בר-עוז הקים וייסד ב-1970 את ביטאון "הגות" שליד החוג האתגרי "הגות" לספרות חברה ואמנות שקידם סופרים ומשוררים רבים וכן הקים את הוצאת "בית היצירה", שפרסמה ועודדה יצירות סופרים רבים ויוצרים בתחילת דרכם, וקיים עשרות ערבי שירה ברחבי הארץ ובתוכם המשוררת זלדה בתחילת דרכה ועוד סופרים ומשוררים רבים וכן היה ממקימי וממייסדי ביטאון "אפיקים" לתחיה רוחנית.
נפטר ב-5 באוגוסט 2020. נקבר בבית העלמין ירקון.
גון גריפית צ'ייני
ראסטי נייל
מסמר חלוד, או ראסטי נייל (באנגלית: Rusty Nail) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-45 מ"ל ויסקי סקוטי ו-25 מ"ל ליקר דרמבוי.
אופן ההכנה הוא מזיגת הרכיבים לכוס אולד פאשן (Old fashioned) עם קרח. נכלל ברשימת 100 הקוקטיילים הטובים בעולם של Diffords Guide.
קלגנפורט
קלגנפורט (בגרמנית: Klagenfurt, בסלובנית: Celovec, באיטלקית: Clanforte) היא עיר הבירה של המדינה הפדרלית האוסטרית קרינתיה. העיר ממוקמת בדרום-מזרח קרינתיה, על גדות נהר גלאן. העיר הוקמה במאה ה-12 ואוכלוסייתה מונה 97,827 תושבים (נכון ל-2015). כ-10% (כ-1,700) מבני מגזר הסלובנים-קרינטיים גר בעיר.
העיר היא מקום תיירות פופולרי, יש בה הרים מצפון לדרום, פארקים רבים ו-23 טירות. בקיץ מתקיים בעיר הפסטיבל "Altstadtzauber" (קסם העיר העתיקה), הטריאתלון איש הברזל, סבב מאליפות העולם בכדורעף חופים ומצעד "פרס אינגבורג בכמן", אחת ההוקרות הגדולות לספרות הגרמנית. מראה מיוחד נוסף בעיר הוא "הכיכר הישנה" (Alter Platz). מקומות מיוחדים נוספים הם אגם ורטרזה, המעיין האלפיני החם ביותר, ומזרקת לינדוורם.
בעיר נמצאת אוניברסיטת קלגנפורט, נמל תעופה וגימנסיה סלובנית וכן פארק המיניאטורות מינימונדוס.
במרחק מה מהעיר ממוקמת טירת הוכאוסטרוויץ, טירה מבוצרת בראש גבעה שאליה אפשר להגיע רק דרך שביל מעוקל העובר שערים אחדים.
כלכלה.
קלגנפורט היא המרכז הכלכלי של קרינתיה, עם 20% מהחברות התעשייתיות. בחודש מאי 2001 היו 63,618 עובדים מ-6,184 חברות. 33 מהחברות הללו העסיקו יותר מ -200 עובדים. המגזרים הכלכליים השכיחים הם תעשייה קלה, אלקטרוניקה ותיירות.
תרבות.
בעיר מוזיאונים רבים, ביניהם ניתן למנות את הבאים:
ערים תאומות.
קלגנפורט היא עיר תאומה של הערים:
קלאגנפורט
סנדרו בוטיצ'ילי
ג'ורג' גרבנר
ג'ורג' גרבנר (8 באוגוסט 1919 – 24 בדצמבר 2005) היה תאורטיקן בתחום תקשורת המונים.
ביוגרפיה.
גרבנר נולד בבודפשט, הונגריה, ונמלט לארצות הברית בסוף 1939 עקב חוקי הגזע נגד היהודים. ב-1942 סיים לימודיו וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה בעיתונות מאוניברסיטת קליפורניה. עבד לזמן מה בסן פרנסיסקו כרוניקל ככותב, כבעל טור וכעוזר העורך הכלכלי. ב-1943 התגייס לצבא ארצות הברית. במסגרת שירותו הצבאי במשרד לשירותים אסטרטגיים הוצנח לתוך שטח האויב במהלך מלחמת העולם השנייה, וזכה בציון לשבח - כוכב הארד. לאחר המלחמה שוחרר משירות צבאי והחל בכתיבה ופרסום מאמרים כפרילנסר, ולימד עתונאות באל קמינו קולג' . במקביל, השלים לימודיו לקראת תואר שני (1951) ודוקטורט (1955) בתקשורת באוניברסיטת דרום קליפורניה. עבודת המחקר שלו לקבלת תואר דוקטור "Toward a General Theory of Communication" זכתה בציון לשבח.
