אילנית הרבתה לשתף פעולה עם צמד הכותבים מנור והירש והפכה רבים משיריהם ללהיטים, כמו "בשנה הבאה" ו"ללכת שבי אחרייך". היא הקליטה גם משיריהם של יוצרים נוספים, בהם רחל שפירא ("נחמה", "שיר של יום חולין", "חלק בעולם", "שיר על נחלים"), שמרית אור ("אל הדרך", "אני לא מאמינה", "רק הירח", "בשביל אל הכפר") ושייקה פייקוב ("ארץ ארץ", "רינגולי" ("אילן ואילנית")), "אחי גיבורי התהילה", "תבורכי ארצי", "בפרוט נבל ועוגב", "לאורך השדרה שאין בה איש", "חמסין של ניסן").
היא הוציאה יותר משלושים אלבומים, רבים מהם אלבומי זהב. זכתה לכמה וכמה ספיישלים טלוויזיוניים, ובהם התוכנית הראשונה שצולמה בצבע בישראל, בשנת 1973 בבימויו של ראלף ענבר. היא התבלטה בשירי פופ קלילים ובשירי ארץ-ישראל. "סמלה המסחרי" היה שערה הבלונדיני הארוך (הסמל הקודם היה צמות).
דיסקוגרפיה.
אילנית הרבתה להקליט שירים בעברית ובשפות זרות, אשר חלקם הגדול יצא על גבי תקליטונים ואינם מופיעים באלבומיה הרשמים. רובם הגדול של תקליטונים אלו מצא את מקומו באוסף המחומש "כך היה כך יהיה" שיצא בשנת 1999.
שלומית אהרון
שלומית אהרון (נולדה ב-10 ביולי 1950) היא זמרת ישראלית, סולנית להקת "הכל עובר חביבי" ובעלת קריירת סולו מצליחה.
קורות חיים.
אהרון נולדה בתל אביב בשם שלומית דביניק לזוג הורים יוצאי פולין. אביה, אהרון, היה ניצול שואה. אמה, נעמי (1923–2016), הייתה זמרת ושחקנית בתיאטרון ביידיש בלודז'. אחותה הבוגרת היא ריקי מאור.
מגיל צעיר בלט כשרונה המוזיקלי של אהרון. היא למדה בבית הספר לאמנויות רננים בתל אביב, יחד עם שלמה בראבא, דובלה גליקמן ויגאל בשן, שאיתו הופיעה בצמד "יגאל ושלומית" כבר מגיל 15. בגיל 16 היה לשניים אפילו להיט משותף ברדיו בשם "גיל הזהב", והם הקליטו יחד גם את השיר "שנת אלפיים", אך לא הגיעו להקלטת אלבום שלם.
כשהייתה בת 17 נפטר אביה אהרון, ולזכרו שינתה שלומית את שם משפחתה לשמו על-פי המלצתה של נעמי שמר.
אהרון המשיכה את דרכה המקצועית בלהקת פיקוד מרכז, שם שרה סולו את השירים "יש לי אהוב בסיירת חרוב" ו"הימים האחרים" במסגרת התוכנית "ליד הירדן", שעלתה ב־1970. עם שחרורה מהצבא השתתפה אהרון במופע "החייט ואשת הסנדלר", שנקטע בעקבות מלחמת יום הכיפורים. ב-1971 השתתפה בפסקול סרט הקולנוע כץ וקרסו עם השיר "כן או לא".
להקת הכל עובר חביבי.
בשנת 1975 חברה לשלישיית "אף אוזן גרון", שיחד עם אהרון נקראה "הכל עובר חביבי". הלהקה הייתה אחת המצליחות בישראל בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80, והייתה מבוססת על הופעתה של אהרון כסולנית, כשלצידה שלושה גברים הנותנים ליווי קולי. בתחילה התמחתה הלהקה ב"נוסטלגיה" ובביצועים לשירים משנות החמישים ושנות השישים, אך לאחר מכן התפתחה והחלה להקליט חומרים מקוריים משלה. הלהקה הקליטה 13 אלבומים והעלתה שלושה מופעים.
בשנים 1978 ו-1979 סירבה אהרון מסיבות אישיות לשיר את הללויה. באירוויזיון 1981 שנערך באירלנד ייצגה "הכל עובר חביבי" את ישראל, שחזרה לתחרות לאחר היעדרות בת שנה, עם השיר "הלילה", שאהרון כתבה את מילותיו יחד עם יובל דור. אהרון עלתה לבמה כשהיא בחודשי הריון מתקדמים. השיר נחשב בעיני רבים כמועמד לזכייה, אך במפתיע סיים במקום השביעי בלבד עם 56 נקודות.
