למשפט של ניו זילנד יש שלושה מקורות עיקריים - המשפט המקובל באנגליה, חוקים מסוימים של הפרלמנט הבריטי שנחקקו לפני 1947 (בצורה בולטת חוק הזכויות 1689) וחוקים של הפרלמנט של ניו זילנד. כדי לפרש חוקי מדינה, בתי המשפט השתדלו לשמור על אחידות עם חוקי המדינה.
ממשלה מקומית.
ניו זילנד היא מדינה יחידאית (unitary state) ולא פדרציה. חבלי ניו זילנד הוקמו בסמכות הממשלה ומנגד, הממשלה לא הוקמה בסמכות החבלים. לחבלים מוקנות הסמכויות שהואצלו להם על ידי הממשלה המרכזית בלבד. סמכויות אלו הן פחותות בהשוואה למקובל במדינות אחרות. לדוגמה: האחריות על המשטרה והחינוך בידי הממשלה המרכזית, בעוד שהאחריות על מיזמי בניית דיור מוזל ניתנה למועצות החבלים. בעבר הייתה השליטה במשק החשמל בידי החבלים, אך מאז שנות התשעים, תחום זה הופרט או עבר לידי הממשלה המרכזית.
מדי שלוש שנים נערכות בחירות מקומיות בהן נבחרים ראשי הערים, חברי מועצות הערים והחבלים, חברי המועצות הקהילתיות וחברי מועצות הבריאות החבליות.
המדינה
הפוליטיאה
הפוליטאה
פוליטיאה
פוליטאה
אלקטרו
אלקטרו הוא בין סגנונות המוזיקה הראשונים שהיו אלקטרוניים מבסיסם והאב טיפוס לכל סגנונות המוזיקה האלקטרוניים.
היסטוריה והתפתחות.
הסגנון פותח על ידי הלהקה הגרמנית קרפטוורק בתחילת שנות ה-70 והיה פחות או יותר סגנון בלעדי ללהקה ובכך הפך אותה לאחד מההרכבים החשובים ביותר במוזיקה המודרנית. סגנונה של קרפטוורק מושפע מהסגנון המוזיקלי הגרמני "קראווטרוק" (מעין גרסה גרמנית לרוק המתקדם, שהיה הסגנון המוזיקלי של הלהקה בתחילת הקריירה שלהם), ומאמני המוזיקה האלקטרונית שקדמו להם: קרלהיינץ שטוקהאוזן, פייר הנרי ופייר שפר - אמני ה"מוזיק קונקרט", והסילבר אפלס (התפוחים הכסופים) - להקה ניו יורקית חייזרית לא כל-כך מפורסמת שהתעסקה במוזיקת רוק עשירה באוסילייטורים ובמכשירים אלקטרוניים אחרים. כמו כן ניכרת ההשפעה של מוזיקה שחורה על סגנון האלקטרו כמו פאנק וג'אז.
השפעה.
בסוף שנות השבעים בארצות הברית התחילו להשתמש בסצנת הדיסקו בכלים אלקטרוניים ומוזיקת הדיסקו הושפעה יותר ויותר ממה שנעשה במוזיקה האלקטרונית. כך נולד החיבור "אלקטרו-פאנק".
בשנת 1981 הוציא אפריקה באמבאטה (Africa Bambaataa) את השיר החדשני והמכונן "Planet Rock", שסימפל כמה וכמה קטעי מוזיקה של להקת קראפטוורק (כשהבולט ביותר הוא "Trans Europe Express"). עד אז היפ-הופ היה מבוסס בעיקר על דיסקו, אך היצירה המוזיקלית הזו גרמה להשפעת סגנון האלקטרו על ההיפ-הופ. משלב זה האלקטרו הפך בהדרגה לסגנון של מוזיקה אלקטרונית, שחורה ואמריקאית.
במקביל, באירופה פרחה סצנת הסינת'פופ והניו-וייב (שאינם סגנונות של מוזיקה שחורה בעליל), שהפכו להיות המאפיין העיקרי של מוזיקת שנות השמונים. גם הם פועל יוצא של סגנון האלקטרו של להקת קראפטוורק.
עוד תוצר חשוב של האלקטרו הוא האיטלו דיסקו, שפותח בסוף שנות ה-70 על ידי ג'ורג'ו מורודר, והיה תחליף אלקטרוני ואירופאי לסיום עידן הדיסקו בארצות הברית. האיטלו דיסקו הוא בעצם סגנון מוזיקת האוס מוקדם והוא היה ההשפעה המרכזית על הסצינות של ניו יורק ושיקגו בהם התחיל ההאוס.
