ב-2011 שיחק במחזמר "אלאדין" בבימויו של נתן נתנזון. בשנת 2012 ליטבק החל להשתתף במחזמר "סינדרלה" בבימויו של מקס מרקדו. ובמקביל משתתף ליטבק במופע המוזיקלי "צ'ייקובסקי SHOW" בבימויו של נתן נתנזון, לצידם של מיכל אמדורסקי, אריה מוסקונה, דובי גל ואסף אברבוך.
XD-Picture
בג&quot;ץ שליט
בג"ץ שליט הוא עתירה לבג"ץ שההכרעה בה הוצגה בינואר 1970 על רקע המחלוקת "מיהו יהודי" בישראל, ובה דרש ישראלי שנישא ללא-יהודייה שמשרד הפנים ירשום את ילדיו כיהודים. העתירה התקבלה ברוב של חמישה שופטים כנגד ארבעה, ובעקבות זאת תוקן חוק השבות.
רקע.
בהכרזת העצמאות נקבעו שני עקרונות:
בשנת תש"י-1950 קיבלה הכנסת חוק המבטא את שני עקרונות אלה: חוק השבות, האומר כי כל יהודי זכאי לעלות לישראל. החוק התקבל ללא התנגדות. בשנת 1970 שונה החוק ובו הזכויות הניתנות ליהודי, מוקנות גם לילד ולנכד של יהודי, לבן זוג של יהודי ולבן זוג של ילד ושל נכד של יהודי, להוציא אדם שהיה יהודי והמיר דתו מרצון.
חוק השבות לא הגדיר את המושג "יהודי". שר הפנים ישראל בר-יהודה הנחה את פקידי משרד הפנים לרשום כיהודי כל ילד שהוריו מבקשים לרשום אותו כיהודי. הוראה זו גרמה למשבר שבעקבותיו פרשה המפד"ל מהקואליציה, על אף שהממשלה הוסיפה (בהחלטה מן ה-20 ביולי 1958) את הקריטריון של "ואינו בן דת אחרת". במסגרת משבר זה פנה בן-גוריון לכ- 50 "חכמי ישראל" בישראל ובעולם, ורובם תמכו בקריטריון ההלכתי. לאחר הבחירות הבאות שנערכו, בדצמבר 1959, בן-גוריון מינה את איש המפד"ל חיים משה שפירא כשר הפנים והוא הנחה את הפקידים לרשום כיהודי רק מי שהוא בן לאם יהודיה או שנתגייר כהלכה.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 נפסק בבג"ץ רופאייזן כי יהודי שהמיר את דתו לא זכאי להתאזרח מכוח חוק השבות. החלטה זו גובתה מאוחר יותר בשינוי החוק על ידי הכנסת.
בג"ץ שליט.
בנימין שליט (יליד חיפה, 1935), קצין בדרגת רב-סרן, נשא במהלך לימודיו בחו"ל את אן גדס, בת למשפחה לא יהודייה, נכדתו של סר פטריק גדס, שתכנן תוכניות עיר לתל אביב וירושלים. השניים התגוררו בישראל ונולדו להם שני ילדים. בשנת 1968 ביקש שליט לרשום את ילדיו כחסרי דת אבל בעלי לאום יהודי. פקידי משרד הפנים סירבו לעשות זאת, לכן עתר שליט לבג"ץ נגד שר הפנים. רעייתו הצהירה על עצמה שהיא לא מזדהה עם שום דת, דבר שהיה נהוג במשפחתה מזה זמן רב.
שליט נימק את עתירתו בכך שהוא מתכוון לחיות בארץ עם משפחתו ולחנך את ילדיו כיהודים. בנימוקים להכרה בילדים כבני הלאום היהודי הובא גם פועלו של הסב, פטריק גדס, שהביא לתיאורה של אן בידי העותר כ"בת לאב סקוטי, ממשפחה ציונית ותיקה".
בג"ץ קיבל את העתירה ברוב של חמישה שופטים לעומת ארבעה, ובפסק דין המשתרע על-פני 132 עמודים קבע שעל משרד הפנים לרשום את הילדים כיהודים.
הנימוק לפסיקה היה שאין לתת פרשנות דתית למושג "יהודי" בסעיף הלאום בחוק שהוא במהותו חילוני. מי שמצהיר שהוא יהודי ואינו בן דת אחרת יירשם כיהודי (בתנאי שההצהרה נאמרה בתום לב).
תיקון חוק השבות.
פסיקת בג"ץ עוררה סערה בקרב הציבור היהודי בישראל, ובעקבותיו הוכנס בשנת 1970 התיקון לחוק השבות, הנותן לראשונה הגדרה אזרחית-חוקית (המבוססת על ההלכה היהודית, אך בהבדלים משמעותיים) למושג מי הוא יהודי: "יהודי – מי שנולד לאם יהודייה או שנתגייר, והוא אינו בן דת אחרת".
