אורך הלהב הנפוץ ביותר של סכין שף הוא 210 מ"מ, אך הוא מגיע באורכי להב הנעים בין 150–300 מ"מ. ישנם שני סוגים נפוצים בצורת הלהב של סכיני השף במערב, צרפתי וגרמני. בסגנון הגרמני הלהב מתעקל בצורה מודגשת לאורך הלהב, בעוד בסגנון הצרפתי ללהב עיקול מתון יותר. ישנם יתרונות מסוימים לכל אחד מהסגנונות, וכל שף בוחר את סוג הסכין על פי סגנונו האישי.
סכין השף היפנית נקראת גיוטו (ביפנית: 牛刀) שפירושו סכין בשר, והיא הגרסה היפנית של סכין השף הצרפתית.
סכין השף הסיני שונה לחלוטין מזה המערבי, והוא דומה לקופיץ. צורת להבו מלבנית, הוא בעל ידית קצרה יחסית, ומשקלו נע בדרך כלל בין 350 ל-600 גרם.
מאפיינים פיזיים.
להבם של סכיני שף מיוצרים בטכנולוגיות שונות - חישול או הטבעה:
להבו של סכין שף עשוי בדרך כלל מפלדת פחמן, פלדת אל-חלד, שילוב של מספר מתכות או קרמיקה:
ידיות הסכינים עשויות מעץ, פלדה, או חומרים סינתטיים/מרוכבים.
קצה הלהב.
קצה הלהב בסכין עשוי להיות מעוצב בדרכים שונות:
על מנת לשפר את יכולותיו הרב תכליתיות של סכין השף, ישנם שפים המשחיזים בצורה שונה את מקטעי הלהב, ומשתמשים במקטעים השונים לצורך חיתוכים מסוגים שונים.
טכניקת השימוש.
טכניקת השימוש בסכין שף היא על פי העדפה אישית. עבור שליטה מדויקת יותר, רוב הטבחים מעדיפים אחיזה בלהב עצמו, תוך שהאגודל והאצבע המורה אוחזות את הסכין בחלקו האחורי, ואילו האמה תופסת בדיוק בקצה הידית, במה שמכונה "אחיזת צביטה". אלו המשתמשים בסכין ללא הכשרה קולינרית, לעיתים קרובות מחזיקים רק בידית. חיתוך בצורה הנכונה מתבצע על ידי הרמת הידית למעלה ולמטה, בעוד שחוד הסכין נשאר במגע עם קרש החיתוך.
MB-Trac
MB-Trac הוא טרקטור לשימוש חקלאי, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ אשר יוצר בין השנים 1973–1992.
אלפונסו, דוכס אנז'ו וקדיס
אלפונסו, דוכס אנז'ו וקדיס (בספרדית: Alfonso de Borbón y Dampierre; 20 באפריל 1936 - 30 בינואר 1989), היה נכדו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, והטוען לכתר צרפת מטעם הלגיטימיסטים בין השנים 1975–1989.
ביוגרפיה.
אלפונסו נולד ב-20 באפריל 1936 ברומא, לאינפנטה חיימה, דוכס סגוביה, בנו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, ולאמנואלה דה דמפייר, בתם של רוג'רו דה דמפייר, דוכס סן לורנצו השני וויטוריה רוספולי. אלפונסו הוטבל על ידי הקרדינל אווג'ניו פאצ'לי, שהפך מאוחר יותר לאפיפיור. בשנת 1941 מת סבו אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, והוריו עברו להתגורר בלוזאן, שווייץ, על יד סבתו ויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג. בשנת 1950 קיבל אלפונסו מאביו את התואר דוכס בורבון.
בשנת 1933 ויתר אביו על מקומו בסדר הירושה הספרדי, לטובת אחיו חואן, רוזן ברצלונה, ובשנת 1941 פרנסיסקו פרנקו אף הכיר בו באופן רשמי כיורש החוקי של המלוכה. בשנת 1947 הכריז פרנקו על ספרד כממלכה, אם כי הוא לא החזיר בפועל את המלוכה לידי בית בורבון. בשנת 1949 חזר בו אביו מוויתורו על טענתו לכתר ספרד, ובעקבות הידרדרות היחסים בין אחיו חואן לפרנקו, הוא אף התבקש לשלוח את אלפונסו להתחנך בספרד. בשנת 1969 הכיר לבסוף פרנקו בחואן קרלוס, נסיך ספרד, בנו של חואן, כמלך הבא של ספרד, ואף קיבל את תמיכתו של אלפונסו לכך. בתמורה על תמיכתו, מינה אותו פרנקו בשנת 1972 כשגריר ספרד בשוודיה.
