שומו-ל-אל קבע את העיר בבל כבירתו. הוא כבש את העיר כיש והרס את החומות שלה. הוא נלחם כנגד העיר כאזאלו, ששלטה לפני כן בבבל. הוא בנה את חומות העיר בבל ובנה בה תעלות. הוא בנה גם את חומות של הערים סיפר דילבת וכותה
הוא עשה כס מפואר לאל מרדוך, מעוטר בכסף וזהב, ובנה מקדש לאל אדד, אל הסערה במיתולוגיה המסופוטמית. עשה פסל לאלה איננה.
את שומו-ל-אל ירש בנו סביום.
אנדרטת המלחמה הלאומית (ניו זילנד)
אנדרטת המלחמה הלאומית (באנגלית: National War Memorial) בעיר ולינגטון, בירת ניו זילנד, נבנתה לכבוד חיילי המדינה ששירתו בכל מערכותיה ממלחמת הבורים ואילך ולזכר 28,654 מהם שנפלו.
תולדות האנדרטה.
במלחמת העולם הראשונה שירתו בשירות צבאי יותר מ-100 אלף ניו זילנדים. כ-18,000 מהם נהרגו. כבר ב-1919 החליטה ממשלת ניו זילנד להקצות מימון להקמת אנדרטה לכבוד המשרתים במלחמה ולזכר הנופלים בה. לאחר דיון ממושך הוחלט להקים מכלול של אנדרטה, מוזיאון וגלריית אמנות ברובע מאונט קוק שבעיר ולינגטון, וב-1929 התקיימה תחרות לתכנון המכלול, שבה זכה משרד האדריכלים המקומי גאמר את פורד (Gummer and Ford).
השלמת מכלול האנדרטה התמשכה על פני שנים רבות. מגדל האנדרטה ובו קריון הושלם עד 1932 ונחנך ביום אנזא"ק באותה שנה במעמד קהל של 10,000 אנשים. המוזיאון הושלם ב-1936. לעומת זאת התעכבה הקמת היכל הזכרונות, תחילה בשל השפל הכלכלי הגדול של שנות השלושים ולאחר מכן בשל מלחמת העולם השנייה. רק ב-1960 החלה הבנייה והיכל הזכרונות נחנך ב-5 באפריל 1964.
הצעת התכנון המקורית לאנדרטה כללה גם קבר ללוחם אלמוני של ניו זילנד. הרעיון לא מומש במשך שנים ארוכות, למרות שרבים במדינה שיקיריהם נפלו בקרב ונקברו כאלמונים רצו באתר זה באין יכולת לפקוד את קבר החייל האלמוני בקתדרלת וסטמינסטר שבלונדון. לאחר דיונים והכנות ממושכים יצאה בנובמבר 2004 משלחת ניו זילנדית לצרפת לקבל מידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה את ארונו של חייל ניו זילנדי אלמוני, שנפל במלחמת העולם הראשונה ונקבר בבית הקברות "עמק קטרפילר" בצרפת. ב-10 בנובמבר הגיע הארון לניו זילנד והוצב במשמרת כבוד בפרלמנט המדינה. למחרת, יום השנה לשביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה, נערך טקס אשכבה בקתדרלת סנט פול בוולינגטון, שלאחריו הובל הארון אל האנדרטה ונטמן בטקס צבאי למרגלותיה. 100 אלף איש ניצבו לאורך נתיב ההלוויה.
כיום מכבדת האנדרטה גם את חיילי ניו זילנד ששירתו ושנהרגו במלחמת הבורים ובמלחמת העולם השנייה, במלחמת קוריאה, במלזיה ובמלחמת וייטנאם.
מבנה האנדרטה.
מגדל הפעמונים.
מגדל הפעמונים, שחזיתו פונה צפונה, מתנשא לגובה של 51 מטרים. המגדל, שתוכנן בסגנון האר דקו, נבנה במקור כמגדל אח למגדל השלום בעיר אוטווה בירת קנדה. ציפוי האבן המקומית המקורי של המגדל הוחלף בשיש בשנות השמונים מאחר שלא עמד היטב בנזקי הזמן.
