אי-ספיקת כליות חריפה עלולה להופיע כחלק ממהלך של אי-ספיקת כליות כרונית, מצב הקרוי אי-ספיקת כליות חריפה על כרונית. החלק האקוטי של אי-ספיקת כליות חריפה על כרונית עשוי להיות הפיך, ומטרת הטיפול, כמו עם AKI, היא להחזיר את המטופל לנקודת התחלה בתפקוד הכלייתי, והוא נמדד בדרך כלל על ידי רמת הקריאטינין בדם. כמו אי-ספיקת כליות חריפה, אי-ספיקת כליות חריפה על כרונית יכולה להיות קשה לאבחנה לעומת מחלת כליות כרונית, אם החולה לא נמצא במעקב רפואי ואין לו בדיקות דם קודמות שזמינה להשוואה.
אי ספיקת כליות נובעת לפעמים בגלל יתר לחץ דם, המגביר את פעילות הכליות וגורם לקריסתן, ובכך מעלה עוד יותר את לחץ הדם.
אוסף הסימנים המופיע ככל שנפגע תפקוד הכליות נקרא אורמיה.
סיבות.
הסיבות לכשל כלייתי מתחלקות ל-3 משפחות:
בין הסיבות להתפתחות אי ספיקת כליות:
שלבי התקדמות המחלה.
מוגדרים חמישה שלבים של אי ספיקת כליות כרונית, כאשר שלושת השלבים הראשונים הם בדרך כלל אסימפטומטיים. רוב המטופלים מזוהים רק עם הופעת סימפטומים בשלבים המתקדמים, בדרך כלל בשלב הרביעי (אי ספיקה כרוני). המחלה בלתי הפיכה.
אבחון.
אי ספיקת כליות תאובחן באמצעות כמה בדיקות קליניות ובדיקות מעבדה, כגון רמה גבוהה של אוריאה וקריאטינין בדם.
הרופא צריך לאבחן את אי ספיקת הכליות ומידת חומרתה (על ידי לקיחת דגימה מכליית המטופל), כדי להחליט אם החולה נמצא בשלב מתקדם, ואם התהליך מצריך דיאליזה או השתלת כליה או טיפול אחר.
סימפטומים.
המטופל עלול לא לחוש בתסמינים במשך זמן רב, אבל התסמינים החשובים ביותר הקשורים למחלה הם:
בנימין וילקומירסקי
בנימין וילקומירסקי (Binjamin Wilkomirski) היה השם אותו אימץ ברונו גרוסיאן (Bruno Grosjean; נולד כברונו דסקר (Bruno Dössekker) ב-1941) בעת שהתיימר להיות ניצול שואה.
ב-1995 פרסם וילקומירסקי, שחי באזור דובר הגרמנית של שווייץ, ספר זיכרונות בשם "Bruchstücke. Aus einer Kindheit 1939–1948" שאת שמו ניתן לתרגום כ-"קרעים – זיכרונות מילדות בתקופת המלחמה 1939-1948". בספרו תיאר וילקומירסקי את מה שהציג כזיכרונותיו כילד בתקופת השואה. הספר תורגם למספר שפות, כולל עברית, נמכר במספר עותקים רב וזכה לשבחים.
בספר "שאגת מעונה" (האוטוביוגרפיה של פליט השואה יעקב מארוקו, בני ברק, ה'תשנ"ח) מוזכר וילקומירסקי. מארוקו הוא יהודי יליד פולין שהתגורר בלודז' לפני המלחמה, והספר מתאר בעיקר את חייו בתקופת השואה, בגטו לודז', בגטו ורשה ובמיידנק. הספר מכיל מידע רב על חייהם של גדולי החסידות בפולין באותם הזמנים. בהגיעו למיידניק הוא איבד את אשתו ובנו הקטן בנימין. בשנת 1995, בעזרת קרובת משפחה, ובעזרת ד"ר אליצור ברנשטיין הוא השתכנע שמצא את בנו. מתברר שווילקומירסקי הוא זה שהציג את עצמו כבנו של מרוקו. מרוקו היה יהודי חסידי, והזמין את וילקומירסקי ואת כל משפחתו לחגוג עמו ועם כל משפחתו את חג הפסח בישראל. הוא מתאר את ההתרגשות הגדולה של המפגש, ואת המפגש בין בנו בנימין הניצול ובנו בנימין, קרוי על שמו, שנולד לו מנישואין שניים אחרי המלחמה. אפשר לראות תמונות של כותרות נלהבות של עיתונים ישראלים ושווייצרים ותמונות של השנים שמתחבקים בחום. הספר נחתם טרם התגלתה התרמית הצינית.
