הוא סיפר למגדלנה ולאמה על הסיכון ההולך וגדל, ולכן פחדו להישאר בביתו. הם החליטו לחזור לעיר הולדתם בתקווה שהגרמנים יוותרו על חיפושם. ד"ר דאובלבסקי-שטרנק ידע שהדרך היחידה לצאת מהכפר היא גשר מעבר לנהר ואה, עליו שמרו חיילים גרמנים. אז הוא לבש את מדי הוורמאכט והוביל את שתי היהודיות מעבר לגשר, בלילה.
מגדלנה ואמה חצו בהצלחה את הנהר, אך בסופו של דבר נעצרו על ידי גרמנים זמן קצר לאחר מכן. הם הועברו למחנה הריכוז ראוונסבריק, שם נפטרה האם. מאוחר יותר הועברה מגדלנה למחנה הריכוז ברגן-בלזן, בו שרדה עד לשחרור.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא התגורר באוסטריה.
לדאובלבסקי-שטרנק הוענק אות חסיד אומות העולם ומאוחר יותר ניטע עץ לכבודו בגן חסידי אומות העולם ביד ושם .
מגפת הקורונה לפי מדינות
מגפת הקורונה היא מגפה עולמית מתמשכת של מחלת נגיף קורונה 2019 (COVID-19). נכון ל-פברואר 2022 במגפה נדבקו מעל 500 מיליון בני אדם ברחבי העולם, ומתו יותר משישה מיליון. המגפה פרצה לראשונה בדצמבר 2019 בעיר ווהאן בסין, ומאמצע פברואר 2020 החלה להתפשט במהירות לכל רחבי העולם.
בעוד שבסין סגר נוקשה הביא לבלימת המגפה לקראת סוף פברואר 2020, הרי שבמקביל התפרץ הנגיף בפברואר בשלושה מוקדים עיקריים - איטליה, קוריאה הדרומית ואיראן. מאיטליה התפשט הנגיף במהלך חודש מרץ למרבית מדינות אירופה, שהפכה ליבשת "אדומה". ארצות הברית, שמקרים בודדים נצפו בה כבר בינואר, הפכה במרץ אף היא למדינה נגועה, כשעיקר ההדבקה אז התמקד במדינות ניו יורק וניו ג'רזי.
הודו, שהנגיף אותר בה כבר בפברואר, הפכה באפריל למוקד עולמי של הדבקות. ברזיל הפכה אף היא למוקד עולמי באפריל, ואליה הצטרפו שכנותיה צ'ילה ופרו, ובהמשך גם קולומביה וארגנטינה.
נתונים כלל עולמיים.
בעולם
מקרי הדבקה מאומתים: 500 מיליון
תמותה: 6.2 מיליון
הבריאו: 342 מיליון
מקרים פעילים: 70 מיליון
שיעור קטלניות עולמי מצטבר: 1.20%
נתונים לפי שנים.
בעולם:
מדינות וטריטוריות שלא דיווחו על מקרים מאומתים.
להלן רשימה של מדינות וטריטוריות תלויות אשר לא אישרו מקרים של COVID-19, לפי גודל האוכלוסייה.
מדינות חברות באו"ם.
החל מה-20 במאי 2022, רק מדינה ריבונית אחת לא אישרה מקרים של COVID-19. מדינה זו היא טורקמניסטן, הממוקמת באסיה ומונה כמעל 6 מיליון תושבים.
ראלף אליסר וייטסייד ארל
ראלף אליסר וייטסייד ארל (באנגלית: Ralph Eleaser Whiteside Earl; נולד ב-1785–1788; נפטר ב-16 בספטמבר 1838), היה צייר אמריקאי, המכונה "צייר החצר" של הנשיא אנדרו ג'קסון. הוא גם צייר את דיוקנה של רייצ'ל ג'קסון.
ביוגרפיה.
ארל היה בנם של צייר הדיוקנאות ראלף ארל ואשתו השנייה אן וייטסייד, ובן למשפחת ארל. הוא נולד בין 1785–1788, כנראה בניו יורק, וככל הנראה קיבל את הכשרתו המוקדמת לציור פורטרטים מאביו, שסגנונו הנאיבי בא לידי ביטוי בעבודותיו הראשונות של ארל הצעיר.
