המטיף הנוצרי הבפטיסטי פרד פלפס, מנהיג הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו הידועה בהתנגדותה ללהט"ב, ותומכיו, הפגינו מול בית המשפט ואף מול הלווייתו. הם נשאו שלטים וקראו סיסמאות כגון "מת'יו שפרד נרקב בגיהנום" ו"אלוהים שונא מתרוממים". פלפס ניסה להשיג אישור עירוני להקים אנדרטה בגובה 5–6 רגל (כ-150–180 ס"מ) ועליה תמונתו של מת'יו שפרד עם המילים "מת'יו שפרד, נכנס לגיהנום ב-12 באוקטובר 1998 לאחר שהמר את האזהרה האלוהית: וְאֶת זָכָר לֹא תִשְׁכַּב מִשְׁכְּבֵי אִשָּׁה תּוֹעֵבָה הִיא" ().
בזמן משפטו של מק'קיני, ארגנה רומיין פטרסון, חברה של שפרד, קבוצת תומכים לבושים בחלוקים לבנים וכנפיים ענקיות שעמדו במעגל מסביב למפגינים ההומופובים וחסמו אותם, כך שלא נראו לעיני העוברים והשבים בסביבה. לאחר מכן כונתה הקבוצה "מלאכי השלום", ופעולתם "פעולה מלאכית".
מהלכים דומים נעשו גם בהפגנות נוספות שערך פלפס אך בהצלחה פחותה, כיוון שהמשטרה דרשה ששני המחנות יפגינו באזורים נפרדים.
לאחר המקרה, ניסה הנשיא ביל קלינטון להעביר תיקון לחוק, כך שפשעים נגד הומואים ולסביות, נשים ובעלי לקות יוכנסו לרשימת פשעי השנאה בארצות הברית, אך ללא הצלחה, והחוק נדחה בבית הנבחרים. בסופו של דבר עבר התיקון לחוק ב-28 באוקטובר 2009, בתקופת נשיאותו של ברק אובמה.
בתעשיית הבידור, כתבו אמנים רבים שירים לזכרו של מת'יו שפרד, והופקו עליו מספר סרטים.
בשנת 2018, הודיעו הוריו של שפרד שאפרו יוטמן בקתדרלה הלאומית בוושינגטון, זאת כדי לשמור על אפרו מוונדליזם וכסמל למאבק הקהילה הגאה בהומופוביה.
המטומה
הֵמָטוֹמָה (לפי האקדמיה ללשון העברית: צְרוֹר דָּם) היא צבר ממוקם של דם בתוך הרקמות או בתוך חללי הגוף. עיקר הרכבה הוא דם קרוש בשלבי התארגנות שונים כתלות בזמן שחלף מאז אירוע הדמם.
הסיבה השכיחה להיווצרות המטומות היא חבלה, אך גם דליפה מכלי דם עקב תהליך פתולוגי כגון מצבי תת-קרישתיות, חדירת גידול סרטני לאזור המכיל כלי דם, ניתוח או פריצת כלי דם על ידי מורסות. פגיעה בכלי הדם מסוג ווסקוליטיס המתקיימת במחלות אוטואימוניות רבות או הפרעות בקרישת הדם יכולות להוביל גם לדימומים עוריים זעירים כפטכיות או חבורות.
תוצרי פירוק קריש הדם עשויים להתארגן במקומם ולנוע מעט סביב אזור הצטברות הדם הראשוני. כאשר הפיגמנטים נעים במרווחים הבין-תאיים ייתכן ותיראה במקרים של המטומה עורית מעין התפשטות של אזור שינוי הצבע. המטומות עלולות לגרור סיבוכים מאוחרים הקשורים הן לחבלה הראשונית והן להתארגנות הדמם, כגון פגיעה ביכולת התנועה של מפרק (בחולי אנמיה חרמשית, למשל), הסתיידויות או היווצרות מוקד זיהומי. המטומה שבתהליך התארגנותה נפתחת מעין דופן סביבה וחלה התנזלות במרכזה נקראת המטומה ציסטית. בתיאור ההמטומה מוצמד בדרך כלל מינוח המגדיר את אזור התרחשותה בגוף או ברקמות.
מועצה אזורית שדות הנגב
גזירות ת&quot;ח ות&quot;ט
אלכסנדר שור
אלכסנדר שוֹר (Schorr; 4 בפברואר 1881, תרמ"א – 6 במרץ 1943, כ"ט באדר א' תש"ג) היה מחנך עברי ציוני דתי בבוקובינה ובירושלים, מתרגם והיסטוריון ומראשוני המתרגמים לעברית של הספרות הרומית והיוונית הקלאסית.
