באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 זכתה במדליה זהב בשיא אישי של 4,870 נקודות. היא שיפרה בתחרות גם את שיאיה האישים באולם בריצת 60 מטר משוכות ובקפיצה לגובה. במאי 2017 קבעה שיא אישי של 7,013 נקודות, והיא האתלטית השלישית בדירוגה בכל הזמנים בקרב שבע.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6,784 נקודות. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6,816 נקודות. ב-2019 זכתה בתחרות ליגת היהלום בברמינגהאם בקפיצה לרוחק בשיא בלגיה של 6.86 מטר. באליפות העולם זכתה במדליית כסף בתוצאה של 6,677 נקודות, לאחר המנצחת קתרינה ג'ונסון-תומפסון (6,981 נקודות).
באליפות אירופה באולם 2021 זכתה במדליית זהב בקרב חמש בשיא אישי של 4,904 נקודות.
באולימפיאדת טוקיו זכתה שוב במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6,791 נקודות. באליפות העולם 2022 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 6,947 נקודות.
תארים והישגים.
בשנת 2017 נבחרה ת'יאם לאתלטית השנה בעולם.
בית האופרה המלכותי של מסקט
בית האופרה המלכותי שוכן בעיר מסקט בירת עומאן. הוא בית האופרה היחיד בחצי האי ערב.
בית האופרה נבנה בפקודתו של הסולטאן קאבוס בן סעיד אאל סעיד. המבנה והמתחם סביבו, המשתרעים על פני מספר מפלסים, מתוארים כמשלבים אדריכלות איסלאמית וקלאסית. מצויים בהם אולם מופעים בקיבולת של 1,100 צופים וכן אודיטוריום, מרכז אמנות, שטחים מסחריים וגנים.
בניית בית האופרה החלה בשנת 2007 והוא נחנך ב-12 באוקטובר 2011 בהפקת האופרה טורנדוט בכיכובו של הזמר פלסידו דומינגו.
מאז הוקם בית האופרה הופיעו בו אמנים ולהקות מהעולם הערבי ומארצות חוץ שונות, לרבות אנדראה בוצ'לי, רנה פלמינג, יו-יו מה, התזמורת הפילהרמונית של לונדון ולהקת הבלט מרינסקי.
דיוויזיית הפאנצר החמישית (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר החמישית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, הקרב על יוון, המערכות בחזית המזרחית והמערכות בחזית המערבית.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1938, יחד עם דיוויזיית הפאנצר ה-4, והועמדה תחת פיקוד היינריך פון ויטינגהוף. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-8, במסגרת הארמייה ה-14.
ב-8 באוקטובר 1939 מונה מקס פון הרטליב-ואלספורן למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס הממונע ה-15 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-29 במאי 1940 הודח פון הרטליב מתפקידו, עקב כישלונו בקרבות על קאלה ובדנקרק, ויואכים למלזן מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך מבצע אדום, כחלק מהקורפוס ה-15 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. ב-25 בנובמבר 1940 מונה גוסטב פהן למפקד הדיוויזיה, ובמהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בעתודת ה-OKH, ולא השתתפה בלחימה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם פהן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. במרץ 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-5, במאי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, וביולי הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה התשיעית.
ב-10 באוגוסט 1942 מונה אדוארד מץ למפקד הדיוויזיה, וב-1 בפברואר 1943 החליפו יוהנס נדטוויג. ב-20 ביוני 1943 מונה ארנסט פליקס פקנשטדט למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך הקרבות הקשים לאחר קרב קורסק, וב-7 בספטמבר החליפו קרל דקר. הדיוויזיה לחמה בקרבות הקשים במהלך הנסיגה מבלארוס לאחר מבצע בגרטיון, וב-16 באוקטובר 1944 מונה רולף ליפרט למפקד הדיוויזיה. הדיוויזיה לחמה בכיס קורלנד, ולקראת סוף המלחמה פונה חלק ממנה לגרמניה עצמה. ב-5 בפברואר 1945 מונה גינתר הופמן-שנבורן למפקד הדיוויזיה, ובאפריל החליפו גאורג הרצוג, שפיקד על הדיוויזיה עד סוף המלחמה, ומסר את כניעתה לידי בעלות הברית.
