אריאלי נולד בירושלים ליונה לבית הורוביץ ולרב אביגדור אריאלי, מחבר ועורך ספרים תורניים. אבי סבו הוא הרב יצחק אריאלי. בנעוריו למד בישיבות החרדיות-ליטאיות "כנסת חזקיהו", "קול תורה" ו"חברון".
אריאלי החל את דרכו התקשורתית ברדיו קול חי ובשבועונים החרדיים "יום השישי" ו"בקהילה". משנת 1998, החל לכתוב בקביעות בעיתון "מעריב", בו כתב עד לשנת 2010. בשנת 2000 ייסד יחד עם ידידיה מאיר ויאיר חסדיאל את הניוזלטר הסאטירי "אפעס". האהדה שצבר "אפעס" בקרב הברנז'ה העיתונאית סללה את דרכו מן התקשורת החרדית לכללית. אריאלי פרש מ"אפעס" לאחר שזה הפך למדור הסאטירה הקבוע של מוסף הארץ בשנת 2004.
משנת 2002 עם הקמת ערוץ 10, נקרא אריאלי לשדר פינות פובליציסטיות קבועות בתוך מהדורת חדשות 10 ובתוך שנתיים החל להגיש גם את תוכנית הבוקר של הערוץ פעמיים בשבוע לצדן של לינוי בר גפן וענת גורן. במקביל השתלב בצוות ההקמה של ערוץ התכלת והגיש את תוכנית האירוח "הפאשקעוויל" לצידו של חרצוף בדמותו. כמו כן הוא השתתף בתוכנית הסאטירית "משחק מכור" ששודרה בערוץ 2, והנחה תוכנית אירוח דוקומנטרית בת 70 פרקים בשם "המהפכנים" ב"ערוץ 2".
בשנת 2005 הקים אריאלי, יחד עם תרצה גרנות את הקורס הראשון לקופירייטרים חרדים. רוב בוגרי הקורס השתלבו במערכות פרסומיות ותקשורתיות.
ב-2006 השתתף בתפקיד אורח בתוכנית "הרצועה" כ"ספיידרמענטש", הספיידרמן הדתי, והשתתף, לצד קובי אוז בפעם בחיים.
באותה שנה שיחק גם בתפקיד אורח בשיר שלנו וגילם את הדוד של תמרה וייס (אניה בוקשטיין): דידי (ידידיה) וייס
ב-2007 השתתף בתוכנית "מהדורה מוגבלת" כחבר פאנל.
מ-2008 הגיש בגלי צה"ל מדי יום שלישי את התוכנית ציפורי לילה עד 2010. עם עזיבתו של אורי אורבך לכנסת בשנת 2008, הפך קובי לאחד מן המגישים השבועיים הקבועים של התוכנית הפופולרית המילה האחרונה לצדה של עירית לינור. (בשנת 2018 עברה התוכנית לשעות הבוקר ומאז החל להגיש את התוכנית באופן יומי לצידה של עירית לינור)
החל מ-2010, החל אריאלי לפתח את חיי הבמה שלו במסגרות רבות. הוא מריץ כבר שנים רבות מופע סטנדאפ אישי בשם "עלילות הדוס בעיר הגדולה", בנוסף הוא מופיע, יחד עם ג'קי לוי ומשה להב במסגרת "טיש בשלושה". עם לוי מקיים אריאלי גם מופע משותף בשם "צחוק עשה לנו". בנוסף, הוא מרצה מבוקש במגוון נושאים, משתתף בפאנלים רבים ומנחה אירועים מכל הסוגים.
משנת 2011 החל בהגשת סדרה בערוץ האוכל וב"ערוץ 10" בשם "ארוחת שבת" במסגרתה הוא מארח שפים המבשלים איתו ארוחה לקראת יום שבת. התוכנית זכתה לפופולריות רבה והפכה את אריאלי למוביל תרבותי גם בנושא הקולינרי.
ב-2012 החל אריאלי לשחק במסגרת תיאטרון היידישפיל, והעלה מופע מצליח ביחד עם דודו פישר. בנוסף הוא מעלה מדי חודש את "סוגרים שבוע בצוותא", תוכנית תרבות בעריכתו ובהגשתו.
בינואר 2015 הנחה את כנס השקת קמפיין הבחירות של הליכוד, ובעקבות כך זומן לבירור בגלי צה"ל.
בשנת 2016 הופיע בסדרה הקומית "נבסו".
בשנת 2018 הצטרף למגישי התוכנית הקצרה "דקה בפרשה" המשודרת בערוץ 20 ובאולפני ynet.
