הירגזי הכחול אוכל מינים רבים של מזיקים, הוא מחבב גם ניצנים צעירים, במיוחד כאשר חרקים אינם מצויים בשפע. אף מין אינו אוכל יותר כנימות ממין זה. זרעים נאכלים בכל משפחת הירגזיים. בבריטניה, הירגזים למדו לפתוח את מכסה האלומיניום של בקבוקי החלב שנהגו החלבנים להשאיר ליד דלתות הצרכנים, ולאכול את השמנת שהצטברה בהם. התנהגות זו נמצאת בדעיכה עקב שינויים בהרגלי התזונה האנושיים.
איומים וטורפים.
גודלו הקטן של הירגזי הופך אותו לפגיע למינים רבים של ציפורים גדולות יותר כגון עורבנים, שטורפים את הגוזלים הפגיעים כשהם עוזבים את הקן. הטורף המרכזי שלהם הוא הנץ המצוי, ולאחריו חתול הבית. קינים עלולים להישדד על ידי סמורים וסנאים אדומים ואפורים.
על מנת לגדל את הגוזלים בהצלחה צריכים להיות מספיק זחלים ירוקים ומזג אוויר מתאים. הרבייה נפגעת מאוד אם מזג האוויר קר ורטוב בין מאי ליולי, במיוחד אם הדבר גורם למספר זחלים נמוך, מהם הגוזלים ניזונים.
מצב שימור:הערכות גודל האוכלוסייה ושטח התפוצה של הירגזי הכחול (16,600,000 קמ"ר) גבוהות מאד, והוא אינו נמצא בסכנת הכחדה. יותר מכך, לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה אוכלוסייתו נמצאת בעלייה. לכן מצב השימור שלו מוגדר ללא חשש.
דורה וחברים בעיר הגדולה
דורה וחברים בעיר הגדולה (באנגלית: !Dora and Friends: Into the City) היא סדרת אנימציה טלוויזיונית מבית ערוץ ניקלודאון שהיא ספין אוף של "מגלים עם דורה" לאחר "רוץ, דייגו, רוץ!". הסדרה נוצרה בארצות הברית ב-2014 ודובבה לעברית ב-2015.
תקציר העלילה.
לאחר אירועי הסדרה מגלים עם דורה, הפכה דורה מילדה בת 6 לנערה בת 15 והיא פוגשת חברים חדשים בגילה בעיר חדשה. היא משתמשת בצמיד המזל שיכול לעזור לה בעת צרה בזמן ההרפתקאות שלה. בעונה השנייה של דורה וחברים מצטרפים כאורחים חבריה של דורה מהסדרה המקורית (כמו בוטס, חטפני, תיק גב, ואיסה). מפה הוא היחיד שנשאר מהסדרה המקורית כדי לעזור לדורה וחבריה החדשים בעיר הגדולה.
מריה פילאר איזקיארדו אלברו
בתולה A
גארי מרשל
גארי מרשל (באנגלית: Gary Kent Marshall; 13 בנובמבר 1934 - 19 ביולי 2016) היה שחקן, מדבב, במאי קולנוע ובמאי, תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי. הוא נודע בבימוי הסרטים "אישה יפה", "יומני הנסיכה" וביצירת קומדיית המצבים "ימים מאושרים".
ביוגרפיה.
מארשל נולד בברונקס שבניו יורק, אימו הייתה רקדנית סטפס ואביו היה במאי קולנוע. לו שתי אחיות: פני מרשל - שחקנית ובמאית, ורוני האלין - מפיקת תוכניות טלוויזיה.
הוא החל את הקריירה בעולם הבידור ככותב בדיחות עבור קומיקאים כמו ג'ואי בישופ ופיל פוסטר.
בשנת 1961, הוא עבר להוליווד, שם חבר לג'רי בלסון והשניים החלו לכתוב עבור תוכניות טלוויזיה. הם כתבו עבור תוכניותיהם של דיק ואן דייק, ג'ואי בישופ ודני תומאס.
סדרת הטלוויזיה הראשונה שלהם כמפיקים יוצרים הייתה "היי, בעל הבית" (באנגלית: "Hey, Landlord") אשר שרדה עונה אחת בלבד (1966 - 1967).
מרשל יצר את קומדיית המצבים "ימים מאושרים" שזכתה להצלחה רבה ושודרה במשך 11 עונות (בתאריכים 15 בינואר 1974 – 12 ביולי 1984). בשנת 1984 ביים וכתב את הלהיט הקולנועי "הפלמינגו קיד" (באנגלית: "The Flamingo Kid").
