בתחרות שנערכה בתל אביב ב-21 באפריל ניצחה טפרי וקבעה שיא אישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:14.91 דקות. חמישה ימים לאחר מכן, היא קבעה בריצת 10000 מטר שיא אישי חדש של 33:28.51 דקות. כחודש לאחר מכן, היא קבעה בתחרות שנערכה בתל אביב ב-2 ביוני, בריצת 5000 מטר שיא ישראלי חדש של 15:52.95 דקות. בנובמבר היא השתתפה בשתי תחרויות ל-10 ק"מ (כביש) וניצחה בשתיהן. בתחרות הראשונה היא קבעה שיא אישי של 34:18 דקות, ובתחרות השנייה שנערכה ב-17 בנובמבר היא שיפרה את שיאה האישי והעמידה אותו על תוצאה של 33:42 דקות.
בתחרת שנערכה ב-קורטרייק, בלגיה ב-13 ביולי 2019 היא קבעה בריצת 5000 מטר שיא ישראלי חדש של 15:08.39 דקות והשיגה את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו. 4 ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלייז', בלגיה היא קבעה בריצת 1500 מטר שיא ישראלי חדש של 4:11.37 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:14.07 דקות ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:07.78 דקות, אחרי שני לנדן (2:06.99 דקות).
בתחרות באולם שנערכה בצרפת בחודש פברואר, סיימה באיולין-טפרי שביעית בריצת 3000 מטר לאחר ששברה את שיא ישראל וקבעה תוצאה של 8:56.45 דקות. כמה ימים לאחר מכן, בתחרות נוספת שנערכה בצרפת, היא סיימה שישית בריצה זו לאחר שקבעה בשנית שיא ישראלי חדש, של 8:48.85 דקות.
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ, סיימה באיולין-טפרי במקום השישי בתוצאה של 8:49.13 דקות. חודש לאחר מכן היא ניצחה באליפות ישראל בריצת 10000 מטר בשיא אישי של 31:43.72 דקות. בחודש יוני, היא ניצחה בגביע אירופה בריצת 10000 מטר עם שיא אישי חדש של 31:19.50 דקות, וקבעה את הקריטריון לאולימפיאדת טוקיו. באליפות ישראל שנערכה באותו חודש זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:13.60 דקות, לפני אדוה כהן (4:17.30 דקות) וכרואן חלבי (4:20.77 דקות).
באולימפיאדת טוקיו סיימה באיולין-טפרי שמינית במקצה ובכללי במוקדמות ריצת 5000 מטר לאחר שקבעה שיא ישראלי חדש של 14:53.43 דקות, שיפור של כ-6 שניות לשיא הקודם של לונה צמטאי-סלפטר. בגמר סיימה במקום העשירי, בזמן של 14:54.39.
באליפות העולם קבעה זמן של 15:44.30 דקות בריצת 5000 מטר ולא העפילה לגמר.
באליפות אירופה סיימה חמישית בריצת 10000 מטר בזמן של 31:24.03 דקות ושמינית בריצת 5000 מטר בזמן של 15:14.36 דקות.
פסטיבל התיאטרון הבין-לאומי הגאה בדבלין
פסטיבל התיאטרון הבין-לאומי הגאה בדבלין (באנגלית: International Dublin Gay Theatre Festival) הוא פסטיבל תיאטרלי-להט"בי שנתי שמתקיים מ-2004 בדבלין, אירלנד בשבועיים הראשונים של מאי. מעל מ-50% מתכני הפסטיבל מגיעים מחוץ לאירלנד.
היסטוריה.
הפסיבל הוקם ב-2004 כמטרה לציון 150 שנה ליום הולדתו של הסופר, המשורר, העיתונאי, מבקר האופנה והמחזאי האירי, אוסקר ויילד וכדי לעלות את המודעות לתיאטרון גאה. דמותו של אוסקר ווילד משמשת כסמל הפסטיבל הרשמי מ-2006. סמל הפסטיבל משולב עם ציפורן ירוקה, שהוא סמל להט"בי שקשור גם לאוסקר ווילד גם ולהומוסקסואליות בעולם התיאטרון.
סלאמוויט באיולין
מרדכי פרבשטיין
בית תוכנה
בית תוכנה הוא ארגון שעיסוקו העיקרי הוא פיתוח והפצה של תוכנה. בית תוכנה פועל בדרך כלל כחברה עצמאית שזה עיסוקה, אך בארגונים גדולים יש לעיתים יחידה הפועלת כבית התוכנה של הארגון (דוגמה: יחידת מצפ"ן ויחידת שחר הן בתי תוכנה של צה"ל).
