בשנת ה'תשס"א, במקביל לאוצר בית הדין של תנובה, הוקמה מערכת ארצית נוספת של אוצר בית דין - אוצר הארץ. מערכת זו פעלה גם בשנים ה'תשס"ח, ה'תשע"ה, ומתוכננת לפעול גם בשנת ה'תשפ"ב.
שנת ה'תשס"ח.
לקראת שמיטת , הרבנות הראשית נמנעה ממכירת מטעים לנוכרי במסגרת היתר המכירה, ותחת זאת החתימה את הבעלים על הסכם עם אוצר בית דין שהתנהל לפי הנחיותיו של הרב זאב וייטמן. במקביל המשיכה לפעול מערכת אוצר הארץ. לתיאור מפורט של שמירת השמיטה בשנה זו, ראו: .
תמיכה וביקורת.
פוסקים חרדים רבים, השוללים את היתר המכירה, מעדיפים על פניו אוצר בית דין. כך פסקו החזון אי"ש וכל ממשיכיו, ובימינו הרב יוסף שלום אלישיב והרב חיים קניבסקי. על-פי פסיקות רבנים אלה, בד"ץ שארית ישראל מתיר ואף מעודד אוצר בית דין.
גם בציבור הציוני-דתי ישנם רבנים רבים שהביעו תמיכה באוצר בית דין. הרבנים אברהם שפירא ומרדכי אליהו תמכו בהקמת בית-דין הנקרא אוצר הארץ. רבנים נוספים שהביעו תמיכה הם הרבנים שאול ישראלי, זלמן נחמיה גולדברג, יעקב אריאל, דב ליאור, יובל שרלו, זאב וייטמן, זלמן מלמד, עזריאל אריאל, ועוד. הנימוקים העיקריים לתמיכה הם:
לעומתם, ישנם רבנים רבים המותחים ביקורת על יישומו של אוצר בית-דין בימינו (בניגוד לתקנה בתוספתא), מסיבות שונות:
ישנם גם רבנים, המתירים להשתמש באוצר בית דין, אבל מתנגדים למחירים הגבוהים, כדוגמת הרב עובדיה יוסף, שטען כי "כל המחירים הגבוהים של אוצר בית דין הם בגדר איסור סחורה בפירות שביעית" ולכן "פירות של היתר המכירה עדיפי מפירות של אוצר בית דין".
לשיטה זו הצטרפו גם הרב מאיר מאזוז והרב אליעזר מלמד.
לפי גישה זו, מותר לקנות פירות אוצר בית-דין כשהמחירים נמוכים יותר ממחירי השוק: "ובזה שאנו קונים מפירות אלו, אנו מחזקים את ידיהם של האיכרים שומרי השמיטה, שמקבלים שכר על עבודתם".
שבעת הספרים של דיאנה
שבעת הספרים של דיאנה (בספרדית: Los siete libros de la Diana) היא יצירתו העיקרית של הסופר הספרדי חורחה דה מונטמיור שנתפרסמה בשנת 1559.
זהו רומן רועים שעלילתו הפסטורלית קטועה על ידי הרהורים ממושכים, והשתלשלות המאורעות בו איטית היא, אבל תוכן הרומן טפל לעומת הנאומים הנמלצים וזמירות האהובים שנשזרו לתוכו. חשיבותו רבה מבחינת תיאורי הנוף היפים שבו – ההרים, היערות, האחו, המעיינות והבארות, ומבחינת הניתוח הרגשי של הדמויות, קלילות החרוזים וסגנון הפרוזה הרך.
עלילה.
הרועה דיאנה שבתה את לבם של שני רועים, אך רק אחד מהם היא אוהבת. בהיעדרו של בחיר ליבה משיאים אותה לעלם אחר בן הכפר. שני הרועים מקבלים את הידיעה הקודרת ביגון וייאוש, ובמר נפשם הם גומרים אומר להתרחק משם. בדרך הם נשבים בידי פראים ולמזלם הטוב מצילה אותם עלמה יפה. וכך הם מתגלגלים למזימות מרושעות ושלל הרפתקאות, להתעוררות האהבה ומפח נפש. לבסוף מתיישבים הדברים יפה והכול בא על מקומו בשלום.
רומן זה זכה להצלחה רבה, תורגם מיד לשפות שונות, וממנו שאבו את השראתן יצירות דומות בספרד ובארצות אחרות.
