אבו עוואד נולד ב-1972 בחלחול, להורים שהיו פעילים פוליטית וצבאית. אמו, פטמה ("אום יוסוף"), הייתה פעילה בתנועת הפת"ח, ונעצרה מספר פעמים בידי שירות הביטחון הכללי. על פי עדותו, כשהיה בן עשר הוא חזה בסוכני השירות מכים את אמו. לאחר שהורשעה בחברות בארגון טרור, וריצתה מאסר של חמש שנים, הפך אבו עוואד בעצמו לפעיל בפת"ח. הוא נעצר בעת האינתיפאדה הראשונה באשמה של זריקת אבנים, זריקת בקבוקי תבערה וחברות בארגון בלתי חוקי, ונידון לעשר שנות מאסר. לטענת אבו עוואד, הרשויות החמירו את ההאשמות נגדו בגלל סירובו לשתף פעולה בחקירתו ולהפליל את אמו. הוא ריצה ארבע שנים בבית כלא, ושוחרר בעקבות הסכם אוסלו. לדבריו, תקופת מאסרו הייתה בשבילו "בית הספר הטוב ביותר להבנה של הסכסוך." בעת שהותו בכלא הוא למד עברית ואנגלית, וקרא בכתביהם של מוהנדס קרמצ'נד גנדי ומרטין לותר קינג. בעקבות לימוד משנתו של גנדי, הוא הכריז לקראת סוף מאסרו על שביתת רעב, במחאה על שלא ניתן לו לפגוש את אמו (שהייתה אסירה אף היא באותו זמן) במשך כל תקופת מאסרו. כעבור 17 ימי שביתה, מבוקשו ניתן לו. לדבריו, ההצלחה של שביתת הרעב הייתה נקודת מפנה, שלאחריה הבין שבמאבק לא-אלים ניתן להשיג יותר מאשר באלימות. הוא גויס כאיש ביטחון של הרשות הפלסטינית, במאבק כנגד פעילים של ארגוני טרור פלסטינים, כשהוא פועל למעצרם.
בשנת 1997 פרש מעבודתו ברשות, לדבריו לאחר שהבין שהרשות פועלת ככל יכולתה כנגד הטרור, אולם ממשלת ישראל אינה ממלאת את חלקה בהסכמים עם הרשות.
ב-20 באוקטובר 2000, בעת האינתיפאדה השנייה, ירה בו אדם שזוהה על ידו כישראלי, שנמלט במכונית נושאת לוחית זיהוי ישראלית. אבו עוואד נפצע ברגלו, וכפעיל לשעבר של פת"ח, נשלח על ידי הרשות לטיפול בערב הסעודית. כשחזר לביתו, נודע לו שחייל ישראלי במחסום הרג את אחיו הבכור, יוסוף.
פעילות שלום.
בשנת 2002 פנה יצחק פרנקנטל, שבנו נחטף ונרצח בידי אנשי חמאס, אל אבו עוואד וביקש לפגוש אותו. אבו עוואד מעיד שהייתה זו הפעם הראשונה שישב לשיחה על כוס תה עם יהודי כלשהו, ושהפגישה עשתה עליו רושם חזק. לדבריו, "עד הפגישה עם פרנקנטל, לא האמנתי שליהודי יש דמעות." אבו עוואד הצטרף עם אמו, אחיו ואחיותיו לפורום המשפחות השכולות, שפרנקנטל הקים, והחל להרצות לפלסטינים, ליהודים ולזרים על התנגדות לא-אלימה. בפרט, הוא מנסה לשכנע מאז את בני עמו, שאי-אלימות תועיל להם יותר במאבק לסיום הכיבוש. בפורום פגש את רובי דמלין, יהודייה מדרום אפריקה, שצלף פלסטיני הרג את בנהּ דוד, פעיל שלום וקצין בצה"ל שהתנגד לכיבוש. אבו עוואד ודמלין הרצו בכל העולם במשך מספר שנים וקידמו את רעיונם, שמפגשים בין קורבנות האלימות יסייעו לסיום הסכסוך.
ב-2014 החל להרצות בארצות הברית ביחד עם הרב חנן שלזינגר מאלון שבות. בהרצאותיו הוא מעביר את מסריו הלא-אלימים: "היהודים אינם אויבי - הפחד של היהודים הוא האויב שלי. היהודים סבלו מפחד בכל ההיסטוריה שלהם, ועלינו מוטלת חובה למנוע מהיהודים את הפחד הזה." "אנשים חושבים שתורת הסאטיאגרהא של גנדי היא חולשה. שבכעסם, הם מבטאים את חוזקם. הם טועים... אי אפשר להיות לא-אלים, מבלי להקשיב לסיפורו של הצד השני. אבל ראשית, עלינו להפסיק להרגיש קורבנות."
