דבק בו בקולנוע הדמות של בחור קשוח ומחוספס, לעיתים קרובות האיש הרע. את פריצתו עשה קרופורד ב-1937 כשכיכב בברודוויי במחזה "על עכברים ואנשים", על פי ספרו של ג'ון סטיינבק. לאחר מכן עבר להוליווד, אך לא קיבל את התפקיד בגרסה הקולנועית לספר. באותה שנה החל לככב כשחקן משנה בסרטי קולנוע, שהיו בעיקר קומדיות וסרטי פשע, כשהבולטים שבהם היו "בו ג'סט" (1939), סרט הרפתקאות עם גרי קופר והסרט האפל "מלאך שחור" (1946) ו"זמן חייך" (1948), לצד ג'יימס קאגני, על פי המחזה של ויליאם סארויאן.
ב-1949 קרופורד גילם את ווילי סטארק (דמות המבוססת על הפוליטיקאי מלואיזיאנה, יואי לונג) ב"כל אנשי המלך" (1949), עליו זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. שנה אחר כך כיכב בעוד להיט גדול, "רק אתמול נולדה" של הבמאי ג'ורג' קיוקור. למרות הצלחת שני הסרטים הללו, קרופורד סבל מחד גוניות בדמויות בו גילם, כשלוהק שוב ושוב לאותם תפקידים. בשל כך עבר לטלוויזיה וכיכב בשלל סדרות משנת 1956, כמו כן כיכב בסרטי טלוויזיה ובסרטי קולנוע אירופאים, אך לא ממש זכה להצלחה, אף על פי שהצעות עבודה לא הפסיקו להגיע. סך הכול כיכב ב-140 סרטים וסדרות במשך שישה עשורים.
הוא נפטר ב-1986 בקליפורניה משבץ מוחי, והמשיך לעבוד כמעט עד יומו האחרון. אשתו הראשונה (נישאו ב-1940), השחקנית קי גריפית', נפטרה ב-2003.
לברודריק ישנם שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד: אחד על סרטי הקולנוע והשני על הופעותיו בטלוויזיה, ולכן הוא מהשחקנים היחידים שזכו להישג זה.
מורביד אנג'ל
מורביד אנג'ל (אנגלית: Morbid Angel, בעברית: מלאך חולני) היא להקת דת' מטאל מפלורידה שנוסדה ב-1983.
בתחילה שיריה של הלהקה התבססו על הנצרות והתייחסו רבות לשטן, ובהם יצאה כנגד הדת, אך החל מהאלבום השני, השירים התבססו יותר על המיתולוגיה המסופוטמית, על סיפוריו של ה.פ. לאבקרפט ועל ההיסטוריה של הקיסרות הרומית. למרות זאת המשיכה בקו אנטי דתי בשיריה.
שמות האלבומים של הלהקה מסודרים לפי האלף-בית - שם האלבום הראשון מתחיל באות A, שם האלבום השני מתחיל באות B, וכו'.
משפט הערך הסופי
תשומה
תשומה (באנגלית: Input) - מונח בכלכלה המתאר את גודל השימוש במשאבים בתהליך מוחשי או מופשט. לרוב מדובר בסך המשאבים, העבודה והעלויות הכרוכים בתהליך או בפעילות כלכלית, בהקשר לנושאים הקשורים למקרו-כלכלה.
להבדיל מהתשומה, התפוקה מתארת את סך התוצרים הסופיים המוחשיים או המופשטים המופקים מתהליך.
תשומות בחינוך.
בתחום החינוך התשומות מתייחסות לכלל המשאבים המושקעים בתלמידים מטעם מערכת החינוך.
חוק לימוד חובה נוסד מתוך רצון להגיע לשוויון הזדמנויות, אך האופן שבו הוא מיושם מושפע מהגדרת המושג שוויון. בתחילה הייתה נפוצה הגישה שהשוויון הוא תוצרה של השקעת תשומה זהה עבור כל תלמיד. עם זאת, קיומם של הבדלים בין אישיים מוביל לכך שתשומות זהות מובילות לתפוקות שונות בקרב תלמידים שונים. בעקבות זאת החלו להתפתח גישות המעריכות את מידת השוויון על פי התפוקה של מערכת החינוך. כלומר, על פי הידע והמיומנויות שהתלמיד רוכש בעקבות תהליך ההוראה.