בשנת 2020 החל לשחק בסרטוני פרסום לרשת הסופרים "יש" וחזר לשחק בסדרה הקומית "נבסו".
ב-2020 שיחק אריאלי בסדרה שטיסל בעונה השלישית בתור הרב ווינבאך.
חיים אישיים.
אריאלי נשוי בשנית לנעמי. יש לו שתי בנות ובן מנישואיו הראשונים ובת אחת מנישואיו השניים.
מתגורר בשכונת רחביה בירושלים.
סדקו ססקי
סַדַקוֹ סַסַקִי (ביפנית: 佐佐木禎子; 7 בינואר 1943 - 25 באוקטובר 1955) הייתה מנפגעי המתקפה האטומית על הירושימה וגיבורה לאומית יפנית.
ביוגרפיה.
ססקי נולדה בהירושימה וכפעוטה, בגיל שנתיים, הייתה לאחת מנפגעי פצצת האטום "ילד קטן" שהוטלה על העיר. בעקבות נזקי הקרינה הרדיואקטיביות שספגה, חלתה ססקי בלוקימיה חודשיים לפני יום הולדה ה-12. לאחר שרופאיה העריכו כי נותרה לה רק שנה לחיות, החליטה ססקי לקפל אלף עגורי אוריגמי, זאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. לפי המיתוס שהתפרסם בספר "סדקו ואלף העגורים" של הסופרת אלינור קואר ונפוץ ביפן ובשאר העולם, ססקי קיפלה את העגורים מתוך משאלה לשלום עולמי אולם היא נפטרה לאחר שקיפלה רק 644 עגורים וחברותיה השלימו את מלאכת קיפול יתרת העגורים. במציאות, ססקי הצליחה לקפל אלף עגורים ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת, המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה. סיפורה של ססקי עורר הדים רבים ועגורים מקופלים הפכו לסמל של תנועות שלום רבות ברחבי העולם. אנדרטה לזכרה של ססקי הוצבה בפארק השלום בהירושימה.
בנבה
בנבה (באנגלית: Banaba Island) המכונה גם אי האוקיינוס או האי אושן (Ocean Island) הוא אי באוקיינוס השקט המהווה חלק מקיריבטי. האי מצוי מערבית לשרשרת איי גילברט ומזרחית לנאורו.
הנקודה הגבוהה ביותר באי (שהיא גם הנקודה הגבוהה בקיריבטי) נמצאת בגובה 81 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
על פי האמונה של התושבים המקומיים של האי, שבט טה אקא הגיע אל האי ממלנזיה, עוד בטרם הגיעו המהגרים מאיי הודו המזרחית לקיריבטי. מקור שם האי "בנבה" משמעו בשפה המקומית "אבן".
בשנת 1900 החלו בכריית מרבצי הגואנו הגדולים של האי לצורך שימוש במחצב זה בתעשיית הדשנים ועד 1979 נכרו 95% מהמחצבים באי. השלטונות הבריטיים של האי העבירו את מרבית התושבים לאי רייבי ולפיג'י. חלק מהתושבים שבו לאי לאחר 1979. נכון ל-2012, חיים באי כ-335 תושבים ממוצא מקומי. בירת האי היא הכפר אנטרין (שנקרא בעבר טאביאנג).
פוליטיקה.
האי בנבה הוא אנומליה פוליטית. על אף היותו חלק מקיריבטי, הוא מנוהל מבחינה אדמיניסטרטיבית על ידי מועצת זקני רייבי שמצוייה למעשה בפיג'י. ב-19 בדצמבר 2005 הכריז נציג בנבה בפרלמנט קיריבטי כי האי שוקל לפרוש מקיריבטי ולעבור לפיג'י, בשל כעסם על כך שממשלת קיריבטי לא העניקה לאי תקציב מתוך מענק שניתן על ידי אוסטרליה בגין כריית הגואנו שבוצעה על ידי חברות אוסטרליות באי.
ב-23 בדצמבר הכריז רטטה רימון, הנציב הכללי של קיריבטי לפיג'י שהאי אכן זכאי למענק, ואכן יקבל אותו רק אם ישוב להיות חלק מקיריבטי, אולם הנציג של האי בפרלמנט הודיע כי עדיף לאי לפרוש לפיג'י.
ממשלת קיריבטי צפויה להתנגד לניסיונות עצמאות אלה בשל המחצבים באי ובשל גובה האי מעל פני הים - האי הוא היחיד מאיי קיריבטי שאינו בסכנה בשל עליית פני הים.
