לקראת הבחירות לכנסת השנייה נוהלו מגעים להמשך הריצה המשותפת, אולם אלו לא צלחו. לקראת הבחירות לכנסת השלישית עלו קריאות לחזית דתית מאוחדת מגורמים שונים. בין התומכים היו רבי שלמה חיים פרידמן והרב יהודה לייב מימון. לעומת זאת, סיעת למפנה של הפועל המזרחי התנגדה לכך. בעיתונות נטען שאגודת ישראל הייתה מעוניינת בחזית דתית כאמתלה לשוב להשתתף בקואליציה. אנשי המפד"ל דרשו חזית מהותית, שתכלול התחייבות של אגודת ישראל לכפיפות לרבנות הראשית, בעוד אנשי אגודת ישראל הסכימו אך ורק לחזית טכנית. בהמשך המגעים הושגה פשרה על ועדה משותפת של נציגים של הרבנות הראשית ומועצת גדולי התורה שתנחה את החזית הדתית, ובלילה האחרון לפני הגשת הרשימות היה נראה שהושג הסכם. אולם, לבסוף הקמת החזית נכשלה בגלל התנגדות למפנה, ודרישת אגודת ישראל לצמצום הייצוג של הפועל המזרחי אם למפנה רצה בנפרד.
גם לפני הבחירות לכנסת הרביעית נוהלו מגעים לאיחוד, אך בלחצו של הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, "הרב מבריסק", המפלגות החרדיות לבסוף ביטלו את הרעיון, וזאת בתמורה למכתב תמיכה ממנו להצבעה בבחירות.
הצעות להקים חזית משותפת נמשכו גם בשנות ה-60, במיוחד לאור הקמת גח"ל והמערך.
החזית פעלה גם בעיריות, ובבחירות לעיריית ירושלים בשנת 1951 רצו המפלגות יחד. רשימת פאג"י, הקנאית יחסית לאגודת ישראל, רצה בנפרד והשיגה מקום אחד בעירייה.
נציגי הרשימה בכנסת.
16 מנדטים: &lt;br&gt;
חזית דתית מאוחדת
טלמרק (סגנון סקי)
טלמרק (Telemark skiing) הוא סגנון סקי ממשפחת הסקי הנורדי. סגנון זה מאפשר לקחת פניות מדויקות ואלגנטיות כאשר גולשים במורד הר, גם כאשר מדובר בתנאים קשים ובמסלול מאולתר. כמו כן ניתן לנוע במישור עם ציוד הטלמרק.
בדומה לסקי למרחקים (קרוס קאנטרי) החיבור בין המגף למגלשי הסקי הוא רק בחלק הקדמי של כף הרגל בעוד שהחלק האחורי חופשי. התצורה הזאת מאפשרת שימוש מסוים בסגנונות של הסקי למרחקים מה שמאפשר התניידות כמעט בכל תנאי שטח, כולל עליות.
הסקי הזה פופולרי הן כספורט עממי והן כספורט תחרותי בייחוד בצפון אמריקה וסקנדינביה.
החל מתחילת שנות התשעים מתקיימות תחרויות רשמיות בסגנון הטלמרק המאורגנות על ידי פדרציית הסקי הבינלאומית.
היסטוריה.
גם ענף זה פותח לראשונה על ידי סנדרה נורהיים הנורווגי. לראשונה נורהיים השתמש בסגנון בתחרויות קפיצות סקי כאשר לאחר הנחיתה הוא נהג לבצע פניה בסגנון טלמרק. ב-1868 נסע נורהיים עם קבוצת גולשים לאוסלו (אז נקראה "כריסטיאניה") לתחרות שנתית של גלישה במורד. נורהיים וחבריו הדהימו את הנוכחים בצורה הקלילה בה הם מבצעים פניות אלגנטיות תוך כדי גלישה במורד. בתקופה ההיא פניות כאלו היו קשות מאוד לביצוע ומרבית הגולשים העדיפו לגלוש בקו ישר. נורהיים וחבריו הציגו את הסגנון בו הם מבצעים פניה על ידי כיפוף הרגל הפנימית והשארת הרגל החיצונית ישרה. הסגנון התקבל בנורווגיה ומשם הופץ לאירופה הקונטיננטלית, אולם ב-1910 מתיאס זדרסקי האוסטרי הציג את סגנון ה"סטם" שמאפשר ביצוע פניות מדויקות ומהירות כאשר המגף נעול כולו על מגלש הסקי. הסגנון החדש התאים יותר לגלישה תחרותית ולמורדות התלולים של הרי האלפים, הוא היה קל יותר ללימוד ועד מהרה סגנון הטלמרק נזנח.
