בסיום הסרט, מאל מכריזה בפני האזרחים שהיא אינה יכולה להיות מלכת אורדון בלבד, אלא חייבת להיות גם מלכת אי האבודים, מכיוון שכולם מסוגלים גם לטוב וגם לרע. בהסכמתם של בן והפיה הסנדקית, מאל מסירה את המחסום ויוצרת גשר, עליו אזרחי אורדון ואי האבודים חוגגים יחד.
הפקה.
ב-16 בפברואר 2018 הכריז ערוץ דיסני באופן רשמי על הפקת סרט המשך ל"היורשים 2" באמצעות טיזר טריילר מיוחד ששודר במהלך שידור הבכורה של הסרט "זומבים", שבו הופיעה קמרון בדמותה של מאל. נוסף על כן, נרמז שעלילת הסרט החדש תתמקד באביה האובד של מאל.
ליהוק.
דאב קמרון, סופיה קרסון, קמרון בויס, בובו סטיוארט, מיטשל הופ, צ'יינה אן מקליין, תומאס דוהרטי, דילן פלייפייר, בראנה דאמיקו, ג'דדיה גודאייקר, זאקרי גיבסון, שרה ג'פרי ואנה קאת'קארט שבים לגלם את דמויותיהם של מאל, איווי, קרלוס, ג'יי, בן, אומה, הארי הוק, גיל, ג'יין, צ'אד מקסים, דאג, אודרי ודיזי טרמיין, בהתאמה, מהסרטים הקודמים. ב-4 במאי 2018 הכריז ערוץ דיסני באמצעות סרטון קצר כי השחקן והכוריאוגרף ג'אמל סימס לוהק לדמותו של הנבל דוקטור פאסילייה, ושג'דה מארי לוהקה לדמותה של בתו, סליה פאסילייה. ב-21 במאי 2018 הפיץ ערוץ דיסני סרטון נוסף, שבו הוא הודיע על ליהוקם של השחקן והזמר שאיין ג'קסון לדמותו של הנבל האדס ושל כריסטיאן קונברי ולוק רוזלר לבניו התאומים של מר. סמי, סקויירקי וסקויירמי, ועל שובם של קיגן קונור טרייסי, דן פיין, מלאני פאקסון וג'ודית מקסי לגילום דמויותיהם של בל, החיה, הפיה הסנדקית והמלכה לאה, בהתאמה.
צילומים.
צילומי הסרט החלו ב-22 במאי 2018 בוונקובר שבקנדה, תחת הכותרת "התנומה הגדולה" ("The Big Sleep"). ב-18 ביולי 2018 דיווח ערוץ דיסני שצילומי הסרט ותהליך ההפקה תמו באופן רשמי.
שיווק.
ב-15 בפברואר 2019, במהלך הקרנת הסרט "קים פוסיבול", נחשף הטיזר טריילר הראשון עבור הסרט, ובנוסף, נחשפו תמונות ראשונות על הדמויות.
לאחר מותו של השחקן קמרון בויס, הוחלט לבטל את פרמיירת השטיח האדום שתוכננה לסרט ובמקומה לתרום את הכסף לעמותה שקמרון התנדב בה. למרות ביטול הפרמיירה, הסרט הועלה לשידור בתאריך המקורי שנקבע ולאחר סצנת הסיום נוספה הקדשה לזכרו של בויס.
רשות התקשוב הממשלתי
רשות התקשוב הממשלתי היא רשות אשר כפופה למשרד הכלכלה והתעשייה.
משימות וכפיפות.
הרשות מנחה את אגפי מערכות המידע במשרדי הממשלה בנוגע להנגשת המידע הממשלתי לציבור ומקדמת את מאמצי ההגנה על תשתיות ומערכות המידע הממשלתיות. רשות התקשוב הממשלתי הוקמה תחילה כמטה במשרד האוצר, בעקבות מסקנות ה"וועדה לבחינת הקמת מערך תקשוב ממשלתי ומינוי מנהל מערכות מידע ממשלתי", וזאת במטרה לשפר ולחזק את יכולות הממשלה בתחום טכנולוגיות המידע (החלטת ממשלה 3058 מיום 27.3.2011). בהמשך החליטה הממשלה על העברת מטה התקשוב לאחריות משרד ראש הממשלה והגדרתו מחדש כרשות ולא כמטה.
בראש הרשות עמד יאיר פרנק, מאז מאי 2015, לאחר שכיהן כראש אגף בכיר מערכות מידע (מנמ"ר) במשרד המשפטים וכן כיהן במגוון תפקידים בכירים בצה"ל. במאי 2019 מונה שחר ברכה למ"מ ראש רשות התקשוב הממשלתי.
