מן הצד היהודי, יגאל ידין אמר על קרב זה: "היה זה אחד הניצחונות הגדולים שלנו, ניצחון אדיר בנסיבות הימים ההם ויחסית לדלוּת כוחנו". יגאל אלון כתב כי התקפת הנגד נחשבת כמוצלחת ביותר בכל המלחמה.
הערבים ניסו להסתיר את המפלה הקשה. אנשי הש"י אספו מידע על כ-100 הרוגים ו-104 פצועים שנפגעו בקרב ופרסמו את שמותיהם בשידור רדיו של "קול ההגנה" בערבית. הגוש לא הותקף יותר עד 12 באפריל 1948. בשל התבוסה ביטל עבד קאדר אל חוסייני את תוכניותיו לתקוף יישובים יהודים והתרכז בהתקפות על הדרכים.
בינתיים דיווח עוזי נרקיס על הרוגים ופצועים ודרש שיגיעו אמבולנסים במהירות. לאחר שנהדפה ההתקפה, נותר הגוש במצוקת נשק ותחמושת. החשש להתקפה נוספת בזמן הקרוב הייתה אחת הסיבות המרכזיות לשליחת אנשי הל"ה לגוש. הפצועים פונו למחרת לירושלים, אך למרות זאת נשאו הל"ה ציוד רפואי לטיפול בפצועים.
קישורים חיצוניים.
כתבות מעיתון דבר:
המדינה הצלבנית
יול ברינר
יול ברינר (באנגלית: Yul Brynner, ברוסית: Юл Бриннер; 11 ביולי 1920, ולדיווסטוק - 10 באוקטובר 1985, ניו יורק) היה שחקן קולנוע ותיאטרון (במיוחד בברודוויי) אמריקאי.
חייו.
ברינר נולד בוולדיווסטוק שברוסיה ושמו המלא יוּלי בּוֹריסוֹביץ' בּרינר. הוא הופיע בארצות הברית בסרטי קולנוע והפקות תיאטרון רבים. אמו, מרוסיה בּלגובידובה, הייתה בתו של רופא רוסי. אביו, בוריס ברינר, היה ממציא ומהנדס ממוצא שווייצרי ומונגולי. הוא נקרא יול על שם סבו.
ילדותו של יול הייתה אקזוטית, אך הוא טרח והגביר את האקזוטיות על ידי המצאת פרטים ביוגרפיים שלא היו ולא נבראו. בין היתר, טען שנולד באי הרוסי סחלין להורים ממוצא יפני ושווייצרי ושמו היה טאייג'ה חאן. בנו פרסם ביוגרפיה שלו ב-1989 ובה הבהיר פרטים אלו ואחרים.
האב נטש את משפחתו כשיול היה ילד, והאם לקחה אותו ואת אחותו ורה לחרבין שבסין, שם למדו בבית ספר שהופעל על ידי ימק"א. ב-1934 עברה האם עם ילדיה לפריז. ברינר נשלח שם לבית ספר יוקרתי אך נעדר מהלימודים ולבסוף נשר ממנו. הוא נעשה מוזיקאי וניגן בגיטרה במועדוני לילה. בשלב מסוים גם הצטלם בעירום. ב-1941 נסע לארצות הברית ללמוד משחק אצל מייקל צ'כוב, שם נלווה ללהקת התיאטרון שלו במסע הופעות שלה ברחבי ארצות הברית. באותה שנה הופיע לראשונה בניו יורק בתפקיד פביאן במחזה "הלילה השנים עשר". בשנות ה-40 הופיע באחת מסדרות הטלוויזיה הראשונות ובמחזות בברודוויי.
הדמות המפורסמת ביותר שגילם ברינר הייתה של מונגקוט מלך סיאם, אותה גילם הן במחזמר "המלך ואני" בברודוויי והן בעיבוד הקולנועי של המחזמר לסרט באותו השם. על משחקו זה זכה בפרס טוני ובפרס אוסקר, בהתאמה. הוא אחד משבעת השחקנים היחידים שזכו גם באוסקר וגם בפרס הטוני על גילום אותה הדמות. בברודוויי גילם ברינר את תפקיד המלך בין 1951 ל-1954, ומאוחר יותר הועלה המחזה לחצי שנה נוספת ב-1977 וחצי שנה נוספת ב-1985 - הופעתו האחרונה הייתה כארבעה חודשים לפני מותו.
