הפן הצלעי (Facies costalis scapulae; Facies anterior scapulae, תמונה 2) צמוד לכלוב הצלעות לפי שמו, מורכב בעיקר משקע רחב וקעור הנקרא הגומץ התת-שכמי (Fossa subscapularis). חלקו התיכון של הגומץ מאופיין במספר רכסים רוחביים, בהם נאחזים החלקים הגידיים של השריר התת-שכמי. בין הרכסים שוכנים החלקים השריריים של השריר.
הגומץ מופרד מהגבול השדרתי של עצם השכם, דרך שני משטחים משולשים וחלקים באזור הזוויות העליונה והתחתונה וכן דרך רכס צר העובר לאורך הגבול השדרתי, בין שתי הזוויות. במשטחים המשולשים וברכס נאחז שריר המסור הקדמי.
הפן הגבי (אחורי).
המבנה הבולט ביותר בפן הגבי (Facies posterior scapulae, תמונה 1) של עצם השכם הוא קוץ השכם (Spina scapulae), המחלק את הפן לשני משטחים. בקוץ נאחזים שרירי הטרפז והדלתא. המשטח העליון לקוץ הוא גומץ הרום קוצי (Fossa supraspinata) והתחתון יותר הוא גומץ המך קוצי (Fossa infraspinata). הגומץ הרום קוצי הוא נקודת החיבור של השריר הרום קוצי. הגומץ המך קוצי נרחב יותר מהגומץ הרום קוצי, ובו נאחז השריר המך קוצי.
צידי לגומץ המך קוצי מתרומם רכס, מעט תיכון לגבול הבית שחיי. בשטח בין הרכס לגבול הבית שחיי נאחזים השרירים העגולים (השריר העגול הגדול והשריר העגול הקטן). לעיתים קרובות משמש חלקו התחתון של השטח כאזור אחיזה לסיבי שריר הגב הרחיב.
גבולות וזוויות.
שלושת הגבולות של עצם השכם (תמונה 1) נקראים על פי מיקומם: הגבול העליון (Margo superior scapulae), הגבול השדרתי או הגבול התיכון (Margo medialis scapulae) והגבול הבית שחיי או הגבול הצידי (Margo lateralis scapulae). בנקודות המפגש של הגבולות נמצאות זוויות העצם (תמונה 2): הזווית העליונה (Angulus superior scapulae), הזווית התחתונה (Angulus inferior scapulae) והזווית הצידית (Angulus lateralis scapulae), המוכרת יותר בשם ראש עצם השכם.
בין זיז החרטום (Processus coracoideus) לבין הגבול העליון (הקצר מהשלושה) עובר חריץ (Incisura scapulae) המשמש כמעבר לעצב. בחלקו העליון של הגבול הבית שחיי (העבה מהשלושה) נמצאת הגבשושית המך גומתית (Tuberculum infraglenoidale) - נקודת האחיזה של הראש הארוך של שריר הזרוע התלת ראשי. הגבול השדרתי הוא הארוך מהשלושה. לאורכו מתחברים השרירים המעוינים ובחלקו העליון נאחז השריר מרים השכם.
החלק הצידי.
במרכז חלקה הצידי של עצם השכם (איור 1) קיים שקע מעוגל בשם החלל הגומתי (Cavitas glenoidalis scapulae). שפתי החלל הגומתי מועמקות על ידי מבנה סחוסי (Labrum glenoidale scapulae) ליצירת התאמה עם ראש עצם הזרוע, אליה הוא מופרק. מעל החלל הגומתי נמצאת הגבשושית הרום גומתית (Tuberculum supraglenoidale) - נקודת האחיזה של הראש הארוך של שריר הזרוע הדו ראשי.
שתי בליטות גדולות כמו עוטפות את אזור מפרק הזרוע: הראשונה היא זיז קוץ השכמה (Acromion), המשכו של קוץ השכם. שיא הכתף מופרק בחלקו העליון-התיכון, דרך מפרק שיא הכתף והבריח, לעצם הבריח. כמו לקוץ השכם, גם בשיא הכתף נאחזים שרירי הטרפז והדלתא. הבליטה השנייה היא זיז החרטום (Processus coracoideus). בזיז החרטום נאחזות רצועות המחברות אליו את עצם הבריח, כמו גם רצועה אל שיא הכתף, שכמו סוגרת את חלקו העליון של מפרק הזרוע. בזיז החרטום נאחזים גם שריר החזה הקטן, הראש הקצר של שריר הזרוע הדו ראשי ושריר החרטום והזרוע.
