יונגמן נולד בברלין שם סיים את לימודי הרפואה. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה.
יונגמן עבד כ"רופא מתנדב" ב- בית החולים רוטשילד במחלקה הכירורגית, ובמחלקה הגיניקולוגית. בשנת 1941 עבר יונגמן לבית החולים רמב"ם ושם התנדב במחלקה הכירורגית.
באפריל 1942 היה יונגמן קצין רפואה במנהל שירותי התגוננות אזרחית, ומנהל שירותי הרפואה ב- מחנה המעצר בעתלית.
מאפריל 1945 התמחה יונגמן ב- רנטגן בבית החולים רמב"ם, במחלקתו של הדוקטור א.מ. קליינהאוז, ובהמשך הד"ר יוליוס מונק.
במקביל, יונגמן מונה למפקד המחתרתי של "ההגנה" בבית החולים רמב"ם. בבית החולים נוהלה פעילות סדירה של ארגון ה"הגנה" באופן ממודר, עליה היה מופקד יונגמן מבלי שחבריו בבית החולים ידעו על כך, כולל רעייתו.
זכור המקרה שבו פברק ד"ר אלפרד יונגמן, שהיה הבכיר מאנשי ההגנה בבית החולים, יחד עם הרנטגנאי הראשי, ולטר פייזר, מסמכים וצילומים שהעידו כי לאחד מלוחמי המחתרות המאושפז בבית החולים יש שחפת כלייתית, וכך הצילו אותו מחבל התלייה.
בדצמבר 1952 מונה יונגמן למנהל מחלקת הרנטגן בבית החולים שוויצר ב- טבריה.
בינואר 1959 - ינואר 1960 השתלם יונגמן בארצות הברית ברדיולוגיה. כשסיים את ההשתלמות חזר יונגמן לבית החולים רמב"ם.
מאוקטובר שנת 1964 ועד 1982 ניהל את מכון הרנטגן בבית החולים הלל יפה בחדרה.
יונגמן נפטר בסוף שנת 1990 (או בתחילת 1991).
ג'ונתן היידט
ג'ונתן דייוויד היידט (באנגלית: Jonathan David Haidt; נולד ב-19 באוקטובר 1963) הוא פסיכולוג חברתי יהודי-אמריקאי. תחום התמחותו של היידט הוא היבטים פסיכולוגים וחברתיים של תפיסות מוסר.
מחקריו.
היידט הוא פרופסור לפסיכולוגיה בבית הספר למנהל עסקים "שטרן" של אוניברסיטת ניו יורק. הוא מחברם של שני ספרים אשר נכללו ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס": ""The Happiness Hypothesis: Finding Modern Truth in Ancient Wisdom" ו־"The Righteous Mind: Why Good People are Divided by Politics and Religion"". הוא הוזכר כאחד מ"בכירי הוגי הדעות בעולם" על ידי המגזינים Foreign Affairs ופרוספקט.
בספרו "The Righteous Mind" (תודעת המצפון) טען היידט שבני אדם מחווטים לשישה סוגים של רגישויות מוסריות: חמלה, חירות, הוגנות, נאמנות, סמכות וקדושה. היידט, המזדהה כליברל וכתומך המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית, טען שהמערך המוסרי של ליברלים נסמך כמעט רק על שני המושגים הראשונים (חמלה וחירות), בעוד המערך המוסרי של שמרנים נסמך על כל ששת הסוגים הללו. היידט תיאר זאת כחיסרון של הגישה הליברלית-פרוגרסיבית, הן ברמה המעשית (חוסר אטרקטיביות בעיני הבוחרים) והן ברמה העקרונית (תפיסה חלקית של נפש האדם). עוד הוסיף היידט ששמרנים מיטיבים להבין ליברלים מאשר להפך, משום ששמרנים רגישים לערכי החמלה והחירות היקרים לליברלים, בעוד ליברלים אינם מבינים את המשמעות המוסרית שיש בעיני שמרנים לערכים כמו סמכות וקדושה.
יחד עם גרג לוקיאנוף כתב את הספר "The Coddling of the American Mind," המטיח ביקורת חריפה בתרבות התקינות הפוליטית המוקצנת בקמפוסים האמריקניים. לטענת הכותבים, לתרבות הזו יש לא רק מחיר אידאולוגי של השתקת דעות חלוקות, אלא אף מחיר פסיכולוגי של טיפוח רגישות מוקצנת, המקשה על התמודדות בוגרת עם אתגרים וקשיים.
