הנקבות, שנשארות באותה הקבוצה במשך כל חייהן, מהוות את הליבה של הקבוצה. הן חיות בתת-קבוצות מטריליניאליות בתוך קבוצת האם, ומקיימות ביניהן היררכיה נפרדת מזו של הזכרים, הנקבעת באופנים אחרים. ניתן לדעת את מיקומה של נקבה במדרג ההיררכי באמצעות מספר אינדיקטורים – סירוק (נמוכות דרגה נוהגות להשקיע זמן רב בסירוק גבוהות דרגה), חשיפת שיניים (נמוכות דרגה נוהגות לחשוף שיניים אל עבר גבוהות דרגה) ותפיסת מקום אכילה – גבוהות דרגה נוהגות להחליף את נמוכות הדרגה, אם אלו מצאו אתר אכילה מוצלח.
בעת פגישה בין שתי קבוצות של מקוקי סרטנים, אלימות היא נדירה. אם לא הצליחו להימנע זו מחברתה של זו, מתגרות הקבוצות זו בזו באמצעות צעקות וקפיצה על ענפים, כאשר זכר האלפא הוא זה שמוביל את ההתגרות בכל קבוצה.
מקוקי הסרטנים הם ייחודיים בין הפרימטים הלא-אנושיים בכך שנצפתה אצלם התנהגות נלמדת שניתן לכנותה "תרבות". במקרה מסוים נצפתה נקבת מקוק סרטנים כאשר היא שוטפת חול מעל בטטה שאספה – התנהגות ייחודית לזמנה. ארבע וחצי שנים לאחר מכן, 18% מהקופים בקבוצה ו79% מהקופים הצעירים למדו לשטוף את החול מעל הבטטות שלהם. שמונה שנים לאחר מכן ידעו כל הקופים שנולדו לאחר האירוע לשטוף את החול מהבטטות שלהם. דפוס למידה דומה נצפה גם בקשר להפרדת גרעיני חיטה מחול באמצעות הטבלתם במים ואיסוף גרעיני החיטה, שצפו.
רבייה.
פוריות נקבות מקוק הסרטנים קשורה לדירוגה ההיררכי בקבוצתה – נקבות בכירות מתעברות פעמים רבות יותר במהלך חייהן מנקבות זוטרות. ההתעברות עונתית, ומשתנה לפי האזור – בסומטרה עיקר ההמלטות התרחשו בקיץ ובסתיו (יולי–נובמבר), בעוד בג'אווה המערבית התרחשו עיקר ההמלטות בינואר–פברואר.
הביוץ מתאפיין בנפיחות העור באברי המין, בסימנים פרומוניים וב"קריאות הזדווגות" אופייניות. הנקבות מזדווגות מספר פעמים ביום בתקופת הפוריות שלהן, רובן המכריע עם זכר האלפא, שמקפיד להישאר בטווח של עד חמישה מטרים מהנקבות הפוריות ולהרחיק מהן זכרים אחרים.
162 יום לאחר ההזדווגות תלד נקבת המקוק גור אחד. הנקבה היא המטפלת העיקרית בו, והיא מגוננת עליו ביותר ואינה מניחה לו לעזוב את אחיזתה בשבועות הראשונים לאחר ההמלטה. הנקבות האחרות מתעניינות ביותר בוולדות חדשים, ועלולות לחטוף אותם מאימותיהם. גור שנחטף ולא חזר לאמו במהרה, ימות. בגיל 4 חודשים לערך, הגור מתחיל לפתח עצמאות ולהתרחק מאמו, שמתחילה להראות את סימני המחזור החודשי שוב.
81% מגורי מקוק הסרטנים מגיעים לגיל שנה, ו-68% מגיעים לגיל ארבע שנים. כשהם מגיעים לגיל זה, שבו הם כבר כמעט בוגרים, הזכרים מתחילים להראות עניין בהם ולשחק עימם.
ניסויים בקופי מקוק סרטנים.
קופי מקוק הסרטנים הם חברותיים ומסתגלים לסביבה אנושית, ונעשה בהם שימוש רב בניסויים, במיוחד ניסויים הקשורים למחלות מערכת העצבים. בגלל הדמיון הפיזיולוגי של קופים לבני אדם, חלק מהפתוגנים המסוכנים לאדם מסוכנים גם לקופים אלה. קופים אלה ידועים כנשאים של וירוס הרפס B (), שהדביק כמה עובדי מעבדות. קופי מאוריציוס אינם נגועים בווירוס זה, לכן נחשקים על ידי הנסיינים.
