עם חזרתו לחיים האזרחיים למד ספארקס בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולורדו וסיים את לימודיו בשנת 1947. לאחר שפתח משרד עורכי דין בדלתא, קולורדו, הוא נבחר שם לפרקליט המחוז והתמודד כמועמד המפלגה הדמוקרטית. לאחר הפסד בחירתו מחדש בשנת 1952, המושל אד ג'ונסון מינה את ספארקס למלא קדנציה בבית המשפט העליון בקולורדו. בסוף תקופת כהונה זו הוא חזר לעסוק בעריכת דין בדלתא. הוא שירת גם במשמר הלאומי של צבא קולורדו, במיוחד במהלך משבר הטילים בקובה בשנת 1962 ובשנים 1968–1979 שימש כמפקדו, ופרש כבריגדיר גנרל (המקבילה לתא"ל בצה"ל).
שמונה שבועות אחרי יום הולדתו התשעים, ספארקס מת בקולורדו מסיבוכים עקב דלקת ריאות.
את דמותו במיני-סדרה , גילם בראדלי ג'יימס.
משאל העם באוגנדה (2000)
משאל העם בנושא אישור דמוקרטיה רב-מפלגתית התקיים באוגנדה ב־29 ביוני 2000. המצביעים נשאלו האם הם רוצים להשאיר המצב הקיים בו מצביעים לפוליטיקאים עצמאיים, או להחליף לשיטת בחירות רב-מפלגתית.
במשאל השתתפו 51.1% מבעלי זכות ההצבעה, ונבחרה בו שיטת ההצבעה לפולטיקאים עצמאים. אפשרות זו זכתה עם 90.7% תומכים בעד.
משאל עם שני בנושא נערך בשנת 2005, והתקבלה בו תוצאה הפוכה.
רצח סלינה
סלינה קינטנייה-פרס הייתה זמרת-יוצרת לטינית מהמובילות בעולם, שזכתה בתהילה בינלאומית הן בזכות חברותה בלהקת סלינה ולוס דינוס והן בזכות קריירת הסולו שלה, במסגרתה שחררה שירים בספרדית ובאנגלית. אביה, אברהם קינטנייה ג'וניור, ששימש כמנהלה, מינה את יולנדה סלדיבר (שלימים תתנקש בחייה) לנשיאת מועדון המעריצים שלה בשנת 1991, לאחר שהפצירה שוב ושוב שיאשרו לה להקים מועדון כזה. בינואר 1994 הפכה סלדיבר למנהלת הבוטיקים של הזמרת. העובדים, מעצבת האופנה ובת דודתה של סלינה, החלו להתלונן על סגנון הניהול הבעייתי של סלדיבר. בינואר 1995 החל קינטנייה ג'וניור לקבל שיחות טלפון ומכתבים ממעריצים זועמים, שטענו כי אף על פי ששילמו דמי חברות במועדון המעריצים, לא קיבלו דבר בתמורה. הוא חקר את תלונותיהם, ומצא ראיות לכך שסלדיבר מעלה בכספי מועדון המעריצים והבוטיקים של סלינה באמצעות שיקים מזויפים, בסך כולל של כ-60,000 דולרים. לאחר שמשפחת קינטנייה התעמתה איתה, קנתה סלדיבר אקדח, פיתתה את סלינה להגיע למוטל שבו שהתה וירתה בגבה. חרף מאמצי הרופאים להצילה, נקבע מותה של סלינה כתוצאה מאובדן דם.
זהו אחד ממקרי הרצח המוכרים ביותר בכל הזמנים. הקהילה הלטינית הושפעה עמוקות ממקרה הרצח ורבים נסעו אלפי קילומטרים כדי לבקר בביתה, בבוטיקים ובזירת הפשע, והתפללו לעילוי נשמתה בכנסיות. רשתות הטלוויזיה הגדולות בארצות הברית קטעו את התוכניות הקבועות שלהן על מנת לדווח על הרצח בזמן אמת. תגובות הציבור למותה של סלינה הושוו לאלה שבאו בעקבות מותם של ג'ון לנון, קורט קוביין וג'ון פ. קנדי. ב-12 באפריל 1995 (כשבועיים לאחר מותה) הכריז מושל טקסס באותה עת, ג'ורג' ווקר בוש, על "יום סלינה": אירוע רשמי של המדינה, שחל בסמוך ליום הולדתה. על החלטה זו נשמעה ביקורת ציבורית, מכיוון ש"יום סלינה" חפף באותה שנה את חג הפסחא.
