האזה נולד ב-15 בדצמבר 1881 בבאד הונף שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1901 התגייס האזה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-65 (וירטמברג ה-4). האזה לחם כמפקד סוללה במלחמת העולם הראשונה, וב-8 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר האזה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 מונה האזה למפקד סוללה 9 בגדוד ה-3 של רגימנט הארטילריה ה-5 (וירטמברג), וב-1 בפברואר 1925 הועלה לדרגת מיור. ב-1 בנובמבר 1925 מונה לקצין מטה במחלקת חיל התותחנים במשרד המלחמה, וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. ב-1 בפברואר 1930 מונה למפקד הגדוד ה-2 של רגימנט הארטילריה ה-5 (וירטמברג), וב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט, והועבר למפקד באגף ההדרכה של חיל התותחנים. במרץ 1935 מונה האזה למפקד הדיוויזיה ה-3, וב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-17, וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-1 באוקטובר 1937 מונה למפקד הראשי של חיל התותחנים, וב-1 בנובמבר 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-16 בנובמבר 1938 מונה למפקד הקורפוס ה-3, ובמקביל כיהן גם כמפקד המחוז הצבאי ה-3.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו.
בפרוץ המלחמה היה האזה מפקד הקורפוס ה-3 ופיקד עליו בפלישה לפולין, כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון. במהלך המערכה על צרפת לחם האזה עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A, ועל הצלחתו בקרבות קיבל האזה ב-8 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-19 ביוני 1940 הועלה האזה לדרגת גנרל אוברסט, וב-14 בנובמבר 1940 פרש מתפקידו. ב-15 בפברואר 1941 מונה למפקד הארמייה ה-15, ופיקד עליה עד ה-1 בדצמבר 1942. ב-9 בפברואר 1943 מת האזה בברלין כתוצאה מהתקף לב או סרטן בגיל 61.
הסליק ביגור
הסליק בקיבוץ יגור הוא סליק ארצי שנבנה בשנים 1937–1938 בקיבוץ יגור והיה הסליק המרכזי בצפון הארץ.
היסטוריה.
בתקופת טרום הקמת המדינה, בעת שלטון המנדט הבריטי, בנה ארגון "ההגנה" סליקים בכל רחבי הארץ כדי לספק נשק להגנת נקודות היישוב השונות. בימים אלו קיבוץ יגור היה מרכז חשוב של "ההגנה" ולכן הכיל את אחד הסליקים הגדולים.
ב"שבת השחורה" (29 ביוני - 1946) ערך הצבא הבריטי חיפוש במקום (בעקבות הלשנה) וגילה מחבוא גדול של נשק שנועד להגנה על היישוב היהודי וחשיבותו הייתה גדולה מאוד.
הבריטים חפשו במשך מספר ימים בעזרת כלבים ומגלי מתכות ולבסוף גילו את הסליק המרכזי ועוד 25 סליקים קטנים.
זה היה אחד הסליקים הגדולים שבו נתפסו כ־80 מרגמות 52 מ"מ, עשרות רובים תת-מקלעים ותחמושת רבה.
הנשק שהיה בסליקים הוחרם וחלק מחברי הקיבוץ נאסרו. בעקבות זאת, נקראה אוניית מעפילים בשם "יגור".
הסליק המרכזי שנותר ריק לחלוטין מאז השבת השחורה, שוחזר ושופץ בשנת 1983 במסגרת חגיגות ה-60 לקיבוץ.
מבנה הסליק והכניסה הסודית.
הכניסה לסליק הייתה דרך חור ברצפה של צריף בקיבוץ, כאשר הצריף שימש כמסווה לסליק. החור מוקם תחת מכונה, אך היה מוסתר מהעין אם לא פתחו את הכניסה דרך מנגנון מיוחד. כדי לפתוח את הדלת של הסליק היה צורך להסיר את אחד מחלקי המכונה שדרכו היה אפשר להעביר מוט שפותח את דלת הכניסה. בזכות מנגנון מתוחכם זה הסליק ניצל מגילוי פעמים רבות.
