השיר הגיע לשיא של מקום רביעי ב"בילבורד" הוט 100 בארצות הברית, והפך להיות לסינגל השישי של הלהקה שנכנס לעשרת הראשונים (לאחר חמישה סינגלים מן האלבום הקודם שלהם, "The E. N. D"), והתשיעי באופן כללי. השיר הגיע לראש המצעדים בישראל, אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, קנדה, צרפת, גרמניה, הונגריה, איטליה, ספרד, ניו זילנד, ובריטניה וכן נכנס לעשרת המקומות הראשונים במצעדים רבים באירופה. עד אוקטובר 2017, השיר הגיע לכמות של 380 מיליון צפיות ביוטיוב, והפך לקליפ הנצפה ביותר של הלהקה ביוטיוב. ברחבי העולם, השיר הוא השמיני הנמכר ביותר בשנת 2011 עם מכירות של 7.3 מיליון עותקים.
הופעות חיות.
הלהקה ביצעה את השיר בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2010 ב-21 בנובמבר. כל חבר לבש תלבושת עתידנית, בליווי רקדנים עם קופסאות על ראשם. מרטנס נתן להם ציון של C+, וכינה אותו "הסט מוזר של הלילה". במהלך הביצוע, נתקלה פרגי בכמה בעיות כאשר הדלת לקופסה נותרה תקועה לרגע. ב-5 בדצמבר, הלהקה ביצעה אותו, במהלך תוצאות חצי הגמר תוצאות של העונה השביעית של תוכנית הטלוויזיה אקס פקטור בריטניה. הם אף ביצעו את השיר בסופרבול XLV, ולאחר מכן שוב בהופעת "i.am.FIRST" בחלק הראשון של אליפות העולם ברובוטיקה ב-29 באפריל 2011.
ורה פיגנר
ורה פיגנר ((ברוסית: Ве́ра Никола́евна Фи́гнер Фили́ппова, 1852–1942) הייתה מהפכנית רוסיה, ממובילות תנועת נרודניה ווליה (רצון העם), אשר דגלה בטרור אישי פוליטי להפלת המשטר הצאריסטי. הייתה שותפה לתכנון ההתנקשות בצאר אלכסנדר השני ב-1881, נעצרה, וריצתה 20 חודשים במעצר מבודד עד למשפטה בו נידונה למוות. גזר דינה הומתק והיא נכלאה במשך 20 שנים במבצר שלסלבורג ואחר כך נשלחה לגלות בסיביר.
קורות חיים.
נעורים.
פיגנר נולדה ב-7 ביולי (על פי הלוח הגרגוריאני, 25 ביוני על פי הלוח היוליאני) 1852. האחות הבכורה מששת ילדיהם של ניקולאי אלכסנדרוביץ' פיגנר ואיקטרינה קריסטופורבנה קופריאנובה, שניהם בני אצולה. בבעלות המשפחה היו למעלה מאלף דונם של קרקע שעובדה על ידי צמיתים במעמד של עבדים-למחצה עד לרפורמה של 1861. אביה שירת בשירות הייעור הממשלתי, ולאחר מכן התפטר מתפקידו ועמד בראש מנהל מקומי שכונה 'מתווך שלום', בשנים שלאחר שחרור האיכרים. גם אחותה לידיה הצטרפה מאוחר יותר לשורות הנרודניקים.
ב-1863, בגיל 11 נשלחה פינגר למוסד רודיאונובסקי לנערות אצולה בעיר קאזאן שם למדה שש שנים. בימי לימודיה החלה לפקפק ולבסוף לכפור בייעוד אליו התחנכה במוסד רודיאונובסקי, לנשיות כנועה וצייתנית. על אף שהדבר היה אסור במוסד בו למדה הרחיבה פינגר את אופקיה האינטלקטואליים באמצעות קריאה בחשאי בספרים שהיו אסורים עליה, אותם השיגה בעת ביקוריה בביתה. היא הצטיינה בלימודיה, והתעניינה במיוחד בהיסטוריה ובספרות, וקיבלה את הפרס לאקדמיה הבכירה עם סיום לימודיה בשנת 1869.
