לצדו של היועץ המשפטי לכנסת משמש גם משנה ליועץ המשפטי, שמתמנה על ידי יושב ראש הכנסת לפי הצעת היועץ המשפטי לכנסת.
מתוקף תפקידו עומד היועץ המשפטי לכנסת גם בראש הלשכה המשפטית של הכנסת. לשכה זו מורכבת מיועצים משפטיים של הוועדות השונות, מעורכי דין העוסקים בייצוגה של הכנסת בערכאות ומעורכי דין העוסקים בפעילותה המנהלית השוטפת של הכנסת בכל הנוגע לחוזים, מכרזים וכיוצא בזה.
קישורים חיצוניים.
היועץ המשפטי לכנסת והלשכה המשפטית של הכנסת, 2010, פרלמנט 66, אתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
מחלף גלילות
מחלף גלילות (בעבר כונה גם "צומת גלילות" או "צומת הקאנטרי") הוא מחלף הנמצא בין תל אביב, הרצליה ורמת השרון. הוא מורכב משני חלקים הממוקמים על כביש 5 ומקשרים אותו במזרח עם נתיבי איילון ובמערב עם כביש 2. המחלף הוא אחד המחלפים המרכזיים והעמוסים בישראל, ובשנת 2006 עברו מדי יום בחלקו המערבי כ-185,000 כלי רכב. מקור שמו של הצומת הוא היישוב לשעבר גלילות, מעברה ששכנה על חורבות הכפר הערבי אג'ליל שהיה במקום עד למלחמת העצמאות. ייתכן שהכפר הערבי שימר בשמו את השם "גליל", שנזכר בספרות השומרונית הקדומה.
בסמוך למחלף נמצאים מטה המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, מחנות גלילות ומתחם סינמה סיטי גלילות (מצפון), מתחם פי גלילות (מדרום), מתחם הקאנטרי קלאב (ממערב) ואנדרטה לחללי פיגוע כביש החוף (בצד צפון-מערב).
חלקו המערבי של המחלף הוא נקודת המוצא המערבית של כביש 5, והוא גם הנקודה הדרומית ביותר בכביש 2 לפני תחום השיפוט של עיריית תל אביב-יפו והפיכתו לדרך עירונית (דרך נמיר). עד להקמת גשר גלילות בחלקו המערבי של המחלף עברו בשעת העומס בכל אחד מנתיבי הצומת כ-2,000 כלי רכב. הסבת הצומת למחלף החלה לאחר עיכובים רבים ביולי 2003, עת החלו העבודות להקמת גשר המאפשר פנייה מזרחה מכביש 2 לכביש 5 לכיוון נתיבי איילון, רמת השרון ואריאל. הגשר נפתח לתנועה ב-28 בפברואר 2007 והוא נמתח לאורך 500 מטרים. הגשר נבנה ממקטעי בטון טרומיים, שהודבקו ונדרכו במקום. מטרת האדריכלים שתכננו אותו הייתה שיהווה מעין "שער כניסה" לבאים לתל אביב מצפון וממזרח, ולכן הקפידו על קווים עגולים ונקיים גם בקו הגשר עצמו וגם בעמודי התמיכה. כמו כן הקפידו שהגשר לא יסתיר את המבט לים לבאים ממזרח.
באוגוסט 1967 נפתחו, עם חנוכתו של כביש 5, שני גשרים באזור שהפך בהמשך לחלקו המזרחי של המחלף. גשרים אלו הוחלפו עם הרחבת נתיבי איילון עד לגלילות ב-1993. בעקבות הרחבה נוספת של נתיבי איילון לכיוון מחלף שבעת הכוכבים הוקמה במחלף לולאה לפנייה מכיוון מערב לצפון, אך זו בוטלה, עת החלו העבודות לשדרוג החלק המזרחי בשנת 2006. במרכז העבודות בניית גשר המאפשר נסיעה לבאים מנתיבי איילון מכיוון דרום אל כביש 5 בכיוון מערב. גשר זה איפשר את ביטול הרמזור המיועד לנסיעה בכיוון זה ונפתח לתנועה ב-8 במאי 2009.
באפריל 2017 ירד נפח התנועה במחלף, אחרי שנבנה מחלף חדש כחלק מפרויקט הארכת כביש 531 לנתיבי איילון המחבר את כביש החוף עם נתיבי איילון במחלף שמריהו מזרח. בכך נוצרה חלופה נוספת ליוצאים מנתיבי איילון לכביש החוף, לכביש 4 ולכביש 6 ללא עצירה ברמזורים בדרך.
