ונואטו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מוונואטו לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
השתתפות במשחקים.
משחקי הקיץ.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
המשלחת הראשונה של ונואטו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה ונואטו עד כה. המשלחת כללה 22 ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת העפילו לאולימפיאדת הנוער באמצעות הוועדה המשולשת ולא הגיעו להישגים. בטורניר הכדורגל נבחרת הבנים סיימה במקום החמישי ובטורניר הכדורסל נבחרת הבנות סיימה במקום האחרון.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 21 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. גם באולימפיאדת נוער זו ספורטאי המשלחת העפילו בזכות הוועדה המשולשת ולא הגיעו להישגים. בטורניר הכדורגל נבחרת הבנים סיימה במקום האחרון. כמו כן, ספורטאי המשלחת השתתפו לראשונה בענף הכדורעף חופים והאתלטיקה.
יוסף שאול אלישר
יוסף שאול אלישר (י"ז באדר ה'תרכ"ז, פברואר 1867 – כ"א בסיון ה'תש"ח 28 ביוני 1948) היה איש ציבור ואיש עסקים ירושלמי, נשיא ועד העדה הספרדית בירושלים, ממייסדי שכונת זיכרון משה בעיר, וחבר אספת הנבחרים הראשונה.
קורות חיים.
נולד בירושלים בפברואר 1867 (י"ז באדר ה'תרכ"ז) לרב חיים משה אלישר, שהיה בנו של הראשון לציון הרב יעקב שאול אלישר, ולוידה בת הראשון לציון הרב רפאל מאיר פאניז'ל.
בצעירותו התחנך בישיבות בירושלים, ואביו שכר לו מורה ללימוד ערבית. בסיום לימודיו נישא לריקה, שהייתה נכדת הרב חיים נסים ברוך, והחל לעסוק במסחר, תוך כדי קביעת עיתים ללימוד תורה בישיבתו של סבו, הרב יעקב שאול אלישר.
בשנת 1907 (ה'תרס"ז) נמנה עם מייסדי שכונת זיכרון משה בירושלים, ובסוף שנת 1908 (ה'תרס"ט) נבחר לעירייה יחד עם דוד ילין ורחמים מזרחי. בשנת 1912 (ה'תרע"ב) מונה על ידי מושל העיר לחבר ההנהלה בקופת היתומים הערבים, ולקח חלק בוועדות שונות מטעם המושל והעירייה.
בחודש ינואר 1912 נבחר לשמש כחבר בוועד העדה הספרדית בירושלים לצד הרבנים אברהם ביג'אג'ו, דוד פאפו, חנניה גבריאל, יוסף מרדכי הלוי ורפאל שלמה לניאדו, אך התפטר לאחר מחלוקת שפרצה בו על תפקיד הרבנות.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, נבחר בחודש אוגוסט 1914 יחד עם דוד ילין, אברהם יחזקאל בלום ואברהם אלברט ענתבי כחבר הוועד המשותף של נכבדי העדות לחלוקת סיוע שנשלח מארצות הברית.
בשנת 1923 (ה'תרפ"ג) נבחר שוב לוועד העדה הספרדית בירושלים, ושימש בו כסגן הנשיא עד לשנת 1925 (ה'תרפ"ה), אז נבחר לשמש כנשיא הוועד עד לסוף שנת 1927 (ה'תרפ"ז). כן נמנה עם מקימי בית מושב הזקנים והזקנות הספרדי בירושלים, שם שימש כגבאי המוסד והמפקח על הקמתו.
בשנים בהן פעל בוועד העדה הספרדית, שימש גם כיו"ר החברה קדישא, ופעל לגידור בית העלמין כדי למנוע השתלטות על השטח בידי זרים. כן פעל למען עניי ירושלים, וחיזוק מוסדותיה והקדשותיה של העדה הספרדית.
שימש גם כחבר וועד העיר ליהודי ירושלים, חבר אספת הנבחרים הראשונה וחבר מנהל בבית החולים משגב לדך ובית חינוך עיוורים.
כסוחר נכבד שהיה פעיל בענייני הסוחרים בירושלים, יצר קשרי מסחר עם צרפת ואוסטריה, ושימש כחבר סינדיקט החיטה העירוני לחלוקת חיטים ואספקת לחם לתושבים בעת מלחמה.
