לאחר שהחמיץ את המשחק הראשון לעונת 2021/2022, פתח פיליפס בהרכב לידס יוניטד ב-14 באוגוסט 2021 במשחק השני של העונה מול אברטון, שהסתיים בתוצאה 2−2. את שערו הראשון לעונת 2021/2022 הבקיע פיליפס בניצחון קבוצתו 0–3 על קרו אלכסנדרה, במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג. ב-5 בדצמבר, במהלך המשחק מול ברנטפורד שהסתיים בתוצאה 2-2, נפצע פיליפס בשרירי מיתר הברך והושבת למספר חודשים. ב-2 באפריל 2022 שותף פיליפס כמחליף, לראשונה מאז פציעתו בדצמבר, במשחק הבית של קבוצתו מול סאות'המפטון, שהסתיים בתוצאה 1-1, וזכה לתשואות מאוהדי לידס במהלך החימום שלפני עלייתו למגרש.
מנצ'סטר סיטי.
ב-4 ביולי 2022 חתם פיליפס במנצ'סטר סיטי על חוזה לשש שנים. תמורתו שילמה מנצ'סטר סיטי ללידס 42 מיליון פאונד. ב-7 באוגוסט ערך פיליפס את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק בו ניצחה קבוצתו בתוצאה 0–2 את וסטהאם יונייטד.
קריירה בינלאומית.
פיליפס נולד באנגליה והוא ממוצא ג'מייקני מצד אביו וממוצא אירי מצד אמו. נבחרת ג'מייקה יצרה עמו קשר בנוגע לאפשרות זימונו לנבחרת. ב-25 באוגוסט 2020 זימן מאמן נבחרת אנגליה, גארת' סאות'גייט את פיליפס לראשונה לסגל הנבחרת. בראיון שנערך לאחר זימונו דיבר פיליפס על תוכניתו להעניק את חולצת הנבחרת הראשונה שיקבל למאמן לידס, מרסלו בייאלסה, לאחר שהאחרון העניק לו חולצת משחק של המועדון אותו אימן בעבר, ניואל'ס אולד בויס, בצירוף הודעה לו ולמשפחתו ובה אזכור עובדת צירופו לנבחרת אנגליה. פיליפס ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ב-8 בספטמבר 2020 מול נבחרת דנמרק, במסגרת ליגת האומות.
פיליפס נכלל בסגל נבחרת אנגליה ליורו 2020, וזכה לשבחים ממומחים, אוהדים ועיתונאים על הופעותיו וסגנון המשחק הלוחמני שלו במהלך הטורניר. פיליפס פתח בהרכב בכל משחקי נבחרתו עד למשחק הגמר ב-11 ביולי 2021, שהסתיים בהפסד בבעיטות הכרעה לאיטליה.
סגנון משחק.
לאחר שהחל את קריירת המשחק כקשר מרכזי הוסב פיליפס לעמדת הקשר ההגנתי על ידי מאמנו, מרסלו בייאלסה, לפני פתיחת עונת 2018/2019. פיליפס ידוע ביכולות המסירה המגוונות שלו, ביכולתו לפתח התקפות בעודו מבצע את תפקידו ההגנתי, ומתואר כשחקן מפתח בקבוצה.
מרסלו בייאלסה תיאר את סגנון משחקו: "הוא מצטיין בקבלת הכדור ובהעברתו למרחב אחר, טוב יותר. הוא טוב מאוד כאשר עליו לכסות את הבלמים שלנו כאשר הם עולים לעזרת ההתקפה, וכשאנו נמצאים בנחיתות מספרית הוא מצטיין במשחק ההגנה שלו". פיליפס הוסב גם לעמדת בלם תחת בייאלסה.
בשל סגנון המשחק הדומה, ניתן לו על ידי אוהדי לידס הכינוי "הפירלו של יורקשייר", זאת כמחווה לאנדראה פירלו.
סטטיסטיקות קריירה.
מועדונים.
מעודכן ל-7 באוגוסט 2022
קריירה בינלאומית.
מעודכן ל-14 ביוני 2022
השעה ה-11
השעה ה-11 (באנגלית: The 11th Hour) הוא סרט תיעודי משנת 2007 אודות מצב הסביבה הטבעית, שנוצר והופק על ידי לאונרדו דיקפריו שגם תרם לו את קולו בקריינות. הסרט בוים על ידי ליילה קונרס פיטרסן ונדיה קונרס, מומן על ידי אדם לואיס ופייר אנדרה סנירגס, והופץ על ידי "Warner Independent Pictures" של האחים וורנר.
