באמצע שנות ה-60, שלדון הוא כעת בעל ואב לשתי בנות, בת' וג'ני, והוא מתכונן לכתוב ספר בשם "פלאות". בתקופה זו, שתי קבוצות גיבורי-על מאכלסות את העיר ניו יורק - ארבעת המופלאים והאוונג'רס. שלדון מתלהב מהחדשות אודות חזרתו של קפטן אמריקה, גיבור נעוריו, אך לא הכל כשורה משום הפחד הציבורי מפני מוטאנטים, במיוחד מקבוצה הידועה בשם האקס-מן. הוא מצטרף לקהל ההמון וחוזה בפעם הראשונה בחברי הקבוצה. מנהיג האקס-מן, סייקלופס, מסרב להתעמת עם ההמון באומרו לאייסמן הזועם שהם אינם שווים את זה, והם נמלטים מהמקום. שלדון אינו יודע למה סייקלופס התכוון, ודבריו נותרו חרוטים בזכרונו. בצד החיובי, הציבור מתייחס אל כמה מהפלאות כאל סלבריטאים. הדבר מתבטא בכך שבערב הפתיחה לתצוגת האמנות של אלישיה מאסטרס מוצגים פסלים בדמויותיהם של גיבורי-העל. זאת ועוד, החתונה המתקרבת בין ריד ריצ'רדס וסוזן סטורם היא נושא לשיחה בין הצהובונים. שלדון רץ לביתו אחרי שהוא שומע בדבר התפרעות אנטי-מוטאנטית באזור ומגלה שבנותיו מתחבאות ביחד עם ילדה מוטאנטית בעלת ראש דמוי גולגולת. שלדון רואה חשיבות בהחבאתה של הילדה, אך באותה עת הוא גם דואג לשלום משפחתו. לאחר חתונתם של ריצ'רדס וסטורם, זקיפי סנטינל משוחררים במהלך עימות טלוויזיוני עם פרופסור אקסבייר, ובעקבות תקלה הם מתחילים לזרוע הרס ברחבי העיר. המון זועם מגיב לכך על ידי התקפתם של עוברי אורח תמימים והשמדת רכוש, כשרק שלדון עוזר לפצועים. זקיפי הסנטינל מתוקנים מנזקם ועוצרים את ההמון הזועם. שלדון חוזר לביתו ומגלה שהילדה המוטאנטית נעלמה. הוא אינו יודע אם היא תהיה בסדר והוא מתפלל לשלומה.
ככל ששנות ה-60 מתקדמות, שלדון נעשה עסוק יותר ויותר בעבודתו, למורת רוחן של אשתו ובנותיו. מבזקי החדשות מלאים בכתבות על כך שהאוונג'רס מוכרזים כאיום ציבורי, שטוני סטארק נרדף בידי החוק, שישנן תצפיות ראשונות של איש-העכביש, ועל הגעתו האפשרית של יום הדין. כאשר הגולש הכסוף מופיע בפני העולם ומביס את ארבעת המופלאים, הדבר מביא להופעתו של גלקטוס. העיר כולה שרויה בפאניקה, ושלדון מאמין שכדור הארץ עומד בפני קיצו. הוא חוזר לביתו כדי להיות עם משפחתו במה שהוא מאמין הם רגעיהם האחרונים. לפתע, החדשות מודיעות על כך שארבעת המופלאים הצליחו להביס את גלקטוס ובכך הצילו את כדור הארץ. למראה ניצחונם, שלדון מבטיח למשפחתו שהוא יבלה עימם יותר זמן איכות. אולם, הוא נגעל מהדרך בה הציבור הפנה עורף לגיבורי-העל, לרבות עיתון חדשות אשר קבע שהאיום של גלקטוס היה מבוים. בהמשך, שלדון משתלח בהמון במהלך נאום מחאה נגד המוטאנטים.