הקריון נכלל במגדל עקב השתדלות של אזרחי ולינגטון, שהקימו לשם כך אגודה ב-1926 וגייסו תרומות לשם הקמתו. בעת חנוכתו כלל הקריון 49 פעמונים בגודל ובמשקל שונה, מ-4 קילוגרם ועד 5 טון. לכל אחד מהן ניתן שם - של חייל, יחידה צבאית או קרב במלחמת העולם הראשונה. עם השנים הוכנסו שינויים ותוספות באוסף הפעמונים שבקריון וכעת הוא כולל 74 פעמונים. הקריון הוא כיום השלישי בגודלו בעולם מבחינת מספרם ומשקלם הכולל של הפעמונים שבו. קול נגינתו של הקריון נשמע בקביעות בוולינגטון. בכל שנה הוא משמש לנגינה במשך למעלה מ-200 שעות של קונצרטים.
בשנת 2007 תרם מסדר סנט לזרוס עוגב לאנדרטה, וקול נגינתו מצטרף לנגינת הקריון במהלך טקסים וקונצרטים.
היכל הזכרונות.
הכניסה אל היכל הזכרונות נמצאת בבסיס מגדל הפעמונים. ההיכל הוא אולם מאורך בעל גג קשתי, הנתמך על ידי שורת עמודים משני צידיו. מתחת לקשתות הגג ומעל לעמודים קבועים חלונות ויטראז', שדרכם חודר אור יום לתוך האולם.
בקצהו המרוחק של האולם נמצא מקדש (Sanctuary) מוגבה. בגומחה שבו מוצב פסל הארד "אם וילדים" בעיצובו של הפסל לינדון סמית'. הוא מתאר אם ושני ילדיה המנחמים זה את זה במהלך הסבל של שנות המלחמה. משני צידיו מוצבים דגלים וכני לפידים. מעל הפסל קבועה בקיר מנורת האחווה (Lamp of Brotherhood). על הקירות בשני צידי המקדש קבועים סמלי תשעת המחוזות של ניו זילנד. מתחתיהם מוצגים ארבעה ספרים, שבהם רשומים שמות הנופלים בכל מלחמות ניו זילנד ממלחמת הבורים ואילך. בשני צידי המדרגות למקדש ניצבים עמודים הנושאים עליהם עיטורים של גזעי עצים, המסמלים את חבר העמים. על ענפיהם מוצגים סמלי מדינות חבר העמים שהשתתפו בשתי מלחמות העולם. על הקיר מעל פתח המקדש נרשמו פסוקים מפרק קלט בספר תהילים.
בין העמודים משני צידי האולם מצויות 12 גומחות, שכל אחת מהן מוקדשת להנצחת יחידות צבאיות של המדינה ובה מוצגים לוח זיכרון ודגל היחידה. שש מהן מוקדשות לצבא, שלוש לצי ושלוש לחיל האוויר. בארבע מהגומחות מוצבים גם לוחות זיכרון למלחמות בדרום אפריקה, קוריאה, מלאיה וווייטנאם. הגומחות משמשות כמוקד לטקסי זיכרון הנערכים באולם על ידי היחידות המונצחות בהן.
טקסי הנחת זרים וזיכרון למלחמות ניו זילנד ולנופלים בהן נערכים באולם באופן סדיר, וראשי מדינות ובני משפחת המלוכה הבריטית מבקרים בו.
קבר הלוחם האלמוני.
קבר הלוחם האלמוני מסמל את 9,000 חיילי ניו זילנד שנפלו ושמקום קבורתם לא נודע. ארונו של הלוחם נקבר בסרקופג שנכרה ברחבה שלפני הכניסה לאנדרטת המלחמה ולא בתוך המבנה, וזאת על מנת לאפשר גישה אליו לקהל גדול יותר. על הקבר הוקמה מצבה רחבה מאבן גרניט שחורה וארד ועליה כיתוב באנגלית ובמאורית. המצבה תוכננה על ידי המעצב קינגסלי באיירד (Kingsley Baird).
פארק אנדרטת המלחמה הלאומית פוקהאו.
באפריל 2015 נפתח בשטח שסביב האנדרטה פארק אנדרטת המלחמה הלאומית פוקהאו (Pukeahu), אשר פותח על ידי ממשלת ניו זילנד ועיריית ולינגטון. השטח מיועד לשמש כמרחב להצבת אנדרטאות נוספות לחיילי ניו זילנד ובנות בריתה ולקיום אירועים וטקסים ציבוריים ובראשם טקס יום אנזא"ק. במסגרת אירועי מלאת מאה שנים למלחמת העולם הראשונה ייערך בו בכל ערב עד 11 בנובמבר 2018 טקס נגינת הלחן Last Post.
