במקור נשא הגשר פסי רכבת, אשר הוסרו במחצית השנייה של המאה ה-20. בשנים 2003--2004, לאחר שבדיקה העלתה כי הגשר ותמוכותיו נחלשו מאוד, הוא חוזק באמצעות לוחות פלדה.
בעקבות הפעלתה מחדש של רכבת קלה בעיר עבר הגשר הרחבה (ל-17.20 מטר) וחיזוק מסיביים על מנת שיוכל לשאת גם מסלול דו סטרי של פסי רכבת. לצורך כך נבנה לצידו גשר זמני מעל ערוצו של הפטרוס. בנוסף הותקן מתחתיו מפלס קל נוסף ממתכת, התלוי ממבנה האבן של הגשר. הוא משרת רוכבי אופניים והולכי רגל, שלמענם הותקנו במבואות הגשר כבשי גישה אל המפלס הנמוך. המפלס התחתון נפתח לתנועה ב-2018. בדצמבר 2020 החלה הרכבת הקלה לנוע על פני הגשר.
יומני היקר
יומני היקר היא תוכנית טלוויזיה ישראלית המבוססת על הפורמט האמריקאי "The Mortified Guide" של נטפליקס. התוכנית משודרת בערוץ כאן 11 החל מדצמבר 2020.
מבנה התוכנית.
בכל פרק מספר אנשים (אנונימיים ולעיתים גם מפורסמים) מופיעים על במה מול קהל, ומקריאים קטעים שכתבו בגיל ההתבגרות (ביומן, בלוג וכדומה), וחושפים את הרגעים שלהם מהתקופה.
אליעזר מנסבך
אליעזר-חיים (ארווין) מנסבך (30 ביוני 1902 - 27 במרץ 1948) היה פעיל ציוני וחבר ההגנה, ממייסדי חולון, רופא שיניים במקצועו וצלם חובב, היה רופא השיניים הארצי בהסתדרות רופאי השיניים ביישוב.
שנותיו בגרמניה.
מנסבך נולד בקרלסרוהה, גרמניה, בנם של זלמה ומשה (מוריץ). האב משה היה רופא שיניים. הבן אליעזר (ארווין) היה חבר ומדריך בתנועת הנוער הציוני בלאו וייס, וצלם חובב מוכשר שתיעד במצלמת הרוליפלקס שלו את טיולי התנועה. בני קבוצתו עלו לארץ ישראל ב-1923 והקימו את קיבוץ בית זרע. מנסבך נשאר בגרמניה, החל בלימודי אמנות אך לאחר שנה עבר ללמוד רפואת שיניים בפרייבורג, בון וברלין. בתקופת לימודיו הכיר את אשתו מרגוט, הם נישאו ב-1928, ונולדו בנותיהם דבורה ושושנה.
לאחר לימודיו עבד חמש שנים כרופא שיניים וכמנהל במרפאת השיניים במפעלי קרופ, יצרני הענק של פלדה ותחמושת באסן. בשנותיו באסן עמד בראש ההסתדרות הציונית בעיר, ביתו שימש מרכז לפעילות ציונית ענפה ומקום מפגש לשליחים שהגיעו מארץ-ישראל. במשרתו הניהולית במרפאת השיניים בקרופ רכש ניסיון רב בניהול שירות בריאות ציבורי. באווירת הנאציזם הגואה בתקופה זו, מינויו של מנסבך היהודי למשרה בכירה עורר תרעומת מצד עמיתיו לעבודה, שהובילה לכרסום מתמשך בתפקידו ולהחלטתו לעזוב את גרמניה.
בארץ ישראל.
מנסבך עלה לארץ-ישראל במרץ 1933 לבדו בשל נסיבות בירוקרטיות. אשתו, בנותיו וחמותו עלו לקראת סוף השנה. בתקופתו הראשונה בארץ סייר במקומות רבים ותיעד אותם בצילומיו. בין השאר ביקר בתל אביב, בירושלים ובכרמל, בבית לחם ובשכם. את הצילומים מדרכו לארץ ומסיוריו בה ערך באלבום, שכותרתו: "לך לך אל הארץ אשר אראך מארצך וממולדתך ומבית אביך". בהמשך הכין אלבומים נוספים מצילומיו, להם קרא "תתרגל" ו"אם תרצו אין זו אגדה".
המשפחה התגוררה במשך שנתיים ברחוב גרוזנברג בתל אביב. בתקופה זו עבד מנסבך במקצועו במרפאת שיניים ברחוב מזא"ה.
