חיילים בריטיים בפיקוד הגנרל ארתור ולסלי הביסו כוח דני חלש מדרום לקופנהגן. תוך כמה ימים הייתה קופנהגן מוקפת לגמרי. הבריטים הציעו לדנים להיכנע, ומשהצעה זו נדחתה הפגיז צי בריטי בפיקוד האדמירל ג'יימס גמבייר את העיר. בלילה הראשון של ההפגזה נורו 5,000 פגזים אל קופנהגן. הבריטים, שראו את הנזק שגרמו, הורידו את עוצמת האש, כדי לאפשר למגינים מוצא של כבוד, וירו "רק" 2,000 פגזים אל העיר. ואולם, לנוכח סירובם של הדנים להיכנע, רגזו הבריטים והגבירו את קצב האש בלילה השלישי, ל-7,000 פגזים בלילה. ההפגזה נמשכה מ-2 בספטמבר עד 5 בספטמבר 1807. ב-7 בספטמבר נכנעו הן העיר קופנהגן והן הצי הדני (שמנה 18 אוניות קו, פריגטה אחת, 13 ספינות קטנות יותר ו-25 ספינות תותחים) לכוח העדיף בהרבה של הכוחות הבריטיים. מפקד העיר קופנהגן קיבל הוראות מנסיך הכתר לשרוף את הצי הדני (מלך דנמרק לא היה שפוי, ונסיך הכתר היה המושל בפועל). לא ברור מדוע לא בוצעה הוראה זו.
יותר מ-2,000 אזרחים נהרגו, וכ-30% מהבניינים בעיר נהרסו. בהפגזה שולבו גם רקטות, שגרמו לשריפות רבות בעיר. ב-21 באוקטובר עזב הצי הבריטי את קופנהגן בדרכו חזרה לבריטניה. אוניית קו דנית אחת שנלכדה עלתה על שרטון ונשרפה; סופה הטביעה 22 ספינות תותחים. רק 4 אוניות קו דניות שהגיעו לבריטניה הוכנסו לשירות בצי הבריטי.
פריגטה דנית אחת, שניתנה במתנה על ידי המלך ג'ורג' השלישי לדנים, הושארה בקופנהגן. כמה חודשים לאחר הקרב שלחו הדנים את הפריגטה חזרה לבריטניה, כשעליה שבויי מלחמה בריטיים, ופתק שאמר: "שכחתם משהו".
שבועת האחים ההוראטים
שבועת האחים ההוראטים (בצרפתית: Le Serment des Horaces) הוא ציור מאת הצייר הצרפתי ז'אק-לואי דויד.
היצירה נחשבת בעיני ההיסטוריונים של האמנות כסנונית הראשונה המבשרת את בוא עידן הנאו-קלאסיקה. עידן זה הוא כינוי של הסגנון האמנות הרשמי שהיה בצרפת במחצית הראשונה של המאה ה-19 (1790–1840). שכן, האמנות הצרפתית בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 הושפעה מאוד מהמהפכה הצרפתית ומהרעיונות שהובילו אליה.
העבודה מציגה נושא פטריוטי ובעל מוסר גבוה, המספר את הסיפור מהמאה ה-7 לפנה"ס על שלושת הבנים של פוליבוס הוראטיוס, שמת במאבק בין רומא לאלבה לונגה. כאשר הוראטיוס מרומא משביע את בניו בחרב להילחם במשפחה מאלבה. האמהות והאחיות דואגות ובוכות לשלומם של הבנים. המשפחה היריבה הייתה קשורה למשפחת האימהות ולכן הנשים אבלות כי הן יודעות שיאבדו אח או בעל. אחד האחים ניצל, אך הרג את אחותו מכיוון שהיא בכתה על אחד מהאויבים שמתו בעקבות הקרב, לו הייתה מאורסת. הוא הורשע על רצח בן המשפחה אך נמחל לו עקב רצון העם. האמן מתאר את האחים שנשבעים לחרב ומתאחדים כאיש אחד למען אותה המטרה. הם מאמינים בצדקתם כאשר טובת המדינה היא עליונה וקודמת לשיקולים אישיים ואפילו קודמת למשפחה.
שבועת ההוראטים נחשבת לפעמים כהתבטאות הברוכה ביותר של הנאו-קלאסיציזם בציור. כל אחד משלושת האלמנטים שבציור (הבנים, האב, הנשים) ממוסגר בחלק של הארקדה, והדמויות ממוקמות במעין במה צרה. דויד חילק את התמונה בין דמות האב, בין האחים, ובין דמויות הנשים. נקודת המגוז של הציור ממוקדת בחרבות שהוראטיוס נותן לבניו.