חסידות ללוב
איי גילברט
איי גילברט (באנגלית: Gilbert Islands) הם שרשרת של 16 אטולים ואיי אלמוגים באוקיינוס השקט המהווים חלק מקיריבטי (משמעות השם "קיריבטי" הוא למעשה "גילברט" בשפת האיים).
היסטוריה.
כמה מאות שנים לפני שהאיים התגלו על ידי מגלי ארצות אירופאים היו האיים מיושבים על ידי מיקרונזים.
האי ניקונאו - הראשון מבין האיים שהתגלה על ידי אירופאי - התגלה על ידי רב החובל ג'ון ביירון בשנת 1765, בהפליגו על אוניית הוד מלכותה דולפין. בשנת 1788 רב החובל תומאס גילברט על ספינתו שארלוט ורב החובל ג'ון מרשל כינו את האיים אבמאמה, קוריה, אראנוקה, טאראווה, אבאיאנג, בוטאריטארי ומקין, אולם הם לא עצרו באיים. בשנים 1838 ו-1842 עגנו באיים שתי ספינות אמריקאיות - הדג המעופף וטווס בפיקוד רב החובל הדסון, אשר מיפה את האיים.
בעת ביקור רב החובל דייוויס, על אוניית הוד מלכותה הרוייליסט ב-27 במאי 1892 הוכרזו האיים כשטח חסות של בריטניה, ובשנת 1915 הפכו למושבה של האימפריה הבריטית.
תושבי האיים היו מיקרונזים במוצאם, ועד מלחמת העולם השנייה, היו האיים בלתי מיושבים על ידי אירופאים. התעשייה העיקרית של האיים הייתה כריית הפוספט גואנו באי בנבה, וגידול דקלי קוקוס, אולם חקיקה בריטית דאגה למנוע ניצול תושבי האיים תוך שיפור התנאים ההיגייניים באיים וקביעת שכר מינימום. קודם למלחמת העולם לא הייתה תיירות באיים. 78% מהתושבים הוטבלו לנצרות (43% לכנסייה הקהילתית - Congregationalist, ו-35% קתולים). שאר התושבים נותרו עובדי אלילים. 84% מתושבי האיים למדו קרוא וכתוב בבתי הספר של המיסיונים באיים.
מלחמת העולם השנייה.
בדצמבר 1941 השתלטו היפנים על אטול מקין, ותקפו משם את טאראווה. בפברואר 1942 פינו הבריטים את טאראווה, למעט מספר מסיונרים שבחרו להישאר באי. ב-17 באוגוסט 1942 הגיעו אל האי, בשתי צוללות, 221 נחתים אמריקאים, במטרה להפתיע את היפנים. הפשיטה כשלה והובילה לביצור האיים על ידי היפנים בספטמבר 1942.
ב-20 בנובמבר 1943 כבשו כוחות נחתים אמריקאיים את האיים במסגרת קרב מקין וקרב טאראווה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1971 קיבלה המושבה אוטונומיה. בין השנים 1976 ו-1978 היו איי אליס מופרדים מאיי גילברט, ואיי גילברט הפכה ל"מושבת איי גילברט". בשנת 1979 האיים הצביעו בעד עצמאותם והפכו להיות רפובליקת קיריבטי.
גאוגרפיה.
האטולים והאיים ערוכים מצפון לדרום. האיים בסדר אלפביתי הם:
הדסה
עזרא ציון מלמד
הרב פרופ' עזרא ציון מלמד-כהן (ה'תרס"ג 1903 - כ"ו באדר ה'תשנ"ד, 9 במרץ 1994) היה פילולוג וחוקר מקרא והתלמוד, ספרדי ירושלמי ממוצא פרסי. חתן פרס ישראל ל"פרשנות המקורות וספרות תורנית" (לשנת תשמ"ז 1987), ופרס הרב קוק (לשנת תשל"ג 1973). נחשב לאחד ממעצבי האסכולה האקדמית ירושלמית למחקר היהדות, וכן לתלמידו המובהק של פרופ' ר' יעקב נחום הלוי אפשטיין.
קורות חיים.
נולד בשיראז שבאיראן ועלה לארץ ישראל עם אמו בשנת ה'תרס"ז (1907). זאת, כשנה לאחר עליית אביו, הרב רחמים מלמד כהן, רב עדת יהודי פרס בירושלים.
בוגר כמה מסגרות ירושלמיות ללימוד תורה, ביניהן בית המדרש "דורש ציון", ישיבת "אפיריון" וישיבת "ציון". עמד בראש בית הכנסת אגודת צעירי פרס ביחד עם אברהם (עזרא) ניסן.