טקומסה נסע דרומה במטרה לנסות לגייס עוד אומות לחזון הגדול שלו. את הכוח הוא הפקיד בידי אחיו, שביטל את האיסור הדתי על נשק מערבי, והחל לרכוש אותו בכמויות גדולות מידי הבריטים בקנדה. טקומסה הורה לו לא לנקוט בשום פעולה לפני שובו. אולם הריסון החליט לנצל את ההזדמנות ששני האחים פועלים בנפרד, כדי לנסת לשים קץ לקונפדרציה האינדיאנית אחת ולתמיד. הריסון הגיע סמוך לטיפקאנו ב-6 בנובמבר 1811, עם 1,000 חיילים, ונפגש עם נציג של טנסקאווטאווה שהציע שביתת נשק זמנית עד למשא ומתן שיתקיים למחרת. הריסון הסכים, וחנה בסמוך.
למחרת, ב-7 בנובמבר 1811, בשעה ארבע לפנות בוקר, תקף טנסקאווטאווה את מחנהו של הריסון בקרב טיפקאנו. הריסון היה זהיר מספיק והציב זקיפים רבים בשטח מחנהו. כמו כן הורה לחייליו להישאר בכוננות בלילה ולישון בבגדיהם. התקפת האינדיאנים הביאה לכ-70 הרוגים בקרב חייליו, ולכ-120 פצועים, אך גם האינדיאנים סבלו אבדות כבדות. ב-8 בנובמבר 1811 פשט צבאו של הריסון על טיפקאנו, וגילה שהעיירה ננטשה. החיילים העלו את העיירה באש ועזבו את המקום. ניצחונו של הריסון הקנה לו את הכינוי "טיפקאנו".
מלחמת 1812.
קרב טיפקאנו היווה מכה קשה מנשוא, אולם טקומסה לא התייאש והחל לבנות מחדש את הקונפדרציה. למזלו, בשנת 1812 פרצה מלחמה חדשה בין ארצות הברית לבריטניה, שזכתה לכינוי "מלחמת 1812". טקומסה החל ליצור קשרים עם הבריטים, ובהמשך חתם עמם על ברית רשמית. ברית זו הבטיחה כי בריטניה תפעל להקמת קונפדרציית שבטים אינדיאנים בצפון מערב ארצות הברית, תמורת תמיכת השבטים של טקומסה בכוחות הבריטים. הוא איחד את צבאו עם צבאו של הגנרל הבריטי אייזק ברוק, ולקח חלק פעיל במצור על דטרויט.
לאחר כניעת העיר, הובא למערכה נגד הבריטים מפקד חדש, הלא הוא הריסון. זה האחרון, פתח בהכנות לכיבוש מחדש של דטרויט, שהייתה כעת בשליטת הכוחות המשותפים של הבריטים ושל טקומסה. פלוגה מצבאו של הריסון נחלה תבוסה בפרנצ'טאון, בסמוך לנהר ראיזין (River Raisin) ב-22 בינואר 1813. לאחר קרב זה, טבחו אנשיו של טקומסה בשבויים האמריקאיים והרגו כ-60 מהם, רובם אנשי מיליציה מקנטקי. אירוע זה כונה "טבח נהר ראיזין", והתבוסה בקרב זה הביאה למעשה לסיומה של המתקפה של הריסון על דטרויט. בארצות הברית הפכה הקריאה "זכרו את נהר ראיזין!" לסיסמה משלהבת לנקמה.
במאי 1813 הטיל טקומסה, בשיתוף פעולה עם הקולונל הבריטי הנרי פרוקטר, מצור על מצודת מייגס, בצפון אוהיו. התגבורות האמריקאיות שהוזעקו לאזור נחלו תבוסה מידי אנשיו של טקומסה, אולם המבצר החזיק מעמד. האינדיאנים החלו בסופו של דבר להתפזר, ופרוקטר וטקומסה נאלצו להפסיק את המצור ולסגת לקנדה. ביולי הותקפה שוב מצודת מייגס, אך גם מתקפה זו נכשלה. פרוקטר וטקומסה ביקשו להשיג הישג צבאי כדי להעלות את מורל האינדיאנים, וניסו לכבוש את מבצר סטפנסון. המתקפה נהדפה באבדות כבדות לתוקפים, והמערכה על אוהיו הגיעה לסיומה.
