במלחמת העולם הראשונה, שמידט-רוטלוף שימש כחייל בחזית המזרחית משנת 1915 עד 1918, אך חוויות אלה מעולם לא באו לידי ביטוי ביצירותיו. בסוף המלחמה הוא הפך לחבר ב- Arbeitsrat für Kunst בברלין, שהייתה תנועה אנטי-אקדמית, סוציאליסטית של אמנים גרמנים במהלך המהפכה הגרמנית של 19–1918. הסגנון הזוויתי והניגודי של שמידט-רוטלוף נעשה צבעוני ומשוחרר יותר בתחילת שנות העשרים, ובאמצע שנות העשרים החל להתפתח בכיוון צורות שטוחות עם קווי מתאר עדינים. באמצעות התפתחות זו הוא נותר מחויב לציור הנוף בכללותו.
לאחר עליית הנאצים.
התגמולים והכיבודים שקיבל שמידט-רוטלוף לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר האקספרסיוניזם זכה להכרה בגרמניה, נלקחו ממנו לאחר עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית. הוא גורש מהאקדמיה הפרוסית לאמנויות בשנת 1933, שנתיים לאחר קבלתו.
בשנת 1937, נתפסו 608 מציוריו של שמידט-רוטלוף ממוזיאונים על ידי הנאצים וכמה מהם הוצגו בתערוכות של "אמנות מנוונת". עד 1941 הוא גורש מאגודת הציירים ונאסר עליו לצייר.
חלק ניכר מעבודתו אבד בהרס הסטודיו שלו בברלין במלחמת העולם השנייה, לשם חזר לזמן קצר לאחר מכן כדי להתאושש.
המוניטין שלו שוקם בהדרגה לאחר המלחמה. בשנת 1947 מונה שמידט-רוטלוף לפרופסור באוניברסיטת אמנויות בברלין-שרלוטנבורג, שם המשיך להשפיע על הדור החדש של האמנים הגרמנים.
תרומה שהתקבלה ממנו בשנת 1964 היוותה את הבסיס למוזיאון "דה ברוקה" במערב ברלין, שנפתח בשנת 1967 כמאגר של יצירות של חברי הקבוצה. [3] הוא היה אמן פורה, עם 300 חיתוכי עץ, 105 ליתוגרפיות, 70 תחריטים ו -78 הדפסים מסחריים שתוארו בקטלוג של רוזה שפיר.
הוא נפטר בברלין ב־10 באוגוסט 1976.
התקציב הפדרלי (רוסיה)
התקציב הפדרלי של רוסיה (ברוסית: Федеральный бюджет России) הוא היסוד העיקרי במערכת התקציב של רוסיה. התקציב הפדרלי הוא תוכנית פיננסית ממלכתית גדולה לשנת כספים, אשר מעוגן מכוח החוק לאחר אישורו על ידי הפרלמנט הרוסי ונחתם על ידי נשיא רוסיה. התקציב הפדרלי הוא האמצעי העיקרי לחלוקה מחודשת של ההכנסה הלאומית והתוצר המקומי הגולמי באמצעותו המדינה מגייסת את המשאבים הכספיים הדרושים להסדרת הפיתוח הכלכלי, המדיניות החברתית וחיזוק ההגנה הלאומית. התקציב הפדרלי מהווה חלק ניכר מתהליך ההפצה, שהוא חלוקת הכספים בין מגזרי המשק, התעשייה והייצור ובין המחוזות במדינה.
זכותה של הפדרציה הרוסית לתקציב פדרלי עצמאי מעוגנת בסעיף 71 בחוקה הרוסית ובקוד התקציב של רוסיה המסדיר את פרטי הקמת התקציב וביצועו.
בשנת 2016 הגירעון בתקציב הרוסי הגיע ל-21 מיליארד דולר והיה צפוי לעלות בשנה ל-21.7 מיליארד דולר. הכנסות תקציב 2016 נאמדו בכ-13.7 טריליון רובל (200 מיליארד דולר) או 17.5% מהתוצר, בעוד שההוצאות תוכננו להיות 16 טריליון רובל (כ-233 מיליארד דולר) או 20.5% מהתוצר. הגירעון התקציבי הוא אם כן 2.35 טריליון רובל (33 מיליארד דולר) או 3% מהתמ"ג. באוקטובר 2020, אושר לראשונה תקציב תלת שנתי, עד 2023.
תהליך תקציב.
על פי החוק, לא יאוחר מ-1 באוקטובר, ממשלת רוסיה מכינה ומציגה בפני הדומה הממלכתית טיוטת תקציב פדרלי לשנת הכספים הבאה.
