ענפי תעשייה שונים נוטים להשתמש ביחסי נזילות שונים המתאימים לאופי הפעילות של החברות בהן, המבנה הפיננסי של החברות ואופי הנכסים שלהן. השימושים גם משתנים בין מדינה למדינה, בהתאם לדין הקיים בה כגון דיני החברות והמס. באופן דומה, נהוגים ערכים שונים מקובלים לפי המאפיינים השונים. לדוגמה: במדינה בה כללי החשבונאות אינם דורשים עדכון שווי הנכסים בדוחות, יהיה נהוג יחס נזילות גבוה יותר, כדי לפצות על אי-הוודאות בהערכת שווי נכסי החברה.
דוגמה נוספת: ליצרן בעל תזרים מזומנים קבוע יחסית, יתאים יחס בערך נמוך יותר מאשר לחברת הזנק בתחום האינטרנט.
נזילות בבנקאות.
נזילות היא נדבך בעל חשיבות מרכזית במערכת הבנקאית. שמירת נכסים נזילים ברמה גבוהה מקטינה את ההכנסות ומשום כך הבנקים מעוניינים להקטין את אחזקת הנכסים הנזילים ככל הניתן. בנק ללא עתודות נזילות מספיקות כדי לעמוד בדרישות פירעון של המפקידים, עלול להגיע למצב של פשיטת רגל. ועל כן מטיל הבנק המרכזי מגבלות על הבנקים. מגבלות אלו נקראות חובת הנזילות, או חובת ההשקעה, והן מתייחסות לאחוז מתוך פיקדונות הציבור, אותו חייבים הבנקים, להשקיע בבנק המרכזי, על מנת לשמור על עתודות נזילות. עד שנות התשעים השתמש הבנק המרכזי בישראל בחובת הנזילות גם כמכשיר בהפעלת המדיניות המוניטרית, כיום אין זה כך, ורמתה של חובת הנזילות בישראל זהה לזו שבמדינות המפותחות.
פריגאטה
ג'סי ג'קסון
ג'סי לואיס ג'קסון (באנגלית: Jesse Louis Jackson, נולד ב-8 באוקטובר 1941) הוא כומר, פוליטיקאי ופעיל בתנועה לזכויות האזרח בארצות הברית. הוא מנהיג בולט של השמאל הנוצרי והתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1984 וב-1988.
חייו.
ג'קסון נולד בשם ג'סי לואיס ברנס בעיר גרינוויל שבמדינת דרום קרוליינה. אמו, הלן ברנס, הייתה בת 16 בלבד בעת לידתו. אביו הביולוגי, נוח לואיס רובינסון, היה נשוי לאישה אחרת ולא היה מעורב בחיי בנו. ג'קסון אימץ את שם המשפחה של אביו החורג.
ב-1965 החל ג'קסון להיות פעיל בתנועה לזכויות האזרח בהנהגתו של מרטין לותר קינג הבן. כשנרצח קינג בממפיס ב-1968, ג'קסון היה נוכח במקום האירוע. לאחר רצח קינג התעמת ג'קסון עם יורשו בראשות התנועה, רלף אברנתי, ופרש מהתנועה ב-1971 והקים תנועה נפרדת. ב-1984 שבו והתמזגו התנועות וג'קסון חזר למרכז הזירה הציבורית.
בספטמבר 1979 ביקר אצל יאסר ערפאת בביירות, וגם בישראל. הוא נפגש עם טדי קולק, ראש עיריית ירושלים, אולם בהמלצת שר החוץ משה דיין, לא נועדו עמו נציגי הממשלה.
בשנות ה-1980 עסק ג'קסון בפעילות ציבורית נמרצת וזכה להכרה כמנהיג בולט של הקהילה האפרו-אמריקאית ושל התנועה לזכויות האזרח. ב-1983 נסע ג'קסון לסוריה ופעל שם לשיחרורו של הטייס האמריקאי השבוי, רוברט גודמן, שהוחזק בידי סוריה לאחר שמטוסו הופל בשמי לבנון כשהיה במשימת הפצצה של עמדות סוריות. עם שובם לוושינגטון, התקבלו גודמן וג'קסון על ידי הנשיא רונלד רייגן בבית הלבן. ההישג תרם לפופולריות של ג'קסון בציבור האמריקאי ושימש כמקפצה בהתמודדותו בבחירות לנשיאות ב-1984.
