במהלך 2019 נרצחו כ-70 אזרחים ערבים, ובעקבות זאת התקיימו מחאות בחברה הערבית על אוזלת ידה של המשטרה בטיפול באלימות. ארדן התייחס לאלימות בחברה הערבית ולקודים התרבותיים הנהוגים בה לדעתו, והציג את ההשקעה באכיפה במגזר הערבי. הוא נפגש עם נציגי הרשימה המשותפת לגיבוש תוכנית לשיפור הטיפול באלימות בחברה הערבית. התוכנית כללה מבצע מסירת נשק לא חוקי שהסתיים ב-5 בדצמבר 2019.
בממשלת ישראל ה-35.
במאי 2020 נענה ארדן להצעת נתניהו להתמנות לשגריר ישראל באו"ם, ובהמשך גם לשגריר ישראל בארצות הברית. עד כניסת המינוי לתוקף כיהן ארדן כשר לשיתוף פעולה אזורי.
שגריר ישראל באו"ם ובארצות הברית.
ביולי 2020 החל לכהן כשגריר ישראל באומות המאוחדות במקום דני דנון. בינואר 2021 החל לכהן, בנוסף לשליחותו באו"ם, כשגריר ישראל בארצות הברית, במקום רון דרמר, ובנובמבר 2021 סיים את תפקידו. ביוני 2022 נבחר לכהן כסגן נשיא העצרת הכללית של האו"ם.
חיים אישיים.
ארדן נשוי לשלומית שור, לשעבר דוברת עיריית בת ים, ואב לארבעה ילדים. התגורר בקריית אונו עד מינויו לשגריר באו"ם.
זאב בוים
זאב דוד (זאביק) בוים (30 באפריל 1943 - 18 במרץ 2011) היה חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה.
בוים נולד ב-1943 בירושלים לחנה ויוסף בוים ונקרא על שם זאב ז'בוטינסקי. משפחתו הייתה מראשוני המושב נחלת ז'בוטינסקי (כיום חלק מבנימינה). בצעירותו היה חניך ומדריך במעו"ז בית"ר. שירת בנח"ל והיה מ"פ בשריון. השתחרר בדרגת רב-סרן. למד היסטוריה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית.
היה מחנך ומנהל בבית ספר מקיף בקריית גת. בשנים 1980–1982 יצא עם משפחתו בשליחות והיה מנהל בית הספר היהודי-ספרדי במקסיקו. בשנת 1986 נבחר לראש העירייה של קריית גת ועמד בראשה עשר שנים, עד בחירתו לכנסת ה-14. חיבר יחד עם ישראל זינגרוב ספר על תולדות הציונות ("להיות עם חופשי") ועל תולדות המלחמה הקרה ("ההיסטוריה של ארצות הברית בשנות המלחמה הקרה").
בוים נפטר ב-18 במרץ 2011 ממחלת הסרטן בבית חולים בעיר מילווקי שבארצות הברית.
קריירה פוליטית.
נבחר לראשונה לכנסת בשנת 1996 מטעם סיעת הליכוד והיה מצליף הסיעה. לכנסת החמש עשרה נכנס לאחר בחירתו של משה קצב לכהונת נשיא מדינת ישראל וכיהן כיושב ראש הסיעה ויושב ראש הקואליציה.
ב-5 במרץ 2003 לאחר הקמת ממשלת שרון השנייה, מונה לכהן בתפקיד סגן שר הביטחון. עם הקמתה של מפלגת קדימה, בסוף נובמבר 2005, פרש מהליכוד והצטרף למפלגה החדשה.
ב-18 בינואר 2006 מונה בוים לשר הבינוי והשיכון ולשר החקלאות, וזאת לאחר שב-7 בנובמבר 2005 כשל ניסיון למנותו לשר בממשלת ישראל השלושים לאחר שהכנסת דחתה את הודעה הממשלה על צירוף השרים, וזאת בשל הפילוג בליכוד.
בשנת 2007 נטען בעיתונות כי קורות החיים של בוים, שהוצגו באתר האינטרנט של הכנסת ובאתרים נוספים, כללו תואר שני שלא היה לו, ומיד לאחר חשיפת התואר הכוזב של אסתרינה טרטמן הוסר מהאתרים גם התואר של בוים. בדיעבד הודתה יושבת ראש הכנסת דאז דליה איציק כי נפלה טעות ברישום באתר הכנסת ואין מדובר בהטעיה מצד בוים.
