באוקטובר 1951 סיים קריימר את השותפות עם קארל פורמן (אחד משותפיו להקמת חברת הסרטים שלו), שהתבקש להעיד על מעורבותו במפלגה הקומוניסטית. קריימר המשיך להפיק סרטים עבור קולומביה כדוגמת "מותו של סוכן", "הפרא" ו-"5000 האצבעות של ד"ר טי.", שאומנם לא זכו להצלחה כשיצאו לאקרנים בזמנם, אך היום הם נחשבים לסרטים מוערכים.
ב-1953 החליטו קריימר וכהן לסיים את החוזה בן חמש השנים שחתם. סרטו האחרון באולפני קולומביה היה "המרד על הקיין", עיבוד לספרו של הרמן ווק. קריימר גילה התנגדות מהצי האמריקני, בו עסק הסרט, בטענה שהסרט מהווה תיאור לא הוגן של הצי. קריימר ליהק לסרט כמה מן הגדולים שבשחקני הוליווד בזמנם, כהמפרי בוגרט וחוזה פרר. הסרט היה להצלחה עצומה והרוויח 11 מיליון דולרים, ובכך פיצה בגדול על כל כישלונותיו הקודמים של קריימר באולפני קולומביה.
כבמאי.
לאחר "המרד על הקיין" עזב קריימר את אולפני קולומביה וחידש את פעילות אולפן הסרטים שלו, אך הפעם גם ביים את הסרטים. הוא ביים אז את "הגאווה והתשוקה" ו"לא כזר" שהיו עמוסי כוכבים. למזלו של קריימר, הוא הצליח להימנע מלהיכנס ל"רשימה השחורה" של הוליווד שהשפיעה על רבים אחרים מהתעשיית הקולנוע.
הוא ביים את הסרטים "הנועזים", "על החוף", "משפט הקופים" ו"משפטי נירנברג". הסרטים הללו היו אמיצים ועסקו בנושאים חשובים. כאנטיגוניזם לסרטים אלו, הוא ביים בשנת 1963 את "מטורף, מטורף, מטורף העולם" - קומדיה פרועה בכיכובו של ספנסר טרייסי. ב-1965 הפיק וביים את "ספינת השוטים" ושנתיים אחר כך הוא ביים את "נחש מי בא לסעוד?". סרט זה היה שיתוף הפעולה האחרון בין קתרין הפבורן וספנסר טרייסי, וזכה להצלחה קופתית מרשימה, וזכה בשני פרסי אוסקר.ב-1969 הפיק וביים את הסרט "הסוד של סנטה ויטוריה" בכיכובם של אנתוני קווין ואנה מניאני. סרטיו משנות השבעים היו פחות בולטים.
הוא ביים ארבעה עשר שחקנים שקיבלו מועמדות לפרס האוסקר על הופעותיהם בסרטיו. בשנת 1997 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, שנקראה "A Mad Mad Mad Mad World: A Life in Hollywood". הוא נפטר בפברואר 2001 בלוס אנג'לס, לאחר שסבל מדלקת ריאות. קריימר נתפס כבמאי-מפיק סולידי, המיטיב לביים שחקנים, בוחר במודע בנושאים חברתיים ופוליטיים. עם זאת סגנון הבימוי שלו היה מיושן ועם השנים הועמה חשיבותו.
אירובים
אירובים (געז: ኢሮብ, "אירוב") קבוצה אתנית קטנה החיה ברובה בנפת אירוב שבמחוז המזרחי במדינת תיגראי שבצפון אתיופיה.
האירובים הם אחת מקבוצות הסהוים והם עצמם מורכבים משלוש תתי קבוצות "בית בוקנייתו", "בית אדגבה" ו-"בית חסבלה". האירובים הם הקבוצה הסוהית היחידה אשר חייה בגבולות אתיופיה והיא גם היחידה שהיא נוצרית בעיקרה.
היסטוריה.
מסורות מסוימות גורסות שהאירובים הם צאצאים של מתיישבים יוונים או רומאים שהגיעו דרך עיר הנמל אדוליס ועל כך הם נקראים אירובים, שיבוש של הכינוי "אירופים". מסורות אחרות טוענות שהאב המייסד של הקבוצה נקרא אנדריאס והוא בנם של מלך רומא והלנה, בתו של שלמה המלך.
