זהו שליו קטן שאורכו 18 ס"מ והוא בעל פנים צהובות עד כתומות עם פסים חומים לאורך העיניים ו"כיפה" חומה, צוואר אפור ובטן צהובה או אדומה. חלק הגוף העליון צהוב מנומר בנקודות שחורות. השליו בעל רגליים אפורות וארוכות היכולות לרוץ מהר כדי לברוח מטורפים. הוא מסתתר בסבכי היער ויוצא בשעות בין הערביים ללקט מזונות כמו גרגרים ופירות יער וגם חרקים.
השליו מצוי במדינות הבאות: קולומביה, קוסטה ריקה, אקוודור, הונדורס, ניקרגואה ופנמה.
הקדש (פירושונים)
שליו אמריקני מפוספס
שליו אמריקני מפוספס (שם מדעי: "Philortyx fasciatus") הוא מין של עוף אמריקאי ממשפחת שלווים אמריקניים והוא המין היחידי בסוגו. מין זה מצוי בעיקר ברחבי יערות וערבות שיחים במקסיקו.
אורך השליו 17-21 ס"מ והוא בעל נוצות חומות עם זנב ארוך וציצת ראש ארוכה אדמדמה. לאורך גופו פסים שחורים היוצאים מבטנו ועד לקצה גרונו על הצוואר האפור-חום והבטן הלבנה. פלג הגוף העליון והכנפיים חומים-כתומים והזנב ארוך וחום. הרגליים צהובות וארוכות. לצעירי השליו ישנם ראשים וצווארים שחורים אך הם נעלמים תוך שש עשרה שבועות.
השליו מצוי בעיקר סביב אזורים הררים של יערות ושיחים במקסיקו, בעיקר ליד נהר באלאס (Balsas River). הוא יכול להגיע לגובה של 1,800 מ' מעל פני הים.
השליו חי בעיקר על הקרקע ונראה בחבורות של 20-30 פרטים. הוא ניזון מזרעים, ניצנים וחרקים שהוא מלקט.
שלמה (בירן) בידרמן
אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג
אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג (בגרמנית: Albrecht II., Markgraf von Brandenburg; 1177 - 25 בפברואר 1220) היה מרקיז ברנדנבורג בין השנים 1205–1220.
ביוגרפיה.
אלברכט נולד בשנת 1177, לאוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג ואדה מהולנד, בתם של פלוריס השלישי, רוזן הולנד ועדה מהאנטינגדון.
בשנת 1184 מת אביו אוטו הראשון, מרקיז ברנדנבורג, ונחלותיו חולקו בין הבנים, ואלברכט מונה לרוזן ארנבורג, אולם אחיו אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג ערער על כך. בשנת 1189 יצא אלברכט למסע הצלב השלישי, ובשובו בשנת 1194 נכלא על ידי אחיו לתקופה קצרה. לאחר שחרורו היה אלברכט בשנת 1198 ממייסדי המסדר הטבטוני בעכו.
בשנת 1205 מת אחיו אוטו השני, מרקיז ברנדנבורג, ואלברכט עלה לשלטון במקומו. במהלך הסכסוך על כתר הקיסרות בין פיליפ משוואביה, מלך גרמניה לאוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמך בתחילה אלברכט בפיליפ, אולם לאחר הירצחו בשנת 1208 עבר לתמוך באוטו, והלה אישר את חזקתו במרקיזות ברנדנבורג. במהלך שלטונו היה אלברכט מסוכסך עם אלברכט הראשון מקפרנבורג, ארכיבישוף מגדבורג, וכן איבד את נחלותיו בפומרניה לבני משפחת גריפין.
ב-25 בפברואר 1220 מת אלברכט השני, ונחלתו עברה לבניו יוהאן הראשון, מרקיז ברנדנבורג ואוטו השלישי, מרקיז ברנדנבורג. מכיוון שהיו קטינים, כיהן בתחילה אלברכט הראשון, ארכיבישוף מגדבורג כעוצר, ובשנת 1221 מונתה אלמנתו לעוצרת עד למותה בשנת 1225, ואז תפסו בניו את השלטון.
משפחתו.
