קצין משטרה מזמין את גרדנר ומרגרט למסדר זיהוי, אך הם אינם מזהים בו את השודדים. ניקי, שהגיע אתם לתחנת המשטרה, מתגנב למסדר הזיהוי, ושם לב שהשודדים אכן נמצאים בין האנשים שבמסדר, חרף הכחשתם של גרדנר ומרגרט.
בביתם, גרדנר ומרגרט מפנטזים על הרגע שבו יקבלו את כספי ביטוח החיים של רוז, ויוכלו לעבור לארובה, שלה אין הסכם הסגרה עם ארצות הברית.
לביתו של גרדנר מגיע באד קופר, חוקר מטעם חברת הביטוח שאליה פנה גרדנר כדי לפדות את פוליסת ביטוח החיים של רוז. הוא משוחח עם מרגרט, ובסוף השיחה מבהיר שהוא משוכנע שזו תביעת ביטוח כוזבת. הוא מבטיח לחזור בערב לשיחה עם גרדנר. גם החוקר מטעם המשטרה מספר לגרדנר על סימני שאלה שהתעוררו אצלו.
בסמוך לביתה של המשפחה האפרו-אמריקאית מתחוללות מהומות של תושבי העיירה. תוך כדי המהומות מגיע קופר לשיחה עם גרדנר, מבהיר לו שהוא יודע על פשעו, ודורש שבתמורה לשתיקתו גרדנר יעביר אליו את מלוא כספי הביטוח. תוך כדי השיחה מגישה לו מרגרט קפה שלתוכה מזגה סודה קאוסטית. לאחר לגימת הקפה קופר חש צריבה איומה בגרונו, ויוצא מהבית להזעיק עזרה, אך גרדנר יוצא אחריו ודוקר אותו למוות.
שני השודדים הרוצחים אינם מרוצים מכך שניקי זיהה אותם במסדר הזיהוי ומכך שגרדנר מעכב את תשלומו להם. אחד מהם יוצא לביתו של גרדנר שם הוא רוצח את מרגרט. הדוד מיטש, שאותו הזעיק ניקי, מגיע לבית ומונע את רציחתו של ניקי, אך הוא והרוצח הורגים זה את זה.
הרוצח האחר מאיים על גרדנר תוך כדי נסיעה, ונהרג בתאונת דרכים. גרדנר מגיע לביתו ומגלה בו את שלוש הגוויות ואת ניקי. הוא לוקח את ניקי לשיחה במטבח, ודורש את שתיקתו, שאם לא כן ימות. תוך כדי השיחה גרדנר אוכל כריך ושותה כוס חלב שהיו על שולחן המטבח. היו אלה כריך וכוס שאותם הרעילה מרגרט בכמות גדולה של סמי שינה, בניסיון לרצוח את ניקי. כתוצאה מכך גרדנר מאבד את הכרתו, וניקי יוצא לחצר, לשחק עם שכנו, הילד האפרו-אמריקאי.
הפקה.
את התסריט המקורי לסרט כתבו האחים כהן בשנת 1986, לאחר שהשלימו את סרטם הראשון, "רציחות פשוטות", אך הם נמנעו מלהפוך את התסריט לסרט. בשנת 2005 פורסם שג'ורג' קלוני עומד לביים סרט על-פי תסריט זה. ג'ורג' קלוני וגרנט הסלוב הוסיפו לתסריט המקורי סצנות על מתיחות בין-גזעית.
כעבור עוד עשר שנים פורסם שמאט דיימון, ג'וליאן מור וג'וש ברולין לוהקו לסרט. באוקטובר 2016 החלו צילומי הסרט בעיר פולרטון, כ-45 ק"מ מדרום ללוס אנג'לס. באוגוסט 2017 פורסם שחלקו של ג'וש ברולין נחתך מהסרט בעת עריכתו.
נושאי הסרט.
הסרט עוסק בשני נושאים מרכזיים: פרשת רציחתה של רוז לודג' (נושא שנכלל בתסריט המקורי של האחים כהן) וההתפרעות הגזענית של תושבי סברביקון הלבנים בעקבות מעבר משפחה אפרו-אפריקאית ליישוב (עלילת משנה שנוספה בידי קלוני והסלוב). על מידת החיבור בין שני נושאים אלה כתב המבקר אורון שמיר: "מה שניבט מן המסך הם פשוט שני פרויקטים לא גמורים, המרותכים יחדיו באופן שמותיר את פגמיהם גלויים". גם המבקר אבנר שביט מתח ביקורת על חיבור זה: "התסריט תפר את עלילת המשנה כלאחר יד, באופן מאולץ ומרושל, והיא נראית כמו טלאי עלוב. כמו אדם שמביא למסיבת יום הולדת פרחים שקטף מהחצר ועוגה שקנה בסופר ברגע האחרון, כך גם הקולנוען, שמתנהל כאילו התייחס לסוגיית הגזע רק כדי לצאת ידי חובה."
