בפולין אין הכרה משפטית בזוגות חד-מיניים, אף על פי שזוגות חד-מיניים משותפים נהנים מהטבות מוגבלות מסוימות, כלומר בשכירות של משק בית משותף, הזכות שלא להעיד נגד השותף וזכויות תושבות על פי חוק האיחוד. נישואים חד-מיניים אינם מוכרים, וחוקת פולין קובעת כי נישואים הם רק בין גבר לאישה. פסק דין שנערך בשנת 2019 מבית משפט מנהלי הגיע למסקנה כי המלל בסעיף 18 אינו אוסר במפורש על נישואים חד-מיניים. הצדקת הפסיקה בדבר משמעות סעיף 18 אינה מחייבת. גזר הדין מחייב רק את הצדדים בהליך. בפסקי דין קודמים של בית המשפט העליון, בית הדין החוקתי ובית המשפט לעניינים מנהליים העליון מצאו כי החוקה אוסרת על נישואים חד-מיניים על ידי הגדרת הנישואים כמוסד הטרוסקסואלי בלבד.
הצעת חוק לאיחוד אזרחי הוצעה לראשונה בשנת 2002. בשנת 2004, תחת ממשלת שמאל, אישר הסנאט את הצעת החוק המאפשרת לזוגות חד-מיניים לרשום את מערכת היחסים שלהם. צדדים לאיחוד אזרחי במסגרת הצעת החוק היו מקבלים מגוון גדול של הטבות, הגנות ואחריות (למשל קרנות פנסיה, מס משותף והטבות הקשורות למוות), המוענקות כיום רק לבני זוג בנישואים, אם כי הם לא היו ניתנים לאמץ ילדים. הצעת החוק בוטלה בבחירות הכלליות בשנת 2005.
ההתנגדות הגדולה להכנסת נישואים חד-מיניים או איגודים אזרחיים מגיעה מהכנסייה הרומית-קתולית, שהיא בעלת השפעה פוליטית, ומחזיקה במידה ניכרת בהשפעה במדינה. הכנסייה נהנית גם מיוקרה חברתית עצומה. הכנסייה גורסת כי הומוסקסואליות היא סטייה. ב-23 בפברואר 2007 הכיר בית המשפט לערעורים בביאליסטוק במגורים משותפים חד-מיניים. ב-6 בדצמבר 2007 אושר פסק דין זה על ידי בית המשפט העליון בוורשה.
אמנם בפולין אין חוק ספציפי בנושא מגורים משותפים, אך יש לה כמה הוראות במעשים משפטיים שונים או בפסיקת בית המשפט העליון, המכירים ביחסים בין שותפים לא נשואים ומספקים לשותפים האמורים זכויות וחובות ספציפיות. לדוגמה, סעיף 115 (11) לחוק העונשין משתמש במונח "האדם הקרוב ביותר", המכסה יחסים רומנטיים שאינם רשמיים כחוק. מעמדו של "האדם הקרוב ביותר" מקנה זכות סירוב להעיד כנגד בן הזוג. המונח "בן זוג" כולל זוגות חד-מיניים. החלטה של בית המשפט העליון מיום 28 בנובמבר 2012 על פרשנות המונח "אדם שחי בפועל במגורים משותפים עם הדייר" הוגשה בעניינו של הומוסקסואל שבן זוגו נפטר, הדייר הראשי של הדירה. בית המשפט פירש את החוק באופן שהכיר בזוג השותף כמוסמך לזכאי על זכות השכירות. בית המשפט קבע כי האדם שנשאר בפועל במגורים משותפים עם הדייר - כמשמעותו בסעיף 691 סעיף 1 לחוק האזרחי - הוא אדם שקשור לדייר בקשר בעל אופי רגשי, פיזי וכלכלי וכולל גם אדם מאותו המין. בעבר, בחודש מרץ 2010, פסק בית הדין האירופי לזכויות אדם, בפרשת קוזאק נגד פולין, כי לאנשי להט"ב יש זכות לרשת מבני ובנות זוגן.