בהחלטת הממשלה 2097 מ-10 באוקטובר 2014 נקבע כי רשות התקשוב הממשלתי "תנחה את אגפי מערכות המידע במשרדי הממשלה ויחידות הסמך, תקדם משילות בתחום התקשוב בממשלה, תטמיע מתודולוגיות וסטנדרטים רוחביים ותפעל לפיתוח תשתיות, מערכות ושירותים לייעול עבודת הממשלה ולהנגשה מידע ושירותים ממשלתיים לציבור". כמו כן, נקבע כי "הרשות תקדם את מאמצי ההגנה על תשתיות ומערכות המידע הממשלתי ותפעל לפיתוח ההון האנושי בתחום התקשוב בממשלה".
ב-7 ביוני 2020 הועברה הרשות לאחריות משרד הדיגיטל הלאומי אך שנה לאחר מכן הועברה למשרד הכלכלה והתעשייה.
חזון, ייעוד ומטרות אסטרטגיות.
חזון הרשות מוגדר באופן רחב ומופנה לטובת הציבור:
יעוד הרשות מוגדר אף הוא באופן רחב:
הרשות קבעה כי לנגד עיניה יעמדו ארבע מטרות אסטרטגיות עיקריות:
על מנת לממש מטרות אלו, הרשות מעמידה מגוון של טכנולוגיות ומתודולוגיות שיבטיחו עמידה ברף הציפיות הגבוה של הציבור, בכל הנוגע לאיכות השירות, לאיכות המידע הממשלתי ולמגוון ערוצי השירות העומדים לרשותו. בנוסף, הרשות פועלת לטיפוח המשאב האנושי המועסק באגפי מערכות המידע ביחידות הממשלה ולהעצמת המנהיגות והמובילות הדיגיטלית של המנהלים. בנוסף, פועלת הרשות להבטיח את אמון הציבור ביכולתה של הממשלה לנהל את המידע המוחזק על-ידה, תוך שמירה קפדנית על דרישות אבטחת המידע ויישום הדינים הרלוונטיים בנוגע להגנת הפרטיות.
יחידות הרשות.
רשות התקשוב פועלת באמצעות ארבע יחידות:
יאן אוונגליסטה פורקינייה
יאן אוונגליסטה פורקינייה (בצ'כית: Jan Evangelista Purkyně, בגרמנית: Johann Evangelist Purkinje; 17-18 בדצמבר 1787 ליבוכוביצה (ליבוכוביץ) - 28 ביולי 1869) היה רופא ומדען אנטומיסט, פיזיולוג, פילוסוף, משורר ופוליטיקאי צ'כי, יליד בוהמיה. חי ופעל בימי שלטון האוסטרי בארצו ובפרוסיה. כיהן כפרופסור באוניברסיטת ברסלאו ואחר כך באוניברסיטת קרל בפראג. בשנת 1839 הנהיג את המונח "פרוטופלזמה" עבור החומר הנוזלי שבתאים, הכולל את הציטופלזמה ואת הגרעין. נודע כחלוץ הפיזיולוגיה הניסיונית ובתגליותיו הרבות והחשובות בתחום האנטומיה והפיזיולוגיה. בשנת 1867 קיבל תואר "אביר" מהקיסר האוסטרי. כפעיל למען מולדתו, צ'כיה, נבחר לחבר בפרלמנט של אוסטריה. פורקינייה היה חבר בחברה המלכותית הבוהמית למדעים, באקדמיה לאופולדינה, בחברה המלכותית של לונדון ובעוד אקדמיות ואיגודים מדעיים .
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות במסדר הפיאריטסים.
פורקינייה נולד בשנת 1787 בעיירה ליבוכוביצה (בגרמנית - ליבוכוביץ), על יד לייטמריץ (כיום -ליטומז'יצה) בצפון-מערב בוהמיה, באימפריה ההבסבורגית כבנו הבכור של יוזף פורקינייה, מנהל אחוזה ואיכר אמיד, שעבד בשירותו של הנסיך דיטריכשטיין (יוהאן בפטיסט קרל ולתר פון דיטריכשטיין-פרוסקאו-לזלי צו ניקולסבורג 1728–1808) ביישובים ליבוכוביץ ובודין על האגר. אבות האב היו קלקסטינים, קבוצה הוסיטית, מצפון-בוהמיה. האם, רוזליה בת לבית שפרנק, גדלה במשפחת איכרים. לדברי פורקינייה, היא זו שהייתה מורתו הראשונה לאנטומיה ולפיזיולוגיה. היא נפטרה בשנת 1834.
בהיותו בגיל 6 התייתם מאביו.
