זימון נולד ב-6 בינואר 1899 בעיר ברסלאו שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. כיום שם העיר ורוצלב, והיא נמצאת בתחומי פולין המודרנית. הוא קיבל הכשרה כחייט, אולם בשנת 1917, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית כאח צבאי. הוא השתתף בטיפול בפצועים בחזית המקדונית, וקיבל את צלב הברזל דרגה שנייה. וב-9 בינואר 1919 הוא הצטרף לרייכסווהר, וסופח לרגימנט הקירסירים ה-1 (שלזיה - "הבוחר הגדול"). ב-14 באוגוסט של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גפרייטר. הרגימנט שבו שירת עסק בעיקר במשמר גבול באזור שלזיה. ב-24 במרץ 1920 הוא הועלה לדרגת פלודוול. ב-18 באוקטובר 1924 נישא למרתה ברתש, בתו של איש עסקים מברסלאו. ב-4 בספטמבר 1929 הוא פרש מהרייכסווהר, והחל לעבוד כפקיד כספים.
ב-1 באפריל 1932 הצטרף זימון למפלגה הנאצית וקיבל את מספר החבר 1.359.546. ב-1 במאי 1933 הצטרף לאס אס וקיבל את מספר השירות 83.086. הוא סופח לגדוד האס אס ה-47, ובדצמבר של אותה שנה קודם לדרגת האוברשארפיהרר. ב-8 במרץ 1934 קודם לדרגת האופטשארפיהרר, ובנובמבר של אותה שנה קיבל דרגת אונטרשטורמפירר. בין אוגוסט לאוקטובר של אותה שנה היה מפקד מחנה הריכוז זקסנבורג. ב-1935 מונה למפקד הגדוד ה-3 של יחידות גולגולת המת. ב-1938 הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר, והשתתף באנשלוס ובסיפוח חבל הסודטים.
מלחמת העולם השנייה.
ב-13 בספטמבר 1939 קיבל זימון את צלב הברזל דרגה שנייה, וב-2 באוקטובר של אותה שנה גם את הדרגה הראשונה. הגדוד שלו סופח לדיוויזיית האס אס ה-3 "גולגולת המת", והוא השתתף עמו במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-1931 לחם הגדוד שתחת פיקודו במבצע ברברוסה כחלק מדיוויזיית האס אס ה-3 שהייתה חלק מהקורפוס הממונע ה-56 בפיקודו של אריך פון מאנשטיין. זימון השתתף במבצע דמיאנסק, ונפצע במהלך הקרבות על קו סטלין. ב-20 באוקטובר של אותה שנה הוא קיבל את צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת אוברפיהרר. בדצמבר 1942 הועלה לדרגת בריגדפיהרר, ובמאי 1943 קיבל פיקוד על דיוויזיית האס אס ה-3. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך הקרבות באזור חרקוב, ותחת פיקודו השתתפה הדיוויזיה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס השני שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית. הדיוויזיה התבלטה בקרב פרוחורובקה אולם במהלכו נשחקה והועברה לעתודה. לאחר מכן סופחה הדיוויזיה לארמייה השישית שהוקמה מחדש והוצבה בדרום אוקראינה, שם השתתפה בקרבות נגד ראש הגשר הסובייטי על נהר המיוס. זמן קצר לאחר מכן, נאלצה לשוב צפונה על מנת לתגבר את המגננה הגרמנית במבצע רומיאנצב. בראשית ספטמבר הועברה הדיוויזיה אל נהר הדנייפר, ובהדרגה נסוגה אל הגבול הרומני.
ב-3 באוקטובר 1943 קיבל זימון פיקוד על דיוויזיית פאנצרגרנדיר אס אס ה-16 "רייכספיהרר-אס אס". הדיוויזיה שלו הועברה לאיטליה ולחמה בקרבות החזית האיטלקית. היא השתתפה בקרב אנציו, הקרבות על הארנו וקרבו כנגד פרטיזנים. תחת פיקודו ביצעה הדיוויזיה מעשי זוועה רבים כנגד האוכלוסייה האיטלקית, ובכלל זה טבח סנטה אנה די סטצמה וטבח מרזבוטו. על פעולותיו, קיבל ב-9 באוקטובר 1944 את הצלב הגרמני בזהב, והועלה לדרגת גרופנפיהרר. ב-24 באוקטובר הועבר לפקד על קורפוס האס אס ה-13, וב-28 באוקטובר קיבל תוספת של עלי אלון לצלב האבירים שלו. הקורפוס שלו לחם בחזית המערבית כנגד כוחות של צבא ארצות הברית והשתתף במבצע נורדווינד כחלק מהארמייה הראשונה. הקורפוס השתתף בקרבות על הריין וסביב נהר הטאובר, וירצבורג ונירנברג. הוא הפר את הפקודות שניתנו לו, ולא הורה על פיצוץ הגשרים מעל הנהרות באזור, כיוון שהאמין שהמלחמה בכל מקרה אבודה.
