בער ראטנער תיאר את כתב היד: "משובש במקומות רבים" בהתבסס על מחקריו של זכריה פרנקל. פרנקל לא ראה תועלת רבה בכתב היד, בהיותו הבסיס לגרסת הדפוס ומשובש בפני עצמו. לעומת זאת יעקב נחום אפשטיין ראה בכתב היד חשיבות רבה והוציא לאור חילופי נוסח לירושלמי בהתבסס על כתב היד.
חשיבותו.
כמעט כל מחקר הירושלמי בנוי על כתב יד ליידן. דפוס ונציה של הירושלמי (רפ"ג) הועתק מכתב יד ליידן, ובמהלך הכנת הספר לדפוס נעשו בו הגהות שאף הן נמצאות בעותק זה. כל שאר דפוסי הירושלמי התבססו על דפוס ונציה.
בשנת 2018 הועלתה סריקת כתב היד לאינטרנט.
האקדמיה ללשון העברית, הוציאה מהדורה של התלמוד הירושלמי המבוסס על כתב יד ליידן. במהדורה זו ישנם שני רבדים: הראשון, העתקה מדויקת של כתב יד ליידן, והשני הוא הגהה וניסיון חלקי לשפר את הנוסח, חלוקת הקטעים ושיבושים מעדי נוסח נוספים של הירושלמי. ההצעות של המגיהים מסומנות ומודגשות על מנת שהמעיין יוכל להבחין בין השערה לבין גוף כתב יד ליידן.
מאניסה
צ'קרס
צ'קרס (באנגלית: Chequers) היא אחוזה המשמשת כמעון הכפר הרשמי של ראש ממשלת בריטניה. היא ממוקמת לרגלי גבעות צ'ילטרן שבחבל בקינגהאמשייר, כ-66 קילומטרים מצפון-מערב למעון ראש הממשלה ברחוב דאונינג 10 בלונדון.
מבנה היה קיים באתר זה מאז המאה ה-12. האחוזה הנוכחית הוקמה במחצית המאה ה-16, והבעלות עליה עברה עם השנים בין מספר משפחות. אחד מבעלי הבית היה ג'ון ראסל, נכדו של אוליבר קרומוול. מאז ידוע הבית בזיקתו לקרומוול.
במלחמת העולם הראשונה היה המעון בבעלותם של בני הזוג לי. במהלך המלחמה הוא שימש כבית חולים וכבית החלמה לקצינים פצועים. בני הזוג לי, שהיו חשוכי ילדים, הגיעו בשלהי המלחמה להסכמה עם ראש הממשלה לויד ג'ורג' על הענקת הבית לראש ממשלת בריטניה על מנת שישמש לו כמעון כפר. הרעיון נבע מהמחשבה שראשי הממשלה של בריטניה בעידן המודרני לא היו בעלי אמצעים כקודמיהם, אשר החזיקו בבעלותם בתי כפר שבהם היו יכולים לנוח מחובות משרתם ולארח אורחים רמי מעלה מבריטניה ומחוץ לה. ההסכמה קיבלה תוקף חוקי במסגרת חוק אחוזת צ'קרס 1917 (Chequers Estate Act 1917). בני הזוג לי עזבו את המעון ב-8 בינואר 1921.
מראשית מלחמת העולם השנייה ועד 1942 נחשב המעון כבלתי בטוח לשהותו של ראש הממשלה. על כן השתמש ראש הממשלה צ'רצ'יל בבית דיצ'לי (Ditchley) בחבל אוקספורדשייר. ב-1942 חזר להשתמש בצ'קרס לאחר שסידורי הביטחון במקום שופרו, לרבות התקנת הסוואה על דרך הגישה הארוכה למעון.
המעון מכיל כיום את אחד מאוספי האמנות והמזכרות הגדולים ביותר בבריטניה המתייחסים לאוליבר קרומוול, וכן פריטי אמנות ומזכרות לאומיים אחרים דוגמת יומנו של אדמירל הוריישו נלסון. אוספים אלו אינם פתוחים לביקור על ידי הציבור.
קומב היל (Coombe Hill) הסמוכה הייתה חלק מהאחוזה עד שנות העשרים, ואז הועברה לידי קרן הנאמנות הלאומית. היא והגבעה נחשבים לחלק מאזור היופי הטבעי יוצא הדופן של גבעות צ'ילטרן, אשר הוכרז ב-1965.