קופי מקוק הסרטנים מנוצלים גם בניסויים של טיסות חלל. הניסויים בקופי מקוק הסרטנים והקופים האחרים נתונים לביקורת קשה בטענה שהם אכזריים במיוחד והתועלת המדעית שלהם מוטלת בספק. אחד המקרים החמורים שהתפרסמו על ניסויים במקוק הסרטנים הוא המקרה של 17 קופים ששוחררו ממעבדת סילבר ספרינג בארצות הברית ().
מעריכים שעשרות אלפי פרימטים, רובם מקוקים, משמשים מדי שנה לניסויים. ב-2014 יובאו לארצות הברית 21,768 קופי מקוק סרטנים לעריכת ניסויים. החוק הישראלי מתיר ניסויים בקופים לרבות קופי אדם, בכפוף להגבלות.
מצב שימור.
מרחב התפוצה של מקוק סרטנים משתרע על שטחים נרחבים בדרום-מזרח אסיה והוא השלישי בגודלו מבין הפרימטים, אחרי אלה של האדם ומקוק רזוס. ציד מקוקי סרטנים בווייטנאם, קמבודיה ודרום סין לצורכי יצוא היווה בעבר איום על יציבות אוכלוסייתם, אולם כיום הם מוגנים תחת הנספח השני לאמנת וושינגטון, המבטיח יצוא מבוקר של מקוקי סרטנים שנולדו בחוות רבייה ייעודיות.
מקוקי סרטנים הובאו על ידי האדם למאוריציוס, פלאו, הונג קונג וחלקים מאינדונזיה, שם הם התרבו במהרה בהיעדר הטורפים הגדולים המגבילים את תפוצתם בסביבת מחייתם הטבעית. הנזק הכבד שהם מחוללים למגוון הביולוגי המקומי הביא להימנותם ברשימת "מאה המינים הפולשים האיומים ביותר". בין האמצעים הננקטים לצמצום אוכלוסייתם - ציד, הסגר ואמצעי מניעה חיסוניים.
אוכלוסיית מקוקי הסרטנים שהתנחלה במאוריציוס ידועה כנקייה מנגיף הרפס B (herpesvirus simiae) המסוגל להדביק בני אדם ולחולל בהם פגיעה קשה במערכת העצבים המרכזית. ללא אבחון מהיר וטיפול מתאים מגיע שיעור התמותה מהדבקה כעין זו לכדי 80%. לאור זאת, קיימת העדפה לשימוש במקוקי סרטנים שמקורם במאוריציוס.
ציפורני חתול
ציפורני חתול (שם מדעי: "Calendula"; לעיתים נקרא קלנדולה) הוא סוג של צמח בר ממשפחת המורכבים, בעל פרחים צהובים או כתומים. הסוג מכיל בין 12 ל-20 מינים של צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים, עשבוניים. הם נפוצים החל מאזור מאקרונזיה (Macaronesia), מזרחה דרך אגן הים התיכון ועד לאיראן. הפרח פורח גם בארץ ישראל. מספר לרוות ("זחלים") של פרפראים ניזונים מציפורני חתול.
מאפיינים.
פרחיו של ציפורני החתול נמצאים, לפי מומחי גינון רבים, בין הפרחים הרב-תכליתיים ביותר, בעיקר משום שהם עמידים לקור ומשום שקל לגדל אותם. הזרעים נזרעים באביב, בכל סוג אדמה, והם ינבטו בחופשיות באזור מואר או מואר-למחצה. עם זאת, הם יגדלו באופן הטוב ביותר כאשר יישתלו במקום בעל עוצמת הארה גדולה ואדמה מנוקזת היטב. העלים מסודרים על הגבעול בצורה לוליינית (מסורגים), אורכם נע בין 5 ל-18 סנטימטרים. הם פשוטים, והם מכוסים במעט שערות. פרחי התפרחת הם צהובים - כתומים; קוטרה של התפרחת נע בין שלושה לשבעה סנטימטרים. היא מכילה הן פרחים צינוריים במרכז, והן פרחים לשוניים בהיקף. יש להם ניחוח פיקנטי, והם צומחים בין האביב לסתיו באזורים בעלי אקלים ממוזג.
