אלן, סוכנת הבית (פלורה רובסון), מספרת ללוקווד שהוא ראה את הרוח של קאתי ארנשו, אהבתו הגדולה של היתקליף, שמתה לפני שנים. לוקווד אומר שהוא אינו מאמין ברוחות, היא עונה שהוא אולי יאמין כשישמע את סיפורה של קאתי. וכך בפלאשבק ארוך נפתח סיפור העלילה העיקרי.
העלילה חוזרת לתקופה ארבעים שנה לפני כן. מר ארנשו (ססיל קלאוויי) מוצא ילד עזובי ברחוב, הוא קורא לו היתקליף ולוקח אותו לביתו שיגדל עם שני ילדיו, קאתי והינדלי. קאתי והתקליף מתיידדים ומתקרבים מאוד, אבל הינדלי מתייחס אליו כאל מנודה, במיוחד אחרי מותו של מר ארנשו. כעשר שנים אחר כך, היתקליף וקאתי (מרל אוברון) הבוגרים מתאהבים ונפגשים במקום מסתור משלהם, פניסטון קראג. הינדלי (יו ויליאמס) שהופך להיות הולל ועריץ, ממשיך לשנוא את היתקליף. לילה אחד כשקאתי והתקליף נמצאים בחוץ הם שומעים מוזיקה, ומבינים שהיא מגיעה משכניהם משפחת לינטון, שבביתם נערכת מסיבה. השניים מתגנבים לבית, ומטפסים על הגדר, אבל הכלבים משגיחים בהם, קתרין נופלת ונפצעת והיתקליף נאלץ לעזוב אותה בהשגחת משפחת לינטון. הוא זועם בחשש שקאתי תהיה מוקסמת מהזוהר והעושר שבחיי משפחת לינטון, הוא מקלל אותם ומאשים אותם בפציעתה של קאתי.
חודשים אחדים אחר כך קאתי החלימה כליל אבל עדיין מתגוררת בבית לינטון. אדגר לינטון (דייוויד ניבן) מתאהב בקאתי, ועד מהרה מציע לה נישואים. אחרי שאדגר מחזיר אותה לאנקת גבהים, היא מספרת לאלן מה שקרה. אלן מזכירה לה את היתקליף, אבל קאתי אומרת שנישואים להיתקליף ישפילו אותה. היתקליף שומע את דבריה ועוזב את הבית. קאתי שמגלה שהוא שמע אותה, נתקפת ברגשות אשמה ויוצאת אחריו לתוך סערה. אדגר מוצא אותה ומטפל בה שוב עד להחלמתה, ואחרי כן הם מתחתנים.
היתקליף, שחשבו שהוא נעלם לעד, חוזר אחרי שנתיים כשהוא עשיר ונראה כג'נטלמן. הוא עידן את מראהו ואת נימוסיו כדי להרשים את קאתי וגם להקניט אותה. התקליף קונה בסתר את "אנקת גבהים" מהינדלי, שהפך לאלכוהוליסט. כדי להרגיז את קאתי עוד יותר, הוא מתחיל לחזר אחרי אחותו הצעירה של אדגר, איזבלה (ג'רלדין פיצג'רלד), ולבסוף נושא אותה לאישה. קאתי שבורת הלב, נופלת למשכב ונוטה למות. בניגוד לרצונה של איזבלה, המפוכחת והמרירה, התקליף ממהר להיות לצדה של קאתי הגוססת, והיא מתה בזרועותיו.
העלילה חוזרת לזמן הווה, כשאלן מסיימת את סיפורה. רופא המשפחה ד"ר קנת' (דונלד קריספ) מתפרץ לחדר ואומר שהוא כנראה משוגע, כי זה עתה ראה את היתקליף הולך בשלג כשהוא מחבק אישה. אלן קוראת "זאת הייתה קאתי!" וד"ר קנת' עונה "איני יודע מי היא הייתה". הוא מספר להם שאז הוא הושלך מעל הסוס שלו. כשהוא התקרב הוא מצא את התקליף שוכב בשלג. האישה נעלמה ולא היה לה זכר, רק עקבותיו של היתקליף נראו בשלג. לוקווד שואל "האם הוא מת?" וד"ר קנת' מהנהנן. אבל אלן אומרת "לא, הוא לא מת, ד"ר קנת'. והוא אינו לבד. הוא איתה, החיים שלהם רק התחילו".
בסצנת הסיום נראים רוחותיהם של היתקליף הולכים בשלג, על גבי התמונה של פניסטון קראג.
הבדלים בין הסרט לרומן.