הלך לעולמו בירושלים ב-28 ביוני 1948 (כ"א בסיוון ה'תש"ח), ונקבר בבית הקברות בשכונת סנהדריה בעיר.
אחיו היה יצחק שמעיה אלישר, ובנו היה איש הציבור אלעזר אלישר.
דרשת בר מצווה
אדיב בורומאנד
אדיב בורומאנד (בפרסית: ادیب برومند; 11 ביוני 1924 – 13 במרץ 2017) היה משורר, משפטן ופוליטיקאי איראני. מקורבו של מוחמד מוסאדק וממנהיגי החזית הלאומית האיראנית . בחייו נחשב למשורר הלאומי של איראן.
ביוגרפיה.
בורומאנד נולד בגז (گز), אחד מפרבריה של העיר בורחואר (برخوار) שבאספהאן. אביו היה סופר והיסטוריון, ואימו התעניינה בחינוך ובתרבות. בגיל שש עשרה החל לכתוב פרוזה.
את הקריירה הפוליטית שלו, החל בורומאנד במהלך הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן. הוא כתב על הלאומיות האיראנית, וביקר את שלטונו של רזא ח'אן שאותו כינה דיקטטור. הוא ביקר גם את הכוחות הפולשים, וכתב נגד קפיטליזם ובעד לאומיות ופטריוטיות. שיריו הופיעו בעיתונים בטהראן ובאספהאן. בתקופה זו פרסם את ספרו הראשון. הפופולריות לה זכה, זיכתה אותו בכינוי "המשורר הלאומי".
בספטמבר 1942 החל בורומאנד ללמוד בטהראן, והשלים תואר ראשון במשפטים מטעם אוניברסיטת טהראן. בנוסף למד בורומאנד ספרות, ורכש ידע בצרפתית וערבית. הוא כתב על הצורך ברפורמה בפרס. בספרו השני כתב נגד התנאים הרעים ששררו לדעת אנשים רבים במדינה אותה התקופה. בורומאנד סירב להתמנות למשרה שהוצע הלו כתובע ציבורי בארדביל. הוא עבד כעורך דין עצמאי, ושימש במשך שנים עורך דין של הבנק הלאומי האיראני.
במהלך משבר איראן ב-1946 היה בורומאנד פעיל פוליטי וכתב למען האופוזיציה של המפלגה הדמוקרטית האזרית וג'עפר פישהורי (جعفر پیشه‌وری), על אף שהיו לו קשרים קרובים עם מפלגת תודה (توده) הקומוניסטית.
עמדות פוליטיות.
בורומאנד היה לתומך של התנועה הלאומית של ראש הממשלה מוחמד מוסאדק ובהלאמת תעשיית הנפט בדומה לאיראנים רבים בתקופתו. הוא כתב שירים רבים לתמיכה במוסאדק, ששימשו תעמולה בידי המשטר, והופצו בחוברות ושודרו ברדיו. במהלך ההפיכה באיראן ב-1953 לחם אדיב נגד הממשל החדש, וקרא לממשלו של מוחמד רזא שאה פהלווי "דיקטטורה". בשל דברים אלו והתנגדותו נכלא מספר פעמים. ב-1960 הפך לחבר מרכזי בחזית הלאומית השנייה וקרא למהפכה. אדיב נבחר כאחד מחמשת חברי המועצה במסגרת הארגון מחדש של החזית הלאומית על ידי כרים סנג'אבי (کریم سنجابی).
לאחר המהפכה האיראנית היה ממנהיגי החזית הלאומית ועמד בראש המפלגה מ-1993 ועד 2017. בתפקידו זה קרא לחופש ולדמוקרטיה באיראן. הוא הקים בעיירת הולדתו גז "בית תרבות" בשטח של 3600 מ"ר.
בנימין פודהייץ
בנימין מפודהייץ
יושע ולק כ&quot;ץ
יושע ולק כץ
יושע פלק כץ
שלמה אפרים לונטשיץ
משטרת קייב
משטרת קייב (Поліція Києва), בשמה הרשמי: המינהל הראשי של משטרת הסיור בעיר קייב (באוקראינית: Головне управління патрульної поліції м. Києва) הוא גוף האכיפה והשיטור בעיר קייב וכוח המשטרה הגדול ביותר באוקראינה.
