השינויים הפסיכולוגיים-השינויים הקשורים לפחדים וחרדות לשלום העובר הם השינויים המשמעותיים ביותר המשפיעים על מיניות האישה בהריון. כ-50% מהנשים שציינו כי תדירות יחסי המין פחתה בהריון ציינו כי הסיבה לכך היא חששן לשלום העובר, כאשר חלקן אף הביעו סלידה מוחלטת.
שינוי פסיכולוגי נוסף המשפיע על המיניות הוא השינוי בדימוי העצמי. נמצא קשר חזק בין החשק המיני לבין ה-BMI של האישה. חלק מהנשים חשות שהן מאבדות את גזרתן, וכתוצאה מכך הן עלולות להירתע מפעילות מינית בשל ההרגשה שהן אינן נחשקות. לעומתן ישנן נשים המעוניינות דווקא בפעילות מינית בתדירות גבוהה מהרגיל כחיזוק לכך שבני זוגן עדיין אוהבים אותן ונמשכים אליהן.
שינויים במהלך ההיריון.
שינויים פיזיולוגיים.
במהלך ההיריון השדיים גדלים והופכים לרגישים מאוד בתחילת ההיריון. בנוסף גוברת תחושת העייפות וקיימות בחילות, הקאות, צרבות וכאבי גב. תחושות אלה משפיעות על המיניות בכך שנשים שסובלות מבחינה פיזית החשק המיני שלהן נפגע. לעומתן בקרב נשים אשר מרגישות מצוין וחשות אושר מהריונן החשק המיני גובר.
שינויים הורמונליים.
עקב העלייה ברמות ההורמונים קיימים מצבי רוח משתנים אצל האישה המשפיעים על החשק המיני כגון: אושר, עצב, כעס, חששות וכדומה, כאשר לכל אחד ממצבי הרוח השפעה על המיניות. נמצא כי גם בקרב הגברים חלים שינויים פסיכולוגיים המשפיעים על המיניות. הגבר מתמודד עם תשוקה לאישה בעלת גוף שונה ובנוסף חלק מהגברים, כמו הנשים, מתמודדים עם חששות, דאגות, חרדות, ולפעמים תחושת דיכאון לקראת המעבר להורות אשר משפיעים על החשק המיני שלהם בתקופה זו.
קיום יחסי מין והסכנה לעובר.
עד לשנים האחרונות התשובה לשאלה האם קיום יחסי מין במהלך ההיריון מסכן את העובר התבססה על אינטואיציה, השקפת עולם וחינוך. בשנים האחרונות נושא זה נחקר בצורה מדעית מבוקרת. רוב החוקרים לא מצאו כל נזק בריאותי מקיום יחסי מין לאורך כל ההיריון, בתנאי שההיריון תקין ואין המלצה רפואית אחרת. העובר מוגן על ידי מי השפיר ושרירי הרחם והבטן ועל כן לא נשקפת לו סכנה. כמו כן נמצא כי לאורגזמה אין כל השפעה על העובר, על תחושותיו ועל התפתחותו.
קיום יחסי מין בהריון.
בשל גדילת הבטן קיום יחסי המין נעשה מורכב מבחינה טכנית במהלך ההיריון. עם זאת קיימות דרכים לקיום יחסי מין וניתן למצוא חלופות הנוחות לאם ולעובר.קיימת שונות רבה בין שלושת שלישי ההיריון מבחינת המיניות והפעילות המינית.
השליש הראשון- שבועות 0–15.
במהלך השליש הראשון נשים רבות מצהירות על ירידה משמעותית בחשק המיני בהשוואה לתקופה שלפני ההיריון ואחריו. הסיבות לכך הן בעיקר השינויים הפיזיים, הפסיכולוגיים וההורמונליים אשר באים לידי ביטוי במיוחד בשליש זה. נוסף, קיים מיתוס הקושר בין קיום יחסי מין בזמן ההיריון להפלות ובשל כך נשים חוששות יותר, בעיקר בשליש הראשון. במחקרים רבים נמצא כי אין קשר בין קיום יחסי מין לבין הפלה. ההפלות המוקדמות קשורות בדרך כלל לבעיות כרומוזומליות (גנטיות) או לבעיות אחרות בהתפתחות ההיריון.
השליש השני- שבוע 16–28.
