ההיסטוריון ד"ר אריה מורגנשטרן, שחקר רבות עלייה זו, טוען כי הונעה על ידי רעיונות משיחיים, ומפעלה ביישוב הארץ הונע מן הרצון לזרז את פעמי הגאולה. וזאת על סמך כתביהם של העולים המכנים את קבוצתם כאבן פינה לקיבוץ גלויות, וכהתחלה של תהליך גאולה בדרך של פעולה אנושית יזומה, הקרויה "אתערותא דלתתא", כדי להביא ל"הקמת השכינה מעפרה" על ידי בניין ירושלים.
מורגנשטרן מזהה בהם יזמים בתחומי התרבות והכלכלה, תלמידי הגר"א באו לארץ ישראל, לאו דווקא בשל אנטישמיות או רדיפות, אלא בשל אידאולוגיה חיובית שדגלה בשיבת ציון. חוקרים נוספים טוענים כי ניתן לבסס את טענותיו העיקריות של מורגנשטרן לגבי המוטיבציה הגאולתית והמשיחית, שעמדה ביסודה של עלייה זו. ביניהם ד"ר רפאל שוח"ט ופרופ' יהודה ליבס.
פרופ' ישראל ברטל לעומתם, רואה בעלייה זו תנועה של עלית תורנית שחבריה ביקשו להקים בארץ ישראל קהילת לומדים שתורתה אומנותה. הוא מבסס תפיסה זו על הגדרתם העצמית של העולים כמי ששאפו "לחבר ד' אמות של הלכה ברורה בד' אמות של ארץ קדושה וטהורה". בשיטתו תומכים פרופ' יעקב ברנאי ופרופ' עמנואל אטקס.
כמו כן, הוא טוען כי אין המקורות מוכיחים שתלמידי הגר"א ביקשו לקיים צוואת עקרונות של מורם הגדול.
לדעתו של ההיסטוריון החרדי דב אליאך, עלייה זו הייתה עלייה של קבוצת אליטה קטנה בתוך זרם גדול יותר של עלייה כללית של יהודים מאירופה וצפון אפריקה באותה תקופה. לדבריו, תלמידי הגר"א לא עלו בשליחות רבם הגר"א ולא עודדו עלייה כללית, רק שאלו שעלו ותכננו לעלות התגבשו לקבוצה במטרה להוות תשתית להנהגה רוחנית וייסוד מסגרת קהילתית עבור העולים הלא-חסידיים. עד לעלייתם ההנהגה והקהילה האשכנזית היחידה בארץ ישראל הייתה חסידית, אליה הצטרפו בהכרח כל העולים האשכנזים, חסידים ולא-חסידים כולל "מתנגדים". מאז ייסוד "כולל הפרושים" בידי תלמידי הגר"א הצטרפו אליהם רוב העולים מכאן ואילך.
צבעי הלאומיות הכלל-ערבית
אדום, שחור, לבן וירוק נחשבים ל"צבעי הלאומיות הכלל-ערבית". מקור בחירתם של צבעים אלה לסמל את כלל מדינות ערב הוא בדגל המרד הערבי, שעוצב על ידי הדיפלומט הבריטי מארק סייקס. הצבעים מסמלים תקופות שונות בהיסטוריה בימי הנביא מוחמד ובימי הח'ליפות המוסלמית: הלבן את בית אומיה, השחור את הדגל השחור וראשידון ומאוחר יותר אומץ על ידי בית עבאס, הירוק את השושלת הפאטמית והאדום את השושלת ההאשמית וח'וארג'.
צבעים אלה מופיעים על דגלי מרבית מדינות ערב.
Nintendo Entertainment System
ה-Nintendo Entertainment System (בראשי תיבות: NES, בתרגום חופשי לעברית: מערכת הבידור של נינטנדו) היא קונסולת משחקי ווידאו אשר יוצרה על ידי נינטנדו. הקונסולה שוחררה ביפן ב-15 ביולי 1983; בארצות הברית ב-18 באוקטובר 1985; בקנדה בפברואר 1986 ובאירופה ואסיה בין השנים 1986 ל-1987.