פיגנר השתוקקה ללמוד רפואה, דבר שנבצר ממנה ברוסיה לאחר שהאקדמיה הרפואית-כירורגית של סנט-פטרבורג סגרה שעריה בפני נשים. לפיכך נשאה פיגנר עיניה ללימודים באוניברסיטת ציריך, אשר קיבלה נשים רוסיות, על אף שלא היו בידיהן תעודות בגרות עיוניות. אולם אביה אסר עליה את הנסיעה - על כן נישאה לבחור בשם אלכסיי פיליפוב, חסכה כסף ומכרה את הנדוניה שקיבלה - ונסעה לציריך, שם הייתה סטודנטית בפקולטה לרפואה ב-1872–1875. ב-1873 הצטרפה לקבוצה של כ-13 נשים רוסיות רדיקליות שכונתה 'מעגל פריצ'ה', שרבות מחברותיו נעשו בהמשך לפעילות בולטות בתנועה המהפכנית. תקופה זו עיצבה את עמדותיה כמו גם את יחסה למעמד האצולה ממנו הגיעה. ב-1873 גורשו רבות מהסטודנטיות הרוסיות מציריך, בטענה כי ניצלו את הידע הרפואי שרכשו במטרה לבצע בעצמן הפלות.
פעילות מהפכנית.
מרבית נשות מעגל פריצ'ה החליטו לשוב לרוסיה ולפעול להפיץ תעמולה סוציאליסטית בקרב בני מעמד האיכרים בה, אולם פיגנר נשארה עוד תקופת מה בשווייץ להשלים את לימודיה. ב-1875 נמסר לה על ידי מארק נתנסון כי יתר חברות הקבוצה זקוקות מאוד לעזרתה. היא שבה לרוסיה מבלי לסיים את התואר, אך מצאה כי אינה יכולה לסייע לחברותיה ולכן השיגה רישיון כפרמדיק. היא התגרשה מבעלה והחלה להיות פעילה בקרב האינטליגנציה המהפכנית ותנועת זמליה אי ווליה. היא לקחה חלק בהפגנה הפוליטית הראשונה שהתקיימה ברוסיה בדצמבר 1876 בסנט פטרבורג - בה נשא גיאורגי פלחנוב נאום, הונף דגל אדום והתקיים עימות עם המשטרה. ב-1877–1879 עבדה כסייעת של רופא, והפיצה תעמולה מהפכנית בכפרים שבאזור סמרה וסראטוב.
באביב 1879 נתפלגה תנועת זמליה אי ווליה על רקע המחלוקת בשאלת הטרור הפוליטי - כשפלג אחד דוגל בפעולת תעמולה בקרב הכפרים, ואילו האחר דוגל בירידה למחתרת ונקיטת טרור אישי והתנקשויות כנגד דמויות מפתח במשטר הצאריסטי המלוכני. ביוני אותה שנה נעשה ניסיון אחרון לגשר על המחלוקות, והצדדים לא הגיעו לעמק השווה. בסתיו התפצל הארגון לשתיים - הסיעה המתנגדת לטרור בהנהגת פלחנוב, שכונתה צ'רני פרדייל (החלוקה מחדש השחורה) שכללה את פאבל אקסלרוד, לב דייטש, ורה זסוליץ' ואחרים - והסיעה אשר דגלה בטרור אשר נקראה נרודניה ווליה (רצון העם) - אליה השתייכה פיגנר.
פיגנר נתמנתה לחברת הוועד הפועל של נרודניה ווליה, אשר קרא מאוחר יותר באותה שנה להוצאתו להורג של הצאר אלכסנדר השני בגין פשעים שביצע כנגד בני העם הרוסי. חברי הנרודניה ווליה הקימו מעגלי לימוד לפועלים בסנט פטרסבורג, מוסקבה, אודסה, קייב, וקרקוב, ותעמולה מתואמת בקרב סטודנטים באוניברסיטאות ברחבי רוסיה. כמו כן השיגו מכונות דפוס לכרוזים ולהוצאת עיתון לגיוס תמיכה לפעולתם.
כחברת הוועד הפועל פיגנר נטלה חלק גם ביצירת הזרוע המעין צבאית של נרודניה ווליה ובתאום פעולותיה, ובתכנון רצח הצאר - ניסיון הנפל ב-1880, וההתנקשות שצלחה לבסוף במרץ 1881 בסנט פטרסבורג.
המשטרה החשאית הייתה חסרת רחמים בחיפושיה אחר חברי ארגון הטרור שהיה אחראי לרציחתו של אלכסנדר השני, ובאביב 1882 הייתה פיגנר החברה היחידה שנותרה בחופשי ברוסיה מבין חברי הוועד המנהל הוותיק של 1879–1880, ולמעשה היוותה את מוקד ההנהגה של התנועה. במהלך תקופה זו בוצעה התנקשות אחת נוספת - ירי באחד מאנשי המשטרה החשאית באודסה במרץ 1882. למעשה מרבית פעילתה של פיגנר בתור מנהיגת הנרודניה ווליה בתקופה זו התמקדה בשיקום הארגון לאחר גל המעצרים והחרמות הציוד, והתנועה הצליחה לכונן מחדש מערך תעמולה באוניברסיטאות.
