למרות לימודיו בדנמרק על מדינות הרווחה ותנועות העם, יו הרגיש כי אינו יכול לחוות מבחינה פרקטית את השינויים שחלו בדנמרק, שכבר הייתה אז מדינת רווחה מפותחת. הוא תיאר זאת במשפט "כמו לראות שרטוטים ובניינים גמורים". בעקבות זאת, יו מחליט לעבור ללימודים במדינת ישראל שהייתה אז מלאה בתנועות ופעילות התיישבות לדוגמת הקיבוצים. גם הפעם, הוא שולח את מכתבו לאישיות בכירה, נשיא מדינת ישראל דאז, זלמן שזר שמזמין אותו ללימודים בארץ תחת סבסוד מלא של טיסות, דמי מחייה, ביטוח ולימודים מצד ממשלת ישראל.
תרומתו לתנועת כפר החדש.
לאחר שובו מישראל בשנת 1971, עבד כאחראי על חינוך והתיישבות באוניברסיטת קונגוק כאורח כבוד של פרופ' יו סוק-צאנג, מייסד האוניברסיטה. בהיותו מומחה כפרי ברשות השידור של ה-KBS, הוא מקבל שיחת טלפון מהונג סונג-צ'ול, המזכיר הכללי, ממשרד המזכירות הנשיאותית של הבית הכחול. הוא התבקש לייעץ על פרויקטים של פיתוחים כפריים ולהציג את חזונו בכפר הקוריאני דרך יישום מודלי הפיתוח של המדינות המפותחות בהן ביקר. הנשיא פארק ג'ונג-הי הפציר בו לפרוש מההוראה באוניברסיטה ולהתחיל לעבוד בבית הנשיא בהקדם, אך הוא סירב בהסבר כי "יש לי סטודנטים ללמד". בבוקר למחרת, רק לאחר בקשה מיוחדת שנשלחת ממשרד הנשיא וממשרד החינוך במקביל לנשיא וחבר הנאמנים של אוניברסיטת קונגוק, יו נענה בחיוב.
בינואר 1972 הוא מונה על ידי הנשיא פארק ג'ונג-הי כראש תנועת הכפר החדש, תנועת חדשנות כפרית שאפתנית ששיתנה את פני דרום קוריאה כולה. כמוביל התוכנית היה אחראי להנחת היסודות בימיה הראשונים של התנועה, שלימים הופכת לאחת מתוכנית "זיכרון עולם" של אונסק"ו. על סמך המחקר המקיף והניסיון שלו בדנמרק ובישראל, הציע רעיונות ומהלכים אסטרטגיים, והנשיא פארק שראה את הפוטנציאל שבו נתן גב מלא ביישום רעיונותיו. שלושת יסודות הליבה של תנועת הכפר החדש שהציע יו, "שקדנות, יצירה עצמית ועזרה הדדית", שמורים כיום במוזיאון הכפר החדש בכתב ידו האישי של הנשיא פארק.
לאחר תנועת הכפר החדש.
אף על פי ששובץ ברשימת השרים במשטר פארק, סירב להיות פוליטיקאי מאחר שרצה להמשיך את לימודיו. הוא ביקש שנית מממשלת ישראל לסייע לו בקבלת מלגה ללימודים מתקדמים באוניברסיטה ישראלית. לאחר שנענה בחיוב, עוזב את קוריאה הדרומית ומאז יולי 1973 למד סוציולוגיה כפרית באוניברסיטה העברית שבירושלים. את לימודי התואר השני והשלישי בסוציולוגיה סיים בהצטיינות לאחר 4 שנות מחקר בלבד, הישג יוצא דופן באותה תקופה. לאחר מכן, הוזמן מאוניברסיטת בן-גוריון שבנגב להיות מרצה מן המניין בחוג לסוציולוגיה, והיה לאסייתי הראשון בתפקיד. פרופ' יו לימד בעברית קורסים בנושאי סוציולוגיה כפרית, היסטוריה ופוליטיקה של קוריאה והרצה בפני אלפי סטודנטים ישראלים. בשנת 1978, עזב את חייו המובטחים בישראל וחזר לקוריאה על מנת להמשיך לתרום את חלקו בשיקום הכפרים שלה.
