במאי 2021 יצא צה"ל למבצע שומר החומות ברצועת עזה, שבמהלכו שיגרו הפלסטינים לישראל אלפי רקטות. במקביל למבצע אירעו המהומות בישראל שכתוצאה מהסלמתן החל ירי רקטי של חמאס לעבר ירושלים ביום ירושלים. ביום הראשון למבצע, הכריז גנץ על מצב מיוחד בעורף בטווח של עד 80 ק"מ מרצועת עזה למשך 48 שעות. ביומו השני של המבצע, ב-11 במאי, אישר גיוס של 7,000 חיילי מילואים. המבצע נמשך 12 ימים עד להשגת הפסקת אש. במבצע נהרגו 225 מחבלים והותקפו מאות תשתיות טרור, בהן משגרי רקטות, מנהרות תת-קרקעיות ורבי-קומות ששימשו כמטות של חמאס והגא"פ. לישראל נהרגו 8 אזרחים, 3 אזרחים זרים וחייל אחד. בשונה ממבצעים קודמים, סירב גנץ להפסקות אש מול חמאס.
הממשלה השלושים ושש.
בראשית מערכת הבחירות לכנסת ה-24, הסקרים הראו כי "כחול לבן" מתנדנדת סביב אחוז החסימה. במכתב פתוח קראו מספר אנשי מערכת הביטחון המתנגדים לנתניהו לגנץ לפרוש. כמה מחברי כחול לבן פרשו מהחיים הפוליטיים או עברו למפלגות אחרות. גנץ ניהל את מערכת הבחירות כמעט לגמרי לבדו. בישורת האחרונה, הוא התנהל בקמפיין געוואלד וטען כי הישארות מפלגתו מחוץ לכנסת תהווה "אסון לדמוקרטיה". לאחר הבחירות התברר כי כחול לבן זכתה ב-8 מנדטים, למעלה מכל הסקרים.
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש בראשות נפתלי בנט ב-13 ביוני 2021, המשיך גנץ בתפקידו כשר ביטחון בנוסף לתואר סגן ראש הממשלה, אולם העביר את תפקיד ראש הממשלה החלופי ליאיר לפיד ואת תפקיד שר המשפטים לגדעון סער.
בשלהי יולי 2021 נפגש גנץ עם שרת ההגנה הצרפתית, פלורנס פרלי, ודן איתה בין היתר בעניין פרשת פגסוס, המשבר הכלכלי בלבנון והסכם הגרעין עם איראן.
לאור התגברות ההתחסנות נגד קורונה, צורף צה"ל לסייע באוגוסט 2021.
באוקטובר 2021 הכריז גנץ על 6 ארגונים של החזית העממית לשחרור פלסטין כארגוני טרור.
בנובמבר 2021 סיכם עם שר האוצר אביגדור ליברמן על העלאת שכר חיילי החובה ב-50%. מקור המימון הוא מתקציב הביטחון וחלקו ממשרד האוצר. בפברואר 2022 גנץ הכיר בכלל הלוחמים שהתאמנו בנחל הקישון וחלו בסרטן כנכי צה"ל.
גנץ הוא שר הביטחון הראשון של מדינת ישראל אשר ביקר במרוקו, שם חתם על הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני בין המדינות. בינואר 2022 ביקר בעמאן ונועד עם מלך ירדן וחודש לאחר מכן נועד עם מלך בחריין עמו סיכם על מזכר הבנות לשיתוף פעולה ביטחוני.
במרץ 2022 אישר רכישה ופיתוח של מערכת מגן אור, מערך ההגנה האווירית מבוסס לייזר ליירוט ירי תלול מסלול.
ב-5 באוגוסט החל מבצע עלות השחר ברצועת עזה נגד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני עם סיכול ממוקד במנהיג החטיבה הצפונית של הארגון, תייסיר אל-ג'עברי. בתחילת המבצע אישר שר הביטחון גנץ גיוס של 25 אלף חיילי מילואים. היציאה למבצע נעשתה על פי החלטתם של גנץ וראש הממשלה יאיר לפיד, ללא כינוס של הקבינט המדיני-ביטחוני, וזאת באישורה של היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה. המבצע נערך שלושה ימים, במהלכם בוצע גם סיכול ממוקד במפקד החטיבה הדרומית של הארגון, ח'אלד מנצור. מטרת המבצע הייתה למנוע התבססות של הג'יהאד האסלאמי, המרוכז ברצועת עזה, בשטחי הגדה המערבית. הג'יהאד האסלאמי שגר במהלך המבצע מעל 1,000 טילים, וחלק משמעותי מתוכם סטו ממסלולם ונפלו בתוך שטח הרצועה. כיפת ברזל יירטה 96% מכלל מטרותיה והמבצע הסתיים ללא אבדות בנפש בצד הישראלי.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש גדעון סער חבר לגנץ לרשימה מאוחדת בראשות גנץ. באמצע אוגוסט הצטרפו אל הרשימה גם גדי איזנקוט ומתן כהנא ושמה שונה ל"המחנה הממלכתי".
