ההקלה שהייתה נראית באופק התפוצצה בתחילת מארס בשל פרשת דמשק. הדיווחים בתקשורת העולמית על פרשת העלילה בדמשק ועל כך שיהודי דמשק הודו כי רצחו את האב תומאס חיזקו את אמונת הקהילה הנוצרית באמיתות הרצח. הקונסול הבריטי דיווח כי "היוונים צעקו בקול רם שהצדק לא נעשה להם וכי הרב וראשי הקהילה היו צריכים להיות כלואים... כדי לשמור על שקט האוכלוסייה הוחלט שיש לעצור אותם". ואכן, שמונה יהודים נעצרו, ובהם הרב הראשי ודוד מזרחי מראשי הקהילה, שעונו על ידי תלייתם מווים בתקרה בנוכחות הקונסולים האירופיים. מזרחי איבד את הכרתו לאחר שש שעות, בעוד שהרב הוחזק שם במשך יומיים עד שסבל מדימום. למרות העינויים שניהם לא הודו והם שוחררו לאחר כמה ימים. ששת היהודים הנותרים נשארו בכלא עד לתחילת אפריל. במהלך העינויים נכחו גם כמה מן הקונסולים האירופאים כמו א. מאסה משוודיה וג'י ג'י וילקינסון מבריטניה ומילאו תפקיד מפתח בחקירה. במהלך חקירתו של הרב הראשי שאל וילקינסון, בהתייחסו להחלטתו המוקדמת של הקאדי לדחות את המקרה: "מה ניתן ללמוד על כושר השיפוט של המולא המוסלמי מן המקרה בדמשק אשר מוכיח לנו כי לפי התלמוד יש צורך בדם ילדים נוצרים לשם הכנת המצות בפסח?"
התערבות בינלאומית.
בימים הראשונים של המצור הצליח מישהו מבפנים להבריח מכתב מהרובע היהודי להנהגה היהודית בקונסטנטינופול. רק ב-27 במרץ העבירו מנהיגי הקהילה היהודית בבירה העות'מאנית את המכתב למשפחת רוטשילד, יחד עם קריאה דומה לעזרה מיהודי דמשק. במסמכים אלה, צירפו המנהיגים היהודים את חוות דעתם, שבה הטילו ספק ביכולתם להשפיע על הסולטאן.
התערבותם של הרוטשילדים נשאה פרי במהרה. ראש בית משפחת רוטשילד בווינה, סלומון מאיר רוטשילד , מילא תפקיד מפתח בגיוס מימון עבור האימפריה האוסטרית, והיה לו קשר הדוק עם הקנצלר האוסטרי קלמנס ונצל פון מטרניך. ב-10 באפריל שיגר הקנצלר הוראה בדבר שתי הפרשיות, דמשק ורודוס אל ברתולומאוס פון שטירמר - שגריר בקונסטנטינופול ואל אנטון פון לורין - קונסול באלכסנדריה. בדבריו כתב מטרניך כי "ההאשמה שנוצרים נרצחים לשם איזה חג פסח הצמא לדם היא מטבעה אבסורד..."
אף באנגליה נדרשה הקהילה היהודית להגיב על הקריאות לעזרה מרודוס ודמשק. מועצת הנציגים של יהודי בריטניה התכנסה ב-21 באפריל כדי לדון בדבר עלילות הדם. הם החליטו לבקש מהממשלות הבריטיות, האוסטריות והצרפתיות להתערב בעניין אצל הממשלה העות'ומנית ולהפסיק את הרדיפות. ההחלטה לגנות את העלילות הרצחניות פורסמה כפרסומת בתשלום ב-35 כתבי עת בריטיים והופיעה פעמיים בעיתונים החשובים ביותר. ב-30 באפריל, נפגשה משלחת שנבחרה על ידי המועצה עם הנרי טמפל - אז שר החוץ, שכינה את עלילת הדם "דיבה" והצהיר כי "יש להפעיל את יכולת ההשפעה של בריטניה על מנת לעשות סוף למעשי הזוועות" במכתבו מ-5 במאי אל הלורד ג'ון פונסונבי , השגריר הבריטי בקונסטנטינופול, הורה לו שר החוץ להעביר את כל החומר על פרשת רודוס לממשלה העות'מאנית "בצורה רשמית ובכתב" ו"לדרוש קיומה של חקירה מיידית וקפדנית בנושא, במיוחד לאור הטענה כי מעשי הזוועה בוצעו בהנחיית הנוצרים והקונסולים האירופיים".
