יש מיני נחשים, כגון קוברה יורקת, אשר משתמשים בארס גם כדי לנטרל את אויביהם ללא הכשה וללא מגע ישיר כלל. נחש זה מתיז ארס אל עיניו של המאיים עליו, והארס מנטרל מיד את ראיית הפולש או הטורף. במגע עם העיניים, הארס עלול לגרום עיוורון. הארס מותז כאשר הנחש מכווץ את השריר המקיף את בלוטת הארס במהירות ותוך כדי כך ניתז הארס דרך בלוטת הארס אל השיניים החוצה, למרחק של מספר מטרים.
חנק.
נחשים ההורגים את טרפם בחנק הם נחשים שאינם ארסיים. נחשים אלה כורכים עצמם סביב טרפם בתנועה מהירה ולוחצים על בית חזהו כך שבכל פעם שהוא מוציא אוויר הם מהדקים את לחיצתם ויוצרים מצב חנק יעיל שבסופו של דבר מביא למות הטרף.
הנחש חונק את טרפו עד שהוא מפסיק לחוש בדופק הטרף. הפסקת הנשימה לבדה אינה משמשת אבחנה, כי אילו היה הנחש מפסיק לחנוק את הקרבן בשלב זה, ייתכן שהיה חוזר לנשום באמצע אכילתו, דבר שהיה מסכן את הנחש. הפסקת הדופק היא אבחון מהימן יותר למותו של הטרף.
סברה אחרת, הנעשית מקובלת יותר בקרב חוקרי זוחלים, גורסת שלפחות חלק מנחשי החנק (ביניהם האנקונדה) מביאים למות טרפם בדרך שונה: הלחץ החזק המופעל על הטרף גורם לחסימת כלי הדם בגופו ולהפסקת הזרימה הסדירה של הדם. כתוצאה מכך, הטרף מת מדום לב.
אויבים.
לנחשים שבטבע יש לא מעט אויבים. עמם נמנים החיוויאי, החתול, גירית הדבש, שאף פיתחה עמידות לרעלי נחשים מהמסוכנים כפתן וקוברה. הקיפוד והנמייה פיתחו חסינות לארס הצפעים ולנחשים מסוכנים אף יותר כגון : ממבה וקוברה. האויב הגדול ביותר הוא ככל הנראה נחשים אחרים.
תפוצה.
בעולם קיימים כ-2,300 מיני נחשים המחולקים ל-15 משפחות ופרוסים על כל היבשות למעט אנטארקטיקה. הנחשים מעדיפים ארצות חמימות. בארצות שבהן החורף קר מדי הם נכנסים לתרדמת חורף. רוב הנחשים חיים ביבשה, אולם ישנם גם נחשי־מים החיים בים. נחשי מים ארסיים מאוד לרוב, אולם אינם תוקפניים. הנחש הגדול ביותר הוא פיתון מרושת, שמגיע עד לעשרה מטרים וחי בדרום-מזרח אסיה, ואילו הנחש הקטן ביותר הוא נחשיל ברבדוס (Leptotyphlops carlae), שארכו כעשרה סנטימטרים והתגלה בשנת 2006 באי ברבדוס באיים הקריביים.
מיון.
מין חדש זוהה בהרי ההימלאיה באקראי בשנת 2021. היה זה על ידי סטודנט, שחקר את סביבתו בימי מגפת הקורונה, והעלה את תמונות החיות שצילם לאינסטגרם.
מיני נחשים בישראל.
בישראל 42 מיני נחשים. ביניהם, תשעה ארסיים. בשנת 2018 נערך סקר לבחירת "הנחש הלאומי של ישראל" ובסופו נבחר לקבל את התואר צפע מצוי, המכונה גם "צפע ארצישראלי".
הנחשים בישראל מחולקים ל־7 משפחות:
מינים ארסיים.
רוב נחשי ישראל אינם ארסיים, אך 7 מיני משפחת הצפעיים, בנוסף לפתן השחור ולשרף עין גדי, הם ארסיים ומסוכנים לאדם. המין בעל הארס הקטלני ביותר החי בארץ הוא שרף עין גדי שאין נסיוב נגד הארס שלו.
הערכה המבוססת על דיווחים חלקיים מצביעה כי מדי שנה מתרחשים בין 200–300 מקרי הכשה כאשר מ–95% ממקרים אלו הם הכשות של צפע מצוי. רוב המקרים בין אפריל עד ספטמבר, ולמעלה ממחציתם מסתיימים במוות או פגיעה קשה. כ-300 הכשות חיות מחמד ובעלי חיים שונים מטופלים מדי שנה באמצעות וטרינרים.
