ב-28 ביולי 2011 מוסונה חתם ל-5 שנים בהופנהיים תמורת 19.5 מיליון ראנד דרום-אפריקאי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–3 נגד פרייבורג. ב-25 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד פ.צ. קלן במסגרת הגביע הגרמני. ב-18 במאי 2012 מוסונה הושאל לאאוגסבורג לקראת עונת .
ביולי חזר לקייזר צ'יפס, הפעם כשחקן מושאל. ב-9 במרץ 2014 הבקיע שלושער בניצחון 0–3 נגד ליגה מוסולמאנה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות האפריקאית. מוסונה סיים את העונה עם 16 שערים ב-25 משחקים בכל המסגרות.
ב-5 באוגוסט 2014 התחיל להתאמן עם גרנאדה מליגת העל הספרדית. אחרי 13 ימים חתם ב-אוסטנדה מליגת העל הבלגית לשנתיים וחצי.
בקיץ מוסונה חתם באנדרלכט.
בינואר , מוסונה חתם באיופן.
קריירה בינלאומית.
ב-3 במרץ 2010 מוסונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זימבבואה במשחק ידידות נגד . ב-5 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2012.
משה כלפון
ענן מולקולרי
ענן מולקולרי הוא אזור של ענן בין-כוכבי, שהצפיפות והגודל שלו מאפשרים היווצרות של מולקולות, מימן מולקולרי הוא הנפוץ ביותר.
עננים מולקולריים שוכנים בעיקר בזרועות הספירליות של גלקסיות לולייניות, והם קיימים בגדלים מגוונים המגיעים למאות שנות אור.
היווצרות הענן.
ענן מולקולרי נוצר כאשר ישנו ריכוז גבוה של חומר בין כוכבי (מימן והליום בחלל) באזור אחד. ככלל, לחץ הגז בענן מונע דחיסה שלו לדרגה הדרושה ליצירת פרוטו כוכב. אם מתרחש אירוע הגורם לדחיסה משמעותית של חומר הענן - כדוגמת גל הלם של סופרנובה סמוכה, או התנגשות בענן אחר - נדחס הענן מעבר לסף הדרוש ליצירת כיסים של חומר שידחס בהשפעת כבידת עצמו. כל כיס שכזה מהווה פרוטו-כוכב, ממנו ייווצר כוכב אחד לפחות. בשלב זה מכונה אותו חלק בענן בו מתהווים קדם־כוכבים "פעוטון כוכבים".
ענן מולקולרי נוצר מערפיליות, שרידי סופר נובות, או מרוחות סולריות.
בלאזר
בלאזר (באנגלית: Blazar) הוא קוואזר בלבה של גלקסיה אליפטית שפניה מופנות אל כדור הארץ, כך שסילון הקרינה שנפלט מהקוואזר מכוון אל כדור הארץ. בלאזרים הם בין התופעות האנרגטיות ביותר שנצפו ביקום ותחום חשוב באסטרונומיה חוץ-גלקטית. בלאזרים הם חלק מקבוצה גדולה של גלקסיות אקטיביות המארחות גרעין גלקטי פעיל (באנגלית: Active Galactic Nucleus, או בר"ת - AGN). הבלאזר מקיים שילוב תכונות בין קוואזר OVV ו אובייקט BL Lac. המונח "בלאזר" נטבע לראשונה בשנת 1978 על ידי האסטרונום אדווארד שפיגל על מנת לאגד את שני העצמים הללו. בלאזרים פולטים סילון יחסותי אשר כיוונו בכיוון הכללי של כדור הארץ. דרכו של הסילון תואמת עם קו הראייה שלנו, התלוי בהשתנות המהירה ובתכונות הצפיפות של שני סוגי הבלאזרים. הראייה הרווחת גורסת כי קוואזריי OVV הם באופן אינטרינזי (תכונה פנימית ויסודית) גלקסיות רדיו חזקות, ולעומתם אובייקטיי BL Lac הם באופן אינטרינזי גלקסיות רדיו חלשות. בשני המקרים, הגלקסיות המארחות הן גלקסיות אליפטיות גדולות. מודלים אלטרנטיביים, לדוגמה, עידוש כבידתי, עלולות להתייחס לכמות מועטה של תצפיות שלא עקביות עם התכונות הכלליות.
מבנה.