תחנת המחקר הבין-לאומית בקוטב הדרומי
בית הקברות בהר הזיתים
מילונגה
מילונגה היא סוגה מוזיקלית, שמקורה באזורי הריו דה לה פלאטה של ארגנטינה ואורוגוואי. היא הייתה פופולרית מאוד בשנות ה-70 של המאה ה-19. המילונגה היא פיתוח של סגנון שירה מוקדם יותר, שנודע בשם "פאיאדה דה קונטרפונקטו". מקצב השיר, ברוב המילונגות, הוא 2/4, ומתאפיין בקצב מהיר ומלא חיים.
מילונגה היא "הבנרה נלהבת". ההבנרה המקורית התחלקה לארבע פעמות, במקצב שתיים-ארבע סטנדרטי, עם הטעמת סטקאטו על כל צליל. במעבר למילונגה, לעומת זאת, כל ארבעת הצלילים מתחזקים כיוון שהקצב מוכפל. חוזק הפעמה הראשונה מחליש את הפעמה הרביעית ומשווה למילונגה כמעט תחושה של ואלס: אחת-שתיים-שלוש (ארבע), אחת-שתיים-שלוש (ארבע).
מקצב ההבנרה איטי יותר, מפורש יותר, של אחת, שתיים, שלוש-ארבע. לפחות פסנתרן טנגו מודרני אחד גורס, שהפולקה השפיעה על האצת המילונגה.
המילונגה בנויה על מקצב סינקופטי, המורכב משמונה פעמות עם דגש על הראשונה (לפעמים גם השנייה), הרביעית, החמישית והשביעית.
[1] 2 3 4 [5] 6 7 8
[1] 2 3 [4] [5] 6 [7] 8, לפעמים גם [1] [2] 3 [4] [5] 6 [7] 8
[1] 2 3 [4] 5 6 [7] [8];
במשך הזמן, נוספו צעדי מחול ושאר השפעות מוזיקליות, מהן התפתח בסופו של דבר הטנגו.
בשנות ה-1890 כבר כתבו מלחינים בצורה מובנית, שניכר בה עדיין דמיון מסוים למילונגה או לטנגו אנדלוסי, ותהיה בהמשך לטנגו מפותח במלואו.
אמנים.
המוזיקאים האורוגוואים והארגנטינאים, הנודעים במילונגה שהלחינו ועיבדו, הם רוברטו פירפו, אנחל ד'אגוסטינו, פדרו לאורנס, אנחל ויולדו, פרנסיסקו קאנארו, רודולפו ביאג'י, חואן ד'אריינסו, אדגרדו דונאטו, גאבינו אסייאסה, אניבל טרואילו, לוצ'ו דמארה, דומינגו פדריקו, אנחל וארגאס, מריאנו מורס, אלפרדו סיטארוזה, פרנסיסקו לומוטו, אסטור פיאצולה וקרלוס די סארלי. אמנים אלה פעלו בשנים הראשונות של עידן הטנגו, תור הזהב שלו. להקת לוס מונלייטס הוציאה שיר בשם "מילונגה דה פלו לארגו" ("מילונגה לשיער הארוך") בתקליט הבכורה שלהם, "מונלייטס".
המלחין והפסנתרן הארגנטינאי פרננדו אוטרו ביסס רבות מיצירות התזמורתיות והקאמריות על מקצב זה בכתיבה לתזמורת סימפונית, רביעיית מיתרים והרכבי ג'אז.
קווין ג'והאנסן הוא אמן רוק ארגנטינאי בן זמננו, שהרפרטואר שלו כולל מספר רב של שירים, המשלבים מוזיקה עממית ומוזיקה פופולרית עם מקצבי מילונגה.
