תדמור - בית הספר המרכזי ללימודי המלונאות על שם אריה אבישר, הוקם ב-1962 כחברה ממשלתית, לשם הכשרת מלונאים מקצועיים בכל התחומים ובכל הרמות. בית הספר שכן במבנה ייעודי בהרצליה פיתוח. בית הספר התיכון חדל לפעול בקיץ 2019, ובית הספר להכשרות מבוגרים נסגר בסביבות מרץ 2020.
היסטוריה.
בית הספר הפעיל בעבר לימודי טבחות וכן לימודי ערב וקורסי העשרה בנושאים שונים הקשורים במזון ומשקאות, ניהול אירועים ואירוח.
לרשות בית הספר עומדים מתקני הוראה ייחודיים להכשרת עובדים במקצועות התיירות: מטבחים, אולמות הדגמה, מתקני מלון לימודי, מעבדות מחשב וכו'.
מטרת התוכנית להקנות ידע כללי על תעשיית התיירות וידע מקצועי על אגפים מרכזיים במלון.
תחומי הלימוד כוללים התייחסות לתעשיית המלונאות כחלק מתעשיית התיירות. משך הלימודים 18 חודשים, פעמיים בשבוע, 12 שעות לימוד בשבוע. יש להשלים 400 שעות סטאז' בתעשיית המלונאות תיירות.
בסוף הקורס מקבלים הסטודנטים תעודת מקצוע של משרד התיירות והתאחדות בתי המלון.
מעסיקים פנו דרך קבע לבית הספר במטרה לגייס כוח אדם מקצועי ומיומן. בית הספר סייע ככל יכולתו בשילוב הבוגרים במערך האירוח בארץ. בית הספר היה מקושר לכל בתי המלון בארץ, למסעדות וגורמי אירוח אחרים. בית ספר שיתף פעולה עם אגף הלוגיסטיקה של צה"ל במטרה להטמיע אוכל בריא, טעים ומזין לכלל הצבא. בבית הספר נמצאת גם "ספריית הבישול והאפייה" הגדולה בארץ.
הפרטה.
בשנת 2005 החליטה ועדת השרים לענייני הפרטה לקדם את הפרטתו של בית הספר. בפועל הנושא לא קודם, ובשנת 2012 נערכה בדיקה בנושא של מבקר המדינה. במהלך 2016 נעשו צעדים לקדם את הליך ההפרטה, בליווי ועדת הכספים של הכנסת. בנובמבר 2016 נחתם הסכם קיבוצי עם עובדי החברה, באשר לזכויותיהם בתהליך ההפרטה. החברה נכנסה להליך פירוק מרצון, ומונה מפרק - ברי בן-ציון, שאמור היה להכין אותה להעברה לזכיין פרטי.
סגירת בית הספר.
ב-2019 הוחלט על סגירת תדמור בשל חובות ואי-יכולת למצוא משקיעים על ידי המפרק. במרץ 2020 הסתיימו הקורסים בבית הספר.
הספרייה הראשית לבישול ואפייה.
בבית הספר פעלה הספרייה הגדולה ביותר בארץ שהוקדשה כולה לבישול ואפייה.
אפרים אילין
אפרים אילין (20 בפברואר 1912 - 17 בספטמבר 2010) היה תעשיין ישראלי, מחלוצי תעשיית הרכב בישראל.
ביוגרפיה.
שנותיו הראשונות.
אילין נולד וגדל בעיר חרקוב שבאוקראינה. בן יוסף אילין ואסתר קוניקוב. נולד למשפחה מסורתית וציונית. אביו היה תעשיין ומפעילי הקהילה בחרקוב. מאז היותו בן שש דיברו בביתו עברית. בקהילה ייסדו בית ספר תרבות במחתרת, היו מדפיסים את הספרים בעצמם ולומדים בשפה העברית. אילין היה פעיל בקבוצת הצופים הציונים שהוקמה על ידי הקהילה בחרקוב. בשנת 1924 עלתה המשפחה לארץ ישראל והשתקעה במושבה נס ציונה, שם רכש אביו פרדס. אילין למד בגימנסיה העברית הרצליה, היה חניך מחזור י"ח שלה, אך את שנת הלימודים האחרונה שלו עשה בגימנסיה הריאלית בראשון לציון. הוא ניגן בקרן יער בתזמורת הגימנסיה בניצוחו של המורה למוזיקה חנינא קרצ'בסקי, ובין היתר הופיע עם התזמורת בפתיחת האוניברסיטה העברית בירושלים ב-1925.