מודלים לפעילות של בית תוכנה.
בתי תוכנה פועלים במספר מודלים:
שילוב תוכנה וחומרה.
חברת תוכנה עוסקת בדרך כלל בפיתוח ובמכירה של תוכנה בלבד, להתקנה על חומרה קיימת של המשתמש או על חומרה ייעודית (שרת) לתוכנה זו, שאותה מספק יצרן חומרה.
יצרני חומרה משלבים לפעמים בפעילותם גם ייצור תוכנה. חברת IBM למשל, מלווה את ייצור מחשבי המיינפריים שלה בפיתוח תוכנה (מערכות הפעלה ויישומים) למחשבים אלה. בייצור מחשבי IBM PC, לעומת זאת, הסתפקה החברה בייצור החומרה בלבד.
לעיתים יצרני תוכנה עוברים גם לייצור חומרה ייעודית לתוכנה שלהם. דומה לכך היא מכונת אקסאדאטה של חברת התוכנה אורקל, שמשמשת להרצה אופטימלית של בסיס הנתונים אורקל.
מרכיבים מקצועיים של בית תוכנה.
בית תוכנה כולל את המרכיבים המקצועיים הבאים:
בית תוכנה גדול יכיל את כל המרכיבים הללו, ואילו בית תוכנה קטן יממש פונקציות מסוימות באמצעות מיקור חוץ
אקו אטלנטיק
אקו אטלנטיק או EAC (ראשי תיבות באנגלית של: Eko Atlantic City), באופן רשמי עיר המסחר הבינלאומית של ניגריה (Nigeria International Commerce city) היא עיר מתוכננת בלאגוס, ניגריה, העיר נבנית כולה על קרקע מאוחזרת מהאוקיינוס האטלנטי. עם השלמתה, תהווה העיר חצי אי שצפוי להכיל לפחות 250,000 תושבים. הפיתוח נועד גם כדי לעזור לעצור את שחיקת קו החוף של לאגוס.
בשנת 2020 החל אכלוס בניינים ראשונים בעיר.
אזור עבר קארקוראם
אזור עבר קרקוראם (בסינית: 喀喇昆仑 走廊, בפין-יין: Kālǎkūnlún zǒuláng, בהינדי: शक्सगाम, באורדו: شکسگام, ברוסית: Долина Кырчинбулака), הידוע גם בשם שאקסגם או דרך שאקסגם, הוא שטח של יותר מ מצפון לקארקוראם, כולל עמק השקסאם וראסקאם (עמק נהר הירקנד). האזור מנוהלת על ידי הרפובליקה העממית של סין כחלק ממחוז המיסקורגן שלה במחוז האוטונומי שינג'יאנג, אך היא נחשבה על ידי פקיסטן כחלק מקשמיר עד להסכם סין-פקיסטן משנת 1963. הודו טוענת לבעלות על השטח ומהווה על פי החוק ההודי חלק משטח האיחוד של לדאק.
מרבית השטח מורכב מעמק שאקסגאם והופעל בעבר כחלק משייגר, מחוז (לשעבר תהיל) באזור בולטיסטן. קרקע פולו בשקסגאם נבנתה על ידי משפחת רויאל של אמאצ'ה של שיגר, והראג'ות של שיגר נהגו להזמין את אמירי חוטן לשחק שם פולו. מרבית שמות ההרים, האגמים, הנהרות והמעברים נמצאים בבולטי / לדאצ'י, מה שמרמז על כך שארץ זו הייתה חלק מאזור בולטיסטן / לדאק במשך זמן רב.
השטח הוא אחד האזורים העוינים למחיה בעולם, עם כמה מההרים הגבוהים ביותר. הוא גובל על ידי הרי קון לון בצפון, ופסגות הרי קארקוראם מדרום, כולל פסגה רחבה, K2 וגאסטרברום, מדרום-מזרח הוא צמוד לשדה הקרב הגבוה בעולם באזור קרחון שיאשן שנשלט על ידי הודו.
היסטוריה.
מבחינה היסטורית תושבי חונזה עיבדו שטחים מצפון לקרקורם ומיר מירזה תבע אזורים אלה כחלק משטחי הונזה. אזורים אלה כללו את עמק Raskam, צפונית לעמק שאקסגאם.
