היה בין ששת הרבנים שהגישו לפני המלך פרנץ יוזף, בקשה ליתן רשות לעשות קהילות אורתודוקסיות נפרדות מהקהילות הנאולוגיות, אך הקיסר התעלם.
הסכסוך הישראלי פלסטינאי
תצלומי אוויר אינפרא אדום
תוכן העניינים
תוכן העניינים הוא חלק בלתי נפרד מכל ספר עיון, ומופיע לעיתים גם בספרי סיפורת. מקומו של תוכן העניינים הוא בראש הספר, משום שהוא מהווה מעין מפה להמשך ההתמצאות בספר, אך לעיתים הוא ממוקם דווקא בסוף הספר.
תוכן העניינים מכיל את רשימת כל הפרקים שבספר (כולל רכיבים פותחים ורכיבים מסיימים, אך ללא תוכן העניינים עצמו), ומספר העמוד שבו מתחיל כל פרק. את הרווח המפריד בין שם הפרק (המיושר לימין, בעברית), ובין מספר העמוד (הרשום בקצה השמאלי של העמוד), מקובל למלא בשורת נקודות, כדי להנחות את עין הקורא אל המספר הנכון, ולמנוע ממנו טעות.
מלבד חלוקה לפרקים ייתכנו בספר רמות הקבצה גדולות יותר, כגון הקבצה לחלקים, ובמקרה זה מופיעים גם השמות של רמות הקבצה אלה בתוכן העניינים.
תוכן עניינים לספר הוא המצאה קדומה. כבר לספריו של יוסף בן מתתיהו קדמוניות היהודים ומלחמת היהודים עם הרומאים נוסף תוכן עניינים, כמו גם לאנציקלופדיה המקיפה תולדות הטבע (או חקר הטבע) פרי עטו של פליניוס הזקן, שניהם במאה הראשונה לספירה.
מבנה תוכן העניינים.
למבנהו של תוכן העניינים וריאציות אחדות, המשקפות מטרות שונות, ודרכים שונות להשגת מטרות אלה. שתי הגישות הבסיסיות ביחס לתכולתו של תוכן העניינים הן:
הווריאציות המתוארות להלן מנסות לשלב את שתי הגישות הבסיסיות המתוארות לעיל, בדרך שתשיג את מטרותיהן של שתי הגישות:
תוכן העניינים לספר מרובה כרכים.
כאשר הספר משתרע על-פני כרכים אחדים, מקובלות שיטות אחדות להצגת תוכן העניינים:
דפי תוכן נוספים.
לעיתים מופיע לאחר תוכן העניינים דף תוכן נוסף, ובו רשימת טבלאות או תרשימים המופיעים בספר. בדרך כלל אין צורך בדף תוכן זה, שהרי טבלאות ותרשימים אינם עומדים בפני עצמם, אלא מהווים חלק מהפרק המתאים, המופיע בתוכן העניינים. יש תועלת ברשימה זו בספר שהטבלאות המשובצות בו אכן עומדות בפני עצמן, כלומר צפוי רצון של הקורא לגשת ישירות לטבלה, ודף התוכן מאפשר גישה ישירה זו.
תוכן העניינים במצגות.
מלבד ספרים, תוכן העניינים יכול להופיע גם במצגות. בתוכן עניינים במצגת נוהגים להקל על הקורא ובשל כך מוסיפים קישור לשקופית בעלת המידע במקום לרשום מספרי שקופיות.
תוכן עניינים
ספר עיון
ספר עיון הוא ספר המשתמש למטרות למידה יסודית ומחקר, ומבוסס על מקצועיות ועבודה מעמיקה. בכך הספר נבדל מסיפורת כללית.
ספר עיון מסתמך לרוב על מקבץ מידע שנאסף לצורך כתיבת הספר, תזה, תאוריה, ניסיון אישי, בחינה מקרוב, ביוגרפיות ואנציקלופדיות, וגם על הגיגים ואידאות.
הספרות העיונית כוללת בתוכה מגוון ספרים: ספרי מקצוע, ספרי לימוד, ספרי יעץ וספרי עזר.
