לאחר המלחמה שוחרר פון שטראכוויץ, ולאחר תקופת התאוששות בלוצרן שבשווייץ חזר לגרמניה. בשנת 1919 התחתן עם אלכסנדרינה פון פריין זאורמה-ילטש "אלדה", ובשנת 1920 נולד בנו הבכור. בין השנים 1921–1922 שירת פון שטראכוויץ בפרייקור, ונלחם כנגד הפולנים בשלזיה. בשנת 1922 נולדה בתו, ובשנת 1923 נולד בנו השני.
בשנת 1931 הצטרף פון שטראכוויץ למפלגה הנאצית, ובשנת 1932 הצטרף לאס אס, שבו קיבל בשנת 1936 דרגת שטורמבאנפיהרר. במקביל שירת פון שטראכוויץ בכוחות המילואים של הרייכסווהר, ובשנת 1935 הועלה לדרגת ריטמייסטר.
בשנת 1935 מונה פון שטראכוויץ כקצין מילואים ברגימנט הפאנצר ה-2, עמו השתתף באנשלוס של אוסטריה, בסיפוח חבל הסודטים, ובכיבוש צ'כיה.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ המלחמה מונה פון שטראכוויץ לקצין הלוגיסטיקה של דיוויזיית הפאנצר ה-1, אולם הוא לחם עם הדיוויזיה במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת, שבה לקח בשבי יחד עם 4 לוחמים למעלה ל-100 חיילים צרפתיים. ב-2 באוקטובר 1940 הועבר רגימנט הפאנצר ה-2, ופון שטראכוויץ עמו, לדיוויזיית הפאנצר ה-16 בפיקוד הנס הובה. בסוף שנת 1940 הועלה פון שטראכוויץ לדרגת מיור ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפאנצר ה-2, ובמהלך המערכה בבלקן לחם עם גדודו שכבשה את סרביה, ובכלל זה את בלגרד. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון שטראכוויץ עם גדודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-16, ובמהלך קרב אומן נפצע אך המשיך להילחם, ועל כך קיבל ב-25 באוגוסט את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן השתתף פון שטראכוויץ בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון, ובאוקטובר הועלה לדרגת אוברסט לויטננט. בינואר 1942 נשלח לבית חולים בשלזיה לטפל בפציעותיו הרבות, וב-17 במרץ קיבל את אות הפציעה בכסף.
בקיץ 1942 לחם פון שטראכוויץ עם גדודו במבצע מקרה כחול, וגדודו היה הראשון שהגיע אל הוולגה מצפון לסטלינגרד. פון שטראכוויץ לחם עם גדודו בקרבות הקשים בסטלינגרד, וב-13 באוקטובר נפצע באורח קשה, ונשלח לבית חולים בגרמניה לצורך החלמה. ב-13 בנובמבר 1942 קיבל פון שטראכוויץ באופן אישי מהיטלר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הפאנצר גרוסדויטשלנד. פון שטראכוויץ לחם עם הרגימנט בקרב חרקוב השלישי, וב-16 בפברואר קיבל את אות הפציעה בזהב. ב-28 במרץ קיבל פון שטראכוויץ תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והיה הקצין הראשון שלא היה מפקד דיוויזיה ומעלה שקיבל את העיטור. במהלך קרב קורסק לחם פון שטראכוויץ עם כוחותיו כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48, ובמהלך הקרב נפצע קשה בזרועו השמאלית. בנובמבר נשלח פון שטראכוויץ להחלמה בבית חולים, וב-1 באפריל 1944 הועלה לדרגת גנרל מיור מונה למפקד כוחות השריון של קבוצת ארמיות צפון. פון שטראכוויץ פיקד על הכוחות בקרבות הקשים בלטביה, וב-15 באפריל קיבל תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע בגרטיון השתתף פון שטראכוויץ בקרבות הקשים בליטא, ואף כבש את ריגה מחדש. אולם ב-24 באוגוסט התהפכה מכוניתו והוא נפצע קשה ונשלח לבית חולים בברסלאו, ועל כך קיבל בפעם השלישית את עיטור אות הפציעה בזהב. ב-1 בינואר 1945 הועלה פון שטראכוויץ לדרגת גנרל לויטננט, ולאחר מכן השתתף במבצע ויסלה-אודר בראש כוח שריון שפגע קשות בכוחות הסובייטיים. פון שטראכוויץ המשיך להילחם בקרבות בשלזיה ובצ'כוסלובקיה, וב-8 במאי הצליח לפרוץ עם כוח קטן לבוואריה, שם נכנע לצבא האמריקני.
