רב ששנא גאון (חתם בשם משרשיא בר תחליפא) היה מראשוני גאוני ישיבת סורא. יש הרואים בו את פותח תקופת הגאונים, יש הרואים בו את אחרון הסבוראים ויש הרואים בו חלק מתקופת מעבר בין הסבוראים לגאונים.
חייו.
התמנה לגאונות לאחר פטירת רב הונאי (הונא) גאון, משה גיל מתארך את כהונתו בערך לשנת 670, והרב גרשום הרפנס כותב שהחל לכהן בסביבות שנת 660.
היה הראשון מבין הגאונים שתשובות ממנו הגיעו לידינו.
לפי רבי אברהם אבן דאוד, נפטר בשנת ד'תמ"ט (689 לערך), אך כותבים מאוחרים הגיהו שנפטר בשנת ד'תכ"ט (669).
אופל וקטרה B
אופל וקטרה B (בגרמנית: Opel Vectra B, קרוי גם: ווקסהול וקטרה, הולדן וקטרה, שברולט וקטרה), היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1995 – 2002 בגרמניה.
וושינגטון אלסטון
וושינגטון אלסטון (באנגלית: Washington Allston; 5 בנובמבר 1779 – 9 ביולי 1843) היה צייר ומשורר אמריקאי, יליד דרום קרוליינה. אלסטון היה חלוץ בתנועה הרומנטית של אמריקה בציורי נוף. הוא היה ידוע במהלך חייו בניסויים שלו בנושאים דרמטיים ושימוש נועז בצבעים קלילים. יצירות האמנות המוקדמות שלו התרכזו בהיבטים מרהיבים של הטבע, יצירותיו המאוחרות מייצגות גישה סובייקטיבית יותר.
ביוגרפיה.
אלסטון נולד ב-5 בנובמבר 1779, במטע אורז בנהר וואקמאו ליד ג'ורג'טאון, קרוליינה הדרומית. אמו רחל מור התחתנה עם קפטן ויליאם אלסטון בשנת 1775, שנפטר בשנת 1781, זמן קצר לאחר קרב קאוונס. מור נישאה שנית לד"ר הנרי סי פלאג, בנו של סוחר ספנות עשיר מניופורט, רוד איילנד.
אלסטון סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1800 ועבר לצ'ארלסטון, דרום קרוליינה לזמן קצר לפני ששט לאנגליה במאי 1801. הוא התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות בלונדון בספטמבר.
בשנים 1803 – 1808 הוא ביקר במוזיאונים הגדולים של פריז ואיטליה, שם פגש את וושינגטון אירווינג ברומא ואת סמואל טיילור קולרידג', חברו לכל החיים. בשנת 1809 התחתן אלסטון עם אן צ'נינג, אחותו של ויליאם אלרי צ'אנינג. לאחר שנסע באירופה, חזר אלסטון ללונדון, שם זכה בתהילה ובפרסים על תמונותיו.
אלסטון היה גם סופר שכתב בלונדון בשנת 1813 הוא פרסם את "Sylphs of the Seasons", עם שירים אחרים, שפורסמו מחדש בבוסטון, מסצ'וסטס, מאוחר יותר באותה שנה. אשתו נפטרה בפברואר 1815 והותירה אותו עם געגוע לאמריקה.
בשנת 1818 חזר לארצות הברית והתגורר בקיימברידג', מסצ'וסטס, במשך עשרים וחמש שנים. בשנת 1826 נבחר עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא היה דודם של האמנים ג'ורג' וויטינג פלאג וג'ארד בראדלי פלאג, שלמדו ציור אצלו.
התערוכה האמריקאית הראשונה שהציגה את עבודתו של אלסטון הייתה בשנת 1827. בשנת 1830 נישא אלסטון למרתה רמינגטון דנה אחותו של הסופר ריצ'רד הנרי דנה. דנה הייתה בת דודתה של אשתו הראשונה של אלסטון.
אלסטון נפטר ב־9 ביולי 1843, בגיל 63.
אלסטון נקבר בכיכר הרווארד, ב"שטח הקבורה הישן" בין כנסיית הקהילה הראשונה וכנסיית כריסטוס.
הכרה.
אלסטון כונה לעיתים "הטיציאן האמריקאי" מכיוון שסגנונו דמה לגדול אמני הרנסאנס הוונציאני בתצוגת ניגודי הצבעים הדרמטיים שלו. עבודותיו השפיעו רבות על התפתחות ציור הנוף האמריקאי. נושאים רבים של ציוריו נלקחו מתוך ספרות, במיוחד סיפורי המקרא.
