המסע הארוך לאסיה: פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל הוא ספר מחקר-מונוגרפי מאת הדיפלומט משה יגר, שראה אור בשנת 2004 והוצא לאור בידי הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה. הספר, שכולל 547 עמודים, עוסק בתולדות יחסי החוץ של ישראל עם מדינות אסיה הנמצאות מפקיסטן מזרחה ובאירועים מכוננים ביחסי ישראל-אסיה, כדוגמת מסע משה שרת לאסיה, הדיפלומטיה הציונית באסיה מהצהרת בלפור עד להכרזת העצמאות ובועידת באנדונג.
נושאי הספר.
רקע ליחסים הדו-צדדיים.
יגר הקדיש ארבעה פרקים ו-105 עמודים כהקדמה לפרקים הבאים, שיעסקו ביחסים הבילטרליים של ישראל עם מדינות אסיה. בפרקים אלו יגר כותב על הדיפלומטיה הציונית באסיה מהצהרת בלפור עד להכרזת העצמאות, "קשיים וקשרים ראשונים" (בפרק זה הוא מרחיב על יחסם של דוד בן-גוריון, אבא אבן וגולדה מאיר לאסיה), ועידת באנדונג והשלכותיה על מעמדה של ישראל באסיה ועל מסע משה שרת באסיה.
יחסים דו-צדדיים.
משה יגר כלל בספר זה, בצורה מעמיקה ככל הניתן, את ההיסטוריה של היחסים הבילטרליים של ישראל עם מדינות אסיה. לדוגמה, בספר זה מקיף יגר בצורה ניכרת את ההיסטוריה של יחסי ישראל–סין ב-50 עמודים. בספר הוא כותב על ההיסטוריה העשירה של ישראל עם מדינות שונות באסיה כדוגמת פקיסטן, הפיליפינים, סרי לנקה, נפאל, מלזיה, יפן, קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית. המונח "אסיה" מתייחס מבחינה גאוגרפית לכל האזור מחופי הים התיכון ועד יפן. בשימוש המעשי שהיה מקובל אז במשרד החוץ (שלפיו נהג יגר בכתיבת ספר זה) מתייחס המונח "אסיה" לכל המדינות מפקיסטן מזרחה.
מקורות.
הספר מבוסס על מקורות רבים. כיוון שהספר כתוב מנקודת מבט ישראלית, העדיף יגר לבסס את העובדות בספר על מקורות שכתובים בעברית, אם כי בעניינים מסוימים הסתמך יגר על מקורות שאינם ישראליים. הספרות הרבה (מאמרים, מחקרים וספרים) שפורסמה בעולם אפשרה ליגר להקנות נקודת מבט רחבה יותר לעניינים שנדונו בספר. הארכיונים הרשמיים של רוב מדינות אסיה לא פתוחות לציבור ובטח ובטח שלא לאזרח ישראל. ארכיון המדינה ושאר ארכיונים שעמדו לרשותו של יגר בכתיבת הספר עמדו פתחו את תיקיהם לרווחת הציבור רק בשנת 1972. מן המקורות שבהם נעזר יגר ניתן למנות את:
יוסף עזריאל
יוסף עזריאל (20 בנובמבר 1903 – 12 בפברואר 1986) היה איש ציבור ישראלי, בעל דפוס עזריאל בירושלים ובתל אביב וציר הקונגרס העולמי של היהודים הספרדים.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים ב-20 בנובמבר 1903 (א' בכסלו ה'תרס"ד) למשה עזריאל בן הרב אברהם עזריאל ולסולטנה מלכה בת הרב חיים דוד סורנאגה, ובילדותו התחנך בתלמוד תורה של העדה הספרדית ולאחר מכן בבית הספר של חברת כל ישראל חברים.
לאחר שהתייתם מאביו בשנת 1916, נכנס לעבוד בבית הדפוס שייסד אביו. יחד עם דודו, נסים עזריאל, הפך את בית הדפוס למודרני, ועם הזמן הדפיס בו בין היתר את העיתונים דואר היום, "משמר" והבוקר.
בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) עבר להתגורר בתל אביב, ובשותפות עם אחיו ואחותו הקים בעיר סניף לבית הדפוס שייסד אביו. בעיר אף הקים בניין משרדים גדול באחוזת בית.
בשנת 1940 (ה'ת"ש) נישא לשרה בת מנדל אלשטיין, ויחד נולדה להם בת אחת. בשנת 1943 (ה'תש"ג) עזב את תפקידו בבית הדפוס, והתמסר לפעילות ציבורית. בבית הדפוס החליפו דודו, אביגדור עזריאל.
בפעילותו הציבורית שימש כחבר בוועד "הסתדרות חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח) בירושלים, פעיל באיחוד הארצי של היהודים הספרדים וחבר ועד העדה הספרדית בתל אביב. בשנת 1951 (ה'תשי"א) שימש כציר הקונגרס העולמי של היהודים הספרדים בצרפת, ובשנת 1954 (ה'תשי"ד) בירושלים.
הלך לעולמו ב-12 בפברואר 1986 (ג' באדר א' ה'תשמ"ו) ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
דודו היה הרב וידאל סורנאגה.
האדם והחלל
נחמן בולמן
הרב נחמן בולמן (באנגלית: Nachman Bulman; ה'תרפ"ה, 1925 - כ"ו בתמוז ה'תשס"ב, 6 ביולי 2002) היה מחנך אמריקאי-ישראלי. מייסדם של מוסדות חינוך בארצות הברית ובישראל, ראש ישיבת פאר רוקאוואי ומשגיח רוחני של ישיבת אור שמח. מייסדה של קהילת "נחליאל" במגדל העמק.
ביוגרפיה.
נולד בניו יורק לרב מאיר בולמן, מחסידי גור שהיגר לארצות הברית מפולין לאחר ששיכל שני בנים ושתי נשותיו הראשונות נפטרו. הוא נקרא על שם סבו נחמן זובלדוביץ מחסידי אלכסנדר. למד בישיבת רבנו יעקב יוסף, ומגיל 13 בישיבת רבנו יצחק אלחנן, שבה התקרב בעיקר לרבנים משה ביק ומשה אהרן פולייב.
ב-1950 נסמך לרבנות בידי רבי משה שצקס ורבי יוסף דוב סולובייצ'יק, ונישא לשיינדל פרוינד. לאחר נישואיו התמנה למשרת רבנות ראשונה בדאנוויל שבווירג'יניה, משרה שבה נשא שלוש שנים. ב-1954 חזר לניו יורק והתמנה כמשגיח רוחני בישיבת רבנו יצחק אלחנן במשך שנה. לאחר מכן כיהן כרב בסאות' פולסברג , מחוז סאליבן בניו יורק, עד 1957. בין 1957–1962 כיהן כרב בניופורט ניוז שבווירג'יניה ויסד בעיר בית ספר חרדי בסגנון בתי הספר של תורה ומסורה.
בשנת 1962 חזר לניו יורק, התפרסם כדרשן בעניינים העומדים על הפרק בנושאי יהדות והתקרב לרבנים חרדים כמו הרב אהרן קוטלר והרב יצחק הוטנר. הוא היה פעיל מרכזי בארגון "תורה ומסורה" שעסק בייסוד בתי ספר ברחבי ארצות הברית, חזר לשמש כמשגיח בישיבת רבנו יצחק אלחנן, והיה מייסד הג'ואיש אובזרבר, ביטאון אגודת ישראל בארצות הברית, ועורכו הראשון.
בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היה ממייסדי ישיבת פאר רוקאוואי וסמינר שרה שנירר בניו יורק, ובמקביל החל לכהן כרב קהילת ישראל הצעיר בפאר רוקאוואי, תפקיד בו כיהן עד 1975.
