היפרבולוס נולד בפריתודיאה, אחד מהדימוסים של אתונה. הוא השתייך לשכבה חברתית של אתונאים עמידים בעלי עסקים, שלא היו חלק מהאריסטוקרטיה האתונאית, וכנראה לא זכה בנערותו לחינוך המתלווה לשייכות למעמד האצולה. היפרבולוס בעצמו היה בעל עסק של יצור או מכירת מנורות, או לפי פירוש אחר, בית מלאכה לנרות.
נראה שהיפרבולוס היה פעיל ציבורית כבר מ-425 לפנה"ס, כיוון שהוא מאוזכר בקומדיה האכארנים של אריסטופאנס, שהוצגה לראשונה במסגרת פסטיבל הלנאיה שנערך בשנה זאת. פרופסור דבורה גילולה סבורה, על בסיס אזכור זה, שהיפרבולוס נמצא בתחילת דרכו הפוליטית בשנה זאת, ושהוא ניסה לעשות שם לעצמו על ידי הצטיינות בהופעות בבתי הדין. לאחר מותו של קליאון, מנהיג הסיעה הדמוקרטית באתונה, היפרבולוס הסתמן כמחליפו, והתבלט כמי שמייצג את החוגים הדמוקרטיים של בעלי מלאכה, סוחרים ותושבי פיראוס באספת העם האתונאית.
כאמור, בתקופת פעילותו הפוליטית של היפרבולוס אתונה הייתה נתונה בעיצומה של המלחמה הפלופונסית, מאבק ארוך שנים שניהלה נגד ספרטה. מותו של קליאון בשנת 422 לפנה"ס לא רק שהביא להגדלת השפעתו של היפרבולוס, אלא גם היה בין הגורמים שסללו את הדרך לחתימת הסכם השלום בין שתי הערים שנה לאחר מכן, שלום ניקיאס. היפרבולוס התנגד להסכם זה, ונקט במדיניות קיצונית שדגלה במלחמה בכול מחיר בספרטה, ושיקומה של האימפריה האתונאית.
שני המנהיגים הבולטים והמשפיעים ביותר באתונה בשנים שלאחר שלום ניקיאס היו ניקיאס ואלקיביאדס, יריבים פוליטיים בני מעמד האצולה, שייצגו גישות שונות לניהול המלחמה: ניקיאס החזיק בעמדה שמרנית פייסנית, בעוד אלקיביאדס נקט בגישה לוחמנית ורדף תהילה גם במחיר הסתכנות בקרבות. היפרבולוס ניצל את העימות הפוליטי והמדיני בין השניים, וניסה לגרום לציבור האתונאי להגלות אחד מהם מהעיר, באמצעות שימוש בנוהל הפוליטי של האוסטרקיזם. המטרה המוצהרת של נוהל האוסטרקיזם הייתה הגנה על המשטר הדמוקרטי באתונה מפני עלית טיראן, אך בפועל שימש האוסטרקיזם להכרעה במאבקים פוליטיים, בדרך כלל מאבקים על דרך מדינית. התוצאה של שימוש באוסטרקיזם הייתה סילוק אחד המנהיגים מהזירה הפוליטית, מהלך שהכריע לטובת הקו המדיני אותו הוליכו יריביו. בדרך זאת ניתן היה למנוע קיפאון מדיני או תנודות חריפות במדיניות.
ההיסטוריון היווני פלוטרכוס מתאר את ניסיונו של היפרבולוס להשתמש באוסטרקיזם בשלוש ביוגרפיות שונות, שאחת הגרסאות טוענת שהיריב שעמד מול אלקיביאדס היה אדם בשם פאקס, ובשתי האחרות עמד אלקיביאדס מול ניקיאס. עדותו של פלוטרכוס נתמכת על ידי מחקרים מודרניים, שבמסגרתם נמצאו כ-30 אוסטרקונים (שברי חרס עליהם כתב כל אחד מהמצביעים את שם האדם אותו רצה להגלות) אשר היו קשורים להצבעה ההיא. שמותיהם של היפרבולוס, אלקיביאדס, ניקיאס, ופאקס מופיעים בשברים אלו.
