באוקטובר 2016 דחה בית משפט השלום בתל אביב את מרבית תביעתו של חזן. השופט אמר כי התרשם שסגל ערך תחקיר מאוזן ושהדברים לא הוצגו בכתבה באופן מגמתי. עוד קבע השופט כי חזן אכן השתמש בסמים קשים, שימש כמנהל הקזינו, וכי הפרסום בדבר ארגון נערות ליווי למבקרי הקזינו חוסה תחת הגנת 'תום לב' ו'עיתונות אחראית', אף שלא הוכח כנכון; לכן ייחוס סרסרות לזנות לחזן הוא בגדר הבעת דעה החוסה תחת ההגנה של "הבעת הדעה" לפי סעיף 15(4) לחוק. סגל חויב בפיצויים בסך 40,000 ש"ח בשל פרסום מוטעה באתר "מאקו" שנכתב בשמו ולפיו חזן סחר בסמים, וכן בשל דבריו בריאיון עם עודד בן-עמי שמהם עלולים היו הצופים להבין כי חזן הוא "דילר" של סמים, אף על פי שהשופט השתכנע שסגל לא התכוון לכך.
בל"ד.
בפברואר 2019, במהלך מערכת הבחירות לכנסת ה-21 כתב סגל: "על בל"ד, ארגון תומך טרור עם מימון מפלגות, לא הוחלה הנורמה שנדרשת כעת מול כהנא". לאחר יומיים, בתוכנית פגוש את העיתונות, אמר: "הרצוג... ניהל מגעים ללא הרף כדי ש"הרשימה המשותפת", הכוללת את ארגון הטרור עם מימון המפלגות "בל"ד", תקבל עוד מנדט בזכות הסכם העודפים עם "מרצ"." המפלגה הגישה תביעת דיבה נגד סגל ודרשה פיצוי בסך 280,000 ש"ח. בהתאם לפשרה בין הצדדים פרסם סגל הודעה שלפיה המפלגה "איננה ארגון טרור או תומך טרור מבחינה משפטית וחוקית וכך קבע בית המשפט העליון".
תביעות דיבה נגד משתמשים ברשתות החברתיות.
בפברואר 2019 פרסם יצחק לאור פוסט ב"פייסבוק" ובו הכיתוב "א. היטלר" מתחת לתמונתו של סגל. הפוסט הוסר על ידו לאחר כמה שעות. סגל הגיש תביעת דיבה נגד לאור ובה דרש פיצוי בסך 140,000 ש"ח. המשפט הסתיים בפשרה שקיבלה תוקף של פסק דין ועל פיה לאור יתנצל בדף ה"פייסבוק" שלו וישלם לסגל סכום שלא יפורסם.
באוגוסט 2020 הגיש סגל תביעת דיבה נגד איש העסקים ערן צ'רפק, על שכתב נגדו ב"טוויטר" שהוא מצדיק רוצחים מימין, וכינה אותו "מכונת הסתה". תביעה זו הסתיימה בפשרה שפרטיה לא פורסמו. בספטמבר 2020 הגיש סגל תביעת דיבה נגד פרופ' עמירם גולדבלום, שכתב ב"פייסבוק" שסגל "הצדיק את רצח רבין". תביעה זו הסתיימה בפשרה, שבה חויב גולדבלום לפרסם התנצלות, לשלם לסגל 5,000 ש"ח ולתרום 7,500 ש"ח לעמותת "מקימי". תביעה נוספת הגיש סגל נגד מוטי אקסמיט, בעל משרד יחסי ציבור, על שכתב נגדו ב"פייסבוק" שהוא "שופר התעמולה של גבלס". גם תביעה זו הסתיימה בפשרה. באוקטובר 2020 הגיש סגל תביעת דיבה נגד עומר נחמני, דוברו של ח"כ יאיר גולן, על שישה פוסטים שפרסם נגדו ובהם טען בין היתר שסגל גזען.
חיים אישיים והשכלה.
סגל נשוי לרעות ואב לשני בנים. הוא מתגורר בשכונת "משכנות האומה" בירושלים.
אוסמופוביה
אוסמופוביה (מיוונית: אוסמו=ריח, פוביה=פחד) היא פחד או סלידה מריחות חזקים או מסוימים. לרוב מדובר בריחות רעים, אך הרגישות עלולה להתרחב לכל ריח שהוא.
בדרך כלל אוסמופוביה מהווה תסמין של הסובלים ממיגרנה כרונית, אשר מוגברת על ידי הריח. על פי אחד המחקרים, כ-25% מהסובלים ממיגרנות מראים דרגה כלשהי של אוסמופוביה.
