בשנות ה-70 הבונדסליגה כבר החלה להישלט על ידי מעצמות כדורגל שונות. בורוסיה מנשנגלדבך הייתה הקבוצה הראשונה שהצליחה להגן על התואר בעונת עונת 1970/1971. באיירן מינכן הייתה הקבוצה הראשונה שזכתה בשלוש אליפויות רצופות בעונות עונת 1971/1972, עונת 1972/1973 ועונת 1973/1974. בורוסיה מנשנגלדבך השוותה בשלישיית אליפויות משלה לאחר מכן. לאחר אליפויות בודדות של פ.צ. קלן והמבורג זכתה באיירן מינכן שוב בתואר ובכך השוותה את שיאה של בורוסיה מנשנגלדבך עם ארבע האליפויות בעשור אחד.
משנות ה-80 ועד היום.
בשנות ה-80 החלה נסיגה במספר הצופים שהיו מגיעים למשחקי הכדורגל. כך לדוגמה במשחק ממוצע בעונת עונת 1977/1978 היו מגיעים למשחק 26,000 צופים בעוד שבמשחק דומה בעונת עונת 1985/1986 היו מגיעים רק כ-17,600 צופים. הסיבות העיקריות לדבר זה הן הגידול בתופעת החוליגניות והנאו-נאצים. הליגה גם החלה להיחלש בגלל חוסר רצון של שחקנים לשחק בגרמניה בעיקר בגלל השכר הגבוה שהיו זוכים לו שחקנים בסרייה א' באיטליה וכן בגלל שליטתה של באיירן מינכן, כשמספר קבוצות החלו להתייאש מסיכויהן לזכות באליפות כנגד באיירן מינכן.
בסוף שנות ה-80 השתפר המצב לטובה משתי סיבות. הראשונה היא שהכדורגל הגרמני זכה לזכויות שידור בטלוויזיה הגרמנית, מה שעזר לפיתוח הבונדסליגה. הסיבה השנייה הייתה איחוד גרמניה, ועם התווספות הקבוצות מגרמניה המזרחית גדלה התחרות.
בשנת 1991, שנה לאחר איחוד גרמניה, צורפה התאחדות הכדרוגל של מזרח גרמניה להתאחדות הכדורגל של גרמניה. הקבוצות המזרח-גרמניות שולבו בכל הליגות השונות לפי המבנה שהיה נהוג לפני כן מכיוון שלפני האיחוד הוכן השטח לאיחוד המצופה עם מועדונים נוספים מהחלק המזרחי. בגלל האיחוד גדל מספר הקבוצות בבונדסליגה בעונת עונת 1991/1992 ל-20 במקום 18, עם כניסתן של שתי קבוצות ממזרח גרמניה, דינמו דרזדן והאנזה רוסטוק. בעונה שלאחר מכן חזר מספר הקבוצות בבונדסליגה ל-18 קבוצות כאשר דינמו דרזדן הצליחה להישאר בעוד שרוסטוק ירדה לבונדסליגה השנייה. הקבוצות היחידות ממזרח גרמניה לשעבר שהצליחו להגיע להישגים כלשהם בבונדסליגה היו לוקומוטיב לייפציג ואנרגי קוטבוס, בעוד ש-6 קבוצות ממזרח גרמניה שיחקו בבונדסליגה השנייה.
בתחילת עונת 1995/1996 החלו לאמץ בבונדסליגה את שיטת הניקוד החדשה שהחלה להיות נהוגה בשאר אירופה, לפיה קבוצה שמנצחת במשחק זוכה בשלוש נקודות ולא בשתיים כפי שהיה נהוג לפני כן. סיבה זו גרמה למאמץ רב יותר של המאמנים והשחקנים לנצח במשחקים ובכך להשיג פער מקבוצות אחרות יותר בקלות מבעבר.
מאז תחילת שנות ה-90 הבונדסליגה זכתה למספר רב של אוהדים שהיו פוקדים את משחקי הליגה. הסיבה האפשרית היא זכייתה של נבחרת גרמניה במונדיאל 1990 ולאחר מכן ביורו 1996. לקבוצות באותה עת גם ניתן חופש גדול יותר באשר למיסחור הקבוצה והשחקנים שבה.
מאז הקמת הבונדסליגה ב-24 באוגוסט 1963 שיחקו בבונדסליגה 49 קבוצות שונות. על מנת לחגוג את חגיגות ה-40 שנה לקיומה של הבונדסליגה שוחק משחק ראווה ב-24 באוגוסט 2003 בין המבורג, שנודעה בכך שהייתה הקבוצה היחידה שמעולם לא ירדה ליגה מהבונדסליגה, לבין קבוצת באיירן מינכן שנחשבת לקבוצה הדומיננטית ביותר בכל הזמנים בגרמניה ואשר זכתה בעונה לפני כן באליפות ה-17 במספר.
