היבט נוסף הוא השפעת הסביבה ההתפתחותית על תפקוד ציר ה-HPA. קיים לא מעט מחקר אשר בדק את השפעת התעללות והזנחה בילדות על התגובתיות של ציר ה-HPA. בקרב מבוגרים עם היסטוריה של התעללות או הזנחה בילדות, ישנה הפחתה בנפח ההיפוקמפוס ואבנורמליות בתפקודו של ציר ה-HPA. הפחתה בנפח ההיפוקמפוס קשורה לאבנורמליות בתפקוד ציר ה-HPA, לתגובתיות יתר של הציר, המתבטאת בשינויים בוויסות המשוב השלילי כך שמשוחררים ריכוזי קורטיזול גבוהים. יש המשערים ששינויים אלו בנפח ההיפוקמפוס הקשורים בתגובתיות ציר ה-HPA, בקרב מבוגרים שחוו התעללות או הזנחה בילדותם, מצביעים על השתנות הדרגתית ברגישות של ציר ה-HPA לאור גורם דחק. בהמשך להשערה זו, שינויים אלו בתפקוד ציר ה-HPA, ייתכן ותורמים לרגישות להתפתחות הפרעות פסיכיאטריות שונות הקשורות לתגובתיות לדחק, כדיכאון. עם זאת, נדרש עוד מחקר על מנת להכריע האם תפקוד ציר ה-HPA אכן משתנה לאורך ההתפתחות עקב הזנחה/התעללות בילדות, והאם שינויים אלו בתפקוד הציר תורמים להתפתחות רגישות להפרעות פסיכיאטריות שונות בבגרות.
מודלים המציעים תגובה אחידה של ציר ה-HPA לגורמי דחק, הפחתה או עלייה ברמות הקורטיזול, אינם לוקחים בחשבון את מורכבות התמונה ויש להתחשב בגורמים נוספים: נקודת הזמן בה גורם הדחק, אופי גורם הדחק, מידת תחושת השליטה של הפרט, התפתחות הפרעה פסיכיאטרית והיסטוריה של התעללות/הזנחה בילדות. יתרה מכך, יש מודלים שמציעים כי אף גורמים אלו הם רק חלק מהתמונה וכי יש להתחשב בגורמים סביבתיים, גנטיים ואפיגנטיים נוספים על תפקוד והתפתחות ציר ה-HPA.
עונת 1950/1951 בפוטבול ליג
עונת 1950/1951 הייתה העונה ה-52 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-19 באוגוסט 1950 והסתיימה ב-5 במאי 1951. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. טוטנהאם הוטספר ושפילד ונסדיי היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
טוטנהאם הוטספר שרק לקראת עונה זו חזרה לליגה הבכירה זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו שפילד ונסדיי ואברטון. במקומן לליגה הבכירה עלו פרסטון נורת' אנד ומנצ'סטר סיטי.
כדורגלנים מצטיינים.
סטן מורטנסן מבלקפול כבש 30 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
הארי ג'ונסטון מבלקפול זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
סמאראנדה בראסקו
סמאראנדה בראסקו (ברומנית: Smaranda Brăescu; 21 במאי 1897 - 2 בפברואר 1948) הייתה טייסת והצנחנית הרומניה הראשונה והחזיקה בשיאי רומניה, אירופה והשיא העולמי לגברים ונשים גם יחד לצניחה מגובה רב.
ביוגרפיה.
בראסקו נולדה בכפר חנצשט השוכן במחוז גאלאץ. ב-1912, כשהייתה תלמידה בבית ספר מקצועי בברלאד, ראתה לראשונה מטוס בטיסתו ומאז התאהבה בנושא האווירי. ב-1918, כשהייתה מורה משלימה בבית הספר בו למדה בעבר, הוטסה לראשונה על ידי טייס רומני במטוס מתוצרת פארמאן.
בשנים 1924 - 1928 בראסקו סיימה לימודים באקדמיה לאמנויות יפות של בוקרשט ובאביב 1928, ב-1928, בכינוס אווירי גדול, הכירה את הטייס הגרמני Heinlecke וכתוצאה מהיכרות זו נסעה בראסקו, אחרי סיום לימודיה, ב-1 ביולי, לגרמניה וכעבור חמישה ימים צנחה מגובה 600 מטר ובכך הייתה לצנחנית הרומניה הראשונה. בראסקו המשיך בדרך הצניחה וב-2 באוקטובר 1931 זכתה באליפות אירופה בצניחה עם קפיצה מגובה 6.000 מטר ועל הישג זה קיבלה ממלך רומניה את מדליית ההצטיינות האווירית בדרגת צלב הזהב.
