בנובמבר 2004 כוחות הממשלה החלו בתקיפות נגד המורדים. הם הפציצו ערים בצפון, הרגו עשרות אזרחים ותקפו את המלון באביג'אן שאכלס את נציגי המורדים בממשלת הפיוס. כוחות צרפת והאו"ם החלו בפעולה וחסמו ציר גישה המוביל אל בואקה, בירת המורדים. בנוסף, הם הגנו על הנציגים באביג'אן שאילולא הגנה זו היו נהרגים. בתגובה לפעילות ההגנה של צרפת, הממשלה הפציצה במטוסים בסיס צרפתי ליד בואקה והרגו תשעה חיילים צרפתים, מיסיונר אמריקאי בביקור ופצעו 33 אנשים. כתגובת שרשרת, צרפת מיד תקפה חזרה ומחקה את חיל האוויר של הממשלה על אף הצהרותיו של גבאגבו כי לא הוא זה שנתן את ההוראה לתקיפה. ה-YP (צעירים פטריוטים; Young Patriots), הנאמנים לנשיא גבאגבו, תקפו מטרות צרפתיות באביג'אן ותוך ימים כ-8,000 מתוך 12,000 אזרחים צרפתים ברחו מהמדינה.
בעקבות כל זאת, הצרפתים היו בסיטואציה מאוד לא נוחה עבורם. שני הצדדים האשימו את צרפת בתמיכה בצד השני: תומכי הממשל בשל ההגנה על המורדים ואי עמידה בהסכמי ההגנה שנחתמו עם חוף השנהב, והמורדים כיוון שהצרפתים מנעו את כיבוש אביג'אן.
המורדים לא הביעו אמון בגבאגבו ולא הסכימו להתפרק מנשקם. מצד שני, גם ה-YP של גבאגבו שהסתובבו ברחבי אביג'אן עם כלי נשק ומכוניות גנובות, לא הסכימו להתפרק מנשקם. לבסוף, הבחירות מהסכם מרקוסיס נדחו ותחת נסיבות אלה האו"ם החליט ב-14 באוקטובר 2005 למנות את גבאגבו לנשיא לשנה נוספת בה תוקם קואליציה ויתוכננו בחירות מחודשות.
2005-2007 – לקראת סיום המלחמה.
באפריל 2005 התקיימה בפרטוריה שבדרום אפריקה פגישת פיוס בין מנהיגי שני הצדדים, בחסות נשיא דרום אפריקה תאבו מבקי. הפגישה הביאה לחתימת הסכם פרטוריה, שמשמעותו היא הסכמה על הפסקת אש בין הצדדים, תחילת שיחות פיוס ולמעשה סיום המלחמה בכל שטחי חוף השנהב. ההסכם נכנס לתוקף בחודש אפריל, אז החלו הכוחות להסיג את כוחותיהם מחזית הלחימה.
הסכם פרטוריה זכה לגיבוי מלא של האיחוד האפריקאי, והתמקד בעיקר בנושאי צבא ובחירות, שני הנושאים שנראו דחופים ביותר לדחיפה לפיוס במדינה. בין סעיפי ההסכם גם החלטה על פירוז מנשק של המיליציות החמושות.
בסוף אוקטובר 2005 תוכננו להתקיים בחירות לנשיאות בחוף השנהב, כחלק מהליך הפיוס עליו הוסכם בשיחות בדרום אפריקה. אולם, מזכ"ל האו"ם קופי אנאן הכריז בספטמבר כי אין סיכוי לקיים את הבחירות במועדן עקב המשך המצב הרגיש במדינה. הסכם פרטוריה דעך בעוד בשטח האלימות נמשכה. פירוק המיליציות מנשק התעכב מספר פעמים, לא הושגה הסכמה על מועד הבחירות ובעצם הממשלה לא הצליחה לתפקד. בתגובה, האיחוד האפריקאי דרש להשאיר את הנשיא המכהן גבאגבו 12 חודשים בתפקידו מעבר לתקופה המוגדרת בחוק. ב-11 באוקטובר 2005 הגישו מפלגות האופוזיציה בחוף השנהב פנייה למועצת הביטחון של האו"ם בבקשה לדחות את בקשת האיחוד האפריקאי, ואכן פנייתם אושרה והוחלט שלא לאפשר מצב בו גבאגבו ימשיך בתפקידו.
