אוטו ורבורג התמנה, באופן חריג, כחבר שאינו אזרח בריטי בחברה המלכותית בלונדון, בשנת 1934, וכחבר באקדמיות למדעים של ברלין קופנהגן, רומא, והודו. זאת, בין שאר העיטורים והאותות האחרים אותם קיבל.
חייו הפרטיים.
ורבורג חי לאחר שובו מן השירות הצבאי במלחמת העולם הראשונה עם יאקוב הייס בווילה שלו בברלין-דאהלם. באופן רשמי, שימש הייס כמזכירו האישי עד מותו של ורבורג. הוא טיפל בכל עסקיו של ורבורג, שכללו את משק הבית וקבלת אורחים וכן התלווה לוורבורג בנסיעותיו. בשנת 1943 הוגשה תלונה אנונימית במשטרה על ורבורג, בטענה שהוא מקיים יחסים הומוסקסואליים. המשטרה בחרה שלא לפתוח בחקירה. הייס שימש כמזכיר ואמרכל של המכון.
בשנת 1968 בעקבות שבר בירך, לקה בפקקת ורידים עמוקה ונפטר כעבור שנתיים, בשנת 1970 מתסחיף ריאתי. הובא לקבורה בבית קברות לותרני בדאהלם. הוא נותר רווק כל חייו.
שבעת המופלאים
שבעת המופלאים (באנגלית: The Magnificent Seven) הוא מערבון משנת 1960 בבימויו של ג'ון סטורגס ובכיכובו של יול ברינר. הסרט הוא למעשה גרסה אמריקאית לשבעת הסמוראים בבימויו של אקירה קורוסאווה (1954). ב-2013 הסרט הוכרז בידי ספריית הקונגרס כסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
תקציר העלילה.
הסרט עוסק בכפר חקלאים במקסיקו הנשלט על ידי חבורת פורעי חוק שגוזלים את רכוש הכפריים.
יול ברינר מגלם דמות של אקדוחן אמריקאי שנרתם לעזור לכפריים לסלק את הפורעים שאת מנהיגם מגלם אלי וולך. לצידו של ברינר שיחקו מספר שחקנים שהפכו בהמשך לכוכבים בזכות עצמם. ביניהם: הורסט בוכהולץ, סטיב מקווין, צ'ארלס ברונסון, ג'יימס קובורן, בראד דקסטר ורוברט ווהן.
באותה תקופה המערבונים האמריקאים שעסקו בכיבוש הדרום מיצו את עצמם, ובמערבון זה שעלילתו פשוטה מאוד מתרכז הבמאי בדמויות השחקנים, בניגודי האופי ובתלכיד הניגודים לגיבוש כללי כשהם משלימים האחד את מגרעות השני.
רימייק.
הבמאי אנטואן פוקואה אחראי על הפקת רימייק באותו השם בכיכובם של דנזל וושינגטון, כריס פראט, אית'ן הוק, וינסנט ד'אונופוריו, לי ביונג-האן, לוק גרימס, וגנר מורה, היילי בנט, מאט בומר ופיטר סרסגארד. צילומי הסרט החלו ב-18 במאי 2015 בצפון באטון רוז' שבלואיזיאנה, כאשר אתרי צילום נוספים כוללים גם את סנט פרנציסוויל וזכארי שבמדינת לואיזיאנה. הסרט ייצא לאקרנים ב-23 בספטמבר 2016 בהפצת סרטי קולומביה ובהפקת מטרו גולדווין מאייר.
פיתוח הסרט החל עוד בשנת 2012 כאשר היילי בנט לוהקה לתפקיד אישה שהתאלמנה לאחר שבעלה נרצח והיא שוכרת שבעה ציידי ראשים כדי לנקום את מות בעלה.
טיויאמוניט
טיויאמוניט הוא מינרל רדיואקטיבי נדיר המכיל סידן, ונדיום ואורניום. צבע הטיויאמוניט צהוב ירקרק, והוא המצוי בעיקר באבן חול ובסלעי פוספטים. הטיויאמוניט קרוי על שם המקום בו זוהה לראשונה, טיויה מויון (Tyuya Muyun) באוזבקיסטן. הטיויאמוניט דומה מאוד למינרל קרנוטיט. המבנה הכימי של שני המינרלים זהה כאשר בקרנוטיט מחליף אשלגן את הסידן ויש בו מעט פחות מים. שני המינרלים נוצרים מהתפרקות של מינרלי אורניום בסביבה צחיחה והתגבשות בסלעי משקע, כשהם מתפזרים באבן החול או מתרכזים סביב לגזעי עצים מאובנים. מלבד אוזבקיסטן ניתן למצוא טיויאמוניט במדינות ויומינג, קולורדו, אריזונה, נבדה, יוטה, ניו מקסיקו וטקסס בארצות הברית. השימוש העיקרי בטיויאמוניט הוא לשם הפקת אורניום.
