קבוצות ליגה א' מחולקות לשני מחוזות נפרדים, על פי מיקומן הגאוגרפי: קבוצות מחוז צפון ("ליגה א' צפון") וקבוצות מחוז דרום ("ליגה א' דרום"). זוהי הליגה הבכירה ביותר בישראל אשר מחולקת למחוזות, כאשר הליגות מתחתיה מחולקות למחוזות רבים יותר. אין קו חלוקה רשמי, משום שהחלוקה תלויה בזהות היורדות אליה והעולות אליה, אולם בפועל, האזור הגבולי הוא צפון השרון. מכיוון שאין מעבר של קבוצות בין המחוזות, זהות היורדות מהליגה הלאומית עשויה לגרום לכך שקבוצה מצפון הארץ תשחק במחוז הדרום ולהפך, כך למשל בתום עונת 2010/2011 ירדו מהלאומית שתי קבוצות צפוניות, וכתוצאה מכך שיחקה הקבוצה הצפונית יותר, אחווה עראבה, במחוז הצפון, ואילו עירוני ג'ת אל-אהלי שובצה לעונת 2011/2012 במחוז הדרום. עם זאת, החלוקה עשויה להשתנות בהתאם לזהות העולות מליגה ב', כך למשל בתום עונת 2015/2016 ירדו מהלאומית שתי קבוצות דרומיות (מכבי קריית גת ומכבי יבנה) ושתיהן שובצו בליגה א' דרום, ואילו מ.ס. טירה שעלתה מליגה ב' דרום א' שובצה בליגה א' צפון. שיטה זו עשויה אף לגרום לכך ששתי קבוצות מאותה עיר ישחקו במחוזות שונים, כך למשל בעונת 2014/2015 שיחקה בית"ר כפר סבא בליגה א' דרום, ואילו הפועל כפר סבא שירדה מהלאומית שובצה במחוז הצפון, ובעונת 2017/2018 שובצה הפועל ירושלים שירדה מהלאומית בליגה א' צפון, ואילו בית"ר נורדיה ירושלים, שעלתה מליגה ב', שובצה במחוז הדרום. מאז עונת 2018/2019, אחרי שמכבי הרצליה ירדה מהליגה הלאומית, היא משובצת בליגה א' דרום, בזמן שהפועל הרצליה משחקת בליגה א' צפון.
בתום כל עונה עולות לליגה הלאומית המדורגות ראשונות בליגה א', האחת מליגה א' צפון והשנייה מליגה א' דרום. בנוסף, החל מעונת 2010/2011 מתקיימים בשני המחוזות משחקי פלייאוף על העלייה לליגה הלאומית, בהם משתתפות הקבוצות במקומות 2–5. בשלב הראשון מארחות הקבוצות שסיימו במקום ה-2 את הקבוצות שסיימו במקום ה-5. במקביל, מארחות הקבוצות שסיימו במקום ה-3 את הקבוצות שסיימו במקום ה-4. הקבוצות המנצחות עולות לשני גמרים מחוזיים: שתי הקבוצות המנצחות של ליגה א' צפון מתחרות ביניהן, ובדומה לכך- שתי הקבוצות המנצחות של ליגה א' דרום. הקבוצה שסיימה במיקום הגבוה יותר בטבלה מארחת משחק יחיד, אשר בסיומו נקבעת זהות העולות למשחק ההצלבה בין המחוזות. בשלב השלישי מתמודדות שתי קבוצות אלו ביניהן במשחק אשר מתקיים במגרש נייטרלי. המנצחת עולה לשלב הפלייאוף האחרון, בו היא מתמודדת מול הקבוצה שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית. המנצחת בהתמודדות זו זוכה לשחק בעונה שלאחר מכן בליגה הלאומית.
שתי הקבוצות המדורגות במקומות ה-15 וה-16 בכל אחת משתי הליגות המרכיבות את ליגה א' יורדות לליגה ב': שתי הקבוצות המדורגות אחרונות בליגה א' צפון יורדות - האחת לליגה ב' צפון א' והשנייה לליגה ב' צפון ב', ובאותו אופן שתי הקבוצות המדורגות אחרונות בליגה א' דרום יורדות האחת לליגה ב' דרום א' והשנייה לליגה ב' דרום ב'. את מקומן תופסות המדורגות ראשונות בכל אחת מארבע הליגות המרכיבות את ליגה ב'. בנוסף, הקבוצה שמסיימת את העונה במקום ה-14 מתמודדת במשחק מבחן מול המנצחת בגמר המחוזות של ליגה ב' באותו אזור גאוגרפי.