חשיפת התרמית.
ב-1998 פרסם העיתונאי השווייצרי דניאל גנצפריד, בעצמו בן לניצולי שואה, מאמר בעיתון Weltwoche בו טען כי וילקומירסקי אינו יהודי, הוא מעולם לא היה במחנות הריכוז בתקופת השואה וכי הוא גדל כילד בשווייץ ולא במזרח אירופה. באפריל 1999 שכרה ההוצאה לאור של הספר את ההיסטוריון השווייצרי סטפן מכלר כדי לבדוק את הטענות לזיוף. מכלר אישר כי טענותיו של גנצפריד הן אמת והספר הוא אכן זיוף.
אי ספיקת כליות
וילקומירסקי
ברונו גרוסיאן
או ג'יי סימפסון
וולאס וגרומיט והארנב הקטלני
וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (באנגלית: Wallace &amp; Gromit: The Curse of the Were-Rabbit, בתרגום חופשי: "וולאס וגרומיט: קללת האדם-ארנב") הוא סרט פלסטלינה זוכה פרס אוסקר באורך מלא, שגיבוריו הם וולאס וגרומיט. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2005 בהפקת דרימוורקס הנפשה ואולפני ארדמן, ובוים על ידי ניק פארק וסטיב בוקס. לפני הקרנת הסרט בקולנוע שודר הסרט הקצר "הפינגווינים של מדגסקר בהרפתקת חג מולד".
הסרט הוא מעין פרודיה על ז'אנר סרטי האימה, וכולל אזכורים רבים לסרטים מהז'אנר. בין מדבבי הסרט נמצאים פיטר סאליס (קולו הקבוע של וולאס), רייף פיינס, הלנה בונהם קרטר, פיטר קיי, ניקולאס סמית' וליז סמית'. גרומיט לא מדבר גם בסרט זה, ומתקשר רק באמצעות מחוות גופניות.
הסרט נחל הצלחה ברחבי העולם, וזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר של שנת 2005. רווחיו בבתי הקולנוע בארצות הברית נאמדים בכ-56 מיליון דולרים, וביתר המדינות בכ-192 מיליון דולרים.
תקציר העלילה.
בעיר ויגאן שבלנקשייר, מתקרבת תחרות הירקות השנתית. כולם נחושים להגן על ירקות הענק שלהם מהרס וגנבה על ידי ארנבי העיר, ווולאס וגרומיט מרוויחים מהעסק שלהם, "אנטי-מזיקון", המגן על גינות התושבים מפני הארנבים. על מנת לפתור את בעיית אחסון הארנבים, וולאס מציע להשתמש ב"אוטומט מניפולציית המחשבה", על מנת להעביר שטיפת מוח לארנבים, כך שלא יאהבו ירקות יותר. אך בזמן שטיפת המוח, וולאס לוחץ בטעות על הכפתור הלא נכון, מה שגורם ליצירת ארנב אשר מתחיל להתנהג כמוהו. תוך זמן קצר, העיירה מאוימת על ידי "הארנב הקטלני"- מפלצת מסתורית התוקפת את גינות השכונה, והורסת כל דבר העומד בדרכה. וולאס וגרומיט נכנסים לתחרות עם ויקטור קווטרמיין בתפיסת הארנב, ובשביית ליבה של קמפניולה טוטינגטון.
