המים הם ממס מוצלח מאוד למגוון רחב של שימושים. מולקולות המים הן מהתרכובות הנפוצות ביותר בכדור הארץ, הן נמצאות במצב צבירה נוזלי בטווח טמפרטורות רחב (0–100 °C), הן אינן רעילות או מסוכנות לסביבה ויש ביכולתן להמיס מגוון עצום של חומרים, בדגש על חומרים יונים, כגון מלח בישול. יכולת ההמסה של המים נובעת מערכי הדיפול הגבוהים במולקולה, המתקיימים הודות להפרשי האלקטרושליליות הגבוהים בין אטום החמצן לשני אטומי המימן הקשורים אליו. תכונות אלו, הקנו למים את התואר הלא-רשמי "ממס אוניברסלי" (universal solvent), אף-על פי שהמים אינם ממס אוניברסלי מוחלט, כיוון שהם אינם מסוגלים להמיס את כל התרכובות הקיימות, דוגמה פשוטה לכך היא חוסר המסיסות של שמן במים. השמן צף מעל פני המים ויוצר שכבה נפרדת ממנה.
ייבוש של ממסים אורגנים.
לעיתים קרובות יש צורך לייבש ממס אורגני משאריות של ממסים אחרים שנמצאים בו (drying of organic solvents). כשהממס שאותו מבקשים לייבש הוא פרוטי, אזי מטרת הייבוש היא להרחיק מים, וכשהממס אותו מבקשים לייבש הוא אפרוטי, אזי מטרת הייבוש היא להרחיק כל ממס פרוטי שנמצא בו לרבות מים.
עבור שני סוגי הממסים, נהוג לבצע ייבוש לאחר פעולות מיצוי כימי, ובמקרה שמדובר בממס אפרוטי, מבצעים גם ייבוש לפני ביצוע תגובות הרגישות לנוכחות ממסים פרוטים (כגון תגובות גריניאר).
פעולות ייבוש נפוצות מאוד גם בתהליכי ההכשרה של ממסים אפרוטיים לשימוש כאלקטרוליטיים בתאים אלקטרוכימיים.
אופן פעולת הייבוש.
פעולת הייבוש של ממס מתבצעת על ידי הוספה של ראגנט ייבוש לתוכו ולאחר מכן מבצעים סינון או זיקוק לקבלת הממס היבש.
סוגי ראגנטי ייבוש.
ראגנטי ספיחה - מטרתן לספוח שאריות של מים מהממס האורגני. דוגמאות: סיבים מולקולריים (סיליקה ג'ל), מלחים היגרוסקופים (מגנזיום גופרתי, סידן גופרתי, סידן כלורי, אשלגן פחמתי).
ראגנטי נטרול כימי - מטרתן לנטרל ממסים פרוטים על ידי תגובה כימית אתם שמסתיימת לרוב בפליטת גז מימן. דוגמאות: ליתיום אלומיניום הידריד (LiAlH), מתכות אלקליות (ליתיום, נתרן, אשלגן).
ממסים שימושיים בתעשייה הכימית.
בטבלה הבאה מובאים נתונים עבור ממסים שימושיים בתעשייה הכימית.
בטיחות, בריאות וסביבה.
מרבית הממסים האורגנים נדיפים ודליקים מאוד. חלקם עשויים להתפוצץ (כגון פראוקסידים ותרכובות ניטרו), ועל כן יש להקפיד על כללי בטיחות מתאימים בעת אחסון ושינוע של הממסים הללו. בנוסף, חלק גדול מאוד מהממסים האורגנים רעילים לאדם וחלקם חשודים כמסרטנים. לחלק מהממסים תכונות מרדימות, ועל כן, שימשו בעבר כחומרי הרדמה (כגון כלורופורם, דיאתיל אתר). יש ממסים, כגון אתנול, שנחשבים כסמים פסיכואקטיבים, ואחרים בעלי השפעה שעשויה להיות קטלניות, כגון מימן ציאנידי.
