בכנס במדריד על פתרון המדינה האחת, אבונימה התייחס ל"שלום עכשיו" כאל "קבוצה גזענית ציונית ימנית".
בשנת 2012 אבונימה שיבח את הסרט התיעודי "שוד הספרים הגדול", לפיו בשנת 1948 נבזזו בשיטתיות עשרות אלפי ספרים פלסטינים על ידי ההגנה. ישראל הכחישה את התיאורים בסרט.
כאשר גלעד שליט נפל בשבי החמאס, אבונימה כתב כי יש להתייחס אליו כאל שבוי מלחמה, וככזה אינו זכאי לקשר עם משפחתו או לביקורים של נציגי ארגון הצלב האדום.
במאמר באל-ג'זירה תקף את כתב הגרדיאן ג'ושוע טרוויניו שקרא לצה"ל לתקוף את המשט לעזה (2011). הגארדיאן תמך בטרוויניו, אך פיטר אותו זמן קצר לאחר מכן מסיבות אחרות - הוא קיבל כספים מממשלת מלזיה כדי לשפר את תדמיתה, והסתיר זאת מעורכי העיתון.
קשריו עם ברק אובמה.
אבונימה פגש את ברק אובמה בשיקגו מספר פעמים, כולל פגישות אישיות, כאשר אובמה היה חבר ההסנאט של אילינוי. לדבריו, בתקופה זו אובמה נהג להשתתף באירועים של הקהילה הפלסטינית בשיקגו, בהם אירוע התרמה למען הפלסטינים בשנת 1998 שבו אדוארד סעיד היה הנואם המרכזי, ואירוע התרמה למען תושבי מחנה הפליטים דהיישה בשנת 1999.
גם במאמר משנת 2007 כתב אבונימה: "אובמה שכנע אותי שהוא היה מאוד מודע לסוגיות הקריטיות של תמיכת ארצות בישראל וחוסר הרגישות כלפי הערבים ... הוא היה תומך נלהב בלחץ אמריקאי על ישראל."
לדברי אבונימה, אובמה ניתק לאחר מכן את יחסיו עם ערביי ארצות הברית לקראת בחירתו לסנאט. "אובמה אמר שהוא אוהד את הפלסטינים," כתב אבונימה, "אבל אני לא מאמין לו. אני מאמין שיש לו מניעים פוליטיים והוא לא מזדהה עם הפלסטינים, לנוכח עמדותיו ופעולותיו האחרונות. הוא הביע אהדה לפלסטינים רק בשביל להיבחר."
אבונימה הביע ביקורת חריפה על מדיניותו של אובמה במזרח התיכון, וכתב: "אובמה התבצר במדיניות של קודמו, ג'ורג' ו. בוש, ולא תרם אפילו תירוץ קלוש לקידום תהליך השלום הישראלי-פלסטיני."
פרסומים.
בשנת 2007 פרסם אבונימה ספר בשם "מדינה אחת: הצעה נועזת ליציאה מהמבוי הסתום הישראלי-פלסטיני" ("One Country: A Bold Proposal to End the Israeli-Palestinian Impasse"). בספר הוא מנמק מדוע הוא דוגל בפתרון המדינה האחת.
כמו כן פרסם מאמרים רבים בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בין השאר בעיתונים הניו יורק טיימס, שיקגו טריביון, לוס אנג'לס טיימס, הגרדיאן ואל-ג'זירה. התראיין בתוכניות טלוויזיה רבות ברשתות CNN, MSNBC, PBS ורשתות נוספות, וכן הופיע במספר סרטים תיעודיים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ציפור שניה
אליפות העולם בשחמט 2016
אליפות העולם בשחמט 2016 הייתה דו-קרב לקביעת אלוף העולם בשחמט שנערך בניו יורק, שבארצות הברית, בין התאריכים 11 בנובמבר ל-30 בנובמבר 2016, בין רבי-האמנים מגנוס קרלסן מנורווגיה האלוף המכהן לבין הטוען לכתר סרגיי קריאקין מרוסיה.
בתחרות 12 המשחקים בקצב רגיל הסתיימו בתיקו 6:6 (לאחר ניצחון בודד לכל צד ועשרה משחקים שהסתיימו בתיקו). לפיכך התקיימו לאחר מכן ארבעה משחקים בקצב מהיר, בהם ניצח קרלסן בתוצאה 3:1 וזכה באליפות. הטורניר נוהל על ידי פיד"ה. קרן הפרסים עמדה על מיליון אירו - קרלסן זכה ב-550,000 אירו וקריאקין ב-450,000 אירו.
