המשפט המפורסם האחרון שניהל היה משפט סירקין-רייכלין, שהיה חלק מן המפנה ביחס השלטון הבריטי לארגוני המחתרת של הישוב היהודי בארץ. בחודש מרץ 1939 הגיעו לסיומן מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, השתרר שקט יחסי בארץ, החלה תקופה של מאסרים, של חיפושים אחר מחסני הנשק של ההגנה. במהלך החיפושים הצליחו הבריטים לגלות מחסני נשק חבויים של ההגנה, שנקראו במינוח של הארגון "סליקים", במושב משמר השלושה ובכפר הנוער בן שמן. הבריטים ניהלו משפטים נגד חברי הארגון, שהידוע בהם היה משפט בן שמן. לאחר משפט בן שמן התחילו השלטונות להפעיל לחץ מדיני על היישוב היהודי להתפרק מנשקו ולמסרו לשלטונות. פעילות הצבא הבריטי במזרח התיכון במלחמת העולם השנייה פתחה בפני ארגון "ההגנה" אפשרויות להשגת נשק. בראש פעולות רכש הנשק מהצבא הבריטי עמד יהודה ארזי. אחד הפעילים היה אברהם רייכלין, שכסיפור כיסוי עבד כנהג מונית ובפועל עסק בהברחת נשק עבור "ההגנה". ב-1943 תפסו הבריטים שני עריקים בריטיים שהבריחו נשק ל"הגנה" והעבירו אותו לידי רייכלין. ב-11 באוגוסט 1943 נידונו השניים ל-15 שנות מאסר. הנידונים מסרו את שמו של רייכלין, כאיש הקשר שהוביל את הנשק במכוניתו. רייכלין הועמד לדין והבריטים צירפו כנאשם במשפט גם את אריה (לייב) סירקין (סריג) שלא היה לו קשר לפעולת הרכש. פיליפ יוסף הגן על סירקין, ועל רייכלין הגן עורך הדין אשר לויצקי. גזר הדין ניתן ב-27 בספטמבר 1943. סירקין נידון ל-10 שנות מאסר, ורייכלין ל-7 שנות מאסר. בשנת 1946 המתיק הנציב העליון את עונשם של סירקין ורייכלין, ושניהם שוחררו.
מלבד המשפטים המפורסמים, שהיו בגדר אירועים לאומיים ביישוב, ייצג פיליפ יוסף נאשמים רבים שעמדו לדין בשל עבירות חמורות כהריגה ורצח. כמו כן הוא הופיע במשפטים אזרחיים בעלי משמעות לאומית וניהל משפטי קרקעות. כך הצליח לבצע רכישת שטחי קרקע נרחבים בכפר עתיל, מזרחית לחדרה, זאת חרף התנגדותם של המופתי חאג' אמין אל-חוסייני והוועד הערבי העליון. כמו כן שימש גם כיועץ המשפטי של חברות חשובות וייצג בארץ את חברת ג'נרל מוטורס.
חרף מעמדו בארץ ישראל, כעורך דין מפורסם שהופיע במשפטים בעלי אופי לאומי שהצליח להציל נאשמים מעונשים כבדים ומחבל התלייה, נראה היה כי פיליפ יוסף לא נקלט היטב בארץ. הוא לא שלט בשפה העברית ואל לקוחותיו היה פונה ביידיש רצוצה. כך למשל במשפטם של בן יוסף, ז'ורבין ושיין הוא נתן לנאשמים עצה ביידיש איך להתנהג מול השופטים: "רעדט ניט צו פיל, איהר זענט ניט וויט פון שטריקל" (בעברית: "אל תדברו יותר מדי, אין אתם רחוקים מן החבל"). בסופו של דבר, לאחר שבע עשרה שנים בארץ ישראל, חזר בשנת 1944 לקנדה ובה חי את שארית חייו. הוא התגורר במונטריאול, היה חבר לשכת עורכי הדין הקנדית וניהל חברות שונות. עם זאת, תמך במדינת ישראל וערך בביתו מסיבות ומגביות לטובת מוסדות שונים במדינה. פיליפ יוסף נפטר בשנת 1968.