בשלב זה נוצר קונצנזוס בתוך הקהילה הדיפלומטית האירופית בקונסטנטינופול כי יש לעצור את רדיפת היהודים הנאשמים. דעה זו נתמכה לא רק על ידי הלורד פונסונבי (שגריר בריטניה), אלא גם על ידי פון שטירמר (שגריר אוסטריה), אשר מהתכתבותו עם הקנצלר האוסטרי ניתן לראות כי הוא לא היה משוכנע כלל בחפותם של היהודים, על ידי השגריר הצרפתי אדוארד פונטוס, שממשלתו עמדה לצד הקונסולים הצרפתים שתמכו בעלילות דם ברודוס ובדמשק, ועל ידי שגריר פרוסיה הנס פון קוניגסמרק. כתוצאה מכך, הדרך הייתה פתוחה בפני לורד פונסונבי, שהיה הדיפלומט החזק ביותר בקונסטנטינופול, להתערב ללא עוררין למען יהודי רודוס.
סיום הפרשה.
הקמת וועדת חקירה.
בתגובה לבקשתו של המושל יוסף פחה, שלחה הממשלה העות'ומנית את הוראותיה לרודוס, אשר הגיעו בסוף אפריל. נקבע כי הממשלה תקים ועדת חקירה רשמית אשר בפניה יציגו נציגי הקהילות היהודיות והיווניות את ראיותיהם. באמצע מאי שלחה הממשלה הוראה לשחרר לבינתיים את ששת האסירים היהודים הנותרים. ב-21 במאי הם נקראו להעיד בפני הוועדה (ה"שורה") ושוחררו תחת ערבויות זקני הקהילה היהודית.
הנוצרים הגיבו לפעולות אלו של השלטון המרכזי בזעם מחודש כלפי היהודים, כך שבסוף חודש מאי הייתה הרגשת אלימות באוויר. היהודים תיארו מקרים רבים שבהם הותקפו או הוכו על ידי היוונים, אך כאשר התלוננו על כך בפני המושל, הוא ציווה להלקותם. הקאדי התנער ממעשיו של המושל, אך הלה הצהיר כי פעל לפי דרישת הקונסולים. נוסף על כך הורה המושל על מעצרם של חמישה יהודים נוספים.
המשלחות היוונית והיהודית מרודוס, שכל אחת מהן מנתה חמישה אנשים, הגיעה לקונסטנטינופול בירת האימפריה ב-10 במאי, שם הצטרפו אליהם הקאדי, הקונסול הצרפתי וסגן הקונסול האוסטרי. ב-26 במאי ערך בית המשפט הזמני לחקירה את הפגישה הפתוחה הראשונה בראשותו של ריפאט ביי. הקאדי טען ש"הפרשה כולה היא תולדה של שנאה ויזמו אותה הייתה הקונסולים האנגלים והאוסטרים בלבד". הקונסולים התעקשו על אשמת היהודים, והציגו עדות כתובה של עמיתיהם שנשארו ברודוס.
הזיכוי.
המקרה התגלגל במשך חודשיים נוספים, כששגריר בריטניה התעקש להדגיש את נושא העינויים שעברו העצורים תחת פקודתו של מושל רודוס. לבסוף, ב-21 ביולי הוכרז פסק-הדין. בחלקו הראשון, בו נידון התיק בין "האוכלוסייה היוונית של רודוס - התובע, לבין האוכלוסייה היהודית - הנאשמת", התוצאה הייתה זיכוי מוחלט. בחלקו השני פוטר יוסוף פשה מתפקידו כמושל רודוס משום "שהפעיל נהלים אסורים נגד היהודים שאינם מוסמכים בשום אופן על פי החוק". בתגובה להחלטה שיבח השגריר הבריטי את החקירה אשר במהלכה "נבחנה פרשת רודוס בהגינות" וקרא להכרעת הדין "הוכחה מובהקת לצדק ולהומניות בה פועל השער העליון".
ראו גם.
