זוּבֶּנְאֶשָמָאלִי (מערבית الزبان الشمالي "א-זוּבּאן א-שימאלי" - הצבת הצפונית) או β במאזניים הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים מאזניים עם בהירות נראית מדרגה 2.62. כפי ששמו מעיד, הכוכב היה שייך בעבר לקבוצת עקרב (יחד עם זובנאלג'נובי), לפני שקבוצת מאזניים פוצלה ממנה והפכה למזל ה-12.
תכונות.
זובנאשמאלי הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B8 V הנמצא במרחק של כ-185 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-3.5 מסות שמש, רדיוסו קרוב ל-5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-12,300 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 250 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל טמפרטורת פניו הגבוהה חלק משמעותי מקרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא בערך פי 400 מעוצמת ההארה של השמש. בדומה לכוכבים אחרים מסוגו, זובנאשמאלי מסתובב על צירו במהירות גבוהה יחסית של לפחות 250 קילומטרים בשנייה. למרות שעל פי הספקטרום של קרינתו הוא אמור להראות כחול, דווח במקרים רבים שצבעו דווקא ירוק. כמו כן, תלמי תיאר אותו כבהיר יותר מאנטארס. לא ידוע למה צבעו של הכוכב נראה לפעמים ירקרק או האם בהירותו השתנתה בעבר במידה משמעותית. כיום הכוכב מסווג כחשוד כמשתנה מכיוון שבהירותו נמדדה בין דרגות 2.6 ו-2.63.
בטא במאזניים
כריסטוף שפרינג
כריסטוף שְפֶּרינג (בגרמנית: Christoph Spering; נולד ב-23 ביוני 1959 בזימֶרְן) הוא מנצח גרמני, המתמחה במוזיקה כנסייתית. בשנת 1985 ייסד שפרינג את כורוס מוזיקוס קלן ובשנת 1988 את "התזמורת החדשה" (Das Neue Orcherster).
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:מנצחים גרמנים]]
[[קטגוריה:מנצחי מקהלות]]
[[קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1959]]
סשה זברב
יחסי דנמרק–הממלכה המאוחדת
בין ממלכת דנמרק לבין הממלכה המאוחדת מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות בנאט"ו.
היסטוריה.
בשלהי המאה העשירית סבלה ממלכת אנגליה מפלישות ויקינגים מדנמרק. בתגובה, הורה אתלרד השני על טביחת כל הדנים שחיו באנגליה בשנת 1002. בעקבות זאת גברה העוינות כלפי אנגליה מצד סוון הראשון, מלך דנמרק שיזם ארבע פלישות נוספות לאנגליה בחייו וטען להיות מלך אנגליה האמיתי ב-1013. הוא מת ב-2 בפברואר 1014. בנו, קאנוט הגדול המשיך את המלחמה. אתלרד השני מת ב-23 באפריל 1016 ויורשו, אדמונד השני, הובס בידי קאנוט. קאנוט הסכים לשלוט בצוותא עם אדמונד השני, אך האחרון מת ב-30 בנובמבר 1016 והשאיר את אנגליה מאוחדת תחת שלטון דני, שהמשיך עד מותו של הארדיקאנוט ב-8 ביוני 1042. הוא היה בנם של קאנוט ואמה מנורמנדיה, אלמנתו של אתלרד השני. להארדיקאנוט לא היו ילדים ויורשו היה אחיו-למחצה, אדוארד המודה. ממלכת אנגליה הייתה שוב עצמאית.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחמה דנמרק לצד צרפת, ובקבות כך הותקפה על ידי הצי הבריטי בקרב קופנהגן (1801) ובקרב קופנהגן (1807), ובלאחר מכן לחמו במלחמת סירות התותחים. בשנת 1814 איבדה דנמרק את השליטה בנורווגיה לטובת שוודיה שלחמה עם בעלות הברית נגד צרפת.
