טכנולוגיית ה-HSDPA משפיעה בעיקר על לקוחות המשתמשים בתקשורת נתונים סלולרית, ומאפשרת גלישה במהירות גבוהה יותר מבעבר, שיכולה אף להשתוות ולעלות על מהירות החיבור הביתי. החיסרון הוא הקצב המעשי שניתן לקבל בטכנולוגיה זו, והוא נמוך יותר מהקצב המרבי המוצהר. כמו כן, חברות תקשורת רבות גובות תשלום בהתאם לנפח הגלישה החודשי.
טכנולוגיות מתחרות.
מול טכנולוגיית ה-HSDPA מתחרות מספר טכנולוגיות כשהראשונה ביניהם היא WiMAX, שמציעה קצב העברת נתונים גבוה יותר, אולם עדיין אינה נפוצה בטלפונים סלולריים. טכנולוגיית ה-WiMAX דומה יותר ל-WI-FI מאשר לטכנולוגיות הסלולריות. לרשת ה-WiMAX יש חיסרון נוסף מכיוון שהיא דורשת הקמת תשתית חדשה לרשת בניגוד לרשת ה-HSDPA שדורשת עדכון תוכנה בלבד.
HSDPA בישראל.
לחברת פרטנר בישראל רשת HSDPA בפריסה ארצית. ב-1 בינואר 2007 השלימה חברת סלקום את הכנת התשתית בפריסה ארצית של 85% והשיקה שני מכשירים תומכים HSDPA, מוטורולה v6 ומחשב כף יד משולב סלולר - Jasjam, בניגוד לציפיות למהירות גבוהה יותר. מסלקום נאמר שהמכשירים מגיעים רק ל-1.4Mbps. כמו כן עלות הגלישה התייקרה משמעותית ונוספו הגבלות על כמות הגלישה.
נכון למאי 2010 גם פלאפון משתמשת בפרוטוקול.
בסוף שנת 2011 חברת פלאפון שדרגה את תמיכה העברת הנתונים שלה מ-21Mbps ל-42Mbps, ונכון לזמן כתיבת שורות אלו (שנת 2014), כל הרשתות בעלות התשתית תומכות במהירות מקסימלית של 42Mbps.
Dolby digital
Joy Division
תקנון הקונפדרציה
תקנון הקונפדרציה (באנגלית: The Articles of the Confederation) הוא מסמך מכונן בתולדות ארצות הברית, אשר נוצר בנובמבר 1777 ונכנס לתוקף במרץ 1781, שאיחד את 13 המושבות המורדות לקונפדרציה. תקנון הקונפדרציה בוטל ב-1788, והממשלה הכללית הוחלפה עם ממשלה חדשה תחת חוקת ארצות הברית, שנכנסה לתוקף.
חקיקה.
תקנון הקונפדרציה נדון בקונגרס הקונטיננטלי השני ואושר בו ב-15 בנובמבר 1777. כעבור יומיים התקנון נשלח אל המושבות השונות לאישור; רובן אישרו אותו בתוך שנה, ונציגיהן חתמו עליו ביולי 1778. ניו ג'רזי חתמה בנובמבר אותה שנה, ודלאוור - בראשית 1779. מרילנד הייתה האחרונה לאשר את התקנון, לאחר שווירג'יניה וניו יורק נסוגו מתביעותיהן לשטחים בעמק נהר האוהיו. עם קבלת אשרורה של מרילנד ב-1 במרץ 1781, נכנס תקנון הקונפדרציה לתוקף.
תוכן.
תקנון הקונפדרציה איחד את 13 המושבות המורדות לקונפדרציה בשם "המדינות המאוחדות של אמריקה", ייסד בית מחוקקים לקונפדרציה - קונגרס הקונפדרציה, וכן את הנשיאות שלו - ועדת המדינות, שאמורה הייתה לפעול בין כנסי הקונגרס. בקונגרס ישבו נציגים מכל מושבה, ולכל מושבה היה קול אחד. לקונגרס היו הסמכויות להכריז מלחמה, לתקן מידות ומשקלות ולשמש כפוסק עליון במחלוקות בין המושבות. בנוסף לכך התקנון קבע את הזכויות של המושבות השונות, ובד בבד עם זאת הגביל את מדיניות החוץ שלהן.
בנוסף לאלה קבע התקנון את חופש התנועה בין המדינות, קבע סדרים לקבלת ישות חדשה לקונפדרציה, קבע שחובות הקונפדרציה ישולמו מכספים שייגבו מהמושבות, ולבסוף קבע, שלשם כניסתו לתוקף ושינויו דרוש אישורן של כל המושבות החתומות עליו.
