בתקופת הרעב בהולנד בחורף 1944–1945 הייתה ואן דר גלד יוצאת לכפרי הסביבה בחיפוש אחר מזון לילדים המסתתרים בבית הספר של לוץ. לימים הוענק התואר חסידת אומות העולם גם לוואן דר גלד.
הכרה והנצחה.
בשנת 1969 הכיר יד ושם בססיליה לוץ וכן בדינה ואן דר גלד חסידות אומות העולם.
Singet dem Herrn ein neues Lied, רי&quot;ב 190
Singet dem Herrn ein neues Lied (בעברית: שירו לה' שיר חדש), רי"ב 190, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביומה הראשון של השנה, 1 בינואר 1724.
רקע.
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה הראשונה בשנה זו לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 64. ב-1730 ערך אותה וביצע אותה שוב בגרסה שממוספרת 190א ושהמוזיקה שלה אבדה. משערים שהעריכה שבאך ביצע הייתה על גבי הדפים המקוריים וכך המוזיקה הכלית לקנטטה לא שרדה בשלמותה. מתחילת המאה ה-20 עשו מוזיקאים מאמצים לשחזרה. בין 1735 ל-1740 ביצע באך את הקנטטה שוב.
ב-1891 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 37 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הגלטים העוסקים באמונה בישו ופסוק מהבשורה על-פי לוקאס המתאר את מילת ישו ואת קריאת שמו, שחלו על פי המסורת ביום זה. הלברית, שנכתבה על ידי מחבר לא ידוע, אינה עוסקת ישירות בנושאים של סדר הקריאה, אלא בתודות על העבר ובתפילה על השנה החדשה. החלק הראשון מצטט שלושה פסוקי הללויה מתהילים, בשילוב פסוקי הללויה ממזמור של מרטין לותר. חלקים 4-6 מוקדשים לתהילת ישו, כאשר כל שורה בחלק 5 מתחילה במילה "ישו". החלק האחרון לקוח ממזמור של יוהאנס הרמן (Johannes Hermann), משורר גרמני בן המאה ה-16.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, שלוש חצוצרות, טימפאני, שלושה אבובים, אבוב ד'אמורה, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו שכולל גם בסון. לקנטטה 7 חלקים:
הקלטות.
היצירה הוקלטה במלואה 11 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את טון קופמן (ב-1997), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002).
דיוויזיית הפאנצר השישית (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר השישית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, והמערכות בחזית המזרחית.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה הראשונה, והועמדה תחת פיקוד אריך הפנר, שהוחלף ב-24 בנובמבר 1938 על ידי פרידריך-וילהלם פון לפר. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהארמייה העשירית, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-18 באוקטובר 1939 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-2, ה-3 וה-4 והועמדה תחת פיקוד ורנר קמפף. במהלך המערכה על צרפת לחם קמפף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 בפיקוד גאורג הנס ריינהרדט, והשתתף עימה בצליחת נהר המז, וההתקדמות לתעלת למאנש. ב-5 בינואר 1941 מונה פרנץ לנדגראף למפקד הדיוויזיה, וביוני 1941 מונה פון תומה למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-15 בספטמבר 1941 חזר לנדגראף לפקד על הדיוויזיה, אולם בפועל פיקד עליה ארהרד ראוס, שפיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. בשלב הפתיחה של מבצע טייפון השתתפה הדיוויזיה בכיתור כוחות סובייטיים גדולים ב"כיס ויאזמה". במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה פיקד ראוס על קרב מגננה מוצלח, שניהלה הדיוויזיה וכוחות נוספים שסופחו לה, כנגד כוחות סובייטיים עדיפים. באפריל 1942 נשלחה הדיוויזיה למנוחה ולארגון מחדש בצרפת, שם מונה ראוס למפקד הדיוויזיה באופן רשמי ב-29 באפריל. ב-24 בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית והוכפפה לקורפוס הפאנצר ה-57, עמו השתתפה במבצע סערת חורף לחילוץ הארמייה השישית מכיס סטלינגרד. ב-7 בפברואר 1943 מונה ולטר פון הינרסדורף למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך קרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3, אולם נהרג ב-17 ביולי במהלך הקרב, ובמקומו מונה וילהלם קריזולי. ב-21 באוגוסט 1943 מונה רודולף פון ואלדנפלס למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה בכיס קאמנץ-פודולסקי. בהמשך לחמה הדיוויזיה בהונגריה ובאוסטריה, ובסוף המלחמה עברו שרידי הדיוויזיה לצ'כוסלובקיה, שם נכנעו לכוחות בעלות הברית.
מבנה.
סמל הדיוויזיה לאורך השנים:
סוסט
סוּסְט (בהולנדית: ) היא עיירה במחוז אוטרכט אשר במרכז הולנד. בעיירה כ-45,435 תושבים (2014) ומשתרעת על שטח של 46.43 קמ"ר. העיירה שוכנת כ-41 קילומטרים דרומית-מזרחית לאמסטרדם.