משטרת קייב הוקמה לראשונה ב-4 ביולי 1858 בשם המשטרה הראשית של קייב וכיום היא האחראית הבלעדית על תחומי אכיפת החוק ואבטחת העיר בעת שנערכים בה אירועים בינלאומיים גדולים. מטה המשטרה ממוקם ברחוב המרי העממי 9.
מפקד משטרת קייב מתמנה ומפוטר על ידי מפקד המשטרה הלאומית של אוקראינה בהמלצת שר הפנים וראש עיריית קייב. מפקד משטרת קייב הנוכחי הוא אנדריי קרישצ'נקו, שמונה על ידי שר הפנים ארסן אבאקוב ב-15 בדצמבר 2015 לאחר שהחליף את דמיטרי טרשצ'וק. בכוח המשטרה של קייב משרתים כ-23,000 שוטרים.
היסטוריה.
המשטרה בעיר בקייב הוקמה על ידי הצאר בהמלצת שר הפנים ביולי 1858 והתקיימה עד שנת 1911 כמינהל המשטרה של העיר קייב (Київське міське поліцейське управління).
בשנים 1934–1964 הייתה חלק מנקוו"ד וכונתה מינהל שירות המיליציה של קייב ופרבריה ולאחר מכן נודעה בשם המינהל לענייני פנים של העיר קייב (УВС Київського міськвиконкому).
לאחר התפרקות ברית המועצות הוקם משרד הפנים האוקראיני וכוח המשטרה בקייב הפך למינהל הראשי של משרד הפנים בעיר קייב (ГУ МВС України в м. Києві).
במהלך הרפורמה בגופי אכיפת החוק בשנת 2015 משטרת קייב הייתה לחלק מהמשטרה הלאומית של אוקראינה והיוותה את גרעין היסוד שלה.
שלמה אפרים לונצ'יץ
שלמה אפרים מלונצ'יץ
מהרח&quot;ו
שפות באפריקה
על פי הערכות, קיימות באפריקה כ-1250–2100 שפות, ויש חוקרים המעריכים, כי קיימות בה כ-3000 שפות.
השפות מחולקות לשש משפחות חשובות:
קיימות מספר שפות נוספות, השייכות למשפחות קטנות אחרות, שלא צוינו לעיל, כמו גם שפות שטרם סווגו. בנוסף, קיים באפריקה מגוון רחב של שפות סימנים, שברובן הן שפות מבודדות , אשר אינן משתייכות למשפחת שפות כלשהי, ואשר התפתחו באופן עצמאי.
כמאה שפות נמצאות בשימוש נרחב לשם תקשורת בין-אתנית, ביניהן: ערבית, סומלית, ברברית, אמהרית, אורומו, סווהילי, האוסה, שפת הפולה ויורובה. שפות אלו דְבוּרוֹת בפיהם של עשרות מיליוני בני אדם. אם אשכולות של עד מאה שפות דומות נספרים יחדיו, 12 שפות יחשבו כמדוברות על ידי 75%, ו-15 שפות על ידי 85% מאוכלוסיית אפריקה, בין אם כשפה ראשונה ובין אם כשפה שנייה.
המגוון הלשוני העשיר של מדינות אפריקניות רבות יצר מדיניות שימור לשונית בעידן הפוסט-קולוניאלי. בניגריה לבדה קיימות למעלה מ-500 שפות, עובדה ההופכת אותה אחד הריכוזים הגדולים ביותר של גיוון לשוני בעולם.
בשנים האחרונות, הפכו מדינות אפריקה מודעות יותר ויותר לערך ההון הלשוני שלהן. ילדים בעלי רקע אתני מעורב נחשפים בקביעות ליותר משפה אחת כבר מרגע לידתם. אנשים בעלי רקע אתני מעורב נישאים לעיתים קרובות גם מחוץ לשבט בו נולדו וגדלו, עובדה שהובילה לכך, שמשקי בית דו לשוניים ורב לשוניים הפכו נפוצים ביותר