בשנת 2010, לאחר חצי שנה ללא כדורגל חתם בוזגלו לשנתיים במכבי עירוני עמישב פתח תקווה מליגה א' אותה אימן אחיו אוהד. בעונתו הראשונה בקבוצה התברג בוזגלו כאחד השחקנים המרכזיים בקבוצה כאשר פתח בכל משחקיו בקבוצה ואף הוסיף שער במשחקו הראשון בקבוצה, נגד הפועל מרמורק במסגרת גביע המדינה. בעונת 2011/2012, עונתו השנייה בקבוצה, הוכיח את עצמו בוזגלו אף יותר וכבש ארבעה שערים וסיפק יכולת טובה. את עונת 2012/2013 פתח בוזגלו בקבוצה וכבש שלושה שערים, כולל צמד ב-30 באוקטובר 2012 נגד הפועל כפר שלם, אך עזב את הקבוצה לקראת ינואר.
ב-31 בדצמבר 2012, חתם במכבי עירוני בת ים ששיחקה גם היא בליגה א'. את שערו היחיד בקבוצה כבש בוזגלו ב-12 באפריל 2013 נגד הפועל לוד.
בעונת 2013/2014 נשאר בוזגלו בליגה א' וחתם במכבי עירוני קריית מלאכי, אותה אימן אחיו אוהד. לאחר קדנציה בת פחות מחודשיים בה אף כבש שער בגביע המדינה ב-22 באוקטובר 2013 נגד סקציה נס ציונה, עזב בוזגלו את הקבוצה וחתם בבית"ר כפר סבא אותה עזב כבר לאחר חודשיים בחודש ינואר וחתם במועדון ספורט כפר קאסם. בכפר קאסם כבש שער בודד נגד אותה קריית מלאכי שעזב בתחילת העונה, ב-29 במרץ 2014.
בעונת 2014/2015, חתם בוזגלו בהפועל אשקלון. במשחקו הראשון, ב-19 בספטמבר 2014, ספג כרטיס אדום נגד אחת הקבוצות הקודמות שלו, מכבי עירוני עמישב פתח תקווה, אך לאחר מכן התחילה הקבוצה לנצח ובוזגלו אשר היה שחקן מרכזי בקבוצה אף היה שותף באותה עונה לאחד מרגעי השיא בקריירה שלו כאשר עלה בדקה ה-115 וכבש שער שעזר לקבוצה לעלות לשלב שמינית גמר גביע המדינה על חשבון בית"ר ירושלים ששיחקה באותה עונה בליגת העל. בתום העונה זכתה אשקלון באליפות ליגה א' דרום ועלתה לליגה הלאומית. את עונת 2016/2017 פתח בוזגלו עם זכייה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית כאשר הוא אף כבש שער באחד השלבים המוקדמים של המפעל. בתום העונה השלים בוזגלו עלייה נוספת עם הפועל אשקלון וזכה איתם באליפות הליגה הלאומית וכך חזר לליגת העל לראשונה מזה שש שנים. ב-15 בנובמבר 2016, במהלך עונת 2016/2017 נפצע בוזגלו והיה מושבת לחודשיים ולאחר שחזר החל בהדרגתיות לקבל פחות הזדמנויות בהרכב ופחות דקות משחק.
ב-6 ביולי 2017, חתם בוזגלו בהפועל מרמורק ששיחקה בליגה הלאומית, אך ב-17 בפברואר 2018 לאחר משחק בודד עזב את הקבוצה והודיע על פרישה שלוותה בהמון זעם כלפי הנהלת המועדון.
בספטמבר 2020 חתם על עסקה לקמפיין עבור חברת ישראייר.
ריאליטי.
בנובמבר 2017 עלתה ב-yes סדרת דוקו-ריאליטי בשם "הבוזגלוס" העוקבת אחר בני משפחתו.
במאי 2020 השתתף בעונת ה-VIP השלישית של הישרדות. הוא זכה בתואר "אהוב הקהל" שנבחר על ידי הקהל, ולאחר מכן בתואר "השורד האחרון".
חיים אישיים.
בוזגלו הוא בנם של חני בוזגלו ושל כדורגלן העבר יעקב בוזגלו. לאסי שלושה אחים, מאור, אלמוג ואוהד, כולם כדורגלני עבר והווה.
בוזגלו נשוי לעדי ואב לארבעה, ומתגורר בפתח תקווה.
