שנה אחרי יציאת הסרט "הנרי הנורא" הודיעה חברת Vertigo Films שסטיבנסון יככב בסרט המשך לסרט "Streetdance" בשם "Streetdance Juniors", ששמו שונה ל-"All Stars". הסרט יצא לאקרנים ב-3 במאי 2013. הוא כיכב בסרט לצדם של אקאי אוסיי, אשלי ג'נסן, קימברלי וולש וג'ון בארומן.
מ-2014 עד 2017 שיחק סטיבנסון בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "Millie Inbetween" של ערוץ CBBC, בתפקיד אחיה החורג של מילי.
בין השנים 2015 ל-2018 הופיע סטיבנסון בתפקיד טובי הוקינס בסדרת הדרמה "אנושיים", שמתאהב באניטה ה"סינתטית" של המשפחה.
ספנסר בולדמן
ספנסר בולדמן (באנגלית: Spencer Boldman; נולד ב-28 ביולי 1992) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בתפקידו כ"אדם דוונפורט" בסדרה "מעבדה לכוחות על" של ערוץ דיסני XD.
חיים אישיים.
בולדמן נולד בדאלאס, טקסס. הוא למד בבית הספר התיכון "פלאנו איסט" בפלאנו, טקסס, וסיים את הלימודים בשנת 2010.
קריירה.
בולדמן שיחק בתפקיד ראשי במעבדה לכוחות על בשנת 2012. באותה שנה היה לו תפקיד בסרט "רחוב ג'אמפ 21". בשנת 2013 לוהק לסרט "זאפד" של ערוץ דיסני, לצד זנדאיה. בשנת 2015 לוהק בולדמן לצד אמילי רטאייקאוסקי לסרט הרומנטיקה "קרוז" המתרחש במהלך שנות ה-80. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2018.
יושי (טריצרטופס)
הטריצרטופס של יושי, באנגלית: Yoshi's Trike, או בשמו הרשמי: MOR 3027, הוא מאובן מפורסם של טריצרטופס שנמצא במוזיאון הרי הרוקי במונטנה, ארצות הברית, וכולל שלד חצי שלם עם גולגולת כמעט שלמה בעלת קרניים ארוכות במיוחד. יושי מתוארך לשכבה התיכונה של תצורת הל קריק, כ-66.3 מיליון שנה לפני זמננו.
המאובן, שמייצג ככל הנראה מין חדש של טריצרטופס, בולט בזכות קרניו הארוכות במיוחד: אורך ליבות קרני הגבה שלו הוא כ- וכאשר היו מצופות בקרטין אורכן הגיע ככל הנראה ל-. הוא מייצג פרט תת-בוגר, שטרם הגיע לגודלו המלא. אורכו היה רק ומשקלו הוערך ב-.
המאובן נתגלה ב-2010 במאגר פורט פק (Fort Peck Reservoir) שליד ג'ורדן (מונטנה), חלק מתצורת הל קריק שבארצות הברית, ונחפר ב-2012. הוא נתגלה על ידי יושי קטסורה (Yoshi Katsura), מתנדב יפני, ונקרא על שמו. כיום הוא מאוחסן במוזיאון הרי הרוקי בבוזמן, מונטנה, שבארצות הברית, ומספרו הקטלוגי הוא MOR 3027. המאובן MOR 3027 כולל גולגולת כמעט שלמה ואת רוב חלקי השלד למעט הרגליים הקדמיות, כפות הרגליים האחוריות, מספר צלעות, חוליות בעמוד השדרה וכל הזנב. רפליקה של המאובן נמצאת בתצוגה באוספים הפלאונטולוגיים של המוזיאון. העצמות בחום הן יציקות מהמאובנים שנמצאו ואלה שבלבן הן רפליקות ששוחזרו לצורך השלמת השלד לתצוגה. לצידו מוצב גור של טריצרטופס.
ב-2021 הוציאה חברת EoFauna Scientific Research דגם של טריצרטופס המבוסס על יושי (MOR 3027).
