האחות ז'אן דאגה במיוחד לברונו הצעיר השתדלה שיגדל ככל ילד רגיל. לכשבגר מעט, היא העבירה אותו לבית יתומים קרוב. יום אחד הגיעו חיילי הורמאכט למנזר. האחות ז'אן פעלה במהירות והחביאה את שלושת בני משפחת וויטלס בקומה השלישית של המנזר בחדר שעל דלתו קבעה שלט "זהירות: מחלת השנית" (Scarlet fever). כאשר הגרמנים נכנסו לסקור את המנזר והגיעו לחדר שבו הוסתרו היהודים, האחות ז'אן הסבירה לחיילים הגרמנים שבחדר מצויים חולים במחלה מידבקת. החיילים האמינו לאחות ולא נכנסו לחדר, וכך ניצלה משפחת וויטלס. התנאים בצרפת החופשית ובתונון-לה-בן הלכו והחמירו עם התקדמות המלחמה. המחתרת הצרפתית מאקי (מצרפתית Maquis) פעלה יותר באזור עם התקרבות הצבא הגרמני. המנזר הוחרם והנזירות נדרשו לעזבו. הנזירות לקחו עמם את הפליטים היהודיים לכל מקום שאליו נאלצו לעבור, למרות שהכל אבד להן ולמרות הסכנה הכרוכה בדבר.
ידוע כי האחות ז'אן הסתירה יהודי נוסף לזמן קצר בבזיליקת הלב הקדוש, ללא קבלת תגמול כספי על כך.
לאחר השואה.
כשהאחות ז'אן ציינה את יום הולדתה ה-79 ברונו הגיע לבקרה.
הכרה מיד ושם.
ז'אן ברשמן הוכרה כחסידת אומות עולם על ידי יד ושם בשישה באוקטובר, 1991. בשמונה בדצמבר, 1991, השגריר הישראלי בשווייץ, רפאל גביר, העניק את אות יד ושם "חסידי אומות העולם" לאחות ז'אן ברשמן בטקס בבית האבות של Sainte-jeanne-antide בגיביסז (בלעזית Givisiez) שבשוויץ. לאחר קבלת האות דיברה האחות ז'אן ואמרה: "תודה רבה לכם על הכבוד שחלקתם עמי, אבל באמת עשיתי מאוד מעט...". היא אמרה שפעולותיה הונחו בידי אהבת אלוהים ואהבת האנשים שסביבה: "אין זה יכול להיאמר שהייתי אמיצה; היה זה חסד האל ששם אותי שם". האחות ז'אן ברשמן נפטרה שנתיים לאחר קבלת האות.
אליזבט סטרול
אליזבט ניקופוי סטרול (באנגלית: Elisabeta Nicopoi Strul; 1920 - 6 בנובמבר 2013), מהעיר יאשי שברומניה, החביאה בביתה כ-20 יהודים בתקופת השואה.
קורות חיים.
אליזבט ניקופוי סטרול נולדה בעיר יאסי שברומניה בשנת 1920. היא התגוררה בשכונת טרגושורול ניקולינה (בלועזית: Trigo Surul Nicolina), שרובם המוחלט של תושביה היו נוצרים. היא עבדה במפעל טקסטיל מקומי.
פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים.
ב-29 ביוני 1941- היום בו התרחש הפוגרום ביהודי העיר יאסי, הצילה אליזבט יהודים רבים. משנודע לה על הפוגרום ועל מעשי הרצח והביזה המתוכננים כנגד יהודי העיר, רצה אליזבט לכיוון ביתו של שותפה לעבודה, מר מרקוס סטרול (בלועזית: Marcos Strul), על מנת להתריע בפניו ובפני בני משפחתו מפני הסכנה האורבת להם. אליזבט הציעה לבני המשפחה להתחבא במחסן ביתה יחד עם כעשרים יהודים נוספים להם היא דאגה למקלט ולמזון במשך שבועיים. אליזבט לא הסתפקה בכך והיא עברה בין בתי היהודים בשכונה והזהירה גם אותם מפני הסכנה לחייהם. גם ברחוב הסמוך, היא הזהירה כל יהודי שפגשה מפני הסכנה האורבת.
מאוחר יותר לאורך המלחמה, בעת שיהודים רבים נשלחו למחנות העבודה (ובהם חלק מהיהודים שהחביאה), אליזבט דאגה להבריח חבילות של מזון ובגדים לתוך המחנות. היא נתפסה, הוכתה קשות ונעצרה למשך מספר ימים. כל אלו לא מנעו ממנה להמשיך במלאכתה מתוך אמונה בצדקת דרכה והמשיכה לספק חבילות סיוע ליהודי המחנות.
