החל מיולי 1981, עם סדרת אירועי חבלה במשרדי אש"ף במערב ביירות, נשמעו הטענות שהאחראים להתקפות הם פעילי קבוצה לבנונית שנקראה "החזית לשחרור לבנון מזרים" ושהארגון מנוהל בעצם על ידי סוכנים ישראלים.
הארגון היה אחראי לעשרות פיגועים ומאות הרוגים. עד אוקטובר 1981 נמנו 308 הרוגים בפיגועי הארגון. הארגון חדל לפעול בסוף שנת 1983.
טרור נגד איראן.
ישראל ואיראן הן שתי מדינות אויב. אף שמעולם לא היו במלחמה באופן פורמלי, שתי המדינות מבצעות מאמצים כבירים במטרה לערער את השפעת האחרת בזירה הבינלאומית - דיפלומטיים, כלכליים וצבאיים. מאמצים אלו כוללים שימוש בסמכויות (לרוב חמושות), המאפשרות עימות עקיף בין המעצמות, ובמקרה של טרור איראני - חמאס וחזבאללה, מלחמה מוחלטת. בעבר נטען כי ממשלת ישראל תמכה בקבוצות חמושות שונות בסכסוך עם שלטון איראן.
ג'ונדאללה.
בכתבה שפורסמה ב־ Foreign Policy בשנת 2012, סוכני מוסד ישראלים התחפשו לקציני CIA, ובאמצעות כך גייסו פעילי ג'ונדאללה לצידם. חלק מהתמיכה באות לביטוי באמצעות ביצוע פעולות "דגל כוזב" כנגד איראן .
מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן.
לדברי אריק דרייצר, "בזכות האתר ויקיליקס תיעדו את העובדה שישראל כבר מזמן ניסתה להשתמש בקבוצות כורדיות כגון מפלגת החיים החופשיים כנגד השלטון האיראני".
פרס אב אייוורקס
פרס אב אייוורקס (באנגלית: The Ub Iwerks Award) הוא פרס המוענק עבור הישגים טכניים במסגרת פרסי אנני ונקרא על שם האנימטור אב אייוורקס. הפרס ניתן ליחידים או חברות עבור קידומים טכניים המשפיעים משמעותית על אמנות או תעשיית ההנפשה. הפרס נוסד בשנת 1999 ונקרא על שם האיש שעזר להשיק את אחד הענפים הגדולים בתרבות הפופולרית והגדיר דור של חובבי קולנוע בכלל וחובבי סרטי אנימציה בפרט. אב אייוורקס זכור כמי שנתן צורה, תנועה ואישיות למיקי מאוס בחברת וולט דיסני. הפרס השנתי מוענק על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה בטקס הענקת פרסי אנני המתקיים באסיפ"א - הוליווד, קליפורניה. הפרס הוא אחד מחמישה פרסים בקטגוריית פרסי השופטים (הפרסים הנוספים הם: פרס ג'יין פוריי, פרס וינזור מקיי, פרס הישגים מיוחדים בהנפשה ופרס תעודת הצטיינות).
בין מקבלי הפרס בעבר נמנים ד"ר אד קטמול (מדעי המחשב) על טכנולוגיותיו פורצות הדרך בחברת פיקסאר, סקוט ג'ונסטון על עבודתו החדשנית בסרט בחברת דיגיטל דומיין , על חידושים פורצי דרך בסרט טיטאניק ואריק דניאלס על פיתוח תהליך 'בד עמוק' ('Deep Canvas') עבור הסרט טרזן של וולט דיסני.
ג'ורג' ריצ'רדס מיינוט
ג'ורג' ריצ'רדס מיינוט (באנגלית: George Richards Minot; 2 בדצמבר 1885 – 26 בפברואר 1950) היה חוקר רפואי אמריקאי, שזכה בשנת 1934 פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ביחד עם ויליאם פרי מרפי וג'ורג' הויט ויפל על כך שיפתחו טיפול באנמיה ממארת.
ביוגרפיה.
מיינוט נולד ב-2 בדצמבר 1885 בבוסטון. בשנת 1908 סיים תואר B.A ברפואה באוניברסיטת הרווארד ובשנת 1912 קיבל M.D. בשנים שלאחר מכן עבד מיינוט באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור שבמרילנד, והתמקד בחקר חלבונים מדללי דם, כגון אנטיתרומבין. בשנת 1915 הוא קיבל תפקיד זוטר בצוות הרפואי בבית החולים הכללי מסצ'וסטס, שם החל במחקר בנושא אנמיה בדם. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כמנתח בצבא ארצות הברית. כחלק מתפקידים אלה, הוא עחקרכדי להבין מה גורם לעובדים במפעל תחמושת בניו ג'רזי לחלות. בסופו של דבר הוא גילה שמגע עור עם TNT הוביל למחלות.
