פעולות הסיוע למעברות התגברו ב-22 בדצמבר לאחר שחלה הקלה במזג האוויר. הוחלט לעכב הפעם לשם זהירות את שובם של התושבים למעברות. חלקם פונו לבתי ספר, שבהם לא התנהלו לפיכך לימודים. כאלף מתנדבים מתל אביב יצאו ב-23 בדצמבר למעברות שבקרבתה כדי להגיש סיוע. ביניהם היו עובדי הסוכנות, משרד החוץ, מכבי, ארגוני נשים, ארגוני נוער, הסמינר הבין-קיבוצי ומוסדות נוספים. חברי קיבוץ גבעת ברנר פעלו בלילה להעביר אל המשק 200 ילדים מהמעברה הסמוכה אליו.
בכפר סבא יצאו תושבי היישוב לסייע בתיקונים במעברה השכנה.
כוונה לשכן ילדים ממעברת קטרה שליד ירושלים (כיום - אבן ספיר) במנזר יוחנן במדבר הסמוך בוטלה ברגע האחרון מחשש לתגובת המפלגות הדתיות, ולאחר יום הם הועברו לקריית ענבים.
ב-24 בדצמבר יצאו קבוצות עבודה לתיקונים במעברות פתח תקווה, סאקיה, חיריה, גבעת ברנר, רחובות, ראשון לציון, מגדיאל וכפר אונו.
תושבי המעברות הפגינו את מחאתם נוכח תנאי החיים הקשים שבהם נאלצו לחיות. ב-24 בדצמבר הפגינו כאלף מתושבי המעברות מול משרדי הסוכנות היהודית בתל אביב במחאה על תנאי המגורים במעברות. המשטרה באה למקום כדי לאבטח את המשרדים. במקרה אחד לפחות, ב-15 בדצמבר, יידו תושבי מעברה אבנים על מכוניות בעמק חפר. באחת המעברות הוכה מנהל המעברה על ידי תושבים.
היישובים הוותיקים.
חיפה והצפון.
ב-13 בדצמבר פגעה הסערה בגליל. מי נהר הירדן גאו עד שלא ניתן לחצותו. נפגעו משקים בעמק החולה. הקיבוצים עמיר, כפר בלום ושדה נחמיה באו תחת סכנת הצפה לאחר שתעלות הניקוז שנכרו בעמק לא עמדו במבחן. זרם המים באזור החולה עלה ל-120 מטר מעוקב לשעה - פי ארבעה מהשיעור הנורמלי.
הסערה הכבידה על אוניות ששטו בים התיכון. ב-14 בדצמבר טבעה ליד נמל חיפה אוניית משא טורקית. לפחות שניים מאנשי צוותה נספו.
במישור החוף הצפוני ובאזור מפרץ חיפה הוצפו שטחים נרחבים מאוד. קיבוץ עין המפרץ הוצף וכן שטח במושב בוסתן הגליל. נגרמו נזקים למטעי פרי ולשטחי ירקות. שובשה תנועת הרכבות בין חיפה לנהריה.
העבודה בנמל חיפה שותקה ב-18 בדצמבר עקב הסערה. באותו יום הציפו המים בחיפה מרתפים ואתרים ליד החוף לרבות מתקנים של העירייה. במיוחד נפגעו אזור גשר של וחוף שמן. הוצפו בתים בשכונות ואדי רושמיה, חליסה וארד אל-רמל. במקומות מסוימים נקוו המים עד לגובה של מטר. נדרשו פעולות שאיבה וניקוז דחופות. במהלך הלילה שבין ה-18 וה-19 בדצמבר נדרשו מכבי האש ועובדי העירייה לעשרות קריאות לעזרה עקב ההצפות. כביש חיפה-עכו הוצף על ידי עליית נחל נעמן על גדותיו. גם הכביש לתל אביב הוצף ליד עתלית ונחסם לזמן מה לתנועה.
אזור המרכז.
בלילה שבין ה-20 וה-21 בדצמבר הוצפו בעמק חפר אלפי דונמים של שטחי חקלאות בשל עליית נחל אלכסנדר על גדותיו ונגרם להם נזק רב. באותו לילה הוצף במים שטח מאוכלס של 10 דונם במרכז נתניה. הכניסה לעיר נחסמה על ידי המים.
