טוקי תרם רבות לתחום הסטטיסטיקה. הוא ניסח את ההפרדה החשובה בין ניתוח נתונים מחקרי לבין בדיקת השערות, באמונה ששיטות סטטיסטיות רבות יותר שמו דגש גדול מדי על האחרון. אף על פי שהוא האמין בשימושיות שבהפרדת שתי שיטות הניתוח הללו, הוא ציין שבמקרים מסוימים, במיוחד במדעי הטבע, זה בעייתי והוא כינה מצבים אלו בתור "מדע לא נוח".
בקריירה המדעית המוקדמת שלו עבד טוקי במעבדות בל על פיתוח שיטות סטטיסטיות למחשבים, ושם גם טבע את המונח "ביט". תחומי התעניינותו הסטטיסטיים היו רבים ומגוונים. הוא מוערך בעיקר על עבודתו עם ג'יימס קוולי על אלגוריתם שכיום נקרא אלגוריתם FFT קולי-טוקי. בשנת 1970 הוא תרם משמעותית לנושא הקרוי היום אומדן ג'קניף, ובשמו הנוסף קוונולין-טוקי-ג'קניף. הוא הציג את דיאגרמת הקופסה בספרו שיצא לאור בשנת 1977- "ניתוח נתונים מחקרי".
מונחים.
טוקי טבע מונחים רבים בסטטיסטיקה בעלי שימוש נרחב בתחום, אבל שני המונחים החשובים ביותר שנטבעו על ידו היו דווקא בתחום המחשבים. במהלך עבודתו עם ג'ון פון ניומן על עיצוב המחשבים הראשונים, טוקי הציג את המונח "ביט" או סיבית בעברית, כקיצור של binary digit. במונח זה נעשה שימוש בפעם הראשונה במאמר מאת קלוד שאנון בשנת 1948. בשנת 2000 פרד שאפירו, ספרן בבית הספר למשפט באוניברסיטת ייל, מצא כי ג'ון טוקי טבע את המילה "תוכנה" ובאנגלית Software כשנתיים לפני OED. גילוי זה הביא רבים להחשיב את טוקי כממציאה של מילה זו, אף על פי שטוקי עצמו לא ייחס מונח זה לעצמו.
פרסומים.
רשימת פרסומים (חלקית) של טוקי לפי תאריך פרסומם:
סטושי קון
סטושי קון (ביפנית: 今敏 ; 12 באוקטובר 1963 - 24 באוגוסט 2010) היה במאי, אנימטור, תסריטאי ואמן מאנגה מהעיר קושירו, הוקאידו ביפן וכן חבר באגודת יוצרי האנימציה היפנית. הוא בוגר המחלקה לעיצוב גרפי של האוניברסיטה לאומנות מסשינו.
ביוגרפיה.
נעוריו.
סטושי קון נולד ב-12 באוקטובר 1963. בעקבות עבודת אביו עברה משפחתו לסאפורו, שם קון למד והתחנך מכיתה ד' ועד כיתה ח'. קון היה בן כיתה וחברו של אמן המאנגה שיהו טוקיזאווה. כשהיה בתיכון שאף קון להיות אנימטור. בין יצירות האנימה האהובות עליו היו "חלוצי החלל", "Future Boy Conan", "Mobile Suit Gundam" וגם "Domu: A Child's Dream" של קטסוהירו אוטומו. קון סיים את לימודיו במחלקה לעיצוב גרפי באוניברסיטה לאומנות מסשינו ב-1982. במהלך לימודיו צפה בסרטים זרים רבים והתעניין בספריו של יסוטקה טסושי.
קריירה מוקדמת.
קון עבד כאמן מאנגה לראשונה כשלמד באוניברסיטה עם המאנגה "טוריקו" (1984), וזכה במקום שני בתחרות "טסויה שיבה" של "מגזין Young". לאחר מכן עבד כעוזרו של קטושירו אוטומו.
לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה ב-1987, כתב קון את המאנגה החד פעמי "קאיקיסן" (1990). כן כתב את התסריט לסרט של קטסוהירו אוטומו, "World Apartment Horror". ב-1991 עבד כאנימטור על סרט האנימציה "Rojin-Z". קון עבד כמפקח אנימציה על מספר סרטים, בהם "Patlabor2: The Movie" של ממורו אושיי. לאחר מכן, ב-1994, הוא עבד על המאנגה " Seraphim: 266,613,336 Wings" עם אושיי. ב-1995 היה קון התסריטאי, אנימטור ומנהל אמנותי של הסרט הקצר "Magnetic Rose", שהיה הסרט הראשון בטרילוגיית הסרטים הקצרים של קטסוהירו אוטומו, "זיכרונות".