הקרנת הבכורה העולמית שלו הייתה בפסטיבל קאן ה-60 בשנת 2007 והוא יצא לאקרנים ב-17 באוגוסט 2007, בשנה שבה פרסם הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים את דו"חו הרביעי וכשנה לאחר צאת הסרט "אמת מטרידה" של אל גור.
שמו של הסרט, נוגע לתזמון בו עדיין ניתן לעשות שינוי במצב הסביבתי העולמי. הסרט משלב ראיונות עם יותר מ-50 מדענים, הוגי דעות ומנהיגים בולטים. בין היתר נערכו ראיונות עם הפיזיקאי סטיבן הוקינג, נשיא ברית המועצות לשעבר מיכאיל גורבצ'וב, זוכת פרס נובל לשלום ואנגרי מאטאיי, ראש ה-CIA לשעבר ג'יימס וולסי, והעיתונאי פול הוקן.
סקירה כללית.
הסרט מתייחס לנושאים של התחממות גלובלית, בירוא יערות, הכחדה המונית, והרס של בתי המחיה באוקיינוסים. לטענת סרט, עתיד המין האנושי נמצא בסכנה.
הסרט מציע תקווה ופתרון חלקי לבעיות אלה ידי קריאה לפעולות תיקון על ידי עיצוב מחדש וחשיבה מחדש על הפעילות האנושית, וקורא לשינוי טכנולוגי ולאחריות חברתית ולסביבתנות. מדענים וסביבתנים כמו דייוויד אור, דייוויד סוזוקי, וגלוריה פלורה מתארים עתיד שונה באופן רדיקלי מזה המוכר לנו, שבו כוונת האנושות לא תהיה שליטה במערכת החיים של הפלנטה אלא חקוי תהליכים טבעיים והרמוניים.
מומחים שרואיינו הדגישו כי כולם חייבים להיות מעורבים כדי להחליך את ההרס ואת שינויי האקלים. תפקידם של בני האדם בהרס הסביבה מוסבר מנקודת מבטם של כמה תחומים מקצועיים שונים, ביניהם מדעני איכות הסביבה, אוקיינוגרפים, היסטוריונים כלכליים ומומחים רפואיים. המומחים הרבים שהתבקשו בסרט תיעודי זה הוכיחו למעשה הסכמה בנוגע לשינויי אקלים הנגרמים על ידי האדם, וההשפעות הרבות האחרות של תיעוש ואובדן דרמטי של המגוון הביולוגי (ראו: אירוע ההכחדה בהולוקן).
תגובה.
במרץ 2008 זכה הסרט בפרס הסרטים הסביבתיים של Earthwatch של "נשיונל ג'אוגרפיק" בוושינגטון די. סי..
הסרט זכה לביקורות חיוביות ברובן מצד המבקרים, עם ציון "רענן" של 68% באתר Rotten Tomatoes בהתבסס על 87 ביקורות, וציון ממוצע של 63% על Metacritic בהתבסס על 30 ביקורות.
אי האש
אי האש או וולוגודסקי פיאטק (רשמית - "המתקן הממלכתי הפדרלי 'מושבת תיקון מספר 5 של מינהל שירות בתי הסוהר הפדרלי במחוז וולוגדה'") הוא אחד ממושבות התיקון המיוחדים לאסירים ברוסיה שנידונו למאסר עולם . מכונה לרוב בכינוי "אלקטרז הרוסי".
המושבה ממוקמת במנזר קיריל-נובואוזרסקי לשעבר על האגם החדש (אי האש) ליד העיירה בלואוזרסק, בנפת בלאוזרסקי במחוז וולוגדה.
היסטוריה.
מנזר קיריל-נובואוזרסקי לגברים נוסד בשנת 1517 בתקופת שלטונו של הדוכס הגדול וסילי השלישי ביוזמת הנזיר קיריל הלבן, נזיר של מנזר קורנילבו-קומל.
לאחר מהפכת אוקטובר של 1917, המנזר הפך לכלא עבור "אויבי המהפכה". בשנות השלושים והארבעים הייתה מושבה לאסירים פוליטיים במסגרת מערכת הגולאג. בשנת 1938 התמקם כאן נובויאוזרסקאיה ITK-14, לאחר המלחמה כונה בשם ITK-6, LO-17, אשר בשנות החמישים אורגנה מחדש למחנה מאסר בעל אבטחה מרבית. לאחר מות סטלין בשנת 1953, המושבה הפכה לכלא רגיל לפושעים מסוכנים.
