אחרי שסיים את הלימודים ב-RADA בשנת 2008, שיחק סולר במחזות שונים. הפריצה שלו הייתה ב-2011 כששיחק במחזה "ביבר הזכוכית" בתיאטרון יאנג ויק, ובמחזה "מבקר המדינה" אף הוא ביאנג ויק, ובמחזה "The Faith Machine" בתיאטרון רויאל קורט. על הופעותיו זכה סולר בפרס התיאטרון של איבנינג סטנדרד לשחקן החדש המצטיין.
ב-2012 כיכב סולר בלהיט של הווסט אנד "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין או'ניל לצדם של דייוויד סושה, לורי מטקאלף, וטרוור וייט בתיאטרון אפולו, ובמחזה "סיראנו דה ברז'ראק" בהפקת להקת התיאטרון Roundabout שהועלה בתיאטרון אמריקן איירליינס בניו יורק.
סולר הופיע בסדרה הקומית "Bad Education" של ערוץ BBC Three בתפקיד המורה החדש מר שווימר. ב-2016 הופיע בסדרה "פולדארק" של ערוץ BBC One, בו גילם את פרנסיס, בן דודו של רוס. עוד גילם את קליפורד בסדרה "הכתר החלול". הוא כיכב בדרמה הקומית "You, Me and the Apocalypse" בתפקיד סקוטי המומחה לאפוקליפסיות. ב-2015 הופיע בתפקיד ג'רלד קרופט בסרט הטלוויזיה "המפקח בא", בעיבוד של הלן אדמונדסון עבור ה-BBC.
בשנת 2022 ישחק בסדרת האינטרנט של דיסני+ "אנדור". הסדרה מהווה פריקוול לסרט מיקום מלחמת הכוכבים, "" (2016), על דמותו של קסיאן אנדור חמש שנים לפני אירועי הסרט.
חיים אישיים.
סולר נשוי לשחקנית פיבי פוקס אותה הכיר כשלמד ב-RADA.
ארל וו. סת'רלנד, הבן
ארל וו. סת'רלנד, הבן (באנגלית: Earl Wilbur Sutherland Jr.; 19 בנובמבר 1915 – 9 במרץ 1974) היה ביוכימאי ופרמקולוג אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1971 "על גילוי פעולת הורמונים, באופן מיוחד אפינפרין, דרך שליחים שניוניים".
ביוגרפיה.
סת'רלנד נולד ב-22 בספטמבר 1901 בקנזס. בשנת 1942 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. לאחר הלימודים סת'רלנד שירת כרופא בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא חזר לאוניברסיטת וושינגטון בסיום המלחמה בשנת 1945. בתקופת לימודיו והכשרתו הושפע מאוד סת'רלנד ממוריו זוכי פרס נובל קארל פרדיננד קורי וגרטי קורי.
בשנת 1950 הפך סת'רלנד לפרופסור לכימיה. בשנת 1953 עבר לקליבלנד שבאוהיו והחל לעבוד כפרופסור לפרמקולוגיה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב. בשנים 1963–1973 עבד באוניברסיטת ואנדרבילט.
סת'רלנד נפטר ב-9 במרץ 1974 במיאמי שבפלורידה בגיל 58.
ארקדי לבוביץ' קפלונוב
ארקדי לבוביץ' קפלונוב (ברוסית: Аркадий Львович Каплунов; 21 בינואר 1912, גלוחוב, פלך צ'רניגוב, האימפריה הרוסית – 22 באוקטובר 1943, הכפר חודורוב, נפת מירונובסקי, מחוז קייב, ברית המועצות) היה יהודי סובייטי שעוטר לאחר מותו בעיטור גיבור ברית המועצות, סגן מפקד לעניינים פוליטיים (פוליטרוק) של חטיבת הטנקים המעוטרת מס' 54 בגיס הטנקים השביעי המעוטר של ארמיית המשמר המשוריינת השלישית של חזית וורונז', דרגתו במותו: פולקובניק המעוטר.
ביוגרפיה.
נולד ב-21 בינואר 1912 במשפחה יהודית. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה משפחתו ברחה בסוף 1917 לעיר סומי. סיים בבית ספר שבע שנות לימוד (מה שנקרא בתקופתו "השכלה תיכונית לא שלמה"). כבר בגיל 12 התחיל לעבוד כשוליה אצל עובד אחר במחלקת מגפיים של בית מלאכה של שרמן אז גם הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1925.
