מגפת נגיף הקורונה העולמית שהחלה בדצמבר 2019, גרמה לירידה חסרת תקדים בתנועת הנוסעים הבינלאומית וכתוצאה מכך הביאה לפגיעה קשה בחברות התעופה העולמיות, ביניהן בריטיש איירווייז. ב-28 באפריל 2020 החברה הכריזה על תוכנית פיטורים של כ-12 אלף עובדיה ועל האפשרות שלא תחדש את טיסותיה מנמל התעופה גטוויק בלונדון. ביולי 2020 החברה הודיעה על הקדמת הוצאתם משירות של מטוסי הבואינג 747-400. מטרת החברה היא להוציא את כלל המטוסים מדגם זה משירות, עד שנת 2024.
כמו גם, בריטיש איירווייז התחייבה להפסיק כליל פליטות פחמן עד שנת 2050.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2021:
פעילות החברה בישראל.
החברה מפעילה שלוש טיסות יומיות בין לונדון לתל אביב. הטיסות מבוצעות על ידי מטוסי בואינג 777 הישנים של החברה.
מאלב, נתיבי אוויר הונגריים
מאלב, נתיבי אוויר הונגריים ובדרך כלל רק מאלב (בהונגרית: Malév, Magyar Légiközlekedési Vállalat, אנגלית Malev, Hungarian Airlines) הייתה חברת התעופה הלאומית של הונגריה, ובסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה בודפשט פרנץ ליסט שבעיר הבירה בודפשט. ב-3 בפברואר 2012 הודיעה על הפסקת טיסותיה.
תולדות החברה.
מספר חברות תעופה פעלו בהונגריה לפני מלחמת העולם השנייה, אך המלחמה סתמה את הגולל על התעופה האזרחית במדינה. מאלב נוסדה זמן קצר לאחר המלחמה, ב-29 במרץ 1946, בשם "חברת תעופה אזרחית הונגרית - סובייטית" (הונגרית Magyar-Szovjet Légiforgalmi Rt, ובקיצור מאסובלט Maszovlet). החברה הפעילה שירותי נוסעים והטסת דואר, ומרכז פעילותה היה בשדה התעופה בפרוור בודארש (Budaörs) מערבית לבודפשט. ב-1950 נבנה בפריהג' (Ferihegy) נמל תעופה חדש עבור החברה ומרכז פעילותה הועבר אליו.
ב-26 בנובמבר 1956 רכשה ממשלת הונגריה את כל מניות החברה, ושמה שונה לזה הנוכחי. החברה החלה להרחיב את שירותיה ליעדים בינלאומיים קרובים, אך רק בשנת 1968, עם רכישת מטוסי הסילון הראשונים מדגם טופולב TU-134, החלה בטיסות לכל חלקי אירופה ולמזרח התיכון. כבר ב-1988, לפני התמוטטות ברית המועצות והפיכתה של הונגריה לדמוקרטיה, רכשה החברה את מטוס הנוסעים המערבי הראשון שלה מדגם בואינג 737-200. תהליך החלפת המטוסים הואץ, ושלוש שנים לאחר מכן, ב-2001, נפרדה החברה ממטוסיה הסובייטיים האחרונים.
לאורך השנים שיתפה מאלב פעולה עם מספר חברות תעופה החברות בברית חברות התעופה סקייטים, ובמיוחד עם צ'ק איירליינס. סקייטים הזמינה את מאלב להצטרף לשורותיה, אך החברה בחרה להיענות להזמנתה של ברית Oneworld מנובמבר 2005, צעד שהושלם ב-1 באפריל 2007.
החברה הפעילה טיסות סדירות ל-50 יעדים. רוב יעדיה של החברה נמצאים באירופה ובמזרח התיכון, אך היא הפעילה גם טיסות למספר יעדים באמריקה (ניו יורק וטורונטו) ובמזרח הרחוק (בייג'ינג ובנגקוק). החברה הפעילה קו טיסה סדיר בין תל אביב לבודפשט (בין 8 ל-16 טיסות בשבוע בהתאם לעונה). למעט מספר קווי תעופה עונתיים משדה התעופה הבינלאומי שארמלק (Sármellék) שליד אגם בלטון, כמעט כל טיסותיה של החברה היו משדה התעופה פריהג' ואליו. בשנת 2006 עשתה החברה ניסיון ראשון להפעיל טיסות בין יעדים בינלאומיים מחוץ להונגריה. צעד זה כלל הפעלת טיסות סדירות בין אתונה להלסינקי ולדבלין. בנוסף לכך הפעילה החברה במהלך שנת 2006 קו תעופה בין בודפשט ודברצן. בנוסף לטיסות נוסעים סדירות מפעילה החברה גם טיסות שכר.