חיים בר און
חיים בר און (6 ביוני 1944 – 15 בפברואר 1998) היה מהמוציאים לאור של העיתון הכלכלי "גלובס".
ביוגרפיה.
ילדותו ונעוריו.
בר און נולד בעיר דושנבה בירת רפובליקת טג'יקיסטן (אז חלק מברית המועצות), אליה נמלטה משפחתו בזמן השואה. עלה לארץ ישראל בגיל 3 ולמד בבית הספר תיכון חדש בתל אביב. את שירותו הצבאי עשה כמש"ק מודיעין בממשל הצבאי, האחראי על הכפרים הערביים בצפון.
ב-1964 החל ללמוד ב בחוגים היסטוריה של המזרח התיכון ומזרחנות. במקביל כיהן כמזכיר מערכת עיתון הסטודנטים "פי האתון" יחד עם דוד קוליץ, מיקי אלבין, נחום ברנע ועלס דוברונסקי.
עם פרוץ מלחמת ששת הימים התגייס בחזרה לצה"ל לשנת קבע, תחילה לממשל הצבאי ואחר כך ליחידת איסוף במודיעין. בתום השנה הצטרף לשורות השב"כ באגף הערבי יחד עם אהרון ברנע, תחילה בירושלים ואחר כך בעזה, לרבות השתתפות בפעולת כראמה.
יועץ וראש לשכת יגאל אלון.
את התואר השני באסטרטגיה צבאית עשה בקינגס קולג' לונדון, בשנים 1969-1971, ובמקביל עבד כמאבטח בשגרירות ישראל. בשגרירות פגש לראשונה את יגאל אלון. מיד עם חזרתו לישראל בשנת 1972 התמנה ליועץ וראש לשכתו של אלון, שכיהן כשר החינוך והתרבות. בתפקידו זה היה ממונה, בין היתר, על הקמת האוניברסיטה הפתוחה. בממשלת רבין הראשונה המשיך בשיתוף הפעולה עם אלון, אז שר החוץ, כיועץ וראש לשכתו (1974–1976). בין השאר היה שותף לנסיעה חשאית של אלון לאיראן בשנת 1975, במטרה לדון עם ממשלת איראן על המשך הפעלת חברת קו צינור אילת אשקלון.
קריירה עסקית.
ב-1976 נישא בר און לעדנה לייבוביץ, ביתו של יצחק לייבוביץ (מבעלי קבוצת "חיים לייבוביץ ובניו" ובנו של התעשיין חיים לייבוביץ). עם עזיבתו את שירות המדינה הצטרף לעסקי חותנו. בשנת 1978 היה שותף להקמת ירחון הכרומו העברי הראשון "מוניטין" יחד עם חבריו עו"ד יורם מושקט, אדם ברוך, מיקי אלבין, טדי ורפי שאולי וארנון אורבך. לייבוביץ היה אחד המשקיעים בירחון וב-1980 רכש את אחזקות שאר השותפים יחד עם מיקי אלבין. במקביל להקמת וניהול הירחון, סייע בר און ליגאל אלון בארגון ריצתו לראשות מפלגת העבודה מול שמעון פרס. המירוץ נקטע בתחילת שנת 1980, עם מותו של אלון.
בר און מונה למנכ"ל "מוניטין", שהפכה לקבוצת תקשורת שהוציא לאור גם את השבועון הכלכלי "כספים" (בשנים 1980–1990); את השבועון "אנשים" (1981–1983) בעריכת רינו צרור; ושבועון הנוער "חמצן" (1984–1986), בעריכת שמוליק שם-טוב.