עבד כאורג, מנהל עבודה במפעל הבדים של סומי.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר ערב, היה סגן עורך עיתון של סומי "מחרשה ופטיש", ואז מזכיר ועדת קומסומול במפעל מכונות על שם פרונזה ועוזר מנהל המחלקה הפוליטית בנושא קומסומול של בחוות המדינה החקלאית "האינטרנציונל השלישי".
גויס לצבא האדום בינואר 1934 וצורף כחניך לגייס משוריין מס' 4. ב-1935 מונה להיות מפקד הטנק. בשנת 1936 שירת כעוזר פוליטרוק בחטיבה משוריינת מס' 23 בעיר פרוסקורוב.
השתתף ב-1939 בפלישה למערב אוקראינה ובמערב בלארוס, במלחמת החורף. על כך קיבל עיטור הכוכב האדום.
השתתף במלחמה הפטריוטית הגדולה מאז יוני 1941. ב-24 ביוני פיקד על מתקפת רגימנט משוריין מס' 86 ליד העיר דובנו שפגעה בכ-70 טנקי ורמאכט ושני גדודי חיל רגלים ממונעים. יומיים לאחר מכן הרגימנט בפיקודו הדף את הכוחות מולו כ-15 קילומטרים מערבה. על כלל הפעולות הללו הוא עוטר בעיטור הדגל האדום. נלחם בחזית דרום מערבית וחזית וורונז'. נפצע שלוש פעמים במהלך השירות.
כפוליטרוק חטיבת השריון המעוטרת מס' 54 הועלה ב-14 בפברואר 1943 קיבל עיטור הדגל האדום השני ובהמשך הועלה לדרגת פולקובניק.
ב-24 בספטמבר 1943 צלח את דנייפר ליד הכפר טרחטמירוב, בנפת קניב, מחוז צ'רקאסי. בדוגמה אישית הוא נתן השראה לחיילים בקרב.
נהרג ב-22 באוקטובר 1943 ליד הכפר חודורוב (נפת מירונוב במחוז קייב) במהלך הפצצה אווירית.
נקבר בפארק המרכזי בעיר פריאסלאב של מחוז קייב.
משפחתו.
אשתו - נדז'דה בוגדאנובה (נישאו ב-1934)
בתו - נליה
יחסי אלבניה–רומניה
יחסי אלבניה–רומניה מתייחסים ליחסים הדו-צדדיים של אלבניה ורומניה. לאלבניה יש שגרירות בבוקרשט ולרומניה שגרירות בטירנה וקונסוליה בקורצ'ה. שתי המדינות חברות ב, נאט"ו ולה פרנקופוני.
היסטוריה.
בתקופה העות'מאנית המאוחרת, כמה אינטלקטואלים אלבניים פיתחו תאוריה היסטורית-פוליטית לפיה האלבנים והרומנים משווייכים כמעט לאותו הגזע ולאותה התרבות ולכן על שני העמים להילחם באימפריה העות'מאנית.
רומניה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאות אלבניה בשנת 1912. היחסים בין המדינות החלו באופן רשמי ב-16 בדצמבר 1913.
במרץ 2014 ביקר לראשונה ראש ממשלת רומניה ויקטור פונטה באלבניה, ונפגש עם ראש ממשלת אלבניה אדי רמה.
החל משנת 2017 יש הסכם סחר חופשי בין המדינות. שווי הסחר הדו צדדי בשנת 2016 היה 83 מיליון יורו.
תרבות.
ההמנון האלבני הולחן על ידי המנצח הרומני צ'יפריאן פורומבסקו.
דורותי מטליצקי
דורותי (דבורה) מטליצקי (באנגלית: Dorothee Metlitzki או Dorothee Metlitzky); 27 ביולי 1914 קניגסברג - 14 באפריל 2001 המדן, קונטיקט) הייתה חוקרת ספרות אנגלית, מראשוני המחלקה לאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובהמשך פרופסור לאנגלית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת ייל. התמחתה בספרות והיסטוריה אנגלית מימי הביניים, בספרות ובשפה הערבית ובסופר הרמן מלוויל.
קורות חיים.
