מתייחסת לאמונה בזהות אישית ובקיום "אני" קבוע; תפישת האדם את עצמו כיישות נפרדת בעלת ממשות. על פי התפישה הבודהיסטית, זוהי "ראיה שגויה" או "הבנה שאינה נכונה". מאשליה זו מתבקש האדם להתעורר, דרך חקר מדיטטיבי של עצמו. כבל זה מתנתק כאשר האדם רוכש באופן חווייתי וישיר את תובנת ה"אין אני" ("אנאטה" או "אנאטמן").
ספק.
מתייחס לספק בדבר נכונות דברי הבודהה, אמיתותה של הדהרמה, ויכולתו של האדם להשתחרר מסבל. אין בכך גינוי של התכונה החיובית לנהוג בספקנות בריאה. בבודהיזם אין דוגמות, שיש לקבל מתוך ציות עיוור או אמונה דתית. מהות התרגול המדיטטיבי היא בחינה דקדקנית של המציאות דרך מחקר ישיר. "ספק" מהווה כבל ומעצור רק כאשר הוא מונע מהאדם מלהמשיך ולבדוק את אמיתות הדברים בעבור עצמו.
היצמדות לטקסים ולפולחנים.
בעוד שהבודהיזם איננו שולל טקסי דת, הוא מזהיר מפני האשליה שהשחרור מסבל יתרחש בזכות קיום טקס או פולחן כלשהו, שאין בצידו שמירה על כללי מוסר, חקירה של הנפש או פיתוח חכמת אמת.
השתוקקות חושית.
מתורגמת לעיתים גם כ"תשוקה חושנית". רצון להשגת אושר בזכות חוויות חושיות נעימות (טעם, ריח, צליל, מראה, מגע). מתוארת במרכז גלגל החיים. אחד מהיבטי הטנהא.
רצון-להרע / דחייה.
מתייחס לתחושות סלידה ומחשבות זדון כלפי אנשים, קבוצות, יצורים חיים, מצבים, פעולות, אובייקטים, וכן כלפי העצמי.
תאווה לקיום בעולם החומר.
הרצון להמשיך ולהתקיים בעולם, או להיוולד לתוכו מחדש בגלגול החיים הבא.
תאווה לקיום חסר הצורה.
אחד מהיבטי הטנהא הייחודיים למודטים. מתייחס להשתוקקות לקיום בלתי-חומרי, בעולמות שזמינים בגלגול חיים עתידי (ע"פ המסורת) לאלו שהצליחו לטהר את נפשם במידה מספקת.
גאוותנות.
תחושת עליונות, גבהות-לב, ביטחון-עצמי מוגזם, חשיבות-עצמית, יהירות, התנשאות, זילזול באחר, הערכה מוגזמת של האדם את יכולותיו, הישגיו ומיומנויותיו, והיאחזות בידע, במראה חיצוני או ברכוש כמקור לגאווה.
חוסר שקט.
מתייחס לחוסר יציבות של תשומת הלב, המתאפיינת בפיזור מחשבות, נטייה להיתפס ולהיגרר אחרי הסחות דעת, והתרגשות מוגזמת מגירויים חולפים.
בורות.
חוסר ההבנה של טבעה הממשי של המציאות כפי שהיא משתקפת בשלושת סימני הקיום: ארעיותן של כל התופעות, ריקותן, היעדר העצמי, ומקורו של הסבל.
Desiderata
דזידרטה (מלטינית, דברים שמשתוקקים או נכספים אליהם) הוא פואמה בפרוזה אודות השגת האושר בחיים. זכויות היוצרים עליה נרשמו ב-1927 על ידי מקס ארמן.
השיר זכה לתפוצה רחבה בשנות השישים ללא ייחוס לארמן, כשנטען שנמצא בכנסיית סיינט פול בבולטימור שבמרילנד, ונכתב ב-1692 (שנת ייסודה). טענה זו התגלתה כאגדה עירונית כיוון שארמן שמר כמה מגרסאותיו לשיר. גרסה בקולו של לס קריין הגיעה למקום השמיני לפי דירוג המגזין "בילבורד" בסוף שנת 1971.
מקטעים.
Go placidly amid the noise and the haste:,
and remember what peace there may be in silence:.
You are a child of the universe:,
no less than the trees and the stars:;
you have a right to be here:.
And whether or not it is clear to you:,
no doubt the universe is unfolding as it should:.
With all its sham, drudgery, and broken dreams:,
it is still a beautiful world:.
Be cheerful. Strive to be happy:
זכויות יוצרים.
