ד"ר מילנר נולדה להורים מוזיקאים מצליחים, אך לא התעניינה כלל בעולם המוזיקה. בגיל 18 היא קיבלה מלגה באוניברסיטת קיימברידג' והחלה בלימודי מתמטיקה. כעבור זמן קצר הבינה שנושא זה פחות מתאים לה והחלה ללמוד פסיכולוגיה. היא סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ניסויית בשנת 1939. בזמן מלחמת העולם השנייה ד"ר מילנר שירתה בצבא הבריטי, במהלך שירותה היא הייתה בצוות שניסח מבחנים למיון של טייסי הפצצות וטייסי קרב. בשנת 1941 פגשה את בן זוגה, פיטר מילנר, אשר שירת איתה בצוות במהלך השירות הצבאי.
מחקר.
בשנת 1954 ד"ר מילנר פרסמה מאמר בשם: "התפקוד האינטלקטואלי של האונה הרקתית", במאמר זה היא הראתה לראשונה שפגיעה באונה הרקתית יכולה להביא לפגיעה ושינוי בתפקוד הרגשי והאינטלקטואלי בבני אדם ופרימטים. מחקרה גרם למנתחי מוח רבים לשנות את דרכי ניתוחיהם כאשר הבינו את הפגיעה אשר הם עלולים לגרום למנותחים. במהלך ניסיונה של ד"ר מילנר להבין את פעולת הזיכרון היא נפגשה עם הנרי מולייסון (הידוע בכינויו H.M.) שממנו הוסר בניתוח איבר ההיפוקמפוס, לאחר שפרצו משם התקפים אפילפטיים רבים שהקשו על תפקודו היומיומי. הסרת האיבר גרמה לכך שמולייסון איבד את יכולתו לזכור אירועים חדשים שקרו בסביבתו. במהלך פגישותיהם, ד"ר מילנר למדה כי H.M. מסוגל להתרכז במשימה ספציפית רק אם דעתו לא מוסחת באמצע. ד"ר מילנר הציגה בפניו מבחן שבו הוא היה צריך לעקוב אחרי קו בצורת כוכב כאשר הוא משתמש במראה כדי לראות את פעולתו. משימה זו ידועה בכך שנראה בה שיפור ניכר עם הזמן בעקבות למידה של המוח. כאשר ד"ר מילנר ביצעה שוב על H.M. את אותו מבחן נראה כי למרות שלא זכר כלל שביצע את המבחן בעבר ניכר שיפור ולמידה של הפעולה אצלו, ניסוי זה הוכיח שלא אותם חלקים במוח אחראים על למידה (זיכרון מרומז) ועל זיכרון (זיכרון מפורש). בנוסף היא גילתה שהליקויים שלו באו לידי ביטוי בקושי ליצור תאי זיכרון חדשים (זיכרון לטווח קצר והתגבשות זיכרון) ובקושי לקרוא מידע מתאי מידע הקיימים במערכת (שליפה).
לד"ר מילנר הייתה תרומה משמעותית בהבנת תפקיד האונה הרקתית בעיבוד הזיכרון וארגון המידע.
פרסים.
ד"ר ברנדה מילנר זכתה במספר תארים ופרסים במהלך חייה:
דיאנה טאימינה
דיאנה טאימינה (בלטבית: Daina Taimiņa; נולדה ב-19 באוגוסט 1954) היא מתמטיקאית לטבית, פרופסור חבר באוניברסיטת קורנל.
טאימינה ידועה עבור דרכה הייחודית להוראת מתמטיקה, בה עושה שימוש בקרושה על מנת להדגים את עקרונותיהם של מרחבים היפרבוליים.
ביוגרפיה.
טאימינה קיבלה את השכלתה הפורמלית בריגה, לטביה, שם סיימה ב-1977 את לימודיה באוניברסיטת לטביה בהצטיינות יתרה. בשנת 1990 השלימה באוניברסיטה זו את הדוקטורט שלה בנושא מדעי המחשב (בהשגחת פרופסור רוסינס מרטינס פריואלדס).
בדצמבר 1996 הצטרפה טאימינה לפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת קורנל. במהלך לימודיה בסדנת גאומטריה באוניברסיטת קורנל ב - 1997, ראתה דגמי נייר של מרחבים היפרבוליים שנוצרו על ידי המתמטיקאי ויליאם תרסטון. רעיון הדגמים מצא חן בעיני טאימינה, ועל כן החליטה ליצור דגמים נוספים מקרושה.