לודוויג קוגל
לודוויג קוגל (בגרמנית: Ludwig Kögl, נולד ב-7 במרץ 1966 בפנצברג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן ובשטוטגרט בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים.
קוגל החל לשחק כדורגל בקבוצות בוגרים בשנת 1983, במינכן 1860, שם שיחק עונה אחת. בשנת 1984 עבר לבאיירן מינכן, שם זכה בחמש אליפויות הבונדסליגה, מתוכן שלוש ברצף בין השנים 1985-1987, ובגביע מקומי אחד. קוגל העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה 2-1 לפורטו, כשקוגל כובש את שער היתרון של באיירן מינכן, שלא הספיק. קוגל שיחק בבאיירן מינכן הכל שש עונות, בהן צבר 149 הופעות והבקיע שמונה שערים.
בקיץ 1990 חתם קוגל בשטוטגרט, גם שם שיחק שש עונות, והוביל את הקבוצה לאליפות הבונדסליגה בשנת 1992. סך הכל צבר קוגל 139 הופעות וכבש 18 שערים בתקופתו בשטוטגרט.
בשנת 1996 עבר קוגל ללוצרן מליגת העל השווייצרית, בה שיחק שלוש עונות, צבר 94 הופעות והבקיע 13 שערים.
בשנת 1999 חתם קוגל באונטרהאכינג מליגת הבונדסליגה השנייה, ובעונתו הראשונה בקבוצה היה שותף להעפלתה לבונדסליגה. אונטרהאכינג שרדה עונה אחת בלבד בבונדסליגה, ולמרות ניצחון יוקרתי על באיירן מינכן במהלך העונה, ירדה בחזרה לליגת המשנה, ומיד בתום עונה זו, בקיץ 2001, פרש קוגל ממשחק פעיל בגיל 35.
קריירה בינלאומית.
לקוגל שתי הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, אך מעולם הוא לא שיחק בטורניר גדול.
הלמוט וינקלהופר
הלמוט וינקלהופר (בגרמנית: Helmut Winklhofer, נולד ב-27 באוגוסט 1961 בפירסטנצל שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבאייר לברקוזן ובבאיירן מינכן בעמדת המגן.
קריירת מועדונים.
וינקלהופר החל לשחק בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן בשנת 1981, וזכה עם הקבוצה בגביע הגרמני בשנת 1982. באותה שנה עבר לבאייר לברקוזן, שם שיחק שלוש עונות, צבר 90 הופעות והבקיע חמישה שערים.
בשנת 1985 חזר וינקלהופר לבאיירן מינכן, וזכה עמה בארבע אליפויות הבונדסליגה בחמש העונות בהן שיחק שם, ובגביע גרמני נוסף. וינקלהופר פתח בהרכב בגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה באיירן מינכן 2-1 לפורטו. בשנת 1990 נאלץ וינקלהופר לפרוש מכדורגל כשהוא בן 29 בלבד, בגין פציעות חוזרות, שבגינן מיעט לשחק.
קריירה בינלאומית.
וינקלהופר שיחק בנבחרת גרמניה המערבית הצעירה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת 1981 באוסטרליה, וסייע לנבחרת לזכות בטורניר לאחר ניצחון 4-0 בגמר על נבחרת קטאר. עם זאת, וינקלהופר מעולם לא שיחק בנבחרת הבוגרת.
פרנצ'יסק פאנט
פרנצ'יסק פאנט (ברומנית: Francisc Panet; 1907 - 7 בנובמבר 1941) היה מהנדס כימי, קומוניסט יהודי רומני ולוחם אנטי-נאצי, מנהיג "קבוצת פאנט", שכל חבריה הוצאו להורג ב-1941, ברומניה.
קורות חיים.
פאנט נולד בטרגו מורש, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה יהודית אמידה. הוא למד כימיה בברנו, בצ'כוסלובקיה והיה בקשרי ביקורים והתכתבות עם אלברט איינשטיין, שביקש ממנו להמשיך להתכתב גם אחרי שובו לרומניה אחרי הלימודים.
פאנט היה חבר במפלגה הקומוניסטית הרומנית מתחילת שנות העשרים של המאה העשרים ונישא ללילי גוטליב (Lili Gottlieb), יהודיה קומוניסטית, בוגרת הפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט.