טלפונים ציבוריים רבים פועלים באמצעות כרטיס חיוג; את הכרטיס יש להכניס לחריץ המיועד לכך, וההתקן קורא את הכרטיס ומעדכן את יתרת השיחות לפי הצורך. לכרטיסי חיוג אחרים אין פס מגנטי או שבב חכם המאפשר קריאתו, אלא קוד מספרי מודפס, שהמשתמש צריך להקיש קודם ביצוע שיחה. החיוג באמצעות כרטיסי חיוג אלו אפשרי גם בטלפונים רגילים.
חברות הטלקומוניקציה מצאו בכרטיסי החיוג שווקים חדשים: כרטיסי החיוג פונים לקהל משתמשים חדש, שמסיבות שונות מעדיף להשתמש בכרטיסי חיוג משולמים מראש. מדובר בצעירים, אנשים שאינם יכולים להרשות לעצמם להחזיק בטלפון נייד או בטלפון קווי, תיירים ואפילו אסירים שעושים שימוש רב בכרטיסי חיוג מהכלא.
אחד החסרונות הגדולים של כרטיסים אלה הוא הצורך במערך הפצה שגם חשוף לגנבות של כרטיסים. לכן, בדרך כלל, מחירה של דקת שיחה בכרטיס חיוג משולם מראש יהיה יקר יותר מאותה הדקה בדיוק עבור מנוי קבוע של רשת הטלפונים.
בנוסף, השקיעו חברות התקשורת בהדפסת פרסום על גב הכרטיס והצגת דיוקני כוכבים, עבודות אומנות וצילומים כדי לשפר את מראהו. מנהג זה, יחד עם אפיונו החד פעמי של הכרטיסים (דבר אשר עודד את הצרכנים לקנות מספר כרטיסים), הוביל לתחביב של איסוף כרטיסי החיוג.
מחירי יחידת שיחה בכרטיס החיוג מגוונים ומשתנים ממדינה למדינה, בהתאם להחלטת החברה המייצרת והמפעילה. בארצות הברית ניתן לרכוש כרטיסי חיוג בחנויות מסחריות כגון וולמארט המוכרת בין השאר כרטיסי חיוג נטענים בחמשה סנטים לדקת שיחה. בישראל ניתן לקנות כרטיסי חיוג בין השאר ברשת חנויות "בזקסטור" של חברת התקשורת בזק ובסניפי הדואר של דואר ישראל ובאתר האינטרנט שלה. מחיר דקת שיחה בכרטיס החיוג נע בין חצי שקל ל-65 אגורות, נכון לפברואר 2006.
כרטיס החיוג בישראל.
בישראל היו בשימוש מספר כרטיסי חיוג. גם לאחר שהשימוש בהם פחת, היו נשמרים הטלכרטים כפריט אספני ונוסטלגי.
טלכרט.
כרטיס החיוג שפותח לשימוש בטלפונים ציבוריים בישראל קרוי "טלכרט" (קיצור של המילים "טלפון" ו-"כרטיס").
ב-1988 בזק החלה בניסויי שדה של הטלפונים עם הכרטיס. הוא נכנס לשירות ב-1990 עם הסלוגן "אין כיס בלי כרטיס" והחליף את אסימוני הטלפונים הציבוריים.
יתרת השיחות נרשמה בכרטיס באמצעות צריבה הולוגרפית. נמכרו כרטיסים עם 20, 50 ו-120 יחידות (בתחילה גם 10, ו-240 עם כרטיס דו-צדדי).
בשנת 2007 הופסקו המכירות של הכרטיס עקב סיום פעולתו של מפעל Landis &amp; Gyr בשווייץ שיצר את הכרטיסים הללו. המכשירים הקיימים בישראל עדיין תומכים בכרטיס, אך לא ניתן לרוכשו. במקומו נמכרים כרטיסי הבזקכרט והטלכרט החדש המבוססים על הקשת קוד סודי לאחר חיוג למספר גישה.
בזקכרט.
בזקכרט הוא כרטיס החיוג היחיד המשווק על ידי חברת בזק כיום ומאפשר חיוג מכל טלפון שאינו סלולרי, ובפרט מטלפונים מחו"ל.
את כרטיס הבזקכרט ניתן לטעון בסכום מסוים מראש, או לשלם את מחיר השיחות ידי חשבון שהוגדר מראש.
בפועל, ניתן לחייג תוך הקשת מספר הכרטיס וקוד אישי, כלומר, ללא צורך בכרטיס הפלסטיק.