יש אנשים הסובלים מן הבעיה, אשר מטפלים בה באמצעות ריחות נעימים כגון אזוביון או מנטה.
רשות הספנות והנמלים
רשות הספנות והנמלים הוקמה בשנת 1961, במקור בשם "רשות הנמלים". תפקידיה העיקריים היו לדאוג ליעילותם של הנמלים בישראל ולהבטיח את פיתוחם התמידי, בהתאמה להיקף תנועת המטענים.
היסטוריה.
רשות הנמלים הוקמה בשנת 1961, בעקבות דרישתו של הבנק העולמי שנתבקש לאשר הלוואה להקמתו של נמל אשדוד. הבנק התנה את העברת הכספים לרשות ציבורית ממלכתית המנוהלת על בסיס עסקי. ייעודה העיקרי של הרשות היה לבנות ולנהל את הקמת נמל אשדוד, ונמל אילת החדש (שהחליף את המזח הראשון של הנמל). עד הקמת הרשות הופעלו נמל תל אביב, ונמל יפו על ידי חברת אוצר מפעלי ים, ועם פתיחתו של נמל אשדוד בשנת 1965 הם נסגרו, ונמל אילת הופעל על ידי חברת "שירותי ים אילת" (שותפות של "שנ"מ - שירותי נמל מאוחדים", חברת בת של סולל בונה, ומשרד התחבורה).
חיים לסקוב, הרמטכ"ל החמישי של צה"ל, מונה לאחר שחרורו למנהל הראשון של הרשות. לסקוב סירב להיכנע לדרישות ועדי העובדים שנראו לו מוגזמות ובתחילת 1966 השבית את נמל אשדוד עד שהעובדים יחתמו על הסכם עבודה.
נמל חיפה לא נכלל בתחום אחריותה של הרשות, והופעל על ידי חברת "שנ"מ - שירותי נמל מאוחדים". נמל הקישון הסמוך, הופעל על ידי חברת "שירותי נמל הקישון" בה החזיקה בשותפות חברת "גב-ים" ו"שירותי נמל מאוחדים". בתחילת 1967 סירב חיים לסקוב לממן העלאות שכר שהבטיחה חברת "שירותי נמל מאוחדים" לעובדיה, עד שנכנע בלחץ שרי הממשלה. לבסוף בשנת 1968, החליטה הממשלה לחייב את חברת "שירותי נמל מאוחדים" למכור את החזקותיה לרשות הנמלים (כולל נמל הקישון שחדל לפעול כנמל עצמאי). כך שכל נמלי הים של ישראל היו בניהול הרשות באותה עת.
על רקע יחסי העבודה המעורערים ברשות הנמלים המליץ דו"ח גבתי, שהוכן על ידי חמישה שרים, על הגדלת סמכויות שר התחבורה ברשות הנמלים. בעקבות הסכמת מועצת הרשות לשינויים המוצעים הודיע לסקוב בספטמבר 1970 על התפטרותו מתפקיד מנהל הרשות.
במרץ 1971, בעת שבנמלי חיפה ואשדוד נוצרה צפיפות רבה של אניות, שבעקבותיה קבעו תאגידי הספנות הבינלאומיים היטלי צפיפות על מטענים המיועדים לישראל. הועלתה הצעה להתגבר על הצפיפות ולהפנות אניות, בעיקר אניות עם מטעני מלט וסוכר בשקים מנמלי חיפה ואשדוד לנמל עזה (שהיה אז תחת שליטה ישראלית). עד מהרה התברר, כי אין קשיים בפריקת המטענים בנמל עזה, והתפוקה בפריקת מלט אף גבוהה מאשדוד והוחל בהפניית מספר גדול יותר של אניות אל הנמל, בעיקר עם מטעני מלט. בסוף 1971 הושלמה הקמתו של מזח חדש באורך 146 מטר ומנופים שהחליפו חלק מהצורך בעבודת סבלים ידנית בנמל. עם זאת מנהל הרשות נפתלי וידרא התנגד לפיתוח הנמל בטענה שאין צורך בנמל שלישי בישראל לחופי הים התיכון, אך אחר כך, בדצמבר 1974, עבר הנמל לאחריות רשות הנמלים.
