בשלב זה עלו מספר תוכניות להמשך הפעילות הצבאית היפנית, בהן פלישה מערבה לתוך הודו, המשך תנועה דרומה ופלישה לאוסטרליה, ואף התקדמות מזרחה אל עבר ארצות הברית. יממוטו היה שותף בדיונים אלה ועמדתו הייתה הפכפכה, בחלק מהתוכניות תמך ואת חלקן החליף בתוכניות אחרות בשל סיבות שונות. לבסוף החליט המטה הכללי הקיסרי על פלישה לבורמה בתקווה לחבור ללאומנים ההודים שמרדו כנגד השלטון הבריטי, ותקיפת גינאה החדשה ואיי שלמה שמטרתה להעמיד בסיכון את נתיבי הים בין אוסטרליה לארצות הברית. בשלב זה קרא יממוטו לעריכת קרב הכרעה מול הצי האמריקאי במזרח האוקיינוס השקט, אך קצינים שמרנים יותר במטה הכללי העדיפו להימנע מהסיכון.
ב-18 באפריל, במהלך הדיונים לגבי המשך הפעילות, אירעה פשיטת דוליטל בטוקיו ובסביבותיה, והפכה את איום נושאות המטוסים האמריקאיות לממשי. אירוע זה נתן ליממוטו הזדמנות להפעיל לחץ להשגת מטרותיו, והדיונים בדבר האסטרטגיה הצבאית הגיעו במהרה לקיצם. המטה הכללי של הצי הסכים ל"מבצע מידוויי" של יממוטו - מבצע המשך למבצע לניתוק הקשר בין אוסטרליה לארצות הברית, ומקביל לתוכנית נוספת לכיבוש האיים האלאוטיים.
בעודו מתחיל בתכנון המבצעים במידוויי ובאיים האלאוטיים, שלח יממוטו את שייטת נושאות המטוסים החמישית, תחת פיקודו של אדמירל-משנה טקאו טקאגי, לאיי שלמה על מנת לסייע בכיבוש האיים טולאגי וגוודלקנל, שישמשו להקמת בסיסים אוויריים, ובכיבוש העיר פורט מורסבי השוכנת בחופה הדרומי של גינאה החדשה, כשפניה לאוסטרליה. אף על פי שכיבוש טולאגי וגוודלקנל הצליחו, נהדפו היפנים מפורט מורסבי וכוחותיו של טקאגי התעמתו עם כוחות הצי האמריקאי בקרב ים האלמוגים. בקרב זה איבדו היפנים את נושאת המטוסים שוקאקו, שנזקקה לתיקונים מקיפים לאחר מכן, ורבים ממטוסיהם משוקאקו ומנושאת המטוסים השנייה זואיקאקו. אף על פי שלא ניזוקה קשה, נאלצה זואיקאקו לשוב ליפן ולהמתין למטוסים ולצוותי אוויר חדשים. לכן לא השתתפו שתי נושאות המטוסים בקרב מידוויי שנערך חודש לאחר מכן, וחסרונן אכן השפיע על תוצאות הקרב.
קרב מידוויי, יוני 1942.
תוכניתו של יממוטו לכיבוש מידוויי הייתה תוצר של מאמציו לשתק את הצי האמריקאי לפרק זמן שיספק ליפן די זמן לבצר את עמדותיה באיי האוקיינוס השקט. יממוטו חש שעריכת קרב הכרעה מול האמריקאים הוא דבר הכרחי, שיש לבצעו בהקדם.
במשך זמן רב רווחה ההשערה לפיה התוכנית הייתה לפתות את האמריקאים לנוע צפונית לפרל הארבור על ידי שליחת הצי החמישי כנגד האיים האלאוטיים. אולם מחקרים חדשים הנסמכים על מסמכים יפניים קובעים כי הפשיטה על האיים האלאוטיים הייתה תוכנית מקבילה לתוכניתו של יממוטו, והוא קיבל אותה בתמורה להסכמת מטה הצי לביצוע תוכניתו שלו. התוכנית קבעה שבעוד שהצי החמישי יתקוף באלאוטיים, יתקוף הכוח הנייד הראשון (שייטת שהכילה ארבע נושאות מטוסים, שתי אוניות מערכה, 3 סיירות ו-12 משחתות) את מידוויי וישמיד את הכוח האווירי שעל האי. לאחר מכן ינחית הצי השני (שהכיל נושאת מטוסים אחת, 2 אוניות מערכה, 10 סיירות, 21 משחתות ו-11 ספינות להובלת חיילים) 5,000 חיילים שיכבשו את האטול מידי הנחתים האמריקאים. נחיתה זו, כך קיווה יממוטו, תפתה את נושאות המטוסים האמריקאיות לנוע לעבר מידוויי, שם יפגוש בהם הכוח הנייד הראשון וישמיד אותן. לאחר מכן יחסל הצי הראשון את כל כלי השיט האמריקאים הנותרים באזור וישלים את השמדת הצי הפסיפי של ארצות הברית.
