נעמי רגן (באנגלית: Naomi Ragen; נולדה ב-10 ביולי 1949) היא סופרת, מחזאית ופעילת זכויות האישה. ישראלית, ילידת ארצות הברית, שכתבה אחד עשר ספרים (נכון ל-2019), כמעט כולם רבי מכר, אשר תורגמו לשפות רבות. יצירותיה מתארות את הווי החברה היהודית הדתית והחרדית מנקודת מבטה של אשה חרדית לשעבר, אך עדיין דתייה. המחזה שלה "מניין נשים" הוצג בשעתו בתיאטרון הבימה במשך שש שנים, וכן בארצות הברית, קנדה וארגנטינה. רגן חויבה פעמיים בתשלום פיצויים, בשל הפרת זכויות יוצרים שביצעה ביצירותיה.
ביוגרפיה.
רגן נולדה ב-1949 בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחת טרלינסקי. אמה הייתה דור שני בארצות הברית, להורים שהיגרו מפולין בין שתי מלחמות העולם. אביה הגיע גם הוא, כילד עם משפחתו, מאוקראינה לארצות הברית, בין שתי מלחמות העולם. לרגן אח אחד, גדול ממנה בשש שנים ואח שני, קטן ממנה בשלוש. אבי המשפחה נפטר ב-1955 כשרגן עוד הייתה ילדה בת שש ומאז חיה המשפחה חיי עוני. רגן למדה בבית ספר יהודי דתי פרטי, בעזרת מלגה שקיבלה האם, בתור אלמנה המגדלת שלושה ילדים לבדה. רגן הייתה זו שעודדה את בני משפחתה לשמור על אורח חיים דתי.
למדה וקיבלה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת העיר ניו יורק (ברוקלין קולג'), כשבמקביל היא לומדת גם הוראה בסמינר חרדי ומתפרנסת מהדפסת עבודות אוניברסיטאיות למרצים ולסטודנטים. בשנתה השנייה באוניברסיטה הכירה את אלכס רגן, סטודנט לתואר שני בכלכלה ובוגר ישיבה וב-1969 השניים נישאו. כעבור שנתיים, ב-1971 הם עלו לישראל ומאז התגוררו בירושלים עד 2021, אז עברו לגור בזכרון-יעקב. ב-1978 קיבלה תואר שני בספרות (בהצטיינות), באוניברסיטה העברית בירושלים.
יש לרגן ארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים, שהצעיר בהם, עקיבא רגן, סופר בזכות עצמו.
כתיבתה.
ספרים.
כתיבתה של רגן עוסקת בתחומים רגישים בחברה הדתית בכלל ובחברה החרדית בפרט. בכתיבתה היא לעיתים מעבירה ביקורת על הנוקשות והשמרנות שבחברה זו, ובפרט על מעמד האישה בה, בלי לפגוע במסגרת הדתית הכללית, אותה היא מעריכה ומכבדת. בספריה של רגן עולים נושאים שחלקם נחשבים טאבו אצל חלקים מרכזיים בחברה זו, כגון: התאהבות, יחסי מין ובגידה. במקביל ספוגים ספריה גם באהבת ארץ ישראל והציונות, נושאים שבאחדים מספריה אף היו מרכזיים.
ספרה הראשון, בת יפתח, נכתב כששהתה המשפחה בעמק הסיליקון בקליפורניה במשך שלוש שנים, במסגרת עבודתו של בעלה. הספר יצא לאור ב-1989 והיה לרב מכר בארצות הברית ובבריטניה. הצלחתו סללה את דרכה של רגן כסופרת ידועה, תחילה שם ובהמשך גם בישראל ובעולם. הספר תורגם לעברית רק ב-1998.
ספריה של רגן עוסקים בהיסטוריה יהודית, בחיים של יהודים אורתודוקסים, בהתמודדות עם הטרור הערבי בישראל, ועוד.
רגן כותבת את ספריה באנגלית, אך כולם תורגמו גם לעברית ורובם גם לשפות נוספות, לרבות צרפתית, איטלקית ועוד. כמעט כל ספריה הפכו לרבי-מכר.
מחזה.
רגן כתבה את המחזה "מניין נשים". עלילת המחזה עוסקת באשה חרדית הבורחת מבעלה הנואף והמתעלל. היא מגלה שהוא השפיע בעורמה על בית הדין הרבני כדי לשלול ממנה את הזכות להיות בקשר עם שנים עשר ילדיה. הסיפור מבוסס על מקרה אמיתי. המחזה הוצג בתיאטרון "הבימה" במשך שש שנים (2001–2007) והוצג בהצלחה גם בארצות הברית, קנדה וארגנטינה.
