המלחין הקטור ברליוז חיבר אופרה על פי זיכרונותיו.
צ'ליני היה ביסקסואל והואשם בפשעים של מעשי סדום פעם אחת עם אישה, ולפחות שלוש פעמים עם גברים.
לחברת רולקס יש קולקציית שעוני יד על שמו.
איוואן לנדל
איוואן לנדל (בצ'כית: Ivan Lendl; נולד ב-7 במרץ 1960 באוסטרבה, צ'כיה) הוא טניסאי עבר צ'כוסלובקי-אמריקאי. דורג במקום הראשון בעולם בטניס במשך 270 שבועות ושבר שיא שהחזיק ג'ימי קונורס מארצות הברית. נכון להיום רק פיט סמפראס, רוג'ר פדרר ונובאק דג'וקוביץ' דורגו ראשונים בעולם זמן רב יותר מלנדל. ארבע עונות הוא סיים במקום הראשון בעולם: בשנים 1985–1987 ובשנת 1989.
לנדל זכה ב-94 תארים ליחידים, שלישי בכל הזמנים אחרי ג'ימי קונורס (109) ורוג'ר פדרר (103).
קריירה.
במהלך קריירת הטניס שלו הגיע ל-19 משחקי גמר של טורנירי גראנד סלאם וזכה ב-8 מהם.
לנדל זכה 3 פעמים באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס (1985-1987), 3 פעמים באליפות צרפת הפתוחה (1984, 1986, 1987) ופעמיים באליפות אוסטרליה הפתוחה (1989, 1990).
לנדל היה לטניסאי שהחזיק במספר הניצחונות הגבוה ביותר בטורניר המאסטרס (טורניר סוף השנה), עם 39 ניצחונות. שיא זה נשבר על ידי רוג'ר פדרר רק ב-2012.
ב-1992, לאחר מאבק ממושך, קיבל לנדל אזרחות אמריקאית ועבר לייצג את ארצות הברית עד פרישתו מטניס מקצועני ב-1994 בגיל 34. לאחר הפרישה מטניס החל לנדל לפתח קריירה שנייה כשחקן גולף מקצועני. שתי בנותיו הבוגרות, מאריקה ואיזבלה, משחקות בסבב הגולף במקצועני, וזוכות ללווי צמוד של אביהן.
בשנת 2012 החל לשמש מאמנו של אנדי מארי והוביל אותו להישגים, זכייה במדליית הזהב באולימפיאדת לונדון וזכייה בגראנד סלאם ראשון באליפות ארצות הברית הפתוחה ובשנת 2013 בגראנד סלאם ווימבלדון.
רחמים חי חויתה הכהן
הרב רחמים חי חויתה הכהן (כ"ב בסיוון ה'תרס"א, 9 ביוני 1901 - י' בשבט ה'תשי"ט, 19 בינואר 1959) היה ראש ישיבה ודיין. אב בית דין ורבה הראשי של ג'רבה בתוניסיה, ומחשובי רבניה במאה ה-20. תלמידו המובהק וממשיך דרכו של הרב כלפון משה הכהן. לאחר שעלה לארץ ישראל כיהן כרב המושב בֶרֶכְיָה שבדרום.
ביוגרפיה.
נולד בג'רבה לרב חנינא ולג'זילה, מצד אביו דור שביעי לרב מרדכי הכהן, שהיה דיין בג'רבה, ודור חמישי לרב שאול הכהן מצד אמו.
בצעירותו התחנך מפי אביו, ובהמשך אצל הרב דוד (דידו) הכהן. בחודש פברואר 1916 (אדר ה'תרע"ו) החל ללמוד אצל הרב כלפון משה הכהן.
בשנת 1919 (ה'תרע"ט) נסע לטיפול בתוניס לאחר שחלה בעיניו, שם למד ערבית וצרפתית, והוסמך לשחיטה ובדיקה. על תעודת ההסמכה חתומים הרב אברהם בלעיש, הרב דוד כטורזה, הרב ישועה אלמליח, הרב ישראל זיתון והרב משה שתרוג.
בשנת 1920 (ה'תר"פ) החל לשמש כסופר בית הדין בג׳רבה, ובאותה השנה נשא לאשה את סעדו. בשנת 1921 (ה'תרפ"א) החל לשמש כמורה לתלמידים, ובשנת 1925 (ה'תרפ"ה) החל לשמש כראש ישיבה ששכנה בבית כנסת מקומי בג'רבה.