בלאזרים, כמו כל גרעין גלקטי פעיל, משוערים כמקבלי אנרגיה מעצמים הקורסים אל עבר מרכזם (חור שחור על-מסיבי). גז, אבק כוכבי, ואף כוכבים עצמם עלולים להתפס בחור השחור המרכזי וליצור דיסקת ספיחה חמה הפולטת כמויות אדירות של אנרגיה בצורת: פוטונים, אלקטרונים, פוזיטרונים ועוד חלקיקי יסוד. אזור זה יחסית קטן, בקירוב 10−3 פארסק.
בנוסף, קיים טורואיד אטום המתפרש על פני כמה וכמה פארסקים ממרכז החור השחור, המכיל גז חם בו קיימים אזורים בעלי צפיפות גבוהה יחסית. אזורים אלו, או "עננים", מסוגלים לספוג ואז לפלוט אנרגיה מאזורים הקרובים יותר לחור השחור. על פני כדו"א "עננים" אלו מתגלים כהרחבות ספקטרליות בספקטרום הבלאזר.
בניצב לדיסקת הספיחה, זוג סילונים יחסותיים נושא פלזמה אנרגטית הרחק מהAGN. הסילון הוא תוצר של שילוב בין שדות מגנטיים עוצמתיים לבין דחף חזק מדיסקת הספיחה והטורואיד. בתוך הסילון, חלקיקים בעלי אנרגיה גבוהה (ביניהם פוטונים) מתנגשים זה בזה כתוצאה מהשדות המגנטיים. סילונים יחסותיים אלו עלולים להגיע לגדלים של עשרות קילו-פארסקים ממרכז החור השחור.
אזורים אלו מסוגלים להפיק מגוון של אנרגיות נצפות, בעיקר בצורות הנעות בין גלי רדיו בתדירויות נמוכות לקרינת גמא עוצמתית, עם קיטוב גבוה (בדרך כלל בכמה אחוזים בודדים) בחלק מהתדירויות. הספקטרום הנפלט מכיל קרינה סינכרוטרונית (קרינה אלקטרומגנטית הנוצרת כאשר חלקיקים טעונים מואצים רדיאלית) בתחום הרדיו ל-קרינת רנטגן, ואפקט קומפטון הפוך בתחום בין גלי הרדיו לקרינת X.
פליטה יחסותית.
הפליטה הנצפית מהבלאזר מושפעת רבות מאפקטים יחסותיים בסילון, תהליך שנקרא פליטה\הקרנה יחסותית. מהירות הפלזמה המרכיבה את הסילון מגיעה לטווחים של 95%–99% ממהירות האור (מהירות זו אינה המהירות הממוצעת של אלקטרון או פרוטון בסילון. החלקיקים עצמם נעים בכיוונים שונים וכתוצאה מכך טווח המהירויות הנ"ל). הקשר בין עוצמת ההארה (יחס בין האנרגיה הנפלטת ליחידת זמן) מהסילון לזו הנצפית על כדו"א תלויה בתכונות הסילון. אלה כוללים האם ההארה נובעת מהלם קדמי בסילון, וכמו כן באינטראקציה שבין השדות המגנטיים בסילון לחלקיקים הנעים בו.
מודל מופשט של הפליטה היחסותית לעומת זאת, מייצג את האפקטים היחסותיים הקושרים בין עוצמת ההארה הבוקעת ממסגרת הסילון "S"e, ועוצמת ההארה הנצפית על גבי כדו"א "S"o. אלו קשורים על ידי מושג באסטרופיזיקה הנקרא גורם דופלר, "D", כאשר "S"o פרופורציונלי ל-"S"e × "D"2.
בהתבוננות יותר רחבה, ניתן לזהות אפקטים יחסותיים כגון:
דוגמה.
יהי סילון בעל זווית θ = 5° לקו הראייה ומהירות של 99.9% ממהירות האור. על כדו"א עוצמת ההארה הנצפית גדולה פי 70 מזאת הנפלטת בסילון. לעומת זאת, אם θ = 0° מינימלית, הסילון יראה בהיר פי 600 על פני כדו"א.
הקרנה שונה.
לפליטה\הקרנה היחסותית קיים עוד מרכיב חשוב. הסילון אשר לא נע בכיוון כדו"א ייראה עמום יותר, מאותם אפקטים יחסותיים. אם כך, שני סילונים זהים ואינטרינזיים (בעלי אותם מרכיבים ותכונות) ייראו אסימטריים (לא מאוזנים).
