בתחרות שנערכה בתל אביב במרץ 1988 קבעה דישון בריצת 60 מטר שיא אישי חדש של 7.78 שניות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת, אחרי השיא הישראלי של שרונה פיקסלר (7.70 שניות).
בתחרות שנערכה ביוני 1989 קבעה דישון בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש לקדטיות של 11.99 שניות, התוצאה השנייה בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת, אחרי השיא הישראלי של אסתר רוט-שחמורוב (11.45 שניות). שיא זה החזיק מעמד 26 שנים ונשבר על ידי דיאנה ויסמן (11.98 שניות). ובריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 24.40 שניות, התוצאה השלישית בטיבה של אתלטית ישראלית, באותה העת. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במחוז אנטרים, צפון אירלנד היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר, ביחד עם תמי בלוך, פועה נייגר ועידית מורלי, בשיא ישראלי חדש של 46.66 שניות.
אלופת המכביה ה-13.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.13 שניות, לפני ליזה גוריפ מבריטניה (12.22 שניות) ואורית קולודני מישראל.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1990 זכתה דישון במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.39 שניות.
רוסטוב ארנה
רוסטוב ארנה על שם ויקטור פונדלניק (רוסית: Ростов Арена" имени Виктора" Понедельника) או רוסטוב ארנה הוא אצטדיון כדורגל בעיר רוסטוב על הדון בירת מחוז רוסטוב, רוסיה. האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 2018 שהתקיימו במדינה. משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל רוסטוב. באצטדיון מתוכננת תכולה של 43,472 צופים.
מהלך הבנייה.
בסוף יוני 2013, במהלך העבודות על הכנת הקרקע לבניית האצטדיון, נתגלו חמישה פגזים מתקופת מלחמת העולם השנייה, שלא התפוצצו והשתמרו בצורתם המקורית.
בחודש אוגוסט 2013, החלו העבודות על יסודות האצטדיון. בחודש אוקטובר, רוכזה הקרקע עבור האצטדיון. בדצמבר 2017 החלה הבנייה בפועל באתר הבנייה עם הבאת ציוד כבד, חומרי בנייה וציוד.
בחודש מרץ 2015 פרויקט האצטדיון שונה, מה שהביא לירידה בעלות הבנייה. בחודש יוני 2015 הושלמה יציקת היסודות לתוך האדמה והוחל בהקמת יציעי האצטדיון. בחודש יולי 2015, החלה העבודה על מבני הבטון.
בדצמבר 2017 הכריזה התאחדות הכדורגל הרוסית על סיום בניית האצטדיון. מאז עונת 2017/2018 בליגת העל הרוסית בכדורגל רוסטוב מארחת את משחקי הבית ברוסטוב ארנה.
במרץ 2020 פרצה שרפה במתחם האצטדיון שהביאה למותו של כבאי אחד במהלך ניסיונות כיבוי האש של המשרד למצבי חירום.
הערות שוליים.
אן-ז'וזף טרואן דה מריקור
אן-ז'וזף טרואן דה מריקור (בצרפתית: Anne-Josèphe Théroigne de Méricourt; 13 באוגוסט 1762, האימפריה הרומית הקדושה (כיום בלגיה) - 8 ביוני 1817 פריז) הייתה פעילה פוליטית, מהפכנית צרפתייה ממוצא בלגי. מבשרת של המאבק לאמנציפציה של הנשים. בחלק מחייה הייתה זמרת וקורטיזנה. כונתה "אמזונה של המהפכה הצרפתית","בת לייז' היפה", הוולונית הנפלאה" או "מוזת הדמוקרטיה".
ביוגרפיה.
שנותיה המוקדמות.
אן-ז'וזף טראון (במקור: Terwagne) נולדה בשנת 1762 בכפר מרקור, בימינו חלק ממועצת ראנדה (Rendeux), על יד לארוש, בארדנים בבישופות לייז', שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה שבהנהגת שושלת הבסבורג ובימינו נמצא במחוז לוקסמבורג שבבלגיה.
משפחתה הייתה ממוצא ולוני. הייתה הבת הבכורה מבין שלושת הילדים של החוואי פייר טרואן מן היישוב הוריס ושל אליזבט לאה. מאוחר יותר קיבלה את השם הפרטי למברטין.
