בשנת 680 עלה יזיד לשלטון וירש את כס אביו. תוך זמן קצר נתקל שלטונו באופוזיציה- למרות תבוסתו של הח'ליף עלי לבני אומיה נשארו רבים בעולם המוסלמי נאמנים למשפחתו של הח'ליף עלי בן אבי טאלב. בנו הבכור של עלי- חסן בן עלי בחר שלא לתבוע לעצמו את הח'ליפות, לעומתו, אחיו הצעיר, חוסיין בן עלי יצא למאבק על מנת להשיב למשפחתו את הבכורה בעולם המוסלמי. זמן קצר לאחר עלייתו של יזיד הראשון לשלטון יצא אל חוסיין מעירו מדינה עם מספר קטן של נאמנים לכיוון כופה על מנת להתאחד עם תומכיו. מושל עיראק מטעם יזיד - עבדאללה בן יזיד, יירט את אל חוסיין ונאמניו בכרבלא - כפר קטן בדרך לכופה. כאשר אנשיו של אל חוסיין סובלים מחוסר ציוד ומים פרץ קרב קצר שבסופו נהרגו חוסיין ואנשיו.
מוקד התנגדות נוסף לשלטונו של יזיד היו תושבי הערים הקדושות מכה ואל מדינה, אלו לא השלימו עם העברת הח'ליפות מאב לבן ועם ביטול השורא הקובעת את זהות הח'ליף. בנוסף, תושבי אל מדינה מחו על מפעלי החקלאות שיזמו יזיד ואביו מעאויה, מפעלים שמשמעותם שלטון בעלי קרקעות הנמצאים בסוריה על האוכלוסייה המקומית. בשנת 683 פרץ מרד באל מדינה, ותושבי העיר הצליחו לגרש את בני משפחת אומיה שבעיר, אך בתוך זמן קצר שלח יזיד כוחות סורים לדיכוי המרד. לאחר דיכוי המרד במדינה פנה הצבא לדיכוי מרד במכה. בעוד הצבא האומיי בדרכו למכה נפטר יזיד במדבר. את מקומו ירש בנו הצעיר, מועאויה, אך זה נפטר בתוך מספר חודשים. בכך תמה תקופת שלטונם של ענף בני אבו סופיאן בבית אומייה.
היחס ליזיד הראשון באסלאם.
עבור השיעים נחשב יזיד הראשון לנבל שגזל את השלטון ממי שראוי לו. פרט לשנאה שרוחשים לו השיעים בעקבות מעורבותו בקרב כרבלא וברצח האימאם חוסיין, מואשם יזיד בעברות מוסר רבות כגון שתיית אלכוהול ושחיתות מינית. בתהלוכות חג העשוראא נוהגים שיעים לקלל את יזיד ולהלל את חוסיין, יזיד מכונה על ידי השיעים בטקסים אלו 'לענת אללה' -(لعنة الله= ארור האל).
אחת הדמויות באסכטולוגיה השיעית נקראת "סופיאני" או "אבו סופיאני". לפי אמונתם באחרית הימים יופיע סופיאני, אחרון צאצאיו של יזיד ומועאוויה, ויקים ממשלת עריצות כלל עולמית לצד מסייח' אל דג'אל (דמות שקיימת גם באמונה הסונית) שיטעה את העולם ויציג את עצמו המשיח.
הדעה הסונית על יזיד אינה כה נחרצת. למרות שהסונים מסכימים כי הריגתו של האימאם חוסיין היא מאורע טרגי, יש התולים את האשם במושל עיראק או בנסיבות. יזיד אינו דמות אהודה במסורת הסונית, אך הוא מתקבל כשליט לגיטימי על ידי חלק מן העולמא בזכות העובדה שנבחר לתפקידו על ידי אביו מועאיה. עולמא אחרים, בדומה לדעה השיעית, מגנים את שלטונו של יזיד ורואים בו מנהיג לא לגיטימי שאינו נוהג כמוסלמי, אם כי גם אלו אינם מקללים את יזיד בדרך השיעית.
הקשר האפשרי בין יזיד הראשון לדת היזידים.
רוב החוקרים כיום סבורים כי מקור שמם של היזידים נובע משמו של הח'ליפה מבית אומיה, יזיד הראשון אבן מעאויה. ח'ליפה זה נחשב בעיניהם כהתגשמותו של הדמות האלוהית "סולטאן עזי". היזידים עצמם סוברים כי מקור שמם הוא במילה Yezdan או Êzid שמשמעותה "אל". סברה אחרת קושרת את מקורות הדת לזרם הח'וארג' ולאחד ממנהיגיו, יזיד אבן אוּנייסה.
