כמו כן, להחפצה המינית מספר השלכות פתולוגיות. לפי תאוריית ההחפצה אחת הבעיות אשר נובעות מהחפצה עצמית היא בעיות בתפקוד המיני. במחקרם של רייצ'ל קלוגרו ויואל תומפסון (Calogero and Thompson) משנת 2009, נבחן הקשר בין מידת ההפנמה של מסרים לגבי מראה אידיאלי כפי שהוא מוצג בתקשורת, לבין בושה ממראה הגוף וסיפוק מיני. תוצאות המחקר הצביעו על כך שכאשר קיימת הפנמה של מסרים מכלי תקשורת נוצרת החפצה עצמית וזו מובילה לבושה ממראה הגוף. ההחפצה העצמית והחרדה ממראה הגוף אליה היא מובילה, יוצרת אצל נשים רבות בעיות של סיפוק מיני נמוך. הסבר אפשרי לבעיות בתפקוד המיני עקב החפצה עצמית הוא כי החפצה מסוג זה מאופיינת במחשבות ביקורתיות, בושה, אשמה וחרדה. החרדה אשר נובעת מתוך ההחפצה העצמית מובילה לדלדול משאבים, באופן כזה שנשארת פחות אנרגיה ותשומת לב פנויה לתסמינים הנובעים מהגוף, מה שמוביל למודעות גופנית מינית נמוכה הגורמת לסיפוק מיני נמוך
תאוריות החפצה עוזרת להבין כיצד תמונה במדיה משפיעה על המנטליות, מעלה חרדה גופנית ובעיות נפשיות כמו דיכאון, אנורקסיה, בולמיה וחוסר תפקוד מיני, לצד בושה בגוף.
השלכה נוספת שיש להחפצה העצמית בעיקר על נשים היא דיכאון. כאמור לעיל, החפצה עצמית מובילה למצב בו האישה נשפטת על פי חלקי גופה ולא על פי האופי שלה פעמים רבות. היבט זה יוצר מצב בו האישה מרגישה חסרת אונים בתפיסה של הסביבה אותה ובסביבה שלה את עצמה. גורם נוסף לדיכאון אשר נובע מתוך ההחפצה המינית, היא כמות ההטרדות המיניות אותן חוות נשים רבות באופן יום-יומי
ההשלכות של ההחפצה העצמית לא משפיעות על כל בני האדם באופן זהה, והאופן בו האישה מאמצת את הפרספקטיבה של הצופה מהצד היא זו אשר תשפיע על ההחפצה העצמית
גן הקקטוסים
גן הקקטוסים הוא אזור בפארק הירקון בו מצויים סוגי קקטוסים שונים מרחבי העולם. הקמת הגן החלה באמצע שנות ה-80 ובמהלך שנות ה-90, באמצעות רכישות או תרומות של קקטוסים מאוספים פרטיים. שטח הגן כ-31 דונם.
בגן צמחייה סוקולנטית ומיוצגות בו מספר משפחות אך מרבית הצמחים בגן שייכים למשפחת הצבריים.
הצמחים בגן.
בגן נמצאים כ-50,000 קקטוסים מרחבי העולם מ-3,800 מינים וסוגים שונים. על מנת להעשיר את האוסף, הוקמה חממה לטיפוח קקטוסים אשר מובאים כזרעים או כשתילים מארצות שונות, כגון אתיופיה, קניה וטנזניה.
סיפורים מלמדים
סיפורים מלמדים הוא מושג המשמש לתאר נרטיבים שיוצרו בכוונה כאמצעים להעברת חוכמה. אידריס שאה משתמש במושג בהקשר של לימוד והוראה סופי, ומתאר את הסיפורים הללו כ"האוצר בעל הערך הרב ביותר במורשת האנושית".
סיפורים מלמדים מכסים תחום רחב מאוד בספרות ונכללים בהם אנקדוטות, תיאורי מפגשים בין חכמים ותלמידים, ביוגרפיות, מיתוסים, סיפורי מעשייה, משלים ובדיחות. לרוב יש לסיפורים מסוג זה משמעות מעבר לסביבה הלימודית ההתחלתית שלהם והם תרמו באופן משמעותי לספרות ולפולקלור של העולם.
תפקיד.
סיפורים מלמדים מאופיינים על ידי התפקיד הלימודי שלהם יותר מכל דבר אחר, גם אם הם ממלאים שימושים הרבים האחרים. שאה השווה את הסיפור המלמד הסופי לאפרסק: "ייתכן שמשהו יתרגש מהמראה החיצונית היפה של האפרסק. אפשר לאכול את האפרסק עם טעמו הנפלא... לרוב זורקים את החרצן, אבל אפשר לשבור אותו ולמצוא את הגרעין הטעים. זה העומק המוסתר."