ויאליקאיה בראסטאביצה
ויאליקאיה בראסטאביצה (ברסטביצה הגדולה, בבלארוסית: Вялікая Бераставіца; ברוסית: Большая Берестовица; בפולנית: Brzostowica Wielka; ביידיש: וויאַליקייַאַ ביעראַסטאַוויצאַ) היא עיירה במחוז גרודנו שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1506, ובמהלך המאות ה-17 וה-18 הייתה בבעלות משפחת פוטוצקי. בשנת 1754 קיבל היישוב זכויות עיר.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בפלך גרודנו שבאימפריה הרוסית, ובשנת 1863 נטלו תושבי העיירה חלק פעיל במרד ינואר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי ויאליקאיה בראסטאביצה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-700 יהודים, קרוב למחצית מתושביה, ובעיירה פעלו מוסדות תרבות וחינוך יהודיים, ובהם בית ספר מרשת תרבות.
בשנת 1926 הוקם בעיירה סניף של טא"ז, הסניף החזיק מרפאת ילדים ומטבח עבור ילדי עניים. כן התקיימו במסגרתו קייטנות קיץ ונשלחו ילדים מן העיירה למקומות מרפא.
עם כניסת הצבא האדום לעיירה בספטמבר 1939, הולאמו בה העסקים הפרטיים. בסוף יוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו גירשו את רוב יהודיה לקרינקי, ואת היתר ריכזו בגטו קטן שהוקם בעיירה, בו הועסקו בעבודות כפייה. בקיץ 1942 גורשו גם הם לקרינקי, ושולחו עם יתר יהודי המקום למחנה ההשמדה טרבלינקה ולמחנה קלבסין.
רוני אלשיך
רונן (רוני) אלשיך (נולד ב-20 במרץ 1963) הוא איש ביטחון ישראלי שכיהן כמפכ"ל של משטרת ישראל מדצמבר 2015 עד דצמבר 2018. קודם לכן שירת במשך 27 שנים בשב"כ ושימש בין היתר כסגן ראש השב"כ וכראש אגף המטה.
ביוגרפיה.
אלשיך נולד בירושלים, אחד מארבעה ילדים של אברהם ואהובה. אביו הוא יוצא תימן שעלה לישראל במבצע על כנפי נשרים ואמו אהובה עמאר היא בת למשפחה מעולי מרוקו שנולדה בעיר העתיקה בירושלים. אימו נפטרה כשהיה בן 14. אלשיך גדל בשנותיו הראשונות בשכונת גבעת מרדכי. בגיל 9 עבר עם משפחתו לקריית ארבע, בשל אבחונו כמחונן ו"הוקפץ" שתי כיתות (מכיתה ג' לכיתה ו'). המשיך בלימודיו בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר, שבה סיים את חוק לימודיו כשהיה בן 16. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב.
אלשיך בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, את שניהם סיים בהצטיינות יתרה. למד לקראת תואר שני מחקרי בקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בוגר קורס דירקטורים באוניברסיטת תל אביב ותוכנית לניהול בכיר מבית הספר וורטון למינהל עסקים של אוניברסיטת פנסילבניה.
שירות צבאי.
בשנת 1981 התגייס לצנחנים והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. במסגרתה נלחם במלחמת לבנון הראשונה. במבצע על הכפר "מערכה" בלבנון שימש כמפקד מחלקה בגדוד 890 במהלכו נפצע מסלע שהושלך לעברו ושבר את ידו. לאחר ששימש כמ"פ בגדוד 50 פיקד על פלחה"ן צנחנים, בין היתר במבצע חוק וסדר. בתפקידו האחרון בצבא שימש כסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50).
שירות בשב"כ.
בדצמבר 1988 השתחרר מצה"ל והצטרף לשב"כ, לצוות האמון על חקירות עצורים מאזור רמאללה. בשנת 1994 פיקד על צוות החוקרים שהצליחו לחשוף את המקום שבו הוסתר נחשון וקסמן. במהלך האינתיפאדה השנייה היה ראש תת-מרחב שומרון. ב-2005 מונה לראש מרחב יהודה, שומרון וירושלים וב-2009 התמנה לראש מרחב דרום. ב-2012 מונה לראש אגף המטה ובספטמבר 2014 מונה לסגן ראש השב"כ ולממלא מקומו.
מפכ"ל משטרת ישראל.