מחוץ לארצות הברית, קנדה היא בסיס האומנים ובסיס המעריצים הגדול ביותר למוזיקת הקאנטרי. הזרם המרכזי של מוזיקת הקאנטרי מוטבע בתרבותם של מחוזות כגון: נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק, אי הנסיך אדוארד, ססקצ'ואן, ומניטובה. אזורים עם מספר גבוה של תושבים כפריים. מקורה של מוזיקת הקאנטרי הקנדית הוא בקנדה האטלנטית בצורה של מוזיקת פולק קלטית שהייתה פופולרית בקרב מהגרים אירים וסקוטים, שהגיעו אל המחוזות המריטיים (Maritime Provinces-מחוזות ימיים) הכוללים את נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק, ואי הנסיך אדוארד. אין זו הפתעה כי שורשי מוזיקת הקאנטרי הקנדית מושכים קווים מקבילים אל דרומה של ארצות הברית ואל הרי האפלצ'ים. כל שלושת המחוזות מיושבים ברובם בידי מתיישבים כפריים מהאיים הבריטיים. התפתחותה של מוזיקת הקאנטרי במריטיים שיקפה את התפתחותה של מוזיקת הקאנטרי בארצות הברית, דרומית להרי האפלצ'ים.
"החגיגה של ג'ון מסר" (Don Messer's Jubilee) הייתה תוכנית טלוויזיה שבסיסה בהאליפקס שבנובה סקוטיה, ושידרה מוזיקת קאנטרי/פולק לרחבי קנדה משנת 1957 עד ל-1969. היא שלפה את הרעיון שבבסיס תוכניתו של אד סאליבן מתוך ארצות הברית והפכה לתוכנית מספר 1 בקנדה במשך רוב שנות ה-60. "החגיגה של ג'ון מסר", הציגה פורמט קבוע לאורך השנים, מתחילה עם נעימת פתיחה הנקראת, "Goin' to the Barndance Tonight", ולאחריה נגינת כינור של ג'ון מסר ולאחר מכן שירים בביצועם של מארג' אוסבורן וצ'ארלי צ'מבליין ואמנים אורחים אחרים, ונעימת סיום. התוכנית הסתיימה עם השיר, "Till We Meet Again".
הופעות האורח בתוכנית נתנו חשיפה ארצית למספר רב של אומני פולק קנדיים, וביניהם: טום קונור וקת'רין מק'קינון. כמה אומני קאנטרי מאזור המאריטיים זכו להצלחה נוספת מחוץ לגבולות קנדה. האנק שאו, ווילף קרטר (הידוע גם בכינוי "מונטנה סלים"), ואן מארי, הם שלושה הראויים לציון ביניהם.
ביטולו של המופע על ידי השידור הארצי בשנת 1969 גרמה למחאה כלל ארצית, שהגיע לידי כך שהשאלה אף הועלתה בדיוני הפרלמנט הקנדי.
אף על פי ששורשי הקאנטרי באזור המאירטיים, אומני קאנטרי מסורתיים רבים הגיעו ממערבה ומזרחה של קנדה. הם משתמשים באופן קבוע בכינור ובגיטרות חשמליות. אומני קאנטרי קנדיים הראויים לציון הם: שאניה טוויין, מארג' אוסבורן, האנק שאו, ג'וי מורינג, דון מסר, דוק וולקר, אמרסון דרייב, פול ברנדט, הווילקנסונס, וילף קרטר, מישל רייט ועוד.
אוסטרליה.
מוזיקת הקאנטרי באוסטרליה תמיד הייתה פופולרית, במיוחד אם מתייחסים לאופייה הכפרי של המדינה. החל מהמאה ה-19 החלו כותבי בלדות לכתוב על מעשיהם בספר, כמו גם שירי מחאה כנגד עריצותה של הממשלה. בשנות ה-40 של המאה ה-20 פרץ דייוויד גורדון "סלים דאסטי" קירקפטריק בקריירת קאנטרי שנמשכה יותר מחמישים שנה והוציא לאור יותר ממאה אלבומים. סמוקי דאוסון, היה גם הוא חלוץ בתחום מוזיקת הקאנטרי האוסטרלית, מעצב את עצמו רבות בסגנון קאובוי מסורתי, ואפילו מככב בסדרת ספרים היתולית אותה כתב ובסדרת תוכניות רדיו. בשנים האחרונות, אמנים כמו: קית' אורבן ושרי אוסטין החזיקו את מוזיקת הקאנטרי המסורתית האוסטרלית במרכז המבה המקומית.
