לאחר תום נשיאותו של בוש, היה או'קיף פרופסור למנהל עסקי, עוזר לסגן הנשיא הבכיר למחקר ודקאן ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. לאחר מכן הוא היה לפרופסור לעסקים ולמנהל ציבורי באוניברסיטת סירקיוז.
סגן מנהל משרד הניהול והתקציב.
מינואר ועד דצמבר 2001 שימש או'קיף כסגן מנהל משרד הניהול והתקציב בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, משרה שחיזקה את המוניטין שלו כאיש תקציבים.
מנהל נאס"א.
לאחר אישור מינויו על ידי הסנאט של ארצות הברית החל או'קיף לכהן כמנהל נאס"א ב-21 בדצמבר 2001. הוא הגיע לנאס"א ללא הכשרה פורמלית כלשהי במדע או בהנדסה (בדומה לג'יימס וב שכיהן בתפקיד בשנים 1961–1968). ניתן לחלק את תקופת כהונתו של או'קיף בת שלוש השנים לשלושה חלקים שווים במדויק: מדצמבר 2001 ועד ינואר 2003 הוביל או'קיף הוצאה של 5 מיליארד דולר מעבר לצפוי בבנייתה של תחנת החלל הבינלאומית. שנת 2003 עמדה בסימן אסון מעבורת החלל קולומביה והאירועים שאחריה. מינואר 2004 ועד פברואר 2005 הוביל או'קיף את הארגון מחדש של נאס"א כדי לעבוד על החזון לחקר החלל שעליו הכריז הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לשליחת בני אדם לירח ולמאדים.
אחת ההחלטות השנויות במחלוקת של או'קיף התקבלה בינואר 2004, כאשר הוא ביטל את משימת מעבורת החלל המתוכננת לטיפול בטלסקופ החלל האבל המתיישן. או'קיף טען, שעל רקע אסון הקולומביה, משימה זו תהיה מסוכנת מדי, שכן כל נזק שייגרם למעבורת במהלך הביקור בטלסקופ, עלול למנוע את עגינתה בתחנת החלל כ"חוף מבטחים". בעוד שחברי ועדת החקירה לאסון הקולומביה תמכו בהחלטתו, רבים מהאסטרונומים חשו שהטלסקופ חשוב דיו כדי לקחת את הסיכון.
עם תחילת מערכת הבחירות לנשיאות של 2004 החלה המחלוקת על דפי העיתונות בין או'קיף לבין הקלימטולוג של נאס"א, ג'יימס הנסן. ב-2003 נטען שאו'קיף הזהיר את הנסן לא לדון בחלקה של האנושות בהתחממות העולמית. "המנהל [או'קיף] הפריע לי", אמר הנסן לעיתון הניו יורק טיימס, "הוא אמר לי שעלי להימנע מלדבר אודות השפעה אנושית מסוכנת, מכיוון שאיננו יודעים מספיק או אין לו עדויות מספיקות מה מהווה השפעה אנושית מסוכנת". דוברו של או'קיף אמר שהוא לא התכוון לנזוף בהנסן או לרמוז שמאמצי המחקר יקוצצו. הניו יורק טיימס דיווח ש"ד"ר פרנקו אינודי, ראש מנהלת מדעי כדור הארץ של נאס"א במרכז טיסות החלל גודרד, שהיה מנהלו הישיר של ד"ר הנסן, אמר שהוא נכח בפגישה של הנסן ושל או'קיף. אינודי אישר שאו'קיף הפריע למצגת כדי לומר שאלו 'סוגיות עדינות' ושישנה אי-בהירות רבה בנוגע אליהם. אך הוא הוסיף: 'בין אם זה ברור מאליו שיש לקבל זאת כהוראה, אם לאו, זו לא שאלה שנתונה לשיקול דעת. אני באופן אישי לא קיבלתי כזאת כהוראה'".
או'קיף הגיב ליוזמת הנשיא בוש, החזון לחקר החלל כשהעסיק את האדמירל בדימוס קרייג סטידל, שקודם לכן עמד בראש פיתוח תוכנית Joint Strike Fighter כמנהל שותף האחראי למנהל משימת מערכות מחקר של נאס"א. הוא פיתח את תכנון המשימה לחקר ירחי שהתבסס על ארבעה שיגורים של כלי רכב חלליים בינוניים וארבעה מפגשים לכל משימה, שבוטלו על ידי מייקל גריפין מיד לאחר הגיעו לנאס"א. 16 חודשים לאחר הכרזת החזון לחקר החלל של הנשיא בוש החלה נאס"א מחדש את חקר מערכות הגילוי. מהלך זה הוביל לשיגורים של ארס 1 וארס 5 שבהמשך בוטלו וחללית האוריון.