לאחר הצלחתם של הדגמים שיצרה, היא הוזמנה יחד עם בעלה, דייוויד הנדרסון, גם הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קורנל, להציג את דגמיה. דגמים נוספים הופיעו בספרי גאומטריה שכתבו בני הזוג יחד.
עבודתה.
בגאומטריה, מרחב היפרבולי הוא מרחב בעל עקמומיות קבועה ושלילית. זאת להבדיל מהגאומטריה האוקלידית, המבוססת על מרחבים בעלי עקמומיות אפסית.
לכן, השתמשה בסריגה על מנת ליצור מרחבים שאכן יקיימו את תנאי המרחב ההיפרבולי.
אופן הסריגה.
לסריגת קרושה מספר שלבים בסיסיים
שימוש בדגמים.
בדגמים שנוצרו ניתן לעשות שימושים שונים על מנת להסביר את תכונותיהם של המרחבים ההיפרבוליים. על ידי סריגה של חוטים דרך דגמי הקרושה, ניתן להבין כיצד מתנהגים ישרים, מעגלים וצורות גאומטריות נוספות במרחב ההיפרבולי, לעומת במרחב האוקלידי.
על פי דיאנה טאימינה, המודלים שיצרה עזרו פלאות לתלמידיה להבין את טבע המרחב ההיפרבולי.
בהמשך, הפכו הדגמים לפופולריים בקרב הקהל הרחב. ביוני 2005, עבודתה הוצגה לראשונה בתערוכת אומנות בשם "Not the knitting you know" ("לא הסריגה שאתה מכיר") ב Eleven Eleven Sculpture Space, גלריית אומנות בוושינגטון  די. סי.
עבודותיה הופיעו בתערוכות שונות בארצות הברית, בריטניה, לטביה, איטליה, בלגיה ואירלנד.  עבודות אלו נמצאות גם בבעלותם של אספנים פרטיים, מכללות ואוניברסיטאות. כמו כן, מוצגיה נמצאים באוסף המודלים המתמטיים האמריקני של מוסד סמית'סוניאן (רשת מוזיאונים), ובפרט במוזיאון הלאומי לעיצוב על שם קופר יואיט.
ונדלין ורנר
ונדלין ורנר (גרמנית: Wendelin Werner; נולד ב-23 בספטמבר 1968) הוא פרופסור למתמטיקה במכון הטכנולוגי של ציריך, שמחקרו ועבודתו עוסקים בעיקר בתורת ההסתברות. ורנר זכה במדליית פילדס בשנת 2006 בזכות עבודתו על אבולוציית שרם-לוונר, על הגאומטריה של תנועה בראונית דו-ממדית ועל תיאורית השדות הקונפורמית. הוא חוקר תורת ההסתברות הראשון שזכה במדליית פילדס.
ביוגרפיה.
ורנר נולד בעיר קלן שבגרמניה בשנת 1968 ועבר לצרפת בגיל שנה. סיים תואר ראשון במתמטיקה באקול נורמל סופרייר בשנת 1991 וכתב את הדוקטורט שלו באוניברסיטת פייר ומארי קירי בשנת 1993. התזה שלו, בהנחיית ז'אן-פרנסואה לה גאל, הייתה על תנועה בראונית מישורית. ב-2001 מונה לחוקר קבוע במרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS), שם עבד עד 1997. עבד כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פריז בין השנים 1997–2013 ובנוסף עבד כפרופסור למתמטיקה באקול נורמל סופרייר בין השנים 2005-2013.
בנוסף להיותו מתמטיקאי, שיחק בסרט "עוברת אורח בסן סוסי" שיצא לאקרנים בשנת 1982 וכתב מכתב לנשיא צרפת ניקולא סרקוזי בפברואר 2009 בו ביקר את מדיניות ממשלת צרפת שלדעתו הובילה למשבר אמון בינה לבין החוקרים.
עבודתו.