קריירה עצמאית.
בשנת 1989, לאחר כישלון האלבום "נחיה ונראה" של "הכל עובר חביבי" פרשה אהרון מהלהקה, והוציאה באותה שנה את אלבום הסולו הראשון שלה "אישי ואהובי", בהפקה מוזיקלית של לואי להב. שמונה מתוך תשעה שירים באלבום נכתבו על ידי המשוררת מאיה בז'רנו. שיר נוסף באלבום היה "הגן הורוד", אותו כתבה צרויה להב.
ב-1992 הוציאה את אלבומה השני "תקליט עברי", שיצא בעקבות מופע באותו שם שהעלתה בפסטיבל ערד מוקדם יותר באותה שנה, בו ביצעה גרסאות כיסוי לשירים ישראליים שנכתבו לפני קום המדינה.
ב-2000 יצא אלבומה שלישי "לאהוב יותר". ב-2006 יצא אלבומה "כשתבוא תראה", מתוכו יצאו הסינגלים "כאן הבית" (שנכתב כמעין בקשה להשבתם של חיילי צה"ל החטופים, ביניהם גלעד שליט), "כשתבוא תראה" ו"מפץ גדול".
ב-2015, לאחר שש שנים מאלבומה הקודם ושיתופי פעולה בסיבובי הופעות מצליחים עם יבגני שפובלוב, "הכל עובר חביבי" ו"שלושת הטנורים", הוציאה את האלבום "שקט אמיתי", בהפקת פטריק סבג. באלבום לקחו חלק, בין השאר, רמי קליינשטיין, מיקי גבריאלוב, שחר אריאל, ארז ברזוליק ושלמה ארצי. ארצי כתב לה לאלבום שני שירים, ביניהם את השיר "תגיד לי", לזכר אביה שנפטר כאשר הייתה בת שבע עשרה.
בספטמבר 2019 פרסמה את השיר "עולם חדש נברא", שכתב עפר בשן, בעיבודו של גלעד אפרת.
מופעים משותפים.
בשנת 2001 יצאה אהרון במופע משותף עם זמר הטנור יבגני שפובלוב. המופע, "דואט", שילב את שיריה של אהרון עם שירים עבריים מפורסמים לצד שירי אופרה מפורסמים בביצוע שפובלוב, וזכה להצלחה אדירה, כשהועלה מעל ל-200 פעמים. מופע זה תועד על גבי DVD ואלבום כפול.
בחורף 2006 הצטרפה אהרון לחברי להקת "הכל עובר חביבי" לסיבוב הופעות ברחבי ישראל. באותה השנה היא חברה למרגלית צנעני, ירדנה ארזי, אילנית ורותי נבון למסע הופעות בפני קהילות יהודיות בקנדה ובארצות הברית שנקרא "חמש הדיוות".
באוקטובר 2009 יצאה אהרון במופע "שלומית אהרון ושלושת הטנורים", שרץ כשנה בהצלחה ברחבי הארץ. גם מופע זה תועד על גבי דיסק כפול ו-DVD.
בשנת 2018 החלה בסיבוב הופעות משותף עם אנסמבל גלעד אפרת (שגם אחראי לעיבודים ולהפקה המוזיקלית), המשחזר את המופע "תקליט עברי" משנות ה-90.
בתיאטרון ובקולנוע.
בשנות השמונים הופיעה אהרון בתיאטרון הקאמרי במחזות הזמר "עלובי החיים" (1987) ו"אחים בדם" (1989), ואף עסקה בדיבוב לתקופה קצרה.
ב-1988 דיבבה אהרון את שאנטי בסרט "ספר הג'ונגל". בשנת 1990 דיבבה את קולה של אריאל ב"בת הים הקטנה" וקולות נוספים בסרט. לסרט יצא פסקול עם השירים בעברית בביצועה. בשנת 1994 דיבבה את קולה של הנסיכה אודט בסרט "סוד הממלכה הקסומה".
בשנת 2021 חזרה אל בימת התיאטרון, כששיחקה במחזמר "עוד חוזר הניגון", המבוסס על שירי נתן אלתרמן ותרצה אתר בתיאטרון הבימה.
חיים אישיים.
שלומית אהרון הייתה נשואה ליובל דור במשך 23 שנה. בשנת 2000, הם נפרדו, ושנתיים מאוחר יותר התגרשו. לשניים שני ילדים משותפים.
