הגרסה "אנ-צי-קלו-פ-די-יה" של משחק מ-X יוצא אחד אינה משחק עזר אלא משחק העומד בפני עצמו, בו עושים שימוש בכך שההסתברות לבחירת אחד מן הקבוצה נמוכה. הקבוצה משחקת סיבובים של מ-X יוצא אחד שוב ושוב, עד שיוצא אחד מן הקבוצה. יחיד זה נפסל, והמשחק ממשיך עם X-1 משתתפים, עד להגעה לזוג, שאז מוכרע המשחק באמצעות אבן נייר ומספריים. ההנאה הנשאבת ממשחק זה היא גרסה של רולטה רוסית.
שמו מרובה ההברות של המשחק נובע מן הקריאה שקוראים הילדים כאשר הם מטלטלים את ידיהם לפני קבלת ההחלטה. ייתכן שלריבוי ההברות במילה יש תפקיד, השואב מתפקידו של ריבוי ההברות בשיר אן דן דינו.
תרבות הממלכה המאוחדת
תרבותה של הממלכה המאוחדת עשירה ומגוונת ולה השפעה על התרבות העולמית כולה. הממלכה המאוחדת היא מדינה אירופית שמקיימת קשרים תרבותיים עם קולוניות שהיו בעבר תחת שליטתה ובמיוחד עם ארצות שבהן אנגלית היא שפה רשמית. מהגרים מהודו, פקיסטן והאיים הקאריביים תרמו רבות לפיתוחה של התרבות הבריטית במהלך העשורים האחרונים.
מלבד מקורות חיצוניים, מקורות תרבותיים מקומיים של הממלכה המאוחדת באו מאיחוד תרבויות של מדינות עצמאיות ולכן ניתן להתייחס בנפרד אל התרבות באנגליה, קורנוול, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד.
מרכיבי התרבות.
בממלכה המאוחדת אין שפה רשמית. עם זאת, מאחר שאנגלית בריטית מדוברת על ידי כ-95 אחוזים מהאוכלוסייה ניתן לראות בה שפה רשמית דה פקטו.
למרות האמור, לאומים לא אנגליים נלחמים על הישרדות שפות לאומיות כגון קורנית, גאלית סקוטית, אירית וולשית באמצעות חינוך, מדיה ועוד.
הספרות המקומית הראשונה נכתבה במספר שפות קלטיות שונות. ספרות בשפה הוולשית הופיעה במאה ה-6 ובאותו זמן הופיעה גם שירה אירית שקיימת עד היום באירלנד כולה.
שבטים גרמאניים החלו לחדור לממלכה החל משנת 449 והביאו עמם לאנגליה את המיתוסים שלהם. המיתולוגיה האנגלו-סקסית הייתה מיתולוגיה גרמאנית, ודמתה מאוד למיתולוגיה הנורדית.
הנצרות (הרומית והקלטית) החליפה את האלים העתיקים של אנגליה לקראת המאה ה-8 והמאה ה-9 לספירה. חדירת הנצרות העלימה את עקבותיה של הדת האנגלית הקדומה. אחד התיאורים היחידים שבידינו מספר על מלך מקנט שהסכים לפגוש את המיסיונר הקדוש אוגוסטין רק באוויר הפתוח, היכן שהיה תחת הגנת האל ודן. איסורים נוצריים על מעשים פגניים מהווים מקור חשוב לחקר הדת.
הספרות הבריטית הפכה לחלק חשוב מהספרות העולמית הודות למחזותיו של ויליאם שייקספיר הנחשבים בעיני רבים למחזות הגדולים ביותר שנכתבו בשפה האנגלית ובתרבות המערב. הרומן האנגלי כבש את מקומו הודות לדניאל דפו שנחשב, יחד עם סמואל ריצ'רדסון, לאבי הרומן האנגלי ("רובינזון קרוזו" הוא ספרו הידוע ביותר). גם הנרי פילדינג היה אחד ממייסדי הרומן האנגלי.
מפקד המכללות
ברלינאלה
מסגד אל-חראם
אל-מסגִ'ד אל-חראם (בערבית: المسجد الحرام – "המסגד הקדוש") הוא מסגד גדול בעיר מכה, החשוב ביותר באסלאם, וגם המבנה הדתי הגדול ביותר בעולם. המסגד מקיף את הכעבה, המקום שאליו פונים המוסלמים בעת התפילה, ונחשב למקום הקדוש ביותר למוסלמים. המסגד ידוע בדרך-כלל בכינויים חראם או אל-חרם א-שריף.
