בתכנות, ספרייה היא אוסף של תת-תוכניות המשמשות לפיתוח תוכנה. ספריות מכילות קוד או מידע, שמספקים שירות לתוכניות עצמאיות. זה מאפשר לשתף ולשנות קוד או מידע באופן מודולרי. ישנם קובצי הרצה שהם גם תוכניות עצמאיות וגם ספריות, אך רוב הספריות אינן קובצי הרצה. קובצי הרצה וספריות מייצרים הפניות - הידועות כקישורים (links) - זה לזה בתהליך הידוע כקישור, אשר נעשה באמצעות מקשר.
רוב מערכות ההפעלה המודרניות מספקות ספריות שמשמשות את רוב שירותי המערכת. ספריות אלו מספקות את השירותים שיישומים מודרניים מצפים ממערכת הפעלה לספק וככאלו, הן מספקות את רוב הקוד שמשמש יישומים מודרניים.
ניתן לסווג ספריות על פי אופי הקישור אליהן. בשיטת הקישור הסטטי מכניס המקשר בזמן הפיתוח את קוד התוכנה של הספרייה לתוך תוכנית ההרצה. באופן זה תוכנית ההרצה אינה זקוקה בזמן הריצה לקובץ נפרד עם קוד הספרייה. בשיטת הקישור הדינמי מתבצע בזמן ריצה קישור בין תוכנית ההרצה לקובץ ספרייה נפרד. בשיטה זו ניתן לשתף את קוד הספרייה בזיכרון המחשב בין תהליכים שונים במערכת ההפעלה. דוגמה לשיטת קישור דינמי היא השימוש ב-Dynamic-Link Library (קובצי dll) במערכת ההפעלה חלונות.
עץ בינארי
עץ בינארי הוא עץ, שבו לכל קודקוד יש לכל היותר שני בנים, ולכל קודקוד, פרט לקודקוד מסוים הנקרא שורש, אב יחיד. אבות ובנים מוגדרים בעץ כזה לפי הקשתות: a הוא אב של b, ו- b הוא בן של a, בדיוק כאשר יש קשת מ- a ל-b, ומרחקו של a מהשורש קטן ממרחקו של b מהשורש. קודקוד של עץ כזה נקרא גם צומת.
הגדרה רקורסיבית לעץ בינארי:
עץ בינארי הוא עץ ריק (ללא צמתים), או עץ המורכב משורש ושני תתי-עצים בינאריים, ימני ושמאלי.
לעצים בינאריים שימושים שונים, שהבולטים שבהם הם עץ חיפוש בינארי ומבני נתונים כמו ערימה בינארית.
מונחים והגדרות.
השורש הוא, על-פי ההגדרה, הצומת היחיד שאין לו אב. המרחק של צומת מן השורש הוא הרמה של הצומת; רמת השורש היא 0. הרמה הגבוהה ביותר של צמתים בעץ נקראת רמת העץ.
הגובה של העץ הוא אורכו של מסלול מהשורש לצומת בעל הרמה הגדולה ביותר. לעץ בעל צומת יחיד (השורש) גובה 0 ולעץ ריק גובה 1-.
מספר הבנים של צומת נקרא הדרגה שלו (0, 1 או 2). אם לשני צמתים יש אב משותף, הם אחים; אחד מהם הוא הבן הימני, והשני הוא הבן השמאלי. האב של צומת a, וכן האבות הקדומים של אותו אב, נקראים אבות קדומים של a (זוהי הגדרה רקורסיבית). הצמתים ש- a הוא אב קדום שלהם, נקראים צאצאים של a, ויחד עם a הם יוצרים תת-עץ של העץ המקורי. לכל שני צמתים שאף אחד מהם אינו אב קדום של חברו, יש אב קדום בעל רמה מקסימלית בין כל האבות הקדומים של שניהם; זהו האב המשותף שלהם.
צומת נטול בנים נקרא עלה, בעוד שכל צומת אחר הוא צומת פנימי. עלה a נמצא משמאל לעלה b, אם a הוא צאצא של הבן השמאלי של האב המשותף שלהם, בעוד ש-b הוא צאצא של הבן הימני.
עץ שאין בו אף צומת נקרא עץ ריק.
הקשתות בעצים בינאריים יכולות להיות לא מכוונות או מכוונות. במקרה שהקשתות מכוונות ייתכנו שתי אפשרויות: או שהקשתות מכוונות מאב לבן, או שהן מכוונות מכל בן אל האב שלו.