במהלך המאה ה-19 התחממו היחסים בין המדינות, ובשנת 1863 התחתנה אלכסנדרה, נסיכת דנמרק עם אלברט אדוארד, נסיך ויילס, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
לאחר מלחמת העולם השנייה היו בריטניה ודנמרק ממקימי נאט"ו, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לאיחוד האירופי, על אף ששתי המדינות לא הצטרפו לגוש האירו, ובריטניה עדיין משתמשת בלירה שטרלינג, ואילו דנמרק משתמשת בקרונה דנית.
שיתוף פעולה ביטחוני.
כוחות דניים לחמו לצד הצבא הבריטי בעיראק, וכיום הם משתפים פעולה באפגניסטן. כמו כן שתי המדינות משתפות פעולה באופן אדוק בנושא המלחמה בטרור.
ביקורים ממלכתיים.
מרגרט השנייה, מלכת דנמרק ביקרה בבריטניה בשנת 1974 ושוב בשנת 2000, ואילו אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ביקרה בדנמרק בשנת 1957 ושוב בשנת 1979.
ב-19 באוגוסט 2010 ביקר בלונדון ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן, וביקר את ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון.
יחסים פוליטיים.
בריטניה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-4 קונסוליות באבנרה, אורהוס, פרדריסיה, והרנינג. מאידך, דנמרק מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-23 קונסוליות כבוד בלונדון, אברדין, בלפסט, ברמינגהאם, בריסטול, דובר, דנדי, אדינבורו, גלאזגו, גולה, גרימבי, הארוויץ', האל, לידס, ליברפול, מנצ'סטר, מילטון קיינס, ניוקאסל, פלימות', פורטסמות', סאות'המפטון, סטורנוויי, וויק
לובסטר אמריקאי
לובסטר אמריקני או לובסטר אטלנטי או מחושתן אמריקני או מחושתן אטלנטי (שם מדעי: "Homarus americanus") הוא מין של סרטן מהמשפחה נאפרופידיים המצוי בחופיה המזרחיים של צפון קנדה באוקיינוס האטלנטי.
מאפיינים.
זהו מין גדול היכול להגיע לאורך 64 ס"מ ולשקול עד 20 ק"ג. בכך הוא הכבד בכל מיני הסרטנים, ואף הכבד ביותר בין פרוקי הרגליים. הוא קרוב משפחתו של לובסטר אירופי ("Homarus gammarus") המגיע למשקל דומה. ללובסטרים צבתות ענקיות, גוף מוארך ושריון בצבע זהוב-כחול כשהצבתות והפנים אדומים. הלובסטר מצוי בימים עמוקים אך הנקבות עולות להתרבות במים רדודים יותר.
הלובסטר הוא טורף הניזון מיצורי ים כמו רכיכות, קווצי עור ורב זיפיות וכן מסרטנים אחרים וכן ניזון מנבלות. הוא חי לבדו למעט בעונת הרבייה אז מאות לובסטרים מגיעים למים הרדודים להטיל ביצים.
הלובסטר נתפס למאכל כפרי ים במגוון מסעדות. כמו יצורי ים רבים הלובסטר אינו כשר ביהדות.
נאפרופידיים
לחם הקודש
לחם הקודש (בלטינית: hostia) הוא סקרמנטל נוצרי, הידוע גם בשמות: "פולחן הלחם" או "לחם האיחוד". לחם הקודש משמש בטקסים נוצריים שונים, והוא נדבך משמעותי בסקרמנט האויכריסטה (Eucharist) או סעודת האדון, הידוע בנצרות הקתולית כמיסה ובנצרות האורתודקסית כליטורגיה הקדושה. בתאולוגיה הנוצרית, לחם הקודש הוא התגלמות המהות של ישו בלחם, תופעה זאת נקראת בכנסייה הקתולית כ"טרנסובסטנציאציה" דהיינו המרת המהות. אמונה זאת נדחית על הסף בקרב הכנסיות הפרוטסטנטיות והייתה אחד התמריצים המרכזיים של הרפורמציה הפרוטסטנטית כנגד פולחן הלחם בנצרות הקתולית.
לחם הקודש באמונה הנוצרית.
