לורד חמשת הנמלים הוא שמה של משרה טקסית בממלכה המאוחדת. שמה באנגלית הוא The Lord Warden of the Cinque Ports; המילה Cinque פירושה "חמש" בצרפתית בניב הנורמני. המשרה קיימת מן המאה ה-12 לפחות, וייתכן שהייתה קיימת עוד לפני כן. לורד חמשת הנמלים היה אחראי, במקור, על חמש ערי נמל בחוף הדרום-מזרחי של אנגליה. חמש הערים הן, מצפון לדרום: סאנדוויץ', דובר, היית' (Hythe), ניו רומני והייסטינגס, כולן בקנט. כיום, כאמור, התואר הוא תואר כבוד ללא תוכן מעשי, המתייחס לארבע עשרה ערים השייכות לפדרציה של חמשת הנמלים. התואר הוא אחד התארים הגבוהים המוענקים על ידי הריבון, וניתן לעיתים קרובות לבני משפחת המלוכה הבריטית או לראשי ממשלה של בריטניה, במיוחד אלה שהיה להם תפקיד חשוב בהגנת המדינה בעת מלחמה.
הלורד של חמשת הנמלים היה אחראי על ביצוע הצווים המלכותיים, גביית מיסים ומעצר פושעים. חצרו הייתה הכנסיית סנט ג'יימס, ליד מבצר דובר. סמכותו השיפוטית הייתה נרחבת, והייתה מבוססת על דיני היושר, בניגוד לבתי משפט רגילים ששפטו על פי המשפט המקובל. הייתה לו סמכות גם להחזיק חיל מצב וצוות מינהלי.
שלט האצולה הידוע הראשון של לורד חמשת הנמלים הוא מ-1305, והוא משלטי האצולה האנגליים המוקדמים ביותר הידועים כיום (רק שלט אחד מוקדם יותר). שלט האצולה של הלורד קודם אף לשלט האצולה של הסיטי של לונדון. על שלט האצולה מופיעים שלושה גופי אוניות ושלושה אריות מהלכים המפנים את ראשם לחזית, כולם בזהב.
היסטוריה.
עד אמצע המאה ה-13 הייתה לאנשי חמשת ערי הנמל עצמאות למעשה, והם לא היו כפופים לשריפים של המלך. לאחר שתמכו בסימון החמישי דה מונפור, הרוזן מלייצ'סטר, במלחמתו נגד הנרי השלישי, מלך אנגליה, במלחמת הברונים השנייה (1263–1264), ולאחר ניצחונו של המלך במלחמה, מונה הלורד של חמשת הנמלים, שתפקידו היה להוות מעין סמכות שלטונית מרכזית מטעם המלך לערים אלה. תחילה אוחד התפקיד עם תפקיד הקונסטבל (Constable) של דובר, בעל תפקיד שמונה כדי לשמור על הסדר והביטחון. ב-1708 עבר משכנו של הלורד לטירת וואלמר בדיל, בין סאנדוויץ' לדובר.
בנוסף לתפקידו של הלורד כמייצג את הסמכות השלטונית, נתונה בידיו גם הסמכות המשפטית על הים שלחופי חמש הערים. סמכותו היא עד אמצע מימי תעלת למאנש, ולאורך חופי קנט. בית המשפט של הלורד החליף את בתי המשפט שהקימו אנשי הערים לעצמם לפני מינויו. ב-1580 סירב ראש עיריית דובר לקבל צו מלכותי, מכיוון שלצו לא נלווה מכתב של הלורד, אות לעצמתו של התפקיד. עד למאה ה-19 מינה הלורד את נציגי הערים לפרלמנט הבריטי, סימן נוסף לכוחו.
בעלי התפקיד.
