ב-8 בספטמבר 1943 נודע דבר הסכם הכניעה, כאשר הגנרל דווייט אייזנהאואר עשה לו פומבי בשידור רדיו. הגרמנים פלשו לצפונה של איטליה, ולמחרת נחתו בעלות הברית בטאראנטו ובסאלרנו. באדוליו והמלך נמלטו אל ברינדיזי אל שטח שהיה כבוש בידי בעלות הברית. הצי המלכותי האיטלקי יצא את נמליה של איטליה, אל עבר מלטה שם נכנע לבעלות הברית. כעבור מספר שבועות של לחימה התייצב מצב בו מחזיקים הגרמנים בצפון איטליה, וברומא.
הגרמנים סיפחו לשטחם מספר מחוזות באיטליה, ובשטח שנותר הקימו ממשלת בובות בראשות מוסוליני, שמרכזה שכן בעיירה סאלו על שפת אגם גארדה באזור לומברדיה. ממשלת מוסוליני כינתה את עצמה הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, אך כונתה "הרפובליקה של סאלו". בתקופה זו לא היה מוסוליני, שכינה עצמו "ראש המדינה ושר החוץ" יותר מעושה דברם של הגרמנים, מעין גאולייטר של לומברדיה. סמכויותיו שאפו לאפס. עם זאת עדיין שמר בידו מספיק כוח על מנת לשפוט את מי שפעל להדיחו, בסדרת משפטים שכונו "משפטי ורונה" ולהוציא להורג את המקורבים לו ביותר בעבר, ביניהם חתנו, גליאצו צ'אנו ומפקד הצבא לשעבר, אמיליו דה בונו. בשטחי הרפובליקה השתוללה מלחמת אזרחים בעת שמיליציות הנאמנות לרפובליקה ניסו לדכא מרידה פרטיזנית רחבת היקף.
בתקופה זו התקדמו בעלות הברית לאיטן, תוך לחימה קשה, דרך קווי הגנה מבוצרים והגנה דינאמית ויעילה של הגרמנים, בפיקודו של גנרל-פלדמרשל אלברט קסלרינג. ההתקדמות הייתה מלווה במעשי זוועה משני הצדדים, דוגמת האונס בלאציו (1944). ממשלתו של באדוליו הייתה חסרת כל השפעה, ובמקומות אותם כבשו הציבו בעלות הברית משטר צבאי. בדצמבר 1944, לאחר כיבוש רומא, הדיחו את באדוליו ומינו במקומו את איוואנואה בונומי, ראש ממשלה בעבר, ומתנגד חריף לפשיזם.
בסוף אפריל 1945 הסתערו כוחות בעלות הברית בפיקודו של הגנרל מארק קלארק על "הקו הגותי", קו ההגנה האחרון של הגרמנים באיטליה. במקביל פתחו הפרטיזנים במתקפה מאחורי הקווים, כנגד הגרמנים הנסוגים, והאיטלקים שבחרו לסייע להם. מוסוליני עצמו נתפס על ידי הפרטיזנים, כשהוא מנסה להימלט בשיירה שבה היו אף פילגשו, קלארה פטאצ'י, וכמה מבכירי שלטונו לשעבר. ב-28 באפריל נורו מוסוליני ופילגשו, וחמישה עשר האנשים שהיו עמם, על ידי שוביהם הפרטיזנים. ב-29 באפריל נלקחו גופותיהם של מוסוליני ופילגשו לתחנת דלק בסמוך למילאנו, וההמון שנקבץ במקום התעלל בהן.
פליקר
פליקר (באנגלית: Flickr) הוא אתר אינטרנט המעניק שירות שיתוף תמונות בסגנון web 2.0. האתר היה בבעלות חברת האינטרנט ובעלת הפורטל "Yahoo!"; הוא נרכש על ידה בשנת 2005 מחברת לודיקורפ (Ludicorp), שיצרה אותו ב-2004. בשנת 2018 נמכר האתר לחברת SmugMug. מייסדי לודיקורפ, סטוארט בטרפילד ואשתו קתרינה פייק, נשארו לעבוד עם יאהו עד 2008, אז פרשו.
על פי דיווחים עלות הרכישה נעה בין 22-25 מיליון דולר.
האתר זוכה להצלחה רבה בקרב גולשים מהעולם ומישראל. בשנת 2010 נמסר מטעם יאהו כי האתר כולל למעלה מ-5 מיליארד תמונות. במרץ 2013 דווח שבפליקר יש 87 מיליון משתמשים רשומים. בספטמבר 2016 דווחו 122 מיליון משתמשים רשומים.
