ברוקהאוז נולד בלת'ברידג' שבפרובינציית אלברטה בקנדה והיה בוגר אוניברסיטת קולומביה הבריטית (תואר ראשון, 1947) ואוניברסיטת טורונטו (תואר שני 1948; דוקטורט בפילוסופיה, 1950).
בשנת 1962 החל לכהן כפרופסור באוניברסיטת מקמסטר שבהמילטון באונטריו, קנדה, שם נשאר עד לפרישתו ב-1984.
בשנת 1994 הוענק לברוקהאוז פרס נובל לפיזיקה, יחד עם קליפורד שול מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, על תרומה חלוצית לפיתוח טכניקות של פיזור נייטרונים לחקירת מצב מעובה, כאשר לברוקהאוז הוענק הפרס בדגש על פיתוח ספקטרוסקופית נייטרונים (לשול הוענק הפרס בדגש על פיתוח טכניקת עקיפה של נייטרונים).
ברוקהאוז נפטר בהמילטון ב-13 באוקטובר 2003, בגיל 85.
באוקטובר 2005, במסגרת יום השנה ה-75 להקמת אוניברסיטת מקמסטר, שם הרחוב בו נמצא קמפוס האוניברסיטה ("שדרת האוניברסיטה") שונה ל"דרך ברוקהאוז" על שמו של ברוקהאוז. גם בדיפ ריבר, אונטריו יש רחוב על שמו.
טיילר סטון
טיילר סטון (באנגלית: Tyler Stone; נולד ב-8 בספטמבר 1991) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת שימאנה סוסאנו מהליגה היפנית. גובהו 2.03 מטר.
קריירה.
סטון נולד בממפיס, טנסי שבארצות הברית. הוא החל לשחק במיזורי מליגת המכללות שבארצות הברית. ב-12 משחקים בהם שותף בעונת 2009/10 הוא קלע 1.8 נקודות למשחק. במהלך העונה עבר לשחק באוניברסיטת סאות' איסט מיזורי סטייט' אך לא שותף במשחקיה עקב חוקי ה-NCAA.
בעונתו השנייה במכללות קלע 14.7 נקודות למשחק ולקח 7.3 ריבאונדים. בעונה הבאה הגיע ל-15.5 נקודות למשחק ו-7.8 ריבאונדים. בעונה הרביעת והאחרונה קלע 19.3 למשחק, והשיג 9.5 כדורים חוזרים.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 2014 עבר לבשיקטש הטורקית, אך בתחילת העונה הושאל לדניזלי באסקט מהליגה הטורקית השנייה. במהלך העונה השיג 14.5 נקודות למשחק, ו-7.6 ריבאונדים.
בעונת 2015–2016 שיחק בקבוצת אגו רת'ימנו מהליגה הראשונה ביוון.
בעונת 2016–2017 שיחק בצ'יבה ג'טס מיפן. בעונה זו קלע 17.9 נקודות למשחק והשיג 7.2 ריבאונדים בממוצע.
ב-2017 חתם בהפועל גלבוע גליל. בנובמבר 2017 עבר לשימאנה סוסאנו מג'יק היפנית.
שווייצ'ה
שווייצ'ה (בפולנית: Świecie, בגרמנית: Schwetz, שווץ) היא עיר בצפון פולין, בפרובינציית קויאוויה-פומרניה. העיר ממוקמת על הגדה המערבית של נהר ויסלה, 105 ק"מ מדרום לעיר גדנסק ו-190 ק"מ דרומית מערבית לקלינינגרד.
היסטוריה.
העיר שווייצ'ה הפכה לעיר בשנת 1198 לאחר שהדוכס של פומרניה, גז'ימיסלב השני, הקים בה את כנסיית מריה.
בתחילת המאה ה-14 פרצו עימותים צבאיים בין הנסיכויות פומרניה, בוהמיה וברנדנבורג השוכנות ממערב לאזור הבלטי. הטבטונים ניצלו את ההזדמנות ובשנת 1308 השתלטו על העיר.
הצלבנים ששלטו בעיר סבלו מהצפות ומהתקפות מרובות החלו בבניית מצודת שווייצ'ה שבנייתה הושלמה בשנת 1350.
לאחר מלחמת 13 השנים (1454–1466), שהסתיימה בחתימה על הסכם טורון השני, העביר המסדר הטבטוני את השליטה על שווייצ'ה ופרוסיה המערבית לידי מלך פולין.
