מנצחי תחרות 2001 מאהש בהופאטי לאנדר פאיס () השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. פול הארהאוס () ויבגני קפלניקוב () שלא היו מדורגים נפגשו במשחק הגמר עם מארק נוולס () ודניאל נסטור () וניצחו בשתי מערכות. לשניהם זה היה הניצחון השלישי בתחרות זוגות גברים ברולאן גארוס, אך עם פרטנרים אחרים.
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחות תחרות 2001 וירחיניה רואנו פסקואל () ופאולה סוארס () נפגשו במשחק הגמר עם ליזה ריימונד () ורנה סטאבס () וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מזוג נצחי תחרות 2001 רק וירחיניה רואנו פסקואל () השתתפה בתחרות. במשחק הגמר קארה בלק וויין בלק () נפגשו עם הזוג הלא מדורג ילנה בובינה () ומארק נוולס () וניצחו בשתי מערכות.
ישראל ברולאן גארוס.
אמיר חדד השתתף בתחרות הגברים. בסיבוב הראשון הוא ניצח טניסאי בלגי ב-4 מערכות. בסיבוב השני הוא נפגש עם ירקו ניימינן מפינלנד והפסיד ב-4 מערכות.
הראל לוי השתתף בתחרות הגברים ופרש במהלך המערכה השלישית בסיבוב הראשון.
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים וזכתה במקום 21 בדירוג. בסיבוב הראשון היא הפסידה לפרנצ'סקה סקיאבונה מאיטליה בשתי מערכות.
הערים הסמויות מעין
הערים הסמויות מעין (באיטלקית: "Le città invisibili") הוא ספר סוריאליסטי מאת הסופר האיטלקי איטאלו קאלווינו. הספר פורסם לראשונה בשנת 1972 בהוצאת ג'וליו אינאודי.
הספר תורגם לעברית על ידי גאיו שילוני בשנת 1975 ויצא לאור בהוצאת ספרית פועלים.
תקציר.
הספר חוקר את גבולות הדמיון האנושי באמצעות תיאורי ערים הנמסרים ממגלה הארצות מארקו פולו לקיסר הסיני קובלאי חאן. התיאורים כתובים כשירה בפרוזה והם ממוסגרים כשיחה מתמשכת בין השניים, שהדיבור בה נסוב על הרעיונות שהועלו בתיאורים, וכן על מחשבות כלליות בנוגע לטבע האדם, שפות, וכו'. חלקי השיחה מופיעים בין קבוצות תיאורי ערים הדומים מבחינה תמטית.
קאלווינו חושף בפני הקורא כי קובלאי ופולו אינם דוברים את אותה שפה, ופולו משתמש בחפצים שהביא מן הערים כדי לספר את סיפורן, מה שמותיר מרחב רב לפרשנות מצד הקורא.
בזכות עיסוקו רב ההשראה והייחודי בערים, היווצרותן, התפתחותן ושקיעתן, הספר מומלץ לעיתים קרובות לסטודנטים לאדריכלות, על מנת שיוכלו לחשוב על ערים מחוץ למגבלות חוקי הפיזיקה והתאוריה האורבנית.
חוק הנוער
קסר אל-חייר א-שרקי
קסר אל-חייר א-שרקי (בערבית: قصر الحير الشرقي;  תעתיק מדויק: קצר אלחיר אלשרקי - "ארמון הציד המזרחי") הוא מתחם גדול עתיק הכולל ארמון ומבנים נוספים, השוכן במדבר הסורי. מתחם זה הוא תאום לקסר אל-חייר אל-ע'רבי (ארמון הציד המערבי), שני הארמונות נבנו על ידי הח'ליף השאם אבן עבד אל-מלכ מבית אומיה. המתחם נבנה בין השנים 729-728 לפי הלוח האזרחי, שנת 111-110 להיג'רה, שנה לאחר בניית קסר אל-חייר אל-ע'רבי. המתחם שוכן 97 ק"מ צפונית-מזרחית לתדמור, והוא נבחר בגלל שפע חיות הבר בסביבתו.
האתר הוכנס לרשימת המועמדות של אתרי המורשת העולמית ב-8 ביוני 1999 בקטגוריה תרבות.
אדריכלות.