בשנת 1917 החל לעבוד בבוסטון, ובשנים שלאחר מכן הפך במקביל לפרופסור באוניברסיטת הרווארד.
מינוט החל לפתח סיבוכים הקשורים לסוכרת בשנת 1940, וסבל משבץ מוחי קשה בשנת 1947, אשר שיתק אותו חלקית. מיינוט נפטר ב-26 בפברואר 1950 בברוקליין שבמסצ'וסטס
פתרון מדינת האפס
"פתרון מדינת האפס" (באנגלית: Zero-state solution) הוא שם כולל למספר פתרונות ליישוב הסכסוך הישראלי-פלסטיני, שלפיו אחד הפתרונות מניח כי אין זהות פלסטינית ייחודית וכי על הפלסטינים הנמצאים בגדה המערבית לקבל בחזרה את האזרחות הירדנית תחת השלטון הישראלי, בעוד רצועת עזה תועבר לשליטה של מצרים בחסות השלטון הישראלי. הפתרון הוצע לראשונה על ידי מרכז אריאל למחקרי מדיניות. הפתרון דומה מאוד לפתרון שלוש המדינות, אך לא בהכרח זהה.
הצעה חלופית ושונה הוצעה על ידי רשת איזוקרטיה, המשנה את נקודת המבט של ההצעה המקורית לדומה יותר לפתרון המדינה האחת, אשר מסביר בעצם שבמקום להתנות לפלסטינים אזרחות רשמית בחסות מדינת ישראל, יש לשנות את שלטונה למען שוויון הזכויות של אזרחיה. הצעה זו שונה משאר הפתרונות שהוצעו, משום שבניגוד לכך שהעם הפלסטיני זוכה לקבל הכרה בינלאומית בקבוצה לאומית, הוא מוותר על ההכרה ובתמורה לכך הוא זוכה להקים להיות חלק ממדינה אשר אינה נחשבת כמדינה יהודית, אלא כמולדת יהודית.
סקירה כללית (לפי מרכז אריאל למחקרי מדיניות).
ההצעה המקורית מניחה שישראל תספח את השטחים שנכבשו בשנת 1967. הצעה זו נבדלת בכך שהפלסטינים הנוכחיים יכולים להישאר במקום בו הם נמצאים, כלא אזרחי ישראל, או שהם צפויים לחזור לשטח זהותם הלאומית.
הייתה התנגדות לתוכנית זו מצד הפלסטינים, ירדן ומצרים.
הצעה זו, המתוארת כ"הצעת המסגרת לאסטרטגיה לאומית בנושא יהודה ושומרון וסוגיית ערביי ארץ ישראל", מניח כי אין זהות פלסטינית ייחודית, וכי על הפלסטינים בגדה המערבית לקבל בחזרה את האזרחות הירדנית, בעוד שמצרים צריכה להיות אחראית לרצועת עזה. היא מציעה פתרון חד צדדי, מכיוון שהיא אינה מאמינה שמדינות ערב יסכימו:
סקירה כללית (לפי רשת איזוקרטיה).
בעוד שהצעת מרכז אריאל מתארת למעשה מדינה אחת עבור ישראל ואפס מדינות עבור הפלסטינים, הטענה של רשת איזוקרטיה היא ביטול המדינות בכלל. בהקשר מסוים, ההצעה טוענת כי כל גם הפלסטינים ראויים לשוויון זכויות ליברליות ללא קשר לסמכות השלטון שהם חיים תחתיה. גרסת איזוקרטיה ל"פתרון מדינת האפס" טוענת כי:
עדה אוונס
עדה אוונס (באנגלית: Ada Evans; 17 במאי 1872 – 27 בדצמבר 1947) הייתה האישה הראשונה שסיימה לימודי משפטים באוסטרליה.
ביוגרפיה.
אוונס נולדה בשנת 1872 באסקס שבאנגליה ולמדה בלונדון. בשנת 1883 היגרה משפחתה לסידני שבניו סאות' ויילס. בשנת 1895 סיימה אוונס תואר ראשון באמנויות באוניברסיטת סידני. לאחר הלימודים שקלה אוונס להקים בית ספר עם אחותה, אך הרעיון נזנח. בשנת 1899 חזרה בעצת אימה לאוניברסיטת סידני על מנת ללמוד משפטים. הדקאן התנגד ללימודי נשים באוניברסיטה, אך בתקופה זו הוא שהה מעבר לים, ולא היה יכול למנוע את תחילת לימודיה של אוונס. החוק בניו סאות' ווילס לא אסר הכשרת נשים לעריכת דין, אך הנוהג המשפטי היה שוויון זכויות לנשים רק אם החוק מורה על כך באופן ישיר. למרות זאת, סיימה אוונס את לימודיה בדצמבר 1902, והייתה האישה האוסטרלית הראשונה שעושה זאת.
