עד שנת 1950 כל אחת ממדינות חבר העמים הבריטי הייתה "ממלכת חבר העמים". עם הפיכת הודו לרפובליקה, ולאור סירובה לקיום מלוכה בתחומיה, הותר לה להישאר חברה בחבר העמים הבריטי - על אף שבראשה לא עמד מלך, כמו ביתר מדינות חבר העמים. עם זאת, הודו הסכימה להכיר במונרך הבריטי כ"ראש חבר העמים" - תפקיד טקסי בלבד.
המלוכה כיום ומעמדה הציבורי.
כיום הבית השולט במלוכה הוא בית וינדזור. עם מותו של ג'ורג' החמישי שהקים את הבית מתוך בית סקסה-קובורג-גותה, מלך אדוארד השמיני, אולם בשל הצהרתו על כוונתו להינשא לגרושה האמריקאית ווליס סימפסון, וזאת בניגוד לעמדת הכנסייה האנגלית המתנגדת לנישואים של גרושים - נאלץ המלך לפרוש מכס המלוכה. הפרלמנט של הממלכה המאוחדת וכן של ממלכות חבר העמים הסכימו לבקשתו, ואחיו ג'ורג' השישי מלך על הממלכה המאוחדת ועל ממלכות חבר העמים. במהלך מלחמת העולם השנייה היווה המלך סמל של עמידה ואיחוד לתושבי הממלכה המאוחדת והממלכות. מלך זה היה האחרון שנשא את התואר "קיסר הודו" - התואר בוטל עם קבלת עצמאותה של הודו בשנת 1947. לאחר מותו ב-1952 עלתה לשלטון המלכה אליזבת השנייה, המולכת כיום.
אליזבת השנייה מולכת בתקופת הזמן הארוכה ביותר מבין כל המלכים. בתקופת מלוכתה חל שינוי משמעותי ביחס של אזרחי הממלכה המאוחדת ושל אזרחי המדינות השונות שהן ממלכות חבר העמים הבריטי, לבית המלוכה הבריטי. כחלק מירידת מעמדם של שליטים וסמלים בכל העולם לצד התפתחות טכנולוגית ותקשורתית, נחשפו 'נתיני' הממלכה לשערוריות המתרחשות בו. שיאם של אלו היה במהלך שנות ה-80 וה-90 סביב התנהלות הנישואים של יורש העצר הנסיך צ'ארלס והנסיכה דיאנה. גירושי השניים, הפרשיות והאירועים שליוו את מותה של הנסיכה לצד התנהלות של בית המלוכה שהתפרשה אצל חלק מהאזרחים כמנותקת ומתנשאת, הביאו לירידה במעמד העליון ממנו נהנה בית המלוכה הבריטי במשך מאות שנים. לחוקרי בית המלוכה הבריטי, ברור כי השערוריות של העשורים האחרונים הנקשרים לבית המלוכה הבריטי הם כאין וכאפס לאלו שהתרחשו במשך מאות השנים האחרונות. עם זאת, מעורבות גבוהה של דעת הקהל ותרבות דמוקרטית המעמידה בספק את נחיצותו של מונרך כראש המדינה, הן שסדקו במעמד של בית המלוכה. עם זאת, גם כיום רוב אזרחי הממלכה המאוחדת ואזרחי ממלכות חבר העמים, מביעים אהדה בהמשך המלוכה, והדבר אף אושר במשאלי עם בכמה מקומות.
ישנם רבים (גישת ביניים) אשר טוענים כי מדובר במסורת מפוארת ועל כן יש לשומרה תוך ביצוע רפורמות מסוימות מתאימות. סקרים גילו כי האהודים ביותר בקרב בני בית המלוכה דהיום הם המלכה עצמה ונכדה הנסיך ויליאם - יורש העצר בבוא העת. דמות פחות אהודה הוא בנה של המלכה, צ'ארלס יורש העצר. לאור זאת סבורים חלק מאנשי גישת הביניים, כי למען עתידו של בית המלוכה יש להעביר את הכתר ישירות לוויליאם, ולא, יעמוד המשך קיומו של הכתר הבריטי בסימן שאלה. אחרים הדבקים במסורת בצורה יותר חזקה תומכים בהעברה מסודרת של הכתר לצ'ארלס 'על פי הספר'. בשנים האחרונות נדמה כי בני המלוכה עושים רבות כדי להצטייר באור חיובי בעיני הציבור - רצונו של הנסיך הארי להילחם בעיראק, עמותות צדקה של הנסיך צ'ארלס ועוד.