ב-8 במרץ 1972 התחתן אלפונסו עם מריה דל כרמן מרטינס-בורדיו אי פרנקו, בתם של קריסטובאל מרטינס-בורדיו, מרקיז ויאברדה העשירי וכרמן פרנקו, דוכסית פרנקו הראשונה, בתו של פרנסיסקו פרנקו, ממנה נולדו לו שני בנים. ב-22 בנובמבר אותה שנה העניק פרנקו לאלפונסו את התואר דוכס קדיס, שהוחזק בזמנו על ידי פרנסיסקו, דוכס קדיס, בעלה של איזבלה השנייה, מלכת ספרד. בשנת 1975 מת אביו, ואלפונסו הוכר על ידי הלגיטימיסטים כאלפונס השני, מלך צרפת ונווארה. בשנת 1979 נפרד אלפונסו מאשתו, ובשנת 1982 התגרשו השניים, ולאחר הגירושין קיבל אלפונסו משמורת על ילדיו.
ב-7 בפברואר 1984 חזר אלפונסו מסיור סקי בפירנאים, ובמהלך הנסיעה התנגש במשאית. בנו הבכור פרנסיסקו דה אסיס נהרג בתאונה, ואילו בנו הצעיר לואיס אלפונסו שהה בבית החולים במשך חודש, בעוד אלפונסו עצמו נזקק ל-6 ניתוחים. בית משפט ספרדי העניק לכרמן משמורת זמנית על לואיס אלפונסו, אך כעבור שישה חודשים החזיר בית המשפט את המשמורת לאלפונסו.
בשנת 1987 אנרי, רוזן קלרמון, בנו הבכור של אנרי, רוזן פריז, תבע את אלפונסו על השימוש בתואר דוכס אנז'ו, ועל השימוש בשלט האצולה הצרפתי; אנרי ביקש מבית המשפט לקנוס את אלפונסו ב-50,000 פרנקים צרפתיים על כל הפרה עתידית. בשנת 1988 הנסיך פרדיננדו, דוכס קסטרו וסיקסטו אנריקה, נסיך בורבון-פארמה הצטרפו אף הם לתביעה של אנרי על השימוש בתואר דוכס אנז'ו. ב-21 בדצמבר 1988 בית המשפט בפריז קבע כי התביעה אינה קבילה כי לא ניתן להוכיח את קיומו המשפטי של התואר; כי לא התובע (אנרי) ולא התובעים המשניים (פרדיננדו וסיקסטו) הוכיחו את זכויותיהם ואת תביעותיהם לתואר; וכי אנרי לא נפגע משימוש בשלט האצולה הצרפתי על ידי הענף הספרדי של בית בורבון. בשנת 1989 ערערו הנסיך אנרי ד'אורליאן והנסיך סיקסטו אנריקה מבורבון-פארמה על פסק הדין, אולם אף במשפט החוזר פסק בית המשפט לטובת אלפונסו.
בין השנים 1977–1984 היה אלפונסו נשיא איגוד הסקי הספרדי, ובין השנים 1984–1987 הוא היה נשיא הוועד האולימפי הספרדי. ב-30 בינואר 1989 נהרג אלפונסו בתאונת סקי באייבון, קולורדו, ובנו לואיס אלפונסו, דוכס אנז'ו ירש את תאריו.
משפחתו.
ב-8 במרץ 1972 התחתן אלפונסו עם מריה דל כרמן מרטינס-בורדיו אי פרנקו, בתם של קריסטובאל מרטינס-בורדיו, מרקיז ויאברדה העשירי וכרמן פרנקו, דוכסית פרנקו הראשונה, ממנה נולדו לו שני בנים:
עקידה (אסלאם)
עַקִידָה (בערבית: عقيدة) היא מושג בתאולוגיה האסלאמית אשר מייצג אוסף של עובדות מהקוראן והסונה, אשר מאמין בהן המוסלמי, ואשר מכוונים את חשיבתו והתנהגותו.
