מילר ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית באפריל 1978, בהפסד 0–1 לנבחרת ברזיל במשחק ידידות. מילר זומן לסגל של גרמניה המערבית למונדיאל 1978, ופתח בשלושת משחקי שלב הבתים הראשון. את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים הבקיע בניצחון 0–6 על נבחרת מקסיקו במסגרת שלב הבתים הראשון. בשלב הבתים השני ערך מילר הופעה אחת, בהפסד 2–3 לנבחרת אוסטריה, שגרם להדחתה של גרמניה המערבית מהמונדיאל.
בשנת 1980 זומן מילר לסגל של גרמניה המערבית ליורו 1980. מילר פתח בשלושת משחקיה של גרמניה המערבית בשלב הבתים, ובישל בהם שני שערים. במשחק הגמר, בו ניצחה גרמניה המערבית את נבחרת בלגיה, שיחק מילר 90 דקות. מילר הצטיין לאורך כל הטורניר, ונחשב לאחד השחקנים המובילים בזכייתה של גרמניה המערבית בטורניר. מילר נכלל בסיום הטורניר בנבחרת המצטיינים של יורו 1980.
בשנת 1982 זומן מילר לסגל של גרמניה המערבית למונדיאל 1982. מילר שיחק בטורניר זה בשני משחקים בלבד. לאחר שלא שיחק כלל בכל שלב הבתים הראשון, פתח מילר בהרכב בתיקו 0-0 עם נבחרת אנגליה, והוחלף בדקה ה-83 על ידי קלאוס פישר. הופעתו הבאה של מילר במונדיאל זה הייתה במשחק הגמר, בו נכנס כמחליף בדקה ה-70 במקומו של קרל היינץ רומניגה, במצב של 0–2 לנבחרת איטליה. חילוף זה לא עזר לגרמניה המערבית, ואיטליה ניצחה 1–3 וזכתה בתואר.
בספטמבר 1983 ערך מילר את הופעתו ה-42 והאחרונה במדים הלאומיים, בתיקו 1-1 מול נבחרת הונגריה במשחק ידידות. מילר הבקיע חמישה שערים בנבחרת גרמניה המערבית.
לאחר הפרישה.
מילר שימש כשגרירה של העיר שטוטגרט לקראת ובמהלך מונדיאל 2006 שנערך בגרמניה. תפקיד זה נועד לקדם את העיר לקראת אירוח משחקים במונדיאל. ביורו 2008 מילא מילר תפקיד דומה בעיר אינסברוק, בטורניר שנערך באוסטריה ושווייץ.
תארים.
עם שטוטגרט:
עם סברובסקי טירול:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
תארים אישיים:
האנזי מילר
האנזי מולר
הנזי מולר
התיאטרון הרומי בקיסריה
טילי סמית'
טילי סמית (באנגלית: Tilly Smith; נולדה ב-1994) היא אישה מאנגליה, שבהיותה בת 10 הצילה עשרות בני אדם בצונאמי שהתרחש בדצמבר 2004 בתאילנד. על תושייתה קיבלה פרס מאגודת הצי - האגודה הגדולה בבריטניה לימאות, שמעודדת צעירים לפתח קריירה בחיל הים.
טילי, תושבת אוקסשוט שבסארי, הייתה בחופשה עם הוריה באי פוקט בתאילנד ב-26 בדצמבר, היום בו הכה צונאמי באזור. היא הבחינה בחוף הים בו שהו בסימנים מקדימים לבואו של צונאמי, נסיגה של מי הים, והופעת בועות מים על פני הים, עליהם למדה בשיעור גאוגרפיה בו נכחה שבועיים קודם לכן.
היא שכנעה את הוריה, אחותה בת ה-7 ועשרות תיירים בחוף בו שהתה לברוח מהחוף. בזכות עירנותה לא נהרג אף אדם בחוף בו הייתה. באסון נהרגו יותר מ-280 אלף איש ב-13 מדינות.
טילי שיחזרה לאחר המעשה: "שכשירדתי לים הייתה עליו מעין שכבה של קצף כמו בבירה. הוא היה מבעבע. אמרתי "ברצינות הולך להיות פה צונאמי".
