נולד בפורטלנד, מיין. קולמן עבר לעיר ניו יורק עם משפחתו בילדותו. אביו פתח חנות ספרים, ומשך אליו קהל לקוחות שאולי השפיע על התפתחותו האמנותית של קולמן. על פי ההערכה, הוא למד זמן קצר אצל צייר אסכולת נהר הדסון, אשר דיורנד, והוא הציג את עבודתו הראשונה באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1850.
בשנת 1854 פתח סטודיו משלו בעיר ניו יורק. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר כחבר עמית באקדמיה הלאומית, עם החברות המלאה שהוענק בשנת 1862.
ציורי הנוף שלו בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 הושפעו מאסכולת נהר הדסון, והדוגמה לכך הייתה "כרי דשא ופרחי בר בקונווי" (1856). הוא גם הצליח לצייר בסגנון רומנטי, שהפך לאופנתי יותר לאחר מלחמת האזרחים. אחת העבודות הידועות ביותר שלו, ואחת התמונות האיקוניות של אסכולת נהר ההדסון, היא "הסערה על ההדסון" (1866), באוסף המוזיאון האמריקני לאמנות סמיתסוניאן בוושינגטון הבירה.
קולמן היה מטייל בלתי נלאה, ורבות מיצירותיו מתארות סצינות מערים ונמלים. הוא עשה את נסיעתו הראשונה לצרפת ולספרד בשנים 1860–1861, וחזר לסיור אירופי נרחב יותר בן ארבע שנים בראשית שנות השבעים של המאה ה-19, ובילה שם הרבה זמן באזורים ים תיכוניים.
קולמן תיאר לעיתים קרובות את הנופים האדריכליים בהן הוא נפגש במסעותיו: נופי עיר, טירות, גשרים, קשתות ואמות מים מופיעים באופן בולט בציוריו.
בשנת 1870 ושוב בשנות ה-80 של המאה ה-19 נסע למערב ארצות הברית וצייר נופים מערביים הדומים בהיקפם ובסגנונם לאלה של תומאס מורן.
בעקבות מלחמת האזרחים, צבעי צבעי המים הפכו פופולריים יותר, כפי שהשתמש הם חברו עמיתו ג'יימס רנוויק ברוואורט. בשנת 1866, קולמן היה ממקימי האגודה האמריקאית לצבעי מים, והוא הפך לנשיאה הראשון משנת 1867 עד 1871. קולמן גם היה מיומן במדיום הליתוגרפיה. הוא היה חבר ותיק במועדון של ניו יורק, ופרסם תחריטים פופולריים המתארים סצנות אירופאיות.פעילותו האמנותית של קולמן הפכה למגוונת עוד יותר בסוף חייו.
בשנות השמונים של המאה ה-19 עבד כמעצב פנים, ושיתף פעולה עם חברו לואיס קומפורט טיפאני על עיצוב בית הרטפורד של סמואל קלמנס, ובהמשך בבית השדרה החמישית של הנרי ולואיזין האמייר.
הוא גם הפך לאספן מרכזי של חפצי נוי אסייתיים, וכתב שני ספרים על גאומטריה ואמנות, אחד מהם נקרא "האחדות ההרמונית של הטבע", השני "צורה פרופורציונלית".
קולמן נפטר בעיר ניו יורק בשנת 1920.
הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון
Radio Ga Ga
Radio Ga Ga (בעברית: רדיו גה גה) הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי להקת הרוק האנגלית "קווין". הוא נכתב על ידי מתופף הלהקה רוג'ר טיילור.
השיר יצא לאור כסינגל בתור האיי-סייד של I Go Crazy. השיר נכלל באלבום The Works ואלבומי האוסף Greatest Hits II ו-Classic Queen.
הסינגל היווה הצלחה בינלאומית בשביל הלהקה, הגיע למקום ראשון ב־19 מדינות, מקום שני בבריטניה ו-16 בבילבורד הוט 100. הלהקה ביצעה את השיר כל הופעה מאז 1984, כולל הלייב אייד.
הקלטה.
