יש הקושרים את הגרטל בפסוק "והיה צדק אזור מתניו והאמונה אזור חלציו" (ישעיהו יא, ה), ולפיכך יש החוגרים בעת תפילה חגורה דקה נוספת על גבי הגרטל.
מראה הגרטל המסורתי.
הגרטל ארוג מחוטי משי שחור. על פי רוב, למספר החוטים מהם ארוג הגרטל משמעות קבלית כלשהי, כגון 18 (ח"י חוטים), 26 חוטים (בגימטריה שם הוי"ה), 36 חוטים כנגד ל"ו, ועוד. אולם, ישנם גם גרטלים עם מעט חוטים. בדרך כלל האבנט השבתי הוא רחב יותר מזה של ימי השבוע. ולנשואים - על פי רוב - גם כן גרטל רחב יותר מאשר לרווקים. כיום רוב הגרטלים, עשויים ממשי סינתטי.
לגרטל המסורתי צורות שונות:
בגרטל פולני זה השתמשו אדמו"רים רבים: חב"ד, גור, בעלז, ויז'ניץ, סקווירא, סאטמר, צ'רנוביל, מחנובקא ואחרים. גם כיום רבים מהדרים להשתמש בגארטל זה עקב היותו עשוי ממשי טהור שיש בו עניין על פי תורת הסוד.
ה"פוילישע גארטיל" ארוג בצורה מיוחדת, ויש הטוענים שהוא ארוג כצורת האבנט של הכהנים בבית המקדש. [ומבססים דבריהם על שיטת המאירי במסכת שבת בעניין עושה ב' בתי נירין]. ב"פוילישע גארטיל" המקורי, היו 17 חוטים כמנין "טוב", ואילו גוף הגרטל עצמו היה מורכב מ-32 חוטים כמנין "לב".
מנהגים שונים.
גם בסגנון חגירת הגרטל קיימות מספר מסורות:
בריקוד המצווה בחתונה אב החתן ושאר הקרובים לא נוגעים בידי הכלה, אלא באמצעות גרטל, כשהכלה מחזיקה צד אחד של הגרטל והרוקדים עימה אוחזים בצד השני. לפי מנהגים שונים, גם החתן רוקד עם הכלה רק באמצעות גרטל.
אה&quot;מ ואנגארד
אה"מ "ואנגארד" (באנגלית: HMS "Vanguard") הייתה אוניית המערכה הגדולה ביותר והאחרונה שנבנתה עבור הצי המלכותי הבריטי.
היסטוריה.
בתחילת 1939 החליטה האדמירליות הבריטית לבנות אוניית מערכה חדשה שתעשה שימוש בצריחי תותחים כפולים עודפים שיועדו במלחמת העולם הראשונה עבור אוניות המערכה אה"מ קוריג'וס (HMS Courageous) ואה"מ גלוריוס (HMS Glorious). מכאן צמח הכינוי של האונייה: "אוניית המערכה בעלת השיניים של דודתה" ("battleship with her great aunt's teeth".
התוכנית הייתה לבנות אוניית מערכה בהדחק של 40,000 טון שתהא עמוד השדרה של צי המזרח הרחוק הבריטי, ואשר מהירותה וחימושה יאפשרו לה להתמודד עם אוניות המלחמה של הצי הקיסרי היפני. בפרוץ מלחמת העולם השנייה החליטה האדמירליות למקד את כושר היצור המוגבל של המספנות הבריטיות בכלי שיט שמשך בנייתן קצר כדי שיוכלו להיכנס מיד לשירות מבצעי ולא בכלי שיט כבדים וחזקים יותר שייתכן וייקח זמן רב לייצרם. כתוצאה מכך בוטלו התוכניות לבנייתן של אוניות המערכה מסדרת ליון והוחלט להשתמש בצריחי התותחים של שתי אוניות המערכה הישנות ולהרכיבם באוניית מערכה חדשה, שתיבנה על פי תוכניות מותאמות לבנייה מהירה של סדרת ליון המבוטלת.
בניית אה"מ "ואנגארד" החלה בראשית 1941 בסקוטלנד, היא הושקה בנובמבר 1944, אך הוכנסה לשירות פעיל רק ב-1946. בשל כך נודעה כאוניית המערכה הבריטית היחידה שלא ירתה בתותחיה אי פעם בקרב.
