מצדדי החוקה ראו בחקיקת החוקה משום מעשה בסיסי שמבצעת אומה עם הפיכתה למדינה ריבונית. למדינות רבות בעולם ישנן חוקות, המסדירות את היחס בין האזרח לשלטון, בין רשויות המדינה ובין עצמן, וקובעות ערכי בסיס לאורם מתנהלים חיי המדינה, וכן משמשות להגנה על זכויות האדם. מצדדי החוקה טענו שמדינת ישראל החדשה זקוקה לחוקה, וכי בכך יש גם עמידה בהתחייבויותיה הבינלאומיות, שכן עליה לכבד את החלטת האו"ם ששימשה בסיס להקמתה, על כל פרטיה ודקדוקיה.
מתנגדי החוקה הצביעו על כך שבבריטניה, ממנה נלקחה שיטת המשפט הישראלית באותם הימים, אין חוקה, והדבר אינו פוגע בהיותה מדינה מתקדמת ושומרת חוק, בה נשמרות זכויות האזרח, וקיים איזון בין רשויות הממשל. כמו כן, טענו המתנגדים, כי המדינה החדשה מצויה בהליך של קליטת עלייה המונית, ויש להניח כי תשנה פניה מבחינה דמוגרפית באופן רדיקלי במהלך השנים הקרובות. נטען כי לא ייתכן שהמספר הקטן של התושבים שהיו מצויים במדינת ישראל עם הקמתה יקבע חוקה, שעל פי הגדרתה קשה לשנותה, שתחייב את מיליוני העולים הבאים להיות לאזרחי המדינה, כמו גם את דורות העתיד. הדתיים שהתנגדו לחוקה טענו שהחוקה לא נחוצה בישראל כי התורה היא חוקתו היחידה של עם ישראל. אם חוקה שיכתבו תסתור את התורה, אזי היא אסורה ואם היא תתמוך בתורה, אזי היא מיותרת.
ברקע הדברים עמדו ויכוחים מעשיים בהרבה, ופוליטיים בבסיסם. הכנסת הראשונה הייתה מבוססת על קואליציה של מפא"י עם המפלגות הדתיות. מפלגת האופוזיציה העיקרית באותם הימים, מפ"ם, הייתה מפלגה שמאלית, בעלת זיקה לברית המועצות. הוויכוח על עצם פניה הפוליטיים של המדינה טרם הוכרע. עניינים בסיסיים עמדו על הפרק, והדעות בהם היו חלוקות. המפלגות הדתיות ראו ביצירת מסמך חוקתי מחייב משום פגיעה בעקרונותיהן. דוד בן-גוריון כשלעצמו, לא היה נלהב לכתיבת החוקה, אם משום שלא רצה לפגוע בבסיס הקואליציוני לממשלתו, ואם משום שלא רצה בהגבלה על סמכויותיו, בשנים אלו, בהן נהנה ממעמד חזק, ועיצב את דמותה של המדינה החדשה במידה רבה לפי רצונו. נראה כי היה זה חוסר הרצון, או חוסר היכולת, להכריע בשאלות הדת והמדינה, שהביאו לכך שהכנסת הראשונה לא הצליחה להביא לחקיקת החוקה.
החלטת הררי.
ב-13 ביוני 1950 קיבלה הכנסת החלטה שיזם חבר הכנסת יזהר הררי, מן המפלגה הפרוגרסיבית, ולפיה:
החלטה זו הייתה פשרה פוליטית, אשר שמרה, מחד, על העיקרון כי הכנסת מוסמכת לחוקק חוקה, וכי בעתיד אכן תחוקק אותה, ומאידך דחתה מעשה זה לעתיד הבלתי מוגדר.
"פשרת הררי" נתמכה על ידי סיעות מפא"י, המפלגה הפרוגרסיבית, הספרדים ועדות מזרח וויצו.
יישום ההחלטה.
החלטת הררי חסמה את ההתנגדות העקרונית לחקיקת חוקה ואיפשרה את דחיית הכנת חוקי היסוד, שהם מרכיבי החוקה, עד שיגובש רוב בכנסת לתמיכה בהם. כך נוצר מצב בו הכנסת הראשונה לא עסקה יותר בנושא החוקה וחוק היסוד הראשון נחקק רק בשנת 1958 על ידי הכנסת השלישית. עד לשנת 1992 נחקק רק מספר מועט של חוקי יסוד, שעסקו בהגדרת גופי השלטון השונים במדינת ישראל ובתפקידיהם. חוקי היסוד שנחקקו עד לשנת 1992 היו: , , , , , , , , ו. ב-1992 נוספו שני חוקי יסוד העוסקים בזכויות האדם: ו. בשנת 2014 אישרה הכנסת ה-19 את , ובשנת 2018 אישרה הכנסת ה-20 את .