ברינר התפרסם מיידית כשהתחיל לשחק בקולנוע ב-1956. באותה שנה הופיע לא רק ב"אנה ומלך סיאם" אלא גם בתפקידים ראשיים ב"עשרת הדיברות" וב"אנסטסיה".
בשנת 1966 הגיע לישראל והופיע בסרט "הטל צל ענק" בכיכובו של קירק דגלאס.
בשנת 1972 שיחק בסיטקום של CBS "אנה והמלך", המבוסס על המחזמר המלך ואני של רוג'רס והמרשטיין.
חיים אישיים.
ברינר התחתן ארבע פעמים. בין 1944 ל-1960 היה נשוי לווירג'יניה גילמור, שחקנית, ובנם יול ברינר השני נולד. ב-1958 נולדה לו בת מחוץ לנישואין, ואמה היא שגידלה אותה. בין 1960 ל-1967 היה נשוי לדוריס קליינר, דוגמנית מצ'ילה. בין 1971 ל-1981 היה נשוי לז'קלין דה קרואסה, עמה אימץ ב-1974 וב-1975 שתי בנות נוספות מווייטנאם. מ-1983 ועד מותו ב-1985 היה נשוי לקתי לי, רקדנית אסייתית ממופע "אנה ומלך סיאם".
סיבת מותו של ברינר הייתה סרטן ריאות שנגרם מעישון - הוא נהג לעשן חמש חפיסות סיגריות מדי יום. תשעה חודשים לפני מותו התראיין לתוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב אמריקה" והביע את רצונו להשתתף בפרסומת נגד עישון. חלק מאותו ריאיון אכן שובץ במשדר כזה של האגודה למלחמה בסרטן האמריקאית ששודר לאחר מותו. הוא נקבר בבית הקברות שבמנזר סן-מישל דה בואה אוברי שבעיר לוז שליד פואטייה שבצרפת. בשדרת הכוכבים של הוליווד, מול בית מס' 6162, יש כוכב על שמו, ובית ילדותו בוולדיווסטוק הוא כעת מוזיאון.
אדית נסביט
אדית נסביט (באנגלית: Edith Nesbit ; 15 באוגוסט 1858 - 4 במאי 1924) הייתה סופרת ספרי ילדים אנגליה.
ביוגרפיה.
אדית נסביט נולדה בקנינגטון, לונדון, אנגליה. היא התייתמה מאביה כשהייתה בת ארבע, וילדותה עברה עליה בנדודים עם אמה, אחותה ושני אחיה. היא נשלחה לפנימייה בצרפת, ויותר מאוחר - למנזר בגרמניה.
בשנת 1880 נישאה להוברט בלנד, אחד ממייסדי האגודה הפביאנית והפכה אף היא לחברה בתנועה. לזוג נולדו שני בנים ובת. בלנד נפטר בשנת 1914 ונסביט נישאה מחדש כשלוש שנים לאחר מותו.
נסביט החלה לכתוב בגיל צעיר, אך התפרסמה רק בגיל ארבעים. היא הייתה סופרת פורייה, שפרסמה כארבעים ספרים ושיתפה פעולה בחיבורם של כמה עשרות ספרים נוספים. היא כתבה בעיקר ספרי הרפתקאות לילדים והפכה לסופרת חשובה ופופולרית באנגליה ובעולם כולו. באנגליה אף קראו על שמה פרס לספרות ילדים.
נסביט נפטרה בשנת 1924 כתוצאה מסרטן הריאות.
חבצלת (פירושונים)
תיק חבצלת
משקי חרות בית&quot;ר
משקי תנועת החירות - בית"ר היא התנועה המיישבת מטעם התנועה הרוויזיוניסטית על גופיה השונים- בית"ר, חרות ההיסטורית (היום הליכוד)
והסתדרות העובדים הלאומית.
ראשית ההתיישבות של התנועה הרוויזיוניסטית החל בהקמת גרעיני יישובים על ידי חברי פלוגות הגיוס של בית"ר. היישוב הראשון שהוקם היה רמת טיומקין בשנת 1932. אחריו קם "תל צור" באזור זכרון יעקב, אשר חבריו העבירו אותו לאזור מבצר שוני, ואחרי כן סמוך לבנימינה, שם הסב את שמו לנחלת ז'בוטינסקי. רוב היישובים המדוברים עלו בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. היישובים אמציה, צור נתן, דקלה, ארגמן ונחל סיני (שפונה לאחר יציאת ישראל מסיני) עלו כהאחזויות נח"ל על ידי גרעיני בית"ר. גנים, כדים וחומש עלו על ידי גרעיני תנועת בית"ר. היישובים ברובם הגדול הוקמו כ"מושבים שיתופיים". בימינו מוגדרת "משקי חירות בית"ר" כמרכז שיתופי להתיישבות.
