שני גורמים חשובים בזוגיות נמצאו קשורים לרמת הביטחון בהתקשרות בין האב לילד: אינטימיות זוגית והורות משותפת ותומכת. במקרה של אינטימיות זוגית, מחקרים הראו שרמות גבוהות יותר של אינטימיות קשורות לקשר התקשרות בטוח יותר בין האב לילד, ושאינטימיות נמוכה קשורה לאינטראקציה שלילית בין האב לילד. בכל הנוגע להורות משותפת ותומכת, מחקר אחד מצא שהורות כזו, גם כזו שעולה מתצפיות וגם בדיווח עצמי, מנבאת התקשרות אב-ילד בטוחה יותר, אפילו כששולטים במשתנה הרגישות של האב. במחקר זה לא נמצא קשר בין הורות משותפת ותומכת ובין ההתקשרות של האם והילד. אולם, כשחילקו את פעוטות המחקר לפי מגדר וניתחו את הנתונים בנפרד, התוצאות היו די שונות. כשהפעוט היה בן, תצפיות של הורות משותפת ותומכת היו קשורות לביטחון גבוה יותר בהתקשרות בין האם לפעוט, והורות כזו כפי שדווחה בדיווח עצמי הייתה קשורה לביטחון גבוה יותר בהתקשרות בין האב לפעוט. כשהפעוטה היא ילדה, הורות משותפת ותומכת לא הייתה קשורה לא להתקשרות בין האם לפעוטה ולא להתקשרות בין האב לפעוטה. כותבי המחקר מציעים שהסבר אפשרי אחד להבדל זה בין המינים הוא שייתכן שההורים מנסים להסתיר את המשבר הזוגי שלהם יותר מהבנות מאשר מהבנים, מה שגורם לבנים להיות יותר רגישים להבדלים בנושא האם ההורים עוסקים בהורות משותפת ותומכת או לא.
מאפיינים ייחודיים להתקשרות בין אב לילד.
באופן כללי, המחקרים מצאו שבהשוואה לאימהות, אבות מילאו תפקיד יותר "של חבר למשחק" עבור ילדיהם, מאשר תפקיד של "מטפל". מחקרים רבים מצאו שהאבות, יותר מהאימהות, מעודדים לקיחת סיכונים וחקירה אצל ילדיהם על ידי כך שהם מערבים את ילדיהם הצעירים במשחק פיזי ויוזמים משחקים שהם גם בלתי צפויים וגם מהנים. רוב הפעוטות נוטים להעדיף מגע עם האימהות שלהם כשהם במצוקה ומחפשים נחמה, ומגע עם האבות שלהם כשהם במצב רגשי חיובי ומחפשים משחק. זאת ועוד, מחקר על התנהגויות מפחידות העלה שילדים צעירים עשויים להפנים אינטראקציות עם האם והאב באופן שונה שמשקף את התפקידים השונים האלה.
המחקר מצא שכאשר אבות רגישים עוסקים בהתנהגויות מפחידות, הרגישות ההורית ממתנת את ההשפעות השליליות של ההתנהגויות המפחידות, אולם, כאשר אימהות עוסקות בהתנהגויות מפחידות, הרגישות האימהית לא ממתנת את ההשפעות השליליות. יש חוקרים שמאמינים שזה קורה כי התנהגויות מפחידות מתאימות יותר לתפקיד "החבר למשחק" של האב מאשר לתפקיד האם של מתן נחמה כשהילד במצוקה. הם מציעים שזה עשוי להזיק יותר כאשר האדם שאליו הילד אמור לגשת כשהוא במצוקה הוא זה שגורם את המצוקה. מחקרים הראו שאבות, בהשוואה לאימהות, פחות מסוגלים לזהות רמות נמוכות של מצוקה אצל הפעוט, מה שעשוי לתרום לנטייה המוגברת של האם למלא תפקיד "טיפולי" יותר עבור הילד. אולם, כשאבות נדרשים לפעול כמטפלים עבור ילדיהם, כמו למשל במצבים שבהם האם עובדת, מהר מאוד הם נהיים אחראיים ומסוגלים מאוד למלא את כל התפקידים שבאופן מסורתי שייכות לאם, והם אפילו מתחילים לשמש כבסיס בטוח לילדם כשהוא חוקר את הסביבה.
השפעות של סוגי ההתקשרות בין האב לילד על ההתפתחות בעתיד.