רפאל הלפרין
הרב רפאל הלפרין (כ"ז בניסן ה'תרפ"ד, 1 במאי 1924 – כ' באב ה'תשע"א, 20 באוגוסט 2011) היה איש עסקים ישראלי שהתפרסם גם כאמן לחימה וספורטאי (דאן 5 בקראטה, השתתף וזכה באליפות העולם בהיאבקות מקצועית בשנים 1952 ו־1957 ומר ישראל בפיתוח גוף), יזם, נדבן, חוקר, סופר ופעיל ציבור ישראלי.
קורות חיים.
הלפרין, בן זקונים מתוך תשעה ילדים, נולד בווינה ליעקב הלפרין, שהיה בנקאי, סוחר נפט ובעל חברה למסחר בכתבי יד עתיקים, ולחיה לבית דלמן. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה המשפחה לארץ ישראל. האב רכש קרקעות בבני ברק והקים את שכונת זיכרון מאיר על שם רבי יהודה מאיר שפירא מלובלין. הלפרין התחנך בשורה של בתי מדרש מן הזרם הליטאי. כילד למד בתלמוד תורה "הסתדרות החרדים" ו"סיני" בתל אביב. בגיל 13 למד בישיבת "תפארת ישראל" בחיפה. בגיל 15 עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בגיל 17 למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. באותה תקופה היה מקורב לחזון איש ואף התכתב איתו.
בשנת 1944, בגיל עשרים, נישא לצפורה, ולזוג נולדו חמישה ילדים. מיד לאחר נישואיו עסק בעסקי היהלומים, בעיקר בבית המלאכה שלו בירושלים.
בגיל 19 החל לעסוק בפיתוח גוף. לאחר שנתיים של לימוד עצמי בארץ ישראל נסע בשנת 1947 לאמסטרדם, לפראג ולפריז, שם הופיע לראשונה, ומשם לסבב הופעות באנטוורפן. בשנת 1948 שהה בארץ כמתנדב במלחמת העצמאות. בשלהי 1948 נסע להתאמן בפנסילבניה ובניו יורק, שם הרבה להופיע בטלוויזיה.
ב-1950 שב לישראל עם ציוד להקמת מכוני כושר. הקים את "מכון שמשון" שהיה בעל כמה סניפים, ועוד כתריסר מכונים על ידי תלמידיו ובהדרכתו. יזם את תחרות "מר ישראל", שאף זכה בה בעצמו כ"מר ישראל המקצועי".
במהלך שנות ה-50 עסק בעיקר בהיאבקות מקצועית בארצות הברית. למרות טענותיו בעיתונות שהקרבות בהם השתתף לא היו מבוימים, הלפרין השתתף בקרבות סמליים, בהם גילם את "היהודי הגיבור" מול מתאבקים אשר גילמו דמויות "רעות" (והיו למשל לבושים כנאצים). בין סמליו של הלפרין, באותה תקופה, היו מכנסי היאבקות ומגפי היאבקות עם מגן דוד. לדבריו, אחד המניעים שדחפו אותו להיות מתאבק היה אנטישמי שהכה אותו כשהיה ילד באוסטריה. בשנים 1952 ו־1957 השתתף הלפרין ב"אליפות העולם" במסגרת "פדרציית ההיאבקות העולמית" (WWF - לימים WWE) של וינס מקמהון האב. במסגרת הקריירה שלו ביקר באיראן של תקופת השאה מוחמד רזא שאה פהלווי ונפגש עמו, ולפי ספרו נהיה חבר של כבוד באחים המוסלמים. בשנים אלו התאבק בדרום אפריקה, שם התפרסם כששהה בכלוב עם זוג אריות במשך 5 דקות, וקיבל על כך במתנה גור אריות.
בשנת 1957 הקים חברת יצוא לאפריקה בשם "אפיסקו". בשהותו באפריקה התיידד עם היילה סלאסי, קיסר אתיופיה. באותה תקופה השתתף כשחקן בסרט "טבריה".
