מהמאה ה-10 ועד למאה ה-12 שימשה תלאווי כבירת ממלכת קאחתי-הרתי. בתקופת הזהב של הממלכה הגאורגית המאוחדת, המאות ה-12 וה-13, הפכה תלאווי לאחת מהמרכזים הכלכליים והפוליטיים של הממלכה הגאורגית. לאחר התפרקות הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15, החלה תלאווי לשקוע, והעיר הפכה בסופו של דבר לעיר מסחר רגילה. במאה ה-17 חזרה תלאווי והפכה לעיר חשובה מבחינה פוליטית. עד לשנת 1762, היא הפכה להיות הבירה השנייה לאחר טביליסי של הממלכה המזרח גאורגית המאוחדת, ממלכת כארתלי-קאחתי. תקופה שלטונו של המלך ארקלה השני הייתה עידן מיוחד בהיסטוריה של תלאווי. במהלך תקופה זו (1744-1798) צמחה תלאווי למרכז תרבותי ואסטרטגי. ארקלה קבע את תלאווי כבירה השנייה, לאחר טביליסי, של ממלכת כארתלי-קאחתי, וייסד סמינר דתי אקסיולוגית ותיאטרון. ארקלה השני נודע כמי שפעל בכיוון של עצמאות ואיחוד גאורגיה, ערך רפורמות שנגעו לכל מרכיבי החיים של התושבים הגאורגים, וגרם לשינויים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים, יסודיים בכארתלי קאחתי. בסופו של דבר גם של כל גאורגיה.
בשנת 1801, לאחר שממלכת כארתלי-קאחתי הפכה למדינת חסות של האימפריה הרוסית, איבדה תלאווי את מעמדה כעיר בירה. במאה ה-19 ניתן לעיר מעמד של מרכז מנהלתי בתת-מחוז גאוגרפי קטן בפלך טביליסי. במהלך אותה תקופה, כלכלת העיר הייתה מורכבת מתעשייה קלה (צביעת עורות, ייצור כלי חרס, עשיית יין ועוד), מסחר וחקלאות.
כיום מחוברת העיר לטביליסי בשני כבישים ראשיים.
גאוגרפיה.
הנוף של תלאווי מספק תמונה ציורית של העיר וסביבותיה. מדרומה ודרום-מערבה, רכס הרי ציווי-גומבורי ומצפונה עמק נהר האלזני. את הרי הקווקז הגדול, שמתנשאים מצפון לנהר האלזני, ניתן לראות כמעט מרוב תלאווי.
בעקבות נופיה של תלאווי ואתריה ההיסטוריים, משופעת העיר בתיירות, ותושביה הם גאורגים מכניסי אורחים.
פסטיבלים.
ב-7 בנובמבר מדי שנה חוגגים תושבי תלאווי את חגיגות "ארֶקלֶאוֹבָּה" (על שם ארקלה השני) ו"תֶלאווכּאלאכּוֹבָּה".
מורשת.
סביבת תלאווי עשירה באתרים היסטוריים, ארכאולוגיים ומונומנטים טבעיים. בין יתר אתרי המורשת החשובים נכללים:
תמר אייזנמן
תמר אייזנמן (נולדה ב-2 ביולי 1980 בירושלים) היא זמרת רוק - פאנק ומוזיקאית ישראלית.
קורות חיים.
תמר אייזנמן נולדה בירושלים, גדלה במבשרת ציון ולמדה בבית הספר הניסויי בירושלים. היא התגוררה חלק מילדותה בסן פרנסיסקו. בגיל 12 התחילה לנגן בגיטרה, ולמדה אצל הנגן והמוזיקאי אהרוני בן ארי בירושלים. בשנים הבאות החלה לכתוב, לנגן ולהופיע בהרכבים מקומיים כמו להקת "בוהנפנדה" ו"שילוב זמני".
בשנת 2001 השתתפה בהפקת האלבום "This Is a True Story / The Rough Cut" של הדרה לוין ארדי, איתה שיתפה פעולה גם בשני אלבומים נוספים.
בשנת 2003 הוציאה מיני-אלבום הנושא את שמה המכיל 5 שירים. באלבום זה, כמו באלבומיה הבאים, השירים נכתבו כולם באנגלית.
בשנת 2005 הוציאה אלבום בכורה בשם "5feet4", בהפקת אמיר בן-עמי מלהקת הדג נחש. האלבום נקרא על שם גובהה של אייזנמן ביחידת המידה האנגלית רגל והכיל 15 שירים.
