Static block
Instance block
חנות אאוטלט
רנה נוויל
רְנֶה נֶוויל (René Victor Neuville; 30 באוקטובר 1899, גיברלטר – 23 ביוני 1952, ירושלים) היה דיפלומט צרפתי, שכיהן כקונסול צרפת בירושלים, ומחלוצי המחקר הפרהיסטורי בארץ ישראל.
קורות חייו.
רְנֶה נֶוויל, שנולד בגיברלטר בעת שאביו שירת כקונסול צרפת במקום, הצטרף לשירות החוץ הצרפתי מיד בתום מלחמת העולם הראשונה. תחילה הוצב בטנג'יר ואחרי כן בוֶנטימיליה שבאיטליה, שם התמקד בלימודי אגיפטולוגיה. ב-1927 הוצב בירושלים כסגן הקונסול הצרפתי, ובמשך אחת-עשרה השנים הבאות התמסר לחקר הפרהיסטוריה של ארץ ישראל. רנה נוויל היה פעיל בחברה המזרחנית הארץ-ישראלית וחבר הנהלתה, ובשנת 1931 אף כיהן כנשיא החברה. כמו כן היה חבר במועצה הארכאולוגית המייעצת של מחלקת העתיקות המנדטורית.
ב-1937 הוצב מטעם משרד החוץ של צרפת בארצות צפון אפריקה, ובשהותו במרוקו המשיך במחקריו באתרים פרהיסטוריים. אחרי מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה הצטרף לכוחות צרפת החופשית, מונה לקונסול הכללי של צרפת בארץ ישראל ובעבר הירדן ושימש בתפקיד זה עד למותו.
חלקו במחקר הפרהיסטורי.
במרוצת השנים שבהן שהה בארץ (1928–1937, 1946–1949) ניהל רנה נוויל חפירות באתרים פרהיסטוריים במדבר יהודה מטעם המכון לפלאונטולוגיה של האדם בפריז: במערות אֻם קַטַפָה, אבו זיף, צַחבָּה, א-טַבַּן, אֻם נְקוּס, עֵין סַח'רי, אֻם א-זֻויתינה ואֻם קַלעָה, במחסי-הסלע עִרק אל-אחמר ואל-קֻצַיר, וכן בטרסות אל-חִ'יאם ואבו זיף. בשנים 1929–1934 השתתף בחפירותיו של אלכסיס מאלון בתלוליות ע'סול מטעם המכון האפיפיורי למקרא, ובשנים 1934–1935 חפר לצד משה שטקליס במערת קפזה (קדומים) שלמרגלות הר הקפיצה. לפני פטירתו ב-1952 הספיק לחפור שנית באום קטפה ולקבל לידיו שני אוספים מן החפירות שערכו עוזריו הבדואים באתרים נוספים, ואלה פורסמו על ידי ז'אן פרו.
כבר ב-1934 סיכם נוויל, לראשונה, את הסכימה של שלבי התקופה הפלאוליתית העליונה בארץ ישראל. נוויל, לצד דורותי גארוד ואלפרד רוּסט , שחפר בסוריה, התווה את המסגרת הכרונו-תרבותית של הפרהיסטוריה באזורנו המשמשת בעיקרה עד היום. לפני פטירתו הספיק נוויל להפיק את חיבורו המקיף על התקופות הפלאוליתית והמזוליתית במדבר יהודה, שבו הציג את תוצאות מחקריו ועליו זכה בפרס בּוֹרדין (Prix Bordin) מטעם האקדמיה לכתובים ולספרות המסונפת למכון של צרפת. החיבור כלל גם את מחקריהם של עמיתיו, הגאולוג יעקב בן-תור והזואולוג גאורג האז מהאוניברסיטה העברית ושל הארכאולוג ז'אן פרו והפלאונטולוג ריימונד וופרי (Vaufrey) מהמרכז הלאומי למחקר מדעי בצרפת .
נציג צרפת בארץ ישראל.
נוויל נמנה עם שורת דיפלומטים-ארכאולוגים ששרתו בקונסוליה הצרפתית בירושלים, דוגמת פול-אמיל בוטה, שכיהן כקונסול הכללי של צרפת בירושלים, ושארל קלרמון-גנו, ששימש בה כמתורגמן. נוויל הקדיש חיבור מיוחד לתולדות נציגי צרפת בירושלים מאז המאה ה-17.