הטריצרטופס של יושי
Yoshi's Trike
זיזי ז'נמייר
רנה מרסל "זיזי" ז'נמייר (בצרפתית: Renée Marcelle "Zizi" Jeanmaire; 29 באפריל 1924 - 17 ביולי 2020) הייתה רקדנית בלט, שחקנית וזמרת צרפתייה. היא התפרסמה בשנות ה-50' אחרי ששיחקה בתפקיד הראשי בבלט "כרמן", שהופק בלונדון ב-1949, ובהמשך הופיעה בכמה סרטים הוליוודיים ובהצגות רביו פריזאיות. ז'נמייר הייתה אשתו של הרקדן והכוריאוגרף רולאן פטי, שיצר בשבילה בלטים ומופעי רביו.
ביוגרפיה.
רנה מרסל ז'נמייר נולדה בפריז לאולגה רנה (לשעבר ברונוס) ומרסל ז'נמייר. לאחר שנים כתבה באוטוביוגרפיה שלה: "כשהייתי קטנה, אמי קראה לי, מון ז'זו', שהתגלגל ל, מון זיזי'."
קריירה.
ז'נמייר פגשה את בעלה ושותפה לעבודה בהמשך שנים רבות, רולאן פטי, בבלט האופרה של פריז, כששניהם היו בני תשע. היא רקדה ב-1944 ב"ערבית של מחול" בתיאטרון שרה ברנרד. ב-1946 הייתה לבלרינה של "הבלט החדש של מונטה קרלו", ורקדה לאורך העונה האחרונה של בלט רוס דה מונטה קרלו של קולונל דה באזיל ב-1947 בלונדון. מ-1949, הייתה לכוכב "הבלטים של פריז" בניהולו של פטי, שם נודעה במרצה ובהתלהבותה. היא יצרה את תפקידה המפורסם ביותר, "כרמן", למוזיקה של ביזה לאופרה כרמן. לצורך התפקיד, גזזה את שערה לתספורת נער קצרה, שנשים רבים העתיקו. הצגת הבכורה של הבלט התקיימה בתיאטרון הנסיך בלונדון ב-21 בפברואר 1949, ובהספד שלה בהגרדיאן נאמר, "דבר חושני כמו הדואטים שפטי יצר לנאהבים לא נראה מעולם על במות לונדון." ההצגה יצאה למסע הופעות ממושך בברודוויי, וחזרה בעונה הבאה.
ז'נמייר הופיעה לראשונה כזמרת שנסטונים ב"Croqueuse de diamants" של פטי ב-1950. שאנסון שחיבר ריימונד שנו זכה ב"גראן פרי דה דיסק". בהוליווד, הופיעה בסרט המוזיקלי הנס כריסטיאן אנדרסן ב-1952, עם דני קיי ופארלי גריינג'ר. ב-1954 חזרה לככב בברודוויי, במחזמר "הנערה בטייטס הוורודים". היא חזרה לפריז ובאותה שנה נישאה לפטי. בתם ולנטין נולדה כעבור שנה; גם היא תהיה לרקדנית ושחקנית.
ז'נמייר הופיעה שוב בסרט קולנוע בשנת 1956, הפעם ב-"Anything Goes" של קול פורטר, עם בינג קרוסבי, אבל פרט לכך התמקדה בריקוד, לרבות "שושנת הרוחות" ("La Rose des vents") ב-1958 ו"סיראנו דה ברז'ראק" ב-1959, שניהם של פטי. החל ב-1961, פיתחה קריירה בהצגות רביו בתיאטרון אלהמברה, בלהיטים כמו "Mon truc en plumes". היא ביצעה את השיר בשמלה שעיצב איב סן-לורן, שהיה למעצב הראשי שלה לתלבושות בימה ולביגוד פרטי, ואף לידיד. השיר, עם תריסר בחורים המחזיקים מניפות נוצות ורודות, היה לנעימת ההיכר הקבועה שלה וחזר בהצגות רביו אחרות של פטי, שהפיק למעלה מ-60 הצגות איתה.
ז'נמייר מתה בשווייץ ב-17 ביולי 2020.
אזכורים בתרבות.
ז'נמייר מוזכרת במילות השיר של פיטר סארסטדט, "Where Do You Go To (My Lovely?" בשורה הראשונה: "את מדברת כמו מרלן דיטריך, ורוקדת כמו זיזי ז'נמייר/את כל בגדייך מעצב פייר בלמיין ובשערך יהלומים ופנינים". היא מוזכרת גם בשיר "Nothing Is Sacred". של סטיב הארלי.
