כיאל נולד בכפר ג'דיידה למשפחה ערבית-מוסלמית, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל בני-ג'דידה, עד אשר עבר ב-2006 לקבוצת הנוער של מכבי חיפה. עוד בהיותו שחקן נוער ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ב-6 במאי 2006 מול מכבי פתח תקווה. הוא היה אחד השחקנים הבולטים בקבוצת הנוער, ובסיום עונת נבחר לשחקן המצטיין בקבוצה. בטורניר הנוער בויארג'ו שבאיטליה היה כיאל השחקן המוביל, וכבש את שני השערים בניצחון קבוצתו על קבוצת הנוער של פיורנטינה. משחק זה גרר תגובות אוהדות מעיתוני ספורט איטלקיים, שהתייחסו גם לעובדת היותו מוסלמי המשחק בקבוצה ישראלית.
בעונת 2008/2009 תפס כיאל מקום של קבע בהרכב מכבי חיפה בתפקיד הקשר האחורי. בנוסף לתפקידו בהגנה הרבה כיאל להצטרף להתקפה, בישל מספר שערים ואף כבש שער בניצחון 0–3 על הכח עמידר רמת גן. הוא סיים עונה זו עם ארבעה שערים וחמישה בישולים, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות ליגת העל. בעונת 2009/2010 היה כיאל חלק חשוב בהעפלת חיפה לשלב הבתים של ליגת האלופות, בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בקיץ 2010 עבר כיאל לקבוצת סלטיק מליגת העל הסקוטית, ותפס מקום בהרכב הראשון במשחקי הקבוצה. באוקטובר 2010 עבר ניתוח בשרירי הבטן שבעקבותיו נעדר כחודשיים מהמגרשים. לאחר שובו הפגין יכולת טובה ואף נבחר לשחקן המצטיין של חודש ינואר 2011 בליגה הסקוטית. באפריל 2011, במשחק של סלטיק נגד סנט מירן, פתח כיאל כקפטן הקבוצה. באותו חודש כבש את שערו הראשון במדי סלטיק. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע הסקוטי. בעונת זכה כיאל עם סלטיק באליפות נוספת, אף על פי שהיה פצוע במשך רוב העונה והפסיד משחקים רבים.
בעונת זכה עם סלטיק בדאבל, ובעונת כבש את שערו הראשון בליגת האלופות, בניצחון 2–1 על אייאקס אמסטרדם במסגרת שלב הבתים של המפעל. בתום עונה זו זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות.
ב-29 בינואר 2015 חתם בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מליגת המשנה באנגליה. ב-7 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשעלה כמחליף בהפסד 2–3 לנוטינגהאם פורסט, ובאותו משחק כבש את שער הבכורה שלו. בתום עונת עלה עם הקבוצה לפרמייר ליג, ובעונת 2017/2018 ערך 19 הופעות בליגה הבכירה באנגליה. ב-20 באוקטובר 2018 כבש כיאל את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, בניצחון החוץ 1–0 על ניוקאסל יונייטד, ובסך הכל ערך 18 הופעות בעונת 2018/2019.
ב-8 באוגוסט 2019 הושאל כיאל לעונה אחת לצ'רלטון אתלטיק מליגת המשנה. ב-14 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 לברמינגהאם סיטי.
ב-17 בנובמבר 2020, לאחר עשור בו שיחק מחוץ לישראל, חזר כיאל לישראל וחתם לשלוש שנים בבני סכנין. את שער הבכורה כבש ב-28 בינואר 2021 והעניק לקבוצתו ניצחון 0–1 על הפועל באר שבע.
קריירת נבחרות.
כיאל משחק במסגרת הנבחרות השונות של ישראל מאז שנת 2004, בתחילה במסגרת נבחרת הנערים עד גיל 17, ומשנת 2006 בנבחרת הנוער עד גיל 19 תחת המאמן זאב זלצר.
באוגוסט 2007 זומן כיאל לסגל הנבחרת הצעירה עד גיל 21 על ידי המאמן גיא לוי. את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הצעירה ערך במסגרת טורניר לובנובסקי מול . כיאל שותף גם במשחק הגמר מול בו ניצחה הנבחרת הצעירה, וזכתה בטורניר.
