• באיור D ניתן להסיק גם כן שבניסוי השני הנבדקים בעולמות ההשפעה החברתית הושפעו באופן מובהק מהשירים שהורדו הכי הרבה/מעט.
הפעם הצלחתם של השירים נמדדה על ידי סולם דירוג (מ 1 עד 48) .
ניתן לראות שבגרף זה הנתונים מפוזרים יותר מגרף B וזאת מכיוון שהשינוי בבחירת השירים בין שתי הקבוצות גבר בניסוי השני.
מסקנה וערך הניסוי בהקשר רשתות חברתיות.
המסקנה הכוללת מהניסוי היא שבאוכלוסיות שבהן ההשפעה החברתית חשובה בקביעה האם פרט מחליט לאמץ אופן התנהגות מסוים או לקנות מוצר של מותג מסוים, חיזוי מדויק של החלטת הפרט קשה מאוד ואף כמעט בלתי אפשרי. עם זאת, קיומה של השפעה חברתית משמעותה כי לעיתים קרובות ניתן לחזות את ההחלטה הסופית בשלב מוקדם יחסית בעזרת תהליך הבחירה של שאר האוכלוסייה.
הערך שנגזר מהניסוי בנוגע להשפעות על דעה ברשתות חברתיות מזכיר את תופעת העדר, ככל שפרסומות וקמפיינים (אלה בדרך כלל ממומנים על ידי חברות גדולות) שנעשים בפלטפורמות החברתיות צוברים יותר פידבקים חיוביים, כך גובר משמעותית הסיכוי שאנשים שנחשפו לביקורת החיובית יבחרו לתת ביקורת חיובית גם כן, בעוד שההשפעה החברתית של ביקורת שלילית מנוטרלת על ידי אנשים המעוניינים לתקן את התוצאה השלילית.
כלומר הפרט פחות עצמאי בקבלת החלטות ממה שהיינו רוצים להאמין וחוכמת ההמונים היא לא באמת אוסף העמדות האינדיבידואליות של כל חברי הקבוצה, משום שהעמדה הפרטית שלנו מעוצבת בין היתר על ידי העמדות של אחרים בקבוצה ומשפיעה עליהן. לממצאי המחקר שלנו יש השפעות במגוון תחומים שבהם אנשים נחשפים לעמדות של אנשים אחרים ועלולים להיות מושפעים מהם, כגון הצבעה בבחירות, חיזוי שוק מניות והמלצת מוצרים. לכן אנחנו צריכים לגרום לדירוגים ברשת ולטכנולוגיות המשקללות ביקורות, להתחשב בהטיית ההשפעה החברתית, כדי שנוכל לפרש שיפוט קולקטיבי באופן איכותי ולעשות שימוש טוב יותר באינטליגנציה קולקטיבית בעתיד.
ניסוי המשך.
בשנת 2007 נערך ניסוי נוסף על ידי פטר דוטס ודאנקן וואטס המתמקד באופן גיבוש הדעה של פרט דרך אמצעי המדיה.
כאן החוקרים בחנו את הרעיון, שהם מכנים "השערת המשפיעים", תוך שימוש בסדרת הדמיות מחשב של תהליכי השפעה בינאישית.
רנטה הוי
רנטה הוי (בגרמנית: Renate Hoy; נולדה ב-31 בדצמבר 1930) היא שחקנית ודוגמנית גרמנייה, הוכתרה כמיס גרמניה לשנת 1952.
ביוגרפיה.
הוי נולדה בלודוויגסהאפן, לאחר שנבחרה למיס נירנברג היא זכתה ב-1952 בתחרות מיס גרמניה. היא נסעה לארצות הברית על מנת להתמודד בתחרות מיס תבל הראשונה ושם הגיעה למקום החמישי.
לאחר מכן היא חתמה על חוזה עם חברת סרטי יוניברסל. ב-1953 היא שיחקה שפחה בסרט המדע הבדיוני "אבוט וקוסטלו נוסעים למאדים".
ב-1954 שיחקה בסרט הגרמני "טירת הברטוס" המבוסס על רומן מאת הסופר "לודוויג גנגהופר".
ב-1955 הופיעה בסרט המלחמה "מרדף הים" העוסק במלחמת העולם השנייה.