אולם, אף על פי שהתקנון איחד להלכה את המושבות המורדות לקונפדרציה, הקים צבא מאוחד וקבע שהאיחוד יקבל כספים מהמדינות, לא היו לו הסמכויות לאכוף את החלטותיו והסמכויות לדרוש מהמדינות כסף וחיילים לצבא ולפעולות אחרות שלו. בנוסף לכך, קונגרס הקונפדרציה לא יכול היה להטיל מיסים משלו על האוכלוסייה, מה שגרם - יחד עם תזרים מזומנים לא-סדיר ומועט מהדרוש מצד המושבות - לבעיות הכספיות של הקונפדרציה.
לאחר המלחמה.
פרט לאישורו של חוזה פריז, אשר חתם את מלחמת העצמאות האמריקאית, קונגרס הקונפדרציה חוקק את פקודת האדמות של 1785, אשר עיקרה היה מכירתם לכל דכפין של שטחים ממערב למושבות אשר נכבשו מהבריטים - וכך הונח הבסיס למדינות החדשות שקמו באדמות ההן, וכן את פקודת הצפון-מערב מ-1787, אשר קיבעה את הסכמת המדינות שלא לספח לעצמן חלקים מהשטחים שנכבשו מהבריטים במערב.
במאי 1786, הציע צ'ארלס פינקני, ציר מדרום קרוליינה בקונגרס הקונפדרציה, שהתקנון ישונה וייתן לקונגרס סמכות להכריע בענייני מסחר וסמכות לגבות כספים מהמדינות. ברם, הצעתו של פינקני לא עברה.
מאוחר יותר, בספטמבר אותה שנה, התכנסה ועידת אנאפוליס בראשות אלכסנדר המילטון, אשר המליצה אף היא על שינויים בתקנון הקונפדרציה. ב-21 בפברואר 1787 הקונגרס אמר "הן" להצעה לבחון מחדש את התקנון, והניח בכך את אבן הפינה לחוקת ארצות הברית.
Eagles
המושבה הגרמנית (ירושלים)
המושבה הגרמנית בירושלים נבנתה על ידי גרמנים חברי כת הטמפלרים ב-1873, כמושבה החמישית מתוך שמונה המושבות שבנו הטמפלרים בארץ ישראל. מושבות נוספות נבנו ביפו, בחיפה ובגליל. ועד הטמפלרים, שבראשם כריסטוף הופמן, החליט להקים בירושלים את המרכז הרוחני של התנועה. באביב 1878 העבירו על גבי גמלים את ציוד הנהלת אגודת הטמפלרים וציוד בית הספר מיפו לירושלים.
היסטוריה.
הטמפלרים הגיעו לארץ ישראל כדי להגשים את משנתם - ישועה באמצעות התיישבות בארץ הקודש. הם האמינו שביכולתם להקים חברה נוצרית אמיתית, ממלכת אלוהים שבמרכזה ירושלים. המושבה התמקמה לצד דרך ירושלים בית-לחם שחשובה לצליינים שפניהם לכנסיית המולד.
המושבה נבנתה על שטח קרקע גדול שרכשו הטמפלרים מערביי בית צפאפא בצפונו של עמק רפאים, כקילומטר מדרום-מערב לירושלים של אותם ימים, ומכאן שמה של המושבה: REFAIM (רְפָאִים).
הבנייה נעשתה במתכונת כפר גרמני טיפוסי בחבל וירטמברג שבדרום מערב גרמניה, משם הגיעו מתיישביה, אך תוך שימוש בחומרים מקומיים. מסיבה זו, שלא כבכפר גרמני אופייני, בנויים בתי המושבה הגרמנית בירושלים מאבן ירושלמית, ולא מעץ ומלבנים. מרבית הבניינים הם בני שתי קומות או בתים חד קומתיים ובעלי גגות רעפים. במושבה שני רחובות ראשיים, רחוב עמק רפאים ודרך בית לחם, המחוברים ביניהם באמצעות רחובות קטנים. מתיישבי המושבה עסקו במלאכות טיפוסיות לכפריים גרמנים, בהן נגרות, נפחות, חקלאות וכדומה, וכן פעלו ביניהם עגלונים, שהפעילו שרותי עגלות בין העיר העתיקה לבין התיישבויות ושכונות מרוחקות יותר. בין המתיישבים הטמפלרים בלט מספר יוצא דופן של אדריכלים, שתרמו לבינוי בירושלים המתפתחת וכן במושבות טמפלריות אחרות.
