מיתרידטס השישי, מלך פונטוס השתלט על קולכיס בשנות העשרה של המאה ה-2, וזאת אף על פי שיושבי קולכיס נחשבו לעם יודע מלחמה. לחץ של מיתרידטס ופיתויים שכנעו את שליטי הארץ לוותר על שלטונם למען המלך. קולכיס אורגנה כ"סאטראפיה" מלכותית. עם זאת, לא הצליח מיתרידטס להשתלט על החוף הסלעי של רכסי הקווקז שבין חצי האי קרים לקולכיס. ניסיונות שכנוע של תושבי האזור עלו בתוהו והוא ויתר על מאמציו לכבוש את האזור. בשלב זה הפכה קולכיס כנקודת קשר גאוגרפית של גרעין הממלכה עם הנחלות בצפון. בראש הסאטראפיה הועמד משנה למלך ("היפארכוס") בסמכות מקיפה של "דואג" ("דיויקיטיס" על פי סטראבון). התפקיד הטבעי של קולכיס כמספנה ראשית לצי התובלה בים השחור, נתמלא.
תחת שלטון רומי.
אף על פי שכל המבצרים הגדולים לאורך חופי הים השחור נכבשו על ידי הרומאים, שלטונם היה רופף יחסית. בשנת 69 התקוממו תושבי פונטוס וקולכיס בראשות אניקטוס . ההתקוממות הסתיימה ללא הצלחה.
באזור השפלה והחוף פשטו לעיתים קרובות שבטי הרים, כאשר החזקים מביניהם היו ההניוצ'י והסוואנים היו החזקים שבהם. הם העבירו מחוה סמלית לרומא. הם הקימו ממלכות משלהם ונהנו ממידה רבה של עצמאות.
הנצרות החלה להתפשט בקולכיס בתחילת המאה הראשונה. הרשומות המסורתיים מייחסים את הופעת הנצרות בקולכיס לאנדראס הקדוש, שמעון הקנאי ומתיאס הקדוש. יחג עם זאת, התרבות ההלניסטית, הפגניזם המקומי וכתות מיתריות , נשארו נפוצותעד למאה הרביעית. בשנות ה-130 של המאה ה-20, כבשו ממלכות מאכֶלוֹן , הֵנִיוֹכֶוֹאִי , אגריסי, אַפּסִילֶה או אַפּשִׁילֶה , אַבַּסגוֹי או אַבַּזגֶה (אבחזיה), סַאנִיגֶה את האזור מצפון לדרום. גותים ששהו בחצי האי קרים, פשטו על קולכיס בשנת 253 בחיפוש אחר מקום משכן חדש, אך נהדפו בסיוע חיל המצב הרומי בפיצונדה. בעקבות התפוררות ממלכת קולכיס, נוסדה, במאה הראשונה לפני הספירה, ממלכת לאזיקה (או לאז). לאזיקה נודעה בשם אגריסי כאשר הפכה לוואסל של האימפריה הרומית לאחר המערכה הקווזית של פומפיוס .
שליטים.
רק מעט ידוע אודות שליטי קולכיס;
פיתוס
פיטיאונט
קולחה
קולחתי
ממלכת קולכיס
פאסיס (עיר)
פאסיס
פיטיוס
אלפרד רדקליף בראון
עקרון לה שטלייה
עקרון לה שטלייה (בצרפתית: Le principe de Le Chatelier), הקרוי על שמו של הכימאי הצרפתי אנרי לה שטלייה, עוסק בשיווי משקל כימי ותמציתו:כלומר, המערכת תשאף למזער את השפעתן של עקות המופעלות עליה על ידי ביצוע שינויים פנימיים שמטרתם לחזור לשיווי משקל.
עקות שכיחות במערכות כימיות הן שינויי ריכוז, טמפרטורה או לחץ.
לדוגמה, אם מחממים מערכת בשיווי משקל היא תקרר את עצמה, אם מקררים אותה היא תנסה לחמם את עצמה וכן הלאה. עקרון לה שטלייה חשוב מאוד בתחום התעשייה, שכן אם מורידים את ריכוז התוצר במערכת בשיווי משקל (מוציאים אותו ממכל התגובה למשל), המערכת תתאזן על ידי הגדלת כמות התוצר. לדוגמה: בתגובת מתילציה עם מתיל-יודיד השקעת יון היודיד החופשי עם יון כסף (כלוריד, למשל) תחזיר את התגובה.
