במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית חוסאן מנתה 396 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 אוכלוסיית חוסאן מנתה 540, כולם מוסלמים, ב-122 בתים. בשנת 1945 אוכלוסיית חוסאן מנתה 770 תושבים, אשר בבעלותם 7,252 דונם של קרקע, על פי סקר שטחים ואוכלוסיות רשמי. הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל במבצע אל ההר בשלהי מלחמת העצמאות, ופונה זמן קצר לאחר מכן.
פעולת התגמול בחוסאן.
ב-25 בספטמבר 1956, ערך צה"ל את מבצע לולב - פעולת תגמול בחוסאן, בעקבות שני פיגועים קשים שאירעו ביומיים שלפני כן. בפעולה נגרמו אבדות קשות לצבא ירדן - למעלה מחמישים לגיונרים נהרגו, מבנה משטרת חוסאן נהרס ונשק נלקח כשלל. לצה"ל היו עשרה הרוגים.
לאחר 1967.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, חוסאן נמצאת תחת שלטון ישראלי. האוכלוסייה על פי מפקד 1967 שנערך על ידי הרשויות הישראליות הייתה 1,114. בשנת 1995 עברה השליטה לידי הרשות הפלסטינית ("שטח B").
בשנות ה-80 של המאה ה-20, החלו להפקיע אלפי דונמים מאדמות הכפר לצורך הקמת ההתנחלות ביתר עילית, שנוסדה ב-1988, ומשתרעת על פני כ-4,300 דונם. בין היישובים יש קשרים כלכליים, כאשר רבים מתושבי חוסאן עובדים בביתר ורבים מתושבי ביתר מתקנים את רכבם וקונים חומרי בניין בחוסאן. עד סלילת "כביש עוקף חוסאן" ב-1999 עקב ריבוי תקריות של יידויי אבנים בכביש, דרך הגישה לביתר עברה בתוך תחומי הכפר.
ב-2008 הוציא המנהל האזרחי צו הכרזה על אדמות מדינה לשטח של למעלה מ-23 דונם מאדמות חוסאן, כדי לאשר בדיעבד תחנת דלק שהוקמה על קרקע פרטית של תושב חוסאן. ב-2014, בעקבות רצח שלושת הנערים הוכרזו 3,799 דונם בשטח הסמוך לחמשה כפרים - חוסאן, ג'בע, צוריף, ואדי פוכין ונחאלין - כאדמות מדינה.
באוגוסט 2014 יהודי תושב ביתר עילית שהגיע לכניסה לכפר הותקף על ידי עשרות מחבלים באבנים. הם הוציאו אותו מרכבו, גררו אותו אל תוך הכפר והכו אותו קשות בכל גופו.
בכפר רווחת תופעה של ידוי אבנים לעבר רכבים יהודים על רקע לאומני: בינואר 2001 נפצע ילד יהודי קל מאבנים שיודו לעבר רכב שנסע בו, בכביש עוקף חוסאן. בפורים 2013 נפצעה ילד יהודי בראשו מלינץ' אבנים שעשרות צעירים ביצעו ברכב בו נסע. באוקטובר 2016 נהג אוטובוס נפצע באורח קל מרסיסים בשל אבנים שיודו על אוטובוס שהסיע. בראשית 2017 סבלו תושבי האזור היהודים מעשרות מקרים של ידויי אבנים בחודש מצד תושבי הכפר חוסאן, והציר היה נחשב מהמסוכנים ביהודה ושומרון. בעקבות המצב הופעל מאמץ מרוכז של גורמי הביטחון במגוון אמצעים בהם העמדת שמירה, לכידת מידי אבנים, הסברה בדף הפייסבוק של הכפר ועוד, עד שהתופעה פסקה. במסגרת המבצע נעצרו 24 קטינים, ונגד 15 מהם הוגשו כתבי אישום בגין ידוי אבנים. בנובמבר באותה שנה דווחו עוד ידויי אבנים מסיביים שהובילו לפציעה. גם בשנת 2018 דווח כי התופעה נמשכת, וידויי האבנים בציר נמשכים. וכך גם בשנים הבאות.
ביוני 2018 מחבל ביצע פיגוע דריסה נגד שלושה חיילות וחייל שהיו במשימת סיור רגלי בכפר, ונמלט לתוככי הכפר.
