ב-1939 מונה לראש מטה דיוויזיית השריון ה-7, וב-31 בינואר 1940 מונה לממלא מקום מפקד קבוצת התמיכה ה-7. ב-16 בפברואר של אותה שנה הועלה לדרגת קולונל, ומיד לאחר מכן לדרגת בריגדיר, ומונה למפקד קבוע של קבוצת התמיכה ה-7. הוא השתתף עם הקבוצה שלו (שהייתה בגודל של בריגדה) בבלימת הפלישה האיטלקית למצרים כחלק מדיוויזיית השריון ה-7, ובדצמבר 1940 לחם עמה במבצע מצפן כנגד הארמייה האיטלקית העשירית. ב-8 באפריל 1941 הוא הועבר לפקד על קבוצת התמיכה ה-2, אולם כבר ב-16 באפריל הוחזר לקבוצה ה-7. ביוני של אותה שנה השתתף במבצע באטלקס כנגד קורפוס אפריקה הגרמני. המבצע נחל כישלון. ב-3 בספטמבר 1941 מונה למפקד דיוויזיית השריון ה-7, וב-6 בספטמבר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בנובמבר של אותה שנה השתתפה הדיוויזיה שלו במבצע צלבן, כחלק מהקורפוס ה-13 אשר היה חלק מהארמייה השמינית. ב-9 בפברואר 1942 הועלה לדרגת לוטננט גנרל, ומונה למפקד הקורפוס ה-13. הקורפוס שלו השתתף בקרב גזאלה ולאחר מכן בקרב אל-עלמיין הראשון.
מותו.
ב-13 באוגוסט 1942 העביר וינסטון צ'רצ'יל את קלוד אוקינלק מהפיקוד על הארמייה השמינית. בהמלצתו של אנתוני אידן, מינה צ'רצ'יל את גוט כמפקד הארמייה, חרף הסתייגויותיהם של אוקינלק ואלן ברוק אשר העדיפו את ברנרד מונטגומרי. גוט נלקח מאזור הקרבות ונשלח במטוס לקהיר כדי לקבל שם את הפיקוד על הארמייה. המטוס, בריסטול בומביי של טייסת 216 של חיל האוויר המלכותי, הותקף בידי שני מטוסי מסרשמיט Bf 109 של כנף קרב 27 של הלופטוואפה. הטייס הצליח לבצע נחיתת אונס, אולם הגרמנים הפציצו את המטוס על הקרקע. גוט נהרג, וגופתו נקברה בבית הקברות הצבאי הבריטי באל עלמיין. מונטגומרי קיבל את הפיקוד על הארמייה השמינית במקומו.
מוצצי-דם
עופות טפילים
מוחמד עבד א-שאפי
מוחמד עבד א-שאפי (בערבית: محمد عبد الشافي; נולד ב-1 ביולי 1985 בקהיר, מצרים) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בא-זמאלכ הסעודית ובנבחרת מצרים.
קריירת מועדונים.
עבד א-שאפי החל את הקריירה שלו באקדמיית הנוער של א-זמאלכ, אך בשנת 2003 עבר לקבוצה מהליגה המצרית ENPPI ולאחר מכן לחאזל אל מחאלה. בשנת 2009 חזר למועדון בו גדל, א-זמאלכ, שם שהה כ-6 שנים עד עונת השאלה באל-אהלי מערב הסעודית כשמאוחר יותר חתם במדיה על חוזה כשחקן קבוע.
נבחרת מצרים.
עבד א-שאפי זומן לנבחרת מצרים ב-31 בדצמבר 2009. המאמן דאז, חסן שחאתה, כלל אותו בסגל לגביע אפריקה לאומות 2010. הוא הפך לחילוף קבוע בטורניר ושותף ב-5 משחקים. את שערו הראשון כבש בניצחון 0-4 בחצי הגמר נגד אלג'יריה.
נמל התעופה הבינלאומי של חרסון
פרנק אצ'ימפונג
פרנק אצ'ימפונג (נולד ב-16 באוקטובר 1993) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ, ולעיתים גם כקשר קיצוני או כמגן שמאלי. אצ'ימפונג משחק בשנג'ן ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים.
החל את הקריירה בליגה המקומית בגאנה, אך מהר מאוד הורשם על ידי רבים, כאשר אחד מהם היה השייח מנסור מאיחוד האמירויות הערביות, שבבעלותו המועדון האנגלי - מנצ'סטר סיטי, הוא זומן להתרשמות בקבוצת אל-ג'זירה, מועדון אחר שבבעלותו.
