ספייסי זכה בפרס אוסקר שני על משחקו בסרט "אמריקן ביוטי" ב-1999, בו גילם את דמותו של אב מתוסבך הנמצא במשבר אמצע החיים. באותה שנה גם קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. שנה מאוחר יותר הוא שיחק מורה בסרט "תעביר את זה הלאה". הוא זכה לשבחים על משחקו בסרט "קיי-פקס" ב-2001, בו הוא משחק גבר בבית חולים לחולי נפש, הטוען שהוא חייזר. בשנת 2003 שיחק בסרט "החיים של דייוויד גייל" לצד קייט וינסלט בתור פרופסור לפילוסופיה שמקדיש את חייו לביטול עונש מוות אך נידון לעונש מוות בעצמו. משנת 2003 מכהן כמנהל האמנותי של תיאטרון אולד ויק בלונדון. בשנת 2004 ביים ושיחק בסרט "מעבר לים". בשנת 2008 הופיע בסרט "21", שבו גילם את מיקי רוזה, מנהיג החבורה שסביבה סובב הסרט.
בשנת 2010 הקים את "Kevin Spacey Foundation", קרן התומכת בקידום שחקנים, במאים, תסריטאים ומפיקים צעירים.
בשנת 2011 שיחק בסרט "איך להיפטר מהבוס" לצד ג'ניפר אניסטון וג'ייסון בייטמן, והוא השתתף גם בסרט ההמשך "איך להיפטר מהבוס 2" ב-2014.
בין שנת 2013 לשנת 2017 הופיע בתפקיד הראשי בסדרה "בית הקלפים" מבית היוצר של נטפליקס. ספייסי זכה בפרס גלובוס הזהב ופעמיים בפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בסדרה.
הוא דיבב במשחק הווידאו "", שיצא ב-2014, את ג'ונתן איירונס, בעל חברה לייצור נשק וטכנולוגיות עילית, המבקש ליצור איום על כוחה של ארצות הברית באמצעות צבא פרטי הנשלט על ידיו.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקומי "מר תשע נשמות" לצידם של ג'ניפר גארנר, רובי אמל, וכריסטופר ווקן,
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הפשע המוזיקלי "בייבי דרייבר" בבימויו של אדגר רייט.
חיים אישיים.
ספייסי מתגורר בלונדון שבבריטניה, ומחזיק בתים גם בניו יורק ולוס אנג'לס.
ב-30 באוקטובר 2017 ספייסי יצא מהארון כהומוסקסואל.
האשמה בתקיפה המינית.
באוקטובר 2017 השחקן אנתוני ראפ האשים את ספייסי כי בשנת 1986 ניסה לפתות אותו כשהיה קטין בן 14. בתגובתו, טען ספייסי שאינו זוכר את המקרה אך התנצל על האירוע ויצא מהארון כהומוסקסואל. תזמון יציאתו מהארון עורר ביקורת, בטענה שספייסי מנסה להסיט את תשומת הלב מהטענות על התקיפה המינית לגילוי זהותו המינית.
מספר ימים לאחר מכן נוספו לטענותיו של ראפ האשמות מצד גברים נוספים בתעשיית הבידור האמריקאית בגין הטרדות מצדו של ספייסי. בתגובה לדברים ספייסי הודיע שהוא לוקח פסק זמן ממשחק כדי לעבור טיפול.
לאחר התגברות גל ההאשמות נגד ספייסי (אשר התווסף להאשמות דומות שפורסמו באותה תקופה נגד הרווי וויינשטיין ובכירים נוספים בהוליווד), הודיעה חברת נטפליקס כי היא מסיימת את התקשרותה עמו ועוצרת את הפקת העונה השישית של סדרת הטלוויזיה "בית הקלפים" בה כיכב ספייסי בתפקיד ראשי. סרט תיעודי שהיה בשלבי פוסט-הפקה נגנז. גם מפיקי הסרט "כל הכסף שבעולם" בבימויו של רידלי סקוט, הודיעו כחודש לפני הפצתו כי כל הסצנות בהשתתפותו של ספייסי יצולמו מחדש עם כריסטופר פלאמר במקומו.
ב-24 בדצמבר 2018 פורסם שספייסי יועמד לדין. באותו ערב, פרסם ספייסי סרטון, בו הוא משחק את דמותו בסדרת "בית הקלפים" ורומז על רצונו לשוב למסכים ולנקות את שמו. ב-7 בינואר 2019 הוגש כתב אישום נגד ספייסי בגין תקיפה מינית של אנתוני ראפ. ביולי 2019 נסגר התיק לאחר שהמתלונן סירב להעיד.