ההשראה לשיר זה הגיעה כאשר רוג'ר טיילור שמע את בנו אומר את המילים "Radio Ga Ga" בזמן שהאזין לשיר ברדיו בזמן שהיה בלוס אנג'לס. לאחר ששמע את הביטוי, טיילור החל לכתוב את השיר כשנעל את עצמו בחדר עם רולנד צדק ומכונת תופים. הוא חשב שזה יתאים לאלבום הסולו שלו, אבל כאשר הלהקה שמעה אותו, ג'ון דיקון כתב לשיר בס ופרדי מרקורי שר את הרצועה, מתוך מחשבה שזה יכול להיות להיט גדול. לאחר מכן טיילור נסע לחופשת סקי ונתן למרקורי ללטש את מילות השיר, ההרמוניה והעיבודים של השיר. ההקלטות החלו באולפני Record Plant בלוס אנג'לס באוגוסט 1983. ההקלטה כללה את הקלידן הקנדי פרד מנדל. מנדל תכנת את חלקי הסינט-בס המקושרים. ההקלטה מציגה שימוש בולט ב- vokoder VP330 +. קו הבס הופק על ידי רולנד יופיטר 8, תוך שימוש בארפגיגטור המובנה.
קליפ השיר.
הקליפ המוזיקלי של דייוויד מלט לשיר מציג סצינות מסרט המדע הבדיוני האקספרסיוניסטי הגרמני משנת 1927 מטרופוליס וצולם באולפני קרלטון טלוויזיה ובאולפני שפרטון, לונדון, בנובמבר 1983. הוא מציג את הלהקה במכונית שטסה מעל הכותרת. העיר ובהמשך ביצע את השיר מול מעמד הפועלים בעיר, שזור במשפחה בחדר האוכל שלהם מאזינים לרדיו כשהם חובשים מסכות גז. לשיר הסולו "Love Kills" של פרדי מרקורי נעשה שימוש בגרסתו המשוחזרת של ג'ורג'יו מורודר לסרט, ובתמורה קיבלו קווין את הזכויות להשתמש בקטעים ממנו בסרטון "Radio Ga Ga" שלהם. עם זאת, קווין נאלצה לקנות זכויות ביצוע על הסרט מהממשלה המזרח גרמנית הקומוניסטית, שהייתה באותה עת בעלת זכויות היוצרים. בסוף הקליפ מופיעות המילים "תודה למטרופולין". הסרטון כולל גם קטעי וידאו מסרטוני פרומו קודמים של קווין.
נתז נשימתי
נתז נשימתי הוא ההגדרה לטיפות ממוימות זעירות המורכבות מרוק או ריר ונוזלים נוספים בדרכי הנשימה. גודלי טיפות אלו נעים בין 5 ל-1,000 מיקרון. טיפות גדולות (לרוב גדולות יותר מ-100 מיקרון) מספיקות ליפול על משטח כלשהו בטרם יתייבשו, אולם טיפות קטנות יותר נופלות לאט יותר והופכות במהירות בעודן באוויר לאירוסול. נתז נשימתי יכול להיווצר במהלך נשימה, דיבור, עיטוש, שיעול או הקאה; קיימת גם דרך לייצרן בהליך רפואי. מכיוון שהטיפות עלולות להכיל חיידקים זיהומיים או חלקיקי נגיפים, הן משחקות תפקיד חשוב בהעברת מחלות נשימה והדבקה.
הגדרה.
נתז נשימתי כולל סוגים שונים של תאים (למשל תאי אפיתל ותאים של מערכת החיסון), אלקטרוליטים שנמצאים ברוק ובריר (כמו +Na+, K וכדומה), ולעיתים גם פתוגנים שונים.
טיפות זעירות שמתייבשות באוויר מלבד גרעין הטיפה עשויות להישאר בו לפרק זמן ממושך.
ייצור.
נתז נשימתי נוצר בדרכים שונות. הוא נפלט מהגוף במהלך נשימה, דיבור, עיטוש, שיעול, שירה ועוד. הוא מיוצר גם בהליכים רפואיים שונים כמו החייאה, צנרור קנה, ברונכוסקופיה וניתוחים. נתז דומה יכול להיווצר בהקאה, ניקוי שירותים, משטחים רטובים ולחים, מקלחת או שימוש במי ברז או ריסוס מים אפורים למטרות חקלאיות.
בהתאם לשיטת הייצור של הנתז, הוא יכול להכיל גם מלחים, תאים וחלקיקי וירוסים. במקרה של טיפות המיוצרות באופן טבעי, הן יכולות להיות מיוצרות במקומות שונים בדרכי הנשימה, דבר שעשוי להשפיע על הרכבן. ייתכנו גם הבדלים בין אנשים בריאים וחולים מבחינת הרכב הנתז הנשימתי שלהם.
נשיאה באוויר.