לקראת עונת 2020/2021 הוחלט כי בעקבות התפרצות נגיף קורונה והרחבת הליגה כי בעונה הבא כל מחוז יחולק לשני בתים, הקבוצות שיסיימו במקומות הראשון והשני בכל אחד מהבתים יעפילו לשלב הבית העליון ואילו מקומות 3-9 ינשרו לבית התחתון, בסיום משחקי הפלייאוף הקבוצות שיסיימו במקום הראשון בכל אחד מהמחוזות יעפילו לליגה הלאומית ואילו שתי הקבוצות מהמקום השני יתמודדו ביניהן על הזכות לשחק מול הקבוצה שתסיים במקום ה-14 בליגה הלאומית. הקבוצה שתסיים במקום האחרון בכל בית תנשור לליגה ב', ואילו הקבוצה שתסיים במקום השמיני תפגוש את מקבילתה מהבית השני למשחקי מבחנים, כשהמפסידה תתמודד במשחק מבחן מול מקבילתה מהמחוז הנגדי, והמפסידה מביניהן תתמודד מול נציגות ליגה ב' במשחקי ההעפלה/הישארות.
ה. לייוויק
ה. לֵיוִיק, (דצמבר 1888 – 23 בדצמבר 1962, ניו יורק) הוא שם העט של לֵייוויק הַאלפֶּרן, שהיה משורר יידיש, מחזאי וסופר, שנודע בין היתר בשל יצירתו "הגולם" ("פואמה דרמטית בת שמונה מערכות").
תולדות חייו ויצירתו.
לייוויק נולד בעיירה הומן ליד מינסק, בלארוס. הוא הבכור מבין תשעה ילדים. לייוויק התחנך כילד במסגרת תורנית אדוקה, אך בהגיעו לישיבה כבר קרא ספרים חילוניים ומשכיליים/ הוא גורש מהישיבה והצטרף לתנועת ה"בונד". בשנת 1904 פרסם את שיריו הראשונים ביידיש בעיתוני התנועה. בשנת 1906 נכלא על ידי המשטרה הצארית וישב במאסר כארבע שנים. הוא הובל לסיביר, שם נידון למאסר עולם בשנת 1912, על פעילותו המהפכנית.
בשנת 1913 הצליח לייוויק להימלט ממחנה המעצר בסיביר וברח דרך המזרח הרחוק. הוא נמלט מרוסיה והצליח להגיע לניו יורק. בשנותיו הראשונות כמהגר עבד בכל מיני מלאכות, ובעיקר מצא פרנסתו במלאכת הצבעות. בה בעת החלו שיריו להתפרסם בבמות היידיש הגדולות של אמריקה, ובעיקר ב"צוקונפט". שיריו המרגשים מאותה תקופה הם שירי סיביר שלו, שירי המאסר והבריחה. אחדים מהם תורגמו לעברית, וכוחם נשמר בהם גם היום.
בשנת 1919 נתפרסם קובץ השירים הראשון שלו, ומחזותיו המפורסמים: "הגולם" ו"סחבות". כתיבתו באותה עת הייתה שזורה באמונה חזקה בגאולת העם היהודי המיסטית, ובגאולת האדם העובד בדרך הארגון החברתי והמהפכני.
בשנת 1925 ערך ה. לייוויק מסע הרצאות גדול בתפוצה היהודית, הוא הופיע בפני קהלים גדולים בקריאת שירים, וכתב רשמי מסע שנתפרסמו בעיתוני היידיש באמריקה. בין השאר ביקר שוב ברוסיה, הפעם כמהפכן מכובד ולא כאסיר נמלט. השלטון הקומוניסטי עשה הרבה כדי לקרבו אל המשטר, וכדי שיפרסם טובות על הנעשה אצל יהודי ברית המועצות. אבל יחסם הקשוח של קברניטי מוסקבה לשאלת הציונות ויישוב ארץ ישראל גרמו לו שיפרוש מארגוני הקומוניסטים. הוא חדל אז גם לכתוב בעיתונים המקורבים אליהם.
שלושת מחזותיו, "הגולם", "כבלים", ו"חלום הגולם", נחשבים עד היום כפסגת יצירתו הדראמטית. צירוף חיוני וכובש לב של אמונה מיסטית בנצח קיומו של עם ישראל, ואמונה לוהטת בתיקון האדם והמשטר. ה. לייוויק פרסם למעלה משישים כרכים ביידיש: מחזות וסיפורים, שירים ופואמות, רשמי מסע ומסות. יצירותיו תורגמו גם לעברית, ומחזותיו הוצגו בתיאטרון העברי. על שמו של ה. לייויק קרוי היום "בית לייוויק", מרכז לתרבות יידיש בתל אביב, נוסד על ידי עיתונאים וסופרי יידיש. ליד בית לייוויק פועלת הוצאת ספרי יידיש, הוצאת לייוויק. כמו כן רחוב בחיפה.