הספרות העיונית מצריכה כתיבה מחקרית ומעמיקה, בחינת חומר מוקדם שנכתב באותו תחום, הסתמכות על נתונים מוקדמים תוך דגש על סלקטיביות מקצועית, גיבוש התוכן, ליטושו ותמצותו. בדרך כלל ספרי העיון מסודרים לפי פרקים, כשהסדר הוא רציף ואסוציאטיבי לפי התפתחות רעיונית, כרונולוגית, גאוגרפית וכדומה. ספרי העיון כוללים אף אינדקס מקצועי ומפורט.
ספר עיון יכול לכלול נושאים רבים ושונים, כגון פיזיקה, פסיכולוגיה, פילוסופיה, רטוריקה, זוגיות, אמרגנות וביוגרפיה.
קהל היעד עבורו מיועד הספר, הוא הקובע את אופי הכתיבה והתוכן. ספר עיון יכול להיות מיועד הן עבור האסכולה האקדמית והן עבור הציבור הכללי. כתיבה אקדמית ומקצועית כרוכה במתן אסמכתאות רבות והפניה לביבליוגרפיות, דיאלקט מקצועי גבוה והיצמדות לעובדות יבשות. לעומתה, כתיבה המיועדת עבור הקהל הרחב מופחתת בהערות והפניות, משתמשת בז'רגון עממי יותר, ומגוונת בדוגמאות קלסיות ואף מעט סיפורת.
הוצאות ספרים רבות מתמקדות בעיקר בספרות העיונית. בישראל ניתן למנות את הוצאת מאגנס, הוצאת האקדמיה הישראלית למדעים, הוצאת שלם, רסלינג, ספרית אופקים של עם עובד והוצאות ספרים של אוניברסיטאות שונות (כמו אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן והאוניברסיטה הפתוחה). הוצאות ספרים אחרות של ספרי עיון פונות אל הקהל הרחב יותר, וביניהן ידיעות ספרים של ידיעות אחרונות, הוצאת מטר, הוצאת אריה ניר והוצאת מודן. לרוב הוצאות הספרים יש תחומים המועדפים עליהם.
ספרי עיון מועטים יוצאים תחת הוצאה עצמית, לרוב גם זאת במימון של קרן פרטית או כללית.
סמי גרונמן
סַמי (שמואל) גרונֶמן (Sammy Gronemann; 21 במרץ 1875 – 6 במרץ 1952) היה פעיל ציוני, מחזאי וסאטיריקן. כתב מחזות רבים, לתיאטרון "המטאטא", "האהל" ו"הבימה". מחזהו הידוע ביותר הוא "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", שכתב בגרמנית.
קורות חיים.
סמי (שמואל) גרונמן נולד בשטרסבורג שבפרוסיה המערבית (כיום ברודניצה שבפולין), בקיסרות הגרמנית, בן ליצחק זליג גרונמן, רב ודוקטור לפילוסופיה, והלנה לבית ברסלאו, יהודייה ממוצא רוסי. למד לימודי יהדות בבית המדרש לרבנים בברלין ומשפטים באוניברסיטת ברלין, ועסק בעריכת דין. ב-1897 הצטרף אל התנועה הציונית והיה משתתף פעיל בקונגרסים שלה, החל מהקונגרס החמישי ב-1901. גרונמן היה "ציוני מדיני" שסבר כי אין להתחיל בפעולה מעשית בארץ ישראל כל עוד לא ניתן לעם היהודי "צ'ארטר" בינלאומי על ארץ ישראל; אולם, לאחר שהנחה נשף לטובת המושבות בארץ, רשם לעצמו, כפי שמספר מיכאל הנדלזלץ: "צריך שהאדם יהיו לו עקרונות, אבל אין צורך שיתנהג תמיד על פיהם".
במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הגרמני ושירת בחזית המזרחית. כששהה בקובנה שבליטא ובביאליסטוק שבפולין, בא במגע קרוב עם היהודים המקומיים, למד את שפתם והכיר את אורחות חייהם. במשך שנים רבות היה חבר הוועד הפועל הציוני ויושב-ראש בית הדין של הקונגרס. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עזב גרונמן את גרמניה ועבר לפריז, וב-1936 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בארץ המשיך לעסוק בעריכת דין וכתב מחזות תיאטרון.
