הופעתה האחרונה של שוורצקופף באופרה הייתה בתפקיד המרשאלין ב"אביר הוורד", ב-31 בדצמבר 1971, בבריסל. במשך השנים הבאות הקדישה את עצמה אך ורק לשירת לידר ברסיטלים, רבים מהם בליווי הפסנתרן ג'רלד מור, שהיה גם המלווה הקבוע של דיטריך פישר-דיסקאו.
ב-17 במרץ 1979 עבר לג התקף לב חמור. הוא התעלם מהוראות הרופא לנוח והלך לרסיטל האחרון של שוורצקופף, שהתקיים יומיים לאחר מכן בציריך. הוא מת כעבור שלושה ימים.
מאז פרישתה, לימדה שוורצקופף והגישה כיתות אמן. היא הייתה ידועה כמורה תובענית וקפדנית ביותר. היו שהגדירו את שיטותיה קשוחות ללא צורך. אחרי שנים רבות של חיים בשווייץ, היא עברה להתגורר בפורארלברג, אוסטריה.
במהלך הקריירה שלה זכתה שוורצקופף להערצה בשל יופייה, שלא הושפע מחלוף השנים, אך חלק מן המבקרים מוצאים את גינוני הנימוס המעושה בשירתה ואת משחקה העוגבני מייגעים.
אליזבת שוורצקופף מתה בשנתה, בגיל 90, בשרונקס, אוסטריה.
קאראט
תורת ארץ ישראל (שיטת לימוד)
תורת ארץ ישראל היא התורה שנלמדת בארץ ישראל, לעומת 'תורת חוץ לארץ', שהיא התורה שנלמדת בחוץ לארץ. ממקורות חז"ל משמע שתורת ארץ ישראל עדיפה ומעולה על פני מקבילתה: תורת חוץ לארץ. לא קיימת פרשנות ברורה ומוסכמת מהי שיטת הלימוד המיוחדת שבארץ ישראל ומה ההבדל בינה לבין שיטת הלימוד בחוץ לארץ.
המושג 'תורת ארץ ישראל' מופיע בדברי חז"ל, וכן מופיע בכמה מכתבי ההגות של האחרונים. רבים מהמקורות מאפיינים את תורת ארץ ישראל כשיטת לימוד הממעטת בקושיות ובפלפולים הנפוצים בשיטת הלימוד הקלאסית. מי שהרבה לעסוק בנושא היה הראי"ה קוק, שהאמין שעם שיבת ציון צריכה לחזור גם צורת הלימוד הארץ-ישראלית. הרב קוק קישר בין המושג 'תורת ארץ ישראל' לבין רעיון שהוא קרא לו איחוד הלכה ואגדה. ישנם כמה רבנים מקרב הציונות הדתית המנסים ללכת בעקבות הדרכותיו של הרב קוק ולהציג שיטות מחודשות ללימוד תורה ולפסיקת הלכה.
הזרם המרכזי בישיבות הציונות הדתית אינו הולך בדרכים אלו, וישנם אף רבנים שהתבטאו בחריפות כנגדן. רבים אחרים אינם מכירים כלל את המשמעות הזו של הביטוי 'תורת ארץ ישראל', ומשתמשים במושג במשמעות אחרת, ככינוי למחשבת הציונות הדתית.
מקורות מוקדמים.
מקור הביטוי 'תורת ארץ ישראל' הוא ממדרש בראשית רבה: "וזהב הארץ ההיא טוב - מלמד שאין תורה כתורת ארץ ישראל ואין חכמה כחכמת ארץ ישראל". ישנם מקורות נוספים רבים שבהם תיארו חז"ל את עדיפות לומדי התורה בארץ ישראל על פני לומדי התורה בחוץ לארץ. מסופר בתלמוד על רבי זירא שצם מאה תעניות לאחר שעלה לארץ, כדי לשכוח את התורה שלמד בבבל, ולאחר מכן כששינה את עמדותיו ההלכתיות הוא נימק זאת בכך שהאוויר שבארץ ישראל מחכים.
מן המקורות הללו לא ברור שעדיפות התורה הנלמדת בארץ ישראל קשורה לשיטת לימוד ייחודית. אך במקור אחר בתלמוד מתואר הבדל בין חכמי ארץ ישראל לחכמי בבל, לפיו חכמי ארץ ישראל "נוחים ונעימים זה לזה בהלכה" לעומת חכמי בבל ש"מחבלים ומרורין זה לזה בהלכה". רש"י פירש שבארץ ישראל לא הייתה נהוגה שיטת הלימוד המוכרת מן התלמוד הבבלי המבוססת על קושיות ותירוצים, שאילו בני ארץ ישראל היו "מעיינין יחד, ומתקן זה את דברי זה, והשמועה יוצאה לאור". בדומה לכך כתבו ראשונים שהאוויר המחכים של ארץ ישראל הוא שגרם לכך שדרך התלמוד הבבלי 'ארוכה ועמוקה', ואילו דרכו של התלמוד הירושלמי 'קצרה וקלה', וכן כתבו שבני ארץ ישראל אינם רגילים ללמוד ב'חריפות'.