גאונותו האמנותית הוערכה על ידי סמואל טיילור קולרידג'. המבקר והעורך בעל ההשפעה רופוס וילמוט גריסוולד הקדיש את האנתולוגיה המפורסמת "המשוררים והשירה של אמריקה" לאולסטון בשנת 1842. המשורר הנרי וודסוורת' לונגפלו, 17 שנה לאחר מותו של אלסטון, כתב כי: "אדם אחד עשוי להמתיק זמן שלם. אני אף פעם לא עובר בנמל קיימברידג' בלי לחשוב על אלסטון. הזיכרון שלו מבשם את האווירה."
צייר בוסטוני אחר, ויליאם מוריס האנט, העריץ של עבודתו של אלסטון, ובשנת 1866 הקים את "מועדון אולסטון" בבוסטון. בשיעורי האומנות שלו העבירו לתלמידיו את הידע שלו בטכניקות שבהן צייר אלסטון.
וושינגטון אלסטון היה הראשון שהשתמש במונח Objective Correlative בשנת 1840, אשר לאחר מכן הפך מפורסם על ידי ת"ס אליוט במאמר על המלט (1919). המונח מציין מערכת של אובייקטים, סיטואציות, שרשרת אירועים שיהיו בנוסחה מרגשת.
בעיר בוסטון, מסצ'וסטס מונצח אלסטון ברחוב על שמו, וכן גם דרך אלסטון בברקלי, קליפורניה.
רונדו-סונאטה
רונדו-סונאטה היא צורה מוזיקלית חד פרקית ומרובת חטיבות. כפי ששמה רומז, היא סינתזה של שתי צורות אשר היו קיימות לפניה: הרונדו הוותיק וצורת הסונאטה שהופיעה בצורתה הבשלה רק באמצע המאה ה-18. הרונדו-סונאטה הופיעה אם כן לאחר צורת הסונאטה, בשלהי התקופה הקלאסית (סוף המאה ה-18).
ניתוח מוזיקלי של הצורה.
הצורות אשר קדמו לרונדו-סונאטה.
על מנת להבין את צורת הרונדו-סונאטה יש לאזכר בקצרה את צורת סונאטה ואת צורת הרונדו:
הרונדו, מקורו בריקוד בעל פזמון חוזר אשר מגוון בקטעי ביניים בעלי חומרים מוזיקליים שונים בין חזרות הפזמון. ככלל חוזר הפזמון גם בתור החטיבה האחרונה בפרק בחזרה בעלת אופי סיומי (קודה). סימון הפזמון באות הלועזית A וקטעי הביניים באותיות עוקבות ייתן את הסכימה הבאה של צורת הרונדו: ...ABACA. הסולם שבו מופיע הפזמון נשאר קבוע בכל אחת מחזרותיו, והקטעים אשר בין חזרות הפזמון יכולים להופיע בסולמות אחרים, אך לא ככלל. סביר להניח לגבי כל רונדו שלפחות קטע ביניים אחד יופיע בסולם אחר.
צורת הסונאטה מורכבת מעט יותר, אך בעלת כמה אלמנטים דומים של חזרתיות. בצורת הסונאטה שלוש חטיבות מובחנות: תצוגה, אשר ניתן לחלקה לשני חלקים מובחנים יחסית, ברוב המקרים לנושא ראשון בסולם הראשי, ונושא שני (לרוב בעל חומר מוזיקלי אחר) אשר מופיע תמיד בסולם הדומיננטה בכל יצירה בסולם מז'ורי. ביצירה בסולם מינורי הנושא השני עשוי להופיע בסולם המז'ורי היחסי. התצוגה חוזרת על עצמה ברוב המכריע של המקרים (לפחות עד שלהי התקופה הקלאסית) בעזרת סימון קו חזרה. לצורך הבנת הרונדו סונאטה, חטיבת התצוגת תקבל את הסכימה AB, אשר מייצגת את שני הנושאים בה ואת המעבר בין הסולמות.
לאחר חטיבת התצוגה יופיע הפיתוח - חלק בעל מאפיינים דרמטיים יותר, ברוב המקרים, בו מעובדים בדרך כלל הנושאים אשר הופיעו בתצוגה. הבסיס הטונאלי של ראשית הפיתוח שונה מזה של הנושא הראשון ויכול להיות זהה לזה של הנושא השני. הפיתוח יכונה כאן באות C.