התקשרות בטוחה לאב לעומת התקשרות לא בטוחה לאב.
לילדים שיש להם התקשרות בטוחה עם אביהם יש נטייה לתוצאות התפתחותיות טובות יותר במגוון דרכים, כולל יכולות חברתיות טובות יותר עם בני גילם, פחות בעיות התנהגותיות, וההשפעות ההוריות על פיתוח רמה גבוהה יותר של ויסות עצמי רגשי מובהקות במיוחד. יתרה מכך, מחקר אחד מצא שפעוטות בני 11–13 חודשים שיש להם התקשרות בטוחה עם אביהם היו יותר חברותיים עם זרים במבחן "המצב הזר".לעומת זאת, לביטחון בהתקשרות בין האם לפעוט לא הייתה השפעה על החברותיות עם זרים במחקר זה. בנוסף, קשר התקשרות בטוח בין האב לילד יכול לעזור לפצות על השפעות בעלות פוטנציאל מזיק כתוצאה מקשר התקשרות לא בטוח בין האם לילד.
היעדר האב.
מבחינת הפסיכולוגיה התפתחותית, יש תפיסות המדברות על חשיבות האב כמודל הזדהות עבור הילד, מתוך הנחה שכך הוא לומד את תפקידי מין הגברי לעומת הנשי. למול המציאות, מוצאות עצמן האימהות היחידניות מקיימות לעיתים את תפקידי האב והאם גם יחד. כך שגם דרך ראייה זו ניתן להניח שהילד יכול ללמוד על תפקידים אלו ואלו.
מחקר אחד מצא שלהיעדרות אבהית יש מגוון השפעות שליליות על ילדים. השפעות אלה כוללות רמות נמוכות של הישגיות בבית הספר, התנהגויות סיכון מוגברות, ורמות גבוהות יותר של תוקפנות בקרב בנים. מחקר אחר מצא שלפעוטות זכרים שיש להם מעט אינטראקציה או אין להם אינטראקציה כלל עם אביהם, יש רמות נמוכות משמעותית של תגובתיות חברתית, פחות תגובות למעגלים השונים, ורמות נמוכות יותר של העדפה לגירויים חדשים ובלתי מוכרים, בעוד פעוטות נקבות לא הושפעו מהיעדר האב. אולם, המחקר השני בחן משפחה חד הורית הכוללת אם בלבד בנסיבות סוציו-אקונומיות נמוכות, כך שייתכן שלא ניתן להכליל את התוצאות לאוכלוסייה הכללית. במחקריהם של קים ג'ונס (Kim Jones)ושל ג'ודית דאן, (Judith Dunn) אשר מצאו כי ילדים אשר גדלו במשפחות ללא אב הפגינו יותר בעיות התנהגות ותפקוד כולל לקוי יותר ביחס לילדים אשר גדלו במשפחות עם אב. כן נמצא במחקר, שנערך על ידי הלשכה האמריקאית לסטטיסטיקה, כי היעדר אב עלול לגרום לבעיות קוגניטיביות, סוציאליות ורגשיות אצל הילדים.
מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה
מריה יוזפה קרולינה אלאונורה פרנצ'סקה (; 4 בנובמבר 1731 - 13 במרץ 1767) הייתה בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין, אשתו של לואי, דופן צרפת ואמם של לואי השישה עשר, לואי השמונה עשר ושארל העשירי מלכי צרפת.
ביוגרפיה.