גרונמן חיבר רומנים סאטיריים וקומדיות כגון "מלכת שבא", המציג את הסיפור התנ"כי של ביקורה של מלכת שבא בממלכתו של שלמה המלך; "יעקב או כריסטיאן", סאטירה על תורת הגזע הנאצית, שהוצגה בתיאטרון "המטאטא" ב-1937 (תיאטרון שהציג את יצירותיו בתרגומו של נתן אלתרמן); "משפחת היינה", מחזה אודות משפחתו של המשורר היהודי-גרמני המפורסם מהמאה ה-19, היינריך היינה, שהוצג בתיאטרון "הבימה" ב-1947; ויצירתו הידועה ביותר - "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" שהוצגה בתיאטרון הקאמרי, והייתה גולת הכותרת של שיתוף הפעולה בין גרונמן הסאטיריקן הוותיק לבין המשורר הצעיר נתן אלתרמן, שהחל כבר בימי תיאטרון "המטאטא".
גרונמן כתב את סיפור חייו באוטוביוגרפיה "זכרונותיו של יקה", שחלקה הראשון תורגם לעברית.
נישא לסוניה גוטסמן, ילידת ז'יטומיר. אשתו נפטרה בשנת 1936, לאחר שנפגעה בתאונת דרכים.
סמי גרונמן נפטר בתל אביב בשנת 1952, בן 77 במותו. נקבר לצד אשתו בבית העלמין נחלת יצחק בהלוויה רבת-משתתפים.
ספריו.
זיכרונותיו:
קישורים חיצוניים.
מזיכרונותיו:
אלכסנדרו מירודן
אלכסנדרו מירודן (ברומנית: Alexandru Mirodan, 5 ביוני 1927 - 10 במרץ 2010) היה שם העט של הסופר, המחזאי, המתרגם והעורך הרומני-ישראלי אלכסנדרו זיסו סלטמן Alexandru Zissu Saltman שעלה לישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20.
ביוגרפיה.
מירודן נולד במשפחה יהודית בכפר בודֶאָסָה (Budeasa), מחוז ארג'ש, רומניה. הוריו היו הרמן זלטמן, רואה חשבון, ואמו - נטי לבית טירר. הוא סיים לימודים תיכוניים בבוקרשט ולימודים אוניברסיטאיים בפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט. הוא עבד כעיתונאי, עורך, מחזאי ומתרגם. הוא ערך בכתבי העת Tinereţea (הנעורים), Tânărul muncitor (הפועל הצעיר), Scânteia tineretului (ניצוץ הנוער) וכתב גם עבור כתבי העת העיתון הספרותי, România Liberă (רומניה חופשית), Scânteia (הניצוץ), Contemporanul (בן זמננו), Teatrul (התיאטרון), Sportul popular (הספורט העממי), Informaţia Bucureştiului (המידע של בוקרשט), Flacăra (הלהבה) ועוד. הוא היה מזכיר המערכת של "גאזטה ספרותית", עורך של "תיאטרון" ובישראל עורך, מנהל ומוציא לאור של הירחון בשפה הרומנית מינימום (Minimum).
ב-1956, המחזה של מירודן, "העיתונאים", הוצג בתיאטרון הלאומי, בבוקרשט וזכה להצלחה גדולה מאוד, יותר מ-900 מופעים. ב-5 בינואר 1961 נחנך תיאטרון הקומדיה של בוקרשט (מירודן היה המזכיר שלו) עם מחזה של מירודן, "702 הנודע".
הוא פרסם את הקומדיות "מנהל מחלקת נשמות", ו"הלילה הוא יועץ טוב" וכתב את "המילון הלא קונבנציונלי של הסופרים היהודים בשפה הרומנית".
מירודן תרגם ספרים רבים מאוד לרומנית, במיוחד ספרות בלשית.
מירודן עלה לישראל בשנת 1977 ועבד בבית התפוצות, בתל אביב. במקביל לעבודתו המשיך ביצירתו הספרותית ופרסם בעיתונות הישראלית בשפה הרומנית.
מינימום.
אלכסנדרו מירודן ייסד, ערך וכתב את מרבית תוכנו של הירחון הישראלי בשפה הרומנית, Minimum במשך 24 שנים. הגיליון הראשון של הירחון פורסם ב-1 באפריל 1986 והגיליון האחרון, מספר 276, שהוקדש לסיכומים והספדים, הופיע בסמוך למותו, ב-1 באפריל 2010.