בשנת ה'תשל"ה, 1975, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא שימש משגיח רוחני בישיבת אור שמח במשך ארבע שנים, ואז עבר לגור במגדל העמק שבה יסד קהילה לחרדים-אמריקאים בשם "קריית נחליאל". הוא קיווה ליצור מודל לקהילה שתשמר את הצביון החרדי אמריקאי בישראל, אך כעבור 14 שנים, ב-1994, עזב את המקום לאחר שלא יכל להתמודד עם המצוקה הכלכלית של הקהילה. הוא חזר לירושלים ולמשרתו בישיבת אור שמח, ובשנת 1999 הקים את בית המדרש "נחליאל" בשכונת נווה יעקב שבה עבר להתגורר.
בשנת 2000 חלה ועזב את כל עיסוקיו הציבוריים. הוא נפטר ביום שבת כ"ו בתמוז ה'תשס"ב, 6 ביולי 2002.
אלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן
אלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן (גרמנית: Alexander. von Pfalz-Zweibrücken; 26 בנובמבר 1462 - 21 באוקטובר 1514), היה רוזן פפאלץ-צווייבריקן בין השנים 1489–1514.
ביוגרפיה.
אלכסנדר נולד ב-26 בנובמבר 1462, ללודוויג הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ויוהנה מקרוי, בתם של אנטואן הראשון, רוזן קרוי ומרגריט מלורן-וודמון. בילדותו חלה אלכסנדר באבעבועות שחורות ונותר משותק ברגל אחת, ובשל כך כונה "הצולע".
בשנת 1489 מת אביו לודוויג הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ואלכסנדר ואחיו קספר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ירשו את נחלותיו בשותפות. בשנת 1490 הדיח אלכסנדר את אחיו מהשלטון, וכלא אותו בטענת אי שפיות. בשנת 1495 יצא אלכסנדר עם בן דודו אנטואן דה קרוי, בישוף תרואן וגיסו יוהאן לודוויג, רוזן נסאו-זארבריקן למסע עלייה לרגל לארץ הקודש, ואף הוסמך שם כאביר מסדר הקבר הקדוש. לאחר חזרתו לגרמניה בנה אלכסנדר כנסייה חדשה, כפי שהבטיח קודם יציאתו למסע.
במהלך מלחמת לנדסהוט פעל אלכסנדר בשירות מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכבש ובזז באישורו מנזרים רבים. לאחר המלחמה קיבל אלכסנדר תוספת שטחים לנחלתו, אולם ויתר על זכויותיו לרשת את פפאלץ-נוימרקט ופפאלץ-מוסבאך.
ב-21 באוקטובר 1514 מת אלכסנדר, ובנו לודוויג השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן עלה לשלטון במקומו.
משפחתו.
בשנת 1499 התחתן אלכסנדר עם מרגרטה מהוהנלוהה-נוינשטיין, בתם של קראפט השישי, רוזן הוהנלוהה והלנה מווירטמברג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
עונת 1949/1950 בסרייה א'
עונת 1949/1950 בסרייה א' הייתה העונה ה-48 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-11 בספטמבר 1949 והסתיימו ב-28 במאי 1950.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
קומו וונציה עלו מהליגה השנייה.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו בארי וונציה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו נאפולי ואודינזה.
כדורגלנים מצטיינים.
גונאר נורדאהל, () ממילאן כבש 35 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
עונת 1950/1951 בסרייה א'
עונת 1950/1951 בסרייה א' הייתה העונה ה-49 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-10 בספטמבר 1950 והסתיימו ב-17 ביוני 1951.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
נאפולי ואודינזה עלו מהליגה השנייה.
מילאן זכתה באליפות בפעם הרביעית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו רומא וגנואה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו ספא"ל ולניאנו.
כדורגלנים מצטיינים.
גונאר נורדאהל, () ממילאן כבש 34 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בעונה השנייה ברציפות.
יהדות נירנברג
היישוב היהודי בעיר נירנברג (בגרמנית: Nürnberg), העיר השנייה בגודלה בבוואריה שבגרמניה, הוא עתיק יומין, והתקיים כבר באמצע ימי הביניים. עם זאת, בסוף ימי הביניים גורשו היהודים מנירנברג, והקהילה הוקמה מחדש רק כעבור מאות שנים, במהלך המאה ה-19.
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.