אחת ממטרות החינוך היא לאפשר לבוגרי בית ספר תיכון לרכוש השכלה גבוהה כדי להשתלב בשוק העבודה. על פי הגישה הרואה בתפוקה את המדד לשווין יש לקבוע את התשומה המושקעת בחינוך על פי הצרכים האישיים של כל תלמיד. זאת הסיבה להשקעת משאבים בחינוך מיוחד ובשילוב בחינוך.
רביעיית בודפשט
רביעיית בודפשט הייתה הרכב קאמרי שפעל בין השנים 1917 ל-1967. הרביעייה, שהורכבה בראשיתה משלושה הונגרים והולנדי אחד, שינתה בהמשך את הרכבה עד שבסופו של דבר היו בה ארבעה רוסים. בעשור האחרון לקיומה הקליטה בקולומביה רקורדס.
מי רוצה להיות גיבור על
"מי רוצה להיות גיבור על?" (באנגלית: ) היא תוכנית מציאות שהגה יוצר הקומיקס סטן לי.
בסדרה מתחרים 11 מתמודדים שונים אשר ממציאים להם דמות גיבור על, מכינים את התחפושת שלה ומתנהגים כמוה. מכיוון שלא ניתן לבחון כישורים של גיבורי על (מבחני תעופה וכוח למשל), המשימות בתוכנית מתרכזות בבחינת התכונות האישיות של כל מתמודד. חלק מהתכונות שנבחנות, נבדקות בחשאיות מבלי שהמתמודדים יודעים על כך. לדוגמה במשימה שבה על המתמודדים לעבור במהירות ובחשאיות מבגדי אזרחים לחליפת גיבורים ולהגיע במהירות לנקודת הסיום, מושתלת ילדה בוכה. המטרה האמיתית של המשימה היא לעזור לילדה הבוכה ולא לסיים את המשימה כמה שיותר מהר.
בעונה הראשונה זכה גיבור העל "פידבק". ששת הפרקים של העונה הראשונה שודרו בארצות הברית ביולי-ספטמבר 2006. המנצח הגדול של העונה השנייה היה גיבור העל "המגן" או באנגלית, "The Defuser".
הסדרה שודרה בישראל בערוץ AXN וסטאר וורלד שבכבלים.
שביתה כללית
שביתה כללית היא שביתה של מסה קריטית מתוך כוח העבודה בעיר, אזור, מגזר או מדינה. לחלופין, כאשר איגוד עובדים גדול, כמו ההסתדרות, מורה לכל חבריו לשבות, נהוג לכנות את השביתה "כללית". מטרות השביתה יכולות להיות כלכליות או פוליטיות, וכאשר המניע לה אינו מסתכם בהוראה מלמעלה, הוא בדרך כלל מתבסס על סולידריות מעמדית או אחרת של המשתתפים. גם בשביתות בעלות מטרות כלכליות, בדרך כלל לרוב העובדים המשתתפים, העובדים בעסקים שונים, אין אינטרס כלכלי מיידי בהצלחתה. שביתות כלליות מערבות את כלל האוכלוסייה, ולכן הוגים שונים ותנועות מהפכניות (כגון הסינדיקליזם) ראו בהן הקדמה אפשרית למהפכה.
שימוש.
בנוסף למשמעויות שהוזכרו, לעיתים משתמשים במושג גם בהקשר של שביתות גדולות-ממדים של כל הפועלים בתעשייה מסוימת, כגון שביתת הטקסטיל של 1934. השביתה הכללית הקלאסית, עם זאת, כוללת גם פועלים (וחברים אחרים במעמד הפועלים) שאין להם אינטרס מיידי בתוצאות השביתה; למשל, בשביתה הכללית בסן פרנסיסקו ב-1934 שבתו פועלים מאוגדים ובלתי-מאוגדים במשך ארבעה ימים במחאה על פעולות המשטרה והמעסיקים, שבהן נהרגו שני שובתים, ובתמיכה בדרישות הסוורים והימאים.
לא תמיד ברור מהי שביתה כללית. בשביתת הטימסטרס במיניאפוליס ב-1934, לדוגמה, איגודי עובדים וכמה ארגונים של מובטלים שהועסקו בעבודות יזומות שבתו מתוך סולידריות עם נהגי המשאיות השובתים ובמחאה על אלימות המשטרה נגד השובתים. אלפי אחרים השתתפו בהפגנות לתמיכה בשובתים. שביתות הזדהות אלה, על אף גודלן, לא צברו סדר גודל שניתן לכנותו "שביתה כללית", ויוזמי השביתה אף לא השתמשו במונח.
