נוכח הפרת הוראות החוק, הודיע משרד התקשורת לבעלי הרישיונות, במסמך שימוע לקביעת עיצום כספי בגין ניידות מספרים, כי המועד שבו יחול העיצום המוגדל (שנכנס לתוקף במסגרת תיקון מס' 36 לחוק התקשורת) על הפרת ניידות מספרים יחול מתאריך 2 בדצמבר 2007. בעקבות מסמך השימוע לעניין העיצום הכספי נערכו הלכה למעשה כל בעלי הרישיונות ליום זה כמועד המעשי לאספקת השירות לציבור בישראל.
להלן עיקרי תוכנית המספור לעניין ניידות מספרים (שנקבעה על ידי משרד התקשורת בהתאם להוראות סעיף 5א לחוק התקשורת (בזק ושידורים)):
עד להחלתה של תוכנית הניידות בישראל, ניתן היה לדעת על מעבר בין רשתות, באמצעות קידומת מספר היעד. עם החלתה של התוכנית, דבר זה נמנע. לצורך כך, הוסף "טון שקיפות" מיוחד, המושמע למנוי בעת הקמת הקשר, המודיע לו על מעבר לרשת אחרת.
על אף האמור בחוק, ניידותם של מספרים כשרים הייתה מוגבלת זמן רב לאחר כניסת החוק לתוקפו. לא ניתן לנייד מספר כשר למסלול לא כשר.
באפריל 2019 קבע משרד התקשרות כי מנויי פריפייד יוכלו לנייד רק לאחר שהטעינו את הקו לאורך חייו בסך 30 ש"ח לפחות.
חסן שוקרי
קפיטניות
אירופאים
אירופים
אסיה הקטנה בתקופה הרומית
הרפובליקה הרומית ביססה את השפעתה במערב אסיה הקטנה בעקבות ניצחונה על הממלכה הסלאוקית בקרב מגנסיה בשנת 190 לפנה"ס, אך רק בשנת 133 לפנה"ס הקימה את הפרובינקיה הראשונה שלה באזור, פרובינקיה "אסיה". ממועד זה חלפו פחות מ-70 שנה עד שהרומאים השלימו את כיבוש כל השטח המהווה כיום את טורקיה. שלטונה של רומא באזור נמשך יותר מ-450 שנים נוספות, תחילה כאימפריה מאוחדת, והחל במאה ה-4 כאימפריה המזרחית בלבד, אשר שבה והתאחדה עם המערב ושוב נפרדה עד הפיצול הסופי לשתי ישויות נפרדות בשנת 395. מאחר שהאימפריה הביזנטית הייתה יורשתה הישירה של האימפריה הרומית, ניתן לומר ששלטון הרומאים באסיה הקטנה ובתראקיה לא פסק עד שנת 1453.
השתלטות הרומאים על אסיה הקטנה.
הפרובינקיה אסיה.
הרפובליקה הרומית החלה לגלות עניין באסיה הקטנה כבר בסוף המאה ה-3 או בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס. ייתכן שממלכת פרגמון (יוונית Πέργαμος, כיום ברגמה Bergama סמוך לאיזמיר), שקמה לאחר שנת 281 לפנה"ס על חורבותיה של ממלכת הדיאדוך ליסימאכוס, הייתה לבת בריתה הראשונה באזור. הממלכה שנשלטה על ידי השושלת האטלידית, הקיפה את שטחיהן של לידיה ואיוניה, ומאוחר יותר כללה גם חלקים מפריגיה. ממלכה עצמאית למחצה שקמה בקפדוקיה בסביבות שנת 250 לפנה"ס הייתה גם היא מאוהדות הרומאים.
בשנת 197 לפנה"ס פלש אנטיוכוס השלישי, מלך הסלאוקים ליוון והובס על ידי הרומאים בקרב תרמופילי בשנת 191 לפנה"ס. שנה לאחר מכן, התחולל הקרב המכריע בין צבאותיו של אנטיוכוס לבין הרומאים, הפעם סמוך למגנסיה בלידיה שבאסיה הקטנה. התבוסה בקרב מגנסיה חייבה את אנטיוכוס השלישי לכרות בשנת 188 לפנה"ס את שלום אפאמיאה המשפיל, שחייב את הסלאוקים לנטוש את כל השטחים שמצפון להרי הטאורוס, לשלוח בני ערובה לרומא כולל שני בניו של אנטיוכוס, לשלם לרומא פיצויי מלחמה, וכן הוגבל כוחם הצבאי. בכך הסתיימה השפעת הסלאוקים באסיה הקטנה רובה ככולה, והאזור נכנס לספירת ההשפעה הרומית.