ביקורי משפחת המלוכה בישראל
שלושה מחברי בית המלוכה הבריטי ביקרו בישראל: צ'ארלס, נסיך ויילס ביקר שלוש פעמים – הראשונה ב-1995, בעת הלווייתו של יצחק רבין, השנייה ב-2016, בעת הלווייתו של שמעון פרס, והשלישית ב-2020, לרגל אירועי פורום השואה העולמי בירושלים. הנסיך אדוארד, רוזן וסקס ביקר ב-2007, כשהוזמן בידי ארגון "פרס הנוער הישראלי"
הנסיך ויליאם הגיע לביקור במהלך 2018.
סדר הירושה.
מספר חוקים שונים קובעים את סדר הירושה במלוכה הבריטית. החשובים בחוקים אלה הם חוק הזכויות 1689 וחוק ההסדר 1701. חוקי ההורשה יכולים להשתנות בחקיקה של הפרלמנט הבריטי. מאחר שהממלכה המאוחדת היא באוניה פרסונלית עם ממלכות חבר העמים הבריטי האחרות - לא די בשינוי שנעשה על ידי הפרלמנט הבריטי, שכן מבלי הסכמה של הממלכות האחרות ושינוי מקביל גם בהן, האיחוד האישי יסתיים.
באוקטובר 2011, הסכימו 16 המדינות תחת הנהגתה של מלכת בריטניה, לשינוי החוק, ולבטל את ההסדר הישן, שהעניק העדפה ליורש זכר, ולפיו בנים ירשו לפני הבנות. ההורשה היא לפי סדר הולדתם של הצאצאים. חוק ההסדר קובע כי רק צאצא טבעי (ולא מאומץ) יכול לרשת (החוק התייחס לצאצאיה של סופיה מהנובר, נכדתו של ג'יימס הראשון).
עוד הוחלט באוקטובר 2011 לבטל את החוק הפוסל את יורשי העצר, חברי הכנסייה האנגליקנית, הבוחרים להתחתן עם בן או בת הזרם הקתולי, לרשת את המלוכה.
לפני כן, חוק הזכויות וחוק ההסדר קבעו מגבלות בנושאי דת על סדר ההורשה. באותה תקופה היו רגשות עזים בחברה האנגלית כנגד הדת הקתולית. בשל כך, נקבע בחוק כי רק פרוטסטנט יכול לרשת את כס המלוכה. עוד נקבע כי אדם שהיה בעברו קתולי, או נשא בעבר אישה קתולית אינו יכול לרשת את כס המלוכה (אף אם המיר את דתו, או אם האישה אינה בחיים). עם זאת, אותו אדם נחשב כ"מת בנסיבות טבעיות" מבחינת סדר ההורשה, וצאצאיו יכולים עדיין לרשת את כס המלוכה.
עם מותו של המלך, יורש העצר הופך באופן אוטומטי למלך, מבלי צורך באישור או בטקס (ומכאן הביטוי המסורתי שנאמר עם מותו של המלך: "המלך מת, יחי המלך!"). עם זאת, נהוג כי ההורשה של כס המלוכה מוכרזת באופן רשמי בידי מועצת הורשה הנפגשת בארמון סנט ג'יימס. לאחר תום תקופת האבל נערך טקס הכתרה במנזר וסטמינסטר בו מוכתר המלך על ידי הארכיבישוף מקנטרברי. הטקס עצמו אינו נדרש, והמלך יכול למלוך גם בלעדיו. אדוארד השמיני לא הוכתר מעולם, אולם אין מחלוקת כי אכן כיהן כמלך.
לאחר שיורש העצר הופך למלך, עליו למלא תפקיד זה עד יום מותו. באופן רשמי, המלך אינו רשאי לוותר על תפקידו. כאשר אדוארד השמיני עזב את התפקיד ב-1936, הדבר התאפשר רק לאחר שהפרלמנט הבריטי העביר חוק מיוחד (הודעת הוד מלכותו על ויתור על כיסאו 1936), שבעקבותיו שונה סדר ההורשה והומלך אחיו של המלך. בפועל, לכל אורך ההיסטוריה, ובייחוד במאות ה-14 וה-15, מלכים רבים נאלצו להתפטר או לוותר על כיסאם. האחרון שבהם, ג'יימס השני נמלט מאנגליה במהלך המהפכה המהוללת והפרלמנט ראה בהימלטותו ויתור על כיסאו.
עוצר.