בשנת 1205 התחתן אלברכט עם מתילדה מגרוייטש, בתם של קונרד השני, מרקיז לאוזיץ ואלז'ביטה מפולין גדול, דוכסית בוהמיה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
שליו מזמר
שליו מזמר (שם מדעי: "Dactylortyx thoracicus") הוא מין של עוף אמריקאי ממשפחת שלווי העולם החדש והוא המין היחידי בסוגו. מין זה מצוי במקסיקו ובאמריקה המרכזית ביערות הרריים באזורים הטרופיים והסובטרופיים.
מאפיינים.
אורכו של השליו 20 ס"מ והוא בעל פנים כתומות, עיניים חומות וכרבולת שחורה בקצה ראשו. הגוף אפור ומנומר בשחור והחזה והבטן אדמדמים. פלג הגוף העליון אפור והוא מעט מוסווה בין העלים ביער. הוא עוף קולני וקיבל מכך את שמו.
השליו חי על קרקע היער אך מעופף גם לענפים הנמוכים ביער ומחפש מזון כמו פירות וזרעים על הקרקע, לעיתים בחבורה קטנה של שלווים.
השליו נמצא בעיקר באזורים הרריים שונים ממקסיקו עד גואטמלה.
מיון.
לשליו המזמר 11 תת-מינים:
סטיבן קוק
סטיבן ארתור קוק (נולד ב-14 בדצמבר 1939), הוא מדען-מחשב ומתמטיקאי אמריקאי-קנדי שתרם רבות לתורת הסיבוכיות. כיום הוא פרופסור באוניברסיטת טורונטו.
מחקר.
סטיבן קוק נחשב לאחד האבות המייסדים של תורת הסיבוכיות.
במאמרו מ-1971 "המורכבות של הוכחת משפט", קוק טבע פורמלית את המושגים של רדוקציה פולינומית ובעיות NP-שלמות, והוכיח את קיומה של בעיה NP-שלמה על ידי שהראה שבעיית הספיקות היא NP-שלמה. משפט זה הוכח באופן עצמאי על ידי לאוניד לוין בברית המועצות, ולכן מכונה משפט קוק-לוין. המאמר גם מציג פורמלית את הבעיה המפורסמת במדעי המחשב, שאלת P=NP.
פרסים.
קוק זכה בפרס טיורינג בשנת 1982 על תרומתו לתורת הסיבוכיות.
אולודניז
אולודניז (בטורקית: Ölüdeniz) הוא כפר קטן ואתר נופש ידוע בריביירה הטורקית בדרום מערב המדינה, בגבול שבין הים התיכון לבין הים האגאי.
גאוגרפיה.
באתר מצוי חוף חלוקים וכן לגונה מבודדת, שהיא שמורת טבע מוכרזת, ובה חוף חולי. מימיו של המקום מפורסמים בשל גוני הטורקיז והאקוומרין שלהם. האתר הוכר רשמית כחוף דגל כחול.
המקום הוא פופולרי כאתר רחיפה בשל גובהו של הר באבאדאג (Babadağ) הסמוך (1,969 מטרים), המשמש כנקודת זינוק, ובשל המראה הנשקף ממנו. הוא פופולרי גם כאתר צלילה.
מאז 2010 משמש האתר כנקודת זינוק לתחרות אולטרה מרתון שנתית המתנהלת על תוואי הדרך הליקית.
פירוש שמו של האתר הוא ים המוות, כשהכוונה היא למימיו השקטים גם בעת סערות.
פניניית הציצה
פניניית הציצה (שם מדעי: "Guttera") היא סוג עוף ממשפחת הפניניתיים המכילה 2 מינים בעלות ציצת ראש. הם חיים באפריקה שמדרום לסהרה.
הפניניות הן קרובות רחוקות של התרנגולת והפסיונים והם חיים רק באפריקה. גופם שחור ומכוסה בנקודות דמויות פנינה, מהם קיבלו את שמן. אורכם של הפניניות עד 50 ס"מ ומשקלם עד 1,500 גרם. הם בעלות רגליים חזקות וראשם חסר נוצות ובעל עור כחול, עיניים אדומות ומקור לבן. מעל הראש ישנה ציצה מזדקרת או כרבולת שחורה.