החל משנת 1772 הייתה העיר תחת שלטון פרוסי. תושבי העיר שחיו בגדה המזרחית של נהר ויסלה סבלו משיטפונות הרסניים, דבר שעיכב את גידול האוכלוסייה. לאחר פיתוח הגדה המערבית והפיכתה לאזור מגורים, צמחה אוכלוסיית העיר ובשנת 1849 מנתה כ-6,000 תושבים.
בשנת 1905 היו בעיר כנסייה פרוטסטנטית, שתי כנסיות קתוליות ובית כנסת.
בתאריך 25 בינואר 1920 חזרה העיר אל הרפובליקה הפולנית והיא סופחה אל מחוז חויניצה (Powiat chojnicki).
בין שתי מלחמות העולם לא היו שינויי גבולות משמעותיים.
מלחמת העולם השנייה.
בתאריך 8 באוקטובר 1939 נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית וסופחה אל אזור פרוסיה המערבית.
חלק גדול מתושבי העיר נעצרו, פעילים בולטים ומתנגדי המשטר נרצחו ונקברו בקבר אחים על ידי הצבא הנאצי.
רבים מבין הנספים היו חולים פסיכיאטרים מבית החולים שהיה ממוקם בעיר, נשים וילדים. חלק ממעשי האיבה דווחו על ידי שני חיילים. עד למלחמת העולם השנייה אוכלוסיית העיר מנתה כ-10,000 תושבים.
לאחר תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הפכה העיר לחלק מהרפובליקה העממית הפולנית אשר נוסדה בשנת 1946.
אוכלוסיית העיר גדלה במהירות ובשנת 1961, מנתה כ-13,500 תושבים. כמו כן נבנו מקומות עבודה חדשים, בתי הזיקוק הורחבו ובשנת 1968, הוקם מפעל לייצור נייר שהעסיק כ-4,600 עובדים.
יחסי ישראל–ליכטנשטיין
יחסי ישראל ליכטנשטיין הם היחסים הדיפלומטים בין מדינת ישראל לבין נסיכות ליכטנשטיין.
יעקב קידר, שגריר ישראל בשווייץ משמש כשגריר לא-תושב בליכטנשטיין.
היסטוריה.
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות נכונו לראשונה בסוף אפריל 1992, כאשר רפאל גביר, שגריר ישראל בשווייץ הגיש לנסיך ליכטנשטיין את כתב האמנתו. ליכטנשטיין הצטרפה להסכם הסחר החופשי האירופי באפריל 1992 כך שהיה לה צורך לכונן יחסים דיפלומטיים מלאים עם כמה מדינות מערביות. ליכטנשטיין החליטה לכלול את ישראל בין מדינות אלו.
לישראל אין כלל נציגות בליכטנשטיין, ולכן שגרירות ישראל בברן שבשווייץ אמונה על טיפול בענייני ליכטנשטיין. לליכנטשטיין אין נציגות דיפלומטית בישראל.
סחר החוץ בין שתי המדינות נאמד בשנת 2012 ב-29 אלף דולר אמריקני ואילו בשנת 2016 ב-173 אלף דולר.
לאיוש בתיאני
הרוזן לאיוש פרנץ יוז'ף בתיאני מִנֵמֶט-אוּיוואר (בהונגרית: németújvári Lajos Batthyány, 10 בפברואר 1807 ברטיסלבה, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית - 6 באוקטובר 1849 פשט, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית) היה פוליטיקאי ומהפכן הונגרי, ראש ממשלה חוקתי ראשון של הונגריה (מרץ 1848-אוקטובר 1849) בימי המהפכה ההונגרית באביב העמים (1849-1848). נידון למוות על ידי השלטון האוסטרי והוצא להורג במקביל לשלושה עשר המפקדים של הצבא המהפכני ההונגרי ב-1849. בתיאני היה בן למשפחת אצילים הונגרית, עם שורשים קרואטיים, מצד אמו, חבר למשך שנים רבות בפרלמנט ההונגרי, משפטן בהכשרתו.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
בתיאני נולד בשנת 1807 בפוז'ון, ברטיסלבה של ימינו, כיום בסלובקיה, אז חלק ממלכת הונגריה, תחת שלטון אוסטרי. הוא היה בנם השני של הרוזן ההונגרי יוז'ף שאנדור בתיאני (1812-1777) ושל בורבאלה (ברברה) לבית שקרלץ, (1834-1779), הונגריה בעלת שורשים קרואטיים.
האב היה צאצא למשפחת מגנאטים הונגרים קתוליים ותיקה, שתולדותיה מרחיקות עד שנת 1398.
