בנובמבר 1966 כתב המוסד דו"ח מיוחד על טיהור הקומוניסטים באינדונזיה, בו תוארו ההיקף והאכזריות של מעשי הטבח. על אף זאת, ישראל ראתה באינדונזיה שותפה לגיטימית לקידום מטרות ביטחוניות, כלכליות ופוליטיות. המוסד ניהל מגעים עם המשטר הצבאי באינדונזיה להקמת פרויקטים מסחריים משותפים בתחומים שונים, כגון שמן, קופרה, נפט גולמי, כותנה ושיווק יהלומים. חלק מהסחורות הללו הועברו בין המדינות בתיווכן של חברות זרות.
המוסד ארגן ביקורים של משלחות אינדונזיות בישראל, ונציגי המוסד חזרו וביקרו באינדונזיה ונפגשו עם נציגי המשטר הצבאי. ביקורים אלה נשמרו בסוד. בישיבה של ועדת החוץ והביטחון ב-4 באפריל 1967, כשנה לאחר הטבח, אישר שר החוץ אבא אבן כי מתקיימים מגעים בין המדינות, וכחודש לאחר מכן נחתם הסכם סחר סודי עם צבא אינדונזיה לרכישת ציוד צבאי ומדים מישראל.
ב-19 בנובמבר 1969 נמנעה ישראל בהצבעה בדבר סיפוח איריאן המערבית לאינדונזיה.
בתחילת שנות ה-80 מכרה ישראל לאינדונזיה 30 מטוסי A-4 סקייהוק מעודפי חיל האוויר.
בעקבות החתימה על הסכמי אוסלו, ב-15 באוקטובר 1993 ביקר ראש ממשלת ישראל יצחק רבין באינדונזיה ונפגש עם נשיא אינדונזיה אז סוהארטו. בעקבות הביקור נפתחה המדינה לתיירות מישראל, אך לא פתחה נציגות רשמית בישראל. לאחר בחירתו של בנימין נתניהו לראשות הממשלה, הקיפאון המדיני והפסקת שיחות השלום, הפסיקה אינדונזיה מתן אישורי כניסה לתיירים מישראל ב-1997.
בשנת 2000, ביקר השר לפיתוח אזורי, שמעון פרס, במדינה.
במאה ה-21.
בשנת 2002, דיווח המכון למחקרי ביטחון לאומי כי ישראל סיפקה מזל"טים לצבא אינדונזיה.
בינואר 2005 נחת מטוס אל-על באינדונזיה ופרק 90 טונות של ציוד חירום לנפגעי הצונאמי באוקיינוס ההודי שאירע בדצמבר 2004.
באפריל 2006, שני דיפלומטים ישראלים ערכו ביקור רשמי באינדונזיה, סמנכ"ל אסיה במשרד החוץ, עמוס נדאי, ושגרירת ישראל בתאילנד, יעל רובינשטיין. השניים דנו, בין היתר, בכינון יחסים דיפלומטיים בין ישראל לאינדונזיה. באוקטובר 2006, הכריזה לראשונה התעשייה האווירית לישראל על הסכם גלוי לאספקת מל"טים לאינדונזיה.
עבד א-רחמן וחיד, נשיא אינדונזיה הרביעי, הביע רגשי כבוד כלפי העם היהודי ומדינת ישראל, וקרא להכיר בה, אף שביקר את מדיניותה כלפי הפלסטינים. וחיד ביקר מספר פעמים בישראל - בין היתר, באוקטובר 1994 ובמרץ 1997 במסגרת פעילותו בקרן פרס לשלום וכשהוענקה לו מדליה על שם יצחק רבין. ביוני 2003 ביקר שוב בישראל נפגש עם שר החוץ, סילבן שלום, ואמר כי אם יזכה בבחירות לנשיאות ארצו באוגוסט 2004, הוא יפעל לכינון יחסים דיפלומטיים מלאים עם ישראל.
במרץ 2016 מנעה ישראל את כניסת שרת החוץ של אינדונזיה לרמאללה, משום שסירבה לבקר גם בירושלים ולהיפגש עם גורמים בממשלת ישראל. באותה עת הצהירה סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי, כי ישראל מקיימת בפועל מגעים עם אינדונזיה וכי היה סיכום מראש שהופר על כך ששרת החוץ של אינדונזיה תבקר בירושלים.
