קונור אנתוני מקגרגור (באנגלית: Conor McGregor; נולד ב-14 ביולי 1988; ידוע בכינוי 'הידוע לשמצה' - The Notorious) הוא לוחם MMA ומתאגרף אירי, אלוף העולם לשעבר באליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) בקטגוריית משקל קל, ואלוף העולם לשעבר בקטגוריית משקל נוצה. הלוחם הראשון ב-UFC שהחזיק בו-זמנית בתואר האליפות בשתי קטגוריות משקל נפרדות.
נעורים וקרבות.
מקרגור גדל במשפחה דלת אמצעים בפרברי דבלין, באזור קרומלין (Crumlin) מוכה הפשע, כנופיות ומוכרי סמים. בנעוריו עבד כעוזר שרברב. בתחילת שנות העשרים שלו החליט לזנוח את עבודתו ולהתאמן כדי להגשים את חלומו להיות לוחם MMA.
קונור ידוע בהפעלת לוחמה פסיכולוגית לפני ובעת הקרב עם היריב ובכך הושווה למוחמד עלי בידי פרשני ספורט רבים. ב-UFC 196 נלחם מקגרגור בנייט דיאז. הקרב התרחש בשתי קטגוריות משקל מעל לקטגוריית המשקל של מקגרגור, בקרב זה נייט דיאז ניצח את מקגרגור ובכך גרם להפסד הראשון שלו באליפות הלחימה האולטימטיבית. קרב חוזר עם נייט דיאז נקבע ל-UFC 200, אך קרב זה בוטל מכיוון שמקגרגור לא עמד בהתחייבויות לכלי התקשורת בנוגע לקרב. אולם לאחר מכן הקרב נקבע מחדש ל-UFC 202, והתקיים ב-20 באוגוסט 2016, בקרב זה ניצח מקרגור בהחלטת רוב השופטים ובכך הכריע את מעמדו בעולם הקרבות, בסיום הקרב אמר "הפתעה הפתעה המלך חזר".
ב-10 בנובמבר 2016, במסגרת אירוע UFC 205 , בהיותו אלוף העולם במשקל נוצה, נלחם מול האלוף אדי אלברז על תואר האליפות במשקל קל. בסיבוב השני, מקגרגור ניצח את אלברז בנוק אאוט ובכך הפך ללוחם הראשון בהיסטוריית ה-UFC שהחזיק בשני תוארי אליפות בו זמנית בשתי קטגוריות משקל שונות. מקגרגור החזיק בשני תוארי האליפות בו זמנית לתקופה של שבועיים בלבד. בסוף נובמבר 2016, החליט דיינה וייט , נשיא ה-UFC, להפשיט את מקגרגור מתואר אליפות העולם במשקל נוצה משום שמקגרגור החליט, מיד לאחר הזכייה באליפות במשקל קל, לקחת פסק זמן מקרבות עד מאי 2017. קטגורית הלוחמים במשקל נוצה עמדה כבר זמן רב ללא אלוף שיגן על תוארו (זאת משום שהאלוף מקגרגור נלחם במשקל קל וחצי בינוני במקום להגן על תוארו) ולכן וייט העביר את תואר האליפות לז'וזה אלדו.
נכון לנובמבר 2018, מאזן הקרבות של מקגרגור ב-MMA, עומד על 21 ניצחונות וארבעה הפסדים.
נכון לנובמבר 2018, מקגרגור מדורג במקום השביעי ברשימת הלוחמים הטובים ביותר (בכל קטגוריות המשקל) של ה-UFC.
ב־26 במרץ 2019 הודיע על פרישה בגיל 30. קונור החליט שהוא חוזר ודיינה וויט החליט על קרב ב-2020 נגד דונלד (קאובוי) סרוני.
ב-7 ביוני 2020 הכריז, שוב מקרגור בטוויטר כי הוא פורש מקרבות, אך למרות זאת חזר להילחם, כאשר פגש את דסטין פורייה בינואר 2021.
קריירת איגרוף.
מקגרגור נגד מייוות'ר.
ב-15 ביוני 2017 פורסם כי מקגרגור יתמודד בקרב אגרוף מול פלויד מייוות'ר, שכבר הודיע על פרישה מהמקצוע. הרעיון הראשוני לקרב נבט כבר ב-2015, אז התארח מקרגור בתוכנית הבידור של קונאן או'בריאן, ונשאל כבדרך אגב מה תהיינה תוצאות הקרב באם יתמודד מול מייוות'ר, מקגרגור ענה שינצח ללא ספק. מיוותר השיב לו בגיחוך בטוויטר והתנהל ביניהם טראש טוק ברשתות החברתיות, עד שהקרב נקבע ויצא לפועל ב-26 באוגוסט 2017 ב"טי-מובייל ארנה" בלאס ווגאס. מול כ-20,000 צופים.
בשל העובדה שהקרב נערך לפי כל חוקי האגרוף (ואף אושר בוועדת באגרוף של מדינת נוואדה, כקרב אגרוף לכל דבר), מעטים האמינו מלכתחילה בסיכוייו של מקגרגור שנלחם עד אז כלוחם MMA נגד מתאגרף הידוע ביכולתיו ההגנתיות, ושמעולם לא הפסיד קרב, זאת על אף שמיוות'ר חזר מפרישה והיה בן 40. עם זאת יחסי הציבור המסיביים לפני הקרב ואישיותם המוחצנת של שני הלוחמים הביאה להתעניינות חסרת תקדים בקרב, והוא הכניס ממכירת כרטיסים וזכויות שידור מאות מיליוני דולרים. ארגון WBC יצר חגורת אליפות לא רשמית במיוחד עבור הקרב המדובר, ב"חגורת הכסף" שובצו 3,360 יהלומים, 600 אבני ספיר, 300 אבני ברקת ו-1.5 ק"ג של 24 קראט זהב על רצועת עור תנין ירוק. זאת בדומה לקרב מול מני פקיאו ב-2015, אז יצר הארגון תואר נוצץ מיוחד עבור מייוות'ר בעקבות הצלחותיו כאלוף הארגון.
