ב-2011, דה ואל ועמיתיו לעבודה היו הראשונים לדווח כי שימפנזים שניתנת להם בחירה חופשית בין מתן עזרה רק לעצמם לבין מתן עזרה גם לעצמם וגם לזולת, מעדיפים גם לעזור לזולת. דה ואל אינו מאמין שנטיות אלה מוגבלות לבני אדם וקופים בלבד, אלא רואה אמפתיה, הגינות ואהדה כתכונות שמאפיינות יונקים באופן כללי. בעשור האחרון צברה גישה זו תמיכה על ידי מחקרים על מכרסמים ויונקים אחרים, כגון כלבים. באחד ממחקריו נמצא שכאשר ניתנה לשימפנזים האפשרות לשחק את משחק האולטימטום, הם מגיבים באותו אופן כמו ילדים ובני אדם מבוגרים - על ידי העדפת תוצאה שוויונית.
ספרו הבונובו והאתאיסט בוחן התנהגות אנושית דרך עיני הקופים, ובוחן עד כמה אלוהים ודת דרושים למוסר האנושי. המסקנה העיקרית היא כי המוסר הוא חלק מהטבע האנושי. תפקיד הדת משני.
ב-1981 עבר דה ואל לארצות הברית, לוויסקונסין, למרכז הלאומי לחקר יונקים, וב-1991 קיבל משרה באוניברסיטת אמורי, אטלנטה, ג'ורג'יה. כיום הוא מכהן כפרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באמורי וכמנהל במרכז מחקר במרכז המחקר הלאומי לחקר פרימטים בירקס . הוא הפך לאזרח אמריקאי ב-2008. מאז 2013 דה ואל הוא פרופסור באוניברסיטה של אוטרכט בנוסף לתפקידו באוניברסיטת אמורי.
בצקת מקולרית על רקע סוכרת
בצקת מקולרית על רקע סוכרת (באנגלית: Diabetic Macular Edema - DME) היא מחלת עיניים הנוצרת כתופעת לוואי של מחלת הסוכרת ומוכרת גם כרטינופתיה סוכרתית. הפגיעה בראייה נגרמת בשל זרימת דם מוגברת המייצרת לחץ על כלי הדם ברשתית, אשר מתחילים להפריש נוזל המתעבה במרכז הראייה עד שנוצרת בצקת. הבצקת המקולרית פוגעת בראייה ומהווה סיכון משמעותי לעיוורון. בדיקות שגרה ואבחון מוקדם יוכלו להאט את קצב המחלה.
אבחון עצמי מוקדם לחשד למחלה יכול להיעשות באמצעות אמצעי פשוט כדוגמת לוח אמסלר, שהוא למעשה רשת פסים שתי וערב עם נקודת פיקסציה שחורה במרכז בה מתמקדים. המלצת הרופאים היא לבצע בדיקה זו, גם שלא עולה חשד למחלה, על מנת לאבחנה מוקדם ככל האפשר.
חלק מתסמיני המחלה מזכירים את המחלה ניוון מקולרי (AMD - Age related Macular Degeneration), בהם אזורים מתים או מטושטשים באזור המקולרי, וכן בצורת הטיפול והאבחנה.
רטינופתיה סוכרתית - גורמים.
רטינופתיה סוכרתית פוגעת בעיקר בחולים "ותיקים" בסוכרת - מחלה המשפיעה על מערכות הגוף השונות, וביניהן כלי הדם הקטנים בגוף. ברשתית העין מצויים כלי דם קטנים רבים, אשר נשחקים בעקבות המחלה, נוזלים מתחילים לדלוף מדפנותיהם וגורמים למשקעים. דליפה במרכז הרשתית (מקולה) תגרום להצטברות נוזלים במרכז הראייה ולירידה בחדות הראייה עקב כך. בשלב מתקדם יותר ייווצרו דימומים לתוך העין, ועם התקדמות המחלה טשטוש הראייה יחמיר עד למצב של אובדן ראייה.
אבחנה.
בדיקת כמות הנוזל המצוי במקולה, באמצעות צילום OCT של הרשתית, מתבצעת אצל רופא עיניים. OCT, ראשי תיבות של "Optical Coherence Tomography" ("טומוגרפיה אופטית קוהרנטית") היא בדיקת דימות המבוססת על החזר גלי אור משכבות הרשתית, ומגיעה לכדי דיוק של מיקרונים במדידת כמות הנוזל המצטבר בין שכבות הרשתית.