התנגדותו להיטלר.
בפברואר 1943 נפגש פון שטראכוויץ עם הנס שפיידל והוברט לאנץ, ותכנן עמם לעצור את היטלר בשעת ביקורו בפולטבה, אולם לבסוף שינה היטלר את מסלולו והדבר לא יצא אל הפועל. לאחר קשר העשרים ביולי הועלה שמו של פון שטראכוויץ בחקירות הגסטאפו, אולם עקב היותו חייל מאוד מעוטר לא נטפל אליו הגסטאפו, ואף לא הזמין אותו לחקירה.
לאחר המלחמה.
פון שטראכוויץ איבד במהלך המלחמה את אשתו, בנו הצעיר ואת אחוזתו. בשנת 1946 נהרגה אחותו בתאונת דרכים עם משאית צבאית אמריקנית, אולם פון שטראכוויץ שהיה בשבי לא הורשה להשתתף בהלווייתה. בשנת 1947 השתחרר פון שטראכוויץ מהשבי, והתחתן שוב עם נורה לבית פון הולצהאוזן, ממנה היו לו 4 ילדים. בשנת 1948 נסע פון שטראכוויץ לסוריה, שבה כיהן כיועץ צבאי במהלך המלחמה עם ישראל, ובשנת 1951 חזר לגרמניה. פון שטראכוויץ השתקע בטרוסטברג, שבה גר עד למותו מסרטן הריאות ב-25 באפריל 1968.
משפט ניוטון על דעיכה מסלולית
בדינמיקה, משפט ניוטון על דעיכה מסלולית (באנגלית: Newton's theorem of orbital decay) מספק כללים מתמטיים לקביעת קצב הדעיכה של מסלולו של עצם הנתון בתנועה מסלולית סביב גרם שמיים תחת השפעת הכבידה של גרם השמיים ותווך שיוצר כוח התנגדות לתנועת העצם היחסי לצפיפות התווך ולמהירות העצם בריבוע.
אייזק ניוטון גזר את המשפט הזה ואת המסקנות ממנו כטענות 17 - 15 בחלק הרביעי של הכרך השני של ספרו "פרינקיפיה", שם הוא מוכיח את המשפט שטוען כי אם צפיפות התווך המתנגד יחסית להיפוך המרחק ממרכז הכוח המרכזי, אז מסלול העצם יהווה ספירלה שוות-זווית (equiangular spiral) - או ספירלה לוגריתמית. משפט ניוטון על דעיכה מסלולית קובע למעשה שבמקרה זה המשיק לספירלה ייצור זווית קבועה formula_1 עם הרדיוס ווקטור מהראשית אל הנקודה על הספירלה.
הטענה.
בחלק הרביעי של הספר השני של הפרינקיפיה, שכותרתו "בנוגע לתנועה המעגלית של גופים בתווך שיוצר התנגדות", ניוטון ניסח את הטענה בצורה הבאה:
הוכחת הטענה.
נקרא לזווית הקבועה שיוצרים הרדיוסים עם המשיק לספירלה formula_1, וננסה לקבוע מה חוק הצפיפות שיגרום לחלקיקי לנוע בספירלה שוות זווית זאת. יהיו r ו-v הרדיוס ומהירות החלקיק בכל זמן שהוא. נניח ש-P הוא הכוח המרכזי, ו-formula_3 הוא ההתנגדות שיוצר התווך; הצפיפות formula_4 ו-P הם שניהם פונקציות של הרדיוס r. בנוסחה האחרונה m היא מסת העצם, A שטח החתך שלו בכיוון התנועה ו-formula_5 הוא המקדם הבליסטי של העצם (מקדם הגרר).
המשוואה שנותנת את התנועה לאורך קשת כלשהי תחת התנאים האלה היא:
כאשר בנוסף מתקיים עבור כל העקומים:
מהשוואת שתי המשוואות נקבל:
המשוואה שנותנת את התנועה בניצב לכיוון התנועה ידועה והיא: formula_10. ניעזר בעובדה שבספירלה שוות-זווית רדיוס העקמומיות R מקיים:
ונקבל:
אם נציב במשוואה (1) את משוואה (2) נקבל:
ואם נבצע אינטגרציה נקבל:
אם נניח שהכוח המרכזי P משתנה לפי היפוך ריבוע המרחק מהמרכז formula_15, ולאחר מכן נציב: formula_16, אזי נקבל שוויון זהותי בין אגף ימין ושמאל, כלומר:
כלומר מתקבל שוויון.