בתחילת מאי 2018 דווח כי אינדונזיה עתידה להקל על ישראלים המבקשים ויזת תיירות למדינה, אך לאחר כשבועיים דווח על איסור כניסת ישראלים לאינדונזיה, בתגובה לפעילות ישראל בעזה. ישראל הודיעה כי בתגובה תאסור על כניסת תיירים אינדונזיים, אך בהמשך הודיעה על דחיית האיסור כמחווה של רצון טוב לרגל עיד אל-פיטר ועל בחינת הסוגיה מחדש. ביוני 2018 דווח כי בעקבות מאמצים דיפלומטיים שקטים בין שתי המדינות, יוסרו ההגבלות על כניסת תיירים ישראליים לאינדונזיה, כמו כן גם על כניסת תיירים אינדונזיים לישראל, וכי למעשה אזרחי כל אחת מן המדינות יוכלו לבקר בחופשיות במדינה השנייה, לאחר הוצאת ויזה אליה.
בסוף 2021, העיתונאי ברק רביד דיווח כי מזכיר המדינה של ארצות הברית אנתוני בלינקן דן עם ממשלת אינדונזיה על האפשרות לנורמליזציה ביחסיה עם מדינת ישראל, כחלק מהסכמי אברהם.
בינואר 2022, לציון יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, נפתחה תערוכה של "יד ושם" בבית הכנסת "שער השמיים" בסולאווסי.
קשרי מסחר.
באפריל 1955 נערכה וועידת באנדונג באינדונזיה, ועידת מדינות אסיה ואפריקה. אך כבר בינואר 1955 הודיעה אינדונזיה שישראל לא תוזמן, בלחץ מדינות ערב.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הגיעה היקף הסחר בין המדינות לכ-100 מיליון דולר בשנה. ישראל מייצאת לאינדונזיה טכנולוגיות חקלאיות, תשתיות תקשורת, ציוד תעשייתי, כימיקלים, מוצרי צריכה, וציוד ביטחוני (למרות אמברגו אמריקני שהיה בתוקף באותן השנים).
בדצמבר 1999, נפגש שר התעשייה והמסחר רן כהן עם עמיתו האינדונזי ודן על פתיחת נציגויות מסחריות. זמן קצר אחר כך פתחה אינדונזיה ברבת עמון משרד אינטרסים כלכלי, שמטפל בקשרים עם ישראל, בשיתוף איגודי לשכות המסחר של שתי המדינות. במאי 2000 הגיעה לישראל משלחת של איגוד לשכות המסחר האינדונזי. אך בעקבות אירועי האינתיפדה השנייה הפסיקה אינדונזיה הנפקת ויזות לאנשי עסקים ישראלים. שנה אחר כך חודשו קשרי המסחר.
בשנת 2006 רכשה משפחת סמפורנה מאינדונזיה, מהמשפחות העשירות בדרום מזרח אסיה, באמצעות חברת החזקות סינגפורית שבשליטתה 20% ממניות קבוצת הביטוח והפיננסים הישראלית הראל השקעות, והצטרפה לגרעין השליטה בחברה.
בשנת 2007, נבחרה חברת אורמת טכנולוגיות מישראל לספק ציוד בסכום של כ-300 מיליון דולר, לפרויקט להקמת תחנת כוח לייצור חשמל מאנרגיה גאותרמית באינדונזיה, תחנה שהיא הגדולה ביותר שהוקמה אי פעם בטכנולוגיה זו. אורמת שותפה גם בהכנסות ממכירת החשמל בפרויקט בהיקף של 200 מיליון דולר בשנה. תחנת הכוח החלה לפעול בתפוקה מלאה בשנת 2017.
בשנת 2009 הוקמה לשכת מסחר ישראל-אינדונזיה. מיד עם הקמתה פעלה הלשכה על חיזוק שיתוף הפעולה המסחרי בתחום החקלאות בין המדינות.
בשנת 2015 דווח שאינדונזיה מנהלת יחסי סחר עם ישראל, שהיקפם בשנת 2015 הסתכם ביותר מ-195 מיליון דולר.
סדרת הצוללות אריהנט
סדרת הצוללות אריהנט (בסנסקריט: अरिहंत, פירוש: "קוטלת האויבים"), היא סדרה של צוללות טילים בליסטיים בעלות הנעה גרעינית המפותחת ונבנית עבור חיל הים ההודי. צוללת הדגל של הסדרה היא  "INS Arihant" אשר החלה ניסויים בים בדצמבר 2014.
