ידי האמונה היו קבוצה מובחרת של בהאים, אשר החזיקה במינוי לכל החיים, ועיקר תפקידה היה להפיץ את הדת הבהאית ולהגן עליה. בניגוד לחברי בתי הנבחרים האחרים, ואף לשאר המוסדות אליהם מתמנים בקהילה הבהאית, חברי קבוצה זו נחשבו למי שהפגינו יושר ומוסר ראוים לשבח, וכן ואיכויות  אשר העניקו להם מימד נכבד בדת, הגבוה אף ממעמדם של האסיפות הרוחניות. חשיבותם של ידי האמונה הייתה כה רבה עד כי זולת מעמדם העליון של חברי בית הצדק העולמי, הייתה זו לדרגה הגבוה ביותר אליה יוכלו חברי הדת כולם להגיע, ובכלל זה הנשים הבהאיות. דרג זה איננו קיים כיום, ואת כל המטלות אשר הוטלו על חברי הקבוצה מבצעים היום מוסד היועצים והאסיפות הלאומיות והמקומיות.
שמונה מתוך חמישים חברי הקבוצה המוכרים לנו היו נשים (לפי סדר מינויין):
המועצה הבהאית הבינלאומית.
המועצה הבהאית הבינלאומית הייתה מועצה בת תשעה חברים, אשר קדמה להיווסדו של בית הצדק העולמי, שקם רק בשנת 1963. את חברי המושב הראשון של המועצה בחר שוגי אפנדי בשנת 1951, ואילו חברי המושב השני כבר נבחרו בבחירות אשר נערכו בשנת 1961 (כאשר למן הנהגת שיטת הבחירות הוחלט שחברי "ידי האמונה" לא יוכלו להציג את מועמדותם למועצה). במועצה הבהאית הבינלאומית כיהנו שבע נשים (לפי סדר חשיבותן, ובצירוף משך כהונתן):
מוסד היועצים.
לאחר קיום הבחירות בהם נבחרו ראשוני חברי בית הצדק העולמי הוחלט בשנת 1973 על יצרתם של גופי דת חדשים: אספות היועצים אשר החברות בהם כרוכה בקבלת מינוי לתפקיד. בשל עובדה זו זכו חברי האספות למעמד בכיר יותר בהשוואה למעמדם של חברי האספות הלאומיות (אליהן יש להיבחר בבחירות הפתוחות לכלל המאמינים). כיום מכהנים ברחבי העולם 90 יועצים, כאשר 81 מהם מכהנים באספות היבשתיות ו-9 מכהנים במרכז ההוראה הבינלאומי (ITC).
עם השנים עלה מספרן של הנשים המכהנות כיועצות באספות אלו בשיעור הגבוה משיעור הגידול הטבעי במספרן של משרות הייעוץ אליהן ניתן להתמנות. כך, אחוז הנשים המכהנות כיועצות עלה מאז שנת 1980 מ-24 אחוזים בלבד מתוך 63 היועצים אשר כיהנו באותה העת, עד ל-48 אחוזים מתוך 81 היועצים המכהנים ברחבי העולם, נכון לשנת 2010.
למן שנת 2000 לפחות חמישה מתוך תשעת המושבים במרכז ההוראה הבינלאומי אוישו בידי נשים. אלו הנשים שכיהנו כיועצות ב-ITC בצירוף שנות שרותן (למעט נשים שכיהנו גם כחברות ידי האמונה):
משרות בחירה.
על מנת לכהן באספות הלאומיות נערכות בחירות חשאיות, קרי הצבעה באמצעות שלשול פתקי הצבעה לקלפי כך שלא ניתן לשייך את הבחירה לבוחר. הנבחרים לאספה לא מגישים את מעמדותם ואינם רשאים לפצוח בתעמולת בחירות, כך שבכל אספה יכהנו תשעת חברי הקהילה ששמם הוצע על ידי המצביעים מספר הפעמים הרב ביותר.