נבחר מטעם קדימה לכנסת ה-17 במקום ה-15 ברשימתה, ומונה לתפקיד השר לקליטת עלייה. ב-4 ביולי 2007, במסגרת סבב תיקים בממשלה, מונה לתפקיד שר הבינוי והשיכון, הממונה על מינהל מקרקעי ישראל.
לאחר שזכה במקום הרביעי בפריימריז שובץ בוים במקום ה-6 ברשימת קדימה לכנסת ה-18. בכהונה זו היה חבר ועדת החוץ והביטחון ויושב-ראש ועדת המשנה לבחינת מוכנות העורף במצבי חירום.
זמן קצר לפני שנפטר, נענה בוים להצעתו של צבי אבישר, מו"ל ועורך הספר "שרון חמש שנים קדימה", וחיבר ממיטת חוליו בבית החולים את מאמרו האחרון בו ביקר בחריפות את מפלגתו קדימה והעומדת בראשה באותה העת, ציפי לבני, על כך שהפקירו, לדבריו, את חבר ילדותו אהוד אולמרט בפרשת מעטפות הכסף.
חיים אישיים.
היה נשוי ואב לארבעה. בנו נהרג בשנת 1992 במהלך שירותו הצבאי.
תיבת סקינר
ניסויי תיבת סקינר, הם ניסויים חשובים בביהביוריזם במדע ההתנהגות אשר נערכו על ידי החוקר ד"ר ברהס פרדריק סקינר במשך כמה עשרות שנים במאה הקודמות. כתוצאה ממחקרים אלה, הניח סקינר את היסודות לחקר ההתניה האופרנטית והפסיכולוגיה הביהביוריסטית. בתחילת דרכו ערך ניסויים בחולדות, שחולקו לרוב לארבע קבוצות, כאשר בכל קבוצה 4 חולדות לצורך ביצוע הניסויים בנה סקינר תיבה (שנקראה לאחר מכן על שמו: "תיבת סקינר") המכילה נורה, מגש מזון ודוושה.
הניסויים.
בשלב ראשון תכנן סקינר את הדוושה כך שבלחיצה עליה לא יתרחש דבר. הוא אפשר לחולדה להסתובב כרצונה בתוך התיבה ובדק באיזו תדירות היא לוחצת על הדוושה. בשלב השני, תכנן סקינר את התיבה, כך שכאשר החולדה לחצה על הדוושה השתחררה כמות קטנה של מזון הישר למגש המזון. גם כאן בדק באיזו תדירות החולדות לוחצות על הדוושה. סקינר מדד את כמות הלחיצות ושירטט גרפים עבור כל תהליך התנהגותי שחקר. נמצא, כי בשלב השני תדירות הלחיצות על הדוושה גדלה באופן ניכר. לאחר מכן, בדק סקינר שגרות שונות של חיזוקים - החולדה קיבלה אוכל רק לאחר זמן מסוים, או לאחר כמות מסוימת של לחיצות. סקינר חקר גם את תהליך ההבחנה: הוא תכנן מנגנון שכאשר בתוך התיבה דולק אור, הלחיצות יגרמו לאוכל להופיע, וכאשר האור מכובה, הלחיצות אינן מובילות לקבלת האוכל.
לאחר מחקרים רבים מסוג זה, הסיק סקינר כי השינויים הסביבתיים אשר מתחוללים, משפיעים על תדירותה של התנהגות מסוימת. כאשר התנהגות מובילה לגירוי ביולוגי בעל ערך הישרדותי (כגון אוכל, מים, מגע מיני וכו'), מערכת העצבים של האורגניזם משתנה, וההתנהגות נכנסת למאגר התנהגויות. למנגנון שגילה קרא סקינר "ההתניה האופרנטית".
לאחר פרסום ספרו הראשון The Behavior of Organisms בשנת 1938, עבר סקינר לחקר התנהגויות מורכבות יותר בתנאי מעבדה. הוא החל לחקור התנהגויות של יונים, אותן לימד לפתור בעיות, לתקשר אחת עם השנייה בעזרת אותות וכן הלאה. חוקרים אחרים בתחום עסקו גם בחקר התנהגויות של בעלי חיים אחרים, תינוקות, ובני אדם עם הפרעות נוירולוגיות ופסיכוטיות. את רוב מחקריו בתנאי מעבדה סקינר עשה עם בעלי חיים - בעיקר עם חולדות ויונים. הוא טען שעל מנת לחקור את מנגנוני ההתנהגות הבסיסיים ואת יחסי הגומלין בין האורגניזם והסביבה, בעלי חיים מסוג זה מספיקים.