קורות המשפחה לאחר המשפט.
בשנת 1972 עתר שליט בשנית לבג"ץ, הפעם בתביעה שירשמו גם את בנו השלישי באופן דומה - כיהודי או כעברי בלאומו. בפעם זו בג"ץ דחה את תביעתו, וזאת לאור השינויים שהוכנסו בחוק השבות בשנת 1970.
בשנת 1975 עזב שליט את משרתו כפסיכולוג הראשי של חיל הים והיגר מהארץ יחד עם משפחתו לשוודיה, שם עבד כפסיכולוג בצבא השוודי. בשנת 1981 התגרשו בני הזוג ושליט נישא בשוודיה בשנית. שליט נפטר ב-1988 בעת ביקור בבריטניה.
גד אלמלח
גד אלמלח (בצרפתית: Gad Elmaleh, נהגה: "אלמלה"; נולד ב-19 באפריל 1971 בקזבלנקה, מרוקו) הוא קומיקאי, שחקן, במאי וזמר יהודי-קנדי יליד מרוקו. אלמלח נחשב אחד הקומיקאים המובילים בצרפת, בה הוא מוכר בזכות מופעי הסטנדאפ וסרטיו שזכו להצלחה ובהם שיחק הן בתפקידים קומיים והן רומנטיים.
חייו.
גד אלמלח נולד בקזבלנקה, מרוקו למשפחה יהודית-ברברית. הוא למד בבית ספר יסודי ברובע מעאריף. את חינוכו העל-יסודי השלים בבית הספר היהודי מיימונידיס (הרמב"ם), בו לומדים יהודים ומוסלמים, ולאחר מכן בתיכון ליוטה (Lyautey). אלמלח דובר ערבית מרוקאית, צרפתית, עברית ואנגלית.
אביו היה פנטומימאי, ואלמלח רצה החל מגיל צעיר להיות שחקן. בגיל 17 הוא עזב את מרוקו לטובת מונטריאול, קנדה. הוא שהה במונטריאול במשך כארבע שנים בהן למד מדע המדינה כסטודנט, אך עזב ללא שהשלים את התואר. הוא עבד ברדיו, כתב סיפורים הומוריסטים והופיע במועדוני לילה.
בשנת 1992 עבר לפריז, שם למד במשך כשנתיים וחצי בבית הספר היוקרתי למשחק "לה קור פלורנט" .
קריירה.
בשנת 1995 החל לראשונה להופיע בהופעת יחיד בשם Décalages. בשנת 1996 כיכב לראשונה בסרט קולנוע בשם "Salut cousin!‎". בשנת 1998 הופיע בסרט הקולנוע הצרפתי "L'homme est une femme comme les autres".
אלמלח הופיע בשלוש הופעות יחיד ובעשרות סרטים ותוכניות טלוויזיה, בין הבולטים בהם: "Olé!‎" עם ז'ראר דפארדיה, "La Doublure" (שודר בישראל בשם "מאהב בהשאלה") ו-"Hors de prix" ("בחורה זהב").
בשנת 2003 הופיע בתפקיד הראשי בקומדיה של הבמאי מרזק אלוש, עמו כתב את התסריט. על תפקידו בסרט, בו גילם אישה טרנסית אלג'יראית המגיעה לפריס בחיפוש אחר אחיינה, היה מועמד לפרס סזאר עבור השחקן הטוב ביותר באותה שנה.
אלמלח הופיע גם מחוץ לצרפת, בעיקר בארצות דוברות צרפתית כגון קנדה, בלגיה, שווייץ ומרוקו וגם בארצות הברית ובישראל. הוא הנחה את טקס פרסי הסזאר (המקבילה הצרפתית לפרס אוסקר).
בשנת 2009 ביים את סרטו הראשון קוקו . ב-2014 ביים סרט תעודה ביוגרפי בשם 10 Minutes in America.
משנת 2010 לוהק למספר תפקידים בסרטים אמריקאים מצליחים, בהם חצות בפריס בבימויו של וודי אלן ו בבימויו של סטיבן ספילברג. בשנת 2010 הופיע בסרט הדרמה ההיסטורי נקודת איסוף המתאר את פרשת גירוש היהודים מפריז.
בשנת 2016 גילם את מואי במיני-סדרה האמריקאית "משבר בשש סצנות" שיצר וודי אלן לפריים וידאו.
