במהלך הסדרה זוידברג משמש פעמים רבות כמקור לבדיחות על חשבונו שלו - בעודו מבכה את מר גורלו או מבצע מעשים טפשיים. בין הבדיחות החוזרות הנפוצות בסדרה ניתן למנות את נטייתו לאכול כל דבר, גם אם מדובר בזבל או אוכל שנפל על הרצפה, וכן רצון עז להשתלב ולהתקבל על עמיתיו לעבודה עד כדי השפלה או אשליה עצמית.
ג'ואי ראמון
ג'פרי היימן (באנגלית: Jeffry Ross Hyman; 19 במאי 1951 – 15 באפריל 2001) נודע יותר בכינוי ג'ואי ראמון (Joey Ramone) היה מוזיקאי אמריקאי-יהודי, סולנה של להקת הפאנק ראמונס.
חייו.
ג'ואי גדל ברובע קווינס שבניו יורק והיה מעריץ של להקת המי.
הוא החל לנגן על תופים כשהיה בן 13, וכשהקים ביחד עם חבריו את להקת ראמונס הוא ניגן בתור המתופף של הלהקה.
מיד לאחר ההופעה הראשונה של ראמונס החליט ג'ואי לעזוב את התופים ולהתמקד בשירה, את מקומו על התופים תפס טומי ראמון שהיה גם המנהל של הלהקה.
כאשר הלהקה הייתה כבר בשיאה "גנב" ג'וני ראמון, חברו של ג'ואי והגיטריסט של ראמונס, את חברתו של ג'ואי, לינדה.
בעקבות זה ג'ואי לא דיבר עם ג'וני וכתב את הלהיט המפורסם The KKK Took My Baby Away. הקו קלאקס קלאן מוזכרים בשיר עקב דעותיו של ג'וני. לבסוף ג'וני ולינדה נישאו.
ג'ואי נפטר בגיל 49 כאשר חלה בסרטן הלימפה.
בלוויה של ג'ואי אמר אחיו "יכולתי לדבר על ג'ואי יום שלם, אך ג'ואי יכול היה להגיד הכול ב-2 דקות ו-10 שניות".
במשפט הזה הוא התכוון לשירים הקצרים שלרוב לא ארכו יותר מ-2 דקות שג'ואי כתב לראמונס.
ב-1 בדצמבר 2003 חנכה עירית ניו יורק כיכר שנקרא על שמו של ג'ואי ראמון.
הכיכר ממוקמת סמוך למועדון "CBGB" שבו הירבו ראמונס לנגן.
ממלכת יוגוסלביה
ממלכת יוגוסלביה הוקמה תחת השם "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים" ב-1 בדצמבר 1918, והיא נוצרה מאיחוד של ממלכת סרביה, ממלכת מונטנגרו ומחוז וויוודינה, יחד עם המדינה החדשה בצפון מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים שהוקמה משטחי האימפריה האוסטרו הונגרית שהתפרקה לאחר מלחמת העולם הראשונה וכללה את שטחי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה.
הממלכה התקיימה עד לפלישת מדינות הציר ב-7 באפריל 1941.
היסטוריה.
ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
ב-29 באוקטובר 1918 הוקמה מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית (בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה). ב-1 בדצמבר 1918 המדינה התאחדה עם ממלכת סרביה וממלכת מונטנגרו, ובכך נוצרה ממלכה גדולה אף יותר בשם ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (שכללה גם את שטחי סרביה, מונטנגרו, וויוודינה, קוסובו וחלק ממקדוניה הסלבית). על הקמת הממלכה הכריז אלכסנדר קראג'ורג'ביץ', יורש העצר ששלט בממלכת סרביה בשמו של אביו פטר הראשון החולה.
הממלכה החדשה קיבלה הכרה בינלאומית והעומד בראשה, אלכסנדר הראשון מלך יוגוסלביה צבר כוח והשפעה במדינה.
ב-28 בינואר 1921 קיבל הפרלמנט הסרבי חוקה חדשה, ובכך רוכזה הסמכות הפוליטית וגדלה השפעת הממשלה המלכותית בבלגרד. בשנת 1928 הפוליטיקאי הרדיקלי הסרבי ממונטנגרו פונישה ראצ'יץ' ירה למוות בסטפן ראדיץ', מנהיג מפלגת האיכרים הקרואטית.
הקמת יוגוסלביה.