יכולותן של נשים להיבחר לכהונה באסיפות אלו החלה מתגבשת עוד ב-1909 כאשר נערכו הבחירות לגוף שקדם לאספה הלאומית של ארצות הברית. מתוך תשעת החברים הנבחרים, שלוש היו נשים, כאשר קורין נייט טרו אף החזיקה בתפקיד מזכירת האספה (לימים מונתה כחברת ידי האמונה). את בשורת השילוב המלא הביא עמו ביקורו של עבד אל-בהאא' באמריקה בשנת 1912, כאשר זה האחרון הוביל את ביטול "ועדות הניהול" לטובת האספות הרוחניות הנהוגות גם כיום. הראשונות לנצל אפשרות חדשה זו היו מספר נשים שנבחרו לכהן באספה הלאומית של מצרים בשנת 1951.
הגם שקצב שילובן של הנשים המשיך לעלות באטיות רבה, פריצה משמעותית במספרן של הנשים המכהנות החלה רק באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, כך לדוגמה בשנת 1970, עת נערכה בטהראן הוועידה הלאומית של הבהאים במדינה, ניתן היה לראות רק שתי נשים בין יותר ממאה משתתפי הכנס. לעומת זאת, כאשר חברי האספה הלאומית של איראן נעצרו והוצאו להורג ב-1981, כבר כיהנה כיושבת הראש של האספה אישה בשם ז'ינוס נעמת מחמודי.
בסקירה סטטיסטית לפי יבשות, ניתן לראות את התמורות במגמות העלייה בהשתתפותן של נשים באספות הלאומיות (ראו גרפים) דפוס דומה קיים גם בשיעור השתתפותן של נשים בעמדות מינוי.
לשם השוואה, בעוד שיעור הנשים המכהנות באספות הלאומית הבהאיות עמד כבר בשנת 1953 על 31 אחוזים, כאשר נתון זה נשמר למן 1996 ועד לשנת 2007, עת הגיע שיעורן של הנשים המכהנות ל-39 אחוזים, הרי שבמושבה הראשון של הכנסת בשנת 1949 עמד שיעורן של חברות הכנסת על עשרה אחוזים בלבד (12 נשים מתוך 120 החברים). גם בחלוף השנים עלה שיעורן של חברות הכנסת באופן איטי יותר, וכך רק בכנסת השש-עשרה, שהתכנסה בשנת 2003, נחצה רף עשרים האחוזים (25 נשים מתוך 120 החברים). בזמן מושבה של הכנסת העשרים, שיעור חברות הכנסת עמד על עשרים ושמונה אחוזים (28.3% - 35 נשים מתוך 120 החברים) - ושיעור זה הוא השיעור הגבוה ביותר בתולדות הייצוג הנשי בכנסת.
נתונים דומים ניתן למצוא בפרלמנטים שונים ברחבי העולם, וכך לדוגמה בשנת 2018 עמד הממוצע העולמי עבור חברות פרלמנטים על 23.8 אחוזים בלבד. נתונים מסוג זה משמשים את הבהאים בבואם להצביע על החלוציות שברעיון השוויון אותו הנחילה דתם בקרב מאמיניה.
נשים בהאיות הבולטות בתחום החברתי ובתחום המקצועי.
נשים בהאיות בולטות ניתן למצוא בתחומים שונים ובמדינות שונות:
יוזמות חברתיות.
בשל מרכזיותו של עיקרון השוויון בדת הבהאית, הרי שקהילות הבהאים החלו עוד בשלב מוקדם בהתהוות קהילותיהם הדתיות לקדם ולהפעיל מספר מסלולים שתכליתם היא קידום הנשים. פעילות זו חותרת להנגיש לנשים רבות ככל הניתן חינוך, בריאות, מעונות ילדים והזדמנויות עסקיות. כך לדוגמה, כבר בשנת 1910 נחנך באיראן בית הספר "תרבייאת" לבנות, בו הוכשר הדור הראשון במדינה של נשים האוחזות בידע מקצועי. חלוציות זו בהשכלת נשים באה לידי ביטוי בכך שעד לשנות ה-70 של המאה ה-20 היו רוב הנשים הבהאיות באיראן יודעות קרוא וכתוב בעוד שמקבילותיהן האיראניות היו אנאלפביתיות.