עלילת דמשק
יחסי דנמרק–הונגריה
בין ממלכת דנמרק לבין הונגריה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, שנשלחו 12.000 חיילים הונגרים לדנמרק דרך גרמניה. לאחר המרד ההונגרי בשנת 1956 נמלטו 1,400 הונגרים לדנמרק, ו-137 מיליון כתר דני נאספו כדי לסייע להונגרים. בשנת 1948 נחתם הסכם תשלומים בין שתי המדינות, ב-18 ביוני 1965 נחתם הסכם הטבות לאינטרסים דניים בהונגריה, וב-20 באוקטובר 1969 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי, תעשייתי וטכני.
שיתוף פעולה.
דנמרק, מסייעת להונגריה בחקלאות, חינוך ובבריאות, וקולופלאסט, לגו וקבוצת איי.פי. מולר - מארסק הם חלק מהמשקיעים הדנים בהונגריה. יותר מ-200 אמנים דנים השתתפו בפסטיבל האביב בבודפשט 2010, שהחל ב-5 באפריל.
יחסים דיפלומטיים.
הונגריה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, וקונסוליה כללית באורהוס, מאידך, דנמרק מחזיקה בהונגריה רק שגרירות בבודפשט
ביקורים רשמיים.
בשנת 1987 ביקרה מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בהונגריה, וב-12 ביוני 2007 ביקר ראש ממשלת הונגריה פרנץ גיורצ'אני בדנמרק. ב-19 במרץ 2010, יורש העצר הדני פרדריק, נסיך דנמרק ושר החוץ הדני פר סטיג מולר ביקרו בבודפשט במהלך פסטיבל האביב.
מירוסלב רדוליצה
אוזנן חום
אוזנן חום (שם מדעי: "Plecotus auritus") הוא מין של עטלף ממשפחת הנשפוניים בעל אוזניים ענקיות שמהם קיבל את שמו.
אורכו של האוזנן 24–29 ס"מ ואורך האוזניים עד 3 ס"מ. משקלו מגיע ל-5–11 גרם. הם בעלי פרווה חומה, אוזניים גדולות וראש קטן והשפתיים מזכירות שפתיים של ארנבת, הזנב קצר וכך גם הרגליים ובין שניהם ישנו קרום גדול. עטלפים אלה פעילים בלילה ובניגוד לשאר העטלפים הקטנים הם לא צריכים להשתמש באקולוקציה.
העטלפים מצויים בכל רחבי אירופה למעט האזורים הצפוניים ומצויים גם בכמה מאיי הים התיכון. הם ישנים ביום במערות או בחללי עצים או מבנים ובלילות יוצאים לטרוף חרקים. הם ניזונים בעיקר מעשים וחוטפים אותם הן בתעופה והן כשהם נחים על עלים. העטלף יכול לשמוע את החרק בעודו על העלה כל עוד הוא זז אך לפעמים מתנפל מהצד השני של העלה ונותן לעש לברוח.
כמה עשים מתגברים על התקיפה על ידי קיפאון ברגע שהם שומעים עטלף. אפשרות נוספת שלהם היא לברוח במהירות לבין זלזלים קטנים או פתחים שהעטלף אינו יכול להגיע אליהם אך העטלף יעוף יותר מהר מהעשים.
אוזנן (סוג)
אָזְנָן (שם מדעי: "Plecotus") הוא סוג של עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים. הוא נקרא "אוזנן" בגלל אוזניו הענקיות.
אלו ציידי חרקים מתמחים הפעילים בלילות ומחפשים חרקים מעופפים כמו עשים או יתושים. הם יכולים לשמוע אותם בעזרת אוזניהם הגדולות ולקלוט איפה הם נמצאים והם אינם צריכים להשתמש באקולוקציה.
האוזננים חיים במשך היום במערות או נקרות עצים ויוצאים בלילה. הם חיים באירופה, אסיה ואפריקה אך לא ביבשת אמריקה.
עונת 2009/2010 בסרייה א'
עונת 2009/2010 בסרייה א' הייתה העונה ה-108 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-22 באוגוסט 2009 והסתיימו ב-16 במאי 2010.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
בארי, פארמה וליבורנו היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
אינטר זכתה באליפות הליגה בפעם החמישית ברציפות בפעם ה-18 בתולדות המועדון. אינטר זכתה גם בגביע איטליה ובליגת האלופות.