במהלך מוקדמות יורו 2008 זומן כיאל לסגל הנבחרת הבוגרת של ישראל על ידי המאמן דרור קשטן, אך לא זכה לשחק. את ההופעה הראשונה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל ערך ב-6 בספטמבר 2008, במשחק הראשון של קמפיין מוקדמות מונדיאל 2010 מול . ב-11 באוקטובר 2008 פתח לראשונה בהרכב הנבחרת הבוגרת בניצחון 3–1 על , במשחק בו בישל שני שערים. ב-26 במרץ 2011 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת, בניצחון 2–1 על במסגרת מוקדמות יורו 2012, שהיה גם שער הניצחון במשחק.
ב-16 בנובמבר 2021 הודיע על פרישה מהנבחרת.
חיים אישיים.
ב-2014 במהלך מבצע צוק איתן של צה"ל, כיאל כשחקן נבחרת ישראל פרסם תמונה שלו ברשתות החברתיות עם דגלי פלסטין ביציעים ברקע ממשחק שלו במדי סלטיק. בעקבות כך שספג ביקורת, ואף לא-זומן למשחקי הנבחרת במשך זמן מה על-ידי המאמן הלאומי אלי גוטמן, כיאל החליט להסיר את התמונה.
סטטיסטיקות קריירה.
מועדונים.
נכון ל-26 בדצמבר 2021
טשרנוביל
מגדל עוז (פירוש)
יקר תפארת
משנה למלך (פירוש)
מונקטש
קארל פון קלאוזביץ
אוסטאשה
אוּסְטַאשֶׁה (בקרואטית: Ustaše) היא תנועה לאומנית קרואטית, בעלת זיקה עמוקה לקתוליות, שנוסדה ב-1929. מיום היווסדה שמה לה התנועה למטרה להקים מדינה קרואטית עצמאית, והכריזה על מאבק בשלטון המלוכני ביוגוסלביה. התנועה הוצאה אל מחוץ לחוק ומייסדיה, אנטה פאבליץ' וגוסטב פרצ'ץ (שנרצח מאוחר יותר בהוראת פאבליץ'), נידונו למוות שלא בפניהם. שמו של ארגון האוסטאשה נקשר לרצח אלכסנדר הראשון מלך יוגוסלביה ושל שר החוץ הצרפתי לואי בארטו במרסיי, ב-1934.
בתקופת ייסוד הארגון ב-1929 היה האוסטאשה ארגון לאומני, שהיה ידוע במעשי אלימות רבים. כאשר הארגון קיבל את השליטה במדינה הקרואטית, במהלך מלחמת העולם השנייה, כבר היה לו מבנה צבאי לכל דבר (צבא אוסטאשה - Ustaška Vojnica), צבא שמנה, בשיאו, בשנת 1944 76,000 לוחמים. אחרי התמוטטות יוגוסלביה בשנות ה-90, הייתה מעין התעוררות אידאולוגית של הארגון וכמה מסגרות פרלמנטריות דרשו לשאת את שם האוסטאשה.
קורבנות.
האוסטאשה ניסו לחסל כמה שיותר סרבים, יהודים וצוענים, עקרונית - את כל מי שהתנגדו לדעותיהם, את כל מי שלא השתייכו לדתם - הנצרות הקתולית, וכן את כל מי שלא היה בן נאמן ללאום הקרואטי, כולל קרואטים קומוניסטים ודיסידנטים, בהם כמרים קרואטים ביזנטים-קתולים. כשעלו לשלטון במלחמת העולם השנייה, הם בנו כמה מחנות ריכוז, המפורסם שבהם והידוע ביותר לשמצה היה יאסנובאץ.
מספרם המדויק של קורבנות האוסטאשה לא ידוע, קיימות לכך מספר הערכות. מספר הקורבנות היהודים של האוסטאשה הוא אמין יחסית: כ-32,000 יהודים נרצחו במהלך מלחמת העולם השנייה בטריטוריה שלהם. מספר הקורבנות הצוענים (יוגוסלבים רומים) היה כ-40,000, וכמה לאחר המלחמה. מספר הנרצחים הסרבים גדול בהרבה, והערכות נעות בין 300,000 ל-700,000 קורבנות.