אף על פי שנראה שיממוטו היה מרוצה מתוכניתו והאמין בה, הוא לא הביא בחשבון את פעולות יריביו. קריפטוגרפים אמריקאים הצליחו לפענח תשדורות מוצפנות בשימוש הצי היפני, וכך נודע להם על תוכניות המלחמה היפניות. כתוצאה מכך הצליח אדמירל צ'סטר נימיץ, מפקד הצי הפסיפי, להתגבר על המלכודות שטמן לו יממוטו ולהציב את כוחותיו (שסבלו מנחיתות מספרית) בעמדה נוחה למארב יעיל. ואכן, בקרב מהיר השמידו המטוסים האמריקאים את ארבע נושאות המטוסים של הכוח הנייד הראשון, בעוד מטוסיו היו בדרך למידוויי, ב-4 ביוני 1942.
לאחר שאיבד את הכוח האווירי שלו ניסה יממוטו לאסוף את כוחותיו הנותרים, שעדיין נהנו מיתרון מספרי, וללכוד את האמריקאים. אך מכיוון שכוחותיו היו פרושים הרחק ממידוויי, ומכיוון שאדמירל ריימונד ספרואנס הסיג את כוחותיו מזרחה חזרה לעמדות הגנה סביב מידוויי. יממוטו, בהבינו שהפסיד בקרב, ויתר על פלישה למידוויי ונסוג. תבוסה זו סיימה תקופה של שישה חודשי הצלחה של הצי הקיסרי היפני וסימנה את שיא ההתפשטות היפנית.
פעולות לאחר מידוויי.
לאחר התבוסה בקרב מידוויי נותר יממוטו בתפקידו כמפקד הצי המשולב, באופן חלקי בשל הרצון להימנע מירידת המורל בקרב אנשי הצי. אך ההפסד הביא לירידה במעמדו והמטה הכללי של הצי לא נאות לקחת עוד סיכונים. לכן חזר בו יממוטו מדעותיו הקודמות ושב לתכנן קרב הכרעה הגנתי בים הפיליפיני.
בעוד האמריקאים המשיכו להתקדם באיי שלמה ובגינאה החדשה, שלח יממוטו את הצי המשולב לסדרת פעולות התשה שפגעו בצי האמריקאי, אך גם הסבו אבדות יקרות ליפנים. יממוטו עצמו פיקד על הכוחות היפניים במהלך קרב איי שלמה המזרחיים, קרב איי סנטה קרוז והקרב הימי על גוודלקנל, בהתקפות שתוזמנו עם פעולות התקפיות של הצבא היפני. הצי המשולב הסב אבדות ונזק לצי האמריקאי, אך לא הצליח לפתות אותו לקרב הכרעה. כתוצאה מכך החל כוחו של הצי הקיסרי היפני להידלדל.
מותו.
לאחר שנודע למודיעין האמריקני כי אדמירל יממוטו מתכוון לערוך טיסת סיור במוצבים היפניים הקדמיים באיי שלמה הוחלט על "מבצע נקם". במארב מתוכנן יורט מטוסו של יממוטו על ידי מטוסי P-38 לייטנינג אמריקאיים, והוא נהרג.
לאחר שהמבצע הוכתר בהצלחה, המטות המשולבים של צבא ארצות הברית הוציאו שדר שכלל שתי מילים: "השועל איננו". מותו היה מכה קשה למוראל הכוחות היפניים במהלך מלחמת העולם השנייה.
יממוטו כמפקד.
יממוטו נחשב לאחד מהמפקדים הבולטים ביותר בצי הקיסרי היפני בזכות השינויים הנרחבים שביצע, אף על פי שהיה אחראי על מספר תבוסות קריטיות. הוא ידוע גם כאחד מהדמויות הצבאיות הבודדות ביפן שהתנגדו באופן גלוי לכיבוש סין, להסכם התלת-צדדי ולמלחמה עם ארצות הברית, אף שבעשותו כך העמיד את חייו בסכנה.
