בגיל 13 עבר משבר קשה ביחסים עם הוריו. בעקבות משהו שגלעד סיפר לאביו, אביו הכה אותו קשות במשך כמעט חצי שעה, ואמו עמדה מנגד. באותו יום ניסה להתאבד. הוא נשלח לטיפול, אך בני המשפחה לא דיברו עוד על היום הזה. יעקב נשאר כיתה ועבר ללמוד בבית הספר ״גאולה״ בתל אביב. במהלך גיל ההתבגרות התוודע לזהותו המינית. שהייתה קשה ומדכאת עבורו. והוא שוטט ברחובות כדי לא להיות בבית. בעקבות חוויות ילדותו כתב את ״ילד אסור ילד מותר״, ולאחר מכן את השירים ״כשתגדל״, ״הילד שבך״ ו״נמס בגשם״. לאחר מות אביו הוא שיתף את כאבו עם אמו והם ביקשו זה מזה סליחה על דברים קשים שאמרו זה לזה.
בבגרותו החל לכתוב פזמונים למספר אמנים כמו גידי גוב ("בואי נישאר") ואריק סיני ("דרך הכורכר", "בשעה שכזאת"). ב-1980 הפיק את אלבומה של יהודית רביץ "גלוי ונעלם", בו נכללו שיריו "ארבע לפנות בוקר", "עכשיו הכול בסדר" ושיר הנושא.
באותה שנה נתוודע ליהודה פוליקר וללהקתו "ברקת" והחל להפיקה. הלהקה, ששינתה את שמה ל"בנזין", הפכה בסיועו ללהקה מצליחה, הוציאה שני אלבומים והנפיקה להיטים רבים. הוא כתב בשיתוף עם פוליקר את מרבית להיטיה הגדולים, כמו "יום שישי", "חופשי זה לגמרי לבד", "גשם" (שהלחין וביצע גיטריסט הלהקה קיטש אמסלם), "תני לי סיבה" (שביצע המתופף אלי חדד), "משמרת לילה", "פנים אל מול פנים" ו"התחלה חדשה".
שיתוף הפעולה עם יהודה פוליקר המשיך גם ברוב אלבומי הסולו שלו. גלעד הפיק את אלבומיו של פוליקר ואת המופעים שנלוו אליהם וכתב חלק ניכר משיריו. ב-1985 הפיק לפוליקר אלבום בסגנון יווני בשם "עיניים שלי", שהורכב כמעט כולו משירים שתרגם גלעד מיוונית. בעקבות תוכנית בגלי צה"ל בהשתתפות פוליקר וגלעד שעסקה בדור השני לשואה וכללה שני שירים מקוריים שכתבו, יצא בשנת 1988 האלבום "אפר ואבק". אלבום זה, שנחשב על ידי מבקרי המוזיקה כאלבום מופת, עסק בתחושותיהם של גלעד ופוליקר כבני "הדור השני לשואה", ילדים שגדלו בצל הורים ניצולי השואה בארץ ישראל של שנות החמישים והשישים. בין השירים שגלעד כתב לאלבום היו "חלון לים התיכון", מעין מכתב של ניצול השואה בארץ ליקיריו שנשארו בגולה, "אפר ואבק" העוסק במסעה של אמו, הלינה בירנבאום, לביקור ראשון במחנות ההשמדה, לאחר שנפתחו השערים לפולין לאחר המלחמה, ו"כשתגדל" העוסק בתחושות יתמות וכאב. בעקבות האלבום השתתפו גלעד ואמו יחד עם משפחת פוליקר בסרטה התיעודי של אורנה בן דור "בגלל המלחמה ההיא", שעסק בדור השני לשואה.
בסוף 1988 החל גלעד בשיתוף פעולה עם להקת "משינה". חברי הלהקה הקליטו בעיבוד משותף עם גלעד שלושה שירים חדשים, שנכללו באלבום האוסף "" בעריכתו של גלעד, שיצא ב-1989. גלעד גם סייע לשלומי ברכה, כותב השירים, בשכתובם לגרסתם המוכרת. האלבום זכה להצלחה, נמכר בכ-60,000 עותקים, ונחשב לאלבום שסלל את דרכה של "משינה" להצלחה מחודשת, לאחר שני אלבומים כושלים. באותה שנה יצא גם אלבום הבכורה של רפי פרסקי "כמה פעמים ספרת עד עשר" אותו הפיק, ושנתיים לאחר מכן הפיק את אלבומו השני של פרסקי מפתח הלב.