ליגה א' דרום
ליגה א'
ליגה א' צפון
ממשית
ממְשית הייתה עיר נבטית ששמשה תחנת מעבר ועיר חקלאות על ציר הדרך שירדה לערבה מהרי אדום, עלתה במעלה עקרבים והמשיכה לחברון ולירושלים, או לבאר שבע. בעיר נמצאו שרידים מכל התקופות הנבטיות שבהן התקיימה לצד שרידים מן התקופה הרומית המאוחרת במהלכה בוצרה העיר, ומן התקופה הביזנטית, שבמהלכה נבנו כנסיותיה.
מקור השם ממשית הוא בשם הרומי-ביזנטי של העיר: ממפסיס. השם הערבי הוא כרנב (כורנוב), כשמו של משקה חלב, דבש ותמרים.
בממשית התגלה מטמון המטבעות הגדול ביותר שנמצא אי פעם בישראל, 10,500 מטבעות כסף. נמצאו לשון עופרת של 158 ליטראות ועליה סימני בית היציקה, אגד קטן של פפירוסים הכתובים ביוונית ועוד חפצים שונים.
בשנת 2005 הוכרזה ממשית כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ביחד עם שבטה, חלוצה ועבדת, כחלק מדרך הבשמים.
גאוגרפיה.
ממשית היא העיר הנבטית המזרחית ביותר בנגב, והיא רחוקה מן הערים הנבטיות האחרות (כחמישה ק"מ דרומית-מזרחית לדימונה), מהלך יום בדיוק מהתחנה הקודמת בדרך השיירות - מצד חצבה. העיר נבנתה על סעיף של הדרך הנבטית הראשית העולה מן הערבה ומן המעלה המכונה "מעלה עקרבים הרומי". היא ממוקמת בבקעה בין רכס חתירה שבו נמצא המכתש הגדול ובין רכס אפעה בנגב.
מסביב לעיר מקורות מים רבים יחסית לאזור מדברי - נחל ממשית, בארות, גבים ותמילות (נקודות שבהן קרובים מי התהום לפני הקרקע ובחפירה קצרה אפשר להגיע אליהם) והעובדה הזו בנוסף למיקומה גרמו להפיכתה לעיר חשובה.
השטח שעליו השתרעה ממשית, העיר הנבטית הקטנה ביותר בנגב, גדול רק במעט מארבעים דונם, אולם הפונקציות שמילאה ממשית בתקופה הנבטית מקנות לה מעמד של עיר. שטח העיר מחולק על ידי ערוץ צר ושטוח לשני חלקים, שבכל אחד מהם נבנו בתי העיר ומוסדותיה. ככל הנראה, החלק המערבי של העיר, הקרוב יותר לנחל, נחשב יוקרתי יותר. בלב חלק זה של העיר נבנה "הארמון".
היסטוריה.
העיר הנבטית הראשונה נבנתה בממשית בתקופה הנבטית התיכונה במחצית השנייה של המאה הראשונה לפסה"נ, כאשר הושלם ייסוד הכוכב הנבטי של שש הערים בנגב. כמו שאר היישובים הנבטים בנגב, גם ממשית החלה כ"תחנת מסחר" לשיירות שחצו את המדבר מפטרה לעזה. בתקופה זו התבססה העיר על מסחר, אך גם על חקלאות בבקעה מסביבה ואף בשטחים מרוחקים עד 25 ק"מ מהעיר. בתקופה הנבטית המאוחרת מילא גידול סוסים את מקום מסחר השיירות, אבל בשתי התקופות לא היה די בבסיס כלכלי זה, והעיר הקטנה והבודדה נזקקה לעזרה נוספת. את העזרה הזאת נתן, ככל הנראה, בית הספר לאדריכלות שהוקם בעיר. מן הכתובות הנבטיות הרבות שנמצאו בעבדת ובאתרים אחרים נראה כי הנבטים נזקקו למספר רב של אדריכלים ורבי אומנים בבנייה (בניא בנבטית, ואויקודומוס ביוונית) בזמן המהפכה החקלאית הגדולה, בה החלו שוכני האוהלים לבנות בתי מגורים כמו אלה שנמצאו בממשית.