משפחת בתיאני כמו משפחות אחרות מן האליטה האריסטוקרטית ההונגרית ממערב הונגריה תמכה בקיסרות האוסטרית מכל מאודה וראתה בה מבצר ומגן של הנצרות המערבית. לעומת זאת ציפתה שהמשטר הקיסרי יבוא לקראת השאיפות הלאומיות של ההונגרים ויידע להעניק לממלכה ההונגרית במסגרת האימפריה את מקומה הראוי.
הוריו של בתיאני נפרדו זמן קצר אחרי לידתו והילד עבר עם אמו ואחיו לווינה. כשמילא 5 התיתם מאביו ואמו ירשה רכוש רב ואחוזות רחבות ידיים שאיפשרו לה לנהל חיי פאר.
בתיאני למד בבית עם מורים פרטיים ובגיל 8 נשלח לפנימייה. התראה מאז לעיתים רחוקות בלבד עם אמו וגדל כמו יתום למחצה. אופיו נתגלה כמרדני וקשה.
בגיל 16 סיים את הגימנסיה "שוטנגימנזיום" בווינה והתקבל לאקדמיה למשפטים בזגרב. עד שנת 1827 שירת למשך 4 שנים כחייל בצבא האוסטרי באיטליה. בגלל היותו זכאי לירושה גדולה, בזבז כספים רבים על תענוגות. אחרי מריבות רבות עם אמו השיג את חלקו בירושת אביו. סיים את השירות הצבאי כלוטננט ביחידת הוסרים ובו זמנית סיים לימודי משפטים.
בשובו לאחוזותיו במחוז ואש, קנה היכרות יותר מקרוב עם התרבות והשפה ההונגרית.
כחבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי - בית המגנאטים, נכח ב-1830 בטקס הכתרתו של הקיסר פרדיננד הראשון. למרות חברותו בפרלמנט, בהתחלה, לא נמשך בתיאני לפוליטיקה.
ב-4 בדצמבר 1834 הוא התחתן באיקרוואר עם הרוזנת אנטוניה זיצ'י ואז'ונקאי (Zichy Vazsonkői), שילדה לו בהמשך שתי בנות - אילונה ואמליה ובן, אלמר. יחד עם אשתו ערך בתיאני מסעות במערב אירופה ובמזרח. במערב אירופה התוודע לרעיונות הליברליזם ולהצלחות עולם העסקים המקומי.
לדברי חבריו, הייתה זו אשתו שעודדה אותו להיות יותר מעורב בזירה הפוליטית. גיסתו, קרולינה ז'יצי, הייתה נשואה לרוזן גיירג' קארוי (1877-1802), פוליטיקאי, שכיהן כפרפקט (פה-אישפאן) והיה גם יושב ראש האקדמיה ההונגרית למדעים.
המשפחות זיצ'י וקארוי עמדו באותם הימים במרכז החיים הציבוריים, הפוליטיים ושל הסלונים של פשט, ברטיסלבה ואיקרוואר.
פעילותו הפוליטית למען רפורמות.
כבר בשנים 1834–1836 נעשה בתיאני חבר פעיל של האופוזיציה במסגרת הדיאטה ההונגרית בפוז'ון. החל מהשנים 1840-1839 הגביר את פעילותו הפוליטית והפרלמנטרית והפך לראש האופוזיציה בבית העליון. מתוקף מעמדו זה הוא הגה תוכנית מדוקדקת לרפורמות. ב-1840 לפי הצעתו הונהגה הקצרנות ברישום הדיונים בפרלמנט. יחד עם אישטוון סצ'ני העלה רעיונות חדשים בתחום הכלכלה והפוליטיקה.
שאיפתו העיקרית הייתה לממש את זכויות העם ההונגרי לממשל עצמי ולחוקה חדשה משלו.
התנגד לשימוש באלימות והעדיף לקדם את הרפורמות שבהן האמין באמצעות משא ומתן עם המשטר בווינה. בכך גישתו היית יותר קרובה לזו של סצ'ני מאשר לזו של לאיוש קושוט. סצ'ני הזהיר נגד דרישות לאומיות לשוניות מרחיקות לכת לטובת ההונגרים לעומת שאר הקבוצות האתניות בממלכה ונגד ההיפרדות מאוסטריה. לעומת זאת תמך קושוט ברפורמה חברתית עמוקה יותר על חשבון האריסטוקרטים ושאף להונגריזציה של הקבוצות האתניות האחרות.