פעולה מהירה שלה ושל עובדי המלון לפינוי חוף מאיקאו הצילה עשרות אנשים. זהו החוף היחיד באי שלא נהרגו בו בני אדם באותו אסון.
על שמה נקרא האסטרואיד 20002 Tillysmith.
התיאטרון באספנדוס
הנחה עושה מצווה
ואו (דרום סודאן)
סומלילנד (פירושונים)
יאשיהו וג'ווד
יאשיה ודג'ווד
אצטדיון לוס קרמנס
אצטדיון לוס קרמנס החדש (בספרדית: Nuevo Estadio de Los Cármenes) הוא אצטדיון בעיר גרנדה, ספרד. האצטדיון משמש כאצטדיון הבית של מועדון הכדורגל גרנדה ממליגת המשנה הספרדית. האצטדיון נבנה בשנת 1995 ומכיל 19,336 מקומות ישיבה.
נכון לינואר 2017, נבחרת ספרד בכדורגל ערכה שלושה משחקים רשמיים באצטדיון, וניצחה בכולם.
היסטוריה.
האצטדיון נפתח ב-16 במאי 1995 וכשבועיים לאחר מכן נחנך במשחק ידידות בין ריאל מדריד לבאייר לברקוזן, בו ניצחה ריאל מדריד בתוצאה 1-0.
ב-22 באוגוסט 1995, יותר משלושה חודשים לאחר פתיחתו הרשמית של האצטדיון, שיחקה בו לראשונה קבוצת הכדורגל המקומית גרנדה, במשחק הכנה מול ריאל בטיס שהסתיים בתוצאה 4-1 לזכות גרנדה.
בשנת 2011, לאחר עלייתה של גרנדה ללה ליגה, נערך באצטדיון שיפוץ שבו הוקמו יציעים פינתיים בפינות שבין היציעים הקיימים, מה שהגדיל את תכולת האצטדיון מ-16,500 מושבים בשנותיו הראשונות לתכולה של כ-23,100 מושבים.
קלודט קולווין
קלודט קולווין (באנגלית: Claudette Colvin; נולדה ב-5 בספטמבר 1939) היא אפרו-אמריקאית, פעילת התנועה לזכויות האזרח באמריקה לשעבר. ב-2 במרץ 1955, בגיל 15, הייתה הראשונה שנעצרה במונטגומרי בשל סירובה לציית לחוקי ההפרדה הגזעית ולפנות את כסאה באוטובוס לנוסעת לבנה. מנהיגי התנועה השחורה חשבו תחילה להשתמש במקרה זה למטרות המאבק נגד ההפרדה הגזעית, אולם סברו בסופו של דבר כי דמותה של קולווין אינה מכובדת מספיק כדי לשמש כסמל המאבק ולכן החליטו להמתין להזדמנות אחרת. 9 חודשים לאחר מכן, ב-1 בדצמבר 1955, הפעילה החברתית רוזה פארקס נעצרה במונטגומרי בנסיבות דומות, והפכה לדמות המזוהה ביותר עם חרם האוטובוסים של מונטגומרי.
רקע.
קולווין נולדה בשכונת קינג היל, אחת השכונות העניות ביותר במונטגומרי שבארצות הברית. אחותה דלפין (Delphine) מתה בצעירותה. במונטגומרי הוחלו חוקי ג'ים קרואו המחייבים הפרדה גזעית בין שחורים ללבנים. לדבריה, ניתן היה להרגיש את חוקי ההפרדה הגזעית בכל היבט בחיים: תלמידים שחורים למדו בבתי ספר נפרדים, תינוקות שחורים נולדו בבתי חולים נפרדים, מתים שחורים נקברו בבתי קברות נפרדים, ועל השחורים נאסר אפילו למדוד נעליים בחנויות (אם שחורים רצו לקנות נעל במידתם - הם נאלצו למסור לבעל החנות תרשים של כף רגלם כדי שיתאים לפיו נעל עבורם). כשהייתה עם אמה בחנות בגיל ארבע, שני ילדים לבנים בני גילה לעגו לה וביקשו לראות את כף ידה. קולווין הושיטה את ידה ונגעה באחד הילדים הלבנים. אמו של הילד הבחינה בכך, ואמה של קולווין סטרה לה על מצחה ואמרה לה: "אסור לך לגעת בילדים לבנים". קולווין למדה בבית הספר על שם בוקר טי. וושינגטון וטענה כי באנציקלופדיה בריטניקה היו רק שני ערכים על אישים שחורים, אולם בפברואר 1955 נערך בבית ספרה 'חודש ההיסטוריה השחורה' וכך למדה על דמויות שחורות היסטוריות נוספות ועל המאבק לצדק של השחורים. כשמורתה ביקשה מהתלמידים לכתוב על פיסת נייר מה הם רוצים להיות כשיהיו גדולים, קולווין כתבה שהיא רוצה להיות נשיאת ארצות הברית.
