בעקבות עליית הנאצים לשלטון, הוגבלה עבודתו. כיוון שהיה ידוע בעמדותיו השמאליות הלשין אחד ממתחריו עליו שהוא פעיל קומוניסטי. בזכות מישהו שדאג להזהירו מבעוד מועד, הצליח להימלט עם משפחתו ב-1933 לצרפת.
ליד פריז התגוררו בני דודים אמידים שלו, שתמכו בהם כלכלית. המשפחה התגוררה בעיירה סמוכה ושיף עבד כמדריך תיירים.
בזכות ד"ר נחום גולדמן, איש הסוכנות היהודית, זכה שיף בסרטיפיקט (רישיון עלייה) עבור המשפחה ואף זכה למשרת אוצר במוזיאון "בצלאל" בירושלים, לאחר שעלה לארץ עם משפחתו ב-1937. במקביל שימש כמרצה לתולדות האמנות בבצלאל החדש.
מרדכי נרקיס שימש כמנהל, שיף היה סגנו ולצוות הצטרף גם הרברט קרמר, סוחר אמנות שעלה מגרמניה.
שיף הכשיר בבניין אולמות לתערוכות, ערך תערוכות ניידות ביישובים מרוחקים, קיים סיורים מודרכים במוזיאון וערך גם קונצרטים קאמריים שם.
בשנת 1953 פנה לשיף ראש עיריית חיפה אבא חושי, בעקבות המלצת ראובן הכט, בהצעה לנהל את ה"מוזיאון לאומנות חדישה" שעמד להקים לצד המוזיאון לאמנות עתיקה בעיר. לאחר שהסכים, עבר להתגורר בדירה שכורה בשכונת רוממה בעיר. שיף גייס תרומות להקמת אוספים ורכישת יצירות, ערך קונצרטים במקום והקים את "אגודת ידידי המוזיאון". בנוסף, היה הראשון להקים בגן האם את תערוכת "פסל בגן". שיף ניהל את המוזיאון עד פטירתו.
במקביל אף כתב ערכים ל.
עבודת המחקר האחרונה שלו הוקדשה לפסל אתנה פרתנוס. הוא לא הצליח לסיים את העבודה לפני מותו.
רעייתו עסקה במשך ארבע שנים בפענוח ועריכת העבודה, שהתפרסמה לבסוף בירחון שווייצרי לאמנות ותורגמה מאוחר יותר לעברית.
פריץ שיף נפטר ב-1964 בחיפה. הותיר את רעייתו, הילדה, ובתו מריאנה.
ראמה השני, מלך תאילנד
רָאֲמָה השני, פָּרָה בּוּדְהָה לָאֶטְלָה נֵבְלַאי (בתאית: พระพุทธเลิศหล้านภาลัย; 24 בפברואר 1767 – 21 ביולי 1824) היה מלך ממלכת תאילנד (דאז סיאם) השני לשושלת צ'אקרי אשר שלט מ-1809 ועד 1824, בנו ויורשו של ראמה הראשון, מלך תאילנד, מייסד השושלת ואבי ראמה השלישי, מלך תאילנד וראמה הרביעי, מלך תאילנד. נודע כמשורר מכונן ושלט בשלטון של שלום והתחמקות ממושכת ממאבקים.
שנותיו הראשונות.
לידתו של ראמה השנייה קשורה קשר הדוק להיסטוריה של שושלת צ'אקרי. הוא נולד בשנת 1767, בזמן שלטון ממלכת איוטהאיה, לאב טונדואנג ואם אמרינדרה, אצילים בדרג החברתי של הממלכה הסיאמית אשר הייתה על סף הכחדה.
בשנת לידתו היה אירוע חשוב שסימן את ההיסטוריה של האזור. הכוחות הבורמזים, יריביהם הנצחיים של התאילנדים, פלשו לאיוטהאיה והפילו את הממלכה וסדרה לתוך כאוס. אביו של מי שעתיד להיות ראמה השני הצטרף אז למלך טקסין, חבר שלו אשר היה מצביא והקים את הממלכה החדשה קצרת הימים תונבורי (יורשת איוטהאיה), בעיר ממזרח לבנגקוק של ימינו.
בשנת 1782 נרצח טקסין הגדול וטונדואנג אשר היה מפקד בצבאו ירש את הכס בשמו כראמה הראשון והשליט את ממלכת סיאם החדשה על סדר היום. מאותו הרגע מונה הבן שלו, פרה בודהה הצעיר לנסיך איסאראסונטון מסיאם, כיורש הממלכה החדשה. בשנת 1807 הוא הפך לאדון הארמון, לאחר שהחליף את דודו אשר נפטר בשנת 1803. היו לו מספר אחים בוגרים שרובם נפטרו לפני אביהם.
