בשנת 1987 עבר לקנדה, שם היה למנהל תזמורת נובה סקוטיה. ב-2 באוקטובר 1999, אחרי מאבק של שש שנים בסרטן התאבד בקפיצה ממרפסת דירתו בקומה ה-11 בעיר הליפאקס.
טינטנר תואר כ"אחד הגדולים במנצחי ברוקנר החיים." מחזור של סימפוניות ברוקנר שהקליט כתקליטורים לחברת נקסוס זכה לשבחים רבים. סדרת ההקלטות (בשנים 1995–1998) הושלמה זמן קצר לפני מותו. נוסף לכך מוציאה נקסוס "מהדורת זיכרון לטינטנר", המכילה הוצאות חוזרות של כמה מהקלטותיו הקודמות של מלחינים אחרים פרט לברוקנר.
המילים הבאות הן תמליל של הקלטה משידור תעודה ברדיו ABC האוסטרלי, דברים שאמרה מירי היל, מלחינה בעצמה ואשת המלחין אלפרד היל (1870-1960). אלפרד פונה אל קהל המאזינים ומירי מתארת את האירוע:
האירוע הזה התרחש במהלך ביקורו של אלפרד היל בניו זילנד, ביוני/יולי 1952 (הקונצרט התקיים ב-1 ביולי עם "קשתני אוקלנד", שהיו כולם חובבים). ביוני 1953 עוטר היל בתואר כבוד מטעם ממשלת אוסטרליה ובין מכתבי הברכה היה מכתב מטינטנר. ב-1954 נסע טינטנר לאוסטרליה כמנצח הבית של האופרה הלאומית, משרה שאלפרד היל סייע בהשגתה.
אמסטל גולד רייס
יהדות פיסה
Don't Tell Me (שיר של אבריל לאבין)
Don't Tell Me הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין מתוך אלבום האולפן השני שלה, Under My Skin. השיר יצא לאור ב-1 במרץ 2004, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והופק על ידי אוון טאובנפלד ולאבין עצמה. השיר לא היה מועמד לשום פרס, אך הווידאו קליפ לשיר היה מועמד לפרס בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV. הסינגל מוקם במקום 22 במצעד הבילבורד הוט 100, מקום עשירי במצעד המוזיקה האוסטרלי ובמקום החמישי במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר מדבר על בן זוגה של לאבין, אשר רוצה לקיים יחסי מין עמה והיא לא מרגישה מוכנה עדיין.
חמאת אגוזים
חמאת אגוזים (Beurre Noisette, לעיתים מכונה "חמאה חומה") נמצאת בשימוש רב בשיטות האפייה הצרפתיות. חמאה לא-מומלחת מומסת בחום נמוך ומופרדת לשומן-חמאה ומוצקי-חלב. באופן טבעי, מוצקי-החלב שוקעים לתחתית המחבת ואז, אם הם מחוממים בעדינות, מתחילים להשחים. כשמתקרב גון מוצקי-החלב לצבעם של אגוזים קלויים, מורחקת המחבת ממקור החימום. חמאת אגוזים קלה לשימוש הן בצורתה הנוזלית והן בצורתה המוצקה, המקוררת. תהליך הפקתה מקנה לה טעם חמים ואגוזי, והיא נודעת במיוחד כחלק מבלילות של עוגיות מדלן ופיננסייר.
השם "חמאת אגוזים" מרמז על הצבע — חום דמוי אגוז לוז.
חובצה
חֻבְצָה או חלב חמאה היא הנוזל הנותר מהכנת חמאה משמנת, במהלך תהליך החיבוץ. טעמה של החובצה חמוץ קמעה. לחמים רבים נאפים עם החובצה, והיא משמשת במתכוני מאפים כגון סקונס ופנקייק. היא אף משמשת להכנת מרקי שמנת ורטבים למיניהם.
רוב החובצות המודרניות, הזמינות מסחרית במרכולים ובחנויות המכולת (למשל לֶבֶּן), אינן חובצות אמיתיות, אלא חלב רזה שחיידקי חומצה לקטית הוספו אליו כדי לחקות את המוצר המסורתי.