הנחשים הארסיים הם:
הנחשים ביהדות.
הנחש מופיע לראשונה בתנ"ך ב, בסיפור על גירוש אדם וחוה מגן עדן: . הנחש מתואר כיצור ערמומי וחלקלק המפתה את חוה לעבור על הציווי האלוהי ולאכול מעץ הדעת. חווה אכן מתפתה, ומפתה גם את בעלה. בעקבות המעשה, אדם וחוה מגורשים מגן עדן, וגם הנחש נענש: .זהו סיפור אתיולוגי, שכוונתו היא להסביר מדוע הנחש זוחל על גחונו ואין לו רגליים כמו לשאר החיות, ומדוע הנחש טועם בלשונו את הקרקע. סיפור זה קיבע את תדמיתו של הנחש כחיה רעה, ארסית, חלקלקה וערמומית. בעקבותיו, ההלכה והמסורת היהודיים מביעים סלידה עזה מנחשים. כך למשל, בבתי כנסת בהם מופיעים סמלי השבטים מוחלף סמל שבט דן מנחש למאזניים, מחשש שמראה הנחש עלול לגרום לנשים להפיל. מים מגולים, היינו שהושארו חשופים ללא השגחה, אסורים לשתייה מחשש שנחש הטיל בהם ארס.
חרף תדמית זו, בספר במדבר מופיע סיפור נְחַשׁ הַנְּחֹשֶׁת אשר הציל את העם: מסופר כי במהלך הדרך שעברו בני ישראל במדבר, הם באו בטענות כלפי משה ואלוהים: בתגובה, שילח אלוהים בעם את , שהפילו בנשיכתם חללים רבים. העם הודה שחטא, וביקש ממשה שיתפלל ויעצור את המכה, ואז הורה אלהים למשה להכין את נחש הנחושת שירפא את האנשים שהוכשו: .
הנחש הוא סמלו של שבט דן שהתברך על ידי יעקב "יהי דן נחש עלי דרך שפיפון עלי אורח הנושך עקבי סוס ויפול רוכבו אחור".
משה הפך את מטהו לנחש באחד המופתים שהציג בפני פרעה להדגמת כוחו של אלוהי ישראל.
הנחשים בתרבות.
תרבויות קדומות רבות יחסו לנחש כוחות ריפוי, ותכונותיו המרפאות הפכו אותו גם לסמלו של אל הרפואה במיתולוגיה היוונית - אסקלפיוס. מכאן נפוץ סמל הנחש ברפואה.
הנחש בעל הנוצות, קצלקואטל, היה אל מרכזי בקרב העמים הילידיים של מרכז אמריקה.
אחיזת נחשים הוא פולחן דתי אשר נהוג מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 במספר קטן של כנסיות פנטקוסטיות בארצות הברית לצורכי היטהרות. הפולחן מנומק על ידי מובאות מכתבי הברית החדשה. במאה ה-19 שימש פולחן זה מטיפים נודדים באזורים כפריים כהוכחה לטענותיהם בדבר כוחו של האל לחולל פלאים.
במופעי רחוב באסיה וצפון אפריקה, במיוחד בהודו, נפוץ מופע מסוג היפנוט נחשים. המאלף חולב מראש את ארסו של הנחש או עוקר את שיני הארס שלו. נחשים כגון קוברה או צפע המשמשים במופעים אלו, חירשים לחלוטין לצלילי חליל הפונגי, בו מנגן המאלף, או שהם מסוגלים לשמוע צלילים מסוימים בלבד; הנחש אינו מכיש את מאלפו בשל התנועה הבלתי פוסקת של החליל אחריה הוא עוקב, התנהגות שנראית לצופה מהצד כמעין ריקוד של הנחש.
בקרב לוחמים ויחידות צבאיות, שמו של הנחש כצייד חמקמק וקטלני היווה השראה לעשרות יחידות קרביות שבחרו בסמלים ושמות של נחשים על מנת להגדיל את גאוות היחידה שלהם, להעלות את המוניטין ולהפחיד את האויב. תופעה זו קיימת גם בצה"ל: בחיל האוויר הישראלי שמות מסוקי הקרב נקראים על שמות נחשים: "צפע" (AH-1 קוברה), "פתן" (AH-64 אפאצ'י) ו"שרף" (AH-64D אפאצ'י לונגבו); כמו כן, גם טיל האוויר-אוויר המתקדם פיתון קרוי על שם נחש; הסמל בתג של חטיבת הצנחנים הוא נחש מכונף ושמות הגדודים בחטיבה הם על שם נחשים (890 - אפעה, 101 - פתן, 202 - צפע, גדס"ר - שרף). מטוס ה-F-16 פייטינג פלקון מכונה לעיתים על ידי טייסי קרב אמריקאים בשם "Viper" (צפע) בגלל תמרוניו הזריזים והחלקלקים.