בשנים 1926–1927 היה אילין פעיל בארגון בית"ר ושיתף פעולה באופן הדוק עם מנחם ארבר, נציב בית"ר הראשון בארץ ישראל. בשנים 1928–1929 היה פעיל באחת מקבוצות ההגנה האזרחיות שהוקמה על ידי ירמיהו הלפרן והיוותה את הגרעין לאצ"ל. ב-1929, בערב תשעה באב, שמר עם חבריו לארגון על שלום המתפללים בכותל המערבי הבריטי בירושלים, מהאירועים שהוליכו למאורעות תרפ"ט.
לאחר מאורעות תרפ"ט נסע אילין בתמיכת אביו לבלגיה ללימודים, שם התגוררה אחותו.
בשנים 1929–1932 למד וקיבל תואר בכלכלה ומסחר Licencié en Science Commerciales באוניברסיטת לייז' שבבלגיה. בעת שהותו בבלגיה כיהן כיושב ראש המפלגה הרוויזיוניסטית בלייז' והיה חבר המרכז של המפלגה בבלגיה. במסגרת זו נפגש תכופות עם זאב ז'בוטינסקי בפריז והיה מקורב לחוגי המפלגה באותה תקופה.
באותה שנה שב ארצה ועסק במסחר בפרי הדר עד שנת 1935. באותה עת שימש כמנכ"ל חברת "קולוניזישן אנד סטלמנט".
בשנת 1934 נשא את צפירה בת מאיר אנטין לאישה.
פעילותו באצ"ל.
בשנת 1938 גייס אברהם שטרן את אילין לארגון האצ"ל, והוא נמנה עם גרעין המייסדים שלו, כשהוא כפוף ישירות לאברהם שטרן ולדוד רזיאל. אילין שוגר כציר לקונגרס הראשון של הצ"ח (ההסתדרות הציונית החדשה) והיה מפעילי הארגון הראשונים באירופה. היה קשור ישירות עם מפקד האצ"ל דוד רזיאל וחבר המפקדה אברהם שטרן (יאיר). הוטלו עליו משימות מיוחדות ובראש ובראשונה פריקת העולים בחוף נתניה, ובכך היה עוזרו של יוסף קרמין שהיה אחראי על תחום זה באצ"ל. אילין גייס את סרג'נט דייוויס וולשי, מפקד ספינות המשמר של המשטרה הבריטית, אשר שיתף פעולה עם הארגון.
חשדות בהסגרת דוד רזיאל לבריטים.
ב-19 במאי 1939 טס אילין עם רזיאל מתל אביב לחיפה על מנת להיפגש עם פנחס רוטנברג, ראש הוועד הלאומי. על פי דברי אילין, קצין משטרה ערבי זיהה את פניו של רזיאל, ועצר אותו. בעקבות אירוע זה התעורר חשד בקרב אנשי אצ"ל כי אילין הסגיר את רזיאל לבריטים. החשד רדף את אילין במשך שנים.
שנים אחר כך, לבקשת אילין, הורה מנחם בגין בשנת 1960 על הקמת ועדת בדיקה פנימית של תנועת החרות, בראשות יוחנן בדר, אליהו לנקין ואליהו מרידור. שני האחרונים פרשו מהוועדה, ובדר שהמשיך לבד ניקה את אילין מכל חשד. יוחנן בדר כתב במסקנות הוועדה: "נעשה לאפרים אילין על ידי השמועות הנ"ל שלא היה להן שום יסוד, עוול עמוק. הצטערתי שלא אוכל למלא את התפקיד שהוטל עליי כיוון שהרכילות מעדיפה להישאר אנונימית. הודעתי למנחם בגין שלא אוכל להפעיל את הוועדה שמינה מן הטעמים הנ"ל. זמן מה אחר-כך הוזמנתי לפגישה. היו נוכחים מנחם בגין, יעקב מרידור, שלום רוזנפלד ועוד. בפגישה זו מסר בגין או מרידור (בשם שניהם) שהגיעו לדעה ברורה שבהאשמות הנ"ל נגד אילין אין שום יסוד, שהוא ראוי לאמון כולנו – כחבר טוב ונאמן אני שותף לדעה זו."
אולם החשדות כלפי אילין נמשכו בקרב אנשים שונים הקשורים לאצ"ל כמו אלי תבין, ואברהם חייכמן שהיה מפקד אצ"ל תל אביב. לטענת קצין המודיעין של האצ"ל, יעקב עמרמי, חלק מהמוטיבציה לסיוע לאצ"ל שהציע אילין ב-1948 הייתה רצון לטהר את שמו וחשש מגזר דין מוות המחכה לו.
