בחוברת זו מצטרפת דמות חדשה: סימור, מפלצת תמנונית שגרה בקומה השנייה, ולמעשה הייתה בעצם ההתעכבות ללמה לא פתחו את המשחקייה.
בהמשך החוברת גבי ואלכס נתקעים בחלל אינסופי, אך חוזרים לאחר זמן קצר.
לכבוד הפרק ה-100 של הקומיקס החליטו גבי ואלכס לפתוח את המשחקייה סוף כל סוף (מה שהיה מיוחד בפרק הוא שכולו היה אנימציה).
מיכל, ילדה בעלת מגבלות דיבור, מתחילה לעבוד בגיקטופיה. וויל רייט ממשיך לפתח משחקים, ביניהם סימס 3.
עתידגבי עוזב את גיקטופיה, מכיוון שהוא יודע שהיא תיסגר, מה שגורם לגבי לחשוב מה יגרום לסגירה.
כשאלכס מביא את הדיסקומבבלטור גבי ואלכס משחקים בו אבל אז הדיסקומבבלטור מתחרפן ומשחרר אדם שנתקע בו, וגבי חושב שבגלל זה גיקטופיה נסגרת, אז הם מצילים את המצב אבל גיקטופיה נסגרת עקב פשיטת רגל.
חוברת שלישית.
גבי חוזר להווה לאחר הסגירה של גיקטופיה, ואלכס מספר לו שהוא נעדר שנה וחצי כבר, והוא הפסיד המון. גבי מתחיל לגור עם אלכס כי מישהו כבר תפס לו את הדירה.
גבי מנסה לשכנע את אלכס לפתוח שוב את גיקטופיה, אבל אלכס בהתחלה מתנגד לו מכיוון שהוא עובד בעבודה אחרת כבר כמעט שלוש שנים.
גבי ואלכס פותחים את גיקטופיה שוב לבסוף, בגלל שאלכס "לא רוצה שלשניידר (עובד מהחנות המתחרה של הגיימינג) יהיו יותר "נקודות חנון" משלו", ומביאים גם את סימור לפתיחה החדשה.
גבי ואלכס פותחים את "גיקטופיה" בסינמה פלאנט, מקום שמשותף גם לקומיקסים אחרים של זנדשטיין.
גבי פוגש בלפטופ שלו לאחר שהזדקן. הלפטופ טוען כי הוא נטש אותו, ובזמן הזה שאחרי הסגירה הוא שיחק עם סימור בקביעות מנצ'קין.
וויל, מיכל ותומיקס לא מופיעים בחוברת זו.
לקראת סוף החוברת הלפטופ עושה את אתגר שפיכת דלי הקרח, ומת, ואלכס וגבי מתאבלים עליו.
וונדה סייקס
האנס הפסטין
ואלר ז'רמן
ואלר ז'רמן (בצרפתית: Valère Germain; נולד ב-17 באפריל 1990 במרסיי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מרסיי מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים.
מונקו.
בצעירותו עבר ז'רמן במספר מחלקות נוער, עד שהגיע למחלקת הנוער של מונקו בשנת 2005. בעונת החל ז'רמן לשחק במונקו II, קבוצת המילואים של המועדון. הוא ערך 29 הופעות והבקיע 13 שערים. ב-1 במאי 2011 ערך ז'רמן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בתיקו 1-1 נגד סנט אטיין במסגרת המחזור ה-33 בליגת העל הצרפתית. הוא ערך בעונה זו, שהסתיימה בירידת המועדון לליגת המשנה הצרפתית.
החל מעונת הפך ז'רמן לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. ב-15 באוגוסט 2011 הבקיע ז'רמן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בהפסד 1–2 לסטאד ריימס במסגרת המחזור השלישי בליגה. ז'רמן ערך 34 הופעות ליגה והבקיע 8 שערים בעונה זו, והוסיף 35 הופעות ליגה ו-14 שערים בעונה העוקבת, שבסיומה שבה מונקו לליגת העל הצרפתית.
