שלד כף היד של נאלדי מצטיין באגודל חזק וארוך כשל האדם המודרני, וגם מורפולוגית שורש כף היד שלו דומה לזו של האדם המודרני. תכונות אלו נחשבות כהתאמות להחזקת חפצים ולטיפול בכלים. עם זאת, עצמות האצבעות של נאלדי ארוכות ומעוקלות מאלו של האדם המודרני ואף מאלו של מרבית האוסטרלופיתקים, ודומות בכך לעצמות האצבע של קופי אדם המצטיינים בטיפוס כמו הגיבון, הסיאמנג והאורנגאוטן. תכונה זו רומזת כי נאלדי השתמש בידיו לטיפוס על עצים, למרות קומתו הזקופה. גם תצורת בית החזה של נאלדי שונה מזה של האדם ורומזת על התאמה לטיפוס.
אורח חיים.
מעט מאוד ידוע על אורח חייו של נאלדי, שכן מערת רייזינג סטאר ככל הנראה לא שימשה כמקום מגורים, לא נמצאו בה כלי אבן שסיתת או עצמות בעלי-חיים שמהם ניזון. סביר להניח שנאלדי, בדומה לכל שאר מיני סוג האדם הידועים כיום (ובכללם אפילו פלורסיינסיס קטן המוח), סיתת כלי אבן והשתמש בהם.
ככל מיני סוג האדם, נאלדי הלך על הקרקע בקומה זקופה, אך מבנה בית החזה שלו ואצבעות כף היד המעוקלות מעידים שבדומה לאוסטרלופיתקים, ואולי גם למיני האדם המוקדמים הביליס ורודולפנסיס, הוא עדיין שמר על יכולת טובה של טיפוס על עצים.
היעדרותם הכמעט מוחלטת של שרידי בעלי-חיים אחרים מחדר דינאלדי אינה תואמת להסבר שמצבור העצמות נוצר משאריות של ארוחות טורפים - ההסבר המקובל כיום למצבורים אחרים של מאובני בעלי-חיים ומאובני אוסטרלופיתקים שנמצאו בדרום-אפריקה. במקום זאת היא רומזת על האפשרות שהגופות הושלכו לחדר לאחר המוות על ידי חבריהם החיים. התנהגות כזו מעלה על הדעת מנהגי קבורה ואמונה בחיים לאחר המוות, הנחשבות כהתנהגות טקסית מתקדמת, אשר עד עתה היה מקובל לייחסה רק להומו ספיינס ולהומינינים מאוחרים יחסית באבולוציה האנושית. למשל, סילוק גופות הוא הסבר מקובל למצבור עצמות ההומינינים בארובת הסלע סימה דה לוס ווסוס (Sima de los huesos) בהרי אטאפוורקה בספרד, אשר מיוחס להומו היידלברגנסיס, הומו ספיינס ארכאי או ניאנדרטלים ארכאיים, והגולגולות שנמצאו בו הן בנפח ממוצע של כ-1200 סמ"ק, פי שניים ויותר מנפח מוחו של נאלדי. לכן רמזים להתנהגות מתקדמת כזו אצל נאלדי הם מפתיעים ויוצאי דופן.
מסיבה זו, ב-2016 טענו חוקרים אחרים שהעדויות להטמנת גופות מכוונת בחדר דינאלדי עדיין אינן מספקות; ייתכן ששרידי ההומינידים הגיעו לחדר כאשר עדיין הייתה פתוח ונגיש, על ידי טורף גדול, נפילה, או תהליך אחר. לחדר היה עשוי להיות פתח נוסף גדול יותר (שהתמוטט ונסתם מזמן) כפי שמרמזים שיירי עצמות של מכרסמים - אולי שרידי צניפות של דורסים שקיננו במערה. רמז נוסף להשתנות המערה במהלך הזמן הוא סימני כרסום של חרקים שאינם שוכני מערות על עצמות האדם. חוקרי המערה והשרידים אינם מקבלים טענות אלו, וסבורים שלא ייתכן שהיה לו בעבר פתח נוסף. המחקר הטפונומי של העצמות, בשילוב עם תיארוך הממצאים ולימוד ההיסטוריה של המערה, עשויים לספק תשובה לבעיה זאת.
חוקרי המערה גם סבורים שכניסה לחדר כה עמוק וחשוך מעידה על שימוש באש לתאורה אצל הומו נאלדי, אף שעד כה לא התגלו אפר או סימני אש אחרים במערה.
אבולוציה.