בשנת 1984 רכשה קבוצת "מוניטין" את "גלובס", עיתון למשקיעי בורסה, שגיליונו מנה אז 8 עמודים. בין המשקיעים בעיתון בתחילת דרכו היו האחים שוקי וזלמן ליבוביץ (אחיו של חותנו). לאחר כשנה מינה את מתי גולן כעורך "גלובס". בראון הפך אותו לעיתון הכלכלי-עסקי המרכזי בישראל, והוא גדל מכ-2,000 מנויים לכ-30,000 תוך שנים ספורות. בשנת 1992 מונה אדם ברוך לעורך ומתי גולן היה אמור להקים עיתון כלכלי בניו-יורק עבור הקבוצה (אך לאחר שנה היה בין מקימי העיתון המתחרה "טלגרף"). בשנת 1984 נכנסה קבוצת "מוניטין" לשותפות בעיתון "חדשות", יחד עם עמוס שוקן. ב-1987 מכרה הקבוצה את החזקתה ב"חדשות" חזרה לשוקן.
בתחילת 1985 עזב מיקי אלבין את ישראל אך חזר באוגוסט לצורך חקירה במשטרה. אלבין נהרג לאחר שנפל אל מותו מן הקומה השלישית של בניין שלוחת המטה הארצי של משטרת ישראל ביפו. במקומו של אלבין נכנס לשותפות בקבוצת "מוניטין" איש העסקים אליעזר פישמן.
בסוף 1988, התנדב לסייע בניהול מהלך הצלה של העיתון "דבר", ושימש כמנכ"ל במשך שלושה חודשים.
בשנת 1990 היה מעורב במגעים להקמת השבועון ג'רוזלם ריפורט, שהוקם על ידי קבוצה של פורשי העיתון ג'רוזלם פוסט, אך לבסוף בחר לא להשקיע במיזם.
בשנת 1993 רכש בר און, בשותפות עם ארנון (נוני) מוזס, את השבועון הוותיק "העולם הזה" והפך אותו לשבועון חדש "שישי" (93–94) בעריכת אדם ברוך ורינו צרור. המותג והלוגו "שישי" נותרו בטורו השבועי של אדם ברוך בעיתון "מעריב".
בשנות התשעים.
בשנות התשעים השותפים בר און ופישמן הרחיבו קבוצת התקשורת שלהם באמצעות והשקיעו במספר מיזמים:
מותו.
בגיל 54, נפטר בר און בבית החולים תל-השומר, לאחר שנה וחצי של מאבק במחלת הסרטן. הותיר אחריו את אשתו עדנה, ביתו אלונה, הקרויה על שם יגאל אלון ובנו, אמיר.
בהספד שנשא לזכרו אמר חברו נחום ברנע:
לאחר מותו.
לאחר מותו עבור המניות שהחזיק בקבוצת "גלובס" לידי אשתו עדנה וילדיו. במהלך שנות ה-2000 מונתה בתו אלונה בר און לדירקטוריון הקבוצה. החל משנת 2009 נקלע לסכסוך עם פישמן, עקב הידרדרות מצבו הכספי של "גלובס" ושליטתו בתכני העיתון. בקיץ 2016, יזמה אלונה בר-און, יחד עם הנהלת "גלובס" ניסיון לרכוש את העיתון מידי פישמן שהוכרז פושט רגל. במקביל כונסי הנכסים של פישמן, שמונו על ידי הבנקים לאומי והפועלים, החלו לחפשים רוכשים למניות שהחזיק פישמן. בדצמבר 2016, הודיעו שהם ממליצים למכור את העיתון לאוליגרך דוד דוידוביץ', מקורב ושותף של רומן אברמוביץ', שהציע 45 מיליון שקל. בר-און הגישה הצעה נגדית וב-19 ביוני 2017 אישר דירקטוריון החברה את עסקת הרכישה של העיתון.
יוסף יזרעאלי
יוסף יזרעאלי (28 ביוני 1906 - 28 במרץ 1973) היה סגן ציר ואחר כך ציר בשלושה קונגרסים ציוניים בשנות השלושים. חבר המזכירות והלשכה של מפא"י, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות והוועד הפועל הציוני והמזכיר הראשון של איחוד הקבוצות והקיבוצים. חבר וממלא מקום ראש המפקדה הארצית של ה"הגנה". איש תעשיית הביטחון בישראל ומנהל התע"ש בשנים 1946–1947. עם הקמת משרד הביטחון ב-1948 היה למזכיר הכללי הראשון שלו.
קורות חיים.