ב-24 בדצמבר נותקה התחבורה בין פתח תקווה לבין רמת גן וראש העין. אזור ההצפה הגדול ביותר בפתח תקווה היה בשכונת פג׳ה המיתולוגית.
בראשון לציון עמדו כמה בתים בפני סכנת התמוטטות בעקבות ההצפות.
הדרך למושב ביתניה שליד אשדוד נותקה על ידי המים וב-21 לחודש והיה הכרח לשלוח מטוסים כדי להטיל לתושביו אספקת מזון.
תל אביב-יפו.
תל אביב-יפו סבלה נזקים קשים בימי הסערה, בעיקר עקב עליית נחל איילון על גדותיו בשלושה מועדים שונים.
הנחל עלה על גדותיו לראשונה ב-15 בדצמבר ומספר רחובות בעיר הוצפו.
הנחל עלה שנית על גדותיו בלילה שבין 20 ו-21 בדצמבר והציף שדות ורחובות. הוצפו השכונות הסמוכות לנחל: התקווה, עזרא, שובע, מונטיפיורי, נחלת יצחק והן נותקו משאר העיר. המים הציפו מרתפים, חדרי מדרגות ודירות בקומות נמוכות של בניינים. מאות משפחות פונו בלילה וחלק מהתושבים נאלצו לנוס מבתיהם על מנת שלא לטבוע.
גובה המים בשכונת מונטיפיורי הגיע ליותר ממטר ונדרש שימוש בסירות של נמל תל אביב ושל חיל הים כדי לפנות תושבים משם. מצילים פעלו בשכונות המוצפות במסירות עד כדי סיכון חייהם שלהם.
בליל ה-20 בדצמבר גם נפגעו ביפו שכונות נוזהה, סחנת דרוויש וגבעת עלייה. מאות תושבים פונו ממבנים רעועים ביפו לבנייני ציבור.
עיריית תל אביב ספקה למפונים ביגוד ומזון ולצורך כך גם נאספו תרומות מהציבור.
בבוקר ה-21 בדצמבר החמיר המצב בתל אביב עוד יותר: השטח משרונה ועד לבריכת גלי גיל הפך לאגם ומספר מכוניות ואוטובוסים נתקעו בו והוצפו. מרכז העיר הוצף גם הוא והתחבורה בו התנהלה בקושי. הוצפו גשרי נחל איילון ונחל הירקון ומבנים במחסני התערוכה. באותו בוקר נותקו כל דרכי התחבורה לתל אביב מלבד הדרך לירושלים.
מאות מכוניות בעיר נפגעו מחדירת מי גשם לתוכן. מאות קווי טלפון לא פעלו בשל פגיעת המים. הלימודים בבתי הספר בוטלו.
תושבי שכונות תל אביב שהוצפו חזרו לבתיהם ב-22 לחודש ומצאו בהם הרס רב לאחר שהמים גאו לגובה של מטר ויותר. בבתים רבים הושחתה כל התכולה.
בלילה בין 23 ל-24 בדצמבר עלה נחל מוסררה על גדותיו בפעם השלישית. הוצפו שוב השכונות הסמוכות לנחל. אלו שכבר חזרו לבתיהם שם נאלצו להתפנות שוב. 600 אנשים פונו מהשכונות בלילה, חלקם על ידי סירות, ושוכנו בבתי ספר. נחל הירקון לא עלה על גדותיו. חלק מדרכי הגישה לתל אביב וממנה לרבות לרמת גן, נתניה וראשון לציון וכן מסילת הרכבת לחיפה נחסמו על ידי המים. בשטח הגדול ביפו התמוטט בניין בן שתי קומות. נזקים נגרמו לגשר שרונה, גשר לה גרדיה וגשר שכונת התקווה.
בבוקר ה-24 בדצמבר החל מפלס המים בנחל מוסררה לרדת והסערה שככה במידה רבה.
הנזק שנגרם בהצפות לשכונות תל אביב הוערך בחצי מיליון לירות. בבדיקת הבתים בשכונות שהוצפו נמצא שיש להרוס מיד עשרה בתים ולערוך תיקונים בעשרות בתים אחרים בטרם יוכלו לשמש שוב למגורים. תושבים רבים בשכונות שהוצפו איבדו את כל רכושם.
