בשל פציעה בשרירי מיתר הברך (hamstring), היא החמיצה את התחרויות בחורף 2014 ובתחילת 2015. אך לאחר שחזרה להתחרות באליפות המכללות באולם שנערכה במרץ 2015 היא זכתה במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 7.87 שניות, התוצאה הרביעית בטיבה בעולם באותה העת. ביוני אותה שנה היא זכתה לראשונה באליפות המכללות, במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.55 שניות ובמדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי של 54.09 שניות, אחרי שמיר ליטל (53.74 שניות), התוצאה השנייה בטיבה בעולם באותה העת.
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ביוני 2015 זכתה הריסון במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.56 שניות, אחרי דון הרפר (12.55 שניות). באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין היא פסלה בזינוק בשלב חצי הגמר.
באליפות המכללות באולם שנערכה במרץ 2016 היא זכתה במדליית כסף בריצת 60 מטר משוכות בשיא אישי של 7.77 שניות, אחרי בריאנה רולינס (7.76 שניות), התוצאה ה-13 בטיבה בכל הזמנים. שבוע לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון היא סיימה במקום שמיני בריצת 60 מטר משוכות בתוצאה של 8.87 שניות לאחר שאיבדה את שווי משקלה לאחר שפגעה עם הרגל במשוכה הראשונה. בשלב המוקדמות היא קבעה את התוצאה המהירה באליפות 7.81 שניות, תוצאה שווה למדליית הזהב.
שיאנית העולם.
בתחרות שנערכה באפריל 2016 קבעה הריסון בריצת 100 מטר משוכות שיא אישי חדש של 12.36 שניות, תוצאת השנה בעולם והתוצאה התשיעית בטיבה בכל הזמנים. בתחרות פרפונטיין קלסיק שנערכה בסוף מאי אותה שנה היא קבעה בריצת 100 מטר משוכות שיא ארצות הברית חדש של 12.24 שניות והתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי אותה שנה היא סיימה רק במקום שישי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.62 שניות ולא נכללה במשלחת האמריקאית למשחקים.
בתחרות ליגת היהלום שנערכה בלונדון ב-22 ביולי אותה שנה היא שברה את שיא העולם הוותיק בן ה-28 שנים של יורדנקה דונקובה מבולגריה בתוצאה של 12.20 שניות, שיפור של מאית אחת (12.21 שניות).
באליפות העולם שנערכה בלונדון, ב-12 באוגוסט 2017 סיימה הריסון במקום רביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.74 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 12.60 שניות ועלתה ראשונה לשלב חצי הגמר, התוצאה השנייה בטיבה בכל התחרות אחרי המנצחת סאלי פירסון מאוסטרליה (12.53 שניות בחצי גמר ו-12.59 שניות בגמר).
אלופת עולם באולם.
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ 2018 זכתה הריסון במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בשיא אליפות ובשיא אמריקה חדש של 7.70 שניות, שתי מאיות השנייה איטי משיא העולם, לפני בת ארצה כריסטינה מאנינג (7.79 שניות) וננאדין ויסר מהולנד (7.84 שניות).
סגנית אלופת עולם.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-6 באוקטובר 2019 זכתה הריסון במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.46 דקות, אחרי בת ארצה ניה אלי (12.34 דקות) ולפני דניאל ויליאמס מג'מייקה (12.47 דקות).
המנון רודזיה
קולותיה של רודזיה (באנגלית: Voices of Rhodesia) היה ההמנון הרשמי של רודזיה.
ארם גרשוני
ארם גרשוּני (נולד ב-29 באוקטובר 1967) הוא צייר ריאליסטי והיפר-ריאליסטי ישראלי. מייסד "התחנה", בית ספר לרישום וציור בתל אביב.
ביוגרפיה.
ארם גרשוני נולד ברעננה בשנת 1967. הוריו הם האמנים משה גרשוני וביאנקה אשל גרשוני; אחיו הוא הצלם אורי גרשוני. בוגר הסדנה לציור ורישום של ישראל הרשברג. אחותם היא עתר אשל, מורה בשיטת אלכסנדר. בין השנים 1997–2004 לימד ציור ורישום בבצלאל ובין השנים 2004–2006 לימד בסדנה לרישום בירושלים. עבודותיו נמצאות באוספים פרטיים וציבוריים, ביניהם האוספים של מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות ובית המשפט העליון.
