ב-23 שנות שלטונו האחרונות עד 1786 קידם פרידריך השני את החקלאות ואת ההתיישבות בשטחי הממלכה. הוא ביטל את העינויים, הנהיג חינוך חובה, יצר את משפט המקרקעין הפרוסי הכללי והביא עוד פליטי-דת לארצו, בהבטיחו להם חופש דת מוחלט. במילותיו שלו, יוכל כל אחד בפרוסיה "לזכות לקדושה בדרכו שלו".
יחד עם אוסטריה והאימפריה הרוסית הביא פרידריך לחלוקתה של פולין. בחלוקה הפולנית הראשונה בשנת 1772 נפלו בידיו השטחים שאפשרו לו עתה לכנות עצמו "מלך פרוסיה".
המדיניות כלפי פולין נמשכה תחת ידו של פרידריך וילהלם השני (1786-1797). בחלוקות השנייה והשלישית של פולין (1793 ו-1795) קיבלה פרוסיה שטחים פולנים נוספים.
תחת פרידריך וילהלם השלישי (1797-1840) השתתפה פרוסיה במלחמות נפוליאון נגד צרפת המהפכנית. בשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה, ומרקיזות ברנדנבורג הפכה לפרובינציית ברנדנבורג שהייתה חלק מממלכת פרוסיה.
נסיכות הבוחר מברנדנבורג
חיסון נגד אבעבועות רוח
חיסון נגד אבעבועות רוח (באנגלית: Varicella Vaccine) הוא חיסון חי מוחלש, שמגן כנגד נגיף הווריצלה זוסטר שגורם למחלת אבעבועות רוח. מנה אחת של חיסון מונעת כ-85% של תחלואה במחלה, כ-95% תחלואה קשה ו-100% תמותה מסיבוכי המחלה. החיסון יעיל אפילו לאחר חמישה ימים של חשיפה, ונתינתו ברוב המקרים תמנע את המחלה. כאשר חלק ניכר מאוכלוסייה מחוסן, הוא מגן גם על החלק באוכלוסייה שלא התחסן – חסינות העדר. החיסון ניתן על ידי זריקה מתחת לעור.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) ממליץ על חיסון שגרתי רק אם המדינה יכולה להרשות לעצמה לחסן יותר מ-80% של אנשים באוכלוסייה. אם רק 20% עד 80% מהאוכלוסייה מחוסנים, הסבירות שהם יקבלו את המחלה בגיל מבוגר יותר גדלה. להגנה מרבית יש לתת שתי מנות של החיסון. בארצות הברית נהוג לתת שתי מנות, המנה הראשונה החל מגיל שנה ועד גיל חמישה עשר חודשים אחרי הלידה, והשנייה בגיל 4, לפני הכניסה לגן חובה. החל משנת 2012, רוב המדינות באירופה ממליצות על החיסון לכל הילדים, מיעוטן ממליצות לחסן רק את אלה שנמצאים בסיכון גבוה. לא כל המדינות מסבסדות את החיסון לתושביהם בשל העלות הגבוהה שלו.
החיסון נחשב לחיסון בטוח מאוד, ויש לו מעט תופעות לוואי, שעיקרן כאב באתר ההזרקה, חום, ופריחה קלה. תופעות לוואי קשות יותר הן נדירות ומתרחשות בעיקר אצל מחוסנים עם מערכת החיסון חלשה יותר. חולי איידס צרכים להתייעץ עם רופאיהם בנוגע לקבלת החיסון משום שהשימוש בו לאנשים עם איידס צריך להיעשות בזהירות. החיסון לא מתאים לנשים במהלך ההיריון; עם זאת, כבר היו מספר מקרים בהם החיסון ניתן במהלך ההריון ולא היו סיבוכים שנבעו מכך. החיסון זמין כחיסון בודד או כחיסון משולב יחד עם חצבת, חזרת ואדמת שידוע כ"חיסון MMRV".
חיסון אבעבועות הפך זמין באופן מסחרי בפעם ראשונה בשנת 1984. הוא נמצא ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. זהו הטיפול המניעתי מהחשובים במערכת הבריאות הבסיסית.
שימושים רפואיים.
חיסון נגד אבעבועות רוח יעיל ב-70% עד 90% למניעת אבעבועות רוח ויותר מ-95% למניעת אבעבועות רוח קשה. יתר על כן, בוצעו בארצות הברית מעקבים אחר הערכות של ילדים מחוסנים שחשפו הגנה עד לפחות 11 שנים. כמו כן, מחקרים נערכו ביפן אשר הצביעו על הגנה עד לפחות 20 שנה.