בעקבות דברי הראשונים הללו, כמה הוגים חשובים כגון המהר"ל מפראג השל"ה, המלבי"ם והנצי"ב מוולוז'ין, הלכו צעד נוסף, וקישרו בין המקורות בדבר העדיפות של 'תורת ארץ ישראל' לבין תיאור של שיטת לימוד הממעטת בפלפולים הנפוצים בשיטת הלימוד הקלאסית. הוגים אלו ביארו שהסיבה להבדל בין שיטות הלימוד נובע מרוח הקודש ששורה בארץ ישראל, שמסייעת בלימוד כך שאין צורך להרבות בקושיות ותירוצים, להסתבך בגרסאות שונות, ולעיין בעומק ובחריפות רבה. ומאידך, הם הוסיפו שאף שהסיבה לכך שבבל הייתה יותר חריפות היא שבארץ ישראל היה אפשר לעמוד על האמת בלא צורך בכך, החריפות הזו נותנת גם מעלה מבחינה מסוימת לתלמוד הבבלי, וכך הם מסבירים שדברי הגמרא, שהעולה מבבל לארץ ישראל, עדיף על פני בני ארץ ישראל, הם מפני שהוא משלב את שתי המעלות, מעלתה של ארץ ישראל, עם מעלת החריפות.
הראי"ה קוק.
הנושא של תורת ארץ ישראל תפס מקום מרכזי בהגותו של הראי"ה קוק, כיוון שהוא האמין שעם שיבת ציון צריכה לחזור גם צורת הלימוד הארץ-ישראלית. הרב קוק סבר שתורת ארץ ישראל אינה תלויה דווקא במיקום הגאוגרפי, אלא גם בגורמים אחרים כגון הקשר האישי של הלומד לארץ ישראל, התקופה ההיסטורית של שיבת ציון, וההתקדמות המעשית ביישוב הארץ והקמת המוסדות הלאומיים.
הרב קוק עסק בנושא בכמה מקומות שונים. בכמה מקומות הרב קוק מראה כיצד הבדלים תוכניים וסגנוניים בין התלמוד הבבלי לירושלמי קשורים להבדל בין תורת ארץ ישראל לתורת חוץ לארץ. חידושו העיקרי הוא שהייחודיות של תורת ארץ ישראל היא בכך שבארץ ההלכה מושפעת מתחומים שונים שהם חוץ-הלכתיים, ובפרט מן הנבואה, האגדה, תורת הקבלה ומתפיסות רוחניות ומחשבתיות שונות, ושזוהי הסיבה שבלימוד התורה בארץ ישראל ניתן להגיע לחקר האמת בלא צורך בפלפול מרובה. לא ברור לגמרי בדברי הרב קוק כיצד בדיוק צריכה השפעה זו להתבטא - אם באופן של השפעה סגולית ופסיכולוגית עקיפה בין התחומים, או בדרך ישירה של פסיקת הלכה המסתמכת מפורשות על נימוקים מתחומים חוץ-הלכתיים.
הרב קוק ניסה להשפיע באופן מעשי בעניין, ופנה אל לומדי התורה בקריאה שילמדו בשיטה של תורת ארץ ישראל. הוא הזהיר שאם לא תהיה השקעה בפיתוח הסגנון הארץ-ישראלי ותלמידי החכמים שבארץ ימשיכו ללמוד בסגנון הלימוד המסורתי, לא תהיה להם הצלחה בלימוד. הנחיות ממוקדות בנוגע לשיטת הלימוד שהרב קוק ביקש לפתח, מובאות על ידי תלמידו הרב הנזיר, המסביר כיצד לימוד התורה צריך להיות שלא בדרך של פלפול וחידוש או של עיון למדני, אלא בדרך של סידור השיטות בצורה מובנית.
הציפייה לתהליך ההתקרבות בין עולמות האגדה וההלכה מתוארת גם בספרו אורות בפרק נה של אורות התחיה, ושם ניכרת זהירותו מאיחודים שנעשו בעבר ויצאו 'בצורה קטנותית ובוסרית'. מדבריו שם עולה שזהו תהליך הנבנה בפנימיות הנשמות של הדורות ההולכים ומתקרבים למצב השלם, עד שיצאו הדברים בצורתם הבשלה. שם ציין שההסברות המתחדשות בדרך לימוד ההלכה הנגלית יש בהם התקרבות למקצוע הרוחני של התורה, ותלמידיו מציינים שהכוונה למשל לר' חיים מבריסק ולר' שמעון שקופ ותלמידיהם.