בינואר 2013 דחה הסיים כחמש הצעות חוק שהיו מכניסות שותפויות אזרחיות הן לזוגות חד-מיניים והן לזוגות הטרוסקסואלים. בית המשפט העליון הוציא מאוחר יותר חוות דעת לפיה הצעות החוק שהציעו מפלגות ברית השמאל הדמוקרטית, תנועתך והמצע האזרחי אינן חוקתיות, מכיוון שסעיף 18 לחוקה מגן על נישואים רק בין זוגות הטרוסקסואלים. בדצמבר 2014 סירב הפרלמנט להעביר הצעת חוק לשותפות אזרחית שהציעה מפלגת תנועתך, כאשר 235 חברי פרלמנט הצביעו נגד דיון בהצעת החוק, ו-185 חברי פרלמנט הצביעו בעד. במאי 2015 הפרלמנט שוב סירב לטפל בנושא, כאשר 215 חברי פרלמנט הצביעו נגד ו-146 בעד. ראש הממשלה אווה קופאץ' אמרה כי שותפויות אזרחיות מהוות נושא לפרלמנט הבא להתמודד עמו. הצעת חוק חדשה לשותפות הוצעה ב-12 בפברואר 2018 על ידי המפלגה המודרנית.
ב-5 ביוני 2018, בית הדין האירופי לצדק (ECJ) קבע כי על מדינות חברות באיחוד האירופי (כולל פולין) להכיר בחופש התנועה ובזכויות התושבות של בני זוג מאותו המין, בתנאי שבן זוג אחד הוא אזרח האיחוד האירופי. ביולי 2020, בית הדין האירופי לזכויות אדם הודיע לממשלת פולין על תיקים שהגישו זוגות חד-מיניים פולניים, וקרא לממשלה להציג את עמדתה בנושא. בהתבסס על התקדימים של אוליארי ואחרים נגד איטליה, בהם קבע בית המשפט כי "היעדר מסגרת משפטית המאפשרת הכרה והגנה על יחסי המבקשים פוגע בזכויותיהם על פי סעיף 8 לאמנה", ואורלנדי ואחרים נגד איטליה, בה קבע ארגון הבריאות האמריקאי כי על איטליה להכיר בנישואים חד-מיניים שבוצעו בתחומי שיפוט אחרים. סקר של שנת 2019 מצא עלייה בתמיכת נישואים חד-מיניים בפולין עם 45% תומכים ו-50% מתנגדים (עלייה של 17% בתמיכה וירידה של 11% בהתנגדות משנת 2015).
פורטוגל.
פורטוגל הקימה איגודים דה פקטו הדומים לנישואים משותפים עבור שותפים למגורים משותפים בשנת 1999, והרחיבה את האיגודים הללו גם לזוגות חד-מיניים בשנת 2001. עם זאת, הארכת 2001 לא אפשרה אימוץ של זוגות מאותו מין, במשותף ולא ילדים חורגים.
ב-11 בפברואר 2010, הפרלמנט אישר הצעת חוק המתירה חוקי נישואים חד-מיניים. נשיא פורטוגל הכריז על החוק ב-8 באפריל 2010 והחוק הנכנס לתוקף ב-5 ביוני 2010, מה שהפך את פורטוגל למדינה השמינית שמאפשרת נישואים חד-מיניים בפריסה ארצית.
פינלנד.
שותפויות רשומות מאותו מין הפכו לחוקיות בפינלנד מאז 2002.
בשנת 2010 הודיעה שרת המשפטים טוויג'ה ברקס כי משרדה נערך לתיקון חוק הנישואים כדי לאפשר נישואים חד-מיניים עד שנת 2012. ב-27 בפברואר 2013 הצעת החוק נדחתה על ידי הוועדה לעניינים משפטיים של הפרלמנט הפיני בהצבעה של 9–8. יוזמת אזרחים הושקה להעלאת הנושא בפני הפרלמנט. הקמפיין אסף כ-166,000 חתימות והיוזמה הוצגה בפני הפרלמנט בדצמבר 2013. לאחר שנדחתה על ידי הוועדה לענייני משפט פעמיים, היא עמדה בפני ההצבעה הראשונה בפרלמנט המלא ב-28 בנובמבר 2014, שהעבירה את הצעת החוק. הצעת החוק עברה את ההצבעה השנייה והאחרונה ב-12 בדצמבר 2014, ונחתמה על ידי הנשיא ב-20 בפברואר 2015.
החוק נכנס לתוקף ב-1 במרץ 2017. זו הייתה הפעם הראשונה שיוזמת אזרחים אושרה על ידי הפרלמנט הפיני.
צ'כיה.
לפני הבחירות באוקטובר 2017 פתחו פעילי זכויות להט"ב בצ'כיה בקמפיין ציבורי במטרה להשיג נישואים חד-מיניים בארבע השנים הבאות. ראש הממשלה מאז נובמבר 2017 אנדריי באביש תומך בלגליזציה של נישואים חד-מיניים. הצעת חוק להכנת נישואים חד-מיניים הוגשה לפרלמנט הצ'כי ביוני 2018.
צרפת.
מאז נובמבר 1999 קיימת בצרפת תוכנית איחודים אזרחיים המכונה ברית סולידריות אזרחית הפתוחה הן לזוגות חד-מיניים והן לזוגות הטרוסקסואלים.