ב-1956 שיחקה בסרטו של הבמאי נורמן טאורוג "הציפורים והדבורים".
ב-1958 שיחקה בסרט "חיוך מסוים".
ב-1959 הופיעה בתפקיד קטן של זמרת בסרט "הגבר שהבין אישה" לצד לסלי קארון.
חיים אישיים
ב-1954 היא נישאה לשחקן האמריקאי ברט האלסי.  נולדו להם שני ילדים, צ'ארלס אוליבר האנד ג'וניור, ובת; טרייסי לי. הזוג התגרש בשנת 1959. בנה צ'ארלס נרצח בכלא בזמן שריצה 25 שנות מאסר.
בעקבות שביתה של גילדת שחקני המסך ב-1960, הוי פרשה ממשחק. בשנת 1963, הוי התחתנה עם עורך הדין לזכויות האזרח ריימונד סי סימפסון. לזוג נולד ילד אחד, המוזיקאי ריצ'רד ג'יימס סימפסון, חבר לשעבר בלהקות Invisiblechains ו-Teardrain. רנטה מתגוררת כיום בדרום קליפורניה.
אלוהים מחכה בתחנה
אלוהים מחכה בתחנה הוא מחזה פרי עטה של מאיה ערד יסעור שעלה בהצגת בכורה בתיאטרון הבימה בשנת 2014.
עלילה.
גיבורת המחזה היא אמל, צעירה פלסטינית. מכיוון שפארס אחיה היה מעורב בפעולות טרור, נשללים מכל בני המשפחה אישורי המעבר לשטח ישראל. אביה של אמל חולה, נהג המונית ג'מאל חושש להסיעו לבית החולים ללא אישור מעבר והאב נפטר. נהג המונית, הרדוף רגשי אשמה על מותו של האב, מסיע את אמל לישראל. אמל מתחזה לאישה בהיריון, בעוד שלמעשה גופה עטוף בחגורת נפץ. במחסום היא פוגשת את יעל, חיילת שמתעמתת עם החיילים כדי לאפשר לאמל לעבור בשל הריונה. אמל מגיעה לזירת הפיגוע ומתפוצצת.
אודות המחזה.
אילן רונן, שהיה המנהל האמנותי של הבימה ונשיא איגוד תיאטרוני אירופה (U.T.E.), הזמין את ערד לכתוב את המחזה במסגרת הפרויקט "טרוריזם", שבו כל מדינה החברה באיגוד העלתה הצגה העוסקת בטרור מזווית מקומית. בפרויקט השתתפו תיאטרונים מגרמניה, בריטניה, נורווגיה, סרביה, ישראל וצרפת.
ערד כתבה את המחזה והוא הוצג בידי קבוצת צעירי הבימה בניהולו של הבמאי שי פיטובסקי. ההצגה הציגה במקומות שונים באירופה ביניהם בפסטיבלים בשטוטגרט וריימס. בחלקם חיכתה להם קבוצה של BDS וקראה להחרים אותה. באוסלו נערך דיון תקשורתי ער בשאלה האם נורווגיה, החברה באיגוד תיאטרוני אירופה, צריכה לפרוש מהפרויקט בשל השתתפות הבימה.
המחזה מבוסס באופן חופשי על הפיגוע במסעדת מקסים בחיפה, 2003.
המחזה מסופר בידי הדמויות השונות ששרדו את הפיגוע, ישראליות ופלסטיניות, כשכל אחת הייתה עדה לחלק אחר של המאורעות שהובילו אליו.
לאורך המחזה מקהלת קורבנות משחקת את משחק הילדים שבע בום.
צבי גורן, הבמה:
'זהו הישגה החשוב ביותר כמחזאית שמציבה בפנינו מראה מלוטשת, לא מעוותת וגם לא מחמיאה.
"אלוהים לא מחכה בתחנה" בנוי ומתפקד כטרגדיה יוונית על פי כל הכללים: אחדות הזמן, המקום והעלילה והשימוש במקהלה לצד מחוללי הדרמה והעדים, ואפילו השפה, אשר ככל שהיא מדוברת ועכשווית מצלצלת כבנויה לתלפיות של פיוט וגורל.'
