יכולתו של אסימו לזהות את מקור הקולות שהוא שומע שופרה, והוא יכול להבחין בין קולות לרעשים אחרים. הוא יכול להגיב לשמו, לפנות לאנשים כשמדברים אליו, ולזהות קולות פתאומיים ובלתי רגילים כמו קול של נפילת חפץ או התנגשות, ולפנות לכיוון הקול.
5. זיהוי פנים
לאסימו יש את היכולת לזהות פנים, אפילו כשהוא עצמו או האדם שאותו הוא רואה נמצאים בתנועה. הוא יכול לזהות ולהבדיל בין עשרה פרצופים בקירוב. ברגע שהפנים מוכרות לו הוא יכול לפנות אל בעלי הפנים בשמם.
אינטגרציה לרשת.
באמצעות התחברות לרשתות כרשת האינטרנט, אסימו יכול לספק מידע ולתפקד טוב יותר לצורך מספר יישומים מסחריים, כמו קבלת פנים. יכולותיו נכללות בשתי קטגוריות:
1. השתלבות במערכת תקשורת של משתמש
על ידי התחברות לרשת של משתמש מסוים, אסימו יכול להציע הרבה פעילויות שימושיות כגון קבלת אורחים ולהודיע לצוות על הגעתו של אורח מסוים על ידי שידור הודעות ותמונות של פני האורח, ולהנחות את האורחים למקום מוחלט מראש.
2. להוות קישור לאינטרנט
על ידי קבלת מידע מרשת האינטרנט, אסימו יכול להפוך לספק של חדשות ועדכוני מזג אוויר.
קבאד השני
קבאד השני היה מלך האימפריה הסאסנית בשנת 628. קבאד השני הומלך ארבעה ימים לפני רצח אביו ח'וסרו השני.
הוא מת מספר חדשים אחר שעלה על כס המלוכה. סיבת מותו הייתה ככל הנראה מחלת הדבר, אם כי יש המשערים שמצא את מותו בהתנקשות שהייתה חלק מן האנדרלמוסיה ששררה לאחר מות אביו.
איג'יפטסאט 1
איג'יפטסאט 1 (EgyptSat 1) הוא הלוויין המצרי הראשון שייעודו חישה מרחוק.
הלוויין, שמשקלו כ-100 קילוגרם, תוכנן ונבנה באוקראינה (על ידי חברת יוז'נוי). הלוויין טס בחלל במסלול מעגלי מעל כדור הארץ בגובה 668 ק"מ והעביר נתונים לתחנת קרקע שנבנתה במצרים. משקלו של הלוויין מציב אותו בקטגוריה המכונה "מיקרו-לוויינים".
הלוויין שוגר בתאריך 17 באפריל 2007 באמצעות משגר לוויינים רוסי מטיפוס "דנייפר". השיגור הוכתר בהצלחה, והלוויין הוכנס למסלול המתוכנן לו בחלל. לאחר מספר שנות פעילות הקשר עם הלוויין אבד במהלך יולי 2010.
המטעד.
לוויין הריגול כולל מטעד מולטי-ספקטראלי - מצלמה המסוגלת לצלם במגוון תחומים של הספקטרום האלקטרומגנטי. הלוויין תוכנן להיות בעל יכולת צילום בתחום התת-אדום. גורמים בישראל הביעו חשש כי ייעודו של הלוויין יהיה לרגל אחר תנועת כוחות צה"ל.
מצרים בחלל.
מצרים כבר שיגרה (באמצעות משגרים זרים) שני לווייני תקשורת – ניילסאט 101 ב-1998 וניילסאט 102 ב-2000. שני הלוויינים משדרים יותר מ-150 ערוצי טלוויזיה דיגיטליים לצד שירותי רדיו ומולטימדיה למיליוני בתים בצפון אפריקה ובמזרח התיכון.
לוויין תצפית מתקדם נוסף מפותח עבור מצרים על ידי חברת "קארלו גוואצי" (Carlo Gavazzi) האיטלקית. הלוויין מכונה DESERTSAT, והוא צפוי להיות משוגר לחלל במהלך 2017.
מצרים תכננה להפעיל מערך של מספר לווייני תצפית במקביל, דבר שיאפשר לה איסוף מידע סביבתי מועיל, שיש לו גם השלכות ביטחוניות. למרות זאת, לוויין איג'יפטסאט 2 שוגר רק ב-2014.
השיגור.
שיגור הלוויין המצרי נעשה באמצעות משגר הלוויינים הרוסי "דנייפר". משגר זה מבוסס על טלי בליסטי מימי ברית המועצות, שכינויו במערב SS-18. השיגור ייחודי בכך שהטיל משוגר מתוך מחפורת תת-קרקעית, מהסוג ששימש את הטילים הבליסטיים.
