בקרב אום-כתף, משימת חטיבתו של מט, חטיבה 80, הייתה נחיתה ממסוקים בעורף מתחם אום-כתף ושיתוק סוללות הארטילריה הרבות בו. בנוסף כוח חי"ר, שריון, הנדסה וארטילריה בפיקודו של אריאל שרון תוכנן לתקוף את חזית המתחם. ב-18:50, 5 ביוני המריא המסוק הראשון וכשעה לאחר מכן נחת הכוח במרחק של ארבעה קילומטרים מן המתחם. זמן קצר לאחר הנחיתה התפוצצו מעל הצנחנים פגזי תאורה ונשמעו קולות נפץ. מט הורה להרחיק את המסוקים מחשש שיפגעו. בשעה 23:30 כאשר הגיעו הצנחנים למתחם כבר החלה מתקפת כוחותיו של שרון. כשהתקרבו לסוללות הארטילריה נפלו לתוך מארב מצרי. לאחר שחוסלה היחידה המצרית המשיכו הצנחנים אל סוללות הארטילריה.
המצרים לא היו מאורגנים להתקפה משולבת שכזאת ורבים מהם נפגעו או נמלטו. כוח הצנחנים של מט עמד במשימתו וסוללות הארטילריה שותקו.
רמת הגולן.
ב-9 ביוני, חטיבתו של מט הועברה צפונה והוטל עליה לכבוש את דרום רמת הגולן. כאלף צנחנים ועשרים כלי רכב נחתו בעומק המערך הסורי בפיק ובצומת בוטמיה. מט סיפר על הנחיתה:
ההחלטה התבררה כנכונה. רבים מהלוחמים הסורים נהרגו, נשבו או ברחו.
מלחמת ההתשה.
בתקופת מלחמת ההתשה לאחר מלחמת ששת הימים, קיבל מט את הפיקוד על חטיבת הצנחנים הסדירה, חטיבה 35. אחת הפעולות הראשונות של החטיבה עליה פיקד הייתה פעולת כראמה, בה ספגה החטיבה אבדות קשות, שמונה צנחנים נהרגו ועשרים ושניים נפצעו. בנוסף, פיקד מט על החטיבה בפשיטת העומק לנגע חמאדי, בעמק הנילוס, להשמדת תחנת כוח מצרית, שתי פשיטות ופגיעה בקו המתח המרכזי מאסואן לקהיר; פשיטה על גשרי הרכבת בין מען לעקבה והריסתם ופעילות שוטפת נגד המחבלים ב"ארץ המרדפים" באזור הירדן.
תקופת לימודים.
ב-1969 קיבל את הפיקוד על חטיבה 247 (כיום חטיבה 55) אשר כבשה את ירושלים במלחמת ששת הימים. ב-1970 פיקד על בית הספר לחי"ר. בזמן זה השלים את בחינות הבגרות האקסטרניות. ב-1971 יצא לחופשת לימודים. במשך שנתיים הצליח לסיים תואר ראשון במדעי המזרח באוניברסיטת תל אביב, תוך שהוא לומד ברציפות גם בחודשי הקיץ. לימודיו התרכזו בשני נושאים: מהפכת הקצינים החופשיים במצרים ב-1952 ובמשפחות הערביות והמנהיגות הערבית בארץ ישראל בתקופת המנדט. לימודיו ובייחוד נושא התמחותו השני, סייעו לו רבות בתפקידו המאוחר יותר כמתאם הפעולות בשטחים.
ב-1973, ערב מלחמת יום הכיפורים, סיים את לימודיו בהצטיינות וחזר לפקד על החטיבה.
מלחמת יום הכיפורים.
חטיבת המילואים של הצנחנים 247, עליה פיקד מט, נשארה במרכז הארץ בשלושת ימי הלחימה הראשונים ושימשה כעתודה מטכ"לית. רק ב-9 באוקטובר החלה החטיבה לנוע לחזית; החטיבה, למעט גדוד אחד שהוקצה לפיקוד דרום, הוטסה בלילה שבין ה-9 ל-10 באוקטובר לרפידים, שם הייתה לעתודת פיקוד הדרום. יחידות של החטיבה הוצבו במקומות שונים בסיני על מנת לחסום צירי התקדמות אפשריים של המצרים ולהגן על בסיסים מפני התקפות קומנדו.
ב-15 באוקטובר הובילה החטיבה את צליחת תעלת סואץ במבצע אבירי לב. מט סיפר על הצליחה:
כשנכנסה לתוקפה הפסקת האש קיבלה החטיבה את הגזרה הצפונית מול אסמאעיליה, והיא יצאה אחרונה ב-21 בפברואר 1974 את ראש הגשר במצרים (שכונה בפי החיילים "אפריקה" או "ארץ גושן"), כאשר מט עמד על כך כי יהיה, פיזית, האדם האחרון שיעזוב.