אבו עוואד הקים את המרכז "קראמה" (ערבית: كرامه, בעברית: כבוד) על אדמת משפחתו, במרכז גוש עציון. כמו כן הוא בין המקימים של "שורשים", תנועה להידברות בין יהודים לפלסטינים, שבה חברים תושבי כפרים ערביים והתנחלויות באזור הגדה המערבית; וביניהם הרב חנן שלזינגר, ותלמידיו של הרב מנחם פרומן. הרב שלזינגר יצר קשר בין חבריו המתנחלים לבין אבו עוואד, והביאו להרצות בפניהם את רעיונותיו על קידום היכרות והבנה בין העמים, במטרה לסיים את הסכסוך.
מספרים ראשוניים גדולים
נכון לדצמבר 2018, המספר הראשוני הגדול ביותר שידוע הוא 1 − 282,589,933, שהוא מספר בעל 24,862,048 ספרות, אשר התגלה על ידי GIMPS ב-7 בדצמבר 2018.
רוב המספרים הראשוניים שהחזיקו את השיא הנ"ל בשלב כלשהו הם מספרי מרסן והם התגלו על ידי מבחן לוקאס-להמר למספרי מרסן.
היסטוריה.
רשימה של עשרת המספרים הראשוניים הגדולים ביותר הידועים (נכון ל-2018):
לאו גולדהמר
אריה לאו גולדהמר (זהבי) (Leo Goldhammer; 18 במרץ 1884 - 18 ביולי 1949) היה עיתונאי, משפטן, סוציולוג, סטטיסטיקן, מנהיג ציוני ואיש ציבור יהודי-אוסטרי ומאוחר יותר ישראלי.
חייו.
גולדהמר נולד במיכאילן שבבוקובינה, האימפריה האוסטרית, לטייקון יצחק גולדהמר ואשתו סופי. גדל בבירת הדוכסות, צ'רנוביץ, וב-1904 עבר לבירת האימפריה, וינה. ב-1914 נישא לסידוני, נולד לו בן אחד, אלפרד (עימנואל), ושני נכדים, רות גולדהמר (אלדר) ואהוד גולדהמר. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל המנדטורית. הוא מת ב-1949 לאחר שסבל במשך זמן מה מגידול מוחי.
מחקרים.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה הממלכתית בצ'רנוביץ, הוא למד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת וינה, ולאחר מכן למד כלכלה באקספורט אקדמי (Export Akademie) שבווינה. מאוחר יותר למד בברלין סוציולוגיה מגאורג זימל, וכלכלה לאומית בפרנקפורט מפרנץ אופנהיימר.
קריירה.
בנוסף לעבודתו כעורך דין, גולדהמר היה פעיל בתנועה הציונית, ומעורב בחיי החברה והתרבות של הקהילה היהודית הגדולה בווינה. הוא פרסם מאמרים רבים, כמו גם כתבים, עבודות וספרים, רובם בגרמנית, וכן מספר מחקרים על המעמד הסוציו-אקונומי של האוכלוסיות היהודיות של צ'רנוביץ ווינה. בין השנים 1933-1937 הוא היה העורך והמפרסם של כתב העת "דאס ורדנדה פלשתינה", וכתב כמה מאמרים בכתב העת "די שטימע - יידישע צייטונג". יחד עם עוד כמה פעילים ציונים הוא ייסד ב-1914 את "התנועה האקדמית תאודור הרצל", שפרסמה מאמרים בנושא ספרות עם ישראל וכן בסוגיית הציונות. ב-1921 הוא נהיה חבר בנשיאות הענף האוסטרי של הקרן קיימת לישראל, ושירת בתור יושב ראש בשנים 1937-1938. כמו כן היה מעורב בארגון המגבית קרן היסוד. ב-1925 הוא נבחר כציר לאספה הלאומית של הסוכנות היהודית באוסטריה, ושימש כיושב ראש בה בשנים 1926-1930. לאו ייצג את הקהילה היהודית הציונית של אוסטריה בקונגרסים הציוניים החמישה עשר עד העשרים ואחת.