בשליש השני הסימפטומים האופייניים לשליש הראשון נעלמים, האישה יציבה יותר מבחינה רגשית, אנרגטית יותר ועדיין לא מרגישה מוגבלת פיזית. בשל כך לרוב הנשים החשק המיני חוזר לנורמה ורוב הזוגות מדווחים שתדירות יחסי המין חזרה להיות כפי שהייתה לפני ההיריון. בקרב חלק מהנשים החשק המיני אפילו גובר בתקופה זאת, בשל העלייה ברמת ההורמונים, הנרתיק הלח יותר והאזורים הארוגניים שנהנים מאספקת דם מוגברת שמעצימה את תחושת האורגזמה. בנוסף, הבטן עדיין לא גדולה מדי ולכן לא מפריעה לפעילות המינית.
השליש השלישי- שבוע 28–42.
לרוב קיימת ירידה בתדירות הפעילות המינית ובתשוקה ביחס לתקופה שקדמה להריון וגם ביחס לשליש הראשון והשני. הנרתיק יבש יותר, רמת הדאגה לעובר עולה וקיימים יותר כאבים וקשיים. האישה סובלת יותר מכבדות, עייפות, קוצר נשימה, בצקות, התכווצויות ותשישות גופנית כללית. הבטן גדלה והדבר גורם לחלק מהנשים לפגיעה בדימוי העצמי. בנוסף הפעילות המינית הופכת לקשה יותר מבחינה טכנית וצריך למצוא דרכים חדשות לקיום יחסי המין כי יש הגבלה בתנוחות.
יש הסבורים כי קיום יחסי מין בשלב זה של ההיריון יכול לזרז לידה כיוון שנוזל הזרע מכיל פרוסגלנדין, הורמון הגורם להתכווצויות של הרחם. בנוסף לכך אורגזמה גם היא יכולה לגרום להתכווצויות של הרחם עם זאת במחקר שנערך נמצא כי יחסי המין אינם מזרזים לידה כיוון שריכוז הפרוסגלנדין בזרע שמגיע לנרתיק נמוך וההתכווצויות מהאורגזמה חלשות יחסית
תנוחות מומלצות לקיום יחסי מין בהריון.
כל התנוחות מתאימות בתנאי שהן נוחות ואין תחושת לחץ או כאב. כאשר הבטן גדלה שכיבה על הגב אינה נוחה וחדירה עמוקה מכאיבה. קיימות מספר תנוחות אפשריות אחרות:
מין אוראלי בהריון.
מין אוראלי אפשרי בהריון. עם זאת יש להיזהר מנשיפת אוויר לתוך הנרתיק עקב חשש מגרימת תסחיף, מפני שכלי הדם באגן מורחבים במהלך ההיריון ועל כן הנשיפה עלולה לגרום לפציעה ואפילו למוות. בנוסף אם לבן הזוג יש הרפס בשפתיים מין אוראלי אינו מומלץ כיוון שהוא עלול להדביק את האישה ולגרום להופעת הרפס פעיל בנרתיק.
מין אנאלי בהריון.
מין אנאלי פחות מומלץ בהריון כיוון שהוא עלול לגרום לפיזור חיידקים מהרקטום לנרתיק. בנוסף לכך הוא עלול להיות לא נעים אם האישה סובלת מטחורים, דבר השכיח יותר במהלך הריון.
הריון בסיכון מוגבר.
ישנם מספר מצבים בהם קיום יחסי מין עלול לסכן את העובר:
במקרים אלו מומלץ להיוועץ ברופא לפני קיום יחסי המין וייתכן כי ההמלצה תהיה להימנע מקיום יחסי המין
אנומליות רחמיות
אנומליות רחמיות הן וריאנטים אנטומיים במבנה הרחם. מדובר תופעה שכיחה הקיימת ב 3.2% מהנשים בגיל הפוריות.
במרבית המקרים אנומליות רחמיות הן תופעה חסרת תסמינים. האנומליות מתגלות בדרך כלל בבדיקה מקרית, אולם ייתכנו מקרים בהם הן מתגלות עקב כאבים בזמן הווסת או עקב ירידה בפוריות. אנומליות רחמיות מהוות עד 19% מהסיבות להפלות חוזרות. תוארו גם מקרים נדירים של קרע רחמי בהריון של נשים עם אנומליות רחמיות.