ב-1927 רשם ארמן את זכויותיו בשיר (סימון מספר 962402). עם מותו, עברו זכויות אלו לאלמנתו, ברטה, וב-1962 ירשן אחיינה. ב-1971 נמכרו הזכויות להוצאה לאור קרשנדו, בבעלות רוברט בל. עם זאת, ארמן לא הוסיף את סימן זכויות היוצרים לכמה עותקים שהופצו באופן חופשי. נושא זכויות היוצרים נדון בבית המשפט במקרה Bell v. Combined Registry Co בו קבע בית המשפט כי מאחר שארמן שחרר לרשות הציבור את היצירה, הרי שוויתר למעשה על זכויות היוצרים. משרד זכויות היוצרים האמריקני ציין את החלטת בית המשפט בדוחות השנתיים של 1976 ו-1977 באומרו: "ההפקעה קרתה עקב פרסום רשמי של עותקים ללא הסימון ההולם".
לשיר גרסאות שונות המסתיימות הן ב-"be careful" והן ב-"be cheerful" בהיעדר מקור מוחלט, נראה שההחלטה בדבר הסיום הנכון נותרת בידי הקורא.
הקלטות נוספות.
היצירה הוקלטה גם כמחשבות ספוק באלבום "שני צדדיו של לנרד נימוי" ב-1968 על ידי לנרד נימוי (כדמות ספוק) בליוויו המוזיקלי של צ'ארלס ר. גרין. ב, בתחילת הסרט, כשספוק משוחח עם הולרים על השתנות הסביבה הפוליטית הוא מנסח מחדש את השורה אודות היקום: "היקום יתגלה כפי שנועד".
קיימות הקלטות במספר שפות נוספות, רובן משתמשות באותה מוזיקת רקע ואף בפזמון האנגלי.
לשיר חוברו מספר פרודיות, בהן: של הנשיונל למפון, וגרסה קלינגונית -דיסאינטגרטה.
בישראל.
בישראל מוכרת היצירה בעיקר בזכות השמעתה התדירה של גרסתה האנגלית בקול השלום. דגימה משידור כזה מופיעה בשירו של ברי סחרוף, 77'.
ספר השירים בו היא מופיעה תורגם לעברית בשם "כיסופים: מילים לחיים", בהוצאת כנרת.
בא במחתרת
גרגוריוס ה-11
אמגוש
פוליטיקה של זהויות
פוליטיקה של זהויות הוא מונח המתאר את הדגשת הייחודיות של קבוצות זהות בחברה, ואת הבקשה לקדם את האינטרסים של קבוצות אלו או של חלקן. פוליטיקה של זהויות היא מסגרת שיח, כמו גם אסטרטגיית פעולה בכלל ופרקטיקה פוליטית בפרט. השימוש במונח החל בארצות הברית בשנות השבעים של המאה ה-20, אך הוא משמש לתיאור תנועות שקידמו את המונח.
הפוליטיקה של הזהויות מבקשת להצביע על כך שפעולות פוליטיות וחברתיות המתחזות להיות אוניברסליות, כמו פעולות הקשורות ללאומיות או לאזרחות, למעשה משרתות או כפופות להגיון של בעלי הכח או הרוב בחברה (הקבוצות הדומיננטיות) - הגיון אשר לא תמיד עולה בקנה אחד עם האינטרסים של האוכלוסיות המוחלשות או המיעוטים (הקבוצות הלא-דומיננטיות) ועלול לדכאן. הדיכוי עצמו יוצר קטגוריות חברתיות חדשות (לדוגמה, בישראל: מזרחיות) שמקבלות בשל כך ביטוי פוליטי מתאים (למשל, ש״ס).
מבקרים מתארים את הפוליטיקה של הזהויות כ'אסטרטגיה של פירוק חברתי': "הכינוי הזה, 'פוליטיקה של זהויות', מטעה ומבלבל. משתמע ממנו כאילו האקלים הפוליטי הנוכחי מעודד זהויות בריאות וחזקות. למעשה, הכוונה היא לשימוש בזהויות של מיעוטים מדוכאים ככלי נשק לפירוק 'זהויות הגמוניות' של הרוב הלאומי המדכא. פוליטיקת הזהויות היא למעשה הפוליטיקה של פירוק הזהויות".
היסטוריה.