באותה שנה הצטרפה ללהקת הליווי של דני סנדרסון, בה השתתפה עד שנת 2014 כנגנית גיטרה חשמלית ובשירת קולות רקע. באלבום "לא יפריד דבר" של סנדרסון משנת 2009 שרה אייזנמן כסולנית את השיר "רולטה".
בשנת 2006 השתתפה כזמרת אורחת באלבום הבכורה של להקת ג'ינה סנאפ הנושא את שם הלהקה ובשנה שלאחר מכן שרה באלבום "חוטים" של רונית רולנד. באותה שנה יצרה יחד עם רולנד את הפסקול לסרט "סטפן בראון" של איתמר אלקלעי. בשנים 2007–2009 הופיעה בלהקה בתוכנית האירוח "הלילה עם ליאור שליין" בערוץ 10.
בשנת 2009 יצא האלבום "Gymnasium", אותו הפיקה אייזנמן עצמה וכלל 12 שירים. האלבום וסיבוב ההופעות שליווה אותו זכו לשבחים. בספטמבר אותה שנה היא הופיעה בפסטיבל "סאפפו" הבינלאומי לקהילה הלסבית, שנערך באי לסבוס שביוון, ובמאי 2010 דיברה בראיון בעיתון לאישה על משיכתה לנשים, כמו גם לגברים.
בשנת 2010 הלחינה והפיקה את המוזיקה לסרט הדוקמנטרי "לא חברה" של סיון בן-ארי, שעסק במחלתה של בן-ארי. באותה שנה נבחרה אייזנמן מתוך שורה ארוכה של מועמדים להופיע כמופע פתיחה להופעתו הראשונה בישראל של הזמר ג'ף בק, שהתקיימה בתיאטרון קיסריה.
בשנת 2011 יצא האלבום "Time For Creation", גם הוא בהפקה של אייזנמן עצמה. האלבום מכיל 12 שירים וזכה אף הוא לשבחי הביקורת.
כחלק מקריירת המוזיקה ובשל העובדה שיצירתה נעשית באנגלית הופיעה אייזנמן בחו"ל פעמים לא מעטות. בין השאר הופיעה באירופה עם אסף אבידן, בCMJ בניו יורק, במועדון המוערך BAM בברוקלין, בפסטיבל לסבי באי לסבוס ביוון יחד עם רונה קינן ויעל דקלבאום ועוד.
בשנת 2014 הוציאה את "כלום לא" ו"ממשיכה", סינגלים לקראת אלבום חדש בעברית. בשנה הזו הוחתמה על ידי הלייבל הבלגי "Odacity" לקראת הוצאת אלבום בינלאומי.
בשנת 2015 יצא האלבום "לימבו", אלבום ראשון בעברית ובו שירים מאת יענקל'ה רוטבליט ודוד אבידן שאת כולם הלחינה והפיקה אייזנמן עצמה ובסוף 2015 עברה לגור בניו יורק ומאז היא מתגוררת שם.
בנוסף ליצירתה העצמאית שיתפה אייזנמן פעולה עם יוצרים רבים, בין השאר בנגינה ובהפקה מוזיקלית באלבומיהם של אסף אבידן, שאנן סטריט ועידו מוסרי.
בשנת 2017 יצא האלבום אהבה ואלוהים אחרים של הזמר אריק ברמן אשר הופק על ידה. באותה שנה יצרה את פסקול הסדרה "הרמטכ"לים" ששודרה בערוץ הראשון.
בתחילת 2022 הוציאה את אלבומה Rain &amp; Dirt שהוקלט ביחד עם רע מוכיח וקרן טפרברג.
אביה של אייזנמן הוא הקולנוען יעקב אייזנמן.
דמות מקראית
דמות מקראית היא דמות (לרבות אדם היסטורי) המוצגת במקרא.
ממצאים מחקריים.
במחקר האקדמי של המקרא, דמויות מקראיות רבות נתפסות כדמויות מיתולוגיות. כך למשל שלושת האבות ואדם וחוה נחשבים על ידי מרבית החוקרים לדמויות ארכיטיפיות שאינן אנשים היסטוריים. ישנן דמויות דוגמת שלמה המלך או אבשלום, שקשה לקבוע האם מקורן בדמות היסטורית, אולם מכיוון שתפיסה מקובלת היא שטקסטים רבים אודותם נכתבו מאות שנים לאחר תקופתם, חוקרים רבים יוצאים מנקודת הנחה שפרטים רבים בביוגרפיה המקראית הם אגדתיים, במקרים מסוימים, כמו עם גיבורי מגילת אסתר, אף נחשב סיפורם הכולל לאגדה על ידי חוקרים רבים. קיימות מספר הצעות לזיהוי אישים המוזכרים בכתבים ממצרים העתיקה עם דמויות מקראיות מתקופה זו, כמו יוסף והפרעונים המוזכרים בספרי בראשית ושמות, אולם אף זיהוי לא זכה לקונצנזוס מדעי, וההערכות מורכבות בדרך כלל מכיוון שגם זיהויה של הדמות לא מבטיח את נכונותם של הפרטים שכתובים אודותיה במקרא.
