סעיד נורסי (1876–1960), המכונה גם בדיוזמן (Bediüzzaman, מילולית: פלא הזמנים), הוא שייח' מודרניסט ממוצא כורדי שפעל בטורקיה במחצית הראשונה של המאה העשרים. מייסד וידוע בחיבור מסר האור (Risale-I Nur) – פירוש מדעי־פילוסופי לקוראן המתפרש על פני למעלה מששת אלפים עמודים.
ביוגרפיה.
ראשית חייו ("סעיד הישן").
סעיד נורסי נולד בשנת 1876 בנורס שבמחוז ביתליס, במזרח טורקיה, למשפחה כורדית ענייה. בילדותו התחנך במדרסות דתיות, וכבר בגיל 15 השלים את חוק לימודיו. בתקופה זו יצא שמו כפולמוסן מוצלח שניצח את מוריו בדיונים תאולוגיים. בנוסף לכך הוא התאפיין ביכולת שינון שאיפשרה לו ככל הנראה ללמוד בעל פה כארבעים ספרי פילוסופיה. יכולות אלו הן שהקנו לו עם סיום לימודיו את הכינוי בדיוזמן שמשמעותו פלא התקופה או הזמן.
בגיל תשע עשרה או עשרים קיבל נורסי את משרתו הדתית הראשונה תחת מושל וואן (Van), טאהר פשה. בעקבות חשיפה לספרי פילוסופיה ומדע בתקופת עבודתו אצל טאהר פשה, ולאחר שנחשף לבורות האנשים בוואל, החל נורסי לפתח גישה הקוראת לשלב בין לימודי דת לבין לימוד מדע. בסוף תקופה זו היה ממקימי ה"אגודה לקדמה ולתמיכה בכורדים", אגודה בעלת מטרות חברתיות ללא אוריינטציה פוליטית מובהקת.
בשנת 1907 עבר נורסי לאיסטנבול והחל נורסי לתמוך בתנועה החילונית "הטורקים הצעירים" משום שהבטיחו חופש פוליטי, וככל הנראה גם מתוך שאיפה להוסיף למפלגתם פן אסלאמי. אולם, עד מהרה נחשף נורסי לאתיאיזם ולחילוניות שפשו במפלגה, דבר שגרם לו לבסוף לנטוש את התנועה בשנת 1909 ולהצטרף לתנועת האיחוד המוסלמי. בשורות תנועה זו השתתף נורסי במהפכת הנגד ועם סיומה חזר למזרח טורקיה. בשנת 1911 חבר נורסי לפמלייתו של מהמט החמישי ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שימש נורסי כתועמלן ב"ארגון המיוחד".
בזמן מלחמת העולם הראשונה עמד נורסי בראש מליציה שלחמה בסובייטים. באחד הקרבות נשברה רגלו והוא נפל בשבי הסובייטים שם הוחזק שלוש שנים עד שברח לגרמניה וממנה חזר לאיסטנבול בשנת 1918. עם שובו לאיסטנבול הצטרף נורסי ל"אגודה לרימום כורדיסטן", אגודה ממנה פרש בשנת 1923 בשל דרכה החילונית.
תקופת זו בחייו של נורסי התאפיינה במעורבות פוליטית וחברתית, מתוך אמונה כי הדרך לפתור את בעיות האסלאם והמוסלמים דורשת מעורבות בפוליטיקה.
חייו המאוחרים ("סעיד החדש").
בשנת 1925, לאחר מהפכת אטאטורק והקמת הרפובליקה הטורקית, נורסי נקרא על ידי אטאטורק להצטרף לממשלתן. נורסי נטה להיענות להצעה אך באופן לא צפוי הוא עבר מהפך משל עצמו. במהלך חגיגות המהפכה נוכח נורסי בצורה חזקה עד כמה פשה הפוזיטיביזם בקרב חוגי השלטון, דבר שנתפס על ידיו כאיום הגדול ביותר לאסלאם. מאז שינוי זה ראה נורסי בפוליטיקה גורם מסוכן ועבר לעיסוק ב"ג'יהאד מוסרי" כנגד הפוזיטיביזם והאתיאיזם. הארה זו סימלה עבורו תקופה חדשה בחייו וגרמה לו להתייחס לחייו בחלוקה לשתי תקופות: עד להארה – תקופת "נורסי הישן". לאחר ההארה – תקופת "נורסי החדש". לטענתו, התנתקותו מהפוליטיקה הייתה כה מוחלטת עד להימנעות מוחלטת מקריאת עיתונים עד לשנות החמישים.
