ב-12 בפברואר 2020 חתם במינסוטה יונייטד מליגת הMLS לאחר שהקבוצה קנתה את זכויות ה-MLS שלו קולומבוס קרו והוא נבחר בדראפט של ה-MLS. בהמשך עונת 2020, מינסוטה יונייטד החליטה לא לממש את זכויותיה על שוינפלד והוא שוחרר מהקבוצה.
ב-4 בפברואר 2021 חתם באוסטין בהעברה בחופשית. בתום העונה ולאחר שלא שיחק במדיה, החליטה אוסטין שלא להאריך את חוזהו, וב-22 בדצמבר 2021 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
משה נחום ירושלימסקי
גדול ורחב הוא העולם
גדול ורחב הוא העולם (במקור: Earth Is Room Enough) הוא קובץ של שבעה עשר סיפורי מדע בדיוני מאת אייזק אסימוב שראה אור ב-1957. הקובץ תורגם לעברית על ידי חיים גליקשטיין וראה אור בהוצאת מסדה ב-1976.
נובה מיאסטו (פירושונים)
נובה מיאסטו (בפולנית: Nowe Miasto) הוא שם פולני שמשמעו "עיירה חדשה" או "עיר חדשה". השם ניתן למספר יישובים ברחבי פולין ושכניה.
חשבים מידע עסקי
דינאמו בוקרשט
מגנוס השלישי, מלך נורווגיה
מגנוס אולפסון (בנורדית עתיקה: Magnús Óláfsson, בנורווגית: Magnus Olavsson; נודע יותר בכינוי מגנוס "היחף" – בנורדית עתיקה: Magnús berfœttr, בנורווגית: Magnus Berrføtt; 1073 – 24 באוגוסט 1103) היה מלך נורווגיה תחת השם מגנוס השלישי מ-1093 ועד מותו. תקופת מלכותו עמדה בסימן של מערכות צבאיות תקיפות וכיבושים, במיוחד בשטחים בשליטה נורדית שבאיים הבריטיים והוא הרחיב את תחום שלטונו לממלכת האיים ולממלכת דבלין.
כבנו היחיד של אולף השלישי, הוכרז מגנוס כמלך על דרום-מזרח נורווגיה, זמן קצר לאחר מותו של אביו ב-1093. בצפון הממלכה עמדה טענתו למלוכה מול בן דודו, הוקון מגנוססון (בנו של מגנוס השני), והשניים מלכו במשותף תוך חשדות הדדיים עד למותו של הוקון ב-1095. אנשי אצולה ממורמרים סירבו להכיר בשלטונו של מגנוס לאחר מותו של הוקון, אך מרידה זו הייתה קצרת ימים. לאחר שהבטיח את מעמדו מבית, יצא מגנוס למערכה ברחבי הים האירי, שנמשכה בשנים 1098 –1099. הוא פשט על איי אורקני ועל האיים ההברידיים, על האי מאן והבטיח את שליטתה של נורווגיה שם באמצעות חתימת ברית עם מלך סקוטלנד. בקבעו את האי מאן כבסיסו בעת מסעו זה, בנה מגנוס מספר מבצרים ובתים באי וככל הנראה השיג את הריבונות על אזור גאלווי. הוא הפליג לוויילס בשלב המאוחר של מסעו וזכה בשליטה על אנגלסי וככל הנראה גם נכנעה לו ממלכת גוויניד' לאחר שהדף משטחי האי את הכוחות הנורמנים הפולשים.
לאחר שובו לנורווגיה, הוביל מגנוס מערכות במחוזות דלסלנד ווסטרייטלנד שבשוודיה, בטענה לקיומו של גבול עתיק עם ממלכה זו. לאחר שתי פלישות כושלות ומספר התנגשויות, יזם אריק הראשון, מלך דנמרק שיחות שלום בהשתתפות שלושת המלכים הסקנדינבים, מתוך חשש שהסכסוך יצא מכלל שליטה. מגנוס הגיע להסכמה על שלום עם השוודים ב-1101 כאשר הסכים לשאת לאישה את מרגרטה, בתו של המלך השוודי, אינגה הזקן. בשובו לממלכתו, הייתה באמתחתו של מגנוס דלסלנד כחלק מהנדוניה של אשתו. הוא יצא למערכה האחרונה שלו ב-1102, וככל הנראה הוא שאף לכבוש את אירלנד. מגנוס כרת ברית עם המלך האירי, מוריכרטך או בראין ממנסטר, שהכיר בשלטונו של מגנוס בדבלין. מגנוס נהרג בנסיבות בלתי ברורות, בעודו מכין אספקת מזון למסעו בחזרה למולדתו, כאשר הוא נתקל במארב שטמנו לו שבטי האולייד וכל ההישגים הטריטוריאליים שהושגו בתקופת מלכותו, אבדו עם מותו.