ב־1988 הפכה רשות הנמלים לרשות הנמלים והרכבות, כאשר נוסף נושא הטיפול ברכבת ישראל לאחריותה, אולם בדצמבר 1996 החליטה הממשלה על הפרדת הרכבת מרשות הנמלים והרכבות, והקמת חברת רכבת ממשלתית. מהלך זה נועד לאפשר את הגשמת מדיניות הממשלה להרחבת ההשקעות בתחום התחבורה המסילתית באמצעות חברת רכבת המתנהלת באופן עצמאי, כדי לאפשר פיתוח מואץ של התשתית המסילתית. בחודש אוגוסט 1997 החליטה הממשלה על תיקון חקיקה שיסדיר את הפרדת הרכבת מרשות הנמלים והרכבות. ב־30 ביולי 2002 החליטה הממשלה להטיל על שר התחבורה ועל שר האוצר להגיש תיקון חקיקה שיסדיר את העברת פעילות הרכבת מרשות הנמלים והרכבות לחברה ממשלתית, ובמסגרת זו, בין היתר, תבוטלנה כל סמכויות רשות הנמלים והרכבות בענייני ההקמה וההפעלה של מסילות הברזל והרכבות. ב־16 בדצמבר 2002 נתקבל בכנסת חוק רשות הנמלים והרכבת, שיצר מסגרת חקיקתית למהלך האמור.
בתאריך 17 בפברואר 2005 נכנס לתוקפו חוק רשות הספנות והנמלים התשס"ד 2004, לקראת תהליך ההפרטה העתידי של נמלי הים. במקום הרשות ההיסטורית הוקמו חמישה גופים נפרדים: שלוש חברות נמל והן חברת נמל חיפה, חברת נמל אשדוד, חברת נמל אילת וחברת פיתוח ונכסים היא חברת נמלי ישראל המופקדת על המקרקעין ונכסי הנמלים. ורשות הספנות והנמלים (רספ"ן) אשר החל ממועד זה אחראית לפיקוח על הספנות והנמלים, על פיתוחם ועל קידומם וכן להסדרת פעילותם וממלאת את כלל התפקידים המוטלים עליה לפי דיני הספנות והנמלים.
מנהל רשות הספנות והנמלים משנת 2009 הוא רב חובל יגאל מאור.
בדצמבר 2010 אישרה ועדת שרים לעניין הפרטה את הפרטת נמל אילת, בהליך בו הרוכש יקבל את הזכות להפעיל את הנמל במשך 15 שנים, עם אופציה להארכה למשך כ-10 שנים נוספות. הליך ההפרטה החל ב-2011 ובתחילת 2013 הועברו זכויות תפעול נמל אילת לחברת "פפו ספנות" שבבעלות האחים נקש תמורת 120 מיליון שקל.
רשות הנמלים והרכבות
לורנה בוביט
שמשון הולצמן
שמשון הולצמן (1907–1986) היה צייר ישראלי, יליד גליציה. היה ממקימי קריית האמנים בצפת וחתן פרס דיזנגוף הראשון.
ביוגרפיה.
שמשון הולצמן נולד בעיר סמבור שבגליציה לפייבל, שהיה צבע-אמן. בשנת 1922 עלה פייבל הולצמן עם שלושת בניו לארץ ישראל ועסק בצביעת בתים בין היתר צבעו את מלון המלך דוד, בו עדיין מצויים ציורי קיר ותקרה שלהם. באמצע שנות העשרים החליט שמשון הולצמן שציור הוא ייעודו, ועל-כן הצטרף לסטודיו של יצחק (פרנל) פרנקל בתל אביב.
בסוף שנות העשרים נסע הולצמן לפריז כדי לשכלל את אומנותו והוא גר במונמארטר, שם עבד כצבע ולמד ב-Académie de la Grande Chaumiere. במהלך שהותו שם למד מחיים סוטין כיצד להעריך אמנות וכיצד ליצור אמנות. הולצמן הושפע מאוד מהאימפרסיוניזם הצרפתי ומציירי תנועה זו, אותם למד להכיר לעומק בפריז. כמו כן הושפע מציוריהם של פול גוגן, אנרי מאטיס, פול סזאן ואנדרה דרן.
הולצמן ערך תערוכות יחיד בפריז וחזר לארץ ישראל בתחילת שנות ה-30. כשחזר לארץ ישראל לקח חלק בתערוכת האמנים הכללית של אמני ארץ ישראל בפתיחת מוזיאון תל אביב ב-1932 וערך שתי תערוכות יחיד במוזיאון תל אביב. ב-1934-1935 חזר לשהות שנייה בפריז שם השתתף בתערוכת ציורי שמן בסאלון טילרי. ב-1947 ערך תערוכת יחיד בגלריה מארלבורו בלונדון וב-1948 השתתף ב'הביאנלה של ונציה'. ב-1937 היה ראשון חתני פרס דיזנגוף לאמנות ובשנת 1959 קיבלו בשנית. הולצמן היה ממקימי קריית האמנים צפת ואחריו נהרו רבים מבכירי ציירי ישראל של שנות ה-50.