ליטין נזכרת לראשונה במאה ה-14, ובשנת 1566 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי ליטין.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-4,000 יהודים, כמחצית מתושביה. במאי 1919 נערך ביהודי העיירה פוגרום, בו נרצחו כ-180 יהודים. גם בשנים הבאות ידעו יהודי העיירה מקרי רצח ואונס המוניים. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה ממלכתית יהודית ובית ספר יידי.
ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים וההונגרים, ואלו החלו להתעמר ביהודיה, בסיוע אוקראינים מקומיים. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר והגבלות על סחר במזון. בד בבד רצחו הגרמנים עשרות גברים יהודים בעיירה שלא היו כשירים לעבודות כפייה.
בדצמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה במחנה צבאי סמוך, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ושם נרצחו בירי כ-2,000 מהם. כ-300 יהודים בעלי מקצועות ובני משפחותיהם שהושארו בחיים רוכזו בגטו קטן בעיירה, בו הוצאו להורג תוך זמן קצר כמאה יהודים, ובמקביל הגיעו אליו יהודים נוספים. ב-11 ביוני 1942 רצחו הגרמנים והאוקראינים 167 ילדים, קשישים ונשים מהגטו. ב-13 בספטמבר 1943 רצחו הגרמנים את כ-130 היהודים שנותרו בגטו.
בית דירות (בריטניה)
בית דירות (באנגלית: Tenement house) מתייחס לרוב לבניינים רב-משפחתיים שנבנו בסטנדרטי בנייה מתחת למקובל ומאוכלסים בדרך כלל על ידי אוכלוסיות חלשות. בסקוטלנד, המונח שמר על פירושו המקורי ומתייחס לבניינים רבי תפוסה מכל סוג שהוא. באזורים מסוימים באנגליה, בעיקר בדבון ובקורנוול, מתייחס לרוב למבנה או אגף אחורי של בית מדורג.
Trivago
ליפסקו
ליפסקו (בפולנית: Lipsko; ידועה גם כליפסק) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, על גדות נהר קרנפיאנקה (Krępianka), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
ליפסקו נזכרת לראשונה בשנת 1589 כיישוב בבעלות משפחת אצולה, ובשנת 1613 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1868, בעקבות מרד ינואר, נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, אך זה הושב לו בהמשך.
מבחינה מנהלית העיר מהווה מרכז של נפה שכוללת 6 מועצות אזוריות: ליפסקו, שיינו, צ'פיילוב, סולץ שעל הוויסלה, ז'שנוב וקסצה.
יהודי ליפסקו.
בעיר פעל האדמו"ר החסידי רבי יהודה פסח מליפסק.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שרפו את בית הכנסת המקומי, עם כ-60 יהודים בתוכו, תוך העלאה באש של בתי יהודים ביישוב. בהמשך, גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, חלקן במחנה עבודה שהוקם ביישוב.
ב-12 במאי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש. גטו זה הפך לסגור בדצמבר 1941, ובראש היודנרט שמונה בו הועמד איציק ויצמן.
ב-17 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וכל יושביו הועברו לגטו טרלוב, ממנו שולחו בהמשך למחנה ההשמדה טרבלינקה.
סקופ ג'קסון
לאסק
לאסק (בפולנית: Łask) היא עיירה בפרובינציית לודז' שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
לאסק נזכרת לראשונה בשנת 1356, ובשנת 1422 הוענקו לה זכויות עיר בידי מלך פולין ולדיסלב השני יגיילו.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בשטח פולין הקונגרסאית. בשנת 1903 חוברה העיירה לקו מסילות הברזל, ונבנו בה מפעלי תעשייה.
יהודי לאסק.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה קרוב ל-4,000 יהודים, מתוך כ-4,900 תושבים, והתקיימה בה פעילות של החוגים הציוניים ושל אגודת ישראל, שהפעילו במקום בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב.
הגרמנים כבשו את העיירה בתחילת ספטמבר 1939, ומיד חיללו את בית הכנסת בה, תוך שוד של רכוש יהודי היישוב, וחטיפתם לעבודות כפייה. במהלך שנת 1940 רוכזו 3,467 יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אשר בשנת 1941 הובאו אליו מאות יהודים נוספים מהסביבה. בד בבד הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי הישן בעיירה, וריצפו במצבותיו את מדרכות העיירה. בזמן פעילות הגטו שולחו יושביו למחנות עבודה שונים, והתקיימו בו הוצאות פומביות להורג של יהודים שהפרו את איסורי הגרמנים.
ב-24 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו כל החולים, וכל יתר היהודים רוכזו בכנסייה מחוץ לעיירה, והוחזקו בה שלושה ימים בצפיפות רבה. לאחר סלקציה הועברו כ-760 יהודים לגטו לודז', וכ-3,500 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה חלמנו. בהמשך, ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בעיירה, ורצחו את כל מי שנמצאו.
מעשה השפחה
מעשה השִׁפְחָה או סיפורה של שפחה (באנגלית: The Handmaid's Tale, "סיפורה של השפחה") הוא רומן דיסטופי ספקולטיבי מאת הסופרת הקנדית מרגרט אטווד, שראה אור בשנת 1985. העלילה מתרחשת בעתיד הלא-רחוק, בו חוללו נוצרים פרוטסטנטים קיצוניים הפיכה בארצות הברית והקימו תאוקרטיה טוטליטרית. הספר עוסק בתמות של דיכוי נשים והדרכים שבאמצעותן יכולות נשים להשיג סוכנות אישית. השם מתייחס ל"סיפורי קנטרברי" של ג'פרי צ'וסר.