בעקבות תיארוך השרידים ממערת רייזינג סטאר (ראו פרק תיארוך) לתקופת הפליסטוקן התיכון, אין מחלוקת בתחום הפלאואנתרופולוגיה על הכללתו של הומו נאלדי בסוג האדם, בדומה למינים מוכרים כמו הומו ספיינס, הומו ארקטוס והומו הביליס. תכונות שלד מובהקות המשייכות את הומו נאלדי לסוג האדם הן רגליים ארוכות מן הזרועות, מאחזי עצם המצביעים על שרירי עכוז מפותחים, כפות רגליים מודרניות בצורתן, כף יד מותאמת לאחיזה עדינה, קופסת מוח גבוהה יחסית ודקת-דופן, וקשת שיניים בעלת צורה פרבולית, עם שיניים קטנות הדומות לשיני הומו ספיינס ושונות מאוד משיני אוסטרלופיתקים. האנטומיה של הומו נאלדי מפגינה אמנם מספר תכונות "פרימיטיביות" האופייניות לאוסטרלופיתקים, כמו התאמות לטיפוס על עצים בשלד אצבעות כף היד ובכתף, ונפח-מוח קטן מזה של מרבית מיני האדם. ואולם גם מיני האדם הומו הביליס והומו רודולפנסיס הם בעלי תכונות שלד המפגינות התאמה מסוימת לטיפוס, ונפח המוח של הומו פלורסיינסיס קטן אף מזה של הומו נאלדי.
עם זאת היו חוקרים שהביעו ספק לגבי סיווג שרידי מערת רייזינג סטאר כמין חדש, והציעו לסווגם לאחד המינים המוכרים בסוג האדם. טים וייט הציע שהשרידים מייצגים צורה קטנת-קומה ופרימיטיבית של הומו ארקטוס. מנגד הציע ג'פרי שוורץ, פלאואנתרופולוג בעל שם מאוניברסיטת פיטסבורג, שהעצמות במערה משתייכות ליותר ממין אחד של אדם. ואולם הצעות אלו לא התבססו על מחקר יסודי של העצמות, וג'ון הוקס, אחד מחוקרי הומו נאלדי, התנגד להן.
בעקבות התיארוך של שרידי דינאלדי לזמן מאוחר יחסית, בין 335 אלף שנה ל-236 אלף שנה לפני זמננו, נאלדי הוא הדוגמה הידועה היחידה של אדם קטן-מוח בתקופת הפליסטוקן התיכון באפריקה, ולמעשה בכל מקום בעולם פרט לאי פלורס באינדונזיה, שם נמצאו שרידי פלורסיינסיס שמוחו קטן אף יותר. בתקופה זו נפח המוח הטיפוסי של בני הסוג אדם מן המינים ארקטוס והיידלברגנסיס היה כפול בגודלו ממוח נאלדי. התיארוך של נאלדי מספק ראייה נוספת לכך שהאבולוציה של סוג האדם (הומו) הייתה מסועפת ו"דמוית שיח", ולא קווית "דמוית סולם". מתקופתם של שרידי דינאלדי ידועות כבר מספר שושלות נוספות בסוג האדם: האדם הניאנדרטלי, האדם הדניסובי, ארקטוס, היידלברגנסיס ופלורסיינסיס, ומתקופה קצרה לאחר מכן, כ-200 אלף שנים לפני זמננו, נמצא במזרח-אפריקה המאובן הידוע הקדום ביותר של הומו ספיינס מודרני אנטומית.
למרות התיארוך המאוחר יחסית של ממצאי חדר דינאלדי לפליסטוקן התיכון, חוקרי מערת רייזינג סטאר סבורים שהתכונות הפרימיטיביות של נאלדי ובייחוד מוחו הקטן מעידים על מוצא קדום יותר של המין בפליסטוקן המוקדם, ביחד עם המינים הפרימיטיבים יותר של סוג האדם כמו הומו הביליס, הומו רודולפנסיס והומו גאורגיקוס. באפריל 2017, לפני פרסום התיארוך של שרידי דינאלדי, ערכו פלאואנתרופולוגים אוסטרלים ואמריקנים ניתוח פילוגנטי קלדיסטי על-פי 133 מאפייני גולגולת, שיניים ושלד במאובנים של מספר מיני אדם ואוסטרלופיתקוס, ובכללם הומו נאלדי. למרות שימוש במספר שיטות שונות לפענוח העץ הפילוגנטי במחקר זה, בכולן סווג נאלדי באופן חלש אך עקבי לענף אחד עם הומו גאורגיקוס, ובנפרד מן הענפים של ארקטוס, הומו ארגסטר, הומו הביליס או הומו ספיינס.