ב-2020 החלה בניית שני גשרים ארוכים מעל חלקו המזרחי של המחלף כחלק מתוכנית נתיבים מהירים בגוש דן. הגשרים יקשרו בין כביש 5 מזרח לכביש 20 דרום, כחלק מנתיב מהיר דו-כיווני שייסלל במרכז כביש 5 ו-20. הנתיב מיועד לתחבורה ציבורית ורכב רב-תפוסה.
קיימת תוכנית להקמת תחנת הרכבת גלילות צפון, תחנת הרכבת גלילות דרום ומסוף תחבורה מרכזי במסגרת "התוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040", אך מועד מימוש התוכנית אינו ידוע
ביצת אחיה.
במישור החוף עוברות דרכי האורך באבוסים שבין רכסי הכורכר, כביש 2 (דרך החוף) עוברת באבוס שבין רכס הכורכר הראשון (החופי) לרכס הכורכר השני ואילו כביש 20 (נתיבי איילון) עובר באבוס שבין רכס הכורכר השני לרכס הכורכר השלישי, דרכי הרוחב היו חוצות את הרכסים וכביש 5 חוצה את שלושתם, מחלף גלילות המקשר בניהם בנוי על רכב הכורכר השני.
בעבר היו נוצרות באבוסים שבין הרכסים ביצות ובריכות חורף.
הביצה שנקראה Burak Leil השתרעה בעבר מערב למחלף גלילות וביצת אחיה השתרעה בעבר ממזרח לו.
את ביצת אחיה הזינו נחל אחיה ומי נגר ואת Burak Leil הזינו ערוצים מקומיים ומי גשם.
ב-1922 הוזכרה Burak Leil על ידי רשויות הבריאות של הצבא הבריטי כאחד ממוקדי המלאריה החמורים ביותר באזור, יחד עם הבאסה (הרצליה). מאחר שהאזור הפך לקו החזית מול הכוחות העות'מאניים נאלצו הבריטים לנקז את הביצה ולהדביר את היתושים כדי להילחם במחלה. ב-1937 הסתיימו פעולות השאיבה לאחר שנוקזו 1,800 דונם.
בתחילת המאה ה-21 כל שנותר מהביצה היא שלולית חורף (בריכת נאמן) מדרום מערב למחלף גלילות ושדה נרקיסים גדול בשדות ממזרח למתקן פי גלילות.
ישראלי (פירושונים)
שטיירמרק
לשכת הגיוס
ישראל הס
הרב ישראל הס (כ"ג בניסן ה'תרצ"ה, 26 באפריל 1935 - כ"ה באלול ה'תשנ"ז, 27 בספטמבר 1997) היה רב הקמפוס באוניברסיטת בר-אילן, ר"מ במכון מאיר, ומחברם של ספרים תורניים רבים.
ביוגרפיה.
נולד בקריית מוצקין, לדוד וצילה הס, שעלו מגרמניה שנים מועטות לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. בבחרותו, למד במדרשיית נועם, ישיבת הדרום ובישיבת מרכז הרב. בתשי"ז (1957), בעודו צעיר לימים עסק רבות בלימוד תורת חסידות חב"ד ועמד בקשר הדוק עם זקני חסידי חב"ד בירושלים, דבר שבא לידי ביטוי בספריו ובהרצאותיו. בגיל 22 נישא לאסתר, בתו של המקובל הרב מרדכי עטיה. שנתיים לאחר מכן (בתשי"ט - 1959), ביוזמתו של הרב משה צבי נריה, ייסד את ישיבת בני עקיבא ברעננה ועמד בראשה במשך 15 שנה.
הוסמך לרבנות בידי הרב שלום נתן רענן בשנת ה'תשכ"א.
בשנת תשל"ג (1973) מונה הרב הס לתפקיד רב הקמפוס באוניברסיטת בר-אילן, משרה אותה נשא משך שמונה שנים. בתפקיד זה, נתן הדרכה רוחנית לסטודנטים, שיעורים, שיחות אישיות, ניהל את בית הכנסת, ערך חופות, דאג לכשרות המזון באוניברסיטה, פסק הלכה לסטודנטים, לימד במדרשה לבנות, הוציא את העיתון "אמונות" להחדרת האמונה בסגנון מתאים לסטודנטים, טיפל בבעיות הלכתיות שהתעוררו בפקולטות, נתן פסקי הלכה, וייעץ גם לחברי הסגל האקדמי. הוא עבר עם משפחתו להתגורר ב"שיכון המרצים" שבאוניברסיטה.
