הציור טוטס מיר (ים המוות) הוגש לוועדה בשנת 1941 ומציג "ים" של כנפי מטוסים גרמניים הרוסים על בסיס סקיצות ותצלומים, שנעשו ליד אוקספורד בשנת 1940. הציור מזכיר סדרה של ציורי ים וחוף עגומים שנאש עשה בשנות השלושים. נאש תיאר בציור רק כלי טיס גרמניים הרוסים מכיוון שרצה להראות את גורלם של 'מאות היצורים המעופפים שפלשו לחופים שלנו'. הוא השתמש במונח הגרמני כשם לתמונה מכיוון שרצה שהיא תיכלל בסדרת גלויות לתעמולה בגרמניה.
קנת קלארק הצהיר לגבי "טוטס מיר": "זו תמונת המלחמה הטובה ביותר עד עתה, אני חושב". הציור עדיין נחשב בין הציורים הבריטיים המהוללים ביותר של מלחמת העולם השנייה.
לאחר השלמת הציור "הקרב על בריטניה", נאש מצא את עצמו חסום יצירתי ושוב חולה באסתמה. אף על פי שלא הצליח לצייר, הוא הפיק מספר קולאז'ים צילומיים שכללו סמלים ומוטיבים מיצירות קודמות לעיתים קרובות לצד תמונות של היטלר.
הציור הסופי של נאש לוועדת ציירי המלחמה היה סצנה יוצאת דופן של הפצצה של עיר בגרמניה. אף על פי שניתנה לו גישה לדיווחים רשמיים של צוותי אוויר שטסו לגרמניה, נאש אימץ גישה מופשטת לא שגרתית. נאש הסביר כי הוא הראה עיר מותקפת עם עמוד עשן, מבנים בוערים ברקע ומצנחים יורדים בחזית. עמוד העשן והירח נראו מאיימים על העיר כמו המפציצים, שהוסתרו בתוך העננים האדומים, האחראים לפיצוצים בצד ימין של הציור. בעוד שקנת קלארק התקשה להבין את הציור בגלל מה שכינה "מישורי המציאות השונים בהם הוא מצויר", הוא אכן הכיר בכך שהוא עשוי לבשר על מהלך אחד שאמנות לאחר המלחמה יכולה לקחת.
עבודות אחרונות.
השלמת ציור קרב גרמניה בספטמבר 1944 הביאה לסיום מחויבויותיו הציבוריות של נאש והוא בילה את שמונה עשר החודשים הנותרים בחייו ב"מלנכוליה מתבודדת". בחודשים האחרונים הפיק נאש סדרת ציורים, כולל מעוף המגנוליה (1944).
נאש חזר גם להשפעתו של ויליאם בלייק, שהשפיע כל כך על האמנות המוקדמת שלו, כמו בסדרת החמניות הענקיות הכוללות חמניות ושמש (1942).
מוות.
במהלך עשרת הימים האחרונים של חייו, נאש חזר לדורסט וביקר במקומות מגוריו הקודמים בסוואנאג', בקורפה, ובקימרידג' ביי.
נאש נפטר בשנתו מאי ספיקת לב ב-11 ביולי 1946 בבוסקומב בהמפשייר.
תערוכת זיכרון וקונצרט לנאש, בהשתתפות המלכה אליזבת נערכה בגלריית טייט במרץ 1948.
ספריית הרנסנס היהודי
ספריית הרנסנס היהודי (בהונגרית: Zsidó Renaissance Könyvtár) היא סדרת הספרים שהוצאה על ידי "דפוס זוננפלד" באורדיאה.
הוצאת הסדרות.
הסדרה הראשונה - ללא שם העורך - החלה עוד לפני מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1910, בה יצאו לאור "מלחינים יהודים ואגדות אוקראיניות" של מור גילאני, זולטאן לייטנר-לוקאץ' כתב על "סוציאליזם והתנועה הלאומית היהודית", שאנדור ס. אולמן כתב על "צוואת סבא רבא שלי" קלמן פוירשטיין כתב על "יהדות העתיד" כיצירה מקורית, כמו גם כרך האוטומנציפציה של יהודה לייב פינסקר (בתרגום לאיוש זינגר) וכן כרך בשם נובלות יהודיות-רוסיות. ההמשך היה בשנת 1919 מאת מקס נורדאו "מהי ציונות?" באותה שנה הופיעו עוד ארבעה פרסומים בסדרה, כולל אחד מאת המשורר ההונגרי אנדרה אדי "על היהדות" מבחר מאמרים עם הקדמה מאת הסופר ההונגרי-יהודי דז'ה פהר ו"גסיסת הכפר" של הנריק גוטמן. החוברות האחרות הן של שלום אש (אל הנקמה, בתרגום זולטן לייטנר), מקס נורדאו, אוסיאס תון ואוריאל זנגוויל.