תנועה מעשית זו קיבלה משנה תוקף בשנת 1975, שנה אשר הוכרזה בדת הבהאית כשנת האישה הבינלאומית, כאשר קראו חברי בית הצדק העולמי לאספות הבהאיות הלאומיות לחתור להשגת השתתפות נשית שווה בכל פעילויות הדת והקהילה. בשנת 1993, לאחר שהורתה על כך הוועידה הבהאית הבינלאומית של אותה שנה, ייסדו הבהאים את "המשרד לקידום הנשים" במטה האו"ם בניו יורק, כמו גם משרדים דומים במדינות שונות. במסגרות אלה פועלים הבהאים לקידום השכלה לבנות, תגבור כישורי האוריינות, ייסוד שירותי בריאות באזורי כפר מרוחקים וכן טיפוחן של מיומנויות מניבות הכנסה בקרב נשים.
ביטוי מוצלח ובולט לרעיונות אלו של קידום נשים במדינות מתפתחות הוא "מכון בארלי להכשרה מקצועית לנשים כפריות" (Barli Development Institute for Rural Women) הפועל בעיר אינדורה שבהודו. המכון הוקם בשנת 1985 כיישומה של החלטת האספה הלאומית הבהאית של הודו. בשנת 2001 הפך המכון לארגון חוץ ממשלתי וזאת לאחר שמוסדות האו"ם השונים ציינו לשבח את פועלו, בהיותו מודל מוצלח לקידום נשים.
תחום פעילות נוסף הוא קידום זכויות נשים ועמידה על מימושן. כך לדוגמה מעניק "מרכז טאהרה לצדק" (Tahirih Justice Center) ייעוץ וייצוג משפטי לנשים וילדות שהיגרו לארצות הברית אם נפגעו על רקע היותן נשים. המרכז טיפל למן הקמתו בשנת 1997 במעל ל-25,000 נשים אשר ביקשו מקלט במדינה לאחר שהיו קורבנות מעשי אלימות דוגמת מילת נשים, סחר בנשים, אונס ואלימות במשפחה. בראש המרכז עומדת עד היום מייסדתו של המרכז, ליילי מילר-מורו, ותחת הנהגתה התרחבה פעילותו של המרכז אף לקידום חקיקה להגנת נשים, כגון הטלת איסור על נישואין בכפייה במדינות השונות בארצות הברית.
בג&quot;ץ אדם
עניין אדם
בג&quot;ץ איתן
עניין איתן
1957 בגרמניה
1957 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 86 שנות לאום.
אירועים.
21 בספטמבר - ספינת המטען הגרמנית פמיר טובעת באיים האזוריים בשל ציקלון. 6 בלבד מתוך 86 אנשי הצוות ניצלו.
בנז'מן פבאר
בנז'מן פבאר (בצרפתית: Benjamin Pavard; נולד ב-28 במרץ 1996) הוא כדורגלן צרפתי המשחק במועדון הכדורגל באיירן מינכן ובנבחרת צרפת בעמדת המגן הימני והבלם.
קריירת מועדונים.
פבאר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ליל. ב-31 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד נאנט.
ב-30 באוגוסט 2016 פבאר חתם לארבע שנים בשטוטגרט, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. ב-3 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–4 נגד גרויטר פירט, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. פבאר היה שותף לחזרה של הקבוצה לבונדסליגה, אחרי היעדרות של עונה אחת. ב-20 בדצמבר 2017 האריך את חוזהו בקבוצה עד יוני . בעונת שיחק בכל משחקי הקבוצה בליגה, וביחד עם רון-רוברט צילר הם היו השחקנים היחידים בקבוצה שעשו זאת, והציג יכולת מצוינת, שאף הביאה לזימונו לסגל נבחרת צרפת בכדורגל שזכתה במונדיאל 2018. בעונת 2018/19, אליה הגיע פבאר כאלוף עולם טרי עם נבחרת צרפת, נשר פבאר עם שטוטגרט בחזרה לבונדסליגה השנייה.