אחרון מלכי פרגמון, אטלוס השלישי, ציווה עם מותו בלא יורש בשנת 133 לפנה"ס, להעבירה לשלטון הרפובליקה הרומית כדי להימנע ממלחמת ירושה או מכיבוש רומי כוחני. בתוך 4 שנים הכריעו הרומאים את הטוען לכתר והקימו במערב אנטוליה את הפרובינקיה "אסיה". הרומאים המשיכו בהתפשטות הדרגתית מזרחה, ובשנת 103 לפנה"ס השתלטו על חלקים מחופי הים התיכון בדרום מערב אסיה הקטנה.
המלחמות נגד מיתרידטס השישי מפונטוס.
לאורך חופי הים השחור השתרעה מאז שנת 302 לפנה"ס ממלכת פונטוס (יוונית Πόντος - "(ה)עיקרי"). מלכה האחרון של פונטוס, מיתרידטס השישי, שעלה לשלטון בשנת 111 לפנה"ס, היה מאויביה המרים של הרפובליקה הרומית ופתח נגדה בשלוש מלחמות על רקע ניסיונות ממלכתו להתפשט אל מערבה של אסיה הקטנה.
מלחמת מיתרידטס הראשונה החלה בשנת 89 לפנה"ס והסתיימה ב-85 לפנה"ס, ושורשיה בסכסוך מקומי בין מיתרידטס השישי לבין ניקומדס הרביעי, מלך ביתיניה. מיתרידטס השתלט על קפדוקיה במרכז אסיה הקטנה ועל ביתיניה, בת בריתם של הרומאים בצפון-מערבה, בשנת 90 לפנה"ס. לבקשת הרומאים נסוג מיתרידטס מביתיניה, אך הסכסוך לא הגיע לסיומו ושנתיים לאחר מכן הביס האחרון את הצבא הרומאי ואת כוחותיו של ניקומדס הרביעי. פונטוס השתלטה על חלקים נרחבים מהפרובינקיה הרומית "אסיה" והגיעה עד פרגמון, אפסוס ומילטוס באיוניה, וכן כבשה חלק ניכר מאיי הים האגאי. רבות מהערים היווניות לאורך חופי הים האגאי ובאייו העניקו את נאמנותן לפונטוס, ורק חלק מהן בהנהגת רודוס נותרו נאמנות לרומא ונלחמו בפונטים. צעדו הבא של מיתרידטס היה להורות על טבח ברומאים ברחבי ממלכתו ועד 80,000 רומאים, דוברי לטינית ובעלי מבטא לטיני נרצחו במה שנודע כתפילות הערבית של אסיה (Asiatic Vespers). יתר על כן, מיתרידטס שלח כוח צבאי ליוון והשתלט על אתונה וערים נוספות, וגם כאן זכה לאהדת המקומיים. נראה שבכך הגדיש מיתרידטס את הסאה, והסנאט הרומי מינה בשנת 87 לפנה"ס את הקונסול לוקיוס קורנליוס סולה בראש כוח צבאי מיוחד ושלחו ליוון ולאסיה הקטנה. סולה כבש את אתונה ב-1 במרץ 86 לפנה"ס. שליחו של סולה, לוקולוס, הביס בינתיים את מיתרידטס בקרב ימי סמוך לאי טנדוס בצפון הים האגאי (Tenedos, כיום בוזג'אאדה - Bozcaada). בסדרה של קרבות שנמשכה עד שנת 85 הביס סולה את צבאו של מיתרידטס, אך נאות לבסוף לחתום על הסכם שביתת נשק שנודע כהסכם דרדנוס. לפי הסכם זה הותיר סולה למיתרידטס את ממלכתו, אגב שחייבו לסגת מכל כיבושיו, לשלם פיצויים לרומא ולמסור לה את צי המלחמה שלו. על הערים היווניות המורדות הטיל סולה מיסים כבדים והן חויבו לשלם לרומאים פיצויים שהעיבו על כלכלתן בשנים הבאות.
במלחמה השנייה נגד מיתרידטס שהחלה בשנת 83 לפנה"ס החל נציב הפרובינקיה אסיה אשר טען כי מיתרידטס מחמש את צבאו לקראת מלחמה. שני לגיונות רומים פלשו לפונטוס והובסו בשנת 82 לפנה"ס.