סלים אל נור
הוקון השלישי, מלך נורווגיה
הוקון סברסון (בנורדית עתיקה: Hákon Sverrisson, בנורווגית: Håkon Sverresson; 1182 – 1 בינואר 1204) היה מלך נורווגיה מ-1202 ועד מותו.
חייו.
הוקון נולד כבנו הבלתי חוקי השני של מי שלימים יהיה סבר, מלך נורווגיה, אז הרפתקן פארואזי. ההיסטוריון בן המאה ה-19, פטר אנדריאס מונק, גרס שאמו של הוקון השלישי הייתה אסטריד, בתו של הבישוף ראו מאיי פארו, אך טענה זו לא נתמכת על ידי היסטוריונים מודרניים.
מלחמת האזרחים הנורווגית התמשכה מ-1130 ועד 1240. במהלך תקופה זו התנהלו כמה עימותים מוגבלים ברמות שונות של עצימות. הרקע לעימותים אלו היו סדר הירושה הנורווגית שהיה בלתי ברור, המצב החברתי והמאבקים בין חלקים שונים של חוגי האצולה ובין הכנסייה והמלוכה. בתחילה נאבקו במלחמה זו שני צדדים שמעת לעת היו קרויים בשמות שונים או שלא היו קרויים בשמות כלל, אך לבסוף הם התלכדו לשתי סיעות שהיו קרויות ה"בגלר" (Bagler) וה"בירקביינר" (Birkebeiner). כל אחת מהסיעות העמידה בראשה מנהיג או מנהיג בובה שהיה בן למשפחת המלוכה כמשקל נגד למנהיג הקבוצה השנייה. סבר והוקון היו מנהיגי סיעת הבירקביינר.
הוקון מוזכר לראשונה כאחד ממפקדי הצבאות של אביו בקרב שהתנהל ב-1197 כנגד הבגלרים באוסלו. לאחר מכן הוא מוזכר כמה פעמים כמי שלקח חלק במלחמות אביו כנגד הבגלרים. על ערש דווי, הכריז סבר, שמת ב-9 במרץ 1202, כי לא נותרו לו בנים בחיים למעט הוקון. הוא גם כתב להוקון מכתב בו הוא יעץ לו ליישב את הסכסוך ארוך הימים עם הכנסייה. כאשר הגיעו לאוזני הוקון החדשות על מות אביו ואנשי הבירקביינר התכנסו בנידרארוס (טרונדהיים), הוא הוכרז קודם כל כראש השבט של הבירקביינרים. באביב אותה שנה הוא הוכרז כמלך נורווגיה באספת האצולה שהתכנסה בנידארוס.
באותו אביב שבו לנורווגיה הבישופים הנורווגים שהיו בגלות בשוודיה ובדנמרק ותמכו בבגלרים, והגיעו להסדר עם הוקון. נראה היה שהוא נכנע לרוב דרישותיהם. הנידוי שהוטל על נורווגיה במהלך תקופת מלכותו של סבר הוסר. נאמר על הוקון שהוא היה ביחסים טובים עם האיכרים ועם פשוטי העם ועד מהרה איבדה סיעת הבגלר את רוב התמיכה שהייתה לה. בסתיו 1202, נהרג הטוען לכתר מטעם הבגלרים, אינגה מגנוססון, על ידי האיכרים המקומיים באופלנד וסיעת הבגלר בנורווגיה פורקה. טוען לכתר חדש מטעם הבגלרים, ארלינג סטיינווג, צץ עד מהרה בדנמרק, אך הוא דחה את האפשרות לחדש את הלחימה, שכן הוא ראה שסיכוייו מול הוקון קלושים. לפיכך היה הוקון המלך הבלתי מעורער של נורווגיה.
נראה היה שלהוקון היו יחסים מעורערים עם אשת אביו, המלכה מרגרטה. לאחר מותו של סבר ניסתה מרגרטה לשוב למולדתה שוודיה יחד עם בתו של סבר, כריסטינה. אנשיו של הוקון הפרידו את מרגרטה בכוח מכריסטינה, שכן הוקון רצה שהיא תישאר בחצר מלכותו. לאחר מכן הגיעה מרגרטה להסדר עם הוקון והיא עברה לחצר מלכותו. במהלך חג המולד של שנת 1203, נפל הוקון למשכב לאחר שעבר הקזת דם וב-1 בינואר 1204 הוא מת. התעורר חשד שמותו נגרם מהרעלה ואמו החורגת, מרגרטה נחשדה באחריות לכך. בסופו של דבר עבר אחד מאנשיה את משפט האל בשמה כדי להוכיח את חפותה, אך האיש נכווה קשות. כך הוכחה אשמתה והיא נאלצה להימלט לשוודיה.