ב-5 באוקטובר 1813, התנגשו הכוחות שתחת פיקודו של טקומסה בכוח אמריקאי גדול יותר בקרב תיימז. במהלך הקרב, נהרג טקומסה, על פי המסורת לאחר דו-קרב קצר מול ריצ'רד ג'ונסון (טענה שנתמכת על ידי עדויות מטעם האינדיאנים, בהיותו בין הבודדים הרכובים על סוס, כהגדרתם את האחראי למותו של טקומסה). תיאורים נוספים מהקרב מחזקים את ההנחה באומרם שבמהלך הקרב ג'ונסון ספג ארבע פגיעות שונות, ולאחר מכן צ'יף אינדיאני שהסתער לכיוונו וירה בכתפו נהרג על ידו ביריית אקדח יחידה. עדויות כתובות מאותה עת אישרו שגופתו של טקומסה נמצאה לצד כובעו של ג'ונסון ומותו נגרם מסוג תחמושת זהה לזו שבה עשה ג'ונסון שימוש, כמו גם זווית היריות שהביאו למותו שנגרמו ככל הנראה על ידי לוחם רכוב על סוס.
בעקבות מותו של טקומסה, נגנז החלום להקמת קונפדרציה אינדיאנית, והסתיים שיתוף הפעולה בין האינדיאנים לבריטים.
משפחה.
לטקומסה נולדו לפחות 2 בנים, מאהיאויקאפאיס בשנת 1780 מאשתו הראשונה מוהנטושה ולאחר גירושיו ממנה, נישא לאשתו השנייה ממאטה וממנה נולד בנו, נאיטאואינה בשנת 1796 (נפטר בשנת 1840).
צפע פיאה
צפע פיאה (שם מדעי: Azemiops) הוא סוג יחיד בתת-משפחת צפעי פיאה (Azemiopinae), של נחשים ממשפחת הצפעיים ושונים משאר מיני המשפחה. בסוג ישנם 2 מינים.
נחשים ארסיים אלה חיים רק ביערות בדרום-מזרח אסיה, סין, טיבט, מינמאר ווייטנאם. הם מגיעים לאורך 70-78 ס"מ ובעלי קשקשים אפורים עם ראש צהוב גדול ובולט ועיניים קטנות.
נחשים אלה מסוגלים לתנאים הרריים קשים עד לגובה 1,000 מ' ומעדיפים להימצא בשדות אורז או אזורים פתוחים. הם הורגים את טרפם הכולל בעיקר יונים קטנות על ידי הכשה ארסית, אך הם לא קטלניים לאדם.
צפעי פיאה
כף התקווה הטובה (פרובינציה)
פרובינציית כף התקווה הטובה (באנגלית: Province of the Cape of Good Hope ובהולנדית: Provinsie van die Kaap die Goeie Hoop) הייתה אחת מארבע פרובינציות דרום אפריקה בין השנים 1910 ו-1994, תחת איחוד דרום אפריקה ורפובליקת דרום אפריקה. לקראת שלהי שנות קיומה של הפרובינציה, הוקמו בתחומה שלושה בנטוסטנים: טרנסקאי, בופוטאצוואנה וסיסקאי.
כיום בשטחה של פרובינציית כף התקווה הטובה מתקיימות הפרובינציות המודרניות הכף המזרחי, הכף המערבי, הכף הצפוני והצפון-מערבית.
בית כנסת בית אהרן
בית הכנסת בית אהרון
בית כנסת בית אהרון
טרנסוואל (פרובינציה)
פרובינציית טרנסוואל (באנגלית: Province of the Transvaal, באפריקאנס: Provinsie Transvaal) הייתה אחת מארבע פרובינציות דרום אפריקה בין השנים 1910–1994, תחת איחוד דרום אפריקה ורפובליקת דרום אפריקה. לקראת שלהי שנות קיומה של הפרובינציה, הוקמו בתחומה שישה בנטוסטנים: בופוטאצוואנה, ונדה, גאזאנקולו, לבווה, קאנגוואנה וקוואנדבלה.
כיום בשטחה של פרובינציית טרנסוואל מתקיימות הפרובינציות המודרניות לימפופו, מפומלנגה, חאוטנג והצפון-מערבית.
ריינהולד מיטרלהנר
ריינהולד מיטרלהנר (בגרמנית: Reinhold Mitterlehner; נולד ב-10 בדצמבר 1955) הוא פוליטיקאי אוסטרי, שכיהן כיושב ראש מפלגת העם האוסטרית בשנים 2014–2017, החל משנת 2008 כיהן כשר הכלכלה, לענייני המשפחה והנוער, החל משנת 2013 כשר הכלכלה, המדע והמחקר והחל החל מ-1 בספטמבר 2014 היה יושב ראש מפלגת העם וסגן קנצלר אוסטריה. בין 9 במאי ל-17 במאי 2016 מילא את התפקיד של קנצלר בפועל בעקבות התפטרות ורנר פיימן. ב־15 במאי 2017 התפטר מראשות מפלגת העם ומתפקיד סגן הקנצלר. במקומו התמנה לסגן קנצלר וולפגנג ברנדשטטר.
