אנג'רה שנעשתה תוך שימוש באחד מחמשת מיני דגן ברכתה "בורא מיני מזונות" מכיוון שהיא אינה נאפית כלחם. כדי לא להיכנס לחשש יש שהורו קודם לברך על פרוסת לחם מחמשת מיני דגן ובכך לפטור את האנג'רה.
STS-5, היא משימת מעבורות החלל החמישית של נאס"א, והמשימה החמישית של מעבורת החלל קולומביה. המשימה יצאה אל החלל ב-11 בנובמבר 1982 בשעה 7:19 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.
המשימה.
STS-5 הייתה המשימה המבצעית הראשונה (המשימות שקדמו לה היו משימות מחקר ופיתוח). במסגרת המשימה נשלחו מספר אנשי הצוות הגדול ביותר עד אותה תקופה (4 אסטרונאוטים).
ההמראה החמישית ממרכז החלל קנדי החלה בשעה 7:19 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית ב-11 בנובמבר 1982. זו הייתה הפעם השנייה שהשיגור התבצע בזמן המדויק ללא שום עיכוב.
משימת STS-5 כללה שיגור שני לוויינים מסחריים והצבתם בחלל. לוויינים אלו, שנבנו על ידי יוז איירקראפט, נפרסו והוצבו במקומם בהצלחה, ללא תקלות. אחד הלוויינים, SitS- C, נרכש על ידי חברת Satellite Business Systems והלוויין השני ANIK C-3 נרכש על ידי חברת Telesat of Canada. הלוויינים צוידו במנוע דלק מוצק, שהביא אותם אל מסלולם הסופי מן המעבורת. בנוסף, ביצעו אנשי הצוות שלושה ניסויים של סטודנטים במהלך השהייה בחלל.
משימה זו הייתה אמורה להיות הראשונה שמתבצעת בה הליכת חלל, אולם זו התבטלה. הסיבה הרשמית הייתה שהליכת החלל בוטלה מפאת בעיות שנוצרו בחליפות החלל של שני מומחי המשימה שהיו אמורים לבצעה. למעשה, אחד האסטרונאוטים הקיא באופן כה חמור עקב מחלת חלל, שהיה חשש שהוא יקיא בתוך קסדת חליפת החלל, וייחנק למוות.
קולומביה נחתה במסלול נחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-16 בנובמבר 1982 בשעה 6:33:26 בבוקר שעון אזור הזמן הפסיפי (PST). במשימה שארכה 5 ימים, שעתים 14 דקות ו-26 שניות עברה הקולומביה מרחק כולל של 3,397,082 ק"מ.
ב-22 בנובמבר 1982 הוחזרה הקולומביה למרכז החלל קנדי בפלורידה.
מרכז ניסויי טיסה
טייסת מנ"ט (בשמה הרשמי המלא: "טייסת מרכז ניסויי טיסה 5601") היא הטייסת שמבצעת את כל ניסויי הטיסה בחיל האוויר הישראלי. הטייסת מחזיקה את רוב סוגי מטוסי הקרב הקיימים בחיל האוויר, וקולטת מסוקים ומטוסי תובלה כשמתעורר צורך לניסוי.
הטייסת שוכנת בבסיס תל-נוף של חיל האוויר.
ניסויי טיסה בחיל האוויר.
ניסויי הטיסה בחיל האוויר החלו הרבה לפני הקמת הטייסת. עוד בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל, כשהורכבו מטוסים משאריות של מטוסים בריטים שנשארו בארץ, היה צורך בבדיקת כשירות המטוס וביצועיו.
את טיסת הניסויי הראשונה בתולדות החיל ביצע טייס המח"ל בוריס סניור, שהיה אז הטייס היחיד בחיל עם מספיק ניסיון להטסת מטוס קרב כזה, בטיסה קצרה משדה מעברות לשדה הרצליה, שם הועברה לטייסת הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי, טייסת 101.
מכשור.
מטוסי הטייסת נושאים מכשירי מדידה וניסוי רבים ומכונים "מטוסים ממוכשרים". בין המכשירים נמצאים מדי זווית התקפה (המכונה זווית "אלפא") וזווית החלקה (המכונה זווית "בתא") רגישים במיוחד, מכשירי טלמטריה העוקבים, מתעדים ומשדרים לתחנת קרקע הממוקמת במבנה הטייסת את כל נתוני הטיסה בזמן אמת, ומצלמות ייחודיות המכוונות אל גוף המטוס לצורך תיעוד ניסויי הטלת חימוש.