תחנת הרכבת אופקים
תחנת הרכבת אופקים היא תחנת רכבת המשרתת את העיר אופקים וסביבתה. התחנה ממוקמת ליד אזור התעשייה. שטחה הוא 600 מ״ר, והוכשר בה שטח לחניית 250 כלי רכב. בתחנה נבנו רציף אי אחד ורציף צד אחד, והיא משמשת גם תחנה תפעולית.
היסטוריה.
בשנת 2006 החלה רכבת ישראל בבניית מסילת אשקלון - באר שבע בהשקעה של 1.4 מיליארד שקל. ב-2 בינואר 2007 הונחה אבן הפינה לתחנה על ידי שר התחבורה שאול מופז. תאריך היעד המקורי להשלמת התחנה היה סוף 2009, אך השלמת הפרויקט התעכבה שנים רבות. עלות הבנייה המשוערת שלה הייתה כ־50 מיליון שקל מתוך כ־2.21 מיליארד שקל שהוקצבו לבסוף לבניית הקו כולו. חנוכת התחנה תוכננה לסוף שנת 2015 – לאחר סיום סלילת קו הרכבת אשקלון–באר שבע והכשרתו באוגוסט 2015. ב־19 בספטמבר 2015 נחנך קו הרכבת אשקלון–באר שבע, והתחנה עצמה נחנכה ב־2 בינואר 2016.
התחנה הוקמה בשולי העיר, וכבר בשנת 2011 הודיע ראש העיר אופקים בפועל, צביקה גרינגולד, על הקמת רובע חדש סמוך אליה, לפי עקרונות של פיתוח מוטה-תחבורה ציבורית, כך שלרכבת חשיבות מרכזית בו, והיא תהיה נגישה בקלות ברגל ובאופניים ותאפשר הגעה מהירה של התושבים למרכזי תעסוקה בבאר שבע ובמרכז הארץ. במקום ייבנו כ־1,100 יחידות דיור. בשנת 2013 החלה עמותת "יוזמת נח", שהוקמה בידי צעירים בעקבות המחאה החברתית בשנת 2011, לפעול לקידום המיזם. השכונה נקראת חורשת נח", והרובע מתוכנן במיוחד עבור צעירים במחירים בני־השגה. כמו כן, מתוכנן מיזם בשיטת BOT לבניית חדרי מגורים לסטודנטים בשכר דירה מוזל בסמוך למתחם הרכבת. נכון ליולי 2021 העבודות על השכונה בעיצומן.
ב-25 בדצמבר 2021 השתנה שירות הנוסעים העובר בתחנה והוא הוחלף מקו באר שבע - קו החוף המערבי - לולאת השרון, לשני קווים: קו באר שבע - אשקלון וקו באר שבע - בנימינה דרך מסילת לוד-אשקלון.
קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה.
כל קווי האוטובוס היוצאים מהתחנה מופעלים על ידי חברת דן בדרום.
דיקדיק
דיקדיק (שם מדעי: "Madoqua") הוא סוג של אנטילופה קטנה, ממשפחת הצבאיים, המצוי באזורי סוואנה מישוריים במזרח אפריקה ובדרומה.
מאפיינים.
לדיקדיק בוגר גובה כתפיים הנע בין 30 ל-40 סנטימטרים, כשאורך גופו 50 - 75 סנטימטרים ומשקלו נע בין 3 ל-5 קילוגרם. החוטם מוארך, והפרווה הרכה חומה-אפורה בפלג הגוף העליון, לבנה באזור הבטן וחומה-צהובה באזור הרגליים. הזכרים גדולים במידת-מה מהנקבות, ואחד ההבדלים החיצוניים בינם לבין הנקבות הוא זוג הקרניים הקטנות (3 - 7 סנטימטרים) והמשופעות לאחור שיש לזכרים, שלעיתים מכוסות בציצית שיער.
אוזניו ועינייו גדולות יחסית, וחושי השמיעה והראייה מחודדים מאוד. העיניים מוקפות בטבעת לבנה. הזנב קצר יחסית. הדיקדיק מסוגל לחיות גם באקלים חם במיוחד. כאשר הוא מבוהל או מפוחד הוא מפיק קול שריקה שמזכיר את הצליל "דיק-דיק", וזהו מקור שמו. השם המדעי, "Madoqua", נגזר משמו האמהרי של הדיקדיק - "medaqqwa".
