ב-14 במרץ 2012 פרסם אימג' קומיקס את החוברת הראשונה של סדרת אופרת החלל / פנטזיה האפית של ווהן ופיונה סטייפלס, "Saga", שהוא הגה כקונספט שיכול לעבוד רק בקומיקס, ולא יתאים לכל מדיה אחרת. אף על פי שווהן היה ילד כאשר הגה לראשונה את הרעיונות לספר - שחייב את השראתו למלחמת הכוכבים - רק לאחר שאשתו נכנסה להריון מילדו השני, החל לכתוב את הסדרה, כאשר הורות משמש מצע וכנושא בסיסי לעלילה. הסדרה מתארת שני חייזרים מגזעים לוחמים המנסים לשרוד עם בתם שזה עתה נולדה. הספר הוא הפרסום הראשון של ווהן לאימג והוא מייצג את הפעם הראשונה בה הוא משתמש בקריינות מגוף ראשון בכתיבת הקומיקס שלו. המהדורה הראשונה אזלה מההדפסה הראשונה שלה עוד לפני תאריך יציאתה ליום 14 במרץ, עם הדפסה שנייה שהוזמנה ל -11 באפריל, באותו יום בו יצא גיליון 2. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מאת MTV, Ain't it Cool News, Comic Book Resources, IGN, Publishers Weekly ומגזין טיים. "Saga והופיע גם ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, זכה בשלושה פרסי אייזנר לשנת 2013, זכה בפרס הוגו והיה מועמד לשבעה פרסי הארווי.
במרץ 2013 פרסם ווהן את המהדורה הראשונה של "The Private Eye" עם האמן מרקוס מרטין ב-Panel Syndicate, אתר המאפשר לגולשים שלם-מה-אתם רוצים עבור היצירה שלהם. Panel Syndicate מציע קומיקסים ללא DRM הזמינים לרכישה / הורדה בכל מחיר שקוראים מוכנים לשלם. באמצעות פנל סינדיקט, ווהן ומרטין פרסמו 10 גליונות של "The Private Eye" ובהמשך שחררו את המהדורה הראשונה של "Barrier" בסוף 2015. בפנל סינדיקט גם שחרר גיליון מיוחד של "המתים המהלכים" של רוברט קירקמן.
בתערוכת Image Expo בינואר 2015 הוכרז כי ווהן ישחרר שני ספרים חדשים באמצעות אימג' קומיקס בשנת 2015: "Paper Girls" עם האמן קליף צ'יאנג ומתיו וילסון, ו-"We Stand On Guard" עם האמן סטיב סקרוס.
ב-2016 הסדרת קומיקס שיצר עבור מארוול "Runaways" עובדה לסדרת טלוויזיה ("הבורחים") עבור שירות הסטרימינג הולו. ווהן סייע לצוות הכותבים בעיבוד הסדרה בשני הפרקים הראשונים של העונה הראשונה.
טינו
טינו (Tino) הוא אי קטן בים הליגורי. הוא מהווה חלק של ארכיפלג של שלושה איים במפרץ לה ספציה. בשנת 1997 ביחד עם צ'ינקווה טרה ופורטו ונרה הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.
לפי המסורת הנוצרית האי היה מקום מושבו של ונריוס המתבודד והוא היה אב המנזר המקומי עד מותו בשנת 630. שרידיו של המנזר קיימים עד היום.
האי מהווה אזור צבאי סגור וגישה למקום מתאפשרת רק ב-13 בספטמבר, יום ונריוס הקדוש.
בנקודה הכי גבוהה באי נבנה מגדלור.
בית יולדות מולדה
בית יולדות מולדה היה בית יולדות שנוסד ב־1934 ופעל עד 1958 בחיפה. הוא שכן ברחוב הצנובר (כיום שדרות הנשיא 82) ברובע כרמל שבמרכז הכרמל בבניין שתוכנן על ידי האדריכל שמואל רוזוב.
היסטוריה.
את בית היולדות מולדה ייסדו הגינקולוג הד"ר רודולף מאייר והגינקולוגית ד"ר פיניה רוטנברג, שהיו בעלי ניסיון רב שנים ברפואת נשים ומיילדות. פיניה רוטנברג הייתה אשתו של אברהם רוטנברג וגיסתו של פנחס רוטנברג.