חוק התקציב הפדרלי נסקר על ידי הדומה בשלוש קריאות. בקריאה ראשונה מאמצים את הפרמטרים הבסיסיים של התקציב. על פי קוד התקציב, במהלך הקריאה הראשונה, לדומה עומדת הזכות להגדיל את ההכנסות ואת הגירעון בתקציב הפדרלי, אם שינויים אלה אינם זוכים לתמיכת הממשלה. הדומה יכולה לדחות את טיוטת התקציב. במקרה זה, ועדת פיוס בשיתוף עם הממשלה מתכנסת. בקריאה השנייה הדומה מאשרת את סעיפי חוק התקציב לפי סעיף, והקריאה השלישית היא על חוק התקציב בכללותו. לאחר אימוץ התקציב הפדרלי, החוק מועבר לאשרור מועצת הפדרציה, הבית העליון של הפרלמנט ואז נחתם כחוק על ידי הנשיא.
מבנה.
קשיים ביישום רפורמות פיסקליות שנועדו להגדיל את הכנסות הממשלה ותלות בהלוואות לטווח קצר למימון גירעונות בתקציב הובילו למשבר פיננסי חמור בשנת 1998. כלכלת רוסיה חזרה במהירות ממשבר 1998 ונהנתה לאורך 9 שנים מצמיחה מתמשכת של כ-7% בממוצע עקב פיחות הרובל, יישום רפורמות כלכליות מרכזיות (במיסוי, בנקאות, עבודה וקרקעות), מדיניות פיסקלית מהודקת ומחירי סחורות נוחים. רוסיה נהנתה מעודף תקציבי בשנים 2001–2008, עד שפרץ משבר פיננסי.
אף על פי שהממשלה עידנה את תחזיות התקציב שלה במהלך שנת 2009 כדי לשקף את ירידת מחירי נפט והשפעות המשבר הכלכלי, היא סיימה את השנה בגירעון תקציבי שהסתכם ב-7.9% מהתמ"ג, שאותו מימנה מקרן הרווחה הלאומית, אחת משתי קרנות הממשלה. חבילת המאבק במשבר של הממשלה בשנים 2008 ו-2009 הסתכמה בכ-6.7% מהתוצר, על פי הערכות הבנק העולמי. החבילה סיפקה תמיכה למגזר הפיננסי ולארגונים באמצעות הזרמת נזילות לבנקים והפחתות מיסים / תמיכה פיסקלית למפעלים וכן תמיכה צנועה במשקי בית ועסקים קטנים ובינוניים והגדלת דמי האבטלה.
בשנים האחרונות, בייחוד מאז 2016, השיעור הגבוה ביותר של הכנסות פיסקליות מוגברות הותאם לרמת הייצור והייצוא של משאבים מינרליים (מס על מיצוי מינרלים, מסי יצוא נפט וכוליה). בפרט, התקציב הפדרלי לשנת 2008 של רוסיה התבסס על הכנסות של 50% מנפט וגז (בשנת 2006 חלק ההכנסות מנפט וגז היווה יותר ממחצית, בשנת 2003 הוא היווה רק רבע מסך ההכנסות).
בשנת 2020, נאלצה הממשלה לערוך ארגון מחודש לחלוקת ההכנסות והתחזיות לשנים הבאות עקב הפגיעה בכלכלת רוסיה, בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה ובאוקטובר 2020, לראשונה בהיסטוריה של רוסיה, אושר תקציב תלת שנתי, לשנים 2021–2023.
פפיאמנטו
פפיאמנטו (Papiamento או Papiamentu) היא שפה קריאולית המבוססת על פורטוגזית, המדוברת באיים האנטילים ההולנדיים. היא מכילה אלמנטים של ספרדית, פורטוגזית, הולנדית, אנגלית וצרפתית, וכן משפות כגון אראוואקית.
זו השפה המדוברת ביותר באיי ABC (ראשי תיבות: ארובה, בונייר, קוראסאו).
פפיאמנטו היא בעלת מעמד רשמי בארובה ובקוראסאו והיא גם שפה מוכרת בגופים הציבוריים ההולנדיים של בונייר, סנט אוסטטיוס וסאבא. אלא שבאלו האחרונים השפה האנגלית היא המדוברת ביותר.
השפה התפתחה בקוראסאו בשנות ה-1500.
יהודים ספרדים (סוחרים) תרמו רבות להתפתחות השפה.