הוקון השלישי לא נישא ובעת מותו לא היה ידוע על יורשים. לפיכך ירש אותו אחיינו בן הארבע, גוטורם. אך לאחר מותו הופיעה בחצרם של הבירקביינר אישה בשם אינגה מוורטיג, שהייתה פילגשו של הוקון לתקופת מה בשנת 1203 יחד עם בנה התינוק וטענה שהוא בנו של הוקון. הילד, ששמו היה גם הוקון, נולד במה שמהווה היום את מחוז אוסטפולד שבנורווגיה לאחר מותו של הוקון. מאוחר יותר הוא היה למלך הוקון הרביעי. בקיץ 1218 עברה אינגה בהצלחה את משפט האל בברגן כדי להוכיח את צדקתה.
במהלך תקופת מלכותו הקצרה של הוקון השלישי, הוא הצליח לגרום להסרת החרם שהוטל על נורווגיה ולשים קץ למלחמת האזרחים הנורווגית, לפחות לזמן מה. קשה לומר אם השלום שהושג בתקופתו היה נמשך לו הוקון היה מאריך ימים. כפי שהתרחש, מותו בטרם עת של הוקון הצית מחדש את הלחימה, כאשר הטוען לכתר מטעם סיעת הבגלר, ארלינג סטייווג, כינס תוך חודשים ספורים צבא ויצא לנורווגיה כדי לדרוש את זכותו לכתר.
הוקון השלישי נקבר בקתדרלה הישנה בברגן. הקתדרלה נהרסה ב-1531 וכיום מצוין המקום על ידי אנדרטה. המקורות הכתובים העיקריים על אודותיו של הוקון הם הסאגה שנכתבה על אביו והסאגה של הבגלרים, שתיהן נכתבו זמן קצר לאחר האירועים, במאה ה-13.
אליפות ישראל באנדורו - עונת 2016
עונת 2016 באליפות ישראל באנדורו היא עונת מרוצי אנדורו במהלכה נערכו שבע תחרויות, שבסיומם הוכתרו אלופי ישראל בקטגוריות השונות. מרוצי אנדורו התקיימו בישראל מהלך השנים, אך עונה זאת היא העונה הראשונה שמאורגנת על ידי התאחדות הספורט המוטורי בישראל וזוכה לתמיכה של הרשות לנהיגה ספורטיבית במשרד התרבות והספורט. למעשה, זוהי העונה הראשונה שמתנהלת בצורה חוקית, מאז נחקק בישראל חוק הנהיגה הספורטיבית בשנת 2005.
בסיום העונה הוכתרו תומר שמש (קטגוריית E1), נמרוד חמו (E2) וצחי בן גיגי (E3) לאלופי ישראל. נמרוד חמו זכה בתואר לאחר שניצח בשבעת המרוצים בעונה, בעוד שצחי בן גיגי זכה בתואר, אף על פי שלא ניצח אף מרוץ במהלך העונה.
תוכנית המרוצים.
עונת האליפות מתפרשת על פני שבעה מרוצים המשלבים בין סגנון ההייר-סקרמבלר (ביצוע מספר הקפות רב ככל האפשר בזמן נתון) והספיישל טסט (ביצוע מספר קטעים בזמן הקצר ביותר). האליפות מחולקת לקטגוריות המקובלות, E1, E2, E3, בהתאם לנפח המנוע. בנוסף לקטגוריות התחרותיות בכל תחרות במתקיימים גם סבבים המיועדים למתחרים חובבים, לנערים (גילאי 11–15) ולילדים (גילאי 8–11)
דירוג האליפות.
צבירת הנקודות באליפות נעשית בהתאם לפירוט הבא:
פוזננסקי
פוזננסקי (בפולנית: Poznański; ביידיש: פאָזנאנסקי) הוא שם משפחה שפירושו "מהעיר פוזנן".
מבורך בן נתן
מבורך בן נתן (חי בסביבות ראשית המאה ה-10) היה פייטן ארץ ישראלי קדמון.
מבורך חי בירושלים ופיוטיו מצוטטים החל ממחצית המאה ה-10 בפירושים שונים וספרים שונים. חלק ממצטטיו הראשונים היו קראים וקינה בעלת אקרוסטיכון של שמו "מברך בן נתן" כלולה בספר ה"חזניא", סדור תפילות עתיק של הקהילה הקראית, וייתכן שהיא משלו.
למרות האמור, אין לזהותו בוודאות כקראי והשתייכותו מוטלת בספק.