בתקופה זו נתן הרצאות באוניברסיטאות אחרות, במכון מאיר, בבתי ספר תיכוניים רבים בסביבה, ומוסדות אחרים. כמו כן ערך עימותים פומביים עם רבנים רפורמים רבים ועם חברי כנסת מהשמאל. נטען כי אמר שהפלסטינים של היום הם צאצאי עמלק ומשום כך יש חיוב להשמדתם הדברים עוררו ביקורת חריפה מצד אישי שמאל.
בתשמ"ג (1983) עבר הרב הס עם משפחתו לירושלים. הרב הס החל ללמד במכללת "אורות" לבנות ביישוב אלקנה והיה לאחד המרצים הבכירים במכללה. במקביל, המשיך הרב הס לתת הרצאות בכל רחבי הארץ. במשך תקופה ארוכה הוא היה בקשר הדוק עם הקהילה באילת, תמך בהם בהרצאות ובשיחות אישיות, ועודדם להתקדם בדרך התורה. בשנתיים האחרונות לחייו חלה בשחמת הכבד. נפטר בכ"ה באלול תשנ"ז, בגיל 62.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב]]
[[קטגוריה:תלמידי הרצי"ה קוק]]
[[קטגוריה:בוגרי ישיבת הדרום]]
[[קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל]]
[[קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך]]
[[קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן]]
[[קטגוריה:מחברי ספרי מוסר ומחשבה]]
[[קטגוריה:גבעת שאול: רבנים]]
[[קטגוריה:סגל מכון מאיר]]
[[קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935]]
[[קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997]]
[[קטגוריה:ראשי ישיבת בני עקיבא רעננה]]
ג'יימס קאגני
ג'יימס פרנסיס קאגני ג'וניור (באנגלית: James Cagney; 17 ביולי 1899 - 30 במרץ 1986) היה שחקן קולנוע אמריקני, הזכור בעיקר בזכות תפקידי הגנגסטרים שגילם בסרטי פשע. זכה בפרס האוסקר על "יאנקי דודל דנדי". בשנת 1999 דירג מכון הסרטים האמריקאי את קאגני במקום השמיני ברשימת "כוכבי הקולנוע הגדולים של כל הזמנים".
ביוגרפיה.
ראשית דרכו.
קאגני נולד בעיר ניו יורק, לג'יימס קאגני האב, אירי-אמריקני שהיה בַּרְמֵן ומתאגרף חובב, ולקרולין נלסון. בתום לימודיו התיכוניים התקבל ללמוד באוניברסיטת קולומביה. שניים מאחיו פנו אף הם לתחום המשחק.
הקריירה.
הוא החל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון וודוויל ובברודוויי. באותה תקופה (1922) התחתן עם רקדנית בשם פרנסס ווילארד, נישואין אשר נמשכו קרוב ל-64 שנים (עד למותו של קאגני).
כשהאחים וורנר קנו את הזכויות על ההצגה "Penny Arcade", בו הופיע קאגני, הם לקחו איתם את קאגני לגרסה הקולנועית להצגה, שנקרא "חטאי החג" (1930), בו קאגני החל את הקריירה הקולנועית שלו. מכאן החל להופיע בשורה ארוכה של סרטים, כשהוא קונה לו שם של בחור קשוח בסדרה של סרטי פשע, החל מהלהיט הקלאסי "אויב המדינה", בו כיכב לצד ג'ין הארלו ושהפך אותו לכוכב בן לילה. הקריירה שלו המשיכה עם "כסף חכם", עם אדוארד ג'י רובינסון, "בלונד משוגע" ו"קשה לאחוז". מאוחר יותר גילם קאגני את דמותו הבדוייה של הגרגסטר רוקי סאליבן ב"מלאכים עם פנים מלוכלכות" (1938), בו הופיע לצד המפרי בוגרט, עליו קיבל מועמדות לפרס האוסקר. שנה אחר כך המשיך לככב לצד בוגרט, במותחן הפשע "שנות העשרים הסוערות". שלוש שנים אחר כך זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בדרמה הביוגרפית-מוזיקלית של מייקל קורטיז, "יאנקי דודל דנדי", שהיה רחוק מסרטי הפשע שנהג לככב בהם. הוא שב לדמות הגנגסטר ביצירת המופת של ראול וולש, "חום לבן" (1949), באהביני או עזביני (1955) וכמו כן גילם קפטיין ספינה מטורף, לצד ג'ק למון והנרי פונדה ב"מיסטר רוברטס".