ב-1958 נקלע לתפקיד עוזר הצלם יעקב יונילוביץ'. חיוני התאהב במקצוע, ואז החליט לנסוע לניו-יורק ללימודי קולנוע בסיטי קולג׳ בן כיתתו בניו יורק היה מנחם גולן. עם תום לימודיו נשאר שנה נוספת באמריקה. ב-1961, כשהוא בן 27, בהיותו סטודנט בבי״ס לקולנוע בניו יורק, הכיר חיוני בשגרירות ישראל בוושינגטון את אסתר (אתי) בן-צור, ירושלמית במקור, ששרתה כצופנת במשרד החוץ. השניים נישאו בשגרירות בוושינגטון בשנת 1961. באותה שנה שימש כצלם ראשי בסרט קצר "Sunday on the river" המתעד את חיי השחורים בהארלם. הסרט זכה בפרס ראשון לסרטים דוקומנטריים בפסטיבל הבינלאומי בוונציה, 1961.
בני הזוג חזרו לישראל חודשיים לפני הולדת בנם, גיא, ב-1962. בנם השני, דן, נולד ב-1966.
בשובו ארצה שימש כיועץ מקצועי ברשת הסרטים של משרד ההסברה, אולם שאיפותיו דחפו אותו לעבודה עצמאית. תחילה שמש כעוזר במאי למנחם גולן בהסרטת ״אלדורדו״ שהופק על ידי מרדכי נבון.
מפיק קולנוע.
ב-1962 חיוני מונה על ידי נבון להפיק את הסרט של חייל רגלים ״הקרב אל היעד״, אשר צולם על ידי דוד גורפינקל ובּוּײַם על ידי אורי זוהר פה נולד שיתוף פעולה מקצועי ארוך בין חיוני, זוהר וגורפינקל.
ב-1963 ביים, ביחד עם פּוּצ׳וּ, את הסרט ״אולי תרדו שם״, שאותו גם הפיק חיוני. ב-1964 כתב ביים והפיק את ״ידיים״, סרט קצר שזכה בפרס שני בתחרות הסרטים של מבקרי קולנוע ישראלים.
ב-1964 פנה חיוני אל אורי זוהר והציע לו לככב בסרט שבמרכזו פוליטיקאי רב מלל ודמגוגיה. הרעיון, שאותו הגה חיוני, הוא להפיק סרט סאטירי על החברה הציונית. חיוני הציע לדן בן אמוץ לביים את הסרט ששמו ״חור בלבנה״. כשהלז סרב, מינה חיוני את אורי זוהר גם לבמאי. חור בלבנה היה הסרט העלילתי הראשון שביים זוהר. את עמוס קינן מינה חיוני לתסריטאי, אך למעשה הסרט צולם כמעט ללא תסריט. הסרט מומן על ידי מרדכי נבון. את הסרט צילם דוד גורפינקל, והתפאורן היה יגאל תומרקין הסרט זכה לביקורות טובות בארץ אבל היה כישלון מסחרי, והכניס את חיוני לחובות גדולים. ״חור בלבנה״ זכה ל ״אזכור מכובד״ בפסטיבל הסרטים בקאן 1965, וכמוכן בפרס ״סרט האוונגרד השנה״ בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן-פרנסיסקו 1965.
ב-1966 הפיק עבור אברהם דשא את הסרט ״משה וינטלטור״ בבימויו של אורי זוהר.
ב-1967 פנה אורי זוהר אל חיוני, לאחר שקרא את סיפורו של א. ב. יהושוע ״שלושה ימים וילד״, והציע לחיוני להפיק סרט על פי התסריט. חיוני השתתף בכתיבת התסריט ביחד עם זוהר ודן בן אמוץ. דוד גורפינקל צילם. הסרט שלושה ימים וילד ייצג רשמית את ישראל בפסטיבל הסרטים בקאן 1967 וזיכה את השחקן עודד קוטלר בפרס השחקן הטוב ביותר. בנוסף הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן-פרנסיסקו 1967 וצוין שם כ ״סרט יוצא מן הכלל.״
ב-1969 הפיק חיוני את הסרט ״הדיבוק״, בבימויו של אילן אלדד. הסרט הופק כּקו-פרודוקציה עם ZDF, רשת טלוויזיה גרמנית.
ב-1970 הפיק חיוני את הסרט ״תמר אשת ער״, כּקו-פרודוקציה איטלקית בבימויו של ריקארדו פרדה, ובכיכובו של יוסף שילוח.
ב-1971 רכש את קולנוע ירון בתל אביב אותו ניהל שנתיים.