כלומר, בדוגמה המובאת מעל, כל סילון בעל זווית θ &lt; 35° ייראה בכדו"א כפחות בהיר ממה שהוא במסגרת. מסקנה נוספת היא שאוכלוסייה של AGN המפוזרים בחלל עם אוריינטציות סילון אקראיות ייראו בצורה מאוד לא הומוגנית (לא אחידה) על כדו"א. העצמים הבודדים בהם θ קטנה יחסית יראו כבעלי סילונים בהירים יותר, לעומת השאר בהם ייראו סילונים עמומים יותר. זוהי תמצית הקשר בין בלאזרים לגלקסיות רדיו. AGN בהם הסילון יחסית מקביל לקו הראייה מכדו"א עלולים להיראות מאוד שונים לעומת AGN אחרים, אפילו אם הם זהים אינטרינזית.
גילוי.
רבים מהבלאזרים היותר בהירים נצפו בהתחלה לא כגלקסיות רחוקות עוצמתיות, אלא ככוכבים משתנים בלתי רגילים (כוכבים בהם לא נראה מחזוריות מסוימת בשינויי הארה) בגלקסיה שלנו. בלאזרים אלו, כמו כוכבים משתנים בלתי רגילים, נראו כמשתנים בבהירות ההארה במחזורים של ימים או שנים, בלי דפוס נראה לעין.
ההתפתחות המוקדמת של הרדיו-אסטרונומיה הראתה כי ישנם מספר מקורות רדיו בשמיים. בסוף שנות ה-50 הרזולוציה האופטית של הרדיו-טלסקופים איפשרה זיהוי של מקורות רדיו ספציפיים. זה הוביל לגילויו של הקוואזר. בלאזרים היו נראים באופן גורף בקוואזרים מוקדמים אלו, כאשר ההסחה לאדום הראשונה התגלתה ל- 3C 273 — קוואזר מאוד משתנה שהוא גם בלאזר.
בשנת 1968 קשר דומה בין "כוכב משתנה" אובייקט BL Lac לבין מקור רדיו חזק VRO 42.22.01 נצפה. אובייקט זה מראה תכונות דומות לאלו של הקוואזר, אך הספקטרום האלקטרומגנטי לא נראה כבעל קווים ספקטרליים, המשמשים לזיהוי הסחה לאדום. בשנת 1974 נצפה סימן קלוש לגלקסיה נסתרת, הוכחה לכך שאובייקט BL Lac אינו כוכב.
הטבע החוץ גלקטי של אובייקטי BL Lac לא היה מפתיע. בשנת 1972 מספר מקורות רדיו וגורמים אופטיים משתנים קובצו יחדיו והוצעו בתור מחלקה חדשה של גלקסיות: אובייקטי BL Lac. הטרמינולוגיה (באנגלית) מגיעה מקיצור של "אובייקט BL Lacertae".
עד לשנת 2003, היו ידועים כבר כמה מאות של אובייקטי BL Lac.
תמונה עדכנית.
בלאזרים מוערכים כ AGN, עם סילונים יחסותיים המופנים קרוב לקו הראייה של הצופה. האוריינטציה המיוחדת של הסילון מסבירה את התכונות הכלליות המשונות: עוצמת הארה גבוהה נצפית, השתנות מהירה מאוד, וקיטוב גבוה (בהשוואה לקוואזרים שהם לא בלאזרים)). מודל אחיד אשר התקבל בכללי הוא שקוואזרים משתנים מקושרים לגלקסיות רדיו חזקות אינטרינזית, ואובייקטי BL Lac מקושרים לגלקסיות רדיו חלשות אינטרינזית.
ההבחנה בין שתי קבוצות הקשורות זו בזו מסבירה את ההבדל בין סוגי הפליטות השונות בבלאזרים.
הסברים אלטרנטיביים לסילונים היחסותיים\גישת המודל האחיד שהוצעו כוללים מיקרו עידושים כבידתיים ופליטה קוהרנטית (אחידה) מהסילון היחסותי. אף אחד מאלו אינו מסביר את כלל תכונות הבלאזר, לדוגמה, מיקרו-עידוש הוא אכרומטי. ז"א שכל החלקים בספקטרום יעלו ויפלו ביחד. דבר זה לא נצפה בבלאזרים. לעומת זאת, קיימת אפשרות שתהליכים אלה, כמו עוד תהליכי פלזמה מורכבים יותר, עלולים להסביר חלק מהתצפיות או חלק מהתכונות.
דוגמאות של בלאזרים כוללים: 3C 454.3, 3C 273, BL Lacertae, PKS 2155-304, Markarian 421, ו- Markarian 501.
השירות הדיפלומטי של הוד מלכותה