קורן היה לפעיל מרכזי בתנועת "צעירי ציון" והיה פעיל במפעל ההתרמה לקרן היסוד. במהלך תקופה זו בחר להחדיר בתנועה את חשיבותה של העלייה לארץ ישראל, ובמשותף עם חברו לתנועה מאיר קוטיק פעל להגברת חלקם בפעילותה, תחילה באמצעות פרסום מאמרים בביטאון המפלגה "ערד און ארבעט" ("אדמה ועבודה") ולאחר מכן עם בחירתו לחבר מערכת העיתון ומרכז המפלגה (1934). בשנים אלו נבחר לוועד המרכזי של המפלגה המאוחדת "אחדות" (מאיחודן של צעירי ציון ופועלי ציון) (1936) ולמועצה המרכזית של קרן היסוד בבסרביה (1938). במפלגה המאוחדת פעל כחבר מערכת של דו ירחון המפלגה, ובשנת 1936 יזם את הקמת תנועת הנוער של המפלגה, "בוסליה". כעבור שנה הופיע שמו ברשימת המועמדים לפרלמנט הרומני מטעם "המפלגה היהודית" ומטעם מפלגת "אחדות" נשלח כציר לקונגרס הציוני ה-20 וה-21. מטעם ההסתדרות הציונית ברומניה נשלח לראשונה לארץ ישראל בשנת 1938. לאחר שובו מהקונגרס הציוני ה-21 החל להתארגן לעלייה, שאותה מימש ב-1 במאי 1940 עם רעייתו, קלרה לבית טלמצקי (שלה נישא בשנת 1935).
בהסתדרות ובתנועת המושבים.
עם עלייתו לארץ התיישב עם קלרה בתל אביב והצטרף לארגון "ההגנה". בשנת 1941 מונה למנהל מחלקת ההסברה והארגון של המשביר המרכזי, האחראי על האספקה במסגרת הסתדרות העובדים הכללית. הוא החזיק בתפקיד זה עד לשנת 1944, ולאחריו מונה לתפקיד מזכיר תנועת המושבים.
בראש תנועת המושבים עמד קורן במשך 17 שנים, עד לשנת 1961. בתפקיד זה החליף את אליעזר יפה, מזכיר התנועה מיום הקמתה וחבר מושב בעצמו. קורן, עולה חדש תושב תל אביב, נבחר להחליפו והחזיק בתפקיד בשנות הקמתה של מדינת ישראל וביסוס מושבי העולים לאחר קום המדינה.
במהלך שנות כהונתו בתפקיד הוקמו 158 מושבים. בשנים אלו עבד בסמיכות ללוי אשכול, ראש המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית, ובעצתו אימץ את רעיון אכלוסם של הכפרים הערביים הנטושים במושבי עולים. התנועה יצאה בשנים אלו בסיסמאות "מן המחנה אל הכפר" ו"מן האנייה אל הכפר" וקורן הרבה לעבור בין מחנות העולים והמעברות ויצא בשליחות לארצות הברית, ברזיל וארגנטינה, במטרה לעודד את ביסוסה של ההתיישבות העובדת בישראל.
בשנת 1959 נבחר מטעם מפא"י לכהן כחבר בכנסת הרביעית. לאחר בחירתו המחודשת לכנסת, בשנת 1961, פרש מתפקידו בתנועה והקדיש את מלוא פעילותו לעבודת הכנסת.
חבר הכנסת וסגן שר האוצר.
קורן נבחר לכנסת הרביעית בשנת 1959 מטעם מפא"י וכיהן כחבר בוועדת הכלכלה וועדת חוקה, חוק ומשפט. בשנת 1961 נבחר לכנסת החמישית וכעבור שנה מונה על ידי שר האוצר לוי אשכול לשמש כסגנו. קודם למינוי זה עמד קורן בראש הגוף הציבורי העליון לייעול המשק, במסגרת הוועדה הכלכלית במפא"י, ובתפקיד זה גישר על הפערים שנתגלעו בין עמדות שרי המפלגה ובין ציבור העובדים וההסתדרות. מינויו לסגן שר הוצע לו על ידי אשכול שבועות ספורים לאחר הכרזת האוצר על ביצוע תוכנית כלכלית חדשה המכוונת לפיחות הלירה הישראלית. כסגנו היה אמון קורן על ביצוע התוכנית והועמד בראש הוועדה הבין-משרדית לייעול משרדי הממשלה והמשק והמועצה הלאומית לחסכון.