בשנת 2019 כיכב בתפקיד עצמו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית-צרפתית "Huge en France" , שיצר ביחד עם אנדרו מוגל וז'רארד פול עבור נטפליקס. בסדרה מגלם ג'ורדן ור הוב את בנו של אלמלח בסדרה.
בשנים 2020 ו-2021 דיבב את קולו של "גרו" בפסי הקול בשפה הצרפתית של סרטי המיניונים, בהם .
הכרה.
במרץ 2006 קיבל תואר אבירות במסדר האמנות והספרות של הרפובליקה הצרפתית. בינואר 2007 נבחר לאיש המצחיק ביותר בצרפת בתחרות מול 49 קומיקאים אחרים. בשנת 2011 היה מועמד לפרס ההיתולי בתור "השחקן שנהג להצחיק אותנו ועכשיו הוא סתם מעצבן" על תפקידו בסרט נקודת איסוף.
ביקורת.
אלמלח הואשם מפר פעמים בגנבה ספרותית, כי קטעים מהופעותיו נלקחו מבדרנים אמריקאים כמו ג'ורג' קרלין וסטיבן רייט. ב-2019 החליט מועדון הקומדיה "בורדל" במונטריאול שבקוויבק לאסור את הופעותיו שם.
חיים אישיים.
לגד אלמלח אח בשם אריה , שאף הוא קומיקאי.
בשנת 2001 התחתן עם השחקנית אן ברושה ולשניים נולד בן בשם נח (Noé). בהמשך נפרדו בני הזוג.
מ-2011 היה אלמלח במערכת יחסים עם שארלוט קסיראגי, בתה של קרוליין, נסיכת הנובר, ונסיכת מונקו. ב-17 בדצמבר 2013 נולד לזוג בן משותף, רפאל. הם נפרדו ב-2015.
XD-Picture card
ליאוניד קוצ'מה
לאוניד קוצ'מה (באוקראינית: Леонід Данилович Кучма; נולד ב-9 באוגוסט 1938) הוא פוליטיקאי אוקראיני שכיהן כנשיאה השני של אוקראינה, בשנים 1994 – 2005.
ביוגרפיה.
קוצ'מה נולד בכפר צ'איקינה במחוז צ'רניהיב, אביו, דנילו, מת כשהוא היה בן 4. דנילו קוצ'מה היה חייל במלחמת העולם השנייה שמת מפצעיו בכפר נובוסליציה בבית החולים שדה מספר 756. אמו פראסקה עבדה בקולחוז. קוצ'מה למד בבית הספר במחוז משנה סמניבקה והמשיך לימודיו באוניברסיטה הלאומית של דנייפרופטרובסק בשנת 1960 כמהנדס טילים בתחום החלל. באותה שנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנת 1967 נישא ללודמילה טלאלייבה, בתו של גנאדי טומאנוב, קצין בכיר במפעלי יוז'מאש שהפך לשר לענייני בניית מכונות.
קריירה פוליטית.
קוצ'מה עבד בתחום החלל בלשכת העיצוב יוז'נוי בדניפרופטרובסק. בגיל 28 היה למנהל ניסויים מטעם הלשכה בקוסמודרום בייקונור.
בגיל 38 קוצ'מה היה למנהל סניף המפלגה הקומוניסטית ביוז'ני והיה לחבר הוועד המרכזי של המפלגה. הוא היה נציג המפלגה בקונגרס המפלגה ה-27 וה-28. לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 קוצ'מה החל לבקר את המפלגה הקומוניסטית.
ב-1982 התמנה למזכיר הראשון של לשכת העיצוב ביוז'מאש ומשנת 1986 ועד 1992 כיהן כמנכ"ל החברה. בשנים 1990-1992 היה חבר הראדה העליונה (הפרלמנט האוקראיני). בשנת 1992 מונה לתפקיד ראש ממשלת אוקראינה. הוא התפטר שנה לאחר מכן ונבחר מחדש לפרלמנט בשנת 1994.
נשיא אוקראינה.
קוצ'מה התפטר מתפקיד ראש הממשלה בספטמבר 1993 והריץ את עצמו כמועמד לתפקיד הנשיא בשנת 1994 תוך הבטחה להאיץ את הכלכלה ולשקם את היחסים הכלכליים עם רוסיה ולהאיץ את הרפורמות הכלכליות. קוצ'מה זכה כנגד הנשיא המכהן ליאוניד קרבצ'וק וקיבל תמיכה רחבה מהמצביעים באזורי התעשייה במרכז ומזרח אוקראינה.
בשנת 1999 הוא נבחר מחדש לקדנציה שנייה. בתקופת כהונתו נפוצו שמועות על מעורבותו ברצח עיתונאים ואנשי אופוזיציה לשלטונו.
מדיניות פנים.