ב-13 במאי 2015, העלה נתן גושן לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר, המציג בתוכו את עטיפת הסינגל. נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של האודיו הרשמי עומד על כ-10 מיליון צפיות. ב-21 ביוני 2015, העלה גושן לערוץ היוטיוב שלו את הווידאו קליפ הרשמי לשיר, שבוים על ידי שחר רמו.
Indarctini
ג'יון מי-סאון
ג'יון מי-סאון (בקוריאנית: 전미선; 7 בדצמבר 1970 – 29 ביוני 2019) הייתה שחקנית דרום-קוריאנית.
קריירה.
מי-סאון למדה במכון סיאול לאמנויות .
את הופעתה הראשונה בטלוויזיה ערכה בשנת 1986, בסדרת הטלוויזיה "MBC Best Theater "What Is Santa Claus?"". את הופעתה הראשונה בקולנוע ערכה בשנת 1990, בסרט "Well, Let's Look at the Sky Sometimes".
היא שיחקה כשחקנית משנה במספר רב של סרטים וסדרות טלוויזיה קוריאניות, עליהם זכתה במספר פרסים מקומיים והייתה מועמדת לקבלת פרסים נוספים.
בשנת 2005 קיבלה את תפקידה הראשי הראשון בסרט "אהבה היא דבר משוגע" .
היא שיחקה בשניים מסרטיו של הבמאי בונג ג'ון-הו: "זכרונות של רצח" (2003) ו"אמא" (2009).
היא השתתפה גם במספר הצגות תיאטרון. בין השנים 2009–2014 שיחקה בהצגה "Our Mother, 3 Days and 2 Nights". בשנת 2009 השתתפה בהצגה "No Suicides Allowed in Spring".
מותה.
ב-29 ביוני 2019 התאבדה ג'יון מי-סאון בתלייה בחדר בבית מלון בעיר ג'אונג'ו , בגיל 48.
איילורופודים
איילורופודים (שם מדעי: Ailuropodinae) היא תת-משפחה פרימיטיבית של יונקים דמויי כלב ממשפחת הדוביים המכילים כיום רק מין אחד - פנדה ענקית ("Ailuropoda melanoleuca").
תת-משפחה זו התפתחה במהלך המיוקן בחצי הכדור הצפוני ברחבי אירואסיה ובאמריקה הצפונית, שם התפתחו מינים גדולים כמו האינדרקטוס שהזכיר יותר את דוב הבולדוג במראהו מאשר את הפנדות הקיימות. רוב המינים של הקבוצה היו אוכלי כל עד לסוף הפליוקן לפני 2.4 מיליון שנה, אז הופיעו הפנדות הצמחוניות שתזונתם בעיקר מחזרן. עם זאת הם השתמשו בשיניהם בעלות המלתעות והחותכות הגבוהות שהתפתחו מאכילת בשר.
טקסונומיה ומיון.
בעבר נחשבו הפנדות וקרוביהם לבני משפחת הראקוניים, בני משפחת הפנדות האדומות ואף בני משפחה עצמאית (Ailuropodidae). מאפיין מקביל של הפנדה הענקית והפנדה הזנובה (שלמרות שמה איננה קרובה לפנדות) הוא "אגודל" נגדי שנוסף לחמש האצבעות הרגילות ועוזר להם לכופף את קני הבמבוק במטרה להגיע לעליהם המזינים יחסית. עם זאת מאפיין זה ידוע גם ממצאים של קרוביו של דוב המשקפיים מתת-המשפחה טרמרקטיים שהתפתחה באמריקה, לאחר שהתרחקו מקבוצת הדובים העיקרית. שאר מבנה השלד שלהם מזכיר את הדובים הרגילים.
מיון האיילורופודים:
הר קארבון
הר קארבון או הר קארבונה (באנגלית: Mount Carbone) הוא הר בהרי פיליפס ברכסי פורד בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים מזרחית מהר פייג'.
גובהו של ההר 579 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-4,970 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה.
גילוי ההר.
ההר התגלה משלחת המחקר של ריצ'רד בירד בין השנים 1928–1930.
ההר צולם מן האוויר בטיסות שנערכו על ידי משלחת המחקר של בירד ומופה על בסיס תצלומי אוויר אלה.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של אל קארבון (Al Carbone), שהיה טבח חבר במשלחת בירד.