אליפויות לפי קבוצה.
להלן טבלת אליפויות גרמניה לפי מועדון. בסוגריים מצוינות מספר האליפויות בתקופה שקדמה להקמת הבונדסליגה:
שיאנים ומלכי השערים.
שיאני ההופעות בכל הזמנים.
נכון ל-17 באוגוסט 2019
מלכי השערים בכל הזמנים.
נכון ל-30 ביולי 2022. השחקנים המודגשים עדיין פעילים.
מאמן השנה בכדורגל הגרמני.
פרס מאמן השנה בכדורגל הגרמני המוענק מאז 2002. הזוכה נבחר בהצבעה על ידי עיתונאי כדורגל גרמנים, ומפורסם במגזין הספורט קיקר.
פליקס מגאת ויורגן קלופ מחזיקים בשיא הזכיות לתואר זה עם 3 זכיות לכל אחד.
דנס אוף דת' (שיר)
מרוץ לאתמול
מרוץ לאתמול (באנגלית: Tru Calling) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה בערוץ הטלוויזיה FOX בין השנים 2003–2005.
הסדרה בוטלה במהלך העונה השנייה. ההכרזה על ביטול הסדרה נעשתה במהלך צילומי הפרק השישי והאחרון של העונה השנייה, רשת FOX הודיעה שהיא מאשרת את המשך צילומי הפרק, לאחר צילום הפרק, הוא לא שודר בטלוויזיה אלא צורף ל-DVD בלבד.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הוט 3.
עלילה.
הסדרה עוסקת בטרו דייוויס, בוגרת קולג' עם שאיפות ללמוד רפואה, המתחילה בפרק הראשון לעבוד בחדר המתים המקומי. שם היא מגלה כי יש לה כישרון מיוחד – גופות של אנשים שמתו בנסיבות בלתי טבעיות פונות אליה לעזרה. ברגע שהן עושות זאת, היום חוזר על עצמו מרגע יקיצתה של טרו. עבור שאר העולם, יום זה מתרחש לראשונה. טרו היא היחידה שזוכרת כי היום חוזר על עצמו ומנסה לעשות כל שביכולתה כדי להציל את האדם שפנה אליה לעזרה.
במהלך החלק השני של העונה, אדם בשם ג'ק (השחקן ג'ייסון פרסטלי) מנסה לחבל בעבודתה של טרו, ולמנוע ממנה להציל את מי שהיה אמור למות.
סיבים אופטיים
קיבוץ געש
הצי האוסטרו-הונגרי
הצי האוסטרו-הונגרי (בגרמנית: Kaiserliche und Königliche Kriegsmarine; "הצי הקיסרי והמלכותי"' ובראשי תיבות: "K.u.K.K") היה הצי המלחמתי של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
צי זה התקיים מאז כינון המונרכיה הכפולה ב-1867 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה. קודם לכן השתייכו כוחותיה הימיים של אוסטריה לאימפריה האוסטרית.
פעילותו הקרבית של הצי המלחמתי האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה הייתה מועטה, מרבית הזמן היה ספון בבסיסו שבפּוֹלָה בחוף קרואטיה, אך עצם קיומו ריתק לנמליהם את הציים האיטלקי והצרפתי בים התיכון למשך המלחמה כולה. חוסר פעילותו של הצי נבעה ממחסור בפחם ומן החשש שאוניותיו ייפגעו על ידי מוקשים בים האדריאטי, גורם אשר הרתיע גם את הצי האיטלקי לצאת מנמליו משך רוב המלחמה.
ב-1918, עם סיום המלחמה, מסר הקיסר האוסטרי את הצי המלחמתי האוסטרי-הונגרי כולו, את הצי המסחרי ואת כל הנמלים, המספנות וביצורי החוף לידי מועצת העם של מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים החדשה, כדי למנוע את נפילתם לידי המדינות המנצחות. המועצה שלחה איגרות דיפלומטיות לממשלות צרפת, בריטניה, איטליה, ארצות הברית ורוסיה, ובהן הודיעה כי מדינתה אינה במצב מלחמה עם אף אחת מהן וכי קיבלה לרשותה ולפיקוחה את הצי האוסטרו-הונגרי כולו. ברם, בחלוף זמן קצר הותקף הצי על ידי הצי המלכותי האיטלקי ופורק.
תולדות הצי.