אה"מ "ואנגארד" שימשה במהלך הקריירה שלה כאוניית דגל ואוניית אימונים. ב-1947 הסיעה את בני משפחתו של המלך ג'ורג' השישי לסיור בדרום אפריקה. הייתה זו הפעם הראשונה בה יצאה הנסיכה אליזבט, לימים המלכה אליזבט השנייה, מגבולות בריטניה. "ואנגארד", שלא השתתפה מעולם בפעולה קרבית כלשהי, הוצאה מהשירות בשנת 1959. בתחילת 1960 נגררה מפורטסמות' אל פאסליין שבסקוטלנד, שם פורקה ונגרטה. הצעות להופכה לאוניית מוזיאון לא צלחו.
גן החיות של סינגפור
גן החיות של סינגפור (בסינית: 新加坡动物园; רשמית: הגן הזואולוגי של סינגפור; רווח השם גן החיות מאנדאי) הוא גן חיות הממוקם בסינגפור. הגן משתרע על 280 דונם בתוך שמורת טבע מיוערת, וגובל עם "המאגר העליון סלטר" - ממאגרי המים הגדולים של סינגפור. גן החיות, שנפתח ב-23 ביוני 1973, נבנה בעלות של 9 מיליון דולרים אמריקני ובנייתו מומנה על ידי ממשלת סינגפור. הגן מופעל בידי אגודת שימור חיות הבר הסינגפורית, המנהלת אף את "ספארי הלילה" השכן ואת "פארק הציפורים ג'ורונג" (Jurong BirdPark).
מאז פתיחתו, נוהג גן החיות בגישה המודרנית של תפעול גני חיות: הצגת בעלי חיים בסביבה הדומה לבית גידולם הטבעי ולא בכלובים תחומים, תצוגות "פתוחות" - כלומר גדר חבויה קיר זכוכית או תעלה המונעת מבעלי החיים לעבור, וכך הלאה. בגן החיות של סינגפור כ-300 מינים שונים של בעלי חיים, מתוכם כ-20% נחשבים כבסכנת הכחדה; מלבד זאת, לגן החיות עוד מספר שיאים: נמצאת בו אוכלוסיית האורנגאוטנים ("Pongo") הגדולה ביותר בשבי, והוא המקום הראשון שהרביע בהצלחה דוב קוטב ("Ursus maritimus") בגן חיות. הגן מושך אליו כ-1.3 מיליון מבקרים בשנה.
היסטוריה.
החל משנת 1969 הועלו תוכניות לבניית גן חיות בסגנון גן החיות של סינגפור. מִנהלת השירותים הציבוריים (Public Utilities Board; PUB) החליטה להקדיש מקצת מנכסיה סביב מאגר המים לשם הקמת פארקים ומתקני פנאי ושעשועים. יושב ראש המִנהלת, אונג סווי לאו, הקצה 880 דונם להקמת גן זואולוגי. בשנת 1970 צוות עובדים ויועצים הושכר, ושנה לאחר מכן - בשנת 1971 - בניית 50 המתחמים הבסיסיים החלה. בעלי החיים נאספו מסוחרים ונתרמו בידי נותני חסות. מנהל גן החיות של קולומבו שבסרי לנקה, לין דה אלוויס, הושכר כיועץ לפיתוח גני-חיות באזורים טרופיים ובכלל זה גן החיות בסינגפור.
ב-23 ביוני 1973 פתח גן החיות של סינגפור את שעריו לראשונה, כשלו אוסף של כ-270 בעלי חיים מיותר מ-72 מינים שונים, וצוות עובדים הכולל 130 איש. כמעט עשרים שנה מאוחר יותר, בשנת 1990, כלל גן החיות 1600 בעלי חיים מיותר מ-130 מינים ששהו ב"תצוגות נוף פתוחות" התחומות באופן מוסתר מהעין, כך שבני האדם הצופים ובעלי החיים ירגישו בצורה הדומה ביותר לטבע. גן החיות לא הורחב מעבר ל-0.28 הקילומטרים הרבועים המקוריים, אך 400 דונם של יער שניוני הומרו מאוחר יותר לספארי לילה, ושאר האדמות שלא נוצלו נשמרו כשטחים מיוערים. יערות אלו, יחד עם מאגר המים הגובל בגן החיות, מעניקים לגן תחושה טבעית.
מבין האטרקציות השונות שמציע גן החיות של סינגפור ניתן למנות את תוכנית "ארוחת הבוקר עם אורנגאוטן" המאפשרת למבקרים להתקרב ולפעול עם אורנגאוטנים השוהים בגן.