הסיום הדרמטי של המשחק המהיר הרביעי שהכריע את הדו-קרב: קרלסן, בלבן, עם דקה וארבעים שניות על שעונו לסיום המשחק, מחשב הקרבת מלכה לצורך כפיית מט. קרלסן ראה שלאחר הקרבת המלכה מ:ח6 גורר מט על ידי צח8, ואילו ז:ח6 גורר מט על ידי צו7.
תוצאות המשחקים.
בקצב רגיל.
במשחקים אלו לכל שחקן היו 40 דקות + 30 שניות למהלך. לאחר המהלך ה-40 כל שחקן קיבל 30 דקות נוספות.
בקצב מהיר.
במשחקים אלו לכל שחקן היו 25 דקות + 10 שניות לכל מהלך.
מהלך המשחקים.
משחק ראשון, קרלסן – קריאקין, ½–½.
קרלסן פתח את המשחק הראשון בהפתעה - פתיחת טרומפובסקי. המסע 2.רז5 איננו מבטיח יתרון, אבל קרלסן רצה במשחק נטול הכנה תאורטית, ככל שניתן ברמה גבוהה זו, והראיה לכך שהדבר עלה בידו היא זמן החשיבה שקריאקין השקיע החל מהמסע השישי. שני השחמטאים השקיעו חשיבה רבה, אך לאחר המסע ה-27 המשחק היה שקול, ולאור ההגנה החזקה של קריאקין הוסכם לתיקו במסע ה-42.
הנס איזידור וייזר
הנס איזידור וייזר (בגרמנית: Hans Isidor Weiser; 1908–1990) היה מפורצי הדרך במדינת ישראל ברפואת השיקום, ייסד וניהל את המרכז לשיקום של צה"ל ליד יפו, ניהל את המכון לרפואה פיזיקלית וראומטולוגית בבית החולים הדסה (תל אביב) ובהמשך בבית החולים איכילוב.
קורות חיים.
וייזר נולד ב-1908 בגרמניה. התקבל ללימודי רפואה בליפציג ובשנת 1933 סיימם. במקביל סיים את האקדמיה לספורט ועבד במחלקה לפיזיולוגיה, באוניברסיטה.
ב-1933 עלה לארץ ישראל.
משנת 1935 ניהל את המכון לרפואת ספורט מבית שטראוס והיה רופא הגימנסיה העברית "הרצליה" .
במלחמת העצמאות ייסד וניהל את המרכז לשיקום של צה"ל ליד יפו. המרכז היה ראשוני, חדשני ופורץ דרך באותם ימים.
בשנת 1952 התמנה למנהלו של המכון לרפואה פיזיקלית וראומטולוגית בבית החולים הדסה.. ב- 1961 עם פתיחתו של בית החולים איכילוב, הקים מכון מודרני לרפואה פיזיקלית ושיקום, אשר עמד לרשות שלושת בתי החולים העירוניים - ממשלתיים, (איכילוב, הדסה, בית היולדות הקריה). המכון טיפל בחולים הסובלים ממחלות חריפות וממושכות במערכת שריר-שלד, מחלות דלקתיות וניווניות ומחלות ראומטיות אחרות הגורמות סבל והגבלה בפעולות היום-יומיות. כמו כן טיפל בחולים הסובלים מהפרעות נירו-מוסקולריות שונות והפרעות חבלתיות שונות..
בשנות ה-50 היה ממייסדיה של החברה הישראלית לשיקום וראומטולוגיה.
ב-1978 פרש לגמלאות.
וייזר היה חבר באיגוד השיקום האמריקני, באיגוד השיקום הבינלאומי, וחבר כבוד באיגוד השיקום והרמטולוגיה הישראלי.
פרסם עשרות עבודות מחקר, (בשנים 1969-1972 פרסם 18 עבודות מחקר).
מתלמידיו: פרופ' מיכאל ירון, ד"ר ש. וייס.
נפטר ב-1990. השאיר אישה, ליזל וייזר (1915–2014) וארבעה ילדים.
סשה ברון כהן הוא נכדו..
רן ברץ
רן ברץ (נולד ב-1973) הוא פובליציסט ומרצה לפילוסופיה. לשעבר מוביל תחום ההסברה בפועל בלשכת ראש הממשלה בנימין נתניהו. מייסדו של אתר האינטרנט "מידה".
ביוגרפיה.
ברץ נולד בפתח תקווה. כשהיה בן שבע, עברה המשפחה להתגורר ברעננה. שירת ביחידת מודיעין מוטסת של חיל האוויר. בעל תואר ראשון בפילוסופיה ופסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני ושלישי בפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את התואר השני קיבל בשנת 2002 על עבודה שכותרתה "הפילוסופיה של ההיסטוריה בהגותו המאוחרת של הוסרל". את תואר הדוקטור קיבל בשנת 2008, על עבודה בהנחיית שמואל שקולניקוב שכותרתה "דרך האמת ודרך ההיראות: פילוסופיית הטבע של פרמנידס".