בשונה מממסים אורגנים, הנדיפים ודליקים ברובם, ממסים יונים, מפגינים יתרונות גדולים מאוד של חוסר נדיפות ודליקות עד לטמפרטורות של מאות מעלות צלזיוס. על כן, השימוש בהן הולך וגובר, אם כי, לא תמיד הם יכולים לספק את מכלול התכונות של ממס אורגני נתון.
גורם חשוב נוסף, שיש להביא בחשבון בעת שימוש בממסים הוא הסיכון העלול להתרחש בעת אירוע דליפה של הממס לסביבה, בהיבט של זיהום שטחי קרקע ומים.
בחירה הממס לשימוש בתגובות כימיות, הוא תחום חשוב של הכימיה הירוקה.
אפתיאנוראיים
אפתיאנוראיים (שם מדעי: Ephthianuridae) היא משפחת עופות טרופיים קטנה החיה באוסטרליה ובעבר הייתה שייכת למשפחת הדבשניים. גם כיום רוב החוקרים משייכים אותה למשפחה זו. היא כוללת שני סוגים וחמישה מינים.
ציפורים אלה דומות לדבשניים אך בעלות מקור קצר יותר. גופן לבן עד אדום והמקור מחודד וקצר. עפים ברחבי היערות והערבות של אוסטרליה וניזונים מצוף וחרקים.
שח צהוב-חזה
שח צהוב-חזה (שם מדעי: "Icteria virens") היא ציפור שיר והציפור היחידה במשפחת האיכטריים (Icteriidae). היא שויכה בעבר משפחת סבכי העולם החדש אך כמה חוקרים החליטו שהיא שייכת למשפחה עצמאית. חוקרים אחרים ממשיכים לשייך אותה למשפחת סבכיי העולם החדש.
אורכו של השח 17–19 ס"מ ומוטת כנפיו 23–27 ס"מ. הוא בעל גוף צהוב עם זנב ארוך ורגליים ארוכות מעט. הראש בולט ובעל מקור מגודל, עיניים שחורות עם סימונים לבנים סביבם ולחיים לבנות. שאר הראש אפור והזנב והכנפיים גם אפורים. הוא קולני ויודע לחקות בקולו כמה מיני ציפורים אבל שירתו אינה כל כך מדויקת.
זהו עוף ביישני המסתתר בין הסבכים והצמחייה של היערות בהם הוא חי. הוא מצוי גם באזורי אחו וגדרות חיות אך בעיקר ביער. הוא מחפש ביער את מזונו והוא אוכל-כול הניזון מפירות ופירות יער וכן מחרקים שונים ומעכבישים.
הוא מצוי ברחבי אמריקה הצפונית מדרום קנדה לצפון מקסיקו ולעיתים נודד בחורפים קשים דרומה.
איכטריים
מחלוקת רב סעדיה גאון ובן מאיר
בקיץ שנת ד'תרפ"א למניין השנים בלוח העברי (921 לספירת הנוצרים), פרצה מחלוקת בין רב סעדיה גאון ובין רבי אהרן הכהן בן מאיר, ראש ישיבת גאון יעקב, על אודות קביעת לוח השנה וקביעת המועדים. המחלוקת היא אחת מהמפורסמות בין חכמי ארץ ישראל לחכמי התפוצות, ובמשך כשנתיים - מראש חודש כסלו ד'תרפ"ב (4 בנובמבר 921) עד זאת חנוכה ד'תרפ"ד (13 בדצמבר 923) - נהגו בגללה בני ארץ ישראל והקהילות הכפופות לה בלוח שנה אחד, ואילו בני בבל והקהילות הכפופות לה בלוח שנה אחר. לא ברור כיצד נסתיימה המחלוקת, אולם בדורות שלאחר מכן הוכרעה ההלכה כדעת רב סעדיה גאון.
המחלוקת, שהחלה כמחלוקת הלכתית, הפכה למחלוקת פוליטית חשובה ביותר על סמכות חישוב לוח השנה ועל הנהגת הדור, בין חכמי ארץ ישראל לחכמי בבל, ועל הנחלת מורשת ההוראה לדורות הבאים.
תארוך.