בסרט לא מוזכרים בתה של קאתי ובנו של היתקליף. לשניהם חלק חשוב בעלילת הרומן. בסרט אין ילדים לא להיתקליף ולא לקאתי. איזבלה אינה עוזבת את היתקליף, וגם אינה מתה, שלא כמו ברומן שבו היא מצליחה להימלט ממנו ואחר כך מתה. במקום זאת היא נשארת ב"אנקת גבהים" כאשתו של היתקליף גם בזמן ביקורו של לוקווד.
הפקה.
הפרויקט יועד מלכתחילה לקדם את הקריירה של מרל אוברון שהייתה באותה עת חתומה על חוזה עם גולדווין. עם זאת כאשר לוהק לורנס אוליבייה לתפקיד היתקליף, רצתה ויוויאן לי לשחק בתפקיד הראשי לצד מי שהיה אז המאהב שלה, ולימים בעלה. מנהלי האולפן חששו לתת את התפקיד לשחקנית שאינה מוכרת בארצות הברית, והציעו לה לגלם את דמותה של איזבלה. היא סרבה, וג'רלדין פיצג'רלד לוהקה לתפקיד. באותה שנה קיבלה לי את התפקיד הראשי בסרט "חלף עם הרוח" עליו זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. מרל אוברון לא הייתה מועמדת לאוסקר על הופעתה בסרט.
הסרט מדורג במקום ה-73 ברשימת מאה שנים... מאה סרטים של מכון הסרטים האמריקאי, ובמקום ה-15 ברשימת הסרטים "מאה שנים... מאה תשוקות".
דרלינג (סרט)
דרלינג (באנגלית: Darling) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1965 בבימויו של ג'ון שלזינגר עם ג'ולי כריסטי, דירק בוגרד ולורנס הארווי בתפקידים הראשיים.
זה סרטה השני של כריסטי בבימויו של שלזינגר. הראשון היה "בילי בדאי" (1963) והשלישי היה "הרחק מן ההמון הסוער" (1967).
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר: ג'ולי כריסטי זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וכן זכה הסרט בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
הסרט זכה גם בארבעה פרסי באפטא לקולנוע: השחקן הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר (דירק בוגרד וג'ולי כריסטי), התסריט והעיצוב האמנותי. נוסף לכך הוא זכה במועמדויות ופרסים נוספים רבים.
ב-1999 הוא נבחר על ידי מכון הסרטים הבריטי כאחד ממאה הסרטים הבריטים הגדולים של המאה ה-20.
תקציר העלילה.
דיאנה סקוט (ג'ולי כריסטי) היא דוגמנית צעירה ומשועממת הרוצה לפרוץ ולהצליח בעולם השעשועים אך היא תקועה בנישואי בוסר עם בעל עצלן ומשעמם. יום אחד היא מתראיינת ברחוב על ידי כתב הטלוויזיה רוברט גולד (דירק בוגרד). רוברט נשוי ואב לשני ילדים רוצה גם הוא ריגושים בחייו. בין השניים מתפתח רומן אהבה והם עוברים לגור ביחד לאחר שרוברט נפרד מאשתו וילדיו.
דרך רוברט היא מתוודעת לחוג החברה הגבוהה, משתתפת כנערת הגרלה בנשף צדקה לרעבים באפריקה באירוע בו כולם זוללים סובאים ומהמרים. באירוע זה היא פוגעת במיילס ברנד (לורנס הארווי) מנהל שיווק של מפעל גדול לזכוכית ורודף נשים. הוא ההפך מרוברט. בעוד שרוברט הוא אדם משכיל המתעמק בעבודתו העיתונאית ומשאיר אותה משועממת, מיילס מקסים אותה בחיזוריו. יחסיה עם רוברט מתערערים לאחר שהיא נכנסת להריון ממנו ועוברת הפלה.
מיילס לוקח אותה לפריז, מראה לה את נפלאות העיר ומשתף אותה במסיבת חשק. לאחר שהיא חוזרת ללונדון היא נפגשת עם רוברט שמכנה אותה זונה ועוזב אותה.
צלם הומוסקסואל (רולנד קוראם) מצלם סדרת תמונות מוצלחות שלה ומיילס משכנע את הנהלת המפעל לבחור בה בתור שחקנית בסרט פרסומת של החברה המצולם באיטליה.
הצילומים נערכים בארמון מפואר של הנסיך צ'זארה דה לה רומיטה (חוסה לואיס דה וילאלונגה). הנסיך הוא אלמן עם שבעה ילדים שהגדול מביניהם הוא בגילה של דיאנה.