אובדן הקשר עם הלוויין.
עיתוני מצרים דיווחו ב-24 באוקטובר 2010 כי הקשר עם הלוויין אבד במהלך יולי 2010. חלק מכלי התקשורת האשימו את ישראל בשיבוש מכוון של פעילות הלוויין.
ערוץ ניקלודיון
תאטרון תמונע
תמונע
איי דרום ג'ורג'יה ואיי דרום סנדוויץ'
דגל איי דרום ג'ורג'יה ואיי דרום סנדוויץ'
סמל איי דרום ג'ורג'יה ואיי דרום סנדוויץ'
מקלות סיניים
עבדל חלים חאפז
צביקה רוזן
סנדוויץ' דה מיגה
סנדוויץ' דה מיגה (בספרדית: Sandwich de Miga) הוא כריך ארגנטינאי תלת-שכבתי. "מיגה" הוא החלק הרך של הלחם, והכריך נקרא כך כיוון שהוא עשוי מפרוסות לחם ללא קרום. הלחם המשמש לכריכי "מיגה" הוא לחם לבן הנפרס דק מאוד.
הכריך מורכב משלוש פרוסות לחם, שביניהן ממרח כגון חמאה, מרגרינה או מיונז. בין פרוסת הלחם התחתונה לאמצעית מונח בדרך כלל שינקן או סוג אחר של בשר פרוס כגון פסטרמה או סלמי. בין הפרוסה האמצעית לעליונה מוכנסים מילויים שונים, שהנפוץ בהם הוא גבינה צהובה. מילויים חלופיים הם עגבניות וחסה. מאמצע המאה ה-20 נוספו מגוון מילויים אחרים, בהם: לבבות דקל, פרוסות זיתים, סלט ביצים, טונה, בשר בקר, אנשובי, סרדינים, פרוסות אננס, תירס, פטריות, אספרגוס, פירות ים, גבינות נוספות כגון רוקפור.
עד ההגשה נשמרים הכריכים במקרר כשהם מכוסים היטב (למשל בניילון נצמד) על מנת למנוע חדירת לחות.
הם מוגשים קרים או קלויים, לארוחת שעת התה או כמתאבנים.
פלהאם גרנוויל וודהאוס
אשחר ארץ ישראלי
אֶשְׁחָר ארץ ישראלי (שם מדעי: "Rhamnus lycioides") הוא מין של שיח קוצני גבוה, בסוג אשחר.
מאפיינים.
האשחר הארץ ישראלי הוא שיח נשיר, גובהו מגיע עד כ-3 מטרים, נופו סבוך במיוחד, וענפיו מסתיימים בקוצים חדים. עליו של האשחר הארץ ישראלי קטנים, רחבים כלפי ראשם וצרים יותר כלפי בסיסם, שפת העלה חלקה או משוננת מעט כשבין השיניים בלוטות כהות קטנות. הפריחה בין מרץ לאפריל, השיח דו-ביתי - הפרחים חד מיניים וצומחים על גבי שיחים נפרדים. הפרחים קטנים, צבעם ירקרק-צהוב, והם בעלי ארבעה עלי כותרת. הפרי - בית גלעין עסיסי, קוטרו כ-6 מ"מ, צורתו דומה לביצה, צבעו סגול או אדום כהה, והוא מנוקד בכתמים שחורים. ההבשלה בסביבות אוגוסט. ציפתו של הפרי מתוקה והיא נאכלת על ידי ציפורים, וזרעיו מופצים על ידיהן. הפרות ראויים גם למאכל אדם.
משרעת תפוצתו של האשחר הארץ ישראלי היא מזרח ים-תיכונית. בארץ הוא נפוץ בבתות של האזור הים-תיכוני. האשחר הארץ ישראלי מתחדש בקלות לאחר כריתה או שרפה, וזרעיו המופצים על ידי ציפורים נובטים ומתבססים בקלות רבה. תכונות אלו עוזרות לאשחר הארץ ישראלי להשתלט במהירות על שטחי חורש שנכרת ועל אזורים הנתונים ללחץ רעייה חזק. תפוצתו הרבה של הצמח ניכרת גם בכך שעל שמו קרויים מספר מקומות בארץ ישראל, ביניהם היישוב אשחר בגליל ועין אשחר בנחל געתון.
על פי קריספיל ופליקס האטד המקראי הנזכר במשל יותם הוא האשחר.
