אנשי הארגון חילקו את הקהילה היפנית בברזיל לשתי קבוצות: "המנצחים" שהאמינו שהמלחמה ממשיכה, והורכבו בעיקר מהאזרחים האמידים ומטה שקיוו עוד לחזור ליפן. וה"תבוסתנים", שהיו אנשים עשירים יותר ומעודכנים יותר במה שקורה בעולם והאמינו שהמלחמה הסתיימה. אנשי שינדו רנמי זייפו עלוני תעמולה ועיתונים ביפנית שבישרו על "ניצחון גדול" דמיוני של הצבא היפני, וכן הציעו לאזרחים יפנים לרכוש קרקעות במרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי. כמו כן הם דאגו להפיץ בקרב היפנים את הין יפני, שבאותה תקופה של כיבוש אמריקאי היה כמעט חסר ערך.
פעולות הארגון.
הארגון התרכז בפעילות בעיקר בתוך הקהילה היפנית בברזיל. חברי הארגון דאגו להפיץ את "האמת" שיפן ניצחה במלחמה. הם היו עושים זאת באמצעות הגנבת שורות לתוך עיתונים דו-לשוניים והקמת תחנות רדיו מחתרתיות. חברי הארגון היו ברובם צעירים יחסית, והם ריכזו רשימה של כל מנהיגי ה"תבוסתנים" שעליהם למות באשמת בגידה. חברי הארגון נהגו לצאת למשימות התנקשות והיו רוצחים את אותם אנשים, לרוב באמצעות שיסוף ראשם בקטאנה או בחרבות מסוגים אחרים. לעיתים קרובות הם נהגו לשלוח מכתבי איום זמן קצר לפני כן, בו הם מפרטים בפני קורבנותיהם את אשמתם וממליצים להם לבצע ספוקו (סוג של התאבדות טקסית יפנית) כדי להחזיר לעצמם את הכבוד האבוד. הם נהגו לסיים מכתבים כאלו במילים: "יש לך לב מלוכלך, כך שעליך לשטוף את הגרון!" היינו לשסף אותו בחרב.
הרציחות בוצעו לרוב בנוכחות בני משפחת הנרצח. על פי נתונים רשמיים, מינואר 1946 עד תחילת 1947, רצחו חברי הארון 23 אנשים ופצעו 147, כולם ברזילאים יפנים. אלו מהם שנתפסו לאחר הרצח, הצהירו תמיד כי הם אינם פושעים רגילים, וכי אין להם דבר נגד ברזיל או הברזילאים, והם רק ממלאים את חובתם ליפן.
למרות שמרבית חברי הקהילה הודיעו כי הם אינם תומכים בארגון, הרי שמעשי הרצח הסדרתיים יצרו בקרב האוכלוסייה הכללית בברזיל את הרושם שכל היפנים טרוריסטים לאומנים. רצח של נהג משאית ברזילאי בידי יפני ב-31 ביולי 1946, כמעט שגרר לינץ' של אזרחים ברזילאים באזרחים יפניים, ורק התערבות המשטרה הפדרלית הברזילאית מנעה זאת. לאחר מכן החליטה הממשלה להתחיל לטפל ברצינות בבעיה ובוצעו סדרת מעצרים בקרב האוכלוסייה היפנית. עד תחילת 1947 כבר פורק הארגון, כ-300 מחבריו נעצרו וכ-80 גורשו ליפן.
סרגיי ברברז
סרגיי ברברז (בבוסנית: Sergej Barbarez; נולד ב-17 בספטמבר 1971 במוסטאר שביוגוסלביה, כיום בבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן עבר בוסני ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה מוקדמת.
ברברז החל לשחק כדורגל במועדון רק בגיל 13, לאחר שכילד צעיר יותר התעניין דווקא בכדורסל ובאתלטיקה קלה. בגיל זה, בשנת 1984, החל לשחק ב היוגוסלבית, ובשנת 1989 עלה לקבוצה הבוגרת. הקריירה של ברברז נעצרה בגיל 19 כאשר נאלץ להתגייס אל הצבא העממי היוגוסלבי. באותה שנה נסע ברברז לבקר את דודו בגרמניה. ברברז תכנן לחזור ליוגוסלביה, אך דודו האריך את השהות שלו בשבועיים, במטרה לשלוח אותו למחנה אימונים של הנובר 96. מאמן האנובר התרשם מאוד מברברז ורצה להחתים אותו בקבוצה. במקביל, המצב ביוגוסלביה הסלים לכדי מלחמה של ממש, ואביו של ברברז דווקא העדיף שהוא יישאר בגרמניה. בשנת 1992 ברחו אביו של ברברז ואנה, חברתו של ברברז מהתיכון, מהעיר מוסטאר שהייתה נתונה תחת מתקפה, והשתקעו בהאנובר שבגרמניה, בעוד שאמו של ברברז נשארה במוסטאר. ברברז התחתן לאחר מכן עם אנה, ולהם שני ילדים.