נקראת לעיתים גם "העקידה האסלאמית" (בערבית: العقيدة الاسلامية).
הגדרת העקידה.
על פי התאולוגים האסלאמיים, העקידה היא האמונה האבסולוטית, אשר אין למחזיק בה צל של ספק. התאולוגים המוסלמים הסכימו על כך שהעקידה האסלאמית היא האמונה האבסולוטית באללה ובמלאכיו, בספריו ובשליחיו, בגורל וביום הדין, ובשאר הדברים אשר מוזכרים בקוראן ובסונה.
הראיות השרעיות לעקידה.
הראיות השרעיות למרכיבי העקידה האסלאמית נמצאות באופן מתומצת בפסוק 285 של פרק 2 בקוראן, שם נאמר:
"מאמין השליח (מוחמד) במה שהורד אליו מריבונו, וגם כן המאמינים. כל אחד מאמין באללה ובמלאכיו ובספריו ובשליחיו".
כמו כן, ניתן למצוא תמצית של העקידה האסלאמית גם בחדית' של הנביא מוחמד, אשר מוכר כחדית' ג'יבריל, ושם נאמר:
"האמונה היא להאמין באללה ומלאכיו וספריו ושליחיו וביום הדין ובגורל הטוב והרע".
חשיבותה של העקידה.
על פי התפיסה האסלאמית הרווחת, לעקידה ברורה ומוגדרת ישנה חשיבות רבה. בין המרכיבים אשר מאפיינים את חשיבות העקידה הם:
מאפייני העקידה האסלאמית.
מאפייניה העיקריים של העקידה האסלאמית, אשר מוסכמים על התאולוגים וחכמי הדת האסלאמיים, הם כלהלן:
האמונה באללה.
אמונה מוחלטת בהימצאותו וקיומו של אללה, ושהוא אחד ויחיד, ושהוא הריבון והאל שאין לו שותף, ושאין דבר בבריאה אשר דומה לו.
האמונה במלאכים.
אמונה מוחלטת בקיומם של מלאכים, אשר נבראו על ידי אללה על מנת שיבצעו משימות שונות, אשר הוטלו עליהם על ידי אללה.
האמונה בספרי הקודש.
אמונה אבסולוטית בל ספרי הקודש, ובכך שהם דבריו של אללה, אשר הוא הוריד לאנושות באמצעות שליחיו נביאיו, על מנת להדריך את האנושות אל הדרך הנכונה. כמו כן, סעיף זה כולל את האמונה שכל מה שהוזכר בספרים הללו הוא אמת.
האמונה בשליחים.
אמונה מוחלטת בכך שאללה שלח לכל אומה שליחים אשר הזמינו את האנשים אל האמונה באללה.
האמונה ביום הדין.
אמונה אבסולוטית בכך שכל אדם עתיד לתת לאללה את הדין והחשבון על מעשיו.
האמונה בגורל.
אמונה אבסולוטית בכך שכל דבר אשר מתרחש ביקום, מתרחש מפני שאללה אפשר לו באופן רצוני להתרחש.
כמו כן, האמונה שכל דבר אשר לא מתרחש ביקום, לא מתרחש מפני שאללה, באופן רצוני, לא אפשר לו להתרחש.
ראטקובו
רָאטְקוֹבוֹ (בסרבית קירילית: Ратково, בסרבית בכתב לטיני: Ratkovo, במקורות בעברית מוכר בשמו הקודם: פָּארָאבּוּץ', בסרבית בכתב לטיני: Parabuć) הוא כפר בסרביה השוכן במחוז באצ'קה המערבי אשר בפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה.
האזכור הראשון לכפר הוא מ-1543 עת נשלט האזור על ידי האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבש הכפר על ידי צבא ממלכת הבסבורג ולאחר חתימת הסכם קרלוביץ נותר בשטח הספר של הממלכה. לכפר היגרו משפחות מהמרחב הגרמני והתיישבו בו.
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל הכפר בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והפך מרכז חקלאי אזורי. ב-1948 שונה שמו ההיסטורי של הכפר מפאראבוץ' לראטקובו. לאחר התפרקות יוגוסלביה עבר לחזקת סרביה.
הקהילה היהודית.