ספקנותו באשר לברית ההגנה שחתמה יפן עם גרמניה, לצד התנגדותו למלחמה עם ארצות הברית, נבעה, בין השאר, מהעובדה שלמד באוניברסיטת הרווארד באמריקה. יממוטו היה מודע היטב ליכולות הייצור המרשימות של ארצות הברית, בהשוואה ליפן, וחש שרק מכה ניצחת ומשמעותית אחת תסיר את האיום האמריקאי מעל מדינתו. הוא גם לא סמך על גרמניה הנאצית, ועל כן ניתן למצוא אירוניה בעובדה שהוא הלא-גרמני היחיד שזכה לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות, שמוענק רק לאחר המוות.
הוא חזה את התפקיד ההולך וגדל של נושאות מטוסים בשדה הקרב הימי, ובעיקר בקרב המכריע כנגד הצי האמריקאי. על אף שההתקפה בפרל הארבור נתפסה בידי היפנים כהצלחה, בה הושמדו אוניות מלחמה, מטוסים ותשתיות, העריך נכונה יממוטו שללא ניטרול נושאות המטוסים האמריקניות, שלא נכחו בבסיס בעת המתקפה, לא תהיה הכרעה משמעותית לטובת יפן במלחמה. בנוסף תמך בקצינים כישרוניים, כגון מינורו גנדה, וסמך עליהם בתכנון תוכניות המלחמה שלו.
פיתוח גוף
פיתוח גוף הוא משטר של תרגילים שנועדו לפתח את שריריו של אדם, ולחטב את גופו.
כפעילות תחרותית, מטרת פיתוח הגוף היא להציג את מסת השרירים, גודלם וחיטובם, באופן האומנותי, הסימטרי והאסתטי ככל האפשר. לצורך כך נדרש מפתח הגוף לשימוש באימוני משקולות, במכשירי אימון ובתרגילי התנגדות אחרים, באופן קבוע ואינטנסיבי, שניתן לתארו כאימון ספורט.
הגדרת התחום.
פיתוח גוף ברמה תחרותית מחייב אימון במשך מספר שנים, וכולל ביצוע תרגילי אימון משקולות, באופן יומיומי, מפרך ואינטנסיבי, במקביל למשטר תזונה קפדני במיוחד, והקפדה על שעות שינה סדירות וממושכות. מפתחי גוף רבים משתמשים בתוספי מזון שונים, ולעיתים אף בסטרואידים אנבוליים ובחומרים אחרים. השימוש על בסיס קבוע בסטרואידים אנבוליים בתחום פיתוח הגוף הוא אחד הגורמים לכך שהוא אינו יכול להיות מוכר כספורט אולימפי.
הגדרת התחום כמקצוע ספורט אינה ברורה מאליו למתבונן, הרואה את "תחרויות פיתוח הגוף", בהן מופיעים המתעמלים על במה, כשגופם מרוח בשמן, והם מציגים לקהל את שריריהם בתנוחות קבועות שונות. אולם למעשה, עיקר הפעילות הספורטיבית נעשית על ידי האדם עצמו, במשך מספר שנים, ביחידוּת בחדר הכושר. בניגוד לתחרויות מוכרות אחרות, רק התוצאה הסופית נבחנת בטקס בסוף התהליך, ולא התהליך עצמו.
הגדרתו של תחום פיתוח הגוף התחרותי כענף ספורט, שנויה במחלוקת. מצד אחד, אין ספק כי התחום מתמקד באמנות עיצוב הגוף והאסתטיקה. על כן הוא עשוי להיחוות כסוג של אמנות או "תחרות יופי". מצד שני, אורח החיים המאפשר הגעה למראה הרצוי מחייב אימוני ספורט (משקולות והתנגדות) אינטנסיביים וקשים באופן קבוע. כתבי עת מקצועיים, כדוגמת Sports Med המתמחה ברפואת ספורט, מתייחסים לתחום כאל ענף ספורט.
תחרויות פיתוח גוף.
ספורטאי פיתוח הגוף מתחרים בתחרויות מקומיות, ארציות ובינלאומיות. התחרות החשובה בענף זה היא מר אולימפיה. במהלך התחרות מציגים מפתחי הגוף את גופם בפני צוות השופטים, הבוחן לא רק את גודלו ועיצובו, אלא גם את הפרופורציות בין השרירים, בנוסף גם את החיטוב והייבוש של המתחרה ואת מסת השריר והחיטוב בפלג הגוף התחתון (רגליים).
על כל מפתח גוף מקצועי לשמור על תזונה נכונה במהלך כל השנה, במיוחד לפני תחרויות, להתאמן זמן רב במכון הכושר וכן להקפיד על מספר שעות מנוחה.