פאטס נבארו
תיאודור "פאטס" נבארו (באנגלית: Theodore "Fats" Navarro; 24 בספטמבר 1923 - 6 ביולי 1950) היה חצוצרן ג'אז אמריקאי, מחלוצי סגנון הבי בופ בשנות ה-40. סגנונו של נבארו השפיע על נגנים רבים, אחד הבולטים בהם היה קליפורד בראון.
ראשית חייו.
נבארו נולד בקי וסט שבפלורידה, להורים ממוצא קובני, אפריקאי וסיני. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל שש, אך לא התעניין ברצינות במוזיקה עד שהחל לנגן בחצוצרה בגיל שלוש-עשרה. אחרי סיום לימודיו בבית הספר התיכון, נבארו רצה לעזוב את קי וסט והצטרף לתזמורת ריקודים בדרכה למערב התיכון.
קריירה.
לאחר שהתעייף מסיבובי הופעות עם מספר להקות, בהן צבר ניסיון רב ערך והשפיע  על ג'יי ג'יי ג'ונסון הצעיר בתקופתם יחד בלהקתו של סנוקאם ראסל, השתקע נבארו בניו יורק ב-1946.
נבארו ניגן, בין השאר, עם צ'ארלי פארקר, אך לא הצטרף להרכביו כיוון שדרש שכר גבוה. נבארו ניגן עם הביג בנדז של אנדי קירק, בילי אקסטיין, בני גודמן וליונל המפטון והקליט בהרכבים קטנים עם קני קלארק, טאד דמרון, אדי "לוקג'ו" דייוויס, קולמן הוקינס, אילינוי ג'אקט, הווארד מק'גי ובאד פאוול.
מותו.
נבארו פיתח התמכרות להרואין, חלה בשחפת וסבל מבעיית משקל (הוא אף כונה "Fat Girl" "שמנה"). תופעות אלו הובילו להתדרדרותו ומותו בגיל עשרים ושש בלבד.
ליגת ההוקי לנשים (רוסיה)
ליגת ההוקי לנשים (ברוסית: Женская хоккейная ли́га, בראשי תיבות ЖХЛ) היא ליגת הוקי קרח ברוסיה, הנחשבת לתחרות ההוקי קרח נשים החשובה ביותר במדינה.
עד הקמת הליגה בשנת 2015 נוהלה אליפות רוסיה בהוקי קרח נשים כליגת ההוקי קרח נשים העיקרית. הליגה נוסדה ב-19 ביוני 2015 ומשתתפות בה 7 קבוצות ובשנים 2015–2017 הייתה משוחקת בשיטת טבלת אליפות כשהקבוצה שבראשות הטבלה עם מירב הניצחונות מוכתרת לאלופת הליגה. משנת 2018 ארבע הקבוצות הטובות ביותר בטבלת הליגה מתמודדות ביניהן בשלב חצי גמר הליגה. בשנת 2019 צורפה לליגה קבוצה סינית.
היסטוריה.
ליגת ההוקי הנשית הוקמה ביוזמה מה-12 בספטמבר 2012 בפגישה בין נשיא פדרציית ההוקי הרוסית, ולדיסלב טרטיאק ונשיא ליגת ההוקי הקונטיננטלית, אלכסנדר מדבדב. מטרת בליגה היא לפתח את תחום הוקי הנשים ברוסיה ובישיבה נוספת עם נציגי קבוצות הוקי קרח לנשים ב-2 ביולי 2014 היוזמה זכתה לתמיכת הקבוצות. בתחילה פדרציית ההוקי הרוסית החלה בתהליך הקמת ליגת נשים בניהולה אך הסתכסכה בשל כך עם מנהלי ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
לבסוף, ב-23 באפריל 2015 הוחלט להעביר את זכויות ניהול ליגת הנשים לידי ליגת ההוקי הקונטיננטלית והליגה הוקמה בפועל ב-19 ביוני 2015. בעונת 2016/2017, הליגה בת 6 הקבוצות התרחבה בקבוצה נוספת — דינמו קורסק אך בשל בעיות ניהוליות שונות הקבוצה הורדה מהליגה בהמשך.
ב-2019 נודע על תוכניות פיתוח להרחבת הליגה לכדי 10 קבוצות בעונת 2023.