נולדה ב-1914 בקניגסברג (כיום קלינינגרד), אז עדיין בפרוסיה המזרחית, שב. אמה הייתה יהודיה גרמנית והאב יהודי רוסי. המשפחה עברה לאחר לידתה ליקטרינבורג, רוסיה, בעקבות עבודתו של האב, שהיה איש עסקים. כשפרצה המהפכה הבולשביקית ברוסיה נעצר האב ואילו האם ברחה עם שני ילדיה לליטא. מששוחרר האב ב-1920 מכלאו הוא הצטרף למשפחתו, אך ב-1933 נאלצה המשפחה לברוח גם מליטא, ללונדון, עקב הסביבה האנטישמית.
מטליצקי הפכה בבגרותה לפעילה ציונית בבריטניה.
בשנים 1933–1938 היא למדה באוניברסיטת לונדון והשלימה שני תארים שניים: באנגלית של ימי הביניים ובערבית קלאסית.. ב-1939 עלתה לארץ ישראל והחלה לשמש כמרצה (Assistant Lecturer) לאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. יחד עם החוקר אדם מנדילוב היא הייתה מראשוני המחלקה לאנגלית, בה לימדה עד 1944. נישאה ב-1943 למזרחן פאול קראוס ועברה לגור עימו לסירוגין במצרים ובארץ. התאלמנה וב-1945 נישאה בשנית לאג'יפטולוג ברנהרד גרדסלוף, לו היא ילדה את בתה היחידה. ב-1947 חזרה לארץ ישראל, ולימדה שוב ב. שלוש שנים אחר כך התאלמנה בשנית וב-1953 ירדה עם בתה, לקונטיקט, ארצות הברית, שם למדה בשנים 1954–1957 לדוקטורט במחלקה ללימודים אמריקאיים באוניברסיטת ייל. הדוקטורט שלה עסק בשימוש של מלוויל בחומרים מהמזרח התיכון. נישאה בשלישית, לתקופה קצרה, לאשורולוג יעקב פינקלשטיין ועברה בעקבותיו לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם מונתה לפרופסור - חבר ב-1964, והייתה לאישה השנייה שקיבלה קביעות במחלקה לאנגלית. ב-1966 חזרה לייל, הפכה ב-1976 לפרופסור מן המניין ושם לימדה עד פרישתה ב-1984.
קשיים בהנקה
קשיי הנקה הן בעיות המתעוררות בתהליך ההנקה.. על אף שתהליך ההנקה נתפס כטבעי ופשוט, זה אינו תמיד המצב. לתינוקות יש רפלקס יניקה מולד המאפשר להם לינוק ולבלוע חלב ואף על פי שחלב אם הוא מקור ההזנה הטוב ביותר, אין זה מספיק להבטחת הנקה טובה ויעילה, ובנסיבות מסוימות עשויה ההנקה להיות קשה עד בלתי אפשרית. הקשיים צצים גם בהקשר של ההנקה עצמה (כואבת, לא מספיק ארוכה, מלווה בבעיות אחרות) או בתוצאות של ההנקה (התינוק לא גדל מספיק, או לא מקבל את הערכים התזונתיים הדרושים לו).
ההנקה בעולם המערבי.
עם התפתחות של תרכובת מזון לתינוקות (תמ"ל) באיכות גבוהה יותר, יכלו אמהות לבחור האם להניק או לא. בתחילת המאה ה-20 התרחשה בארצות הברית ירידה ניכרת במספר הנשים שהניקו את ילדיהן. בשנות החמישים רק כעשרים אחוז מהנשים הניקו את ילדיהן. יצרניות התמ"ל שיווקו את מוצריהם באופן מאוד אגרסיבי ונשים בחרו להאכיל את ילדיהם מבקבוק. במחצית השנייה של המאה העשרים, עם התפתחות של קבוצות כמו ליגת לה לצ'ה (הפועלות לעודד נשים להניק) חזרו נשים להניק את ילדיהן. בשנת 1998 64% מהנשים הניקו כאשר יצאו מבית החולים, 29% עוד הניקו בתום ששת החודשים הראשונים, ו16% לאחר שנה שלמה. ב-2013 הוציאה סוכנות ה-CDC מסמך הנקרא "אנשים בריאים ב-2020", שמטרתו הגדלת מספר הנשים המניקות כדרך הטובה ביותר לקדם בריאות של תינוקות. המטרה הייתה להגיע ל-82% תינוקות יונקים כאשר לאחר שישה חודשים יעמוד שיעור היונקים על 60%.
קשיים המתרחשים בתחילת תהליך ההנקה.