תפקידים צבאיים נוספים.
לאחר המלחמה פיקד על אוגדת שריון מילואים, אוגדה 90. ב-1974 מונה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, קודם לדרגת אלוף בדצמבר 1978. ב-1979 התמנה למתאם הפעולות בשטחים. תפקידו היה לשמור על הסדר הציבורי, על המנהל התקין ולדאוג לרווחתם של התושבים. במסגרת תפקידו הציע מדיניות חדשה המבוססת על עקרונות של "מותר" ו"אסור", כאשר מדובר באישי ציבור. עיקרה של המדיניות שהציע הייתה ניתוק היחסים בין אנשי ציבור לבין אש"ף, איסור הכנסת כספים לחיזוק "העמידה האיתנה" ומאבק נגד ארגונים פוליטיים. מטרת המדיניות הייתה לנתק את אישי הציבור הפלסטינים מאש"ף והבאתם לשיתוף פעולה עם השלטונות הישראליים.
לאחר השחרור מצה"ל.
ב-1982 פרש מט מצה"ל ומונה לנציב קבילות החיילים. מט כיהן בתפקיד בתקופה בה מספר קבילות החיילים היה בעלייה מתמדת. בתקופתו התרחשה מלחמת לבנון הראשונה ותקופת האינתיפאדה, אשר הביאו לעליית מספר הקבילות. בתפקיד זה כיהן מט כעשר שנים, עד ל-1992.
עמותת "אמיתי" – אזרחים למען מנהל תקין וטוהר המידות – העניקה לו את אות העמותה לשנת 1992, על פועלו למען מנהל תקין בצה"ל. במאי 1993 זכה לאות מופת ואיש השנה של ארגון הליונס בישראל על מפעל חייו כאיש התיישבות, כמחנך, כלוחם ומפקד. באותה השנה התמנה כחבר המועצה הבינלאומית המייעצת של מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים.
ביולי 1993 התמנה מט, על ידי ראש הממשלה, יצחק רבין, ליושב ראש קרן לב"י, תפקיד אותו ביצע בהתנדבות. בתפקיד זה כיהן כ-15 שנים עד למאי 2008.
מט נפטר בגיל 86.
הנצחה.
עיריית רמת גן בנתה כיכר בצומת הרחובות פרץ ברנשטיין ושדרות בן צבי - בכניסה לשיכון הצנחנים וקראה אותה על שם דני מט שהתגורר בשיכון הצנחנים.
משפחה.
מט היה נשוי לנדיבה לבית פסטר (נצר למשפחת וילדר - ממייסדי זכרון יעקב), אב לארבעה וסב לשבעה. בנו הבכור ירון מט שירת בשריון והגיע לתפקיד מג"ד טנקים. במלחמת יום הכיפורים, שבה לקח חלק (בעת שהיה צוער) בקרבות הבלימה באזור קנטרה ודרומה, נפצע ויחידתו ספגה אבדות, אך פציעתו לא הייתה קשה והוא חזר לשרת ואף זכה בעיטור המופת. בתו, תמר, שירתה כסמלת בצנחנים, בתו שרית, שירתה כקצינה בצנחנים, והבן עציון סיים את שירותו כקצין ביחידה מובחרת. חתנו, סגן דניאל פינטו, הורשע ברצח ארבעה אזרחים בכפר הלבנוני עין-בעל במהלך מבצע ליטני
התגורר בשיכון הצנחנים ברמת גן. יקיר רמת גן לשנת 1998.
Rainbow (אלבום של איומי האמסאקי)
Rainbow הוא אלבומה השישי של הזמרת היפנית איומי האמסאקי. ארבעה סינגלים מתוכו הוצאו בשנת 2002 וכולם העפילו למקום הראשון במצעד הסינגלים השבועי ביפן. האלבום עצמו, ובו 15 שירים, הוצא לאור ב-18 בדצמבר 2002 וטיפס לראש מצעד האלבומים השבועי של "אוריקון", שם שהה 22 שבועות. סך כל מכירותיו של האלבום התקרב לשני מיליון עותקים.
חאמיד כרזאי
חאמיד כרזאי (בפשטו: حامد کرزي; תעתיק מדויק: חאמִד כרזַי; נולד ב-24 בדצמבר 1957 בקנדהר) הוא פוליטיקאי אפגני, נשיא אפגניסטן בשנים 2014-2001.
בשנת 2004 היה מנהיג אפגניסטן הראשון שנבחר בבחירות נשיאותיות דמוקרטיות.
ביוגרפיה.