ביפן הקונסולה ידועה כ-Family Computer ("מחשב משפחתי", ביפנית: ファミリーコンピュータ), או בקיצור Famicom (ביפנית: ファミコン), והקונסולה בשם זה נשלחה למדינות השכנות של יפן באסיה כמו הפיליפינים, טאיוואן, וייטנאם וסינגפור. ל-Famicom נוצר תוסף בשם , או בקיצור FDS, אשר מאפשר לשחק במשחקי דיסקטים. הוא משדרג את המוזיקה והצלילים ברמה עילאית (לדוגמה, במסך הפתיחה של האגדה של זלדה, בגרסת ה-FDS ניתן לשמוע פעמונים, דבר שלא ניתן לשמוע בגרסת ה-NES בשל מגבלות חומרה). מספר משחקי ה-FDS הפכו למשחקי NES רגיל בארצות הברית ואירופה (לדוגמה זלדה), חלקם לא שוחררו כמשחקי NES, כגון Super Mario Bros: The Lost Levels, ומשחק בשם Yume Kojo: Doki Doki Panic, לא שוחרר במערב, אך נינטנדו של אמריקה עיבדה אותו והפכה אותו ל-Super Mario Bros. 2.
ה-NES הייתה הקונסולה המצליחה ביותר באותה התקופה באסיה וצפון אמריקה (נינטנדו דיווחה שנמכרו יותר מ-60 מיליון עותקים ברחבי עולם), היא עזרה לשקם את תעשיית משחקי הווידאו מהירידה הגדולה ב-1983.
היסטוריה.
מקור (1982 - 1984).
שוק משחקי הווידאו זכה בעונה של צמיחה מהירה ופופולריות חסרת תקדים בשנות ה-70 המאוחרות ובשנות ה-80 המוקדמות. קונסולות כמו Atari 2600 ו-Intellivision זכו להצלחה מרובה, והרבה ציוד צד שלישי הגיע בעקבותיהם על מנת לנצל את גדולת התעשייה. נינטנדו הייתה סטודיו מתפתח באותה התקופה, ובשנת 1982 היא זכתה להצלחה ממשחקי ארקייד שפיתחה, כמו דונקי קונג, אשר השתייך לקונסולה הצפון אמריקאית ColecoVision. בערך בזמן זה נינטנדו הודיעה שתשחרר קונסולה משלה. בעזרתו של מאסיוקי אמורה, צוות ה-R&amp;D (מחקר ופיתוח) של נינטנדו עבד בחשאיות על מערכת שבמקור יועדה לכלול מעבד וכונן תקליטונים. אך המפרט המקורי הוכח כלא מציאותי, והתוצר הסופי היה מתקדם פחות: ה-Nintendo Family Computer, או בקיצור Famicom, אשר שוחררה ב-1983, הייתה מכונת 8-סיביות, ויועדה רק למשחקים מבוססי .
ה-Famicom שוחררה ביפן ב-1 ביולי 1983 במחיר 14,800¥. הכותרים ששוחררו ביחד איתה היו דונקי קונג, Donkey Kong Junior ופופאי. הקונסולה עוצבה במכוון על מנת לדמות לצעצוע.
לקראת סוף שנת 1984 נינטנדו מכרה יותר מ-2.5 מיליון יחידות של ה-Famicom בשוק היפני.
הפיכה לבינלאומי (1984 - 1987).
נינטנדו הפנתה את תשומת לבה לשוק הצפון אמריקאי. בתקופה זו, של סוף הירידה הגדולה של משחקי הווידאו (1983–1984), הרבה מתושבי אמריקה חשבו שמשחקי הווידאו הם עוד אופנה חולפת. כיצרנית קונסולות חדשה, נינטנדו ביקשה לשכנע ציבור ספקן לאמץ את המערכת. לצורך העניין, קיימה נינטנדו משא ומתן עם אטארי על מנת לשחרר את ה-Famicom תחתיה בשם "Nintendo Enhanced Video Gaming System". אך בסופו של דבר, אטארי עזבה את הדיונים לאחר ש-Coleco, הציגה גרסה של המשחק דונקי קונג למחשב האישי שפיתחה. אף על פי שהמשחק תורגם ללא רשות או סיוע נינטנדו, אטארי נטשה את העסקה במחשבה שנינטנדו חבְרה ליריבתה.
לאחר נפילת העסקה עם אטארי, נינטנדו החליטה לנסות ולהשיק בעצמה את הקונסולה בצפון אמריקה, במארז מיוחד. לקונסולה הוספו מקלדת, קלטת לשמירת נתונים, בקר ג'ויסטיק אלחוטי ומחסנית מיוחדת המאפשרת למשתמש לתכנת ב-BASIC. המערכת נקראה "Nintendo Advanced Video System" (בקיצור: NAVS). לדאבונה של נינטנדו, כאשר הוצגה המערכת ב-CES של חורף 1984, המערכת זכתה לביקורות שליליות ונינטנדו לא הצליחה להשיג מפיץ.