יצחק חטואל
יצחק חטואל (נולד ב-15 בספטמבר 1962) הוא סייף עבר ישראלי שהשתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס בשנת 1984.
ביוגרפיה.
יצחק חטואל נולד בקזבלנקה שבמרוקו, שישי מבין תשעת ילדי המשפחה. בגיל צעיר עלה עם משפחתו לישראל וגדל בעכו. בצעירותו התאמן אצל אחיו, מאמן הסיף חיים חטואל והשתייך למועדון הסיף של הפועל עכו. יחד עם אחותו לידיה חטואל-צוקרמן הוא נחשב כתקוות הסייף של ישראל ונשלח להתאמן במכון וינגייט. עם זאת המשפחה סבלה מקשיי פרנסה.
בקיץ 1977 השתתף בגיל 15, יחד עם אחיו חיים חטואל, במשחקי המכביה העשירית.
בשנים 1978 ו-1979 היה אלוף ישראל לנוער.
ביולי 1978, היה חבר משלחת ישראל לאליפות העולם לנוער.
במרץ 1979, סיים במקום ה-12 מבין 237 סייפים בתחרות בינלאומית בגרמניה. ביולי 1979 זכה בתחרות הרומח, במסגרת תחרות בינלאומית לנוער שנערכה בישראל לזכר אנדרי שפיצר.
באפריל 1980, שוב ייצג את ישראל באליפות העולם לנוער.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) התמודד חטואל במקצוע הרומח. הוא סיים במקום ה-16 מתוך 58 סייפים. בבית המוקדם ניצח בכל חמשת הקרבות, בבית רבע הגמר ניצח פעמיים והפסיד פעמיים, ובבית חצי הגמר ניצח שלוש פעמים והפסיד בשני קרבות. חטואל סיים רביעי בבית זה ועלה לשלב הגמר ובו 16 סייפים. בשלב הגמר נוצח פעמיים והודח מן התחרות בהפרש של נקודה. לפני התמודדותו באולימפיאדה ריצה עונש מאסר לאחר שנידון לעונש של 10 חודשי מאסר בגין פריצה, ביוני 1983.
ב-1986 זכה במקום השני בתחרות "גביע רומל" היוקרתית, בסדרת "גביע העולם", שנערכה בפריז.
בסוף 1986, נעצר על עבירת סמים ונשפט, בכתב האישום טענה התביעה כי חטואל ובת דודתו, הבריחו בינואר 1986 לישראל מאה גרם הרואין. הסם נרכש בפריז על־ידי שותפם, דוד אלקיים. בתחילת המשפט הפליל דוד אלקיים את חטואל, אך אחרי כמה חודשים חזר בו והצהיר בבית־המשפט כי מצפונו מעיק עליו. אך שופט בית־המשפט המחוזי בחיפה קיבל את גרסתו הראשונה של אלקיים. הסנגורים ניסו להקל על עונשו של חתואל בעזרת שני עדי אופי, שציינו את תרומתו לספורט הישראלי ולענף הסיף בפרט. על כך השיבה התובעת, כי דווקא בגלל היותו דמות ספורטיבית, הנערצת על צעירים רבים, על בית־המשפט להחמיר בעונשו. חתואל הורשע ונידון לתשע שנות מאסר, מהן שבע בפועל.
באוגוסט 1991 שוחרר חטואל מהכלא, לאחר קיצוץ של שליש מעונשו על התנהגות טובה. הם המשיך לטעון שהופלל, ניסה לחזור לקריירת הסיף שלו והחל להתאמן, אך הנהלת ההתאחדות לספורט החליטה באותה עת כי ספורטאי שהורשע בעבירה שיש עימה קלון, לא יוכל להיות חבר באגודת ספורט או בנבחרת ישראל במשך שנתיים. ההחלטה מנעה מחטואל את האפשרות להתחרות והוא פרש. חטואל משמש מאז כמאמן סיף.
בית הכנסת ורסאי
בית הכנסת ורסאי (בצרפתית: Synagogue de Versailles) ממוקם ברחוב אלברט ג'ולי, בעיר ורסאי, מחוז יבלינס שבצרפת. זהו אחד מבתי הכנסת העתיקים ביותר באיל-דה-פראנס, ומאז 2010 מופיע ברשימת האתרים ההיסטוריים של צרפת. נבנה בין השנים 1884 ו-1886 על ידי האדריכל אלפרד פיליבר אלדרוף (1834 – 1895), שבנה גם את בית הכנסת הגדול של פריז ואת בנין עיריית פריז. בית הכנסת נחנך בשנת 1886.