דוד צור
דוד (צורי) צור (נולד ב-12 באוגוסט 1959) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת "התנועה". היה מפקד הימ"מ (היחידה ללוחמה בטרור) בשנים 1991–1995, מפקד משמר הגבול בשנים 2002–2004 ומפקד מחוז תל אביב של משטרת ישראל בשנים 2004–2007.
ביוגרפיה.
צור נולד בשנת 1959 בטורקיה. בשנת 1965, בגיל 6, עלה לארץ עם הוריו ואחיו לעיר אשקלון.
בצעירותו שיחק צור כדור-יד מקצועי בליגות הבכירות ובנבחרת הנוער של ישראל. בשנת 1977 התגייס צור לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. צור השתתף בפעילויות מבצעיות רבות ובהן מבצע מנורה ומבצע מוביל, בו השתתף כמפקד מחלקה.
שירות במשטרה.
בשנת 1980 השתחרר צור מצה"ל והתגייס לימ"מ. לאחר שסיים את מסלול הלוחם ביחידה יצא לקורס קצינים ובמהלכו השתתף במלחמת לבנון הראשונה. עם סיום הקורס שב צור לימ"מ כמפקד צוות, שירת כקצין הדרכה וקצין אג"ם ביחידה. לאורך שירותו השתתף בפעולות המבצעיות המיוחדות, ב-1987 הוענק לו עיטור האומץ על מניעת חדירה של חמישה מחבלים בגבול מצרים וחיסולם. בין היתר הוא השתתף במבצע לחילוץ בני הערובה באוטובוס האמהות ב-1988, בשנת 1992 כמפקד הימ"מ, פעל צור יחד עם הימ"ס (יחידת המסתערבים של מג"ב) ללכידת שני מבוקשים בג'נין, לאחר ירי לעבר הכוח נהרג מפקד הימ"ס הראשון רפ״ק אלי אברם, חברו של צור מימיו כלוחם בימ"מ, לאחר חילופי אש חוסלו שני המחבלים. בשנת 1994 הוביל למבצע סיום ההתבצרות בביתו של הרב עוזי משולם, והמעצר שלו, ושל חסידיו. באותה שנה השתתף צור בחיסולו של המחבל שרצח את רכז השב"כ, , בירושלים. בשנים 1992–1995 שירת כמפקד הימ"מ ופיקד עליה גם בעת בניסיון לעצור מחבל מארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, בכפר ענזה שבקרבת ג'נין. בפעולה נהרג לוחם הימ"מ, המפקח .
לקראת אולימפיאדת אטלנטה (1996) ואולימפיאדת אתונה (2004) שימש כיועץ ביטחוני למארגני האולימפיאדה. לאחר האולימפיאדה חזר צור לישראל ושימש מפקד מרחב השפלה במשטרה, בין השנים 1997–1999. בהמשך שימש צור כראש המטה ליחידות המיוחדות של משטרת ישראל (1999), כסגן ראש אגף מבצעים של המשטרה (2000) וכראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים בין השנים 2000–2002.
צור שימש כמפקד משמר הגבול בשנים 2002–2004, וכמפקד מחוז תל אביב של המשטרה מאוגוסט 2004 ועד יולי 2007. בתקופת כהונתו כמפקד המחוז נעצר העבריין זאב רוזנשטיין, בתום חקירה משותפת של ימ"ר ת"א וה-DEA האמריקאי, והוסגר לארצות הברית. זאת בנוסף למעצר חשודים רבים במעורבות במלחמת החמולות בעיר יפו ופיענוח רצח השופט עדי אזר. בנובמבר 2006, בעקבות בריחתו ממעצר של האנס הסדרתי בני סלע, נבדק תפקודו של צור בפרשה והוחלט כי אין הוא נושא באחריות אישית לאירוע הבריחה, אולם בעקבות הפרשה ירדה מעל הפרק אפשרות מינויו למפכ"ל. בעקבות זאת, פרש צור ממשטרת ישראל.
קריירה אזרחית.
ב-2008 הצטרף לחברת "גלובל סי-אס-טי" שבראשה עומד ישראל זיו. צור ניהל את החברה הבת GLS (Global Law Enforcement and Security) העוסקת באבטחה ואימון לוחמים בין השאר בניגריה, גינאה וטוגו.
צור נבחר בבחירות לכנסת התשע עשרה במקום השישי בסיעת "התנועה".