אלכסנדר הראשון השתמש בהתנקשות זו כסיבה לחיזוק כוחו ותפיסת השלטון, ולכן ב-6 בינואר 1929 הוא השעה את החוקה, פיזר את הפרלמנט והכריז על דיקטטורה מלכותית. בהמשך באותה השנה הוא החל לארגן את החלוקה האזורית של הממלכה, ושינה את שמה לממלכת יוגוסלביה. כל הזהויות הלאומיות מלבד "יוגוסלביה" בוטלו. הממלכה חולקה לאזורים קרויים "בנאטים" ("באנובינה") וקיבלו שמות ללא זיקה לשייכות הלאומית, חלקם לפי שמות הנהרות החוצים אותם (דנובה, סאווה, דרינה, מורווה, וארדאר וכו').
יוגוסלביה הפכה למדינה מיליטריסטית. המשטר נאלץ להתמודד עם מספר קבוצות של מורדים לאומנים שהתנגדו לדיקטטורה המלכותית ולרעיון היוגוסלבי. המלך היה מאוד לא פופולרי בקרב האוכלוסייה הלא-סרבית, ובזמן ביקורו במרסיי שבצרפת ב-9 באוקטובר 1934 נרצח על ידי מתנקש בולגרי, פעיל במחתרת המקדונית, ייתכן בקשר עם שרותי הריגול של גרמניה או איטליה.
בנו פטר השני היה עוד ילד, ולכן הכוח נפל במדינה בחיקו של העוצר הנסיך פאבלה שהמשיך בקו הרודני.
בשנת 1939 הסכים הממשל היוגוסלבי להקמתה מחדש של ישות אוטונומית מורחבת הקרויה הבנאט הקרואטי בנובינה קרואטית. צעד זה היה מאוחר מדי ולא הצליח להציל את היחסים המעורערים בין הסרבים והקרואטים.
מלחמת העולם השנייה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הופעל לחץ על יוגוסלביה להצטרף לגרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית ולשאר מדינות הציר. האיטלקים שקעו במלחמה מול יוון ועוד לפני שהפנו את כוחותיהם למערכה היוונית, הגרמנים רצו להבטיח תמיכה יוגוסלבית. הנסיך נכנע ללחץ של המעצמות הפשיסטיות וב-25 במרץ 1941 הוא חתם בווינה על ההסכם התלת-צדדי, בשאיפה להשאיר את יוגוסלביה מחוץ למלחמה. החתימה פגעה בתמיכה העממית בנסיך ומשטרו. הצבא התנגד גם כן לאמנה, לכן מספר מפקדים ביצעו הפיכה. כשהנסיך חזר לארץ ב-27 במרץ 1941 תפס הצבא את השלטון, עצר את המשלחת מווינה, הגלה את הנסיך פבל ושם קץ לשלטונו. מלוא הסמכויות עברו למלך פטר בן ה-17.
בנסיבות אלה החליט היטלר להעניש את יוגוסלביה ולפלוש אליה בדרך ליוון. הפלישה ליוגוסלביה, שהתקיימה ב-6 באפריל, הביאה לכך שמבצע ברברוסה נדחה בארבעה שבועות, החלטה שהתבררה כמכריעה מאוד. בתום הפלישה חדלה הממלכה היוגוסלבית מלהתקיים והפכה לחלק מהשטחים הכבושים על ידי גרמניה.
הכיבוש הגרמני.
במהלך הכיבוש הגרמני, נלחמו בו קבוצות גרילה בעלות אידאולוגיות שונות. הקבוצה החזקה מביניהם הייתה צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, קבוצה קומוניסטית בהנהגתו של יוסיפ ברוז טיטו, יליד קרואטיה ובן למשפחה מעורבת קרואטית-סלובנית. הקבוצה השנייה הייתה הצ'טניקים, תומכי המונרכיה הלאומנית הסרבית. המאבק בין השתיים גבר לעיתים אף על המאבק עם הגרמנים. תחילה הייתה ההתנגדות לכיבוש הגרמני חלשה אך בהמשך היא גברה.
השחרור וביטול המונרכיה.