הסדרה השנייה, בציון מקום ההוצאה כאורדיאה-סאטו מארה, הושקה בשנת 1923, בהוצאת דפוס Szabadsajtó Könyvnyomda Rt., עשר חוברות לרוב ללא תאריך, בעריכת זולטאן לייטנר. היצירה המקורית היחידה הייתה של ינה זילברמן "התרבות היהודית ותפיסת העולם המודרנית", חוברת הנושאת את המספר 10. שתי חוברות הכילו קטעים מהתלמוד. יוצרי ומתרגמי שאר החוברות היו: מקס ברוד, מרטין בובר, בן אלעזר, אחד העם.
Long Way Up
Long Way Up היא סדרת טלוויזיה תיעודית המתעדת מסע אופנועים שנערך בשנת 2019 על ידי יואן מקגרגור וצ'רלי בורמן, מפטגוניה בארגנטינה דרך דרום אמריקה והרי האנדים לצפון אמריקה ועד קליפורניה שבארצות הברית. זו סדרת המשך לסדרה התיעודית "Long Way Down" משנת 2007, כשהזוג רכב דרומה מג'ון או גרוטס בסקוטלנד דרך שמונה עשרה מדינות באירופה ואפריקה עד לקייפטאון שבדרום אפריקה.
ב-3 באוגוסט 2020 הוכרז שהסדרה תעלה בבכורה ב-18 בספטמבר 2020 בשרתי .
סקירה כללית.
המסע התחיל בספטמבר 2019 והסתיים ב-14 בדצמבר אותה שנה. הם לוו על ידי אותם חברי צוות מפתח שצילם את התוכניות "Long Way Round" ו-"Long Way Down", כולל במאי הצילום ג'ימי סימאק וקלודיו פון פלנטה, והמפיקים רוס מלקין ודייוויד אלכסניאן. הם רכבו על אופנועים חשמליים של הארלי דוידסון לייב-וייר המיוצרים על ידי הארלי דוידסון שהוסבו לאופני הרפתקאות. בפברואר 2020 יואן מקגרגור אישר בתוכנית "הלילה עם ג'ימי פאלון" שצוות התמיכה שלו הכיל שתי משאיות גיבוי מדגם ריביאן R1T.
בושקו שוטאלו
בושקו שוטאלו (בקרואטית: Boško Šutalo; נולד ב-1 בינואר 2000) הוא כדורגלן קרואטי, המשחק בעמדת הבלם בדינמו זאגרב.
קריירת מועדונים.
בשנת 2015, שוטאלו הצטרף למועדון הכדורגל RNK ספליט לאחר ששיחק בקבוצתו הראשונה בקריירת הנוער, NK נרטבה.
כעבור שנתיים, הוא הצטרף למחלקת הנוער של אוסייק וב-20 באוקטובר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הקרואטית בניצחון 1–4 על רודס.
ב-30 בינואר 2020, שוטאלו חתם בשורות אטאלנטה האיטלקית בסכום של חמישה מיליון אירו. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-2 ביולי בניצחון 0–2 על נאפולי, כאשר הוא נכנס כמחליף של רפאל טולוי בדקה ה-89. שלושה ימים בלבד לאחר מכן, הוא זכה לעלות בהרכב הפותח של הקבוצה בניצחון 0–1 על קליארי, כשבאותו המשחק הוא ירד אל ספסל המחליפים בדקה ה-83 ובמקומו עלה לשחק טולוי.
רוג'ר איבנז
רוג'ר איבנז דה סילבה (בפורטוגזית: Roger Ibañez da Silva; נולד ב-23 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם ברומא. בנוסף לכך, איבנז מחזיק באזרחות אורוגוואית.
קריירת מועדונים.
ברזיל.
רוג'ר נולד בקנלה, ריו גראנדה דו סול לאמא אורוגוואית והחל את הקריירה שלו בכדורגל בשנת 2016 בגיל 18 במחלקת הנוער של גרמיו אתלטיקו אוסוריינסה. את צעדיו הראשונים בענף עשה בעמדת הקשר, כשמאוחר יותר באותה השנה הוא הצטרף למחלקת הנוער של PRS.