מאפיינים.
חשבונות.
השירות מאפשר לגולשיו לפתוח חשבון, הכולל פרופיל משתמש וגלריית תמונות וקבצים. פליקר מציעה ללקוחותיה שלושה סוגי חשבונות מתוכם יוכלו לבחור כיצד ברצונם לפתוח את חשבונם האישי.
האפשרות הראשונה לפתיחת חשבון היא "חשבון חינם", המוגבל לשטח אחסון של טרה-בית, וכן קיימות הגבלות פרטניות לכל סוג מדיה - 200 מגה-בית לכל תמונה, 1 גיגה-בית לכל וידאו (בעל אורך מרבי של עד 3 דקות). האפשרות השנייה היא "חשבון ללא פרסומות", המאפשר למנויים למנוע פרסומות תמורת תשלום שנתי. האפשרות שלישית היא "חשבון Doublr" חשבון הזהה לחשבון מסוג 'חינם', למעט העובדה שהוא כולל שטח אחסון כפול.
בנוסף לכך, מתוקף סמכותה, רשאית פליקר למחוק חשבונות מבלי לתת כל סיבה או אזהרה לבעל החשבון.
עד מאי 2013 הוצעו ללקוחות שני סוגי חשבונות: חשבון חינם (עד 1 טרה-בית), או חשבון בתשלום (ללא הגבלה של תמונות וסרטונים ובנפח תעבורה גבוה).
ארגון ואחסון.
התמונות אותם מעלים הגולשים ניתנות לקטלוג ומיון לפי תגיות. שיטת האחסון של פליקר מתבססת על שימוש ביישום "ענני תגים",  כלומר מתן גישה לתמונות מתויגות עם מילות המפתח הפופולריות ביותר. משתמשים יכולים לארגן את התמונות שלהם לתוך "אלבומים" (לשעבר "סטים") אשר הם גמישים יותר מאשר שיטת התיקייה המסורתית המבוססת על סידור קבצים בארגון מסוים אחד. בניגוד לשיטה המסורתית בה תמונה משויכת לאלבום אחד בלבד,  בשיטה החדשה, תמונה אחת יכולה להיות שייכת לאלבום אחד, לאלבומים רבים, או בכלל לא.
בשנת 2006, צוטט באתר "vander wal" כי היישום Flickr הוא דוגמה לשימוש יעיל  בשיטת הפולקסונומיה, שיטה שיתופית לתיוג וסיווג של מידע. בזמן שהמשתמש מעלה תמונה לחשבונו האישי באפשרותו לתייגה בכותרות ותיאורים. אם בעל החשבון מתיר, יוכלו אף משתמשים אחרים להוסיף לתמונותיו האישיות תיוגים גם כן. באמצעות אותם תיוגים, ניתן יהיה לבצע לאחר מכן חיפוש במנוע החיפוש הפנימי של פליקר ובכך ליישם את שיטת הפולקסונומיה.
התמונות אוגרות את מספר הצפיות בהן, וניתנות לסימון כאהובות על ידי משתמשים. לרוב ניתנת למשתמשים אפשרות להוסיף תגובית לתמונות, כמו גם להזמין את התמונות לקבוצה מסוימת או לתייג תמונה. ניתן להציג את התמונה במספר גדלים, ולבצע עליה פעולות עריכה פשוטות כגון סיבוב. ניתן לצרף תיוג גאוגרפי (שבמקרים רבים נאסף על ידי המצלמה ומפורש אוטומטית על ידי אתר פליקר) לתמונה באלבום וכן להוסיף את התמונה למפה האישית של המשתמש באמצעות imapflickr.
פליקר מספקת קוד להטבעת אלבומים בתוך בלוגים, אתרי אינטרנט ופורומים. אלבומי פליקר מוצגים בצורה של מטה-קטגוריות ולא בהיררכיה פיזית.
בקרת גישה/פרטיות.
פליקר מספקת למשתמשים אפשרות אחסון בצורה פרטית או ציבורית. משתמש המעלה תמונה יכול לקבוע מי רשאי לראות את אותה תמונה בכך שיסמן אותה כציבורית או פרטית.