ב-23 ביולי 2013 חתם ז'רמן על חוזה חדש ל-4 שנים במועדון. ב-16 בינואר 2014 הבקיע ז'רמן את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה ה-41 בניצחון 0–2 על אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור ה-22 בליגה. הוא ערך 23 הופעות ליגה בעונת , בה סיימה מונקו במקום השני בליגה, והבקיע 5 שערים. בעונת איבד ז'רמן את מעמדו במועדון וערך 29 הופעות ליגה, 20 מהן כשחקן מחליף. הוא הבקיע 4 שערים בלבד, כשמונקו מסיימת במקום השלישי בליגה. ב-1 באוקטובר 2014 ערך ז'רמן את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 בתיקו 0-0 נגד זניט סנקט פטרבורג במסגרת המחזור השני בשלב הבתים לעונת 2014/2015. הוא הוסיף הופעה בשלב הבתים נגד בנפיקה ליסבון והופעה נוספת בשלב רבע הגמר נגד יובנטוס, בו הודחה מונקו.
ההשאלה לניס.
בחודש יולי 2015 הושאל ז'רמן לניס מליגת העל הצרפתית למשך עונה אחת. ב-8 באוגוסט 2015 ערך ז'רמן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 לקבוצת האם שלו, מונקו, במסגרת המחזור הראשון בליגה. ז'רמן הבקיע בדקה השביעית את שער היתרון לזכות ניס. הוא שיחק בכל 38 משחקי הליגה של ניס, ב-36 מהם בהרכב הפותח, והבקיע 14 שערים.
החזרה למונקו.
לקראת עונת חזר ז'רמן למונקו, והתחיל את העונה כשחקן הרכב. בתחילת העונה עזר ז'רמן לקבוצתו להעפיל לליגת האלופות לעונת 2016/2017 לאחר משחקי מוקדמות נגד פנרבחצ'ה ונגד ויאריאל. בהמשך העונה איבד שוב את מקומו בהרכב לטובת קיליאן אמבפה.
מרסיי.
ב-27 ביוני 2017 חתם ז'רמן במרסיי. ב-27 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2–4 על אוסטנדה בו כבש שלושער במסגרת סיבוב המוקדמות השלישי בבליגה האירופית.
גלריה נורה
גלריה נורה היא הגלריה הראשונה בירושלים, ואחת מהגלריות הראשונות בישראל.
נורה (אלאונורה) וילנסקי (1980-1899) הייתה יוזמת ומקימת הגלריה. בתה, דינה חנוך, ניהלה את הגלריה, עד למותה ב-2021.
תולדות הגלריה.
הגלריה החלה לפעול משנת 1942 בביתו של הצייר לודוויג יונס ברחוב ממילא, (רחוב אגרון) זמן קצר לאחר מותו. היא נשאה אז את השם "גלריה יונס" והוצגו בה בין היתר תערוכות של האמנים: מרסל ינקו, משה מוקדי, יעקב שטיינהרדט, לאופולד קרקואר, איזידור אשהיים, מירון סימה ויעקב פינס.
ב-1954 עברה הגלריה לאכסנייתה הנוכחית, בביתה של נורה וילנסקי בשדרות בן מיימון שברחביה בירושלים, ושם הגלריה שונה ל״סטודיו נורה גלריה לאמנות״. במהלך השנים קיצרה וילנסקי את השם ל״גלריה נורה״.
עד מותה של וילנסקי ב-1980, נערכו בגלריה 223 תערוכות של אמנים שונים מישראל ומארצות אחרות.
מבקר האמנות של ה"ג'רוזלם פוסט", מאיר רונן, כתב זמן קצר לאחר מותה של וילנסקי: "אלאונורה וילנסקי, או פשוט נורה כפי שהייתה ידועה לכמה דורות של אוהבי אמנות, הלכה לעולמה בגיל 80... במשך 38 שנה, כמה דורות של אמנים ישראלים וזרים מצאו בה תמיכה, עידוד ופרסום, וכן אלפי ירושלמים ביקרו בקביעות בגלריה... נורה לא הציגה "איזמים" או מגמות מסוימות. גישתה הייתה תמיד פתוחה, והיא עמדה על כך להציג איכות וכשרון באווירה של טעם טוב. אין גלריה ישראלית אחרת שהצליחה להיות יותר חמה ופחות מאולצת, ואשר הציגה בקביעות מבחר כה רחב ומגוון. נורה הייתה הראשונה שהציגה את פימה, בקון ומורי בצלאל כגון: שטיינהרדט, אשהיים, פינס, סימה, קרקואר. היא גם הציגה לראשונה אמנים מחו"ל... פסגת תערוכותיה הייתה תערוכתה של סוניה דלוניי, חלוצת האמנות המופשטת... הסתלקותה של נורה נראית כסיום תקופה... היא הייתה אחת מתושבי טרום המדינה רחבי הלב שהטביעו את חותמם על חיי ירושלים".