קורות חיים.
שור נולד בדורנה שבבוקובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. אמו, אסתר לבית הירש הלוי, הייתה מצאצאי השל"ה. אביו, ר' יעקב שור, היה אב בית הדין של קיטוב (מצאצאי פרשן המקרא יוסף בכור שור), והמשפחה נדדה בעקבות מינוייו הרבניים.
קיבל חינוך יהודי מסורתי. כשהיה כבן 25 החל ללמוד בבירה, וינה, בבית המדרש לרבנים, שבו נסמך לרבנות, ושפות קלאסיות והיסטוריה באוניברסיטת וינה, שבה קיבל תואר דוקטור.
עד מלחמת העולם הראשונה היה מורה ליהדות ועברית בגימנסיה הריאלית (Ober-Realgynasiums) בסטורוז'ינץ שבבוקובינה,
לאחר המלחמה, כשהפכה בוקובינה לחלק מממלכת רומניה, התמנה למנהל גימנסיה ממשלתית עברית בפלשטי (Făleşti). כמו כן, כיהן כמורה לתלמוד בסמינר למורים העברי שנוסד אז ביאשי.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל עם משפחתו והשתקע בירושלים. עם עלייתו התמנה למורה בבית המדרש למורות של "המזרחי".
בשנת תרפ"ט-1929 התמנה למנהלו של תלמוד תורה (בית ספר יסודי) "מזרחי" (במקום יעקב אנגל, שהיה למפקח בתי הספר של התנועה). הוא שימש בתפקיד זה במשך 13 שנה, עד יום מותו.
השכלתו הקלאסית המקיפה ובקיאותו התורנית השתלבו ובאו לידי ביטוי במפעל חייו: ספרי היסוד של ההיסטוריה הקלאסית (יוון ורומא), מתורגמים מהמקור עם מבואות, הערות ומפתחות.
בחייו התפרסמו תרגומיו לכתבי הרודוטוס, "על החינוך" לפלוטרכוס, "גרמניה" לטקיטוס, ספר מקבים ד' (במהדורת הספרים החיצוניים של אברהם כהנא) וכרך א' של "קדמוניות היהודים" ליוסף בן מתתיהו (יוספוס פלאוויוס) – כולם בהוצאת ראובן מס. לאחר מותו ראה אור כרך ב' של "קדמוניות" וכן "חיי שנים-עשר הקיסרים" לסווטוניוס.
באפרטוס שצירף לתרגומיו כלל השוואות עם מקורות היסטוריים, ובהם בפרט דברי חז"ל והספרות העברית העתיקה.
לימים, בחגיגת יובלו השישים, סיפר:
שור נודע כמתרגם דייקן וכאדם ענוותן.
בשנת תרצ"ו-1936 זכה בפרס לתרגום ספרות מדעית מטעם מוסד ביאליק, על תרגומיו להרודוטוס וטקיטוס.
ועדת השופטים קבעה בנימוקיה כי שור
נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
הותיר תרגומים ועבודות מדעיות בכתב יד, שכמה מהם ראו אור לאחר מותו.
משפחתו.
אלכסנדר שור נישא לאסתר וממנה היה אב לשישה.
בתו הבכורה, חיה ארנברג, הייתה בעלת דיפלומה ברוקחות מאוניברסיטת וינה, ועלתה לארץ ב-1924.
בתו צפורה אנדוולט (צילה, צוריל) (1902–1943), בוגרת בית ספר גבוה לאמנות בווינה, עלתה לארץ עם אחותה חיה ב-1924 כחלוצה, ולאחר נישואיה לאהרן אנדוולט היו בני הזוג מראשוני המתיישבים במושבה קדימה.
בתו זהבה (זלאטה) טרייסטר (1912–?) הייתה גננת, חברת מושב ביצרון; אחותה התאומה: יונה (טובה, טובי) לבוב.
בתו הילדה (?–1995) נישאה לזאב (וילהלם) טוּטנאור, וייסדה עמו ב-1925 בירושלים בית מלאכה לציוד רפואי, שלימים היה לחברת טוטנאור, חברה בורסאית המתמחה בייצור ציוד רפואי ומעבדתי.
בן הזקונים של שור מנישואיו הראשונים, שמואל שור (1915–2007), היה רדיולוג, מייסד ומנהל המחלקה הרנטגנית בבתי החולים העירוניים-ממשלתיים של תל אביב (איכילוב, רוקח, הקריה), מנהל המחלקה הרנטגנית בבית החולים וולפסון בחולון, ממייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב, דקאן בית הספר ללימודי המשך ברפואה וראש החוג לרדיולוגיה אבחנתית בה, ומבכירי חוקרי הרדיולוגיה האבחנתית בישראל.