הבסיס הראשי של הצי האוסטרו-הונגרי היה בפולה בחוף קרואטיה, בו נמצא גם אחד המבדוקים הצפים הגדולים בים התיכון. בסיסים נוספים, קטנים ממנו, היו בנמלה המצוין של קאטארו, הקצה הדרומי ביותר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובטריאסטה, אשר עוד ב-1382 קיבלה עליה ברצון את שלטון בית הבסבורג. מספנות לבניית אוניות נמצאו הן בטריאסטה הן בפולה.
בטריאסטה נמצאו גם המשרדים הראשיים של חברת הספנות הלויד האוסטרי (לימים לויד טריאסטינו), שנוסדה ב-1836. בשנת 1913 החזיקה החברה צי של 62 אוניות בתפוסה כוללת של 236,000 טונות.
אוניות מלחמה אוסטריות השתתפו לראשונה בפעילות מבצעית ב-1840. שלוש אוניות המלחמה "מדיאה" ("Medea"), "גריירה" ("Guerriera") ו"ליפסיה" ("Lipsia") פעלו במסגרת שייטת בריטית-טורקית-אוסטרו-הונגרית שפעלה לסילוק מוחמד עלי, מושל מצרים, מסוריה וארץ ישראל ונטלו חלק פעיל בהפגזת עכו מן הים שהביאה לנסיגת הצבא המצרי ולהחזרת השלטון העות'מאני בלבנט.
מספנה ובסיס של הצי המלחמתי האוסטרי נמצאו גם בוונציה, בה הושקה ב-1860 ספינת התותחים המדחפית "קרקה" (Kerka), שסיימה את תפקידה והוצאה מן השירות רק ב-1908. שייטת אוניות המלחמה האוסטריות בוונציה, שנקראה "שייטת הלגונה", עגנה ב-1864 מול כנסיית סן ג'ורג'ו, וכללה את ספינת התותחים המדחפית "אוסלוגר" (Ausluger), אוניית המשוטה "אלנוך" (Alnoch), וחמש ספינות תותחים מונעות במשוטות.
ב-9 במאי 1864, במהלך פלישת פרוסיה ואוסטריה לדוכסות שלזוויג-הולשטיין, אז בדנמרק, נלחמה שייטת אוסטרית בפיקוד סגן-אדמירל וילהלם פון טגטהוף נגד הצי הדני ליד הליגולנד.
הצי האוסטרי קנה לו תהילת עולם בקרב ליסה, ב-20 ביולי 1866, סמוך לאי ויס בים האדריאטי. שייטת אוסטרית, בפיקוד סגן-אדמירל פון טגטוף, הכתה מכה ניצחת צי איטלקי גדול פי כמה. היה זה הקרב הימי הגדול הראשון בו השתתפו אוניות עשויות ברזל ומונעות בקיטור, ואחד האחרונים בו נעשה שימוש מכוון בניגוח אוניות היריב.
ב-1873 נוספה לצי פריגטת הקיטור החדשה "לאודון" (SMS "Laudon"), שנטלה חלק במפגן הימי הבינלאומי (Naval Review) שנערך בגראבוסה ב-1880.
הצי האוסטרו הונגרי
Stan (שיר)
אדריכלות ניאו קלאסית
לא תחמוד
לֹא תַחְמֹד הוא מצוות לא תעשה מהתורה שלא לחמוד דבר השייך לאדם אחר או ללחוץ על אדם כדי להוציא מידו דבר השייך לו. מצווה זו היא הדיבר האחרון מבין עשרת הדיברות. בנוסף למצוות לא תחמוד, מופיעה בספר דברים מצוות לֹא תִתְאַוֶּה.
מקור וטעם.
מקורה של המצווה הוא בדיבר האחרון בעשרת הדיברות: .
שני טעמים הובאו למצווה זו. הראשון, דעת רבי אברהם בן עזרא, עוסק באיסור התורה על רגש שבלב. בפירושו הוא מציין כי פרשנים רבים טענו כי לא ניתן לאסור רגש שבלב, אך הוא טוען אחרת. לדבריו, לו יחשוב האדם שהדברים אותם הוא חומד (אשה, בית, רכוש חברו) לא ניתנים להשגה, הוא יפסיק לחמוד אותם. בנוסף, הרמב"ם מציין כי הסיבה לאיסור 'לא לחמוד' היא שעל ידי ההתעסקות בתחבולת להשגת רכוש אחרים, קיים חשש שהאדם יפעל להשגתם בדרכים לא חוקיות ואף באלימות. דוגמה לכך מופיעה בסיפור בו המלך אחאב חומד את כרמו של נבות היזרעאלי ואף דואג להמתתו.