בשנת 1963, עם חילופי השרים במשרד האוצר ומינויו של פנחס ספיר לתפקיד, קורן פסק מלשמש בתפקידו. כחבר הכנסת הוא פעל בוועדת הכספים ובאותה שנה, לאחר מותו של מאיר ארגוב, מונה למזכיר תנועת "האיחוד העולמי", התנועה העולמית של מפא"י.
לאחר שלא כיהן בכנסת השישית, שב ונבחר מטעם המערך לכהן בכנסת השביעית. בכהונתו זו היה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט וכיהן לצד חתנו, משה נסים. פעילות מאומצת הקדיש בשנים אלו לנושא יהדות התפוצות והחינוך היהודי בגולה.
פעילות ציבורית אחרת.
מזכ"ל תנועת העבודה הציונית.
בין השנים 1963–1977 שימש כמזכיר "האיחוד העולמי", התנועה העולמית של מפא"י ומשנת 1968 של תנועת העבודה הציונית. מתוקף תפקידו היה קורן נציג המפלגה לקונגרסים הציוניים שהתכנסו בשנים אלו ושימש מרכז הסיעה בקונגרס. לאור היותו בתפקיד זה במהלך שנות כהונתה של הכנסת השישית, עבודתו בכנסת השביעית התרכזה בדאגה לחינוך הציוני בגולה ולאופייה הציוני של מדינת ישראל. פעמים רבות קרא קורן לעלייתם ארצה של פעילי התנועה בתפוצות, לצד טיפוח משמרת צעירה של התנועה העולמית. עבודתו זו נעשתה במשותף עם יחיאל לקט, מזכיר המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה.
קורן היה בשנים אלו נציגה בתפוצות של מפלגת השלטון והוזמן להתארח בקהילות יהודיות ברחבי העולם. פעילות רבה הוקדשה לקהילות בדרום אמריקה ובשנת 1971 נאם בפני הפרלמנט של צ'ילה. בשנת 1973 הוקדשה ישיבתה של ההנהלה הציונית לדיון על הקהילות היהודיות באמריקה הלטינית.
בשנת 1977, לאחר שהצליח בהעברת הדרישה לשריון 40% ממושבי הקונגרס לצעירים, פרש מתפקידו ומונה ליו"ר מועצת ותיקי התנועה.
יו"ר האיגוד העולמי של יהודי בסרביה.
בשנות החמישים כיהן קורן שש שנים כיו"ר התאחדות עולי רומניה. בשנת 1958 נבחר ליו"ר הראשון של האיגוד העולמי של יהודי בסרביה. האיגוד העולמי בראשותו פעל לקידום מחקרים היסטוריים על יהדות בסרביה ולהנצחת הקהילה. בשנת 1965 הסתייעה בידו הקמת "בית יהודי בסרביה" בתל אביב (הנקרא כיום על שמו), אשר הוקם בשנת 1971.
שנים רבות עמד קורן גם בראש הליגה לידידות ישראל–רומניה, ובשנת 1992 נבחר בה ליו"ר כבוד.
פעילותו לעידוד תרבות היידיש.
בשנת 1969 ייסד קורן את "הועד לעידוד תרבות היידיש". בשנת 1973 החל הוועד בחלוקת פרס ראש הממשלה ליצירה ספרותית ביידיש. בעקבות פעילותו הוקמה גם, בשנת 1969, "המועצה לתרבות היידיש בישראל", ובהשפעתה מינה שר החינוך אהרון ידלין ועדה מיוחדת לבחינת לימודי שפת היידיש וספרותה בבתי הספר התיכוניים.
משנת 1976 עמד קורן בראש המועצה עולמית לתרבות יידיש. ביוזמת המועצה הונחו גם היסודות להקמת תיאטרון יידיש, אשר הוקם לבסוף על ידי עיריית תל אביב, וקורן נמנה עם חברי עמותתו הציבורית.
משפחתו.
בתו של קורן, רות, נשואה לשר לשעבר משה נסים. בנו, דני קורן, הוא דוקטור למדע המדינה, שכיהן גם הוא לתקופה קצרה כחבר הכנסת בכנסת השש עשרה.
פרסומיו.
חוברות:
ממאמריו:
בעריכתו:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו (מבחר):
ליש
וספסיאנוס
נאדית
הנאדיות או נאדיות הריאה הם מבנים מיקרוסקופיים בצורת שלפוחיות, העטופים בנימי דם רבים ונמצאים בקצות הסימפונות בריאות. הנאדיות מתחילות להופיע החל מההתפצלות ה-16 בריאה. מספר הנאדיות עולה ככל שמתקדמים במורד העץ הריאתי.