בשנת 2005 ייסד ביחד עם דוד ניפו את "התחנה", בית ספר לציור פיגורטיבי בתל אביב, שם הוא גם מלמד.
מאפייני עבודתו.
ציורו מאופיין בהצבת האובייקט במרכז ובהתרכזות בזרם ההיפר ריאליסטי עם דגש עם גישת אנטי טקסט. השפעתו של ישראל הרשברג מכרעת והימענותו מציור מופשט כמעט מוחלטת. עם זאת מתייחס לציור הריאליסטי כציור מופשט ומחלק את הציור לאזורים פשוטים כדי לצייר בתוכם פרטים. הפלטה זהה לזו של הרשברג והציור איטי במקביל להאזנה למוזיקה. השפעתו המכרעת של משה גרשוני ניכרת והיטמעותו בסביבתו של אהרן שבתאי ושל נתן זך הרחיקה אותו כנראה מטקסטים מתוך חוסר רצון או פחד מספרים שיש בהם רק טקסט. בתחילה הציג בגלריה אלון שגב ממנה עבר לזימאק ומאוחר יותר לגלריה עינגע אותה מנהלת משפחתו. מצייר פורטרטים ונופים, טבע דומם ועירום, אך תמיד מתפרסם בזכות ציורי טבע דומם של לחם שמסמל את הדת היהודית והנוצרית. למרות אופן הציור הקלאסי מדובר בסוג מודרניסטי של ציור ריאליסטי שמתחבר עם השקפות פוסטמודרניסטיות ששולטות בשיח הגלריות והמוזיאונים. הדגש שהוא שם על הקומפוזיציה ומבנה היצירה בא על חשבון גילוי תכנים למביטים בציור שנשארים מחוץ לידע שנשאר מוסתר בציורים. הבלתי נראה חשוב מהנראה והפילוסופיה אינה באה לידי דיון ישיר עם הצייר עצמו. יחסיו עם אביו הפכו למוקד העניין וגם יחסיו עם אמו ועם אחיו שלושתם אמנים שנמצאים בדיאלוג שנים. יחסו של אביו למוזיקה של מאהלר ומוצרט הפכה לאהבתו לפסנתר ולמוזיקה קלאסית. מעמדו כצייר ריאליסטי מרכזי בתל אביב התחילה בזרם הריאליסטי שהתגבש בכיתותיו של ישראל הרשברג במכון אבני בתחילת שנות השמונים.
קישורים חיצוניים.
ראיונות
סקירות וביקורות
בטון שקוף למחצה
בטון שקוף למחצה (באנגלית: Translucent concrete), הנקרא גם בטון מעביר אור (באנגלית: light-transmitting concrete) הוא חומר בנייה המבוסס על בטון עם תכונות של העברת אור בין שני צידיו, בזכות אלמנטים אופטיים המוטמעים בו - בדרך כלל סיבים אופטיים. האור מועבר מצד אחד אל השני ולכן הסיבים האופטיים עוברים בכל עובי הבטון. התוצאה המתקבלת היא בהתאם לצורה בה סודרו הסיבים האופטיים בתוך הרכיב ואף ניתן לקבל בתצורות מסוימות צללים של האובייקט הנמצא בצידו השני של הרכיב.
בטון שקוף למחצה משמש כחומר חיפוי לקירות פנים בדרך כלל או כגמר לרכיבים שונים במבנה.
בטון שקוף למחצה מיוצר בכמה שיטות וכולן מבוססות על בטון עם חצץ דק. בזמן היציקה מוכנסים רכיבים מעבירי אור בשיעור של כ-5% מנפח התוצר הסופי. לאחר ההתקשות, נחתך הבטון ללוחות, בעזרת מכשירי חיתוך ייעודיים.
היסטוריה.
בטון שקוף-למחצה נרשם לראשונה כפטנט בשנת 1935 בקנדה. התחום רשם זינוק ניכר עם פיתוח הסיבים האופטיים המבוססים על זכוכית ופולימר.
