היא הייתה למעין "מריה טנאסה של הצוענים".
בשנת 1986 הצליחה לעזוב את רומניה הקומוניסטית ולהתיישב בניו יורק. ב-1992, אחרי נפילת המשטר הדיקטטורי, חזרה לרומניה. הופיעה במסעדות שונות בבוקרשט - בסלון הספרדי של מסעדת "קאראיימן", המסעדות "קפיטול", "קונטיננטל", "מונטה קרלו" בצ'ישמיג'יו, במלון אינטרקונטיננטל, מלון "פלורה" (כיום - "קראון פלאזה"). היא שרה גם על במת תיאטרון הרוויו "קונסטנטין טנאסה" לצידם של השחקנים סטלה פופסקו, אלכסנדרו ארשינל וניקו קונסטנטין.
פוצ'אנו נהנתה ממגוון קולי חודר, קול חושני, המאומן באופן טבעי, בעל מנעד רחב, חוש למידה ולטונאליות. השתמשה בהתאם לפי סגנון הזמרה הצועני וכן של הסגנון העממי הרומני בגליסנדי בין הצלילים וויברטו טבעי ובסלסולים מבוקרים היטב, מעברים של רבעי טון ובקדנצות מסוימות אחרי קפיצות לאוקטבות גבוהות.
כדברי אולטיה שרבאן-פאראו, "הלהט שבה ביצעה את מילות שירים הביא לה את ההכרה כדיווה אותנטית של מוזיקת הצוענים"
פוצ'אנו הצטיינה בין היתר בביצוע שירי משתה, שירי אהבה וגעגועים, בלדות עצובות כמו "Geaba mă mai duc acasă", "לשווא אלך הבייתה", שירי "מאנלות" במקצבי ציפטטלי או מקצבים רומנים.
רומיקה פוצ'אנו נפטרה ב-24 באוקטובר 1996 בבוקרשט, בבית החולים למצבי חירום פלוריאסקה, ימים אחדים אחרי שבשחר היום 19 באוקטובר נחבלה קשות בתאונת דרכים בעת נסיעה במיקרובוס בדרך בין היישובים דור מרונט (Dor Mărunt) ודראגוש וודה, במחוז קלראש. ברכב נמצאו פרט לנהג גם נגן האקורדיון ויורל פונדמנט ועוד נגן ובנו הקטן של הנהג שניצלו כולם. הזמרת ישבה על כיסא באמצע מאחור, בין שני הנגנים, והייתה בדרך למופע בחתונה בקונסטנצה.
הזמרת הובאה לקבורה בבית הקברות "איזבורול נואו" (Izvorul Nou) בשכונת דריסטור, ב"שביל הלאוטארים" לצידם של עוד מוזיקאים צוענים מפורסמים: ניקושור פרדסקו, פרמיצה לאמברו ויון אלבשטיאנו. בלווייה ניגנו חברי הטאראף "יון אלבשטיאנו".
חיים פרטיים.
רומיקה פוצ'אנו הייתה נשואה לנגן האקורדיון בבה שרבאן (1990-Bebe Șerban) (1939) שנודע בכינוי "בבה מפטרקיואיה". הוא ניגן לצידה עד שנת מותו. סבלה הרבה בקשריה עם גברים. תקופות של שתיית אלכוהול מופרזת פגעו בקולה בסוף חייה. אחיינית שלה, קורנליה טיישאנו, היא גם כן זמרת.
בקולנוע.
רומיקה פוצ'אנו הופיעה כתפקיד של זמרת או של שחקנית בשני סרטים רומניים: Zbor planat (דאייה) (1980) ו-Baloane de curcubeu (בלונים של קשת וענן) (1982).
זמן (מגזין)
מגזין זמן הוא מגזין חרדי בינלאומי שמכיל כתבות על יהדות, טבע, מדע והיסטוריה. המגזין יוצא אחת בחודש ומופץ בעשרות אלפי עותקים, בשתי מהדורות עברית ואנגלית.
בשנת 2004 הוקם הירחון על ידי חיים צבי גולדברגר ומנדל ווגשל והופץ בארצות הברית, אירופה וישראל. בשנת 2012 יצא הירחון לדפוס בישראל בשפה העברית בפעם הראשונה.
בשנת 2014 מונה חיים קליגר להיות מנכ"ל זמן בישראל אך לבסוף פרש כשנה מאוחר יותר. כיום מנכ"לי זמן בישראל הם חיים צבי גולדברגר ומנדל ווגשל.
כעורך ראשי שימש יאיר וינשטוק לאחר מספר שנים פרש.