היפרבולוס רצה כנראה להרחיק את אחד משני האישים מאתונה, על מנת לצבור יתרון פוליטי בזירה הציבורית על חשבונם: אם ניקיאס היה מורחק היפרבולוס היה נפטר מיריב אידאולוגי שהתנגד למדיניות התוקפנית והאימפריליסטית שהוא תמך בה, ואילו הרחקתו של אלקיביאדס הייתה פוטרת אותו ממתחרה על אהדת והנהגת העם. לרוע מזלו, ניקיאס ואלקיביאדס החליטו לשלב כוחות, והשתמשו בהשפעתם המשותפת כדי להתסיס את הציבור ולשכנעו להרחיק את היפרבולוס עצמו, והוא הוגלה מאתונה בשנת 417 לפנה"ס.
היפרבולוס בחר לשהות באי סאמוס בתקופת הגלות שלו. בשנת 411 לפנה"ס, במהלכה של מהפכה שלטונית כושלת שנערכה בסאמוס, הוא נרצח על ידי הסיעה האוליגרכית הסאמית, ועל ידי בני בריתם מקרב אנשי הצי האתונאי שעגן באי.
השפעה וחשיבות.
היפרבולוס היה המדינאי האתונאי האחרון שהוגלה באמצעות תהליך האוסטרקיזם, ופלוטרכוס מציין בפירוש את הרחקתו כסיבה להפסקת השימוש בנוהל. לפיו, העם האתונאי הזניח וביטל את האוסטרקיזם, כיוון שיוקרת הנוהל נפגעה בשל כך ששימש לסילוקו של אדם לא הגון כהיפרבולוס מהחיים הציבוריים, אדם שלא היה ראוי לכבוד שהתלווה להגלייה.
פרופ' אפרים דוד מפחית בתרומה שהייתה להרחקתו של היפרבולוס לדעיכתו של התהליך. לטענתו, הפוליטיקה האתונאית הפכה מורכבת מכדי שניתן יהיה לפתור מחלוקות פוליטיות באמצעות האוסטרקיזם, ובמילותיו:
דוד סבור שלהגלייתו של היפרבולוס ישנה חשיבות היסטורית כיוון שהיא שופכת אור על שימוש בשתי שיטות פוליטיות מנוגדות במשטר האתונאי: שיטת הפנייה הישירה לעם האתונאי, שבה נקט היפרבולוס, והשיטה שבה נקטו יריביו, שיטה שהסתמכה על קשרים פוליטיים חשאיים וקנוניות. לפי דוד, העובדה שהשיטה השנייה ניצחה, היוותה תמרור אזהרה לדמוקרטיה האתונאית.
המרוויח הפוליטי העיקרי מהגלייתו של היפרבולוס היה אלקיביאדס, לא רק שהוא ניצל מניסיון ההרחקה, הוא גם נפטר ממתחרה קולני על הובלת הקו המדיני שתמך בחידוש המלחמה נגד ספרטה. יותר מכך, לפי ניתוחו של ההיסטוריון הבריטי פיטר ג'ון רודס, המהלך שבו היפרבולוס הורחק, אפשר לאלקיביאדס ליצור ברית זמנית עם ניקיאס, יריבו הגדול. אבל הניצחון הפוליטי של אלקיביאדס היה קצר מועד: הרחקתו של היפרבולוס, הנציג הבולט של החוגים הדמוקרטיים באתונה, יצרה טינה ניכרת בקרבם. ששורה של מעשי חילול קודש וונדליזם התרחשו בעיר, ערב היציאה של אתונה למסע מלחמה בסיציליה, אויביו של אלקיביאדס מקרב החוגים הנ"ל ניצלו את ההזדמנות כדי לנקום בו על מעורבותו במפלתו של היפרבולוס, והצביעו עליו כמוקד הפעילות העבריינית.
להאשמות אלו היו השפעות מרחיקות לכת לאתונה בכלל, ולאלקיביאדס בפרט, והן התחילו שרשרת אירועים שהובילו לעריקתו של האחרון לספרטה, ותרמו באופן ניכר לכישלון המסע האתונאי לסיציליה.
דמותו של היפרבולוס.
היפרבולוס, כמו קודמו קליאון, נחשב לדמגוג, וכמו קליאון, הוא היה מטרה בולטת ללעגם של כותבי הקומדיות האתונאיים של זמנו. בין השאר הוא תואר כמי שמוצאו היה זר, או מזרע עבדים, האשמה שאין לה כנראה בסיס. בין תוקפיו ניתן למנות את המחזאים אאופוליס והרמיפוס.