הטעם החמצמץ של חובצת תרבית, אינו אלא תוצאת תהליך ההתססה שבו החיידקים הופכים את הלקטוז לחומצה לקטית. חמיצות החלב עולה ככל שה-pH יורד. בנקודה זו, קזאין, חלבון חלב, מופרד משום שאינו מסיס בתנאים חומציים שכאלה, ובכך נגרמת החמצה או התקרשות. חומציות החובצה מדכאת התרבות חיידקים, ודבר זה מאפשר לחובצה עמידות רבה יחסית בתנאי קירור נאותים. ניתן לחזור על תהליך זה ליצירת שמנת חמוצה, בשינויים קלים מתחייבים.
חובצה מסורתית היא רזה וחומצית במקצת, בעוד שחובצת תרבית מלאה וחמוצה יותר.
באפייה, ניתן להחליף חובצה בחלב רגיל על ידי הוספת כף אחת של מיץ לימון או חומץ או 1.75 כפיות אשלגן דו-טרטרי לכל כוס חלב רגיל. יש לאפשר לחלב החמוץ לעמוד במשך כ-10 דקות בטרם ניתן להוסיפו למתכון הדרוש. אפשר לעשות שימוש בשיטה זו אף עם חלב אורז וחלב סויה עבור מתכונים טבעוניים.
האימפריה הססנית
פיש אנד צ'יפס
פיש אנד צ'יפס (באנגלית: Fish and chips - "דג וטוגנים") הוא מאכל טייק אוויי פופולרי, המזוהה עם המטבח הבריטי וכן פופולרי בניו אינגלנד, קנדה, אירלנד, ניו זילנד, אוסטרליה ודרום אפריקה. המאכל מורכב מדג שנטבל בבלילה ומטוגן בשמן עמוק, אשר לידו מוגשים טוגנים (או בצל כבוש). במקור הוגש עטוף בנייר עיתון.
בשנת 1858 פתח ג'ון לי את מסעדת הפיש אנד צ'יפס הראשונה, באולדהאם. בשנת 1863 נפתחה חנות על ידי ג'וזף מאלין שהציע מזון זה כטייק אוויי;
מאכל זה הפך לימים לאחד מסמלי המטבח הבריטי. בשנת 1900 פעלו בבריטניה כ-30,000 מסעדות טייק אוויי שמכרו פיש אנד צ'יפס.
מקובל להגיש את המנה בליווי רוטב טרטר בו טובלים את המאכל, רוטב על בסיס מיונז מתובל בצלפים, לימון ועוד. יום הפיש אנד צ'יפס הבינלאומי חל ב-3 ביוני בכל שנה.
השפעות תרבותיות.
המסורת הקתולית ארוכת השנים של הימנעות מאכילת בשר בימי שישי, בייחוד בתקופת התענית, והחלפת הבשר בדגים באותו יום ממשיכה להשפיע על ההרגלים האלו, בעיקר בקהילות שנחשבות פרוטסטנטיות, אנגליקניות, חילוניות וחילוניות בחלקן. ארוחות ימי שישי בערב נשארו מועד מסורתי לאכילת מנות פיש אנד צ'יפס; והרבה מזנונים ואתרי הסעדה ברחבי העולם, המציעים תפריטים משתנים במהלך ימות השבוע, מקפידים על הגשת מנה קבועה של פיש אנד צ'יפס בימי שישי.
באוסטרליה וניו זילנד, המושג "פיש אנד צ'יפס" לרוב משמש כאמצעי זיהוי הגייתי כדי להדגיש את הבדלי ההיגוי בין מדינות שונות של צלילי האות I באנגלית.
באנגלית אוסטרלית לאות I יש צליל קדמי גבוה יותר, ובאנגלית ניו זילנדית הצליל הוא אחורי נמוך יותר. לכן, הניו זילנדים שומעים את האוסטרלים מבטאים "feesh and cheeps", בעוד שהאוסטרלים שומעים את הניו זילנדים מבטאים "fush and chups".
איכות הסביבה.
באנגליה, שמן הפסולת מחנויות פיש אנד צ'יפס הפך למקור שימושי לביו דיזל. לחברת הביו דיזל הגרמנית "פטרו-טק" יש מתווה תוכניות לייצור של ביו דיזל באנגליה משמן פסולת של תעשיית הפיש אנד צ'יפס הבריטית.
סלט קפרזה
סלט קַפְּרֵזֶה או אינסלטה קפרזה (באיטלקית: Insalata Caprese) הוא סלט איטלקי המורכב מירקות ומגבינה. הסלט נחשב לסלט פשוט יחסית, ומורכב מעגבניות, פרוסות מוצרלה, עלי ריחן, שמן זית ותבלינים. מקורו של הסלט בחבל קמפניה שבדרום איטליה, ופירוש שמו הוא "סלט מקפרי", כלומר מהאי קפרי הסמוך לנאפולי, העיר הגדולה בחבל קמפניה. המרכיבים הם רכיבי המזון המרכיבים גם פיצה מרגריטה שהיא מאכל קמפני ידוע, אולם המרכיבים טריים ואינם מבושלים.