בבחירות המקדימות שקיימה המפלגה הדמוקרטית לקראת המירוץ לנשיאות ב-1984 הפתיע ג'קסון וזכה ב-21% מקולות המצביעים, אולם הגיע רק למקום השלישי אחרי הסנאטור גרי הארט וסגן הנשיא לשעבר וולטר מונדייל, שזכה במועמדות.
ארבע שנים אחר כך, ג'קסון התמודד שוב כמועמד הדמוקרטים לנשיאות. הפעם, הצלחתו בעבר מיצבה אותו כמועמד אמין יותר והוא אף נהנה ממימון ומארגון טובים יותר. גם ב-1988 הצלחתו של ג'קסון בבחירות המקדימות הייתה מעבר לציפיות והוא זכה ל-6.9 מיליון קולות וב-11 מדינות. אולם מסע הבחירות של ג'קסון ספג מהלומה כאשר הוא הובס במדינת ויסקונסין על ידי מייקל דוקאקיס, שזכה במועמדות.
מצע הבחירות.
בשתי מערכות הבחירות המקדימות ג'קסון התמודד עם מצע שנחשב בעיני רבים ליברלי מאוד. ג'קסון הכריז על רצונו ליצור "קואליציית קשת" של קבוצות מיעוטים שונות, כולל אפרו-אמריקאים, היספאנים, עניים והומוסקסואלים, כמו גם לבנים פרוגרסיביים שמתאימים לאחת הקטגוריות האלה.
מצע הבחירות שלו כלל את הנושאים הבאים:
למעט הסעיף בנוגע לדרום אפריקה, אף אחת מעמדותיו הנ"ל של ג'קסון לא התקבלה כחלק ממצע הבחירות של המפלגה הדמוקרטית ב-1984 או ב-1988.
פעילות ציבורית בשנים האחרונות.
במהלך שנות כהונתו של ביל קלינטון כנשיא ארצות הברית, הפך ג'קסון לבעל ברית של הנשיא וסייע לו להשיג את תמיכת הקהילה האפרו-אמריקאית. קלינטון העניק לג'קסון את מדליית החירות הנשיאותית – עיטור הכבוד הגבוה ביותר שמוענק לאזרחים בארצות הברית.
יחסו ליהודים.
ג'קסון היה מוקד לביקורת כיוון שהשמיע הערות בנוגע ליהודים ולסוגיות יהודיות: שהנשיא ריצ'רד ניקסון היה פחות קשוב לבעיות העוני בארצות הברית כיוון ש"ארבעה מתוך חמישה (מיועציו הבכירים של ניקסון) הם יהודים גרמנים וסדר העדיפויות שלהם כולל את אירופה ואסיה"; ש"נמאס לו לשמוע על השואה"; שישנם "עיתונאים יהודים מעטים מאוד שמסוגלים להיות אובייקטיביים בעניינים ערביים". בנוסף, בשנת 1984 התייחס ג'קסון ליהודים בכינוי Hymies ולעיר ניו יורק בכינוי Hymietown בשיחה עם כתב העיתון וושינגטון פוסט.
צימחוני
צימחונות
קרלסברג
קרלסברג (בדנית: Carlsberg) הוא מותג של בירה שמקורה בדנמרק. המבשלה הראשית של קרלסברג נמצאת בקופנהגן, ומבשלות נוספות פזורות ברחבי העולם. מרבית הבירה המיוצרת על ידי קרלסברג היא בירת לאגר בהירה, מטיפוס פילזנר.
חברת קרלסברג נוסדה בקופנהגן על ידי יאקוב כריסטיאן יאקובסן בשנת 1847. ב-1875 הוקמה בסמוך למבשלה זו מעבדת מחקר, ובה בודד ב-1883 השמר שמשמש עד היום לייצור בירת לאגר. שמו של השמר הוא "Saccharomyces carlsbergensis", על שם החברה.
חברת קרלסברג רכשה ב-1970 את חברת טובורג. בישראל שתי הבירות מיוצרות ב"מבשלות בירה ישראל" שבאזור התעשייה הדרומי באשקלון, על פי הסכם עם החברה הדנית.
פלורנס קירש דו ברול
פלורנס קירש דו ברול (אנגלית: Florence Kirsch Du Brul; 1915 - 2 ביולי 2005) הייתה פסנתרנית קונצרטים בעלת שם עולמי ומורה מן השורה הראשונה לפסנתר.
חייה.