בעת מותה של סלינה, מוזיקת הטחאנו הייתה אחת מתת-הסוגות הפופולריות ביותר בעולם המוזיקה הלטינית בארצות הברית. היא כונתה "מלכת מוזיקת הטחאנו" והפכה לאמן הלטיני הראשון והיחיד בהיסטוריה, שהצליח לכבוש עם אלבום ("Dreaming of You" משנת 1995) את פסגת מצעד הבילבורד 200. מספר שנים לאחר הירצחה, דעכה הפופולריות של מוזיקת הטאחנו. במהלך משפטה של סלדיבר (שכונה "משפט המאה" ו"המשפט החשוב ביותר עבור הקהילה הלטינית"), אמרה כי ירתה בטעות בסלינה בעת שניסתה להתאבד. סלדיבר נמצאה אשמה ברצח ונגזר עליה מאסר עולם. בשנת 1997 יצא לאקרנים הסרט "סלינה", המתאר את סיפור חייה, בכיכובה של ג'ניפר לופז.
רקע.
מועדון המעריצים של סלינה.
סלינה נולדה ב-16 באפריל 1971 בלייק ג'קסון, טקסס, לאברהם קינטנייה ג'וניור, מוזיקאי לשעבר ולמרצ'לה אופליה קינטנייה. סלינה הוכנסה לתעשיית המוזיקה באמצעות אביה, שראה אותה כמתאימה לתעשייה וטען כי "היה לה תזמון ויכולות מושלמות להצליח בכך". הוא צירף את ילדיו ללהקת סלינה ולוס דינוס, שכללה את קינטנייה השלישי על הבס, סוזט קינטנייה על התופים, וסלינה כסולנית. הלהקה הפכה למקור ההכנסה העיקרי של המשפחה לאחר שזו גורשה מביתה בעקבות . המשפחה הגישה בקשה לפשיטת רגל לאחר שהמסעדה המקסיקנית של קינטנייה ג'וניור חדלה להניב רווחים עקב המשבר. בהמשך עברה המשפחה לקורפוס כריסטי שבטקסס, וסלינה ולוס דינוס החלה להקליט מוזיקה באופן מקצועי. בשנת 1984 הוציאה הלהקה את התקליט הראשון שלה, "Selena y Los Dinos", על ידי חברת תקליטים קטנה ועצמאית.
קינטנייה ג'וניור רצה שילדיו יקליטו מוזיקת טחאנו (סוגה מוזיקלית הנשלטת בעיקר על ידי גברים) וכיוון את הלהקה להצליח בתחום. הפופולריות של סלינה כזמרת גברה לאחר שזכתה בפרס מוזיקת הטחאנו בקטגוריית "סולנית השנה" בשנת 1987. בעקבות כך, הוצע לה חוזה הקלטות גדול עם חברת התקליטים קפיטול EMI לטין בשנת 1989.
יולנדה סלדיבר הפכה לחובבת מוזיקת טחאנו באמצע שנות השמונים. במקור, היא לא אהבה את סלינה מכיוון שהיא זכתה בכל פרסי הטחאנו בזמן שהאמנים שהיא העריצה הפסידו לה. באמצע 1991 נכחה סלדיבר עם אחייניתה באחת מהופעותיה של סלינה בסן אנטוניו, טקסס. היא הפכה לחובבת נלהבת של סלינה והעריצה את הנוכחות הבימתית שלה. היא חיבבה במיוחד את השיר "Baila Esta Cumbia". יממה לאחר מכן, חיפשה סלדיבר ללא הצלחה דוכנים שמכרו מזכרות מאותה ההופעה. בהמשך, חשבה על רעיון: להקים מועדון מעריצים של סלינה באזור סן אנטוניו כדי לקדם אותה. לדברי קינטנייה ג'וניור, סלדיבר ניסתה ליצור איתו קשר והשאירה לו חמש עשרה הודעות (לטענתה, השאירה רק שלוש). לבסוף, הוא יצר איתה קשר כדי לדון ברעיון שלה להקים מועדון מעריצים. לאחר שנפגש עמה, הוא אישר את הרעיון ונתן לה אישור להמשיך.