מתחם הארמון מורכב משני מבנים עיקריים רבועים ומבנים נוספים. המבנה הגדול נקרא בפי החוקרים "ארמון" ושימש כנראה כמרכז מינהלי. אורך צלע המבנה הוא 160 מטר. המבנה הקטן יותר נקרא בפי החוקרים ח'אן. אורך צלע המבנה הוא 60 מטר. המבנים נמצאים בתוך שטח שהוקף חומה והשתרע על שטח של 7 קמ"ר, שכלל מערכת תעלות מים ומערכות השקיה שאפשרו ניצול חקלאי. בתוך שטח זה נמצא גם מבנה בית מרחץ. המבנה הגדול כלל חצר פתוחה גדולה עם 28 מגדלים ו-4 שערי כניסה, שער בכל צד של המבנה המרובע. מבנה זה שימש כמרכז החיים המינהליים, עם רחובות וחיבור ישיר לארבעת השערים. סביב החצר המרכזית ובצמוד לקירות נבנו 12 יחידות באותו גודל, ששימשו למטרות שונות: מסגד, חדר שכלל שני בתי בד ושימש ליצירת שמן זית, חדר ששימש כמרכז מינהלי, 6 יחידות ששימשו למגורים ועוד 3 יחידות בפינות המתחם שלא היה להן שימוש ספציפי. המתחם כלל גם בור גדול עם מערכת תעלות שהובילה מחוץ למתחם המבנה הגדול. המבנים הכילו שרידי קשתות ועמודים אשר היו חלק ממתחם מלכותי גדול. חלק מהעיטורים הועברו אל המוזיאון הלאומי של דמשק. השער של הארמון שוחזר במוזיאון דיר א-זור.
המבנה הקטן יותר ידוע כח'אן. השם הוענק לו בגלל הדמיון למבנה של ח'אן. הוא כלל חצר מרכזת מוקפת במבנים בעלי שתי קומות. בקומה הראשונה היו מחסנים ואורוות. בין שני המבנים נמצא מגדל מעין מינרט. גודל המגדל, המיקום וטכניקת הבנייה הובילו את הארכאולוגים להשערה שהוא נבנה 10 שנים מאוחר יותר, כאשר הח'אן שימש למגורי כפר קטן.
בית המרחץ שכן כ-65 מטר מהפינה הצפונית מזרחית של הח'אן. הוא דמה בתכנונו לבתי המרחץ הרומיים. הוא כלל אולם גדול בגודל 20 על 15 מטר. הוא כלל 2 בריכות המוזנות מתוך 2 מיכלי מים. בית המרחץ כלל שני חדרי הלבשה, אחד לחורף ואחד לקיץ, ובית שימוש. הבניין הכיל גם שלושה חדרים חמים, שמיקומם היה ליד מקור החימום, וחדר שירות כללי שבו נמצאו מיכלי מים.
אספקת המים לארמונות נעשתה באמצעות תעלה באורך 5,700 מטר. הארמונות הכילו חדרי אמבטיה, מאגרי מים, מסגדים וגנים.
האתר נחפר על ידי אוניברסיטת מישיגן בשנים 1964, 1966, 1969, 1970-1971.
ס'ברענט
שריפה, אחים, שריפה
אונדזער שטעטל ברענט
מוסי זראי
מוסי זראי (נולד ב-1975) הוא כומר אריתראי המתגורר בשווייץ, פעיל למען מהגרים ופליטים אפריקאים.
ביוגרפיה.
זראי נולד באסמרה, אז תחת שלטון אתיופיה. בגיל 5 מתה אמו ושנתיים לאחר מכן נמלט אביו לאירופה מאימת המשטרה החשאית. זראי גדל אצל סבתו הקתולית. בגיל 14 קיבל מקלט מדיני באיטליה וקיווה לחבור לאביו, אך האב נישא בינתיים מחדש ועבר לניגריה. הוא נותר לבדו באיטליה ועבד במשך שנים בדוכן פירות ברומא. בגיל 35 הצטרף למסדר קתולי ולמד במוסד הכנסייה הקתולית בפיאצ'נצה ולאחר מכן ברומא. ב-2010 הוסמך לכמורה.
זראי היה פעיל לאורך השנים למען מהגרים אפריקאים, ב-2003 החל להפיץ את מספר הטלפון שלו בקרב כלי תקשורת מקומיים על מנת שיעזרו בו כמתורגמן לראיונות עם פליטים מאריתריאה. מספר הטלפון החל להיות נפוץ גם בקרב מבקשי המקלט והוא הפך למוקד סיוע עבורם.