יאזיד הראשון
יניי
יניי (כתיב מקובל: ינאי) היה פייטן ארץ-ישראלי קדום. חי ככל הנראה במאה ה-5 או ה-6 לספירה. יניי הוא אחד הפייטנים הקדומים ביותר, ונמנה בידי רס"ג, כמו גם אצל רבנו גרשום בשורה אחת עם יוסי בן יוסי ורבי אלעזר הקליר. זמנו המדויק לא ידוע לנו, אך ברור שחי תחת השלטון הביזנטי בארץ ישראל. נחשב - בין השאר - כמי שהכניס את החריזה לשירה העברית.
פיוטיו.
מבנה פיוטיו של יניי קדום מאוד, והוא היה ממעצבי מבנה הפיוט.
אף על פי שככל הנראה כתב יניי מאות פיוטים, מרבית פיוטיו לא נודעו במהלך הדורות. קרובה אחת ויחידה שכתב נכנסה במחזור האשכנזי, והיא אוני פטרי רחמתיים, קדושתא לשבת הגדול הנאמרת במנהג אשכנז המערבי. פיוט אחד מקרובה זו, אז רוב ניסים הפלאת בלילה, נכנס גם להגדה של פסח ונאמר בסיום ליל הסדר. לדעת כמה חוקרים, הוא גם מחבר הפיוט הנודע ונתנה תוקף. כמו כן, מנחם זולאי קובע כי הוא זה שכתב את הפיוט "וכל מאמינים", אחד מפיוטי הימים הנוראים, הנאמר בקהילות אשכנז ופולין אחרי קדושה במוסף של ראש השנה ושל יום הכיפורים, וגם הקינה "הילילו הה", הנאמרת במנהג אשכנז המערבי בסוף הקינות לתשעה באב, מיוחסת אליו מספק. ככל הנראה כתב יניי קרובות ושבעתות לתפילות העמידה בלבד.
רבינו גרשום, הזכיר שיניי פייט קרובות לכל סדר וסדר של כל השנה.
עם גילוי גניזת קהיר, התגלה כתב יד גדול של פיוטים של יניי. כתב יד זה לא זכה לתשומת לב רבה, מאחר שהיה כתוב על כתב יד מחוק אחר של התרגום היווני לתורה של עקילס, שזכה לתשומת לב רבה יותר. רק לאחר שנים ארוכות הוסבה תשומת הלב לשרידי הפיוטים עצמם שבכתב היד, והתברר שהם פיוטים של יניי, שנתחברו על פי הסדרים של קריאת התורה, בהתאם לחלוקה הארץ-ישראלית. בשנת 1938 הדפיס מנחם זולאי את כל פיוטי יניי שהתגלו עד אז.
בשנת 1985 הדפיס צבי מאיר רבינוביץ את כל פיוטי יניי בשני כרכים בליווי הערות. בשנת 2000 הוציא פרופ' נחום מאיר ברונזניק ספר עם ביאורים ופירושים של הפיוטים על פי ממצאיו של רבינוביץ ושל זולאי, בתוספת שרידים שאסף שלום שפיגל ולא נדפסו.
פולקלור.
רבי אפרים מבונא מוסר שמועה לפיה ר' אלעזר הקליר היה תלמידו של יניי, ומרוב קנאתו בתלמידו הגדול, הרגו יניי באמצעות הטלת עקרב בסנדלו, וכי זוהי הסיבה שאין אומרים פיוטים משל יניי בלומברדיה. כבר ר' אפרים, מוסר השמועה, מפקפק בה, ומסיים . המחקר כיום אינו מקבל את אמיתות המעשה הזה; הן בשל העובדה שהתארוך המשוער של שניהם אינו מאפשר זאת; הן בשל העובדה שבסיס השמועה, אי-אמירת פיוטיו בלומברדיה, כנראה אינה נכונה; והן בשל שבחיו של יניי בפי הבאים אחריו.
גוטקס
גוטקס היא חברה ישראלית העוסקת בייצור בגדי ים.
החברה נוסדה בשנת 1949 על ידי לאה וארמין גוטליב וזכתה להצלחה בישראל והחל משנות ה-70 גם בעולם. גוטקס עושה שימוש מאז היווסדה בחומרים חדשניים דוגמת הספנדקס וממשיכה גם היום לפתח חומרים סינתטיים חדישים.
