעת מעודף טוסטסטרון (פילוקוקוס), שערות הערווה אינן מפסיקות לצמוח לאורך. בשבטים אלו קיבלה גזימת השיער משמעות טקסית. גברים בעלי שיער ארוך יותר מברישים אותו מעל אזור החלציים בצורות המדמות הלבשה תחתונה אינואיטית מסורתית (גלג'רובה), ומתחזקים את המראה בעזרת גזימה וטיפוח יום יומי.
ברוב ארצות אמריקה הלטינית דוברות הספרדית, המילה "פנדחו" (pendejo) שמשמעותה המילולית היא "שער ערווה" משמשת כמילת עלבון, אם כי משמעותה המדויקת יכולה להשתנות מארץ לארץ. בקובה משתמשים בה בהוראת "פחדן", ובפרו המשמעות יכולה להיות "ערמומי". לפעמים הוראתה היא "שטוף זימה", אך ברוב הארצות המשמעות המקובלת ביותר היא "טיפש". גם מידת החריפות של העלבון משתנה מארץ לארץ - בעוד שבקובה, מקסיקו ופוארטו ריקו זו מילת עלבון חריפה ביותר, הרי שבארגנטינה, צ'ילה ואורוגוואי זה גידוף מקובל יותר בין ילדים ומתבגרים.
שיער ערווה באמנות.
באמנות מצרים העתיקה, נראה שער הערווה של נשים בצורה ישירה בדמות משולש שחור, כגון, בתמונות של אלת השמים נות. באמנות האירופית הקלאסית תואר שער הערווה של נשים רק לעיתים נדירות, לעומת שער הערווה של גברים, שהיה נפוץ יותר. לעיתים צויר השיער בסגנון מיוחד. באופן דומה, כך היה באמנות ההודית, ובציורים מזרחיים אחרים שבהם נראה אדם עירום. במאה ה־16 הרגיש מיכלאנג'לו האירופאי כי הוא יכול לפסל את פסל דוד עם שער ערווה מעוצב, ואולם, כאשר פיסל נשים, הן נשארו חסרות שיער באזורים שמתחת לראש. ואף על פי כן, ציוריו של מיכלאנג'לו בתקרת הקפלה הסיסטינית, בהם נראים זכרים עירומים, אינם מציגים שער ערווה.
עד המאה ה־17, רמזים לשער הערווה אצל נקבות נראו בתגליפים פורנוגרפיים, כגון זה של אגוסטינו קראצ'י. עד סוף המאה ה־18 צויר שער הערווה הנשי בצורה פתוחה בספרי מין יפניים – שונגה, במיוחד במסורת האוקיואי. תמונתו של הוקוסאי, "חלומה של אשת הדייג", המתארת אישה החווה פנטזיה ארוטית, היא דוגמה ידועה. מלבד זאת, ציורי ופסלי האמנות היפה שנוצרו לפני המאה ה־20 בתרבות המערבית, תיארו בדרך כלל נשים ללא שער ערווה, ואף ללא פות נראית לעין.
נטען כי ג'ון רסקין, סופר, מבקר ואמן אנגלי מפורסם, הורגל לכאורה לתיאורים בלתי מציאותיים של עירום חסר שיער ביצירות שלו, מאחר שמעולם לא ראה אישה עירומה לפני ליל הכלולות שלו. יש הטוענים שנישואיו בוטלו מכיוון שדחה את אשתו לאחר שראה את שער ערוותה. מקורה של תאוריה זו בביוגרפית של רסקין, מרי לוטנס, ואולם אין ראיות לטענות אלו. אחרים, בהם הביוגרפים טים הילטון וג'ון בצ'לור, טוענים כי רסקין נבהל מדם הווסת של אשתו, ולכן נדחתה.