שימוש אחד בשם זה הוא הגנה מפני פעולת תגמול בעת דיווח על פשע או הונאה של חברה. בהולנד, חשוד במשטרה שמסרב למסור את שמו מקבל "מספר N.N.". בגרמניה ובבלגיה ניתן לראות את הקיצור לעיתים קרובות גם ברשימות קורסים באוניברסיטאות, מה שמצביע על כך שקורס יתקיים אך זהות המרצה עדיין לא ידועה; פירוש הקיצור במקרה זה הוא nomen nominandum ("על השם יודיעו בהמשך"). לפיכך, המשמעות שונה מההגדרה לעיל והיא זהה ל-TBD (to be decided).
N. N. משמש בדרך כלל בניקוד משחקי השחמט, לא רק כששם של משתתף אחד אינו ידוע באמת אלא כששחקן ללא שם עומד מול מאסטר, כמו במשחק סימולטני, לדוגמה. סיבה נוספת היא להגן על שחקן ידוע מפני העלבון של התבוסה הכואבת.
גנאלוגים משתמשים לרוב בקיצור כדי לסמן שם לא ידוע או לא ידוע חלקית (כמו N.N. Jones).
חיים גאגין
רבי חיים גאגין (סמוך ל-1460 – לא לפני 1535) היה ראש ישיבה ופוסק הלכה, בקהילת התושבים בפאס שבמרוקו. ניהל פולמוס חריף נגד רבני המגורשים מקסטיליה שהתיישבו בפאס, על אודות ההיתר שהנהיגו שם בנפיחת ריאת הבהמה.
ביוגרפיה.
נולד ככל הנראה בעיר פאס שבמרוקו סמוך לשנת 1460. בצעירותו נדד לקסטיליה שבספרד ולמד שם מרבי יוסף עוזיאל, אחד מגדולי הרבנים במקום ותלמידו של רבי יצחק קנפנטון. בעקבות גירוש ספרד הוא היגר לפאס בערב יום הכיפורים של שנת ה'רנ"ג (1492), יחד עם קהל רב של מגורשים. הוא פגש בה את רבו יוסף עוזיאל, ואת חברו רבי משה חלאווה, מי שלימים יהיה מראשי הרבנים של קהילת המגורשים בפאס.
הוא מונה לראש החכמים ורבה של קהילת התושבים בפאס. שנת מינויו לתפקיד בלתי ידועה, אך מתועד כי בין השנים בין השנים ה'רפ"ו (1526) - ה'רצ"ה (1535) הוא כיהן בתפקיד.
פולמוס הנפיחה.
"היתר הנפיחה", הנוגע לנפיחת ריאת בהמה הסרוכה, הונהג בספרד באזור קסטיליה כ-20 שנה קודם הגירוש, בעקבות האיסור מצד השלטונות לקנות בשר שנשחט על ידי יהודי. המגורשים שהגיעו לפאס המשיכו להחזיק בהיתר, ואילו המקומיים שנהגו איסור בדבר נגררו אחרי ההיתר של המגורשים. מצב זה משתנה בעקבות שגיאה הלכתית של שוחט קהילת התושבים בחודש אייר שנת ה'רפ"ו (1526), דבר שהביא את נגיד התושבים ורבניהם לפתוח אטליז מיוחד לקהילתם שבו יונהג איסור הנפיחה, בהתאם למסורת אבותיהם. הודות לפתיחת האיטליז פרץ פולמוס הלכתי חריף בנושא נפיחת הריאה בין קהילת התושבים בפאס לקהילת המגורשים במקום. עם רבני המגורשים שהתירו את הנפיחה ונטלו חלק בפולמוס נמנו שישה ראשי ישיבות, ומנגד עמדו רבי חיים ותלמידיו הרבים יחד עם רבנים נוספים מהצד של התושבים, ואסרו את הנפיחה. רבי חיים היה הדמות המרכזית והמובילה בפולמוס ודבק בעמדתו בעקשנות גם כאשר נשאר בודד במערכה.
בשנת ה'רצ"ה (1535) התרבו מפירי החרם בקהילת התושבים, והרב גאגין הורה בבית הכנסת שלא להתפלל עמהם. בעקבות כך הופעלו לחצים רבים על נגיד התושבים שאול בן רמוך, שיבטל את החרם, התואנה הייתה שרוב הקהילה מבקשים לבטלו. הנגיד פנה לרב גאגין על מנת שיניח למתירים. בנקודה זמן זו מספר הרב גאגין כי בשל סבלו הרב ובשל העובדה שבניו אינם איתו, ומפאת הזקנה שפוקדת אותו, הוא נכנע לדרישות הנגיד בתנאי שחכמי המגורשים יביאו את דעות האוסרים וינמקו מדוע הם מתירים. חכמי המגורשים נענו לדרישתו וכתבו פסק המתיר את הנפיחה. רבי חיים כתב בתגובה את חיבורו "עץ חיים", ובו הוא גולל את פרשת הפולמוס והשיב על טענות המגורשים אחת לאחת.
