ציסטה בבלוטת הברטולין מתפתחת כאשר צינור בלוטת הברטולין, שתפקידו לנקז אותה, נחסם. במצב כזה, הפרשות הבלוטה נשארות בפנים במקום להיות מנוקזות ויוצרות את הציסטה. במקרה של זיהום בציסטה, עלולה להיווצר מורסה, אשר מאפייניה העיקריים הם אדמומיות אזורית וכאב במגע. ציסטת הברטולין עצמה אינה מהווה זיהום, אך אחת הסיבות להיווצרותה היא זיהום, כמו גם דלקת או חסימה פיזית (על ידי ריר, או ליקוי אחר) של צינורות הברטולין, צינורות ההובלה מבלוטות הברטולין אל הפות. במקרה בו מתחיל זיהום, התוצאה היא מורסה בברטולין. הציסטות לא מהוות מחלה המועברת במגע מיני, זיהום שקשור אליהן נחשב לנדיר והסיבה להתפתחותן אינה חד משמעית. באופן כללי, ניתן להניח כי במקרה שבו מופיעה מורסה, הגורם יהיה זיהום חיידקי ולא מחלת מין.
אבחון.
ציסטת ברטולין לרוב תתגלה בזמן בדיקה גניקולוגית. קיימות מחלות נוספות שעשויות לגרום לסימפטומים דומים, דוגמאות לכך הן לימפומה ציסטה בבלוטות סקין, גידול פפילרי (הידרדנומה פפיליפרום), וציסטה אפידרמלית (epidermoid cysts). בקרב הנשים שעברו את גיל 40, לעיתים ימליצו על ביופסיה, במטרה לודא שאין סרטן.
טיפול.
הטיפול תלוי בחומרת הסימפטומים. אם אין תסמינים, ייתכן כי לא יהיה נחוץ טיפול כלל. ציסטות זעירות וחסרות תסמינים צריכות להיות תחת מעקב לאורך זמן, במטרה לבדוק אם הן גדלות. במקרים הדורשים התערבות, ניתן להשתמש בקטטר לצורך ניקוז הציסטה, או שניתן לבצע ניתן לבצע הליך כירורגי המכונה "כיוס", או פתיחת ציסטה (באנגלית: marsupialization), אך לא במקרה בו הציסטה מזוהמת. במסגרת הליך זה יפתחו את הציסטה כדי ליצור פתח קבוע באמצעות תפרים, במטרה לשמור על ערוץ ההפרשות פתוח. הסיבה להימנעות מפני חיתוך וניקוז רגילים היא, שהם עשויים לאפשר לציסטה לשקם את עצמה. להתערבות מסוג כלשהו יש שיעור הצלחה של 85%, ללא תלות בשיטה בה בוחרים להשתמש, בכל הקשור להיעדרות של נפיחות, אי-נוחות, או מראה של תעלה דולפת. צנתור נחשב להליך פשוט יחסית, שאין צורך לסביבת חדר ניתוח כדי לבצעו. במסגרת הליך זה, צינורית קטנה עם בלון בקצה (המכונה Word catheter) מוכנסת אל תוך הציסטה, הבלון מנופח במטרה לשמור על מיקום קבוע, הקטטר נשאר למשך 2 עד 4 שבועות, מנקז את הנוזלים וגורם לבלוטה להפתח באופן סטנדרטי לאחר הסרת הקטטר. קטטר לרוב לא יפגע בתפקוד הרגיל, אך ככלל אין לקיים יחסי מין בתקופה זו. בשלב מסוים עלול להתפתח בציסטה זיהום, שיתחיל להחלים באופן עצמאי לאחר 3 עד 4 ימים. מרשם למשככי כאבים כדוגמת איבופרופן, וכמו כן טבילות ממושכות באמבטיה עשויים לסייע לחתושה. לצורך זירוז הריפוי עצמו, ניתן להשתמש בקומפרסים חמים. לבסוף, אם מורסה בבלוטת ברטולין מופיעה מספר פעמים, ניתן להסיר את הבלוטה ואת צינור ההובלה בניתוח. הסרת בלוטות אלה לעיתים מומלצת לנשים מעל גיל 40, במטרה לודא היעדר של סרטן. לרוב, אנטיביוטיקה אינה נחוצה.
פרוגנוזה.