ביקורת נוקבת במיוחד על היפרבולוס נמצאת בכתביו של אריסטופאנס, גדול מחברי הקומדיה באתונה העתיקה. היפרבולוס מאוזכר בשבע קומדיות מ-11 הקומדיות של אריסטופאנס שנשתמרו ובכולן הוא מוצג באור שלילי ומהווה מטרה ללעג:
דמותו של היפרבולוס מוצגת כשלילית גם בכתבי ההיסטוריונים של העת העתיקה; תוקידידס, היסטוריון אתונאי בן התקופה ומחברה של תולדות המלחמה הפלופונסית, מתאר את היפרבולוס כ"איש נקלה", ותולה את סיבת הגלייתו מאתונה לא בנסיבות הפוליטיות, כי אם בשל היותו איש שפל, שהטיל קלון על אתונה. פלוטרכוס, שהביוגרפיות, שחיבר מהוות את המקור העיקרי לפרשת ההרחקה של היפרבולוס, מתאר אותו כ"אדם רשע ונקלה", ומאשים אותו בעזות פנים, פזיזות והתנהגות שנובעת מ"טירוף הדעת".
כאמור, היפרבולוס נחשב לדמגוג, ואף על פי שלמונח זה הייתה במקור משמעות נייטרלית של "מנהיג העם", כבר בסוף המאה ה-5 לפנה"ס המונח החל לקבל הקשר שלילי, הקשר שהתלווה אליו עד לתקופה המודרנית. המחקר המודרני מציג גישה מאוזנת יותר לאלו שכונו דמגוגים, כגון היפרבולוס, ושאבו את כוחם מאספת העם. אפרים דוד למשל, מציין שכול המקורות הקיימים מהתקופה הם עוינים לדמגוגים, ויש חשש שהם מציגים תמונה שטחית ומגמתית, כאשר העוינות נובעת, בין השאר, בשל מוצאם ועיסוקם של הדמגוגים, וסגנונם הרטורי והפוליטי.
ביחס לדמותו של היפרבולוס בקומדיות של אריסטופאנס, דוד מזהיר באופן כללי מלהשתמש באחרונות כמקור היסטורי ללא הפעלת שיקול דעת, הן בשל המגמתיות השלילית של מחברן ביחס לדמגוגים, והן כיוון שחלקן, כגון הפרשים, מהוות סטירות הבנויות על קריקטורות מוגזמות. לפי ההיסטוריון הישראלי אלכסנדר פוקס, אריסטופאנס תקף באופן שיטתי את כול הדמגוגים ביצירותיו, אותם הוא ראה כרודפי בצע המוליכים שולל את המדינה האתונאית. פוקס גם קבע שקו בולט בכול הקומדיות של אריסטופאנס הייתה הדרישה או השאיפה לשלום בין מדינות יוון. כיוון שהיפרבולוס היה מתנגד חריף למדיניות הנ"ל, וכיוון שהוא שאב את השפעתו מאספת העם ומבתי הדין, ונחשב לדמגוג, לאריסטופאנס היה תמריץ ניכר להשמיץ ולתקוף אותו בכתביו.
עמודי מסינה
עמודי מסינה הם זוג עמודי מתח גבוה בגובה של 232 מטר, הניצבים על חוף הים התיכון משני צידיו של מצר מסינה שבין איטליה לסיציליה. בשנים 1955 עד 1994 נשאו העמודים קו מתח גבוה שהוליך חשמל מקלבריה לסיציליה. עד שנת 1978 היו אלו עמודי המתח הגבוה הגבוהים ביותר בעולם.
עמודי הפלדה, שהושלמו ב-1955, מתנשאים לגובה של 232 מטר, וניצבים על בסיסי בטון בגובה של 8 מטרים. לכל עמוד זרוע אופקית בגובה של 212 מטרים, שנשאה ארבעה כבלי חשמל (קו תלת-פאזי וכבל נוסף ליתירות). בנוסף קבועות בראש כל עמוד שתי זרועות בצורת V שנשאו שני כבלי חשמל נוספים. בשונה מבעמודים דומים, ניצבות פאות העמודים באלכסון לכיוון הכבלים שנישאו על ידיהם. בצד כל עמוד נבנתה תחנת מיתוג. העמודים ניצבים במרחק של 3,646 מטרים זה מזה.
עד 1971 נשאו העמודים כבלים שהוליכו חשמל במתח של 150 קילו-וולט. באותה שנה הועלה המתח ל-220 קילו-וולט והוספו לעמודים שני כבלים נוספים, באופן שכושר ההולכה של קו המתח הגבוה הגיע ל-300 מגה ואט. הכבלים נמתחו מעל מצר מסינה כאשר תחתית הקשת נמצאת בגובה של 70 מטרים מעל פני המים, על מנת לאפשר לכלי שיט גדולים לעבור תחתם.