רודולף מאייר (1885–1961) סיים לימודי רפואה באוניברסיטת מרבורג. בתחילה שימש כאסיסטנט ולאחר מכן מנהל המחלקה הגינקולוגית בבית החולים האוניברסיטאי בפרנקפורט. במלחמת העולם הראשונה היה גינקולוג ראשי בחזית בבית חולים של הצלב האדום. פיניה רוטנברג (1901–1963) למדה והתמחתה ברפואת נשים בגרמניה.
בשנת 1945 נפרדו דרכיהם ורוטנברג פתחה בית יולדות בשם בית יולדות אמהות.
נכון לשנת 2020, במתחם שבו פעל "בית יולדות מולדה" פועל בית ההארחה של מכון רוטנברג.
חזק!
חזק! הוא אלבום סולו מספר 14 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא ב-1997 בחברת גל פז והוא מורכב מלחנים של יוצרים חרדיים מוכרים, בהם יוסי גרין, משה לאופר ואברהם פריד עצמו. האלבום מכיל שירים בעברית בלבד. יש שראו באלבום את אחד האלבומים שהכי השפיעו על המוזיקה החסידית של התקופה.
רקע.
האלבום יצא בשנת 1997 ובו 11 רצועות עם לחנים חסידיים, של המלחינים הגדולים במוזיקה החסידית, מהאלבום יצאו הלהיט המוכר "חזק!" ועוד שירים מפורסמים כמו "מודה אני", "לבנימין" ועוד.
בהצבעה שנערכה לכבוד 20 שנה לאלבום ב-2018, בחשבון הפייסבוק של אברהם פריד, "חזק!" נבחר לשיר האהוב ביותר מהאלבום.
השיר "לבנימין אמר" המיוסד על פסוק מספר דברים בברכת משה לשבטי ישראל, הפך להיות באירועים שונים כפתיח מסורתי לכבודו של ראש ממשלת ישראל לשעבר בנימין נתניהו הן בקרב הציבור החרדי ובפרט בציונות הדתית בעצרת השנתית לציון יום ירושלים בישיבת מרכז הרב בו ראש הממשלה הוא הנואם הראשי.
השיר תקע בשופר זכה לקאבר מאת זאנוויל ויינברגר יחד עם מקהלת מלכות ויואלי דיקמן.
קרול קורילוק
קרול קורילוק (בפולנית: Karol Kuryluk;27 באוקטובר 1910 – 1967) היה עיתונאי, עורך, פעיל, פוליטיקאי ודיפלומט פולני. בשנת 2002 הוענק לו אות חסיד אומות העולם על ידי יד ושם על שהציל יהודים בשואה.
ביוגרפיה.
קרול קורילוק נולד ב־27 באוקטובר 1910 בזברז', עיירה קטנה בגליציה, המחוז המזרחי של האימפריה האוסטרו-הונגרית (לאחר מלחמת העולם הראשונה, חלקה של פולין, היום באוקראינה). הוא היה בנם הבכור של פרנצ'ישק קורילוק ולוצ'יה, לבית פנצ'ישאק. היו לו ארבעה אחים (שניים מהם נפטרו בילדותם) וחמש אחיות.
בשנת 1930, לאחר שסיים בית ספר תיכון בעיר הולדתו, קיבל קורילוק מלגה קטנה ללימוד פולנית באוניברסיטת לבוב. הוא דיבר פולנית, אוקראינית, רוסית וגרמנית, ובמהלך לימודיו עזר למשפחתו כלכלית על ידי מתן שיעורים פרטיים.
בשנת 1931 פגש את הסופרת והפילנתרופית הלינה גורסקה והשתתף בפרויקט עבודה סוציאלית 'פעולת האבירים הכחולים' שעסקו בחלוקת מזון ובגדים לילדים בשכונת עוני ועזרה להפעלת מקלטים לנערים חסרי בית. באוניברסיטה הוא מחה נגד מדיניות ההפרדה של הלאומנים הפולנים שמטרתם הייתה להפריד בין פולנים ויהודים באולמות ההרצאות, והוא התייצב לצד סטודנטים יהודים ואוקראינים שהוטרדו והוכו על ידי כנופיות אנדצ'ה.
הוא נישא למרים קוהני, משוררת, סופרת ומתרגמת אשר במהלך המלחמה שינתה את שמה למריה גרבובסקה ופרסמה בשם מריה קורילוק. נולדו להם שני ילדים, אווה קורילוק, אמנית וסופרת, ופיוטר קורילוק, מתרגם.
מיולי 1941 עד יולי 1944, במהלך הכיבוש הנאצי בלבוב, היה קורילוק חלק מההתנגדות משני צידי המפה הפוליטית. כחבר ב-PPR (מפלגת הפועלים הפולנית ), הוא היה אחראי לתחנת הרדיו החשאית שלה ולפעילות ההוצאה לאור שלה. אך הוא היה מעורב גם בשירות החדשות ובפרסומים של ארמייה קריובה.