בתקופת השופטים סבגדיס, שום עגמה שהיה אירובי שלט על תיגראי, סימן, חמסיאן, אקלה גוזאי וסריה. החל מן המאה ה-18 ואילך החלו הסהוים להתאסלם והקבוצה הייתה היחידה שלא התאסלמה והייתה נוצרית אורתודוקסית. בשנת 1846 הקים ארגון קהילת השליחות מיסיון קתולי בקרב האירובים ורבים מהם קיבלו דת זו לרבות בית בוקנייתו.
בתקופת הכיבוש האיטלקי אירובים רבים פעלו כנגד שלטונם לרבות אישיים כגון דג'זמץ' איילה סבחת ודג'זמץ' קסה סבחת שבסיסים היה בהר אסימבה שבאזור עגמה. במהלך מלחמת האזרחים האתיופית אירובים רבים שיתפו פעולה ונתנו מחסה לכוחות המורדים ובראשם הוויאנה והיחאפה.
כיום מולדת האירובים שנכללה במחוז ההיסטורי עגמה מחולקת בין נפות שונות כאשר האזור בעל הרוב האירובי הפך להיות נפת אירוב.
תרבות.
שפתם של האירובים היא האירובית שהיא ניב דרומי של הסהוית שהיא שפה כושית. כיום רוב האירובים דוברים תיגרינית כשפת אם.
רובם המכריע של האירובים נוצרים ומיעוט קטן הוא מוסלמי.
צלחית
צלחית (שם מדעי: "Patella") הוא סוג של חלזונות ים ממשפחת הצלחיתיים, החיים על סלעי החוף.
מאפיינים.
בתוך הקונכייה, לצלחית יש מעין רגל גדולה המשמשת להיצמדות חזקה מאוד לסלע, כך שנוצר ואקום. בראשית חייה, קונכיית הצלחית קצת רכה בקצותיה, ומאפשרת לה לבחור מקום בסלע שנותן לה אזור מחיה טוב, הנשטף על ידי גלים אך גם נחשף לאוויר, (אזור הכרית) בו היא נצמדת לסלע והקונכייה שלה מתקשה ומתאימה את עצמה בצורה מושלמת לסלע.
הצלחית ניזונה מאצות זעירות שהיא מגרדת מהסלעים וחומרי רקב, היא מחפשת מזון בעיקר בלילה, בשעות השפל היא בסלעים ובשעות הגאות היא מחפשת מזון בים, בכך שניתקת ממקומה וחוזרת בסוף חיפוש המזון לאותו מקום בו ישבה. רגלה החזקה והקונכייה המותאמת מאפשרות לצלחית את ההצמדות החזקה לסלעים. הצלחית מנצלת את מנגנון ההיצמדות לסלעים ובכך היא מוגנת מפני התייבשות או מפני חשיפה למים מתוקים בזמן ירידה של מי גשם, וכן הצמדות חזקה זו מאפשרת לה גם כן להתמודד עם הגלים כדי למנוע את שטיפתה אל הים.
צבעה של הצלחית מותאם לצבעיהם של הסלעים, כדי שעופות שבאים לא יבחינו בה ויטרפו אותה.
יחידת מצדה
יחידת מצדה היא יחידת השתלטות מיוחדת של שירות בתי הסוהר, אחת מחמש יחידות ההשתלטות במדינת ישראל.
ייעודה של היחידה הוא לתת מענה מבצעי איכותי לאירועי קיצון במתקני הכליאה בפריסה ארצית. היחידה היא יחידה נציבותית-ארצית והיא כפופה ישירות לראש אג"מ של השב"ס. היחידה הוכרה בשנת 2006 כיחידה מטכ"לית צה"לית והיא פועלת באירועים בהם צה"ל מבקש להסתייע ביחידה בתחומי מומחיותה, בכפוף לאישור נציב בתי הסוהר. יחידת מצדה נחשבת למוקד ידע בתחום נשק האל-הרג, ואנשיה מייעצים ומדריכים בתחום זה את כלל כוחות הביטחון בישראל.
תפקידי היחידה.
נוסף על תפקידה העיקרי, לטפל באירועי מיקוח במתקני הכליאה, ישנם ליחידה מספר תפקידים נוספים:
ארגון ומבנה.
יחידת מצדה היא יחידה נציבותית-ארצית והיא כפופה ישירות לראש אגף המבצעים של השב"ס. היחידה בנויה מלוחמים יוצאי יחידות קרביות בצה"ל שבגיוס ליחידה הופכים לאנשי קבע בשירות בתי הסוהר.