חוק איכותי זה מאפשר לחזות את שינוי שיווי המשקל של תגובה כימית. למשל: שינוי בריכוז בתגובת שיווי משקל של דו תחמוצת הגופרית וחמצן שהופכת לגופרית תלת חמצנית.
אם נגדיל את הלחץ של דו תחמוצת הגופרית אז התגובה תיטה כדי להוריד את הלחץ שלה.
דוגמה נוספת: ביצור של חומצה גופרתית, השלב השני הוא תגובה הפיכה.
כאשר הטמפרטורה עולה, כאשר במקרה זה התגובה כלפי התוצרים היא אקסותרמית והתגובה ההפוכה היא אנדותרמית, המצב החדש יצור העדפה של התגובה ההפוכה כאשר היא משתמשת באנרגיית החום, וכך נשמר שיווי המשקל על ידי הורדת החום.
הלספונטס
קצין חינוך ראשי
טילדה
טילדה (~) (על פי האקדמיה ללשון העברית: גַּל, באנגלית: Tilde) היא סימן כתב (עילי בדרך כלל) המשמש כסימן דיאקריטי בספרדית ובפורטוגזית. במקור שימש לציון ראשי תיבות וכיום יש לה שימושים מגוונים בהקשרים שונים.
המילה טילדה (tilde בספרדית) מקורה מהמילה הלטינית titulus שפירושה כותרת או כתב עילי. ישנו דמיון בין סימן ה'טילדה', לבין הטעם המקראי זרקא, או הצִנּ֘וֺרִית - המסומן באופן דומה, מעל האות המוטעמת.
שימושים שונים.
במחשבים.
במקלדת מחשב.
במקלדת מחשב רגילה, ממוקם מקש הטילדה בפינה השמאלית-העליונה של לוח המקשים. מקש זה מארח גם את סימן ההטעמה המשני או את הנקודה-פסיק במקלדת עברית ומחייב שימוש בו-זמני במקש Shift במקביל ללחיצה על מקש הטילדה, על מנת ליצור ~.
להזנת סימן הטילדה בתוכנת וורד כך שיופיע מעל האות הרצויה יש להקליד את האות ולאחריה (ללא רווח) את המספר 0303 וללחוץ Alt+X.
מפרקים בגוף האדם
אלקטרה (מיתולוגיה)
אלקטרה (ביוונית: Ηλέκτρα; מילולית: ענבר) ממיקנה הייתה בתם של אגממנון וקליטמנסטרה במיתולוגיה היוונית.
דמותה.
אלקטרה נעדרה ממיקנה כשאביה אגממנון חזר ממלחמת טרויה ונרצח על ידי אייגיסתוס, מאהבה של קליטמנסטרה, או על ידי קליטמנסטרה עצמה.
אייגיסתוס וקליטמנסטרה רצחו גם את קסנדרה, נביאה מטרויה שהייתה שלל מלחמה של אגממנון.
על פי האודיסאה, לאחר שמונה שנים הובאה אלקטרה מאתונה יחד עם אחיה אורסטס. על פי פינדארוס, אורסטס ניצל מהמרצחים על ידי אומנתו או על ידי אלקטרה ונמסר לחסותו של המלך סטרופיאוס. האורקל מדלפי הורתה לאורסטס בהגיעו לגיל 20 לחזור לביתו ולנקום את מות אביו.
על פי אייסכילוס, ב"נושאות הנסכים" וב"נוטות החסד": אורסטס פגש את אלקטרה למרגלות קבר אביהם, לשם הגיעו שניהם לשם פולחן למת. הם זיהו זה את זה ותכננו את הנקמה.
אורסטס ופילאדס (בנו של המלך סטרופיוס) הרגו את קליטמנסטרה ואייגיסתוס בעזרת אלקטרה. אורסטס, שהשתגע בעקבות כך, נרדף על ידי האריניות, אלות הזעם והנקמה שתפקידן לרדוף רוצחי קרובי משפחה. אורסטס נמלט למקדש אפולו בדלפי, אך למרות שפעל בהוראת אפולו, לא יכול היה אפולו להגן עליו מהשלכות מעשיו. לבסוף, אתנה העמידה אותו למשפט באקרופוליס באתונה. האריניות דרשו את קורבנן, אורסטס טען כי פעל בהוראת אפולו, השופטים נחלקו בדעותיהם ואתינה הכריעה כי אורסטס יזוכה.
גרסה שונה של הסיפור מופיעה במחזה "איפיגניה בטאוריס" של אוריפידס, לפיה אורסטס הובל על ידי האריניות לטאוריס שלחופי הים השחור, שם הוחזקה אחותו איפיגניה. אורסטס ופילאדס הובאו לאיפיגניאה כדי להקריבם לארטמיס. שלושתם ברחו מטאוריס, ובזכות האיחוד המשפחתי סופקו האריניות ופסקו מלרדוף את אורסטס.