תלמידיו.
לפי העולה מחיבורו הוא העמיד תלמידים רבים. תלמידו הידוע הוא רבי יעקב בן לחסן אשר תמך בעמדתו בכל תקופת הפולמוס, ואף מונה על ידו לפקח על כשרות הבשר שנשחט עבור התושבים. נאמנותו של בן לחסן לרבו עוררה את משה אבוטאי, איש תקיף מקהילת המגורשים שהיה מקורב למלכות, שביקש להתנקש בחייו ואף מסר אותו למלכות. כמו כן, כמה מחשובי המגורשים שיחדו שר על מנת שייאסר בבית הסוהר.
כתביו.
ספר "עץ חיים".
במסגרת פולמוס הנפיחה, חיבר משא ומתן הלכתי מקיף בשם "עץ חיים", העוסק בהלכות שחיטה ובדיקה, ובו הוכחה לצדקת התושבים שאסרו את הנפיחה. בסופו של דבר, בשנים שלאחר מכן, היתר הנפיחה פשט בפאס ובערים נוספות במרוקו בניגוד לדעתו.
בחיבור תיאר הרב גאגין בצורה מוחשית את הפולמוס, וגם סיפק הצצה לחיי היהודים בתקופה זו בספרד ובמרוקו.
אף על פי ש"עץ חיים" לא הודפס מעולם עד לשנת 1986 בידי פרופסור הרב משה עמאר, חיבורו פשט ברחבי מרוקו עוד בחייו. עם זאת, נראה שהשימוש שנעשה בספר היה מועט, ועל כך תעיד העובדה שמהדורתו הראשונה של הספר לא השתמרה, ומהמהדורה המוגמרת קיימים כיום מספר מועט של עותקים בלבד, שבמאה ה-18 הועתקו מהמהדורה המוגמרת.
הסיבה שהחיבור לא נפוץ, היא כי דעתו של הרב גאגין נדחקה ונעלמה כליל ממרוקו לאחר שהוכרעה ההלכה לפי דעת המתירים את הנפיחה. ההיתר נפוץ עד כך שאפילו בחיבוריהם של רבני מרוקו בדורות הבאים לא אוזכר איסור הנפיחה, למעט בחיבורו של רבי חיים בן עטר, שציטט את הספר בחיבורו "פרי תואר" ואף צידד בעד איסור הנפיחה.
כתבים נוספים.
נודע גם כמשורר, וחיבר קינות שנשמרו, בייחוד על גירוש ספרד. כתב פירוש למשנת ערוגה שבמסכת כלאים וחיבר מספר חיבורים נוספים שאבדו במהלך השנים.
ארנב אממי
ארנב אממי (שם מדעי: Pentalagus furnessi) הוא מין של יונק ממשפחת הארנביים, החי רק בשני איים ביפן: טוקונושימה ואממי אושימה, שעל שמו קרוי הארנב. שני איים אלה מצויים בין קיושו ואוקינאווה במחוז קגושימה ביפן. מין זה הוא היחיד בסוג "Pentalagus" והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה.
ארנב זה גדול יחסית, בעל פרווה עבה וצמרית בצבע כהה עד שחור והצידיים חומים-אדמדמים. אורכו מגיע ל-40 עד 50 סנטימטרים, ומשקלו ל-2–2.5 קילוגרם בממוצע. הוא בעל אוזניים קטנות המזדקרות רוב הזמן, והכפות בעלות טפרים חדים וארוכים לחפירה. הוא בעל מראה פרימיטיבי ונחשב לקדום יחסית, קרוב למיני ארנבונים אסייתים נכחדים שהיו קרובים לפיקות.
הארנב הוא יצור ביישן המצוי בגדות יערות בינוניים עד נמוכים ובכרי מרעה לאורך הרמות. הוא צמחוני וניזון ממגוון צמחים ופרחים עשבוניים לאורך הקיץ. בחורף ניזונים הארנבים מחזזיות וטחבים ומבלוטים שהם מוצאים. נקבת הארנב ממליטה גור אחד עד שניים ומטמינה אותם במחילה, בה היא שומרת עליהם מטורפים כגון נחשים.