מכשור נוסף מותקן במטוסים על פי הצורך. כך, לדוגמה, בעת ניסויי סחרור, מותקן בזנב מטוס הניסוי מצנח המיועד לייצב את המטוס במקרה של אובדן שליטה. על המטוסים יש סימוני ייחוס, ריבועים שחורים-לבנים בגודל אחיד, לצורך מדידת מרחקים והשוואה בעת פענוח הצילומים. סימונים אלה מוצמדים בעת הצורך גם על חימוש או מכשור חיצוני אחר.
תפקיד.
הטייסת מבצעת ניסויי טיסה לכל מטוס חדש עוד לפני שנקלט בחיל האוויר, ביניהם ניסויים לבדיקת התנהגות המטוס במצבים קיצוניים כגון סחרור ואובדן שליטה; ניסויים למערכות חימוש חדשות, כגון ניסויי רהיטות הטלת חימוש - בחינה שהחימוש מוטל באופן חלק, שאינו מזיק לחימוש או למטוס בזוויות הטלה שונות; ניסויים למערכות אוויוניקה.
מטוסי מנ"ט הם המתקדמים ביותר בחיל, מכיוון שכל שינוי מתבצע בהם ועליהם, טרם יישומו על כלל הסד"כ.
טייסת הניסוי והבחינה הראשונה של חיל האוויר הוקמה בשנות ה-50 בבסיס תל נוף, וכונתה טייסת 216.
טייסת מנ"ט הוקמה ב-1 באפריל 1974 כ"מרכז ניסוי טיסה 5601". מפקדה הראשון היה אורי יערי. מטוסי ה-F-4 פנטום ששימשו לניסויים, הוחזקו עבור הטייסת על ידי טייסת העטלף ששכנה בבסיס, ואחד מהם אף אבד במלחמה. באמצע שנות ה-70 קלטה הטייסת לראשונה, מטוסי F-4 פנטום ייעודיים חדשים מקו הייצור שמוכשרו במיוחד בשבילה. אחד מהם מצוי כיום במוזיאון חיל האוויר.
בשנת 2020 הגיע לטייסת מטוס האדיר, למטוס יכולות ייחודיות בעולם כמטוס ניסוי אווירומכני בעל יכולות מבצעיות
עמוד האש (סדרת טלוויזיה)
עמוד האש היא סדרת טלוויזיה תיעודית של הערוץ הראשון על תולדות הציונות.
הסדרה שודרה במשך כחמישה חודשים בחורף ואביב 1981 וזכתה לאחוזי צפייה גבוהים מאוד. הסדרה שודרה מאז מספר פעמים בשידורים חוזרים בערוץ הראשון ובערוץ ההיסטוריה.
בנובמבר 2020 שבה הסדרה במסגרת שידורי כאן 11.
על הסדרה.
הסדרה מתמקדת בתולדות הציונות החל משנת 1896, עם ההתעוררות הלאומית של הרצל, דרך תולדות העם היהודי במאה העשרים, התעוררות הציונות, העליות לארץ לפני קום המדינה, תחיית הלשון העברית, השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי בארץ ישראל, האנטישמיות באירופה, עליית הנאצים והשואה, תולדות היישוב העברי והמאבק לעצמאות ומסתיימת בשנת 1948, עם הכרזת העצמאות והקמת מדינת ישראל.
הסדרה התבססה על חומר ארכיוני רב מארכיונים רבים ברחבי העולם ועל 250 מרואיינים מהארץ ומחו"ל, כולל אנואר סאדאת, אבא אבן, גולדה מאיר, מנחם בגין, ניצולי השואה ועוד.
"עמוד האש" נכתבה מנקודת מבט ציונית ולא מתחה כמעט ביקורת על מעשי הציונות ומחולליה (זאת בניגוד לסדרת ההמשך שלה "תקומה" מ-1998, שהתמקדה בתולדות מדינת ישראל והופקה, לטענת רבים, מנקודת מבט פוסט-ציונית). בשנת 2016 יצאה בערוץ הראשון הסדרה העוסקת בתולדות ארץ ישראל משחר ההיסטוריה ועד התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, סדרה זאת נחשבת כסדרה משלימה לטרילוגיה של תולדות ארץ ישראל.
הסדרה יצאה בעברית ובאנגלית. הקריין בגרסה העברית היה יוסי בנאי, ובגרסה האנגלית - איאן מקלן. את המוזיקה המקורית שליוותה את הסדרה כתב, עיבד וניצח על ביצועה שם טוב לוי.
הפקה.