תיאור.
מבחינה ארכיטקטונית, בית הכנסת נבנה בסגנון קלאסי (חלונות ממורכזים, חזית קדמית מסיבית עם תומכות), ומעוטר בקישוטים ביזנטיים. ניכר ניסיון ליצור חזית חיצונית מפוארת ומרשימה, ועל פסגתה יש מעין תבנית של ספר תורה גדול (שבתוכו חקוקים עשרת הדיברות) המנסה אולי להחליף את העיצובים הדיסקרטיים שהיו מקובלים עד אז בעיר.
חזית הבניין פונה צפונה ולא מקבלת את אור השמש, דבר יוצא דופן, שכן בתי הכנסת מכוונים לרוב בציר מזרח-מערב.
מעל שער בית הכנסת מגולפים בעברית הפסוקים הבאים:
ובחזית הבניין מלמעלה:
כיום משמש בית הכנסת האשכנזי במקורו, בעיקר עבור הקהילה היהודית ממרוקו ונוסחתו היא כמנהג הספרדים. רב בית הכנסת הוא הרב אריה טולדנו. ניתן לבקר באירועים מסוימים, כגון יום הזיכרון הלאומי לקרבנות וגיבורי הגירוש, כאשר הוא פתוח לקהל הרחב.
בית הקברות.
בית הקברות היהודי בורסאי נמצא באותו אזור של בית הכנסת (ורסאי רייב דרויט). הוא מאורגן בטרסות ישרות על מדרון המוקף ירק, והוא מכיל כ-400 קברים. בית העלמין, שנפתח ברישיון המלך לואי ה-16 בשנת 1788, הוא אחד מבתי הקברות היהודיים היחידים מן התקופה שלפני המהפכה הצרפתית. רוב המצבות הן מהמאה ה-19.
מלבד בית הקברות העיקרי ישנו גם קטע יהודי בפינה הדרומית-מערבית של בית הקברות גונראדס ("Cimetière des Gonards") הכללי. בקטע זה מצוי קבר הנושא את הכיתוב "הארץ המובטחת לחבריה". "הארץ המובטחת" הייתה חברה יהודית שנוסדה בפריז תחת שלטון האימפריה הצרפתית השנייה, ונמשכה עד 1970, שמטרתה הייתה להעניק את הכבוד האחרון לנפטר והבטחת קבורה מכובדת לעניים, במטרה למנוע את קבורתם באזור המשותף. החברה מנתה כמה מאות חברים ששילמו במקור תשלום שנתי של 15 פרנק.
מצבות
Apache Tomcat
Qlik (בעבר QlikTech) היא חברת תוכנה המפתחת ומשווקת תוכנה לבינה עסקית. מטה החברה ממוקם בראנדור, שבפנסילבניה, ארצות הברית.
היסטוריה.
החברה קמה ב-1993 בלונד שבשוודיה, ופיתחה תוכנת בינה עסקית למחשבים אישי בשם QlikView - (Quality, Understanding, Interaction Knowledge).
בתחילה פעלה בעיקר בשוודיה, אך ב-2004 קרן JVP הישראלית וקרן אקסל פרטנרס האמריקאית השקיעו 12.5 מיליון דולר בחברה, במטרה לפתח ולהרחיב את עסקי החברה לשווקים בינלאומיים. מטה החברה עבר לארצות הברית
והחברה הפכה לשחקן משמעותי בשוק הבינה עסקית תוך שנים ספרות. החברה הונפקה ב-2010 בנאסד"ק (סימול: Qlik) והגיעה במהרה לשווי של מעל 2 מיליארד דולר.
ב-2016 נמכרה החברה בכ-3 מיליארד דולר לקרן ההשקעות תומאס בראבו ונמחקה מהמסחר בבורסה.
פעילות בישראל.
החברה מיוצגת בישראל, מאז שנת 2000, על ידי "QlikView ישראל", חברת בת של חילן.
בפברואר 2019, רכשה קליק את חברת התוכנה הישראלית אטיוניטי תמורת 560 מיליון דולר. אטיוניטי הוקמה בשנת 1988 על ידי אריה גולן ואייק שגיא ופיתחה מוצר הפותר בעיות של תקשורת בין מסדי נתונים. בשנת 1993 הונפקה בבורסת הנאסד"ק. לאחר שנקלעה לקשיים נרכשה השליטה בחברה בשנת 2003 על ידי שמעון אלון ורון צוקרמן, תמורת 7 מיליון דולר.
סדרת-בת
בית הכנסת דה נצרת