אופן הפליטה של הטיפות משפיע על מהירותן הראשונית והתנהגותן באוויר החיצון. כפי שתואר בעקומת ולס, הנתז הגדול יותר מספיק ליפול על משטח לפני שהוא מתאדה, וטיפות קטנות מ-100 מיקרומטר יתאדו במהירות עוד לפני שינחתו על משטח. לאחר שהטיפה מתאדה, מה שנשאר ממנה הוא האירוסול (גרעין הטיפה). הטיפות יכולות לקיים אינטראקציה עם חלקיקים אחרים שאינם ממקור חי.
כשאנשים נמצאים במגע הדוק, נתז נשימתי שנפלט על ידי אדם אחד יכול להישאף על ידי אדם אחר. טיפות גדולות מ-10 מיקרומטר נוטות להישאר באף ובגרון ואילו הקטנות יותר מסוגלות לחדור לדרכי הנשימה התחתונות. חישובים הראו כי במהירויות משתנות בין 4 ל-15 קמ"ש, נתז נשימתי עשוי לנוע במרחק של עד 6 מטרים. עם זאת, טיפות גדולות אינן יכולות להישאר באוויר לזמן רב ולרוב מפוזרות על פני מרחקים קצרים.
היסטוריה.
הבקטריולוג הגרמני הראה ב-1899 כי מיקרואורגניזמים בנתז נשימתי עשויים להעביר מחלות. בתחילת המאה ה-20 המונח "נתז פליגה" שימש לתיאור טיפות שהן גדולות מספיק כדי לא להתאדות לחלוטין, ובעיקר אלו הגדולות מ-100 מיקרומטר.
הרעיון של פליגה בנוגע לטיפות כמקור מרכזי ווקטור להעברת מחלות היה בשימוש עד שנות ה-30, כש הבדיל בין טיפות גדולות לקטנות. על שמו של ולס נקראת "עקומת ולס", המתארת את השפעת גודל הטיפות על התנהגותן ויכולתן לשאת מחלות.
העברת מחלות.
צורה נפוצה להעברת מחלות היא על ידי נתז נשימתי המתפשט באוויר במהלך שיעול, התעטשות או דיבור. העברת נתז נשימתי היא דרך נפוצה להעברת זיהומים בדרכי הנשימה. ההעברה עשויה להתרחש כשהטיפות מגיעות למשטחים ריריים ורגישים כמו העיניים, האף והפה. העברה שכזו יכולה להתרחש גם בעקיפין על ידי מגע במשטחים מזוהמים ולאחר מכן נגיעה בפנים.
וירוסים המופצים באמצעות העברת טיפות כוללים למשל את השפעת, חצבת, SARS-CoV-2 שגורם למחלת הקורונה ועוד. גם זיהומים בקטריאליים ופטריות עשויים להיות מועברים על ידי נתז נשימתי. עם זאת, מספר מצומצם של מחלות מועברות בהעברה אווירנית לאחר שהטיפה מתאדה והופכת לאירוסול.
הטמפרטורה והלחות בסביבה משפיעים על שרידותם של ביואירוסולים, מכיוון שככל שהטיפה מתנדפת והופכת קטנה יותר, היא מספקת הגנה פחותה לחומרים הזיהומיים שהיא עשויה להכיל. באופן כללי, וירוסים עם מעטפת שומנית יציבים יותר באוויר יבש, אלו ללא מעטפת מותאמים לסביבה לחה יותר. ככלל, נגיפים לרוב מותאמים לטמפרטורה קרה יותר.
צמצום סיכונים.
במסגרות טיפוליות ננקטים אמצעי זהירות במטרה למנוע הדבקה במחלות, כמו בידוד החולה, הגבלת הובלת החולה מחוץ לחדר ושימוש בציוד מגן מתאים. אמצעי הזהירות כלפי העברה טיפתית הם אחת משלוש קטגוריות של אמצעי זהירות המבוססים על סוג הזיהום שיש לחולה; שתי הקטגוריות האחרות הן מניעת מגע ומניעת העברה אווירנית. עם זאת, פעולות שמייצרות נתז נשימתי כפי שצוין, עשויות להביא לפליטת נתז גדולה יותר שהופכת את אמצעי המיגון ללא יעילים מספיק.
בכלליות, אוורור יכול לשמש כאמצעי הגנה במידת מה נגד העברת מחלות. עם זאת, אם האוויר לא מטוהר ומנוקה, הוא יכול להוביל להדבקה במקום אחר.