קרל אוגוסט היה שתיין כבד וספורטאי טוב, והיה מארגן הרבה מסיבות לחבריו הקרובים וכן מסעי ציד. גזע הכלבים ויימרנר שפותח על ידי חצרו, הוא פופולרי עד היום. בנוסף התעניין קרל אוגוסט אף בספרות, באמנות, ובמדע, ואף טיפח מאוד את החינוך ברחבי הדוכסות. קרל אוגוסט שלט בדוכסות ברוח העריצים הנאורים, והביא את ויימאר לשיא גדולתה.
בשל חולשת האימפריה הרומית הקדושה, ניסה יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחד את גרמניה תחת שליטת בית הבסבורג. בעקבות כך חבר קרל אוגוסט לפרידריך השני, מלך פרוסיה, ובשנת 1785 אף היה ממיסדי "ליגת הנסיכים". אולם על אף כל זאת נהג קרל אוגוסט בחכמה, וכשהוצע לו כתר הונגריה בשנת 1787 סירב לקבלו. בשנת 1788 הצטרף לצבא הפרוסי ומונה למפקד רגימנט, ולחם עמו בקרב ואלמי ובקרבות נוספים כנגד צרפת המהפכנית. בשנת 1806 השתתף בקרב ינה-אאורשטדט, ולאחר הקרב נבזזה העיר ינה על ידי הצרפתים. כדי למנוע את הפקעת נחלותיו, הצטרף קרל אוגוסט לקונפדרציה של הריין, ולחם עם הצרפתים בקרבות השונים, ובכלל זה בפלישה הצרפתית לרוסיה. בשנת 1809 איחד קרל אוגוסט את דוכסויות סקסוניה-ויימאר וסקסוניה-אייזנך לדוכסות אחת, בשם דוכסות סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
הנאה ממעשה שבת
פיקוד אפריקה של ארצות הברית
פיקוד אפריקה של ארצות הברית (באנגלית: United States Africa Command ובקיצור USAFRICOM) הוא אחד מהפיקודים הקרביים המאוחדים של מחלקת ההגנה האמריקנית והכוחות המזוינים של ארצות הברית. מפקד הפיקוד הוא גנרל 4 כוכבים. מאוגוסט 2022 מכהן בתפקיד גנרל מייקל לאנגלי.
מפקדת הפיקוד ממוקמת בשטוטגרט שבגרמניה.
גבולות אחריות מרחביים.
הפיקוד אחראי על אזור אפריקה (למעט מצרים, השייכת לפיקוד מרכז של ארצות הברית.) ולחלקים נרחבים מהאוקיינוס האטלנטי, ומהאוקיינוס ההודי.
הפיקוד הוקם כפיקוד משולב עצמאי ב-2007 וקיבל אחריות על אזורים שקודם לכן היו באחריות פיקוד אירופה, פיקוד מרכז, ופיקוד האוקיינוס השקט.
גודרד
הלגיון השני אדיוטריקס
הלגיון השני אדיוטריקס (בלטינית: Legio II Adiutrix) היה לגיון רומאי, אשר הוקם בשנת 70 בידי הקיסר אספסיאנוס.
היסטוריה.
הלגיון הוקם בשנת 70 לספירה בידי הקיסר אספסיאנוס. כבסיס להקמת הלגיון שימשו יחידות של הצי הרומי אשר צידדו באספסיאנוס במהלך מאבקו כנגד ויטליוס. בהקמת הלגיון היה משום תגמול למלחי הצי, ולפיכך הוא כונה גם "פיא פילדיס" (Pia Fidelis - מסור ונאמן). בקיץ של אותה שנה מונה למפקד הלגיון קווינטוס פיטיליוס קריליס, והוא נשלח לגרמניה תחתית והשתתף בדיכוי המרד הבטאווי. לצד הלגיון השישי ויקסטריקס, הלגיון הארבעה עשר גמינה והלגיון העשרים ואחד רפקס, הוא השתתף בקרב ליד סנטן (Xanten) שבו הובסו המורדים. בחורף של אותה שנה הוא הוצב בניימיכן, ובתחילת השנה הבאה הוחלף בזירה זאת בידי הלגיון העשירי גמינה.
