שניהם מבולבלים מהרגשות שהנשיקה עוררה בהם, כשקולין מגיע לחדרה של אבי, עם שמפניה בהפתעה. כשהוא פותח את השמפניה, היא ניתזת על הבגדים שלו. כשמייק נוקש בדלת חדרה של אבי על מנת לומר לה מה הוא מרגיש כלפיה, קולין פותח את הדלת ללא חולצה. מייק ממציא תירוץ, אבל כשאבי יוצאת אחריו למסדרון, הוא אומר לה שתמשיך עם קולין, ושלנשיקה לא הייתה משמעות.
כשהיא חוזרת לחדר, היא מסבירה לקולין שלא הייתה אמיתית איתו ולו לרגע בזמן שיצאו ביחד, ומראה לו שאפילו השיער שלה הוא תוספת לדמות החיצונית שבנתה. הם נפרדים.
מייק מתפטר ומקבל תוכנית בשם 'טירוף הבוקר עם מייק' ברשת מתחרה. אבי מוצאת מחליף למייק - ושתי התוכניות אמורות לשדר מפסטיבל הכדורים הפורחים. כשהמחליף של מייק אומר שטויות בשידור חי, אבי מחליפה אותו בכדור הפורח ופותחת במונולוג שטוען שלא ניתן לסמוך על גברים, דוגמת מייק צ'דווי, שנטש את התוכנית, ושגברים הם פחדנים. מייק מתרגז, ונכנס לכדור הפורח ומתחיל לטעון כנגד נשים, שמחפשות 'רשימת קניות' ולא גבר. הוא ואבי מתעמתים בקשר לאותו הלילה, כשהכדור הפורח ממריא והמצלמות ממשיכות לצלמם בשידור חי.
המצלמה ממשיכה לצלם - בכדור הפורח, אבי אומרת למייק שהיא נפרדה מקולין כבר במלון, אבל שלא יחשוב שיש לו סיכוי להמשיך איתה. הוא טוען שמעולם לא היה לו סיכוי איתה. היא טוענת שהוא קריקטורה שמפחדת להתאהב. והוא מודה שהוא מאוהב בה. כשהיא שואלת אותו למה, הוא אומר שאין לו מושג, אבל ככה זה.
בסצנת הסיום, אבי ומייק במיטה. אבי מהללת את מייק כ'אליל מין'. כשמייק שואל אותה אם היא זייפה את זה, היא עונה לו בחיוך: "לעולם לא תדע".
הפקה.
הסרט הופק על ידי מפיקי הסרט לא רק בלונדינית, והתסריט נכתב על ידי ניקול איסטמן, קארן מק'קולה וקירסטן סמית.
דמותו של מייק צ'דווי מבוססת לכאורה על . ג'רארד באטלר השתתף בתוכנית כצופה, במטרה להתכונן לתפקיד.
אתרי הצילום.
מרבית הסרט צולמה באתרים בקליפורניה כגון: סקרמנטו, וברובע סן פדרו בלוס אנג'לס. רצף הנופים לקראת הראיון של מייק כוללת גם את גשר פורסטהיל שליד העיירה אובורן.
פסקול.
פסקול הסרט שוחרר ב-4 באוגוסט, אבל הכיל רק את קטעי המוזיקה שחוברו במיוחד לסרט.
רשימת המוזיקה שהופיעה בסרט:
הכנסות וביקורות.
הכנסות.
הסרט דורג במקום השלישי במדד רווחיות הסרטים בסוף השבוע הראשון לצאתו לאקרנים, לאחר שגרף 27,605,576 מיליון דולר, והיה בעל ממוצע יחס הרווח להקרנות הגבוה ביותר בדירוג.
מ-8 בנובמבר 2009, גרף הסרט 88.9 מיליון דולר בצפון אמריקה, ו-116.3 בהקרנות בשאר העולם, מה שהוביל אותו להכנסות של 205.8 מיליון דולר בסה"כ, ולמיקומו כסרט השני ברשימת הסרטים המכניסים של קתרין הייגל (לאחר הדייט שתקע אותי). בבריטניה ואירלנד, דורג הסרט במקום הראשון במדד הרווחיות תוך שהוא גורף הסרט 1.9 מיליון פאונד בסוף השבוע הראשון לצאתו.
ביקורות.
מרבית הביקורות על הסרט היו שליליות.