לאחר הפיתוח יופיע המחזר (רפריזה) אשר כשמו, חוזר על החומרים המוזיקליים של התצוגה, לרוב לפי סדר הופעתם, גם אם בשינויים קלים או מרובים, ובסופו קטע סיומי (קודה). ההבדל העיקרי והמאחד את כל המחזרים הוא שהבסיס הטונאלי שלו נשאר בסולם הראשי, הפותח. המחזר יסומן בשני אופנים: A על מנת לייצג את הישארותו בסולם אחד לעומת התצוגה, וAb על מנת לתת ייצוג לנושא השני.
הסכימה של צורת הסונאטה היא אם כן ABCAb.
הסינתזה שיוצרת את הרונדו-סונאטה.
ברונדו-סונאטה יש התייחסות לנושא הראשון של צורת הסונאטה (A) כפזמון החוזר של צורת הרונדו (גם אם הופעתיו החוזרות אינן זהות לגמרי), וכך למעשה, מנקודת המבט של צורת-סונאטה, מופיע הנושא הראשון שוב לפני הופעת הפיתוח. הסכימה המתקבלת זהה אם כן לזו של רונדו, אך החטיבות הן בעלות צביון של צורת-סונאטה:
A נושא ראשון הסולם הראשון
B נושא שני בסולם הדומיננטה
A נושא ראשון בסולם הראשי
C פיתוח
Ab מחזר
אלמנט חשוב נוסף בצורת הרונדו-סונאטה הוא השמטת סימן החזרה בסיום הנושא השני.
הופעות של רונדו-סונאטה בספרות המוזיקלית.
פרקי רונדו-סונאטה מופיעים באופן כמעט אקסקלוסיבי כפרקים אחרונים ביצירות רב פרקיות. באופן חריג, הפרק הראשון בסונאטה לפסנתר מס' 51 מאת היידן כתוב בצורת רונדו-סונאטה וכמו כן גם הפרק השני בסימפוניה הרביעית של בטהובן. בדוגמאות הבאות מופיע רונדו-סונאטה כפרק אחרון:
סונאטה לפסנתר מס' 13 בסי במול מז'ור של מוצרט
קונצרטו לפסנתר מס' 23 בלה מז'ור של מוצרט
סימפוניה מס' 85 (מלכת צרפת) בסי במול מז'ור של היידן
סימפוניה מס' 103 (דרדור התוף) במי במול מז'ור של היידן
סונאטה לפסנתר אופ' 13 בדו מינור (הפאתטית) של בטהובן
שתי סונאטות לכינור ולפסנתר אופ' 12 של בטהובן
הסימפוניות השישית והשמינית (שתיהן בפה מז'ור) של בטהובן
רביעיית כלי הקשת ד' 810 (העלמה והמוות) של שוברט
הקונצ'רטו לכינור במי מינור אופ' 64 של מנדלסון
הקונצ'רטו השני לפסנתר אופ' 83 בסי במול מז'ור של בראהמס
פלסיוסוכוס
פלסיוסוכוס (שם מדעי: Plesiosuchus; משמעות השם: "קרוב לתנין" או "פלסיוזאור תנין") הוא סוג של זוחל נכחד שהשתייך למשפחת המטריורינכוסיים, קבוצה של דמויי תנינאים ששלטה בימים של המזוזואיקון והוא התקיים ביורה העליון שלפני 154 עד 149 מיליון שנה מזמננו. סוג זה התגלה בתצורות בדורסט, אנגליה ובספרד, והוא תואר בידי החוקר האנגלי ריצ'רד אוון ב-1884. הסוג הכיל מין אחד - "Plesiosuchus manselii".
זוחל קדום זה היה קרובו של הדקוזאורוס האימתני, ובתחילה סברו שמדובר באותו יצור. עם זאת, מבנה סנפיריו דמו לאלה של הפלסיוזאורים, עליהם נקרא. הסנפירים הרחבים עזרו לו לשייט במהירות במים והוא היה בעל זנב ארוך ששימש כהגה. הלסתות שלו היו רחבות והיו יכולות לבלוע טרף קטן בקלות בנוסף על שרירי לסתות עצומים מאחוריהם. הוא היה בעל שיניים חדות רחבות עם ציפוי קשיח. המבנה של השיניים דמה לזה של רשת לוכדת כשחלקן פנו החוצה ואחרות פנימה בצורה מתואמת. לסתות אלה מזכירות מאוד את לסת הגוויאל.