רשימת יישובי התנועה:
מכבי אחי נצרת
מכבי אחי נצרת (בערבית: مكابي اخاء الناصرة) היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר נצרת, המשחקת בליגה הלאומית. המגרש הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון עילוט, ובו 4,932 מקומות ישיבה.
היסטוריה.
מועדון הכדורגל של מכבי אחי נצרת נוסד בשנת 1967 כשראשי הקבוצות אל-אהלי נצרת וא-סלאם נצרת החליטו להתאחד. בתחילת דרכה שיחקה הקבוצה בליגה ג', וב-1975 עלתה הקבוצה לליגה ב'. לאורך השנים, מכבי אחי נצרת הייתה הקבוצה השנייה בטיבה בעיר, אחרי בני נצרת ששיחקה בליגה א', אך במשך השנים התהפכה המגמה. בשנת 1998 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הארצית, ובעונת 1998/1999, העונה האחרונה של הליגה הארצית כליגת המשנה, העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הלאומית, שהפכה לליגת המשנה, לאחר ניצחון על הכח רמת גן.
בסוף עונת 2002/2003 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה בישראל, ליגת העל, תחת הדרכתו של המאמן עזמי נסאר. את העונה פתחה הקבוצה ללא ציפיות לעליית ליגה אך במהרה החלה בסדרה של ניצחונות. את הקבוצה הוביל הקפטן נג'ואן גרייב, בן העיר שחזר לקבוצת נעוריו אחרי תקופה בהפועל חיפה ותקופה קצרה באסטון וילה. לצדו כיכבו בקבוצה שחקני הרכש חיים סילבס וקובי דנינו והבלם המקומי אשרף סולימאן. הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה הלאומית ועלתה לליגת העל לצד בני סכנין שסיימה במקום השני. עונתה הראשונה בליגת העל של אחי נצרת הסתיימה בירידת ליגה מהמקום האחרון. המאמן עזמי נסאר פוטר לאחר מספר מחזורים וגם בואו של המאמן שייע פייגנבוים לא הציל את הקבוצה לאחר שצברה 27 נקודות בלבד. בחלוף שנה אחת בלבד ירדה הקבוצה לליגה הארצית (אז הליגה השלישית) ורשמה ירידה של שתי ליגות תוך שנתיים.
למרות שתי הירידות הרצופות של הקבוצה הצליחה אחי נצרת להתאושש ולחזור חזרה לליגה הלאומית כבר בעונת 2006/2007, שנה אחת בלבד אחרי שירדה לליגה הארצית. לאחר ניצחון כפול נגד הכח עמידר רמת גן בפלייאוף העלייה לליגת העל בסיום עונת 2008/2009, עלתה מכבי אחי נצרת בשנית לליגת העל, ושיחקה בליגה הבכירה בעונת 2009/2010, אך נשרה חזרה לליגה הלאומית בחלוף עונה אחת לאחר שסיימה במקום ה-16 והאחרון בטבלה.
בעונת 2010/2011 סיימה אחי נצרת בפלייאוף האמצעי במקום התשיעי. בעונת 2011/2012 סיימה במקום הרביעי, ולאחר שבעונת 2012/2013 סיימה את העונה בפלייאוף התחתון, בעונת 2013/2014 שוב סיימה במקום הרביעי.
ב-29 באפריל 2015 הגיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לחצי גמר גביע המדינה, והודחה לאחר הפסד 0–3 ל-מכבי תל אביב. בליגה סיימה את עונת 2014/2015 במקום השביעי בטבלה, ובאותו מיקום סיימה גם את שתי העונות שלאחר מכן. בחודש דצמבר 2019, הודיע הבעלים של הקבוצה, אחמד חילו על עזיבתו וסיום תפקידו אחרי תקופה ארוכה מאוד. ב-9 בינואר 2020, ניר ברקוביץ' מונה למאמן הקבוצה.
שלמה זיינביל רפפורט
ישראל פינקו לזרוביץ'
האלק הוגן
מארג פיונאבאר