ב-22 בנובמבר 2021 בית המשפט בלוס אנג'לס חייב את קווין ספייסי בתשלום של כשלושים מיליון דולר פיצויים עבור ההפקה של הסדרה בית הקלפים, בגין הנזקים שנגרמו לה לאחר שנאלצה לפטר את השחקן, לעכב את עלייתה של העונה השישית ולכתוב אותה מחדש, במטרה להשמיט את דמותו הראשית מהעלילה.
הייפרקיוב
בקעת הלבנון
שדה התעופה הרצליה
שדה התעופה הרצליה על-שם מודי אלון ("כנף 3" בעבר) הוא שדה תעופה אזרחי לתעופה קלה בצפון הרצליה. השדה ממוקם בין שכונת גן רש"ל בהרצליה לבין כפר שמריהו. כיום, לאור הכוונה להעתיק את מקומו של השדה, הוא מסומן בתוכנית המתאר המחוזית כשדה זמני. השימוש בשדה החל ב-2 ביוני 1948 במלחמת העצמאות. שדה תעופה זה היה המשכן הקבוע הראשון של טייסת 101, טייסת הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי ושדה זה הוקם במיוחד עבורה, וכונה "כנף 3".
היסטוריה צבאית.
ארבעת המטוסים הראשונים של הטייסת, מסוג אוויה S-199 (גרסה צ'כית למטוס הקרב הגרמני מסרשמיט), הורכבו בבסיס חיל האוויר הבריטי לשעבר "RAF Aqir", הוא שדה עקרון, דרומית לרחובות (היום בסיס תל נוף של חיל האוויר הישראלי). המקום היה קרוב מדי לחזית בימים הראשונים של מלחמת העצמאות והיווה מטרה להפצצות מן האוויר והפגזות מן הקרקע. הוחלט להקים מנחת זמני בהרצליה לטייסת החדשה, שדה חדש ולא מוכר לאויב. השטח שכן בלב פרדסים והמטוסים הוסתרו בין העצים. עצם קיומה של הטייסת טרם נודע משום שנוסדה ימים ספורים לפני שהתמקמה בהרצליה. במהלך כל המלחמה לא הותקף הבסיס.
ישראל עמיר, מפקד חיל האוויר הישראלי הראשון, סיפר לימים על הדרך שבה נערך החיל להקמת הבסיס בהרצליה:
ישראל עמיר ויהודה בורר, מפקד "ההגנה" בהרצליה, בקשו מעפרה קינן (קוצנוק), בעלת בית בקרבת הבסיס, שתמסור להם את הבית עבור מפקדת חיל האוויר. בבית התמקמו "מפקדת חיל האוויר" וכן הטייסים עזר ויצמן, מודי אלון, חבריהם וכן "תחנת הרדיו". את בית "מפקדת חיל האוויר" ניהלה עפרה קינן-קוצנוק ששימשה אם הבית. יותר מאוחר הגיעה גם קבוצת טכנאים צ'כים עם מהנדס מטוסים והם השתכנו בבית קוצנוק-קינן ועסקו בהרכבת המטוסים, הטייסים הועברו למקום אחר.
שדה הרצליה של מלחמת העצמאות כלל מסלול של כ-800 מטר בכיוון כללי 06/24, מצפון למקום בו נמצא כיום שדה הרצליה. משדה זה הופעלו בתקופה יוני-נובמבר 1948 מטוסי הקרב של טייסת 101, וזאת על מנת להפעילם מחוץ לטווח הארטילריה המצרית (שכיסתה את חצור ועקרון) ובסמוך לגוש דן עליו הגנו מפני הפצצות חיל האוויר המצרי. השדה הוקם בפרדסי הרצליה שכן היה זה מקום שומם יחסית, רחוק ממרכזי יישוב ובין עצים ושבילים שסיפקו הסוואה מיטבית למטוסים.
עם דחיקת צבא מצרים דרומה במבצע יואב בסוף אוקטובר 1948 נפתחה הדרך לנגב והתאפשר לחזור ולהשתמש בשדות התעופה התקניים עקרון וחצור. לפיכך, טייסת 101 עזבה את שדה הרצליה, והוא הפסיק לשמש לתקופת מה כשדה פעיל.
ב-3 ביוני 1948 המריא מודי אלון מפקד הטייסת משדה התעופה הרצליה ובמטוסו, אוויה S-199 (מסרשמיט), הפיל שתי דקוטות מצריות אשר הפציצו את תל אביב במשך שבועיים כמעט בכל יום. ב-16 באוקטובר 1948 נהרג מודי אלון כשמטוסו התרסק בגישה לנחיתה בשדה התעופה הרצליה.