היא תיקרא בעתיד "דה מריקור", לפי השם המשובש של כפר הולדתה, כפי שכונתה בעיתונות המלוכנית הצרפתית.
בגיל 5 התייתמה מאמה (שנפטרה ב-22 בדצמבר 1767 בעת לידה) והופקדה בידי אחת מדודותיה בליאז' שהעסיקה אותה כתופרת ומשרתת. נשלחה אחר כך למנזר ברוברמון (Robermont) שבראשו עמדה אם מנזר קרובת משפחה. אחרי כעשור, חזרה לבית אביה הנשוי בשנית, בהוריס. אולם, בגיל 14, בעקבות מתחים עם אמה החורגת, נמלטה ליישוב סוניה -רמושאן ועבדה שם כבוקרת ואחר כך כתופרת, משרתת ומטפלת בבית של בורגנים.
בגיל 17 אשה משכילה ממוצא אנגלי, מאדאם קולבר, התרשמה ממנה והעסיקה אותה באנטוורפן כבת לווייה (dame de compagnie) במשך 4 שנים.
מאדאם קולבר העניקה לה חום ודאגה לחינוכה, לימדה אותה קרוא וכתוב, זמרה ונגינה. מאוחר יותר הייתה לזמרת וקורטיזנה, והתפרנסה מזמרה ומזנות.
אחרי שהות מסוימת בפריז, ניסתה אן-ז'וזף טרואן קריירה של זמרת בלונדון. שם היה לה למשך 5 שנים קשר רומנטי עם קצין אנגלי, ממנו נולדה לה ילדה, פרנסואז-לואיז, שמתה ב-1788 מאבעבועות שחורות. בשנים 1784–1789 חיה כזמרת חיי נדודים בין צרפת, אנגליה ואיטליה.
בהמשך עברה טרואן לאיטליה, בה היו לה קשרים רבים עם גברים ונדבקה בעגבת. טופלה משום כך באמצעות כספית, לפי המסורת הרפואית באותה תקופה והמשיכה לחפש עבודה כזמרת.
מרקיז מבוגר ועשיר, האביר דובלה דה פרסאן, שמילא את התפקיד הרם של Maître de requête בפרלמנט, התאהב בה, הקציב לה 5000 פרנק לשנה והתרושש עבורה. מכספים אלה הצליחה טרואן לסייע גם לבני משפחתה שחיו אז במצוקה. ב-1788 הגיעה לנאפולי בחברת המורה לפיתוח קול שלה, זמר קסטראטו ומלחין בשם ג'וסטו פרננדו טנדוצ'י ("איל סנזינו", 1790-1736) שהחתים אותה על חוזה כזמרת. אולם באותם הימים נודע לה על כינוס אספת המעמדות של צרפת, בהוראת המלך לואי השישה עשר
במאי 1789 שבה לפריז ב-11 במאי 1789.
המהפכה הצרפתית.
על מנת שלא להחמיץ את האירועים הפוליטיים התיישבה בוורסאי ופקדה תכופות את ישיבות האספה המחוקקת שקמה. הייתה אז האישה היחידה בטריבונות. לפי דוגמה שבדיוקן המאדאם דו בארי מאת איבר דרואה משנת 1767, החליטה להתלבש ל"אמזונה". השתמשה בשלוש תלבושות: לבנה, אדומה ושחורה. שונאיה תיארו אותה לבושה באדום כמו באקחה שוחרת דם. הצגיה את עצמה בשם אן-ז'וזף טרואן, כששם המשפחה כתוב בכתיב צרפתי -Théroigne, אך הייתה ידועה גם תחת הכינוי "הרוזנת דה קמפינאדוס" או מאדאם דה קמפינאדוס".
בימים 5-6 באוקטובר 1789 טרואן נמצאה בוורסאי. היא לא הצטרפה לתהלוכה שהייתה מורכבת בעיקר מנשים שיצאה מפריז וצעדה אל ורסאי כדי לשים יד על "האופֶה, האופָה ועוזר המאפיה הקטן" ( «le boulanger, la boulangère et le petit mitron"), כשהכוונה למלך, למלכה ולילדם. יש שטענו כי ראו אותה לבושה כמו פרש, חובשת כובע נוצות, ועם אקדח וחרב במותניה, מנסה לשכנע חיילים מגדוד מלכותי מפלנדריה לעבור לצד המהפכנים.