סוסט ידועה כעיירה עם אדמות פוריות ועד היום ניתן למצוא בה פעילות חקלאית. רחוב קטן ששמו נשמר עד היום הוא רחוב קארקפד Kerkpad (משמעות השם היא נתיב הכניסה, משום שהרחוב מוביל אל הכנסייה)/ אזור סוסט דאונן Soesterduinen (משמעות השם דיונות חול מכיוון שזהו אזור חולי), הוא אזור פופולרי לנופש, באזור זה בית מלון מרשת הילטון.
תולדות סוסט.
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בקרבת העיר, מעידים על התיישבות ציידים זמנית באזור כבר בשנת 11,000 לפני הספירה (מסמכי זויס, Zoys).
בנוסף נמצאו גם מספר מאובנים של בעלי חיים, אבנים מיוחדות משנת 8,000 לפני הספירה ותלי קבורה מהתקופה הנאוליתית המאוחרת.
האלף השני לספירה.
סוסט הפכה מושבה קבועה בשנת 1028 לספירה כאשר תושבי סוסט עברו אליה מהעיירה הסמוכה אמרספורט. החקלאים הראשונים התיישבו על המדרון הדרומי מזרחי של גבעת האנך "Engh", שלוחה של רכס אוטרכט שהיה מוגן מפני הצפות מים, האדמה באזור זה הייתה פורייה מאוד והתאימה לחקלאות.
בחלוף הזמן המושבה גדלה והפכה לכפר חקלאי קטן. הכנסייה העתיקה ביותר של סוסט אאודה-קרק נבנתה במאה ה-15 והיא פעילה עד היום.
בשנת 1898 עם חיבור סוסט לרכבת התגוררו בעיירה כ-4700 תושבים.
בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, בעקבות התמזגות אזורים הגיעה האוכלוסייה לכ-16,000 תושבים בשנת 1945. העיירה הפכה מודרנית בסביבות שנות ה-60, כאשר הרחוב הראשי שינה פניו, תוכנן מחדש ואת האחוזות המפוארות החליפו חנויות ובתי מלון. בשנים שלאחר מכן, סוסט המשיכה להתרחב, והקימה 2 שכונות חדשות: קלאארואטר Klaarwater וסמיטסויין Smitsveen ובתחילת שנות ה-70 בשנות את שכונת Overhees. אזור דה בור De Boere הוא אזור מגורים של 27 דונם בצד הדרום מערבי של סוסט. דה בור הייתה השכונה האחרונה שנבנתה בעיירה בשנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90.
בית חולים זונגלורן Zonnegloren שהיה פעיל עד שנת 1996 התאחד עם המרכז הרפואי מארסחלקסבוס Maarschalksbos והועבר לעיירה בארן Baarn.
האלף השלישי לספירה.
בשנת 2004 סוסט חגגה 975 שנים להיווסדה.
דיוויזיית הפאנצר ה-6
עידו סולומון
עידו סולומון (נולד ב-5 באוגוסט 1977) הוא עיתונאי, עורך ושדרן טלוויזיה ישראלי,
ששימש ככתב "אולפן שישי", מבזקן ומגיש בחברת החדשות של ערוץ 2.
ביוגרפיה.
סולומון גדל בחיפה. לאחר סיום לימודיו בתיכון ליאו באק, החל לשרת בחיל שריון וסיים קורס מפקדי טנקים. לסולומון תואר ראשון בספרות, פילוסופיה וצרפתית בהצטיינות מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2004, במהלך לימודיו לתואר שני בספרות, החל לכתוב ביקורות ספרות במקומון החיפאי "כלבו" של רשת שוקן. במרוצת השנים מילא סולומון מספר תפקידים במקומון, ביניהם מבקר תיאטרון ומוזיקה, כתב התרבות, כתב מגזין. בנוסף, היה עורך המוספים המיוחדים ב"עכבר העיר".
בשנת 2007 הצטרף ל"דה מרקר", המוסף הכלכלי של עיתון "הארץ" ככתב קריירה. במסגרת עבודתו סיקר בהרחבה את תחום התעסוקה, בדגש על תעסוקה הוגנת, וחשף פרשות שונות. בכתבה שפרסם תחת הכותרת "האמת העירומה", הביא עדויות של חשפניות ממועדון "הבורסה" ברמת גן, שחשפו שמאחורי המסווה של "מועדון חשפנות" מתנהלת זנות לשמה, ניצול מתמשך והתעללות במסווה של בידור לגיטימי. כן פרסם שתי כתבות תחקיר על אלון גל, בהן חשף את האופן הפוגעני לכאורה, שבו הכשיר והעסיק גל את המאמנים בחברת "תות" שבראשה עמד, וכן את קורות החיים השקריים שהפיץ גל לארגונים.