שמואל בוקסר נולד בשנת 1897 בעיירה מיכאלובקה שבאוקראינה למשפחה מסורתית, בן לפסח ושיינה בוקסר. משגילה נטייה לציור, עודדו אותו הוריו, פסח ושיינה בוקסר, ושלחו אותו בשנים 1910 – 1913 לעיר אודסה לשם לימודים בבית-ספר תיכון לאמנות. הוריו תכננו לשלוח אותו ללימודי אמנות בפריז, ואף אספו לשם כך כסף בעיירה, אך לאחר שנפגש עם מנהל בצלאל פרופ' בוריס שץ בתערוכה של "בצלאל" באודסה, הוקסם חרובי מן הרעיון הציוני והחליט לעלות לארץ-ישראל, ללמוד אמנות ב"בצלאל", ולהיות לצייר עברי.
חרובי הגיע ל"בצלאל" בראשית שנת 1914 והוא בן 17 בלבד. בבצלאל למד עד לשנת 1917. הוא למד במחלקה לכיור פלסטי ולרישום פחם. אחר כך למד ועבד במחלקה לציור ונוי, ציור מינאטורות על שנהב וחרסינה, וכן עסק בריקוע נחושת בהדרכתו של א. שטריך. בין מוריו היו אבל פן, זאב רבן ואהרון שאול שור, והוא היה בן-דורם של הציירים נחום גוטמן ומנחם שמי. בתקופת לימודיו ב"בצלאל" במחלקה למקשת נחושת, יצר חרובי את השעון המונומנטלי שחזיתו מזכירה את זו של בית הספר "גימנסיה הרצליה" בתל אביב.
בשנת 1917 התנדב חרובי לשרת בצבא הבריטי במסגרת הגדודים העבריים, ובסוף שנת 1918 חזר לירושלים והתמסר לציור.
בשנת 1928 התחתן חרובי (ששינה את שמו מהשם: בוקסר), עם קרובתו רחל לבית בוקסר. לזוג נולדו 3 ילדים: יהודה (1929 – 2006), דרור (1932 – 2000) ורות (1936– ). המשפחה חיה בשכירות בירושלים, במקומות שונים: שכונת הבוכרים, מרכז העיר, טלביה, שכונת כרם, ומשנת 1949 במושבה הגרמנית (ברחוב המגיד 7). לדבריו בחר חרובי לגור בירושלים, ולא במרכז התרבותי המתפתח בתל אביב, בשל מה שהוא הגדיר כ"איכות האור" שלה.
לקראת סוף שנות השלושים פרסם חוברות ובהן חזונו העתידי, "בביטחון הכלל ובביטחון הפרט" וה"יצירה היישובית", בהן תיאר ותכנן בניין ערים מודרניות שיאכלסו את יהודי אירופה הצפויים לעלות לארץ. פרסומים אלו חשפו בחרובי צד תמהוני וחולמני.
דרכו האמנותית.
יצירתו של חרובי היא יצירה תיעודית. הוא תיעד את נופי הארץ בשנות ה-20 וה-30 וראה בציור נופי ארץ ישראל שליחות היסטורית המתעדת את הנופים ההולכים ונעלמים מהעולם. חרובי גם עסק בציור מיניאטורות של פרחים וצמחים בצבעי מים, והצטיין בדיוק המדהים של ציוריו, בהם הוא הפגין שליטה מרבית בטכניקה של הרישום והצבע. רבים מציוריו אלו נעשו בשנות העשרים, כתוצאה של שיתוף פעולה בינו ובין הבוטניקאי אפרים הראובני, אשר העסיקו כמאייר של האנציקלופדיה הבוטנית שלו ("אוצר צמחי ארץ ישראל"). ציורים אלו התפרסמו במסגרת תערוכה שהוצגה בשנת 2006 במוזיאון ישראל, תחת הכותרת "שירת העשבים" (אוצרת: תמר מנור פרידמן).
בשנת 1953 הגדיר חרובי את שליחותו האמנותית כך: "לצייר את הנוף הארצישראלי כפי שתיארתי לי אותו בדמיוני בהיותי רחוק ממנו".