ב-1991 הפיק וביים את "פרנקי וג'וני" בהשתתפות אל פצ'ינו ומישל פייפר.
בשנת 1999 ביים וכתב (לצד בוב ברונר) את הקומדיה הרומנטית "יותר מאהבה" בכיכובן של ג'ולייט לואיס ודיאן קיטון.
מאמצע שנות השמונים החל מרשל לביים מספר להיטים קופתיים כגון: "חופים", "אישה יפה", "אלוהים היקר", "יומני הנסיכה", "יום האהבה", ואת "סילבסטר בניו יורק".
ב-19 ביולי 2016, מרשל נפטר בבית חולים ברבנק בקליפורניה, בגיל 81 כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות לאחר שסבל משבץ. הוא נקבר בהוליווד הילס בלוס אנג'לס.
בנו, סקוט מרשל, עוסק בבימוי קולנוע גם כן.
פרסים והוקרה.
בשנת 1996 קיבל מרשל את פרס לוסי לקידום נשים בסרטי קולנוע כהוקרה לתרומתו בתפיסת הנשים במדיום הטלוויזיוני.
בשנת 1997 נכנס להיכל התהילה הטלוויזיוני על תרומתו לטלוויזיה.
בשנת 2014 קיבל את פרס לורל על כתיבה לטלוויזיה שהוענק לו מגילדת הכותבים של אמריקה.
ב-23 בנובמבר 1983, קיבל מרשל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד עבור עבודתו בתעשיית הטלוויזיה.
פאו קזאלס
סטאר דארלינגס
סטאר דארלינגס (באנגלית: Star Darlings) היא סדרת אנימציה המשודרת בערוץ דיסני. הסדרה הופקה באולפני סנובול, ירושלים. בסדרה, סייג' וחברותיה נקראות למשרד של מנהלת התיכון ומגלות שהן סטאר דארלינגס מיוחדות והן בעצם סטאר-קסם, היחידות שיכולות להציל את כל סטארלנד.
הערות שוליים.
דמויות ראשיות
ליבי
וגה
קאסי
גמה
פיפר
אסטרה
לאונה
ויויקה (הרעה)
קלובר
סקרלט
אדורה
טסה
קהילות•
http://aminoapps.com/c/star.darlings
ננסי מאיירס
ננסי ג'יין מאיירס (באנגלית: Nancy Jane Meyers; נולדה ב-8 בדצמבר 1949) היא במאית קולנוע, מפיקה ותסריטאית אמריקאית יהודייה. בין יצירותיה המוכרות: "אבא מתארס" (1998), "באהבה אין חוקים" (2003), "החופשה" (2006). מאיירס נחשבת לאחת הבמאיות היחידות המצליחות בהוליווד ומתמקדת בסרטיה בגיבורות בגיל העמידה. סרטה מה נשים רוצות היה בשלב מסוים הסרט הרווחי ביותר שבויים על ידי אישה.
ראשית דרכה.
מאיירס נולדה בפילדלפיה שבפנסילבניה. אביה היה בכיר בתעשיית הרכב האמריקאית ואמה הייתה מעצבת פנים.
למאיירס שתי אחיות גדולות והיא גדלה בבית יהודי באזור היל דרקסל. בגיל 12 קראה את האוטוביוגרפיה של מוס הארט והחלה להתעניין בתיאטרון.
מאיירס בעלת תואר בעיתונאות מטעם אמריקן יוניברסיטי בוושינגטון.
קריירה.