השביתה הכללית ככלי מהפכני.
לפי התפיסה הסוציאליסטית, העובדים הם שמייצרים את כל עושרה של החברה. השביתה הכללית היא עבורם כלי פוליטי ממדרגה ראשונה, כיוון שהיא מוכיחה לכאורה את הטענה הזאת: כאשר שביתה היא כללית באמת, המשק אינו מתפקד כלל ובעלי ההון והמדינה חסרי אונים, לפחות זמנית. סוציאליסטים מהפכניים בתנועת העבודה, ובעיקר בזרם הסינדיקליסטי, ראו בשביתה הכללית את הכלי המרכזי העומד לראשות העובדים בהגשמת המהפכה, וטענו שלאחר שביתה כללית מוחלטת וממושכת לבעלי ההון לא תהיה בררה אלא "לתת את המפתחות" לפועלים, כדי להבטיח את שרידתם שלהם. ז'ורז' סורל, המהפכן הצרפתי הסינדיקליסט והאנטי-רציונליסט, הגדיר את השביתה הכללית בתור מיתוס שחשיבותו אינה בסבירות האובייקטיבית של הגשמתו אלא בכוחו לגייס את ההמונים למחשבה ופעולה מהפכנית.
ניתן לראות קשר בין חוזקן של תנועות סינדיקליסטיות ושביתות כלליות. בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה נטייה זו התגלמה באיגוד ה-IWW, ששיחק תפקיד בשביתה הכללית בסיאטל. שביתות כלליות היו נפוצות בתחילת המאה העשרים גם בספרד, הפסגה העולמית של השפעת התנועה האנרכו-סינדיקליסטית. השביתה הכללית הגדולה בעשורים האחרונים, והשביתה הבלתי-מאושרת הגדולה בהיסטוריה, הייתה בצרפת במאי 1968, והיא הושפעה מזרמים אוטונומיסטיים ואנרכיסטיים ומחשיבה שמאלית לא-אורתודוקסית.
שרי אלפי ניסן
שרי אלפי-ניסן
מנואל רוזנטל
מנואל רוזנטל (Manuel Rosenthal; 18 ביוני 1904 – 5 ביוני 2003) היה מלחין ומנצח יהודי צרפתי, אחד מתלמידיו המעטים של מוריס ראוול והאחרון בהם.
חייו.
רוזנטל נולד מחוץ לנישואים בפריז לאנה דבורסוסקי, יהודייה רוסייה, ולאב צרפתי, שאותו מעולם לא פגש. שם משפחתו הוא של אביו החורג, ברנרד רוזנטל. התחיל ללמוד נגינה בכינור בגיל תשע, ונכנס לקונסרבטואר של פריז בשנת 1918, בגיל 14. בין מוריו היה ז'יל בושרי.
קריירת הניצוח שלו החלה בשנת 1934, כשהתקבל כנגן כלי הקשה ומנצח עמית של התזמורת הלאומית של צרפת. הקריירה המוזיקלית שלו נקטעה במלחמת העולם השנייה, כאשר בשנת 1940 נפל בשבי בעת ששירת כטוראי בגדוד חיל רגלים באלזס. במהלך שהותו בשבי ארגן הופעות ואף יצר אופרטה המבוססת על מחזה מאת ז'ורז' קורטלין.
עם שחרורו בשנת 1944 חזר לתזמורת הלאומית הצרפתית והתמנה למנצחה הראשי, משרה בה החזיק עד 1947. משרותיו הבאות היו מנהל מוזיקלי של תזמורת סיאטל משנת 1948 עד 1951 ומנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ליאז' משנת 1964 עד 1967. כמו כן כיהן רוזנטל כפרופסור לניצוח בקונסרבטואר של פריז משנת 1962 עד 1974.
יצירתו הנודעת ביותר של רוזנטל כמלחין הייתה הבלט Gaîté Parisienne משנת 1938, שהתבסס על מוזיקה של ז'אק אופנבך.
בשנת 1999 פרסם ספר קטן בשם "קרשנדו לאלוהים", בו הוא בוחן ומציג את אמונותיו הדתיות.
רוזנטל נפטר בפריז, בגיל 98.
מאי 1968