באחרית דבר על הצייר שמואל חרובי, כותבת תלמה אליגון-רוז (בהתבססה על מאמרו של ד"ר גדעון עפרת): "כשהוא מצויד בקרטונים קטנים, נהג חרובי לשוטט בסביבות ירושלים וברחבי הארץ. היה מציב אותם על כן ציור ומצייר את הנוף בהינף אחד. לאחר מכן, בביתו, השתמש בציורים אלה כבסקיצות אם לציורי שמן גדולים ואם לציורים קטנים בצבעי מים. [...] בתפיסת האור שלו, ניכרת השפעת הציירים אנה טיכו ואבל פן, ז'אנר של "ריאליזם ירושלמי". כן ניכרת ביצירתו זיקה והשפעה של האימפרסיוניזם הרוסי בנוסח מורו יצחק לויתן. כמו חרובי, יצא אף הוא למסעות ציור בעמק הוולגה. מסעות היצירה של חרובי הולידו ציורי נוף פשוטים ותמימים מלאי שמש אור ופתיחות. למיניאטורות שיצר בצבעי מים, ביניהם ציורי פרחים מרהיבי עין, יש זיקה למסורת הפואנטליסטית שתחילתה בדקלרואה והמשכה בציוריו של ואן-גוך. המאפיין הבולט של יצירתו הוא שילוב של ריאליזם וחלומיות בעת ובעונה אחת. ...שמואל חרובי כמעט שנשכח מהתודעה הציבורית. בחייו מיעט להציג. לדבריו "כשראיתי מקומות רבים יפים ומעניינים מתיישנים או נחרבים לצורכי בנייה, החלטתי לשמור לעצמי את הדוגמאות ולמכור רק העתקות מהם..."
תערוכות.
על התערוכה הזו כתב מבקר האמנות, יגאל צלמונה: "זוהי תערוכה מעניינת ומקסימה המאפשרת היכרות עם עולם אמנות ועם אידאולוגיה אבודים ועושה צדק לאמן נשכח."
בקטלוג התערוכה נכתב על הציירים: "שלושתם הצטיינו בדבר אחד משותף: אהבה אדירה חסרת פשרות לארץ ולנופיה. חרובי ביקש לתעד נופים כלים ונעלמים. פן ביקש לאייר את התנ"ך ונופיו, ושור הוקסם, הסתנוור ונשבה מיד בחבלי אהבת נופי הארץ החדשה שאליה הגיע."
בקטלוג התערוכה התפרסם מאמרו של ד"ר גדעון עפרת המנתח את יצירתו של חרובי ומעמיד אותו בשורה הראשונה של האמנים הארצישראלים של תקופת היישוב.
להק מודיעין אוויר
להק מודיעין אויר
מספן מודיעין ים
חט&quot;מ
ועדת חוץ וביטחון
ריצ'רד המילטון (כדורסלן)
ריצ'רד "ריפ" המילטון (אנגלית: Richard "Rip" Hamilton; נולד ב-14 בפברואר 1978 בקואטסוויל, פנסילבניה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הקלע. גובהו 2.01 מטרים.
ביוגרפיה.
המילטון שיחק בתיכון "קואטסוויל" בעיר הולדתו והיה לקלעי המוביל בו (בטרם נעקף בידי ג'ון אלן) ולאחר מכן עבר לשחק במדי אוניברסיטת קונטיקט, בה הוכרז כ-"שחקן המצטיין" כאשר זכה עימה בטורניר ה-NCAA בשנת 1999.
בשלוש העונות הראשונות שלו ב-NBA, שיחק המילטון בוושינגטון ויזארדס. בשנת 2002 הוא נמסר בעסקה לדטרויט פיסטונס בתמורה לג'רי סטקהאוס. המילטון השתלב טוב בקבוצתו החדשה והוא זכה עימה באליפות ה-NBA לשנת 2004.
בעונת האליפות סבל המילטון משבר באף במשך זמן רב, בעקבות כאב זה עבר ניתוח באף ותקוותו האחרונה להישאר בליגה ולעזור לקבוצתו להגיע לאליפות הייתה חבישת מסיכה שתגן על פניו בזמן המשחק. המילטון חבש את המסיכה על פניו בכל משחק כדי למנוע פגיעה באפו, פגיעה כזו יכלה לסיים את קריירת הכדורסל שלו.
רבים משווים את סגנון משחקו של המילטון לסגנון המשחק של השחקן רג'י מילר שפרש בעונת (גם מילר עצמו משווה את סגנון משחקו של המילטון לזה שלו) בעיקר בשל תנועתו המהירה והמתוחכמת ללא הכדור ויכולת הקליעה שלו.