הספינות פותחו תחת פרויקט ATV (ראשי תיבות של Advanced Technology Vessel), עם תקציב של 2.9 מיליארד דולר לתכנון צוללת גרעינית.
INS Arihant היא צוללת הטילים הבליסטיים הראשונה
שנבנתה על ידי מדינה שאינה חברה קבועה במועצת הביטחון.
בניית הצוללת השנייה תוכננה להסתיים בסוף 2016.
תיאור.
צוללות מסדרת אריהנט הם צוללות גרעיניות הנושאות ומשגרות טילים בליסטיים, שפותחו תחת פרויקט ATV.
הן הצוללות הגרעיניות הראשונות שפותחו בהודו.
צוללות מסוג אריהנט הן באורך של 112 מטרים, ברוחב (Beam) של 15 מטרים ובשוקע של 10 מטרים. הן בעלות עומק צלילה של 300 מטרים ונושאות צוות של 95 איש.
לצוללת מדחף בעל 7 להבים המונע על ידי כור לחץ-מים בעל הספק של 83MW. הן מסוגלות להגיע למהירות של 12-15 קשר (22-28 קמ"ש) על פני המים ו-24 קשר (44 קמ"ש) בעת צלילה.
לצוללות 4 כני שיגור והן נושאות עד 12 טילי K-15 סגאריקה בעלי ראש נפץ יחיד כל אחד (בעלי טווח של 750 ק"מ), או 4 טילי K-4 (עם טווח של 3,500 ק"מ).
תחרות יופי
תחרות יופי היא תחרות המתמקדת בשיפוט ודירוג מתמודדים לפי מראה חיצוני.
למרות שבאופן מסורתי עוסקת תחרות יופי ביופי חיצוני, ישנן תחרויות יופי שהתפתחו עם השנים, בהן נבחנת גם אישיותם של המתמודדים, ואינטליגנציה. תחרות יופי מורכבת בדרך כלל ממספר שלבים ובהם תחרות שמלות ערב, תחרות בגדי ים, ושלב שבו מתמודדים צריכים לענות על שאלות ששופטי התחרות שואלים אותם.
המונח תחרות יופי מתייחס לרוב לתחרות בו מתמודדות נערות ונשים צעירות. עם זאת ישנם סוגי תחרויות יופי מיוחדות כמו תחרות יופי לגברים, לנשים נשואות ועוד. זוכה בתחרויות יופי מכונה בדרך כלל "מלכת יופי".
התחרות הראשונה נערכה בבלגיה בשנת 1888. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 החלו להתקיים תחרויות ארציות (למשל מיס לוקסמבורג בשנת 1927).
תחרויות היופי הבינלאומיות המובילות בעולם הן מיס תבל ומיס עולם, ולאחריהן מיס אירופה. ברוב מדינות העולם נערכות תחרויות יופי, כאשר הזוכים בחלק מהתחרויות, נשלחים לייצג את מדינתם בתחרויות יופי בינלאומיות.
בישראל נערכו תחרות היופי רבות, כאשר התחרות הלאומית והמובילה היא מלכת היופי.
ביקורת.
תחרויות יופי זכו לביקורות רבות במהלך השנים. ארגונים פמיניסטיים דיברו על כך שתחרויות יופי מחזקות את הרעיון על פיו נשים צריכות להישפט על פי מראן החיצוני וכי מהותה של האישה היא להיראות יפה ומושכת. כמו כן, יש הטוענים שתחרויות יופי גורמות לבנות להתעסק יתר על המידה בתחומים של אופנה, ביגוד וקוסמטיקה. בין הביקורות הנוספות שעולות על התחרויות אלו שהם מתיימרות לתת ציונים מדויקים על יופי שאמור להיות עניין של טעם אישי התלוי בעיני המתבונן.
שרה באנט-וייזר חקרה את הקשר בין תחרות יופי והזהות הלאומית והשפעת התחרות על התרבות.
גמר גביע אירופה לאלופות 1973
גמר גביע אירופה לאלופות 1973 התקיים באצטדיון הכוכב האדום בבלגרד, יוגוסלביה ב-30 במאי 1973, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא אייאקס אמסטרדם ההולנדית, שניצחה במשחק יובנטוס האיטלקית בתוצאה 1-0. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-18 של גביע אירופה לאלופות.