בסוף 1953 ולאחר שסיים קורס מג"דים, השתחרר משירותו הצבאי.
החל משנת 1954 שרת במילואים כמפקד פלוגה בחטיבה הירושלמית, ולאחר זמן קצר הקים את יחידת הסיור החטיבתית ופקד עליה בדרגת רב-סרן.
ערב מבצע קדש נולד בנו, עמנואל, אח לאורית בת השש. במהלך המבצע פיקד ברשי על יחידת הסיור החטיבתית.
ב-1957 החליט לחזור לצבא ומאחר והקיבוץ התנגד, עזב את הקיבוץ. שובץ לשלוש שנים לבה"ד 3, תחילה כמדריך בקורס מפקדי פלוגות ומאוחר יותר כמדריך ראשי בבית הספר לחיל רגלים, תחת פיקודו של אריק שרון.
ב-1960 יצא לקורס פו"ם למשך כשנה ולאחר מכן הוצב באגף מבצעים במטכ"ל, תחת יצחק רבין שהיה אז ראש המחלקה. בתפקידו זה עסק כמקשר לפיקוד הצפון, לחיל האוויר בנושא טיסות אח"מ, בביקורות ביחידות צה"ל וכאחראי על דו"ח הכוננות החודשי לצבא.
ב-1961 במהלך השירות במטכ"ל, יצא לקורס מפקדי קומנדו בבסיס תל נוף.
ב-1962 הוצב לבה"ד 1 ושירת במשך שנתיים כמפקד פלוגה בקורס קצינים, בדרגת סגן אלוף.
ב-1964 פנה לרמטכ"ל יצחק רבין בבקשה לשרת כמג"ד בחטיבת גולני, קיבל מינוי כמג"ד 12 והכינו למלחמה. באותה תקופה לקח הגדוד חלק בפעולות התגמול בירדן ובלבנון וזכה בפרסים ארציים מטעם אגף כוח האדם ואגף האפסנאות במטכ"ל. בליל 27–28 באוקטובר 1965, במסגרת מבצע מאזניים שהיה חלק מפעילות מבצעית יזומה של צה"ל כנגד יעדים בלבנון, הוביל ברשי כוח מגדוד 12 שמטרתו הייתה פיצוץ מתקני מים בכפר הלבנוני מיס אל-ג'בל.
ב-1966 התמנה לרמ"ט חטמ"ר 3 שבמלחמת ששת הימים לחמה ברמת הגולן. ברשי היה שותף להכנתה לקראת מלחמת ששת הימים, בשנים 1966–1967 החטיבה המרחבית הייתה אחראית להיערכות היישובים לקראת המלחמה ולהגנת המדינה בגזרת הגליל המזרחי הנושק לגבול עם סוריה.
בין השנים 1968–1972 שרת בשליחות צה"ל באתיופיה. לשם יצא עם משפחתו וביחד עם קצינים נוספים עמד בראש צוות שמשימתו הייתה הקמת בית ספר לקצינים עבור הצבא האתיופי והרצתו. בהמשך היה קצין אג"ם של המשלחת ויועץ למפקד המשמר הלאומי האתיופי.
ב-1972 לאחר השליחות באתיופיה, הוצב במטכ"ל באגף כוח האדם ועמד בראש צוות שעסק במחקר תאונות הדרכים בצה"ל ודרכים למניעתן. לאחר כשנה הגיש דו"ח מפורט אשר נכללו בו רעיונות שנראו אז דמיוניים, אך לימים חלק לא קטן מהם יושם טכנולוגית ומעשית, על כבישי הארץ.
ב-1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים, נשלח מטעם אכ"א לאיתור נפגעים ונעדרים ברמת הגולן ולאחר מכן הוצב באג"ם פיקוד הדרום, כאחד מעוזריו של קצין האג"ם הפיקודי וכמפקד על צוות הממונה על ההקצאה האג"מית של ציוד הלחימה לאוגדות.
ב-1974 חזר למטכ"ל, ליחידת מודיעין שעסקה בלימוד חומרי שלל מצריים שנאספו במהלך המלחמה. במהלך שנה זו שילב לימודי תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
ב-1976 השתחרר מצה"ל והמשיך לשרת במילואים עד גיל 55, כקצין אג"ם ולאחר מכן כראש המטה, במפקדת עורף פיקוד דרום, שם הענקה לו דרגת אלוף-משנה. במהלך תקופה זו סיים תואר שני באוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 1976–2019 שירת במילואים בהתנדבות, בפיקוד העורף הארצי, בהגהה, עריכה וכתיבה של חומרים מקצועיים, הקשורים בפעילות הפיקוד. בגיל 90 קיבל פטור משירות ביטחון.