בשנת 2003 הטיסה החברה 2,275,000 נוסעים והעסיקה 2,830 עובדים. ברשותה של מאלב חברה בת לנסיעות (מאלב אייר טורס) ואגף המטפל בהטסת מטען.
פירוק.
ממשלת הונגריה הזרימה לחברת מאלב 350 מיליון דולר בין השנים 2007 ל-2010, אך האיחוד האירופי מנע מהממשלה להמשיך בסיוע הכספי בשנת 2011 בגלל מגבלות חוקיות. חברת התעופה הולאמה מחדש בפברואר 2010, כאשר המדינה ההונגרית רכשה 95% מהונה העצמי של חברת התעופה ובעלת הרוב לשעבר איירברידג '(49% בבעלות Vnesheconombank בבעלות המדינה), והפחיתה את אחזקות המניות שלה ל -5%.
ב-3 בפברואר 2012 הפסיקה החברה את טיסותיה עקב חוב של 270 מיליון דולר והפסקת המימון על ידי הממשלה ההונגרית. בית המשפט בהונגריה העביר את השליטה בחברה לנאמנות המטפלת בהליך פירוק, ואסר על הוצאת תשלומים מלבד אלו הנדרשים באופן ישיר להמשך השירות. ב-14 בפברואר 2012 הורה בית המשפט על פירוק החברה.
תאונות ואירועים.
ב-30 בספטמבר 1975 התרסק מטוס החברה מדגם טופולב Tu-154 בעת טיסה MA240 משדה התעופה הבינלאומי בודפשט-פריהג' לשדה התעופה הבינלאומי בביירות. על סיפון המטוס שתפוסת מושביו הייתה קטנה ממחצית היו עשרה אנשי צוות הונגריים וחמישים נוסעים. איש מהנוסעים ואנשי הצוות לא שרד את ההתרסקות שאירעה מעל הים הפתוח, סמוך לקו החוף הלבנוני. הסיבות לאירוע לא נחקרו מעולם.
קישורים חיצוניים.
מדיה וקבצים בנושא מאלב באתר Airliners.net
רוברט סטרוד
רוברט סטראוד
מרדכי בנט
רבי מרדכי בן אברהם בָּנֶט, או מהר"ם בנט (בכתיב שנהג אז: מרדכי בנעט, בלועזית: Marcus Benedict, "מרקוס בנדיקט"; ה'תקי"ג 1753 – י"ג באב ה'תקפ"ט 1829) היה אב"ד וראש ישיבת ניקלשבורג, רבה הראשי של מוראביה.
ימיו הראשונים.
בנט נולד בצ'ורגו שבהונגריה. אביו, אברהם בן יהודה אשכנזי, היה מצאצאי ר' צבי הירש אשכנזי, ומצד אימו היה נצר לנפתלי כ"ץ. מכיוון שגדל מגיל חמש בבית סבתו מצד אמו בניקלשבורג, נקרא בנט כשם משפחתה.
בילדותו נחשב עילוי ובגיל אחת עשרה נשלח ללמוד בישיבתו של רבי יעקב קצנלבויגן באטינגן שבממלכת בוואריה. בגיל 15 עבר לישיבת פיורדא ללמוד אצל רבי יוסף שטיינהארט. בגיל 18 נסע לפראג, שם קנה תורה מפי הנודע ביהודה. בגיל 22 נישא לבתו של גימפל פרוסטיץ מניקלשבורג, ועבר ללמוד שם אצל רבי שמואל שמלקא הורוביץ, מראשי החסידות ורב המקום, אליו התקרב מאוד.
הרב יהודה לייב מימון מציין אותו כתלמיד של רבי משולם איגרא.
לפי מסורת אצל החסידים, מגיל צעיר נהג בפרישות, בתעניות ובסגפנות, עד שרבי זושא מאניפולי נזף בו על שהוא מסתגף ומאז רק צמצם במאכלו.
ברבנות.
בשנת 1778 מונה לדיין בניקלשבורג בימי רבנות רבי שמעלקא מניקלשבורג. לאחר מכן מונה לרב בלונדנבורג (מוראביה), שם כיהן שנה וחצי, ובססובר (שוסבורג) בהונגריה, שם כיהן כשנה. בשנת תקמ"ט (1789), לאחר פטירת רבו נתקבל להיות אב"ד ניקלשבורג ורבה של מוראביה ('הרב הכולל דמדינת מעהרין'), ועמד בראש הישיבה בניקלשבורג שמנתה בשיאה כארבע מאות תלמידים. בניקלשבורג כיהן במשך 40 שנה, עד לפטירתו.