ב-6 באוקטובר ההמון פלש לארמון ורסאי. שני שומרים של חדרי המלכה נהרגו. בסוף הבוקר המשפחה המלכותית עזבה את ורסאי לפריז ועברה לארמון טווילרי. ב-19 באוקטובר 1789 גם האספה המחוקקת עברה לפריז.
טרואן עבר לפריז בעקבותיה. היא פתחה סלון ברחוב בולואה 20 ואירחה בו מנהיגים מהפכנים כמו האב סיאייס, קאמי דמולן, פטיון, בריסו, אנדרה שנייה, פאבר ד'אגלנטין. היא נקשרה אל המתמטיקאי רום. חבריה כינו אותה "בת לייז' היפה".
היא משכה אש מצד המתנגדים למהפכה. ב-10 בנובמבר 1789 שמה מוזכר על ידי העיתונאי המלוכני רישבור דה שאנסנץ שקרא לה "טרואן דה מריקור" תוך הפיכת שם משפחתה לשם פרטי ושמו המשובש של כפר הולדתה בתור שם משפחה. העיתון הסאטירי המלוכני "Actes des Apôtres" ("מעשי השליחים") כינה אותה "זונת העם" (la catin du peuple) תוך צירופה אל חבר אספה בשם Populus ("עם" בלטינית).
בשנים 1789–1791 התעמולה נגדה הצליחה להציגה כאישה חסרת בושה, שנאבקה בחיילים, שהשתתפה בהפלת בסטיליה, הולכת לבושה באדום וכותבת בנוצה שחורה. בשנת 1791 פרסמו את המהדורה השנייה לספר הארוטי "הקטכיזם הליברטיני", מעין ספר לימוד לזונות, תחת שמה: "מאת העלמה טרואן".
בפועל היא רק השתתפה בדיוני האספה המחוקקת, לפעמים לבושה בבגדי גבר, ולא לקחה חלק באף פעולה אלימה.
בינואר 1790 טראון הקימה יחד עם רום את "מועדון ידידי החוק" (Club des Amis de la Loi) שנועד לעודד פעילות פטריוטית בפרובינציה ליידע את העם בקשר לדיוני האספה המחוקקת. במרץ 1790 עקב סכסוכים פנימיים חברי המועדון נטשו אותו לטובת "מועדון הקורדליירים". גם טרואן הפכה לחברה פעילה במועדון זה ובמסגרתו ובטראסות של האספה המחוקק נאמה לטובת פתיחת הזדמנויות לנשים הפטריוטיות, קראה להקמת מועדונים מעורבים לגברים ונשים ולמועדונים פטריוטיים לנשים.
ההגליה והמעצר.
בסוף שנת 1790 לחוצה מצבירת חובות רבים ומואשמת בהשתתפות באירועים מ-5–6 באוקטובר בוורסאי ומושמצת על ידי עיתונאים וזמרים מלוכנים, החליטה טרואן לשוב לכפר הולדתה מרקור והתיישבה אחר כך בלייז'. אולם בלילה 15 אל 16 בפברואר 1791 נעצרה על ידי סוכנים אוסטרים, ייתכן מהגרים צרפתים. האשימו אותה בכוונות לרצוח את המלכה מארי אנטואנט ובהסתה למרד נגד השלטון האוסטרי במחוזות הבלגיים. בתוך עגלת דואר נעולה היא נשלחה לכליאה במבצר קופשטיין בטירול בשם "מאדאם תאובלד". למשך כמה שבועות רצופים עברה שם חקירות בידי הבלשים של הקנצלר קאוניץ בחשד כי תכננה קשר מהפכני עגד הנסיכות הבישופית ליאז' והרשויות האוסטריות של ארצות השפלה. מצב בריאותה הידרדר - סבלה מדיכאון, לחצים בחזה ומיגרנות. החוקר האוסטרי הבין שאיננה מרגלת ואף לא ממש מנהיגה של המהפכה, וסידר לה אחרי 9 חודשי מאסר שחרור מן הכלא באמצעות צו של הקיסר לואופלד השני. היא נשלחה בתנאי הסגר לווינה עד נובמבר 1791. בזמן הזה מעצרה באימפריה ההבסבורגית העלתה את הפופולריות שלה בפריז, לשם חזרה בשלהי שנת 1791.
שובה לפריז.