ב-2006 הקים את ארגון "Agenzia Habeshia" הפועל למען זכויות פליטים מצפון אפריקה. פעילות התגברה בעקבות האביב הערבי וזרם המהגרים שניסו להגיע לאיטליה בספינות מלוב, תוניסיה ומדינות נוספות. הוא הקים את מוקד הסיוע "Watch the Med" אליו פונים בטלפון לווייני מסירות מהגרים שנקלעו למצוקה. מהמוקד מועברים הדיווחים ומיקום הסירות, למשמר החופים האיטלקי על מנת להושיעם, ולכלי תקשורת על מנת שיפעילו לחץ על רשויות החוק המקומיות לקלוט ולסייע להם.
לונדו מולארי
ז'פייניק סצ'יז'בסקי
ז'פייניק סצ'יז'בסקי (בפולנית: Rzepiennik Strzyżewski) הוא כפר במחוז טרנוב שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
ז'פייניק סצ'יז'בסקי החל ככפר מלכותי קטן. מסוף המאה ה-18 פעלו ביישוב ירידים עתיים, בהם סחרו בעיקר בבדים ובצמר, ובמקום פעלה טחנת קמח.
יהודי ז'פייניק סצ'יז'בסקי.
בז'פייניק סצ'יז'בסקי התקיימה קהילה יהודית קטנה, שאנשיה עסקו במסחר ובמלאכה, בעוד שהפולנים המקומיים עסקו בחקלאות.
בנובמבר 1918 נערך בכפר פוגרום, במהלכו מספר יהודים נפצעו קשה. בעקבות מלחמת העולם הראשונה והתגברות האנטישמיות, עזבו את הכפר חלק מיהודיו. בסיוע הג'וינט השתקמה הקהילה ביישוב. בין מלחמות העולם פעל ביישוב קן של תנועת עקיבא. בתקופה זו נמנו ביישוב כ-300 יהודים.
בראשית ספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, והוטלו על יהודיו גזירות שונות. באוגוסט 1941 הגיעו ליישוב עשרות יהודים שגורשו מגורליצה ומסביבתה.
בסוף 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, ובתחילת 1942 נרצחו כ-120 מיושביו.
ב-11 באוגוסט 1942 נערכה בגטו סלקציה. כ-30 צעירים הועברו למחנה פלאשוב, ו-364 הנותרים נרצחו בבורות ירי ביער דומברי הסמוך לכפר.
הקורבטות מסדרת פלאואר
הקורבטות מסדרת פלאואר (באנגלית: Flower class corvette, פרח; נקראות גם הקורבטות מסדרת גלדיולה, על שם האונייה הראשונה בסדרה) היו סדרה של 267 קורבטות ששירתו בעיקר במלחמת העולם השנייה. תפקידן העיקרי היה לוחמה נגד צוללות וליווי שיירות במהלך המערכה באוקיינוס האטלנטי. כל אוניות הסדרה נקראו בשמותיהם של פרחים, ומכאן שמה של הסדרה.
רוב הקורבטות בסדרה נבנו בבריטניה ובקנדה ושירתו במלחמה בצי המלכותי הבריטי ובצי המלכותי הקנדי. כמה מן הקורבטות הועברו לצי ארצות הברית במסגרת הסכם החכר והשאל, וכמה מאלה אוישו בידי צוותים של משמר החופים של ארצות הברית. רוב הקורבטות שהועברו במסגרת זו נבנו בקנדה. הקורבטות ששירתו בצי ארצות הברית נקראו ספינות התותחים לסיור מסדרת טמפטרס (Temptress, אשה מפתה) או מסדרת "אקשן" (Action, פעולה). קורבטות מסדרת פלאואר שירתו גם בכוחות צרפת החופשית, בצי המלכותי ההולנדי, הצי המלכותי הנורווגי, הצי המלכותי ההודי, הצי היווני הצי המלכותי של ניו זילנד, ולאחר המלחמה בצי הדרום-אפריקאי. לאחר המלחמה שירתו קורבטות שהוצאו מן השירות בציים אחרים ברחבי העולם, והיו גם שהוכנסו לשירות אזרחי. בחיל הים הישראלי שירתו שתי קורבטות מסדרה זו: אח"י וג'ווד (ק-18, נקראה גם אח"י השומר) ואח"י הגנה (ק-20).
המונח 'קורבטה'.