הרצי"ה קוק.
הרב צבי יהודה קוק, בנו של הראי"ה, היה מרבה להתייחס בשיחותיו לנושא של תורת ארץ ישראל, ואף הקדיש שיחות שלימות לעסוק בערכה הגדול. אך הרצי"ה לא היה מסביר בצורה מעשית מה משמעות המושג וכיצד יש ליישם את הדבר בפועל. הוא היה מדגיש, שאין לערב הלכה ואגדה אף בהקשר של תורת ארץ ישראל, והיה מצטט את המטפורה של החתם סופר שהעושה כן עובר על איסור כלאיים. לשאלת תלמיד כיצד נדע להבדיל בין הערבוב הבלתי-רצוי, לאיחוד ההלכה והאגדה הרצוי (אורות הקודש חלק א'), ענה: כשתלמד הרבה - תדע. היה אומר בשיחותיו (לדוגמה: שיחות למועדי תשרי) שאנו הולכים וזוכים לאורו של הירושלמי. כשסיפר לו ר"מ בישיבתו 'מרכז הרב' שהוא לומד עם קבוצת אברכים מובחרת מסכת גמ' בעיון מתוך כוונה לסיים את כולה, שמח ואמר: גם עם הירושלמי.
כתוצאה מכך, תלמידיו וממשיכי דרכו של הרצי"ה, שרבים מהם משמשים כראשי ישיבות וכר"מים, אינם עוסקים בעניין תורת ארץ ישראל, ובדרך כלל אינם מעבירים לתלמידיהם שלהם אפילו את עובדת קיומו של המושג במשמעות זו. המודעות שהתפתחה מאוחר יותר לנושא הזה נצרכה לזרזים מבתי מדרש שנפגשו עם תורת הרב קוק שלא דרך הרצי"ה.
גישות מודרניות.
ישנן שלוש גישות מודרניות בציונות הדתית, הקוראות להתאים את הלימוד בישיבות ובבתי המדרש למה שהן קוראות תורת ארץ ישראל. כל גישה מציעה פירוש אחר למושג תורת ארץ ישראל, ושלושתן מבססות את הבנתן על מקורות בדברי הראי"ה קוק.
מיזוג הלכה ואגדה.
גישה אחת מתפתחת בכמה ישיבות ובתי מדרש בהם מנסים ללמוד גמרא באופן של חיפוש והעמקה בקווים מחשבתיים המתחברים לפרטי הסוגיות ההלכתיות. דרך לימוד זו נקראת לפעמים 'הקשבה בלימוד'. גישה זו בולטת במיוחד בישיבת מעלות יעקב ובשלוחותיה, המכנים בפירוש את שיטת הלימוד שלהם בשם 'תורת ארץ ישראל' יש להדגיש שגישה זאת לא באה להחליף את הלימוד המסורתי הרגיל בישיבות אלא להוסיף על גביו פן חדש, כלומר לאחר פילפולים והעמקה בספרות הראשונים והאחרונים נוסף פן חדש שמוגדר כחיבור כל הפרטים ההלכתים וסברות התנאים האמוראים הראשונים והאחרונים לשורשי אמונה. מי שמוביל את הדרך הזו בישיבת מעלות הוא ראש הישיבה הרב יהושע ויצמן, שבשיעוריו מבאר מחלוקות ראשונים בסוגיות הלכתיות בעזרת פסקאות מהזוהר, מכתבי הרב קוק, ומכתבי הגות ומחשבה נוספים. הרב ויצמן מסביר שזוהי דרכה של תורת ארץ ישראל, וקורא לכל לומדי התורה לאמץ את שיטתו הלימודית.
הלכה נבואית.
הרב יובל שרלו תופס את עניין תורת ארץ ישראל כסוג של התחדשות הלכתית. לפי הבנתו, בארץ ישראל אין לפסוק הלכה רק בעזרת כלים פנים הלכתיים, אלא הבירור ההלכתי יעשה על פי 'רוח החוק', שיתברר בלימוד האגדה והנסתר, ויושפע ממוסר הנביאים. הרב שרלו קורא לשאוף לקראת מערכת הלכתית שאיננה נוקשה כמו המערכת הגלותית, אלא היא דינמית ומותאמת אישית, ומנוסחת כהנחיות בעלות אופן כללי ולא ככללים חתוכים.
וכך כתב הרב לתלמידיו בישיבה:
"תורת ארץ ישראל היא התורה של ארץ ישראל.
ארץ ישראל היא ארץ הנשמה, ארץ אהבת האדם ואהבת ה' יתברך.