מבנה.
סמל הדיוויזיה לאורך השנים:
דיוויזיית הפאנצר ה-5
אברוס (יחידה אזורית)
אברוס (ביוונית: Έβρου) היא יחידה אזורית של יוון הממוקמת בצפון יוון במחוז מזרח מקדוניה ותראקיה. שמו של אזור מנהלתי זה נגזר מנהר האברוס, הגובל אותו במזרחו. אברוס היא היחידה האזורית הצפונית ביותר ביוון. היא גובלת בטורקיה במזרח, בים האגאי בדרום, ביחידה אזורית רודופי במערב, ובבולגריה בצפון ובצפון מערב. אברוס היא בין היחידות האזוריות הגדולות ביותר בשטחן ביוון, כאשר השטח השיפוטי שלה עומד על 4,242 קמ"ר. אכלוסיית אברוס מונה, נכון ל-2011, 147,530 נפשות.
אברוס מחולקת לחמש רשויות מוניצפיאליות: אלכסנדרופולי המשמשת כבירת אברוס, בדרום, דידימוטיכו ואורסטיאס במרכז, סופלי) בצפון, והאי סמוטרקי בצפון הים האגאי.
מבחינה גאוגרפית, אברוס (למעט האי סמוטתרקי, ששייך לאיים האגאיים) היא חלק ממערב תראקיה. אורכה של אברוס, למעט סמוטתרקי, הוא כ-150 ק"מ מצפון לדרום, ורוחבה נע בין 70 ל-100 ק"מ ממזרח למערב. החלק המערבי של אברוס נשלט על ידי החלק המזרחי של הרי רודופי, רכס הרים אלפיני ממוצע גובה, המהווה חלק מהמסיב רילו-רודופ. שני הנהרות המרכזיים באזור הם האבורס, ונהר ארדה. האקלים באזור החוף סביב אלכסנדרופולי הוא בעיקרו אקלים ים-תיכוני, בעוד בצפון ובמערב שורר אקלים קר יותר.
מגדל חוואגוו-יואן 2
מגדל חְוַואגְווׁ-יוּאֶן 2 הוא גורד שחקים אשר נמצא בבנייה בעיר גווייאנג, בירת מחוז גוויג'ואו שבסין. לאחר שבנייתו תסתיים יתנשא המגדל לגובה של 335 מטר ויכלול 74 קומות. בניית המגדל החלה בשנת 2012 והיא עתידה להסתיים בשנת 2017. ליד מגדל חוואגוו-יואן 2 נבנה מגדל מגדל חוואגוו-יואן 1 אשר זהה לו כמעט לחלוטין.
מגדל טיינג'ין R&amp;F גואנגדונג
מגדל טיינג'ין R&amp;F גואנגדונג הוא גורד שחקים הכולל 91 קומות ומתנשא לגובה של 468 מטר (1,535 רגל), אשר נמצא תחת בנייה ברחוב Xiangluowan CBD שבעיר טיינג'ין שבסין. תכנון הבניין החל בשנת 2008, בנייתו החלה כעבור 3 שנים בשנת 2011 והיא עתידה להסתיים בשנת 2018. כאשר המגדל יושלם הוא יהפוך למבנה הגבוה ביותר בסין ולאחד הגבוהים בעולם ויכלול 55 דירות, 400 חדרי מלון ו-55 מעליות.
