בשנת תרמ"ה (1885), בגיל 23, החל לכהן כרבה הראשון של הקהילה היהודית בבזל שבשווייץ, השנייה בגודלה במדינה (אחרי קהילת ציריך). הוא שימש בתפקיד כארבעים שנה, עד חורף שנת תרפ"ו (1926), כאשר חלה סמוך לפטירתו, אז החליף אותו בתפקיד הרב אפרים ארתור הלוי וייל. הקים בעיר את המוסד התורני הראשון בו למדו תורה, איחד את הקהילה ולחם במגמות רפורמה שונות. כן ייסד בעיר ארגון נוער יהודי בהנהלתו. היה פעיל במאבק על השחיטה הכשרה בשווייץ. במבט היסטורי רחב, השפעתו הראשונית על עיצוב דמותה של היהדות האורתודוקסית במדינה הייתה מכרעת.
בקיץ תרע"ב (1912) נמנה בין מייסדי התנועה אגודת ישראל ומאז היה מראשיה במדינתו. הוא השתתף בוועידת היסוד של התנועה בקטוביץ והיה בה הנואם הראשון. כן השתתף בכנסייה הגדולה הראשונה בשנת תרפ"ג (1923) בווינה. בימי מלחמת העולם הראשונה התקרב לרב אברהם יצחק הכהן קוק, אשר שהה באותה עת בשווייץ, אירח אותו בביתו תקופה קצרה ומאז קיים עמו קשרי הלכה וידידות. בהמשך הצטרף, במינון נמוך עקב פועלו באגודת ישראל, לתנועת דגל ירושלים שהקים הרב קוק.
הרב ד"ר נפטר בעירו בזל בשווייץ בשנת תרפ"ו (1926). נולדו לו שלושה בנים, ביניהם ד"ר מרדכי מרכוס כהן, ובת אחת – פסיה (פאולה), אשר נישאה לרב ד"ר נפתלי (הרטוויג) קרליבך. ילדיו סייעו לו במפעליו התורניים והחברתיים. בין נכדיו: המפיק השווייצרי ארתור כהן והרב שלמה קרליבך.
הרב כהן והקונגרס הציוני הראשון.
הרב ד"ר כהן מאוזכר בדברי הימים של הציונות המדינית בעיקר בשל הסכמתו ועידודו לקיום לקיום הקונגרס הציוני העולמי הראשון בעירו בזל בשנת 1897. הרצל חיפש מקום לעריכת הקונגרס הראשון, לאחר שקהילת מינכן דחתה אותו בשל התנגדות רבני המחאה. בתיווכו של ד"ר דוד פרבשטיין ניאות הרב כהן לעריכת האירוע בעירו, ואף נאם בו אודות היחסים בין התנועה הציונית והמסורת היהודית. במענה לנאומו הצהיר הרצל קצרות כי אין בכוונתה של התנועה "לפגוע באמונה הדתית של כל זרם שהוא בתוך היהדות".
לקראת הקונגרס ביקר הרצל בבית הרב כהן, ובהמשך, לבקשת הרב, אף עלה לתורה בברכה בשבת בבית הכנסת הגדול בעיר. לאחר הקונגרס כתב הרב:
לאחר הקונגרס כתב הרצל לרב כהן: "ללא ויתורים בלתי ראויים, מצאנו אחד את השני. זה אולי אחד ההישגים היפים ביותר של אותם ימים, השייכים להיסטוריה היהודית". לאורך השנים הבאות שימש הרב כהן כציר מטעם עירו לקונגרס הציוני. עם זאת, לאחר שבקונגרס הציוני העשירי לא נתקבלה דרישת חברי תנועת המזרחי שההסתדרות הציונית תעסוק רק בענייני מדיניות ולא בתחומי תרבות, עזב הרב כהן ועמו ד"ר יעקב פויכטונגר, חיים ישראל אייז ואחרים, את ההסתדרות. שנה לאחר מכן היו השלושה מהפעילים המרכזיים באירופה להקמת אגודת ישראל.
קלרנס דאגלס דילון
קלרנס דאגלס דילון (באנגלית: Clarence Douglas Dillon או C. Douglas Dillon; 21 באוגוסט 1909 – 10 בינואר 2003) היה דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כשגריר ארצות הברית בצרפת בשנים 1953–1957, וכמזכיר האוצר של ארצות הברית בשנים 1961–1965. במהלך משבר הטילים בקובה הוא היה חבר במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית.