אליה מנציבין הסורי מנסח כך את שנת המחלוקת "שנת תלתמאא ותשע עלת בשבתא יב אייר דשנת א'רל"ב , בה נפל פולגא בינת יהודיא דבמערבא ליהודיא דבמדנחא בחושבא דעידיהון ויהודיא מן דבמערבא עבדו רשא דשנתהון יומא דתלתבשבא והנון דבמדנחא יומא דחמשבשבא". בספרו "מחלוקת רב סעדיה גאון ובן מאיר" מבאר החוקר חיים יחיאל בורנשטיין כי הכוונה שהתחילה המחלוקת בשנת 309 להג'רה (שהתחילה ביום 13 במאי 921, שהיא שנת 1232 למניין השטרות, השנה ההיא נמשכה עד 1 במאי 922), אך לא חלקו בפועל על ראש השנה עד אמצע שנת 310 להג'רה שהחלה באביב של שנת 1233 למניין השטרות.
המחלוקת.
המחלוקת נסבה אודות הכלל של דחיית מולד זקן במולד חודש תשרי ד'תרפ"ד. על פי כללי הלוח העברי (כפי שנהגו חכמי בבל), ראש השנה נקבע ליום שבו מולד הלבנה, מלבד בארבעה מקרים שבהם הוא נדחה ליום שלמחרת. אחד ממקרים אלו הוא "מולד זקן": אם המולד חל לאחר יותר משמונה עשרה שעות מהשקיעה (היינו לאחר חצות היום), ראש השנה נקבע ליום המחרת. רב אהרן בן מאיר טען שבידו מסורת ש"מולד זקן" הוא רק אם חל המולד 642 חלקים אחר חצות היום, ואם חל קודם לכן, אף על פי שחל אחר חצות, ראש השנה לא נדחה (ובהתאם לכך, גם בדחיות האחרות המבוססות על דחיית מולד זקן, ג"ט ר"ד בשנה פשוטה ובט"ו תקפ"ט בשנה שאחר עיבור, יש להוסיף לדעתו 642 חלקים).
המולד של שנת ד'תרפ"ד חל 237 חלקים (כ-13 דקות) לאחר חצות היום של שבת, ולכן לדעת חכמי בבל על ראש השנה היה להידחות ביומיים (יום אחד משום מולד זקן, ויום נוסף בשל המניעה לקבוע את ראש השנה ביום א'), ואילו לדעת בן מאיר ראש השנה חל בשבת. וכך ניסח הרב אהרן בן מאיר את טענותיו:
וכן המשיך רב אהרן הכהן לטעון באיגרת שכתב אל קהילת בגדאד. כנגדו, רב סעדיה טען כי יש לדחות את ראש השנה בשנה זו ביומיים, כאמור. לעומת זאת, הרב אהרן בן מאיר טען שמסורת ביד בית דינו כי יש להוסיף 642 חלקים להגדרת "מולד זקן", ולכן אין לדחות את ראש השנה כי בשנת ד'תרפ"ד שבה המולד חל רק 237 חלקים לאחר חצות היום.
גם מולד תשרי ד'תרפ"ג חל ביום שלישי, תשע שעות ו-441 חלקים. לשיטת רב סעדיה גאון יש לדחות את השנה ליום חמישי מכוח דחיית ג"ט ר"ד בשנה פשוטה, לעומת זאת רב אהרן בן מאיר טען שיש להוסיף 642 חלקים להגדרת ג"ט ר"ד (ג-ט-תתמ"ו) ולכן אין לדחות את ראש השנה אלא לעשותו בשלישי.
המחלוקת בשנת ד'תרפ"ג השפיעה גם על שנת ד'תרפ"ב מכיוון שאורכם של חשוון וכסלו נקבע על פי ההבדל בימים בין ראש השנה הנוכחית לראש השנה הבאה. לפי רב סעדיה גאון ההבדל הוא שבעה ימים והשנה שלמה (חשוון וכסלו בני 30 יום), ולפי רב אהרן בן מאיר ההבדל הוא חמישה ימים והשנה חסרה (חשוון וכסלו בני 29 יום).
סיכום המחלוקת ברמה הטכנית מוצג בטבלה הבאה:
מקור המחלוקת.