בעוד שציסטת ברטולין יכולה לגרום לכאב, היא אינה מהווה סכנת חיים. לא ניתן להבטיח את אי הופעתן של ציסטות חדשות, אך הסרה כירורגית או בלייזר מפחיתה את הסיכויים לחזרת הציסטה באותו המיקום. הסיכוי להישנות עולה בקרב הנשים שכבר סבלו מציסטת ברטולין בעבר, לעומת אלו שלא סבלנו ממנה, אצלן הסיכוי להופעה נמוך יותר. במקרה בו הציסטות חוזרות, הדבר עלול להתרחש כל כמה שנים, כמו גם בתדירות גבוהה יותר. בקרב נשים שעברו פתיחת ציסטה, קצב ההישנות עשוי להיות איטי יותר, אך ההישנות לא תיעלם.
אפידמיולוגיה.
כשני אחוזים מהנשים יסבלו מציסטת ברטולין בשלב כלשהו בחייהן. הן מופיעות בשיעור של 0.55 לכל 1000 שנות אדם ואצל נשים בגילאי 35–50 שנים בשיעור של 1.21 לכל 1000 שנות אדם. השכיחות של ציסטה בתעלת הברטולין עולה עם הגיל עד גיל המעבר, ופוחתת לאחר מכן. נשים היספאניות עשויות לסבול מציסטות כאלה לעיתים קרובות יותר מאשר נשים לבנות ומאשר נשים שחורות. כמו כן, לידות מרובות מעלות את הסיכון לפתח ציסטה כזו.
קולוניית מדגסקר
קולוניית מדגסקר (בצרפתית: Colonie de Madagascar et dépendances) היא ישות מדינית תחת חסות צרפת שהתקיימה משנת 1897 עד שנת 1946, ולאחר מכן הפכה לטריטוריות צרפת מעבר לים, במהלך הרבופליקה הרביעית, עד שנת 1958. הקולוניה הוקמה מאיחוד בין הפרוטקטורט של מדגסקר לאיים נוספים באוקיינוס ההודי ובאנטארקטיקה שהיו תחת שלטון צרפתי. האיים באוקיינוס ההודי היו איי גלורייז, אטול באסאס דה אינדיה, האי אירופה, ז'ואן דה נובה, טרומלין, ארכיפלג קומורו. אליהם צורף ארץ אדלי שבאנטארקטיקה והאיים סן פול ואמסטרדם, קרוזה וקרגלן שבשטח הסוב-אנטארקטי.
הקולוניה התחילה בהגליית מלכת מדגסקר ראנאואלונה השלישית ב-28 בפברואר 1897 ששמה קץ לאוטונומיה של הפרוטקטורט של מדגסקר. הקולוניה פורקה ב-1958 כאשר בעקבות משאל העם שהקים את הרפובליקה הצרפתית החמישית בספטמבר 1958, ניתנה אוטונומיה נרחבת למדגסקר בשטח הפרוטקטורט המקורי ב-14 באוקטובר 1958. ב-26 ביוני 1960 מדגסקר הכריזה על עצמאות תחת השם הרפובליקה המלגשית. שאר האיים חולקו לשלוש, ארכיפלג קומורו, האיים שהיו בקולוניית מיוט לא כולל איי גלורייז, הופרדו מהקולוניה ב-1946 לטריטוריה של קומורו. האיים הסוב-אנטארקטיים יחד עם ארץ אדלי אוחדו תחת הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ב-1955. האיים האחרים באוקיינוס ההודי (איי גלורייז, אטול באסאס דה אינדיה, האי אירופה וז'ואן דה נובה) עוברים ב-1960 לניהול ישיר של ידי השר של צרפת שמעבר לים ובפועל מנוהלים על ידי מחוז ראוניון.
בל UH-1 - דגמים וגרסאות
יוסף מישן
יוסף מישן (מישנסקי) (1899 - 29 ביולי 1982) היה רופא פנימי וקרדיולוג, ייסד ועמד בראש הקתדרה להיסטוריה ולפילוסופיה של הרפואה, בבית ספר לרפואה, אוניברסיטת תל אביב, ייסד את המכון להשתלמות רופאים ועמד בראשו.
ביוגרפיה.
מישן נולד באודסה, אוקראינה, האימפריה הרוסית, לאביו ירחמיאל מישנסקי. מישן התקבל לבית הספר לרפואה באודסה, וסיים ב- קניגסברג בשנת 1922. בשנים 1923–1930 התמחה בפנימית ובקרדיולוגיה בבית החולים העירוני בדנציג. בשנים 1930 - 1937 היה רופא ראשי בקליניקה הרפואית של .O.Z.E
מישן עלה לארץ-ישראל בשנת 1937. עבד ב- בית החולים הדסה (תל אביב). תקופה, היה "רופא הפרסונל".
התחתן עם טסיה אסתר בת קלמן לבית סוקוליק, (1902) - (1974). הזוג היה חשוך ילדים. התגוררו ברחוב בלפור 39, פינת מלצ'ט 11 בתל אביב.