מאז 1978 היה לפרופסור חבר באוניברסיטת קונגוק ולמנהל מכון המחקר כפר החדש בקוריאה. מפברואר 1993 ועד אוגוסט 1994 כיהן כסגן נשיא אוניברסיטת קונגוק. אחרי יציאתו לגמלאות בשנת 2002 הקים את קרן כפר הנוער העתידי שתומך בתלמידים מתקשים מרקע סוציו-אקונומי נמוך דרך מתן מלגות לימודים. את הקרן ייסד מנכסיו האישיים שצבר ממכירת ספריו והרצאותיו יחד עם התרומות שקיבל מצד תורמים חיצוניים.
אנטוניו אגוסטיניו נטו
אדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה
אדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Adelheid zu Schaumburg-Lippe; 9 במרץ 1821 – 30 ביולי 1899), הייתה גיסתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה.
אדלהייד נולדה ב-9 במרץ 1821 בביקבורג שהשתייכה לנסיכות שאומבורג-ליפה, לגאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולאידה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן. ב-16 באוקטובר 1841 התחתנה אדלהייד עם פרידריך, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנו נולדו לה 5 ילדים.
בשנת 1863 עלה גיסה כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק לשלטון בדנמרק, ובשנת 1878 מת גיסה קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ללא ילדים, ובעלה פרידריך ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1885 מת בעלה פרידריך, ובנה פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ירש את נחלותיו ותאריו, וב-30 ביולי 1899 מתה אדלהייד ביצהו.
משפחתה.
ב-16 באוקטובר 1841 התחתנה אדלהייד עם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
מושל איידהו
מושל איידהו (באנגלית: Governor of Idaho) הוא ראש הרשות המבצעת של ממשלת מדינת איידהו שבארצות הברית. נוסף על כך, מבחינה חוקתית, המושל הוא המפקד העליון של המשמר הלאומי של איידהו. על המושל מוטלת החובה לפקח על חוקי המדינה, הסמכות לאשרם או להטיל וטו על הצעות חוק המועברות על ידי בית המחוקקים של איידהו.
לטריטוריית איידהו היו 16 מושלים טריטוריאליים אשר מונו על ידי נשיאי ארצות הברית מ-1863 עד לכינון מדינת איידהו ב-1890. ארבעה מהם מעולם לא הושבעו רשמית לתפקידם, והתפטרו בטרם הגיעו לטריטוריה.
מאז נכנסה איידהו לארצות הברית כיהנו בתפקיד 31 אישים, מתוכם אף לא אישה אחת עד כה. שניים מהם - קלרנס אלפרד בוטולפסן וססיל אנדרוס - כיהנו שתי תקופות כהונה לא רצופות. המושל הראשון של המדינה, ג'ורג' ליירד שופ, כיהן במשך התקופה הקצרה ביותר: שלושה חודשים, וססיל אנדרוס כיהן כמושל בעל תקופת הכהונה הארוכה ביותר: 14 שנים. ארבעה מושלים התפטרו, אם כי אף אחד לא נפטר בעת כהונתו. מבין המושלים 20 מתוכם היו חברי המפלגה הרפובליקנית ו-11 חברי המפלגה הדמוקרטית. המושל הנוכחי הוא בראד ליטל, אשר הושבע לתפקידו ב-7 בינואר 2019.
היסטוריה.
ב-4 במרץ 1863 הוקמה מתוך שטחיהן של , ו. מושל הטריטוריה היה ממונה על ידי נשיא ארצות הברית. 16 אישים מונו לתפקיד זה, מתוכם ארבעה התפטרו טרם הגיעם לטריטוריה. בשל המרחק הרב בין וושינגטון די. סי. לבין בירת הטריטוריה, בויסי, משך הזמן עד הגעת המושל הממונה לטריטוריה היה אורך לעיתים קרובות זמן רב.