קריירת מועדונים בגרמניה.
ברברז החל לשחק בהנובר 96 מליגת הבונדסליגה השנייה בחצי השני של עונת 1991/92, ובאותה שנה זכתה הקבוצה בגביע הגרמני בצורה מפתיעה, כאשר ניצחה בגמר את בורוסיה מנשנגלדבך בבעיטות הכרעה, לאחר 0-0 במהלך 120 דקות. ברברז לא שותף בגמר זה, אך נשאר בהאנובר עונה נוספת, בה הבקיע שני שערים ב-18 הופעות, והאנובר סיימה תשיעית. בתום עונה זו, חתם ברברז באוניון ברלין ששיחקה אז בליגה הגרמנית השלישית. ברברז שיחק באוניון ברלין שלוש עונות, והבקיע 46 שערים ב-88 הופעות. כשכישרונו של ברברז כבר היה ברור לכל, הוא חתם בקיץ 1996 בהנזה רוסטוק, ולראשונה בחייו שיחק בבונדסליגה. ברברז שיחק בהאנזה רוסטוק שתי עונות, בהן הבקיע 13 שערים ב-59 הופעות. בעונה הראשונה של ברברז ברוסטוק, 1996/97, הקבוצה ניצלה מירידה, אך בעונת 1997/98 ברברז הוביל את הקבוצה לעונת שיא, בה סיימה במקום השישי בבונדסליגה. בתום עונת 1997/98 עזב ברברז את האנזה רוסטוק וחתם בבורוסיה דורטמונד, אך לא הטביע את חותמו בקבוצה, ועזב כעבור שנתיים, לאחר שהבקיע שישה שערי ליגה ב-36 הופעות.
בעונת 2000/01 פתח ברברז את הפרק המשמעותי ביותר בקריירה שלו, כאשר החל לשחק בהמבורג. כבר בעונתו הראשונה הוכתר ברברז כמלך השערים של הבונדסליגה, בצוותא עם אבה סאנד, כאשר שניהם הבקיעו 22 שערים ונאבקו על מלכות השערים עד למחזור האחרון הדרמטי של עונה זו. עם זאת, המבורג סיימה את העונה הזו רק במקום ה-13, וכשלה בליגת האלופות אליה הגיעה בזכות הישגי העונה הקודמת, למרות שברברז הבקיע שני שערים. ברברז לא הצליח לשחזר את הישגי עונת 2000/01 בעונות הבאות, והבקיע במספרים צנועים יותר, כאשר המבורג מסיימת תמיד במרכז הטבלה. עם זאת, בעונה האחרונה של ברברז בהמבורג, 2005/06, הקבוצה סיימה במקום השלישי והשיגה כרטיס לליגת האלופות בעונת 2006/07, כאשר ברברז תרם תשעה שערים. בתום עונה זו, עזב ברברז את המבורג, לאחר שהבקיע 65 שערי ליגה ב-174 הופעות, ועבר לבאייר לברקוזן. בלברקוזן ברברז שיחק שתי עונות והיה שחקן הרכב קבוע, והקבוצה סיימה בתקופתו במקומות החמישי והשביעי בבונדסליגה. ברברז צבר 61 הופעות ליגה במדי באייר לברקוזן, בהן הבקיע 11 שערים. בתום עונת 2007/08 פרש ברברז מכדורגל.
קריירה בינלאומית.
במאי 1998 ערך ברברז את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בוסניה במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה. ברברז מונה בהמשך לקפטן הנבחרת, אך לא הצליח להעפיל עמה לטורנירים גדולים. בשנת 2005 פרש מהנבחרת, אך חזר אליה לקראת מוקדמות יורו 2008. עם זאת, באוקטובר 2006 פרש שוב באופן קבוע.
לאחר הפרישה.
ברברז ביקש בדצמבר 2009 לאמן את נבחרת בוסניה לקראת מוקדמות יורו 2012, אך התאחדות הכדורגל הבוסנית דחתה את בקשתו ומינתה במקומו את סאפט סושיץ'. בשנת 2010 קיבל ברברז רישיון פרו לאימון מטעם אופ"א.