מסקנות מן המשפט.
מסקנות מן המשפט:
מסקנה 1.
כבר מההנחה שהמסלול נע בספירלה שוות-זווית נובע (משוואה (2)) שבכל נקודה על המסלול הספירלי מהירות העצם שווה למהירות בה היה נע אילו נע בתנועה מעגלית באותו רדיוס r סביב מרכז הכוח. כלומר, מהירות העצם בתלות ברדיוס היא:
זוהי המסקנה הראשונה של ניוטון.
מסקנה 2.
קביעת זווית הגישה הקבועה formula_1 - בסעיף זה נשאל שאלה הפוכה: לא ננסה לקבוע בהינתן מסלול תנועה מסוים מה חוק הצפיפות של התווך, אלא נשאל בהינתן צפיפות מקומית מה המסלול שיתקבל. ניתן להראות כי היחס בין כוח התנגדות התווך לכוח המרכזי הוא שמכתיב את זווית הגישה הקבועה formula_1. ככל שהיחס גדול יותר הזווית formula_1 תהיה קרובה יותר ל-180 מעלות והירידה תהיה תלולה יותר. מתמטית, אם נסמן את היחס בין כוח ההתנגדות לכוח המרכזי ב-k, נקבל:
formula_23. נציב את התוצאה למהירות מהמסקנה הראשונה של ניוטון ונקבל:
formula_24 ונקבל: formula_25. ניתן לראות איפוא שההנחה שמתקבלת ספירלה לוגריתמית תקפה כל עוד הערך המוחלט של k קטן או שווה ל-1/2 (שכן קוסינוס הזווית קטן או שווה בערכו המוחלט ל-1); אחרת יתקבל מסלול שאינו ספירלה לוגריתמית.
מסקנה 3.
זמן התנועה המסלולית של החלקיק - כיוון שמהירות ההתקרבות הרדיאלית של העצם בכל רדיוס r נתונה על ידי :
נקבל איפוא שזמן התנועה בין רדיוסים formula_27 ו-formula_28 הוא: formula_29. לכן מתקיים:
וניתן להראות בנקל גם שמספר ההקפות שהעצם ישלים במעבר בין רדיוסים formula_28 ל-formula_27 הוא:
מסקנות אלו הן המסקנות החמישית והשישית של ניוטון.
חשיבות המשפט.
למשפט יש חשיבות מעשית מוגבלת, שכן חוק הצפיפות שניוטון מניח במשפט הוא היפותטי - פרופיל הצפיפות של אטמוספירה של כוכב מציית בדרך כלל לחוק מעריכי (כלומר צפיפות האטמוספירה יורדת מעריכית עם הגובה), בעוד שניוטון מניח במשפט שהצפיפות משתנה בהתאם להופכי של המרחק ממרכז הכוח. לכן לא יכול להיות לו חשיבות למשל, בחישוב דעיכת המסלול של מסלולי לוויינים.
מחי ומסי
מַחֵי וּמַסֵּי הוא פיוט סליחות ארמי קדום, שנאמר על ידי בני עדות המזרח ועל ידי יהודי אשכנז.
תוכן הפיוט.
המשפט הפותח וסוגר את הפיוט, "מחי ומסי ממית ומחי מסיק מן שאול לחיי עלמא" מזכיר משפט המופיע בשירת האזינו (): "אֲנִי אָמִית וַאֲחַיֶּה מָחַצְתִּי וַאֲנִי אֶרְפָּא", ובתרגום אונקלוס: "אֲנָא מְמִית וּמֵיחֵי, מְחֵינָא וְאַף מַסֵּינָא". נוסח זה מקביל גם למשפט המופיע בתפילת עמידה בברכת גבורות: מֶלֶךְ מֵמִית וּמְחַיֶּה וּמַצְמִיחַ יְשׁוּעָה. עניינו של משפט זה להנכיח את יכולתו הגדולה של ה', שבחסדיו תלויים המתפללים אליו, לחיים ולמוות (בדומה לפיוט "כי הנה כחומר").