באתר הביקורות האמריקאי Rotten Tomatoes, דורג הסרט ב-13% רייטינג בהתבסס על 169 ביקורות בממוצע של 3.7/10. פיטר טראברס, מבקר הסרטים של הרולינג סטון נתן לו חצי כוכב מתוך 4, ובטיים הוא הוגדר על ידי קליה וובלי כאחד מעשרת סרטי הבנות הגרועים שיש
. רוג'ר איברט, מבקר הסרטים של השיקגו סאן טיימס נתן לו 2 כוכבים מתוך 4.
לעומתם, הגדירה מבקרת הקולנוע של הוושינגטון פוסט רות מק'קאן את הסרט כ: "מבריק בנעימות, חד ושנון ברעננות, וסקסי למדי"
. ומבקרת הסרטים של הסטאר טריביון קארה נסוויג, טענה כי: "הדיאלוגים היו מדויקים וסקסיים, הכימיה הרוחשת בין הייגל לבאטלר הייתה מדויקת גם היא, ואם כי הסוף היה צפוי כמצופה מקומדיה רומנטית, זהו סרט בנות סקסי". היא גם הוסיפה ש "הסרט עולה על סך הקלישאות שבו".
רשות
בזיל הבלש הגדול
ג'פרי הרטמן
ג'פרי הרטמן (Geoffrey H. Hartman; 11 באוגוסט 1929 - 13 במרץ 2016) היה חוקר ומבקר ספרות יהודי-אמריקאי יליד גרמניה.
חייו.
הרטמן נולד בפרנקפורט שבגרמניה; בשנת 1939 נמלט מהנאצים ונשלח בגפו לאנגליה כחלק מהקינדר-טרנספורט. את שארית מלחמת העולם השנייה העביר באחוזת ודסדון וב-1946 היגר לניו יורק, שם חיכתה לו אמו.
ב-1949 השלים הרטמן את לימודי התואר הראשון בספרות השוואתית במכללת קווינס בהצטיינות יתרה והמשיך ללימודים באוניברסיטת דיז'ון שבצרפת כחלק מתוכנית פולברייט. את לימודי הדוקטורט בספרות השוואתית השלים ב-1953 באוניברסיטת ייל.&lt;br&gt;
הרטמן החל ללמד בייל ב-1955, בין השנים 1962-1965 שימש כפרופסור חבר באוניברסיטת איווה, בשנתיים לאחר מכן כיהן כפרופסור באוניברסיטת קורנל ובשנת 1967 חזר ללמד בייל. בשנת 1997 יצא לפנסיה וחדל ללמד, אולם המשיך לחקור בחסות האוניברסיטה עד 2006 (senior research fellow).
הרטמן שימש מרצה אורח במוסדות רבים, בהם ניתן למנות את האוניברסיטה העברית, בר-אילן, תל אביב, ציריך, פרינסטון ועוד.
ב-2018 יצא לאור בעברית ספרו טקסט, רוח ובת קול - מסות, תרגמה דבי אילון, הוצאת רסלינג, 2018
שרלוט ריילי
שרלוט ריילי (באנגלית: Charlotte Riley; נולדה ב-29 בדצמבר 1981) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת מהופעתה בתפקיד שרה הרסט בסרט "קלת דעת" ובתפקיד קתרין ארנשו במיני-סדרה של ITV "אנקת גבהים".
ביוגרפיה.
ריילי נולדה בגרינדון, סטוקטון-און-טיס, אנגליה. מוצאה ממחוז דרהאם ומגיל 9 ועד 18 למדה בבית הספר "טיסייד היי סקול". בשנים 2000 ועד 2003 למדה באוניברסיטת סנט קתברט דרהאם, והופיעה עם "דרהאם רביו" במספר מחזות ומחזות זמר. היא סיימה את לימודיה עם תואר באנגלית ובבלשנות. מ-2005 עד 2007 למדה ריילי באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
קריירה.
ב-2004 זכתה ריילי בפרס המחזאות על המחזה "Shaking Cecilia" שכתבה יחד עם טיפני ווד. היא הופיעה בסרט "קצה המחר" בכיכובם של טום קרוז ואמילי בלאנט. בתיאטרון שיחקה במחזה "The Priory" מאת מייקל ויין (Michael Wynne) בתיאטרון רויאל קורט. היא שיחקה בסרט ", סרט ההמשך של " משנת 2013, בו גילמה את ז'קלין מרשל, סוכנת MI6.
חיים אישיים.
ב-2010 התארסה ריילי לשחקן האנגלי טום הארדי. השניים הופיעו יחד ב"כנופיית ברמינגהאם, במיני-סדרה "אנקת גבהים" ובסדרת הדרמה "The Take". בני הזוג התחתנו ביולי 2014. באוקטובר 2015 נולד ילדם הראשון.