עומיד דג'אלילי
אני קאנון
אני ג'אמפ קנון
אני קנון
תחת חורבות פולין
תחת החֳרבות (במקור ביידיש: אונטער די חורבֿות, נהגה: unter di khurves), המוכר יותר בשורתו הראשונה: תחת חָרבות פולין (ביידיש: אונטער די חורבֿות פֿון פּוילן, unter di khurves fun poyln; תורגם גם בשמות תחת מפולת של פולין, בין חָרבותיה של פולין, על חָרבותיה של פולין) וכן במילים החוזרות: דוֹליֶה (ביידיש פולנית: דאָליע, מײַנע דאָליע, "גורלי, הו, גורלי"), הוא שיר יידי מאת איציק מאנגר שנכתב בחודש נובמבר 1939 בפריז והתפרסם בקובץ שיריו "וואָלקענס איבערן דאַך" (עננים מעל הגג), שראה אור בשנת 1942 בלונדון בהוצאה 'אַליינעניו' (לבדי, הוצאה עצמית של המחבר). זהו שיר קינה על שואת יהודי פולין שנכתב בתחילתה של המלחמה. השיר הולחן על ידי שאול בֶּרֶזוֹבסקי.
תוכן ופרשנות.
השיר נכתב בחודש נובמבר 1939 בפריז (שאליה גלה כשנה וחצי קודם לכן מוורשה), כלומר שבועות מספר אחרי פרוץ המלחמה וזמן קצר לפני שהפליג מאנגר מצרפת לצפון אפריקה; בספרו "וואָלקענס איבערן דאַך" תִּארך מאנגר את השיר ל-1940 באלג'יר, בעת שנמלט מצרפת וניסה להגיע לחוף מבטחים.
זהו הראשון במחזור של חמישה שירים המוקדשים לסופרת רחל אוירבך ("לידער פֿאַר רחל'ען"), אהובתו של המשורר, שנותרה בוורשה הכבושה (אוירבך ניצלה, עלתה לישראל ב-1950 והייתה בין מקימי יד ושם). השיר "תחת החורבות" הוא תגובה בזמן אמת לכיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית בספטמבר 1939 – ראשיתה של המלחמה – והוא למעשה צפייתה של שואת יהודי פולין עוד בטרם התחוללה.
לפי המשורר והמסאי היידי אלכסנדר שפיגלבלאט, בשיר "תחת החורבות" ישנו אלמנט על-זמני:
לשיר שישה בתים מחומשים (בני חמישה טורים ). בבתים הראשונים משורטטות שתי דמויות: "הפָּרִיצָה הפולנייה" ו"ראש בלונדיני" – דמויות בעל אופי סמלי בולט שאין לטעות בהן: האנשה של פולין ושל יהודיה. השיר נכתב מתוך כאב, כפי שמעיד הדובר: "הַכְּאֵב מַכְתִּיב לִי אִגֶּרֶת / כְּשֶׁעַל שֻלְחָנִי הוּא רוֹבֵץ / וְבְעֵינָיו, שְׁטוּפוֹת דֶמַע, / אֱמֶת וְעוֹמֶק אֵין קֵץ" ׁ(בתרגום תמר ועמוס רודנר). לדעת שפיגלבלאט, הכאב הוליד טיפה מרה של רגש של נקמה על הארץ שחטאה כלפיה יהודיה וכעת נענשה: "פּוֹלִין, עֲרִיצָה וּפוֹשַׁעַת, / פָּרְעָה אֶת קְנָסוֹת-חַטָּאתָהּ"; הפריצה הפולנייה, "זַכָּה, טְהוֹרָה, מִתַּמֶּמֶת, / תָּקִיץ לָהּ עַכְשָׁיו מִשְּׁנָתָהּ" (בתרגום יעקב אורלנד).
י"ח בילצקי גורס כי "שירת החורבן למאנגר איננה רוגז וכעס, אלא המייה ובכי עצור". לדבריו,
מעל ראשה הבלונדיני של הנערה היהודייה, "עַל חָרְבוֹתֶיהָ שֶׁל פּוֹלִין / רוֹחֶפֶת צִפּוֹר עֲנָקִית, / יוֹשֶׁבֶת 'שִבְעָה' בַּשָׁמַיִם / וְאֵבֶל-כְּנָפֶיהָ מַרְתִּית". "ציפור השִבעה הגדולה" (ביידיש: "דער גרויסער שבעה-פֿויגל"), המבכה את גוויעתה של יהדות פולין, נושאת בין כנפיה "אֶת זֶמֶר-הַבֶּכִי הַזֶּה" (תרגום אורלנד). המטפוריקה הציפורית נפוצה בשירתו של מאנגר; המשורר עצמו הזדהה עם דמות הציפור (לדוגמה בשירו הנודע "על הדרך עץ עומד"). לדברי שלמה נש, דימויי הציפור של מאנגר עשירים ועמוסי משמעות; יש בהם ממד מרהיב, החל מציפורו המפורסמת ביותר, "טווס הזהב" (די גאָלדענע פּאַווע) מערש ילדותו, עד התמונה של שנות הנעורים בשיר "קינדער יאָרן" (שנות ילדות); הם בעלי כוח שופע ורבגוני, "צופן לעולם חיוני, מלא רגש, הרה סמלים ומשמעויות, מרתק ומרומם נפש". הציפורים אצל מאנגר מהוות "מעין נציגות של התחום האלוהי או של עולם הפועם במסתרים", ויש, כמו בשיר זה, שהן מבשרות רעות. דמותה של "ציפור השבעה" נשגבת בסמליות האבל שבה. לדעת בילצקי, "הצפור נושאת על כנפיה את שיר-היגון. את שיר הבדידות, אולם גם את שיר האמונה והבטחון".