ב-2008 ייעץ לכתיבת דו"ח "מדד הציונות" של תנועת אם תרצו. על פי הדוח קיים פער משמעותי בין עמדות הציבור בישראל בנושאי לאומיות וציונות לבין השיח האינטלקטואלי המקודם במחלקות מדעי המדינה באוניברסיטאות בישראל.
ב-2012 הקים את אתר האינטרנט "מידה" והוא מנכ"ל עמותת "אל הפרט" המפעילה אותו.
בנובמבר 2015 ביקש ראש הממשלה בנימין נתניהו למנות את ברץ לתפקיד ראש מערך ההסברה הלאומי. המינוי נתקל בקשיים. תחילה התפרסמו בעיתונות פוסטים פוגעניים של ברץ בפייסבוק נגד אישים שונים ובהם ברק אובמה, ג'ון קרי וראובן ריבלין. בעקבות הסערה התנצל ברץ על דבריו. לאחר מכן נפסל המינוי על ידי נציבות שירות המדינה בשל אי עמידה בקריטריונים. ביולי 2016 הצטרף ברץ ללשכת ראש הממשלה כמוביל תחום ההסברה בפועל, ובינואר 2017 הודיע על החלטתו לפרוש מתפקיד זה.
בעל טור קבוע במוסף "היומן" של העיתון מקור ראשון.
ברץ משמש איש סגל במרכז שלם ובמכללה למדינאות. בעבר היה מתרגל ומרצה מן החוץ באוניברסיטה העברית.
חיים אישיים.
ברץ גר בכפר אדומים, הוא נשוי ואב לארבעה.
קישורים חיצוניים.
מאמריו:
בלתזר לינסינגר
בלתזר לינסינגר (בגרמנית: Balthasar Linsinger; 1902 – 19 באוקטובר 1986, טאמסווג ) היה כומר וצייר אוסטרי, חסיד אומות העולם.
לינסינגר נולד בסנקט וייט אים פונגאו . הוא הוסמך לכמורה בשנת 1925. בשנת 1943 היה כומר בגרוסארל והציע למשפחה יהודית מזלצבורג לבוא אליו לגרוסארל בעת סכנה. בשנת 1944 כאשר הגירוש היה צפוי, הגיעה משפחת באומר היהודית לביתו - בני זוג ושלושה ילדים בגילים שלוש, תשע ו-12. לינסינגר הציג את המשפחה כמשפחה שאיבדה את ביתה בווינה בגלל הפצצה. המשפחה ולינסינגר לא הוסגרו, ושרדו את תקופת הנאציזם.
בשנת 1954 החל לינסינגר לכהן בתור כומר בסנקט מיכאל אים לונגאו .
ב-13 באפריל 2011 הוכר לינסינגר כחסיד אומות העולם. זאת ביוזמת העיתונאית הווינאית אנג'ליקה באומר, אחת מבין שלושה הילדים של האמן היהודי אדוארד באומר, אותו ואת משפחתו הציל לינסינגר.
א. ל. גלמן
א. ל. גלמאן
הטבח בקולפקס
הטבח בקולפקס (באנגלית: Colfax Massacre) היה אירוע טבח המוני, שהתרחש ביום ראשון של פסחא, 13 באפריל 1873, בקולפקס שבלואיזיאנה, ואשר בו נהרגו לפחות 62 אזרחים שחורים ושלושה אזרחים לבנים. הטבח התרחש על רקע גזענות ומתיחות פוליטית בלואיזיאנה, לאחר שהבחירות במדינה בשנת 1872 לא הובילו לתוצאות ברורות ומוסכמות. כוח צבאי למחצה של כ-140 גברים לבנים מהאזור, ביניהם חיילים לשעבר בצבא הקונפדרציה וחברים בקו קלוקס קלאן, פשט וצר על מבנה בית המשפט בעיירה קולפקס, שבו התבצרו מאות אזרחים שחורים. התוקפים ירו לעבר המתבצרים והציתו את גג המבנה. הם רדפו אחרי הנמלטים וטבחו בהם. כמה עשרות מהמתבצרים נכנעו, נשבו, ולאחר מכן הוצאו להורג ללא משפט. ההיסטוריון אריק פונר כתב שהטבח היה "מקרה הקטל הגזעני העקוב ביותר מדם במהלך תקופת השיקום".