סלדיבר הפכה למייסדת ולנשיאה בפועל של מועדון המעריצים סלינה בסן אנטוניו ביוני 1991. כנשיאה, היא הייתה אחראית על מוצריה של סלינה ואספה 22 דולרים מחברי המועדון כדי לקדם אותה ואת המוצרים כאחד. בין היתר, היא הייתה אחראית על תאריכי הופעות וריאיונות, פגישות עם מעריצים וכולי. ההכנסות ממועדון המעריצים נתרמו לעמותות. סוזט הייתה איש הקשר בין סלדיבר למשפחת קינטנייה; סלדיבר לא פגשה את סלינה עד דצמבר 1991. השתיים הפכו לחברות קרובות ומשפחת קינטנייה סמכה עליה. בשנת 1994, סלדיבר צירפה למעלה מ-8,000 מעריצים חדשים למועדון. על פי כתבת החדשות מריה סלסטה ארראס, סלדיבר הפכה ל"עוזרת היעילה ביותר שהייתה לזמרת". ארראס כתבה שאנשים שמו לב כמה סלדיבר הייתה להוטה להרשים את סלינה ועשתה כל מה שהיא אמרה לה לעשות. אדם אחד אמר לארראס, "אם סלינה הייתה אומרת 'לקפוץ!', [סלדיבר] הייתה קופצת שלוש פעמים". סלדיבר ויתרה על הקריירה שלה כאחות מוסמכת בבית חולים עם חולי סרטן סופני ומחלות הקשורות למערכת הנשימה. היא החליטה להשקיע את כל זמנה בניהול מועדון המעריצים של סלינה, אף על פי ששכרה היה נמוך בהרבה מזה שהיה בעת שעבדה כאחות.
הבוטיקים של סלינה.
בשנת 1994 פתחה סלינה שני בוטיקים בשם בקורפוס כריסטי ובסן אנטוניו; היו בהם מכוני יופי פנימיים. קינטנייה ג'וניור חשב שסלדיבר היא מועמדת פוטנציאלית לניהול הבוטיקים. הוא האמין שהיא הבחירה הטובה ביותר בגלל ההצלחה שלה בניהול מועדון המעריצים של סלינה. לבסוף, המשפחה הסכימה; בינואר 1994 הפכה סלדיבר למנהלת הבוטיקים. בספטמבר 1994 החתימה סלינה את סלדיבר כסוכנת הרשמית שלה בסן אנטוניו. לאחר שהפכה למנהלת הבוטיקים, עברה סלדיבר מדרום סן אנטוניו לקורפוס כריסטי, כדי להיות קרובה יותר לסלינה. בריאיון ל-"Primer Impacto" בשנת 1995 אמר קינטנייה ג'וניור כי הוא "לא תמיד נתן אמון בסלדיבר", אם כי המשפחה עצמה מעולם לא מצאה דבר מוזר בהתנהגותה. סלדיבר הייתה מורשית לחתום על המחאות והייתה לה גישה לחשבונות הבנק הקשורים למועדון המעריצים ולבוטיקים של סלינה.
סלינה נתנה לסלדיבר את כרטיס האמריקן אקספרס שלה לצורך ניהול החברה. עם זאת, סלדיבר השתמשה בו כדי לשכור מכוניות לינקולן טאון-קאר, לשהות במסעדות יוקרתיות ולקנות שני טלפונים סלולריים. צוות הבוטיקים התלונן על כך שסלדיבר הייתה "נחמדה" כשסלינה הייתה בסביבה, אך כשלא הייתה בסביבה, התייחסה אליהם בצורה מזלזלת ולא ראויה. בהמשך, התגלה כי בחשבונות הבנק של החברה לא היה מספיק כסף כדי לשלם חשבונות. הצוותים בשני הבוטיקים צומצמו משלושים ושמונה עובדים לארבעה עשר עובדים, היות שסלדיבר פיטרה את אלה שלא חיבבה. העובדים שנותרו החלו להתלונן בפני סלינה על סלדיבר, אך זו לא האמינה שחברתה תפגע בה או בעסקיה. על פי הדיווחים העובדים אמרו לסלינה כי סלדיבר היא "דו פרצופית ולא יציבה". לאחר מכן, יצרו העובדים קשר עם קינטנייה ג'וניור, שהזהיר את סלינה כי סלדיבר עשויה להיות אדם מסוכן, אך זו לא האמינה שסלדיבר תפגע בה.