עד היום (2015) היו 158 איש שמילאו את התפקיד, ורק שלושה מתוכם היו פשוטי עם, כלומר ללא תואר אצולה או קרבה למשפחת המלוכה. בין מי שמילאו את התפקיד היו אלג'רנון סידני (1648–1651), אדמירל רוברט בלייק (1656–1657); ג'יימס סטיוארט, שיהיה אחר כך מלך אנגליה (1660–1673); הנסיך ג'ורג', דוכס קמברלנד (1702–1708); ויליאם פיט הבן (1792–1806); רוברט ג'נקינסון (1806–1827); ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון (1829–1852); הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון (1860–1865); רוברט גסקוין ססיל, המרקיז השלישי מסולסברי (1895–1903); ג'ורג' נתניאל קרזון, המרקיז הראשון של קדלסטון (1905); הנסיך מוויילס, שיהיה אחר כך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת (1905–1907); רופוס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרדינג (1934–1935); סר וינסטון צ'רצ'יל (1941–1965); סר רוברט מנזייס (1966–1978); ואליזבת, המלכה האם (1978–2002). נכון ל-2015 ממלא את התפקיד אדמירל הצי מייקל בויס, הברון בויס.
ג'ק דאבנפורט
גובורובו
גובורובו (בפולנית: Goworowo; ביידיש: גאוואראווע) הוא כפר במחוז אוסטרולנקה שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב הוקם בראשית המאה ה-14 כיישוב כנסייתי. לאחר חלוקת פולין נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית, וזאת עד שנת 1918. בסוף המאה ה-19 ובמהלך מלחמת העולם הראשונה נפגע היישוב משריפות.
יהודי גובורובו.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מהמאה ה-18, והקהילה שבמקום, אשר החזיקה בית כנסת ובית עלמין, פרשה חסותה גם על יהודי כפרי הסביבה.
בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 כיהן כרב הקהילה יעקב יהודה כהנא בוצ'יאן. טרם מלחמת העולם הראשונה חיו בכפר למעלה מ-2,000 יהודים, רוב תושביו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נאסרו בידי השלטונות הרוסיים מספר מנכבדי הקהילה ביישוב, ובהם רב הקהילה אלטר משה מרדכי בורשטין, באשמת סיוע לגרמנים, ואלו שוחררו רק לאחר השתדלות פרנסי הקהילה. בד בבד יהודים רבים נמלטו מהכפר. עם תום המלחמה פרעו ביהודי המקום חיילי הצבא הכחול, תוך ביצוע מעשי התעללות וביזה. בסיוע יוצאי הכפר בארצות הברית, השתקמה הקהילה בכפר לאחר המלחמה, ואף נבנה במקום בית כנסת חדש וגדול.
בין מלחמות העולם פעלו בכפר המפלגות הציוניות השונות, הגם שרוב הקהילה הייתה חרדית, והשתייכה לחסידויות שונות. כמו כן, בכפר פעלו קיבוצי הכשרה, אשר חלק מבוגריהם עלו לארץ.
בשואה.
ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו לכפר הגרמנים, ועד מהרה החלו במעשי התעללות ושוד ביהודי המקום. כעבור כשבועיים רוכזו כאלפיים יהודי הכפר, ונדחסו לבית הכנסת הגדול בו. יהודים שהסתתרו בבתיהם נורו במקום, ובתי היהודים הועלו באש.
הגרמנים החלו להצית את בית הכנסת על היהודים שבו, אך בשלב מסוים הותר ליהודים לצאת מהמבנה הבוער. יהודי הכפר הנותרים הועברו לאוסטרולנקה, וממנה לשטחים שבשליטת ברית המועצות. שם נספו רובם לאחר פרוץ מבצע ברברוסה.
גאוואראווע
גובורובה
ורנר קמפף
ורנר קמפף (בגרמנית: Werner Kempf; 9 במרץ 1886 - 6 בינואר 1964), היה מפקד שריון בכיר בוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
קמפף נולד ב-9 במרץ 1886 בקניגסברג. הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ב-1905, ושירת ברגימנט הרגלים ה-149. במלחמת העולם הראשונה נלחם בחזית המערבית, וסיים אותה בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה הצטרף קמפף לרייכסווהר ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. לאחר עליית הנאצים לשלטון, קודם קמפף במהירות, ובאוקטובר 1937 מונה למפקד חטיבת הפאנצר ה-4.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו.
עם פרוץ המלחמה מונה קמפף למפקד דיוויזיית הפאנצר קמפף - דיוויזיית פאנצר מאולתרת, ולחם עימה במערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-1, במסגרת הארמייה השלישית בפיקוד גאורג פון קיכלר. ב-12 באוקטובר 1939 מונה קמפף למפקד הדיוויזיה הקלה ה-1, ששבוע לאחר מכן הפכה לדיוויזיית הפאנצר ה-6, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת, במסגרת הקורפוס הממונע ה-41 בפיקוד גאורג הנס ריינהרדט.