נבחרת הכדורגל הלאומית של חוף השנהב העפילה לטורניר המונדיאל של 2006 שהתקיים בגרמניה, ועובדה זו תרמה במידה מסוימת לכינון הפסקת אש במדינה, גם אם זמנית. הפסקת אש זו שכנעה את הנשיא גבאגבו לנצל את הזמן ולקיים שיחות שלום עם המורדים. המתיחות בין הצדדים פחתה באופן כללי, ובו בזמן הבחירות נדחו שוב, הפעם לאוקטובר 2007.
הסכם שלום חדש נחתם בין הצדדים ב-4 במרץ 2007. ההסכם נחתם בוואגאדוגו, בירת בורקינה פאסו. השונה בהסכם זה משאר ההסכמים שנחתמו באותה התקופה, הייתה שהוא נוסח והובל לאורך כל הדרך על ידי הצדדים בעצמם, ללא התערבות בינלאומית. מיד עם חתימת ההסכם ביקש הנשיא גבאגבו באופן אישי בינואר 2007 להתחיל שיחות ישירות ובלתי מתווכות בין הממשלה הרשמית של חוף השנהב לבין כוחות המורדים. במסגרת ההסכם הוחלט כי גיום סורו, מפקד כוחות המורדים, ימונה לראש הממשלה. סורו נכנס לתפקיד בתחילת אפריל 2007. ההסכם הגדיר באופן ברור את חלוקת הכוחות בין ראש הממשלה החדש סורו, לבין הנשיא גבאגבו. במקביל, אזור החיץ שהפריד בין הצדדים החל להתפורר והם צעדו יחד בפעם הראשונה מאז פרוץ הסכסוך. נשיא חוף השנהב גבאגבו הכריז כי המלחמה הסתיימה.
במאי 2007 החל תהליך של פירוז מנשק של שני הצדדים, כהמשך להסכמות שהושגו בהסכם ואגאדוגו. תהליך פירוק המיליציות מנשקן התקיים בטקסיות רבה. לדוגמה, ב-19 במאי התקיים טקס בעיר גיגלו (Guiglo) בנוכחות הנשיא גבאגבו, בו ויתרו כוחות ההתנגדות על מעל 1,000 כלי נשק. דוגמה נוספת היא ביקורו של גבאגבו בצפון בנובמבר 2007, לראשונה מאז פרוץ המלחמה ב-30 ביולי 2007. הביקור נערך במסגרת שיחות הפיוס וכלל טקס חגיגי שכלל שריפת כלי נשק, כסמל לקץ הסכסוך. גבאגבו נשא דברים בטקס, והכריז כי המלחמה תמה ויש להחזיר את המדינה למסלול, בין היתר באמצעות הליכה לבחירות שמתוכננות להתקיים ב-2008.
תהליך פירוז הנשק של הצדדים נמשך באופן רשמי בדצמבר 2007, וארך כשלושה חודשים. התהליך כלל כמובן את שני הצדדים הלוחמים – הן הכוחות הפרו-ממשלתיים והן כוחות המורדים. מנהיגי הצדדים הציגו את הצעד כשלב משמעותי בדרך לפיוס ואיחוד.
הצדדים המשיכו בשיחות ומשא ומתן על מועד הבחירות, ובנובמבר 2007 הוחלט כי הן יתקיימו עד חודש יוני בשנת 2008.
כוחות שמירת השלום של האו"ם.
כאמור, בפברואר 2004 הוקמה יחידת ה-UNOCI. בפברואר 2006, בעקבות החלטת מזכ"ל האו"ם דאז קופי אנאן, מועצת הביטחון של האו"ם החליטה לתגבר את היחידה ב-800 חיילים נוספים שהובאו במיוחד מכוח המשימה של האו"ם בליבריה. בנובמבר 2006 הכוח הכיל כ-8,000 חיילים מ-41 מדינות.
בסוף יולי 2008, לקראת פקיעת תוקף המנדט של ה-UNOCI בחוף השנהב, מועצת הביטחון של האו"ם החליטה פה אחד להרחיב את המנדט עד סוף ינואר 2009, כך שהכוחות יוכלו לתמוך בארגון תהליך הבחירות שתוכנן במדינה.