הנרטיבים האלה לכן הגיעו לתפוצה רחבה מחוץ לתפקיד לימודי כלשהו, לעיתים קרובות יש להם משמעות תרבותית וערך בידורי, לפעמים הם מספקים תשובה מוסרית, מצביעים על פתרון לבעיה כלשהי, או משמשים כחיזוק לאמונה. התכונה שעושה אותם סיפורים מלמדים היא שהם פתוחים ופירושם תלוי בקורא, כל אחד עם ההבנה שלו. בסופו של עניין, מטרתם היא לשנות את תהליך המחשבה עצמו. הם מעמידים לרשות מי שמכיר אותם סוג של מכשיר להערכה עצמית, להבנת העולם ולהבנת מצבים שבני אדם נתקלים בהם. מסיבה זו, קריאה, קריאה חוזרת, דיון ופרוש של הנרטיבים הללו הפך לחלק משמעותי ביותר דשל הפעילויות בהן השתתפו חברים בקבוצות הלימוד של שאה.
דוריס לסינג כותבת:
"הסיפור המלמד האמיתי, באם הוא בן אלף שנה או חדש לגמרי, פועל הרבה מעבר למשלים שהם עדיין חלק מהתרבות שלנו. למשלים יש מסר ישיר... אבל בסיפור מלמד סופי, ייתכנו מספר שכבות של משמעות, חלקן שאין להביע במילים. השיטות שבהן משתמשים בלימוד ספרות בבתי ספר ובאוניברסיטאות היום יכולות להוות מכשול לאנשי ספרות לגשת לספרות סופית בדרך מועילה: הסופים לא מפרקים את הסיפור כדי לפרשו. הם מצטטים את המקרה של הילד שפרק את הזבוב וכשבסוף היה לו ערמה של רגליים, כנפיים וראש שעל "איפה הזבוב?" במילים אחרות, התלמיד לומד להשתמש בשכלו בדרכים לא מוכרות לנו. הם "משרים את עצמם" בחומרים האלה. הם מתעלמים מגישה אנליטית, וגם מהפרקטיקה של למידה בעל פה ושינון. פרוש סיפור הסופי בא מתוך התבוננות וזה יכול לקחת שנים".
סיפורי עם.
אידריס שאה תיאר הרבה מסיפורי העם המפוזרים ברחבי העולם כסיפורים מלמדים. הוא כותב במבוא לסיפור שכזה "הגמל האבוד", הנכלל בספרו "סיפורי העולם":
שאה לא הכחיש שיש ערך מוסרי ובידורי בסיפורים, אלא הדגיש שישנו מימד של הדרכה, לעיתים מוסתר, בסיפורים כאלה. אוסף סיפורי אלף לילה ולילה ואוספים אחרים של סיפורי עמים ומיתוסים נחשבים כסיפורים מלמדים. הסיפורים שמסופרים מחדש ובצורה פשוטה כסרטים על ידי דיסני מהווים דוגמאות עכשוויות לסוג זה של סיפור. רוברט אורנסטיין כותב:
משלים.
אומנם למשלים רבים, כגון משלי איזופוס, יש מוסר השכל, שאה עמד על זה שיש בהם רמות פרושים מוסתרות מעבר למסר דידקטי פשוט:
סיפורי נאסר א-דין.
שאה הוציא לאור ארבעה ספרים של סיפורי מולה נאסר א-דין. סיפורים אלה מוכרים בכל העולם המוסלמי. על פני השטח, אפשר לספר אותם כבדיחות. הם מסופרים שוב ושוב ללא חרף בבתי תה ואתרי בידור באסיה ואפשר לשמוע אותם בבתים וברדיו. אבל לסיפורי נאסר א-דין יש הרבה רמות פרוש. יש בדיחה, ויש גם למשל אנלוגיה בין מבנה הסיפור ותכונות של הטבע האנושי.
הפצה ופיזור בעולם.