מאוחר יותר באותה שנה, נינטנדו חזרה עם גרסה משוכללת פחות של ה-NAVS, תחת השם "Nintendo Entertainment System" (בקיצור: NES). כחלק מהאסטרטגיה שלהם להצלחה, נינטנדו שינתה את המוצר במסורת משחקי הווידאו האמריקנית; השם החדש הדגיש את יכולות המערכת, המילה "Packs" שימשה במקום המילה המסורתית "", הקונסולה תוכננה מחדש, היא הייתה אפורה, לא קשה לשליטה, ובעלת תא מחסניות חזיתי שמסתיר את המחסנית מהראייה. כתוספת, נינטנדו הסכימה לקנות כל יחידה שלא תימכר.
ה-NES שוחרר בארצות הברית ב-18 באוקטובר 1985 לבדיקת שוק בניו יורק, ו-90,000 מ-100,000 הקונסולות שנשלחו נמכרו. שחרור כלל ארצי וקנדי התקיים בפברואר 1986, וניתן היה להשיג את הקונסולה בשני סוגי חבילות: חבילה מלאה ב-$249 USD (אשר כונתה "Deluxe Set"), שכללה את הזאפר (Zapper, רובה), שני ג'ויסטיקים, ושני משחקים (Duck Hunt ו-Gyromite); וחבילה קטנה יותר ב-$199 ("Action Set"), אשר כללה את המשחקים Super Mario Bros. ו-Duck Hunt במחסנית אחת.
נינטנדו שחררה עוד שמונה עשר משחקים שיצאו יחד עם הקונסולה: 10-Yard Fight, Baseball, Clu Clu Land, Donkey Kong Jr. Math, Duck Hunt, Excitebike, Golf, Gyromite, Hogan's Alley, Ice Climber, Kung Fu, Mach Rider, Pinball, Stack-Up, Super Mario Bros., Tennis, Wild Gunman, ו-Wrecking Crew.
הקונסולה שוחררה גם באירופה. ברוב אירופה הקונסולה שוחררה בשנת 1986, ובשאר אירופה ב-1987.
הובלת התעשייה (1987 - 1995).
ההצלחה של ה-NES הובילה את נינטנדו לחזית התעשייה. בשנות ה-80 שנותרו נינטנדו שלטה בשוק משחקי הווידאו. בדומה להצלחת המערכת, גם מכירות המשחקים הצליחו: Super Mario Bros. 3, אשר שוחרר ב-1989, מכר יותר מ-7 מיליון יחידות באמריקה ו-4 מיליון ביפן. ב-1990 ל-NES היו יותר משתמשים מאשר לכל קונסולה אחרת באמריקה.
לקראת סוף הייצור, יותר מ-60 מיליון יחידות של ה-NES נמכרו בכל העולם.
1995 והלאה.
למרות הפסקת הייצור של קונסולת ה-NES בשנת 1995, היא השאירה את סימנה במיליוני משחקי מחסניות. בשנת 1997 הופיעו תוכנות האמולציה הראשונות ל-NES, אשר אפשרו לשחק במשחקים במחשבים פרטיים.
בשנת 2006, נינטנדו הודיעה שהיא מתכוונת לשחרר משחקי NES ישנים לשירות ה-Virtual Console של ה-Wii. בהמשך יצאו משחקי הקונסולה גם ל-Virtual Console של הנינטנדו 3DS וה-Wii U.
בשנת 2016 הוציאה נינטנדו את ה-NES Classic Edition, מכשיר הפועל בעזרת אמולציה ומכיל 30 משחקים של הקונסולה. נכון ליוני 2018 המכשיר מכר 3.6 מיליון יחידות.
בשנת 2018 השיקה נינטנדו אפליקציה לנינטנדו סוויץ' הכוללת משחקי NES.
בשנת 2020 יצא דגם לגו של הקונסולה.
בישראל.
מסוף שנות השמונים ועד היום יצאו שלל חיקויים שונים למערכות ה-Famicom וה-NES ולקלטות המשחק שלהם. גרסת החיקוי המוכרת בשם מגאסון או מגה-סון זכתה להצלחה מסחרית רבה בישראל. השוני היחיד מול המערכות המקוריות היה בגודל הקלטות (במגאסון הקלטות היו קטנות יותר, קלטות שמקורם ל-Famicom המקורי ולא ל-NES), משחקי המגאסון בארץ זהים לחלוטין למשחקים שהושקו למערכות הללו ברחבי העולם. בישראל נמכרו גם קונסולות ה-NES האירופאית שעבורן ניתן היה לקנות מתאם לקלטות מגאסון, אך היא ומשחקיה היו יקרים יותר.