לאחר סיום לימודיה החלה מאיירס לעבוד בטלוויזיה הציבורית בפילדלפיה. בגיל 22 עברה ללוס אנג'לס עם אחותה והחלה לעבוד בתור עוזרת הפקה. בהשראת תוכנית הטלוויזיה הפופולרית, המופע של מרי טיילר מור, מאיירס החליטה שהיא רוצה לכתוב. בסופו של דבר היא החלה לעבוד כעורכת תסריטים לחברות הפקה. משם החלה לפלס את דרכה לכתיבת תסריטים משל עצמה. שנתיים לאחר שהגיעה להוליווד התפטרה מעבודתה והחלה להתמקד ביצירת תסריטים מקוריים ולקחה שיעורים על הפקת סרט והתחברה לבמאי מרטין סקורסזה. כדי לתמוך בעצמה כלכלית הקימה עסק קטן לעוגות גבינה, לאחר התגובות שקיבלה מכל מי שטעם את המאפים שלה. ב-1980 כתבה את התסריט לסרט "טוראית בנג'מין" והייתה מועמדת לפרס אוסקר לתסריט הטוב ביותר. ב-1998 ביימה את סרטה הראשון, "אבא מתארס", שהתבסס על סרט של דיסני משנת 1961. הסרט זכה להצלחה קופתית וביקורתית ונחשב לפריצת הדרך של השחקנית לינדזי לוהן. בשנת 2000 כתבה וביימה את "מה נשים רוצות", בכיכובם של מל גיבסון והלן האנט. ב-2003 ביימה את הסרט "באהבה אין חוקים" , בכיכובם של דיאן קיטון וג'ק ניקולסון, שזכה להצלחה רבה וביסס את מעמדה כאחת הבמאיות החשובות בהוליווד. רצף הצלחותיה לא נגדע כאשר ב-2006 יצא סרטה הרביעי, "החופשה", בכיכובם של קייט וינסלט, קמרון דיאז, ג'וד לאו וג'ק בלאק, וזכה להצלחה גלובלית. ב-2009 שיתפה פעולה עם השחקנית המוערכת מריל סטריפ, יחד עם אלק בולדווין וסטיב מרטין, בקומדיה הרומנטית "זה מסובך", שזיכתה אותה בשתי מועמדויות לגלובוס הזהב (לסרט הטוב ביותר ולתסריט). ב-2015 יצא סרטה השישי, "המתמחה", בכיכובם של אן האת'וויי ורוברט דה נירו.
חייה האישיים.
בשנת 1995 התחתנה מאיירס עם התסריטאי והמפיק צ'ארלס שייר ברומא, לאחר מערכת יחסים ארוכה שהחלה ב-1976. השניים נפרדו ב-1999 ולבסוף התגרשו. להם שתי בנות, שכיכבו בתפקידי אורח בסרטיה.
מאיירס מתגוררת כיום ברנטווד שבקליפורניה.
הנשר והילדה הקטנה
הנשר והילדה הקטנה (באנגלית: The vulture and the little girl) הוא תצלום שזיכה את הצלם הדרום-אפריקאי, קווין קרטר, בפרס פוליצר. בתצלום נראה ילד קטן (שבתחילה חשבו שהוא ילדה) הסובל מרעב קשה זוחל על האדמה, כשמאחוריו ניצב נשר אפור-כיפה. התמונה התפרסמה לראשונה ב"ניו יורק טיימס" ב-26 במרץ 1993.
רקע.
ב-1993, במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, פקד את סודאן רעב המוני, ממנו סבלו כמיליון אנשים, בעיקר בדרום המדינה (דרום סודאן של ימינו). האו"ם וארגוני סיוע נוספים הקימו מחנות פליטים במדינה ושלחו משלוחי מזון.
במרץ 1993 הגיע הצלם קווין קרטר לאחד ממרכזי חלוקת המזון של האו"ם, באיוד. הוא הבחין בילד רעב זוחל בקושי על הקרקע. הוריו היו עסוקים באותה עת בקבלת מזון ממרכז הסיוע. בעודו זוחל, הגיע למקום נשר, שהחל לעקוב אחריו. קרטר המתין כעשרים דקות בתקווה שהנשר יפרוש כנפיים, אך משלא עשה זאת, התקרב באטיות עד למציאת זווית מתאימה מבלי להבריח את הנשר, עד שהגיע למרחק עשרה מטרים מהם. לאחר מכן הבריח קרטר את הנשר, ועזב את המקום.
ב-2011 אבא של המצולם חשף כי שמו היה קונג ניונג ושהוא נפטר מחום גבוה ב-2007.
הפרסום והתגובות.
קרטר מכר את התצלום ל"ניו יורק טיימס", והוא התפרסם בגיליון ה-26 במרץ 1993. התצלום זכה לתהודה רבה, ורבים ביקרו את קרטר על שלא סייע לילדה. בעקבות פניות רבות שהגיעו למערכת העיתון, פורסמה ב-30 במרץ הודעת מערכת, ובה נכתב, בין היתר: .
אף שבאותה העת ההנחיות לצלמים היו שלא ליצור מגע עם קורבנות הרעב, מחשש להפצת מחלות, קרטר עצמו הביע חרטה על שלא סייע לילדה, וכך כתב ביומנו: .
על אף המחלוקת שעוררה התמונה, היא נבחרה לתמונת השנה של המגזין "אמריקן מגזין" וב-1994 זיכתה את קרטר בפרס פוליצר. ארבעה חודשים לאחר שזכה בפרס, שם קרטר קץ לחייו.
סן פדרו (נהר)