השכלה וחיים אישיים.
לגנץ תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בעל תואר שני נוסף בניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי (NDU) בארצות הברית.
במאי 2015 העניקה אוניברסיטת בר-אילן לגנץ תואר דוקטור לשם כבוד.
גנץ מתגורר בראש העין, נשוי לרויטל (לבית אלוני) מרפאה בעיסוק, אותה הכיר בעת ששירתה כמש"קית ת"ש בגדוד 890 תחת פיקודו. לזוג ארבעה ילדים. גנץ ידוע בחיבתו הרבה לספורט ולכדורגל בפרט, ואוהד את קבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
קישורים חיצוניים.
ראיונות עמו:
מכּתביו:
מיסיונר
פודקאסטינג
נחל שורק
נַחַל שׂוֹרֵק (בערבית ואדי אַ-צְרַאר או לפני קום המדינה: נהר רובין) הוא אחד הנחלים הארוכים בישראל וגדול הנחלים בהרי ירושלים. תחילתו בהרי ירושלים דרומית לרמאללה, והוא זורם לאורך כ-70 ק"מ. בחלקו המרכזי בהרי ירושלים הנחל עובר בתוואי מפותל לרגלי הר שלמון, כשלצידו עובר כביש 386. נחל שורק יוצר 'ברך' בחיבור בו מתנקז אליו נחל רפאים, פונה מערבה וממשיך בפיתולים עזים, למרגלות נוף חריף ויפיפה עד לכניסתו לשפלת יהודה, צפונית לבית שמש. משם ממשיך הנחל דרך השפלה, ונשפך לים התיכון בגן לאומי שפך נחל שורק, צפונית לקיבוץ פלמחים.
חלקי הנחל.
חלקו של הנחל המתפתל בהרי ירושלים נקרא בערבית ואדי א-צראר (מבוטא סראר), ואילו החלק בשפלה מאזור בית שמש נקרא ואדי רובין, על שם האתר המקודש נבי רובין, שהוקם סמוך לגדתו הדרומית של הנחל, כ-3.5 קילומטר מזרחית לקיבוץ פלמחים.
משטר הזרימה.
המים הזורמים בנחל כיום הם מי נגר מהרי ירושלים שהתנקזו לאפיק, מי קולחין (שפכים מטוהרים) שלא נוצלו להשקיה חקלאית ובאים ממכון טיהור השפכים נחל שורק, מי ביוב של יישובים פלסטינים באזור רמאללה, ובחורף גם מי שיטפונות.
תוואי.
חלקו המרכזי של הנחל בהרי ירושלים מתאפיין בפיתולים ניכרים ובקניון עמוק, בניגוד לנחלים אחרים באזור. טופוגרפיה זו משכה את עינם של גאולוגים רבים, שניסו להסביר את פיתולי הנחל בנחל קדום שניקז את אזור עבר הירדן המזרחי. אחת הסברות הנסמכת על תזוזה צפונה של הלוח הערבי שמזרח לירדן בשיעור של כ-100 ק"מ לעומת הצד המערבי של הירדן משערת שנחל שורק הוא המשכו העתיק של נחל יבוק שבעבר ניקז את מרכז עבר הירדן המזרחי. ההשערה היא כי הנחל נותק מהמשכו מערבה עם פתיחת הבקע הסורי-אפריקני ותזוזת הלוח הערבי צפונה.
את הפיתולים הניכרים והשיפוע המתון בעקבותיו מנצלת מסילת הרכבת בין תל אביב לירושלים שנסללה בתוואי הנחל עוד במאה ה־19.
חואן רולפו
חואן רולפו (בספרדית: Juan Rulfo; 16 במאי 1917 – 7 בינואר 1986) היה סופר ותסריטאי מקסיקני.
חייו.