ורנר, יחד עם עודד שרם וגרגורי לאולר, פיתח את אבולוציית שרם-לוונר. זהו כלי שסלל את הדרך להוכחות מדויקות של השערות מתחום הפיזיקה הסטטיסטית. למשל, היא הוכיחה תאוריה של המדען הפולני בנואה מנדלברוט שאומרת שלגבול של הילוך מקרי במישור יש ממד האוסדורף של 4/3.
בנוסף, ורנר תרם להבנת התופעות הקריטיות (critical phenomena) במעבר בין מצבי צבירה מסוימים (למשל המעבר בין נוזל לגז) והגיע לפריצות דרך בתופעות שונות בתחום ההסתברות כגון: הילוך מקרי ותנועה בראונית דו-ממדית.
פרסים.
על מתרומתו לתחום המתמטיקה וההסתברות זכה בפרסים רבים. בהם:
איזדור מנואל זינגר
איזדור מנואל זינגר (באנגלית: Isadore Manuel Singer; 3 במאי 1924 - 11 בפברואר 2021) היה מתמטיקאי יהודי אמריקאי, חתן פרס אבל לשנת 2004.
חיים אישיים.
זינגר נולד בדטרויט, מישיגן למשפחת מהגרים יהודים מפולין. הוריו, סיימון ופרדה, היגרו לטורונטו שבקנדה בשנת 1917. בשנת 1961 נישא לשיילה רוף ולהם חמישה ילדים.
לימודים וחיים מקצועיים.
זינגר החל את לימודיו באוניברסיטת מישיגן בספטמבר 1941 לאחר שהוענקה לו מלגת לימודים מלאה בשווי 50$ לסמסטר. הוא בחר ללמוד פיזיקה על פני ספרות אנגלית ואת התואר הראשון בפיזיקה סיים בינואר 1944.
בשנים 1944—1946 שירת בחיל הקשר של צבא ארצות הברית, ובמסגרת זו נשלח לעבוד בבית ספר לקשר בפיליפינים.
החל את לימודיו לתואר השני באוניברסיטת שיקגו בינואר 1947 בכוונה ללמוד פיזיקה, ולבסוף הוענק לו תואר שני במתמטיקה בשנת 1948 והחליט להמשיך בעיסוקו במתמטיקה על פני פיזיקה. הוענק לו תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1950. את התזה שלו לתואר הדוקטור, שכותרתה "אלגבראות לי של אופרטורים בלתי תלויים" ("Lie Algebras of Unbounded Operators"), הנחה המתמטיקאי אירווינג סגל.
בשנת 1950 החל זינגר לעבוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ולאחר כשנתיים עבר לקליפורניה שם עבד כפרופסור אורח (Assistant Professor) באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנה האקדמית 1954–1955 שהה זינגר באוניברסיטת קולומביה בניו יורק כפרופסור מבקר (Visiting Assistant Professor). בשנה העוקבת, 1955-1956, שהה זינגר גם כן כפרופסור מבקר, הפעם במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי. בשנת 1954 התקבל למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס כפרופסור מן החוץ, בשנת 1958 קודם לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1959 מונה לפרופסור מן המניין. בעשר השנים שבין 1977 ל-1987 עבד זינגר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ולאחר מכן שב למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שם נשאר עד פרישתו לגמלאות.
זינגר היה חבר באגודה האמריקאית למתמטיקה, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאקדמיה הלאומית למדעים.
תפקידים רשמיים בהם כיהן כוללים:
זינגר נפטר ב-11 בפברואר 2021.
פרסים ועיטורי כבוד.
בין הפרסים ועיטורי הכבוד בהם זכה זינגר נמנים הבאים:
משפט האינדקס.
זינגר נודע בהוכחה של משפט האינדקס אותה פרסם בשנת 1963 בשיתוף עם המתמטיקאי הבריטי מייקל עטיה. ההוכחה זיכתה את זינגר ועטיה בפרס אָבֶּל הנורווגי לשנת 2004. משפט האינדקס הוא משפט בגאומטריה דיפרנציאלית המקשר בין אנליזה וטופולוגיה; על-פיו ניתן לחשב את האינדקס של אופרטור דיפרנציאלי אליפטי על יריעה באמצעות מידע טופולוגי. המשפט מכליל ומאחד משפטים רבים כמו משפט גאוס-בונה ומשפט רימן-רוך, וקיימים לו יישומים רבים בפיזיקה תאורטית.