הוא נסע ללונדון בשנת 1809, שם למד במשך שנה אצל ג'ון טרומבול וקיבל ייעוץ מבנג׳מין וסט, ולמד פרספקטיבה, אנטומיה וציור תלת ממדי. הוא נשאר באנגליה עד 1814, התגורר אצל סבו מצד אמו בנוריץ׳ וביצע עבודות של ציורי דיוקן. לאחר מכן נסע לפריז לפני שחזר לארצות הברית בדצמבר 1815 מתוך כוונה ליצור ציורי היסטוריה גדולים במודל האירופי.
כהכנה לפרויקט מתוכנן המתאר את קרב ניו אורלינס, פגש ארל את הגנרל אנדרו ג'קסון וביקר אותו בביתו בטנסי, בהרמיטאז', בינואר 1817. ארל צייר דיוקנאות של ג'קסון ומשפחתו, והתחתן עם אחייניתה של גברת ג'קסון ג'יין קפהרי.
ב־19 במאי 1819. היא נפטרה בלידה בשנת 1820, וכך גם בנם.
לאחר מות אשתו, ארל הפך לחברו הקרוב של ג'קסון והתגורר איתו בהרמיטאז'.
כשג'קסון הפך לנשיא בשנת 1829, ליווה אותו ארל לבית הלבן, וצייר דיוקנאות רבים של ג'קסון עד שנודע בשם "צייר החצר" ו"צייר המלך".
ארל חזר לטנסי עם ג'קסון לאחר כהונתו השנייה, ומת בהרמיטאז' ב-16 בספטמבר 1838.
ספורטאי פעיל
לאו צ'ל
לאו צ'ל (בגרמנית: Leo Tschoell; 1893 – 23 בדצמבר 1980), היה איש עסקים אוסטרי, אשר הציל יהודים בתקופת השואה. בשנת 1968 הוענק לו אות חסיד אומות העולם.
ביוגרפיה.
לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית בשנת 1938, היגר ד"ר צ'ל ליוגוסלביה והקים עסק בבלגרד. לאחר כיבוש יוגוסלביה בשנת 1941 על ידי הגרמנים, נמלט להונגריה והקים משרד חדש בבודפשט.
בשנת 1944 החל מצבם של יהודי הונגריה להחמיר. מפלגת צלב החץ תמכה בגירושם של יהודי הונגריה. צ'ל הסתיר בתחום נכסיו יהודים אשר ביקשו את עזרתו בעיר גדלה (Gödöllő).
מאוחר יותר החל להדפיס מאות מסמכים מזויפים בבית הדפוס שלו, ייסד ארגון מחתרת אנטי-פשיסטי, סיפק מחבוא לעוד ועוד אנשים והציל את חייהם בכך שהעניק להם תעודות זהות מזויפות.
בשנת 1968 קיבל צ'ל את התואר חסיד אומות העולם מטעם ארגון יד ושם בירושלים.
פרס לורנס אוליבייה למחזאי המבטיח ביותר
פרס לורנס אוליבייה למחזאי המבטיח ביותר היה פרס שנתי שהוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
פרס זה נוצר בשנת 2002 והוענק רק פעם אחת נוספת ב-2003.
הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס
הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס (בגרמנית: Hans Eduard von Berlepsch-Valendas 31 בדצמבר 1849, סנט גאלן - 17 באוגוסט 1921, מינכן) היה אדריכל, סופר וצייר שנולד בשווייץ ופעל באימפריה הגרמנית.
ביוגרפיה.
אביו היה סופר ומוכר ספרים גרמני שהגיע לשווייץ בשנת 1848. הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס למד אדריכלות ולאחר סיום הלימודים עבד בעסקים שבבעלות במשפחה. הוא נסעה לגרמניה בה למד ציור בפרנקפורט ובמינכן.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הנס אדוארד פון ברפלש היה בבולגריה וצייר תמונות עבוד הרוסים. לאחר הנסיעה הקצרה הוא חזר למינכן ועבר בסגנון אר נובו. הוא בנה מספר בניינים ועיצב מספר ספינות ששטו בימת קונסטנץ.
בשנת 1902 הוא הוסיף לשם משפחתו תוספת "ולנדס" לזכר עיר הולדותו של אביו.
בשנת 1910 הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס סיים פרויקט של בנייני ציבור בסביבות מינכן.
באחוזתו הוא הקים בית ספר לציוד ועיצוב. אנה קוקן הייתה בין התלמידיו הבולטים.
