תהליך לבלנק הפך לאופן הייצור המרכזי בתחילת המאה ה-19, אולם עלותם הגבוהה של חומרי הגלם והזיהום שיצר ובפרט פליטת אדי חומצת מימן כלורית המריצו חיפוש תהליך חלופי. כבר ב-1811 גילה אוגוסטן ז'אן פרנל כי בעבוע פחמן דו-חמצני דרך מי ים שהומסה בהם אמוניה הביאה לשקיעת סודה לשתייה - התגובה המרכזית בתהליך סלווה, אך פרנל לא פרסם את הגילוי. ניסיון להפוך את התגובה ליישומית מתועד בפטנט בריטי משנת 1834.
בשנת 1861 הכימאי התעשייתי ארנט סולווה (Ernest Solvay), החל לחקור את הבעיה כנראה בלא הכרה של רוב המחקר הקודם בתחום. הפתרון שמצא סולווה: מגדל ספיחת גז בגובה 24 מטרים בו בעבע פחמן דו-חמצני דרך זרם יורד של מי ים ומחזור של האמוניה הדרושה לתגובה הוכח כיעיל. המפעל הראשון לייצור נתרן פחמתי בתהליך סולווה הוקם בבלגיה ב-1864 ובשנת 1874 הקים סולווה עם אחיו מפעל גדול יותר בננסי שבצרפת. באותה שנה נבנה מפעל דומה גם באנגליה ובשנת 1884 נתנו האחים סולווה זיכיון למפעל בארצות הברית.
התהליך.
בתהליך סולווה מעבירים פחמן דו-חמצני (CO2) דרך תמיסה מרוכזת של מלח בישול (NaCl) ואמוניה (NH3) התגובה להפקת סודה לשתייה:
formula_4
במפעל תמיסת מלח מועברת דרך שני מגדלים, בראשון מבעבעים לתוכה אמוניה המתמוססת בה ובמגדל השני מבעבעים את ה-CO2. האמוניה נחוצה משום שהיא יוצרת pH בסיסי ובסביבה בסיסית סודה לשתייה מסיסה פחות מ-NaCl ולכן תשקע כמוצק. בלי אמוניה התמיסה תהיה חומצית ולא יהיה ניתן להפריד ממנה סודה לשתייה.
האמוניה שנצרכה בשלב (1) ממוחזרת בשלב מאוחר יותר ומוחזרת לתחילת התהליך.
את הפחמן הדו-חמצני מפיקים בתהליך של פירוק בחום (calcination) של גיר (CaCO3), בטמפרטורה של 900-1100°C.
formula_5
לאחר שהסודה לשתייה מסוננת מתמיסת ה-NH4Cl שנוצרה בתגובה (1) משחזרים את האמוניה באמצעות תגובה עם הסידן החמצני CaO שנוצר בתגובה (2)
formula_6
האמוניה שנוצרה בשלב (3) מוזרמת למגדל התגובה הראשון כמגיב בתגובה (1), כך שתוצר הלוואי היחיד הוא המלח סידן כלורי (CaCl2) - חומר שיש לו שימושים תעשייתיים שונים, במיוחד כחומר למניעת קפיאת מים על כבישים. כמעט כל האמוניה משוחזרת כך שחומרי הגלם המסופקים באופן רציף הם רק תמיסת מלח בישול (NaCl) וגיר (CaCO3).
ניתן להוסיף לתהליך שלב בו הופכת הסודה לשתייה לנתרן פחמתי (Na2CO3) באמצעות חימום לטמפרטורות של 160-230°C.
formula_7
חיבור התגובות נותן את התהליך הכולל לייצור נתרן פחמתי:
formula_8
ה-CO2 הנוצר בשלב (4) מועבר חזרה לשלב (1).
פסולת.
נוסף לסידן הכלורי, מפעלי סודה לשתייה ונתרן פחמתי בשיטת סולווה יוצרים תוצרי לוואי אחרים שעלולים לפגוע בסביבה. ניצולת שלב (2) אינה מלאה כך שלא כל הגיר המסופק לשלב זה הופך לסידן חמצני (CaO) ועודפי הגיר מצטברים. בנוסף יש לטהר את תמיסת המלח (שמקורה במי ים) מיונים של מגנזיום וסידן, הוצאת היונים הללו מבוצעת על ידי השקעתם (כפחמות), וכך מצטברת פסולת נוספת שיש לסלק.