קיימים מספר סוגים של אנומליות רחמיות. מבין האנומליות הרחמיות השכיחה ביותר היא מחיצה תוך רחמית (90% מסך האנומליות), לאחריה רחם דו קרני (5%) ורחם כפול (5%). סוגים נוספים נדירים יותר כוללים רחם חד קרני והעדר התפתחות של הרחם. ההיארעות גבוהה יותר בנשים עם הפלות חוזרות או מוקדמות.
עד 30% מהמקרים של אנומליות רחמיות מופיעות יחד עם אנומליות במערכת הכליות והשתן. כן מומלץ שכל הנשים עם אנומליות רחמיות יעברו בדיקות הדמיה של מבנה מערכת השתן והכליות.
אנומליות רחמיות לרוב לא דורשות טיפול. במקרים בהם נדרש טיפול, עקב כאבים או הפרעות בפוריות, הוא יכלול לרוב ניתוח בגישה ישירה או בניתוח זעיר פולשני (היסטרוסקופיה או לפרוסקופיה).
רחם דו קרני.
רחם דו קרני הוא רחם שבסיסו מחורץ ואילו הנרתיק הוא במבנה תקין. בתהליך ההתפתחות העוברית מתבצע איחוי של צינורות ה müllerian. איחוי זה יוצר את הנרתיק, הרחם והחצוצרות. כאשר איחוי זה חלקי, נוצרת הפרדה בין קרני הרחם וכך נוצר רחם דו קרני.
הפרדה זו יכולה להיות מלאה, חלקית או מזערית.
גנטיקה.
במעל 90% מהמקרים הקריוטיפ תקין ולא מוצאים הפרעה כרומוזומלית. מעריכים כי מרבית המקרים הם תוצר השפעה של גורמים גנטיים רבים אולם טרם נמצא פגם גנטי ספציפי שגורם ליצירת רחם דו קרני.
תסמינים.
כאמור, מרבית המקרים של רחם דו קרני הם א-תסמיניים. ישנם מקרים בהם ייתכן כאב אגני כרוני.
ברוב המקרים לא תהיה השפעה על פוריות האישה. במיעוט המקרים ייתכנו הפלות מוקדמות, לידה מוקדמת או מצג לא תקין של העובר. יחד עם זאת, בנשים עם חוסר פוריות ראשונית, היארעות אנומליות רחמיות זהה לזו שבנשים ללא פגיעה בפוריות.
אבחנה.
אבחנה של רחם דו קרני יכולה להתבצע על ידי בדיקת אולטרסאונד או על ידי צילום רחם. ניתן לבצע גם בדיקת תהודה מגנטית לשם אבחנה. לעיתים האבחנה מתקבלת בבדיקת היסטרוסקופיה או לפרוסקופיה.
טיפול.
לרוב לא נדרשת התערבות במקרים של רחם דו קרני. טיפול ידרש במקרים נדירים של הפלות חוזרות או כאב אגני קשה.
הטיפול יהיה ניתוח בו יאוחו שתי הקרניים של הרחם.
טרם הניתוח יש לשלול סיבות אחרות לתסמיני האשה.
תסחיף מי שפיר
תסחיף מי שפיר הוא אחד הסיבוכים החמורים והמסוכנים של היריון ולידה. הוא נגרם עקב חדירת תסחיף של מי שפיר, תאים עובריים, שערות או חלקיקים אחרים אל מחזור הדם הריאתי של האם, מצב שגורם לשינוי פתאומי במצב האישה, ולפגיעה באחת או יותר מהמערכות הבאות: מערכת הנשימה, המערכת הקרדיווסקולארית ומערכת הקרישה. התסמונת אמנם נדירה, אך קשורה עם שיעור גבוה של תמותת אימהות. היארעות התסמונת נעה בין 1:8,000 לבין 1:80,000 לידות. בעבר הייתה התמותה גבוהה מאוד, בין 86%-61%, וכיום ירדה ל-26%-13%. המצב מתרחש בדרך כלל בלידה, או זמן קצר (עד 48 שעות) אחריה, אך יכול להופיע גם בשליש השני של ההיריון. המקרה הראשון שתואר של תסחיף מי שפיר אירע בשנת 1926, אך החשיבות הקלינית תוארה רק בשנת 1941.
פתו-פיזיולוגיה.