ב-13 בדצמבר 2004 הודיע או'קיף על התפטרותו מנאס"א. לכבודו נקרא האסטרואיד "שונאו'קיף 78905".
נגיד אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
ב-21 בפברואר 2005 החליף או'קיף את מארק אמרט כנגיד אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה. לזכותו נזקפה המערכה של האוניברסיטה לגיוס תרומות בהיקף של 798 מיליון דולר. הוא הפך לפופולרי בקרב הסטודנטים של האוניברסיטה בזכות האינטראקציה שלו איתם, בעיקר במסגרת "השיחות עם הנגיד" התקופתיות שהתנהלו בכל רחבי הקמפוס ובמשך כל הסמסטרים, ובזכות הודעות הדואר האלקטרוני המעודדות שהוא שלח. או'קיף הנהיג את האוניברסיטה באוגוסט וספטמבר 2005, עת השתוללה הוריקן קתרינה והקמפוס שלה הפך להיות למה שכונה "בית חולים השדה לטיפול נמרץ הגדול ביותר שהוקם בהיסטוריה של האומה". בינואר 2008 הוא הכריז שב-1 בפברואר הוא יסיים את כהונתו כנגיד.
מנהל אירבוס צפון אמריקה.
באוקטובר 2009 מונה או'קיף כמנהל הכללי של איירבוס צפון אמריקה. קשריו בוושינגטון נלקחו בחשבון כאשר איירבוס ניסתה להבטיח חוזה בשווי של 35 מיליארד דולר עם חיל האוויר של ארצות הברית לבניית מערכות לתדלוק אווירי בתחרות מול בואינג. או'קיף גייס את פול פסטורק, המפקח של אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה בין השנים 2007–2011, כיועץ הראשי והמזכיר המשותף של אירובוס צפון אמריקה.
באוגוסט 2010 ניצל או'קיף מהתרסקות מטוס קל באלסקה, בו טס עם ידידים לחופשת דייג. בינואר 2011 הוא קיבל על עצמו גם את תפקיד יושב ראש מועצת המנהלים של אירבוס צפון אמריקה. במרץ 2014 הוא פרש מהחברה כדי לטפל בבעיות רפואיות שהתעוררו כתוצאה מהתרסקות המטוס ב-2010.
באוניברסיטת סירקיוז.
בנובמבר 2014 הודיע המרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים שאו'קיף הצטרף אליו כיועץ בכיר. בה בעת הודיעה אוניברסיטת סירקיוז שאו'קיף מונה כפרופסור בשורותיה. או'קיף שמר על קשר הדוק עם האוניברסיטה מאז סיים בה את לימודיו. בין השנים 1996–2001 הוא שימש כפרופסור לעסקים ולמדיניות ממשל באוניברסיטה. ב-1999 הוענק לו פרס נגיד האוניברסיטה וב-2011 הוענק לו פרס בוגר האוניברסיטה המצטיין בשירות ציבורי.
משפחתו.
לאו'קיף ולרעייתו לורה שלושה ילדים. רב-סבו היה ארתור ג'. או'קיף האב, שבין השנים 1926–1929 כיהן כראש עיריית ניו אורלינס. סבו, ארתור או'קיף הבן, היה חבר הסנאט של לואיזיאנה בין השנים 1948–1950. דודו, מייקל ה. או'קיף, היה גם הוא חבר הסנאט של לואיזיאנה בין השנים 1960–1983.
מחלה מדבקת
תומס אוטן פיין
דניאל גולדין
דניאל גולדין (באנגלית: Daniel Saul Goldin נולד ב-23 ביולי 1940) היה המנהל התשיעי של סוכנות החלל הלאומית לאווירונאוטיקה וחלל של ארצות הברית, מ-1 באפריל 1992 עד 17 בנובמבר 2001.
ריצ'רד טרולי
ריצ'רד הריסון טרוּלי (באנגלית: Richard Harrison Truly; נולד ב-12 בנובמבר 1937) היה תת-אדמירל בצי האמריקאי, אסטרונאוט והמנהל השמיני של נאס"א, מ-1989 עד 1992.
השכלה.
בוגר בהנדסה אווירונאוטית מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה מ-1959.
שירות צבאי.