ציון
13 המושבות
ציד המכשפות בסאלם
סעיפי הקונפדרציה
דוח מיוחד
ויקטור פרנקל
הפרדוקס של נלסון גודמן
יצחק בן-יעקב
יצחק בן יעקב (7 ביולי 1891 - 29 בדצמבר 1940) היה מאנשי העלייה השנייה, איש דגניה, מראשוני הטייסים ביישוב וממייסדי חברת "אווירון".
ביוגרפיה.
יצחק גדליה בן-יעקב (ינקלזון) נולד בעיירה מָקָרוב שבפלך קייב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), לזכריה לב ונחמה. קיבל חינוך מסורתי ולמד בחדר. בגיל 14 עבר לקייב בניגוד לרצון הוריו, שם למד לימודים כלליים. ב-19 ביוני 1908 עלה לארץ ישראל יחד עם שני חברים ועבד בחקלאות במושבה זכרון יעקב. בעקבות כאבים ברגלו, שלא נמצא להם מרפא בזכרון יעקב, עבר לחיפה ומשם לירושלים. לאחר שהחלים, חזר לזכרון יעקב ומשם עבר למנחמיה. בשנת 1911 הצטרף למייסדי קבוצת דגניה באום ג'וני (לימים דגניה א') בה היה חבר פעיל עד מותו ונישא לאשתו יונה. התיידד עם יוסף טרומפלדור לפני שזה נהרג בתל חי. אצל יצחק נשארו מכתביו וארכיונו של טרומפלדור וכן שתי ידיו המלאכותיות (יד לעבודה, עם אנקול, ו"יד של שבת").
עסק בהקמת רשת השקיה למשקי עמק הירדן, היה פעיל בענף הרפת של דגניה והשתתף בהקמת חברת "החקלאית" לביטוח עדרי בקר. יחד עם אברהם הרצפלד נשלח לדמשק לסייע בשחרור אסירים יהודים שסירבו להתגייס לצבא העות'מאני והואשמו בריגול (בסמוך לפרשת ניל"י). היה פעיל ב"הגנה" ויחד עם דב הוז הקים את חברת "אווירון" (חברה משותפת להסתדרות ולסוכנות היהודית) שיועדה להיות הזרוע האווירית של היישוב. החברה רכשה שני מטוסים שהוצבו בקיבוצי עמק הירדן. הוקם שדה תעופה מאולתר בקיבוץ אפיקים ונפתח בית ספר לטייס שפעל ברפת של דגניה א'. יצחק בן יעקב היה מראשוני המסיימים בית ספר זה.
ב-29 בדצמבר 1940 נספה יצחק בן יעקב (שהיה המנהל בפועל של חברת אווירון) יחד עם דב הוז ומשפחתו בתאונת דרכים בשובם מביקור אסירים בכלא עכו ובדרכם לתל אביב, לישיבה בענייני החברה.
ליצחק ולאשתו נולדו שלוש בנות: שיה (שנישאה לאלוף יוחאי בן-נון שהיה מפקד חיל הים), דיתה (שהייתה טייסת מפלוגה א' של הפלמ"ח) ורחל-רליק (הייתה נשואה לפרופ' אברהם וכמן).
על שמו נקרא שדה התעופה ראש פינה.
הפרדוקס של גודמן
ריד אנדרסון
ריד אנדרסון (באנגלית: Reid Anderson; נולד ב-15 באוקטובר 1970) הוא בסיסט ומלחין ג'אז אמריקני.
ריד אנדרסון מוכר בעיקר בזכות עבודתו עם ה"בד פלאס", יחד עם הפסנתרן איתן אייברסון והמתופף דייב קינג. בשנת 1998, הרביעייה של אנדרסון (שכללה את אייברסון, הסקסופוניסט מארק טרנר והמתופף חורחה רוסי) הוציאה לאור את האלבום "Dirty Show Tunes" בחברת התקליטים FSNT. אלבום שני, "Abolish Bad Architecture", יצא שנה לאחר מכן כשאת רוסי מחליף המתופף ג'ף באלארד.
בשנת 2000, אנדרסון החליף לפורמט של חמישייה שכללה את אנדרו ד'אנג'לו (סקסופון אלט), ביל מקהנרי (סקסופון טנור), בן מונדר (גיטרה) ומרלון ברואדן (תופים). החמישייה הקליטה את "The Vastness of Space", בו הדגש הוא על הלחנים (עם השפעה עמוקה של פופ ורוק) ועל אלתורים קולקטיביים. האלבום נתן כיוון כללי אליו אנדרסון הלך עם ה"בד פלאס" יותר מאוחר, בו קיימת אסתטיקה מאוד מסוימת תוך כדי עירוב סגנונות מוזיקליים.