כנציג צרפת בארץ ישראל ובעבר הירדן פעל נוויל בהתאם לעמדת ממשלתו למען בינאום ירושלים (לפי תוכנית החלוקה מ-1947) מתוך ההכרה שרק במסגרת זו יובטחו המקומות הקדושים לנוצרים ונחלותיה ההיסטוריות של צרפת בירושלים ובסביבתה. נוויל היה חבר בוועדה הקונסולרית שמינתה מועצת הביטחון של האו"ם ב-1948 להפסקת האש בירושלים ובחלק מתקופת פעולתה עמד בראשה. על אף ההפגזות שניתכו על ירושלים במלחמת העצמאות לא עזב נוויל את מגוריו בקונסוליה ואף הקפיד על הנפת דגל צרפת מדי יום ביומו.
בשנים סוערות אלה לא היה בכוחו להתמקד בפעולה מדעית כאוות נפשו, אף שלא הרפה ממנה.
רנה נוויל היה מעוטר לגיון הכבוד הצרפתי (ב-1936 התכבד בדרגת אביר וב-1948 הועלה לדרגת קצין) ובעל דרגת מפקד במסדר אבירי הקבר הקדוש .
נוויל נפטר ב-1952 בירושלים אחרי מחלה קשה. מסע ההלוויה יצא מבניין הקונסוליה הצרפתית, עבר בשער מנדלבאום והסתיים בכנסיית סנטה אנה שבעיר העתיקה, שם נקבר.
א"ל סוקניק, ראש המחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, הדגיש בהספדו את הלהט שאִפיין את נוויל הן במילוי תפקידו כנציג ממשלת צרפת והן בעבודת המחקר המדעי.
קישורים חיצוניים.
בסיום ההספד של ז'אן פרו, בעמודים 627–628, מובאת רשימה ממבחר כתביו של נוויל
גבעת הרקפות (רמות מנשה)
פרשת הירי במחבל בחברון (2016)
נריוס ואלסקיס
נריוס ואלסקיס (בליטאית: Nerijus Valskis; נולד ב-4 באוגוסט 1987) הוא כדורגלן ליטאי המשחק בעמדת החלוץ בצ'נאיין.
קריירה.
ואלסקיס גדל במחלקת הנוער של פולוניה וילנה, ובגיל 18 הצטרף לז'לגיריס וילנה, במדיה שיחק עונה אחת. בשנת 2006 עבר לקבוצת קאונו ז'גריאי, ובינואר חתם בשילוטה. בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השנייה בליטא, וואלסקיס חתם בקבוצת FBK קובנה, עמה זכה באליפות ליטא. בעונת חתם בסמורגון מהליגה השנייה בבלארוס, ובעונת חזר לקובנה. בעונה שלאחר מכן שיחק ואלסקיס בליפאייס מטאלורגס מליגת העל הלטבית, ובעונת שיחק במינסק מליגת העל הבלארוסית.
לאחר שחזר לליטא שיחק ואלסקיס בקבוצת סודובה, ובעונת היה מלך שערי הליגה הליטאית ונבחרת לכדורגלן העונה בליטא. בינואר חתם ואלסקיס בקבוצת CSU קראיובה מהליגה השנייה ברומניה. אחרי שנה חתם בויגרי סוולקי מהליגה השנייה בפולין. בקיץ חזר לליטא וחתם בקבוצת טרקאי, במדיה שיחק שנה וחצי.
ב-16 בינואר 2017 הגיע ואלסקיס לישראל וחתם בקבוצת בני יהודה תל אביב. כעבור שישה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 2–0 על מ.ס. אשדוד. במשחקו השני בקבוצה פתח בהרכב וכבש צמד שערים בניצחון 4–0 על הפועל אשקלון במסגרת שמינית גמר גביע המדינה. ב-4 בפברואר 2017 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול בית"ר ירושלים שהסתיים בתיקו 1–1, ועד תום העונה כבש ארבעה שערים ב-14 הופעות ליגה וזכה עם הקבוצה בגביע לאחר ששיחק 120 דקות במשחק הגמר מול מכבי תל אביב. בעונת 2017/2018 כבש שבעה שערים ב-35 הופעות ליגה, ובסופה עזב את המועדון וב-6 ביוני 2018 חתם בראטצ'אבורי מירט פול התאילנדית, במדיה כבש תשעה שערים ב-15 הופעות.