ב-1935 הצטרף למתיישבי "מפעל השיכון בדרום ליד מקוה ישראל" כפי שכונה המיזם בפרסומי התקופה. מנסבך השתתף בהגרלת 200 הבתים הראשונים ביישוב החדש, קריית עבודה, לימים שכונה בחולון. בניית היישוב על ידי פועלים יהודים נמשכה גם תחת אש בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. מנסבך תיעד בצילומיו את עבודות הבנייה. בתקופה זו גם הצטרף להגנה והשתתף בכוח השמירה של היישוב. ביתו נבנה ברחוב ביאליק בעיר. הבית כלל את מרפאת השיניים בה עבדו אליעזר ומרגוט.
מנסבך השתתף בבניית המערך הרפואי של חולון וכן כיהן כיושב ראש המחלקה הטכנית במועצת היישוב. ב-1946 היה חבר בוועדה לעיצוב סמל העיר חולון, יחד עם אליהו לוסטיג (רונן) ועוזיאל שולדינגר (שלו). בסמל נכלל עץ שקמה שעוצב על פי צילום שצילם מנסבך בחולות חולון.
מנסבך היה רופא השיניים הראשי של הסתדרות רופאי השיניים, במסגרתה עסק בפיתוח רפואת השיניים הסוציאלית, המתבססת על רפואה מונעת וביטוח בריאות. בשנת 1935 נסע עם קבוצת רופאים מארץ ישראל לקונגרס עולמי של רופאי שיניים בווינה. חקר את העששת ואת הקשר בין מחלות הפה והלסת לבריאות הכללית. ניהל את מרפאת השיניים של קופת חולים כללית בתל אביב. עסק גם בייעוץ וטיפול שיניים בבתי ספר בתל אביב וירושלים, ובקליטת רופאי שיניים עולים וסידורם במקומות עבודה בארץ.
מנסבך ביקר את הוריו במהלך נסיעתו ב-1935 לקונגרס בווינה. הוריו ביקרו בארץ ב-1934 וב-1936. למרות ניסיונות שכנוע החליטו ההורים לשוב לגרמניה, האב לא רצה לנטוש את מטופליו במרפאת השיניים המשגשגת שלו. בהמשך גורשו למחנה ריכוז בצרפת, ואחד המטופלים של האב השתלט על ביתם. האם זלמה נפטרה במחנה. לאחר מלחמת העולם השנייה הצליח אליעזר לרכוש סרטיפיקט לעלייה ארצה עבור אביו באמצעות כספי פרס שקיבל עבור מחקר שעשה בתחום בריאות הלסת, והאב הגיע ארצה באונייה שמפוליון בסוף שנת 1946.
במלחמת העצמאות הקים מנסבך מרפאת שיניים ניידת עבור החיילים בדרום. בתו דבורה התגייסה לפלמ"ח ב-1947. אביה כתב לה: .
בערב פורים תש"ח, בעת שעבד בחדר העבודה בביתו, פגע בו קליע שנורה מכיוון השכונה הערבית הסמוכה א-ריש. הוא הוחש על ידי הרופא המקומי, ד"ר היינץ כהן, לבית החולים בילינסון, שם נפטר לאחר יממה.
בנותיו היו לחברות בקיבוצים, שושנה בכברי ודבורה בנתיב הל"ה.
מבצע הסכמה
מבצע הסכמה (באנגלית: Operation Agreement) היה פשיטה קרקעית ואמפיבית של כוחות צבא, צי ויחידות מיוחדות ממדינות חבר העמים הבריטי על נמל טוברוק שבלוב. הפשיטה נערכה בין ה־13 ל־14 בספטמבר 1942, במסגרת המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. כמה יחידות עילית, שפעלו בעורף כוחות הציר בצפון אפריקה, כולל קבוצת החקירה המיוחדת, מילאו תפקיד חשוב במסגרת המבצע.
במקביל לפשיטה על טוברוק בוצעו שלוש פשיטות נוספות, בקנה מידה קטן יותר, חלקן גם כפעולות הסחה: באזור בנגאזי – מבצע ביגמי, בנווה המדבר ג'אלו – מבצע נייסטי, ובברקה – מבצע קארוון.