מבנה הנאדיות מאפשר חילוף גזים יעיל בין חלל הנאדיות לדם, שכן שטח הפנים שלהן גדול ביותר ביחס לנפחן, בשל ממדיהן הקטנים. דבר זה גורם לכך שחלקיקי הגז מתנגשים אחד בשני ובדפנות הנאדית בקצב גבוה, ולכן מפעפעים בקצב גבוה. כאשר אנו שואפים אוויר, הנאדיות מתמלאות ומתאפשר פעפוע של חמצן ופחמן דו-חמצני בין הנאדיות לזרם הדם. הפחמן הדו-חמצני מפעפע מרקמות הגוף אל זרם הדם ומהדם אל הנאדיות ולבסוף נפלט החוצה. החמצן מפעפע אל זרם הדם ומשם לתאי הגוף, בהם נעשה בו שימוש להפקת אנרגיה בנשימה תאית.
כל נאדית חייבת להיות קטנה ובעלת דופן דקה, על-מנת שכמות משמעותית של גזים תוכל לפעפע דרכה. עובי דופן הנאדית הוא כעוביו של תא אחד בלבד. כמו כן לנימי הדם המקיפים נאדית, דפנות דקות במיוחד - הן בנויות בעצמן משכבת תאים אחת בלבד. נתונים אלה מגדילים את יכולתם של הגזים לפעפע בין חלל הנאדית וזרם הדם. תאי הדם האדומים נדחסים בזה אחר זה לנימי הדם הדקים שמסביב לנאדית, עובדה המשפרת יעילות מיצוי פעפוע הגזים מכל תא דם אדום.
בריאותיו של אדם בוגר יש בין 300 ל-450 מיליון נאדיות. בשל מספרן הגדול של הנאדיות, על אף נפחה הקטן של הריאה, שטח הפנים שלה עצום, ומאפשר חילוף של כמות גדולה של גזים. אילו היו נפרסות כל הנאדיות בריאה של אדם מבוגר זו ליד זו היה מתקבל שטח שבין 80 ל-120 מטרים רבועים, כשטח דירה בת ארבעה חדרים.
תימני
אברהם סוצקבר
אברהם סוּצְקֵבֵר (ביידיש: סוצקעווער; 15 ביולי 1913 - 19 בינואר 2010) היה מהחשובים במשוררי היידיש במחצית השנייה של המאה ה-20. כונה בפי אחדים "סלובצקי".
נעוריו באירופה.
אברהם סוצקבר נולד ב-1913 בעיירה סמרגון שבאזור ליטא (כיום בבלארוס), בגוברניית גרודנו שבתחום המושב של האימפריה הרוסית. ב-1915, בעת מלחמת העולם הראשונה, כשהיה סוצקבר בן שנתיים, גורשה משפחתו לעומק רוסיה, יחד עם מאות אלפי היהודים שישבו באזור הגבול בין רוסיה לגרמניה. כל יהודי סמרגון הועזבו תוך יממה, והעיר נשרפה על ידי הצבא הרוסי הנסוג.
משפחת סוצקבר נדדה ברחבי סיביר, והשתקעה בעיר אומסק. שם עברו עליה מאורעות קשים: אביו, הרץ סוצקבר נפטר בצעירותו, והמהפכה הרוסית איימה עליהם מספר פעמים. ב-1920 שבה אמו האלמנה ריינה לבית פיינברג, עם שלושת ילדיה לליטא והשתקעה בעיר בירתה וילנה. סוצקבר למד שם בבית ספר יהודי דתי. בית הספר התיכון בו למד סוצקבר היה בית ספר פולני־עברי. בשנת 1930 הצטרף לארגון הצופים היהודים, בין ("Bee"), שם פרסם את יצירותיו הראשונות במגזין התנועה. בתנועת הצופים הוא פגש את אשתו פרידה.
הוא החל לכתוב שירה כבר בגיל 13, כשתחילה כתב בעברית ואחר כך עבר ליידיש, שפת אימו, אף שמעולם לא למד בבית ספר שפה זו. בהמשך הוא הצטרף לקבוצת המשוררים והכותבים היהודים "ווילנה הצעירה". ספר שיריו הראשון, ביידיש, הוצא לאור על ידי איגוד סופרי היידיש בוורשה. בסוף אוגוסט 1939 נשא לאישה את פרידה.
בזמן מלחמת העולם השנייה.
בגיטו וילנה.