בית הגידול המועדף על הדיקדיק הוא סוואנה עשירה בעשבים ובשיחים שיכולים לשמש לו למאכל. הוא מעדיף במיוחד עלווה רכה. בסוואנות המישוריות הדיקדיק חי לצד אוכלי עשב אחרים, דוגמת הג'ירף, הזברה ומינים שונים של אנטילופות. הדיקדיק מסוגל לחיות גם בסביבות שונות במקצת, דוגמת אזורים מיוערים או מסולעים, אבל הוא מעדיף לחיות באזורים בהם הצמחייה לא גבוהה דיה כדי להסתיר לו את הראייה ואפשרות התצפית על טורפים.
על פי רוב, הדיקדיקים חיים בזוגות או בקבוצות קטנות דומות. הדיקדיק הוא אוכל עשב, ותזונתו מתבססת על עלים, נבטים, גרגרים ופירות. הוא מקבל את הנוזלים הדרושים לו מהעלים שהוא אוכל, ולכן בדרך כלל אין לו צורך לשתות, אולם במידה שיש מקור מים זמין בקרבת מקום בדרך כלל הוא לא יהסס לשתות. כדי לחסוך באנרגיה ובנוזלים, הדיקדיק פעיל בעיקר בשעות החשיכה. ראשו המוארך מסייע לו לאכול את עלי השיטה הקוצנית וצמחים קוצניים אחרים מבלי להיפגע מהקוצים. הדיקדיק הוא בעל חיים ביישן מאוד, ובטבע קשה להבחין בו בשל ממדיו הקטנים ובשל צבעיו שדומים לצבע העשב שבסביבתו הוא חי. כאשר הדיקדיק מבחין בטורף או נבהל מדבר כלשהו, הוא מנסה להתחבא ולא לבלוט בשטח, או לחלופין לרוץ במהירות במסלול זיגזג שנועד להטעות טורפים, תוך כדי הפקת צליל דמוי "דיק-דיק" שמתריע על הסכנה. הדיקדיק יכול להגיע למהירות מרשימה של כ-40 קילומטרים לשעה, ובדרך כלל הוא מצליח להימלט ממרבית הטורפים.
הדיקדיק הוא בעל חיים מונוגמי החי בטריטוריה מוגדרת; את גבולות הטריטוריה שלו הוא מסמן בעזרת גללים והפרשת ריח מבלוטה מיוחדת. הזכרים הם אלה שמגנים על הטריטוריות. הריון הנקבה נפרס על פני כשישה חודשים, ובסופו נולד עופר יחיד ששוקל כ-1.5 קילוגרמים. הנקבה והזכר מטפלים בעופר יחד, ובדרך כלל הוא יישאר איתם עד הלידה הבאה. הדיקדיק מגיע לבגרות מינית בין גיל 6 ל-8 חודשים. בין טורפיו הטבעיים של הדיקדיק ניתן למנות את הפיתון, העיט, הקרקל, האריה, הנמר, הברדלס הצבוע והתן.
הדיקדיק ניצוד עבור בשרו ופרוותו. בציד-חובבים הדיקדיק אינו פופולרי, משום שקריאותיו מזהירות בעלי-חיים אחרים וגורמות להם לברוח. רק אחד ממיני הדיקדיק, דיקדיק כסוף, מצוי בסכנת הכחדה. מין זה אנדמי לסומליה, ובשל המצב הפוליטי הקשה ששורר בה מצבה הנוכחי של אוכלוסייתו איננו ידוע לאשורו.
מיון.
בסוג דיקדיק כלולים ארבעה מינים:
Madoqua
דיק-דיק
דיק דיק
ה' השאלה
רובין ואן פרסי
רובין ואן פרסי (; נולד ב-6 באוגוסט 1983) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת פיינורד, ארסנל ומנצ'סטר יונייטד. היה קפטן נבחרת הולנד והוא מלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
קריירת מועדונים.
פיינורד.
ואן פרסי הוא בנם של שני אמנים, שעודדו אותו ללכת בעקבותיהם. הוא שאף להיות כדורגלן והצטרף לקבוצת הנוער של אקסלסיור רוטרדם. בעקבות מחלוקות עם צוות האימון של אקסלסיור הוא עזב והצטרף לפיינורד כשהיה בן 15. עד מהרה הוא קודם לסגל הבכיר וערך את הופעת הבכורה בגיל 17. בסיום עונת זכה ואן פרסי בתואר השחקן הצעיר המצטיין בליגת העל ההולנדית. באותה העונה זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א, לאחר שפתח בניצחון הקבוצה במשחק הגמר, 3-2 על בורוסיה דורטמונד.