המחזה בדפוס.
Arad, Maya. 2016. Gott Wartet an der Haltestelle, Deutsch: Matthias Naumann. In: : Theater der Zeit, Heft Nr. 1, Januar, pp. 46-58
Arad Yasur, Maya. 2017. Bóg czeka na peronie, Polskie: Agnieszka Olek. Wewnątrz: Dialog: Miesięcznik Poświęcony Dramaturgii Współczesnej, Czerwiec, strona 183-217.
הפקות.
הפקה ראשונה: הבימה, הצגת בכורה: 14 בנובמבר 2014
הפקה שנייה: פולקסתיאטר (Volkstheater), וינה, במאי: חנן ישי (2015)
קריאה מבוימת באקדמיה לאמנויות של ברלין במסגרת תוכנית מחזאים גרמניה-ישראל, במאי: Friederike Heller (2015)
הפקה שלישית: שטאטסשאושפיל (Staatsschauspiel), דרזדן, גרמניה, במאית: פינאר קרבולוט (2016)
הפקה רביעית: התיאטרון העירוני של פדרבורן, גרמניה (2017)
פרסים ומועמדויות.
1. פרס הבימה ע"ש אלה דן ליוצר בתחילת דרכו למאיה ערד ולשחקנית אשרת אינגדשט 2015
2. ארבע מועמדויות לפרס התיאטרון הישראלי 2014
צ'ארלס מאדן
צ'ארלס ל. מאדן (באנגלית: Charles L. Madden; 1934–7 במאי 2012) היה אמן ויטראז'ים ופסל. מייסד מספר חברות פרסום ואמנות. יצר פסיפס משולב בטרצו‎ וזכוכית וונציאנית הגדול בעולם, בקומת הכניסה של שדה התעופה הבינלאומי בהאריסברג, פנסילבניה.
חייו ויצירתו.
נולד בפילדלפיה בשנת 1934, סיים תואר ראשון ב-1956. שירת בצי האמריקאי עד שנת 1959.
באמצע שנות הששים ייסד את חברת Contemporary Stained Glass Corp, ובמסגרתה ייצר חלונות ויטראז' לבתי כנסת ולכנסיות, ביניהם בית הכנסת בני ישראל וכנסיית סנט מרגרט. ייסד את חברת הפרסום Madden, Baron &amp; Baron.
בנוסף ליצירות חילוניות רבות שייצר עבור מחלקת המדינה האמריקאית, שגרירויות ארצות הברית בסין ועוד, יצר בישראל שני פסלים:
בשנת 1972 פיסל פסל מונומנטלי מברונזה, אלומיניום וזכוכית על עלייתה של מרים השמימה עבור כנסיית הבשורה בנצרת. שמה הרשמי של היצירה: "מרים לובשת את השמש" ככתוב בספר אחרית הימים 12, 1-6. בשנת 1989 יצר גביע מזהב וכסף שניתן לשימוש האפיפיור יוחנן פאולוס השני בטקס הכרזת מריה סידליסקה , מייסדת מסדר האחיות של המשפחה הקדושה מנצרת כמבורכת.
יצירה נוספת שלו נמצאת בכניסה לכנסיית בית פטרוס בכפר נחום. פסל ברונזה בגובה של 3 מטר המתאר את פטרוס הקדוש. הפסל הוקדש בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעת ביקורו במקום בשנת 2000.
נפטר ב-7 במאי 2012, הותיר אישה, 3 ילדים.
פאקראץ
פָּאקְרָאץ (בקרואטית: Pakrac) היא עיירה במזרח קרואטיה, השוכנת במחוז פוז'גה-סלאבוניה לגדות הנהר פאקרה.
היסטוריה.
היישוב מתועד לראשונה בכתובים מ-1237 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1542 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה העיר לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ אשר סיים את המלחמה. בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה פאקראץ לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה.
במקום התפתחו בהדרגה תעשיית טקסטיל ועץ, וכן הפך האזור מרכז חקלאי לגידול ענבי יין. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך נמסר אזור פאקראץ לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. בשלהי 1944 שוחררה העיירה על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה נכללה פאקראץ בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.
הקהילה היהודית.