לקראת סוף המלחמה, הוא התפרסם בשל פרשייה שארעה בעיר ברטהיים. איכר מקומי גנב נשק מ-15 נערי היטלריוגנד שהשתייכו לקורפוס של זימון, והשליך אותו לבריכה מקומית. האיכר הוצא להורג, ויחד עמו ראש העיר ואדם נוסף שסירבו לאשר את ההוצאה להורג. הגופות נתלו על עץ ליד בית הקברות המקומי, וזימון הורה להשאירן שם במשך ארבעה ימים כדי להרתיע אנשים נוספים ממעשים דומים. הדבר גרם לכך שכאשר ב-17 באפריל 1945 נכבשה העיר בידי כוחות אמריקאים, חששו התושבים להניף דגל לבן כי מראה הגופות עדיין הרתיע אותם. הדבר אילץ את האמריקנים לבצע הפצצה על העיר, אשר במהלכה נהרגו 17 תושבים. ב-1 במאי נכנע הקורפוס של זימון לכוחות האמריקניים.
אחריתו.
לאחר המלחמה נשפט זימון בפני בית דין צבאי בריטי, ונידון למוות על חלקו בטבח מרזבוטו. גזר דינו הומתק למאסר עולם, ממנו שוחרר כבר ב-1954. לאחר מכן נשפט בגרמניה המערבית על רציחות ברטהיים ופשעי מלחמה נוספים. ההוא נשפט וזוכה שלוש פעמים, מה שעורר זעם ומחלוקות רבות. זימון מת בגיל 62 ב-1 בפברואר 1961 בעיר לינן, זמן קצר לפני שהיה אמור לעמוד למשפט חוזר. HIAG - ארגון של חברי ואפן אס אס לשעבר, ניסה לפרסם מודעת אבל לזכרו, אולם אף עיתון גרמני לא הסכים לפרסם אותה.
מייק וואלאס
ההומוסקסואלים (דיווחי CBS)
ההומוסקסואלים (באנגלית: The Homosexuals) הוא פרק משנת 1967 בסדרת הטלוויזיה התיעודית "דיווחי CBS" (במקור: "CBS Reports"). השידור, שארך כשעה, כלל דיון במספר נושאים הקשורים להומוסקסואליות ולהומוסקסואלים. מייק וואלאס הנחה את הפרק, אשר שודר ב-7 במרץ 1967. אומנם היה זה הסרט התיעודי הראשון המשודר ברשת שידור אמריקאית, אשר מתמודד עם נושא ההומוסקסואליות, אך לא היה זה השידור הטלוויזיוני הראשון בארצות הברית בנושא זה. השידור הראשון היה סרט תיעודי בשם "The Rejected" אשר הופק ושודר בשנת 1961 בערוץ KQED, תחנת טלוויזיה מקומית ציבורית בסן פרנסיסקו.
במהלך תהליך הפקת הסרט, שנמשך כשלוש השנים, התחלפו שני מפיקים. הסרט עבר שינויים רבים במהלך תקופה זו, ובסופו של דבר, כלל ראיונות עם מספר גברים הומוסקסואלים, פסיכיאטרים, משפטנים ומבקרי תרבות, וכן שולבו בו צילומי גיי בר ותרגיל עוקץ של המשטרה. תגובות המבקרים לסרט היו מעורבות. בשל שידור הסרט בטלוויזיה, רשת השידור CBS זכתה הן לשבחים והן לביקורות.
הפקה.
יצירת התוכנית הוצעה עוד בשנת 1964. הגרסה הראשונה הופקה על ידי , עם כמפיק האחראי. עם קבלת המשימה, פיטרס החל בעבודת תחקיר על ידי קריאת ספרים והתייעצות עם בתחום. פיטרס הציע שהתוכנית תתמקד אך ורק בגברים הומוסקסואלים, ושהוא יכסה את הלסביות בתוכנית אחרת, ופרינדלי הסכים. עיקר הצילומים החלו בסתיו 1964 ונמשכו עד לתחילת 1965. פיטרס ראיין גברים בסן פרנסיסקו, פילדלפיה, שארלוט וניו יורק, וצבר 30 שעות של חומר גלם מצולם. זהותם של כמה מהגברים טושטשה בצורה כלשהי, אם באמצעות הצללה או, במקרה אחד, באמצעות עציץ דקל גדול. כמו כן התראיינו , פסיכיאטר שטען כי הומוסקסואליות היא מחלת נפש, ועמיתו הפסיכיאטר , שהיה שותף לדעתו של סוקרידס, שהומוסקסואליות היא פתולוגיה. בין לבין הוצגו של גיי בר ושל גברים העוסקים בזנות העומדים בפינת רחוב ושל מעצרו של נער מתבגר, כחלק ממבצע עוקץ.
לאחר סיום העריכה הראשונית של הסרט, פיטרס פנה אל מייק וואלאס וביקש ממנו להנחות את התוכנית בת השעה. בתחילה, וואלאס לא שש לעשות זאת אולם לאחר שצפה בתוכנית הסכים לכך בהתלהבות. למרות התלהבותו, הערותיו של וואלאס היו פוגעניות כלפי הומוסקסואלים.
פרינדלי אישר באופן כללי את הגרסה הראשונה של הסרט, אך סבר כי היה צורך לכלול מידע על ה החד-מינית. עם זאת, כאשר פרקטיקות אלו הוסברו לו, הוא שינה את דעתו. בעוד הסרט התיעודי היה עדיין בשלבי הפקה, פרינדלי קודם לתפקיד נשיא CBS News (אך פרש זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, בשל חילוקי דעות אודות האופן בו הרשת סיקרה את מלחמת וייטנאם). הוא הוחלף על ידי , שהטיל ספק בדבר עתידו של הסרט, ועתידה של התוכנית "CBS Reports" כולה, בשל שיקולי עלות-תועלת.
סלנט אכן ניסה לבטל את הפרויקט, אבל ידיעות אודות יצירת הסרט כבר החלו להופיע ב, ופוטנציאלית, CBS עמדה בפני מצב מביך, אלמלא שידרה את הסרט. באמצע 1965, סלנט נתן לפיטרס "אור ירוק" להשלמת הסרט. פיטרס עבד עם הסניף הניו יורקי של אגודת מאטאשין לצורך קיום ראיונות עם שני גברים גאים נוספים, לארס לארסון ו, שניהם הפגינו קבלה עצמית בנוגע למיניות שלהם. ניקולס מתאר את המפגש שלו עם וואלאס:
בהמשך, פיטרס הוסיף לסרט עוד צילומים של פסיכיאטרים המביעים תמיכה באותה הגישה, כמו גם סצנות מ שנערך בשנת 1965. האישור הסופי לשידור הסרט ניתן על ידי CBS, ומועד השידור נקבע לאביב 1966.
לאחר מכן, סלנט הסיר את הסרט מלוח השידורים והורה למפיק הארי מורגן לערוך אותו מחדש. לדברי וואלאס, סלנט סבר כי הסרט סנסציוני מדי; עם זאת, , הפסיכולוג שקישר בין CBS לבין המטופל שלו לארס לארסון, טען כי סלנט הרגיש שהסרט הוא פרו-הומוסקסואליות. מורגן ערך מתוך סרטו של פיטרס כמעט הכל, למעט 10 דקות. CBS חשה כי הגברים ההומוסקסואלים שבסרט, המפגינים קבלה עצמית, מציגים רושם חיובי למדי, ועל כן מורגן ערך שניים מהראיונות על מנת לגרום לגברים להיראות אומללים. לדברי וואלאס, לא נמכרו כל חסויות מסחריות עבור שידור פרק זה, בשל הטאבו בנוגע לטיבו של הנושא. את זמן המסך של החסויות המסחריות מילאו תשדירי שירות של חיל השלום ושירות הכנסות הפנים.
סקירה.