הפרת החוק באוטובוס.
ב-2 במרץ 1955, קולווין הלכה עם חברים לכנסייה. לדבריה, שאלה בכנסייה את אלוהים: "מדוע אינך אוהב את הילדים השחורים שלך?". לאחר הביקור בכנסייה, עלתה עם חבריה בשדרות דקסטר על האוטובוס. קולווין התיישבה עם חבריה באזור האחורי של האוטובוס המיועד לנוסעים שחורים. בתחילת הנסיעה האוטובוס היה יחסית ריק, אולם ככל שהנסיעה המשיכה הוא התמלא בנוסעים. בשלב מסוים, כל המושבים היו תפוסים ואישה לבנה צעירה עלתה לאוטובוס. לפי חוקי ג'ים קרואו, כאשר כל המושבים תפוסים - על השחורים היה לקום ממושבם (גם אם התיישבו באזור המיועד להם) על מנת לפנות אותו לטובת הנוסעים הלבנים. הנהג דרש מקולווין ומחבריה לקום ולעמוד. שלושת חבריה נענו לבקשה בחוסר רצון, אולם קולווין סירבה לקום מכסאה ואמרה: "זו זכותי החוקית. שילמתי על הכרטיס". המושבים מאחורי קולווין התפנו משום שחבריה קמו, אולם האישה הלבנה לא יכלה לשבת משום שהחוק אסר על שחורים לשבת לפני לבנים. לדברי קולווין, החוק אסר על שחורים לשבת לפני לבנים כדי להבליט ולשמר את עליונות הלבנים ואת נחיתות השחורים. נהג האוטובוס קרא לשוטרים ואלו דרשו ממנה לקום, אולם קולווין סירבה לקום וחזרה ואמרה: "זו זכותי החוקית!". אחד השוטרים השליך את ספרי הלימוד שהיו מונחים על ברכיה, כבל את ידיה באזיקים, ומשך אותה בכוח לניידת. בתוך הניידת, בדרכה לתחנת המשטרה, ניסו השוטרים לנחש את מידת החזייה שלה. קולווין נשלחה לבית הכלא - בו חשה חרדה גדולה והחלה לבכות. לאחר שלוש שעות, היא שוחררה בערבות. מנהיג התנועה השחורה במונטגומרי, אי.די ניקסון נפגש עם קולווין וביקש ממנה להיפגש עם רוזה פארקס, שהייתה באותה העת המזכירה של ארגון NAACP, והיא נענתה לבקשתו. קולווין סיפרה לפארקס על המעשה שלה, ופארקס אמרה לה שהיא מאוד בוגרת לגילה.
קולווין נשאלה מספר פעמים מדוע סירבה לקום מהכסא. לדבריה, היא לא קמה משום שההיסטוריה הדביקה אותה לכסא. לטענתה, היא הרגישה את ידה של סוג'ורנר טרות' מונחת על כתף אחת שלה ומונעת ממנה לקום, ואת ידה של הארייט טאבמן מונחת על כתפה השנייה ומונעת ממנה לקום. לדבריה, היא אזרה אומץ לסרב לפנות את כסאה לאחר שעסקה בבית הספר בכל החודש הקודם בנושא של גזענות וצדק לקהילה השחורה, וכן לאחר שהרגישה כמה היחס לשחורים אינו הוגן.
ההליך המשפטי.