נולדה וגדלה בקיבוץ כפר עזה. בצה"ל שירתה כמורה חיילת וכקצינת חינוך. בעלת תואר ראשון מהמחלקה ללשון העברית וללשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן, אותו סיימה בהצטיינות והמשיכה במסלול ישיר לדוקטורט. בשנת תשנ"ה הגישה עבודת דוקטורט בנושא "תיאורי המשפט המוסגרים בעברית החדשה" במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1996 זכתה במלגת ליידי דייוויס לפוסט-דוקטורט בחוג לקומוניקציה באוניברסיטה העברית.
משנת 1987 לבנת מרצה במחלקה ללשון העברית ולשונות שמיות באוניברסיטת בר-אילן, ובשנים 2012–2018 עמדה בראש המחלקה.
תחומי המחקר העיקריים של לבנת הם תחביר, רטוריקה, סמנטיקה, פרגמטיקה וחקר השיח של העברית המודרנית הדבורה והכתובה. ספריה ומאמריה עוסקים בניתוח רטורי של השיח המדעי, ברטוריקה של נאומים פוליטיים, בניתוח שיח עימותי באמצעי התקשורת, בחקר האירוניה הלשונית, בתהליכי גרמטיזציה ובסמני שיח, וכן בקשרים בין לשון ומשפט.
בין השנים 2014-2004 שימשה כעורכת כתב העת "בלשנות עברית", תפקיד אליו חזרה בשנת 2019. בשנים 2019-2016 כיהנה כנשיאת האגודה הישראלית לבלשנות יישומית (איל"ש) ובשנים 2019-2017 כיהנה כסגנית הנשיא של האגודה הבינלאומית לחקר הדיאלוג (IADA). בשנים 2018-2012 כיהנה כיושבת ראש ועדת המקצוע ללשון העברית במשרד החינוך.
לבנת מתגוררת בגני תקווה, נשואה ולה שלושה בנים.
בנימין וינדזברג
בנימין וינדזברג (1901 – 1985) היה הרופא האחראי על מערך הרפואה בכפר עציון במלחמת הקוממיות, לאחר חזרתו מהשבי הירדני שירת כרופא בכיר בצה"ל בדרגת סא"ל.
קורות חיים.
וינדזברג נולד בלודז', פולין למשה וינדזברג ולפרידה לבית מרקוביץ. ב-1917 סיים את לימודי התיכון במוסקבה. ב-1918 החל את לימודי הרפואה בזגרב, בשנת 1920 המשיך את לימודיו ביינה. סיים את לימודי הרפואה ב-1927 בציריך.
בין השנים 1929–1943 עבד בפולין כרופא והגיע לדרגת מנהל מחלקה. שירת בצבא האדום ובצבא פולין במלחמת העולם השנייה על גבורתו במלחמה קיבל את צלב הגבורה של צבא פולין.
בפברואר 1948 עלה וינדזברג לארץ ישראל, מלווה ברעייתו הלה חיה לבית יסלסון.
מלחמת השחרור.
במרץ 1948 הוצב וינדזברג בכפר עציון בתור מנהל השירות הרפואי. הוא ארגן את המערך הרפואי ואת בית החולים כך שניתן יהיה לערוך ניתוחי שדה במקום.
במהלך הקרבות טיפל בכ־300 פצועים, תחת אש כבדה.
החובשת רבקה נדיבי העידה: "היה לנו ולפצועים מזל גדול מאד שהוא היה איתנו. ידע לנתח ולתפקד בתנאים קשים מאד והציל הרבה פצועים".
ב-12 במאי החליט להעביר את הפצועים וצוות המרפאה מכפר עציון למשואות יצחק. המעבר נעשה בחסות החשיכה בדרך לא סלולה ומפותלת. החלטה זו הצילה את חיי כ-35 הפצועים ועוד כ-15 אנשי הצוות הרפואי, משום שלמחרת נכבש כפר עציון בידי הלגיון הערבי וכל הלוחמים שנותרו בחיים בתום הקרב נרצחו בידי חיילי הלגיון הערבי. לפי עדויות שרידי כפר עציון ושל ד"ר קורנבליט: "ד"ר וינדזברג, ד"ר קורינבליט, שלושה מאנשי משואות יצחק ויחזקאל א. מכפר-עציון היו האחרונים בין ההולכים. הם סחבו אלונקה עליה היה שכוב פצוע קשה שנאנח מדי פעם בפעם. ההליכה הייתה קשה".