הפטריארך היווני-אורתודוקסי של ירושלים
הפטריארך היווני-האורתודוקסי של ירושלים או הפטריארך המזרח אורתודוקסי של ירושלים, רשמית פטריארך ירושלים, הוא הבישוף הראשי של הפטריארכיה היוונית האורתודוקסית של ירושלים, המדורג רביעי מתשעה פטריארכים בכנסייה האורתודוקסית המזרחית.
מ-1981 ועד למותו בדצמבר 2000 עמד בראש הפטריארכיה של ירושלים דיאודורוס קריבליס. באוגוסט 2001 נבחר כיורשו אירינאוס הראשון, אך הוא הודח ב-2005, והחל מדצמבר 2007 מכהן תיאופילוס השלישי כפטריארך.
התואר המלא של הפטריארך הוא "פטריארך העיר הקדושה ירושלים וכל ארץ הקודש, סוריה, מעבר לנהר הירדן, כנא הגליל, וציון הקדושה". הפטריארך הוא ראש אחוות הקבר, והמנהיג הדתי של כ-130,000 נוצרים אורתודוקסים בארץ הקודש, רובם ערבים נוצרים.
הפטריארכיה מתחקה אחר קו הירושה שלה אל הבישופים הנוצרים הראשונים של ירושלים, הבישוף הראשון הראשון היה יעקב הצדיק במאה ה-1 לספירה. ירושלים קיבלה מעמד נעלה במהלך ועידת כלקדון בשנת 451 ויובנאליס, בישוף ירושלים הפך לפטריארך הראשון שלה. בשנת 531 הפכה ירושלים לאחת מחמש הפטריארכיות הראשונות.
יחסי אוסטריה–לטביה
יחסי אוסטריה–לטביה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אוסטריה לבין רפובליקת לטביה.
היסטוריה.
אוסטריה הכירה בלטביה דה יורה ב-17 בפברואר 1921, אך לא כוננה איתה יחסים דיפלומטיים. בינתיים לטביה נכבשה בידי ברית המועצות והפכה לרפובליקה סוציאליסטית. ב-21 באוגוסט 1991 הכריזה לטביה מחדש על עצמאותה, ואוסטריה, יחד עם מדינות נוספות, הכירה מחדש במדינה העצמאית של לטביה דה יורה ב-28 באוגוסט 1991. היחסים הדיפלומטיים שבין שתי המדינות כוננו מחדש ב-19 בינואר 1992.
שגרירות אוסטריה נפתחה בריגה ב-31 באוקטובר 1997 על ידי ד"ר וולפגנג שיסל, שר החוץ האוסטרי. שגרירות לטביה באוסטריה נפתחה בסתיו 1992.
שתי המדינות הן חברות באיחוד האירופי (אוסטריה הצטרפה בשנת 1995 ואילו לטביה הצטרפה בשנת 2004).
שיתוף פעולה פרלמנטרי.
קבוצת צירים מהסאימה, הפרלמנט הלטבי, הפועלת בשיתוף פעולה עם האספה הפדרלית של אוסטריה, הפרלמנט האוסטרי, מונה 14 חברים. בראש הקבוצה עומדת סולביטה אבולטינה ביחד עם סטניסלבס סקסטרס.
קבוצת הידידות האוסטרית-בלטית בפרלמנט האוסטרי מורכבת מ-12 צירים של המועצה הלאומית ושלושה נציגים מהמועצה הפדרלית. יו"ר הקבוצה היא מריאנה הגנהופר, בין חבריה יש גם פוליטיקאי אוסטרי ידוע, ראש מפלגת הירוקים ד"ר אלכסנדר ואן דר בלן.
יחסים כלכליים.
האינטרסים הכלכליים של לטביה באוסטריה מיוצגים על ידי שגרירות לטביה בווינה. האינטרסים הכלכליים האוסטריים בלטביה מיוצגים על ידי השגרירות האוסטרית בריגה, ולשכת המסחר האוסטרית בריגה, המתווכת בעיקר בארגון אירועי קידום של שיתוף פעולה כלכלי לטבי-אוסטרי. דוגמה מוצלחת לשיתוף פעולה בין שתי המדינות היה יום העסקים של לטביה ב-23 במאי 2007 בלינץ, באוסטריה עילית, ויום העסקים של אוסטריה ב-23 באוקטובר אותה שנה בריגה.