אנשים שלא מפתחים מספיק הגנה כאשר הם מקבלים את החיסון עלולים לפתח מקרים קלים של המחלה כאשר באים במגע קרוב עם אדם חולה או עם אבעבועות רוח. במקרים אלה, אנשים מפתחים מעט סימנים של מחלה. זה היה המקרה של הילדים שקיבלו את החיסון בילדות מוקדמת ולאחר מכן יצרו קשר עם ילדים חולים מאבעבועות רוח. חלקם עלולים לפתח מחלה קלה של אבעבועות רוח הידוע כמחלת פריצה.
חיסון נוסף, המוכר כחיסון זוסטר, הוא מנה גדולה יותר מהרגיל של החיסון נגד אבעבועות רוח, ומשתמשים בו בקרב המבוגרים יותר כדי להפחית את הסיכון של שלבקת חוגרת (נקרא גם הרפס זוסטר), וכאב עצבים שלאחר הרפס, אשר נגרם על ידי אותו נגיף.
משך החסינות.
יעילות החיסון לטווח ארוך עדיין אינה ידועה ונמצאו הבדלים בין המתחסנים בפיתוח חסינות למחלה. כך למשל, נמצאו מחוסנים שהתחסנו לפני כעשרים שנה והם עדיין מחוסנים, ואילו אחרים נמצאו פגיעים לאחר תקופה קצרה של כשש שנים. הגורמים ליעילות החיסון לטווח ארוך קשורים לגורמים סביבתיים, במקומות בהם המחלה עדיין פעילה.
עוד נמצא כי חלק מהילדים שהתחסנו איבדו את הנוגדנים בתוך חמש עד שמונה שנים. עם זאת, על פי ארגון הבריאות העולמי : "לאחר בחינה ומחקר מקיף בתקופה של עד 20 שנים ביפן ו-10 שנים בארצות הברית, נמצא כי יותר מ-90% מהמחוסנים, בעלי מערכת חיסונית תקינה, שחוסנו בילדותם, היו עדיין מוגנים מפני אבעבועות רוח". רק אחד מתוך חמישה ילדים יפני חוסנו, החשיפה השנתית של אלה מחוסנים לילדים עם מחלת טבעית של אבעבועות רוח המריצו את מערכת החיסונית של המחוסנים. בארצות הברית, איפה שהחיסון האוניברסלי נגד אבעבועות רוח יושמה, רוב הילדים לא יקבלו עוד אקסוגני (בחוץ) לחיזוק. לפיכך, את תא בתיווך חסינות ל-VZV (וירוס זוסטר לאבעבועות רוח) ידעך—המחייב מאיצי חיסונים אבעבועות רוח.
ככל שעובר הזמן, מאיצי צריכים להיות נחושים כדי להיות הכרחי. אנשים שנחשפו לנגיף לאחר חיסון נוטים לחוות יותר מקרים של אבעבועות רוח.
הדבקות במחלת אבעבועות רוח "פראית" (טבעית, בהדבקה בניגוד לחיסון) בילדות נחשבת בדרך כלל כמקנה חסינות לכל החיים. ואכן, ההורים בכוונה הבטיחו את זה בעבר עם "אבעבועות הצדדים". מבחינה היסטורית, חשיפה של מבוגרים לילדים מדבקים חיזקה את החסינות שלהם, והפחיתה את הסיכון של שלבקת חוגרת.
המרכז לבקרת מחלות ומניעתן וארגונים לאומיים מקבילים מתבוננים את שיעור הכישלון אשר עשוי להיות גבוה בהשוואה לחיסונים מודרניים אחרים—התפרצויות גדולות של אבעבועות רוח התרחשו בבתי ספר אשר נדרש ילדיהם להתחסן.
אבעבועות רוח.
לפני כניסתו של החיסון ב-1995 בארה "ב (פורסם ב-1988 ביפן וקוריאה), היו כ-4,000,000 מקרים בשנה בארה" ב, בעיקר ילדים, בדרך כלל עם 10,500–13,000 אשפוזים (טווח 8,000–18,000) וכ-100–150 מקרי מוות בכל שנה. אף על פי שרוב החולים היו ילדים, רוב מקרי מוות (עד 80%) היו בקרב מבוגרים.