פיגנר מקמה את בסיסה באודסה, ואחר כך עברה לקרקוב, שם נבגדה לבסוף על ידי אחד מהועד המנהל, סרגי דגייב. שהפך סוכן כפול עבור המשטרה במטרה לזכות בהקלת עונשו לאחר שנעצר בדצמבר 1882. היא נעצרה בדירתה ב-10 בפברואר 1883. בעקבות מעצרה כתב הצאר החדש אלכסנדר ה-3 ביומנו "בשעה טובה היא נעצרה".
אסירה פוליטית.
טרם תחילת משפטה ריצתה פיגנר 20 חודשי מעצר בבידוד במבצר פטרופבלובסקיה. היא נשפטה לצד 13 חברי נרודניה ווליה נוספים ב-1884 ודינה ניגזר למוות, אולם הומתק - והיא נכלאה למשך 20 שנים במבצר בשלוסלבורג. ב-1904 נשלחה פיגנר לגלות פנימית למחוז ארכנגלסק, משם למחוז קאזאן, ולבסוף לניז'ני נובגורוד. ב-1906 הורשתה לצאת אל מחוץ לארץ, ופתחה בקמפיין למען האסירים הפוליטיים ברוסיה. היא פרסמה חוברת על בתי הכלא הרוסיים, ואספה למען האסירים כסף. ב-1907 הצטרפה למפלגת הסוציאל-רבולוציונרים, אך פרשה ממנה ב-1909 לאחר שנתגלתה בגידתו של יונה אזף. היא שבה לרוסיה ב-1915.
לאחר המהפכה.
פיגנר זכתה למעמד של גיבורה לאומית לאחר מהפכת פברואר 1917 והייתה לנואמת פופולרית במהלך אותה שנה. לאחר מכן הוציאה לאור את ספרה 'זכרונותיה של מהפכנית', שתורגם לשפות רבות, והעניק לה פרסום בינלאומי. הייתה בולטת באגודת האסירים הפוליטיים והגולים המשוחררים בברית המועצות עד לפירוקה ב-1935. כתבה את הביוגרפיות של מספר נארודניקים וספרים על ההיסטוריה של תנועת המהפכה ברוסיה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19. ב-1932 יצא פרסום מאוגד של כתביה לאור על ידי בברית המועצות על ידי בית ההוצאה לאור של אגודת האסירים הפוליטיים.
הצליחה לשרוד את 'הטיהורים הגדולים' של 1937 ומתה מוות טבעי במוסקבה ב-1942 בגיל 89.
מהתורה
Purpose
Purpose (בעברית: מטרה) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר הקנדי ג'סטין ביבר. האלבום יצא לאור ב-13 בנובמבר 2015, תחת חסותן של חברות התקליטים RBMG רקורדס ודאף ג'אם.
לכל שיר מן האלבום הוציא ביבר וידאו קליפ שהועלה לערוץ ה-Vevo שלו, ואף צירף את השיר "Where Are Ü Now", שבו השתתף באותה שנה לאלבום גם כן. כל ארבעת הסינגלים אשר יצאו מן האלבום זכו להצלחה עולמית, ושלושה מהם אף הצליחו לכבוש את צמרת מצעד הבילבורד הוט 100 ברציפות, דבר אשר הפך את ביבר לאחד מהאמנים היחידים בהיסטוריה שעשו זאת.
האלבום זכה להצלחה עולמית כאשר כבש פסגות מצעדי אלבומים רבות, ואף הצליח להגיע למקום ה-3 במצעד האלבומים השנתי של הבילבורד 200, ובכך הפך לראשון של ביבר שעשה זאת. מכירותיו בעולם עומדות על למעלה מ-6 מיליון עותקים שנמכרו, כש-2 מיליון עותקים בארצות הברית, ו-1.2 מיליון עותקים בבריטניה.
בנוסף, בטקס פרסי גראמי ה-59 הועמד האלבום בשתי קטגוריות, - "אלבום השנה", ו-"האלבום הוואקלי של השנה", אך הפסיד ל-25 של הזמרת הבריטית, אדל.
רקע והפקה.
ביבר התחיל בהקלטת האלבום כבר בשנת 2014, והקלטתו נמשכה עד שנת 2015, שם יצא לאור ב-13 בנובמבר. את האלבום הפיקו מספר רב של מפיקים ופזמונאים כשהבולטים ביותר מביניהם הם: ביבר, אשר, סקרילקס, סקוטר ברון, ג'ייסון בויד, מדל, דיפלו, סימון כהן, בלאדפופ, ג'וש אברהם, בני בלנקו וכולי.