שארלוט ריילי
הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן
הפקולטה למדעי החיים ע"ש מינה ואבררד גודמן של אוניברסיטת בר-אילן נוסדה רשמית בשנת 1998. התחומים הנלמדים בפקולטה לתואר ראשון (BSc), תואר שני (MSc) ותואר שלישי (PhD) הם ביולוגיה תאית והתפתחותית, אקולוגיה ומדעי הצמח, אימונולוגיה וחקר הסרטן, ביולוגיה חישובית ומבנית, מיקרוביולוגיה ווירולוגיה, ונוירו-ביולוגיה.
דקאן הפקולטה הוא פרופסור דורון גינזברג.
היסטוריה.
עם הקמתה של אוניברסיטת בר-אילן בשנת 1955, החל לפעול בה קורס אחד בתחום מדעי החיים – ביולוגיה כללית, שאותו לימד פרופ' אליהו פינסקי. בשנה השנייה הצטרף אליו פרופ' דוד סומפולינסקי וקורסים נוספים נפתחו בבוטניקה, בקטריולוגיה רפואית (שנקראה מאוחר יותר מיקרוביולוגיה) וביוכימיה. בשנים שלאחר מכן, עם פתיחתם של קורסים נוספים בזואולוגיה ואקולוגיה, הוקמה באוניברסיטה המחלקה למדעי החיים והפכה לאחת ממחלקות הפקולטה למדעי הטבע והמתמטיקה בבר-אילן, לצד מחלקות הכימיה, הפיזיקה, המתמטיקה ומדעי המחשב.
באוקטובר 1989, בעקבות התפתחותו המסיבית של המחקר בתחום, והגידול במספר החוקרים והסטודנטים במחלקה, המחלקה למדעי החי קיבלה מעמד של פקולטה. הדיקן הראשון שלה היה פרופ' שמואל זלצברג, מומחה לביולוגיה מולקולרית ולווירולוגיה. באפריל 2006 נקראה המחלקה ע"ש מינה ואבררד גודמן מבריטניה שתרמו לחיזוק הפעילות המחקרית בה.
הפקולטה כיום.
הפקולטה למדעי החיים חותרת להעניק לסטודנטים חינוך מדעי רגיש לצורכי הציבור, ולמימד החברתי, הכלכלי והסביבתי של המחקר הביולוגי, חינוך המלווה גם בהיבט יהודי, הלכתי ומוסרי. בשל היותה מדע רב ענפי, מקיימת הפקולטה מחקרים רב תחומיים רבים ומשתפת פעולה עם מחלקות מתחומים אחרים. לדוגמה: חוקרים מהמחלקה לבוטניקה משתפים פעולה עם חוקרים מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, זיקות נוספות מתקיימות עם תחום מדעי המחשב, ויתר חוקרי מדעי הטבע.
המכון לחקר הסרטן פועל במסגרת הפקולטה.
מסלולי הלימוד.
מסלולי הלימודים לתואר ראשון: מדעי החיים, ביוטכנולוגיה, ביולוגיה חישובית (ביואינפורמטיקה), ביופיזיקה ואופטומטריה. מסלולי הלימודים לתואר שני: בוטניקה, ביוכימיה, זואולוגיה, מיקרוביולוגיה, אקולוגיה, ביולוגיה הומנית, ביוטכנולוגיה וביולוגיה חישובית. בלימודים לתואר שלישי נקבע הנושא הנחקר בהתאם לנושאי המחקר של המנחה במעבדה שבה בחר הסטודנט להתמחות.
בנוסף פועלות בפקולטה גם מכינה ללימודי רפואה המיועדת לבוגרי תואר ראשון הנדרשים לעמוד בציוני סף ללימודי רפואה, ותוכנית קדם רפואה באנגלית, המיועדת לסטודנטים המתעתדים ללמוד רפואה בארצות הברית.
יחסי סוריה–רוסיה
יחסי סוריה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים שבן סוריה ורוסיה. לסוריה ולרוסיה מערכת יחסים איתנה ורבת שנים שראשיתה כבר בימי ברית המועצות. לרוסיה יש שגרירות בדמשק, ולסוריה שגרירות במוסקבה. רוסיה נהנית מיחסים היסטוריים חזקים, יציבים, וידידותיים עם סוריה, כפי שהיה לה עם רוב המדינות הערביות קודם פריצתו של האביב הערבי. המתקן הימי היחיד של רוסיה באזור הים התיכון ממוקם בנמל הסורי בעיר טרטוס והוא חלק מצי הים השחור שלה.