בשנת 2015 זכה מגזין זמן על-פי סקר TGI במקום הראשון בין המגזינים החרדיים בישראל בעל אחוזי החשיפה הגבוהים ביותר.
למשך תקופה קצרה צורפה למגזין חוברת בשם 'זמן נוער' שכללה כתבות קצרות וקלילות יותר.
למגזין מצורף חוברת בשם "מקיף" מספר כתבות בנושא אחד, אותו מקיפים בכל גיליון.
מערך הגנת הגבולות
שלום פחטר
שלום פחטר (כ"ה בשבט תרמ"ג, 2 בפברואר 1883 - כ"ב באדר תשי"ג, 9 במרץ 1953) היה פעיל ציבור בתל אביב, חבר אספת הנבחרים הראשונה.
קורות חיים.
פחטר נולד בכפר אוסלובו שבפלך גרודנה, רוסיה (רוסיה הלבנה) למשפחה יהודית ציונית אמידה. הוא גדל באוסלובו ואחר כך עבר עם הוריו לסמיאטיץ'. הוא למד בחדר ובמקביל למד לימודי חול אצל מורים פרטיים. לאחר מכן עבד בעסקיו של אביו, שהיה סוחר עצים. הוא היה פעיל ציוני, עמד בראש אגודה של נוער ציוני בסמיאטיץ' שפעלה בצורה מחתרתית והשתתף בוועידת הלסינגפורס. ארגן פלוגה של נוער להגנה עצמית מפני מציקים.
בשנת 1910 עלה פחטר לארץ ישראל. בשנת 1911 הגיעה ארוסתו שושנה לבית קפלן לארץ ישראל, והם נישאו בנס ציונה.
לזוג נולדו שני בנים: משה וחנן.
משה פחטר, מראשוני המהנדסים ילידי תל אביב, נשא לאישה את שרה, בתם של אסתר ואלכסנדר מאכט, אלוף ליטא בשחמט והמנהל הראשון של הבנק לתעשייה, ואחותה של רבקה, רעייתו של המשפטן, העיתונאי והפעיל הציוני משה מילר מולאור.
חנן נשא לאישה את שולמית. לזוג ילדים ונכדים.
פחטר נפטר במרץ 1953.
בית החרושת.
בשנת 1910, לאחר הגעתו לארץ ישראל, יסד, יחד עם קלמן הופמן, מסגריה שצמחה לבית חרושת בשם פחטר והופמן. לאחר מלחמת העולם הראשונה עשה ניסוי בשיתוף פועליו ברווחי בית החרושת. הפועלים שבשנה הראשונה ראו רווחים שמחו מאוד על הרעיון, אך לאחר שבשנה השנייה היו הפסדים בקשו לקבל משכורת וויתרו על השיתוף ברווחים. החל משנת 1922 היה המפעל לספק של חברת החשמל ובשנת 1928 הקימה מפעל מיוחד בחיפה שהעסיק 130 פועלים, על פי חוזה עם חברת החשמל. בסוף 1929 עבר המפעל לייצר עבור חברת של.
במרץ 1929 הכריזו הפועלים בבית החרושת בחיפה שביתה בדרישה לתוספת שכר לפועלים המקצועיים. השביתה סוקרה בהרחבה בעיתונות בארץ ישראל ונמשכה 28 ימים. היא נסתיימה לאחר שפנחס רוטנברג הבטיח להידרש לנושא בשובו לארץ ישראל. משמאל האשימו את ההסתדרות בסיום מוקדם מדי של השביתה וטענו שהיא נגמרה בהפסד לפועלים. פחטר שהרגיש שתמיד פעל למען פועליו נפגע מהשביתה וראה בפועלים השובתים כפויי טובה. בשנת 1930 הוא עזב את ניהול בית החרושת והעביר אותו לניהול הבלעדי של הופמן.
פעילות ציבורית.
פחטר הצטרף תחילה למפלגת הפועל הצעיר, ובהמשך היה חבר גם במרכז בעלי מלאכה, בה היה פעיל עם אברהם קריניצי, דוד סברדלוב וסעדיה שושני. במאי 1920 הוא נבחר מטעם מרכז בעלי מלאכה לאספת הנבחרים הראשונה. באוקטובר 1920 נבחר לוועד קהילת יהודי יפו ותל אביב. פחטר גם נבחר לשתי המועצות הראשונות של תל אביב, בשנים 1922-1926. לאחר מאורעות תרפ"א היה פחטר ממייסדי משטרת תל אביב.
באמצע שנות העשרים הציע פחטר כמה הצעות לעיריית תל אביב לשיכון ציבורי, אך כולן נדחו. ב-1933 נגש בעצמו להקים מפעל "שיכון עצמי" ובתמיכת בנק קופת עם שנתן משכנתאות נוחות למשתכנים, הקים את קריית מאיר.
