בשנת 1967 נפתח כביש שחיבר את הצומת צפונה לכיוון צומת גלילות. באותה הזדמנות הותקנה בצומת מערכת רמזורים. בשנת 1970 הוחל בעבודות ליצירת המחלף. במסגרת העבודות נחסמה דרך עפר שחיברה את שכונת גני גד בבני ברק עם כביש 481 והתושבים החילונים נותרו ללא מוצא משכונתם בשבת. ביולי 1970 פנו התושבים לבג"ץ אשר הוציא צו על תנאי בעניין. בדצמבר 1970 הושגה פשרה זמנית, על פיה העבודות במחלף גהה הוקפאו עד לדיון ומתן היתר של רשויות התכנון.
המחלף מאפשר נסיעה רצופה ללא רמזורים או צמתים בכביש 4 בלבד, העובר בגשר מעל ציר ז'בוטינסקי. כמו כן מאפשר המחלף את כל שמונת כיווני המעבר האפשריים בין הדרכים.
המחלף מהווה את הגבול בין פתח תקווה לבני ברק ומשמש כאחת הכניסות העיקריות של שתי ערים אלו. טרם בניית המחלף היה במקום צומת, ולכן המחלף נקרא בפי רבים עד היום "צומת גהה" וכן "גשר גהה".
ב-25 בדצמבר 2003 התרחש במקום פיגוע התאבדות של החזית העממית לשחרור פלסטין בו נרצחו 4 אנשים ועשרות נפצעו.
אפונסו החמישי, מלך פורטוגל
אפונסו החמישי (בפורטוגזית: Afonso V; 15 בינואר 1432 - 28 באוגוסט 1481) היה מלך פורטוגל מגיל 6 עד יום מותו. כונה גם האפריקאי, על שם כיבושיו באפריקה.
חייו.
אפונסו החמישי נולד בסינטרה, ליד ליסבון בפורטוגל ב-15 בינואר 1432, בן בכור לדוארטה, מלך פורטוגל ואשתו הנסיכה לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל. בשנת 1438 מת אביו, ואפונסו ירש את כס המלכות. בהיותו קטין מונתה אמו כעוצרת הממלכה, על פי צוואה מאוחרת של אביו. עקב היותה אישה וזרה (מאראגון), לא זכתה האם לפופולריות רבה, ולבסוף הוחלפה בפדרו, נסיך פורטוגל, שהיה דודו המבוגר של אפונסו. פדרו חוקק חוקים שנועדו לחזק את השלטון המרכזי על חשבון האצילים, דבר שיצר סכסוכים שהעיבו על תקופת השגשוג בממלכה. דוד אחר של המלך הצעיר אפונסו, רוזן ברסלוש, שגם שמו היה אפונסו, עשה מאמצים למצוא חן בעיני המלך ולהתיידד עמו, וב-1442 נתמנה על ידי המלך לתפקיד הדוכס מברגנסה שנתן לו מעמד בכיר בממלכת פורטוגל. על מנת להגן על מעמדו כעוצר הממלכה, חיתן פדרו את בתו איזבל מקוימברה למלך אפונסו החמישי.
ב-9 ביוני 1448 הגיע אפונסו לגיל הנדרש ונטל לעצמו את השלטון בממלכה. ב-15 בספטמבר באותה שנה ביטל אפונסו את כל החוקים שחוקקו בתקופת שלטון דודו כעוצר. שנה לאחר מכן, מולך על ידי מצגות שווא, הכריז אפונסו על פדרו כמורד והכניע אותו בקרב אלפרובירה. לאחר קרב זה הפך אפונסו הדוכס מברגנסה לשליט בפועל של פורטוגל.
אפונסו החמישי השקיע מאמצים רבים בהרחבת שלטונו בצפון אפריקה. צבאות פורטוגל כבשו את אלקאסר סגואר (1458), טנג'יר (מספר פעמים בין 1460 - 1464) וארזילה (1470). בעקבות כיבושים אלו קיבל אפונסו החמישי את הכינוי "האפריקאי".