בחירות 2010.
הבחירות נדחו שוב ושוב עד שנקבעו לבסוף ל-31 באוקטובר 2010. בסיבוב השני של הבחירות שהתקיים ב-28 בנובמבר טענו ואטארה וגבאגבו לניצחון וכל אחד מהם הושבע בנפרד כנשיא. אנשיו של גבאגבו טענו לאי סדרים באזורי הבחירה בצפון, שתמכו בוואטארה, והנשיא סירב לפנות את כיסאו על אף הלחץ הבינלאומי, שכלל את האו"ם, ה-ECOWAS, האיחוד האירופי וארצות הברית.
בין השאר, מהשלכות פוליטיות אלו, פרצה מלחמת האזרחים השנייה בחוף השנהב.
פרובינציית שלזיה התחתית
פרובינציית שלזיה התחתית הייתה מחוז של המדינה החופשית פרוסיה, שהתקיים בין השנים 1919–1938, ושוב בין השנים 1941–1945.
היסטוריה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, פולין הוקמה מחדש לאחר כ-130 שנה של שלטון זר. בעוד פולנים רבים בשלזיה חפצו שהאזור יועבר לשלטון פולני, הרוב הגרמני רצה בשלטון גרמני. עד מהרה הפך אזור שלזיה לאזור מריבה בין גרמניה החדשה לפולין. שלזים פולנים החלו בהתקוממויות אלימות כנגד השלטון הגרמני, ודרשו איחוד עם פולין. לבסוף הועברו שטחים מוגבלים מאזור קטוביץ מגרמניה לפולין כשרוב השטח נשאר בידי גרמניה. בשנת 1919 פוצלה הפרובינציה לפרובינציית שלזיה העילית ופרובינציית שלזיה התחתית. בשנת 1938 שוב אוחדו הפרובינציות מחדש ליצירת פרובינציית שלזיה, ובשנת 1941 פוצלו מחדש.
בשנת 1945 התחוללו קרבות קשים מאוד באזור, והשטח נכבש בידי הצבא האדום. לאחר מלחמת העולם השנייה נמסרו שטחי הפרובינציה לפולין, יחד עם כל השטחים ממזרח לקו אודר-נייסה, והתושבים הגרמניים גורשו לגרמניה.
פיאט 131
פיאט 131, "Mirafiori" היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית משנת 1974–1984. יוצרו 1,513,800 יחידות באיטליה.
טופאש שאהין.
טופאש שאהין (בטורקית: Tofaş Şahin) יוצרה במצרים על ידי יצרנית הרכב המצרית נסר, (שם מלא: "El Nasr Automotive Manufacturing Company", בערבית: "النصر"), בין השנים 1991–2009.
דגם ה-"טופאש שאהין" יוצר בטורקיה על ידי יצרן הרכב הטורקי "TOFAŞ Türk Otomobil Fabrikası A.Ş", ברישיון קונצרן הרכב האיטלקי פיאט.
קרב ראסייניאי
קרב ראסייניאי היה קרב שריון גדול שהתרחש באזור ראסייניאי, ליטא בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה בין כוחות ברית המועצות לבין גרמניה הנאצית. הקרב התחיל במתקפה גדולה של הסובייטים עם הקורפוסים הממוכנים ה-3 וה-12, נגד ארמיית הפאנצר הרביעית. הקרב סביב רסייניאי היה אחד הקרבות המרכזיים בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה.
הצדדים היריבים.
הצבא הגרמני.
בתחילת מבצע ברברוסה קבוצת ארמיות צפון כללה שלוש ארמיות: שתי ארמיות חיל רגלים -הארמייה ה-16 והארמייה ה-18, וארמיית טנקים אחת - ארמיית הפאנצר הרביעית בפיקודו של אריך הפנר. לכוחם נוסף גם הצי האווירי הראשון. מטרת ארמיית הפאנצר הרביעית הייתה לחצות את הנהר ניימן ונהר דווינה המערבית ולהמשיך לעבר לנינגרד.
ברית המועצות.
ברית המועצות ריכזה בתחילת הפלישה בחזית הצפונית את החזית הצפון-מערבית בפיקודו של פיודור קוזנצוב. החזית הכילה את הארמייה-8, הארמייה-11, והארמייה-27.
מהלך הקרב.