הרב בנט עסק כל ימיו בש"ס ופוסקים ובנוסף עסק גם במקרא, קבלה ודקדוק עברי. בתולדות ר' יהודה אסאד אשר היה תלמיד הישיבה, מסופר כי קיבל רשות מרבו ללמוד קבלה.
היה בקיא גם בחכמות חיצוניות, ביניהן פילוסופיה, אסטרונומיה ומתמטיקה. היה נתין צייתן של הקיסר פרנץ הראשון, לכבודו חיבר תפילה לאחרי דיכוי המרד באיטליה בשנת 1820.
בסוגיית חינוך החובה, שנכפה על ידי הממשל הקיסרי כעשור לפני היבחרו לכהונה, הקפיד לא לקומם את השלטונות אך השתדל לפקח על התוכן. יחסו הפתוח למדי לעניין הוביל לאהדה רבה כלפיו מחוגי המשכילים. ההיסטוריון מייקל ל. מילר ציין כי היה טרוד בהרבה מרבנים שנחשבו בעיניו כפוסקים מקלים מדי בעת שסמכות ההלכה נשחקה בהתמדה. הוא נודע בתפקיד המרכזי שמילא בשלוש פרשות כאלה: תקרית בשמים ראש מ-1793, סכסוכיו המתמידים עם הרב ההונגרי אהרן חורין וחיכוך דומה לאורך השנים עם הרב בנימין זאב רפפורט ("שמלת בנימין"), שגם אותו גינה כגמיש ומתירן. היה שותף לריב ההיכל ב-1818 נגד ניצני הרפורמה. הוא שלח שני מכתבים שהתפרסמו ב"אלה דברי הברית", ריכוז השו"תים נגד בית-הכנסת הרפורמי החדש. בעוד שאחרים שללו את החידושים כשלעצמם באופן גורף, הוא ניסה למצוא טעמים לאיסור תפילה בלשון נכרי. דבר זה היה מקובל כמובן כמותר, והוא עצמו לא התנגד לו כשפורסמו תרגומי סידורים בגרמנית ב-1796 ו-1815; עם זאת, השימוש בשפה על ידי הרפורמים וההגנה על כך מיריבו האישי, הרב אהרן חורין, הפכה את העניין לסלע מחלוקת. שלא כחת"ם סופר, שכתב במפורש שאין באמירת התפילה בגרמנית בעיה הלכתית של ממש ואסר זאת משום החידוש, הסתמך בנט על טיעונים סבוכים כמו הצורך לבטא כל תו, בעיקר בשמות הקודש, כדי להשיג כוונה כראוי. הדבר הביא עליו את לעג מגיני ההיכל. כמו כן, כשהתלבטו כותבי "אלה דברי הברית" בשאלה על בסיס מה לאסור ניגון בעוגב (בעיקר כשבית-הדין של פראג שלח איגרת לפיה הדבר היה נהוג בעיר בבתי-כנסת כמה עשורים קודם), הגדיר זאת כחוקות הגויים ודעתו התקבלה ושימשה מאז.
פטירתו.
הרב בנט נפטר בי"ג באב תקפ"ט (12 באוגוסט 1829), בעת שהותו בעיר המרחצאות קרלסבד, והוא בן 76. בתחילה נקבר בליכטנשטט הסמוכה על תנאי שיוכלו להעבירו. משפחתו ובני עירו ניקלשבורג ביקשו להעביר את עצמותיו לעירם, שבה קבורים משפחתו ורבו הרב שמואל שמלקא, אשר הרב ביקש להיקבר על ידו. אנשי ליכטנשטט התנגדו. לאחר דיון והיתר של החת"ם סופר ורבנים נוספים, ולאחר קבלת רישיון מהשלטונות, הועבר הקבר לניקלשבורג, באדר 1830 . נאמר כי הרב מרדכי בנעט ציווה קודם מותו שאם יצטרכו דבר ישתטחו על קברו.
אחר פטירת ר' מרדכי מצאו שקים, אשר היה רגיל ללבוש תחת מלבושיו לשם סיגוף, ורבים רצו לקנות שקים אלו, לשם סגולה, אשר יטמינו אותם לאחר פטירתם בשקים אלו. ממכירת השקים האלו, נאסף הון רב שהספיק לפרנסת נכדיו היתומים (בני בתו, שמתה בחייו), וכן לנישואיהם.
מספריו.
על תולדות חייו נכתב על ידי בניו ונכדיו בהקדמות לחמשת הספרים הראשונים ברשימה הבאה:
סקאיי טים