אתל מאיירס
מיי אתל קלינק מאיירס (באנגלית: Ethel Myers; 1881–1960) הייתה אמנית ופסלת ריאליסטית בניו יורק, שהושפעה מאוד ביצירתה ממטרות אסכולת אשקאן ורוברט אנרי. הנציחה את חיי הלואר איסט סייד. התהילה הגדולה ביותר שלה הייתה בזכות פסלוני הברונזה והפסלונים הפיגורטיביים שלה.
ראשית חייה.
מיי אתל קלינק (נקראה בהתחלה ליליאן קוקרן) בברוקלין שבניו יורק. אמה בת ה-20 כבר הייתה חולה בזמן לידתה ונפטרה כשאתל הייתה בת 4. גם אביה של אתל נפטר ולכן היא הפכה ליתומה. לימים אומצה על ידי מיכאל ואלפיאטה קלינק, זוג אמיד ששינה את שמה למיי אתל קלינק. היא קיבלה חינוך טוב בבתי ספר ציבוריים ופרטיים כאחד. אמה המאמצת הייתה זו שעודדה את אתל להתאמן בפסנתר בתקווה שהיא תהיה פסנתרנית קונצרטים.
"החלטתי שאני רוצה להיות ציירת. מעולם לא היה לי שום רעיון אחר. אז בשנה השנייה שלי בתיכון ניוארק עזבתי והלכתי לאקדמיה הלאומית בניו יורק. הם שלחו אותי לוולטר סטרלי, שהסטודיו שלו היה בבניין ימק"א הישן שמעבר לרחוב. אחרי כמה חודשים עשיתי את הבחינה באקדמיה ונכשלתי".
אתל למדה בבית הספר צ'ייס ובבית הספר לאמנות בניו יורק משנת 1898 עד 1904. היא ניצלה את ההזדמנות ללמוד אצל אנרי, שהשפיע רבות על קריירת האמנות המוקדמת שלה. בין האחרים שהשתתפה בשיעורים היו אדוארד הופר, גפורד ביאל וג'וזף סטלה. היא התוודעה באופן אישי עם הציירים ג'ורג' בנג'מין לוקס, ג'ון סלואן, ויליאם גלקנס, ארתור דייוויס, ארנסט לוסון ואלמר ליווינגסטון.
נישואין.
אתל פגשה לראשונה את בעלה לעתיד, האמן ג'רום מאיירס, בשנת 1904. לאחר שהלכה לראות את תמונותיו של ג'רום בגלריה מקבת מספר פעמים, היא החלה לאסוף את גזרי העיתונים שלו במשך תקופה של שנתיים. רישומיו וציוריו של הלואר איסט סייד זכו לביקורות חיוביות והוא זכה להערכה רחבה על ידי מבקרים ואמנים כאחד, ובמיוחד רוברט אנרי, בגלל הכנות והאנושיות של השקפתו הריאליסטית באוכלוסיות המהגרים שהצטופפו בגטו ההוא.
אתל דאגה לפגוש את ג'רום מאיירס בסטודיו שלו ולאחר מכן הם ביקרו זה את זה מספר פעמים בשני האולפנים שלהם, שלו ברחוב מזרח 59 בניו יורק ושלה באחוזת קונלי הישנה, ​​שנבנתה על ידי כסף של תמאני הול, משקיפה אל נהר ההדסון. "נישואים היו הדבר האחרון במוחי", כתבה אתל, "אבל אחרי שלושה חודשים ג'רום הציע לי. הוא אמר שלא היו לו כסף ואולי לעולם לא יהיה לו... הסתכלתי עליו בתדהמה...הוא מעולם לא היה בבית שלי ולא ידע כלום עלי. חשבתי על זה במשך שבוע והחלטתי שאני אתחתן איתו".
ג'רום מאיירס ואתל קלינק נישאו בטקס בכנסייה קטנה באוקטובר 1905. הם החלו את חיי הנישואים בסטודיו שלו ברחוב 59.
אמה המאמצת של אתל כבר אמרה לבתה שהיא לא מאושרת מנישואיה לג'רום מכיוון שהוא איש עני ואמן, והעדיפה את אירוסיה הקודמים של אתל לאיש עסקים. לאחר מכן היא ניתקה את אתל מהירושה הניכרת שהובטחה לה.
שנה לאחר נישואיהם ב־21 באוקטובר 1906 ילדה אתל בת, וירג'יניה מאיירס. זמן קצר לאחר הלידה קיבלה אתל פתק מאמה המאמצת, שנראה שהיא עדיין מוכנה לכך שבתה תקבל את הירושה המלאה, גם לאחר שהתנערה ממנה בגלל הגבר שנישאה. התנאי היחיד שלה היה, "שתעזוב את ג'רום ואת התינוקת ותחזור לגור איתה, היא הייתה נותנת לי הכל. מעולם לא עניתי".