דרישות הקבלה הן: שירות קרבי (רובאי 08 מינימום), בוגרי קורס פיקודי, כושר גופני גבוה. מסלול הגיבוש ליחידה נערך במשך מספר ימים, במהלכו עוברים המתמודדים מבחנים פיזיים ומנטליים על מנת לבחור את המתאימים ביותר לתפקיד. בסך הכל, אחוז אחד מהפונים מסיים את מסלול ההכשרה והופך ללוחם ביחידה. קורס הלוחמים נמשך כחצי שנה ומועבר על ידי מדריכים מתוך היחידה, בסיום הקורס הבוגרים מחולקים לפלגות.
הלוחמים ביחידה נמצאים כל הזמן באימוני כשירות או פעילות. מדי שבוע הלוחמים מבצעים מגוון אימונים כגון: קרב מגע (אשר מותאם במיוחד לאזורי צפיפות כמו תאים בכלא), אימוני ירי מורכבים, ניווטים, צליפה, גלישה, ירי בנשקים פחות קטלניים, אימוני הפרות סדר, כלבנים וסוגי אימונים נוספים.
היחידה מורכבת משתי פלגות עיקריות, השתלטות ופריצה. פלגת ההשתלטות מתמחה בהיבטים הקשורים להשתלטות, בין השאר על תאים בתוך בית סוהר או על רכבים שמובילים אסירים. פלגת הפריצה מתמחה בשימוש בחומר נפץ ובפריצת דלתות בצורה 'חמה' ו'קרה'.
הלוחמים בפלגות מתמחים במקצועות הבאים:
לוחמי היחידה חמושים ברובי מיקרו-תבור, M4 קרבין, רובה צלפים רמינגטון MSR ונשק אל-הרג.
היסטוריה.
הקמה.
יחידת מצדה הוקמה ב-2003, בהוראת נציב שב"ס יעקב גנות, בעקבות ריבוי אירועים ביטחוניים במתקני הכליאה שכללו תקיפות סגל רבות, ניסיונות חטיפה וחטיפת אנשי סגל.
בתוך שב"ס לא הייתה יחידה שהתמקצעה בתחום ההשתלטות על אירוע חטיפת בני ערובה ולארגון היה צורך להישען על יחידות אחרות, של צה"ל או משטרת ישראל. במקרה של התלקחות הרחוב הפלסטיני עלול להיווצר מצב בו כוחות מיוחדים במשטרה ובצה"ל יצטרכו לתת מענה בשטחים, ורק יחידת מצדה תוכל לטפל באירועים בבית הסוהר.
בשנת 2006 היחידה הוגדרה כיחידת השתלטות מטכ"לית וקיבלה אחריות על מתקני הכליאה הצה"ליים בתחום חילוץ בני ערובה.
לאורך שנות קיומה של היחידה מפקדיה היו קצינים בעלי ניסיון קרבי עשיר, בעיקר יוצאי הימ"מ. בספטמבר 2016 לראשונה מאז הקמת היחידה מונה מפקד אשר צמח בתוכה ולא הגיע מצה"ל ומיחידות אחרות.
פעילות מבצעית (2003- היום).
להלן פעולותיה הידועות של היחידה:
שונית פיליפו
שונית פיליפו (באנגלית: Filippo Reef) היא שונית אלמוגים שקועה המצויה 450 ק"מ מזרחי לאי סטארבק שבאיי ליין.
עומקה של השונית מתחת לפני הים, בין 60 ל-90 ס"מ, ואורכה 1.6 ק"מ מצפון מערב לדרום מזרח.
השונית התגלתה ב-28 ביוני 1886 על ידי האוניה האיטלקית פיליפו, ועל שמה היא קרויה.
יונה בוגלה
יונה בוגלה, נקרא גם יונה (בן) נפתלי, (1908 – אוגוסט 1987) היה מחנך ואיש ציבור ישראלי יהודי-אתיופי שהיה מנהלה של רשת החינוך של ביתא ישראל באתיופיה. במשך שנים פעל לחיזוק הקשר בין יהודי התפוצות לקהילת ביתא ישראל ולמדינת ישראל ולהעלאתם לישראל.
קורות חיים.
בוגלה נולד ב-1908 בכפר היהודי וולקה, הסמוך לעיר גונדר. הוריו היו בירו בוגלה ובלטו רדא. שמות אחיו: מקונן (1890-1978), נגוסה, סלמון (סבה של טהוניה רובל), אקלט, היבסט, איניאו (1922-2021), אטנו, ומטקו (מפקד משטרת מחוז שיוואה).