לאחר שמונה אביה רודריגו לאפיפיור ב-1492, השיא את בתו בת ה-13 לג'ובני ספורצה כדי לייסד ברית עם משפחת ספורצה רבת העוצמה ממילאנו. החתונה הייתה שערורייתית, אך לא יותר מנקרת עיניים מאירועים אחרים בתקופת הרנסאנס. לאחר מספר שנים לא נזקקה כבר משפחת בורג'ה למשפחת ספורצה, ונוכחותו של ג'ובני ספורצה בחצר האפיפיור הפכה מיותרת. האפיפיור נזקק לבני ברית חדשים, בעלי עוצמה פוליטית רבה יותר, וייתכן שהורה בהיחבא להוציא את ספורצה להורג. לוקרציה קיבלה מראש הודעה על כך מאחיה צ'זארה, והזהירה את בעלה שברח לרומא. אין יודעים בוודאות אם האפיפיור אכן הוציא צו שכזה, כך שאולי הייתה זו קנוניה של צ'זארה לסלק מהאזור את הבעל המיותר. כך או כך, אלכסנדר וצ'זארה היו מרוצים מההזדמנות לארגן נישואי תועלת נוספים ללוקרציה. אך קודם היה עליהם להיפטר סופית מספורצה.
אלכסנדר ביקש מדודו של ג'ובני, הקרדינל אַסְקָנְיוֹ ספורצה, לשכנע אותו להסכים לגירושים. ג'ובני סירב והאשים את אשתו בגילוי עריות עם אביה ועם אחיה. מאחר שלוקרציה לא הרתה, ביטל אלכסנדר את הנישואין בתוקף סמכותו כאפיפיור והציע לג'ובני את הנדוניה של לוקרציה אם יסכים לביטול. משפחת ספורצה איימה על ג'ובני שאם לא יקבל את ההצעה תפסיק להגן עליו, ובחוסר ברירה, הוא חתם בנוכחות עדים על הודאה באימפוטנציה ועל מסמכי ביטול הנישואין.
הרומן עם פרוטו - היה או לא היה?
לפי השמועה, במהלך התקופה הארוכה שעד ביטול הנישואים, ניהלה לוקרציה רומן עם מישהו, כנראה פֵּרוֹטוֹ, השליח של האפיפיור. תוצאתו של הרומן הייתה שהיא נכנסה להריון בדיוק במהלך ביטול נישואיה מעילה של אי כניסתה להריון. לוקרציה ילדה את הילד, ג'ובני בורג'ה, בסתר, לפני נישואיה לאלפונסו מאראגון.
יש הטוענים שהילד היה של אחיה צ'זארה, ושפרוטו טען שהוא אביו בגלל אהבתו ללוקרציה. במהלך ההריון גרה לוקרציה במנזר מרוחק מרומא כדי שאיש לא יידע על ההריון, ופרוטו היה מביא אליה ידיעות מאביה ברומא. לפי התאוריה הזו, לוקרציה חששה שידיעות על הריונה יגיעו לאוזני אנשי רומא שיידעו בוודאות שצ'זארה הוא אבי התינוק. צ'זארה היה אז קרדינל, כך שמובן שלו הייתה לו פרשיית אהבים עם אחותו בזמן נישואיה לג'ובני, היה הכרחי להסתיר זאת מהכול, ובמיוחד מאביהם האפיפיור.
ב-1501 הוציא האפיפיור שני צווים בעניין ג'ובני בורג'ה התינוק. בראשון שבהם קבע שאבי הילד הוא צ'זארה מרומן שהיה לו לפני נישואיו. בשני הוכר הילד כבנו של האפיפיור. שני הצווים לא הזכירו את שמה של לוקרציה, והשמועות שהיא אמו של ג'ובני בורג'ה לא הוכחו מעולם. קיומו של הצו השני נשמר בסוד במשך שנים רבות, והניחו כי ג'ובני הצעיר הוא בנו של צ'זארה. הדבר נתמך בכך שב-1502 הפך ג'ובני לדוכס קמרינו שהייתה אז מכיבושיו האחרונים של צ'זארה - ירושה טבעית לבנו הבכור של דוכס רומאניה. אבל זמן מה לאחר מות האפיפיור עבר ג'ובני הצעיר להתגורר עם לוקרציה בפרארה, שם התייחסו אליו כאל אחיה החורג.
נישואיה השניים.