בשנת 74 לפנה"ס סיפחה רומא את ביתיניה לפרובינקיה אסיה. מיתרידטס ראה בסיפוח זה איום ישיר על ממלכתו, ופתח במלחמה חדשה נגד רומא, הידועה כמלחמת מיתרידטס השלישית. מיתרידטס הצליח להביס את נציב ביתיניה ולהשמיד את הצי הרומי. אך שובו של לוקולוס לאסיה הקטנה שינה את מהלך המלחמה, וגרם לשבירת כוחו של צבא פונטוס. מיתרידטס נאלץ לברוח לממלכת ארמניה, בה שלט חתנו טיגרנס השני. בשנת 69 לפנה"ס פלש לוקלוס גם לארמניה והביס את מלכה, אולם מרידה שפרצה בצבאו מנעה ממנו לסיים את המלחמה, ומיתרידטס ניצל מרידה זו כדי לחזור לפונטוס.
בשנת 67 לפנה"ס סיים גנאיוס פומפיוס מגנוס את תפקידו כקונסול ויצא במינוי מיוחד של הסנאט הרומי להילחם בשודדי הים ששרצו בים התיכון. הוא עקב אחריהם עד למעוז כוחם העיקרי במזרח הים התיכון, בקיליקיה שבחוף הדרומי של אסיה הקטנה, ושכנע רבים מהם להיכנע לו בהבטחת חנינה. פומפיוס הפך את קיליקיה לפרובינקיה רומית שבירתה בטרסוס וארגן מחדש את גבולותיה שכללו את כל החוף הדרומי של אנטוליה. רבים משודדי הים שנכנעו לפומפיוס יושבו בעיר סולי, סמוך למרסין של ימינו, ושמה שונה לפומפיופוליס (Pompeiopolis).
עתה נפנה פומפיוס להמשך העימות עם מיתרידטס. הוא הביסו בקרב ואילצו לברוח לחצי האי קרים, והכניע גם את מלך ארמניה, טיגרנס השני. בהיעדרו של מיתרידטס הפכה גם פונטוס לפרובינקיה רומית בשנת 65 לפנה"ס. מיתרידטס לא התאושש מהמפלה והתאבד בשנת 63 לפנה"ס עקב מרד שפרץ נגדו בהנהגת בנו פארנקס השני. משעלה האחרון על כס המלוכה, הוא ניצל את מלחמת האזרחים הרומית כדי לנסות להחזיר שטחים לממלכתו, אך ניגף בשנת 47 לפנה"ס בקרב זֵלה ליד טוקאט של ימינו. בעקבות קרב זה טבע יוליוס קיסר את האמרה "Veni, vidi, vici" (באתי, ראיתי, ניצחתי). בד בבד המשיך גם מלך ארמניה להחזיק בכתר המלוכה עד מותו בשנת 55 לפנה"ס, וכך גם יורשיו, אך גם ארמניה הפכה למדינת חסות רומית.
תוך פחות מ-70 שנה השלימו הרומאים את השתלטותם על אסיה הקטנה בשנת 65 לפנה"ס, והתקדמותם מזרחה נעצרה מעתה והלאה רק על ידי הפרתים.
אסיה הקטנה תחת השלטון הרומי.
חלוקה מנהלית.
בכך נפתחה תקופה של כ-450 שנות שלטון רומי באסיה הקטנה. לאורך תקופה זו לא נשמרה חלוקה שלטונית קבועה בשטחי טורקיה של ימינו. בשנת 120 לספירה היו באסיה הקטנה שש פרובינקיות - אסיה, קפדוקיה, גלטיה, ביתיניה ופונטוס, ליקיה ופמפיליה וקיליקיה. לאלה נוספו ארמניה וסוריה אשר כללו חלקים מאסיה הקטנה ותראקיה באירופה. בשלבים מוקדמים יותר היה מספר הפרובינקיות גדול בהרבה וכלל גם את קאריה, לידיה, ליאקוניה, פיסידיה, ביתיניה, שתי פרובינקיות נפרדות בפריגיה, פפלגוניה, הלספונטוס, הונוריאס, קומגנה ואיסאוריה. ליקיה ופמפיליה היו פרובינקיות נפרדות, וקפדוקיה, ארמניה וגלטיה נחלקו כל אחת לשתי פרובינקיות נפרדות. הפרובינקיות היו מאוגדות בשתי דיוקסיות - זו של אסיה במערב שנהנתה משגשוג, וזו של פונטוס במרכז ובמזרח אשר הושפעה מהמאבקים הבלתי פוסקים בין הרומאים לפרתים.
המאבקים עם הפרתים במזרח אסיה הקטנה.