בשנת 1958 הקים בארצות הברית, יחד עם תשעה בעלי מניות נוספים, חברה בשם "אמריקאן אוברסיז פוד סנטרס", שמטרתה לנהל בישראל רשת של בתי-קפה ומסעדות כשרים. בסוף 1958 פתחה הרשת את קפה "ניו-יורק" ברחוב דיזנגוף בתל אביב, בניהולו של הלפרין. בשנת 1961 מכר הלפרין את ציודה של המסעדה, ועקב כך הורשע בשנת 1965 במכירת ציוד המסעדה ללא רשות בעלי המניות ובהשמטת רישום מכירה זו מספרי החשבונות של המסעדה. בערעור שהגיש לבית המשפט העליון זוכה מחלק מהאישומים, ועונשו הופחת לשנה מאסר על תנאי וקנס של 4,000 לירות.
בשנות ה־60 הקים את רשת מכוני הכושר וההרזיה "טרקלין ונוס" וכן הרחיב את פעילות "מכון שמשון", שהיה המכון הראשון בישראל לפיתוח הגוף, בתל אביב.
בשנת 1961, לאחר 17 שנות נישואין, נפרד מאשתו, ונישא באותה שנה לברטינה (ברטי), ילידת בריסל (נפטרה בה'תש"ף).
בשנת 1963 פתח את מסעדת "ברטי", כשם אשתו השנייה, ברחוב בן-יהודה בתל אביב. על מעשיו במסעדה זו אמר בג"ץ, בעקבות עתירה שהגיש הלפרין: "העותרים גילו עזות מצח בלתי רגילה במעשיהם הבלתי חוקיים. הם הפרו וחזרו והפרו את חוקי הבנייה".
בשנות ה-70 היה הראשון בישראל שהפעיל עסק לשטיפת מכוניות, "רחץ וסע" שמו, במתחם הבורסה ברמת גן. היה חלוץ בהקמת קייטנות ספורט בשם "קייטנת שמשון" שזכתה בשעתו להצלחה גדולה יחסית.
בשנת 1967 עמד לדין, בבית משפט השלום בתל אביב, לאחר שבתחרות היאבקות מבוימת שקיים ב-18 ביוני 1966, באצטדיון בלומפילד, ביקש ממתאבק אחר שכינויו "אחמד פואד" לתקוף אותו, מעשה שגרם להתנפלות הקהל על המתאבק "הערבי" עד שהמשטרה נאלצה לפזר את ההמון בגז מדמיע. בכתב האישום נאשם הלפרין ב"עשיית מעשה העלול לגרום להיזק ציבורי והתנהגות במקום ציבורי העלולה לגרום להפרת השלום". לתשומת לב רבה זכה "ניצחונו" על המתאבק "הנמר הירדני" "אבו ענתר" בהיכל הספורט יד אליהו. הלפרין מעולם לא הודה כי קרב זה היה מבוים.
בשנות ה-70 למד הלפרין קראטה ואמנויות לחימה שונות במזרח הרחוק, באוקינאווה, ובעיקר ביפן, שם קיבל דרגת דאן 5. במלחמת יום הכיפורים ערך מאות הופעות קראטה בפני חיילים והפגין את כוחו בשבירת ערימות לבנים.
ב־1974 התמודד בבחירות לראשות עיריית תל אביב, בראש רשימה שנקראה "שינוי" (אינה קשורה למפלגת שינוי). באותה תקופה ארגן כנס בהיכל הספורט יד אליהו, בקריאה לשלטונות ברית המועצות לשחרר את אסירי ציון ובראשם נתן שרנסקי.
גם בתקופת פעילותו כמתאבק הוא מעולם לא עזב את העולם החרדי, ובשנת 1974 הוא מכר את כל עסקיו והתמסר ללימוד תורה, כשהוא שוהה כל היום בישיבת אוהל יעקב בבני ברק, שהקימה משפחתו על שם אביו. הוסמך לרבנות. לפרנסתו פתח לאשתו חנות תכשיטים בבני ברק, בשם "ברטי תכשיטים".
בבחירות לכנסת ה-10, בשנת 1981, הריץ רשימה בשם "עוצמה", אך זכה ב-839 קולות בלבד.
ב-1988 החל לעסוק באופטומטריה. עסקי האופטיקה גדלו והפכו בשנות ה-90 לרשת אופטיקה הלפרין. בשנות השפל הכלכלי שבאו עם האינתיפאדה השנייה הציע הלפרין משקפיים במחירים סמליים למעוטי יכולת. ב-2008 הודיע על פרישתו מעסקי "אופטיקה הלפרין", והעביר את הבעלות על הרשת לילדיו.