ב-10 באפריל 2022 מחבלת ניסתה לבצע פיגוע דקירה בסכין כלפי לוחמים בכפר חוסאן. הלוחמים פתחו באש והיא נהרגה במקום.
באפריל 2022 יהודי תושב ביתר עילית שנכנס לכפר לקנות בחנות קיוסק הותקף על ידי עשרות מחבלים באבנים. הוא נמלט מהכפר ורכבו הועלה באש. כוחות הביטחון פעלו בכפרים באזור ועצרו 4 חשודים במעשה. גורמים ביטחוניים גינו את הכניסה של ישראלים לקניות בכפר, והגדירו את המעשה כמסוכן.
פרשת חילמי שושא.
ב-27 באוקטובר 1996 חילמי שושא, ילד פלסטיני מהכפר חוסאן, נהרג בידי נחום קורמן, רכז הביטחון של ההתנחלות הדר בית"ר (המהווה כיום שכונה של ביתר עילית). קורמן טען כי ראה קבוצת נערים פלסטינים משליכה אבנים לעבר כלי רכב ישראלים. לטענתו, הוא רדף אחריהם ותפס את שושא. לפי גרסתו של קורמן הוא ראה את שושא נופל לאחור באזור מכוסה אבנים וברזלים ומאבד את הכרתו, והחל לבצע בו החייאה. עדים פלסטינים שהיו במקום טענו שקורמן הכה את שושא, בעט בו והפיל אותו לאדמה, והכה בראשו באקדח. שושא פונה להדסה עין כרם שם מת כתוצאה משטף דם במוחו. קורמן הורשע בהריגה ונדון לשישה חודשי עבודות שירות.
שדה המוקשים בחוסאן.
בליבו של הכפר חוסאן ומשני צידי נתיב התנועה של כביש 375 היה שדה מוקשים במשך כחמישים שנה. במהלך השנים נהרגו שישה ילדים שעלו על מוקשים בשטח זה, שגודלו כשישה דונמים. למרות בקשות רבות של תושבי הכפר מצה"ל לפנות את השדה (מאחר שלצה"ל יש עדיין אחריות ביטחונית על הכפר) הדבר לא נעשה. בשנת 2014 החל פינוי המוקשים על ידי חברה פרטית במימון ארגוני סיוע בינלאומיים.
אלי אברבנל(כדורגלן)
אלטה ג'ייקובס
שילה גיש
שילה גיש (באנגלית: Sheila Gish; 23 באפריל 1942 - 9 במרץ 2005) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע בריטית. על הופעתה בשנת 1995 במחזמר "קומפני" מאת סטיבן סונדהיים היא זכתה בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר.
בקולנוע שיחקה גיש בסרט "A Day in the Death of Joe Egg" מ-1972, בסרט "קוורטט" משנת 1981, ב"איש הנצח" מ-1986, ובעיבוד הקולנועי של "מנספילד פארק" משנת 1999. בטלוויזיה כיכבה ב-1969 בסדרה "הצ'רצ'ילים הראשונים", ב-1992 שיחקה במיני-סדרה "Jewels" מאת דניאל סטיל, ובסיטקום של רשת ITV בשם "Brighton Belles" ששודר ב-1993 ו-1994.
ביוגרפיה.
גיש נולדה בשם שילה אן סיים גאש בעיר לינקולן שמחוז לינקולנשייר. היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה בלהקת תיאטרון רפרטוארי.
קריירה.
גיש כיכבה לראשונה בווסט אנד בתפקיד בלה במחזמר "רוברט ואליזבת". היא ידועה בעיקר מהופעותיה על במת התיאטרון. ב-1996 שיחקה בתפקיד ג'ואן במחזמר "קומפני" מאת סטיבן סונדהיים בתיאטרון דונמאר ורהאוס בבימויו של סם מנדס. על הופעתה זו זכתה גיש בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר. ב-199 הופיעה בתפקיד מיס ונייבל במחזה "פתאום, בקיץ האחרון" מאת טנסי ויליאמס בבימויו של שון מאתיאס יחד עם רייצ'ל וייס בתיאטרון הקומדיה בלונדון. אחד מתפקידיה האחרונים היה בדמות ארקדינה בהפקה של המחזה "השחף" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר בשנת 2003.