בחודש פברואר 1932 (תשרי ה'תרצ"ב) החל לשמש כדיין בבית הדין המקומי בג'רבה. בשנה זו נפטרו אביו, שתי אחיותיו הצעירות ובנו היחיד. בשנת 1936 (ה'תרצ"ו) נולד לו בן נוסף, שנפטר מספר חודשים לאחר מכן. בשנת 1938 (ה'תרצ"ח) נולדה לו בת נוספת, שנפטרה גם היא לאחר מספר חודשים.
מדי יום שישי היה לומד את תורת הקבלה יחד עם רבנים נוספים בבית כנסת מקומי, ביניהם הרב מצליח מאזוז והרב רפאל כדיר צבאן, והיה מתכתב רבות בנושאי קבלה עם הרב עובדיה הדאיה מארץ ישראל.
במשך חייו סבל ממחלות שונות ובעיקר משיגרון וממחלת עיניים, ונאלץ לעבור טיפולים שונים, רובם ללא הצלחה. בשנת 1929 (ה'תרפ"ט) נסע בפעם השנייה לטיפול במחלותיו בתוניס, ופעם נוספת בשנת 1934 (ה'תרצ"ד).
בסוף שנת 1951 (ה'תשי"א) עלתה משפחתו לישראל, כשבכוונתו לעלות גם הוא מספר חודשים אחריהם. בחורף של שנת 1952 (ה'תשי"ב) חלה שוב ורותק למיטה, ובקיץ של אותה השנה נסע שוב לתוניס לצורך טיפולים, ושהה שם במשך כשנה. מתוניס נסע לכפר "חמאם אליף" בו היו מעיינות מרפא, ואשתו חזרה מישראל כדי לשהות לצידו.
בכ"ז באב ה'תשי"ד (אוגוסט 1954) נסע בטיסה לצרפת, ומשם נסע בהפלגה לנמל חיפה בישראל, והשתכן במושב בֶרֶכְיָה הסמוך לאשקלון, שם מונה לרב המושב. לאחר פטירת רבו, כלפון משה הכהן, נחשב לרבם של יוצאי ג'רבה בישראל ובתפוצות.
הרב הכהן השתוקק לעלות לארץ ישראל ואף עלה אליה למרות מחלתו, וכיבד והעריך מאוד את רבני ארץ ישראל. הוא נהג לומר ביום העצמאות הלל ללא ברכה, ובדילוג.
נפטר לאחר מחלה בי' בשבט ה'תשי"ט (19 בינואר 1959), ונקבר בחלקת הרבנים הספרדים בהר המנוחות בירושלים. רבים עולים לקברו לצורך תפילה והעלאת בקשות, על פי המסורת היהודית שהייתה מקובלת בארצות המגרב.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
הנצחתו.
על שמו הוקמו שתי רשתות של מוסדות חינוך:
כביש 92
כביש 92 הוא כביש אורך ארצי בצפונה של ישראל, הנמתח לאורך חופה המזרחי של הכנרת מצומת צמח בדרום ועד לצומת יהודיה בצפון. אורכו של כביש 92 הוא 26 ק"מ.
היסטוריה.
חלקו הדרומי של הכביש, מצמח לעין גב, נסלל מיד לאחר תום מלחמת העצמאות במסגרת המאמצים של ישראל לקבוע עובדות בשטחים המפורזים על פי הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לסוריה, ונחנך ביוני 1950. הכביש נסלל על ידי סולל בונה, שליש ממנו מבטון והשאר באספלט. המשך הכביש נסלל בשלבים. בסוף 1969 הוארך הכביש מעין גב עד כורסי, במסגרת סלילת כביש 789 מכורסי לצומת אפיק. כבר אז תוכנן לסלול את כביש 87 שיעלה מצומת כפר נחום לגולן וכביש 92 תוכנן להתחבר לכביש זה, באופן שהכנרת תוקף בכביש. הכביש נחנך באפריל 1978.
מוזיאון השואה (רומא)
מוזיאון השואה (באיטלקית: Il museo della Shoah di Roma) תוכנן להיפתח ברומא, בירת איטליה בשנת 2013, בתחום וילה טורלוניה, מקום אשר נושא משמעות סמלית כפולה - הן מקום מושבו של בניטו מוסוליני, והן המתחם בו התגלו בשנת 1919 הקטקומבות היהודיות הקדומות ביותר בעיר.
המוזיאון ייבנה בשלבים ויכלול ספרייה גדולה ואתר זיכרון לנספים בשואה. בכך תצטרף רומא לרשימת הערים שבהן הוקמו מוזיאונים לזכר השואה: ירושלים, וושינגטון, ניו יורק, שיקגו, בודפשט, פריז, לונדון וברלין. את מימון הבנייה נטל על עצמו פרויקט הנצחת השואה של סטיבן ספילברג.