השיר המושר.
הסופרת יהודית הנדל, שהיא ובעלה הצייר צבי מאירוביץ (שניהם ילידי פולין) היו מקורבים למאנגר בשנותיו האחרונות בישראל, סיפרה על ערבי חברה שנהגו לערוך אצל ידיד משותף, ד"ר אהרן פרץ (רופא גינקולוג שהיה רופא הנשים בדכאו וב-1961 היה עד במשפט אייכמן):
הנדל כתבה על כך בספרה "הכוח האחר" (1984).
תרגומים.
ראשון למתרגמים לעברית היה כנראה אברהם שלונסקי, שפרסם את תרגומו, "תחת מפולת של פולין", באנתולוגיה שערך לשירי מלחמות העולם (מרביתם בתרגומו), שראתה אור כבר בשנת סיומה של המלחמה, 1945.
השיר תורגם עוד מספר פעמים לעברית: על ידי יעקב אורלנד ("על חורבותיה של פולין", בקובץ תרגומיו לשירי מאנגר, "משירי טווס הזהב", 1995);
על ידי יהודית הנדל בספרה "ליד כפרים שקטים: 21 ימים בפולין" (1987);
על ידי מאיר נוי ("בין חורבותיה של פולין" (תרגום חלקי), בתוך "אנתולוגיה לשירי-עם ביידיש", כרך ז: כרך איציק מנגר, 2004);
ועל ידי תמר ועמוס רודנר ("תחת חורבות פולין", בספרם "זמר'ל", 2012).
להלן שני הבתים הראשונים בשיר בתרגומים העבריים השונים:
כמו כן, השיר ראה אור בתרגומים לאנגלית (מאת ג'וזף לפטוויץ, מרים וודינגטון ומרים ברייטמן), לגרמנית (מאת אפרת גל־עד) ולצרפתית (מאת פייר חיאט).
קישורים חיצוניים.
תרגומים לעברית:
ביצועים:
תרגומים לשפות נוספות:
תחת חרבות פולין
תחת החורבות
תחת החרבות
אונטער די חורבות
אונטער די חורבות פון פוילן
על חורבותיה של פולין
על חרבותיה של פולין
בין חרבותיה של פולין
בין חורבותיה של פולין
עונת 1983/1984 בליגה הארצית
עונת 1983/1984 בליגה הארצית הייתה העונה השמינית של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות. את העונה סיימה הפועל חיפה במקום הראשון ועלתה לעונת 1984/1985 בליגה לאומית, לצד הפועל כפר סבא והפועל פתח תקווה שסיימו אחריה בהתאמה.
הפועל בית שאן, הפועל נצרת עילית והפועל בית שמש ירדו לליגה השלישית.
אלכסנדר קוצ'ין
אלכסנדר סטפָּנֹוביץ' קוּצ'ין (ברוסית: Александр Степанович Кучин; 1888 באונגה, ארכנגלסק - 1913? במקום לא ידוע בים קארה) היה אוקיינוגרף רוסי צעיר וחוקר החוג הארקטי.
חייו.
קוצ'ין, שבא ממשפחה דלת-אמצעים, התחיל לשרת כימאי באונייה נורווגית כבר בגיל שבע-עשרה. השפה הנורווגית התחבבה על הצעיר והוא השתלט עליה תוך שנה.
בשנת 1907 עבד קוצ'ין בברגן, בתחנה ביולוגית נורווגית, והיה לסטודנט באוקיינוגרפיה אצל המומחה בתחום, פרופסור ביורן ביאלאנד הנסן. התלהבותו לשפה הנורווגית הייתה גדולה כל כך, עד שחיבר "מילון רוסי-נורווגי קטן" («Малый русско-норвежский словарь») כדי לשתף את בני ארצו בידע שרכש.