השירות, שהיווה תחליף נוח לכרטיס הטלכרט, זכה לפופולריות גבוהה בעבר, ולמעלה ממיליון כרטיסים נמכרו. השימוש בטלפון הסלולרי מדגם "מנגו" (אשר החיוג ממנו, לבד ממספר בודד, חייב שימוש בבזקכרט) אף הוסיף לו משתמשים. הופעת מכשירים סלולריים חדשים הובילה לצניחה חדה בשימוש בשירות, וכך, רק 75 אלף ממנויי השירות השתמשו בו בין מרץ ליוני 2004. עקב כך, החליטה חברת בזק לבטל את השירות, החלטה שאושרה על ידי שר התקשורת דאז, אהוד אולמרט.
ביטול הכרטיס הוביל לביקורת, בטענה שהחברה פוגעת בשכבות החלשות בכך שהיא כופה עליהן מעבר לאמצעי תקשורת יקרים יותר. כך, למשל, פנה חבר הכנסת משה גפני בשאילתה לדליה איציק, בהיותה שרת התקשורת: .
גם עלי מוהר הקדיש את אחד מטוריו לפרידה מכרטיס זה.
בזק הפכה את החלטתה בהתאם לדרישתה של איציק, שראתה בשירות כבעל חשיבות חברתית, ושעל כן אין לבטלו מתוך מניעים כלכליים בלבד.
חברות נוספות מציעות כרטיסים אחרים, כגון: כשר כארד של נטוויז'ן, שהוא כרטיס אשר קיבל את אישור ועדת הרבנים לענייני תקשורת; הום קארד של ברק 013, אשר משמש לחיוג בינלאומי, ועוד.
כרטיסי חיוג בבתי סוהר.
כרטיסי החיוג נמצאים בשימוש בבתי הסוהר מזה שנים רבות. בתחילה הופעלה מערכת המבוססת על כרטיסי הטלכרט של בזק. בשנת 2008, לאחר סגירת מפעל Landis &amp; Gyr, הוחלפו כרטיסי הטלכרט הישנים בכרטיסי "טלכרט חדש" אשר לא עובדים בטלפונים ציבוריים רגילים.
החל משנת 2013, המערכת של בזק הוחלפה על ידי השב"ס במערכת חדשה שנקראת שחף, מבית חברת בינת, המבוססת על טלפוניית VoIP, ומאפשרת תכונות ביטחוניות חדשניות.
עם החלפת המערכת הוחלפו גם כרטיסי החיוג, וכעת נמכרים כרטיסים במחיר 50 שקלים. עלות דקת שיחה לאסיר היא 14 אגורות.
טלכרט
יולנדס פוסטן
הקנטונים של שווייץ
עשרים ושישה הקנטונים של שווייץ הם המדינות המרכיבות את הקונפדרציה של שווייץ. במשך ההיסטוריה ועד אמצע המאה ה-19, היה כל קנטון מדינה ריבונית עם גבולות, עם צבא ועם מטבע משלה, עד שהמבנה הנוכחי אומץ ב-1848.
היסטוריה.
במאה ה-16 הכיל האיחוד השווייצרי שלוש עשרה מדינות שונות. מדינות אלו נקראו "קנטונים". הם התחלקו לשני סוגים: שישה קנטונים כפריים (או "קנטוני יער") ושבעה עירוניים. אמנם רשמית היו הקנטונים חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, אולם הם הפכו לכמעט עצמאיים כשהשווייצרים הביסו את הקיסר מקסימיליאן ב-1499.
ששת הקנטונים הכפריים היו רפובליקות דמוקרטיות, ואילו שבעת הקנטונים העירוניים הונהגו בידי מועצות עירוניות. מועצות אלו נשלטו על ידי אוליגרכים. בין הקנטונים העירוניים ניתן למנות את ציריך, ברן ובזל.
תפקוד וסמכויות.
לכל קנטון חוקה, פרלמנט, ממשלה ובתי משפט. גודלם של הפרלמנטים נע בין חמישים ושמונה למאתיים מושבים. ממשלות הקנטונים כוללות חמישה או שבעה חברים, מספר שמשתנה מקנטון לקנטון.
כל הנושאים שאינם בסמכותה הבלעדית של הממשלה הפדרלית של האיחוד השווייצרי לפי החוקה תלויים בהחלטת הקנטון. גודלי הקנטונים שונים זה מזה בצורה קיצונית, בין 37 ל-7,105 קמ"ר, ובין 14,900 ל-1,244,400 נפש.
דמוקרטיה ישירה מונהגת כיום בשני קנטונים, אפנצל אינר-רודן וגלרוס. בקנטונים אלה מתקבלות ההחלטות באספה כללית של התושבים, אשר נערכת פעם בשנה בכיכר המרכזית של עיר הבירה. אירוע זה נקרא בגרמנית "לנדסגמיינדה".
