המיזם משרת מעל ל-33 ערים ועיירות בצפון-מזרח קולורדו, כולל פורט קולינס, גרילי, לוולנד (Loveland), אסטס פארק (Estes Park), בולדר וסטרלינג, המשתרעים על שבעה מחוזות, ומספק מקור מים שניוני לכ-830,000 תושבים ולהשקיית שטח של 2,500 קילומטרים רבועים. אף שזכויות המים מאפשרות להטות עד 380 מיליון מטרים מעוקבים בשנה, בפועל מוטים כ-270 מיליון מטרים מעוקבים בממוצע בשנה. הפרש הגובה של כ-600 מטרים מהרי הרוקי למישורים שלפניהם מאפשר ליצור חשמל. שש תחנות כוח שבמיזם מייצרות בממוצע 759 מיליון קילוואט שעה בשנה. כמו אספקת המים, החשמל המיוצר הוא משלים. חשמל המופק במיזם הוא מקור לצריכת שיא של חשמל ומשווק על ידי מחלקת האנרגיה של ארצות הברית באמצעות מנהל כוח של האזור המערבי (Western Area Power Administration).
מערכת איסוף המים במדרונות המערביים.
מערך נרחב של מאגרי מים, משאבות, צינורות ותעלות בצד המערבי של הרי הרוקי משמשים לאגור מים ממקורותיו של הנהר הקולורדו, כמו גם שני יובלים, קוטונווד קריק (Cottonwood Creek) והנהר פרייזר (Fraser River). אגם גרנבי (Lake Granby), השוכן במזרח מחוז גרנד הוא מתקן האגירה העיקרי של מיזם C-BT, כשהקיבולת שלו 665 מיליון מטרים מעוקבים. את המאגר סוכרים סכר גרנבי בגובה 91 מטרים וסוללות משנה באורך 3,878 מטרים.
מאגר קוטונווד נבנה בקוטונווד קריק, השוכן מערבית לאגם גרנבי. מאגר וינדי גאפ (Windy Gap Reservoir) הוא מתקן הטיה קטן השוכן בצמוד למפגש הנהרות קולורדו ופרייזר, כ-8 קילומטרים במורד הזרם מגרנבי. מים מהנהר פרייזר, כמו גם פלגים אחרים הזורמים לקולורדו מעבר לסכר גרנבי, מוטים בנקודה זו ונשאבים מזרחים לאגם גרנבי. מיזם וינדי גאפ לא שייך ללשכת הטיוב, אלא לחברת המים העירונית הצפונית (Northern Water Municipal District), קונסורציום של שש ערים של רכס פרונט. עם זאת, מיזם זה משתמש במתקני האגירה ובאמצעי החלוקה כמו מיזם C-BT.
מאגם גרנבי המים מועלים לגובה של 38 מטרים אל תעלה המובילה את המים לאגם שדואו מאונטיין (Shadow Mountain Lake), השוכן על נהר הקולורדו מערבית לאגם גרנד הטבעי. שני גופי המים מחוברים בתעלה קצרה מה שמאפשר זרימה חופשית אל פתח הכניסה של מנהרת אלווה ב. אדמס שעל החוף המזרחי של אגם גרנד. המים זורמים אז לאורך 21.2 קילומטרים מתחת לקו פרשת המים של אמריקה דרך מנהרת אדמס, היכולה להוביל עד 16 מטרים מעוקבים של מים בשנייה אל המדרון המזרחי.
המערכת ההידרואלקטרית של המדרון המזרחי.
מהרגע שהמים יוצאים ממנהרת אדמס מעט דרומית-מערבית לאסטס פארק, המערכת מבוססת על כוח המשיכה בלבד, כשהמים צונחים מגובה של כ-850 מטרים אל מרגלות הרי הרוקי מערבית ללוולנד. היציאה המזרחית של התעלה שוכנת במאגר הפורטל המזרחי (East Portal Reservoir), מאגר ויסות קטן בנהר וינד (Wind River). מכאן המים מובלים דרך סיפון הפוך מעבר לעמק אספן קריק (Aspen Creek valley), וצונחים 62 מטרים לאגם מריס (Marys Lake), שם הם מפעילים את תחנת הכוח אגם מריס (Marys Lake Powerplant) בת ה-8.1 מגה-ואט. אגם מריס הוא אגם טבעי קטן שהורחב במטרה ליצור מאגר מווסת שניוני. המים צונחים אז 157 מטרים לתחנת הכוח אסטס בעלת כושר ייצור של 45 מגה-ואט באגם אסטס, שנוצר על ידי סכר אולימפוס (Olympus Dam) על נהר ביג תומפסון באסטס פארק. אגם אסטס נועד לווסת הן את הזרימה ממי מיזם C-BT והן את הזרם הטבעי של הנהר ביג תומפסון.