ארמון גליניקה
ארמון גליניקה (בגרמנית: Schloss Glienicke) היה ארמון הקיץ של קרל, נסיך פרוסיה. הוא שוכן בדרום-מערב ברלין, בירת גרמניה, על הגבול עם פוטסדאם ליד גשר גליניקה בשכונת ואנזה שברובע שטגליץ-צלנדורף. הארמון, המנוהל על ידי , שוכן באמצע הפארק הנופי, פארק קליין-גליניקה, והוא חלק מרכזי בקבוצה של מבנים היסטוריים אדריכליים, אמנותיים ותרבותיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-19, המכונה "המכלול התרבותי של הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990.
מקורה של הצורה הקלאסית הנוכחית של בית האחוזה לשעבר משנת 1753, בסגנון וילה איטלקית, בשיפוצים ובהרחבות שביצע האדריכל קארל פרידריך שינקל בשנת 1825. לאחר מותו של הנסיך קרל בשנת 1883, הבניין הלך והוזנח. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שימש כבית חולים צבאי, ולזמן קצר אחרי המלחמה כחדר האוכל של קצינים מהצבא האדום. משנות החמישים של המאה העשרים, פעל מלון ספורט בארמון ובבנייני החוץ הסמוכים, ומאז 1976 בית ספר תיכון ציבורי. הארמון שימש כמוזיאון מאז סוף שנות השמונים של המאה ה-20, בו הוצגו רהיטי שינקל וחפצי אומנות, שרובם היו בבעלות הנסיך קרל. באפריל 2006 נפתח באגף המערבי מוזיאון גינון החצר הראשון באירופה, המציג את ההיסטוריה של גנני חצר המלכות הפרוסית.
היסטוריה.
רכישת אתר גליניקה על ידי הרופא מירו.
אבן הפינה לארמון גליניקה, שעוצב אחר כך מחדש בצורות קלאסיות על ידי קארל פרידריך שינקל, הונחה על ידי הרופא וחבר המועצה מברלין יוהאן יאקוב מירו (Johann Jakob Mirow; 1700–1776) באמצע המאה ה-18. בשנת 1747 רכש מירו, שהיה מנהל לשעבר של בית חולים הצבאי שהוקם בטירת הציד גליניקה, שטח מצפון לטירת הציד, בליבת אזור הפארק של ימינו, והקים שם מפעל לייצור לבנים בשנת 1751 ובניין בית אחוזה שנבנה שם בשנת 1753, שכבר מכונה טירה (Schloss) במסמכים של אז.
לאחר שחבר המועצה נקלע לקשיים כלכליים, נמכר הרכוש במכירה פומבית בשנת 1764, והוא נרכש על ידי מייג'ור גנרל ויכרד פון מולנדורף (Wichard von Möllendorff) תמורת 6,070 רייכסטאלר. במהלך העשורים הבאים, האחוזה החליפה ידיים מספר פעמים בשנים 1771, 1773 ו-1782, עד שנרכשה בשנת 1796 על ידי לוטננט גנרל קרל פון לינדנאו (Carl von Lindenau), שהגיע מסקסוניה ושירת בשירות הצבא של פרוסיה מאז 1786, תמורת 23,000 רייכסטאלר.
שיפורים שבוצעו באחוזה על ידי קרל פון לינדנאו.
באמצעות עיצוב מחודש, שנמשך עד 1806, העניק לינדנאו לכל הנכס של גליניקה מראה חדש, וכתוצאה מכך קיבל בית האחוזה משמעות אחרת. לינדנאו עיצב מחדש את השטח על ידי תכנון חלקים בודדים של השטח בין שטחים חקלאיים. הם מוצגים בתוכנית ציור משנת 1805. לראשונה נבנו מבנים המשרתים אסתטיקה ויוקרה, כמו אורנז'רי (חממת הדרים) באתר ה של ימינו וביתן תה במערב, המכונה "ביתן הסקרנות", שניהם מדרום לבית האחוזה על הכביש המחבר בין ברלין לפוטסדאם (קוניגשטראסה של ימינו). עיטור האחוזה בגנים והשיפורים האדריכליים סביב בית האחוזה שדרגו את הבניין למגורים כפריים מפוארים. האחוזה, שהפכה עתה ל שימשה את הבעלים לנופש באזור הכפרי.