הפשיטה הסתיימה בכישלון חרוץ, כוחות הצבא והצי שהשתתפו בה ספגו אבדות כבדות, כולל מאות שבויים. בנוסף, הצי הבריטי ספג אבדות ניכרות בציוד, כולל סיירת אחת, שתי משחתות, ומספר כלי שיט קטנים יותר, שטובעו במהלך הפשיטה.
מטרות המבצע.
המבצע נועד לגרום לפגיעה קשה במאמץ המלחמתי ובמערך הלוגיסטי של כוחות הציר בצפון אפריקה, שלחמו באותה עת באזור אל־עלמיין שבמצרים, באמצעות שיתוק זמני והרס מתקני הנמל של נמלי טוברוק ובנגאזי, שני הנמלים העיקריים בבליטת קירנאיקה, שהיו חיוניים להעברת אספקה ותגבורות לכוחותיו של רומל. בנוסף תוכננה פגיעה במספר שדות תעופה של הציר בקירנאיקה ובמצבורי דלק גדולים. אחד היעדים המישניים של המבצע היה כיבוש נווה המדבר ג'אלו, והפיכתו לנקודת כינוס ובסיס יציאה ונסיגה לכוחות המיוחדים הבריטיים, שפעלו בעורף כוחות הציר במדבר המערבי.
תוכנית המבצע.
כיבוש נמל טוברוק על ידי כוחות הציר ב־21 ביוני 1942 היה אחת המכות הקשות ביותר שספג הצבא הבריטי במהלך המערכה בצפון אפריקה. מיד לאחר מכן החלו היחידות המיוחדות הבריטיות שפעלו בזירה זו לחשוב על תוכניות שונות לפגיעה בנמל האסטרטגי. מה שהחל כתוכנית לפשיטה קרקעית קטנה על מצבור דלק של הציר במתחם טוברוק, התפתח בהדרגה לתוכנית גרנדיוזית למבצע משולב ומורכב גדול בהשתתפות כוחות אוויר, ים ויבשה, שנועד למנוע מכוחות הציר את השימוש בנמל טוברוק לפרק זמן ממושך. הצדדים היריבים בצפון אפריקה נמצאו בעיצומו של מרוץ חימוש וצבירת כוחות לקראת המתקפה הצפויה של כוחות בעלות הברית על קו אל עלמיין, והפיקוד הבריטי העריך, שהוצאת נמל טוברוק מכלל פעולה לתקופה ממושכת, עשויה לסייע להכריע את הכף לטובת בעלות הברית בעימות הצבאי הקרב.
לפי תוכנית המבצע הסופית, שהוכנה ב"פיקוד המזרח התיכון", נועד הצי הבריטי להנחית בליל 13/14 בספטמבר כוחות אמפיביים מממזרח וממערב לנמל טוברוק, בסיוע כוח קומנדו קרקעי שיגיע מהמדבר. לאחר הנחיתה ישתלטו הכוחות הבריטיים על נמל טוברוק והמתחם המבוצר שסביבו לפרק זמן ארוך ככל האפשר (לפחות 12 שעות) במהלכו יושמדו מתקני הנמל, ויהרסו סדנאות שדה לתיקון טנקים, מנחתי תעופה ומצבור דלק גדול של הציר בתוך המתחם. לאחר שהכוחות הנוחתים ישמידו סוללות תותחי חופים ותותחי נ"מ, שהגנו על הנמל, נועדו שתי משחתות, שנכללו בכוח התקיפה, להיכנס לתוך המפרץ של נמל טוברוק, להטביע את ספינות האויב בנמל, ובמידת הצורך לסייע לכוחות הקרקע באש תותחיהן.
חיל האוויר הבריטי היה אמור לבצע הפצצה גדולה של נמל טוברוק כפעולת הסחה לנחיתות האמפיביות, ואילו הצי הבריטי היה אמור להפגיז את נמל דאבה במצרים, כפעולת הסחה נוספת, ולפנות את כוחות הקרקע מטוברוק לאחר סיום הפעולה בחיפוי כוח ליווי חזק של הצי (סיירת נגד מטוסים ו-8 משחתות). כוחות קרקעיים מיוחדים היו אמורים לפשוט במקביל על שורת יעדים של הציר בבליטת קירנאיקה, במטרה להשמיד את מתקני הנמל בבנגאזי ולפגוע במספר שדות תעופה של הציר. מתכנני המבצע לקחו סיכונים גדולים והיו מוכנים לספוג אבדות כבדות בקרב הכוחות, שנועדו להשתתף במבצע, לצורך השגת יעדיו.
מבצעי משנה.
מבצע קארוון.