בשנת 1475, בהיות אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה על ערש דווי, ביקש אפונסו לרשת אותו. אנריקה הרביעי היה נשוי לז'ואנה, נסיכת פורטוגל, אחותו של אפונסו אשר בתה, חואנה, נסיכת קסטיליה, הייתה הצאצא היחיד לנשותיו של אנריקה הרביעי. הטענה הרווחת בקסטיליה הייתה שחואנה אינה בתו של אנריקה הרביעי ועל כן איזבלה הראשונה מקסטיליה נקבעה כיורשתו. אפונסו לא קיבל זאת, נשא את חואנה נסיכת קסטיליה לאישה וביקש לרשת את ממלכת קסטיליה, בסיוע אצילי אקסטרמדורה. במלחמת הירושה הקסטיליאנית הובס אפונסו על ידי צבא פרננדו השני מאראגון, בעלה של איזבלה מקסטיליה. ניסיונותיו להשיג עזרה בצרפת עלו בתוהו והוא חזר לארצו במצב רוח ירוד ושקע במלנכוליה.
בשנת 1477 העביר את ממלכת פורטוגל לידי בנו ז'ואאו, הסתגר במנזר בסינטרה ומת ב-28 באוגוסט 1481 ממחלת הדבר. בפורטוגל התאבלו על מות המלך, העם אשר אהב אותו והאצילים אשר פחדו מבנו.
רבי יצחק אברבנאל ואביו שימשו כסוכני כספים בחצרו של המלך אפונסו החמישי.
משפחתו.
בשנת 1447 התחתן אפונסו עם איזבלה מקוימברה, בתם של פדרו, דוכס קוימברה ואיזבלה מאראגון, רוזנת אורחל, ממנה היו לו 3 ילדים:
בשנת 1475 התחתן אפונסו עם חואנה, נסיכת קסטיליה, בתם של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה וז'ואנה, נסיכת פורטוגל, אך לא היו לו ילדים ממנה.
סמואל אדמס
סמואל אדמס (באנגלית: Samuel Adams; 27 בספטמבר 1722 – 2 באוקטובר 1803) היה ממנהיגי המהפכה האמריקנית, מארגן מסיבת התה של בוסטון ומחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. בן דודו של ג'ון אדמס, נשיאה ה-2 של ארצות הברית.
חייו.
סמואל אדמס נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו היה בעל מבשלת שיכר מצליחה ואיש מעורב בפוליטיקה של בוסטון. כשהיה סמואל נער צעיר כל השקעותיו של אביו הפכו בן רגע לבלתי חוקיות, מתוקף צו בריטי, והאב ירד מנכסיו. נהוג לחשוב כי הייתה זאת סיבה מכרעת בעיצוב שנאתו העזה של סמואל אדמס לשלטון הבריטי בפרט ולשלטון ריכוזי ככלל.
ב-1743 סיים אדמס את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, והחל לעסוק במסחר ועסקים. לאורך אותה תקופה היה אדמס מעורה בפוליטיקה המקומית והיה חבר במועצת העיר של בוסטון. כשעסקיו כשלו בשנת 1764 החל אדמס לעסוק בפוליטיקה במשרה מלאה ובתוך זמן קצר נבחר אדמס לבית המחוקקים של מסצ'וסטס. אדמס החל, כמעט מיד, בריכוז מאמץ להקמת ועדת התיאום שפרסמה את "הכרזת הזכויות של המושבות", אותה ניסח אדמס.
אדמס היה מהמתנגדים העזים ביותר למספר חוקים שהעביר הפרלמנט הבריטי. חוקים שמטרתם הייתה השגת רווח כספי מן המושבות. עד שנת 1773 הצליחו אדמס ושותפיו למאבק לדחוק כמעט את כל החוקים, חוץ מאשר את החוק שקבע מס על התה. ההתנגדות לחוק הגיע לשיאה ב-16 בדצמבר 1773, כשמספר מתנגדים מבוסטון עלו על ספינת סוחר בריטית באשון לילה והחלו לזרוק את מטען התה שלה לים. אירוע שכונה מסיבת התה של בוסטון.
תגובת הבריטים הייתה חקיקת סדרת חוקים, שהמרכזיים שבהם היו חוקים שציוו על סגירת הנמל של בוסטון והגבלת ההתכנסויות של מועצת העיר. תגובתו הנגדית של אדמס הייתה ארגון חרם על סחורות הבריטים.