ב-1972 הפיק חיוני את הסרט ״הטרמפיסט״, בבימויו של עמוס ספר, ובכיכובו של אשר צרפתי. הסרט שצולם בשפה האנגלית ונקרא An American Hippie In Israel זכה לתחייה מחודשת והפך לסרט קאלט המוקרן בסינמטק תל אביב וצובר קהל מעריצים רחב יותר ויותר.
בין השנים 1967–1973 הפיק עשרות סרטים קצרים ופרקים בסדרות טלוויזיה ישראליות וזרות.
חיים מאוחרים.
ב-1973 נשלח חיוני מטעם ההסתדרות הציונית כשליח לניו-יורק במסגרת התוכנית ״דור המשך״. אחרי שלוש שנים בתפקיד, נשאר עוד שנה בניו-יורק וכתב ספר ותסריט באורך מלא, וניסה ללא הצלחה להפיק סרט אמריקאי. בשובו ארצה בשנת 1977 הרצה במחלקת הקולנוע של אוניברסיטת תל אביב, והקים את חברת "רמות הפקות", שהפיקה סרטים תיעודיים. ב-1981 הפיק את הסרט ״האיש שבא לקחת״ בכיכובם של אסי דיין וזאב רווח.
קשיי הפקת סרטים בישראל שחקו את חיוני שבסופו של דבר החליט ב-1982 לעזוב את ישראל עם משפחתו ולהגר לקנדה.
שם שרת כמגייס כספים לאוניברסיטת הנגב ואוניברסיטת ובר-אילן, ושם חי עד מותו מהתקף לב ביוני 1990, בגיל 56.
בנו, דן חיוני, הוא במאי תיאטרון ואמן רב-תחומי המתגורר בלוס אנג'לס.
פילמוגרפיה.
– צלם, איש סאונד
סטנקה רזין
נפת אדנה
רוברט וויניארד
ממשלת ילצין - גאידר
יורזה
תבליט האניירי
תבליט האניירי (גם תבליט גזבלי) הוא תבליט חתי על גבי מצוק סלע, השוכן ליד העיירה האניירי, השוכנת על הדרך המובילה מטופנבלי (Tufanbeyli) לדבלי (Develi) בנפת קייסרי  במרכז אנטוליה בטורקיה, כ-80 ק"מ מדרום-מזרח לעיר קייסרי. בתקופה החתית עברה במקום דרך עתיקה שעברה דרך מעבר גזבלי, שהתנשא לגובה של 1960 מטר, דרך הרי הטאורוס. דרך זאת קישרה בין לבה של הממלכה החתית בנהר הקיזילאירמאק עם קיליקיה. בצידו השני של מעבר ההרים בצד הצפון-מערבי נמצא תבליט אימאמקולו (İmamkullu relief). תבליט זה הוא אחד מחמישה תבליטים מהתקופה החתית שנמצאו באזור בין השנים 1880 ועד 1939, יותר מאשר בכל מקום אחר באנטוליה. ארבעת התבליטים האחרים הם: תבליט פירקטין, תבליט אימאמקולו , ושני תבליטי טאשצ'י .
תיאור.
תבליט האניירי התגלה ב-1939 על ידי עלי ריזה ילין (Ali Rıza Yalgın), שהיה באותה עת המנהל של המוזיאון הארכאולוגי של אדנה. התבליט מתוארך למאה ה-13 לפנה"ס. התבליט מתנשא כ-4 מטר מעל פני השטח, גובהו כ-2 מטר ורוחבו 3.5 מטר. בצידו השמאלי של התבליט מתואר שור העומד על כתפיהן של שתי אלות ההר. כתובת הירוגליפית מציינת ששמו של השור הוא האל שרומה (Sarruma), שמשמעות שמו היא "מלך ההרים". הוא היה בנו של האל תשוב. במרכז התבליט עומד לוחם, כשפניו מופנים לצד שמאל, כשעל כתפו השמאלית תלויה קשת ובידו הימנית הוא אוחז בחנית. הלוחם לבוש בטוניקה קצרה, ונעליו מחודדות.
כתובת על גבי התבליט מזהה אותו כ"בנו של מלך" ושמו כפי שזוהה הוא כנראה קולאנמואה (Ku(wa)lanamuwa). שם זה מופיע גם על גבי תבליט מנסינה (Manisa relief) ועל גבי תבליט אימאמקולו, אבל אין מידע אם הם מתייחסים לאותו אדם. הכתובת ההירוגליפית בשפה הלווית מופיעה משמאל לראשו של הנסיך. מאחורי גבו של הנסיך מופיעה כתובת נוספת והיא כנראה אינה קשורה לדמויות בתבליט. חוקר השפה הלווית דייוויד הוקינס (J. David Hawkins) קורא בכתובת את השם "טארהונטאביג'אמי" (Tarḫuntabijammi). ייתכן וכתובת זאת הוספה בשלב מאוחר יותר. הוקינס קישר שם זה לשם של הנסיך "טארהונטאביג'ה" (Tarḫuntabija), ששמו מופיע על גבי תבליט המייט (Hemite relief).