בינואר 1941 מונה קמפף למפקד הקורפוס הממונע ה-48, וב-1 באפריל הועלה לדרגת גנרל חיל השריון.
במבצע ברברוסה פעל הקורפוס שבפיקודו במסגרת קבוצת הפאנצר הראשונה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ונטל חלק בקרבות קייב ואומן.
במהלך מתקפת הקיץ ב-1942 פעל הקורפוס שבפיקודו במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, וכבש את פרבריה הדרומיים של סטלינגרד. ב-1 בפברואר 1943 לאחר תקופת המתנה בעתודת המילואים, מונה קמפף למפקד פלגת הארמייה קמפף, ונלחם עימה בקרב חרקוב השלישי.
ביולי 1943 השתתפה פלגת הארמייה שבפיקודו בקרב קורסק כחלק מקבוצת ארמיות דרום שפעלה בגזרה הדרומית. לאחר כישלון המבצע פוטר קמפף מתפקידו כשעיר לעזאזל, ונשלח לעתודת המילואים.
במאי 1944 מונה קמפף למפקד הכוחות באוסטלנד, אך באוגוסט שוב פוטר מתפקידו. באביב 1945 נשלח כנציג ה־OKW לפיקוד המערבי, ובאפריל 1945 נלכד בכיס הרוהר ונפל בשבי האמריקאי.
קמפף שוחרר מהשבי ב-1947, והתגורר בבאד הרצבורג עד למותו ב-6 בינואר 1964.
יוסף חיים בלוי
הרב יוסף חיים בלוי (י"א באלול ה'תרצ"ג, 2 בספטמבר 1933 - כ"ג באלול ה'תשע"ה, 7 בספטמבר 2015) היה רבה הראשי האשכנזי של העיר אשקלון.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים לרב אברהם ברוך בלוי, אחיהם של הרבנים משה ועמרם בלוי. למד בסלבודקה בבני ברק ובישיבת מיר וזכה לקרבתו של ראש הישיבה הרב חיים שמואלביץ. נישא לאודל הדסה רוזין, בתו של הרב אליהו חיים רוזין ראש ישיבת ברסלב. שנים ספורות לאחר נישואיו החל לשמש כר"מ בישיבת אשקלון, ולאחר חמש שנים עבר לגור בעיר.
בשנת תשמ"ב נבחר לרבה הראשי אשכנזי של אשקלון (במקום הרב משה דב וולנר).
נפטר בכ"ג באלול ה'תשע"ה, 7 בספטמבר 2015, כחודש לאחר פטירת אשתו, ונקבר לצדה בבית הקברות בהר הזיתים.
גוז'קוב
גוז'קוב (בפולנית: Gorzków) הוא כפר במחוז קרסניסטב שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-14 כיישוב בבעלות אצילים, ובשנת 1689 הוענקו לו זכויות עיר, ונקבעו בו ימי שוק וירידים שנתיים. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוחזר היישוב למעמד כפרי.
יהודי גוז'קוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מראשית המאה ה-19, ויהודי המקום השתייכו לקהילת קרסניסטב. בין מלחמות העולם עזבו את היישוב רבים מיהודיו, בשל מעשי אנטישמיות. בתקופה זו חיו ביישוב בין 300 ל-400 יהודים, כמחצית מתושביו.
עם כניסת הגרמנים לכפר בספטמבר 1939, החלו חטיפות של יהודים בו לעבודות כפייה. בתקופה בת שבועיים בה נכנס לכפר הצבא האדום נמלטו חלק מיהודי הכפר מזרחה. עם חזרת הגרמנים לכפר לאחר הסכם ריבנטרופ מולוטוב, הוקם בכפר יודנרט, בראשו עמד ישראל אדלשטיין, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים מדי יום. באביב 1940 שולחו עובדים יהודים מהכפר למחנה בלז'ץ, ועל הקהילה בכפר הוטל תשלום כופר. בתחילת 1942 נשלחה קבוצת עובדים נוספת מהכפר לבלז'ץ.