ב-1980 נערכה לכבוד וילנסקי אזכרה בבית האמנים בירושלים, במהלכה פנו אוהבי הגלריה לבתה, דינה חנוך, בבקשה להמשיך את הגלריה. מאז, חנוך היא מנהלת הגלריה, בה נערכו למעלה מ-500 תערוכות: תערוכות קבוצתיות וכן תערוכות יחיד. מבין האמנים שהציגו בגלריה: סוניה דלוניי , קטה אפרים מרכוס, מרדכי אבניאל, אליזבט אפשטיין, לאה גרונדיג, דיולה צילצר, פרנץ ברנהיימר, יוסף קונסטנט, הרמן שטרוק, בוריס לקר, דבי קמפל ויוסף בודקו.
יוסף אן נסירי
יוסף אן-נסירי
ג'ואל לינדפארה
מחלוקת ההון של קיימברידג'
יחסי ישראל-הונג קונג
סקיאפארלי (נחתת)
סקיאפארלי (Schiaparelli; שם טכני: Entry, Descent and Landing Demonstrator Module או EDM, "מודול הדגמת חדירה, הנמכה ונחיתה") היא נחתת שפותחה על ידי סוכנות החלל האירופאית כחלק מפרויקט אקסו מארס, ומטרתה הייתה לשמש מדגים טכנולוגי ליכולת אירופאית לנחות על פני השטח של כוכב הלכת מאדים. הנחתת נכשלה בניסיון הנחיתה שלה על מאדים והתרסקה על הקרקע שלו ב־19 באוקטובר 2016.
משימת הנחתת הייתה הניסיון השני של סוכנות החלל האירופאית להנחית רכב ולהפעילו על פני מאדים בהצלחה, לאחר שהמשימה האירופאית הקודמת לכוכב הלכת, ביגל 2, אמנם נחתה עליו ב־2003, אך לא הצליחה ליצור קשר עם מפעיליה. סקיאפארלי כללה ציוד מדעי מצומצם ותוכננה לפעול באמצעות סוללות חשמליות במשך 2–8 סול (יום מאדימי).
הנחתת מכונה על שמו של האסטרונום האיטלקי ג'ובאני סקיאפארלי, שחקר את מאדים.
מסלול ושלבי הנחיתה.
סקיאפארלי שוגרה על גבי הגשושית TGO ב־14 במרץ 2016 על ידי משגר פרוטון M רוסי מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן.
לאחר שבעה חודשים, ב־16 באוקטובר 2016, שלושה ימים לפני הנחיתה על מאדים, היא התנתקה מחללית האם שלה והמשיכה במסלול התנגשות עם מאדים, בעוד הגשושית תיקנה את מסלולה למסלול סביב כוכב הלכת. תוך כדי מסלול ההתנגשות, החללית נכנסה למוד שיוט אשר חוסך בניצול החשמל. היא שהתה במצב זה עד כשעה לפני הנחיתה, ותופעלה מחדש בגובה של 122.5 ק"מ.
מהלך הנחיתה המתוכנן.
אופן הנחיתה של סקיאפארלי תוכנן להתרחש כדלקמן: לאחר החדירה לאטמוספירה היא תשתמש במגן החום שלה כדי להאט את מהירותה העצומה של כ־21,000 קמ"ש. בגובה של 11 ק"מ מעל פני הקרקע, ובמהירות של 1,650 קמ"ש, הגשושית תפרוס מצנח שיאט גם הוא את מהירותה.
בגובה של 7 ק"מ הגשושית תתנתק ממגן החום ותפעיל מכ"ם אלטימטרי כדי למדוד את נתוני הגובה והמהירות המדויקים שלה.
בגובה של 1.3 ק"מ הגשושית תתנתק מהמגן האחורי והמצנח שלה, ותפעיל שלוש קבוצות בנות שלושה מנועים רקטיים שיאטו את מהירותה מ־270 קמ"ש ל־7 קמ"ש עד שתגיע לגובה של 2 מטר מעל פני הקרקע. בשלב זה המנועים יחדלו מלפעול והנחתת תיפול על הקרקע, כאשר מבנה פריך בתחתית הנחתת יספוג את עוצמת ההתנגשות הסופית.
אתר הנחיתה של הנחתת נקבע באזור מישור מרידיאני שנמצא בקרבת קו המשווה של מאדים, שם גם נחת הרובר אופורטוניטי של נאס"א.
מהלך הנחיתה בפועל.