בכל שאר הקנטונים מונהגת דמוקרטיה פרלמנטרית. מאז יצירת הקנטון ז'ורה ב-1978 לא הוגדרו קנטונים חדשים. לפי חוקת 1999, מספרם הרשמי של הקנטונים הוא עשרים וששה, אך מספר המדינות הרלוונטי לבחירות לפרלמנט הוא עשרים ושלושה. הקנטונים אונטרוולדן, אפנצל ובזל מחולקים לשני חצאי קנטונים. אונטרוולדן מחולק לאובוולדן ונידוולדן, אפנצל מחולק לאפנצל אינר-רודן ואפנצל אוסר-רודן ובזל מחולק לבזל-שטאדט ובזל-לנדשאפט.
רשימת הקנטונים.
בטבלה נמנים כל הקנטונים לפי שנת יצירתם בסדר יורד.
קנטון
קנטונים בשווייץ
אורנה אנג'ל
אורנה אנג'ל (נולדה ב-29 ביולי 1962) היא אדריכלית, פעילה פוליטית ופעילה סביבתית ישראלית. שימשה כיועצת של ראש הממשלה אהוד ברק. מחזיקה בשיא הכהונה הקצרה בתולדות הכנסת כשבשנת 2006 כיהנה, במשך שבעה ימים בלבד, כחברת כנסת מטעם מפלגת העבודה. בנוסף שימשה מנכ"לית אוצר מפעלי ים, החברה המנהלת את מתחם נמל תל אביב.
ביוגרפיה.
אנג'ל נולדה בירושלים, בתם של דוד ורוזה גרינשטיין. את שירותה הצבאי עשתה כשרטטת בסיירת מטכ"ל, ולאחר מכן סיימה לימודי תואר ראשון בעיצוב סביבתי בבצלאל ולימודי תואר שני באדריכלות בטכניון. שימשה כסגנית מתכנן מחוז ירושלים במשרד הפנים ועמדה בראש משרד פרטי עד כניסתה לפוליטיקה.
בשנת 1999 הוזמנה על ידי אהוד ברק לעמוד בראש עמותת "ברק לראשות הממשלה". לאחר בחירתו מונתה ליועצת בכירה במשרד ראש הממשלה. במסגרת התפקיד הייתה אחראית בפועל על הרשות למלחמה בסמים, הרשות למעמד האשה והלשכות האזוריות של משרד ראש הממשלה. היא התפטרה מלשכת ראש הממשלה לקראת הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001.
היא התמודדה ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-16 ומוקמה במקום ה-29. לאחר התפטרותה של ח"כ סופה לנדבר, אנג'ל נכנסה במקומה לכנסת ב-8 בפברואר 2006. כעבור שבעה ימים בחרה להתפטר בשל ניגוד עניינים בהיותה מנכ"ל חברה ממשלתית. אנג'ל היא הח"כ שכיהן בכנסת בתקופה הקצרה ביותר, למשך שבעה ימים (לתקופה קצרה, שברה רות וסרמן-לנדה את שיאה, בשלהי הכנסת ה-23, אך בהמשך חזרה לנדה לכנסת ועל כן אנג'ל שומרת על השיא). בבחירות לכנסת ה-17 מוקמה במקום בלתי ריאלי ברשימת העבודה.
בשנים 2001–2007 שימשה אנג'ל מנכ"לית החברה הממשלתית-עירונית "אוצר מפעלי ים", המנהלת את נמל תל אביב. ב-15 בספטמבר 2007 מונתה לסמנכ"לית בחברת "שיכון ובינוי", שבשליטת שרי אריסון. ובשנת 2011 נאלצה לעזוב את תפקידה ומונתה לדירקטורית בתעשייה האווירית. כמו כן משמשת כדירקטורית בחברת שפע ימים. בשנת 2014 הייתה בין מקימי מפלגת "כולנו", בראשות משה כחלון, ובשנת 2018 בין מקימי מפלגת "אחי ישראלי", בראשה עמדה עדינה בר-שלום. לאחר כמה חודשים עזבה אנג׳ל את המפלגה. בשנת 2015 השתתפה כחברת פאנל בתוכנית האקטואליה "הפטריוטים" בערוץ 20. נכון ל-2018 משמשת גם כיו"ר ועדת ביקורת של המוסד לביטוח לאומי במסגרת מועצת הביטוח הלאומי ה-15. כתבות על התנהלותו העסקית והפיננסית הבעייתית של בעלה לשעבר שרון בר קושרות לכאורה את אורנה אנג׳ל וקשריה הפוליטיים והחברתיים לעסקיו של בר כמי ששימשה עבורו מקדמת מוניטין.
חיים אישיים.