ב-1774 התמנה סמואל אדמס, ביחד עם עוד ארבעה, לנציג מסצ'וסטס בישיבתו הראשונה של הקונגרס הקונטיננטלי. אדמס המשיך את שירותו בקונגרס לכהונה שנייה והיה לאחד התומכים הקולניים בהכרזה לעצמאות המושבות. ב-1776 היה אדמס אחד מהחותמים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
אדמס המשיך את שירותו בקונגרס עד שנת 1781. בתחילה היה אדמס ממתנגדי החוקה החדשה, אך לבסוף התרצה ותמך בהצטרפות מסצ'וסטס כמדינה לאיחוד. בשנת 1793 נבחר אדמס לתפקיד מושל מדינת מסצ'וסטס וכיהן בתפקיד עד שנת 1797.
אדמס נפטר בגיל 81, כנראה מסיבוך של מחלת פרקינסון בה לקה, ונקבר בבית הקברות הישן של בוסטון (בו קבור גם ג'ון הנקוק).
על שמו הוקמה בבוסטון מבשלת בירה - סמואל אדמס והיא אחת המבשלות המצליחות בארצות הברית.
נתיב תחבורה ציבורית
נתיב תחבורה ציבורית (מופיע לרוב בראשי התיבות נת"צ) הוא נתיב בכביש המיועד לתחבורה ציבורית בלבד, על כל סוגיה (אוטובוסים, מוניות שירות, ומוניות ספיישל). הוא על פי רוב הנתיב הימני הקיצוני בכביש, או הנתיב הפנימי בכביש (אם יש נת"צ מקביל בכיוון הנגדי).
היסטוריה.
על פי נתונים של איגוד התחבורה הציבורית ומסד הנתונים הלאומי האמריקני, נתיב התחבורה הציבורית הראשון נוצר בשיקגו בשנת 1939.
נתיב התחבורה הציבורית הראשון באירופה נחנך בעיר המבורג בשנת 1962, ובמשך השנים הצטרפו ערים גדולות נוספות בגרמניה וחנכו נת"צים. בשנת 1971 נקבעה בגרמניה חובה רשמית על פי חוקי התעבורה ליצירת נתצ"ים.
בינואר 1964 נחנך בצרפת נתיב לאוטובוסים לאורך שדרת הלובר (quai du Louvre). בלונדון נחנך הנת"צ הראשון בפברואר 1968 לאורך גשר ווקסהול. בשנת 1972 הוכרזו כבר כ-140 ק"מ של נתצי"ם ב-100 ערים, והתהליך של הכרזה על קטעי דרך כבלעדיים עבור התחבורה הציבורית, צבר תאוצה במהירות רבה.
יישום והפעלה.
הנת"צ מיועד לעודד את השימוש בתחבורה הציבורית בכך שהוא מקנה לה עדיפות על פני כלי הרכב הפרטיים. הקיבולת של נת"צ שמשמש מספר רב של אוטובוסים עמוסים גבוה משמעותית מזו של נתיב המשמש רכב פרטי. קיום רשת של נתיבי תחבורה ציבורית מגביר את אמינות ותדירות שירות האוטובוסים, גם בקטעי דרך שאינם עמוסים.
חלק מהנת"צים מיועדים גם לכלי רכב פרטיים רבי-תפוסה (לרוב בעלי 4 נוסעים ומעלה).
חלק מהנת"צים משמשים ככאלו במשך כל שעות היממה, חלקם במשך רוב שעות היממה (לדוגמה: מ-6 בבוקר עד 8 בערב), וחלקם אך ורק בשעות העומס (לדוגמה: מ-6 בבוקר עד 9 בבוקר); תיחום שעות פעילות הנת"צ לטווח שעות מצומצם הוא בעייתי, מכיוון שהנת"צ נועד לתת יתרון לתחבורה ציבורית במקרה של עומס, וככלל, עומסי תנועה בעייתיים לחיזוי מראש ולא תמיד מתרחשים בשעות קבועות. חגים, מועדים, אירועים מושכי קהל, חפצים חשודים, ופעילות חריגה אחרת עשויים ליצור גודשי תנועה שלא בשעות היוממות הרגילות, מה גם שבכבישים שונים משתנות שעות עומסי התנועה מעת לעת, ועדכון שעות הפעילות של הנת"צ דורש פיקוח, עדכון, ובלבול של ציבור הנהגים. כמו כן, נת"צ בעל שעות פעילות מצומצמות מקשה מאוד על יכולת האכיפה של נסיעה לא מורשית בו.
הנת"צ מסומן על הכביש כקווקו כפול בצבע צהוב (במקום לבן) המסמן הפרדה בין נתיבים, ובשילוט מתאים מעל הנתיב.
סוגים.