נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל הוקמה על ידי התאחדות התעשיינים בישראל, איגוד לשכות המסחר והתאחדות חקלאי ישראל, לאחר שהתאחדות התעשיינים פרשה מנשיאות הארגונים העסקיים בעקבות תלונות על פעולות היו"ר הזמני באותה עת, דובי אמיתי. שלושת הארגונים החליטו לשתף פעולה בעקבות משבר מגפת הקורונה כגוף אחד שייצג את המעסיקים הגדולים במגזר הפרטי, בין השאר מול ממשלת ישראל והכנסת. בהמשך הצטרפה לארגון לשכת רואי החשבון. בראש הנשיאות עומדים נשיא התאחדות התעשיינים, ד"ר רון תומר, נשיא איגוד לשכות המסחר, עו"ד אוריאל לין, ומזכ"ל התאחדות חקלאי ישראל, אבשלום (אבו) וילן. יו"ר הארגון הוא ד"ר רון תומר.
פעילות.
נשיאות המעסיקים והעסקים הוקמה בעיצומו של המשבר הכלכלי-עולמי שבא בעקבות מגפת הקורונה, ופעולותיה בחודשים הראשונים לקיומה באו להתמודד עם משבר זה. כיומיים לאחר הקמתה כבר הציגה נשיאות המעסיקים לראש רשות המיסים מתווה להרחבת תשלום מע"מ על בסיס מזומן.
בנוסף פעלה נשיאות המעסיקים והעסקים מול נגיד בנק ישראל על מנת לעצור את העלאות הריבית בבנקים והגישה תוכנית לראש הממשלה לחילוץ המשק מהמשבר הכלכלי החמור אליו נקלע. התוכנית התבססה על שלושה עקרונות: הגדלת הנזילות במשק, פיצויים, וסיוע לעסקים ביום שאחרי. חלק נרחב מהתוכנית יושם מספר ימים אחרי הגשתה כגון ביטול תשלומי ארנונה לשלושה חודשים לעסקים, קרן הלוואות בערבות מדינה לעסקים קטנים ובינוניים וקרן שכזו לעסקים גדולים. בנוסף, העבירו ראשי הארגונים המרכיבים את הנשיאות דרישה לשר האוצר לבטל את החיוב במס על שווי השימוש ברכב צמוד, משום במהלך הסגר תושבי ישראל לא הורשו להתרחק יותר ממאה מטרים מבתיהם, למעט לצרכים מיוחדים כגון הגעה למקום העבודה במקרים שמדובר בעובד חיוני.
במהלך ימי המשבר יזמה הנשיאות פנייה של מאה מבכירי המשק, הרפואה והאקדמיה לראש הממשלה, בנימין נתניהו, בדרישה לעצור את מדיניות הסגר ולפתוח את המשק באופן הדרגתי מיד אחרי פסח. נתניהו אכן הורה להחזיר את המשק לפעילות מוגבלת אחרי החג, אך לא בהיקפים שדרשה הנשיאות. כחלק מהחזרה לשגרה אימצה הנשיאות את ההנחיות להמשכיות עסקית שיזמה התאחדות התעשיינים ועליהן מבוסס "התו הסגול" אשר מי שעומד בו יכול לפעול בהיקף מלא גם בימי משבר הקורונה.
ביולי 2020 חתמה נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות החדשה בעניין תשלום דמי הבראה, הסכם שהוא המשכם של ההסכמים הקיבוציים בעניין זה שעליהם חתם ארגון הגג הקודם, נשיאות הארגונים העסקיים.
אש תופת
אש תופת (באנגלית: Wild Fire) הוא רומן משנת 2006 מאת הסופר האמריקאי, נלסון דה מיל. זהו הרביעי בסדרת הרומנים של דה-מיל שמציג את הבלש ג'ון קורי, שעובד כעת כקבלן של כח המשימה האנטי-טרוריסטי של ה-FBI בעיר ניו יורק. הרומן הוא ספר המשך ל"התרסקות לילית" ומתרחש כשנה לאחר מכן. אחרי "אש תופת" יצא רומן המשך בשנת 2010, האריה.
עלילה.
ברוכים הבאים למועדון קאסטר היל, המצוי בבקתת הציד המפוארת, אדירונדאק. המועדון מונה בין חבריו כמה מהמנהיגים העסקיים, מאנשי הצבא ומפקידי הממשל הבכירים ביותר בארצות הברית.