קריירה עסקית וניהולית.
לאחר השחרור מצה"ל עבר קורס מנהל עסקים במסגרת אוניברסיטת תל אביב, התקבל לעבודה על ידי ישעיהו גביש בכור תעשיות, והיה מנכ"ל תעשיות סכו"ם דימונה למשך כשנה וחצי. לאחר מכן, עבר למרכז לעיוור בתל אביב, שימש כמנכ"ל במשך כשנה והחליט לפרוש ולעבור ללימודים אקדמיים.
בין השנים 1982–1984 השתלב בצוות ההוראה של המכללה למינהל מיסודה של הסתדרות הפקידים שבהסתדרות הכללית, לימד אזרחות וכתב חוברות לימוד ובהמשך מונה למרכז הפדגוגי של המכללה.
פעילות אקדמית.
בוגר תואר שני בתחום מדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2004 פרסם את הספר "חייל בגוף וברוח".
הוכתר בתואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה, על עבודת דוקטורט בחוג למקרא בנושא: "יחסי אל-אדם במזמורי תהלים".
התעללות רגשית
התעללות רגשית, המכונה לעיתים קרובות התעללות נפשית, היא סוג של התעללות, שבה אדם מתנהג בצורה שעלולה לגרום לטראומה נפשית, אובדן הערך העצמי, תלות נפשית וכלכלית בתוקף, חרדה, דיכאון קליני ואף הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
בחוק העונשין הישראלי, אלימות נפשית מוכרת כעבירה פלילית בהקשר מוגבל של "התעללות בקטין או בחסר ישע." אך בניגוד למדינות אחרות בעולם, אין בחוק הישראלי הכרה בהתעללות נפשית כעבירה פלילית העומדת בפני עצמה בהקשרים רחבים יותר של מעשי אלימות במערכות יחסים. כך למשל בספרד, אלימות נפשית שגרתית במסגרת יחסים משפחתיים היא עבירה פלילית שבצידה עונש מרבי של שלוש שנות מאסר. כמו כן, בצרפת, בעקבות פרסום ספרה של הפסיכיאטרית מארי־פראנס היריגוין, "הטרדה נפשית: אלימות נפשית בחיי היומיום, בעבודה ובמשפחה" (2002 [1998]), החל דיון ציבורי בנושא התעללות נפשית, שהוביל לבסוף לחוק בנושא הטרדות פסיכולוגיות במקום העבודה בשנת 2001.
דו"ח מ-2012 מטעם האו"ם שעוסק בחקיקה בנושא אלימות נגד נשים, ממליץ למדינות העולם, בין השאר, לאמץ בחקיקתן הגדרה רחבה של המושג אלימות במשפחה, שתכלול "אלימות פיזית, מינית, נפשית, וכלכלית".
סוג זה של אלימות עשוי להיות מבוצע גם על ידי אנשים שמנהלים חקירות. כך למשל, בשנת 1987 המליצה ועדת לנדוי בדו"ח שהוגש לממשלה כי לצורך סיכול פעולות טרור, יש לאפשר לחוקרי השב"כ להפעיל נגד הנחקרים "לחץ פסיכולוגי לא-אלים ושימוש בתחבולות."
מרבית המחקר בנושא מתמקד באלימות פיזית ולעיתים קרובות אלימות נפשית נחקרת בספרות המקצועית לצד אלימות פיזית שכן סוגים שונים של אלימות יכולים להופיע יחד, ומשום שלעומת אלימות פיזית, אין לאלימות נפשית הגדרה אמפירית מקובלת בקרב החוקרים.
הגדרות.