במהלך 2003 ובמחצית הראשונה של 2004, המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) דיווח שמונה מקרי מוות מאבעבועות רוח, שישה מהם היו ילדים או בני נוער. אלה מקרי מוות ואשפוזים התמעט באופן משמעותי בארצות הברית בשל החיסון, למרות שיעור של זיהום משלבקת חוגרת הגדיל כאשר מבוגרים הם פחות חשופים לילדים נגועים (שאחרת יעזור להגן נגד שלבקת חוגרת). עשר שנים לאחר שהחיסון הומלץ בארצות הברית, ה-CDC דיווחו נפילה עד 90% במקרי אבעבועות רוח, אשפוזים עקב אבעבועות רוח ירדו ב-71% ונפילה ב-97% במקרי מוות מאבעבועות רוח בקרב אלה שמתחת לגיל 20.
חיסונים הם פחות יעילים בקרב חולים בסיכון גבוה, כאשר הם אפילו מסוכנים יותר משום שהם מכילים וירוס חי מוחלש. במחקר שנערך בקרב הילדים עם כשל חיסוני, 30% איבדו את נוגדן לאחר חמש שנים, ו-8% כבר תפסו פראי אבעבועות רוח בחמש השנים האלה.
הרפס זוסטר.
הרפס זוסטר (שלבקת חוגרת) מתרחש לרוב אצל קשישים, והוא לעיתים רחוקות אצל ילדים. השכיחות של הרפס זוסטר בתוך מבוגרים מחוסנים הוא 0.9/1000 בני אדם בשנה, והוא 0.33/1000 בני אדם בשנה בקרב ילדים מחוסנים; זה נמוך יותר מאשר השכיחות הכללית של 3.2–4.2/1000 בני אדם לשנה.
מקרים של שלבקת חוגרת אצל מבוגרים עלולים להגדיל לאחר כניסתו של חיסון אבעבועות רוח, אבל הראיות לא ברורה. בעוד שמחקר באמצעות מודלים ממוחשבים נטה לתמוך בהשערה כי תוכניות חיסון יגדילו את השכיחות של זוסטר בטווח קצר, ראיות ממחקרים אפידמיולוגיים הוא מעורב, והעלייה הנצפתה בשכיחות זוסטר במחקרים מסוימים עשויה לא להיות קשורה לתוכניות חיסון, כאשר השכיחות עלתה לפני שהתוכנית חיסון לאבעבועות רוח התחיל.
לגבי הרפס זוסטר, המרכז לבקרת מחלות ומניעתן טען כי "חיסונים נגד אבעבועות רוח מכילים VZV נחלש וחי, אשר עלול לגרום זיהום סמוי (רדום). החיסון-זן VZV יכול להפעיל מחדש מאוחר יותר בחיים ולגרום לשלבקת חוגרת. עם זאת, הסיכון להדבקת שלבקת חוגרת מחיסון-זן VZV לאחר חיסון נגד אבעבועות רוח הוא הרבה יותר נמוך מאשר לחלות משלבקת חוגרת לאחר זיהום טבעי עם פראי-סוג VZV."
זמן מקובל למתן החיסון.
ארגון הבריאות העולמי ממליץ על מתן שתי מנות, כאשר את המנה הראשונה ניתן לתת החל מגיל שנה. את המנה השנייה ניתן לתת במרווח של לפחות ארבעה שבועות מהמנה הראשונה.
חיסון זה ניתן בזריקה תת-עורית (מתחת לעור). החיסון מתאים עבור כל הילדים מתחת לגיל 13, ולכל אחד מגיל 13 ומעלה שמעולם לא היה לו אבעבועות רוח.
בארצות הברית שני מינונים מקובלים. במקרה הראשון מנה ראשונה ניתנת בגיל 12 עד 15 חודשים ומנה שנייה בגיל 4–6 שנים. עבור אנשים מעל גיל 13, נותנים את שתי המנות בהפרש שבין 4 ל-8 שבועות.
בבריטניה, החיסון ניתן רק לאנשים בסיכון מוגבר לפגיעה ממחלת אבעבועות רוח.
מצבים בהם לא נהוג לחסן חולים.
חיסון נגד אבעבועות רוח אינו מתאים לאנשים חולים במחלה קשה, נשים בהריון, אנשים שחוו תגובה אלרגית חמורה לחיסון אבעבועות רוח בעבר, אנשים אשר אלרגיים לג'לטין, אנשים אלרגיים לנאומיצין, אנשים שמקבלים מינונים גבוהים של סטרואידים, אנשים שמקבלים טיפול עבור סרטן עם צילומי רנטגן או כימותרפיה, כמו גם אנשים אשר קיבלו מוצרי דם או עירוי במשך 5 חודשים האחרונים. הוא עשוי להיות שימושי לאנשים עם HIV עם ספירת דם טובה שמקבלים טיפול מתאים.
תופעות לוואי.