פאנזין
כפר הנוער מוסינזון
קלרה שומן
יהודה גרשוני
הרב יהודה גרשוני (כ"ג בתשרי תרס"ט, 18 באוקטובר 1908 - י' בשבט תש"ס, 17 בינואר 2000), המכונה ר' יוד'ל (יידל) גרודנֶר או העילוי מגרודנה, היה רב וראש ישיבה. מתלמידיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
תולדותיו.
נולד בגרודנו למשפחת סורוקשבל. אביו נרצח כשהיה בן 13, והוא גדל על ברכי סבו אבי-אמו. החל מגיל 15 למד במכינה של ישיבת שער התורה בגרודנו, שכללה לימודי קודש ולימודי חול, ודבק בדרך לימודו של רבו הרב שמעון שקופ. בהמשך למד אצל הרב ברוך בער לייבוביץ מישיבת קמיניץ (מחבר הספר ברכת שמואל), ובישיבת מיר אצל הרב אליעזר יהודה פינקל. כבר בצעירותו נתפרסם שמו בעולם הישיבות כעילוי, מאז דבק בו הכינוי "העילוי מגרודנה".
בחודש חשוון תרצ"ד (1933) עלה לארץ ישראל בעידוד רבו הרב ליבוביץ ובסיוע הראי"ה קוק, על מנת ללמוד בישיבת מרכז הרב. הוא למד ולימד בה כחמש עשרה שנה. בשנות לימודיו במרכז הרב למד מדי יום בחברותא 3–4 שעות עם הרב שאר ישוב כהן שהיה אז כבן 14, לבקשת אביו הרב הנזיר. כן למד עם הרב משה צבי נריה, הצעיר ממנו, לבקשת הראי"ה. הוסמך לרב על ידי הרב חיים עוזר גרודזינסקי, הראי"ה, הרב איסר זלמן מלצר והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. לאחר עלייתו של הרב יצחק זאב סולובייציק לארץ היה מגיע אליו לדבר בלימוד, בשנת תש"י הדפיס את ספרו הראשון "חוקת הפסח" אשר זכה להסכמות נלהבות, ביניהם מהרב איסר זלמן מלצר שהגדירו "מהמיוחדים שבמיוחדים בין חכמי התורה מהדור הצעיר בארץ קדשנו".
בשנות ה-50 עקר לארצות הברית, עמד בראש ישיבת "יבנה" בברוקלין והקים את "ישיבת ארץ ישראל", בה למדו כמה עשרות תלמידים במקביל ללימודיהם באוניברסיטה. לאור דרכו של הראי"ה, הוא הנהיג בישיבתו אווירה ציונית ולימוד בעברית (כשלא כמקובל בישיבות צפון אמריקה באותן שנים), ודאג שמלבד לימוד התלמוד, יעסקו תלמידיו גם בתחומים נוספים כגון תנ"ך, אגדה ומחשבת ישראל. באותן שנים היה פעיל בתנועת המזרחי.
בשנת תשל"ד שב לארץ ישראל, ועסק בכתיבה תורנית מביתו שבשכונת רסקו בירושלים. בין השאר כתב חומר לערכים עבור האנציקלופדיה התלמודית מאז היווסדה. לאורך חייו פרסם מאות מאמרים בתחומים תורניים מגוונים, בכתבי עת תורניים ובעיתונים.
זכה פעמיים בפרס הרב קוק לספרות תורנית - הראשון בשנת תש"ז על ספרו "חוקת הפסח".
הרב גרשוני נפטר בי' בשבט תש"ס, כבן 91.
דרכו והשקפתו.
לדברי הרב גרשוני בריאיון עיתונאי, "יש בכל הספרים שלי קשר חזק וזיקה עמוקה לגאולת ישראל". את ספרו "משפט המלוכה" חיבר בעקבות קום המדינה ובספרו "חוקת הפסח" הוא מברר את הלכות הקרבנות והלכות מלכים הקשורים קשר הדוק עם גאולת ישראל.
הרב גרשוני החשיב את הראי"ה קוק כרבו המובהק. לדבריו, רבו השפיע על מסלול חייו, הפנים בו את מהותה ודרכה של "תורת ארץ ישראל", וכן "השקפת עולם ישראלית עמוקה ורחבה... על תקומת ישראל ותחיית הקודש". הוא עברת את שם משפחתו ל"גרשוני", לאחר שהראי"ה העיר לו כי ראוי ששמו יהיה עברי ולא רוסי, וכאמור הנהיג את ישיבתו בארצות הברית על פי דרכו של הראי"ה, כפי שראה אותה.