שלטון.
העברת הכס, במות אביו, נעשתה בשנת 1809. לא היה כל טקס מסוים, שכן באותה עת העברת הכס מאב לבן נעשתה ללא מחלוקת או טקס. יש לומר כי לא נקבעה נטייה של ירושה בממלכה החדשה הזו, אך נוכחותו וניסיונו של פרה בודהה היו שקבעו כי הוא יהיה הנכון לרשת את אביו.
בנו של טקסין טען לירושת אביו ולאחר סכסוך שהתלקח עם נאנגלאקו, בנו של ראמה השני, החלה מרידה אשר ראמה השתיק לאחר זמן מה. בכל תקופת שלטונו של ראמה השני נראה סדר כוחות שקט במערכה. מצב זה של יציבות צבאית נבע בעיקר משקט הכוחות הבורמזים הסמוכים, המקורות העיקריים לסכסוך בשנים הקודמות והבאות.
יחסי חוץ.
המאה ה-19 הייתה המאה של הקולוניאליזם האירופאי בשיאו, מושבות כסינגפור הבריטית וחברת הודו המזרחית ההולנדית הוקמו להאדרת השפעת המעצמות האירופאיות במזרח אסיה ודרום מזרח אסיה למען הגברת המגעים עם סין ואותן מעצמות ראו במפרץ תאילנד אפשרות להאדיר את השפעתם. ראמה השני דאג לייצוב מערכת בריתות עם שכניו ועל כן לא דאג מהאירופאים אשר באותה העת רק החלו בסחר מוגבל באזור ולא פעלו באופן נרחב.
כתבים.
ראמה השני נחשב למלך אשר היה מאוהב בכתבים ופואמות. הוא חיבר שירים בזמנו הפנוי והדגיש את התרבות האזורים באמצעות האמנות והספרות שלו. הוא הביא סופרים ומשוררים לבית המשפט ואילץ את ילדיו ללמוד תרבות תאילנדית כתובה על כל אופניה. זהו אחד המאפיינים של שלטונו של ראמה השני, יכולת זו להפיץ את התרבות התאילנדית ברחבי הארץ, ובכך איחד את האוכלוסייה בתור אומה חזקה שרק רצתה לגדול. רעיון זה הגיע ככל הנראה מאביו, והוא יועבר לבנו, האחרון, ראמה השלישי, מלך תאילנד, העדיף להטיל את התרבות התאילנדית על עמים שכנים כדי להבטיח כיבושים טריטוריאליים.
ירושה.
ראמה השני נפטר ביולי 1824. ירושתו כוונה לעבר מונגקוט, בנו ממלכתו הראשית, אך חוסר הניסיון של הראשון לעומת אחיו למחצה נאנגלאקו גרם לכך שהאחרון הכריז על עצמו כמלך באותו יום שאביו נפטר. אף על פי שהוא היה רק בן של פילגש הוא עדיין הצליח לשמור על כס המלוכה מכיוון שהיה מבוגר ומאומן יותר מאחיו למחצה הצעיר. יתר על כן, במותו של ראמה השלישי היה זה הנסיך מונגקוט שהחליף אותו תחת שמו של ראמה הרביעי, המשך השושלת יתרכז בבניו של ראמה הרביעי, ראמה החמישי, מלך תאילנד ובניו שלו.
ג'פרי דאונס
ג'פרי דאונס (באנגלית: Geoffrey Downes; נולד ב-25 באוגוסט 1952) הוא קלידן, פזמונאי ומפיק מוזיקלי בריטי, שידוע כקלידן בלהקת הגל החדש הבאגלז, בלהקת הרוק יס ובלהקת אסיה .
ביוגרפיה.
יליד סטוקפורט . דאונס עבר ללונדון כדי להמשיך בקריירה מוזיקלית. בשנת 1977 הקים עם טרבור הורן את להקת הבאגלז וזכה להצלחה עם אלבומם הראשון The Age of Plastic (1980) שכלל את הלהיט העולמי "Video Killed the Radio Star". במאי 1980 הצטרף דאונס ליס ביחד עם הורן, והוציאו את האלבום "Drama" . לאחר שהתפרקותה של יס בשנת 1981, דאונס עזר לטרבור הורן להפיק אלבום שני של הבאגלז, "Adventures in Modern Recording" אם כי הוא היה מעורב בעיקר במחציתו, והקים את אסיה יחד עם המוזיקאי לשעבר של יס, סטיב האו. הוא עזב את אסיה בשנת 1986, הצטרף שוב בשנת 1990 ומאז הוא חלק מההרכב. הוא הוציא כמה אלבומי סולו והפיק עבור כמה אמנים, כולל מייק אולדפילד ו-"Thompson Twins" .