ב-3 ביולי 1890 התקבלה איידהו כמדינה בארצות הברית. מאז כיהנו כמושלי המדינה 31 אישים, מתוכם כיהנו שניים בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות. תקופת הכהונה של המושל ושל סגן המושל היא ארבע שנים, והיא מתחילה ביום שני הראשון של חודש ינואר בשנה שלאחר עריכת הבחירות. עד 1946 היו השניים נבחרים לתקופת כהונה של שנתיים. במקרה בו משרת המושל מתפנה, או במקרה בו המושל נמצא מחוץ לגבולות המדינה, או שנבצר מהמושל למלא את תפקידו, מכהן סגן המושל כמושל בפועל עד אשר תמה ניבצרותו של המושל או שנבחר מושל חדש. במקרה שגם משרת המושל וגם זו של סגנו מתפנות, או ששניהם לא מסוגלים למלא את תפקידם, הנשיא הזמני של הסנאט של איידהו הוא הבא בתור בסדר הירושה, ולאחריו יושב ראש בית הנבחרים של המדינה.
ב-1946, לאחר השינוי במשך כהונת המושל לארבע שנים, בחירה של המושל לתקופת כהונה נוספת לא הייתה מותרת בתחילה. המושל רוברט סמיילי, שקודם כיהן כתובע הכללי של המדינה, הצליח לשדל את בית הנבחרים ב-1955 להגיש תיקון לחוקת המדינה שתאפשר בחירה מחדש של המושל ליותר מתקופת כהונה אחת, תיקון שאושר על ידי ציבור הבוחרים במסגרת הבחירות של 1956. לא קיימת מגבלה על מספר תקופות הכהונה להן יכול המושל להיבחר.
רוברט (רון) זינגר
רוברט (רון) זינגר (נולד ב-1956 בצ'רנוביץ שבאוקראינה) הוא יו"ר ארגונים יהודיים ופילנתרופיים בהתנדבות, ויו"ר ומנכ"ל חברת Spero Impact Solutions, אשר כיהן בעבר בתפקידי מפתח במשרד ראש הממשלה וכמנכ"ל הקונגרס היהודי העולמי.
ביוגרפיה.
עלה מאוקראינה לישראל עם משפחתו בגיל 15. בשנת 1976 סיים תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב.
מ-1976 ועד 1987 שירת בצבא הגנה לישראל, בין תפקידיו שירת כקצין חינוך בכיר. השתחרר מהצבא בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1996 הוענק לו תואר שני (M.Sc.) בהנדסת ניהול מאוניברסיטת ברידג'פורט שבקונטיקט (ארצות הברית). בשנים 2005–2008 השלים מספר קורסי ניהול לבכירים בבתי הספר לעסקים של אוניברסיטאות הרווארד וקולומביה.
קריירה.
בשנים 1987 עד 1999 שימש זינגר בתפקידים שונים במשרד ראש הממשלה, תחת ראשי הממשלה יצחק שמיר, יצחק רבין, שמעון פרס ובנימין נתניהו.
במשך 14 שנים שימש כמנכ"ל וסגן נשיא פעיל של ארגון אורט העולמי, הרשת היהודית הגדולה בעולם לחינוך ולהכשרה מקצועית.
הקונגרס היהודי העולמי
בינואר 2013 פורסם כי זינגר יתמנה למשרה המקצועית הבכירה ביותר בקונגרס היהודי העולמי, תפקיד שהוגדר עד אז כ"מזכיר כללי". הגדרת התפקיד שונתה ל"מנהל כללי וסגן נשיא פעיל" עם תחילת כהונתו של זינגר, במהלך הוועידה השנתית של הארגון שהתקיימה בבודפשט במאי 2013. תפקיד בו כיהן עד יולי 2019 כיהן כמנכ"ל וכסגן נשיא פעיל של הקונגרס היהודי העולמי, התפקיד המקצועי הבכיר ביותר בארגון. לאחר מכן שימש כיועץ לנשיא הארגון עד ינואר 2020.