מקור שמו העברי של הצמח, "ציפורני חתול", נובע מהעובדה שפירותיו של ציפורני החתול, הנוצרים רק בפרחים הלשוניים, כפופים כלפי המרכז ודומים בצורתם זו לציפורניים שלופות של חתול. שמו המדעי של הצמח, "Calendula", נגזר מהמילה הלטינית "kalendae", שמשמעותה "היום הראשון בחודש". שם זה ניתן לצמח כנראה בשל העובדה שהוא פורח בתחילתם של מרבית חודשי השנה. סברה אחרת מייחסת את השם המדעי, הקשור למושג הזמן, בנטייתו של הצמח לסגור או לפתוח את הקרקפת בהתאם לשעת היום.
ציפורני חתול בישראל.
בישראל גדלים בבר ארבעה מינים מהסוג ציפורני חתול:
המינים דומים מאוד ויזואלית זה לזה וניתן להבחין ביניהם רק באמצעות בחינת הפרי. המין הנפוץ ביותר בישראל הוא ציפורני חתול מצויות וכל שאר המינים נדירים יחסית בארץ ישראל. הם פורחים החל מתחילת החורף ועד אמצע האביב (חודשי דצמבר-אפריל).
סגולות ריפוי של קלנדולה.
ברפואה עממית פרחיהם של צמחי ציפורני החתול נחשבים לבעלי סגולות מרפאות כגון חידוש עור ואיחוי פצעים. ותכונות אנטי-דלקתיות, המגנות מפני חיידקים ופטריות. נעשה בו שימוש גם לטיפול באי-סדירות של הווסת אצל נשים. הוא מכונה "צמח עזרה ראשונה" בשל סגולות נוספות רבות המיוחסות לו.
השימוש בצמח יכול להיעשות בעזרת מיצוי אלכוהולי, במהלכו משרים את הפרח במשך שלושה שבועות באלכוהול 70% כאשר החומרים הפעילים של הפרח עוברים לתמצית.
מנהגים.
בחג המקסיקני "יום המתים" נוהגת המשפחה לעלות לקברי אבותיה, לנקותם ולשים עליהם פרחים ונרות. הפרחים הם בעיקר פרחי ציפורני חתול (המכונים בספרדית: "Flor de Muerto" - פרחי המוות), אשר על פי האמונה קוראים אליהם את רוחות המתים.
מחמוד אחמדינג'אד
אחמדינז'אד
צפורני-חתול
תאי בטא
תאי בטא (β) הם תאים אנדוקרינים באיי לנגרהנס בלבלב, המייצרים את ההורמון אינסולין. בלבלב של אדם יש כ-109 תאי בטא, המהווים כ-50% מתאי האיים, וכ-1% מתאי הלבלב.
במחלת סוכרת מטיפוס 1 תאי בטא נהרסים על ידי מערכת החיסון כתוצאה מפעילות אוטואימונית, הרס הגורם למחסור מוחלט בהורמון אינסולין. במחלת סוכרת מטיפוס 2, הכרוכה בעמידות לאינסולין, תאי בטא מייצרים ומפרישים כמות אינסולין גבוהה מהרגיל, כדי להתגבר על העמידות. דרך נוספת להתגברות על העמידות היא יצירה של תאי בטא נוספים. אולם אחרי מספר שנים מהופעת המחלה יש ירידה בתפקוד תאי בטא וביכולת הפיצוי שלהם, ונוצר מחסור יחסי באינסולין.
מאמצים לפתח גישות ריפוי חדשות לשני סוגי הסוכרת מתרכזים בפיתוח דרכים להרבות תאי בטא בתרבית רקמה, או ליצור אותם מתאי גזע במעבדה, במטרה להשתילם בחולים כדי שיחליפו את התאים ההרוסים או הפגועים. כיוון אחר של המחקר מתמקד בדרכים לגרום להתחדשות של תאי בטא בתוך הלבלב, על ידי זירוז מנגנוני ההתחדשות הטבעיים של תאים אלה.
תאי אלפא (α) גם נמצאים באיי לנגנהרס בלבלב (כ-20% מהתאים). תאי האלפא מייצרים ומפרישים גלוקגון שגורם לעליית רמת הגלוקוז בדם על ידי פירוק מאגרי גליקוגן. ניתן לומר שלתאי האלפא פעילות הפוכה מזו של תאי הבטא.
טקס תה יפני