תעלת דנובה-בוקרשט
תעלת דנובה-בוקרשט (ברומנית: Canalul Dunăre-București) היה פרויקט שנועד לאפשר שיט נהרות מבוקרשט לים השחור דרך הדנובה.
העבודות לביצוע הפרויקט החלו ב-1986, אך ב-1989, לאחר המהפכה הרומנית, נפסקו לחלוטין, למרות שכבר בוצעו 70% מהפרויקט. קיימים נימוקים למען חידוש העבודות וגם נגד החידוש ובמהלך השנים נגנבו לוחות בטון ופריטים שונים וחלקים אחרים ניזוקו. ההתנגדות העיקרית נובעת מזיהוי הפרויקט עם המשטר הקומוניסטי מלפני המהפכה.
תוכניות היסטוריות.
לראשונה מתועד רעיון חיבורה של בוקרשט לדנובה בתעלה ב-1864, כששליח של אלכסנדרו יואן קוזה בפריז מציע לקבוצת בעלי הון צרפתים להקים חברה לשם תיעול דמבוביצה למטרה זו. את התוכנית הראשונה יזם המהנדס ניקולאה קוקו, שהכין טיוטה לתעלת שיט מאולטניצה לבוקרשט.
ב-1927 פרסם המהנדס הרומני דימיטריה לאונידה תוכנית ליצירת תעלת שיט, שתעבור דרך בוקרשט ותגיע לדנובה. ב-1928 קבע חוק של הפרלמנט הרומני את בוקרשט כנמל על הדנובה, אך המשבר הכלכלי העולמי הוביל לזניחת הפרויקט. על בסיס חוק זה הכין המהנדס דורין פאוול לפני מלחמת העולם השנייה תוכנית. התוכנית כללה נמל בבוקרשט ושישה תאי שיט, בתעלה מקבילה לדמבוביצה, שתוביל עד נמל באולטניצה. התרשמות המלך ושריו הייתה חיובית, אך תקציבי הפיתוח הופנו לשיפוץ דרך ויקטוריה וארמון המלך ולאחר מכן החלה מלחמת העולם השנייה.
תקופת צ'אושסקו.
ב-1984, בסיום העבודות על תעלת דנובה-הים השחור יזם ניקולאה צ'אושסקו את התחלת העבודות על תעלת דנובה בוקרשט, תוך שימוש בציוד וכוח אדם, שסיימו את תפקידם בפרויקט האחר.
התוכנית כללה תעלה באורך 73 קילומטרים ורוחב 80 מטר ועומק מינימלי של 4,5 מטר. גובה הקרקע בבוקרשט הוא 63 מטרים מעל פני הים ובאולטניצה, בקצה התעלה המתוכננת, הגובה הוא 10 מטרים מעל פני הים. על פער הגובה, 53 מטרים, תכננו להתגבר בעזרת 4 תאי השיט. התוכנית כללה שלושה נמלים, שניים בבוקרשט, האחד על הארג'ש, ליד היישוב 1 בדצמבר והשני בגלינה, על הדמבוביצה והשלישי באולטניצה.
גניזת הפרויקט ותוכניות חדשות.
לאחר המהפכה הרומנית (1989) והפלת משטרו של צ'אושסקו נעצרו העבודות על הפרויקט והוא נעזב בינואר 1990. זיהוי הפרויקט עם המשטר הקומוניסטי גרם להתרחקות ממנו. מבנים שלא הושלמו נטו להתפורר, מהפרויקט העזוב נגנבו חומרים ואפילו פורקו מבנים קיימים.
התוכניות והמידע הועברו מיד ליד ולבסוף הגיעו למשרד המים, היערות והגנת הסביבה. בהתאם להחלטה HGR 487/2008 משרד התחבורה הרומני, באמצעות Compania
Naţională Administraţia Canalelor Navigabile SA Constanţa, לקח את החומר לידיו לצורכי תכנון קשרי שיט בין בוקרשט ובין הדנובה. ב-2012 הופק מחקר בשם Amenajarea râurilor Argeș și Dâmbovița pentru navigație