מריה יוזפה נולדה בטירת דרזדן ב-4 בנובמבר 1731. אביה היה אוגוסט השלישי, מלך פולין והנסיך הבוחר של סקסוניה. אמה הייתה מריה יוזפה מאוסטריה, בתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-22 ביולי 1746, התאלמן לואי, יורש העצר של צרפת, בנם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת והמלכה מריה לשצ'ינסקה, כאשר אשתו מריה תרזה רפאלה, נסיכת ספרד נפטרה בעת שילדה את בתם היחידה. אביה של מריה תרזה, פרננדו השישי, מלך ספרד הציע ללואי בת נוספת שלו, מריה אנטוניה כאשה. עם זאת, מלך צרפת בעצתה של פילגשו מאדאם דה פומפדור, דחה את ההצעה. היחסים בין ממלכת צרפת לממלכת ספרד היו יציבים מספיק באותה תקופה, והצרפתים היו מעוניינים לקדם יחסים עם מדינות אחרות. על כן, החליטו לואי ופומפדור להשיא את יורש העצר למריה יוזפה. ב-1743, במהלך מלחמת הירושה האוסטרית, עזבה סקסוניה את בריתה עם צרפת ועם פרוסיה, וחברה אל האימפריה הרומית הקדושה נגד צרפת. מלך צרפת היה להוט מאוד להחזיר את סקסוניה לברית עמו, אולם הייתה בעיה אחת עם הכלה המוצעת: סבה, אוגוסט השני, מלך פולין הדיח בזמנו מכס המלוכה הפולני את סטניסלאב לשצ'ינסקי, אביה של המלכה מריה לשצ'ינסקה. המלך חשש שנישואים אלו יעליבו את המלכה, אולם על אף שהגיעו הצעות נוספות, ב-9 בפברואר 1747 התארסו מריה יוזפה והנסיך לואי.
כצפוי, המלכה התנגדה למהלך. על פי המסורת, לפני הנישואין היה על הכלה ללבוש צמיד ובו דיוקן של אביה. המלכה דרשה במפגיע לראות את הצמיד, והופתעה לגלות בו תמונה של אביה. מריה יוזפה השנונה הסבירה לה שאבי המלכה הוא בעצם סבה לאחר הנישואין. המלכה התרשמה מאוד מהטקטיקה, והיא ומריה יוזפה הסתדרו היטב מכאן ואילך. יחסיה עם בעלה הטרי לעומת זאת, התקדמו בקצב אטי יותר כיוון שהוא עדיין היה אבל על מות אשתו הראשונה. עם זאת, בהדרגה היא הצליחה לכבוש את לבו. באפריל 1748 נפטרה הבת היחידה שילדה ללואי אשתו הקודמת. המוות השפיע קשה על לואי, ומריה יוזפה הזמינה ציור של הילדה והניחה אותו ליד מיטתה.
כמו בעלה וחמותה, מריה יוזפה הייתה קתולית אדוקה ותמכה במסדר הישועים. שלושתם יצרו מעין משקל נגד להתנהגות החריגה וההוללת של המלך וחצרו. מריה יוזפה ובעלה לא אהבו את הבידורים השונים שהתקיימו בארמון ורסאי מדי שבוע, ונהגו להישאר בבתיהם בזמן הזה. מריה יוזפה התערבה בפוליטיקה רק פעם אחת, בניסיון עקר למנוע את פירוק הסניף של מסדר הישועים בצרפת. ב-1750 נולדה להם הבת הראשונה, מארי זפירין. הוריה שמחו בה מאוד, אולם המלך התאכזב מכיוון שלא הייתה זכר. ב-1751 נולד להם בן בשם לואי. מריה יוזפה ובעלה ריכזו בו כל כך הרבה תשומת לב ואנרגיה עד שילדיהם הבאים סבלו מהזנחה.
לואי, בעלה של מריה יוזפה, נפטר ב-20 בדצמבר 1765. מריה יוזפה שקעה בדיכאון עמוק אשר ממנו לא התאוששה. בניסיון לנחם אותה, המלך הורה לה לעבור מהחדרים שבהם גרה עם בעלה לחדרים שבהם גרה בעבר מאדאם דה פומפדור (אשר נפטרה ב-1764). הוא ביקר אותה באופן קבוע והקדיש לה תשומת לב רבה. בריאותה של מריה יוזפה התדרדרה בהדרגה, והיא נפטרה ב-13 במרץ 1767 משחפת. היא הייתה בת 35 במותה.
משפחתה.
מנישואיה ללואי, דופן צרפת, היא ילדה 13 ילדים, מתוכם 8 נשארו בחיים:
כסופי צד
טרוטנית
טרוטנית (שם מדעי: "Mallotus villosus") הוא מין יחיד בסוגו של דג מאכל מסדרת הסמלטאים.
מאפיינים.
דגי הטרוטנית, המזכירים במראם טרוטה קטנה, מצויים באזור צפון האוקיינוס השקט וצפון האוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס באזור הארקטי.
דגים אלה מגיעים באורך 20 ס"מ לזכרים ו-25 ס"מ לנקבות. לגופם צבע זית עם כשצדדיהם כסופים וראשם כהה. הגחון של הזכרים מעט אדמדם.