ממקדת את רגשותיה במילים, פיתחה מוזיקת הקאנטרי האוסטרלית את סגנונה הייחודי, שהשתקפה באומנים כמו: לי קרנגהאן, סלים דאסטי, וגראהם קונורס.
פסטיבל הקאנטרי של תאמוורת' הוא פסטיבל מוזיקה שנתי המתקיים בתאמוורת' ניו סאות' ויילס, אוסטרליה (בירת מוזיקת הקאנטרי האוסטרלית). הוא מציין את התרבות והמורשת של מוזיקת הקאנטרי האוסטרלית. במהלך הפסטיבל מקיימת התאחדות מוזיקת הקאנטרי האוסטרלית (CMAA)את טקס פרסי הקאנטרי של אוסטרליה, הפרסים המוענקים מכונים פרס גיטרת הזהב.
פסטיבלי מוזיקת קאנטרי חשובים אחרים כוללים את: פסטיבל מוזיקת הקאנטרי של ויטלסי הנערך דרומית לעיר מלבורן בחודש פברואר, פסטיבל הקאנטרי של ביופ ברוק הנערך במערבה של המדינה בחודש פברואר, פסטיבל מוזיקת הקאנטרי של מחוז ברמה הנערך בדרומה של היבשת בחודש יוני, פסטיבל "התכנסות הקאנטרי הארצית" הנערך בג'ימפי במהלך חודש אוגוסט, פסטיבל מוזיקת הקאנטרי של מילדורה למבצעים "עצמאים" בלבד הנערך במהלך חודש אוקטובר, ופסטיבל המוזיקה של קנברה הנערך בבירתה הלאומית של אוסטרליה במהלך חודש נובמבר. חלק מהפסטיבלים ייחודיים וזאת עקב מיקומם שלהם, הפסטיבל הנערך בגרבלין שבמדינת ניו סאות' ויילס מקדם את מוזיקת הקאנטרי האוסטרלית דרך פסטיבל "התכנסות" המוזיקה של גרבין; פסטיבל מוזיקת הקאנטרי של מרילי הוא אירוע ייחודי הנערך בחוף סמוקי אשר בדרומה של אוסטרליה בחודש ספטמבר והוא פסטיבל המוזיקה היחידי בעולם המשתמש בדוברה דמוית צדפה כבמה.
באוסטרליה קיים ערוץ מוזיקת קאנטרי הפועל 24 שעות ביממה.
מוזיקת קאנטרי בינלאומית אחרת.
טום רונלד, מהתאחדות הקאנטרי הבינלאומית, מסביר את הפופולריות הבינלאומית של מוזיקת הקאנטרי: בהיבט זה, לכל הפחות, מאזיני מוזיקת קאנטרי ברחבי העולם יש מכנה משותף עם אלה שבארצות הברית. בגרמניה, לדוגמה, רוהרבאך (הכוונה כאן לדירק רוהרבאך מהשידור הציבורי בבוואריה) מזהה שלוש קבוצות עיקריות הנמצאות תחת השפעת הסגנון: אנשים המגלים עניין בדמות הקאובוי, מעריצים בני גיל הביניים המחפשים אלטרנטיבה למוזיקת הרוק הנוקשה יותר ומאזינים צעירים יותר הנמשכים להשפעתו של צליל הפופ המובלט היום בלהיטי קאנטרי רבים".
אחד מהראשונים שהופיעו עם מוזיקת הקאנטרי מחוץ לגבולות צפון אמריקה היה ג'ורג' המילטון ה-VI. הוא היה מוזקאי הקאנטרי הראשון שהופיע בברית המועצות; כמו כן הוא ערך סיבובי הופעות באוסטרליה ובמזרח התיכון. הוא הוערך בשל כך כ"שגריר בינלאומי של מוזיקת הקאנטרי" על תרומתו להפיכת מוזיקת הקאנטרי למוזיקה כלל עולמית. גם ג'וני קאש, אמוליו האריס, קית' אורבן, ודוויט יוקהאם ערכו סיבובי הופעות דומים.
התאחדות מוזיקת הקאנטרי לקוחת על עצמה יוזמות רבות כדי לקדם את מוזיקת הקאנטרי מחוץ לגבולות יבשת צפון אמריקה.
בדרום אמריקה נערך "פסטיבל סן פדרו השנתי למוזיקת קאנטרי", בעיר סן פדרו שבארגנטינה. הפסטיבל מארח להקות שונות מארגנטינה, כמו גם אומנים בינלאומיים מברזיל, אורוגוואי, צ'ילה, פרו, וארצות הברית.