בתום לימודיו התגייס טרולי לצי האמריקאי. סיים את לימודיו בבית הספר לטיסה של הצי האמריקאי ב-7 באוקטובר 1960. לאחר מכן הוצב בטייסת הקרב מס' 33, שם הטיס מטוסי F-8 קרוסיידר על סיפון ה-USS אינטרפיד ואנטרפרייז, וביצע יותר מ-300 נחיתות על נושאת מטוסים. בין 1963 ל-1965 היה תלמיד ולאחר מכן מדריך בבית הספר לטייסי מחקר אירוספייס של חיל האוויר האמריקאי בבסיס חיל האוויר אדוארדס. ב-1965 היה בין הראשונים שנבחרו כאסטרונאוטים צבאיים לתוכנית המעבדה הלוויינית המאוישת, תוכנית של הצבא האמריקאי לבניית תחנת חלל מאוישת לצורכי ריגול. תוכנית זו בוטלה ב-1969.
שירות בנאס"א.
באוגוסט 1969 הפך לאסטרונאוט של נאס"א. היה חבר בצוות התמיכה באסטרונאוטים וקאפ-קום בשלוש המשימות המאוישות של סקיילאב (1973) ובמשימת אפולו-סויוז (1975). היה טייס באחד הצוותים שניסו את מערכת הנחיתה של המעבורת בשלבי הניסוי, כאשר שוחררה באוויר מעל גבו של מטוס בואינג 747 במהלך שנת 1977. לאחר מכן הוצב כטייס גיבוי של STS-1. לאחר מכן היה טייס במשימת STS-2. במשימה STS-8 היה מפקד המעבורת. עזב את נאס"א בשנת 1983.
בתום שירותו בנאס"א התמנה לתפקיד מפקד פיקוד החלל של הצי, שנוסד בשנת 1983, והיה הראשון שנשא בתפקיד זה.
ב-1986, לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר, חזר לנאס"א והתמנה לתפקיד מנהל שותף לטיסות חלל. בתפקיד זה שיקם ובנה מחדש את תוכנית מעבורת החלל של נאס"א. תהליך זה הסתיים בשיגור מעבורת החלל דיסקברי בשנת 1988. בין 1989 ל-1992 כיהן בתפקיד מנהל נאס"א.
לאחר נאס"א.
לאחר שסיים את תפקידו כמנהל נאס"א, התמנה לתפקיד סגן נשיא המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה ומנהל מכון המחקר של המכון, באטלנטה.
בשנת 1997 התמנה למנהל המעבדה הלאומית לאנרגיה מתחדשת של מחלקת האנרגיה בממשלת ארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד זה עד סוף 2004.
לאחר מכן כיהן כדירקטור בשלוש חברות העוסקות בתחום האנרגיה ושירותים טכניים.
היה חבר בוועדה למדיניות הגנה, וועדת המדע של צבא היבשה, וועדת מושל קולורדו למדע וטכנולוגיה, וחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת ריג'יס.
חבר באקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית.
נשוי לקולין קודי הנר, ולהם שלושה ילדים.
אותות ועיטורים.
ועוד אותות וגביעים מארגונים אזרחיים שונים.
טלסקופ החלל ג'יימס ווב
ראשידון
הח'ליפים המוּנְחִים נכונה או הח'ליפים ישרי הדרך (בערבית: الخلفاء الراشدون, תעתיק מדויק: אלחֻ'לַפאא' אלרַאשִדוּן) הוא מונח בו משתמשים מוסלמים סונים ושיעים כאחד כדי לתאר את הח'ליפים ישרי הדרך, אליהם התייחס מוחמד בחדית' ידוע:
ח'ליפים.
על פי אמונת הסונים, הח'ליפים המוּנְחִים נכונה הם ארבעת הח'ליפים הראשונים אשר קיבלו את ההנהגה לאחר מות מוחמד ב-632, והם:
יש סונים המאמינים כי הח'ליפה עמר בן עבד אל-עזיז מבית אומיה והח'ליפה סולימאן הראשון מתקופת האימפריה העות'מאנית היו גם הם רַאשִדוּן. השיעים מאמינים כי חסן אבן עלי אשר ירש את אביו לתקופה קצרה מאוד, ושליטתו על האימפריה האסלאמית באותה העת הייתה מוגבלת ביותר, אף הוא אחד מהרַאשִדוּן. כת האיבאדיה מהח'וארג' מאמינה כי רק אבו בכר ועומר בן אל-ח'טאב היו "שני החליפים ישרי הדרך".
ראיית הסונים.