זאת ועוד - בתקופה שממשלת רומניה הכריחה את יהודי העיר יאסי לענוד טלאי צהוב, התהלכה אליזבט עם מגן דוד על החזה והכריזה בגאון כי בשבילה זה כבוד ולא עלבון.
לאחר המלחמה.
בשנת 1949, התחתנה עם מרקוס סטרול- אחד היהודים שהצילה, היא התגיירה והם עלו לארץ בשנת 1963. היא התגוררה בחיפה, בקריית ביאליק ובתל אביב, עד לפטירתה בשנת 2013.
הכרה והנצחה.
ב-19.3.1987 אליזבט הוכרה כחסידת אומות עולם וננטע לכבודה עץ ביד ושם. ב-19.5.2008 נחנך גן חסידי אומות העולם תושבי חיפה. אליזבט הונצחה בגן זה והוצבה במקום אנדרטה לזכרה ולזכר תרומתה להצלת יהודים.
יירקה טאוסיג
יירקה (ג'ורג') טאוסיג (Jirka Tausig; 1919 - 24 ביולי 2010) היה שוער כדורגל והוקי קרח יהודי מחונן. שיחק בתקופת השואה בתור שוער בגטו טרזינשטאט בליגה טרזין בקבוצת 'מחסן הבגדים המשומשים'.
קורות חיים.
טאוסיג נולד ב-1919 בפראג, ובלט לראשונה בתור שוער כשהיה בן 6. ב-1938 ספג טאוסיג מהלומות ראשונות מהנאצים, כאשר מקומיים בעיר ואנסדורף שבצ'כוסלובקיה זרקו עליו אבנים במהלך משחק כדורגל. הוא היה שחקן בולט בקבוצת הנוער של צ'כוסלובקיה, אך לאחר הכיבוש הנאצי נאסר עליו להשתתף בליגה. כדי לשחק הוא נדד לכפר קטן, שעה מדרום לפראג, שם היה שוער גם בכדורגל וגם בהוקי קרח.
בתקופת השואה.
נשלח ב-1943 לגטו טרזין. בזכות כישרונו והתפקידים בהם שיחק לפני ההגעה לגטו, זמן קצר לאחר הגעתו קבוצות כדורגל רבות בגטו נאבקו עליו. לבסוף החליט להצטרף לקבוצת מחסן הבגדים המשומשים. בזכות חברותו בקבוצה הוא קיבל מיטה ועבודה וכך הוא שרד את שהותו בגטו. טאוסיג נשלח לאושוויץ-בירקנאו ב-1944. כשנודע לגרמנים שהוא שוער כדורגל מוכשר, הם העבירו אותו למחנה שבו אסירים שיחקו בפיקוח ה-אס אס. הוא היה מוכר ולכן כשהיו זקוקים לשוער טוב לא התקשו למצוא אותו במחנה.
כשאנשים הגיעו בטרנספורטים מהונגריה הקימו 2–3 קבוצות. המשחקים נמשכו רק שבוע אחד לפני שהוא נשלח למחנה הריכוז זקסנהאוזן מחוץ לברלין. לאחר מכן הועבר טאוסיג למחנה הריכוז קאופרינג בבוואריה. בשלב זה כבר לא היה רשאי לשחק כשוער, אבל לאחר שנתפס בהברחת לחם, ניתנה לו הזדמנות נוספת להפגין את יכולותיו האתלטיות. טאוסינג קיבל עונש לרוץ הלוך ושוב במעלה ובמורד גבעה סלעית על שש. טאוסינג שהיה בכושר מצוין צלח את המשימה בצורה שסיפקה את הגרמניים. טאוסינג הוכיח לא רק את הסיבולת האתלטית שלו אלא גם את כוח רצונו שאפשר לו להמשיך חרף הברכיים וכפות היידים המדממות שלו.
לאחר השואה.
טאוסיג שוחרר על ידי האמריקנים וחזר לסלובקיה, שם שינה את שמו, מאחר ששמו המקורי היה על שמה של עיירה גרמנית, כדי שלא יהיה לו שום קשר לנאצים. לאחר מכן בשם Tesar (נגר) חזר להיות שוער ראשי של ליגת קבוצת הכדורגל הסלובקית וגם לאחד משוערי ההוקי הטובים ביותר. ב-1947 פגש את אשתו לעתיד האבלובה אליס בזמן אימון בהוקי קרח. בשנת 1948, בדיוק כשהגיע לשיא הקריירה הספורטיבית שלו והיה מועמד לקבוצת ההוקי האולימפית, השתלטו הקומוניסטים על המדינה. טאוסינג ואשתו ערקו לפריז והתגוררו שם במשך שמונה חודשים עד שקיבלו ויזה לארצות הברית. המעבר לאמריקה סימל את סיומה של הקריירה האתלטית שלו. הוא שינה את שמו הפרטי לג'ורג' והקים חנות ומשפחה. נולדו לו שלושה ילדים ותשעה נכדים. ב-24 ביולי 2010 נפטר יירקה טאוסיג בלוס אנג'לס.