גיש הופיעה בתוכניות דרמה רבות בטלוויזיה. היא גילמה את דמותה של מרי ממודנה בסדרה "הצ'רצ'ילים הראשונים". ב-2001 השתתפה בעיבוד המצליח לרומן "Love in a Cold Climate", ובו גילמה את ליידי מונטדור האקסצנטרית. ב-1975 שיחקה בפרק בסדרה "The Sweeney" בתפקיד ג'ון בויסי, אשתו של הנבל.
בקולנוע שיחקה גיש בסרט "A Day in the Death of Joe Egg" מ-1972, בסרט "Hitler: The Last Ten Days" מ-1973, בהפקה של מרצ'נט ואייבורי "קוורטט" מ-1981 ובסרט "Merisairas" מ-1996. ב-1999 גילמה את דמותה של גברת נוריס בסרט הקולנוע "מנספילד פארק" עיבוד לרומן מאת ג'יין אוסטן. עוד היא מוכרת מהופעתה בתפקיד רייצ'ל אלנסטיין בסרט "איש הנצח" משנת 1986, ובסרט ההמשך "איש הנצח: סוף המשחק" משנת 2000.
חיים אישיים.
גיש הייתה נשואה לשחקן רולנד קוראם מ-1964 עד 1985. לבני הזוג נולדו שתי בנות: השחקניות קיי (קתרין גיסליין) קורם ולו גיש (1967–2006). ב-1985 בעת צילומי המיני-סדרה "That Uncertain Feeling" הכירה גיש את השחקן דניס לוסון שאיתו התחתנה ב-2004.
ב-2003 נפגעה עינה הימנית מסרטן העור. היא נפטרה ב-2005 ממחלת הסרטן בקמדן שבלונדון.
עונת 2009/2010 בבונדסליגה
עונת 2009/2010 הייתה העונה ה-47 של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-7 באוגוסט 2009 והסתיימה ב-8 במאי 2010.
מיינץ 05, פרייבורג ונירנברג עלו מהליגה השנייה.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, הקבוצה עם הפרש השערים הטוב יותר הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17-18 ירדו בסוף העונה לבונדסליגה השנייה, ושתי קבוצות עלו במקומן. הקבוצה שהגיעה למקום ה-16 השתתפה במשחקי מבחן מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בהבונדסליגה השנייה, כאשר המנצחת במפגש הכפול הייתה משחקת בעונה הבאה בבונדסליגה והמפסידה בבונדסליגה השנייה.
באיירן מינכן זכתה בתואר האליפות בפעם ה-21 בתולדות המועדון.
הרטה ברלין ובוכום ירדו לבונדסליגה השנייה. נירנברג נותרה בליגה לאחר סדרת משחקי מבחן (מפגש כפול) נגד אאוגסבורג.
כדורגלנים מצטיינים.
אדין דז'קו () ששיחק בוולפסבורג, אשר כבש 22 שערים, זכה בתואר מלך השערים של הליגה.
מילה מילייה
מילה מילייה (באיטלקית: Mille Miglia, מתורגם כ"מרוץ אלף המיילים") הוא מרוץ סיבולת שהתקיים בכבישי איטליה 24 פעמים בין השנים 1927 ו-1957. במרוץ השתתפו יצרנים דוגמת אלפא רומיאו, ב.מ.וו, מזארטי, מרצדס-בנץ, פורשה ופרארי. כחמישה מיליון צופים צפו בתחרות.
בין השנים 1953 ו-1957 היה המרוץ חלק מאליפות העולם למכוניות ספורט. בשנת 1977 חודש המרוץ כראלי המיועד למכוניות אספנות. ההשתתפות במרוץ המחודש מוגבלת רק לרכבים שהשתתפו באחד או יותר מהמרוצים המקוריים.
סדר הרכבים.
בתחרויות ראלי מודרניות מקובל שהרכבים מוזנקים אחד אחרי השני בהפרש של דקה, כאשר המכוניות המהירות יותר מוזנקות ראשונות. במילה מילייה סדר ההזנקה היה הפוך והמכוניות האיטיות יותר הוזנקו ראשונות. הדבר סייע למארגנים לצמצם את הזמן בו המרשלים היו בתפקיד וכמו כן צמצם את משך הזמן בו נסגרו כבישים לצורך התחרות.
משנת 1949 מספור הרכבים נעשה בהתאם לשעה שבו הוזנקו הרכבים למרוץ. לדוגמה: בשנת 1955 הוזנק סטרלינג מוס למרוץ מברשה בשעה 7:22, כאשר רכב המרצדס בו נהג נשא את המספר 722.
השנים הראשונות.