תמונות פרטיות ניתנות לצפייה כברירת מחדל רק למשתמש שהעלה אותן אך באפשרותו להרחיב את גישת הצפייה לחברים או משפחה. בנוסף לכך, באמצעות הגדרות הפרטיות, באפשרותו להעביר את תמונותיו מהאחסון הפרטי  ל"בריכת הקבוצות" הכוללת קבוצות פרטיות וציבוריות. קבוצה פרטית מאפשרת גישה לצפייה בתמונה לכל החברים שהוגדרו עבור אותה קבוצה ואילו בקבוצה ציבורית התמונה הופכת לציבורית גם כן ולא ניתן להגדיר עבורה מורשי צפייה. יתר על כן, מספקת פליקר גם את "רשימת אנשי הקשר" דרכה ניתן לשלוט בגישה לתמונה עבור קבוצה ספציפית של משתמשים.
בנובמבר 2006, פליקר יצרה מערכת "עובר אורח" המאפשרת שיתוף של תמונות פרטיות עם חברים שאינם בעלי חשבון בפליקר.
בשנים 2012–2014 התגלו מספר פריצות לחשבונות משתמשים ביישום, בתוך כך נפרצו למעלה מ-200 מיליון חשבונות על ידי האקרים. לאור כך בוצעו בפליקר פעולות מיגון למיגור התופעה, אך ב-2014 הודתה החברה כי אכן בוצעה הפרת פרטיות נתונים של המשתמשים ביישום.
אינטראקציה ותאימות.
פליקר היא יישום רשת אשר נגיש למנוייה כאפליקציה לסלולר וכדף אינטרנט, על כן, פונקציונליות הליבה שלה מסתמכות על תכונות HTML ו-HTTP רגילות, המאפשרות תאימות רחבה בין פלטפורמות ודפדפנים. הפונקציונליות של פליקר כוללת RSS ו-Atom, וממשק תכנות יישומים המאפשר למתכנתים עצמאיים להרחיב את שירותיה ובכך לאפשר מרחב פעולה דינאמי.
לפי פרסומי החברה, נכון לאוגוסט 2009 בסיס הנתונים של החברה נשמר ב-124 שרתים, בחלוקה של 800,000 חשבונות משתמשים לכל זוג שרתים.
רישוי.
המשתמשים יכולים לברור את רישיון זכויות יוצרים של התצלומים, כגון כל הזכויות שמורות (C), רישיונות ייחוס שונים כגון Creative Commons. אופציית תיוג זו מתווספת לשאר אופציות התיוג ביישום ולפיכך גם באמצעותה ניתן לבצע חיפוש תמונות.
בעקבות מספר אירועים בהם פורסמו תמונות מארכיונים נדירים של מוזיאונים ברחבי העולם תחת רישיון "no known restrictions", הוסיפה פליקר במרץ 2015, שתי אפשרויות רישוי, "Creative Commons Public Domain Mark" ו-" (Commons Zero (CC0" לאפשרויות הרישוי שלה.
ליניאג'
Flickr
Flickr.com
זמזומילה
באזזוורד
ליאל קולט
ליאל קולט (נולדה ב-11 ביולי 1989) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה.
קולט היא בת קבוצת כנרת. בגיל 11 זכתה במקום הראשון בשלב הישראלי של תוכנית הכישרונות הצעירים "בראבו", כשביצעה את השיר "לאורך הים" של עפרה חזה. בתחרות הבינלאומית, שנערכה באיטליה, זכתה לתואר "חביבת הקהל".
בשנת 2002 השתתפה קולט בפסטיגל, כשהיא מוגדרת כ"אמן אורח" בחלק האמנותי של הפסטיבל, משום שנחשבה מבוגרת מדי להשתתף כילדה, וצעירה מדי כדי להשתתף כזמרת בוגרת. קולט ביצעה שם את השיר "קצב החיים".
בתחילת 2003 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "בת כנרת", אשר נמכר בכ-4,000 עותקים. באמצע שנת 2003 הופיעה קולט במונטה קרלו, בערב לכבודה של לילי ספרא, אלמנתו של הבנקאי אדמונד ספרא. בעקבות החשיפה באותו הערב הוזמנה קולט להיות חלק מהצוות הקבוע של המופע, ששמו "We All Have A Dream", שם ביצעה שירים באנגלית, איטלקית, צרפתית ועברית. בין משתתפי המופע מוזכרים סטינג, אלטון ג'ון ובונו.
במסיבת יום ההולדת ה-80 של שמעון פרס ב-2003, הזמינה קולט את ביל קלינטון, נשיא ארצות הברית לשעבר, לשיר את שירו של ג'ון לנון, "Imagine". הביצוע שודר בתחנות טלוויזיה רבות ובהן CNN, וקולט קיבלה הצעות להופעות בחו"ל, ואף הוחתמה על חוזה עם חברת תקליטים גדולה בגרמניה, שם התחילה את הקריירה הבינלאומית שלה.