בעת החדשה באה מורשתו לידי ביטוי בצורה מודגשת יותר באירלנד ובסקוטלנד בהשוואה למולדתו נורווגיה. בין שאר החידושים המעטים שיושמו בתחום מדיניות הפנים בתקופת מלכותו, התפתח בנורווגיה שלטון מרכזי יותר של הארגון הכנסייתי שהפך להיות דומה יותר למודל האירופאי. כמי שבאופן עממי הצטייר יותר כלוחם ויקינגי מאשר כמלך ימי ביניימי, היה מגנוס המלך הנורווגי האחרון שנפל בקרב מחוץ לגבולות ממלכתו ובכמה מובנים הוא נחשב כמלך הוויקינגי האחרון.
מקורות.
רוב המידע אודות מגנוס מלוקט מהסאגות ומהכרוניקות הנורדיות שהחלו להופיע במהלך המאה ה-12. המקורות החשובים ביותר שעדיין זמינים הן הכרוניקות הנורווגיות "ההיסטוריה של המלכים הנורווגים הקדומים" (בלטינית: Historia de Antiquitate Regum Norwagiensium) מאת תאודוריק הנזיר והחיבור האנונימי "ההיסטוריה של מלכי נורווגיה על פי אגריפ" משנות השמונים של המאה ה-12 ואוספי הסאגות האיסלנדיות מחזור העולם מאת סנורי סטורלוסון, "הקלף העבש" (Morkinskinna) ו"מגילת הקלף" (Fagrskinna) משנות העשרים של המאה ה-13. למרות שהסאגות המאוחרות הן מפורטות יותר, הן נחשבות למקורות ברמת אמינות נמוכה. מידע נוסף על מגנוס, במיוחד אודות מערכותיו הצבאיות, נמצא במקורות מהאיים הבריטיים, שכוללים תיאורים מהתקופה.
ראשית חייו.
מגנוס נולד בסוף שנת 1073 לערך כבנו היחיד של אולף השלישי, מלך נורווגיה. זהותה של אמו לא ברורה. היא מזוהה ב"קלף העבש" וב"מגילת הקלף" בשם תורה, בתו של ארנה לגה, כתורה בתו של יוהאן במחזור העולם, ב"כתבי היד החבויים – הקלף המקומט" (Hulda-Hrokkinskinna) וב"עמוד השדרה" (Hryggjarstykki) וכבתו עלומת השם של הרוזן רגנולד מגודוי שבמחוז סונמור ברשימות גנאלוגיות נורווגיות. קיים קונצנזוס בקרב החוקרים על העדפת הזיהוי הראשון מבין השלושה, אך קיימים סימוכין לזיהויים האחרים.
מגנוס גדל בקרב אנשי הפמליה המלכותית של אביו בנידארוס (טרונדהיים), הבירה דה-פקטו של נורווגיה באותה תקופה. בן דודו של אביו, ראש השבט תור אינגרידסון, היה אביו המאמץ של מגנוס. בנעוריו הוא דמה ככל הנראה לסבו איש המלחמה, האראלד השלישי, יותר מאשר לאביו שכינויו היה "השלו" (Kyrre). על פי מחזור העולם, נחשב מגנוס כנער יפה תואר ומחונן. למרות שקומתו הייתה נמוכה יותר בהשוואה לסבו, דווח שהוא כונה "מגנוס הגבוה". את כינויו הידוע יותר, "היחף", קנה מגנוס, על פי מחזור העולם, הודות למנהגו לאמץ את הלבוש הסקוטי והאירי, טוניקה קצרה שהותירה את חלקן התחתון של הרגליים חשופות. גרסה אחרת למקור לכינוי זה מוסברת על ידי ההיסטוריון הדני, סקסו גרמטיקוס, ועל פיה הוא נאלץ להימלט מפני התקפה שוודית כשרגליו יחפות וגרסה שלישית מסבירה שהוא נהג לרכב על סוס כשרגליו יחפות כמנהג האירים. הודות למזגו התוקפני ובזכות מסעות המלחמה שלו מעבר לים, הוא גם זכה בכינוי "מגנוס הלוחם", או "מגנוס אוהב המלחמה" (styrjaldar-Magnús).