הרעיון להפיק סדרה על הציונות הובא בעקבות מלחמת יום כיפור ולאחר החלטת האו"ם 3379 ב-1975, שהשוותה את הציונות לגזענות. לטענת יגאל לוסין (בהקדמה לספר "עמוד האש"), "אז התעורר הצורך להסביר לעולם, ציונות מהי. בעצם, התברר גם הצורך להסבירה לעצמנו". בתחילה הייתה כוונה להתמקד בסכסוך הישראלי-ערבי, אולם בגלל העדר חומר על הצד הערבי עבר עם הזמן מרכז הכובד אל הציונות.
הסדרה נחשבה להפקת ענק יוקרתית של הטלוויזיה הישראלית. הושקעו בה תקציבים גדולים ואנשי הטלוויזיה עבדו על הפקתה במשך חמש שנים החל מ-1976, בפיקוחם של חמישה היסטוריונים. היוצר, החוקר, התסריטאי והעורך הראשי שלה הוא יגאל לוסין והמפיק הוא יעקב אייזנמן. במהלך הפקת הסדרה הוחלט על העברת תוכן הסדרה למליאת רשות השידור לביקורת, ונטען שהדבר הביא לחצים פוליטיים שעיכבו את השלמת הסדרה.
בשנת 1998 הפיק הערוץ הראשון סדרה תיעודית נוספת בשם "תקומה", אשר למעשה המשיכה מן המקום בו "עמוד האש" עצרה, ומספרת על ההיסטוריה של מדינת ישראל מקום המדינה ועד רצח רבין בשנת 1995.
שידור.
שני פרקים של הסדרה (4, 17) שודרו ביום העצמאות של שנת 1980. אז גם ניתן לראשונה פומבי לשם "עמוד האש" שהודבק לסדרה.
הסדרה שודרה במשך כחמישה חודשים החל מינואר 1981, על מנת להשלים את שידורה ביום העצמאות של 1981. הסדרה זכתה לאחוזי צפייה גבוהים מאוד.
הפרק הראשון שודר גם בטלוויזיה הרוסית לאחר נפילת הקומוניזם.
הסדרה עדיין משודרת בשידורים חוזרים, פעם לתקופה. בשנת 2008 היא שודרה בערוץ ההיסטוריה. באותה שנה החלה רשות השידור להעלות את פרקי הסדרה לאתר האינטרנט שלה, לרגל שנת ה-60 למדינת ישראל. בשנת 2005 יצאו לאור כל פרקי הסדרה ב-DVD בעברית ובאנגלית. נוסף על הקופסה המהודרת של תקליטורים מסופר סיפור תולדות הציונות באלבום מהודר, המשלב טקסט ותמונות מתוך הסדרה המצולמת (הוצאת שקמונה וכתר הוצאה לאור, 1982).
בדצמבר 2016 החלו לשדרו בערוץ 20.
בנובמבר 2020 החלו לשדרו בכאן 11.
ביקורת.
בשנת 1979, טרם הקרנת הסדרה, הקימה ויקי שירן תנועה בשם "ציונות למען שוויון", בה היו חברים 8 אקדמאים, ביניהם סמי סמוחה ודניאל בן סימון, שנלחמה נגד היעדר יצוג הולם של המזרחים ב"עמוד האש". התנועה, ש"שמה לה למטרה ללחום בכל דרך חוקית נגד הקרנת תוכנית הטלוויזיה 'עמוד האש'", יוצגה על ידי עורך הדין שמעון שטרית. היא הגישה מספר עתירות נגד הקרנת התוכנית לבג"ץ, אולם אלו נדחו סופית בשנת 1981 על ידי בית המשפט. בין הסעיפים שהועלו כנגד הסדרה בבית המשפט היו הטענות הבאות:
בית המשפט דחה את העתירה וקבע כי אף שיש לעותרים זכות עמידה הרי ש
השופטת מרים בן-פורת הביעה את דעתה כי אין בדחיקת מקומם של המזרחים משום פגיעה בשל העובדה שמדובר בחלקים של אותו עם.
בשל ביקורות אלו וביקורות ואחרות המליצה ועדת ביטון, בראשות המשורר ארז ביטון, להוסיף מספר פרקים חדשים לסדרה כדי ש, בשל ההפקה הקודמת ש.
טייסת מנ&quot;ט
נארה לאאו
נָארַה לֵאָאוּ (בפורטוגזית: Nara Leão; 19 בינואר 1942 - 7 ביוני 1989), זמרת ברזילאית, כונתה "המוזה של הבוסה נובה".
ביוגרפיה.