בדיקה זאת מקובלת לאבחון התעבות הבצקת המקולרית ולמעקב אחרי תגובת הבצקת ותגובת הרשתית לטיפול. תהליך הצילום הוא קצר ופשוט ואינו כרוך בכאב או תופעות לוואי. ניתן לחזור על הבדיקה פעמים רבות לפי הצורך.
אבחון עצמי.
ניתן להיעשות בבית באמצעות "מבחן אמסלר" (AMSLER grid): הקווים הישרים של המשבצות צריכים להראות ישרים ומקבילים וללא קפיצות וריצודים הן בשתי העיניים והן בהסתכלות בכל עין בנפרד. אם אין הדבר כך, יכולה עובדה זו להוות חשד ראשוני לבעיית ניוון מרכז הראיה, אם כי ייתכן שהבעיה נובעת מגורמים אחרים
רטינופתיה סוכרתית - מניעה וטיפול.
מניעה.
בבדיקה שגרתית אצל רופא עיניים, המומלצת לחולי סוכרת, ניתן לאבחן את הפגיעה ולטפל בה בזמן על מנת למנוע ירידה בכושר הראייה. אם מופיעה בצקת מקולרית (רטינופתיה סוכרתית), או שהאבחנה נעשית אף מאוחר יותר, עם הופעת כלי דם חדשים ברשתית, ככל שהטיפול מוקדם יותר, יש יותר סיכוי שהטיפול יועיל יותר.
לחולה עצמו מומלץ להקפיד על איזון הסוכרת, איזון לחץ הדם, טיפול נכון ובזמן ולפני הופעת מחלה קשה ומתקדמת, בדיקה תקופתית מסודרת על ידי רופא עיניים, מודעות החולה הסוכרתי לסכנה הנשקפת לראייה.
טיפול.
הפגיעה בראייה מתרחשת כאשר נוזל וחלבון דולפים מכלי דם לא תקינים בעין ומצטברים במרכז הראייה ברשתית (מקולה). לתופעה זו קשור חלבון VEGF – חלבון המהווה "פקטור צמיחה" (vascular endothelial growth factor) ומעודד צמיחה פתולוגית של כלי הדם הלא תקינים. על מנת לחסום את פעילותו, מוזרקות לעין תרופות נוגדות פעילות לחלבון:
מחקר השוואתי בתרופות לבצקת מקולרית.
יעילות עדיפה של אייליה על פני התרופות האחרות, בטיפול בבצקת מקולרית על רקע סוכרת: ב-2015 פורסמו תוצאות מחקר בשם Protocol T שביצעה קבוצת DRCR.net (קבוצת חוקרים עצמאית בארצות הברית בשם The Diabetic Retinopathy Clinical Research Network). המחקר בדק והשווה את יעילותן של שלוש תרופות נוגדות VEGF - אייליה, לוסנטיס ואווסטין, בטיפול בבצקת מקולרית על רקע סוכרת (DME). המחקר בוצע ב-89 מרכזים רפואיים שבהם טופלו 660 חולים בבצקת מקולרית על רקע סוכרת, והוא נמשך על פני שנה. תוצאות המחקר הראו כי יעילותה של אייליה עדיפה על פני שתי התרופות האחרות, עם פרופיל בטיחות דומה. אפקט זה ניכר במיוחד במטופלים בעלי חדות ראייה התחלתית נמוכה. המחקר פורסם ב-New England Journal of Medicine ומוצג באתר רשויות הבריאות האמריקאיות NIH ותוצאותיו:
שיפור בראייה: המחקר הראה שלאחר שימוש באייליה המטופלים שכבר איבדו מראייתם, הרוויחו בחזרה את האפשרות לראות 19 אותיות. המטופלים באווסטין הרוויחו בחזרה רק 12 אותיות, ובלוסנטיס 14. כשנבחנה אייליה מול לוסנטיס נמצא שעם אייליה היו 34% יותר חולים שהרוויחו 3 שורות של ראייה מאשר עם לוסנטיס.
הקטנת עובי הבצקת ברשתית: במטופלי אייליה ירד עובי הבצקת ב-169 מיקרון. במטופלי לוסנטיס ירד עובי הבצקת ב-147 מיקרון. במטופלי אווסטין ירד עובי הבצקת ב-101 מיקרון.
מוזיאון כפר סבא
מוזיאון כפר סבא הוא מוזיאון הממוקם בקריית ספיר שברחוב ירושלים בכפר סבא. המוזיאון כולל מגוון מוצגים ותערוכות מתחלפות בנושא עברה של כפר סבא ומתמקד בפרט בארכאולוגיה.
המוזיאון פועל רבות למען שימור מבנים ישנים בכפר סבא ולחינוך הדור הצעיר באמצעות העברת סדנאות חינוכיות לתלמידים.