ב-1932 בראסקו הייתה בעליהם של שני מטוסים, האחד עם כנפיים כפולים מסוג Pevuez והשני מטוס בעל שני מנועים מסוג Milles Hawk, שכונה על ידה בשם "אאורל ולאיקו". ב-19 במאי 1932, באזור סקרמנטו, בארצות הברית, שברה בראסקו את השיא העולמי בצניחה מגובה, כשקפצה מגובה 7,400 מטר (השיא הקודם הוחזק על ידי אמריקאי שצנח מגובה 7,233 מטרים) עם מצנח מתוצרת רומנית. שיא זה נשבר רק כעבור עשרים שנה על ידי הצנחן הרומני טראיאן דמטרסקו-פופה. בשהותה בארמצות הברית קיבלה בראסקו רישיון טייס.
עם המטוס "אאורל ולאיקו", ב-26 באפריל 1936, חצתה בראסקו את הרי הבלקן וב-19 במאי 1936 קבעה את הזמן לחציית הים התיכון, כשטסה מרומא לטריפולי, מרחק של 1,100 קילומטרים, בשש שעות ועשר דקות.
בראסקו הייתה מאמנת צנחנים בצבא רומניה בבטליון הצנחנים מספר 1. במלחמת העולם השנייה פעלה כטייסת באסקדרילה הלבנה ולאחר המלחמה הייתה בין 11 האישים שחתמו על עצומה נגד זיוף בחירות 1946. הקומוניסטים חיפשו אותה, כדי לעצור אותה והיא נדדה בין ידידיה בשמות בדוים וכך גם מתה ונקברה בשם הבדוי מריה פופסקו.
בבוקרשט קרוי רחוב על שמה. ב-1996 הוקם בבקאו בטליון צנחנים הנושא את שמה. מועדון התעופה של אורדיה נושא את שמה.
יובל המבולבל (שחקן)
מיליצה, נסיכת סרביה
מיליצה חרבליאנוביץ', לבית נמאניץ' (בסרבית: Милица Хребељановић; סביבות 1335 - 11 בנובמבר 1405), ידועה במסורת העממית הסרבית כ"צאריצה מיליצה" (הקיסרית מיליצה) או "קְנֶגיניה מיליצה" (הנסיכה מיליצה), הייתה נסיכה סרבית מענף צדדי של שושלת נמאניץ', אשתו של השליט הסרבי לזר חרבליאנוביץ'.
הוכרזה לקדושה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית. חיברה, בין היתר, "תפילה של אם" (Молитва матере) ושיר קינה על מות בעלה ("חתן אלמנותי" - Удовству мојему женик)
ביוגרפיה.
לפי מסורות סרביות, ייתכן כי מזויפות על ידי כרוניקות מאוחרות מיליצה נולדה כבתו של הנסיך ורטקו נמאניץ' (שנודע בשירה האפית הסרבית כ"יוג בוגדאן") שהיה בן נינו של ווּקן נמאניץ' מענף שולי של שושלת נמאניץ'. התחתנה, אולי בסביבות שנת 1553 עם הנסיך לזר חרבליאנוביץ'.
אחרי מות בעלה בקרב קוסובו ב-1389 שלטה מיליצה בסרביה כעוצרת עד שנת 1393 כשבנה, סטפאן לזרביץ' חרבליאנוביץ' הגיע לפרקו והפך לשליט גם בפועל. הזיכרון הקולקטיבי של העם הסרבי שמר את זכרה כמנהיגה חכמה ואמיצה בעת תקופה רגישה. התמודדה עם מות בעלה בשבי העות'מאני ונאלצה להשיא את בתה מילֶבה (או אוליברה דספינה) עם הסולטאן הטורקי באיזיט שהיה אחראי ב-1389 להוצאתו להורג של בעלה
בסביבות שנת 1390 הקימה מיליצה את מנזר ליובוסטיניה על יד טרסטניק, ובסביבות 1393 פרש לחיי נזירות באותו מנזר תחת השם "יבגניה" (Јевгенија) ומאוחר יותר כ"אם המנזר יפרוסינה" (Јефросина).