פלורנס קירש דו ברול נולדה בצפון שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. בילדותה למדה אצל סילביו סקיונטי ואצל המלחין הווארד ולס והופיעה עם התזמורת הסימפונית של שיקגו בגיל 12. מנצח התזמורת של שיקגו, פרדריק סטוק, המליץ עליה לפני הפסנתרן והמלחין האוסטרי הנודע, ארתור שנאבל וקירש נשלחה לברלין, גרמניה, שם התגורר שנאבל, ללמוד אצלו.
עם עלות הנאצים לשלטון, נאסר על קירש לעזוב את גרמניה והיא נאלצה להימלט לאיטליה בידיים ריקות ולהפקיר את כל רכושה. היא חזרה לארצות הברית ב-1937 ובאותה שנה הופיעה לראשונה כפסנתרנית מקצועית באולם הקונצרטים של תזמורת שיקגו.
קירש עשתה לה שם בעולם כפסנתרנית קונצרטים ואף הקליטה כמה תקליטים קלאסיים, ביניהם "קול קורא במדבר" של המלחין היהודי-שווייצרי ארנסט בלוך ו"כלולות" של איגור סטרווינסקי.
בשנות ה-40, כאשר הופיעה ולימדה בניו יורק, פגשה את ד"ר א. לויד דו ברול, חוקר נודע במדעי האנטומיה והאנתרופולוגיה ומחנך, ונישאה לו. ד"ר דו ברול שירת במלחמת העולם השנייה בארמייה השלישית של גנרל ג'ורג' פטון ולאחר השחרור קיבל קתדרה במכללת שיקגו לרפואת שיניים של אוניברסיטת אילינוי.
הזוג רכש בית מפואר מן המאה ה-19 באילינוי פארק שבשיקגו ומילא אותו בציורים, פסלים, מלאכת מחשבת של ילידים ושאר מזכרות, שאספו במסעותיהם הרבים בעולם. הם הרבו לארח בביתם את בכירי המדענים, האמנים והאינטלקטואלים של המאה ה-20, כפי שהעיד ברוס גרהם, דיקן המכללה.
בין השאר, הגישה פלורנס דו ברול הרצאות בנושא הפסנתר והעבירה כיתות אמן במקומות שונים ברחבי העולם. היא נפטרה ב-2 ביולי 2005.
אוסוואלדו ארניה
אדוארד הנרי פאלמר
אדוארד הנרי פאלמר (באנגלית: Edward Henry Palmer; 7 באוגוסט 1840 - 11 באוגוסט 1882) היה מזרחן אנגלי.
חייו.
נולד בקיימברידג', אביו היה מנהל בית ספר פרטי. כבר בבית הספר התיכון החל להתעניין בתרבויות ובשפות זרות. הוא למד את שפת הרומאני וגילה עניין בחיי הצוענים. לאחר לימודיו בתיכון נשלח ללונדון ועבד בפקידות. עיסוק זה היה למורת רוחו של פאלמר והוא גיוונו בלימוד שפות: איטלקית וצרפתית. ב-1859 שב לקיימברידג' כשהוא חולה אנוש בדלקת ריאות. הוא החלים ופגש אז במורה לשפה ההינדוסטנית ובהשפעתו פנה ללימודי מזרחנות. למד בסנט ג'ון קולג' והתמחה בתחום הפרסי וההינדוסטני. בעת לימודיו עסק גם בקיטלוג מסמכים בפרסית, ערבית וטורקית בספריות סנט ג'ון קולג', קינגס קולג' וטריניטי קולג'. ב-1867 פרסם עבודה שעסקה במיסטיקה מזרחית.
ב-1869, הצטרף למשלחת מחקר מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל לחצי האי סיני. בשנה שלאחר מכן המשיך וסקר יחד עם ריצ'רד דרייק את מדבר א-תיה שבמרכז סיני. הם ערכו את הסקר ללא כל ליווי, התרועעו עם הבדווים באזור ופאלמר נקרא בפיהם "עבדאללה אפנדי". בהמשך מסעו הגיע לדמשק וללבנון. בדמשק פגש את החוקר ריצ'רד פרנסיס ברטון ששימש כקונסול הבריטי במקום.
לאחר ששב לאנגליה ב-1870, פרסם ב-1871 את חיבורו "Desert of the Exodus" שהופיע בגיליון של הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. בסוף 1871 נתמנה לפרופסור הראשי לערבית באוניברסיטת קיימברידג'. הוא נשא אישה והתמקד בהוראה למרות ששכרו היה נמוך. ב-1878 מתה אשתו ממחלה ולאחר שנה נישא שנית. ב-1881 פרש מהוראה בקיימברידג' והחל לכתוב בעיתון סטנדארד ככתב לנושאים לא פוליטיים.