למראית עין, מטרת המועדון לספק מרגוע לחבריו הוותיקים. אלא שבסוף-שבוע סתווי אחד, מועצת המנהלים של המועדון מתכנסת לדון בטרגדיה של האחד-עשר בספטמבר ולגבש סופית את פעולת התגמול, הידועה בשם הקוד שלה: "אש תופת".
באותו סוף שבוע מוצא חבר בכוח המשימה האנטי-טרוריסטי, את מותו. עד מהרה מוטל על הבלש ג'ון קורי ועל אשתו, סוכנת הבולשת הפדרלית, קייט מייפילד, לחשוף את המזימה האיומה, שתחילתה במועדון קאסטר היל וסופה באיום גרעיני על ערים אמריקניות.
קורי ומייפילד הם היחידים שיכולים להפסיק את האיום ולמנוע כאוס גלובלי.
ארנולד (מכונית)
ארנולד (מכונית) (באנגלית: Arnold (automobile)) היה כלי תחבורה פתוח שנבנה בבריטניה בין השנים 1898–1896 על ידי William Arnold &amp; Sons.
"ארנולד (מכונית)" - היסטוריה.
"ויליאם ארנולד ובניו" הייתה חברת הנדסה חקלאית שנוסדה בשנת 1844. בית המלאכה של היצרן מוקם בדרום-מזרח אנגליה במחוז קנט ביישוב "East Peckham" .
בשנת 1895 "ויליאם ארנולד ובניו" רכשו רישיון לבניית מכוניות בנץ. בתור "חברת הובלות ארנולד ושות'". בית המלאכה בנה שתים-עשרה מכוניות שעוצבו על פי קרל בנץ ונבנו ברישיון שלו, אך היו מצוידות במנועים משלהן.
דגם "ארנולד אחד" משנת 1896 הצטייד במתנע (סטרטר)("Starter (engine)" ) מהראשונים בעולם, על ידי מהנדס החשמל הרברט ג'ון דוזינג. זה היה גנרטור-מנוע שחובר לגלגל התנופה, לסייע למכונית על גבעות וגם להפעיל את המנוע.
הפנתר
הפנתר הוא רומן משנת 2012 מאת הסופר האמריקאי נלסון דה-מיל.
זהו הרומן השישי בסדרת הספרים אודות ג'ון קורי, שעובד כעת כקבלן של כח המשימה של ה- FBI למלחמה בטרור בעיר ניו יורק. הרומן הוא ספר המשך לספר האריה.
לספר יצא ספר המשך משנת 2015, Angel Radiant. כמו כן הוצג ברומן זה דמות בדיונית אחרת של דה-מיל, פול ברנר, שמופיע ברומנים בת הגנרל ומשחק האריה.
עלילה.
סוכן כוח המשימה האנטי-טרוריסטי ג'ון קורי ואשתו סוכנת האף-בי-איי קייט מייפילד הוצבו מעבר לים צנעא, בתימן, אחד המקומות המסוכנים ביותר במזרח התיכון.
הם נשלחים לעבוד עם צוות קטן כדי לאתר את אחד המוחות שעמדו מאחורי הפצצת המשחתת USS Cole: פעיל בכיר באל-קאעידה המכונה "הפנתר".
הוא חסר רחמים וחמקמק, מבוקש על פעולות טרור ורציחות מרובות — וממשלת ארצות הברית נחושה להפיל אותו, לא משנה מה מה המחיר. כמי שהגיעו באיחור למשחק בוגדני, ג'ון וקייט לא מכירים את החוקים, את השחקנים או את התוצאה. מה שהם כן יודעים הוא שיש יותר ממה שנראה לעין במשימה ושהציידים עומדים להפוך לניצודים.
תומאס יוז
תומאס יוז (Thomas Hughes; 1822-1896) היה עורך דין, פוליטיקאי וסופר אנגלי. הוא מפורסם בעיקר בזכות הרומן שכתב, "ימי בית הספר של טום בראון" (1857), יצירה חצי-אוטוביוגרפית שהתרחשה בבית הספר ברוגבי שם למד יוז.
ליוז היו פעילויות נוספות - כחבר הפרלמנט הבריטי, וחבר בתנועה הקואופרטיבית הבריטית, וביישוב אוטופיסטי בטנסי, ארצות הברית.
חיים.
יוז נולד ב-20 באוקטובר 1822, כבנו השני של ג'ון יוז, עורך ספרותי, ברקשייר (אוקספורדשייר). היו לו שישה אחים, ואחות אחת, ג'יין סניור שהפכה לימים לעובדת המדינה הראשונה בבריטניה. בגיל שמונה הוא נשלח לבית הספר ליד וינצ'סטר, שם נשאר עד גיל אחת עשרה. בפברואר 1834 הוא הלך לבית הספר רוגבי, שהיה אז בניהול תומאס ארנולד שלמד עם אביו באוקספורד.