היסטוריה.
משנת 1955 פועל במילאנו המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו (CDEC: La Fondazione Centro di Documentazione Ebraica Contemporanea) בראשות מיכֶ'ל צרפתי (Michele Sarfatti). המכון אשר ממוקם במבנה ששימש בעבר את בית הספר העממי של יהודי מילאנו, עוסק בתיעוד, חינוך ומאבק באנטישמיות. בניית מוזיאון השואה ברומא, לצד בניית מוזיאון לאומי נוסף בעיר פרארה תוכננו לחזק את זיכרון השואה באיטליה.
ב-2004 הודיע ראש עיריית רומא וולטר ולטרוני על הכוונה להקים מוזיאון לזכר השואה בעיר. לאחר עשור ובעקבות התקדמות אטית בתוכנית לפתיחת המוזיאון, קמו קולות בקהילה היהודית ב-2014 שביקשו לבטל את הקמת המוזיאון.
תוכנית המוזיאון.
את המוזיאון תכננו האדריכלים לוקה זאבי (Luca Zevi) וגאורג טמבוריני (George Tamburini). מנהלו המדעי של המוזיאון הוא מרצ'לו פאצאטי (Marcello Pezzetti), והאחראי מטעם הקהילה היהודית על הפרויקט הוא סגן נשיא יהדות רומא, ריקרדו פצ'יפיצ'י (Riccardo Pacifici).
חלקי המוזיאון יהיו כולם בני קומה אחת, על מנת שלא לפגוע במראה הכללי של גן הווילה. שטח המוזיאון הוא 1,300 מ"ר ובו מתוכננים 2,500 מרחבי תצוגה לתערוכות קבועות ומתחלפות, תצוגות אור-קוליות וחדר הרצאות. כמו כן, מתוכננת במקום ספרייה. לפי תוכניתו של פאצאטי, יהיו במבנה המוזיאון עצמו ארבעה חלקים: שיחזור קרמטוריום, מרחבים ובהם עדויות ניצולים, חשיפה לחפצים אשר ליוו את הבאים למחנות הריכוז והיו עימם במחנות, ולבסוף, סקירת הגזירות האנטישמיות אשר הובילו לשואה.
שטח נוסף יוקדש לפעולות שננקטו נגד יהודי רומא ב-16 באוקטובר 1943, המועד בו הצטוו להתאסף בגטו, ממנו נשלחו 1,022 איש למחנה אושוויץ, כאשר רק 15 מהם חזרו בחיים. באבנים שחורות ייחרטו שמותיהם של 2,027 מיהודי רומא אשר נספו בשנות מלחמת העולם השנייה ובהם גם 95 היהודים שנרצחו בטבח בפוסה ארדיאטינה.
ברחבת המוזיאון מתוכננים מונומנטים נוספים ובהם עמוד זיכרון להדלקת אבוקת אש, וכן רציף של תחנת רכבת, אשר יסמל את הרציפים אליהם הגיעו היהודים באושוויץ.
מלבד הטיפול בנושא השואה, כוללת תוכנית המוזיאון גם שלב נוסף של טיפול מחודש בשרידי הקטקומבות היהודיות העתיקות המצויות במתחם.
לופא קדוש
מיכאל "לופא" קדוש (23 באפריל 1940 - 29 באפריל 2014) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת השוער, ולאחר מכן מאמן כדורגל.
קורות חיים.
קדוש נולד באלכסנדריה שבמצרים, עלה ארצה עם משפחתו בגיל 9 וגדל ביפו ליד אצטדיון באסה, שנהפך לימים לאצטדיון בלומפילד. קדוש נבחן לראשונה במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, אך המאמן שלמה פוליאקוב לא קיבל אותו לקבוצה, ולכן קדוש התחיל את דרכו במחלקת הנוער של גדנ"ע יהודה. בשנת 1957 עבר לקבוצת הבוגרים של מכבי יפו, אך לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ושנה לאחר מכן עבר להכח תל אביב. לאחר איחוד הקבוצה עם מכבי רמת גן, המשיך קדוש בקבוצה המאוחדת הכח מכבי רמת גן, שם שיחק לאורך כל שנות ה-60, ועמה זכה באליפות בשנת 1965 ובגביע המדינה בשנת 1969, אותו הניף קדוש מתוקף תפקידו כקפטן הקבוצה.