אביה ואחיה של בורג'ה השיאו אותה בשנית מטעמים מדיניים לאלפונסו מאראגון, דוכס בישליה. בפגישתו הראשונה עם אלפונסו, לפני הנישואים, התרשם צ'זארה ממראהו ואופיו הטובים, אך במהרה הפך רושם זה לקנאה ולשנאה. צ'זארה שנא את אלפונסו מפני שנישואיה של לוקרציה אליו היו מאושרים ותשומת לבה לאחיה התמעטה. צ'זארה חלה אז באבעבועות, וגם לאחר שהבריא נותרו פניו מצולקים. הוא נעשה מודע מאוד למראהו החיצוני והחל לחבוש מסכות וללבוש שחורים. מצבו גרם לו לשנוא את אלפונסו עוד יותר, ובאחד מביקורי הדוכס ברומא תקפו אותו בלילה אנשיו של צ'זארה. בתגובה ירו אנשי הדוכס חצים על צ'זארה כשטייל בגן. הדבר הרתיח את צ'זארה, והוא ומשרתיו חנקו למוות את אלפונסו בעודו מתאושש מההתקפה הקודמת. הרצח לא פגע במערכת היחסים בין שני האחים. ללוקרציה ואלפונסו נולד ילד אחד, רודריגו, שמת באוגוסט 1512 בגיל 13.
נישואיה השלישיים.
לאחר שנרצח בעלה השני בידי אחיה ואנשיו, רצה אביהם האפיפיור להשיא את לוקרציה בשלישית. בהיותה בת 21 נישאה לאלפונזו, יורשו של דוכס פרארה. פרארה הייתה אז מרכז תרבותי מזה כמה עשרות שנים ולדוכס היו מוזיקאי חצר וזמרים רבים. בורג'ה ילדה לו כמה ילדים, צברה כוח והפכה לדוכסית מכובדת. היא דיברה איטלקית, צרפתית, לטינית וקטלאנית, הייתה פטרונית אמנים כמקובל אז בחברה הגבוהה, עסקה בהתכתבות ובאמנות וטיפלה בילדיה. לאחר מות אביהם, איבד אחיה הבכור צ'זארה בורג'ה את מעמדו הרם, אך בזכות מעמדה החדש התגברה לוקרציה על עברה המפוקפק וירידת המשפחה מגדולתה. בזמן נישואיה השלישיים ניהלה בורג'ה רומן (כנראה אפלטוני) עם המשורר פייטרו במבו. היא מתה ב-24 ביוני 1519 אחרי הריון שהסתבך.
שמועות ואגדות.
סביב לוקרציה התפתחה חרושת שמועות ענפה לאורך השנים. השמועות על גילויי עריות בינה ובין אביה או אחיה הוזכרו כבר. ישנה גם שמועה על טבעת חלולה שהייתה ברשותה, אותה נהגה למלא בארסן וכך הרעילה משקאות של אנשים שסר חינם בעיניה. רבות האגדות על סעודות שאירחה, בהן היה זה נפוץ לראות את אחד הסועדים מת לאחר שלגם מכוס יין מורעל. שמועות מסוג זה הפכו את דמותה של בורג'ה לסמל של רשעות נשית.
דקוטה
אריך דב מוזס
אריך דב מוֹזֶס (29 ביוני 1896 - 22 בספטמבר 1944) היה ציוני, סוחר בטקסטיל ויזם התיישבות עצמאי (שאינה קשורה למוסדות המיישבים) באזור השרון.
מוזס נולד בברלין בירת גרמניה. וסיים בית ספר למסחר. עוד בחו"ל הכין תוכנית התיישבות, המבוססת על רעיונות של דוד (דייוויס) טריטש, ומשלבת תעשייה וחקלאות. לשם כך, אסף מוזס כספים בגרמניה ואף גייס אנשי מקצוע בתחום הטקסטיל בלודז'. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל, ורכש, בשיתוף עם שני יזמים נוספים שטח של 250 דונם, עליו הוקמה המושבה רמתיים (כיום - חלק מהוד השרון), שם בנה את ביתו. את הונו השקיע ביצירת משק מעורב, בהתאם לתוכניתו.
בשנת 1928 פנה מוזס למכריו בגרמניה וניסה לשכנע אותם לעלות לארץ ולהתיישב בה על פי תוכניתו של דייוויס טריטש. בשנת 1933 הצליח להקים את רמות השבים, יישוב של עולים בעלי אמצעים ממרכז אירופה, שאינם קשורים במוסדות המיישבים, הצמוד להוד השרון דהיום. חמש שנים מאוחר יזם את הקמת המושבה רמת הדר ליד רמתיים, עבור העולים הגרמנים (גם היא מהווה כיום חלק מהוד השרון). פטירתו בגיל 48 קטעה את תוכניותיו הנוספות.