יוז הצטיין בספורט ולא בלימודים, והקריירה שלו בבית הספר הגיעה לשיאה במגרש הקריקט של לורד בלונדון. בשנת 1842 המשיך ללמוד וסיים את לימודי תואר ראשון באוקספורד. שם הוא שיחק קריקט בקבוצת האוניברסיטה במשחק השנתי נגד אוניברסיטת קיימברידג'.
יוז הפך לעורך דין, בשנת 1848, ועשרים שנה מאוחר יותר הפך ליועץ המלכה. הוא מונה להיות שופט במחוז צ'סטר ביולי 1882.
פעילות חברתית.
יוז היה רפורמטור חברתי. הוא היה מעורב בתנועת הסוציאליזם הנוצרי בראשות פרדריק מוריס, שאליה הצטרף בשנת 1848. בינואר 1854 היה ממקימי מכללת הגברים העובדים, והיה מנהל המכללה משנת 1872 עד 1883.
יוז היה מעורב גם בהקמת כמה איגודים מקצועיים מוקדמים, וסייע במימון הדפסת פרסומים ליברליים. הוא כיהן כנשיא הראשון של הקונגרס הקואופרטיבי בשנת 1869, וכן במועצה המרכזית הקואופרטיבית.
פוליטיקה.
יוז נבחר לפרלמנט כליברל מרובע למבאת (1865-68), ורובע פרום (1868-74). הוא הציג מועמדות בשנת 1874 מרובע מרילבון בשנת 1874, אך ויתר ממש לפני הבחירות. סיום הקריירה הפוליטית שלו נבע מחוסר הפופולריות בקרב הבוחרים בגלל תמיכתו בחוק החינוך היסודי 1870.
כחבר פרלמנט יוז עבד על חקיקה בענייני האיגוד המקצועי, אך לא היה מסוגל להעביר שינויים גדולים. הייתה לו הצלחה גדולה יותר בשיפור מעמדם המשפטי של קואופרטיבים, שבמיוחד הצליחו לפעול כחברה בע"מ. נושא המכשולים החוקיים להפעלת איגודי עובדים היה אקטואלי, ובשנת 1867 נבחר יוז כחבר בוועדה המלכותית שהוקמה לבדוק את הנושא. בתחילה הוא היה היחיד בוועדה שאהד את עמדת האיגודים, אבל לאחר שתדלנות מסוימת הצטרף אליו פרדריק הריסון.
התוצאה של ועדה זו הייתה שהריסון, יוז ולורד ליצ'פילד הוציאו דו"ח מיעוט (1869), והמליצו כי יש להוריד את כל המגבלות החוקיות. ואז העניין עלה שוב בוועדה נוספת, בסוף כהונתו של יוז בפרלמנט. אבל בסופו של דבר יוז חתם על דו"ח הרוב.
חיים מאוחרים.
בשנים 9–1878, יוז החל לכתוב את "המדריך לשיתופי פעולה" (1881) עם ונסיטארט נייל, עבור הקונגרס הקואופרטיבי. כתוצר לוואי הוא פיתח עניין בפיתוח "הכפר לדוגמה", שבהם גרו פועלים וניהלו אותם. בשנת 1880 הוא רכש את הבעלות על עיירה אמריקאית, שהייזם פרנקלין סמית הקים - רוגבי, בטנסי. היישוב תוכנן כניסוי באורח חיים אוטופיים עבור דור צעיר מאנגליה. היה זה חלק מניסיונות להקמת יישובים אוטופיסטיים בארצות הברית באותם ימים. רובם נכשלו ונעלמו. גם היישוב רוגבי לא החזיק מעמד, אך הוא עדיין מופיע ברישום הלאומי של המקומות ההיסטוריים בארצות הברית.
יוז נפטר ב-22 במרץ 1896, בן 73, בברייטון, ונקבר במקום.
יצירה.
בעודו מתגורר בוימבלדון, כתב יוז את סיפורו המפורסם של "ימי בית הספר של טום בראון״, שפורסם באפריל 1857 . יוז כתב גם את ספר ההמשך ״טום בראון באוקספורד״ (1861),״חיי אלפרד הגדול״ (1869) וספרים נוספים.
אחיו, ג'ורג' יוז, היה ההשראה לדמותו של טום בראון.
משפחה.