מישן היה חבר בוועד המרכזי של הר"י, ובשנים 1950–1957 עמד בראש הסניף התל אביבי של ההסתדרות הרפואית בישראל.
בנובמבר 1964, עם פתיחת בית הספר לרפואה, באוניברסיטת תל אביב ייסד את הקתדרה להיסטוריה של הרפואה ועמד בראשה. בשנת 2016 מופקד על הקתדרה להיסטוריה ופילוסופיה של הרפואה, הפרופ' ישראל הרשקוביץ, מהמחלקה לאנטומיה ואנתרופולוגיה.
מישן ייסד את המכון להשתלמות רופאים והיה היושב ראש שלו.
מתחביביו : אספן של מטבעות יהודיות. היה בין המייסדים של החברה הנומיסמטית לישראל, ב- 10 במאי 1945. היה יושב ראש החברה הישראלית למדליות ולמטבעות.
מישן נפטר ב-1982. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
ויקטוריה אאוחניה, מלכת ספרד
ישי (פירושונים)
ויקטוריה יוג'ני, נסיכת בטנברג
פוליפ רחמי
פוליפ רחמי (באנגלית: uterine polyp), הידוע גם בשם פוליפ רירית הרחם (באנגלית: Endometrial polyp) הוא מסה בתוך הציפוי הפנימי של הרחם. צורתו יכולה להיות בעלת בסיס שטוח או לחלופין בצורה גבעולית יותר המחוברת לרחם על ידי שכבות סחוס. פוליפים מהסוג הגבעולי נפוצים יותר מאשר הסוג בעל הבסיס השטוח וטווח גודלם הוא בין כמה מילימטרים עד כדי מספר סנטימטרים. אם הפוליפ הוא מהסוג המוארך, הוא עלול לבלוט דרך צוואר הרחם לתוך הנרתיק. כמו כן, כלי דם קטנים עשויים להיווצר, במיוחד פוליפים גדולים.
סימפטומים.
לעיתים קרובות אין סימנים כלל. כשהם מתרחשים, התסמינים כוללים וסת לא סדיר, דימום בין וסתי, יתר על המידה, דימום לאחר יחסים מיניים, דימום וסתי כבד (menorrhagia), ודימום וגינאלי לאחר גיל המעבר. דימום מכלי דם של הפוליפ עלול לגרום להגברת הדימום במהלך הווסת, דם "תצפית" בתוך המחזור החודשי, או לדימום לאחר גיל המעבר.בנוסף, אם הפוליפ בולט דרך צוואר הרחם לתוך הנרתיק, הוא עלול לגרום לכאבים (דיסמנוריאה).
גורמים.
לא ידוע על סיבה חד משמעית להתפתחות הפוליפ אבל נראה שאחת הסיבות להימצאותם טמון ברמות הורמון אסטרוגן במחזור הדם. גורמי הסיכון כוללים השמנת יתר, לחץ דם גבוה והיסטוריה של פוליפים בצוואר הרחם. נטילת טמוקסיפן או טיפול הורמונלי חלופי יכול גם להגביר את הסיכון לפוליפים אלו. עם זאת, השימוש בהתקן תוך רחמי המכיל הורמון מסוג levonorgestrel בשילוב נטילת טמוקסיפן יכול להפחית את השכיחות של פוליפים.
אבחון.
פוליפים ברירית הרחם יכולים להיות מזוהים על ידי אולטרסאונד נרתיקי (sonohysterography), הידרוסונוגרפיה או היסטרוסקופיה. זיהוי על ידי בדיקת אולטרה סאונד יכולה להיות קשה, במיוחד כאשר יש היפרפלזיה של רירית הרחם (עיבוי יתר של רירית הרחם).
פוליפים ברירית הרחם יכולים להיווצר בבודדים או ברבים . הם עגולים או אליפטיים וקוטרם נע בין גודל של מילימטרים ספורים עד כמה סנטימטרים. לרוב יהיו בצבע אדום/חום וזהים לצבע רירית הרחם. עם זאת, צבעם של פוליפים גדולים יותר יכול להיות אדום כהה יותר. הפוליפים מורכבים מרקמה צפופה, סיבית, כלי הדם, מצופים ברירית הרחם אפיתל. פוליפים גבעוליים יהיו מחוברים על ידי גבעול דק (שכבות סחוס), ואילו פוליפים נייחים יהיו מחוברים על ידי בסיס שטוח לדופן הרחם. הפוליפים הגבעוליים נפוצים יותר מאשר הנייחים.