בשנת 1956 הוקם כמתקן ITK-17 לגברים שהורשעו לראשונה בשוד ורצח.
בשנת 1994, לראשונה במחוז וולוגדה וברוסיה, נוצרה מושבת תיקון על בסיס סוג חדש של עונש פלילי - מאסר לכל החיים. בשנת 1997 המנזר הפך לכלא אך ורק לאסירים שריצו מאסר עולם. לאחר הטלת הקפאה על ביצוע עונשי מוות ברוסיה בשנת 1996, משמעותם של עונשים אלה היא מאסר עולם באופן אוטומטי.
הכלא הוא מושבת עונשין, אחת משבע מושבות לאסירים לכל החיים ברוסיה.
על פי צו משרד המשפטים של הפדרציה הרוסית מיום 17 באוגוסט 2012, הוטלה מגבלה של 505 אסירים שיכולים להיכלא במתקן, כולל מדור אבטחה מרבית שמוגבל ל-55 אסירים.
כיום, בכלא יש 192 אסירים.
סמולוויל - דמויות
סאפי שאה
דומיניק פיר
דומיניק פיר (שם מלא: ז'ורז' צ'ארלס קלמנט גיזליין פיר; 10 בפברואר 1910 - 30 בינואר 1969) היה נזיר דומיניקני בלגי, שסייע לפליטים באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה ועל כך הוענק לו פרס נובל לשלום בשנת 1958.
ביוגרפיה.
פיר נולד בדינאן, בלגיה. הוא היה הילד הבכור מבין ארבעה שנולד לג'ורג' פיר האב, פקיד אזרחי, ולברטה (רווט) פיר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 משפחת פיר נמלטה מבלגיה לצרפת בסירה כדי להימלט מהכוחות הגרמנים שהתקדמו לעבר בלגיה. לאחר שביתת הנשק של 1918 הצליחה המשפחה לחזור לדינאן, שהייתה לעיי חורבות.
חינוך.
פיר למד לימודים קלאסיים ופילוסופיה בקולג' בלווי ובגיל שמונה עשרה נכנס למסדר הנזירים הדומיניקנים של לה סארט באואי. הוא נדר את נדריו האחרונים ב־23 בספטמבר 1932, ואימץ את השם דומיניק, על שם מייסד המסדר. לאחר מכן למד תאולוגיה ומדעי החברה במכון הבינלאומי האפיפיורי "אנג'ליקום", האוניברסיטה האפיפיורית של סנט תומאס אקווינס, אנג'ליקום ברומא, שם קיבל את הדוקטורט שלו בתאולוגיה בשנת 1936 עם תזה שכותרתה "L'Apatheia ou insensibilité irréalisable et destructrice Apatheia". לאחר מכן חזר לסטודיום של לה סארט שם לימד סוציולוגיה.
קריירה.
לאחר שסיים את לימודיו חזר פיי לפרורי בלה סארט, בהוי, בלגיה, שם התמסר לסיוע למשפחות עניות לחיות על פי כבודן. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש פייר ככומר של תנועת ההתנגדות הבלגית, והשתתף באופן פעיל בפעילותה, כגון סיוע בהברחת טייסי בעלות הברית מחוץ למדינה. הוא קיבל מספר מדליות עבור שירות זה לאחר המלחמה.
בשנת 1949, הוא החל ללמוד סוגיות הנוגעות לפליטים אחרי המלחמה וכתב ספר על העקורים. הוא הקים ארגון שיעזור להם. הארגון נתן חסות למשפחות פליטים, ובמהלך שנות החמישים הקים מספר כפרים באוסטריה ובגרמניה כדי לסייע לפליטים רבים. אף על פי שהיה נזיר דומיניקני, דומיניק פיר תמיד סירב לערבב את אמונתו האישית עם התחייבויותיו למען המקופחים, החלטה שלא תמיד הובנה על ידי הממונים עליו הדתיים.
לאחר שזכה בפרס נובל לשלום, פיר עזר גם בהקמת "אוניברסיטת שלום". מאוחר יותר השתכנע כי לא ניתן יהיה להשיג שלום ללא מיגור העוני, הוא הקים את "איי השלום", ארגון לא ממשלתי המוקדש להתפתחות ארוכת טווח של אוכלוסיות כפריות במדינות מתפתחות. הפרויקטים החלו בבנגלדש ובהודו .
הוא נפטר בבית החולים הרומי-קתולי בלובאן ב־30 בינואר 1969, מסיבוכים בעקבות ניתוח.