ב-1 בינואר 2019 חזר ואלסקיס לישראל וחתם בהפועל תל אביב עד לסיום העונה. ב-17 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר נכנס כמחליף בהפסד 1–2 להפועל חדרה בשמינית גמר גביע המדינה. את שערו היחיד במדי הפועל תל אביב כבש ואלסקיס ב-16 במרץ 2019, בניצחון 5–1 על מ.ס. אשדוד, ובתום העונה שוחרר מהמועדון. ב-6 ביולי 2019 חתם בצ'נאיין ההודית.
ב-21 באוגוסט 2020, ואלסקיס חתם בג'מדשפור.
נבחרת ליטא.
ב-11 באוקטובר 2013 ערך ואלסקיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא, בניצחון 2–0 על . ב-29 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–0 על במסגרת הגביע הבלטי.
קרב סילבה ארסיה
קרב סילבה ארסיה הוא קרב שהתרחש בשנת 509 לפנה"ס בין הרפובליקה הרומית שזה עתה נוסדה, לבין הכוחות הנאמנים למלך הרומי הגולה לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס וכוחות אטרוסקים. הקרב הסתיים בניצחון רומי. המקורות המצויים בידינו העוסקים בקרב זה הם ספריהם של פלוטרכוס וטיטוס ליוויוס. עם זאת, במחקר המודרני הקרב נחשב לאגדי למחצה.
רקע.
בשנת 509 לפנה"ס, בעקבות פרשת אונס לוקרטיה, הודח מלך רומא לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס בהפיכה ללא שפיכות דמים אשר הונהגה בידי קבוצת אצילים בהנהגת לוקיוס יוניוס ברוטוס. ברוטוס הפך את רומא לרפובליקה, ומונה כקונסול לצד לוקיוס טרקיניוס קולאטינוס. עם זאת, טארקוויניוס לא אמר נואש, וניסה ליזום הפיכה ברומא. ההפיכה נכשלה, והמעורבים בה (וביניהם שניים מבניו של ברוטוס) הוצאו להורג. בעקבות המאורע, הוחלף קולאטינוס בפובליוס ולריוס. טארקוויניוס החל להסית את ערי האטרוסקים (טארקוויניוס עצמו היה אטרוסקי במוצאו) כנגד רומא. בסופו של דבר גייסו הערים האטרוסקיות ויי וטרקוויניה צבא ויצאו כנגד רומא. הצבאות נפגשו ביער סילבה ארסיה ליד רומא. על חיל הפרשים הרומי פיקד ברוטוס, בעוד על חיל הרגלים הרומי פיקד ולריוס. אצל האטרוסקים, המלך הגולה פיקד על חיל הרגלים, ובנו ארונס טארקוויניוס על חיל הפרשים.
הקרב.
הפרטים הידועים על הקרב עצמו הם אגדתיים בבירור. על פי המקורות, הקרב נפתח בהסתערות חילות הפרשים של שני הצדדים. ארונס נמלא זעם כאשר זיהה את ברוטוס מתקרב על סוסו תחת סמלי השלטון הרומאים וביקש להילחם בו בעצמו. ברוטוס שזיהה את המתקפה המתקרבת בחר להשיב לחימה. בזעמם, התעלמו שני הפרשים מביטחונם האישי והתרכזו רק בהסבת נזק לצד השני. כפועל יוצא נהרגו ברוטוס וארונס, האחד מחניתו של השני, ונפלו ארצה מסוסיהם. לאחר מכן באה הסתערות הרגלים, ובה כל צד ניצח באגף הימני והפסיד באגף השמאלי. על פי המסופר, עם לילה חזרו חיילי שני הצדדים למחנותיהם, ולפתע הדהד קול של אחד האלים בשדה הקרב, אשר הכריז כי לאטרוסקים יש הרוג אחד יותר משל הרומאים. על פי טיטוס ליוויוס, עם בוקר לא נראה אף אטרוסקי באופק, וולריוס אסף את השלל וחזר לרומא. פלוטרכוס לעומת זאת טוען, ש-5,000 אטרוסקים נותרו במחנה ועוד באותו הלילה יצאו הרומאים למתקפה מחודשת והשמידו אותם. כשנספרו החללים, התגלה כי האטרוסקים איבדו 11,300 והרומאים בדיוק אחד פחות.
תוצאות.