משנת 1934 כיהן כחבר בית הדין לשכר דירה בתל אביב, תפקיד בו המשיך גם לאחר הקמת מדינת ישראל.
Boomtown Rats
שמוליק בנאי
אסיר השמים
אסיר השמים (בספרדית: El prisionero del cielo) הוא רומן משנת 2011, פרי עטו של הסופר הספרדי קרלוס רואיס סאפון.
הספר, תורגם לעברית על ידי מונה גודאר, ויצא לאור בעברית בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר בשנת 2012 הספר מהווה המשך ישיר לספר הראשון בסדרה, רב המכר 'צלה של הרוח'.
תקציר העלילה.
ברצלונה 1957. גיבורי הספר הם הדמויות מצלה של הרוח שהתבגרו בכמה שנים. דניאל סמפרה נשוי לביאה (ביאטריס) אגילאר, ולהם ילד בן שנה בשם 'חוליאן'. הוא חי מעל חנות הספרים המשפחתית 'סמפרה ובניו', בבית שבו התגורר בעבר דון אנקלטו, בשכנות לאביו הקשיש (סמפרה האב). אף על פי שעסקי הספרים מצויים בשפל 'פרמין רומרו דה טורס' עדיין עובד בחנות הספרים וממשיך למכור ספרים נדירים תוך העלאת חיוך על פניהם של הלקוחות.
באחד הימים בעיצומן של ההכנות לקראת חג המולד נכנס לחנות הספרים איש מוזר גידם יד ומבקש לרכוש עותק נדיר ויקר של הספר 'הרוזן ממונטה כריסטו' המוצג בתיבת תצוגה מאחורי הדלפק, הוא משלם בנדיבות וכותב הקדשה על עמוד השער "לפרמין רומרו דה טורס, אשר חזר מעולם המתים ומחזיק במפתח לעתיד. 13", ומותיר את הספר כמתנה לפרמין. פרמין שחוזר לחנות נחרד למראה ההקדשה ומבקש מדניאל שלא לספר על כך לאיש.
דניאל חושד שאשתו מתראה עם ארוסה לשעבר הקצין בדימוס 'פאבלו' ומתייעץ עם פרמין. פרמין מגולל בפני דניאל את קורות חייו, שהייתו בכלא במשך 20 שנה יחד עם הסופר דוויד מרטין (המוכר מן הספר משחקו של המלאך) ועם הזר המסתורי שכתב את ההקדשה, בריחתו מהכלא בהתחזות למת בהשראת סצנה מהספר 'הרוזן ממונטה כריסטו' וגנבת מפתח מסתורי מהזר שהיה חברו לתא הכלא.
ברנרדה מגלה שפרמין מתחמק מלגשת לכנסייה ולהתקדם בתהליך הנישואין, לדניאל הוא מסביר שאינו יכול להינשא כיוון שהוא נושא שם בדוי, ובעל השם נחשב כמת כבר עשרים שנה. בלא ידיעתו פועלים ידידיו לשוות לו זהות חדשה.
דמויות ראשיות.
בהוה
בעבר
חווה סולארית
תחנת כוח פוטו־וולטאית
מלאני צ'יסהולם
יהודה פאפו
הרב יהודה פאפו ("בן פל"א"; ? – י"ב בניסן ה'תרל"ג, 1873) היה מרבני ישיבת המקובלים בית אל בירושלים. תרגם ללאדינו את הספר "פלא יועץ" שכתב אביו, הרב אליעזר פאפו.
ביוגרפיה.
נולד בסיליסטרה שבבולגריה, בנו של הרב אליעזר פאפו. נשא לאשה את בתו של רבי מאיר חיינסון פאז'ו מסרייבו. עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. היה מרבני ישיבת המקובלים בית אל. נהג לחתום "בן פל"א".
עסק בהוצאת ספרי אביו ותרגם ללאדינו את הספרים פלא יועץ (וינה, 1870-1872). הוציא לאור את ספרו של אביו "חסד לאלפים" (סלוניקי, תר"א) והוסיף עליו חלקים משלו. נמנה עם הרבנים שחתמו על הסכם הכוללות בעדה הספרדית בירושלים.
תקופה מסוימת התגורר בחברון ולאחר מכן שב לירושלים. בתקופת שבתו בחברון התגלעה מחלוקת בין הכוללות, ובעקבות זאת הוציא את הקונטרס "שבר פושעים" (ירושלים, דפוס ישראל ב"ק, תרכ"ב).