ראשית חייו.
קלרנס דילון נולד בז'נבה שבשווייץ להורים אמריקאים, אן מקאלדין (בית דאגלס) וקלרנס דילון, איש עסקים. אף על פי שהוא גדל כבן המעמד הגבוה, סבו מצד אביו, סמואל לפובסקי, היה מהגר יהודי עני מפולין. לאחר שעזב את פולין, התיישב הסב בטקסס לאחר מלחמת האזרחים ונשא לאישה את סבתו של דילון, אישה ממוצא שוודי. אביו של דילון שינה בהמשך את שם המשפחה, שהיה גרסה אנגלית של Dylion, שם נעוריה של סבתו. אמו של דילון הייתה בת למשפחת גרהאם, משפחת אצולה שמוצאה מסטירלינג, סקוטלנד.
דילון החל את לימודיו בבית הספר פיין לודג' שבלייקהרס, ניו ג'רזי, שם הוא למד באותה תקופה בה למדו בו שלושה מבני משפחת רוקפלר, נלסון, לורנס וג'ון. לאחר מכן הוא המשיך בלימודיו בבית הספר גרוטון שבמסצ'וסטס, וב-1931 הוא למד באוניברסיטת הרווארד, שם סיים בהצטיינות את לימודיו בהיסטוריה אמריקאית ובספרות.
ב-1938 היה דילון לסגן נשיא והמנהל הכללי של בנק ההשקעות "דילון וריד" , שנקרא על שם אביו. במלחמת העולם השנייה שירת דילון בצי ארצות הברית בקרב על גואם, בקרב על סאיפאן ובמערכה בפיליפינים. הוא הגיע לדרגת לוטננט קומנדר ועוטר בלגיון ההצטיינות ובמדליית האוויר. ב-1946 הוא היה ליושב ראש מועצת המנהלים של החברה המשפחתית ועד 1952 הוא הכפיל את ההשקעות של החברה.
קריירה פוליטית.
דילון היה פעיל במסגרת המפלגה הרפובליקנית מאז 1934. הוא עבד עם ג'ון פוסטר דאלס במסע הבחירות של תומאס דיואי בבחירות לנשיאות של 1948. ב-1951 הוא ארגן את המאמצים בניו ג'רזי להבטיח את מועמדותו לנשיאות של דווייט אייזנהאואר. הוא גם היה פעיל מאוד במסע הבחירות של אייזנהאואר בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה.
ב-1953 מינה הנשיא אייזנהאואר את דילון כשגריר ארצות הברית בצרפת, תפקיד בו הוא שירת ארבע שנים. ב-1958 הוא מונה כתת-מזכיר המדינה לעניינים כלכליים ושנה לאחר מכן הוא מונה כתת-מזכיר המדינה.
ב-1961 מינה הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי את דילון, על אף שהיה איש המפלגה הרפובליקנית, כמזכיר האוצר של ארצות הברית. דילון המשיך לכהן בתפקיד גם בתקופת נשיאתו של לינדון ג'ונסון עד 1965.
דילון הציע את עריכתו של סבב דיוני המכסים החמישי במסגרת גאט"ט שהתקיים בז'נבה בשנים 1960–1962. הסבב נקרא "הסבב של דילון" והוביל בסופו של דבר להפחתת מכסים. דילון היה פעיל מאוד בהבטחת הסמכות הנשיאותית להפחתת מכסים הדדית על פי חוק הרחבת הסחר של 1962. הוא גם לקח תפקיד חשוב בניסוח חוק ההכנסה של 1962 , שקבע זיכוי מס בשיעור של 7% לעידוד צמיחה תעשייתית. הוא פיקח על עדכון כללי הפחת כדי לתגמל את ההשקעות התאגידיות.
פעילות נדבנית.
כידיד קרוב של ג'ון רוקפלר השלישי, היה דילון יושב ראש קרן רוקפלר בין השנים 1972–1975. הוא גם שירת לצדו של ג'ון רוקפלר ב"ועדה לנדבנות פרטית וצרכי הציבור" (Commission on Private Philanthropy and Public Needs) וב-1973 תחת נלסון רוקפלר בוועדת רוקפלר לחקירת פעילויות ה-CIA. הוא היה נשיא מועצת המבקרים של אוניברסיטת הרווארד, יושב ראש מכון ברוקינגס וסגן יושב הראש של .
מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
יחד עם אשתו הראשונה, אסף דילון פרטי אומנות אימפרסיוניסטית. במשך שנים רבות הוא היה חבר בחבר הנאמנים של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ובשנים 1970–1973 שימש כנשיאו ולאחר מכן כיושב ראש שלו. הוא דאג לבניית גלריות האמנות הסינית שלו ושימש כחבר ועדת אירועי שנת המאה למוזיאון. דילון תרם באופן אישי למוזיאון סכומים של 20 מיליון דולר והוביל גיוס תרומות נוספות שהגיעו לסכומי של 100 מיליון דולר.
ב-1989 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית. הוא היה חבר אגודת סינסינטי ואגודת המלחמות הקולוניאליות
חיים אישיים.
ב-1831 נשא דילון לאישה את פיליס צ'ס אלסוורת', בתם של ג'ון צ'ס אלסוורת' ואליס פרנסס צ'ליפוקס. לזוג נולדו שתי בנות:
פיליס דילון נפטרה ב-1982 וב-1983 נישא דילון בשנית לסוזאן "סוזי" סלייטר, שהיו אלו נישואיה הרביעיים.
קלרנס דאגלס דילון נפטר ב-10 בינואר 2003 בבית החולים הפרסביטריאני בניו יורק, בגיל 93.
בתרבות הפופולרית.
עלילת הרומן "יום התחיה" של הסופר ברנדן דובואה משנת 1999, ספר מתת-הסוגה היסטוריה חלופית, מתרחשת החל משנת 1972 כאשר נשיא ארצות הברית הוא ג'ורג' רומני (שבחיים האמיתיים התמודד בבחירות לנשיאות של 1968). הרקע לעלילה הוא משבר הטילים בקובה עשר שנים קודם לכן שהופך למלחמה גרעינית בהיקף מלא ווושינגטון די. סי. נחרבת. הנשיא קנדי וסגן הנשיא ג'ונסון, כמו רוב חברי הסנאט ובית הנבחרים, נספים בהפצצה. דילון, כמזכיר האוצר, שורד בסופו של דבר את המלחמה ומושבע כנשיא ה-36 של ארצות הברית.
אץ' (פירושונים)
משה גוטניק
משה דוד גוטניק (באנגלית: Moshe D. Gutnick) הוא רב אורתודוקסי המשתייך לחסידות חב"ד. הרב גוטניק הוא חבר בית הדין הרבני בסידני, אוסטרליה. גוטניק משמש כיום כנשיא מועצת הרבנים באוסטרליה וניו זילנד. בעבר שימש כרב בית הכנסת המזרחי בסידני.
בשנת 2018 הורשע גוטניק ושלושה מחברי מועצת הרבנים באוסטרליה וניו זילנד בביזיון פלילי של בית המשפט לאחר שלחצו על חבר קהילתם שלא להגיע לבית משפט חילוני. בזמן הרשעה זו, גוטניק היה נשיא RCANZ וניהל את בית הדין בשיתוף הדיין הבכיר הנוסף, יהורם אולמן.
רשות הכשרות של ניו סאות' ויילס.
גוטניק הוא ראש רשות הכשרות ניו סאות' ויילס, הרשות הכשרה הידועה ביותר בניו סאות' ויילס.
מועצת הנבחרים היהודית בניו סאות' ויילס טענה כי הארגון "חסר שקיפות ביחס לפעילות וכספים", הקהילה לא הייתה מיוצגת, וספקי הבשר נקבעו על ידי גורמים מחוץ להלכה היהודית, ובכך העלו את מחירי הבשר ל -30% יותר מאשר במלבורן. דו"ח שנכתב על מצב הכשרות ב-NSW תואר כ"כתב אישום מרשיע" על נוהליו של גוטניק והביע על העדר הממשל הקהילתי והשקיפות.
קלקול זה בתקשורת הוביל לסוכנות מתחרה בחלל הכשרות שנפתח בסידני.
גוטניק התפרסם גם בגינויו ל"חדשות היהודיות באוסטרליה", בשל נכונותם לקבל פרסום מצד קייטרינגים לא כשרים, אף על פי שרוב קהל הקוראים שלהם הוא חילוני. הוא הרגיש שכחלק מהקהילה היהודית ומתוך כבוד לאורתודוקסים בהחלט צריכים לסרב לפרסומות כאלה.
ועדה מלכותית.