כרזאי נולד למשפחה פתאנית שנמנתה עם תומכיו של מוחמד זאהיר שאה, מלכה האחרון של אפגניסטן. בשנים 1979–1983 למד מדע המדינה באוניברסיטת הימאצ'ל בהימאצ'ל פרדש שבהודו, ואחר כך עבר לפקיסטן; שם עסק בגיוס כספים למוג'אהידין, שנלחמו נגד הפלישה הסובייטית.
בשנת 1992, לאחר נפילת השלטון הפרו-סובייטי, התמנה כרזאי לסגן שר החוץ בממשלתו של בורהנודין רבאני.
בתחילת דרכו של הטליבאן, בשנות ה-90 של המאה ה-20, נמנה כרזאי עם תומכיו, אך מאוחר יותר חזר בו. לאחר הדחתו של רבאני ב-1996 הציעו לו ראשי הטליבאן לשמש שגריר אפגניסטן באו"ם. כרזאי סירב ויצא לגלות בפקיסטן; שם עסק בניסיונות להחזיר את המשטר המלוכני לאפגניסטן. בהיותו בפקיסטן נישא לזינאט, גינקולוגית במקצועה. ב-14 ביולי 1999 נרצח אביו של כרזאי, כנראה בידי אנשי טליבאן, והוא נשבע לנקום ולהביא להפלת משטרם.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר חברו נאמני כרזאי לאנשי מוג'אהידין, ובעידודה הפעיל של ארצות הברית החלו לפעול להפלת משטר הטליבאן. ב-5 בדצמבר 2001 הם חתמו על הסכם בון, המסדיר הקמת ממשל זמני בראשות כרזאי. ב-19 ביוני 2002 הוא הושבע כ"נשיא הממשל האפגני הזמני".
ב-9 באוקטובר 2004 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בתולדות אפגניסטן. כרזאי גבר על 22 מועמדים, וניצח ב-21 מתוך 34 מחוזות. היותו נשיא מכהן בפועל, המוכר בציבור הרחב, הקנתה לו יתרון בבחירות אלו, כמו גם התמיכה שקיבל מממשל בוש, שכללה גם שימוש באמצעי התחבורה של הצבא האמריקאי במהלך הקמפיין. הוא הושבע לנשיאות ב-7 בדצמבר אותה שנה, בטקס שנערך בקאבול בנוכחות זאהיר שאה ודיק צ'ייני.
כנשיא אפגניסטן.
כרזאי נהג בזהירות מאז נבחר לנשיא, ולא ערך רפורמות מרחיקות לכת. הוא החל בשיקום הצבא, והכלכלה האפגנית החלה להתאושש במהירות, אם כי היא עדיין נסמכת על סיוע חיצוני. יחד עם זאת, שליטתו האפקטיבית של השלטון המרכזי נשארה בעיקר באזור קאבול, ובמחוזות הרחוקים הוא הורגש פחות. ארגוני זכויות אדם טענו כי במחוזות מסוימים ממשיכים לנהוג בנשים באותו האופן בו נהג בהן הטליבאן. החולשה בפריפריה היא גם אחד הגורמים לכך שממשלו של כרזאי לא נהג ביד תקיפה כנגד מגדלי האופיום, ובשנת 2004 הוא אף דחה הצעה אמריקאית לרסס את שדות הפרג במדינה.
בשנת 2009 התמודד כרזאי על כהונה שנייה כנשיא, וניצח לאחר שקיבל מעט יותר מ-50% מהקולות. זמן קצר לאחר הבחירות הועלו טענות על זיופים, ובלחץ אמריקני הסכים כרזאי לקיים בחירות חוזרות. עם זאת, ימים ספורים לפני הבחירות החוזרות החליט יריבו, עבדאללה עבדאללה, לפרוש מהמירוץ, וכרזאי הוכרז כנשיא.
בתקופה שקדמה לכהונתו כנשיא ניצל כרזאי משני ניסיונות התנקשות, ומניסיון נוסף במהלך כהונתו. ב-5 בספטמבר 2002 ירה לעברו מתנקש בעת ביקור בקנדהאר, ב-16 בספטמבר 2004 החטיא טיל את מסוקו, וב-10 ביוני 2007 ניסה הטליבאן להתנקש בו בגאזני. בעת שנשא נאום מול קהל מבוגר, נורו 12 טילים שחלקם נחתו כ-200 מטר בלבד מהקהל. כרזאי לא נפגע והוטס במהירות מהמקום לאחר שסיים את הנאום.
ב-29 בספטמבר 2014 הסתיימה כהונתו של כרזאי.
Core 2 Extreme
המהפכה הרומנית של 1989
הוציא לאור
מהפכות ברומניה, 1989
ספר בישול