לאחר מרדף לילי אחר הארנב הקטלני, גרומיט מגלה כי למעשה מדובר בוולאס, אשר נהפך למפלצת לאחר שקיעת החמה, בעקבות התקלה עם המכונה. לאחר שוויקטור מגלה את הזהות האמיתית של המפלצת, הוא הולך לכומר הדג'ס, אשר נותן לו כדורי זהב 24-קראט, לכאורה הדרך היחידה להרוג ארנב קטלני. ויקטור וכלבו פיליפ לוכדים את גרומיט, אשר לאחר מכן מצליח לברוח, ומחליט להשתמש בקישוא הענק שלו כפתיון ללכידת וולאס. וולאס, אשר הפך שוב לארנב, מתפרץ לתחרות הירקות, וחוטף את הגברת טוטינגטון. לאחר שהיא מגלה כי מדובר בוולאס, היא אומרת לו לברוח. וולאס מגיע לגג הבניין, משם ויקטור יורה בו כדור. אך רגע לפני שהכדור פוגע בוולאס, מגיע גרומיט על גבי מטוס צעצוע, וחוסם את הכדור. בדיוק אז נגמר הכסף במטוס של גרומיט, והוא מתרסק. וולאס קופץ להציל אותו, ואכן מצליח, אך מת מן הנפילה. שניות לאחר מכן הוא חוזר לגופו המקורי, וגרומיט מצליח להחזירו לחיים, בעזרת ניחוח פרוסת גבינה (המאכל האהוב על וולאס).
הנסיך האבוד
הנסיך האבוד (באנגלית: The Lost Prince) היא דרמה טלוויזיונית בשני חלקים עטורת שבחים שהופקה עבור רשת ה-BBC. שודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-2003, וזכתה בפרס אמי בספטמבר 2005.
הפקה.
המיני-סדרה, שכתב וביים סטיבן פוליאקוף, עוסקת בחייו של הנסיך ג'ון, בנם הצעיר של ג'ורג' החמישי מלך אנגליה והמלכה מרי מטק. הנסיך ג'ון סבל מאפילפסיה ומלקות הדומה לאוטיזם ומת בגיל 13.
משפחת המלוכה ניסתה לסוכך עליו ולהסתיר אותו מעין הציבור ככל האפשר. התוכנית נמנעת מלהראות את בני משפחת המלוכה כמפלצות, אלא מראה עד כמה השפיע מצבו של ג'ון על בני משפחתו ובמיוחד על אמו, המלכה מרי. פוליאקוף מציג את סיפורו של ג'ון דרך יחסיו עם בני משפחתו, ובעיקר עם אחיו הנסיך ג'ורג'. כמו כן מודגשת במיוחד האהבה והמסירות של לאלה, האומנת של ג'ון, בגילומה של השחקנית ג'ינה מקי.
בדרמה מוצגים גם אירועים פוליטיים המתרחשים באותה תקופה, כמו נפילת בית רומאנוב בשנת 1917 וההוצאה להורג האכזרית של ניקולאי השני ובני משפחתו, ב-1918. היסטוריונים ביקרו את ההצגה הסטריאוטיפית של הצאר ניקולאי ואשתו הקיסרית אלכסנדרה, הוא מוצג כאדם חלש אופי ואילו היא כסנובית ושתלטנית.
בין השחקנים המשתתפים בסרט מופיעים מירנדה ריצ'רדסון בתפקיד המלכה מרי, מייקל גמבון כאדוארד השביעי, טום הולנדר בתפקיד המלך ג'ורג' וביל ניי כלורד סטמפורדהם. את הנסיך ג'ון גילמו שני שחקנים צעירים, דניאל ויליאמס גילם את ג'ון כילד קטן, ומת'יו תומאס גילם אותו בגיל מבוגר יותר עד למותו.
מירנדה ריצ'רדסון וג'ינה מקי היו מועמדות על תפקידיהן לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה. את המוזיקה להפקה כתב אדריאן ג'ונסטון.
הדרמה שזכתה לשבחים רבים ולאחוזי צפייה גבוהים, שווקה בווידאו וב- DVD ושודרה שוב ב- BBC One ב-2004. באותה שנה שודרה הדרמה בארצות הברית וזכתה לשבחי הביקורות. מירנדה ריצ'רדסון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה. ב-2005 זכה הסרט בפרס אמי, זכייה יוצאת דופן להפקה בריטית. בישראל שודרה הסדרה בערוצי ה-BBC Prime ובערוץ 3 בכבלים ובלוויין.
סיגורנצה
סיגורנצה (Siguranţa - "הביטחון") או בשם המלא פוליציה דה סיגורנצה ג'נראלה א סטאטולוי (Poliţia de Siguranţă Generală a Statului - משטרת הביטחון הכללית של המדינה) הייתה משטרת ביטחון רומנית שהוקמה ב-1907 בעקבות הקשיים שהיו לממשלת רומניה בדיכוי מרד האיכרים ברומניה.