שמואל שור נישא ללאה, בתו של הרב אברהם זיידה הלר. בנם רנן שור הוא קולנוען והמנהל-המייסד של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
אלכסנדר שור נישא בפעם השנייה, לרחל, והיה אב לבן נוסף, יעקב שור, כימאי המתגורר בבוסטון.
קישורים חיצוניים.
על תרגומיו:
אנדס פוג רסמוסן
פותארק
אומת חמשת האחוזים
אומת חמשת האחוזים או אומת האלים והאנשים היא תנועה חברתית-דתית אמריקאית - אפריקאית.
התנועה נוסדה בהארלם בסוף שנות ה-60 על ידי קלרנס 13X , שחברי התנועה מכנים אללה האב (Allah the father). מנהיגים דתיים ופוליטיים ראו את הקבוצה כענף רדיקלי שצמח מאומת האסלאם. לדברי התנועה מטרתה היא להביא שלום, צדק, ושוויון מאי הצדק הכלכלי, הפוליטי והדתי בארצות הברית ובעולם כולו.
על פי תפיסת חברי הקבוצה, עשרה אחוזים מהאנשים בעולם הם אליטות וסוכניהן, היודעים את אמיתות הקיום ובוחרים להשאיר שמונים וחמישה אחוזים מהעולם בבורות. חמשת האחוזים הנותרים את אלו שיודעים את האמת ונחושים להאיר את שמונים וחמישה האחוזים הנותרים.
אומת האלים והאנשים מטיפה לאמונה שבני האדם השחורים הם בני האדם המקוריים של כדור הארץ ולכן הם האבות והאימהות של הציוויליזציה.
האומה מלמדת ערכים שנקראים "המתמטיקה העליונה" ו"האלפבית העליון" ( Supreme Mathematics ו-Supreme Alphabet) שחוברו על ידי אללה האב, והם המפתח להבנת הקשר בין האנושות ליקום.
כמו כן, הארגון מטיף לכך שהאדם השחור הוא בעצמו אלוהים, כך שהגזע השחור הוא בעצם גזע של אלים.
עקיבא (פירושונים)
אנדרופאוזה
הפרעת קשב וריכוז
גיל המעבר
גיל המעבר אצל גבר
הרלדיקה
הֶרֶלדיקה (באנגלית: Heraldry) היא המדע והאמנות של תכנון, הצגה, תיאור ותיעוד שלטי אצולה (הנקראים גם שלטי גיבורים). יסודה של ההרלדיקה בצורך שהתעורר בימי הביניים בשיטה להבחין בין האבירים שלחמו בקרבות או בתחרויות הפלה ברומח ולתיאור ההתקנים (התקן - חלק משלט אצולה) שהם נשאו, או ציירו, על מגנם.
בימינו, הרלדיקה היא בעיקר תחביב ברוב העולם, אולם מספר מדינות עודן מפקחות על השימוש בשלטי אצולה באמצעות כרוזים, ונשיאת שלט אצולה של אחר מהווה בהן עבירה על החוק.
בימי הביניים המאוחרים ובתקופת הרנסאנס נהפכה ההרלדיקה לתחום ידע מפותח ביותר שהוסדר על ידי כרוזים מקצועיים, אשר בעזרת שפת ההרלדיקה פיתחו חוקי בלאזון (תיאור רשמי בכתב של צורתו של שלט האצולה). השימוש בשלטי אצולה בטורנירים דעך לבסוף, אולם שימושים אחרים - למשל להטבעות חותם, או לעיטור מצבות - צברו פופולריות. נשיאתם של שלטי אצולה מוסדרת לפי חוקי ירושה קפדניים - רק צאצאים מסוימים של אציל כלשהו הנושא שלט אצולה רשאים לרשת אותו במלואו או בצורה מובדלת שלו. מכיוון שכך, התפיסה לפיה שלט אצולה מסוים מסמל את כל הקרואים באותו שם משפחה היא מוטעית.
שלט אצולה מלא מורכב ממספר חלקים. בשלט טיפוסי הציצה ממוקמת מעל לקסדה, וזו האחרונה ממוקמת מעל חלקו העיקרי והמוכר ביותר של שלט האצולה - המגן. אלמנטים נפוצים נוספים הם תומכים למגן, ומוטו מתחתיו.