פיסול ותערוכת ה"ארמורי".
אתל קיבלה עד מהרה החלטה להתרחק מציור תמונות של הלואר איסט סייד ובמקום זאת פנתה לגישה חדשנית ביצירת פסלים קטנים וריאליסטיים. לאחר לידת בתה, אתל בחרה לוותר על הציור כדי לפנות שטח סטודיו הנחוץ לבעלה האמן. השינוי במדיום שלה מנע גם מההשוואה הבלתי נמנעת שנעשית בין עבודתם של הזוג הנשוי העובד באותו מדיום ובנושאים דומים.
אתל מאיירס הפכה לפסלת פיגורטיבית ופעילת אמנות בעיר ניו יורק. היא ידועה בפסלי הקריקטורה שלה של אנשי העיר, רבים מהם בתנוחות הומוריסטיות. היא הציגה תשע מהם בתערוכת הארמורי מ-1913 שהציגה לאמריקה את האמנות המודרנית.
מפיקה של וירג'יניה מאיירס.
בסביבות 1909, כשהייתה בת שלוש, חשפה עצמה בתה של אתל, וירג'יניה, כמי שיש בה כישרון אמנותי חזק. יום אחד, כשאתל ניגנה בפסנתר, היא הרימה את עיניה לראות את וירג'יניה רוקדת באופן טבעי לקצב ולתחושה הרגשית של המוזיקה. זו הייתה תקופה בה השפעת הריקודים של איזדורה דאנקן תפסה לחלוטין את דמיונה של הקהילה האמנותית של ניו יורק, כמו גם חלק גדול משאר העולם, ואתל הבחינה בכשרון של וירג'יניה לתנועות ספונטניות ואינסטינקטיביות. היא עודדה את בתה להופיע, באופן פרטי וגם בפומבי. וירג'יניה כיכבה בסרט שהופק כשהייתה בת חמש, והופיעה 20 דקות בריקודי סולו המאולתרים שלה. הסרט אמור היה להפיץ את תהילתה לכל אמריקה, הרבה מעבר לגבולות ההוקרה שלה בעיר ניו יורק. בשנת 1913 הכישרון שלה צוין במאמר במגזין "ווג" תחת הכותרת "כאשר וירג'ינה רוקדת", בו כונתה "ילדת המאה".
מה שהתחיל כהופעות פרטיות בסטודיו הקטן של מאיירס לחברים ואספני אמנות המשיך בהופעותיה של וירג'יניה במיקומים טובים וגדולים יותר. אף על פי שהיו לה משאבים כספיים מוגבלים, אתל קיבלה על עצמה את כל ניהול וארגון הקריירה הפורחת של וירג'יניה. היא ארגנה סדרת רסיטלים ברחבי העיר ניו יורק, בהזמנת תיאטראות, טיפול בחוזים ותיאום תלבושות, עיצוב תפאורה, מוזיקאים, פרסום והדפסת כרטיסים ותוכניות.
כתוצאה מכך, וירג'יניה התפרסמה כ"ילדת הפלא" של הריקוד, ואנשים באו מכל רחבי הארץ לראות אותה, כולל מעבר לים - מאנגליה. "לאורך השנים ארגנו אתל וג'רום 17 רסיטלים בבתי הקולנוע בעיר ניו יורק, ומאמרים רבים נכתבו על גאונותה של וירג'יניה. כשהייתה בת 16 החוק איפשר שתופיע ככוכבת שרוקדת על הבמה המרכזית באולם קרנגי. הופעת הסולו הראשונה שלה עם תזמורת הייתה באפריל 1923, ובשניים בדצמבר 1923.
לאחר תערוכת "הארמורי".
למרות ההצלחה האישית של אתל בתערוכת הארמורי של שנת 1913, והפרסום העצום סביב כל מה שהתרחש בה, האירוע עצמו לא שפך אור על יצירתם של אמנים אמריקאים כפי שקיווה ג'רום מאיירס במקור. במקום זאת, המוקד והתגובות התרכזו ביצירתם של המודרניסטים האירופיים, וכללו 13 יצירות של גוגן, 19 של סזאן, 8 של פיקאסו, 17 של מאטיס, 18 של ואן גוך, וכן עבודות מרובות של טולוז-לוטרק, מונה, פיסארו, רנואר, דאומייר, רוסו ודגה.