בזמן ששני האחים שמאחור מחזיקים את החרבות שלהם ביד שמאל, האח הקדמי מחזיק את החרב ביד ימין ועמה הוא נשבע. נראה שדויד התכוון ליצור הרמוניה בין הדמויות ביצירה, אך רבים שמו לב לפרט זה והיו ששיערו שהאח הנמצא מלפנים יהיה זה שישרוד בקרב. החרבות המנצנצות בציור, בנוסף לזוויות הידיים המחזיקות אותן, יוצרות מעין משולש הרמוני.
אן קה ווה דה
עוגת גבינה
עוגת גבינה היא עוגה על בסיס גבינה. לרוב העוגה היא מתוקה, אך ישנן עוגות גבינה מעט חמצמצות אם בשל הגבינה, או בשל שילוב של יוגורט או גרידת לימון בבסיסן. עוגת גבינה נחשבת לאחד מהקינוחים הנפוצים ביותר בעולם וככל הנראה לאחד מהוותיקים ביותר המכילים מוצר חלב שאינו חלב. ברחבי העולם ישנם סוגים רבים של עוגות גבינה שונות, חלקן גם ללא אפייה. עוגות גבינה פופולריות מאוד בישראל, ובמיוחד בתקופת חג השבועות שבו נהוג לאכול מאכלים חלביים.
היסטוריה.
האזכור המתועד הראשון של עוגת גבינה היה במהלך המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס כתב בנושא הכנת עוגת גבינה בספרו 'De agri cultura'.
הכנת העוגה.
עוגת גבינה יכולה להכיל גבינת ריקוטה (בעיקר באיטליה), גבינת קווארק (בעיקר בגרמניה) ועוד, אך השימוש הנפוץ הוא בגבינת שמנת. מוצרים נוספים המעורבבים בדרך כלל עם הגבינה הם סוכר, ביצים, שמנת ולעיתים קרובות גם פירות. וניל ושוקולד משמשים לעיתים לשם העשרת הטעם, וכן ציפוי על בסיס שוקולד או פירות יער (בעיקר תות שדה). בסיס העוגה הוא בדרך כלל פרוסה של עוגת ספוג או בצק פריך אפוי. "עוגת גבינה קרה" הוא כינוי רווח לעוגת גבינה ללא אפייה. עוגות גבינה מכוסות פעמים רבות בשטרויזל (פירורים גסים מגרסה של בצק פריך).
תהליך אפיית עוגת גבינה הוא מבוקר ביותר ומתבצע לרוב בשלבים. העוגה נוטה להיסדק במהלך האפייה, כתוצאה מתהליך התמצקות של הביצים המוקצפות שבעיסה. אחת מהדרכים למניעת ההיסדקות היא אפיית העוגה באמבט מים חמים, דבר שגורם לאפייה אחידה בכל חלל התנור. שיטה נוספת היא הוספת קורנפלור (עמילן תירס) לתוך העיסה. בדרך כלל יש להפריד את דפנות העוגה מן התבנית לקראת תום האפייה, כדי שלא ייווצר שקע במרכז העוגה.
אזור תעשיה
בלינקי ופינקי
בלינקי ופינקי (באנגלית: Noozles, ביפנית: ふしぎなコアラ ブリンキー) היא סדרת אנימה יפנית לילדים בת 26 פרקים אשר הופקה על ידי ניפון אולפני אנימציה בשנת 1984. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ 2 ב-1990 ובהמשך בערוץ הילדים.
תקציר העלילה.
גיבורת הסדרה היא ילדה בת 12 בשם סמדי. אביה של סמדי הוא ארכאולוג אשר נעלם באופן מסתורי. יום אחד, סמדי מקבלת חבילה אשר מכילה פוחלץ של דב קואלה בשם בלינקי אשר אבד בלב ים לפני 38 שנה. סמדי נותנת לדב הקואלה נשיקה אסקימוסית ובתגובה הוא מתעורר לחיים. לאחר זמן מה מצטרפת אליהם פינקי, אחותו של בלינקי, אשר מופיעה משום מקום מיד לאחר שבלינקי מתעורר לחיים ודורשת שבלינקי יחזור איתה מיד לארץ הקואלות. בלינקי מסרב, אף על פי כן השלישייה נשארת ביחד ועוברת הרבה הרפתקאות משותפים יחדיו. בלינקי ניזון מעץ האקליפטוס שסבתה של סמדי שתלה 38 שנה קודם לכן כאשר סבה של סמדי (שגם נעלם באופן מסתורי, כאשר האניה בה היה אבדה בלב ים) אמר לה שהוא הולך לשלוח לה דב קואלה במתנה, משום שסבתה תמיד ציינה כי היא רצתה אחד כחיית מחמד.