בשנת 1889 נערכה המשלחת הראשונה לעמק שאקסגאם על ידי אירופאי על ידי פרנסיס יוגוסבנד (שהתייחס לשקסגאם כ"אופראנג").
במרץ 1899 הציעו הבריטים, בפתק רשמי מסר קלוד מקדונלד לסין, גבול חדש בין סין להודו הבריטית. ההערה הציעה כי על סין לוותר על טענותיה לסובלים מעליונות על פני Hunza, ובתמורה על Hunza לוותר על טענותיה לרוב מחוזות Taghdumbash ו-Raskam. בפתק הציעו גבול שבאופן כללי עקש אחר סמל קרקארם הראשי המפריד את אפיקי נהר האינדוס ונהר הטארים, אך עם וריאציה לעבור דרך עמדת הונזה בדארווזה ליד מעבר שמשל הסינים לא הגיבו לפתק והממשלה ההודית מעולם לא חזרה לבקר את הגבול באותה צורה. קו מקדונלד שונה בשנת 1905 כך שיכלול בהודו אזור קטן ממזרח למעבר שמשל, כדי להציב את הגבול בקטע של נהר השקסאם.
במקביל, לאור "המשחק הגדול", בריטניה הייתה מודאגת מהסכנה של התפשטות רוסית כששושלת צ'ינג בסין נחלשה וכך אימצה מדיניות של תביעת גבול מצפון לנהר שקסאם. זה בא בעקבות קו שהציע סר ג'ון ארדאג בתזכיר בשנת 1897. גבול זה כלל את טענת "מיר חונזה" על עמק רסקאם. עם זאת, הממשל הבריטי מעולם לא התרחב מצפון לקו המים של קארקוראם.
משנת 1899 עד לעצמאות הודו ופקיסטן בשנת 1947, ייצוג הגבול במפות השתנה. בשנת 1926 חקר קנת מייסון וסקר את עמק השקסאם. בשנת 1927 ממשלת הודו הבריטית נטשה כל טענה לאזור שמצפון לקו מקדונלד, אך ההחלטה לא מצאה את דרכה למפות בריטיות. אולם בשנת 1959 פורסמו מפות סיניות המראות אזורים גדולים מערבית ודרומית לקו מקדונלד בסין. באותה שנה הודיעה ממשלת פקיסטן על נכונותה להתייעץ בשאלת הגבול.
מאז שנת 1947, הודו טוענת לריבונות על כל שטח המדינה העצמאית ג'אמו וקשמיר העצמאית שלפני 1947, וטוענת כי פקיסטן וסין אינן חולקות גבול משותף.
משמר המורשת הבנויה
משמר המורשת הבנויה הוא בעל מקצוע העוסק בשימור הפיסי ובהצלה של נכסי המורשת התרבותית הבנויה (אתר ארכאולוגי, מבנה היסטורי או מונומנט) מפני פגעי הזמן, איומי זיהום אוויר וההרס שנגרם מאסונות טבע או פעולות אנושיות.
שימור הנכס על ידי משמר המורשת הבנויה נעשה תוך כיבוד עקרונות השימור המקובלים בעולם והאתיקה המקצועית שמטרתם לכבד את מקוריותו של הנכס בחומר, בצורה ובערכיו.
חשיבותם הגבוהה של משמרי המורשת הבנויה נובעת מתוך כך שהם משמרים נכסי מורשת תרבות, שהם יצירה חד פעמית שאין לה תחליף. כלומר טיפול לא מקצועי עלול לפגוע בנכס התרבות (מונמנט) פגיעה שתוביל לאובדן שאינו ניתן לתיקון מכאן גם לאיבוד ערכים.
משמרי המורשת הבנויה נדרשים לידע ולמיומנויות במגוון תחומים ובהם: גישות הרווחות בשימור שמקורן בעקרונות השימור ובאתיקה המקצועית; חומרי בנייה; טכנולוגיות בנייה עתיקות; גורמי בלייה והרס; תיעוד ותכנון השימור; ידע טכני ויישומו.
שימור נכסי תרבות מבוסס על ערכים של כיבוד המורשת ועל האחריות המוסרית של החברה בישראל להעביר נאמנה את המורשת לדורות הבאים.
משמרי המורשת הבנויה בישראל היא קהילה שהתגבשה והיא כוללת משמרים מרשות העתיקות, רשות הטבע והגנים, המועצה לשימור אתרים ועצמאיים.