פציפיסט מטבעו, התרחק מפעולה צבאית והיה פעיל במיוחד בהצלת יהודים. הוא הסתיר את פפה פרואנגלס ואת שני בניה בחדר בביתו. בשנת 2002 הוענק לו על ידי יד ושם אות חסיד אומות העולם.
בספטמבר 1967 קיבל קורילוק התקף לב. הוא טס ליריד ספרים בבודפשט בניגוד לעצת רופאו ונפטר שם ב־9 בדצמבר 1967.
קורילוק נקבר יחד עם אשתו ובנו בבית העלמין הצבאי פוואצ'קי בקבר שתוכנן על ידי אווה קורילוק.
קריירה ספרותית.
בשנת 1933 הקים קורילוק את כתב העת התרבותי "סיגנאלי" עם המשורר תדיאוש הולנדר והפך לעורך הראשי שלו. הוא נתן במה לכישרונות הספרותיים הצעירים בעיר בין היתר לארווין אקסר, סטניסלב יז'י לץ, צ'סלב מילוש ומירוסלב סולובסקי. הוא פרסם את כתביהם של סופרים רבים מכל רחבי פולין - מריה דוברובסקה, ברונו שולץ, ליאופולד סגל, אנדריי סטרוג ויוליאן טובים, ופרסם תרגומים של כתביהם של סופרים ידועים כמו אנדרה מאלרו, ברטראנד ראסל, קרל פון אוסייצקי, אפטון סינקלר, אנרי ברביוס ופול ואלרי. גליונות מיוחדים הוקדשו לתרבות היהודית, האוקראינית והבלארוסית ולעיר לבוב.
בכתב העת "סיגנאלי" קידמו את עבודתם של אמנים פולנים רבים כדוגמת הנריק גוטליב, ברונו שולץ, זיגמונט וולישבסקי וצלמים אוונגרדיים (אוטו האן, מיצ'יסלב שצ'וקה), ואמנות פופולרית בתקופתו (ואן גוך, גוגן, אלכסנדר ארכיפנקו, מקס ארנסט). קבוצה של גרפיקאים וקריקטוריקאים מחוננים (ק. ברניצקי, פ. קליינמן, אריק ליפינסקי, פרנצ'ישק פרצקי) שיתפו פעולה עם המגזין, שהיה מפורסם בהומור הנושך וחסר הרחמים כלפי היטלר, מוסוליני, פרנקו והאנטישמים הפולניים. באמצע שנות השלושים העיתון הפך לכתב העת המוביל של האינטליגנציה הפולנית השמאלנית.
בשנת 1938 פשטה כנופיה מזוינת של המחנה הקיצוני הלאומי על מערכת המערכת וקורילוק הצליח להימלט בקושי רב. הוא הצליח להמשיך לפרסם את המגזין, למרות מצוקה כלכלית, צנזורה מתמשכת והתקפות פוליטיות אכזריות, עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. הגיליון האחרון יצא לאור באוגוסט 1939. בספטמבר 1939, לאחר הסיפוח הסובייטי של לבוב, הפקיד קורילוק את ארכיון העיתון שלו בספריית אוסולינאום (כיום ספריית סטפניק) שם שרד. לקורילוק הוצעה עבודה ב"צ'רווני שטאנדאר" (עיתון "הדגל האדום"), כתב עת בחסות ברית המועצות, אך איבד את המשרה בגלל השיר "היום סטלין קרא לי" מאת תדיאוש הולנדר שפורסם בעיתונו.
באוגוסט 1944 עבר קורילוק מלבוב ללובלין והחל להוציא לאור את המגזין "Odrodzenie" ("הרנסאנס"). המגזין נועד להחיות את המגזין הקודם "סיגנאלי" ובגיליון הראשון הונצחו סופרים ואמנים שנרצחו על ידי הנאצים. בגיליון פורסמה רשימה ארוכה של קורבנות, כולל ברונו שולץ שהמחתרת ניסתה להציל. בשנת 1945 עבר עם המגזין לקרקוב, ובשנת 1947 לוורשה. בין הכותבים ל"אודרודזניה" היו חתני פרס נובל לספרות לעתיד צ'סלב מילוש וויסלבה שימבורסקה, טדיאוש קונוויצקי והמשורר תדיאוש רוז'ביץ'.