לוקח לסמדי קצת זמן להבין כי הנשיקה האסקימוסית היא הפעולה שהפיחה חיים בבלינקי.
קרב אגריגנטום
קרב אגריגנטום (בלטינית: Agrigentum, בפיניקית: 𐤀𐤂𐤓𐤂𐤍𐤕, ביוונית: Άκράγας, אַקְרָגָס) היה הקרב הסדור הראשון במלחמה הפונית הראשונה וההתמודדות הצבאית הגדולה הראשונה בין צבאות קרתגו ורומא. הוא ניטש ב-261 לפנה"ס ליד אגריגנטום, בחוף הדרומי של סיקיליה, לאחר מצור ארוך שהטילו הרומאים על העיר. בעקבות הניצחון, כותב ההיסטוריון היווני פוליביוס, שינו הרומאים את תוכניותיהם והחליטו לא להסתפק בהישגיהם עד כה, אלא לסלק לחלוטין את הקרתגים מן האי ולהשתלט עליו.
מות סארדאנאפאלוס
מות סארדאנאפאלוס (צרפתית: La Mort de Sardanapale) הוא ציור של הצייר אז'ן דלקרואה משנת 1827.
תיאור.
הציור מבוסס על אחד משיריו של לורד ביירון, מהתנועה הרומנטית, תנועה שצמחה בשלהי המאה השמונה עשרה ורווחה עד מחציתה של המאה התשע עשרה. הדרך המקובלת להגדיר את הרומנטיקה היא על דרך השלילה: התנועה מהווה את הריאקציה להלך הרוח ששלט בכיפה הפוליטית, האינטלקטואלית והאמנותית – עידן הנאורות.
השיר מתאר את הסיפור על המלך האשורי סארדאנאפאלוס, שהעלה את ארמונו בלהבות, באקט של טירוף, בעת שעירו נינוה הייתה תחת מצור, ושהורה להרוג ולהרוס הכל. גישתו הייתה שאם יהרגו אותו אז הוא ייקח את כולם עמו.
הסצנה החזקה במישור הראשון שמופיעה בה האישה העירומה שעומדים לשסף את גרונה מעמידה את הצופה בהלם. המלך, עומד במישור האחורי ומסתכל על האירוע נראה כאילו נמצא במקום שונה, אינדיבידואלי, ייחודי משאר הקבוצה. הציור שופע סצינות אלימות, מיניות ומוחצנת. הקצינים שוחטים בסכין את נשי ההרמון העירומות על רקע העיר הבוערת בעשן סמיך. הצבעים בציור עזים, בעוד האדום הוא הדומיננטי שביניהם.
הציור נמצא כיום במוזיאון הלובר שבפריז, והעתק שצייר האמן בשנת 1844 נמצא במוזיאון פילדלפיה לאמנות.
הלן הרון טאפט
הלן הרון "נלי" טאפט (באנגלית: Helen Herron "Nellie" Taft; 2 ביוני 1861 – 22 במאי 1943) הייתה אשת נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט והגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1909–1913.
ביוגרפיה.
הלן הייתה בתם הרביעית של הארייט קולינס (Harriet Collins) וג'ון וו. הרון (John W. Herron). הלן נולדה בסינסינטי שבמדינת אוהיו והתחנכה בבתי ספר פרטיים בעיר.
הלן פגשה את ויליאם טאפט במסיבה בגיל 18, הם התחברו מיד, וזמן קצר מאוחר יותר התאהבו. בני הזוג נישאו בשנת 1886.
הלן תמכה בקריירה הפוליטית של בעלה, עת התקדם מתפקיד שופט מדינתי לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית ומאוחר יותר בהיותו שופט מחוזי פדרלי.
בשנת 1900, עת מונה טאפט למושל הפיליפינים עברו לשם הלן ושלושת ילדיהם (רוברט, הלן, וצ'ארלס פלפס) יחד עם בעלה.
הלן נסעה עם בעלה ברחבי העולם בעת כהונתו כמזכיר המלחמה בשנת 1904.