מנגד, יש יוצאי אצ"ל ולח"י הפוסלים מכל וכל את האפשרות שאילין הסגיר את רזיאל.
לפי גילי חסקין, ניסה איש לח"י להתנקש בחייו של אילין, ששירת בבולשת הבריטית. אילין סיפק מידע לאצ"ל אך סירב לספק מידע ללח"י על קצין הבולשת וילקין. בחורף 1944 המתנקש כיוון את אקדחו לאילין כשהיה בביתו בת"א, אך נמנע מלירות מכיוון שאימו של אילין נכנסה לקו האש.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
אילין ניתק את הקשר עם ארגון האצ"ל לאחר הפיצול עם לח"י. הוא רצה להתנדב לצבא הבריטי והפעיל את קשריו כדי להתקבל לקורס קצינים, אולם תאונת דרכים מנעה את גיוסו. הוא עסק רבות בסחר עם השלטונות הבריטיים ונכנס לעסקי הטקסטיל.
ב-1944 נעצר אילין וישב בבית הסוהר המרכזי בירושלים ובמחנה המעצר בלטרון, בחשד שהיה מעורב בגנבת בדים המיועדים לצבא הבריטי. הוא שוחרר לאחר מספר חודשים.
עסקי כותנה באיטליה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה התיישב אילין במילאנו ועסק ביבוא כותנה ממצרים למטוויות בעמק הפו. הדבר היה כרוך בקשיים, כיוון שלאיטליה לא היה אז מטבע בר המרה. אילין עקף את הבעיה על ידי ארגון סחר חליפין – חוטים תמורת כותנה. עסקיו עלו יפה והוא הרוויח למעלה משני מיליון לירות שטרלינג תוך שנתיים.
פעילויות רכש בזמן מלחמת העצמאות.
בתקופת מלחמת העצמאות היה אילין באירופה. לפי תיאורו היה מעורב במספר עסקאות ומשאים ומתנים הקשורים ברכש ואספקה למדינה הצעירה. פעילותו הייתה חיונית ברכישת אניית הנשק 'נורה' שהעבירה את הרכש מצ'כוסלובקיה לישראל באפריל 1948 הגעתה בשלב קריטי בקרבות שינתה את מאזן החימוש. תיאורים אלה שנויים במחלוקת ולמעורבים אחרים יש לעיתים עדויות שאינן עולות בקנה אחד עם גרסתו.
הבאת ספינות נשק לישראל במלחמת העצמאות.
בינואר 1948 רכשה משלחת בראשותו של אהוד אבריאל נשק מצ'כוסלובקיה. נשק זה הועבר בהשטה בדנובה דרך הונגריה ליוגוסלביה ומשם בסיועו של שייקה דן אל נמל שיבניק שבחוף הים האדריאטי. בחודש מרץ הנשק נתקע שלושה שבועות משום שלא נמצאה אונייה שתשיט אותו. לפי יהודה בן צור בחודשי אפריל-מאי 1948. עוד בינואר 1948 יהודה ארזי ועדה סרני הכינו שתי אוניות שחיכו לנשק. ואכן השתמשו בשתי האוניות – רקס (או רסורקציה) ובוריאה – אבל רק לאחר ההפלגה של "נורה".
הממונים על מערכת הרכש של ההגנה באיטליה, מוניה מרדור ואליהו סחרוב, נמנעו משימוש במנגנון קניית הספינות של המוסד לעלייה ב' כיוון שהלה היה נתון למעקב של המודיעין הבריטי. איש הפלמ"ח-פלי"ם יוסקה ריבקינד (יוסף יריב) היה איש הקשר עם אילין. אילין רכש כאיש עסקים פרטי את אוניית הנשק "נורה" באיטליה, וגייס צוות איטלקי. האונייה הפליגה מוונציה בפקודו של בן ירושלמי אל נמל שיבניק היוגוסלבי ושם הועמס עליה הנשק שנרכש, היא הוסוותה כנושאת תפוחי אדמה ובצל. אך יהודה בן צור ומאיר פעיל גורסים כי הספינה נרכשה ומומנה על ידי מערכת הרכש, שיוסקה יריב היה נציגה והצוות האיטלקי הקודם המשיך. תרומתו של אילין הייתה רק עזרה ברכישת האונייה. לפי יוסקה יריב, חשכו עיניו כשאילין סיפר על כך לאצ"ל, מהחשש שהפרטים ידלפו ויסכנו את המבצע.