בשנת 2006 דאונס התאחד מחדש עם ההרכב המקורי של אסיה והצטרף מחדש ליס בשנת 2011, וכיום הוא פעיל בשתי הלהקות. מאז 1998 הוא התאחד עם טרבור הורן בהופעות לביצוע שירים של הבאגלז.
צבי טיבריו קלר
צבי טיבריו קלר (6 במאי 1932 – 20 בינואר 2017) היה צלם, חוקר תרבות ואיש חינוך ישראלי. בשנת 2003 קיבל את תואר אביר "מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי".
ביוגרפיה.
צבי טיבריו קלר נולד בעיר טינקה בחבל ביחור , אשר בטרנסילבניה שברומניה. בן שני להוריו, יוסף ואילנה, אח לאווה ואלה. הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטה הטכנית בקלוז'-נאפוקה . הוא עלה עם משפחתו לישראל במאי 1962, תוך כדי ויתור על ממונם, רכושם ואזרחותם הרומנית.
מיד עם עלייתו לישראל, הוא החל לעבוד כמורה למקצועות טכניים, בבית ספר אורט בנתניה ושנה לאחר מכן, עבר לעבוד כמורה וכמחנך בתיכון אורט אשר שרר בהרצליה. הוא עבד כמורה וכמחנך, במשך 36 שנים, עד פרישתו לגמלאות.
במהלך השנים בהן עבד כמורה, הוא הפך את התחביב שלו, כצלם אומנות ותרבות, למקצוע אותו לימד, בנוסף למקצועות הטכניים והפיזיקה. הוא הושפע מהצלם הנודע, אנדרה קרטס.
קלר צילם וערך תערוכה על בטהובן שהוצגה בתל אביב, חיפה ובודפשט וכללה כ-30 תחנות חייו של בטהובן ברחבי אירופה, מעיר הולדתו והמקומות בהן שהה.
בשנת 1970, הצטרף כחבר באגודת הצילום של אמריקה ובשנת 1971 הוא השתתף בתחרות צילומים של האגודה ואחד מצילומיו, "נזירה בין עמודי הוותיקן", זכה בפרס ראשון.
לקלר הייתה חיבה מיוחדת לירושלים, אשר במשך שנים הוא צילם בה אתרים ומונומנטים שונים. צילומים אלו, הבשילו לתערוכה שנקראה: "ירושלים של טדי", אשר הוצגה בבניין ימק"א בירושלים.
קלר חקר את הקשר בין רומא העתיקה לירושלים ההיסטורית. הוא ביטא את תובנותיו בצילומים שהבשילו לתערוכה שנושאה היה: "רומא וירושלים", שאף היא הוצגה בבניין ימק"א, בירושלים.
בפריז הציג תערוכה בשם "פריז המונומנטלית", תצלומים על מבנים גדולים וחשובים בעיר.
במרץ 1998, הוזמן קלר, על ידי ראשי עיריות רגנסבורג ופאסאו , להציג תערוכת תמונות, אשר נושאה היה: "50 שנה למדינת ישראל".
בספטמבר 2003 הוצגה תערוכה של קלר בלובי האודיטוריום בחיפה במסגרת קונצרט חגיגי של התזמורת הסימפונית חיפה "חגיגה על הדנובה". התמונות בתערוכה הציגו את נופיה של הונגריה ועסקו בחייהם של בארטוק, קודאי ובטהובן, שיצירותיהם נוגנו בקונצרט.
באפריל 2010 התקיימה בספרייה של אוניברסיטת חיפה תערוכת יחיד שלו אשר נקראה "בעקבות גלילאו גליליי ויוהנס קפלר". התערוכה הוצגה במשך כשנתיים והייתה פתוחה למבקרים.
קלר הציג את יצירותיו ביותר מ-30 תערוכות בישראל ומחוצה לה. כיום מרבית תמונותיו נמצאות באוסף בביתו ובהן פורטרטים של מדינאים ואומנים בעלי שם, מרחבי הארץ והעולם.
לאחר מותו, נתרמו חלק קטן מצילומיו הרבים. צילומים אלו, ניתן למצוא בבית החולים "תל השומר", בית חולים "העמק", בית ספר "בן צבי" בקריית אונו, בית ספר "כרמים" בקריית גת, היכל התרבות בחצור הגלילית ותיכון "עודד" בקדימה צורן.
חייו האישיים.