התניה אופרנטית.
בהתבססות על מחקרים אלה, הגדיר סקינר את המונח "התניה אופרנטית" - תהליך בו הסביבה משנה את התנהגות האורגניזם, לאחר שהאורגניזם עצמו משפיע עליה בניסיון לשנות אותה. ההתנהגות נחשבת כפונקציה של ההשפעות הסביבתיות. סקינר טען כי קיימים שני סוגים של חיזוקים:
מנגנונים נוספים של התניות אופרנטיות.
ענישה: גירוי או אירוע בלתי נעים המתרחש בסביבה לאחר ביצוע ההתנהגות וגורם לתדירות ההתנהגות לרדת.
למידת בריחה: היא למידת התנהגות המפסיקה גירוי בלתי נעים, הנלמדת על ידי חיזוק שלילי. באמצעות חיזוקים שליליים לומד האורגניזם התנהגויות המסייעות לו להיחלץ ממצבים מכאיבים או לא נעימים. דוגמה לכך ניתן לראות באחד מניסוייו של סקינר: בניסוי זה חילק סקינר את התיבה לשני חצאים, שבאחד מהם הועברו זרמים חשמליים המכאיבים לחולדה. כאשר החולדה דרכה בצד המחושמל היא קיפצה בתוך צד זה, עד שבמקרה קיפצה לצד השני שאינו מחושמל. כך למדה, במהלך ניסיונות התגובות שלה, שהזרם החשמלי נפסק כאשר היא קופצת לצד השני של התיבה.
למידת הימנעות: היא למידת תגובה המונעת את הגירוי הבלתי נעים עוד בטרם התרחשותו. כלומר, לפני הגירוי הבלתי-נעים מופיע גירוי נייטרלי, המזהיר כי הגירוי הבלתי-נעים עומד להגיע. האורגניזם לומד על ידי הגירוי הנייטרלי להימנע מהגירוי הבלתי-נעים. לדוגמה: לפני הזרם החשמלי נדלקת נורה. החולדה לומדת לקפוץ לחצי הראשון של התיבה כאשר הנורה נדלקת וכך נמנעת מקבלת זרם חשמלי. הלמידה להימנע מהגירוי הבלתי-נעים התרחשה בשני שלבים:
(להלן, CS פירושו גירוי מותנה, UCS - גירוי בלתי מותנה. CR פירושו תגובה מותנית, UCR - תגובה בלתי מותנית)
קישורים חיצוניים.
סרט דוקומנטרי מתורגם בעברית שבו ד"ר ב.פ. סקינר וד"ר רוברט אפשטיין מציגים תהליכיים התנהגותיים מורכבים בתנאי מעבדה
נעמי בלומנטל
נעמי בלומנטל (נולדה ב-22 בנובמבר 1943) היא אשת ציבור ישראלית. הייתה חברת הכנסת מטעם הליכוד בכנסות ה-13 עד ה-16, בה גם שימשה כסגנית שר התשתיות.
ביוגרפיה.
בלומנטל נולדה כנעמי גרינבאום בביצרון. עם סיום שירותה הצבאי בנח"ל למדה לימודי משחק בבית צבי, בית הספר לאמנויות ברמת גן, וסיימה את המחזור החמישי (1967). היא שיחקה בתיאטראות "הבימה", "האהל", "החאן הירושלמי" ותיאטראות נוספים. בעקבות נישואיה עברה לבאר שבע, ונמנתה עם ראשוני התיאטרון העירוני. השתתפה בתפקידים משניים בסרטי הקולנוע "אבו אל בנאת" (1973) ו"יהלומים" (1975). במקביל החלה בפעילות שטח פוליטית.
נבחרה לראשונה לכנסת ה-13 בשנת 1992, וכיהנה בכנסת ברציפות ב-4 כנסות עד שנת 2006. בין תפקידיה: יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה, יו"ר ועדת העלייה והקליטה, וסגנית שר התשתיות.