פרידריך וילהלם פון שטויבן
פרידריך וילהלם לודולף גרהרד אוגוסטין פון שטויבן (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Ludolf Gerhard Augustin von Steuben; נולד ב-17 בספטמבר 1730 במגדבורג, דוכסות מגדבורג - מת ב-28 בנובמבר 1794 ביוטיקה, ארצות הברית) היה מצביא פרוסי, אשר שרת בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. שטויבן הביא לשיפור ניכר ברמת האימון, במשמעת וביכולת התמרון של הצבא. כל הנהלים, התרגילים והתמרונים רוכזו על ידו בספר "הנהלים של שטויבן לסדר ומשמעת עבור כוחות ארצות הברית", אשר ידוע יותר בכינוי "הספר הכחול", והיה ספר ההדרכה הסטנדרטי של צבא ארצות הברית עד מלחמת 1812.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
שטויבן נולד ב-17 בספטמבר 1730, בעיר מגדבורג שהשתייכה אז לדוכסות מגדבורג. אביו היה וילהלם פון שטויבן, ואמו הייתה אליזבת פון יאגוודין. כשהיה צעיר עקר יחד עם אביו לאימפריה הרוסית ונכנס לשירותה של אנה, קיסרית רוסיה. בשנת 1740 עברה משפחתו לפרוסיה, והוא התחנך בידי הישועים בערים נייסה וברסלאו. בגיל 14 הוא התלווה אל אביו במהלך אחד הקמפיינים הפרוסיים במלחמת הירושה האוסטרית.
בגיל 17 התגייס לצבא הפרוסי, ולחם במהלך מלחמת שבע השנים. הוא נפצע במהלך הקרב על פראג (1757), ופעם נוספת במהלך קרב קונרסדורף. בשנת 1761 הוא נפל בשבי הרוסי, ושוחרר שנה לאחר מכן. הוא היה חייל למופת, והחל לטפס בסולם הדרגות. אלא שעם סיום המלחמה שוחרר מהצבא. מאוחר יותר הוא סיפר ש"צעד חסר התחשבות ואויב אישי עיקש" גרמו לכך שסולק מהצבא הפרוסי.
מלחמת העצמאות האמריקנית.
בשנת 1763 הוא נפגש בהמבורג עם קלוד לואיס, הרוזן דה סן-ז'רמן, לימים שר המלחמה הצרפתי. הם נפגשו בפריז שוב בשנת 1777, וסן-ז'רמן שהתלהב משטויבן הפגיש אותו עם בנג'מין פרנקלין שאותה העת שהה גם כן בפריז. שטויבן התעניין מאוד בצבא הקונטיננטלי שמרד בבריטים, ומכיוון שהוא היה שקוע בחובות ומחוסר תעסוקה אותו זמן, הציע עצמו כשכיר חרב בשורותיו. פרנקלין לא יכל להבטיח לו דבר, שכן הקונגרס הקונטיננטלי לא שש להעסיק שכירי חרב זרים שדרשו משכורות גבוהות ודרגות בכירות על חשבון קצינים אמריקניים. בהמלצתו של סן-ז'רמן, שטויבן הציע את עצמו כמתנדב, ופרנקלין העניק לו מכתב המלצה שאותו היה אמור להציג בפני ג'ורג' וושינגטון. במכתב הוצג שטויבן כלוטננט גנרל (מקביל לרב-אלוף בצה"ל), דרגה שהייתה גבוהה בהרבה מדרגתו האמיתית, וככל הנראה נבעה מטעות ולאו דווקא מהגזמה. ב-26 בספטמבר 1777 יצא שטויבן ממרסיי שבצרפת אל צפון אמריקה.
ב-11 בדצמבר הגיע שטויבן עם מספר מלווים אל העיר פורטסמות' שבניו המפשייר. בפורטסמות' הם כמעט נעצרו בטעות בידי האמריקנים שסברו שהם בריטים, שכן הם לבשו מדים אדומים כמו הבריטים. ב-5 בפברואר 1778 הוצג שטויבן בפני הקונגרס הקונטיננטלי בעיר יורק שבפנסילבניה. סוכם עמו שהוא יקבל משכורת על פי תרומתו למאמץ המלחמתי. ב-23 בפברואר הוא נרשם כמתנדב במחנה ואלי פורג' (Valley Forge) בדרום-מזרח פנסילבניה.