הנצחה.
באתר של בית טרזין ספד לטאוסיג ניצול השואה, ומי ששיחק עימו בליגת טרזין, פטר ארבן, שכתב: "הלך מאיתנו אחד האחרונים ולבטח הכי טוב מכדורגלני ליגה טרזין. אני נפרד בזה מחבר נאמן אשר תמיד זכר את הגטו".
הוגו ארמן
הוגו ארמן (בגרמנית: Hugo Armann; 11 באוגוסט 1917- 9 במאי 1989) היה מורה וחסיד אומות העולם מגרמניה, שהציל יהודים בעת שירותו כמפקד על יחידה בצבא הנאצי שהוקצתה להסדיר חזרת החיילים לחופשה בבית מהחזית המזרחית ומוקמה בעיר ברנוביץ'.
לפני המלחמה.
ארמן נולד בשנת 1917 בעיירה ראונשטיין במחוז תורינגיה בגרמניה, למשפחה פרוטסטנטית. הוא למד בבית ספר יסודי ולאחריו למד חקלאות בבית ספר מקצועי. ארמן סיים את לימודיו כחקלאי מוסמך, בהצטיינות. משם נסע לבראונשוויג להמשך לימודים ולתקופת הכשרה והתנסות בהוראה מקצועית. בשנת 1940 נקטעו לימודיו והתנסותו, עם גיוסו לצבא.
בין השנים 1934–1935 היה חבר בנוער ההיטלראי, אך לא הצטרף כחבר המפלגה הנאצית (NSDAP).
במלחמה.
בשנת 1940 הוצב הוגו ארמן, לשרת במשרד המנהלי לשבויי מלחמה בצרפת. ב-1941 הועבר לשרת בוורשה ומשם בעיקר למינסק. במהלך התקופה שהה מספר חודשים באשפוז בבית חולים. בפברואר שנת 1942 ארמן הוצב בעיר ברנוביץ, כקצין משנה (Hauptfeldwebel) ומפקד יחידה שתפקידה היה להסדיר את חזרת החיילים לחופשת מולדת בחזרתם מהחזית המזרחית. בעיר ברנוביץ' היה גטו, ולצידו הוקם מחנה עבודה בו הועסקו רוב הצעירים והצעירות היהודים מהגטו בעבודות שונות.
מתוקף תפקידו כמפקד היחידה להחזרת חיילים גרמנים מהחזית המזרחית לחופשת מולדת, הייתה לארמן שליטה בלעדית על שיבוץ מקומות הישיבה ברכבות לגרמניה. בנוסף הייתה לו גישה כמעט לכל מתקן צבאי או משטרתי באזור, כולל בתי המלאכה שהעסיקו עובדי כפייה יהודיים, שהופעלו על ידי הס"ד. הוא השתמש בסמכויותיו אלו כדי להעסיק במשרדו ובביתו עובדים יהודים. בנוסף, ארמן איפשר ליהודים לבוא במגע עם תושבי המקום הפולנים והביילרוסים ולסחור עמם במזון בתמורה לבגדים שהיהודים הספיקו לקחת איתם לפני שנלקחו לגטו.
כשנודעו לארמן תאריכי האקציות שנועדו לשלוח את יהודי העיר להשמדה, הוא העביר את הידיעה למכריו היהודים והציע להם שלא לחזור לגטו בסיום יום העבודה, אלא להישאר במחנה העבודה. ארמן הסתיר בביתו שישה יהודים בשתי האקציות. לאחר האקציה השנייה ומאחר שנשארו כ־3000 יהודים בלבד בגטו והיה ברור לכולם שהגטו עומד להיות מחוסל בקרוב, עזר ארמן לקשר בין יהודים מהגטו לפרטיזנים הפולנים, והאיץ ביהודים לברוח מהמחנה. הוא סיפק ליהודים עשרה רובים ותחמושת, וקישר אותם לאדוארד חצ'ה, (Edward Chacza) חסיד אומות העולם פולני, שהבריח אותם אל הפרטיזנים הפולנים. לפי הערכות ארמן הציל באופן ישיר ועקיף 35–40 יהודים שעבדו תחתיו.
עד אמצע שנת 1944 ארמן שירת בברנוביץ', ולאחר מכן הופנה לחזית המערבית ללחום בצרפת, ושם נפצע.
לאחר המלחמה.