בנוסף, המילטון מצטיין בג'אמפים שלו, תפיסת הכדור מיד לאחר שברח מהשומר וזריקה מידית לסל באחוזים גבוהים.
ב-9 בפברואר 2006, בפעם הראשונה בקריירה שלו, נבחר המילטון על ידי מאמני המזרח ב-NBA להיות על הספסל של קבוצת המזרח במשחק האולסטאר יחד עם עוד 3 מחבריו לקבוצה (ראשיד וולאס, בן וולאס וצ'אנסי בילאפס). במשחק קלע המילטון 6 נקודות ב-13 דקות.
בנוסף להופעתו באולסטאר, הציג המילטון בעונת עונת שיא בקריירה כשממוצע הנקודות שלו עומד על 20.1 נקודות למשחק והאחוזים שלו מטווח השלוש ומהשדה עולים באופן משמעותי משנים עברו. במהלך העונה קיבל המילטון זימון לנבחרת ארצות הברית בכדורסל לקראת הטורנירים אשר יחלו ב-2007 וימשיכו דרך אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008. המילטון דחה את הצעה בטענה שהוא רוצה להתמקד בעזרה לקבוצתו להשבת תואר האליפות של ה-NBA לדטרויט.
באמצע עונת , נבחר המילטון לעלות מהספסל במשחק האולסטאר השני בקריירה שלו, בחירה אשר מתבצעת על ידי מאמני ה-NBA. ממוצעיו של המילטון בעונה זו היו 19.8 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק.
בעונת נבחר המילטון בפעם השלישית ברציפות לעלות מהספסל במשחק האולסטאר, שוב עם חברו לקבוצה צ'אנסי בילאפס. בנוסף השתתף בתחרות השלשות אך נופה בשלב הראשון. ממוצעיו של המילטון בעונה זו היו 17.7 נקודות ו-4.1 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת עבר ריצ'רד לשחק בקבוצת שיקגו בולס, וב-10 ביולי 2013 היה לשחקן חופשי, לאחר שהקבוצה בחרה שלא להאריך את חוזהו.
ב-26 בפברואר 2015 הודיע רשמית על פרישתו ממשחק.
ב-26 בפברואר 2017 הפרישה דטרויט פיסטונס את חולצתו, מספר 32.
יעקב גרי
יעקב מאיר גרי (ג'ק גרינג) (18 בספטמבר 1901 – 18 בדצמבר 1974) היה שר המסחר והתעשייה בממשלת ישראל השנייה.
חייו.
נולד בעיירה סדה (Seda) בצפון-מערב ליטא. למד וסיים תואר שני במדעי הרוח ובמשפטים בדרום אפריקה. עבד שם כעורך דין מספר שנים. ב-1932 עזב לאירופה.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. עבד במשרדו של דב יוסף, שאיתו כיהן בהמשך כשר באותה ממשלה.
ממייסדי אפריקה ישראל להשקעות, מונה כמזכיר החברה וב-1946 מונה כמנכ"ל החברה. מיוזמי הקמת שכונת סביון, ומיוזמי הנפקת החברה בבורסה.
בשנת 1950 מונה גרי לשר המסחר והתעשייה בממשלה השנייה ובמהלך הכנסת הראשונה, והוא השר השני שלא היה חבר כנסת (הראשון היה יצחק גרינבוים). הוא כיהן בתפקיד עד 1953. לאחר פרישתו שב למגזר העסקי.
בין השנים 1955–1964 כיהן גרי כיושב ראש מועצת המנהלים של אתא, ופרש מתפקידו עקב מצבו הבריאותי.
שימש כחבר ועד המנהלים של התזמורת הפילהרמונית.
יעקב גרי נפטר בד' בטבת תשל"ה, 1974. הותיר אחריו בן ובת.
יעקב (מאיר) גרי
לוק דה קלפייה
גיזי פליישמן
גיזלה "גיזי" פליישמן לבית פישר (בצ'כית/סלובקית: Gizela Fleischmannová 21 בינואר 1892 – 18 באוקטובר 1944) הייתה פעילה ציונית בסלובקיה ומצילה של אלפי יהודים בשואה.
קורות חיים.