תומאס דה טורקמדה
תומאס דה טורקמדה (בספרדית: Tomás de Torquemada; 1420 – 16 בספטמבר 1498) היה נזיר דומיניקני שכיהן כאינקוויזיטור הראשי של האינקוויזיציה הספרדית בסוף המאה ה-15. שמו הפך לשם נרדף בכלל, ובמורשת היהודית בפרט, לאכזריות וקנאות בשירותה של הכנסייה הקתולית.
הוא נולד בכפר טורקמדה, הסמוך לוואיאדוליד. ייתכן שחלק ממשפחתו הייתה ממוצא יהודי מרוחק. על דודו, החשמן והאינקוויזיטור הבכיר חואן דה טורקמדה, כתב המזכיר המלכותי הרננדו דל פולגאר שהיה "נצר לשושלת יהודים מומרים מבורגוס", אם כי יש המערערים על הזיהוי. הדוד גם הגן על המומרים היהודים הרבים בספרד וכתב בתוקף שאין לחשוד בהם קטגורית ככופרים בסתר – האשמה שהייתה נפוצה אז, ואנשי כנסייה בכירים שעברו מיהדות לנצרות נאבקו להדוף אותה – אף כי הצהרות כשלו היו טריוויאליות למדי ורבים הסכימו עמן.
בגיל 14 הצטרף תומאס למסדר הדומיניקני, וכבר בגיל 32 נשלח להיות אב המנזר סנטה קרוז בסגוביה, שם הכיר את הנסיכה איזבלה, יורשת העצר של קסטיליה, והפך למוודה האישי שלה. איזבלה הוכתרה למלכה ב-1474, ועשור לאחר מכן, לאחר שהקים את האינקוויזיציה בספרד באישור האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשנת 1478, מינתה איזבלה את טורקמדה לאינקוויזיטור הראשי הראשון של האינקוויזציה הספרדית. השפעתו גברה לאחר הכיבוש מחדש (רקונקיסטה) של גרנדה מידי הערבים, כיבוש שהוא עודד אותו. ב-1492 היה מראשי התומכים והפועלים לגירוש יהודי ספרד.
מעט מאוד ידוע על חייו הפרטיים של טורקמדה, נושא שמאז ומעולם עורר הרבה ספקולציות. אין ספק כי היה קתולי אדוק ודוגמטי. בנוסף לכך היה מנהלן יעיל, והארגון שבראשו עמד במשך 15 שנים צמח מבית דין מקומי בסביליה לרשת של 24 "משרדים קדושים". כדי למנוע את התפשטות הכפירה בנצרות (ולא בהכרח מצד מומרים יהודים), קידם טורקמדה את שריפתם של ספרים לא-קתוליים ובייחוד ספרי תלמוד, ולאחר כיבוש גרנדה ב-1492 גם ספרים בערבית. טורקמדה נחשב גם לאחראי הראשי להובלת האינקוויזציה הספרדית לשימוש בעינויים, הלשנות אנונימיות והוצאות להורג בטקס ה"אוטו דה פה" ("מעשה האמונה"). עוד בחייו הפך לאגדה ונעשה סמל לקיצוניות דתית ולדיכוי אלים של נפש האדם. ראיה לקנאותו היוקדת ניתן לקבל מדבריו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי בראשית 1482 על האינקוויזיטורים בסביליה:
Customer relationship management
אנרי טורס
אנרי טורס (בצרפתית: Henri Torrès; 17 באוקטובר 1891, לֵז אַנְדֵלִי - 4 בינואר 1966, צרפת) היה עורך דין ופוליטיקאי יהודי-צרפתי. סוציאליסט, חבר המפלגה הקומוניסטית בשנים 1921–1923, ואחר כך במפלגה הסוציאליסטית (SFIO) בשנים 1927–1929. רץ בקריירה פוליטית עצמאית עד שנת 1958 והיה חבר בלשכת עורכי הדין של פריז עד 1956.
נולד בעיירה לֵז אַנְדֵלִי (Les Andelys) שבנורמנדי.