חברת אפריקה ישראל להשקעות רכשה את חברת גוטקס בשנת 1997, ומאז הרחיבה החברה את פעילותה למדינות נוספות. ב-2009 נמכר חלקה של אפריקה ישראל לשותפה להשקעה, ג'ואי שוובל. הכנסות הקבוצה (הכוללת את הרשתות זארה, פול אנד בר, מאסימו דיוטי וכריסטינה) מוערכות בכ-1.2 מיליארד ש"ח בשנת 2008.
דוגמנית הבית הראשונה של החברה הייתה תמי בן עמי.
במרץ 2013, נפתחה תערוכה "הגברת עם החרציות" במוזיאון העיצוב חולון, המספרת את תולדות התפתחות המותג, ואת סיפורה של הגברת לאה גוטליב. את התערוכה ההיסטורית אצרה אילה רז, היסטוריונית וחוקרת אופנה בישראל. התערוכה הציגה 10 נושאים מיצירותיה של לאה גוטליב בשנים 1998- 2008 והיא משקפת את מקורות ההשראה הדומיננטיים שלה.
מבוי סתום
על דאטפת אטפוך
האמרה הארמית עַל דַּאֲטֵפְתְּ אַטְפוּךְ וְסוֹף מְטַיְּפַיִךְ יְטוּפוּן ("על שהצפת הציפוך, וסופם של מציפיך לצוף") מובאת במסכת אבות בשמו של הלל (אשר יש אומרים שהוא הלל הזקן ויש אומרים שהוא רבי הלל), ומשמעה: משום שרצחת אדם, וגרמת לגולגולתו לצוף בנהר – קרה לך אותו הדבר, וסופם של רוצחיך גם כן יהיה כזה. אמרה זו היא משל, שמשמעותו היא שאין דבר הקורה במקרה, ואדם העושה רע מקבל את עונשו, "מידה כנגד מידה". באמרה מתקיים פעמיים הכלל של מידה כנגד מידה: ראשית, רואים כעת בנהר גולגולת של אדם שנרצח, וזה משום שהוא רצח אדם אחר; ובפעם השנייה, גם מי שרצח את בעל הגולגולת יירצח.
לשון המשנה.
המשנה במסכת אבות מספרת על הלל:
זו אחת משלוש האמרות בארמית המופיעות במסכת אבות, הכתובה בעברית.
פרשנות היסטורית.
יש הרואים באמרה זו של הלל, אמרה שכוונה לרציחות הרבות שהיו בסוף תקופת ימי בית חשמונאי. במיוחד כלפי רציחתו בטביעה של אריסטובולוס השלישי בבריכה של הורדוס בארמונו ביריחו. דבריו של הלל נאמרו בארמית על מנת שהמון העם יבין את המסר - "סופו של רוצח להירצח בעצמו".
פרשנות.
דבריו של הלל מתפרשים כך (על ידי רבי עובדיה מברטנורא):
על דאטפת אטפוך – אתה, שהיית רשע, והיית הורג אנשים ומציפם בנהר – נידונת להיות גם כן קורבן של מעשים דומים, שכן "במידה שאדם מודד בה מודדים לו", והעולם מתנהל "מידה כנגד מידה".
וסוף מטיפייך יטופון – אמנם היית הורג אנשים ומציפם, אבל לא הייתה סמכות לבית דין להרוג אותך, שכן לא היו למעשיך עדים, והורגך התחייב בנפשו. ה' מסרך ביד אדם שגם הוא רשע, שכן "מגלגלין חובה על ידי חייב", וסופו גם כן למות באותה מיתה.
הרמב"ם בפירושו למשנה זו כתב:
הרבי מלובביץ' בפירושו למשנה זו הביא את פירושו של רבי דוד הנגיד והוסיף, שכאשר ראה הלל שנזדמנה לפניו - בדרך נס - גולגולתו של פרעה מלך מצרים - הבין, שכוונת הנס היא שהגולגולת הזו תבוא סוף כל סוף למצב של מנוחה. ולכן אמר לה הלל: על דאטפת אטפוך - כעת, לאחר שלמדתי ממך את הרעיון של "מידה כנגד מידה"- תיקנתי אותך וכעת את יכולה לנוח. וסיים הלל ואמר: וסוף מטיפייך יטופון - אין ספק שבסופו של דבר יבואו אף מטיפייך (רוצחייך) על עונשם.
על דאטפת אטפוך, וסוף מטיפייך יטופון
מרו&quot;ם
מרו"ם ("מרכז רוחני מסורתי") הוא ארגון סטודנטים וצעירים של התנועה הקונסרבטיבית בישראל.
היסטוריה.