בהתאם לחוק העוצרות משנת 1937 ולחוק העוצרות משנת 1953, אם מולך מלך אשר טרם הגיע לגיל 18, או אם נבצר מהמלך למלא את תפקידו בשל מצב נפשי כלשהו או מצב פיזי, תפקיד המלך יתבצע על ידי עוצר. על מנת לקבוע כי אכן נבצר מהמלך למלא תפקידו בשל מצב נפשי או פיזי, לפחות שלושה מבעלי התפקידים המפורטים להלן צריכים להסכים כי אכן המצב קיים: אשת המלך (או בעלה של המלכה), הלורד יושב הראש ויו"ר בית הנבחרים הבריטי, והממונה על התעודות (Master of the Rolls). הכרזה על ידי שלושה מבעלי התפקידים האמורים נדרשת על מנת לקבוע כי תקופת הנבצרות הסתיימה, וכי המלך יכול לשוב ולכהן בתפקידו.
כאשר נדרש מינוי עוצר - יורש העצר או הבא בסדר ההורשה, אם הוא יכול למלא את התפקיד (מבחינת כללי ההורשה, היינו מבחינת גילו, מצבו הדתי או מצבו הפיזי והנפשי) מתמנה כעוצר. לא נדרש אישור של הפרלמנט למינוי עוצר.
גילו של עוצר חייב להיות לפחות 21 (אלא אם מדובר ביורש העצר, שאז גילו חייב להיות לפחות 18), עליו להיות אזרח בריטי, ועליו להתגורר בממלכה המאוחדת. לבקשת המלכה אליזבת השנייה נעשה שינוי מיוחד עבורה בחוק העוצרות משנת 1953 שקבע כי בעלה, הנסיך פיליפ יוכל לכהן כעוצר בנסיבות מסוימות (אף שלא היה אזרח). העוצר היחיד שכיהן בתפקיד זה בעת המודרנית היה ג'ורג' הרביעי בהיותו יורש עצר, וזאת בשל מחלת הנפש של אביו, המלך ג'ורג' השלישי בשנים 1811–1820.
כאשר המלך או המלכה עוזבים את גבולות הממלכה, או חולים במחלה קצרה (שאינה דורשת נבצרות) הם יכולים להאציל סמכויותיהם ליועצי המדינה (Counsellor of State) - בעלה של המלכה או אשת המלך, או ארבעת המועמדים לרשת את המלך או המלכה על פי סדר ההורשה, ובלבד שהם עומדים בתנאי הסף האמורים להתמנות כעוצר.
כיום יועצי המדינה הם: הנסיך ויליאם, הנסיך הארי והנסיך אנדרו.
תפקיד פוליטי.
באופן תאורטי, סמכויות בית המלוכה בבריטניה רחבות היקף. בפועל, סמכויותיו מוגבלות ביותר. בית המלוכה והעומד בראשו כבולים בכבלי החוקה הבלתי כתובה של הממלכה המאוחדת, בהוראות החוקים השונים של הפרלמנט הבריטי, ובתקדימים ונהגים היסטוריים. כמעט כל סמכויות המלך מוגבלות במוסכמה כי עליו להתייעץ קודם לכן בראש הממשלה ובשרי הממשלה. ראש הממשלה והשרים נתונים לביקורת ציבורית על מעשיהם, בהיותם נבחרי ציבור, ועל כן, למעשה, ביקורת ציבורית כובלת את כל מעשי האוחז בכתר.
המונרך ממנה את ראש הממשלה. מינוי זה מתבצע באמצעות טקס הנקרא "נשיקת הידיים" (Kissing Hands). בהתאם למוסכמה החוקתית (מוסכמה שאינה כתובה, אולם בעלת מעמד חוקתי), המלך ממנה את האדם לו הסיכוי הטוב ביותר לקבל את תמיכת בית הנבחרים - היינו, את מנהיג המפלגה לה רוב בבית הנבחרים. אם מספר חברי המפלגות הגדולות בבית הנבחרים שווה (דבר נדיר ביותר), אם שתי מפלגות או יותר מסכימות על מנהיג משותף, ויוצרות קואליציה, מנהיג קואליציה זו ייבחר על ידי המלך או המלכה כראש ממשלה. במקרה בו אין קואליציה, יכול הריבון לבחור על פי שיקול דעתו את ראש הממשלה (שעליו להשיג את תמיכת בית הנבחרים). כך מונה בשנת 1974 הרולד וילסון לראש ממשלה, אף שלמפלגתו לא היה את מספר המושבים הרב ביותר מבין המפלגות בבחירות אלה.