בספרי המקרא המספרים על תקופות מאוחרות יותר יש חפיפה מסוימת בין שמות המלכים המוזכרים במקרא למלכי אשור. כמו כן, במצבת מישע המואבית וכתובת תל דן הארמית מוזכרים מספר אישים ואירועים מקראיים.
נביאים במקרא.
רבות מהדמויות הראשיות במקרא הם נביאים. במשך תקופה של מאות שנים התנ"ך מתאר שרשרת של נביאים ובני נביאים שמשתלבים בהנהגה של ישראל באופן כלשהו. משה נחשב לגדול נביאי ישראל, שכמותו לא קם עוד, ובנוסף היה מייסד עם, מחוקק ומנהיג פוליטי. מבין שאר הנביאים, ישנם מכתירי מלכים כמו שמואל, ישנם שופטים כמו דבורה, יש שיועצים למלכים כמו חולדה הנביאה, יש המוכיחים בשער כמו אליהו, אלישע ועמוס, ויש החוזים את החורבן כמו ישעיהו וירמיהו. הנביאים האחרונים היו חגי, זכריה ומלאכי. רוב הנביאים הקדומים יותר לא השאירו נבואות בכתב, אך האחרונים הותירו כתבים שנשתמרו ונכנסו לתוך התנ"ך כספרי נבואה, ונבואותיהם מכונות הנבואה הקלאסית בישראל.
נשים במקרא.
בתקופת המקרא מיעטו הנשים להחזיק בתפקידים משמעותיים במרחב הציבורי. על הנשים המעטות המוזכרות במקרא נמנות ארבע האמהות (שרה, רבקה, רחל ולאה), בנות לוט, אשת פוטיפר, בנות צלפחד, יוכבד אם משה, מרים הנביאה, דבורה הנביאה, חולדה הנביאה, עתליה המלכה, איזבל המלכה, רות המואבייה, אביגיל אשת דוד המלך, מיכל ומרב בנות המלך שאול ואסתר המלכה. מתוך רשימה זו, חולדה הנביאה אומנם ניבאה לבכירי העם, אך היחידות שמסופר כי שימשו בתפקידים ציבוריים משמעותיים הן עתליה - המתוארת בתנ"ך כ"מרשעת" שתפסה את השלטון ביהודה בכוח, תוך הרג משפחת המלוכה - ודבורה הנביאה, ששימשה כשופטת - והתנ"ך אינו מרחיב עליה בפרטים. אישה חשובה נוספת המוזכרת במקרא היא מלכת שבא, שביקרה את המלך שלמה בשביל להתרשם מחכמתו, ונתנה לו ממון רב.
מאפיין מינני בולט במיוחד במקרא הוא השמטת הנשים מרשימות ייחוס משפחתיות ('בתי אב'). במקרים שבהם הן מוזכרות, אזכורן צדדי ואסימטרי. במקרים רבים משמיט התנ"ך את שמות הנשים המוזכרות בסיפוריו, כמו אשתו ובנותיו של לוט, אם סיסרא, בת יפתח, אשת מנוח, האישה החכמה מתקוע, האישה החכמה מאבל בית מעכה, אשת ירבעם, ואשת איוב. אמנם התנ"ך משמיט לעיתים גם את שמות הגברים המוזכרים בסיפוריו (כמו במקרה של רחב והמרגלים ו"פלוני אלמוני" שסירב לגאול את רות המואבייה), אך לדברי אוריאל סימון הנשים חסרות השם בסיפורי המקרא מרובות לאין ערוך מהגברים חסרי השם. חוקרת המקרא האמריקאית קרלה בומבך מציינת שיש שהציעו שהאנונימיות של דמויות מקראיות משמשת לסיוע לקורא להזדהות עימן, או להפך, למניעת הזדהות ותהילה מוגזמת, להדגשת תפקידן המשפחתי או המקצועי, ולמיקוד תשומת הלב בדמויות בעלות השם. לדבריה יש לבחון כל מקרה לגופו.
דמויות המקרא במקורות מאוחרים.
מדרשי חז"ל.