ב-5 בדצמבר 2016, איבנז הושאל לסרז'יפה עד לתום העונה. לעומת זאת, ב-4 במרץ 2017 הוא נקרא בחזרה ל-PRS ואף זכה לקבל דקות באליפות גאושו של הסרייה ב'.
באמצע שנת 2017, איבנז הצטרף לסגל הקבוצה הצעירה של פלומיננסה. הוא קודם לסגל הקבוצה הבוגרת שנה לאחר מכן ורשם את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-20 בינואר 2018 בתיקו המאופס בבית מול בוטפוגו במסגרת אליפות ריו דה ז'ניירו. ב-28 בפברואר 2018, איבנז חתם על חוזה לחמש עונות בקבוצה וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הברזילאית בהפסד החוץ 2–1 לקורינתיאנס. בעונה הבודדת שלו בקבוצה הוא רשם 14 הופעות.
אטאלנטה.
ב-29 בינואר 2019, איבנז נרכש על ידי אטאלנטה האיטלקית. אף על פי שהיה חלק מהסגל של הקבוצה כבר בחודש פברואר, הוא קיבל את ההזדמנות הראשונה שלו בקבוצה רק ב-11 במאי, כשעלה כמחליף בדקות האחרונות של הניצחון 1–2 על גנואה.
ב-11 בדצמבר, איבנז רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות מול שחטאר דונצק האוקראינית, כאשר הוא עלה כמחליף של לואיס מוריאל ל-19 הדקות האחרונות של המשחק.
השאלה לרומא.
ב-27 בינואר 2020, איבנז הצטרף לרומא בהשאלה לשנה וחצי, כשלאחר מכן תחול על המועדון חובת רכישה להשלמת החוזה של ארבע וחצי שנים בשווי של שמונה מיליון אירו.
רומא.
ב-4 במרץ 2021, איבנז חתם על חוזה במועדון עד 30 ביוני 2025. ב-26 בספטמבר כבש שער בכורה בהפסד 2–3 ללאציו.
Long Way Round
Long Way Round היא סדרת טלוויזיה בריטית, ערכת DVD וספר המתעד מסע בן שערכו יואן מקגרגור וצ'רלי בורמן מלונדון לניו יורק על אופנועים. הם נסעו מזרחה דרך אירופה ואסיה, טסו לאלסקה והמשיכו בדרך לניו יורק. הסדרה שודרה ברשת Sky 1 בתאריכים 18 באוקטובר 2004 - 1 בפברואר 2005 ושודרה שוב בערוץ BBC Two בשנת 2008.
סקירה כללית.
מ-14 באפריל 2004 עד 29 ביולי 2004, יואן מקגרגור, צ'רלי בורמן, צלם רכיבת האופנועים קלאודיו פון פלאנטה, יחד עם הבמאי / המפיק דייוויד אלכסניאן ורוס מלקין, נסעו מלונדון לעיר ניו יורק דרך מערב ומרכז אירופה, אוקראינה, מערב רוסיה, קזחסטן, מונגוליה, סיביר וקנדה, מרחק מצטבר של . הקטעים היחידים שלא בוצעו על ידי האופנוע היו במעבר מנהרת התעלה, , ברכבת בסיביר כדי לעקוף את פער זילוב, כמה מעברי נחל וקטע בלתי עביר קצר במזרח רוסיה באורך שנעשה במשאית, ו- של טיסה ממגאדן במזרח רוסיה לאנקורג', אלסקה בארצות הברית.
הרוכבים לקחו אופנועי BMW דרך נהרות עמוקים, רבים מהם ללא גשרים מתפקדים, בזמן שנסעו בדרך העצמות למגדן. בתקופת הרכיבה הפשרת הקרח הייתה בעיצומה והנהרות היו במלוא זרימתם ובסופו של דבר היה צריך להעלות את האופנועים על משאיות חולפות כדי להעבירן על פני כמה מהנהרות העמוקים ביותר.
המסע עבר בשתים עשרה מדינות, החל בבריטניה, ואז דרך צרפת, בלגיה, גרמניה, צ'כיה, סלובקיה, אוקראינה, רוסיה, קזחסטן, מונגוליה, קנדה וארצות הברית והסתיים בעיר ניו יורק.