בשנת 2013, האתר נמצא פגוע כשהדמויות והכתובת קשות לפיענוח.
תומאס גור בראון
סר תומאס רוברט גור בראון (באנגלית: Thomas Robert Gore Browne; 3 ביולי 1807 – 17 באפריל 1887) היה פקיד קולוניאלי בריטי, שכיהן כמושל סנט הלנה, מושל ניו זילנד, מושל טסמניה ומושל ברמודה.
שנותיו הראשונות.
תומאס גור בראון נולד באיילזברי (Aylesbury) שבמחוז בקינגהאמשייר שבאנגליה כבנם הבכור של רוברט בראון ושל שרה דורותיאה סטיוארד. אחיו הצעיר היה הרולד בראון, לימים הבישוף של וינצ'סטר. הוא שירת בצבא הבריטי באפגניסטן ובהודו. ב-1824 הוא קיבל דרגת סגן משנה (Ensign) ברגימנט הרגלים ה-44 ושלושה חודשים לאחר מכן הוא עבר לרגימנט הרגלים ה-28. ב-1829 הוא קודם לדרגת קפטן וב-1836, כשהוא כבר בדרגת מייג'ור, הוא עבר לרגימנט הרגלים ה-41. ב-1842 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל וב-1849 הוא עבר לרגימנט הרגלים ה-21. מיולי 1851 ועד דצמבר 1854 הוא שימש כמושל האי סנט הלנה. לאחר סיום תפקידו זו הוא שב לרגימנט המקורי שלו, הרגימנט ה-44. ב-1857 הוא עבר לרגימנט ה-43.
מושל ניו זילנד.
בספטמבר 1855 מונה גור בראון להיות מושל ניו זילנד והוא החליף את מנהלת הממשלה הזמני, רוברט ויניארד. דרך הטיפול שלו בקרקעות של האוכלוסייה המאורית הייתה גורם שתרם לפרוץ מלחמת טראנאקי הראשונה. למרות המחלוקות בקרב המאורים בנוגע לבעלות על הקרקעות, גילה גור בראון עקשנות בתהליך הרכישה, גישה שמאוחר יותר הציתה את המתחים בין המאורים לבין המתיישבים האנגלים. ב-5 במרץ 1860 הורה גור בראון על כיבושן הצבאי של הקרקעות שבמחלוקת, צעד שהוביל לפרץ המלחמה 12 ימים לאחר מכן.
על שמו של גור בראון קרויה העיר גור (Gore) שבדרום האי הדרומי של ניו זילנד.
תפקידים נוספים.
בין השנים 1861 – 1868 שימש גור בראון בתפקיד מושל טסמניה. בין השנים 1870 – 1871 הוא שימש כמנהלן של האי ברמודה. תומאס גור בראון מת בלונדון ב-17 באפריל 1887.
משפחתו.
גור בראון נשא לאישה את הרייט, בתו של ג'יימס קמפבל מקרייגי שבמחוזות סקוטלנד דרום איירשייר שבסקוטלנד. היא האריכה ימים אחריו. לשניים נולדו כמה ילדים. בנם הבכור, הרולד, פיקד על גדוד הרובאים המלכותי הראשון במלחמת הבורים ולקח חלק בהגנת העיר ליידיסמית', כאשר הוטל עליה המצור. בתו, אתל, נישאה ליו לוק קינג ויחד הם בנו את מסלול מרוצי המכוניות בברוקלנדס שבמחוז סארי באחוזה שהייתה בבעלותם. בנו הצעיר, וילפריד, היה הבישוף של קימברלי וקורומן בדרום אפריקה.
מיכל להב
מיכל להב (נולדה ב-3 באוקטובר 1999) היא שחמטאית ישראלית בדרגת אמן פיד"ה לנשים. אלופת ישראל לנשים לשנת 2016.
בשנת 2016, בגיל 17, רשמה מספר הישגים יוצאי דופן:
ביוגרפיה.
אביה של מיכל, עדי להב, חבר בהנהלת מועדון ראשון לציון (בשורותיו משחקת מיכל בליגה הארצית), יושב ראש עמותת השחמט ראשון לציון ויושב ראש ועדת הכספים באיגוד הישראלי לשחמט.