בעבר שימש האשחר הארץ ישראלי להפקת צבעים טבעיים, ואף כיום יש המשתמשים בו לצביעה בגווני תפוז.
אברהם אבן שושן שיער (במילונו) כי, הכינוי (בעברית הארצישראלית החדשה) של האשחר (הארץ-ישראלי) - במילה זו (שאינה מופיעה במקורות ספרותיים קדומים יותר) - הוא על שום הגרגירים השחורים של פרי האשחר.
טאי-צ'י
ג'ורג'יה הדרומית
בשר שנתעלם מן העין
דין בשר שנתעלם מן העין הוא אחד מדיני כשרות בהלכה היהודית, אשר לפיו חל איסור לאכול בשר אשר לפחות לזמן-מה לא היה בהשגחת יהודי, מחשש שמא הוחלף על ידי עורבים, עכברים או אדם, בבשר שאינו כשר. דין זה אינו מן התורה, ויש האומרים שאין הוא אלא חומרה בלבד. כן ישנה מחלוקת באיזה היקף נפסק דין זה להלכה.
מקור הדין.
בתלמוד מובאת אמרה של האמורא רב: "בשר - כיון שנתעלם מן העין, אסור". רש"י שם מפרש: "שנתעלם מן העין - שהיה שעה אחת (=רגע אחד) שלא ראהו, ואפילו היה מונח על שולחנו. אסור - שמא נתחלף בנבלה".
התלמוד מקשה סדרת קושיות על שיטת רב: ראשית, מובאת פסיקה של רבי, שאם האטליזים בעיר הם של יהודים (דהיינו שומרי כשרות), מותר לאכול בשר שנמצא ביד גוי באותה עיר. על כך מתרצת הגמרא "נמצא ביד גוי - שאני (=שונה הדבר)", ומפרש רש"י: "שהייתה בחזקת המשתמר, והוא לא שחטה, וטרפה לא מכרו לו למוכרה כאן; אבל בשר המונח - שמא עורבים חלפוהו".
לאחר עוד כמה קושיות מובא שעל שיטתו של רב נחלק לוי, ושדבריו של רב לא נאמרו במפורש, אלא מדובר במסקנה שהוסקה מתוך מעשה שהיה: רב ישב על גשר מעל נהר מסוים, וראה אדם המכשיר ראש של בהמה. הראש נפל למים, והאדם הביא סל להוציא אותו - והוציא שני ראשים. מכך הסיק רב שייתכן שהוא הוחלף בראש אחר, ואסר אותו לאדם.
התלמוד שואל, אם כן כיצד רב אכל בשר, והרי לרוב הוא נעלם מן העין לזמן-מה. ומתרץ, שהוא אכל אותו מיד לאחר שנשחט, ולא העלים עיניו ממנו, או שהבשר היה חתום וצרור, או שהיו בו סימנים.
בירושלמי נאמר שרב כשירד לבבל ראה שהם מקלים באיסורים, ועל כן החליט לאסור עליהם בשר שנתעלם מן העין. וכן היו מהראשונים שכתבו שדברי רב אינם אלא חומרה בלבד.
פסיקת ההלכה.
הפוסקים נחלקו בדין זה. רש"י, תוספות ועוד, לא פסקו הלכה כמו רב, אלא כלוי. ועם זאת, ספר התרומה, שפסק גם הוא כלוי, כתב שגם לוי לא התיר בעיר שטבחיה גויים ונמצא הבשר שלא במקום שהניחו. והתוספות והרא"ש כתבו שדברי רב הם חומרה בלבד.
הרי"ף, הרמב"ם (הלכות מאכלות אסורות ח, יא-יג), ועוד, פסקו להלכה את דינו של רב. ואולם המגיד משנה (על דברי הרמב"ם שם) הביא את הרמב"ן והרשב"א שדין זה הוא דווקא במקום שיש חשש שעופות או שרצים יחליפו את הבשר, אבל אם היה תלוי במסמר על הקיר, הוא מותר, וכתב שייתכן שגם הרמב"ם יסכים לכך. אך יש מהפוסקים שחששו להחלפה על ידי גנבים, והחלפה כזו אפשרית גם כשהבשר תלוי על מסמר. לעומתם, טענו אחרים, שאין דרכם של גנבים להחליף את הבשר אלא ליטול אותו בלי להשאיר תחליף.
ופסק בשולחן ערוך על פי הרמב"ם, בתוספת סייגו של הרמב"ן; ובתור דעה שנייה, הביא את הראשונים שהתירו בשר שנמצא במקום שהניחו, והרמ"א צידד בדעה זו:
בשר שנשלח בידי גוי.