בסדרת ספרי הארי פוטר הנחש משמש כסמל לרוע: זהו הסמל של בית סלית'רין והחיה האהובה על לורד וולדמורט, שיכול אף לדבר עם נחשים (יכולת שבה ניחן גם הארי פוטר עצמו). בנוסף לכך, בספר הארי פוטר וחדר הסודות, וולדמורט משתמש במפלצת דמוית־נחש בשם "בסיליסק" כדי להטיל אימה על הוגוורטס.
HDMI (מאנגלית: High-Definition Multimedia Interface) (בעברית: ממשק מולטימדיה בהבחנה גבוהה) הוא תקן להעברת אותות וידאו ואודיו בין ציוד אודיו-וידאו בידורי, למשל נגן DVD או Blu-ray וטלוויזיה בהפרדה גבוהה, או מחשב HTPC לצג איכותי.
התקן מגדיר את המחבר החשמלי בציוד הקצה ואת כבלי התקשורת הדרושים לחיבור בין המכשירים השונים. הוא תואם לתקן DVI (אם כי במחבר אחר) וניתן לחבר ציוד שבו מחבר HDMI לציוד שבו מחבר DVI על ידי מתאם פשוט. כל כבלי HDMI הם זכר-זכר, ומחבר HDMI בכל ציוד שהוא תמיד נקבה.
במחבר זה ניתן להעביר אותות וידאו ברזולוציה הגבוהה ביותר המוגדרת כיום לתקני וידאו ביתיים, "1080p" (כלומר 60 תמונות בשנייה, שבכל אחת מהן יש 1080×1920 נקודות צבע. או 1080i המציג 30 תמונות בשנייה של 1920x1080), ויכול להתלוות אליהם גם אות אודיו (עד 7.1 ערוצי שמע, כלומר תמיכה בשבעה רמקולים ובנוסף סאב וופר). קצב הנתונים המקסימלי יכול להגיע עד כ-18 גיגה-ביט בשנייה (בגרסת HDMI 2.0). הקצב הגבוה דורש כבלים איכותיים במיוחד, ולפיכך מחירי כבלים כאלו יכולים להגיע למאות שקלים. עם זאת, הכבל היחיד מחליף כבלים מרובים: במערכות אודיו-וידאו אנלוגיות איכותיות מועבר אות הווידאו בשלושה חוטים (B, G, R) ואליהם נלווה כבל נוסף לאודיו דיגיטלי (ובמקרים אחרים שישה כבלי אודיו אנלוגיים, למשל לשמיעת SACD). החלפת הכבלים הרבים בכבל יחיד מאפשרת חיבור פשוט יותר למשתמש והתוצאה היא נאה יותר לעין.
אחד החידושים בתקן הוא הצפנה דיגיטלית (High-Definition Copy Protection - HDCP). כאשר מנוגנת מדיה שהוגנה מהעתקה על ידי DRM, ציוד הקצה ינגן אותה רק אם שני המכשירים תומכים ב-HDCP כך שהמידע משודר בכבל כאשר הוא מוצפן, וצרכן קצה אינו יכול להעתיק אותו. העובדה שהתקן מכיל הצפנה אפשרה לראשונה להשמיע דיסקי SACD באופן דיגיטלי - עד יציאת תקן זה, כל ציוד קצה שתמך בנגינת SACD הוציא את האודיו הרב-ערוצי באופן אנלוגי, מחשש להעתקה באיכות המקור. כעת ניתן להעביר את האותות באופן דיגיטלי, בזכות ההצפנה, ולא לסבול מירידת איכות.
היסטוריה.
ל-HDMI היו מספר גרסאות במשך השנים. הראשונה שאומצה בקנה מידה מסחרי היא גרסה 1.1.
כל גרסה תואמת לאחור, כלומר כשמחברים ציוד שתומך בגרסה חדשה לציוד שתומך בגרסה מוקדמת יותר, ניתן להעביר את האות, כמובן לפי מגבלות הגרסה הישנה יותר. בכל הגרסאות משתמשים באותם הכבלים אך קצב המידע עולה ומתווספות אפשרויות שונות, למשל לאיכות צבע טובה יותר לטובת צגים עתידיים.
גרסאות HDMI.
HDMI 1.0.