כמו כן, גולדהמר היה גם נשיא הקהילה היהודית בווינה, יושב ראש הספרייה היהודית הלאומית (Volksbibliothek), ונשיא הסניף האוסטרי של ליגת ארץ ישראל העובדת. הוא גם היה פעיל במועדון הספורט היהודי "הכח וינה", והיה ראש מחלקת השחייה התחרותית.
אחרי סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית נעשה גולדהמר מעורב בעליית הנוער, שעודדה עלייה לארץ ישראל. אחרי 1938 מרבית פעילותו החברתית והפוליטית התקיימה בישראל, כאחד ממייסדי מפלגת העלייה חדשה, וכחבר אספת הנבחרים. הוא התיישב בחיפה והיה ראש מחלקת רישום האוכלוסין במשרד הפנים עד 1949.
פרנסיסקו קרבחאל
פרנסיסקו סבסטיאן קרבחאל (בספרדית: Francisco Sebastián Carvajal y Gual; 9 בדצמבר 1870 - 20 בספטמבר 1932) היה עורך דין ופוליטיקאי מקסיקני ששימש במשך פחות מחודש כנשיאה ה-36 של מקסיקו.
ביוגרפיה.
נולד בקמפצ'ה ולמד משפטים. הוא כיהן במשרות רמות בממשל הנשיא פורפיריו דיאס, והיה נציגו של דיאס לשיחות השלום עם המורדים במהלך המהפכה המקסיקנית. בשנת 1913 לאחר רצח פרנסיסקו מדרו ותפיסת השלטון בידי ויקטוריאנו ורטה, מינה אותו ורטה לעמוד בראש מערכת המשפט המקסיקנית וב-10 ביולי 1914 התמנה כשר החוץ בממשלת ורטה.
חמשה ימים בלבד לאחר מינויו כשר החוץ התפטר ורטה מהנשיאות בשל מהלכיהם של הגנרלים המהפכניים ובראשם ונוסטיאנו קאראנסה, הוכרזו בחירות כלליות וקרבחאל הוכרז אוטומטית כנשיא מקסיקו למשך החודש הקרוב לפי החוקה. ב-13 באוגוסט כבר עזב את משרדו וב-20 באוגוסט הושבע לתפקיד קאראנסה כמפקד המהפכה של מקסיקו.
לאחר החלפת השלטון היגר קרבחאל לארצות הברית, שם התגורר בניו אורלינס הוא נישא ללואיז מרטין ונולד להם ילד אחד באוקטובר 1918. ב-1922 שב למקסיקו סיטי והמשיך לעסוק בעריכת דין עד פטירתו ב-20 בספטמבר 1932.
נוכרייה
נוכרייה (באנגלית: Outlander) היא סדרת ספרים רב-סוגתיים ומספר סיפורים קצרים מאת הסופרת דיאנה גבלדון, הכוללים אלמנטים של רומנים היסטוריים, רומנטיקה, מסתורין, הרפתקה, ופנטזיה/מדע בדיוני.
הסדרה עובדה לטלוויזיה ב-2014 על ידי רשת Starz, וכן לרומן גרפי (2010), ואלבום מוזיקלי (2010). הסדרה משודרת בישראל בשם "זרה".
גבלדון כתבה סדרה נוספת על בסיס דמות משנית מסדרת נוכרייה, לורד ג'ון גריי, שסגנונה הוא בעיקר סיפורי מסתורין היסטוריים.
עלילה.
"נוכרייה" סובבת סביב סיפורה של קלייר רנדל, אחות צבאית בריטית ששירתה במלחמת העולם השנייה ונוסעת בזמן לסקוטלנד של 1743, בתקופת מרידות היעקוביטים. קלייר נדרשת להסתגל לחיים במאה ה-18, השונים מאוד מחייה במאה העשרים. היא נקלעת לשבט מקנזי, אחד השבטים הסקוטיים בעלי החשיבות באזור. זרותה וחוסר ההתמצאות ביחס למנהגי המאה ה-18 בסקוטלנד, ומבטאה האנגלי המובהק ממחוז אסקס, מקשים עליה בתחילה להסתגל למקום ומביאים את המקומיים לחשוד בה. לאחר זמן, בזכות ידע בסיסי ברפואה הנובע מהיותה אחות במקצועה, בזכות קיסמה האישי, ולאחר שהיא מוכיחה במספר רב של מבחנים את נאמנותה, היא מתחברת לשבט מקנזי ומתקבלת לתוכו, אם כי לאורך כל הספרים ופרקי הסדרה הטלוויזיונית, היא נחשבת כ"סקסונית" נוכרייה.