מיטרלהנר הוא דוקטור למשפטים.
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
ריינהולד מיטלהנר נולד בהלפנברג, אוסטריה עילית, בשנת 1955 וגדל באהורן. בשנים 1962–1966 למד בבית הספר העממי בהלפנברג ואחר כך למד בגימנסיה ריאלית ברוהרבך עד לבחינות הבגרות בשנת 1974. בהמשך למד מיטרלהנר משפטים באוניברסיטת יוהאנס קפלר בלינץ החל משנת 1974. הוא סיים שם דוקטורט במשפטים בשנת 1980
אחר כך עשה השתלמות במנהל עמותות בפריבור שבשווייץ.
קריירה פוליטית.
בשנים 1980–1992 עבד מיטרלהנר, בין השאר, כראש מחלקת השיווק, בלשכה הכלכלית של אוסטריה העילית,
ב-1992–2000 הוא שימש מזכיר כללי של הליגה הכלכלית האוסטרית בווינה. בנוסף פעל בשנים 1991–1997 בזירה הפוליטית של העיר אהורן. במאי 2002 נבחר לראש השלוחה המקומית של מפלגת העם במחוז רוהרבך.
בפברואר 2000 נבחר לראשונה כחבר בפרלמנט האוסטרי, בו כיהן כחבר בוועד לתעסוקה ורווחה (2008-2000), בוועד לכלכלה (2008-2000) ובוועדת הכספים (2008-2003).
בשנים 2000–2008 הוא שימש גם כסגן מזכיר כללי של הלשכה הכלכלית הפדרלית של אוסטריה.
שר בממשלה וסגן קנצלר.
בעקבות הבחירות לפרלמנט בשנת 2008 התמנה מיטרלהנר ב-2 בדצמבר 2008 לשר פדרלי לכלכלה ולענייני משפחה ונוער בממשלת הקואליציה בראשות הקנצלר ורנר פיימן, איש המפלגה הסוציאליסטית. כמן כן הוא התמנה לסגן יושב ראש הסוכנות האוסטרית לאנרגיה. בשנת 2013 הפך לשר הכלכלה, המדע והמחקר.
באפריל 2011 היה מיטרלהנר אחד המועמדים המובילים לרשת את יוזף פרל (Pröll) בתפקיד יושב ראש מפלגת העם. בסופו של דבר כיהן בשנים 2014-2011 כסגן יו"ר המפלגה, ובספטמבר 2014 ירש את תפקיד היושב ראש של מפלגת העם ואת תפקיד סגן הקנצלר הפדרלי מידי מיכאל שפינדלגר.
הוא ויתר לעומת זאת על משרד האוצר שהוחזק עד אז גם כן על ידי שפינדלגר.
אחרי אובדן קולות בבחירות האזוריות שנת 2015 לטובת הימין הקיצוני בראשות מפלגת החופש המתנגדת לקבלת מהגרים, איים מיטרלהנר בפומבי לעזוב את הקואליציה אם שותפיו הסוציאל-דמוקרטית בראשות פיימן לא יחמירו את מדיניות ההגירה שלהם.
קנצלר פדרלי זמני.
בעקבות המשבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית כתוצאה של הכישלון בבחירות לנשיאות על רקע נושא מדיניות ההגירה מול גלי הפליטים במדינה, התפטר במאי 2016 הקנצלר ורנר פיימן שעמד בראש ממשלת קואליציה עם מפלגת העם. הנשיא היינץ פישר ביקש אז מסגן קנצלר מיטרלהנר לעמוד בראש הקואליציה כקנצלר פדרלי באופן זמני עד שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית תבחר במנהיג חדש. ב-17 במאי נכנס במקומו לתפקיד הקנצלר המנהיג החדש של הסוציאל-דמוקרטים, כריסטיאן קרן.
אחרי הפרישה מהחיים הפוליטיים.
בספטמבר 2017 הקים מיטרלהנר חברה עצמאית לייעוץ לעסקים, ייעוץ אסטרטגי ובינלאומי. החל מסוף 2017 הוא חבר במועצת המנהלים של חברת הביטוח Oberösterreichische Versicherung וב-2019 נבחר ליושב ראש המועצה.
ביוני 2018 נבחר ליושב ראש הקרן האוסטרי למחקרים.
בחייו הפרטיים.