בספרי ההיסטוריה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה מופיע המספר 700,000 כמניין קורבנות האוסטאשה במחנה יאסנובאץ. המספר הוכרז כרשמי מאז 1946, לאחר חישוב האוכלוסייה ביוגוסלביה שלאחר המלחמה יחסית לאוכלוסייה שהייתה אמורה להיות אלמלא המלחמה. אדוארד קרדליי ומשה פיאדה נקטו לאחר המלחמה במספר 700,000 קורבנות בהסכם התשלומים שיוגוסלביה דרשה מגרמניה כפיצוי על הקורבנות וההרס.
על פי מרכז שמעון ויזנטל (בציטוט מהאנציקלופדיה של השואה):
על פי מוזיאון השואה האמריקאי:
אתר הזיכרון וההנצחה ביאסנובאץ, שנמצא כיום תחת פיקוחו של סלאבקו גולדשטיין, מכיל רשימה בעלת 59,188 שמות של קורבנות שנרצחו ביאסנובאץ, שאותה אסף בעזרת פקידים ממשלתיים בבלגרד ב-1964. כיון שתהליך איסוף השמות לא הושלם, ישנן הערכות שהרשימה מכילה בין 60 ל-75 אחוזים ממספר הקורבנות הכולל, שמציב את מספר הנרצחים במחנה בין 80,000 ל-100,000. מפקח אתר הזיכרון הקודם בתפקיד, סימו ברדאר, מעריך שלפחות 365,000 אנשים נרצחו ביאסנובאץ.
המנתחים הסטטיסטיים ולדימיר ז'ריאביץ' ובוגוליוב קוצ'וביץ' טוענים שמספר הקורבנות דומה למספר שמציין אתר ההנצחה. בכל רחבי יוגוסלביה, מספר הקורבנות הסרבים הכולל עומד על 487,000 על פי קוצ'וביץ', ו-530,000 על פי ז'ריאביץ'. המספר הכולל של ההרוגים ביוגוסלביה עומד על בין 1,014,000 ל-1,027,000. ז'ריאביץ' מוסיף להערכתו ש-197,000 אזרחים סרבים נהרגו בשטחי האוסטאשה (78,000 מהם נהרגו כאסירים ביאסנובאץ ושאר המחנות), בנוסף הוא טוען שנהרגו 125,000 לוחמים סרבים.
מוזיאון השואה בבלגרד הכיל רשימה בעלת 77,000 שמות של קורבנות יאסנובאץ. מנהלו הקודם של המוזיאון, מילאן בולאיץ', תומך בהערכה שמספר הקורבנות הסרבים עומד על כ-700,000. הנהלת המוזיאון הנוכחית המשיכה בהרחבת הרשימה שברשותה, וכיום מספר שמות הקורבנות מיאסנובאץ עומד על קצת יותר מ-80,000.
במהלך משפט אייכמן ב-1961, העיד אלכסנדר ארנון, מזכיר קהילת יהודי זאגרב, על היחס ליהודי יוגוסלביה במהלך המלחמה, ואמר כי במחנה אחד הרגו אנשי האוסטאשה עשרות אלפי סרבים, מתחילת 1941 ועד סוף המלחמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, מספר מפקדי צבא גרמנים בכירים נתנו מספרים שונים לגבי כמות הסרבים, יהודים ואחרים שנהרגו בטריטוריות שהיו תחת שלטון האוסטאשה. הסכומים נעו בין 400,000 סרבים (אלכסנדר להר), 350,000 (לותר רנדוליץ), כ-300,000 (אדמונד גלאיס פון הורסטנאו), מעל "3/4 מיליון סרבים" (הרמן נויבקר), בין 1943 למרץ 1944 600,000-700,000 (ארנסט פיק), 700,000 (מאסנבאך).
מתוך 39,000 היהודים אשר חיו בטריטוריה שהפכה למדינת קרואטיה העצמאית, שרדו את המלחמה רק כ-20%.
מחנות ריכוז.
הקבוצה הראשונה של מחנות הוקמה באביב 1941. המחנות היו:
שבעת המחנות הללו נסגרו באוקטובר 1942.
קומפלקס המחנה יאסנובאץ נבנה בין אוגוסט 1941 לפברואר 1942. שני המחנות הראשונים, קראפיה וברוצ'יצה, נסגרו בנובמבר 1941. שלושת המחנות החדשים יותר המשיכו לתפקד עד לסוף המלחמה:
כמו כן היו עוד מספר מחנות ב:
מספר האסירים:
היסטוריה.
לפני מלחמת העולם השנייה.