בשנות ה-70, שלדון מוציא לאור את ספרו "פלאות", שהופך לרב-מכר באופן מיידי. הוא עדיין מלא שאט נפש מהתנהגות הציבור כלפי הפלאות ונגעל לנוכח ההתייחסות של ג'יימסון לספיידרמן, אשר הופלל ברצח קפטן משטרת העיר ניו יורק ג'ורג' סטייסי. הוא מחליט לחקור את מקרה הרצח ומנקה את שמו של ספיידרמן מכל חשד. בשעה שהוא משוחח עם עד הראייה לוק קייג', הוא מגלה שלא רק שהמשטרה מאמינה שספיידרמן אינו אשם, אלא שהיא חושדת שהרוצח האמיתי הוא דוקטור אוקטופוס. מתגלה שספיידרמן מואשם בגלל ג'יימסון, שחושף את הסיבה האמיתית מדוע אנשים שונאים את הפלאות - שילוב של קנאה וחוסר ביטחון והאמונה שבני האדם אינם יכולים להתחרות עם מעשי גבורה ואצילות חסרי אנוכיות של הפלאות. במהלך פלישה זמנית של אטלנטים בהנהגתו של נאמור, שלדון מתחבר לבתו של קפטן סטייסי, גוון, ומבין שהפלאות קיימים כדי לעזור לחפים מפשע מסיבות שאינן קנאה או רוע לב. גילוי זה מוביל לזיכויו המלא של ספיידרמן. מעט לאחר מכן, גוון נחטפת בידי הגובלין הירוק. מתפתח מרדף בין ספיידרמן לגובלין הירוק שמסתיים בגשר ברוקלין ולמותה של גוון סטייסי למרות נסיונותיו של ספיידרמן להצילה. הדו"ח של חוקר המוות קבע כי גוון מתה כתוצאה מההלם של נפילתה. אמונו של שלדון בפלאות מתנפץ לרסיסים, והוא אינו מצליח להשלים עם אי-יכולתו של ספיידרמן להצילה לעומת מטרתו לחיים של גיבור-העל. בסופו של דבר, שלדון מחליט שנמאס לו והוא מתכנן לפרוש. לפני שהוא תולה את מצלמתו, תמונה אחרונה מצלמת את פיל ואשתו לצד נער חביב ונורמלי. שלא בידיעתו, שמו של הילד הוא דני קטש, אשר בסופו של דבר יהפוך לגיבור-העל הידוע בשם גוסט ריידר.
המשכים.
חברת מארוול פרסמה במשך השנים מיני סדרות דומות תחת חותם "פלאות" עם צוותי כתיבה ואיור שונים, אם כי אף אחד מהכותרים לא היה מוצלח כמו המקורי.
בשנת 1995, מארוול פרסמה מיני סדרה אפלה בת שני גיליונות בשם "Ruins" בכתיבתו של וורן אליס ובאיורם של קליף ותרזה נילסן. הסדרה שימשה כפרודיה ל"פלאות" ועסקה ביקום מקביל שבו שלדון חקר יקום מארוול אשר השתבש לחלוטין.
בשנת 2008 פורסם המשך רשמי ל"פלאות" בשם "פלאות: עין המצלמה". המיני סדרה נמשכה כשש חוברות והחזירה את נקודת מבטו של שלדון בשנים לאחר פרישתו. קורט בוזיאק שב למלאכת הכתיבה, בשיתוף עם הכותב רוג'ר סטרן והמאייר ג'יי אנקלטו.
גרסאות נוספות.
קץ הממלכה.
אלכס רוס עשה גם את עבודת האמנות למיני סדרה מבית DC קומיקס הנקראת "Kingdom Come". לדמותו של פיל שלדון יש הופעת קמע במסיבת עיתונאים הנערכת בבניין האו"ם בגיליון השני של הסיפור. הוא מופיע גם בעמוד האחרון שבאפילוג הסיפור במהדורת האספנים, בעודו יושב לצד המיניסטר נורמן מק'קיי והספקטר בזהותו האזרחית כג'ים קוריגן.
ספיידרמן: כחול.
דמותו של פיל שלדון מוזכרת בסצנה הראשונה של פיטר פארקר במערכת העיתון "הדיילי ביוגל" ב"ספיידרמן: כחול" ("Spiderman: Blue") - מיני סדרה בת שישה חלקים משנים 2002–2003 בכתיבתו של ג'ף לוב ובאיורו של טים סייל. ג'יי ג'ונה ג'יימסון מבקש משלדון לסקר את ביקורו של הארי אוסבורן בבית החולים. מוזכר לו ששלדון מסקר כבר את משפטו של טוני סטארק.
הטריטוריה של קומורו
הטריטוריה של קומורו (בצרפתית: Territoire des Comores) הייתה טריטוריה מעבר לים של צרפת משנת 1946 בה היא הופרדה מקולוניית מדגסקר ועד 1974 בה היא קיבלה עצמאות מצרפת.
הטריטוריה של קומורו הורכבה מ-4 איים במצר מוזמביק בארכיפלג קומורו ומשנת 1946 ועד 1958 הייתה חלק מאיחוד צרפת במסגרת הרפובליקה הצרפתית הרביעית ולאחר מכן חלק מהקהילה הצרפתית (Communauté française) במסגרת הרפובליקה הצרפתית החמישית. ב-1975 הטריטוריה מתחלקת לשנים. שלושה איים (גראנד קומור, אנג'ואן ומוהֶלי) הופכים לרפובליקה הפדרלית-אסלאמית של איי קומורו שבהמשך הופכת לאיחוד איי קומורו ואי אחד מיוט נשאר בסטטוס של טריטוריה מעבר לים של צרפת שבהמשך משתמש במחוז מעבר לים.