לעצים בינאריים אפשר להוסיף תוכן, על ידי הצמדת נתונים לכל צומת של העץ. במקרה כזה, העץ עצמו הוא המבנה, והעץ בצירוף התוכן נקרא סתם "עץ". עצים שיש להם אותו מבנה (גם אם תכנים שונים) נקראים עצים שקולים.
טקאשי קיטאנו
טקאשי קיטאנו (北野 武, נולד ב-18 בינואר 1947 בטוקיו), הידוע גם בכינויו "beat" קיטאנו, הוא קומיקאי, מנחה טלוויזיה, שחקן טלוויזיה וקולנוע ובמאי, תסריטאי ועורך קולנוע יפני מפורסם, זוכה שלושה פרסי האוסקר היפני מתוך 11 מועמדויות, על עבודתו כשחקן, במאי, תסריטאי ועורך קולנוע.
קיטאנו החל את דרכו כחלק מצמד קומיקאים שהופיע במועדון לילה (נקרא "the two beat" ומכאן כינויו). את קריירת הבימוי שלו החל קיטאנו בשנת 1989 בעת שהבמאי של הסרט שבו כיכב עזב את הסט לאור מחלוקות איתו - מה שגרם לאולפן להעביר את הסרט לידיו של קיטאנו (הסרט נקרא "violent cup"). קריירת הבימוי שלו המריאה מאותו רגע והלאה, כשהוא מתמחה בעיקר בסרטי גנגסטרים אלימים שבהם גם שיחק (בדרך כלל כשחקן הראשי).
התאונה והתפנית.
ב-1995, בעת עבודה על הסרט "?getting any", אירעה לו תאונת אופנוע ששינתה את חייו. השריד הפיזי הכי בולט של אותה תאונה היא הצלקת והשיתוק שמופיעים על פניו. סרטיו הבאים של קיטאנו הראו שינוי גישה וסגנון וגם בנושאים בהם החל לעסוק - והבימוי שלו הפך להיות מוערך ברחבי העולם. סרטו "hana bi" (זיקוקין די-נור) היה הראשון שזכה לפרסים בינלאומיים רבים (כולל הסרט הלא אירופי הטוב ביותר לשנת 1997).
מאז יצר סרטים רבים כבמאי, עורך ומפיק, וגם כיכב בלא מעט סרטים כשחקן.
הייחוד של קיטאנו כבמאי.
קיטאנו מצטיין בסגנון מאופק, קומפוזיציות מורכבות ותנועות מצלמה מתוזמנות היטב. סרטיו מלאי הומור ואירוניה, למרות ההתעסקות הרבה בסיפורים של אלימות וגנגסטרים. סגנונו הייחודי זוכה להערכה ברחבי העולם וזכה למחמאות רבות ואף למחוות בידי במאים ידועים כקוונטין טרנטינו.
קריירה כשחקן.
בשנת 2016 הופיע קיטאנו כדמות ראשית במשחק הווידאו "". בשנת 2017 שיחק בסרט הפעולה "הרוח במעטפת", המבוסס על מאנגה יפנית באותו השם.
בשנת 2020 גילם את גנרל יאמאשיטה במיני-סדרת המלחמה ההודית "הצבא הנשכח" של רשת פריים וידאו.
גיאוגרפי
הרכב כל הזמנים ב-MLS
הכנסייה היוונית אורתודוכסית
מצג
מִקְדָּם (או מַצָּג, הֶצֵּג, אֶקְסְפּוֹזִיצְיָה בלעז) ביצירת ספרות כולל את כל המידע הקודם לסצנה הראשונה של הסיפור. המצג נותן, למעשה, רקע להתרחשויות העלילה בסיפור.
המידע הניתן במצג כולל פרטים כלליים על הזמן והמקום שהעלילה מתרחשת בהם ומידע ספציפי על הביוגרפיה, הקודמת לסצנה הראשונה, של דמויות המשחקות תפקיד בעלילה.
המידע במצג, כמו גם אופן מסירתו, עשויים לרמוז רמזים מטרימים החיוניים להבנת המשך הסיפור.
מצג עשוי להימסר במרוכז (מצג בגוש אחד) או במפוזר, לאורך הסיפור כולו, וכן עשוי להימסר לפני הסצנה הראשונה (מצג תחילי, הנמסר בראש הסיפור) או אחרי הסצנה הראשונה (בשלב כלשהו בהמשך הסיפור). גם מצג תחילי בגוש אחד, דוגמת המצג של הרומן אבא גוריו משאיר פריטי מצג רבים (הקודמים לסצנה הראשונה של הסיפור) ומוסרם בהמשך הסיפור (למשל על מנת ליצור מתח או הפתעה).