בלבול וחילוקי דעות בנוגע להגדרת המונח משאירים שאלות רבות ללא מענה. מחקר משנת 2000 בדק קטגוריות שונות של התנהגויות במטרה לבנות מסגרת תאורטית. עבודתם של החוקרים אספה מידע מ-1,000 פסיכולוגים כדי לגלות אילו התנהגויות נתפסות כהתעללות נפשית. בתוצאות נמצאו שלושה אשכולות שזוהו באופן גורף על ידי פסיכולוגים כפוגעניים; (א) איומים על הבריאות הגופנית - למשל, איום בפגיעה או פגיעה במשפחה, בילדים, או בחברים, (ב) שליטה על חירויות פיזיות בסיסיות - למשל, מנע מבת הזוג שינה, (ג) התנהגות מערערת יציבות - למשל, פגיעה ברכוש, פגיעה בחיות מחמד, הערות מעליבות, איומים בהתאבדות, מונופליזציה של אמצעים כלכליים. פריטים באשכול רביעי, (ד) התנהגויות דומיננטיות או שתלטניות, כמו, קנאה, חשדנות מוגברת, סחיטה רגשית, הצבת אולטימטום, הפגנת בוז כלפי בת הזוג דורגו כפוגעניים על ידי מחצית מהפסיכולוגים, אך נתפסו כפוגעניים בהתאם לתדירות התרחשותם וכמה זמן נמשכו. באופן כללי, פסיכולוגים ראו את תדירות ומשך ההתנהגות הפוגענית כחשובים יותר מאשר כוונת בן הזוג או תפיסת בת הזוג.
אנדרו ואכס, סופר, עורך דין, וחוקר משפטי, מגדיר התעללות רגשית כ"הפחתה שיטתית של אדם אחר. באופן מכוון, לא מודע (או שניהם), אבל תמיד כדרך התנהלות, ולא כאירוע בודד."
ד"ר אדם מ' טומיסון כתב, "התעללות רגשית מאופיינת באקלים או דפוסי התנהגות המתרחשים לאורך זמן [...] לפיכך, 'מתמשך' ו'חוזר על עצמו' הם המרכיבים המכריעים בכל הגדרה של התעללות רגשית" בניגוד לאלימות פיזית או התעללות מינית בה פרק אחד בלבד נחשב לפוגעני.
ביטויים שונים של התעללות רגשית.
התעללות פסיכולוגית נבנית על בסיס רחב של טקטיקות שמטרתן להפעיל כוח ושליטה על הקורבן והיא כוללת, בין היתר, השפלות מילוליות, ניבולי פה, איומים, מניעת אמצעים כלכליים, מעקב סמוי (פיזי, דיגיטלי), ענישה, בידוד חברתי ומשפחתי, סחיטה, הגחכה, ועוד.
מניפולציות רגשיות.
סחיטה רגשית או מָנִיפּוּלַצְיָה רגשית, היא סוג של השפעה חברתית, בה אדם מנסה לשנות את תפיסתו או התנהגותו של אדם אחר, באמצעות טקטיקות הנקשרות עם ערמומיות (הצגה משכנעת של מידע מסולף), רמייה או ניצול, אך דבר אינו מחייב וניתן לפרשנות אישית. במצב זה האדם מנסה להביא אדם אחר לחוש, לחשוב, או להתנהג באופן מסוים, על ידי הצבת טענה בפני מושא המניפולציה, אשר עשויה להישמע אמינה ואפילו מדויקת, אך ככלל אינה כזו, והיא משקפת סילוף מודע של המציאות, ומביאה להטעיית המאזין; זאת לצורך רווחתו או טובתו האישית של מבצע המניפולציה.
גזלייטינג.
גזלייטינג הוא סוג של התעללות רגשית, הכרוכה בהכחשות מתמשכות של עובדה, אשר גורמות לקורבן לחרדה מתמשכת, לבלבול, וגורמות גם לכך שהקורבן מתחיל לפקפק ביכולת לבטוח בזיכרון שלו ובהבנה הכללית שלו של המציאות. אנשים עלולים לנקוט סוג זה של התעללות, במודע או באופן לא מודע, בשילוב עם מגוון טקטיקות מניפולטיביות או פוגעניות אחרות, כדי להדוף ביקורת, או להישאר בהכחשה של מעשיהם. המושג התעללות נרקיסיסטית, הכולל בין השאר גם טכניקות של גָסְלַייטִינג, שופך מעט אור על המקורות הפסיכולוגיים של התופעה, המיוחסים לצורך לשלוט בדימוי של אדם בעיני אחרים ולצורך הימנעות מחוויית הבושה, עליה מפרט בהרחבה היינץ קוהוט. מושג זה מהווה גלגול מודרני של המושג נרקיסיזם ממאיר, אם כי בגָסְלַייטִינג, ההתעללות היא סמויה, בעוד שבנרקיסיזם הממאיר היא גלויה לעין כל.
טיפול בשתיקה.