הקמת המוזיאון ופעילותו בשנות השמונים.
המוזיאון נוסד על ידי ד"ר איתן איילון בשנת 1978 בעקבות גל של פעילות ארכאולוגית שהתרחש בכפר סבא בשנות השבעים. אתר קריית ספיר בכפר סבא נבחר להיות מיקום המוזיאון בגלל ממצאים חשובים שהתגלו באזור, הקשורים לחקר ההיסטוריה והאדם הקדמון.
את האידאולוגיה של המוזיאון, שמתמקדת בהעברת ידע אודות כפר סבא לצעירים, יצרו מקימי המוזיאון בתחילת שנות השמונים. בתוכנית המקורית נקבע שבמוזיאון תופעל תוכנית חינוכית בנושאים הקשורים בארכאולוגיה, כאשר סדר היום של המוזיאון נקבע כך שבשעות הבוקר יינתנו במוזיאון שעורים וסקירות לתלמידי בית הספר, בשעות אחר הצהרים המוזיאון יהיה פתוח למבקרים, ובנוסף יתקיים חוג לארכאולוגיה תאורטית לנוער. עוד היה מתוכנן שתערוכות מתחלפות יתקיימו בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב. בעקבות חוסר תקציב, תוכניות אלו לא יצאו לפועל.
מספר סיבות גרמו לדעיכת המוזיאון בתחילת שנות השמונים, ביניהן אילוצים תקציביים של העירייה ופעילות המוזיאון שלא ענתה לדרישות של קהלי היעד. בסוף שנות השמונים דרשה רשות העתיקות להעביר את אוסף הממצאים הארכאולוגיים לחזקתה אם לא ישופרו תנאי שימור האוסף ולא תחודש הפעילות במוזיאון.
המוזיאון בשנות התשעים.
בשנת 1990 המוזיאון נפתח מחדש כחלק מהמרכז הקהילתי ע"ש שושנה ופנחס ספיר. המוזיאון הציב לעצמו מטרה חדשה - להדק קשרים עם בתי ספר, עם חוגי טבע ועם החברה להגנת הטבע. לשם כך מונתה אוצרת שתעסוק בהדרכה ובניהול שוטף, הותקנה מצגת אור-קולית, נבנתה תוכנית חדשה לפעילות החינוכית וכן החל לפעול מערך פרסום ושיווק למוזיאון ברחבי כפר סבא. כמו כן הורחב תחום הפעילות של המוזיאון באמצעות קיום קייטנות קיץ, הרצאות לקהל הרחב, חוגים וסדנאות. בשנה הראשונה לחידוש פתיחת המוזיאון ביקרו במוזיאון 3543 תלמידי בתי ספר ו-1275 אזרחים וקבוצות. כפר סבא, שהבינה כי התברכה בפעילות ארכאולוגית מדעית, החליטה למנף אותה ואת האוצרות שהתגלו במהלכה לכלי חינוכי למען שימורה של מורשתה הקדומה. המוזיאון החל להעביר את תחום העבר הרחוק ומחקרו באמצעות מדע וארכאולוגיה. בין המסמכים המעידים על הפעילות המחודשת של המוזיאון נמצא תיעוד על תולדות כפר סבא החדשה, המושבה שנוסדה ב-1903.
בשנות האלפיים.
בשנת 2000, המוזיאון התרחב וכלל ארבעה אגפים ותחומי עבודה, ביניהם המוזיאון המרכזי במרכז ספיר, הגן הארכאולוגי "תל כפר סבא" שבו התקיימו חפירות וסדנאות, ניהול חפירות באתרים שונים באזור, וכן אולם תערוכות מתחלפות בבית יד לבנים. בשנת 2003, המוזיאון קיבל הכרה מהמחלקה למוזיאונים של מינהל התרבות בממשלה, כלומר החל לקבל תקציב שנתי מהממשלה. בנוסף, בחירת ראש עיר חדש בכפר סבא בשנת 2003 (יהודה בן חמו) השפיעה רבות על המוזיאון. בעקבות החלטה של ראש העיר הוטל על המוזיאון תחום אחריות נוסף, תחום ההיסטוריה החדשה. החלטה זו שינתה לא רק את פני המוזיאון, אלא גם את תפקידו בעיר ובחברה.
המוזיאון כיום.
כיום המוזיאון מתחזק אתרים נוסף על האתר המרכזי בקריית ספיר, ביניהם שביל הראשונים, גן מנשה ומגדל המים.
המוזיאון בקריית ספיר.