משנת 1914 איי קומורו הוכפפו תחת המושל הצרפתי של מדגסקר כחלק מהאימפריה הקולוניאלית של צרפת. ב-1946 כחלק ממעבר של צרפת לרפובליקה הרביעית האימפריה הקולוניאלית הפכה לאיחוד ובמסגרתו השלטון על ארכיפלג קומורו נותק מהשלטון במדגסקר והארכיפלג קיבל סטטוס של טריטוריה צרפתית מעבר לים שבירתה בעיר דזאודזי שבאי מיוט. ב-1958 במסגרת המעבר לרפובליקה החמישית כל שטח חסות צרפתי קבל את האפשרות להצביע המשאל עם הם להמשיך להיות חלק מצרפת או לא. תושבי האי הצביעו במשאל עם בעד השארות תחת שלטון צרפתי. ב-1961, שנה לאחר שמדגסקר קיבלה בעצמאות, קיבלה קומורו אוטונומיה שהורחבה ב-1968.
ב-1974 נערך בקומורו משאל עם, שבו הצביע הרוב בעד עצמאות מצרפת. בבדיקת ההצבעות בין האיים השונים נמצא שרוב תושבי האי מיוט העדיפו להישאר תחת שלטון צרפת בניגוד לשלושת האיים האחרים. לאור זאת החליטה צרפת לארגן משאל עם חדש בכל אי בנפרד. במשאל העם השני הצביעו רוב תושבי מיוט בעד השארות תחת שלטון צרפתי. בעקבות זאת ב-3 ביולי 1975 קיבל הפרלמנט הצרפתי החלטה שמשאירה את מיוט בשלטון צרפתי וב-6 ביולי 1975 הכריזה קומורו על עצמאותה, ובראש המדינה החדשה עמד הנשיא אחמד עבדאללה. צרפת הכירה בעצמאותה של קומורו בשלושת האיים גראנד קומור, אנג'ואן ומוהלי, ובעקבות תוצאות משאל העם החוזר במיוט היא לא הכירה באי מיוט כחלק מהמדינה החדשה. השלטון החדש של קומורו לא קיבל את ההחלטה הצרפתית ועד היום תובעת את האי מיוט מצרפת לפי תוצאות משאל העם הראשון משנת 1974. החלטה 376 של מועצת הביטחון של האו"ם מה-17 באוקטובר 1975 הכירה במדינה החדשה כחברה באו"ם ברוב של 14 מול 0 מתנגדים, צרפת לא השתתפה בהצבעה. ב-31 בדצמבר הטריטוריה של קומורו חדלה רשמית מלהתקיים כאשר מיוט נשארת תחת שלטון צרפתי בשם הטריטוריה של מיוט.
משאב
משאבֿ (נהגה בבי"ת רפה; אך בנטייה משאבּים) הוא חומר או מוצר המשמש להפקת תועלת, אשר נדרש מאמץ כלשהו להשגתו. בדרך כלל משאבים הם חומרים, מוצרים, שירותים, הון אנושי, או נכסים אחרים. ניצול משאבים עשוי להוביל להגדלת עושר, רווחה, סיפוק צרכים, רצונות, תפקוד תקין של מערכות ושיפורן. משאב טבע, מנקודת מבט אנושית, הוא דבר שהושג מהסביבה כדי לספק צרכים ורצונות אנושיים. מנקודת מבט ביולוגית או אקולוגית רחבה משאב הוא כל דבר המספק צרכים של אורגניזם (משאב ביולוגי).
המונח "משאב" משמש בתחומים רבים ובהם כלכלה, ביולוגיה, אקולוגיה, מדעי המחשב, ניהול משאבּי אנוש, סוציולוגיה ועוד. בדרך כלל מדברים על משאבים בהקשרים של מונחים נוספים כגון נגישות, תחרות, חלוקה, קיימות ושימור.
בכל האמור בחברה האנושית, היות שהמשאבים אינם נגישים באופן בלתי מוגבל, מתבצעת הקצאת המשאבים באמצעות ניהול משאבים. אופן הקצאת המשאבים מהווה נושא מהותי בכל אחד מהתחומים ולעיתים קרובות מקור למחלוקת. תאוריות חברתיות שונות (למשל המרקסיזם) טוענות כי עצם מהלך ההיסטוריה נובע ממאבק מתמיד על הקצאת המשאבים.
תכונות.
שלוש תכונות עיקריות למשאבים: