בשלב ב' נבנה גן משחקים מיוחד מותאם לילדים ומבוגרים עם צרכים מיוחדים. הגן פתוח גם לקהל הרחב.
בשלב ב' נמצא גם מגרש מיניפיץ', שולחנות טניס שולחן, אמפיתיאטרון, מגרש שחמט ומסלול אופניים אתגרי. נמצאת בו בשלבי פיתוח בריכת חורף.
כאב שריר מושהה
כאב שריר מושהה (באנגלית: Delayed onset muscle soreness, בקיצור: DOMS) הוא כאב שריר ונוקשות המורגשים במשך שעות עד ימים לאחר אימוני כושר גופני מאומצים.
הכאב החזק ביותר מורגש 24 עד 72 שעות לאחר האימון, והוא נגרם כנראה כתוצאה מהתארכות יתר של סיבי השריר, הגורמת לפצעים מיקרוסקופיים .
כאב זה זוהה והוגדר בשנת 1902 על ידי חוקר בשם תיאודור יו, מאוניברסיטת שארלוטסוויל.
כאב שריר מושהה הוא אחד משני התסמינים של נזק לשריר הנגרם כתוצאה מפעילות גופנית. הסימפטום השני הוא כאב שריר חד , המופיע במהלך פעילות גופנית או מיד אחריה.
כאב שריר מושהה הוא כאב עמום. מצב זה שונה מכאבים חזקים מאוד, העלולים להעיד על תמס שריר (ראבדומיוליזיס), מצב שבו נהרסת מעטפת התאים בשריר, ומלווה בחולשה כללית, נפיחות ושתן אדום או כהה.
מאפיינים.
כאב שריר מושהה מורגש ככאב עמום בשריר הפגוע, המלווה לעיתים קרובות עם רוך או קשיחות בשריר. הכאב מורגש בדרך כלל רק כאשר השריר נמתח או נלחץ, ולא מורגש כאשר הוא במנוחה.
לרוב, עוצמת הכאב עולה ב-24 השעות הראשונות לאחר האימון, ולאחר מכן עולה ויורדת במשך מספר ימים, עד שבוע.
גורמים לכאב, והקשר בינו לתופעות אחרות.
כאב שריר מושהה נגרם על ידי פעילות גופנית המאריכה את השרירים תחת עומס (כיווץ אקסצנטרי). בדרך כלל תרגילים אחרים, כמו תרגילים איזומטריים (סטטיים) או אימון קונצנטרי (המקצר את השריר), אינם גורמים לכאב זה.
כאב שריר מושהה פירושו שנגרם נזק לשריר, אך עוצמת הכאב איננה משקפת בהכרח את עוצמת הנזק שנגרם לשריר. כמו כן, אימון גופני מאומץ עלול לגרום לירידת כוח, טווח תנועה מופחת, ונפיחות בשריר. הוכח כי שינויים אלה מתפתחים באופן עצמאי ואינם קשורים לכאב.
מניעה.
ניתן לצמצם את הסיכוי לכאב שריר מושהה על ידי אימון הדרגתי, במיוחד כאשר מתחילים תוכנית אימונים חדשה.
על פי מספר מחקרים, תרגילי חימום לפני אימון ומתיחות לאחר אימון - אינם מונעים כאבי שריר, וחזרה מרובה על תרגילי מתיחות עלולה כשלעצמה לגרום לכאב.
השימוש בביגוד המתאים לאימון גופני מפחית מעט את עוצמת הפציעה המיקרוסקופית בזמן האימון, ועשוי למנוע כאבי שריר.
תזונה נכונה, הכוללת שתייה במידה מספקת, תורמת למניעת הכאב. מחקרים הראו הקלה בכאבים לאחר צריכה של כורכומין. לוויטמין C לא הייתה השפעה.
טיפול.
בדרך כלל הכאב נעלם עד 72 שעות לאחר הופעתו, ואין צורך לטפל בו. פעילויות המגבירות את זרימת הדם לשריר עשויות לסייע במידת מה, בהן אימון גופני בעצימות נמוכות, עיסוי, מרחצאות חמים או ביקור בסאונה.
טבילה במים קרים נמצאה כלא יעילה בהקלת כאבי שריר במחקר אחד, אך יעילה במחקר אחר.
ראובן ברודסקי
ראובן רודיאון ברודסקי (נולד ב-11 בינואר 1981) הוא במאי, מפיק, עורך וצלם דוקומנטרי ישראלי.
יצירתו.
ברודסקי נולד בברית המועצות בשנת 1981. בשנת 2000 עלה יחד עם הוריו, אשתו ובנו לישראל ולמד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
לאחר העלייה לישראל התפרקו נישואיהם של הוריו במקביל להתפרקות נישואיו שלו. את תהליך התפוררותה ובנייתה מחדש של משפחתו בישראל תיעד ברודסקי במסגרת צילום "הום מובי", סרטו הראשון באורך מלא. במאי 2012 זכה הום מובי בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב. הסרט זיכה את ברודסקי גם בפרס הצילום.
משפחתו של ברודסקי המשיכה להעסיקו גם ביצירת סרטו "שבעה ימים בסנט פטרסבורג". הסרט תיעד את ביקורם של ברודסקי ואמו ליזה אצל אחיו ליאוניד אשר חזר לרוסיה לאחר העלייה לישראל ובמשך מספר שנים הוגדר כעריק מצה"ל. שבעה ימים בסנט פטרסבורג השתתף אף הוא בפסטיבל דוקאביב בשנת 2015 וזכה בפרסים עבור העריכה והלחן המקורי של עדי רנדט כמו גם בציון לשבח. בנוסף, זכה הסרט גם בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים.
בשנת 2015 ביים את סרט הטלוויזיה "הישראלים החדשים" בהשתתפותו של חיים יבין. הסרט שודר בערוץ 10, ובחן את השתלבות הדור הצעיר של העלייה הרוסית של שנות ה-90 בחברה הישראלית.
בשנת 2016 ביים את הסרט ממלכת עדני שעסק בקבוצת הכדורגל הפועל מרמורק ברחובות ושודר בערוץ yes דוקו.
בשנת 2017 צילם את סרטה של הלית לוי שמנה.
בשנת 2018 ביים את הסרט לבדיתי - האגדה על מרים ילן-שטקליס, הפרק ה-12 במיזם העברים אשר זכה לציון לשבח במסגרת פסטיבל חיפה ה-34.
חיים אישיים.
ראובן ברודסקי חי ברמת גן עם אשתו נועם ובנותיהם. בנו הבכור דניאל, נולד מנישואיו הראשונים.
קרבות האצ&quot;ל ברמלה
קרבות האצ"ל ברמלה במהלך מלחמת העצמאות, נערכו בין ה-16 במאי ל-11 ביוני 1948. מבחינת סדר הכוחות ומשך הזמן בו הם פעלו, היו אלה המבצע הצבאי הגדול בתולדות הארגון. תחילתם של הקרבות היו בניסיונות של האצ"ל לכיבוש עמדות מפתח בעיר רמלה ובסמוך אליה. ניסיונות אלה נכשלו ברובם, ואם כי פסקו לאחר מספר ימים, כוחות האצ"ל נשארו באותה גזרה, וקרבות נערכו לפרקים עד תחילת ההפוגה הראשונה. בקרבות האצ"ל ברמלה נפלו 51 מלוחמי הארגון.
רקע.
בסוף 1947 הבריטים קיבלו החלטה לסיים את המנדט ולפנות את ארץ ישראל. כוחות האצ"ל, אשר נתונים היו במאבק נגד הבריטים מאז תחילת 1944, יכולים היו לערוך כעת את כוחותיהם כנגד הערבים. התפנותם של הבריטים מחלקים גדלים והולכים של הארץ, אפשרה לארגון לצאת בהדרגה מן המחתרת, לארגן את כוחותיו ביחידות גדולות יותר מבעבר, כמו מחלקות ופלוגות, ולאמנם בלוחמת שדה. בחודשים הראשונים של 1948 תהליך זה היה בחיתוליו, ולמעשה, לא הגיע מעולם לידי בשלות. בכל זאת, במקביל לשיחות אודות תיאום עם ארגון ההגנה, הארגון החל לצאת בהדרגה לקרבות לשם כיבוש. הראשון שבהם היה כיבוש הכפר דיר יאסין שממערב לירושלים, ב-9 באפריל 1948. בשבוע האחרון של אותו חודש האצ"ל יצא למבצע גדול בהרבה, בסדר גודל גדודי, לערך, התקיף את יפו הערבית, ובסופו של דבר, כבש את שכונת מנשיה. במהלך קרבות יפו נחתם הסכם בין 'ההגנה' לאצ"ל אודות תיאום פעולותיו של הארגון עם אלה של 'ההגנה'. בתחילת מאי המשיך האצ"ל וכבש את יהודייה (עבאסייה). באמצע החודש האצ"ל כבש, לנוכח התנגדות קלה, חמישה כפרים ערביים סמוך לזכרון יעקב. ב-13 במאי, בהתאם לתיאום עליו הסכימו הצדדים, קבל עליו האצ"ל לתקוף בימים הבאים את רמלה.
פיקוד ההגנה התכוון לרתק כוחות ערביים למקום, כסיוע למבצע מכבי, אליו יצאה 'ההגנה' באותם ימים, פיקוד האצ"ל ראה זאת כהתקפה בקנה מידה מלא על מנת לכבוש את העיר.
שדה הקרב והצדדים הלוחמים.
באפריל תפסו לוחמי האצ"ל מחנה בריטי, אשר שימש כבית חולים צבאי לחולי רוח, בבאר יעקב (בימינו: המרכז לבריאות הנפש). ב-15 במאי, לקראת ההתקפה על רמלה, האצ"ל ריכז כמה מאות מחייליו במקום, כמחציתם לוחמים. אלה היו חמושים בנשק קל, אם כי ניכר מחסור בתחמושת עבורו. כן היו לאצ"ל מרגמות עם כמות פגזים גדולה, ובנוסף עמדו לרשותם מספר משוריינים. לאצ"ל כמעט שלא היה נשק נ"ט, ובהמשך הקרבות מחסור זה התגלה כקריטי. מפקד הכוח היה עמיחי פאגלין.
ברמלה נמצאו כמה מאות מלוחמי החטיבה המערבית של צבא הג'יהאד הקדוש, עליה פיקד חסן סלאמה. בנוסף להם היו במקום כמה מאות מתנדבים בדווים מעבר הירדן, הערבים היו חמושים בנשק קל וכן היו להם כמה משוריינים.
ב-1 ביוני, שבועיים לאחר פתיחת הקרבות, תוגבר הכוח הערבי בפלוגת לגיון (שתי מחלקות חי"ר ומח' שריוניות).
ברמלה, אשר נועדה להיכלל במדינה הערבית על פי תוכנית החלוקה, ישבו כ-15 עד 20 אלף תושבים. בעיר עבר הכביש הראשי ירושלים-יפו (כיום כביש 44 ורחוב הרצל) וסמוך למקום בו יצא מרמלה לכיוון יפו, בקרבת השכונה סכנת פאנוס (כיום נווה דוד שברמלה), הצטלב הכביש עם מסילת הברזל לוד-קנטרה (צומת המסילה).
צומת זה היה מוגן היטב, ככל הנראה על ידי כוח בגודל מחלקה. חלקה המערבי של רמלה, הפונה לבאר יעקב, היה מבוצר כיאות, עם עמדות מחופות, ותעלות קשר ביניהן. על דרכי הגישה לאלה שלט באש ובתצפית המגדל הלבן. במרחק של ק"מ אחד, בערך, ממערב לכביש ירושלים-יפו, נמצא בנין גדול מידות, אשר שימש כבית ספר לקצינים של הבריטים. לאחר התפנותם, שימש הבניין כמפקדת חסן סלאמה. בתחילת אפריל, פוצץ אגף בבנין על ידי כוחות חטיבת גבעתי. המפקדה עקרה מן המקום, אך לוחמים ערבים המשיכו להחזיק במבנה ובמחנה שסביבו, גם לאחר שהמפקדה עקרה ממנו. המרחק בין רמלה לבאר יעקב היה אז כשלושה ק"מ בכיוון מזרח-מערב, בקירוב, ואלה היו שטח הפקר בין גבול היישוב היהודי לזה הערבי. שטח זה, מישורי עם מעט גבעות נמוכות וערוצים ביניהן, היה נטוע פרדסים בעיקר, ובמקצת, גם כרמי זיתים.
הקרבות.
מבואותיה המערביים של רמלה.
ב-16 במאי אחר הצהרים, מחלקה של האצ"ל נועדה לחדור לקו העמדות אשר במערבה של רמלה. כוח זה נתגלה עם הגיעו סמוך ליעדו, ספג אש והתקפות נגד, סבל אבדות כבדות, ונאלץ לסגת. בלילה יצא כוח בן שתי פלוגות לכיבוש 'המגדל הלבן', אלא שכוח זה תעה בדרכו וחזר מבלי לבצע את משימתו. ביום המחרת (17 במאי) יצאו שתי מחלקות מוגברות על מנת לכבוש אחיזה במערב ובדרום מערב העיר, אך שוב, המאמצים האמורים לא עלו יפה. הכוחות נתגלו בטרם הגיעם ליעדיהם, ספגו אש ואבדות, ונסוגו. בקרבות במבואותיה המערביים של רמלה האצ"ל ספג כ-20 הרוגים, כמעט כולם ביום הקרבות הראשון. כיוון שכך, האצ"ל ריכז את מתקפתו בהמשך באזור צומת המסילה, וחדל מנסיונותיו לכבוש יעדים ברמלה גופה.
כיבוש בית הספר לקצינים.