בראשית תקופה זו ייסד נורסי את התנועה הנקראת על שמו, התנועה הנורית, המכונה גם "תנועת פלא הזמנים". למרות הימנעותו מן הפוליטיקה, בעקבות המרד הכורדי של שייח' סעיד איסאני בשנת 1926 הואשם נורסי בשימוש פוליטי בדת (הימנעותו מן הפוליטיקה לא מנעה ממנו להטיף להתגייסות חברתית כנגד החילון והלאומיות, הטפה שבגינה הוא נאשם). האשמה זו סימנה את תחילתה של תקופה ארוכה שבה הוחזק נורסי במאסרים, במעצרי בית ואף נשלח לגלות. גלויותיו החלו בכפר ברלה הסמוך לאספרטה, וכללו שישה מעברים, האחרון שבהם לאמירדאע שליד אפיון בשנת 1944. בין תקופות אלו נורסי בילה שלושה פרקי מאסר, כשהאחרון שבהם החל ב־1945 והסתיים ב־1949 בשחרורו הסופי. את תקופת המאסר והגלות כינה "מדרסה יוספיה" (בית ספר יוספי), מתוך אמונה כי יוסף עבר תהליך רוחני בבית האסורים, וראה בה הזדמנות לצמיחה. בזכות המקומות הנידחים שבהם שהה, התאפשר לנורסי לכתוב בשקט יחסית את רעיונותיו שהתפרסמו בעלונים ובחוברות שלימים קובצו לחיבור "מסר האור". באגרות אלו פרס נורסי את תפיסת עולמו, ומושם בהן דגש רב על הקריאה לראות באחדות האל את הבסיס לחיים. רעיון מרכזי נוסף שבא לידי ביטוי באיגרותיו מתקופה זו הוא האמונה באמיתותם של המדע וטכנולוגיה והוראה להשתמש בהם למטרות האסלאם. אגרות אלו נאסרו לפרסום אך הופצו על ידי קהל חסידים הולך ומתרחב שהעתיקו אותם בכתב ידם.
לאחר ניצחון הדמוקרטים בבחירות בשנת 1950 חזר נורסי להתערב בפוליטיקה, בעיקר בבעיות סוציו־פוליטיות. עם זאת, נורסי הקפיד להדגיש כי הוא, כמו כל אדם אחר, איננו מתעסק בפוליטיקה בשם הדת אלא אך ורק בשם עצמו.
נורסי נפטר בשנת 1960 באורפה, שם גם נקבר, כאשר רכושו כלל לא יותר משעון, שמלה, ומעט מטלטלים נוספים. לאחר שקברו נותץ הוא הועבר לקבורה בהרי דרום מזרח טורקיה, שם הפך הקבר לאתר עלייה לרגל חרף התנגדותו של נורסי לפולחן הקדושים הצופי. לאחר מותו צברה התנועה הנורית השפעה רבה, השפעה ההולכת ומתעצמת עד היום.
תפיסה תאולוגית–פוליטית.
היחס לאנשי הספר.
בחלק הראשון של חייו עסק נורסי רבות בזכויותיהם של עמי הספר (בכתיבתו התייחס בעיקר לנוצרים, בראשם ארמנים ויוונים). עיסוק זה מרוכז בעיקר בחיבור מונזראת (דיאלוגים), הכתוב בשפה פופולרית ובצורת שאלות ותשובות. החיבור נכתב בעיקר עבור כורדים מאזור אנטוליה והוא נועד למנוע את רתיעתם משליטים לא מוסלמים. דבר זה נעשה בין השאר דרך הגנה על מהפכת השוויון של 6–1855 וחוקת 1908 שהקנתה ללא מוסלמים את הזכות לשלוט על מוסלמים. בספר זה עוסק נורסי ביישוב הלכתי של שאלות שונות שמהותן היא כיצד יכול לא מוסלמי לשלוט במוסלמי, חרף האיסור על כך.