בשנים 1793 -1797 למד בבית ספר עממי צ'כי בעיירת הולדתו. אחר כך בגיל 11 הילד נרשם בגימנסיה הפיאריסטית במיקולוב, בדרום מוראביה' שבה נמצא גם מושבו הראשי של הנסיך דיטריכשטיין. לאור הצטיינותו בזמרה ובנגינה על כינור, הועסק בשכר במקהלה הכנסייתית של המנזר הפיאריסטי במקום. באותן השנים, פורקינייה שידע קודם רק צ'כית, קנה שליטה טובה בלטינית, ביוונית ובגרמנית. אחר כך למד בסטארה וודה (Stará Vodá) (Altwasser) בבית ספר בניהולו של יאן פרנטישק האנל.
אחרי סיום הלימודים ב-1804 התקבל למסדר הפיאריסטים בסטארה וודה ושמו כנזיר היה "סילווריוס של יוחנן הקדוש"
(Silverius a Sancto Joanne Evangelista). הוסמך כמורה למקצועות הומניים וב-1805 לימד דקדוק בכיתה השנייה של הגימנסיה שליד המכללה הפיאריסטית בסטראז'ניצה במוראביה.
בשנת 1806 נשלח פורקינייה למכון הפיאריסטי לפילוסופיה בליטומישל במזרח בוהמיה, בו השתלם לא רק במקצועות כנסייתיים, אלא גם בצרפתית ואיטלקית. בנוסף התעמק הצעיר בספריית המסדר בפילוסופיה גרמנית (בתורות של עמנואל קאנט, פיכטה ושלינג) ובתחומי ידע אחרים. .
לימודי הרפואה והתחלת פעילותו המחקרית והאקדמית.
בגיל 20, באוגוסט 1807 כשעמד בפני טקס השבועה כנזיר וסמיכתו ככומר, החליט פורקינייה לעזוב את המסדר הפיאריסטי ולבחור בדרך חיים אחרת. עבד בהמשך כמחנך בבתי אצילים. אחרי שנתיים של לימודי מדעי הטבע ופילוסופיה באוניברסיטת קרל בפראג (אז Universitas Carolo-Ferdinandea), בשנים 1812-1809 לימד כמורה פרטי את בנו של הברון פרנץ הילדפרנדט פון אונד צו אוטנהאוזן בבלאטנה. בעידוד אחד ממעבידיו נרשם בנובמבר 1812 לפקולטה לרפואה באוניברסיטת קרל ולמד בה עד שנת 1818. הפרופסור גאורג אילג (1771–1836) טיפח את משיכתו לאנטומיה ופיזיולוגיה. בשנת 1818 הוא סיים את לימודיו עם עבודת תואר על הפן הסובייקטיבי של חוש הראייה. מחקר זה, שנתמך על ידי מנטור נוסף שלו, הסופר והמדען גתה, פורסם בפריז בשנת 1819. בהמשך הועסק פורקינייה כמדריך לאנטומיה ולפיזיולוגיה- "פרוסקטור" - בפקולטה לרפואה בפראג בשנים 1819–1822.
לא הצליח לקבל בהמשך משרת הוראה אקדמית באימפריה האוסטרית - בפראג, בודפשט, גראץ וליובליאנה - וכבר שקל להיות רופא פרטי באחוזה כפרית או לפתוח בית ספר לילדים מחוננים, כשלפתע נודע לו מחבר שהתפנתה משרה לפרופסור לפיזיולוגיה ופתולוגיה באוניברסיטת ברסלאו בממלכת פרוסיה השכנה. לפי המלצת פרופסור רודולפי מברלין, חמיו לעתיד, ואחרי ראיון בברלין אצל שר החינוך של פרוסיה, על אף התנגדויות מקומיות על רקע לאומי, התמנה פורקינייה למשרה על ידי מלך פרוסיה, פרידריל וילהלם השני.
אוניברסיטת ברסלאו. הקמת המעבדה לפיזיולוגיה.
באותה שנה ב-11 בינואר 1823 ביקר פורקינייה אצל גתה בוויימאר ובין השניים התפתחה השפעת גומלין פורייה.
בברסלאו פעל פורקינייה במסגרת אגודה סלאבית שחבריה היו פולנים, והצטרף להתארגנות המקומית של הבונים החופשיים. הוא היה בהמשך לחבר בלשכת הבונים החופשיים של ברלין "צום פילגרים".
בימי כהונתו של הרוזן לאו פון תון-הוהנשטיין כמושל בוהמיה, סבל פורקינייה מהטרדות וחקירות חוזרות מצד הרשויות. אלו לא פסקו עד שהבטיח להפסיק את פעילותו במסגרת הבונים החופשיים.