עבודתו כבמאי.
ב-1993 כתב קון את התסריט והיה מפיק שותף על הפרק החמישי של האנימציה JoJo's Bizarre Adventure. ב-1997 לעבוד על סרטו הראשון "Perfect Blue" (המבוסס על הרומן בעל אותו השם של ישיקאזו טקוצ'י).
לאחר Perfect Blue, שקל קון להפוך את הרומן של יסוטקה טסוסו פפריקה לסרט הבא שלו. אך התוכניות הללו נעצרו לאחר שחברת ההפצה שאיתה עבד פשטה את הרגל. ב-2002 יצא הסרט השני של קון, "Millenium actress". הסרט קיבל ביקורות חיוביות וזכה להצלחה מסחרית; כן זכה במספר של פרסים. Millenium Actress היה הסרט הראשון שבו סוזומו הירסוואה, שקון היה אוהד שלו, היה המלחין.
ב-2003 יצא סרטו השלישי של קון, "Tokyo Godfathers". ב-2004 הוציא קון את סדרת הטלוויזיה "Paranoia agent", ובה 13 פרקים; הסדרה נוצרה משפע של רעיונות לסיפורים שקון הרגיש שהיו טובים אבל לא התאימו לאף אחד מהפרויקטים הקודמים שלו.
ב 2006, יצא הסרט "פפריקה", לאחר תכנון והפקה שארכו מספר שנים. לאחר "פפריקה" הצטרף קון לממורו אושיי ומאקוטו שינאקי, ויחד יצרו ב-2007 את הפקת הטלוויזיה של HNK בשם "Ani*Kuri15", עבורה יצר קון את הסרט הקצר "Ohayō". באותה שנה תרם קון להקמת אגודת יוצרי האנימציה היפנית, שבה היה גם חבר.
חודשיו האחרונים.
לאחר "Ohayō", החל קון לעבוד על סרטו הבא. במאי 2010 אובחן עם סרטן הלבלב. הוא החליט להעביר את הזמן שנותר לו בביתו. זמן קצר לפני מותו, הוא חיבר מודעה קצרה שהועלתה לבלוג שלו על ידי בני משפחתו. בהודעתו הסביר שבחר שלא לפרסם את מחלתו, חלקית בגלל מבוכתו על גופו הכחוש. לפיכך ההודעה על פטירתו התקבלה בהלם נרחב, בעיקר מפני שבהופעותיו הציבוריות האחרונות הוא לא הראה שום סימן למחלה. קון מת ב-24 באוגוסט 2010 בגיל 46. לאחר מותו הוספד קון בטיים מגזין. גם דארן ארונופסקי כתב הספד לקון, שהודפס ב-Satoshi Kon's Animation Works, ספר יפני אודות קריירת האנימציה שלו.
נכון ל-2013, סיום העבודה על "Dreaming Machine" נשאר במצב בלתי ברור עקב בעיות מימון, ורק 600 מתוך 1500 השוטים כבר הוכנו.
רעיונות מרכזיים.
כשנשאל על התעניינותו בדמויות נשים, ענה קון שיותר קל לו לכתוב על נשים מכיוון שהוא לא יכול להכיר את הדמויות באותה הדרך שהוא מכיר דמויות גבריות, ושהוא "יכול להטיל את האובססיה שלי על הדמויות ולהרחיב את ההיבטים אותם אני רוצה לתאר". סוזן ג' נאפייר מציינת, בהקשר למסגרת ההתייחסות עד ל-"Tokyo Godfathers", למשרות שהנושא של ביצוע אמנותי הוא מכנה משותף ביצירותיו לדעתה רעיון המבט הגברי הוא נושא יותר חשוב. נאפייר מראה את האבולוציה בשימוש של קון במבט הגברי מהיבטיו המוגבלים והשליליים ב-"Magnetic Rose" ו-"Perfect Blue", דרך מבט שיתופי ב-"Millennium Actress" ומסתיים בסוג חדש של מבט ב-"Tokyo Godfathers" המלא באי ודאות ואשליה.