מאגם אסטס המים זורמים מזרחה דרך מנהרות אולימפוס ופול היל (Pole Hill) אל תחנת הכוח פול היל בהספק של 38.2 מגה-ואט, שבו המים צונחים בגובה של 251 מטרים, ואז זורמים דרך מנהרת רטלסנייק (Rattlesnake Tunnel) הקצרה לאגם פיינווד (Pinewood Lake). המים נכנסים אז למנהרת בולד מאונטיין (Bald Mountain Tunnel), מזרחה אל המקום בו הם צונחים בפעם האחרונה מגובה 322 מטרים אל תחנת הכוח פלטאיירון (Flatiron Powerplant) בת ה-94.5 מגה-ואט. מתעלת הפליטה של תחנת הכוח המים זורמים למאגר פלטאיירון שממנו המים מחולקים למדרון המזרחי.
מתקני החלוקה למרגלות ההרים.
מהרגע שהמים מגיעים למאגר פלטאיירון, הם מתפצלים לשני ענפים המחלקים מים לאזור באורך 80 קילומטרים לאורך פרוזדור רכס פרונט, מפורט קולינס סמוך לדנוור. הענף הצפוני כולל את תעלת ההספקה הורסטות (Horsetooth Supply Canal) ומנהרות המובילים מים בכוח הכבידה למאגר הורסטות. המאגר נוצר על ידי ארבעה סכרים בגבעות מערבית לפורט קולינס והקיבולת שלו היא 187 מיליון מטרים מעוקבים של מים. מוצא המים בקצה הצפוני של המאגר אל תוך תעלת ההזנה צ'ארלס הנסן (Charles Hansen Feeder Canal), שמספקת מים לחקלאות בעמק קש לה פודר. יש מוצא מים קטן יותר בקניון סולג'ר (Soldier Canyon) המספק מים לאזור פור קולינס.
מים הזורמים לענף הדרומי חייבים להישאב לתוך אגם קרייטר, השוכן מערבית לברתהוד (Berthoud). קיבולת המאגר 138 מיליון מטרים מעוקבים של מים. בזמנים של צריכת שיא בחשמל אפשר להשיב מים מאגם קרייטר לאגם פלטאיירון באמצעות משאבה. המים זורמים דרומה מאגם קרייטר לתוך תעלת האספקה סנט וראין (St. Vrain Supply Canal), המספקת מים לנהרות ליטל תומפסון וסנט וראין קריק. מהקצה של תעלת סנט וראין מתמשכת תעלת האספקה של בולדר קריק (Boulder Creek Supply Canal) דרומה אל נהר בולדר קריק, ותעלת האספקה של סאות פלאט (South Platte Supply Canal) נמשכת מכאן לצפון-מזרח עד לנהר סאות פלאט.
MAN (חברה)
ברכת רם
קרב ויקסבורג
DSCOVR
שקוף - גוף התקשורת של הציבור
שקוף – גוף התקשורת של הציבור, או בקיצור שקוף, הוא כלי תקשורת המתמקד בעיתונות חוקרת, ופועל במודל כלכלי של מימון המונים ובעלות מלאה של תומכי המיזם. במודל זה נושאי התחקיר של המיזם נבחרים באמצעות הצבעותיהם של תומכי המיזם.
שקוף הוקם על ידי העיתונאים תומר אביטל וניר בן צבי, שמיזגו בשנת 2018 שני מיזמים מוקדמים יותר: 100 ימים של שקיפות וקרן התחקירים. המיזם פועל במסגרת עמותת "שקוף - עיתונות למען שמירת הדמוקרטיה", ובשנת 2020 אוחד עם אתר ביקורת התקשורת העין השביעית.
שקוף מצהיר על אג'נדה של קידום שקיפות וצמצום שחיתות במסגרת פעילות הרשות המחוקקת והרשות המבצעת בישראל. עבודת המיזם מתמקדת בביצוע תחקירים והפעלת חוקרים פרטיים על מנת לקדם שקיפות, לחשוף אינטרסים סמויים וקשרי הון-שלטון. המיזם מפרסם מידע על חברי הכנסת מכל קצות הקשת הפוליטית.