בנובמבר 1948, עם התרחקות קו החזית בדרום לאזור עזה, הועברה טייסת הקרב 101 משדה הכורכר בהרצליה אל מסלולי הבטון בשדה התעופה שהוקם לפני המלחמה עבור חיל האוויר הבריטי בחצור. לאחר פינוי הטייסת נשאר ליד השדה בסיס קטן של חיל האוויר שבו בין השאר פעל עד שנות ה-90 בית הספר לנ"מ (ביסנ"מ). הבסיס פורק ב-1994 ועל אדמתו הוקם המרכז הבינתחומי הרצליה.
השדה האזרחי.
עם סיום מלחמת העצמאות בתחילת 1949 התארגנה בישראל גם תעופה אזרחית. בכלל זאת, הוקמה חברת ריסוס אווירי בשם כימאוויר, שהחלה להפעיל מטוסי פייפר (בהמשך גם מטוסי סטירמן) לריסוס אווירי ושירותי חקלאות ותעופה כללית אחרים. לחברה לא אושר לפעול משדה התעופה חיפה, ותחת זאת אושר לה להקים מנחת בין פרדסי הרצליה, מדרום למסלול ששימש את חיל האוויר במלחמת העצמאות. החברה הקימה מנחת עפר בהרצליה באורך 900 מטר בכיוון 29/11, שהוא התשתית לשדה הרצליה הנוכחי. עם זאת, שדה התעופה פועל ללא הסדר תכנוני ומאז הקמתו לא אושר בתוכנית מתאר כנדרש בחוק. על פי תוכנית המתאר, אזור השדה מיועד לשימוש חקלאי בלבד ולמבנים בשדה אין היתרי בנייה. היה זה מנחת בהפעלת כימאוויר לצרכים חקלאיים, ובתוך שנים ספורות הוא החל לשרת גורמים נוספים כמו חברות תעופה מסחריות וראשוני בתי הספר לטיסה אזרחית.
במרוצת שנות ה-60 גדל מספר המטוסים האזרחיים בישראל. מטוסי המפעילים הפרטיים נדחקו משדה דב בגלל הגידול בהיקף הפעילות בו על ידי ארקיע וחיל האוויר הישראלי ועברו ברובם לשדה הרצליה. בשדה הרצליה עצמו הוקמו חברות תעופה נוספות, ובהם איה תעופה, יעף, נתיב ושחף. כן התבססו במקום שירותי תחזוקה והאנגרים למטוסים, ומספר מטוסים בבעלות פרטית.
כתוצאה מתהליכים אלה הופעל במקום לראשונה בשנת 1969 שירות פיקוח טיסה מאולתר, עדיין במסגרת היותו שדה בהפעלת כימאוויר. סביב 1971 כוסה המסלול באספלט והוקם מגדל פיקוח מסודר. מאותה שנה הופעל השדה בניהולו של יהודה למל, באחריות מינהל התעופה האזרחית.
על בסיס התשתית שהוקמה בהרצליה והפיכתו לשדה תעופה ממשלתי צמחו בו בשנות ה-70 מספר בתי ספר לטיסה. במקביל הוא הפך למרכז ארצי להפעלת מטוסים פרטיים ולתעופה כללית בו ניתן ליהנות מטיסות כיף בשבתות ומהדרכת טיסה מעשית ותאוריה. עם השנים עברה פעילות הריסוס למקומות אחרים. בשנת 2003 שימש השדה כשדה התעופה המרכזי של התעופה האזרחית בתוך ישראל והתבצעו בו עשרות המראות ונחיתות מדי יום. כיום עיקר הפעילות המתבצעת בשדה היא של בתי ספר ללימוד טיס המקיימים בו טיסות אימון, לצד פעילות מסוקים ופעילות טיס פרטית אחרת.
בשנת 2000 הגישו עיריות רעננה, הרצליה וכפר שמריהו עתירות לבג"ץ הדורשות לסגור את שדה התעופה בגלל מפגעי בטיחות ורעש בשל קרבת השדה לשכונות מגורים. בג"ץ דחה את העתירות, אך הורה על צמצום הפעילות של בית הספר לטיסה עד מציאת מקום חלופי במרכז הארץ לפעילות בית ספר לטיסה. השופטת טובה שטרסברג-כהן העירה בפסק הדין שהתושבים "באו אל השדה ולא השדה אליהם" ו"הרשויות המקומיות גרמו או איפשרו את התקרבות הבניה לשדה, ביודעין".