חואן רולפו נולד בכפר אפולקו (נפת סיולה שבמחוז חליסקו, מערב מקסיקו). ספר הביכורים שלו, קובץ הסיפורים "המישור בלהבות", יצא בשנת 1953, ושנתיים אחר כך יצא הרומן היחיד שכתב, "פדרו פארמו" (1955). לאחר פרסום שני ספרים בלבד עבר הסופר משבר אישי עמוק ותקופת השתיקה הספרותית שגזר על עצמו התארכה ונמשכה עד מותו. עם זאת, בשנת 1980 ראה אור "תרנגול הזהב", ספר הכולל את אוסף התסריטים שחיבר רולפו.
למרות ההיקף המצומצם של יצירתו, נחשב רולפו לאחד מגדולי הסופרים המקסיקנים, ובעל סגנון ייחודי בסיפורת אמריקה הלטינית. יצירתו תרמה להתחדשות הספרות ההיספאנו-אמריקנית בשנות השישים של המאה העשרים.
הרומן פדרו פארמו תורגם לעברית עד כה פעמיים. התרגום השני, מאת רמי סערי, ראה אור בהוצאת כרמל בשנת 2003. קובץ הסיפורים "המישור בלהבות" ("El llano en llamas") ראה אור בעברית בהוצאת אח בשנת 2011 בתרגומו של מנחם ארגוב.
המסורה
חואן רמון חימנס
חואן רמון חימנס (ספרדית: Juan Ramón Jiménez; 24 בדצמבר 1881 - 29 במאי 1958) היה משורר וסופר ספרדי.
שמו נקשר בעיקר ביצירת דמותו של החמור פְּלָטֶרוֹ, אחד משני הגיבורים הראשיים ביצירה "פְּלָטֶרוֹ וַאֲנִי", המתאר את מערכת היחסים בין חמור כפרי לבין משורר האוהב אותו אהבת נפש. ספר זה אינו רק ספרו המפורסם ביותר של חימנס, אלא גם אחד מנכסיה החשובים ביותר של ספרות ספרד במאה ה-20. הוא ראה אור בעברית לראשונה בשנת 1963 בתרגום עמנואל אולסבנגר ותרגום חדש שלו מאת רמי סערי התפרסם בהוצאת כרמל בשנת 2006.
חייו.
חימנס נולד בכפר מוגר שבאזור אנדלוסיה בדרום ספרד. כשהיה בן חמש-עשרה עבר לסביליה בה למד ציור ומשפטים, אך כעבור שנים מעטות נטש הן את תחום הציור והן את לימודי המשפטים והתמסר כולו לכתיבה. השירים הראשונים נכתבו בהשפעת גוסטבו אדולפו בקר. בעקבות פרסום שיריו הראשונים בכתב העת "וידה נואווה" ("חיים חדשים"), הזמינו אותו המשוררים פרנסיסקו ויליאספסה ורובן דריו בשנת 1900 למדריד. בבירת ספרד הצטרף חימנס לחוגים המודרניסטים של תקופתו ומאוחר יותר ייסד שני כתבי-עת ספרותיים.
מות אביו בשנת 1900 גרם לו לדיכאון עמוק, ובעקבות כך אשפזו אותו בני משפחתו בבית חולים לחולי נפש בבּוֹרְדוֹ. לאחר ששהה שם ארבעה חודשים הועבר לבית הבראה במדריד, שבו שהה עד שנת 1902. בשנת 1905 חזר המשורר לכפר הולדתו, אולם שש שנים לאחר מכן החליט להשתקע סופית במדריד. בשנת 1913 הכיר את סנוביה קמפרובי אימר, אמריקאית ממוצא ספרדי, אשתו לעתיד ומשענתו עד אחרית ימיו.
בני הזוג התחתנו בשנת 1916. שנים רבות לאחר מכן, בשנת 1935, דחה חימנס הצעה למשרה באקדמיה הספרדית, וכעבור שנה העניקה לו הממשלה הרפובליקנית דרכון דיפלומטי ומינתה אותו לנספח התרבות של ספרד בשגרירותה שבוושינגטון. בפרוץ מלחמת האזרחים ב-1936 עזבו בני הזוג את ספרד ולא חזרו עוד אליה עד יום מותם. הם עברו לארצות הברית, לאחר מכן לקובה ולבסוף לפוארטו ריקו. למרות הצלחותיו הספרותיות הרבות חזר היוצר לחוות התקפי דיכאון, שבשנת 1946 אף גרמו לאשפוזו למשך שמונה חודשים. האקדמיה השוודית העניקה לחואן רמון חימנס את פרס נובל לספרות ב-25 באוקטובר 1956. מות אשתו שלושה ימים לאחר מכן הנחית על היוצר הספרדי מהלומה שממנה לא התאושש עד יום מותו.
אנדרה אדי