הפניניות חיות באזורי סוואנות ויערות ומחפשות פירות, עשבים ויצורים קטנים.
מדינת בורמה
מדינת בורמה הייתה מדינה בשטחי מינמאר המודרנית, אשר פעלה כממשלת בובות של האימפריה היפנית. מדינת בורמה הוקמה בידי היפנים לאחר שכבשו את בורמה הבריטית בשנת 1943, והתקיימה עד כיבושה מחדש של בורמה ב-1945.
היסטוריה.
האימפריה היפנית פלשה לבורמה הבריטית (כיום מינמאר) בינואר 1942. המטרה העיקרית הייתה לחסום את דרך בורמה שדרכה העבירו בעלות הברית אספקה לכוחות הסיניים של צ'יאנג קאי שק אשר לחמו ביפנים במסגרת מלחמת סין–יפן השנייה, וכן לספק בסיס איתן להגנה על השטחים הכבושים במלאיה ובאיי הודו המזרחיים. כמו כן היפנים קיוו להשתלט על מינרלים ומוצרים כמו אורז ושמן. היפנים השתלטו על בורמה במהירות, והקימו את "צבא העצמאות הבורמזי" (BIA), כוח של מתנדבים בורמזים בפיקודו של אונג סן שלחם לצד היפנים כנגד הבריטים. באביב 1942 הקים צבא העצמאות ממשלה זמנית בחלק מהארץ. בפיקוד היפני שררו חילוקי דעות באשר לדרך שבה יש לנהוג. היו שסברו שרצוי לעודד את הבורמזים להקים ממשלה לצורכי תעמולה, אולם בפועל היפנים רק פיזרו הבטחות מעורפלות להענקת עצמאות לאחר סיום המלחמה בלבד.
ב-7 במרץ 1942 נפלה ראנגון, בירת בורמה, בידי היפנים. ורק ב-1 באוגוסט 1942 החליטו היפנים להקים מנהל אזרחי בורמזי, במטרה לנהל את חיי היום יום בראנגון תחת השלטון היפני. כראש המנהל האזרחי מונה בה מאו. מאו היה עורך דין ופוליטיקאי, אשר בזמנו התנגד לגרירתה של בורמה למלחמה על ידי הבריטים, וב-1940 נעצר בעוון הסתה. ככל שהמלחמה התקדמה לרעת היפנים, החליטו היפנים להפוך את בורמה והפיליפינים לעצמאיות במסגרת מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי, בניגוד לתוכנית המקורית שהעצמאות תינתן רק לאחר סיום המלחמה. ראש ממשלת יפן הידקי טוג'ו הדגיש שקבלת העצמאות מותנית בהכרזת מלחמה בורמזית על בריטניה וארצות הברית. ממשלת יפן האמינה שאם יינתן לבורמה חלק אמיתי בניצחון על בעלות הברית, הדבר ימנע השתלטות חוזרת שלהם על מזרח אסיה, ולפיכך העניקה תמיכה צבאית וכלכלית רבה למדינה החדשה.
ב-8 במאי 1943 הוקמה ועדה בראשות בה מאו שתפקידה היה "להכין" את העצמאות הבורמזית. ב-1 באוגוסט של אותה שנה הוכרז על הקמתה של מדינת בורמה, עם בה מאו כראש ממשלה וראש המדינה בו זמנית, ואונג סן כשר הביטחון. באופן רשמי פורק הממשל הצבאי היפני באזור, ובורמה כרתה ברית צבאית עם יפן והכריזה מלחמה על בריטניה וארצות הברית. יפן ויתרה על כל תביעותיה הטריטוריאליות בבורמה, פרט לאזור שממזרח לנהר סאלווין, אשר נמסר לתאילנד כיוון שהיה שייך לה בעבר. למרות זאת, עצמאות המדינה החדשה הוגבלה באמצעות הסכמים שרירותיים עם יפן. הצבא היפני הקיסרי נשאר בבורמה, ופיקח על המדינה אף על פי שלא היו לו סמכויות רשמיות לעשות זאת.