סלט קפרזה אידיאלי מוכן מעגבניות וריחן שגדלו תחת השמש בדרום איטליה, שמן זית כתית מעולה (Extra Virgin) המופק מזיתים שגדלו בחצי האי סורנטו שבחבל קמפניה, וגבינת מוצרלה מחלב באפלו. לעיתים מוסיפים לסלט פרוסות בצל דקות, ומתבלים בפלפל שחור ובמעט מלח.
המנה מייצגת את צבעיו של דגל איטליה - אדום, לבן וירוק.
זיקוקי די-נור
מר קליין
מר קליין (בצרפתית: Monsieur Klein) הוא סרט צרפתי משנת 1976 שביים ג'וזף לוסי ובו מככב אלן דילון בתפקיד הראשי.
תמצית העלילה.
הייתה זו שנת 1942, המלחמה התנהלה במלוא עוזה וצרפת הייתה כבושה בידי הנאצים. רוברט קליין לא שת ליבו לכל ההתרחשויות הללו. בתור סוחר אומנות הוא גרף סכום נאה כתוצאה ממצבם העגום של היהודים, שהוכרחו למכור בחופזה את נכסיהם על מנת לעזוב את הארץ. מר קליין אינו מחזיק בשום נטיות פוליטיות ובוחר להישאר אדיש.
כהלם ביום בהיר השתנה מצבו. עיתון יהודי נשלח בטעות לכתובתו, והוא מגלה כי ישנו רוברט קליין נוסף המתגורר בפריז, יהודי הנרדף על ידי המשטרה. משלא עולה ביד המשטרה לאתר את קליין האחר, מתעוררים בקרבם של השלטונות חשדות לגביו וסוחר האומנות נאלץ להביא הוכחה להיותו ממוצא נוצרי. לא חולף זמן רב והוא מצוי בעיצומו של מרדף על מנת ללכוד את בעל השם הדומה לו ולגלות מה קרה.
סמליות ורמזים.
אף על פי שלוסי משלב מרכיבים היסטוריים לתוך הסרט (כגון Rafle du Vel'd'hiv), הרי זה יותר מאשר שחזור של הווי החיים של היהודים בזמנו של משטר וישי. ניתוח מדוקדק של הסרט ערך מבקר הסרטים דומיניק אוביה והוא מחשיב אותו כיצירת מופת של הקולנוע הצרפתי.
ניתן להבחין בסרט כי הוא מושפע מהסיפור מעבודתו של פרנץ קפקא, הסיפור "הגלגול" מספר את שינוי הצורה האכזרי והפתאומי של אדם שנהפך כהלם ביום בהיר לחרק. ניתן לראות פה גם את עקבות הרומן "הטירה" של קפקא, המתאר את מסעו של אדם בחיפוש אחר זהותו שלו על ידי התוודעות ל"אחר". ב"משפט" מדגים קפקא כיצד אדם נאשם נהפך מוצא אל מחוץ לחוקיה של החברה.
ביטוי לעמדותיו הפוליטיות של הבמאי, ג'וזף לוסי, כלפי ישראל, ניתן למצוא באחת הסצינות האחרונות של הסרט. במרכז האיסוף (כנראה דראנסי) מקריא אחד הז'אנדרמים הצרפתים שמות של היהודים המיועדים לגירוש ברכבת. השם הראשון ברשימה הוא "מחמוד המשארי", כשמו של בכיר אש"ף שחוסל בפריז על ידי המוסד בשל מעורבותו בטבח הספורטאים הישראלים במינכן ב-1972.
פרסים.
בפסטיבל הקולנוע בקאן שנערך ב-1976 היה הסרט מועמד לפרס דקל הזהב, אך הפסיד ל"נהג מונית".
מר קליין זכה בפרס הסזאר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, בעוד שלוסי זכה בפרס הסזאר כבמאי הטוב ביותר. אלכסנדר טראונר זכה בפרס הסזאר עבור העיצוב הטוב ביותר ופרט לכך היה הסרט מועמד לפרסי סזאר בארבע קטגוריות נוספות.
חיל המשלוח המצרי (1916)