בקרב עצמו מקגרגור הפתיע ושלט בסיבובים הראשונים, אך ככל שהתמשך הקרב התעייף ויתרונו הגדול של מיוות'ר בא לידי ביטוי. בסיבוב העשירי ניצח מייוות'ר בנוקאאוט טכני.
קריירת לחימה.
מקגרגור נגד נורמגומדוב.
ב-6 באוקטובר 2018 נכנס מקגרגור לזירה בקרב ענקים נגד הדאגסטני חביב נורמגומדוב. הקרב הסתיים בניצחונו של נורמגומדוב, לאחר שכפה כניעה על מקגרגור בסיבוב הרביעי. נורמגומדוב נותר בלתי מנוצח, עם מאזן קרבות של 27:0.
מקגרגור נגד סרוני.
ב-18 בינואר 2020 חזר מקגרגור לקרב נגד דונלד "Cowboy" סרוני, הלוחם עם הכי הרבה ניצחונות בתולדות הארגון.
מקגרגור ניצח את הקרב בנוקאוט טכני לאחר 40 שניות בלבד והעלה את מאזנו ב-MMA ל-22-4.
לאחר הקרב הפך מקגרגור ללוחם הראשון ב-UFC עם ניצחון נוקאוט ב-3 קטגוריות משקל נפרדות - נוצה, קל ומעורב.
מקגרגור נגד פורייה.
ב-23 בינואר 2021, מקגרגור חזר לזירה ונלחם נגד דסטין פורייה, באירוע UFC 257 שנערך באי יאס שבאבו דאבי. הקרב נגמר בנוקאאוט טכני בסיבוב השני לטובת פורייה ושינה את המאזן של מקגרגור ל-5-22.
אאילטון
אָאִילְטוֹן גוֹנְסַלְבֶשׁ דָה סִילְבָה (בפורטוגזית: Aílton Gonçalves da Silva, נולד ב-19 ביולי 1973 במוז'יירו שבברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ. אאילטון שיחק במספר רב של קבוצות לאורך הקריירה שלו, שנפרשה על 20 שנים בין 1993 לבין 2013. הקבוצה בה בילה את פרק הזמן הארוך ביותר בקריירה שלו היא ורדר ברמן, וכאשר שיחק במדיה היה מלך השערים של הבונדסליגה לעונת 2003/2004 ונבחר לכדורגלן השנה בגרמניה בשנת 2004.
קריירת מועדונים.
ראשית הקריירה.
אאילטון החל את הקריירה שלו בברזיל ושיחק בחמישה מועדונים שונים בברזיל בין השנים 1993 ו-1997, ייפירנגה, אינטרנסיונל, מוז'י מירים, סנטה קרוז וגוארני. בשנת 1997 עבר לשחק בטיגרס מליגת העל המקסיקנית, שם שיחק עונה אחת.
ההצלחה בוורדר ברמן.
בקיץ 1998 חתם אאילטון בוורדר ברמן. בתחילת ימיו בקבוצה תחת המאמן פליקס מגאת אאילטון לא התאקלם בקבוצה, אך עם פיטוריו של מגאת וחתימתו של תומאס שאף כמאמן ראשי בקבוצה, מיצב אאילטון את עצמו כשחקן מוביל, והקבוצה סיימה את העונה עם זכייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בגמר על באיירן מינכן בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בתום 120 דקות. אאילטון לא שיחק בגמר זה. את העונה הראשונה שלו בקבוצה סיים אאילטון עם שני שערים ב-12 הופעות, אך מהעונה השנייה שלו בקבוצה חל שיפור במספרי ההבקעות, כאשר הבקיע 12 שערי ליגה בעונת 1999/00, 14 שערי ליגה בעונת 2000/01, ו-16 שערים בעונות 2001/02 ו-2002/03. בתחילת ימיו בקבוצה שיתף אאילטון פעולה בחוד ההתקפה עם קלאודיו פיסארו, ולאחר מכן עם יוהאן מיקו ואיבן קלאסניץ'. בתחילת עונת 2003/04 חתם אאילטון על חוזה עתידי בשאלקה 04 שאמור להתחיל בעונת 2004/05 תמורת שדרוג משמעותי בשכר, ונשאר בוורדר ברמן עד לתום העונה. עונה זו הייתה עונת שיא אישית עבור אאילטון, שהוביל ביחד עם פרנק באומן, טים בורובסקי, מיקו וקלאסניץ' את ורדר ברמן לאליפות הבונדסליגה, בפער של שש נקודות מהסגנית, באיירן מינכן, כאשר הוא מסיים כמלך השערים של הליגה עם 28 כיבושים, מספר ההבקעות הגדול ביותר לשחקן יחיד בעונה אחת מאז הכתרתו של קרל היינץ רומניגה כמלך השערים בעונת 1980/81. באותה עונה ורדר ברמן אף השלימה דאבל לאחר שזכתה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3-2 בגמר על אלמניה אאכן. אאילטון שיחק 90 דקות בגמר זה אך לא כבש. עונת שיא זו של ורדר ברמן, והצלחתו האישית של אאילטון, הקנו לו את תואר כדורגלן השנה בגרמניה לשנת 2004, והוא היה לשחקן הראשון שאינו גרמני שזוכה בתואר זה.
המעבר לשאלקה 04 והדעיכה.