שיח הזהות בעידן המודרני התפתח על רקע המסורת הליברלית וכן על רקע הקולוניאליזם האירופאי ותיוגו של האחר, ואגב כך גם העצמי. בעקבות כך התפתח שיח הזהויות בשלוש דרכים: ליברלית, לאומית, ומעמדית. לצד הממד המשחרר שבשיח האינדיבידואלי, ישנם הוגים, כגון פוקו, אלתוסר, באטלר ואחרים, שהדגישו דווקא את הצד הדכאני בכינונו של הסובייקט. לטענתם, הסובייקט בעידן המודרני נוצר בתוך מבנים ממיינים, מתייגים, מנרמלים, ממשמעים וכוחניים. במילים אחרות, לטענתם הגישה האינדיבידואלית כפי שהיא קיימת בעולם המודרני, לא באה אלא כדי להגדיל את כוחם של אלה שהם בעלי הכוח ממילא.
ישנם חוקרים המאחרים את הופעתה של פוליטיקת הזהויות לעידן הפוסט-הגמוני וקושרים את הופעתה לפילוסופיה הפוסט-מודרנית. אחרים טוענים כי העיסוק בזהויות וההשלכות הפוליטיות של עיסוק זה, מלווה את האנושות לפחות מאז תחילת המודרניות, מרגע כינונו של הסובייקט המודע לעצמו ולכוחו. אלא שהמימד הדכאני בכינונו של הסובייקט, העלים את ההקשר הפוליטי והחברתי של זהות הסובייקט והפכו ל"טבע שני". טענתם של המקדימים את השיח על אודות פוליטיקת הזהויות היא, שמה שהשתנה בתפר שבין המודרניות לפוסט מודרניות (או מודרניות מאוחרת, בניסוחים אחרים) הוא דחיקתו של ההיגיון הלאומי-ליברלי כהיגיון מארגן ומעצב זהות. דחיקה זו היא תוצאה של היווצרותן של תצורות שיח חדשות, פוסט לאומיות ופוסט קולוניאליסטיות, המתמקדות במגדר, מיניות, גזע ואתניות.
בין התהליכים שהובילו לפוליטיקת הזהויות ניתן למנות את המאבקים החברתיים בשנות השישים, תהליכי הדה-קולוניזציה לאחר מלחמת העולם השנייה והגלובליזציה. תהליכים אלו, יחד עם מסגרות שיח כגון, פוסט קולוניאליזם, פוסט סטרוקטורליזם, פמיניזם ורב תרבותיות, הובילו ליצירת גורמים המנוגדים למדינת הלאום.
פוליטיקה של זהות
ניווט אסטרונומי
ניווט אסטרונומי משתמש בגרמי השמים על מנת למצוא את המיקום, וזאת בניגוד לשיטות ניווט אחרות כגון ניווט חופי. בניווט אסטרונומי ישנן מספר שיטות למציאת המיקום בעזרת גרמים שמימיים.
לצורך החישובים משתמשים בסקסטנט, אלמנך, טבלאות ללקיחת תצפיות, טבלאות נוריס ובחלקן יש צורך בידע מוקדם.
שיטות לחישוב קו הרוחב.
השיטה המהירה ביותר לחישוב קו רוחב:
שיטה שנייה למציאת קו רוחב, דרוש מעט ידע מוקדם וספרות עזר:
שיטה למציאת "קו אתר".
יש לחזור על הפעולה מספר פעמים ועל ידי הרצת תכווינים ניתן למצוא מיקום מדויק.
פדמאסמבהאבה
פדמאסמבהאבה (בסנסקריט פירושו "נולד מהלוטוס"), הוא יוגי ורב-אמן טנטרה, אשר הביא את הבודהיזם הטנטרי לטיבט במאה ה-8. בבהוטן, בנפאל ובטיבט הוא מוכר יותר כגורו רינפוצ'ה ("מאסטר יקר ערך") אשר ההולכים בזרם הנינגמה מחשיבים אותו כבודהה שני ומייחסים לו מיתוסים רבים.
לגורו רינפוצ'ה היו נשים רבות, אך יֵשֶה צוגיאָל, יוֹגיני מפורסמת בטיבט, הייתה בת-לווייתו העיקרית בחייו. כאשה צעירה הייתה משרתת של המלך הטיבטי טְריסוֹנג דֶצֶן, וזה נתן אותה כ"מתנה" לגורו רינפוצ'ה כמנחת דהרמה על הסמכתו. מאז הייתה לתלמידה של גורו רינפוצ'ה, וקיבלה כמעט את כל לימודיו. בזכות תרגולה הגיעה להגשמה הגבוהה ביותר. עם גורו רינפוצ'ה הסתירה טֶרְמוֹת בכל רחבי טיבט ובמקומות אחרים.
וראייטי (ארגון)