בשנים 1964–1989 שימש כדיקן בית הספר לתקשורת ע"ש אננברג שבאוניברסיטת פנסילבניה. בתקופה זו בית הספר התפתח והפך לבעל השפעה באקדמיה בתחום התאוריה של התקשורת. בשנת 1968 ייסד פרויקט מחקר: Cultural Indicator Research במטרה לתעד מגמות בתכנים טלוויזיוניים והשפעת מגמות אלה על האופן בו העולם נתפס על ידי הצופים, ובשנת 1990, לאחר שסיים את תפקידו באוניברסיטת פנסילבניה, ייסד את תנועת "הסביבה התרבותית" (Cultural Envinronment), תנועה חברתית שפעלה לקידום הגיוון באמצעי התקשורת. בשנת 1997 התמנה ל-Bell Atlantic Professor בתחום הטלקומוניקציה באוניברסיטת טמפל.
גרבנר נפטר ממחלת הסרטן ב-24 בדצמבר 2005. בשנים 2010–2014 נערך כנס לזכרו בנושאי תקשורת, קונפליקט ותוקפנות בבודפשט, הונגריה.
עבודתו התאורטית של גרבנר.
גרבנר פיתח את תאוריית "הבניית המציאות" או "אפקט הטיפוח" (Cultivation theory). הגישה מתמקדת באופן בו תקשורת ההמונים (ובעיקר הטלוויזיה) מעצבות את תפיסת העולם של הפרטים בחברה.
גרבנר אינו מתייחס למדיום הטלוויזיוני כאל אוסף של תוכניות ותכנים, אלא כאל מיתולוגיה - מערכת מקושרת היטב של תמות המשותפות לכלל התוכניות ושידורי החדשות, היוצרת את תפיסת המציאות של הצופה. לטענתו, לראשונה בהיסטוריה האנושית, רוב הסיפורים המסופרים לילדים לא מגיע מהוריהם, מבית הספר או מהסביבה הקרובה, אלא מחברות ענק בינלאומיות שמטרתן להגביר את מכירותיהן. לתופעה זו יש השפעות מרחיקות לכת על האופן בו ילדים, מתבגרים ובני האדם מנהלים את חייהם. כך, למשל, תיאורי רוע ואלימות בטלוויזיה, מעצבים את תפיסת עולמו של הצופה ומבנים את המציאות עבורו, כאלימה, רעה ומלאת סכנות - "סינדרום העולם האכזר" (mean world syndrome). כתוצאה מכך בני האדם הופכים להיות רגישים פחות לתוצאות של אלימות מצד אחד, ומפתחים תחושות של פגיעות ותלות מצד שני. לתחושות אלה יש תוצאות פוליטיות - התעמולה של מתמודדים בבחירות נוטה להדגיש נקיטת אמצעים חריפים יותר כנגד פשיעה, כגון הגדלת מספר בתי הכלא, ענישה קשה יותר ואף עונש מוות - אמצעים שבפועל לא יעילים להקטנת הפשיעה אך עונים על תחושות החרדה של הבוחרים.
מושגים בתאוריה שלו:
ההבדלים בתפיסות העולם כתוצר של הבדלים בין אישיים:
חוכמת ישראל
יוהן וילהלם גייגר
ה.ר. גייגר
אידל ינקלביץ'
אידל ינקלביץ' (ברומנית: Idel Ianchelevici; 5 במאי 1909 - 28 ביוני 1994) היה פסל וצייר יהודי-בלגי.
ביוגרפיה.
ינקלביץ' נולד בלאובה הנמצאת היום במחוז לאובה שברפובליקת מולדובה, מקום שהיה בעת לידתו בבסרביה, רומניה. בשנת 1928 נסע ללייז', בלגיה והתחיל ללמוד רפואה. לאחר שנה חזר לרומניה והתגייס לצבא. בשנת 1931 חזר לבלגיה והתחיל ללמוד פיסול.
השתתף הכנת הביתן הרומני בתערוכה הבינלאומית העולמית שנערכה בבריסל בשנת 1935. לאחר מכן, תערוכות של יצירותיו הוצגו בבריסל, תל אביב, פריז, אמסטרדם וערים נוספות.
בשנת 1945 ינקלביץ' קיבל אזרחות בלגית. באותה שנה, הוצגה בבלגיה יצירתו המפורסמת "l'appel" ("הקריאה"). שנה זו היוותה נקודת מפנה ביצירתו: הוא החל לפסל בשיש ובאבן - חומרים הידועים כקשים ודורשים הפשטה של הצורות. מאז ואילך, ינקלביץ' היה שרוי בחיפוש מתמיד אחר צורות פשוטות יותר ופנים סכמטיות יותר.