מקור מרכזי אחר להבנת תפיסתו בנושא זה הוא "דרשת דמשק", דרשה שנשאה במסגד המרכזי בדמשק בשנת 1911, שפנתה בעיקר לאוכלוסייה המשכילה. בדרשה זו התקדם נורסי צעד נוסף בגישתו הליברלית בקריאתו לשיתוף פעולה הדוק בין מוסלמים לנוצרים. בדרשה זו התמקד נורסי במשותף לשתי דתות אלה, וטען שעתיד העולם הוא באיחוד כוחותיהן. איחוד זה עתיד להתרחש באחרית הימים כאשר ישו יבוא ויאחד את כולם וכך יביסו יחד את הכוחות השליליים בעולם. תפיסה זאת השפיעה על גישתו הפוליטית, ובאחרית ימיו ביטא אופטימיות בנוגע לארצות הברית שקיווה שתאחד בין הדתות עמה ייעץ לנשיא טורקיה עדנאן א- מנדרס לחזק את הקשרים. תפיסה זו של נורסי השפיעה מאוד על המלומד בן ימיננו פטהוללה גולן שדוגל בשיתוף פעולה דומה ומכיל את גישה זו אף על אתיאיסטים.
מסר האור.
החיבור מסר האור הוא אסופת איגרות וכתבים שכתב נורסי בתקופה השנייה של חייו. עיקרו של חיבור זה הוא פירוש לקוראן, לצד כתיבה אוטוביוגרפית. הספר מתייחד בפרשנות הקוראן לאור תפיסות מדעיות ופילוסופיות לצד התייחסות אקטואלית. בחיבור מודגשים האספקטים הסגפניים באסלאם. הדגשה זו, באה מתוך תפיסה אותה פיתח בחלק השני של חייו לפיה אין לאסלאם עניין בפוליטיקה, אלא אך ורק בפרט ובקשר שלו עם אלוהיו. תפיסה זו החלה עם המהפך הפנימי שעבר בשנת 1925 ועל פיה התפתחות הכלל תצמח רק מתוך התפתחותם של הפרטים בחברה.
במסר האור מוסיף נורסי אל חמשת משענות האסלאם ששה משענות רוחניות: אמונה בייחוד האל, אמונה בעולם הבא, אמונה בכתבי הקודש, אמונה בנביאים, אמונה במלאכים ואמונה בגורל. בפירוש הוא מבסס את עיקרים אלו על הקוראן, לצד עיסוק בשאלות פילוסופיות כמו מדוע קיים רוע בעולם ומהי מהות האל. כמו כן, האגרות מתאפיינות בניסיון ליישב בין המדע לדת.
הימנעותו מן הפוליטיקה בתקופה השנייה של חייו.
בחיבור מסר האור מבאר נורסי מדוע הוא נמנע מן העיסוק בפוליטיקה. להימנעות זו מספק נורסי שלוש סיבות מרכזיות:
ייחודה של התנועה הנורית.
התנועה הנורית, שהוקמה על ידי נורסי והתבססה על כתביו, התאפיינה בהתמקדות בעיסוק הרוחני והימנעות מן הפוליטיקה ונבדלה בכך מתנועות אסלאמיות אחרות כמו האחים המוסלמים. מתוך מאפיין זה התעצבה התנועה כתנועה לא רשמית, ולכן היא איננה זקוקה לאישור מהשלטונות לקיום פעילותה. לצד מאפיין זה היא ייחודית גם בכך שמקור הסמכות והידע נובע מן ספר, (אגרות האור), ולא ממנהיגות כריזמטית וקשר בלתי אמצעי עמה. כמו כן, נטייתה של התנועה להעדיף את איכות התלמידים על פני הכמות היא תכונה נוספת שמייחדת אותה.
הפולמוס עם הצופים.
סעיד נורסי הושפע רבות משני מקורות עיקריים; מחד מסדרים ומורים צופיים ומנגד מתפיסות מדעיות מודרניות . בין ההוגים שהשפיעו עליו היה החכם הצופי בן המאה השש עשרה חבר המסדר הנקשבינדי, אחמד סירהינדי. השפעה זו התבטאה בין השאר בבחירתו לקבל אך ורק את הקוראן כסמכות דתית בעקבות חוויה מיסטית שעבר עם ספרו של סירהינדי, המכתובאת (הכתובים). דבר זה היווה סיבה מרכזית לאיסור שהטיל על תלמידיו להצטרף למסדרים סופים, המאופיינים בציות למנהיג המסדר.
השפעתו של סירהינדי הביאה אותו לתפיסה דתית השוללת את הנטייה הצופית להקל בקיום המצוות, והוא תבע הקפדה מוחלטת על ההלכה המוסלמית. כמו סירהינדי, ייחס נורסי חשיבות מרובה יותר למצוות אלו מלעבודה רוחנית. קווי דמיון נוספים בין השניים ניתן לראות בתפיסתם הסגפנית ובנטייתם לתחום הפוליטי.