בפברואר 2011 הוא חתם בשורותיה של בורירם יונייטד התאילנדית. בשנת 2013 עבר לאנדרלכט הבלגית. ובאפריל 2013 חתם במדיה בעבור סכום משוער של מיליון אירו. ב-28 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו קבוצה כאשר נכנס כמחליף בהפסד 3-2 ללוקרן. את שער הבכורה שלו הבקיע בניצחון 1-4 על גנט. ב-13 ביולי 2017 הושאל לטיינג'ין טדה הסינית. ב-22 ביולי רך את הופעתו הבעורה בקבוצה בהפסד 2-1 לצ'ונגצ'ינג ליפאן. ב-27 בספטמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3-1 על גוויג'ואו ז'יצ'נג.
ב-12 באפריל 2021, אצ'ימפונג חתם בשנג'ן.
נבחרת גאנה.
באוגוסט 2012 זומן אצ'ימפונג לראשונה לסגל נבחרת גאנה למשחק ידידות נגד סין, כאשר עלה בהרכב הפותח של הנבחרת, משחק שהסתיים בתיקו 1-1. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש ב-10 בספטמבר 2013 במשחק ידידות נגד יפן.
פרסי הוברט
פרסי קלגהורן סטנלי הוברט (; 14 ביוני 1885 - 19 בפברואר 1957) היה מייג'ור גנרל בצבא בריטניה אשר פיקד על כוחות שריון במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה צבאית.
הוברט נולד ב-14 ביוני 1885 בעיר נאיניטל שבהודו הבריטית כבנם של רוברט וסטנלי הוברט. הוא התגייס לצבא בריטניה בשנת 1902, ולמד באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' עד 1904. לאחר מכן הוצב בחיל ההנדסה המלכותי, ושרת בהודו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914. במהלך המלחמה, הוא לחם בחזית המערבית ובמערכה במסופוטמיה. לאחר מכן הוחזר להודו, ובין 1919–1920 השתתף בדיכוי תסיסות בווזיריסטן. ב-24 במאי 1922 הוענקה לו דרגת כבוד של לוטננט קולונל, וב-1923 הועבר לרגימנט הטנקים המלכותי. בין 1923–1927 הוא שימש כמאמן במכללה לפיקוד ומטה בכוויתה. ב-1 בינואר 1928 הוענקה לו דרגת כבוד של קולונל, ובנובמבר של אותה שנה הוא נישא לדורותיאה פילד, בתו של קולונל בחיל הנחתים המלכותי. אחותו של הוברט, אליזבת (בטי) נישאה ב-1927 לברנרד מונטגומרי.
ב-1 במרץ 1933 הפכה דרגת הקולונל שלו לקבועה, ובד בבד הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקח על רגימנט הטנקים המלכותי. ב-1 באפריל 1934 הוא מונה למפקד בריגדת הטנקים ה-1, אשר הייתה בריגדת השריון הראשונה של צבא בריטניה. הוא מילא תפקידי מטה שונים במשרד המלחמה, וב-18 בדצמבר 1937 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ב-27 באוקטובר 1938 הוא נשלח למצרים, והקים שם את "הדיוויזיה הניידת", אשר לימים הפכה להיות דיוויזיית השריון ה-7 ("עכברי המדבר").
מלחמת העולם השנייה.
רעיונותיו של הוברט בנושא לוחמת שריון היו לא מקובלים בצבא הבריטי, וב-9 במרץ 1940 הוא נאלץ לפרוש. הוא הצטרף למשמר המולדת והוצב בעיר צ'יפינג קמפדן. לידל הארט, אשר הכיר את הוברט והיה שותף לחלק מרעיונותיו, פרסם מאמר נגד פרישתו של הוברט. המאמר הגיע לידי וינסטון צ'רצ'יל, אשר מיהר לשכנע את הוברט לחזור לשירות. הוברט הוחזר לשירות פעיל ב-14 בפברואר 1941, ומונה למפקד דיוויזיית השריון ה-11. ב-16 באוקטובר 1942 הוטל עליו התפקיד להקים ולאמן את דיוויזיית השריון ה-79. מטרת הדיוויזיה הייתה להפיק את לקחי הפשיטה על דייפ לקראת מבצע אוברלורד, ולעצב כלים משוריינים אשר יוכלו להתמודד בנחיתות אמפיביות כנגד מכשולים טבעיים או מעשה ידי אדם. הדיוויזיה כללה כמעט 7,000 כלי רכב משוריינים אשר עוצבו במיוחד לצורך נחיתה אמפיבית וכונו "Hobart's Funnies". במהלך הפלישה לנורמנדי, הדיוויזיה לא לחמה כגוף אחד וכליה פוזרו בין כוחות הצבא הבריטי. הדיוויזיה השתתפה בעוד מספר קרבות בחזית המערבית לפני שפורקה ב-20 באוגוסט 1945.