בשנת 2007 הסתכם מחזור הסחר של לטביה עם אוסטריה ב-180.4 מיליון אירו. לטביה ייצאה לאוסטריה סחורות בשווי 30.7 מיליון דולר (העולה על נתוני שנת 2006 ב-66.1%) ומאוסטריה ייבאה סחורות תמורת 149.7 מיליון אירו (שהיא עולה על נתוני שנת 2006 ב-27.3%).
נציגויות דיפלומטיות.
אוסטריה מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה בלבד. מאידך, לטביה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה, ו-4 קונסוליות בגראץ, קלגנפורט, לינץ וזלצבורג.
תחנת הרכבת כפר סמיר
בחיפוש אחר אושר
בחיפוש אחר אושר (ברוסית: В поисках счастья) הוא סרט תיעודי רוסי משנת 2005 העוקב באופן פואטי אחר חייהם של בוריס ומאשה ראק, יהודים סובייטים, שבשנת 1934 עברו לחבל האוטונומי היהודי שיצרה הממשלה הסובייטית במזרח הרחוק הרוסי. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הרוסי בשנת 2006.
האוכלוסייה היהודית במחוז מעולם לא הגיעה ל-30% ונכון לשנת 2003 היא הייתה רק כ-1.2%. אוכלוסיית עיר הבירה בירוביג'ן התדלדלה, בית הכנסת היחיד בעיר פועל רק פעמיים בשבוע.
תיאור.
הסרט מראה את חייהם הצנועים של בוריס ומאשה, ללא טכנולוגיה מודרנית, תוך שהם מסתמכים על העבודה הקשה שלהם כדי לשרוד. ראק הוא יו"ר החווה הקיבוצית האחרונה של בירוביג'אן, שגשם רב הפך אותה לביצה. עבור ראק השלוליות הפכו ל"אנדרטה לזכר מפעל חייו". השניים מגדלים גם בעלי חיים, שכולם מקבלים שמות של מנהיגים פוליטיים. "אף אחד לא רוצה להשקיע כסף בעיר הזו, מכיוון שהם לא רוצים שתי מולדות", מסביר אחד היהודים היחידים בבירוביג'אן, "יהודים במוסקבה, סנט פטרסבורג, קייב, כולם מקבלים כסף. אבל הכסף היחיד שאנחנו משיגים הוא לעזור ליהודים שנמצאים כאן, לעזוב." הסרט התיעודי מדגיש את הפגיעות האנושית. הטבע הפחית את החווה הקהילתית המשגשגת שהייתה פעם והפכה לפטריה של ביצות ושלוליות. מוגבלות גופנית וגיל מבוגר מכבלים את האנשים שאחריהם הסרט עוקב, וניכר כי ציפיותיהם מהרפובליקה היהודית נענו באכזבה. אף על פי שהיו נתונים להשפעות השליליות של גשמים, הזדקנות, פוליטיקה והחלטותיהם של האנשים האחרים, ראק ומאשה ממשיכים להתמיד בחייהם.
סטרטיס פסכליס
סְטְרָטִיס פַּסְכָלִיס (ביוונית: Στρατής Πασχάλης (נולד ב-1958) הוא משורר, סופר ומתרגם יווני.
ביוגרפיה.
פסכליס נולד באתונה למשפחה שמוצאה באי לסבוס. הוא למד מדע המדינה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת אתונה ועסק בעיקר בתרגום מצרפתית ובכתיבה ספרותית ועיתונאית. פסכליס שזכה בארבעה פרסים ספרותיים יוקרתיים, בכללם פרס האקדמיה של אתונה (1994) ופרס המדינה היוונית (1998), פרסם לעת עתה רומן אחד ("איש האוטובוס", 2006) ושנים-עשר ספרי שירה, שעימם נמנים בין השאר הקבצים "חפירה" (1984), "עצי דובדבן בחשכה" (1991), "פרחי מים" (1994), "מיכאל" (1996), "קומדיה" (1998), "תוך כדי התבוננות ביערות" (2003) ו"עידן גן העדן" (2008).
מחנה העקורים לנדסברג
מחנה העקורים לנדסברג (בגרמנית: DP-Lager Landsberg) היה מחנה עקורים שהוקם בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה ובו התרכזו עובדי כפייה ששרדו עבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית וכן ניצולי השואה לפני עזיבתם את גרמניה ועלייתם לארץ ישראל או הגירתם מגרמניה.
הקמה.