המבנה המצוי כיום מכסה שטח של 356,800 מ"ר, כולל מרחבי התפילה החיצוניים והפנימיים, ויש בו מקום להכיל עד 820,000 מתפללים בתקופת החג'.
היסטוריה.
מקורו על-פי האמונה.
על-פי התאולוגיה האסלאמית, המסגד נבנה תחילה בידי המלאכים לפני בריאת האנושות, כאשר אלוהים קבע מקום תפילה בכדור הארץ כדי להחזיר את הבית בגן עדן שנקרא אל-בָיְיתוּ (א)לְמָעְמוּר (ערבית: البيت المعمور), פירושו "בית התפילה של המלאכים". אלביתו (א)למעמור נמצא ישירות מעל הכעבה בגן-עדן. הכעבה הראשונה נבנתה בידי מלאכים, ואדם הראשון היה האדם הראשון שבנה אותה מחדש. מפעם לפעם המסגד נהרס ונבנה מחדש. על-פי אמונה נפוצה הכעבה האחרונה נבנתה בידי הנביא איברהים (אברהם) ובנו ישמעאל. הם צוו בידי אללה לבנות את המסגד, ואת הכעבה. האבן השחורה שוכנת בפינה הדרומית-מזרחית של הכעבה, והאמונה אומרת שהיא ירדה מן השמיים והשחירה בגלל חטאי האדם.
מסורת מוסלמית מניחה את סיפור החיפוש של ישמעאל ואמו אחר מים בסביבת המסגד. בסיפור, הגר רצה בין הגבעות של אל-ספה ואל-מארווה בחיפושה אחר מים לבנה, עד שאלוהים לבסוף חושף בפניה את באר הזמזם, שבה מים זורמים ללא הפסקה עד היום. המוסלמים מחקים את חיפושה של הגר אחר מים כשהם רצים בין שתי הגבעות בכל עת שהם מבקרים בעיר מכה.
לאחר ההג'רה, על ניצחונות הנביא מוחמד כשחזר למכה, האנשים עצמם במכה הסירו את כל האלילים והפסלים בתוך הכעבה ומסביבה וניקו אותם לגמרי. צעד זה החיל את החוק האסלאמי על הכעבה ועל מבנה המסגד מסביב לה.
במאה העשרים ואילך.
המבנה הנוכחי הוא התוצאה של הרחבה גדולה שהתחילה בשנת 1982, תחת חסותו של המלך פהד.
ב-20 בנובמבר 1979 - היום הראשון בשנת 1400 בלוח השנה המוסלמי (הראשון בחודש מוחרם), התרחש הקרב על הכעבה. כ-200 קנאי-דת מוסלמים, אנשי "אל-אח'ואן", חלקם צעירים יוצאי האחים המוסלמים במצרים שהיו רשומים ללימודים איסלאמיים באוניברסיטה האיסלאמית באל-מדינה, מקום בו הייתה השפעה חזקה של האחים המוסלמים, מתוגברים בערבים מחצי האי-ערב הטילו מצור על אל-מסג'ד אל-חראם במכה. ההתקפה שבוצעה בידי המורדים הונהגה על ידי ג'הימן אל-עותייבי ומוחמד איבן עבדאללה א-קחטאני.
האירוע זיעזע את העולם המוסלמי שהמקומות הקדושים ביותר באסלאם ראו הרג ואלימות, כאשר מאות עולי-רגל שהו שם בעת החג' (העלייה לרגל) ונלקחו כבני-ערובה, ובסיום, מספר גדול של כוחות סעודיים וכוחות של התוקפים נהרגו כתוצאה מקרב על השליטה במקום.
ב-11 בספטמבר 2015 קרס עגורן על אחד מאגפי המסגד, וגרם ל-107 הרוגים ויותר מ-180 פצועים.
חשיבות דתית.
קיבלה.
הקיבלה–היא הכיוון שאליו פונים המוסלמים בעת תפילתם (צלאה)–היא לעבר הכעבה. זה כדי לציין את האיחוד בסגידה לאל יחיד. בתחילה היה כיוון הקיבלה לכיוון "בית אֵל-מַקְדִס, ירושלים (ולכן נקראת הקיבלה הזאת "הראשונה מן השתיים"), אך הדבר נמשך רק לשבעה-עשר חודשים, עד שהקיבלה כוונה לכעבה שבמכה. לאחר כמה התחשבנויות של שותפיו של מוחמד, השינוי מאוד בפתאומיות בשעת תפילת-הצהריים באל-מדינה. מוחמד הנחה את התפילה כאשר אללה התגלה אליו והורה לו לקחת את הכעבה כקיבלה (כלומר לשנות את כיוון התפילה לכיוון מסגד אל-חראם). בהתאם לחשבונות מהעבר, מוחמד, שהיה מופנה לירושלים, וכשראה את ההתגלות, מיד פנה לכיוון מכה, והמתפללים שמאחוריו עשו כך גם-כן.