אחריתו.
הוברט פרש מהצבא ב-1946. הוא נפטר בפרנהאם ב-19 בפברואר 1957 בגיל 71.
ארגון נשי מזרחי בארץ ישראל
ארגון נשי מזרחי בארץ ישראל הייתה התאחדות של ארגוני הנשים המקומיים של תנועת המזרחי בארץ ישראל. ההתאחדות קמה בשנת 1939 והתאחדה עם ארגון הפועלות של הפועל המזרחי בשנת 1959 להקמת תנועת האשה הדתית לאומית.
חברות של נשים במזרחי.
בתקופה של שלהי מלחמת העולם הראשונה עלתה שאלת זכות הבחירה לנשים ועמה התפתח ויכוח בתנועת המזרחי האם לקבל נשים כחברות בתנועה והאם לתת להן זכות להיבחר למוסדותיה.
באפריל 1919 נדונה השאלה בוועידות מחוזיות של תנועת המזרחי שנערכו לקראת הוועידה הכללית של התנועה ובהן הובעו דעות בעד מתן זכות לבחור בתוך התנועה והובעו דעות שונות לגבי הזכות להיבחר. כן הוסכם לקרוא לסייע להקמת אגודות נשים מזרחיות בכל אתר ואתר.
הסתדרויות נשים מזרחי מקומיות בארץ ישראל.
"הסתדרות נשים מזרחי" קמה בירושלים לאחר תום מלחמת העולם הראשונה. כנס ראשון התקיים בספטמבר 1919. בהסתדרות הורשו להשתתף: "צעירה מבת שבע עשרה ומעלה המתנהגת ברוח הדת והמסורת ומודה בתוכנית ההסדרות". החברות נדרשו לשקול את שקל המזרחי וכן לשלם דמי חברות להסתדרות. טרם הוחלט באותה העת האם ההסתדרות תחשב לסניף של תנועת המזרחי או לארגון עצמאי לצד המזרחי. ההסתדרות שאפה להקים סניפים בכל רחבי ארץ ישראל. בראש ההסתדרות הועמדה לאה זליגר שהתנגדה למתן זכות בחירה לנשים.
הסתדרות נשות מזרחי בארץ ישראל הייתה חלק בלתי נפרד מארגון "המזרחי" והזדהתה לחלוטין עם "ארגון הגברים", בהתאם לדבריה של הינדה אוסטרובסקי (המאירי) אשר הייתה למנהיגת ההסתדרות הנשית: .""'
עוד הצהירו הנשים בארץ ישראל:
במרץ 1922 קיימו ראשי הסתדרות נשים מזרחי, זליגר ושנפלד, כינסי יסוד של סניפים ביפו ובפתח תקווה. ביפו היו הפעילות המרכזיות: מיזל, כהנא, ציזלינג ולאה קוק. סלוה ריכמן יסדה סניף של ההסתדרות ביבנאל. במאי 1922 היו בהסתדרות כ-600 נשים.
הסתדרות הנשים פעלה בשנת 1922 להקים בית מלאכה לחלוצות ולצורך כך השיגה תרומות של מכונות תפירה מנשות המזרחי באמריקה ובגרמניה. כן פעלה ההסתדרות לסיוע לעניים ולעולים חדשים.
במרץ 1938 התקיים בחיפה כנס ליסוד אגודה של נשות המזרחי בעיר.
בשנת 1938 כללו פעולות נשות המזרחי בארץ ישראל פעולות מקומיות של קייטנות, מטבחים לצד בתי ספר דתיים עבור ילדי עניים וגני ילדים. כן הוקמו שלושה מוסדות בסיוע של נשות המזרחי באמריקה: בית צעירות מזרחי בתל אביב, בית צעירות מזרחי בירושלים ומשק הפועלות של הפועל המזרחי בגן מגד.
מרכז אמן.
בשנת 1940, הוקם "אמן" - "מרכז ארגוני נשי מזרחי בארץ ישראל" בעזרתה של הרבנית שרה הרצוג. הארגון קם על מנת לאחד כוחות ולכלול את כל הקבוצות והמוסדות של הנשים הדתיות "מזרחיות" בארץ ישראל. מרכז הארגון התאסף לראשונה בתל אביב באפריל 1940. בכינוסים שנתיים דיווחו הנציגות על פעילויותיהן כל אחת במקומה והביעו עמדות בשאלות השעה.