פעילות נוספת.
בשנת 2007 נמנתה עם קבוצת העותרים לבג"ץ נגד הפעלת קווי מהדרין בתחבורה הציבורית בישראל.
רגן היא בעלת טור קבוע בג'רוזלם פוסט.
תביעות על הפרת זכות יוצרים.
שלוש סופרות חרדיות הגישו נגד רגן תביעות אזרחיות בעילות של גנבה ספרותית או הפרת זכויות יוצרים.
בידך אפקיד רוחי.
במרץ 2007 הגישה הסופרת מיכל טל את התביעה הראשונה נגד רגן בטענה לגנבה ספרותית כביכול מספרה "The Lion And The Cross", שבוצעה לכאורה בספרה של רגן "בידך אפקיד רוחי". בית המשפט המחוזי קבע שעל רגן לשלם פיצויים לטל. אולם, בעקבות פטירתה של טל בשנת 2010, נמחקה התביעה ובינואר 2012 קיבל בית המשפט העליון את בקשתה של רגן למתן פסק דין למרות פטירת התובעת. בפסק דינו דחה בית המשפט העליון את התביעה וקבע כי "אין ולא היה כל יסוד לטענה כלשהי בדבר ביצוע של 'העתקות' ו'הפרות' זכויות יוצרים אשר הועלו בתביעה כנגד רגן", אך עם זאת הבהיר כי נתן את החלטתו מבלי לדון בערעור לגופו והוסיף כי "הטענות שנכללו בכתב התביעה שהגישה מיכל טל נטענו מפיה בתום לב מוחלט ומתוך אמונה אמיתית וכנה של המנוחה באותה עת בצדקתן".
ואל אישך תשוקתך.
בשנת 2007 הגישה הסופרת שרה שפירו תביעה נגד רגן בגין גנבה ספרותית של קטעים מתוך ספר אוטוביוגרפי שהוציאה "Growing With My Children: A Jewish Mother's Diary", שבוצעה בספרה של רגן "ואל אישך תשוקתך". בדצמבר 2011 קיבל בית המשפט המחוזי בירושלים את התביעה ואף פסק שרגן תשלם לשפירו פיצויים והוצאות משפט, אולם רגן ערערה לבית המשפט העליון ובנובמבר 2013 הגיעו רגן ושפירו לפשרה, שקיבלה תוקף של פסק דין, לפיה רגן תשמיט ממהדורות עתידיות של הספר 29 משפטים שלגביהם קבע בית המשפט המחוזי כי הייתה הפרת זכויות יוצרים. מנגד, שפירו תעביר לצדקה את 97 אלף ש"ח שקיבלה כפיצוי מרגן. שפירו העבירה את סכום הכסף לעמותת יד שרה.
עקדת תמר.
במאי 2010 הגישה הסופרת סודי (סינטיה) רוזנגרטן תביעה נגד רגן בגין גנבה ספרותית של סיפור קצר של רוזנגרטן, "שידוך משמים", בטענה שספרה של רגן "עקדת תמר" העתיק ממנו פרק שלם. בנוסף נטען שמכיוון שספרה של רוזנגרטן הוא אוטוביוגרפי, השינויים שהוכנסו בפרק המועתק מעוותים את סיפורה האישי ופוגעים ברגשותיה.
בנובמבר 2014 קיבל בית המשפט המחוזי בירושלים את התביעה בחלקה. נפסק שרגן העתיקה חלקים מהותיים מסיפורה של רוזנגרטן, אולם זו אינה בעלת הזכויות בסיפור, משום שהעבירה אותן לשרה שפירו, עורכת לקט סיפורים שבו התפרסם הסיפור. בית המשפט קבע שרגן תפצה את רוזנגרטן בגין אי-מתן קרדיט, ובגין סילוף היצירה של רוזנגרטן, בסכום של 60,000 ש"ח (וכן שכר טרחת עו"ד והוצאות משפט אחרות).
תביעות נוספות.
במרץ 2016 תבעה את רגן אמם של הילדים בהם התעלל העבריין אליאור חן. בתביעה טענה האם כי בספרה "שטן בירושלים", השתמשה רגן בפרוטוקולים חסויים מהמשפט שהתנהל בעניין. רגן השיבה כי שאבה השראה מהסיפור אולם ספרה הוא בדיוני.