שיתוף פעולה בולט נוסף של פוליקר וגלעד הוא האלבום "הילד שבך" מ-1995, העוסק ביחסים בתוך המשפחה. אחד השירים באלבום שכתב גלעד ואף השתתף בביצועו הוא "נמס בגשם", שמתאר יחסי משפחה קשים, בעקבותיהם נוטש ילד את בית הוריו אל הרחוב. נושא זה של ילדות טעונה בכאב, מאפיין גם שירים נוספים שכתב, כמו "מה יהיה יהיה" לאותו אלבום, או "ילד אסור ילד מותר" בביצוע ריקי גל. את הנוסטלגיה לתקופת התום של הילדות ולארצישראליות של פעם, הוא ביטא בשירים נוספים כגון "ילדות נשכחת" בביצוע נורית גלרון, "דרך הכורכר" בביצוע אריק סיני או ב"פה ושם בארץ בן-גוריון" בביצועו של פוליקר.
אמנים נוספים שגלעד הפיק וכתב להם היו: אושיק לוי, ירדנה ארזי (בהפקת האלבום "אנשים זרים"), גלי עטרי (בשיריה "הכל עומד במקום", "סתיו ישראלי" ועוד) וריטה (בהפקת האלבום "תפתח חלון"). בשנים 1988–1989 הגיש גלעד את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה".
בשנים 2019-2004 שימש יועץ לענייני תוכן ושיווק בחברת ההיי-טק Waves, המפתחת כלים מוזיקליים דיגיטליים.
נפט במזרח התיכון
כחלק מהרחבת חיפושי הנפט ברחבי העולם במחצית הראשונה של המאה ה-20, מתגלים בהדרגה מרבצי נפט במדינות חצי האי ערב בפרט ובמדינות ערב במזרח התיכון בכלל.
היסטוריה.
גילוי הנפט במזרח התיכון יוצר שינויים מרחיקי לכת במעמדן, בכלכלתן ובאופיין של המדינות בהן התגלו כמויות נפט משמעותיות. כך למשל, בזכות ההון האדיר שזורם לערב הסעודית או כוויית - שלמעלה מ-90% מההון שלהן מבוסס על נפט - מיישמות בהדרגה מודל כלכלי סוציאליסטי יוצא דופן, המספק ביד נדיבה שירותי חינוך, בריאות, רווחה וכדומה, זאת מבלי לגבות מיסים מהתושבים.
גילוי הנפט השפיע באופן עמוק מאוד על החברה במדינות המזרח התיכון. גורמים איסלאמיסטיים שונים, ביניהם הממשל הסעודי, רואים בגילוי כמות נפט גדולה כל כך דווקא במפרץ הפרסי כהוכחה-כביכול ליד מכוונת של כוח עליון, שהציב את הנפט במקום התיישבותם של מאמיניו. חוקרי מדעי המדינה מין המערב שניסו להעריך מדוע מדינות ערב הן יוצאות דופן בהתנגדותן לקבלת סממנים דמוקרטיים בהשוואה לאזורים אחרים בעולם, בנו מודל לפיו יכולתן של ייצואניות הנפט במזרח התיכון ליצור כלכלה שמייטיבה עם כלל התושבים, "הוציאו את העוקץ" ממחאה ציבורית רחבה במטרה להחליף את שיטת הממשל, מכיוון שבשעה שישנו סדר קיים שמספק לציבור הרחב את צרכיו, טלטולו של סדר הממשל עלול אולי לשנות זאת. תמיכה במודל מתקבלת מהתאמה שנמצאה בין ירידה בהכנסות נפט של מדינות המזרח התיכון, לבין עלייה בהתנגדות הפוליטית במדינות אלו. יחד עם זאת, משקלו של המודל נמצא במחלוקת, מאחר שהוא איננו מספק לבדו הסבר לכלל המקרים של התנגדות לדמוקרטיה במדינות ערב.
בשנת 1960 יצואניות הנפט במזרח התיכון היו המובילות העיקריות להקמת ארגון אופ"ק, שהוקם כדי להפוך את יצואניות הנפט מרחבי העולם לקרטל שיקבע עבור חברות הנפט את קצב הפקת הנפט, מחיריו וזיכיונות עתידיים.