עכסן סנטה קטלינה
עכסן סנטה קטלינה (שם מדעי: "Crotalus catalinensis") הוא מין של עכסן קטן האנדמי לאי סנטה קטלינה שממזרח לחצי האי באחה קליפורניה. נחש זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
אורכו של הנחש עד 73 ס"מ והוא בעל פסים חומים על גוף בצבע קרם. הוא מוסווה היטב בתחום מחייתו המדברי (למרות הקרבה לים). אמצעי הזיהוי העיקרי שלו הוא שזנבו בניגוד לשאר העכסנים אינו מוקף ב"עכס" אלא מסתיים בקצה דק. כך הוא יכול לארוב בשקט לטרף ואף לרדוף אחריו בלי להשמיע צליל חשוד.
כשחוקרים ראו את זנב העכסן לראשונה הם חשבו שהוא מתבסס בעיקר על ציד ציפורים והזנב עוזר לו לארוב להם בשקט. אך מבדיקה של תכולת הקיבה התגלה ש70% ממזונו מורכב מעכברים קטנים (כמו מהמין Peromyscus slevini) וכן מלטאות. ציפורים כמעט ולא נמצאו בקיבתו.
הנחש מצוי בסכנה גדולה בטבע עקב תחום המחייה הקטן שלו וכן עקב הבאת מינים פולשים כמו חתולים טורפים. בטבע נותרו כנראה כ-100 פרטים.
פסולי ארבעת המינים
אפעוניים
אֶפעוניים (שם מדעי: "Ophichthidae") היא משפחה של דגי ים מסדרת הצלופחאים.
דגים אלה מגיעים מאורך של 5 ס"מ ל-2.3 מ'. הם בעלי גוף חלקלק דמוי נחש ובעלי לסתות הפונות מעלה ודומות למורנות בצורתם. אך הלסתות ארוכות יותר, צרות יותר ובעלי כמה זיזים מעל פיהם. הם מתחבאים בחול וחוטפים כל יצור קטן החולף לידם. חלק מהמינים מנהלים צייד אקטיבי וחופרים בחול בחיפוש אחר דגים קטנים וסרטנים.
הם חיים בימים רדודים טרופיים וחלקם אף עולים לנהרות. אחרים צוללים לעומק של עד 800 מ' מתחת למים ואולם הם קרובים תמיד לקרקעית.
כדי לא להיטרף חלק מהמינים מתחזים לנחשי ים ארסיים בצבעם והתנהגותם.
איבר-ז'וזף אנרי
אליפות ישראל באתלטיקה 2001
אליפות ישראל באתלטיקה ה-65 נערכה בין התאריכים 8 - 9 ביולי 2001 באצטדיון הדר יוסף.
היסטוריה אבולוציונית של החיים
ההיסטוריה האבולוציונית של החיים על פני כדור הארץ היא התהליך בו הופיעו והתפתחו צורות החיים על פני כדור הארץ, מהעבר הרחוק מאוד ועד ימינו. ישנן עדויות לכך שיצורים חיים כבר היו קיימים על פני כדור הארץ 4.1 מיליארדי שנים לפני זמננו, כ-500 מיליוני שנים בלבד לאחר היווצרו. הדמיון הגנטי בין כל היצורים החיים כיום מעיד על כך שיש להם אב קדמון משותף, שהתפתח בתהליך אבולוציוני. ההערכות הן שכחמישה מיליארד מיני יצורים חיים, יותר מ-99 אחוזים מהמינים שחיו אי פעם על כדור הארץ, נכחדו במהלך ההיסטוריה. לפי הערכות, מספר המינים החיים כיום על פני כדור הארץ עומד על כ-10 עד 14 מיליוני מינים, בעוד לכ-1.9 מיליונים מהם ניתן שם, ו-1.6 מיליונים מהם סווגו מדעית. לפי הערכה אחרת, שניתנה במאמר שפורסם במאי 2016, מספר המינים החיים כיום על פני כדור הארץ עומד על ביליארד (מיליון מיליארדים), כשרק אלפית האחוז מהם סווגו מדעית.
בין העדויות הוודאיות המוקדמות ביותר לחיים ניתן למנות גרפיט שסונתז לפני כ-3.7 מיליארדי שנים בתוך גופו של יצור חי, והתגלה במערב גרינלנד, ומצע חיידקים ומיקרואורגניזמים אחרים בן כ-3.48 מיליארדי שנים שהתגלה באבן חול במערב אוסטרליה. לפי מחקר שפורסם ב-2015, התגלו שרידי מיקרואורגניזמים שגילם עשוי להיות 4.28 מיליארדי שנים בנביעות הידרותרמיות בקרקעית האוקיינוס. אם הנתונים מדויקים, אזי היצורים החיים הראשונים הופיעו סמוך מאוד להיווצרותו של כדור הארץ, שהתרחשה, לפי ההערכות, ב-4.54 Ga (לפני כ-4.54 מיליארדי שנים), ולהיווצרותם של האוקיינוסים, שהתרחשה ב-4.4 Ga. הביולוג סטפן בלייר הדג'ס טוען שיש בנתונים אלה להעיד על כך שהחיים עשויים להיות נפוצים יחסית ביקום.