מלכותו.
ביסוס מעמדו.
במהלך תקופת מלכותו של אביו של מגנוס, אולף השלישי, חוותה נורווגיה תקופה ארוכה בה שרר שלום בממלכה. ככל הנראה עמד מגנוס ליד מיטת אביו כאשר זה מת ב-1093 וככל הנראה הוא הוכרז כמלך על ידי אספת האצילים האזורית מאוחר יותר באותו חודש. כאשר עלה מגנוס לכס המלוכה, הייתה כבר לצדו רשת של תומכים בקרב האצולה הנורווגית. למרות שקיימת אי בהירות בנגוע לשנת מלכותו הראשונה, מסתבר שעיקר תשומת לבו של מגנוס הופנתה למערב, לכוון האיים הבריטיים. מאחר ששרר תהו ובהו בחלקים שבשליטה נורדית באיים הבריטיים מאז מותו של תורפין, רוזן אורקני, הייתה זו הזדמנות עבור מגנוס להתערב במאבקי הכוח המקומיים. על פי כמה דיווחים, קיים מגנוס את מסעו הראשון מערבה בשנים 1093 – 1094 (או 1091 – 1092), כשהוא סייע לדונלד השלישי, מלך סקוטלנד לכבוש את אדינבורו ולעלות לכס המלוכה הסקוטי. בתמורה קיבל מגנוס ככל הנראה את השליטה על האיים הדרומיים (Suðreyjar). לא ברור אם מסע זה התקיים כלל וכלל, מאחר שלא קיימים סימוכין ישירים במקורות קדומים אמינים או בסאגות.
מתנגדיו של מגנוס היו בן דודו, הוקון מגנוססון, בן אחיו של אולף השלישי ובנו של המלך השותף מגנוס האראלדסון שמת בצעירותו וטען לשלטון במחצית הממלכה. הוקון הוכרז כמלך באזורי הרמות של נורווגיה. על פי ההיסטוריונית רנדי הלן פורסונד, לקח הוקון לעצמו את השליטה על כל השטחים בנורווגיה שהיו קודם לכן בשליטתו של אביו. הוקון הבטיח לעצמו תמיכה על ידי שחרור איכרים מתשלום מיסים ומעבודות חובה, בעוד שמגנוס יישם צעדי מדיניות תובעניים ודרש מנתיניו שירות צבאי ארוך. לאחר שהתמקם מגנוס באחוזה המלכותית החדשה נידארוס בחורף 1094 – 1095, יצא הוקון גם הוא אל העיר וקבע את האחוזה המלכותית הישנה כמקום מגוריו. בהדרגה נעשתה מערכת היחסים בין השניים מתוחה, והמתח הגיע לשיאו כאשר הוקון ראה בים את ספינותיו של מגנוס מצוידות באופן מלא. בתגובה זימן הוקון את אספת האצילים וגרם למגנוס להפליג דרומה. הוקון ניסה לעכב את מגנוס על ידי הגעה דרומה בדרך היבשה, אך הוא מת באופן בלתי צפוי בעת מסע ציד שערך בפברואר 1095.
האיש החזק שנתן גיבוי להוקון היה אביו המאמץ תור תורדסון, שסירב להכיר במגנוס כמלך לאחר מותו של הוקון. יחד עם אגיל אסלקסון ועם אנשי אצולה אחרים, הוא תבע את זכותו של סוון האראלדסון כטוען לכתר. למרות שסאגות מאוחרות יותר מציינות שסוון היה דני, כמה היסטוריונים מודרניים מעלים השערה שהוא היה בנו של האראלד השלישי. בסיס המרד היה באזורי הרמות, אך הוא זכה לתמיכתם של אצילים בכל רחבי נורווגיה. לאחר כמה שבועות לחימה, שבה מגנוס את תור תורדסון ואת תומכיו והוציא אותם להורג בתלייה באי ומברהולם שצפון נורווגיה. על פי המדווח מגנוס זעם, שכן הוא לא יכול היה להעניק חנינה לאגיל, שהיה יכול להועיל לו והיה אציל צעיר ובעל תושייה. כמלך, הוא יכול היה להרשות לעצמו לחנון אותו רק אם האצילים האחרים היו מתחננים על חייו, ודבר זה לא התרחש.