ברברז הוא חבר הנהלה בהמבורג נכון ל-2016.
תארים.
עם הנובר 96:
עם המבורג:
תארים אישיים:
פובליוס ליקיניוס קראסוס דיבס
פובליוס ליקיניוס קראסוס דיבס (בלטינית: Publius Licinius Crassus Dives; 240 לפנה"ס - 183 לפנה"ס) היה מגיסטראט רומאי, וכיהן כקונסול בשנת 205 לפני הספירה.
ביוגרפיה.
הוא היה נצר למשפחת הליקיניי, והשם "דיבס" בא לו בשל עושרו הרב. פרידריך מינצר מעריך שהוא נולד באזור שנת 240 לפנה"ס, משום שידוע שהוא מת בשנת 183 לפנה"ס, ופלוטרכוס מצטט את אחד מצאצאיו שאמר שאף בן למשפחת קראסוס לא האריך ימים יותר משישים שנה.
הוא שימש כפונטיפקס מקסימוס בשנת 212 לפנה"ס לאחר שניצח את טיטוס מאנליוס טורקוואטוס. ומאוחר יותר נבחר לאיידיל בשנת 211 לפנה"ס בקירוב. בשנת 210 לפנה"ס נבחר לתפקיד הקנסור, אולם נאלץ להתפטר משום שעמיתו מת. מאוחר יותר באותה שנה מונה כמגיסטר אקוויטום (מפקד הפרשים), בידי הדיקטטור קווינטוס פולביוס פלאקוס. בשנת 208 לפנה"ס שימש כפראיטור. בשנת 206 לפנה"ס הוא התפרסם כאשר ציווה להלקות בתולה וסטלית אשר התרשלה והניחה לאש התמיד לכבות.
בשנת 205 לפנה"ס נבחר לתפקיד הקונסול יחד עם פובליוס קורנליוס סקיפיו הצעיר. סקיפיו תכנן לפלוש לצפון אפריקה, וכך להכריח את חניבעל לסגת מאיטליה. לפיכך בילה סקיפיו את רוב השנה בסיציליה במטרה להתכונן לפלישה, קראסוס, בשל תפקידו כפונטיפקס מקסימוס, לא יכול היה לעזוב את איטליה ולכן לא יכול להצטרף אל עמיתו. הוא פלש לברוטיום שהייתה המעוז האחרון שנותר לחניבעל, אולם אז פרצה מגפה קשה במחנהו של חניבעל, והמגפה פגעה קשות גם ברומאים. קראסוס נאלץ לעצור למנוחה ואפילו לא יכול היה לבוא לרומא ולהיות נוכח בקונסולאט של השנה הבאה.
בהוראתו, מונה דיקטטור שארגן את הבחירות במקומו. כקונסולים של שנת 204 לפנה"ס נבחרו מרקוס קורנליוס קאתאגוס ופובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס. סמפרוניוס קיבל את הפיקוד על חלק מהלגיונות בברוטיום, בעוד קראסוס פיקד על השאר כפרוקונסול. בקיץ של אותה שנה ניצח חניבעל את סמפרוניוס בקרב קטן ליד עיר הנמל קרוטון. סמפרוניוס נמלט למחנהו, וחניבעל לא העז לתקוף אותו. סמפרוניוס, נחוש להשיב את כבודו העצמי הרמוס, התאחד עם צבאו של קראסוס, ובכוחות מתוגברים צעד אל שערי קרוטון. חניבעל יצא נגדו, אולם לא היה יכול לצבא המאוחד ונסוג אל קרוטון כשהוא מותיר מאחוריו 4,000 הרוגים. סמפרוניוס לא ניצל את ניצחונו כדי להטיל מצור על קרוטון, והסתפק בכיבוש כמה עיירות בסביבה.
הוא נזכר שוב (אם כי לא בשמו אלא רק בתואר פונטיפקס מקסימוס), כמי שארגן את הקורבנות לכבוש הניצחון הרומי במלחמה המוקדונית השנייה, וכמי שרשם את נדרו של סקיפיו אסייתיקוס לארגן חגיגות דתיות אם ינצח במלחמת אנטיוכוס. על פי טיטוס ליוויוס, הוא מת בשנת 183 לפנה"ס, ונקבר בהלוויה מפוארת.
נכד נכדו היה מרקוס ליקיניוס קראסוס, אשר היה הצלע השלישית בטריומווירט הראשון, לצד פומפיוס ויוליוס קיסר.
סרגיי בארברז
סרגיי בארבארז
סרגיי ברבארז
נאונאטולוגיה