בשנות השישים של המאה העשרים חזר סגנון הטלמרק לתודעה עם עליה בפופולריות של טיולי חורף בחיק הטבע, בעיקר בארצות הברית. סגנון הטלמרק שמאפשר תנועה גם בתנאים קשים ועם טופוגרפיה משתנה התאים לצורך העניין והענף הנשכח חזר לפתע לתודעה, אם כי רק כספורט עממי. רק בתחילת שנות התשעים פדרציית הסקי הבינלאומית החלה לארגן תחרויות מקצועיות בסגנון הטלמרק.
ציוד.
מגלשי הסקי של הטלמרק דומים בצורתם למגלשי סקי אלפיני, אולם החיבור דומה לחיבור המקובל בסקי למרחקים כאשר רק החלק הקדמי של הרגל מחובר ואילו העקב חופשי. המגפיים עשויים לרוב מפלסטיק קשיח ומתחברים למגלשיים בשלושה פינים או בכבל הנפוץ יותר היום. אורך המקלות הוא בהתאם לתצורת המסלול; בירידות משתמשים במקלות קצרים כמו בסקי אלפיני, במישורים ועליות משתמשים במקלות ארוכים כמו בסקי למרחקים. הגולשים העממיים בדרך כלל משתמשים במקלות מתכווננים.
הטלמרק כספורט תחרותי.
כאמור התחרויות מאורגנות מאז תחילת שנות התשעים על ידי פדרציית הסקי הבינלאומית (FIS). קיימים שלושה סוגים רשמיים של תחרויות:
סללום ענק (Telemark Giant slalum)
תוואי המסלול דומה לזה של הסלאלום הענק בסקי אלפיני אלא שבטלמרק יש בנוסף גם קפיצה בה על הגולש להשיג מרחק מסוים, ועליו לנחות בצורת טלמרק כאשר רגל אחת מקופלת. ביצוע לא טוב של אחד משני האלמנטים הללו מוסיף שנייה לזמנו של הגולש, כך שהגולש יכול להיענש בשתי שניות סך הכול על קפיצה רעה. כמו כן פניות ללא טלמרק במהלך הסלאלום מוסיפות שנייה לזמנו של הגולש (שנייה לכל פניה).
טלמרק קלאסי
גם ענף זה מתחיל בסלאלום ענק אלא שמתווספים לו אלמנטים נוספים: סיבוב של 360 מעלות (לעיתים שני סיבובים), בדרך כלל בסוף הסלאלום ולאחר מכן קטע של סקי למרחקים בסגנון חופשי, במישור או בעליה. גם כאן פניה ללא טלמרק במהלך הסלאלום מוסיפה שנייה לזמנו של הגולש, ובקפיצה גולש יכול להיענש בתוספת של עד 7 שניות לזמנו. גם לקיחה לא טובה של סיבוב ה-360 מעלות תוסיף שנייה לזמנו של הגולש.
ספרינט קלאסי
דומה מאוד לטלמרק קלאסי, רק קצר יותר. האלמנטים של הניקוד דומים, השוני העיקרי הוא בגלישה במורד שמהירה יותר, טכנית פחות וקצרה יותר.
רדי מייד
רֶדִי מֶייד (באנגלית: Readymade, הגיע מהמונח בצרפתית: "Objet trouvé", אוֹבּזֶ'ה טרוּבֶה) הוא מונח שטבע האמן מרסל דושאן המתאר אמנות הנוצרת תוך שימוש באובייקטים או בחפצים יומיומיים. השימוש בחפצים כ'אמנות', כשהם מנותקים מן הקונטקסט המקורי שלהם, מרחיב בצורה משמעותית את החשיבה המקובלת אודות מה היא אמנות, בייחוד בעידן שבו המוצר ועיצובו מקבלים משנה חשיבות.
בין יצירות ה'רדי מייד' הידועות של דושאן נמצאת "מזרקה", שהיא משתנה ציבורית שאותה קנה האמן והציג אותה כיצירת אמנות. רדי מייד אחרים של דושאן היו "מתקן בקבוקים", "בטרם הזרוע השבורה" ועוד. לעיתים נעשים שינויים בחפצי הרדי מייד כדי להדגיש אמירה אמנותית כלשהי. כך לדוגמה, ביצירה של האמן מאן ריי - "מתנה" משנת 1921. זוהי יצירה המשלבת טכניקה של אסמבלאז', ומורכבת ממגהץ ברזל שעליו התקין האמן שורה של ווים או מסמרים קטנים, המעקרים את הפונקציונליות של האובייקט.