טורס התפרסם בעיקר כסנגורו של שלום שוורצבארד, שהתנקש במדינאי האוקראיני סימון פטליורה. טורס הציג את הזוועות שבוצעו ביהודים בפוגרומים באוקראינה בימי שלטון פטליורה והביא לזיכויו של שווארצבארד.
בעת הכיבוש הנאצי נמלט טורס לארצות הברית, שם פרסם מאמרים נגד ממשלת וישי של אנרי פטן. לאחר המלחמה חזר לצרפת ובמשך עשר שנים כיהן כסנטור בסיין, והיה גם סגן נשיא בית המשפט העליון.
Robocup
מחוז ליר
אוסף וולאס
אוסף וולאס (באנגלית: The Wallace Collection) הוא מוזיאון אמנות הנמצא בלונדון שבאנגליה.
מקור האוסף באוספו הפרטי של סר ריצ'רד וולאס אשר הוענק לממשלת בריטניה על ידי אלמנתו בשנת 1897. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1900 וממוקם בבית הרטפורד (Hertford House) שבכיכר מנצ'סטר. הכניסה למוזיאון היא בלא תשלום.
המוזיאון מציג אמנות אירופאית, כלי חרסינה מתוצרת סוורס ומייסן וכן כלי נשק ושריון מסוגים שונים, וריהוט צרפתי. בשנת 2015 אירח המוזיאון תערוכה "גידי המלחמה" (The sinews of war) שהקודשה לציון 600 שנים של ניצחון ממלכת אנגליה על צרפת בקרב אז'נקור בשנת 1415.
להקת העבר הבלגית "אוסף וולאס" קרויה על שם המוזיאון.
אוסף ואלאס
האגורה
האגורה שבאתונה העתיקה היא הידועה באגורות שהיו קיימות בעולם העתיק.
אזור האגורה אורגן לראשונה על ידי פייסיסטראטוס במאה השישית לפנה"ס. באותה עת היו באגורה מבני מגורים, וככל הנראה פיסיסטרטוס התגורר בעצמו באגורה. פיסיסטרטוס פינה את בתי המגורים, בנה מערכת ביוב, מערכת מי שתייה, ויצר רחבה שנועדה עבור הממשל של אתונה. כמו כן נבנו במקום מקדשים לאלי הפנתאון היווני. קימון הקים באגורה מבנים נוספים ושתל בה עצי נוי. במאה החמישית לפנה"ס הוקמו באגורה מקדשים להפייסטוס, זאוס ואפולון.
באגורה נערכו מפגשים ציבוריים (אף שהאראופגוס התכנס במקום אחר). עם הקמת הדמוקרטיה האתונאית (אחרי שנת 509 לפנה"ס) התכנסו באגורה הבולה (מועצת העיר) והפריטניס (נשיאי המועצה). כמו כן הארכונים (השופטים) נפגשו באגורה, והיוו למעשה את מערכת בתי המשפט של אתונה. כל אזרח שעבר באגורה יכול היה להפוך לחלק מחבר המושבעים ששפט במשפטים שנערכו בה.
סביב האגורה היו חמש סטואיי שהידועה והמפוארת שביניהן הייתה הסטואה של אטאלוס שנבנתה בתקופה ההלניסטית.
בתקופת האימפריה הרומית הפך אזור האגורה לאזור מגורים ואיבד את חשיבותו הציבורית.
חפירות ארכאולוגיות.
החפירות הארכאולוגיות באגורה החלו בשנת 1931 תחת פיקוחו של הארכאולוג ט. לזלי שיר, האב, וטרם הסתיימו. כיום מנוהלות החפירות מטעם בית הספר האמריקאי ללימודים קלאסיים באתונה תחת פיקוחו של ג'ון מקמפ.
האגורה של אתונה
דגל אריזונה
דגל מדינת אריזונה (באנגלית: "flag of arizona") מורכב מ-13 פסים של אדום וצהוב (צבעי דגל ספרד) בחלק העליון, אשר מייצגים את 13 המושבות המקוריות, וכמו כן את השקיעות האגדיות של אריזונה. באמצע הדגל ישנו כוכב נחושת גדול, אשר מציין את תעשיית כריית הנחושת באריזונה. צבעו של החלק התחתון כחול כדגל ארצות הברית.
הדגל אומץ ב־17 בפברואר 1917. הוא עוצב על ידי קולונל צ'ארלס וו. האריס.
אדוויל
קאלימאכוס (פסל)
קאלימאכוס היה פסל ואדריכל יווני שפעל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס. הוא נודע באתונה ובקורינתוס וככל הנראה גם נולד באחת משתי הערים.
חייו.