"מעשה השפחה" זכה בפרס המושל הכללי לשנת 1985, וכן בפרס ארתור סי. קלארק הראשון ב-1987. הספר גם היה מועמד לפרס נבולה, פרס בוקר ופרס פרומתאוס. הוא עובד לקולנוע, לטלוויזיה, לרדיו, לאופרה ולתיאטרון.
עלילה.
הסיפור מתרחש ב"רפובליקה הגלעדית", דיקטטורה צבאית-תאוקרטית המתקיימת באזור הספר של ארצות הברית-לשעבר. הרפובליקה קמה כאשר תנועה בשם "בני יעקב" חוללה הפיכה באמצעות ביום מתקפת טרור בה נהרג נשיא ארצות הברית, ולאחר מכן טפילת האשמה על קיצונים מוסלמים. בתוהו ובוהו שנוצר, מבצעי ההפיכה נטלו את הכוח לידיהם והשליטו סדר חדש שיצר חברה ברוח הברית הישנה וערכים אולטרה-שמרניים.
הסיפור מסופר מנקודת מבטה של אישה בשם ליפרד (תורגם גם כ"שֶלפרֶד"; נגזרת של "של פרד". במקור: Offred, כלומר "of Fred"). ליפרד היא אישה ממעמד חדש של שפחות שמשמשות כפילגשים למטרות רבייה של הגברים מהמעמד השולט, הסדר שהוחל בעקבות ירידה חדה בשיעורי הילודה, בגלל עקרות שהיא תוצאה של זיהום סביבתי ומחלות מין. ליפרד מספרת על חייה בביתו של פרד (לו היא קוראת פשוט "המפקד"). היא משרתת אותו ואת אשתו, סרינה, זמרת גוספל לשעבר, המקדמת "ערכים מסורתיים". כל חודש, ב'זמן המתאים' במחזורה החודשי, מתנהל טקס דתי מקודש במהלכו על ליפרד לקיים יחסי מין עם פרד בעוד שכרית ראשה מונחת בין חלציה של סרינה. טקס המבוסס לדברי השלטון על דבריה של שרה לאברהם בבראשית:
כשתנוחת הנשים זו על זו נגזרת מדברי רחל:
חירותה של ליפרד מוגבלת עד מאוד – מותר לה לעזוב את הבית רק כדי לערוך קניות בחנות מסוימת כשלראשה כובע שמסתיר את פניה, אסור לה לסגור את דלת חדרה, והיא נתונה לפיקוח מתמיד של "העיניים", המשטרה החשאית של גלעד.
הספר מסתיים באפילוג מסוף המאה, לאחר נפילת המשטר הגלעדי, המוגש בצורת הרצאה של פרופסור פיישוטו, שיחד עם עמיתו, פרופסור נוטלי וייד, גילה את הקלטותיה של ליפרד ותמלל אותן, וכינה את אוסף הרשמים "מעשה השפחה". דרך הניתוח האובייקטיבי כביכול של "התקופה הגלעדית" וחשיבות סיפורה של ליפרד, הפרק מבקר את העולם האקדמי. בהרצאתו, הפרופסור אומר שהוא סבור שניק ארגן את מנוסתה של ליפרד, אך אינו יכול להיות בטוח מכיוון שאין יודע מה עלה בגורלה. הוא גם מגלה לקוראים שעל הריסות הרפובליקה הגלעדית קמה מדינה שוויונית יותר, עם חופש דת וזכויות נשים. אך ארצות הברית כפי שהייתה לא חזרה לתחייה.
רקע.
העלילה מתרחשת בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, בעתיד לא ידוע, אך כנראה בין המאה ה-21 למאה ה-22, במדינה נוצרית פונדמנטליסטית שקמה על הריסות ארצות הברית. בחברה זו, אנשים מופרדים על פי קריטריונים של מעמד ומגדר, ונדרשים להתלבש בבגדים המיועדים לתפקידם בחברה. ליפרד, למשל, גיבורת הסיפור, לובשת בגדי שפחה - גלימה אדומה עם כנפיים לבנות המכסות את פניה. תלבושות אחידות אלה משחקות תפקיד מרכזי בשליטה החברתית, ומסמנות בבירור את מקומם של אנשים בהיררכיית הזכויות על פי מגדר, עיסוק וקאסטה.
פוליטיקה.
בגלעד, גופן של נשים הוא כלי שמשמש את המטרות הפוליטיות והאישיות של בעלי הכוח. נשים בחברה הגלעדית מוגבלות למרחב הביתי, והן נטולות זכויות - אין להן זכות בחירה, אסור להן לעבוד במקצוע, אסור להן לקרוא ולכתוב, ואסור להן להחזיק רכוש. מכיוון שהפוריות ושיעורי הילודה באוכלוסייה נפלו באופן חד בעקבות גורמים סביבתיים, הממשלה יצרה מעמד חדש של נשים הנקראות שפחות, שתפקידן ללדת ילדים עבור גברים בעלי מעמד בחברה. אפילו שמותיהן של הנשים נגזלים מהן, והן מכונות בנגזרת של שם הגבר אותו הן משרתות באותה העת - ליפרד היא "של פרד", הוא המפקד אותו היא משמשת.
בספר, נדמה כי אפילו בני המעמד השולט אינם מאמינים באמת בדוקטרינות של המהפכה שלהם, אלא פשוט נהנים מהכוח שמעמדם מקנה להם. פרד, המפקד של ליפרד, לוקח אותה למועדון סקס כדי לקיים איתה יחסי מין מחוץ לטקס המשגל הדתי שהם מחויבים לו.