לאחר לימודיה, אוונס ניסתה להתקבל ללשכת עורכי הדין בניו סאות' ווילס, אך לא התקבלה. מצב זה גרם לאוונס להוביל מאבק ציבורי כנגד החוק הקיים. בשנת 1905 הפכה פלוס גרייג לעורכת הדין הראשונה במדינה (לאחר שזו סיימה את לימודיה כשנה לאחר אוונס). בסופו של דבר אוונס החלה לעבוד כעורכת דין רק בשנת 1921.
נפטרה בגיל 75 ב-27 בדצמבר 1947 בניו סאות' ויילס.
ימי ביאליק
ימי ביאליק היה מפעל הנצחה, שכלל תערוכה ומופעים לזכרו של חיים נחמן ביאליק, והתקיים בין התאריכים 16 באפריל 1935 - 25 במאי 1935 במתחם יריד המזרח (גני התערוכה הישנים) בתל אביב.
מותו הפתאומי של ביאליק ב-4 ביולי 1934 עורר אבל כבד ביישוב העברי בארץ ישראל. ביאליק היה מאבות התרבות העברית המתחדשת ודמות אהובה ונערצת. "ימי ביאליק" היה מפעל ההנצחה העיקרי בשנת פטירתו, שנועד לכבד את זכרו באמצעות חגיגת הישגי התרבות והאמנות בארץ ישראל.
הכנות.
המיזם נוהל על ידי מועצה שהוקמה בינואר 1935 בראשות מאיר דיזנגוף, מנחם אוסישקין ושושנה פרסיץ, תחתיה מונו ועדות להפקת האירועים בתחומים השונים.
ב-27 בינואר 1935 נערכה ישיבתה הראשונה של מועצת המיזם. החסות המסחרית ניתנה על ידי חברת "מסחר ותעשייה" בבעלותו של אלכסנדר עזר יבזרוב (מייזמי יריד המזרח). בכירי אנשי הרוח, האקדמיה, והאמנות ביישוב גויסו לוועדות השונות. ביניהם: נתן אגמון, היינריך לווה, דוד יודילוביץ, יוסף הפטמן, אברהם יערי, חנה אורלוף, זאב בן-צבי, מרדכי גולינקין, חיים הררי, עמנואל הרוסי, צבי פרידלנד, דוד ילין, יעקב פיכמן, משה יוסף גליקסון, ברל כצנלסון, נחום סלושץ, אלעזר ליפא סוקניק, בנימין מזר, שמואל ייבין, ריכרד קאופמן.
מועד המיזם נקבע לתקופה שתכלול את חול המועד פסח, ובסמיכות לנעילת המכביה השנייה (שהתקיימה בין המועדים 2 באפריל - 10 באפריל 1935), על מנת לא לחלק את התעניינות הקהל המקומי בין שני מיזמים גדולים, ולאפשר לתיירי ומשתתפי המכביה מחו"ל להאריך את שהותם ולהגיע גם לאירועי "ימי ביאליק". בתקופת "ימי ביאליק" במהלך פסח תרצ"ה נערך גם כינוס הפועל הרביעי (14 באפריל - 21 באפריל 1935). רבים ממשתתפי הכינוס הגיעו למחזה "משא ביאליק".
מועדי התערוכה תוכננו להיות בין ה-14 באפריל ל-5 במאי וכך פורסם בכרזת המיזם, הפתיחה נדחתה ל-16 באפריל ועקב הביקוש הרב המיזם הוארך עד 25 במאי.
עוצב סמל "ימי ביאליק" - איור של ספר ועליו נבל ונר, עם ראשי תיבות שם המשורר. לקראת האירועים פורסמה כרזת "ימי ביאליק" וקטלוג "ימי ביאליק – מפקד התרבות העברית". בעיתונות פורסם מידע מפורט על התערוכות, תכולתן ומיקומן בביתנים השונים של היריד.
בחיפה נמכרו כרטיסי הנחה משולבים הכוללים נסיעה הלוך ושוב ברכבת לתל אביב, הסעה בתל אביב אל המתחם, כניסה לתערוכות וכרטיס להצגה.