קארין A
שנות השלושים
יואל סירקיש
רבי יואל סירקיש (כונה גם רבי יואל סירקיס, לובלין ה'שכ"א, 1561 – קרקוב, כ' באדר ה'ת', 1640) מחבר פירוש בית חדש (ב"ח) על ארבעה טורים. נחשב לאחד מחשובי האחרונים. מכונה בדרך כלל הב"ח על שם ספרו. חתנו היה הט"ז, מגדולי נושאי הכלים של השולחן ערוך.
תולדותיו.
נולד בלובלין שבפולין לשמואל סירקיש ושרה יפה. היה בן דוד שני של הרב מרדכי יפה, רבה של פראג ובעל ספרי ה'לבוש'. למד תורה אצל אביו ואצל הרבנים ליבוש'ס מלובלין (רבו של בעל השל"ה), הרב צבי הירש שור מבריסק (שהיה תלמיד מובהק של הרמ"א) ור' פייבוש שהיה ר"מ (ראש מתיבתא, ראש ישיבה) ואב"ד (אב בית דין) בקרקוב.
שימש רב בפוזנה (כיום פוזנן בפולין) ובערים נוספות, ביניהן לובמלא, מז'יבוז' ובעלזא. בשנת שע"ה, 1615, נתמנה לאב בית דין וראש מתיבתא בבריסק ובשנת שע"ט, 1619, עבר לתפקיד דומה בקרקוב וסביבותיה, שם כיהן עד יום מותו בכ' אדר שנת ת' (1640). במהלך חייו היה מראשי ועד ארבע ארצות שבפנקסיו ניתן למצוא את עקבות פסיקותיו במיוחד בנושא מס החינוך. הרב סירקיש היה עשיר גדול והאכיל תלמידים רבים על שולחנו. נמנע מלימוד שפות לועזיות וחכמות חיצוניות, למעט מתמטיקה.
בניו ותלמידיו.
לב"ח היו שני בנים רבנים מאשתו ביילא:
חתניו היו:
נשיא מדינת ישראל זלמן שזר היה הדור החמישה-עשר של סירקיש (לא ידוע מאיזה צד)
בין תלמידיו היו:
ספריו.
בית חדש.
ספרו המפורסם ביותר של רבי יואל הוא פירושו על הארבעה טורים הנקרא "בית חדש" או ב"ח, ומודפס לרוב לצד דברי הטור מול פירוש בית יוסף. בפירושו זה עוסק המחבר בהרחבות וביאורים על הטור, ולעיתים קרובות דן בפירושו גם על דברי ה"בית יוסף" על הטור. בעוד הבית יוסף מתמקד בבירור מקורות הטור מהגמרא והראשונים ודן בהכרעה בפסיקת ההלכה, דן הבית חדש יותר בחידושי הלכות והגהות, וביישוב דברי הטור.
הגהות הב"ח.
הגהות על התלמוד הבבלי העוסקות בעיקר בענייני נוסחאות (השוואת תאורים מקבילים במקורות שונים, ציון השמטות מנוסחאות ישנות, הצעת תיקוני נוסח לקטעים מוקשים), אך כוללות לעיתים גם פירושים.
בין הסימונים המקובלים בהגהות:
כמו כן, חיבר הב"ח הגהות על הרא"ש ועל הרי"ף.
ההגהות הועתקו מתוך הש"ס של בית הכנסת בבעלז עליו רשם הב"ח את הגהותיו בתקופת כהונתו כרב העיר. הש"ס היה קיים עד השואה, ותשעה כרכים ממנו שרדו ונמצאים היום בספריה הלאומית. בהזדמנות מסוימת הוא נכרך וקוצצו שולי הדפים ונחסרו קטעים קטנים מכתב היד. במצב זה הוא עמד לפני המעתיקים, והושלם בהשערה, ולכן לפעמים ישנן טעויות מוכחות בלשונו.
להרחבה ראו: י"ש שפיגל, עמודים בתולדות הספר העברי-הגהות ומגיהים, הוצ' אונ' ב"א, ר"ג תשס"ה, עמ' 341–370.
ספרים נוספים.
בנוסף לזה חיבר הב"ח את הספרים הבאים:
דרכו בחינוך ילדים.
הרב סירקיש תמך בהוראת התנ"ך כולו. הוא גם תמך בהוראת דקדוק עברי כולל לוח הפעלים (זמנים, גזרות ובניינים) ובהוראת חשבון. הורה שלא לאפשר הכנסת ילד ללימוד גמרא לפני בחינה על ידי שלושה אנשים האם הלימוד מתאים לו.
עיסוקו בקבלה.