לאחר מכן הועבר הלגיון לבריטניה וסייע בדיכוי מרידות מקומיות באזור. ממצאים ארכאולוגיים מעידים על נוכחות של הלגיון בדווה ולינדום. בסביבות שנת 77 השתתף הלגיון בכיבוש האי מונה מידי שבט האורדוביקים. בשנים הבאות, כאשר המושל הרומאי של בריטניה יוליוס אגריקולה ניסה לכבוש את שארית סקוטלנד וויילס מידי האורדוביקים, שימש הלגיון כעתודה אסטרטגית ולא לקח חלק בקרבות. בשנת 87 הועבר הלגיון אל אזור הדנובה התחתון, ובתקופת הקיסר דומיטיאנוס סייע בהדיפת פלישות באזור. בסיס הלגיון באותה תקופה נמצא ככל הנראה 40 ק"מ מבלגרד המודרנית, בנקודת החיבור בין הטיסה והדנובה. בשנת 88 השתתף הלגיון במתקפה משולבת של תשעה לגיונות רומאיים על דאקיה, אולם המתקפה נבלמה בסופו של דבר בשל מרד בגרמניה עילית. באותם ימים שרת בלגיון כטריבון צבאי הקיסר לעתיד אדריאנוס, וכן קווינטוס מרקיוס טורבו, אשר היה לימים למושל פאנוניה ולמפקד המשמר הפרטוריאני.
הלגיון השתתף במלחמותיו של טראיאנוס נגד הדאקים בשנים 101–106, ולאחר מכן הועבר בסיס הלגיון לאזור הונגריה המודרנית, רבים מחייליו גויסו מקרב המקומיים, ושימשו גם בתפקידים אזרחיים כמו סלילת דרכים ובניית מבצרים. ב-118 הוביל הלגיון מסע מוצלח כנגד שבט הסרמטים. חרף העובדה שבסיסו נותר בהונגריה, הלגיון או חלקים ממנו השתתפו בקרבות אחרים מדי פעם, כאשר את מקומו בגזרת הונגריה ממלא הלגיון הרביעי פלביה פליקס. בתקופת שלטונו של אנטונינוס פיוס פעל הלגיון במאוריטניה נגד המורים. בין 162–166 הוא השתתף במסע המלחמה של לוקיוס ורוס כנגד האימפריה הפרתית. בין 171–173, ומאוחר יותר בין 179–180 בתקופת שלטונו של מרקוס אורליוס הוא לחם במלחמות המרקומניות, אשר במהלכן ספג אבדות כבדות וסופחו אליו חלקים מהלגיון השלישי אוגוסטה. במהלך מלחמת האזרחים של שנת 193, תמך הלגיון בספטימיוס סוורוס, והשתתף בצעדה שלו אל רומא אשר לאחריה הוכתר כקיסר. לאחר מכן השתתף הלגיון במסעות המלחמה של סוורוס כנגד אויבו פסקניוס ניגר, וככל הנראה גם כנגד השבטים במסופוטמיה (בשנת 195) והאימפריה הפרתית (בין 197-202).
מכאן ואילך המידע על הלגיון מועט יותר. ידוע שבשנת 213 הוא השתתף במסע המלחמה של קרקלה כנגד האלמאנים ומאוחר יותר כנגד הפרתים. ייתכן שהוא השתתף במסע המלחמה של גורדיאנוס השלישי כנגד האימפריה הסאסאנית, ובשנת 238 במלחמתו של קלאודיוס השני גותיקוס כנגד הויזיגותים. סמלי הלגיון לאורך השנים היו גדי ופגסוס.