בשנת 1944 גירשו כוחות ההתנגדות את מדינות הציר מסרביה ובשנת 1945 משאר יוגוסלביה. הצבא האדום עזר בכיבוש בלגרד, ונסוג ממנה בתום המלחמה. בעקבות המלחמה הפך טיטו לגיבור של יוגוסלביה. הוא עשה הכול כדי למנוע מנאמני המלוכה לחזור לשלטון במדינה, כולל שימוש בדיכוי ומשפטים מבוימים. טיטו חיסל את הנהגת המחתרת היריבה של הסרבים המלוכנים הצ'טניקים, וריכז בידיו את כל הכוח שאיפשר לו, בעזרת בני ברית קומוניסטים מכל הלאומים (בראש עם הסלובני אדווארד קרדלי, הסרבי אלכסנדר רנקוביץ' ומילובן ג'ילס ממונטנגרו), להקים מחדש את יוגוסלביה, אך הפעם כמדינה קומוניסטית ופדרלית. בשנת 1945 הוקמה הפדרציה הדמוקרטית של יוגוסלביה ובכך בוטלה באופן רשמי הממלכה.
סקס פיסטולז
רקהה
רקהה (Rekha; נולדה ב-10 באוקטובר 1954) אחת מהשחקניות והרקדניות הבולטות בבוליווד.
חייה.
רקהה נולדה כבהנורקהה גאנסאן במדרס שבהודו. שני הוריה היו שחקנים, אשר לא היו נשואים זה לזו ואביה של רקהה לא הכיר באבהותו לרקהה בילדותה. בראיונות מאוחרים, הסבירה רקהה כי נטישתו של אביה ואי ההכרה שלו בה, היו בעלי השפעה רבה על חייה.
רקהה החלה לגלות עניין בריקוד ובמשחק מגיל צעיר. תפקידה הראשון היה בסרט "סוואן בהדון". לאחר סרט זה רקהה שיחקה בעשרות סרטים והפכה לכוכבת קולנוע נודעת בבוליווד.
רקהה שיחקה ליד כוכבים בוליוודים רבים, ובהם אמיטאב באצ'אן. יכולותיה בתחום המשחק והריקוד יחד עם יופייה הביאו לה הצעות רבות בקולנוע ולהצלחה גדולה בהודו.
קריירה.
רקהה שיחקה בסרטים רבים, ביניהם : "דו אנג'אנה", "שחקני המשחק", "אומראו היקרה" אשר זיכה אותה בפרס הלאומי של הודו על משחקה בסרט זה, "אם לא תהיי שלי", "טעות אחת", "מכונת הזמן", "האהבה מנצחת", "מאדאם x", ו"הרצון לנקמה", שנחשב אחד הסרטים ההודיים המצליחים ביותר בחו"ל.
אחד הגורמים להצלחת סרטיה, היו הריקודים הקלאסיים הרבים ועטורי הכישרון שליוו את שירי הסרטים בהם השתתפה. הסרט בו רקהה הפגינה יותר מכל את כישרונה בריקוד היה "אומראו היקרה", והרבה מבקרי קולנוע סברו שהפרס הלאומי של הודו, אותו כאמור היא קיבלה על תפקידה בסרט זה, ניתן לה בעיקר בזכות ריקודה.
בשנות ה-90 שיחקה רקהה בעשרות סרטים. היא אמנם מיתנה את קצב פעולתה, אך רוב סרטיה בתקופה זו זיכו אותה בביקורות אוהדות מצד מבקרי קולנוע נודעים.
רקהה שיחקה גם בקופרודוקציות כמו "קאמה סוטרה - סיפור האהבה" אשר צולם בשנת 1997 בשיתוף עם בריטניה. בעקבות סרט זה, שהיה סרט נועז ואירוטי היו שחשבו כי סרט זה ישים סוף לקריירה שלה. זאת למרות שבסרט זה היא לא הצטלמה בסצינות לא צנועות, אלא רק השתתפה בתפקיד לא גדול בתור מורה לריקודים ולדרכי התנהגות עם הבעל. בניגוד למצופה, ההופעה בסרט זה לא פגעה בקריירה של רקהה.
רקהה ממשיכה כיום לשחק בסרטים, אך בניגוד לתפקידיה הקודמים, בהם שיחקה דמויות ראשיות, כיום היא משחקת דמויות משנה.
חיים אישיים.
רקהה הייתה נשואה פעמיים. נישואיה הראשונים היו עם השחקן וינוד מהרה בשנות השבעים המוקדמות, ממנו התגרשה לאחר מספר שנים, בתחילת שנות השמונים. לאחר הגירושים, הם אף שיחקו במספר סרטים יחד.