באירלנד, TG4 (רשת השידור הממלכתית של אירלנד, המשדרת בשפה האירית) החלה לשדר תוכנית המחפשת את הכישרון הבא של אירלנד בתחום מוזיקת הקאנטרי ונקראת Glór Tíre (תרגום: קול הקאנטרי), עתה מוקרנת העונה השישית והתוכנית נחשבת לאחת הנצפות ביותר באירלנד. הזמרת קריסטל סווינג נחשבת לאחת ההצלחות האחרונה באירלנד בסגנון מוזיקה זה.
במהלך שנות ה-70, התקיימה ברודזיה סצנה פעילה של מוזיקת קאנטרי ווסטרן. שירים רבים שילבו בלדותקאנטרי עם מילים מילטנטיות ופטריוטיות. לדוגמה, שירו של קלם תהולט, "Rhodesians Never Die", העפיל לראש המצעדים במדינה.
ריו ברנקו (עיר)
ריו ברנקו (בפורטוגזית: Rio Branco) היא בירת מדינת אקרי שבברזיל.
העיר, הממוקמת על גדת נהר אקרי, נוסדה בשנת 1882. בעיר מתגוררים, נכון ל-2017, 383,443 תושבים.
בסמוך לעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי ריו ברנקו, ועוברים בו כחצי מיליון נוסעים בשנה.
מסייאו
מסייאו (בפורטוגזית: Maceió, יש להגות: מָסֵיי-אוֹ) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת אלגואס שבברזיל. העיר, הממוקמת בין גדות אגם מונדאו והאוקיינוס האטלנטי, מהווה אתר תיירות פופולרי בשל חופי הרחצה היפים שלה.
בעיר מתגוררים כ־1,030,000 תושבים (נכון לשנת 2017), ובעיר רבתי 1,180,000 תושבים (נכון לשנת 2005).
היסטוריה.
העיר הייתה עד סוף המאה ה-18 כפר דייגים קטן, אולם בניית הנמל בה הביאה להתפתחות העיר והפיכתה, בשנת 1839 לבירת מדינת אלגואס.
אקלים.
אקלימה של העיר טרופי, והטמפרטורה הממוצעת 25 מעלות צלזיוס.
תחבורה.
בעיר ממקום שדה התעופה הבינלאומי זומבי דוס פאלמרס. בעיר נמל מסחרי גדול.
השכלה.
בעיר נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של אלגואס.
ג'ינג'ר
מתחם הבורסה
מתחם הבורסה, המוכר גם בשם מתחם בורסת היהלומים, הוא מרכז עסקים בחלקה המערבי של העיר רמת-גן, על גבול תל אביב וגבעתיים. האזור מרכז מספר רב של מגדלי משרדים ובהם בורסת היהלומים הישראלית (שהיא אחת מהמובילות בעולם בתחומה, ומהווה את מרכזה של תעשיית היהלומים הישראלית) ואשר סביבה התפתח המתחם ועסקים נוספים בתחומי יהלומנות, היי טק, מערכות מידע, עריכת דין, הנהלת חשבונות ועסקי מזון. המתחם תחום על ידי רחוב אבא הלל סילבר ממזרח, רחוב ז'בוטינסקי מדרום, רחוב ביאליק מצפון, ומקושר לנתיבי איילון ממערב.
התפתחות המתחם.
בתקופת קום המדינה שכנה בורסת היהלומים בשתי קומות ברחוב אחוזת בית בתל אביב. בתחילת שנות ה-60 החלו דיונים על הקמת בניין משרדים לבורסת היהלומים ולאחר הערמת קשיים בעניין מצד עיריית תל אביב, הציע ראש עיריית רמת גן דאז, אברהם קריניצי, כי הבניין יוקם ברמת-גן. ב-14 בנובמבר 1961 נחתם חוזה לרכישת מגרש בן 3.5 דונם למטרה זו באזור שנודע לימים כמתחם בורסת היהלומים. הקמתו של מגדל המשרדים הראשון במתחם, "מגדל שמשון", נמשכה בין הנחת אבן-הפינה בשנת 1964 לבין חנוכתו ב-24 באוקטובר 1968. בניין זה היווה סנונית ראשונה להתפתחותו של מתחם הבורסה, שעד להקמתו כלל רק בנייני תעשייה זעירה ומלאכה. בין 1946 ועד 1994 שכנה במתחם גם בריכת השחייה העירונית "גלי גיל". באתרה של בריכת שחייה זו ניצב היום המלון לאונרדו סיטי טאוור.
מועדוני החשפנות שפעלו במתחם.
ב-1992 הוקם במתחם מועדון חשפנות בשם "מועדון הבורסה", ואחריו נפתחו במתחם מועדוני חשפנות נוספים.