עונות הליגה.
2015/2016.
עונת הבכורה של הליגה החלה ב-4 בספטמבר 2015 ונמשכה עד 4 במרץ 2016. באליפות, שנערכה בשיטת טבלת אליפות, זכתה קבוצת טורנדו מהעיר דמיטרוב.
2016/2017.
העונה החלה ב-3 בספטמבר 2016 ונמשכה עד ה-12 במרץ 2017. באליפות זכתה שוב קבוצת טורנדו מהעיר דמיטרוב.
2017/2018.
העונה הסדירה החלה בספטמבר 2017 ונמשכה עד מרץ 2018.
באפריל 2018 יצא לדרך שלב הפלייאוף הכולל חצי גמר וגמר והשתתפו בו דינמו סנקט פטרבורג נגד טורנדו דימיטרוב ואגידל אופה נגד סקיף. שתי המפסידות קיבלו מדליית ארד, על המקום השלישי בטורניר.
2018/2019.
העונה הסדירה החלה בספטמבר 2018 ונמשכה עד מרץ 2019.
באפריל 2019 יצא לדרך שלב הפלייאוף הכולל חצי גמר וגמר והשתתפו בו דינמו סנקט פטרבורג, אגידל אופה, סקיף וביריוסה שסיימה במקום השלישי.
2019/2020.
העונה הסדירה החלה בספטמבר 2019 ונמשכה עד מרץ 2020.
בפברואר 2020 יצא לדרך שלב הפלייאוף הכולל חצי גמר וגמר והשתתפו בו אגידל אופה, ואנקה רייד, טורנדו וביריוסה. לראשונה זכתה באליפות הליגה ואנקה רייס מהרפובליקה העממית של סין כאשר אגידל סיימה שלישית וטורנדו וביריוסה סיימו במקום השלישי.
2020/2021.
העונה הסדירה החלה בנובמבר 2020.
2021/2022.
העונה הסדירה החלה ב-29 בנובמבר 2021.
סטפני דה בוארנה
סטפני דה בוארנה (בצרפתית: Stéphanie de Beauharnais, 28 באוגוסט 1789 - 29 בינואר 1860), הייתה אשתו של קרל, הדוכס הגדול של באדן.
ביוגרפיה.
סטפני נולדה ב-28 באוגוסט 1789 בוורסאי, לקלוד דה בוארנה ולקלודין פרנסואז אדריאן גבריאל דה לזיי-מארנזי, בתם של קלוד, מרקיז דה לזיי-מארנזי ומארי-קלודין דה-נטאנקור-ואובקור, דאם דה ואובקור. בשנת 1779 התחתן בן דוד של אביה - אלכסנדר דה בוארנה עם ז'וזפין דה בוארנה, אולם הוא הוצא להורג בגיליוטינה במהלך שלטון הטרור של רובספייר בשנת 1794. לאחר הוצאתו להורג התחתנה אשתו ז'וזפין עם נפוליאון בונפרטה, ובשנת 1804 הוכתרו השניים כקיסרי צרפת. ילדיה של ז'וזפין אז'ן דה בוארנה והורטנס דה בוארנה תפסו עמדות חשובות בממשלו של נפוליאון.
ב-8 באפריל 1806 התחתנה סטפני עם קרל, נסיך הכתר של באדן, כחלק מניסיון של נפוליאון לכרות ברית עם באדן, אולם בתחילה לא היו נישואיהם מוצלחים עקב רצונו של קרל להמשיך לחיות כרווק, והשניים התגוררו בארמונות נפרדים. מאוחר יותר החל קרל לחשוב על עתיד הירושה, ובעקבות כך התפייס עם סטפני, ולשניים נולדו 5 ילדים.
בשנת 1811 מת סבו של בעלה קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן, ובעלה עלה לשלטון במקומו כקרל, הדוכס הגדול של באדן. בשנת 1818 מת בעלה קרל, ובמקומו עלה לשלטון דודו לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של באדן. סטפני נשארה אלמנה והייתה אם מסורה לשלוש בנותיה, וביתה במנהיים הפך לסלון ספרותי עבור אמנים ואינטלקטואלים. ב-29 בינואר 1860 מתה סטפני בניס, והיא בת 71 שנים. בין צאצאיה נמנים פיליפ, מלך הבלגים, אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אלבר השני, נסיך מונקו, ומלכי רומניה ויוגוסלביה לשעבר.
משפחתה.
ב-8 באפריל 1806 התחתנה סטפני עם קרל, הדוכס הגדול של באדן, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
סטפני דה בוהארנה
ההפיכה בזימבבואה (2017)