דוכסות סקסוניה-אייזנך
דוכסות סקסוניה-אייזנך (בגרמנית: Sachsen-Eisenach, נהגה "זקסן-אייזנך") הוא שמה של דוכסות גרמנית בתורינגיה, שהתקיימה והתפרקה כמה פעמים במהלך החלוקות השונות.
היסטוריה.
בית וטין.
בית וטין החזיק בנחלות נרחבות בסקסוניה, סקסוניה-אנהלט, ותורינגיה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין בניו של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה; ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה). בשנת 1547 ויתר יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין בניו; יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את אזור גותה.
הקמה ראשונה.
בשנת 1566 ירש יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר את אחיו, אך בשנת 1572 שוב פוצלה הדוכסות בין יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר לבין אחייניו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך. בתחילה שלטו האחים בשותפות, אולם בשנת 1596 חילקו את הנחלה ביניהם, ויוהאן ארנסט קיבל את אזור אייזנך. בשנת 1633 מת יוהאן קזימיר ללא ילדים, ויוהאן ארנסט ירש את נחלתו, אולם בשנת 1638 מת גם הוא ללא ילדים, והנחלה פוצלה בין דוכסות סקסוניה-ויימאר לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג.
הקמה שנייה.
לאחר מותו של יוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר בשנת 1640 פוצלה דוכסות סקסוניה-ויימאר בין שלושת בניו; וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר, אלברכט הרביעי, דוכס סקסוניה-אייזנך, וארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה. אולם בשנת 1644 מת אלברכט ללא בנים, והנחלה חולקה בין אחיו.
הקמה שלישית.
לאחר מותו של וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר פוצלה נחלתו בין ארבעת בניו; יוהאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר, אדולף וילהלם, דוכס סקסוניה-אייזנך, יוהאן גאורג, דוכס סקסוניה-מרקזהל וברנהרד, דוכס סקסוניה-ינה. בשנת 1668 מת אדולף וילהלם, ובנו הקטן וילהלם אוגוסט, דוכס סקסוניה-אייזנך ירש אותו, תוך שדודו יוהאן גאורג משמש כעוצר, אולם בשנת 1671 מת וילהלם אוגוסט, ויוהאן גאורג ירש את הנחלה.
בשנת 1741 מת וילהלם היינריך, דוכס סקסוניה-אייזנך ללא ילדים, ומשום כך ירש אותו קרובו ארנסט אוגוסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בשנת 1748 מת ארנסט אוגוסט הראשון, ובנו ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה קטין, שלט כעוצר פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עד לבגרותו. בשנת 1758 מת ארנסט אוגוסט השני, והותיר אחריו את בנו בן השנה קרל אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך. אולם מחמת היותו קטין, שלטה אמו אנה אמליה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל כעוצרת. בשנת 1775 תפס קרל אוגוסט את השלטון. החודשים הראשונים לאחר עלותו לשלטון שפעו חגיגות, מסיבות ופריקת עול מכל סוג. בתחילת 1776 החל גתה להשתתף בישיבות בודדות של מועצת הדוכס. ביוני התמנה רשמית ליועץ-סתרים עם מושב קבוע וזכות הצבעה במועצה זו, בניגוד לדעתם של אנשי החצר, של השרים והפקידים האחרים. אלא שגתה יצר לו במהרה בני-ברית בדמות המשורר וילאנד ובדמות אימו של קרל אוגוסט, אנה אמליה; וחברותו עם קרל אוגוסט הייתה קרובה מתמיד.
קרל אוגוסט היה שתיין כבד וספורטאי טוב, והיה מארגן הרבה מסיבות לחבריו הקרובים וכן מסעי ציד. גזע הכלבים ויימרנר שפותח על ידי חצרו, הוא פופולרי עד היום. בנוסף התעניין קרל אוגוסט אף בספרות, באמנות, ובמדע, ואף טיפח מאוד את החינוך ברחבי הדוכסות. קרל אוגוסט שלט בדוכסות ברוח העריצים הנאורים, והביא את ויימאר לשיא גדולתה.