לא ניתן לקבוע מתי התחילו לספר סיפורים מלמדים. אוסף "סיפורי העולם" ששאה הוציא לאור כולל את "מעשה שני האחים", סיפור מצרי עתיק מהמאה השתים עשרה לפנה"ס. אוסף סיפורי הג'טקה מהודו של המאה השלישית לפנה"ס עברו מערבה דרך הפנצ'טנטרה, שהכירו בתפקיד המלמד שלהם מזמן. דוגמה מהאוסף היא סיפור "הנמר, הברהמין והתן" שהופיע לראשונה באירופה לפני 900 שנה באוסף של פטרוס אלפונסי "דיציפלינה קלרקאליס". השם תורגם מלטינית כ"קורס לימודים לקורא".
העיוורים והפיל שימש את הג'יינים, הבודהיסטים, ההינדואים וגם את הסופרים הסופים הפרסים סאנאי מחזני, פריד א-דין עטאר, וג'לאל א-דין רומי. "סיפורי הדרווישים" של שאה, אוסף נרטיבים שמקורם טקסטים סופים קלאסיים ומקורות בעל פה מהמאה השביעית עד המאה העשרים, כולל את הגרסה של סאנאי.
ההגבלה במסורות דתיות אחרות היא ברורה, בכל מקום שהנראטיב משמש להדרכה ולא לשם ייצור או הנצחת אמונה או נאמנות. לדוגמה קואנים של זן (בודהיזם), סיפורי החסידים או המשלים של ישו.
חידון הציונות
חידון הציונות הוא פרויקט של ההסתדרות הציונית, הקרן הקיימת לישראל, משרד ירושלים ומורשת והמועצה הציונית בישראל הנערך בין משפחות ציוניות מרחבי ישראל והעולם במהלך שישה חודשי פעילות המגיעים לשיא באירוע גמר ביום העצמאות, בו מתקיים חידון אינטראקטיבי בשידור טלוויזיוני מרכזי. חידון הציונות הראשון התקיים בשנת 2014 (ה'תשע"ד) בהנחיית אלי יצפאן.
בחמש שנותיו הראשונות שודר החידון בערוץ עשר והחל משנת 2019 משודר בקשת 12 וברשת 13 בהנחיית רותם אבוהב ובהפקת יוצר הפורמט והחידון, קובי סיט.
תרופת יתום
גינאה החדשה ההולנדית
צ'רטנובו (כדורגל)
צ'רטנובו (ברוסית: Футбольный Клуб Черта́ново) הוא שמה של קבוצת כדורגל משכונה באותו שם בעיר מוסקבה. נוסדה בשנת 1993.
היסטוריה.
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1993 ובעונה הראשונה שיחקה תחת השם "SUO". בשנים 1994–1997 התמודדה בליגה הרוסית השלישית עד שפורקה ב-1997.
בעונת 2014/2015 הקבוצה הוקמה מחדש בחסות מרכז הספורט "צ'רטנובו" והתמודדה מאז הקמתה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. בעונת 2017/2018 החלה לארח את משחקיה בארנה צ'רטנובו, בשכונת צ'רטנובו במוסקבה (קודם הקבוצה אירחה את משחקיה במגרש פלנטה בפודולסק ובמגרשים קטנים יותר במוסקבה).
עד 2017, ההישג הטוב ביותר באליפות רוסיה היה מקום 6 באזור "המרכז" של הליגה השנייה (PFL) בעונת 2017.
בעונת 2017/2018, הקבוצה נשרה משלב 32 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל, במה שמהווה להישג השיא של הקבוצה עד אז. באותה עונה זכתה באליפות המרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה ובכך הבטיחה את העפלתה לליגה הלאומית, לראשונה בתולדותיה. לקראת עונת 2018/2019 הקבוצה הודיעה כי תארח את משחקיה באצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב, בעל תכולה של 2,700 מושבים.
בעונת 2019/2020, הקבוצה העפילה לשלב 16 האחרונות של הגביע הרוסי בכדורגל. אך הקבוצה התקשתה מאוד בליגה הלאומית בעונת 2020/2021, היא התמקמה בתחתית הטבלה ובתום העונה ירדה לליגה המקצוענית.
אצטדיון הקבוצה.
במשך שנים שימש צ'רטנובו ארנה כמגרש הבית אך הוא מכיל 500 מושבים בלבד ולאחר שהקבוצה העפילה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה היא מארחת לעיתים גם באצטדיון אוונגרד בעיר דומודדובו המכיל 5,500 מושבים ובאצטדיון ספרטק על שם פיודור צ'רנקוב המכיל 2,700 מושבים.
קטרגל.
למועדון הייתה קבוצת קטרגל בשנות התשעים. הישג השיא שלה הוא מקום 8 באליפות רוסיה בקטרגל בעונת 1993/1994.
הערות שוליים.
סאן מנחם