ב־13 במאי 1948 נפל בשבי הלגיון הערבי ושימש כרופא במחנה השבויים בירדן. במרץ 1949 שוחרר מהשבי.
רופא בצה"ל.
וינדזברג שירת בצה"ל כרופא צבאי בדרגת סגן-אלוף עד דצמבר 1958. וינדזברג היה בין הרופאים ניצולי השואה אשר ניסיונם הצבאי קידמם לתפקידי פיקוד בחיל-הרפואה.
מ־1958 עד 1967 היה אזרח עובד צה"ל וחבר בוועדות רפואיות בלשכת גיוס.
באוקטובר 1950 נהרג בנו היחיד, אריה (ליאוניד), בתאונת דרכים. וינדזברג ורעייתו היו שותפים מלאים לגידול הנכדים יוסי ומשה.
ב־1985 נפטר וינדזברג. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד רעייתו שנפטרה כ־3 חודשים לפניו.
חזי פניאן
חזי פניאן (נולד ב-4 בפברואר 1963) הוא זמר ישראלי פרסי שזכה להצלחה רבה בישראל בקרב האוכלוסייה הכללית והאיראנית בפרט.
ביוגרפיה.
פניאן נולד בבית שאן לאב שעלה ארצה ממחוז בורוג'רד ולאם שעלתה ממחוז יזד.
קריירה.
פניאן החל להופיע כנער ושר ביוונית, טורקית ועברית. את אלבומו הראשון הוציא בשנת 1986. האלבום כלל שירים בעברית למעט שיר אחד שהיווה חידוש ללהיט פרסי מוכר. אלבומו השני כלל ברובו שירים בעברית, ומן האלבום הבא החל להקליט שירים רבים יותר בפרסית, אך הקליט עדיין גם שירים בעברית. את אלבומו האחרון הוציא בשנת 2008. לאחר מכן הוציא פניאן שירים כסינגלים. בשנת 2015 שיתף פעולה עם הזמר ציון גולן והקליט איתו במשותף את השירים "גלבי" ו"איילת חן".
דניאל לובצקי
דניאל לובצקי (באנגלית: Daniel Lubetzky, יליד 1968) הוא יזם, סופר ואקטיביסט, מקסיקני-אמריקאי ממוצא יהודי. מייסד ומנכ"ל של חברת החטיפים Kind LLC המעסיקה כ-500 עובדים.
קורות חיים.
דניאל נולד בשנת 1968 כבן של ניצול שואה יהודי מקסיקני. הוא גדל במקסיקו סיטי, שם התחנך בעברית, ספרדית, אנגלית ויידיש. כנער, הוא עבר עם משפחתו לארצות הברית שם קיבל תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים, מאוניברסיטת טריניטי שבסן אנטוניו, טקסס. בנוסף, למד לובצקי בישראל ובצרפת וב-1993 קיבל תואר J.D מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 2002 הוא ייסד את תנועת קול אחד לה משרדים ברמאללה, תל אביב, לונדון וניו יורק.
לובצקי תומך במפלגה הדמוקרטית בארצות הברית. בשנת 2012 תרם ל-"Obama for America", ל-"Obama Victory Fund" ולוועדה הדמוקרטית הלאומית (DNC). בשנת 2015 ברק אובמה ושרת המסחר האמריקאית פני פריצקר הגדירו את לובצקי "שגריר נשיאותי ליזמות עולמית".
בשנת 2015 לובצקי היה המשקיע העיקרי של תנועת V15 והוא פעל פוליטית, חברתית וכלכלית, כדי למנוע את בחירתו של בנימין נתניהו לראשות ממשלת ישראל בבחירות לכנסת ה-20.
בן דודו הוא צלם הקולנוע זוכה פרס אוסקר, עמנואל לובצקי. השווי הנקי שלו הוא $1.2 מיליארד.