נכון למרץ 2021 מנה "שקוף" (לאחר האיחוד עם "העין השביעית") 11 עובדים קבועים, 6 עובדים חלקיים, וצוות מתנדבים שמסייע באופן שוטף.
היסטוריה.
רקע.
מקורו של "שקוף" במיזם בשם "מאה ימים של שקיפות" שהפעיל אביטל בשנת 2014, ופעל למען שקיפות על ידי הצגת קשרי ההון-שלטון, פגישות מיומני חברי הכנסת, מידע המרמז על אפשרות לניגוד עניינים בין פעילות חברי הכנסת וחייהם האישים וסוגיות שקיפות נוספות. המיזם הוקם בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט, אשר ביקש לגייס 100,000 ש"ח כדי לקדם את נושא השקיפות. מטרתו המקורית של המיזם הייתה לשלוח חוקרים פרטיים בעקבות חברי הכנסת במטרה לחשוף את יומן הפגישות שלהם ודרכו את קשרי ההון-שלטון. המיזם הושק במהלך "מבצע צוק איתן" והצליח לגייס כמעט 60% יותר מהסכום המבוקש.
תחילת המיזם נדחתה במספר חודשים בעקבות פיזור הכנסת, עד להתכנסות הכנסת מחדש לאחר הבחירות. בהמשך, אסטרטגיית המיזם שונתה והורחבה לתקופה העולה על 100 הימים המקוריים. בשנת 2017 יזם המיזם קמפיין מימון המונים נוסף בשם "88 ימים של פגרה" כדי לממן את המשך פעילותו, עם דגש על הגברת השקיפות על פעילות הח"כים במהלך הפגרה הארוכה מהכנסת.
לאורך שנות פעילות המיזם יצר שיתופי פעולה עם מיזמים משלימים. בשנת 2018 התאחדו המיזמים "מאה ימים של שקיפות" ו"קרן התחקירים" תחת "שקוף", ויצרו גוף תקשורת לו מודל עסקי שונה, בו מימון קבוע של תומכים שקובעים את פעילות הארגון.
מערכת שקוף מאחדת את שיטות העבודה של שני המיזמים הקודמים, ומשתמשת בכלים עיתונאיים מגוונים כגון מקורות, חוקרים פרטיים, בקשות חופש מידע, סטטיסטיקות של הצבעות וחשיפת נתונים על ידי נבחרי הציבור וניתוח מאגרי מידע שלטוניים. המיזם שוכר שירותים של משרדי חקירות לאיסוף מידע וקידום שקיפות, וכן מפעיל מערך מתנדבים על מנת לקדם את מטרות המיזם. המיזם דוגל בשקיפות ומציג את כל הוצאותיו ברשת האינטרנט.
פעילות "100 ימים של שקיפות" לפני איחוד המיזמים ל"שקוף".
החל מסוף שנת 2014, טרם האיחוד תחת "שקוף" בשנת 2018, עסק מיזם "100 ימים של שקיפות" בפעילות רבה:
פעילות "קרן התחקירים" לפני איחוד המיזמים ל"שקוף".
קרן התחקירים הוקמה כמיזם עיתונות חוקרת, במודל ראשוני אשר מזכיר את המודל של שקוף. לפני שהתאחדה הקרן אל מיזם שקוף, השלימה גיוס המונים של למעלה מ-100 אלף שקל, וביצעה כמה תחקירים ומיזמים, ביניהם: תחקיר על הסכם הסחר בשירותים, אשר עורר שיח ציבורי בנושא ואף הוביל לדיון בכנסת בנושא; תחקיר הממפה את שוק הלובינג בישראל; וכן תחקיר על בכירי המשרד להגנת הסביבה שעוברים לעבוד בחברות אשר יוצרות לכאורה ניגוד עניינים עם תפקידם הציבורי.
איחוד עם העין השביעית.
בספטמבר 2020, לאחר הצבעת התומכים (המו"לים), הוחלט על איחוד בין שקוף להעין השביעית.
מודל כלכלי.
שקוף ממומן במלואו בידי תומכים פרטיים המצטרפים בתשלום חודשי קבוע. סכום התמיכה משתנה בין תומך לתומך ומוגבל ב-1000 ש"ח לחודש, כדי למנוע היווצרות תלות כלכלית בתומך בודד. כל תמיכה מעניקה זכות הצבעה אחת להכוונת העבודה העיתונאית, ללא קשר לגובה התמיכה החודשית (לפי עיקרון קול אחד לכל אחד).