ממשלת צרפת הציגה באספה הלאומית הצעת חוק להכנת נישואים חד-מיניים, הצעת חוק 344, ב-17 בנובמבר 2012. היא קיבלה את האישור הסופי באספה הלאומית בהצבעה ב-23 באפריל 2013. חוק מס 404–2013 מעניק לזוגות חד-מיניים המתגוררים בצרפת, כולל זרים בתנאי שלפחות לאחד מהשותפים יש מקום מגוריהם או מגוריהם בצרפת, זכות חוקית להתחתן. החוק מאפשר גם הכרה בצרפת בנישואים של זוגות חד-מיניים שהתרחשו בחו"ל לפני חקיקת הצעת החוק. הנשיא פרנסואה הולנד חתם עליו בחוק ב-18 במאי 2013.
החלת החוק חלה גם כן על טריטוריות מחוץ לצרפת בשליטתה כגון קלדוניה החדשה, ואליס ופוטונה, ופולינזיה הצרפתית ביבשת אוקיאניה, הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, מיוט, וראוניון ביבשת אפריקה,ו סן-פייר ומיקלון, גוואדלופ, מרטיניק, סן ברתלמי, סן מרטן, וגיאנה הצרפתית ביבשת אמריקה.
קוסובו.
בשנת 2014 אמר נשיא בית המשפט החוקתי כי קוסובו דה יורה מאפשרת נישואים חד-מיניים. סעיף 144 (3) לחוקת קוסובו מחייב את בית המשפט החוקתי לאשר כל תיקון בחוקה בכדי להבטיח שהם לא פוגעים בזכויות האזרח שהובטחו בעבר. סעיף 14 לחוק המשפחה מגדיר את הנישואים כ"קהילה רשומה באופן חוקי של שני אנשים ממין שונה", אף שפעילי זכויות להט"ב בקוסובו טענו שסעיף זה סותר את נוסח החוקה ובכך קראו לזוגות חד-מיניים לערער על החוק בבית המשפט.
ב-7 ביולי 2020, שר המשפטים סלים סלימי הודיע כי הקוד האזרחי החדש יאפשר שותפויות אזרחיות חד-מיניות, אשר ממשלת קוסובו תכננה להנהיג בתוך מספר חודשים. המהלך ספג ביקורת מצד קבוצות זכויות להט"ב משום שהוא ביצר את ההבחנה המשפטית בין זוגות הטרוסקסואלים לזוגות חד-מיניים.
קפריסין.
החוק הנוכחי של קפריסין מכיר רק בנישואים כאיחוד בין גבר לאישה. אין הכרה רשמית בנישואים חד-מיניים. מאז 2015, זוגות חד-מיניים יכולים להכיר בזוגיות שלהם באמצעות איגודים אזרחיים.
בשנת 2010, המזכיר הקבוע במשרד הפנים, לזרוס סבווידס, הצביע על כך שממשלת קפריסין תתחיל לבחון את הנושא האם יש להפוך חוקי נישואים חד-מיניים למדינה.
בעקבות זאת, בשנת 2013 הודיעה שרת הפנים, אלני מאברו, כי פקידיה עובדים על הצעת חוק פרלמנטרית המציעה יצירת שותפויות אזרחיות, במקום להרחיב את הזכות להינשא לזוגות חד-מיניים. לאחר מכן קיבלה ממשלת קפריסין את הצעת החוק. במארס אותה שנה אישר הנשיא הטרי, ניקוס אנסטסיאדיס, את תמיכתו בהצעת החוק. בנובמבר 2013 אישר שר הפנים, סוקראטיס האסיקוס, כי הצעת החוק נותרה על סדר היום של הממשלה, עם טיוטה שהוכנה ונשלחה לבדיקה במשרדים אחרים. הכוונה הייתה לקיים הצבעה פרלמנטרית באפריל 2014, אך עד ליוני 2014 הצעת החוק עדיין לא הוגשה. לטענת המזכיר הקבוע של המשרד, קונסטנטינוס ניקולאידס, הצעת החוק הייתה אמורה להסתיים באפריל, אך עדיין נערכה. ביולי 2014 הבהיר האסיקוס כי הצעת חוק המוצעת תצטרך הסכמה מכל הצדדים לפני שתמשיך הלאה. הוא נתן לכל הצדדים עותק של הצעת החוק וביקש שילמדו אותה בזמן לפגישה שנייה באותו ספטמבר. האסיקוס הדגיש כי לא יקיים הצבעה עד שהוא בטוח שכל המפלגות הן בעד.