מייקל באלזארי
איש למאנשה
מקסימוס המוודה
הסיכאזם
הסִיכאזם (יוונית: Ἡσυχασμός, "[הדוגלים ב-] שקט, שלווה") היא השקפה ותרגולת רוחנית בנצרות האורתודוקסית, המקוימת בעיקר בידי נזירים. ההסיכיסטים שואפים להשיג מצב של דבקות מושלמת באל, בגוף ובנפש, באמצעות פרישות, הרהור ותפילה מדיטטיבית, הנעזרת גם במחוות גופניות. מקיימי המסורת הרבו לדווח על חויה של אור חזק המקיף את המתרגל, שלפי האמונה הוא האור שקרן מישו בעת ההשתנות בהר תבור.
היסטוריה.
המונחים "הסיכיסטים" ו"הסיכאזם" מופיעים בכתבי נזירים כבר מן המאה הרביעית, בתקופת "אבות המדבר" (דוגמת אנטוניוס הגדול), אך במשמעות גנרית של התבודדות ופרישה מן העולם לטובת חיי שלווה. במאה החמישית החל המושג לקבל משמעות ברורה ונבדלת, בעבודתם של הנזירים אוואגריוס איש פונטוס ומקריוס המצרי . כפי שכתבה אניטה סטרזובה, אוואגריוס דרש להתמקד בהרהור אודות מפעלות האל ובתפילה חווייתית, ללא איקונות או דימויים נפשיים כלשהם. מקריוס עלה עליו בכך שתבע לתת ל'לב' ולתחושות עדיפות על ה'מח' וההבנה השכלית, שממילא לא הייתה אפשרית, לשיטתו, בנושא עלום כמו טבע האל. האדם כולו, בגוף ובנפש, היה צריך להשתנות בכח נוכחות האל המתגשם בישו, שאותה חווה היחיד בעת התפילה וההרהור. דיאדוכוס איש פוטיקי ניסה למזג את רעיונות שניהם. הוא ביקש ליצור הרמוניה בין מחשבתו של מקריוס, בה היו הנפש והגוף כוליות שלמה, ברוח ההגות במזרח, לבין הפילוסופיה היוונית של הנאופלאטוניזם, שהפרידה בין הנשמה לבשר.
המיסטיקן מקסימוס המאמין, שחי במאה השישית, הרבה לעסוק בדיאלקטיקה שבין נשגבותו של האלוהים, שאין לתפוש בשכל אנוש, לבין האופן בו אפשר בחסדו למאמיניו לחוות אותו בחושיהם ממש, באירועים כמו מעמד הר סיני וההשתנות בהר תבור, שם קרן אור בוהק מישו לשליחיו הנאמנים. מקסימוס ואחרים תיארו גם את האדם הדבק בקפידה בבורא כמי שעובר האלהה (θέωσις) בעצמו, באמצעות ההתאחדות והביטול העצמי של טבעו כשהוא מתמזג עם האל; מקסימוס אף שאב מהפילוסופיה של אב הכנסייה גרגוריוס מניסה , שפיתח הבחנה בוסרית בין מהותו הנעלמת של האל לבין תולדותיו והשפעותיו ביקום, שניתן היה להשיג בשכל האדם. כך שומר מעמדו של הבורא כנשגב אך גם כנגיש, בעת ובעונה אחת, מבלי לגלוש מחד להאנשה – הגשמה יתרה של הבורא שהייתה מציירת אותו כנחות ובר-השגה מדי – או מאידך לאגנוסטיות, שלילת היכולת לדון אודותיו כלל ולכן גם להחזיק בידע אלוהי כלשהו, שהרי נדרש כדי לתקף את הדת. שמעון יודע-האל, שחי סביב מפנה האלף, הדגיש רבות בתורתו את חשיבות ההרהור וההתבוננות של האדם במפעלות האל כדי להגיע להבנה רוחנית. הוא תיעד התגלויות של אור אלוהי שחווה, אם כי קשרים אחרים בינו להשקפה ההסיכית מועטים. בסוף המאה ה-13, תאולפטוס מפילדלפיה הניח את התפילה הארכנית והמדיטטיבית במרכז גישתו המיסטית, כשהוא מעניק לה משמעויות דתיות נרחבות.