בשנת 1919 היא נפטרה מדלקת ריאות. שבועיים לאחר שילדה את בתה.
מרד האיכרים בארץ ישראל
מרד האיכרים בארץ ישראל (בערבית: ثورة الفلاحين في فلسطين) היה מרד איכרים ערבים אשר התרחש בשנת 1834 במהלך מרד הפלאחים נגד שלטון מוחמד עלי שליט מצרים ושושלתו בארץ ישראל, אשר נכבשה מידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1833 לאחר המלחמה המצרית-עות'מאנית הראשונה. המרד דוכא לאחר שלושה חודשי לחימה.
רקע.
מהצד של ערביי ארץ ישראל, כיבוש ארץ ישראל בידי מוחמד עלי עורר מאבק על העליונות המדינית ב. הפאדישאה הע'ותמאני היה הח'ליפה ומכאן ראש הדת העליון ושליחו של מוחמד, מכאן שפועלו של עלי נגד הח'ליפה היה בגידה בסדר האסלאם, דבר שעורר את חמתו של הפלג השמרני. בשנת 1834 מרדו תושבי ירושלים והאיכרים שבסביבתה נגד אבראהים פאשא, בנו של עלי, שפיקד על צבא הכיבוש. למרידה היו מספר גורמים אפשריים:
פקודת הגיוס.
ב-25 באפריל 1834 כינס אבראהים פאשא את כל מנהיגי ירושלים ושכם, והורה על גיוסו של אחד מכל חמישה מוסלמים, פעולה זו החלה בעיר ירושלים עם קריאתם של 200 איש. עוד 3,500 מאות איש מהפריפריה ו-500 מחברון נדרשו באותה תקופה גם כן להתגייס במיידית. שנאתם של מנהיגי האזור לממשלת הח'דיו המצרי איחדה אותם כנגד ניסיונותיו של אבראהים פאשה ליצור צבא 'מודרני' מגיוסי חובה.
אבראהים פאשא שאל את מנהיגי האזור, על זאת הם ענו; ואז שאל הפאשא, עליהם הם ענו, אז דווח כי אבראהים אמר, הם השיבו בחיוב, אך ענו לפאשא: אבל אבראהים שאל, והם השיבו, אבראהים אמר להם אז,
השיחה הסתיימה בנקודה זאת ואז, לדברי המתעד, כאשר הגיעה הידיעה אל מנהיגי המחוזות, רבים לא ידעו מה לעשות. באחד המחוזות החליטו להתקומם באומרם:
מרד.
כעבור שלושה ימים, ב-28 באפריל, אבראהים פאשה נסע ליפו. ויליאם תומסון, מיסיונר אמריקני שהוצב בירושלים באותה תקופה, כתב ב-19 במאי 1834 כי הוא: "פגש פילים רבים, חמושים ומצוידים למלחמה." הוא שאל את אחד החיילים שירדו אליו, אם הוא יורה בציפורים? בחיוך מר, ענה החיל, "הציפורים שלי ביפו, וההובלה שלי היא לפאשא." הוא הסביר כי ההפרעות נובעות מ"הוראה מהפאשא לקחת כל אדם חמישי להיות לחייל, שעל כן ההורים זועמים מאוד." לדבריו, הם "נשבעו על ידי נביאם שלעולם לא ייכנעו להפוך לנאזים (נאזים היה כינויים החיילים המצרים).
ירושלים.
ב-8 במאי 1834 דווח כי איכרים מקיפים את העיר ירושלים וחוסמים את כל שערי העיר. עשרת אלפים איש משכם, חברון, הפריפריה של ירושלים ועזה החלו לתקוף את חומות ירושלים, אך נהדפו על ידי חיילים מצרים המוצבים בעיר. ואז, חמישה ימים לאחר מכן, התרחשה רעידת אדמה, שהמוסלמים בירושלים האמינו כי "נגרמה על ידי ניסיונו של אבראהים פאשא לקחת חיילים מהעיר הקדושה – דבר שלא ניסה עוד לעשות לפני כן." מה-10 לחודש במשך תקופה של חמישה ימים, הלחימה נפסקה ונפתחה מחדש לאחר מכן. ואז, ב-19 במאי, הבחינו האיכרים בפרצה, ביום שלמחרת הם נכנסו לפנים העיר דרך נתיבי הביוב.