עלייה לרגל.
החראם הוא החלק החשוב ביותר בעלייה לרגל של החג' והעומרה שמתרחשת בחודש ד'ו אל-חיג'ה בלוח השנה המוסלמי ובכל זמן בשנה, בהתאמה. העלייה לרגל של החג' היא אחת מחמשת עמודי האסלאם, וכל מוסלמי שבריא מבחינה גופנית ויכול להרשות לעצמו מסע שכזה נדרש לבצע אותו. בשנים האחרונות, כשלושה מיליון מוסלמים מבצעים את החג' מדי שנה.
אדריכלות.
כעבה.
באופן מילולי, משמעות המילה כעבה בערבית מקום גבוה בעל הוקרה ויוקרה. ייתכן גם כי המילה כעבה נגזרה מהמילה כָעְבּ שפירושה קובייה.
כמה מן השמות האלו כוללים:
המבנה בשלמותו בנוי ללא השכבות של האבן האפורה-כחולה מהגבעות שסובבות את מכה. ארבע הפינות בכלליות מופנות לארבע רוחות השמיים. בפינה המזרחית נמצאת הרוּקְן אל-אָסְוואד (האבן השחורה, תעתיק מדויק: אלרכן אלאסוד), בפינה הצפונית נמצאת הרוּקְן אל-עִירָאקי ('הפינה העיראקית', תעתיק מדויק: אלרכן אלעראקי), במערבית נמצאת הרוּקְן א-שָאמִי ('הפינה הסורית', תעתיק מדויק: אלרכן אלשאמי) ובפינה הדרומית הרוּקְן אל-יָמָאנִי ('הפינה התימנית', תעתיק מדויק: אלרכן אלימאני). ארבע החומות מכוסות בבד (כסווה). הכסווה לרוב עשוי ממשי שחור ורקומים עליו השהאדה ופסוקים מהקוראן.
חצר.
החצר נמצאת סביב הכעבה והמתפללים משתמשים במרחב הזה כדי לבצע תפילות טוואף וצלאה.
מסגד.
בתחילה, המסגד היה מאוד קטן יחסית לגודלו היום אולם, עם הזמן הוא הורחב. תחת שלטון העות'מאנים הוא גדל בערך עד לגודלה של החצר כיום. עבודת הרחבה גדולה בוצעה בידי הממשל הסעודי ברעיונות האדריכלות המודרנית. המסגד הפך למקום של פרופורציות אפיות, שיש ביכולתו לאכסן כמיליון מתפללים במהלך החג' (העלייה לרגל).
המסגד גם מצויד באמצעי-נוחיות מודרניים כדוגמת מזגני-אוויר ומדרגות נעות שמסוגלות להוביל 100,000 אנשים בשעה.
מחוץ למסגד העכשווי ישנה חזית שיש מפוארת, ויש לו שלוש קומות שכל אחת מהן יכולה להכיל אלפי מתפללים.
אימאמים ומואזינים.
אימאמים בחראם שריף:
מואזינים בחראם שריף:
אימאמים קדומים:
פליקס (אתר אינטרנט)
מוראט הראשון
מוראט הראשון (טורקית I. Murat; טורקית עות'מאנית اول مراد) היה בנו של אורהן הראשון, נולד ב-29 ביוני 1326 בעיר בורסה ונהרג במהלך קרב קוסובו, בתאריך 28 ביוני 1389. היה סולטאן האימפריה העות'מאנית בין השנים 1359 ועד יום מותו בקרב קוסובו.
מוראט המשיך את כיבושי האימפריה העות'מאנית מערבה ודרום-מערבה, והמשיך במפעלו של אביו ליישוב טורקים בטריטוריות כבושות. הוא חיזק את שיטת התימאר, שמר על סובלנות כלפי אויביו ודבק בשיטה הווסאלית. מוראט הוא שהגה את רעיון חיל היניצ'רים, והראשון שכונן יחסים עם המעצמות האיטלקיות של הרפובליקה של ונציה והרפובליקה של ג'נובה, אשר זכו לזכויות מסחר בשטחי העות'מאנים.