מצעי חיידקים וארכאונים היו הצורה הדומיננטית של החיים בארכאיקון, ובהם התרחשו שלבים חשובים רבים באבולוציה המוקדמת. התפתחות תהליך הפוטוסינתזה, ב-3.5 Ga, הביאה לעלייה דרסטית בכמות החמצן באטמוספירה, שגרמה לאסון החמצן שהתרחש ב-2.4 Ga. העדויות הראשונות לקיומם של האיקריוטים הן מ-2.4 Ga; אמנם ייתכן שהם התפתחו עוד לפני כן, אך העלייה בריכוז החמצן גרמה לעלייה חדה במגוון המינים שלהם, בעקבות התפתחות מנגנון צריכת החמצן. מאוחר יותר, ב-1.7 Ga, הופיעו הרב-תאיים הראשונים, כאשר התאים בהם הותאמו לביצוע תפקידים ספציפיים. לא ידוע כיצד בדיוק התפתחה הרבייה המינית, שהחליפה בייצורים מתקדמים יותר את הרבייה הא-מינית, ששימשה את החיידקים, הארכאונים והאיקריוטים הראשונים. היצורים הראשונים בעלי סימטריה דו-צדדית הופיעו ב-555 למ"ש.
צמחי היבשה הראשונים שנמצאו הם מ-450 למ"ש בקירוב, אם כי יש הטוענים שמיקרואורגניזמים שונים כבר אכלסו את הקרקע ב-2.7 Ga, ואפשרו לצמחים לאכלס אותה בפנרוזואיקון. בעלי החיים של האדיקר הופיעו בסוף הנאופרוטרוזואיקון, בזמן שבעלי החוליות הופיעו במפץ הקמבריוני, שהתרחש ב-525 למ"ש בקירוב.
בפרם, הסינאפסידה, שביניהם אבותיהם הקדומים של היונקים, היו נפוצים על פני כדור הארץ. רוב המינים מקבוצה זו נכחדו בהכחדת הפרם-טריאס. בתקופה שלאחר ההכחדה, בעלי-החוליות הנפוצים ביותר על כדור הארץ היו הארכוזאוריה, כאשר כמה מהם, הדינוזאורים, היו נפוצים מאוד בתקופות היורה והקרטיקון. לאחר שרוב ככל מיני הדינוזאורים הלא-מעופפים נכחדו בהכחדת הקרטיקון-פלאוגן, חלה התפתחות משמעותית בגודלם ובמגוונם של מיני היונקים.
היסטוריה מוקדמת של כדור הארץ.
רסיסי המטאוריטים המוקדמים ביותר שנמצאו נכון לשנת 2001 הם מ-5.45 Ga בקירוב; ממצאים אלה, נוסף להערכות המבוססות על תיארוך של מרבצי עופרת, גרמו למדענים להעריך שכדור הארץ נוצר בתקופה זו בקירוב. הרכבו של הירח זהה לזה של קרום כדור הארץ, אבל הוא חסר ליבה עשירה בברזל כמו זו שבכדור הארץ. ישנם מדענים רבים שטוענים שכ-40 מיליוני שנים לאחר היווצרות כדור הארץ, התנגש בו מטאוריט ענק, שגרם לחלק מהקרום להתנתק מכדור הארץ, להיכנס למסלול סביבו ובסופו של דבר, ליצור את הירח. לפי השערה נוספת, הירח וכדור הארץ נוצרו באותו פרק זמן בקירוב, אך בשל כוח המשיכה החזק של הארץ, כמעט כל חלקיקי הברזל התקבצו אליה.
עד 2001, הסלעים העתיקים ביותר על פני כדור הארץ תוארכו ל-3.8 מיליארדי שנים לפני זמננו, והביאו את המדענים למסקנה שקרום הארץ לא התגבש עד אז. העידן שבא בין היווצרות הארץ לבין התגבשות הקרום שלה כונה על ידם האדן על שם האדס, אל המוות. למרות זאת, בעקבות בדיקה של מרבצי זירקון שנוצרו ב-4.4 Ga, התברר שקרום כדור הארץ התגבש כ-100 מיליוני שנים בלבד לאחר היווצרותו, מה שהביא להיווצרותם המהירה של אוקיינוסים ואטמוספירה. אלו אפשרו, כבר בתקופה זו, היווצרות חיים על פני כדור הארץ.