ב-27 בדצמבר בבוקר עוד היו בטיפול העירייה כ-1,300 תושבי שכונות שלא היו יכולים עדיין לחזור לבתיהם הניזוקים. אירוח המפונים בבתי ספר בתל אביב הקשה על חידוש הלימודים בהם ולכן הם רוכזו בשלושה בתי ספר על מנת לאפשר את חידוש הלימודים באחרים.
ירושלים והדרום.
בנוסף לנזקים במעברות בירושלים ובסביבתה הוצפו בעיר בימי הסערה מרתפים והיה צורך לשאוב את המים מתוכם ב-18 בדצמבר פונו תושבים מבתים בשכונת מוסררה שיציבותם התערערה, ובתים אחדים שם אכן התמוטטו. שובשה גם תנועת הרכבת לעיר.
ב-18 בדצמבר הוצפו הדרכים לרוב היישובים בנגב המערבי. הכביש בכניסה לבאר שבע קרס. גשר ואדי באר שבע הוצף במים במפלס של חצי מטר מעל גשר הכביש. כביש תל אביב-באר שבע הוצף ליד עקרון (היום - מזכרת בתיה) ב-19 בדצמבר.
משקעים.
אלו נתוני משקעים שירדו בימי הסערה במקומות שונים בישראל, במילימטרים:
הדיוויזיה ה-99 (ארצות הברית)
הדיוויזיה ה-99 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, ונטלה חלק משמעותי בקרב על הבליטה.
היסטוריה.
הקמה והתארגנות.
ב-15 בנובמבר 1942 הוקמה הדיוויזיה על בסיס יחידת הסיור ה-99 שהוקמה בשנות ה-30, תוך שהיא כוללת את הרגימנטים ה-393, ה-394 וה-395. ב-10 באוקטובר 1944 הגיעה הדיוויזיה לבריטניה שם המשיכה את אימוניה, וב-3 בנובמבר נחתה הדיוויזיה בצרפת והוכפפה לקורפוס ה-5.
הקרב על הבליטה.
ב-16 בדצמבר 1944, בשעה 05:30 בבוקר פתחו הגרמנים במתקפה על הכוחות האמריקנים בארדנים. ההתקפה התנהלה בשלג שהגיע עד גובה הברכיים, וזרקורים הטילו אלומות אור על העננים ממעל כדי לספק תאורה מלאכותית ללוחמים. לאחר הפגזת ריכוך קצרה, הסתערו הרגלים הגרמנים על עמדות הדיוויזיה. אולם על אף שהמתקפה הגרמנית הפתיעה לחלוטין את המגנים האמריקנים, ולמרות שהכוח התוקף נהנה מעדיפות מספרית גדולה, התקדמות הארמייה השישית ביום הראשון למתקפה הייתה איטית מאוד ומאכזבת, ולא עלתה על קילומטרים בודדים. הסיבות העיקריות לכך היו האיכות הירודה של עוצבות החי"ר הגרמניות שהשתתפו במתקפה, העובדה שלא ניתן להן סיוע צמוד של שריון (כדי למנוע שחיקה של דיוויזיות הפאנצר במהלך קרב ההבקעה), קרב המגננה העיקש שניהלו היחידות האמריקניות שהגנו על הגזרה, ופקקי תנועה גדולים, שנוצרו מאחרי החזית הגרמנית, אשר עיכבו את תנועת טורי השריון הגרמניים. הדיוויזיה ה-99 בסיוע 2 גדודים מהדיוויזיה ה-2, שנשלחו לתגבר את מערך ההגנה שלה, הצליחה להחזיק במרבית עמדותיה עד לרדת החשיכה.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-277 השיגה התקדמות דלה ביותר מול התנגדות אמריקנית עיקשת. דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-12 התקדמה מספר קילומטרים לפני שנבלמה סמוך לצומת לוסהיימרגראבן, על ידי גדוד מהרגימנט ה-394, שהגן על האגף השמאלי החשוף של הדיוויזיה ה-99.