התאגדותן תחת ארגון אופ"ק העניקה כוח פוליטי וכלכלי לייצואניות הנפט בכלל, ובפרט לייצואניות הנפט במזרח התיכון שהן הקול הדומיננטי בארגון. הארגון השתמש בכוחו כקרטל מספר פעמים, וכך למשל, בתקופת מלחמת יום הכיפורים הכריזו המדינות הערביות (שהן הרוב באופ"ק) על חרם הנפט שגרם לעלייה דרמטית במחירו. אופ"ק שמר על כוחו הרב עד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים כאשר הוא מעלה ומוריד את מחירי הנפט כרצון החברות בו. החל באמצע שנות השמונים החל אופ"ק להיחלש בשל גילוי נפט בים הצפוני שהקטין את תלותו של העולם בנפט המופק על ידי החברות.
בדצמבר 1961, העבירה ממשלת עבד אל-כרים קאסם חוק שהגביל את זיכיונות חברת הנפט העיראקית שהייתה בבעלות בריטית-עיראקית אך ורק לאזורים בהם הופק הנפט, והפקיע 99.5% מהזיכיונות.
מדינות.
ישנן מספר מדינות במזרח התיכון המסתמכות בעיקר על יצוא הנפט והמוצרים הנלווים לו כגון ערב הסעודית, קטר וכווית.
סעודיה.
הפקת נפט מסחרית בסעודיה החלה ב-1938 באזור דהראן.
ב-1947 החלה הנחת צינור הנפט הטרנס-ערבי שנמתח לאורך 1,214 מערב הסעודית ועד ללבנון. הצינור פעל מ-1950 ועד 1990, אז הפסיקו הסעודים את פעולתו בעקבות תמיכת ירדן בעיראק במלחמת המפרץ הראשונה.
על הפקת הנפט בסעודיה אחראית חברת הנפט הממלכתית עראמקו הסעודית. ב-2018 יצרה החברה 13.6 מיליון חביות נפט מדי יום.
עיראק.
ב-14 באוקטובר 1927 התגלה מרבץ נפט ענקי בשדה באבא גורגור, סמוך לכירכוכ.
הצרפתים העדיפו נתיב צפוני לנפט, העובר דרך סוריה ולבנון שהיו תחת שלטון מנדט צרפתי, ומסתיים בעיר טריפולי שעל חוף לבנון. הבריטים והעיראקים העדיפו מסלול דרומי, המסתיים בחיפה שהייתה חלק מארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. בתור פשרה הותוו שני נתיבים, והונחו בהם צינורות בעלי תפוקה של שני מיליון טון לשנה. הצינור הצפוני היה באורך 856 קילומטרים, והצינור הדרומי, צינור הנפט כירכוכ-חיפה באורך של 942 קילומטרים.
ב-1972 הולאמה מרבית תעשיית הנפט העיראקית לידי חברת הנפט הלאומית העיראקית .
עיראק היא המחזיקה השנייה בגודלה של עתודות נפט במזרח התיכון.
פייר בורדיה
אברפורת'
Isayeret.com
isayeret.com הוא אתר אינטרנט ישראלי בתשלום, העוסק בכוחות המיוחדים של מדינת ישראל ובהן סיירות צה"ל ויחידות הלוחמה בטרור של משמר הגבול, משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
האתר כולל סקירות מפורטות על עשרות היחידות המיוחדות השונות בישראל, וכן על נושאים קשורים רבים כגון: אמצעי הלחימה, ציוד טקטי, כלי רכב, בתי ספר לסיירות, ועוד. בנוסף, כולל האתר גלריות תמונות נרחבות של לוחמי היחידות באימונים ופעילות מבצעית, כמו גם גלריות של קטעי וידאו ושל סיכות היחידות.
האתר הוקם בשנת 1997 על ידי לוחמים לשעבר יוצאי צה"ל ונכתב באנגלית כיוון שהוא מיועד גם לגולשים שאינם מישראל, המתעניינים ביחידות המיוחדות הישראליות. עד 2016 פעילות האתר מומנה על ידי מנויים חודשיים אשר גולשיו משלמים, כאשר לבני נוער וחיילים בצה"ל מוצעות הנחות. ב-2016 עבר האתר למודל עסקי חדש בו התוכן פתוח לכולם וההכנסות מגיעות מפרסום.
קיימת ביקורת כלפי האתר בדבר אי-דיוקים בחלק מהמידע המופיע בו, בעיקר במידע על היחידות. בעבר היה גם חשש להפרת כללי ביטחון מידע על ידי חשיפת מידע על יחידות שונות, אך חשש זה כיום אינו רלוונטי שכן האתר עובד בשיתוף פעולה עם הצנזורה הצבאית ותכניו מאושרים על ידה.