עם הזמן, בנו יזמים ערבים אמידים בתים מדרום לבתי בני הקהילה הטמפלרית. הם נמשכו למיקומו האטרקטיבי של עמק רפאים - על אם הדרך בין ירושלים לבית לחם ובין השכונות המתפתחות קטמון, טלביה ובקעה, שאוכלסו בערבים אמידים מירושלים. לימים, הוחל השם "המושבה הגרמנית" גם על הבתים הערביים שמדרום למושבה הטמפלרית המקורית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה רבים מהטמפלרים תושבי המושבה, אשר ממילא נחשבו בעיני השלטונות הבריטיים כנתיני אויב וכגייס חמישי, גילו אהדה למשטר הנאצי. הם הושמו בהסגר, ומאוחר יותר הוגלו לאוסטרליה. הבתים הערביים בדרום המושבה ננטשו במלחמת העצמאות, בדומה לשכונות ערביות אחרות באזור. לאחר הקמת מדינת ישראל יושבו בתי המושבה בעולים חדשים. עם השנים, הפכה לשכונה מבוקשת בשל הקסם הכפרי שנותר בה, בתיה הציוריים, ומיקומה המרכזי בעיר המתפתחת. שמה הרשמי הוסב ל"עמק רפאים", כשם העמק בו היא שוכנת והרחוב הראשי בה, אך בפי הירושלמים היא עדיין נקראת "המושבה הגרמנית" או פשוט "המושבה".
בשנות ה-60 וה-70 נבנו במושבה בתי דירות בסגנון הישראלי המקובל של אותם זמנים, שלא הוסיפו חן רב למושבה. החל משנות ה-80, עם התפתחות מודעות השימור, נבנים כל המבנים החדשים במושבה בסגנון התואם את רוחה המקורי: בנייה נמוכה, גגות רעפים, חלונות מקושתים, דגש על חצרות וגינון, וכדומה. כך נשמר אופייה המיוחד, כמעין כפר 'מרכז אירופאי' בלב ירושלים, בו שזורים אלמנטים מקומיים.
בעשור האחרון של המאה ה-20 נפתחו במושבה בתי קפה רבים, מסעדות, ברים, ובוטיקים, והיא קיבלה אופי צעיר. רבים אף נוהגים לכנות את המושבה "השיינקין של ירושלים". בעונת האביב והקיץ מרבים להתקיים במושבה פסטיבלים למיניהם בהם 'שוק האיכרים' המפורסם. ב-9 בספטמבר 2003, במהלך האינתיפאדה השנייה, התבצע פיגוע התאבדות בקפה הלל במושבה. למרות זאת, ובעיקר עם סיומה של האינתיפדה, חזרה המושבה הגרמנית להיות אחד האזורים התוססים בעיר אשר מאופיין במבלים רבים בדגש על אוכלוסייה אנגלו-סקסית מן האזור.
מיזורי (נהר)
מיזורי (באנגלית: Missouri) הוא הנהר הארוך ביותר בארצות הברית. אורכו כ-3,767 קילומטרים ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ-1,376,180 קמ"ר. המיזורי מנקז כשישית מיבשת אמריקה הצפונית וספיקת מימיו ליד העיר הרמן שבמיזורי, סמוך לשפכו לנהר מיסיסיפי, היא כ-2,490 מ"ק לשנייה. מיזורי הוא יובלו הראשי של הנהר מיסיסיפי, ושניהם יחד הם הנהר הרביעי באורכו בעולם, באורך כולל של 5,971 ק"מ, לאחר הנילוס, האמזונאס והיאנגצה.
נהר מיזורי מתחיל במיזוג הנהרות מדיסון, ג'פרסון וגלטין במונטנה והוא נשפך למיסיסיפי מצפון לסנט לואיס שבמדינת מיזורי.
כל אגן הניקוז של הנהר נקנה על ידי ארצות הברית מצרפת ברכישת לואיזיאנה ונחקר במשלחת לואיס וקלארק.
המיזורי משמש עדיין כנתיב תחבורה חשוב להובלת מטענים, אך הובלת מטענים באמצעות ארבות נמצאת בירידה מתמדת, ובין 1977 ל-2000 ירדה מ-3.3 מיליון טונות ל-1.3 מיליון טונות.
ערים לאורך הנהר.
להלן רשימה של ערים נבחרות ששוכנות על גדות נהר המיזורי:
קשישטוף פנדרצקי
קשישטוף אאוגניוש פנדרצקי (בפולנית: Krzysztof Eugeniusz Penderecki; 23 בנובמבר 1933 – 29 במרץ 2020) היה מלחין ומנצח פולני.
ביוגרפיה.