אלקטרה ופילאדס התאהבו ונישאו. על פי אוריפידס אלקטרה אמנם הושאה בעבר על ידי אייגיסתוס וקליטמנסטרה לאיכר, כדי שילדיה העתידיים לא יהיו בני אצולה ולכן יקטן הסיכוי כי ינקמו את רצח סבם, אך האיכר סירב לממש את הנישואין מתוך כבוד לאלקטרה.
תסביך אלקטרה בפסיכולוגיה קרוי על שמה.
סילון
סילון הוא כינוי לזרימה במהירות גבוהה בכיוון מסוים. הזרימה יכולה להיות של חומר או מספר חומרים במצב צבירה כלשהו או במספר מצבי צבירה - נוזל, גז, פלזמה, או גופי מוצק קטנים, ולעיתים קרובות פחות, זורם אחר כגון חלקיקים.
גייזר הוא סילון של מים וקיטור שנוצר באופן טבעי. סילון מלאכותי של מים נוצר באמצעות צינור המזרים מים בלחץ גבוה, ולעיתים משמש במזרקות.
מנוע סילון מתבסס על סילון של גז - אוויר ותוצרי בערת המנוע - היוצא מהמנוע והודף את המטוס שבו הוא מותקן, בהתאם לחוק השלישי של ניוטון.
באסטרופיזיקה, סילון מתאר זרימה מהירה של פלזמה בניצב למישור דיסקת ספיחה שנמצאת לעיתים סביב חור שחור או כוכב נייטרונים.
בניסויי מאיצי חלקיקים, סילון מתאר את אוסף ההאדרונים שנוצר סביב קווארק או גלואון. סילונים שמתגלים בגלאי מעידים על קווארקים או גלואונים שנוצרו בהתנגשות החלקיקים בניסוי.
בעלי חיים מסוימים יכולים להתיז סילון דם מגופם. לדוגמה איגואנית מקרינה טקסנית, במקרי קיצון, מתיזה סילון דם מעינייה ובשל כך היא מכונה "לטאת דם". זהו אמצעי הנועד לבלבל את הטורף ולאפשר להן להימלט.
הדבר נעשה באמצעות עצירת זרם הדם מהראש ויצירת לחץ מבוקר אשר מתבטא בסילון דם מבוקר שהן מכוונות כלפי האיום. טווח סילון הדם הוא כ-90 ס"מ.
טבלת פויטינגר
יהדות סלוניקי
יהדות סלוניקי היא הקהילה היהודית בסלוניקי (נקראה גם: 'ירושלים דבלקן'), הייתה הקהילה היהודית-הספרדית הגדולה ביותר באירופה ערב מלחמת העולם השנייה ובתקופות מסוימות אחת הקהילות היהודיות הגדולות בעולם.
היסטוריה.
הישוב היהודי מהתקופה ההלניסטית ועד הכיבוש העות'מאני.
את ייסוד הקהילה היהודית בסלוניקי מייחסים ליהודים שבאו מאלכסנדריה שבמצרים, באמצע המאה השנייה לפני הספירה. יהודים אלו הקימו במרוצת הזמן שני בתי כנסת, "עץ החיים" ו"עץ הדעת". במאה הראשונה לספירה הייתה קהילה יהודית מאורגנת ובעלת השפעה, לפי תיעוד בברית החדשה המציין כי בעיר היה בית-כנסת בו הטיף השליח הנוצרי פאולוס במשך שלוש שבתות רצופות אך היהודים דחו אותו.
קבלת הנצרות על-ידי קונסטנטינוס הקיסר בשנת 313 לספירה לא השפיע באופן מהותי על הקהילה היהודית בסלוניקי אך מצב זה השתנה עת פעל תאודוסיוס הראשון להמיר את דתם של תושביה היהודים של האימפריה הרומית המזרחית ולקבל על עצמם את הדת הנוצרית. לאחר זמן הוציא הקיסר צווים שונים שהצרו עוד את צעדי הקהילה היהודית.
עם הקמת האימפריה הביזנטית בשנת 395 לספירה, נעשתה סלוניקי לעיר השנייה בגודלה במדינה (אחרי קושטא), והקהילה היהודית בה הייתה נתונה לרדיפות מצד השלטון הנוצרי. תיעוד מהמאה ה-11 מעיד על קיומה של קהילה יהודית קראית בעיר.