דין דהבלואה ציין ש"סטושי קון משתמש במדיום הציור לבחון סטיגמות חברתיות ואת נפש האדם, להטיל אור על המורכבויות של האדם בדרכים שאולי לא היו מצליחות בלייב אקשן. חלק גדול מיצירתו הוא מחוספס, אינטנסיבי ולעיתים אף מסוייט. קון לא נרתע מנושאים בוגרים או מאלמנטים שדרך כלל משמשים בלייב אקשן בסרטיו, והסרטים שלו תמיד נמצאים במרחב בין קריקטורה והלום האמיתי.
Nach dir, Herr, verlanget mich, רי&quot;ב 150
Nach dir, Herr, verlanget mich (בעברית: אליך ה' נפשי אשא), רי"ב 150, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. היא בוצעה במועד לא ידוע, בניגוד לרוב הקנטטות שלו שנכתבו לאירועים או מועדים ידועים. הקנטטה בולטת בתזמור המועט שלה, בשימוש הרב יחסית במקהלה ולא בזמרי סולו ובקטע לשלישייה.
היסטוריה ומילים.
כתב היד של היצירה לא שרד לימינו והוא נמצא בכתביו של תלמידו של באך, כריסטיאן פרידריך פנצל. לכן, לא ידוע במדויק תאריך ההלחנה. עם זאת, מקובל להניח שזו אחת הקנטטות המוקדמות שלו, כאשר טווח השנים המשוער ליצירתה הוא 1704-1707 בהיותו בארנשטאדט. קטלוג זוואנג, שסידר את יצירות באך לפי סדר כרונולוגי, קבע את תאריך היצירה מאוחר יותר, ב-1708 או 1709. המוזיקאי הגרמני הנס-יואכים שולץ (Hans-Joachim Schulze), טוען שנפלו טעויות בהעתקת הטקסט של הקנטטה, וכי בגרסה המתוקנת קיים אקרוסטיכון של השם "דוקטור קונרד מקבאך" (DOKTOR CONRAD MECKBACH). מקבאך היה ראש העיר של מילהאוזן ויום הולדתו ה-70 נחגג ב-1707, בעת שחי שם באך. לכן, משער שולץ שהקנטטה נכתבה לכבוד אירוע זה. אחרים משערים על סמך אופי הטקסט שהקנטטה נכתבה עבור טקס חזרה בתשובה.
הטקסט משלב פסוקים ממזמור כ"ה בספר תהלים וקטעי שירה של מחבר לא ידוע, שילוב שמאפיין את הקנטטות המוקדמות של באך.
הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1884 על ידי "חברת באך" שהוציאה לאור את כל יצירותיו. המלחין יוהנס ברהמס אימץ את המוטיב מקטע המקהלה האחרון והשתמש בו בסימפוניה הרביעית שלו שיצאה בשנה שלאחר מכן.
מבנה והרכב מבצע.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי ארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס ומקהלה בת ארבעה קולות. הכלים המשתתפים הם שני כינורות, בסון אובליגטו ובאסו קונטינואו. בקנטטה שבעה חלקים:
הקלטות.
היצירה בוצעה והוקלטה למעלה מ-30 פעמים, בהם על ידי מנצחים ידועים כגון גוסטב ליאונהארדט (ב-1984), טון קופמן (ב-1994) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
משה מנחמי
משה (מוישה) מנחמי (30 בינואר 1936 - 23 ביוני 2014) היה ממובילי התעופה האזרחית בישראל. בין הישגיו: הקמת חברת התעופה ישראייר, ייסוד מועדון הדאייה במגידו, הקמת בית הספר לנהיגה "הוד", והחייאת המנחת הנמצא מחוץ לעפולה הנקרא "מנחת מגידו" וניהולו עד יומו האחרון (כיום נקרא המנחת "מנחת מגידו מנחמי", על שמו).
ביוגרפיה.
משה (מוישה) מנחמי נולד לאהובה מליקובסקי מנחמי וצבי מנחמי בשנת 1936 (ב-ו' בשבט התרצ"ו). מנחמי נולד בעפולה והתגורר בה כל חייו, עד לפטירתו.
את שירותו הצבאי עשה בגדנ"ע אוויר. בזמן שירותו רישיון טיס אזרחי. בגיל 17 זכה באליפות הארץ בהטסת טיסני מנוע חופשיים ואף הצליח, ביחד עם ברוך גינדין, לשכנע את מפקד חייל האוויר אז, הרצל בודינגר, להחזיר את הדאייה לגדנ"ע אוויר.
משה מנחמי נשא לאישה את אורה (שפייזמן) מנחמי בשנת 1962.
פעולותיו בישראייר.