בד בבד עם עיסוקו בפיסול, ינקלביץ' גם עסק בציור. ציוריו עומדים בפני עצמם כיצירות אמנות, והן אינן רק סקיצות לפסליו. מכל מקום, ביצירתו בשני התחומים נוכחים אותם הנושאים, והיא מאופיינת בחתירה לפשטות הצורות.
ב-1950, התיישב ינקלביץ' במזון-לאפיט שבצרפת, שם הוא התגורר עד למותו בגיל 86. מרכז התרבות שבעיירה קרוי עתה על שמו.
דפוס והוצאת האלמנה והאחים ראם
יהושע רוקח
רבי יהושע (יהושע'לע) רוֹקֵחַ (ה'תקפ"ה - כ"ג בשבט ה'תרנ"ד, 1823–1894) האדמו"ר השני בשושלת בעלז שמקורה בגליציה המזרחית (כיום באוקראינה). מכונה בחסידות בעלז "דער מיטעלער רב" ("האדמו"ר האמצעי").
ביוגרפיה.
צעיר בניהם של רבי שלום רוקח "השר שלום", מייסד שושלת בעלזא, והרבנית מלכה רוקח.
נישא לרבנית רבקה מרים בת רבי שמואל אשכנזי חתן רבי יצחק מאיר מזינקוב בן רבי אברהם יהושע השיל מאפטא (ה"אוהב ישראל" מאפטא). לאחר פטירת אשתו נישא בשנית לאחייניתה שרה מירל, בת הרב אברהם יהושע העשיל אשכנזי.
עם פטירת אביו בכ"ז באלול ה'תרט"ו (1855), למרות היותו צעיר הבנים, הוכתר כרב העיירה בעלזא וכרבם ומנהיגם של רבבות חסידי בעלזא ברחבי אירופה והעולם כולו. כיהן באדמו"רות קרוב לארבעים שנים, עד לפטירתו.
היה פעיל ביותר בענייני הכלל ונחשב לאחד מגדולי המנהיגים החסידיים באירופה בדורו. בימיו הפכה חסידות בעלזא לאחת החסידויות הגדולות.
נחשב לתלמיד חכם גדול, אדם חריף ושנון, כריזמטי ובעל כושר מנהיגות, ואנשים הוקסמו מאישיותו המיוחדת במינה. שמו יצא לו גם כפועל ישועות בקרב הארץ, ואלפים נהרו אליו להתברך מפיו ולהיוושע בכוחות על טבעיים שעל פי אמונת החסידים ניחן בהם רבי יהושע. אנשים גם האמינו שהוא צופה ברוח הקודש ויודע דברים עתידיים ודברים שהתרחשו במרחק רב ממנו מבחינת הזמן והמרחב.
הרב רוקח ניהל מלחמה אידאולוגית חסרת פשרות ברפורמים ובתנועות ההשכלה היהודיות, לשם כך הקים בכ"ג בשבט ה'תרל"א (1871) את תנועת "מחזיקי הדת", תנועה פוליטית חרדית ראשונה בהיסטוריה, ויסד את העיתון החרדי הראשון "קול מחזיקי הדת". התנועה ליכדה את שורות החרדים בגליציה וחלקים מהונגריה והסביבה ונציגים מטעמה התמודדו ונבחרו לפרלמנט האוסטרי.
למרות התנגדותו לרפורמות ביהדות במישור הרעיוני והכללי נחשב לאוהב ישראל אמיתי במישור הפרטי וקירב כל יהודי באשר הוא, בטענה כי "כשם שאנו עמלים לתרץ רמב"ם מוקשה, כך מצווה לתרץ יהודי מוקשה".
בחורף שנת ה'תרנ"ד (1894) עבר ניתוח מסובך בווינה, אוסטריה, שבעקבותיו נחלש מאוד. ימים ספורים לאחר הניתוח ביקש לחזור לבעלז. עקב חולשתו שכרו החסידים קרון מיוחד ברכבת ורופא מיוחד ללוותו, בדרך חזרה נפטר ברכבת ביום כ"ג בשבט. בתחנות השונות נודע דבר פטירתו להמוני חסידים שהמתינו לקבל פניו בערים ועיירות.
בעיתונות התקופה פורסם כי פטירת האדמו"ר אירעה בווינה, ובעקבות חשש מקשיי העברת הנפטר לקבורה מחוץ למדינה, הערימו חסידיו על השלטונות ושמרו את דבר הפטירה בסוד, פרסמו שהוא מועבר בחוליו לעיירתו בעלזא, והעבירו את הנפטר ברכבת לבלז.