באמונה הנוצרית לחם הקודש הוא סקרמנטל המשמש את מערך הכנסייה לצורכי טקסים שונים ובעיקר לסעודת האדון המתקיימת בימי ראשון וחג, אך גם במועדים ואירועים שונים (ראו להלן). העדות הראשונה לחשיבות הלחם בתאולוגיה הנוצרית מגיעה מהברית החדשה עצמה. הלחם מופיע כאשר ישו מספר בזמן הסעודה האחרונה כי הלחם אשר ברך הוא גופו והיין הוא דמו:
בנצרות הקדומה ללחם הייתה חשיבות רבה במהלך טקס שיחזור הסעודה האחרונה, והוא שימש ביחד עם הטבילה והסמכה את שלושת הטקסים המשותפים לקהילה הנוצרית בראשית דרכה. עם השנים, ככל שגדלה הנצרות מכת קטנה ונרדפת לדת רשמית, משמעותו של לחם הקודש בפולחן הנוצרי התרחבה לאין שיעור. בעוד שבנצרות הקדומה ללחם לא הייתה משמעות תאולוגית יתרה, פרט על השימוש הטקסי שלו, הרי שבנצרות לאורך ימי הביניים נוספה ללחם הקודש גם משמעות תאולוגית אשר מסמלת את התגשמותו של ישו על רקיק הלחם הניתן למאמינים אשר מתייחדים עם מושיעם בזמן הסקרמנט, ובקרב נוצרים אדוקים אף סימלה את ישו עצמו.
לחם הקודש בפולחן הנוצרי.
השימוש בלחם הקודש בנצרות משתנה בין זרם אחד למשנהו. אומנם כל הזרמים משתמשים בלחם במהלך סקרמנט סעודת האדון, אשר מתקיים לעיתים תכופות ולפעמים יותר מפעם אחת ביום. הסקרמנט משמש לאחדות האל עם המאמינים ולרוב המאמינים נוטלים אותו בימי ראשון וחג, אך גם בימי זיכרון, לפני תחילת תענית ובשבירתה. בנוסף רקיק לחם הקודש ניתן לנוצרים בטקסים שלפני המוות.
לחם הקודש בכנסיות השונות.
בנצרות הקתולית.
בנצרות הקתולית השימוש בלחם הקודש הוא תדיר ביותר, לא רק בזמן עברת סקרמנט סעודת האדון אלא גם בטקסי אשכבה, קונפירמציה וטקסי מעבר שונים. פולחן הלחם בנצרות הקתולית התפתח מאוד במהלך ימי הביניים וקיבל מעמד מיסטי חשוב ביותר. נקבעו תקנות שונות כיצד לאפות את הלחם, היו בישופויות שהכינו לחם דגים, אחרות השתמשו בלחם ללא חמץ (בדומה למצה). עם הזמן התקבלה שיטה אחידה לאפיית לחם הקודש באמצעות הטבעה, דהיינו רמיסת הלחם והטבעת צלב או כל דמות אחרת ללחם בהקשר הליטורגי שלו תשמש אפיית הלחם. עד ועידת הוותיקן השנייה היה נהוג להסתיר את מהלך בציעת הלחם מפני קהל המאמינים, ולהעניק להם רק מרקיק הלחם ללא יין הקודש. אולם לאחר ועידת הוותיקן השנייה המאמינים חוזים בכנסייה בבציעת הלחם ומקבלים רקיק מהול ביין. בנוסף, החל מהמאה ה-13 נחוג חג הלחם והיין הקדושים המרומם את פולחן הלחם הקדוש ומדגיש את חשיבותו בדת הנוצרית.
בנצרות האורתודקסית ובכנסיות האורינטליות.
בנצרות האורתודקסית, לחם הקודש משמש בעיקר לטקס הליטורגיה הקדושה. אולם לרוב בפולחן הביזנטי אין נהוג שהמאמינים יכולים ליטול את לחם הקודש במהלך השתתפותם בטקס ואף לא לחזות בזמן בציעת הלחם.
בכנסייה הפרוטסטנטית.