אמנים נוספים עושים שימוש בחומרי רדי מייד, תוך התאמתם ליצירה וטיפול אמנותי בהם, לעיתים תוך הרחקתם ממושג הרדי מייד כפי שהגה אותו דושאן. כאשר הטיפול בחפץ הוא דו ממדי, (לדוגמה, ניירות שונים המודבקים יחדיו), נקרא האובייקט קולאז'. כאשר האובייקט שנוצר הוא תלת ממדי, כגון תבליט התלוי על הקיר, נהוג לכנותו בשם אסמבלאז'. לעיתים האסמבלז' הופך להיות פיסול של ממש, בעיקר כתוצאה משימוש בשיטות פיסול מודרניות כגון ריתוך.
אמנים.
אמנים מודרניים רבים מוכרים בשימוש באובייקטים יומיומיים באמנותם. ביניהם ניתן למנות את:
רעידת האדמה בשאאנשי (1556)
רעידת האדמה בשָאַנְשִׂי או רעידת האדמה של נפת הואה היא רעידת האדמה הקטלנית ביותר בהיסטוריה. ברעידת האדמה נהרגו כ-830,000 איש. הרעידה התרחשה בבוקר ה-23 בינואר 1556 במחוז שאאנשי שבסין. רעידת האדמה השפיעה על תשעים ושבע נפות במחוזות שאנשי, שאאנשי, חונאן, ג'יאנגסו, גאנסו, חוביי, שאנדונג, חביי, חנאן ואנחווי. הרס רב נגרם בשטח ברוחב של 800 קילומטר, ובחלק מהמחוזות נהרגו 60% מהתושבים. רוב התושבים התגוררו בתקופה זו במערות שנחפרו בצוקי הלס שרובן התמוטטו במהלך האסון.
רעידת האדמה.
רעידת האדמה התחוללה בשנת 1556 בתקופתו של המלך צ'יאנצ'ינג משושלת מינג.
מרכז הרעש היה בנפת הואה בקרבת הר הואה בשאאנשי (קו רוחב 34.5, קו אורך 109.7). אומדנים מודרניים המבוססים על מידע גאולוגי מעריכים כי רעידת האדמה הייתה בעוצמת של 8 בסולם מגניטודה לפי מומנט. אומנם הייתה זו רעידת האדמה הקטלנית ביותר והחמישית במניין האסונות הטבעיים הקטלניים בהיסטוריה, אך היו כבר רעידות אדמה בעוצמה חזקה מזו. רעידות אדמה משניות אירעו כמה פעמים בחודש במשך כחצי שנה אחר־כך.
בתולדות סין מתוארת רעידת האדמה כך:
המלומד צ'ין קדה שרד את רעידת האדמה ורשם עליה בפרוטרוט. בין מסקנותיו מרעידת אדמה זו "בהתחלת רעידת האדמה, אנשים המצויים בבניינים חייבים לא לנסות לצאת מהם. יש להתכווץ ולהמתין לשעת־כושר. אפילו יתמוטט הקן, ביצים אחדות בתוכו עשויות להישאר שלמות". מסקנה זו יכולה לציין שרבים נהרגו בשעה שניסו להימלט בעוד שאחרים שנשארו במקומם שרדו.
הנזק.
מיליוני אנשים חיו בתקופה זו במערות שנחפרו בצוקים הגבוהים באזור רמת הלס. לס הוא סוג של קרקע המורכבת מגרגרי טין שהסופות השקיעו על הרמה במשך עידנים. קרקע הלס החרסיתית נוצרה במשך מיליוני שנים בשל הרוח שהעיפה את גרגרי הטין לאזור ממדבר גובי. לס הוא סוג קרקע שרמת הבליה שלו גבוהה והוא מעוצב בקלות בכוח המים והרוח. רמת הלס והקרקע המאובקת שלה מכסה כמעט את כל המחוזות שאנשי, שאאנשי וגאנסו וחלקים ממחוזות נוספים. רוב האוכלוסייה התגוררה בצוקים אלה, במגורים הקרויים יאודונג. עובדה זו תרמה במידה ניכרת למחיר הדמים. רעידת האדמה גרמה למפולות עפר שהרסה את המערות. כמות ההרוגים, מוערכת מסורתית בכ-830,000 איש.
לא ניתן להעריך את הנזק שנגרם עקב רעידת האדמה במונחים מודרניים. הנזק הנלווה לרכוש היה כה גבוה שכמעט לא ניתן לחשבו – אזור שלם של לב סין נהרס וכ-60% מאוכלוסיית האזור נמחתה. מחיר הנזק שווה־ערך להרס המוחלט הנגרם מפצצה גרעינית (אם כי ללא השפעות הלוואי של פצצה כזו).