ארנב זה כמעט נכחד בטבע עקב ציד, הטמנת מלכודות, כריתת יערות והבאת מיני טורפים פולשים כגון נמיות, כלבים וחתולים פראיים הטורפים את הארנב.
ארנבון בר
קוויר בעיר
קוויר בעיר (באנגלית: Queer as Folk) היא סדרת טלוויזיה בריטית משנת 1999 המתעדת את חייהם של שלושה הומואים החיים בגיי וילג' של מנצ'סטר סביב רחוב קנאל. בתחילה שודרו שמונה פרקים, ולאחר מכן שודרה עונת המשך בת שני פרקים, בשנת 2000. הסדרה נכתבה על ידי ראסל דייוויס והופקה על ידי Red Production Company עבור ערוץ 4.
רקע כללי.
כותרת התוכנית באה מביטוי דיאלקט מכמה אזורים בצפון אנגליה, "there's nowt so queer as folk", כלומר "אין דבר מוזר כמו אנשים"; שזה משחק מילים על המילה הנרדפת באנגלית מודרנית של "קוויר", כלומר הומוסקסואל. התסריט החל במקור את החיים עם הכותרת Queer as Fuck, אך Queer as Folk נחשב מתאים יותר.
דמויות ועלילה.
הדמויות הראשיות הן סטיוארט אלן ג'ונס (איידן גילן), שהוא פעיל מאוד מבחינה מינית, ובהצלחה. לחברו הוותיק וינס טיילר (קרייג קלי), שהתאהב בסטיוארט, יש פחות מזל בנוגע לגברים. נתן מלוני בן ה-15 (צ'ארלי האנם) הוא חדש בסצנה הגאה אך לא חסר ביטחון עצמי.
סטיוארט, מנהל פרסום, בעל כוח מהותי, מסוגל לכופף כל דבר לרצונו. המאפיין העיקרי של סטיוארט הוא שהוא עושה כל מה שהוא רוצה, מתי שהוא רוצה, איך שהוא רוצה. הוא מפוצץ מכונית השייכת לאימו האנטגוניסטית של חברו אלכסנדר (בעונה השנייה). הוא מזמין את הקולגה של וינס, שהתאהבה בווינס שבארון, למסיבת יום ההולדת שלו ואז הציג את החבר (בן הזוג) של וינס. כאשר הציע נסיעת מבחן של ג'יפ על ידי מוכר מכוניות שמעיר הערות הומופוביות, סטיוארט נוהג במכונית היישר דרך החלון הגדול של סוכנות הרכב.
בעונה השנייה הטון נעשה קצת יותר רציני, כאשר כל אחת מהדמויות הראשיות נאלצה לעשות בחירות קשות בנוגע לעתידן.
נושא שחוזר על עצמו לאורך כל הסדרה הוא הפאנדום של וינס מ"דוקטור הו", עם סצנות שונות מהסדרה הקלאסית שמושמעת (במקרה אחד מצב מביך עם בחור שוינס מביא הביתה). זהו קטע קטן ועם זאת משמעותי לסדרה, שכן שש שנים לאחר מכן ראסל טי דייוויס החיה את דוקטור הו.
ביקורת.
באותה תקופה, התגובות לסדרה היו מעורבות מצד פרשנים הומואים ביחס לציור הדמויות. התוכנית זכתה לביקורת מצד העיתונות הגאה על כך שלא התייחסה לסוגיית מגפת האיידס. בעיתונות ובתקשורת הרחבה, פרשן בדיילי מייל קרא לצנזורה. 20 שנה אחרי שהסדרה שודרה לראשונה, לעומת זאת, "קוויר בעיר" זכתה לרוב לשבחים.
ארבעת הפרקים הראשונים היו בחסות Beck's Brewery, אך החברה ביטלה את חסותם באמצע העונה. בעקבות תגובת הנגד מצד הקהילה הגאה, Beck's הציעה לתת חסות לעונה השנייה, בקשה שנדחתה על ידי המפיקים.
בשנת 2010 דירג הגרדיאן את "קוויר בעיר" במקום ה-13 ברשימת "50 הדרמות הטובות ביותר בטלוויזיה בכל הזמנים".
פרסים.
גילן היה מועמד בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בטקס פרסי הטלוויזיה באפט"א לשנת 1999 על תפקידו בסדרה, והסדרה הייתה מועמדת בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי Royal Television Society לשנת 1999.
מוזיקה.