פריטי מצג מפוזר ניתן ללקט ממשפטים רבים במהלך הסיפור - כל פריט מידע שמספר על דבר מה שאירע לפני הסצנה המובחנת הראשונה של הסיפור, הוא פריט מצג.
לדוגמה: בסיפורו של ש"י עגנון, "הרופא וגרושתו", משפט הפתיחה הוא "כשנכנסתי לשמש בבית החולים מצאתי אחות רחמנייה בחורה בלונדינית, שהייתה אהובה על הכל וכל החולים סיפרו בשבחה". במשפט זה כמה פריטי מצג. הוא מציג את הדמויות העיקריות בסיפור: המספר והאחות (שלדעתה מייחס המספר משקל רב). הוא מציג את בית החולים, שמתרחש בו חלק נכבד מעלילת הסיפור. עוד נרמז זמן ההתרחשות ("כשנכנסתי לשמש בבית החולים").
אקספוזיציה
מוזיקת היפ הופ
מוזיקת היפ הופ (מאנגלית: Hip hop music) או לחלופין מוזיקת ראפ (rap music) היא ז'אנר מוזיקלי המשתייך למוזיקה השחורה, שהתפתח מתוך תרבות ההיפ הופ ומהווה את אחד מיסודותיה. מוזיקת היפ הופ מורכבת מארבעה מאפיינים מוזיקליים עיקריים: ראפינג, סקראצ'ינג / די ג'ייאינג, ביטבוקס וסמפלינג (או דגימה מוזיקלית בסינתיסייזר). כלים אופייניים נוספים הם סמפלר ומכונת תופים.
מוזיקת ההיפ הופ התפתחה בדרום ברונקס שבניו יורק במהלך שנות ה-70. המושג "היפ הופ" מתאר הן את הסגנון המוזיקלי הנזכר לעיל, והן את הסממנים הייחודיים של תרבות ההיפ הופ. המושג "ראפ" מתאר את פעולת הראפינג (הדיבור הקצבי) שמאפיין את רוב סגנונות ההיפ הופ, והוא לעיתים משתמש כמילה נרדפת להיפ הופ, אך האחרון, כאמור, מקיף קשת תרבותית רחבה יותר מאשר הסגנון המוזיקלי עצמו.
נהוג לחלק את מוזיקת ההיפ הופ לשתי אסכולות לפי זמנים. אולד-סקול היפ הופ מתאר סגנונות ואמנים שהתפתחו בין השנים 1979–1984. מקובל לציין את סיומו עם פריצתה של הלהקה Run DMC שהייתה הלהקה הראשונה שהשתייכה לניו-סקול היפ הופ יחד עם אל אל קול ג'יי. הניו-סקול היפ הופ מתאפיין בשימוש נרחב יותר במכונת תופים ולעיתים באלמנטים של מוזיקת רוק או מוזיקה אלקטרונית.
היסטוריה.
שורשיה של מוזיקת היפ הופ נמצאים במוזיקה שחורה של אפרו-אמריקאים ובמוזיקה אפריקאית. הגריו (Griot) היו קבוצה של זמרים ומשוררים ממערב אפריקה שנדדו ממקום למקום והעבירו מסורת והיסטוריה עתיקה בשיריהם שבעל-פה. סגנון השירה שלהם היה דומה לזה של ראפרים.
בניו יורק של שנות ה-60 וה-70 נפוצו מופעי ספוקן וורד שסגנונן היה מושפע מהגריו, ולהן עצמם הייתה השפעה של התרבות שבתקופת עיקר פעילותה של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית לסיום האפליה כנגד אפרו-אמריקאים במדינה.
מוזיקת היפ הופ עצמה החלה להתפתח בשנות ה-70, עם עליית הפופולריות של מסיבות רחוב בניו יורק, במיוחד ברובע הברונקס, שם התמזגו השפעות תרבותיות של אפרו-אמריקאים ופוארטוריקנים אמריקאים. במסיבות הרחוב התאגדו די ג'ייאים שניגנו מגוון של מוזיקה פופולרית, בעיקר מוזיקת נשמה ופאנק. בעקבות תגובות נלהבות, החלו הדיג'אים לבודד את מקצבי כלי ההקשה של שירים פופולריים. הטכניקה הזו הייתה באותה התקופה פופולרית במוזיקת דאב והיא התפשטה בניו יורק בעקבות קהילת מהגרים מג'מייקה.