היא מימנה את תיקון מנורת הכורוס של מנזר דצ'אני.
לצורך מו"ם עם הסולטאן בייזיט, בתור "הנזירה יבגניה" יחד עם הנזירה יבפמיה, (ששמה הקודם היה וסיליסה מסרס) נסעה בשנת 1398-1399 לחצרו של באיזיט בסרס.
ב-1403 הגיעה שוב לעיר סרס כדי לבקש מהסולטאן תמיכה בבנה סטפאן לזרביץ' בעימות עם בני ברנקוביץ'.
מיליצה נקברה במנזרה, ליובוסטיניה. היא הוכרזה קדושה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
נודעה גם כמשוררת.
צאצאיה.
עם הנסיך לזר היו לה 3 בנים ו-5 בנות:
שיריה ותפילותיה.
הנסיכה מיליצה כתב מספר תפילות ושירים דתיים.
על אף עיצובו כשיר כנסייתי, יש בו צביון אישי וגוונים ליריים מעבר למה שמקובל בהמנונים הכנסייתיים.
הגביע הרוסי בכדורגל 2015-2016
יוכבד קאשי
יוכבד קאשי (נולדה ב-1929) הייתה מפקדת יחידת מקפלות המצנחים, והייתה האישה הראשונה (יחד עם מנוחה פידל) שעברה קורס צניחה של צה"ל.
ביוגרפיה.
יוכבד קאשי נולדה במשהד, איראן. הוריה עברו מרוסיה לאיראן לפני שנולדה והשתקעו בעיר משהד.
ב-1932, כשהיא בת 3, המשפחה עלתה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב.
בשנת 1946 הצטרפה יוכבד לארגון ההגנה ושובצה ליחידה של קשרים-רצים.
בשנת 1948 התגייסה יוכבד לצה"ל, שם סיימה בהצלחה קורס צניחה.
קריירה צבאית.
במאי 1948 התגייסה לחיל נשים בצה"ל, ושירתה כמ"כ ומדריכה בבסיס האימונים של חיל הנשים. בשנת 1949 סיימה קורס קצינות ועברה לאזור הדרום. שם שרתה בתפקיד קצינה במפקדת פיקוד הדרום בבאר שבע.
ב-1950 הוצבה בבית הספר לצניחה, אז בבה"ד 8, בבסיס תל נוף. שם פיקדה על יחידת מקפלות המצנחים.
קאשי ביקשה להשתתף בקורס צניחה, אך נדחתה על רקע מגדרי. מפקדת חיל הנשים באותה תקופה, אל"ם שושנה ורנר, טענה שהצנחנות הוא מקצוע גברי ואינו מתאים לנשים וסירבה לתת את אישורה. רופא הצנחנים טען שהשתתפות בצניחות עלולה לגרום נזקים לגוף האישה, נזקים שימנעו ממנה בעתיד את האפשרות להיכנס להריון וללדת. קאשי התעקשה ולבסוף הצליחה, בעזרת דוגמאות של צנחניות מארצות אחרות, לשכנע את יהודה הררי, המקים והמפקד של בית הספר לצניחה. הררי השיג אישור להשתתפותה של קאשי בקורס צניחה, אך האישור הותנה בכך שהיא לא תהיה הצנחנית היחידה. חיילת בעלת כושר מעולה בשם מנוחה פידל, בת מושב חגלה, התנדבה להצטרף לקורס ושתי הנשים עברו אותו בהצלחה, כולל חמש צניחות המקנות זכות ל"אות הצנחן".
שתי הצנחניות השתתפו בצניחת הראווה באצטדיון רמת גן, בטקס הסיום של המכביה השלישית. קאשי המשיכה לבצע צניחות והגיעה ל-12 צניחות, שהקנו לה את כנפי הצניחה. תצלומה של קאשי הופיע בכרזה של יום העצמאות בשנת 1951 והתנוססה גם על שער השבועון במחנה.
קאשי השתחררה מהשירות הצבאי ב-1952 בדרגת סגן משנה.
חיים אישיים.
בשנת 1952 השתחררה יוכבד מן הצבא ונישאה לצייר צבי מילשטיין. מילשטיין קיבל ב-1956 מלגת לימודים בצרפת והזוג עבר לגור שם. יוכבד לימדה אמנות פלסטית באוניברסיטה בפריז.
בשנת 2020 התאלמנה יוכבד וכיום היא מתגוררת בבית אבות בנורמנדי.