למוזס נולדו בארץ שני בנים: דוד ובנימין. דוד נפטר בגיל צעיר יחסית. בנימין גדל והלך בדרך אביו כשפעל ליישוב הארץ, ולמד גננות בבית הספר החקלאי במקווה ישראל. לימים נשא בנימין לאשה את מטילדה שרם, ממנה נולדו להם שלושה בנים ובת. הוא נודע כאדם טוב לב ואנשים רבים שאלו בעצותיו הטובות. בגיל חמישים לערך הפך בנימין לאדם מאמין, והחל בלימוד וקיום תורה ומצוות. בנימין מוזס נפטר בשנת 2015 בירושלים, ישראל.
האי של ד&quot;ר מורו
האי של ד"ר מורו (באנגלית: The Island of Doctor Moreau) הוא ספר מאת ה. ג'. ולס שראה אור בשנת 1896.
עלילה.
הספר מתאר בגוף ראשון את קורותיו של פרנדיק, חוקר טבע בריטי שהיה על סיפונה של ספינת הנוסעים "ליידי ויין", החל מטביעתה המצערת לכאורה ללא ניצולים ועד מציאתו המפתיעה כשנה לאחר מכן, כשהוא תשוש ורעב בסירת הצלה של סקונר. על פי סיפור המסגרת שמתואר בקצרה, הספר הוא אוסף רשמים שפרנדיק כתב למען עצמו כשחזר לאנגליה, לאחר שפומבית הכחיש כי הוא זוכר את שעבר עליו באותה שנה.
הסיפור מתחיל בסירת הצלה מהספינה ה"ליידי ויין", שנסחפת בים. פרנדיק ועוד שני שורדים, שנמצאים עליה, מנסים להתמודד עם הרעב והצמא הנוראים לאחר ימים בלב ים. ברגע של טירוף נופלים שני הניצולים האחרים מהסירה ופרנדיק נותר לבדו למות. בדרך מקרה הוא ניצל על ידי סקונר (ספינה) שנקלעה לאזור, ושם הוא פוגש את צוות הספינה ואנגלי יוצא לונדון נוסף ושמו מונטגומרי. הם מפתחים שיחה בימים החולפים ומונטגומרי מספר לו כי הוא מוביל חיות בר לאי בו הוא מתגורר. פרנדיק שם לב למאפיינים של חיות פרא אצל משרתו של מונטגמרי, דאלינג. לאחר שמונטגומרי, משרתו והחיות יורדים באי, מחליט קברניט הסקונר לזרוק את פרנדיק מהסיפון, וזה נאלץ לשחות לאי של מונטגומרי, אף הוא. שם הוא פוגש את ד"ר מוֹרוֹ, מנתח מבריק שסולק מלונדון בעקבות פרוץ שערורייה הקשורה בהפרת אתיקה רפואית מצדו, וכעת משמש כמדריכו של מונטגומרי על האי. באי הקימו מורו ומונטגומרי מתחם מדעי אותו הם מנסים להסתיר מפרנדיק. פרנדיק מסתובב באי, בניגוד להמלצות מארחיו ורואה גופת ארנב משוסעת. הוא מגלה כי יושבי האי הם בני אדם מעוותים, גפיהם לעיתים חבושים ופניהם מעוותים ומזכירים פני חיה. פרנדיק נמלט מאחד המעוותים שרודף אחריו, אל המתחם בו נמצאים מורו ומונטגומרי. שם הוא שומע זעקות אימים ממרפאתו של ד"ר מורו שמנתח באותה עת פומה שהובאה בסקונר על ידי מונטגומרי. פרנדיק מתפרץ למרפאה ומגלה דמות אדם מצולקת ומדממת, הכבולה באזיקים לקיר. מזועזע ומשוכנע כי ד"ר מורו מתמחה בעינוי פרנדיק בורח על נפשו.
במנוסתו פרנדיק פוגש באיש הקוף שמלווה אותו לכפר "אנשי החיה" אשר מתגוררות כ-60 מיצירותיו המזוויעות של מורו. מורו ומונטגומרי מגיעים לכפר ורודפים אחרי פרדניק פותח במנוסה ברחבי האי בעוד מורו ומונטגומרי רודפים אחריו.