דגל ניו אורלינס
הדגל העירוני של ניו אורלינס הוא הדגל המייצג של העיר ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית. לדגל שדה לבן גדול המכיל שלושה פלורס דה ליס והוא תחום בראשו בפס אדום ומלמטה בפס כחול. נוכחותו של פלר דה ליס, תיאור מסוגנן של פרח וסמל צרפתי מסורתי, מדגימה את המורשת הצרפתית של העיר וקשרים חזקים עם צרפת.
היסטוריה.
עיריית ניו אורלינס אימצה את דגלה הרשמי לאחר שבחרה את תכנונה מתוך כמעט 400 רעיונות שהוגשו לוועדת דגל האזרח שלה לקראת החגיגה הדו-שנתית בעיר. הדגל האדום, הלבן והכחול שעליו מוטבע פלורס דה ליס שילב את ערכת הצבעים המוצעת של הצעה אחת עם אלמנטים דקורטיביים מהאחר. את ערכת הצבעים הפטריוטית הציע ברנרד בארי, שהועסק אז כחרט ב-AB Griswold and Co., תכשיטנים, ואת הרעיון של הפלורס דה-ליס מייחסים לגוסטב קורט, שרטט עם משרד האדריכלים דיבול, אוון וגולדשטיין. הדגל הרשמי של העיר ניו אורלינס נבחר על ידי מועצת העיר בינואר 1918.
סמליות.
הרקע הלבן הוא סמל הצדק והשלטון, הפס הכחול מייצג חירות והפס האדום מייצג אחווה. בנוסף אלה גם צבעי דגל צרפת. השדה הלבן ארוך פי חמישה מהפסים. שלושת פלורס דה-ליס המקובצים בצורה משולשת מייצגים את ניו אורלינס תחת עקרונות השלטון, החירות והאחווה.
פלס&quot;ר 188
אגון אורובאן
אגון אורובאן (בהונגרית: Orován Egon, באנגלית: Egon Orowan; בודפשט, 2 באוגוסט 1902 – קיימברידג', 3 באוגוסט 1989) היה פיזיקאי ומטלורג יהודי-הונגרי-בריטי פרופסור באוניברסיטאות. על פי ג'רג' מרקס, נחשב לאחד המדענים הכלולים בקבוצה המכונה "אנשי המאדים".
משפחתו.
אורובאן נולד באובודה (כיום רובע 3 של בודפשט). אביו, ברטולד (ברנרד) אורובאן, היה מהנדס מכונות ומנהל מפעל ואמו יוזפינה (יוז'ה) שפיצר שאגווארי, הייתה בתו של בעל אחוזה שהתרושש מנכסיו. מצד אמו, אורובאן הוא בן דוד של אנדרה שאגווארי. הוריו התחתנו ב-20 באוקטובר 1901 בבודפשט ברובע 8. סבו וסבתו מצד אביו היו יאקאב אורובאן ומריה נויבאור, סבו וסבתו מצד אמו היו מור שפיצר (שאגווארי) ורוזליה מאוטנר.
ביוגרפיה.
אגון אורובאן סיים את בחינות הבגרות בגימנסיה הראשית הממלכתית של רובע 9 בבודפשט בשנת 1920. מ-1920 עד 1922 למד פיזיקה, כימיה, מתמטיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת וינה. בשנת 1928 למד הנדסת מכונות והנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנית של ברלין, אך עד מהרה פנה לפיזיקה וכתב דוקטורט בתחום זה בשנת 1932 על "שבירת גבישים". הוא לא הצליח למצוא עבודה באופן מיידי ובילה את השנים הבאות עם אמו, במחקר. עם עליית היטלר לשלטון בגרמניה הוא עזב את המדינה וחזר לבודפשט.
בשנת 1934, כמעט במקביל לג'. א. טיילור (G. I. Taylor) ולמיכאל פולני, גילה אורובאן כי ניתן להסביר את העיוות של חומרים אלסטיים על ידי תאוריית הנקעים שפיתח הפיזיקאי היהודי-איטלקי ויטו וולטרה בשנת 1905. הגילוי אמנם זכה לתשומת לב מועטה עד למלחמת העולם השנייה, אך היה מהותי בהמשך להתפתחות הדיסציפלינה של פיזיקה של מצב מוצק. בתיעוד הביוגרפי של החברה המלכותית של לונדון (שהיא למעשה האקדמיה למדעים של בריטניה) וגם בזה של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית נחשב כהישג הגדול ביותר של אורובאן ה"דפורמציה הפלסטית", ההסבר עם מושג הנקע. התיאוריה הפיזיקלית המפורטת נולדה בבודפשט כאשר אורובאן היה מחוסר עבודה, אף שמקור המושג הוא בגרמניה.