הנסיך מציע לה נישואים ואחרי התלבטות היא מסכימה. החתונה מתפרסמת בכל אמצעי התקשורת ודיאנה זוכת לתואר "הנסיכה".
דיאנה משתעממת בארמון הגדולה כשהיא מוקפת משרתים ובעלה נעדר משם לרגל עסקיו. היא יוצרת קשר עם רוברט ומגיעה ללונדון. הם שוכבים ביחד והיא מודיעה לו שהחליטה לא לחזור לאיטליה. רוברט מזמין לה כרטיס טיסה לרומא, מסיע אותה בכוח לשדה התעופה ושם נפרד ממנה.
וולוו 144
וולוו 144, (Volvo 144) היא מכונית סלון קומפקטית, יוצרה בשוודיה על ידי יצרנית הרכב וולוו, בין השנים 1966–1974,
בנוסף לייצור בשוודיה, דגם "וולוו 144" הורכב ב-בלגיה, קנדה, אוסטרליה, מלזיה ו-דרום אפריקה.
סך הכל יוצרו 523,808 יחידות.
היסטוריה.
בתחילת שנות ה-70 נערכה מסיבת עיתונאים במפעלי וולוו בשוודיה, בה חשפה וולוו את סדרה 144 החדשה שהפכה להיות המכונית הראשונה של וולוו שממנה נמכרו יותר ממיליון רכבים. סדרה 140 החדשה של וולוו הייתה גם הדגם שאחראי לקפיצת המדרגה שעשתה החברה והפיכתה מיצרנית רכב קטנה יחסית ליצרנית המזוהה עם היצרניות הגדולות באירופה, ובמשך 8 השנים הראשונות יוצרו לא פחות מ-1.25 מיליון מדגמי ה-140. הדגם שווק בתצורות מרכב סדאן, סטיישן וקופה, כאשר גרסת הסדאן הייתה הפופולרית ביותר וממנה נמכרו 523,808 רכבים, והקדימה את דגם הקופה (142) עם 412,986 רכבים ודגם הסטיישן (145) עם 268,317 רכבים.
כאשר פירוש השם 144 לדוגמה היה: 1= סדרת הדגם (100), 4 = מספר הצילינדרים במנוע, 4= מספר הדלתות ( סאדן במקרה הזה). בשלב הראשון עלו לכביש דגמי וולוו 144, כאשר שנה מאוחר יותר הצטרפה גם וולוו 142 (קופה). ב-1968 החלו לעלות לכביש דגמי הסטיישן (145) וב-1969 הוצגה גם וולוו 164 שהייתה מצוידת במנוע 6 צילינדרים, בסיס גלגלים ארוך ב-10 ס"מ ותא נוסעים יוקרתי יותר.
סדרה 144 החדשה שהחליפה את וולוו אמזון, הציעה מידות גדולות יותר אך שמרה על מחיר דומה, מה שהבטיח ביקוש גבוה לדגם. הדור החדש הציג גם קפיצת דרך מרשימה בבטיחות (4 בלמי דיסק) ובנוחות ויועד לארבעה או חמישה נוסעים בהתאם לדגם. ההבחנה בין שמות הדגמים נעשתה על ידי שם הדגם,
באוגוסט 1966 הציגה וולוו מכונית 4 דלתות חדשה בשם וולוו 144. היא ייצגה את תחילתה של סדרת דגמים חדשה לחלוטין, שעד שנת 1974 הייתה אחראית לדגמי הייצור ההמוני של וולוו.
עיצובה של ה-144 היה ממש נצחי, וההוכחה לכך היא העובדה שמכונית זו, בעיצוב מפותח יותר, נמכרה עדיין בהצלחה בתחילת שנות ה-90. התכונות שאפיינו מכונית זו כללו שטחי זכוכית גדולים ושלושה חלונות צד.
ה-144 הייתה מכונית מרווחת מאוד עם תא מטען גדול. הוולוו 144 כללה גם מאפייני בטיחות חדשים רבים. בנוסף למרכב עם אזורי ספיגת אנרגיה מלפנים ומאחור, הייתה לה גם מערכת בלימה ייחודית שבה כל מעגל בלימה פעל על שלושה גלגלים. הבלמים בכל ארבעת הגלגלים היו בלמי דיסק. בתא הנוסעים לא היו חלקים בולטים, והיא כללה חגורות בטיחות לנהג ולנוסע הקדמי.
הרכבת כל שלושת הדגמים הייתה בשוודיה, בלגיה, קנדה, אוסטרליה ומלזיה.
וולוו 144 בישראל.