משמעו של מוצא מוקדם של נאלדי בפלייסטוקן התיכון יהיה שהמין שרד יותר ממיליון שנה לצד מיני אדם אחרים, ללא גידול בנפח המוח. עם זאת, בתסריט כזה יש להסביר את התכונות המודרניות יחסית של המין, כמו כף היד, כף הרגל ושיניו הקטנות, כהתפתחות מקבילה לזו של מיני אדם אחרים. חוקרי המערה גם הציעו אפשרות של רביית כלאיים בין נאלדי לבין מיני אדם שחיו באותה תקופה, בדומה לרביית הכלאיים הידועה בין האדם המודרני לאדם הניאנדרטלי ולאדם הדניסובי, ואף שרבייה זו תרמה להתפתחותו של ספיינס מודרני אנטומית באפריקה. חקר המגוון הגנטי של בני-אדם אפריקאים כיום אכן מצביע על תרומות גנטיות של בני-אדם ארכאיים, אולם בדיקת ההשערה שהומו נאלדי היה בין התורמים תחייב קרוב לוודאי מיצוי DNA משרידי מערת רייזינג סטאר, משימה קשה אם כי לא בלתי-אפשרית. רצף דנ"א מיטוכונדריאלי כבר מוצה בהצלחה ממאובני לוס ווסוס בהרי אטאפוורקה, שהתיארוך שלהם אף מעט עתיק משל שרידי דינאלדי.
גראבוב
גראבוב (בפולנית: Grabów) הוא כפר במחוז לנצ'יצה שבפרובינציית לודז' בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב גראבוב נזכר לראשונה בשנת 1232, עת היה בבעלות אצולה. בשנת 1372 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר ניטלו ממנו בידי הרוסים בשנת 1870.
יהודי גראבוב.
תיעוד לישיבת יהודים ביישוב קיים מהמאה ה-18, ומסוף המאה ה-19 התקיימה במקום קהילה עצמאית. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, וכן פעל בה הבונד. בשנת 1921 נמנו בכפר 915 יהודים, רוב תושביו.
בסוף שנות השלושים סבלו יהודי הכפר מהחרם הפולני על עסקי יהודים, וכן ממקרים רבים של ניפוץ שמשות בבתיהם. הרב האחרון של הקהילה לפני מלחמת העולם השנייה היה אלימלך הולשטוק, בנו של האדמו"ר יחזקאל הולשטוק (שניהם נספו בשואה).
בשואה.
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הגיעו אליו מאות פליטים יהודים, בעיקר מלנצ'יצה הסמוכה. יהודי המקום הועסקו בידי הגרמנים בעבודות כפייה במסגרת סדנאות שונות.
בפברואר 1941 הוקם בכפר גטו, אליו הועברו יהודי המקום. בשל קרבת היישוב למחנה ההשמדה חלמנו, הגיעו ליהודיו שמועות על המתרחש במקום, והרב המקומי, יעקב שולמן, אף שלח מכתב אזהרה בנושא לכל מנהיגי הקהילות היהודיות בסביבה ואף לגטו לודז'. המכתב נכתב בינואר 1942 והגיע לגטו בין החודשים מאי יוני 1942, לפי עדות דוד גרטלר, סגנו של ראש היודנראט חיים רומקובסקי. המכתב תיאר את הזוועות המתרחשות בחלמנו :
בפברואר 1942 הוטל על יהודי הכפר לשלם סכום כופר לגרמנים, ובאפריל 1942 שולחו כ-1,240 היהודים שנותרו ביישוב לחלמנו.
גרבוב
קוסימן מצוי
קוסימן מצוי (שם מדעי: "Crossarchus obscurus") הוא מין של נמייה קטנה החי באזורי סוואנה ויערות במערב אפריקה.
הפרווה של הקוסימן סמורה וגסה בצבע חום כהה או אדמדם ובעל שרירי גב מוקשחים מעט. הקוסימן ידוע בחוטמו הארוך. יש לו עיניים ואוזניים קטנות וכהות וכן זנב קצר יחסית לנמייה שנגמר בקצה חד. הרגליים קצרות ובעלות טפרים ארוכים המשמשים לחפירה. אורכו הממוצע עד 30 ס"מ ומשקלו עד 1 קילו.