המוזיקאים ב"בד פלאס" ניגנו יחדיו מאז 1990. בשנת 2001 יצא אלבומם הראשון (כמו כן, בחברת התקליטים FSNT), אך הם נהיו ידועים לציבור הרחב רק משנת 2003, כשחברת קולומביה שחררה את "These Are the Vistas". אלבומים שיצאו לאחר מכן: "Give" משנת 2004, הופעה חיה בטוקיו משנת 2005, ו"Suspicious Activity?" שיצא לקראת סוף 2005.
מכינה הקדם צבאית עלי
פנדר
פנדר (באנגלית: Fender Musical Instruments Corporation) היא חברה אמריקאית המייצרת גיטרות, מגברים, וציוד מוזיקלי.
היסטוריה.
חברת פנדר נוסדה בשנת 1946 על ידי ליאו פנדר. ליאו החל להתעניין באלקטרוניקה מגיל צעיר, ופירק מכשירי רדיו כדי להבין איך הם פעלו. בהיותו מבוגר, פתח חנות לרדיו וחלקי חילוף, והחל לייצר גיטרות סלייד מוגברות, אשר היו פופולריות בשנות ה-40 וה-50 עקב הצלחתה של המוזיקה ההוואית.
פנדר ראה את הפוטנציאל בגיטרה החשמלית. אמנם, הוא לא המציא את הפיק-אפ המגנטי או אפילו את הקונספט של הגיטרה החשמלית, שהומצאה אי שם בשנות ה-30, אבל באותה תקופה ייצורה היה פרטי, יקר, וחלל התהודה שלהן גרם לצלילי לוואי בעודן מוגברות.
ליאו יצר גיטרה מוצקה (Solid body) ללא חלל אקוסטי, ובשנת 1950 הציג את 2 הדגמים הראשונים של חברת פנדר - ה-Broadcaster, בעלת שני הפיקאפים, וכן ה-Esquire בעלת הפיקאפ הבודד בגשר (אשר הייתה הדגם הראשון שיוצר על ידי החברה).
חברת גרץ' תבעה זכויות יוצרים מפנדר שנה לאחר מכן, מכיוון שבאותה עת ייצרה דגם תופים שם זהה לגיטרה של פנדר - ה-Broadcaster. השם הוסר מהגיטרות ולתקופה קצרה, הדגמים נמכרו עם לוגו פנדר בלבד, ללא ציון שם על ראש הגיטרה (מה שנתן להם את השם No-Caster לאחר מכן). בהשראת המצאה חדשה שסחפה את אמריקה, הטלוויזיה, פנדר החליט לקרוא לדגם Telecaster.
הגיטרה צברה פופולריות באופן כמעט מיידי, בייחוד בקרב נגני קאנטרי, אשר אהבו אותה בשל הצליל הייחודי שלה, המאפיין אותה עד היום. אלא שליאו נתקל בלא מעט תלונות בנוגע לעיצוב הגיטרה - צורת הגוף נטולת הקימורים גרמה לכך שפינתה העליונה של הגיטרה נתקעה בבטנם של הנגנים, ואחרי זמן מה של נגינה גרמה לכאב. ליאו חזר לשולחן השירטוטים, ובעזרת עצות שקיבל מכמה מכוכבי הקאנטרי הפופולריים באותה התקופה, יצר את הדגם השני של פנדר - הלא היא ה-Stratocaster.
במקביל לאותן הגיטרות, בשנת 1951 החל ליאו לעבוד על כלי חדש ומהפכני שהעולם לא הכיר - גיטרת באס חשמלית. הקונטרבאס היה כלי מאוד פופולרי בלהקות באותה תקופה, אך הכלי היה גדול מאוד וקשה לניוד, לכן עיצב ליאו את גיטרת הבאס החשמלית הראשונה, וקרא לה הפרסיז'ן באס (פרסיז'ן - דיוק). שמה של הגיטרה נובע מהיותה בעלת שריגים, אשר מאפשרים למוזיקאי לנגן תווים בדיוק רב, בניגוד לקונטרבאס נטול השריגים.
כמו כן, בנוסף לכלי הנגינה, ליאו השיק מספר דגמי מגברים אשר ילוו את הכלים החדשים, ביניהם הפנדר Bassman הפופולרי עד היום.