חצוצרה בוואדי הוא רומן עברי מאת סמי מיכאל, אשר ראה אור בשנת 1987 בהוצאת עם עובד. הספר עוסק בחיי הערבים אזרחי מדינת ישראל, ויחסיהם עם היהודים, כשהוא מסופר מנקודת מבטה של צעירה ערבייה נוצרייה הגרה בוואדי ניסנאס שבחיפה.
הספר נמנה עם 6 הנבחרים של הוצאת עם עובד, לרגל חגיגות 60 שנה להוצאה. כמו כן, תורגם הספר לשפות שונות, בהן: אנגלית, גרמנית, הולנדית, צרפתית, איטלקית ועוד. בשנת 2002 חגגה הוצאת "עם עובד" את ההדפסה ה-29 שלו, עם יותר מ-100 אלף עותקים שנמכרו עד אז.
תקציר העלילה.
עלילת הספר מתמקדת בסיפור אהבה בין גיבורת הספר, הודא, לבין אלכס, צעיר יהודי שעלה מברית המועצות, הגר בשכירות בחדר מעל דירת משפחתה. הצעיר נהג לנגן בחצוצרה ומכאן שם הספר.
הרומן מספר על הודא, בת למשפחה ערבית-נוצרית מחיפה. הרומן מתאר את התקופה שבין אוקטובר 1981 ליוני 1982 (פרוץ מלחמת לבנון הראשונה). אמה של הודא, המכונה בסיפור אום-הודא, היא אלמנה. בבית מתגורר גם סבה של הודא מצד אביה, קופטי קשיש בשם אליאס, הודא עצמה, ואחותה מרי, הגרה עימה באותו החדר. המשפחה שוכרת דירה בוואדי ניסנאס מאבו נחלה, אדם מפוקפק וחלקלק ממשפחה מוסלמית.
הודא היא צעירה ערבייה בת כשלושים. היא בודדה. בדידותה גורמת לה, כפי הנראה, לחוות כאבים פסיכוסומטיים בכתפה. היא מתוארת כאישה קרה, בייחוד על ידי חברה לשעבר, בהיג', אשר תיאר אותה כקפואה. הודא מעורה בחברה הישראלית, אולם החברה הישראלית לא מקבלת אותה. שיא התערותה מתבטא בכך שהיא בקיאה מאוד בשיריו של יהודה עמיחי, אשר מסמלים את הישראליות ברומן זה.
מרי, אחותה הצעירה של הודא הצעירה ממנה בשנתיים, היא בחורה קלת דעת שאינה עובדת. היא מתוארת כנערה יפהפייה, מלאת חיים, תוססת, נועזת ואמיצה, שוברת מוסכמות ופורצת גבולות. כך, היא לא חששה לקיים יחסי מין לפני הנישואין. תחילה היא התאהבה בזוהיר, צעיר מפונק ועבריין (בנו של אבו נחלה, בעל הבית), ממנו היא נכנסת להריון. סבה אליאס ואמה לא מסכימים שתינשא לעבריין המוסלמי, ומעוניינים שתינשא לווחיד, קרוב משפחה נוצרי כפרי ופרימיטיבי אך מבוסס כלכלית. דמותה של מרי היא משנית ברומן, אולם הניגוד הבולט לעומת אחותה מבליט את דמותה של גיבורת הסיפור, הודא, ומדגיש את תכונותיה.
זמן קצר לאחר תחילת הסיפור, לדירה שמעל בית המשפחה מגיע דייר חדש, אלכס, שהוא בחור יהודי עולה חדש מרוסיה, שקט, בקושי מדבר עברית ונגן חצוצרה. אלכס הוא אדם נמוך וחזק מאוד, מרכיב משקפיים עבי עדשות. הוא לומד בטכניון בחיפה ובלילות הוא עובד כסבל בנמל. כבר כשעלה בפעם הראשונה לביתו, חשה הודא קרבה לאלכס. היא מקשיבה לנגינתו בחצוצרה וזו שובה את ליבה. היא מתאהבת בו, ומקבלת את ברכת אחותה וסבה ליצירת הקשר עם הצעיר היהודי. בניגוד לכולם, אלכס חושב שהודא יפה והיא מוצאת חן בעיניו. הם מקיימים יחסי מין בזמן נופש באילת. לאחר מכן, הודא חשה לראשונה את נשיותה, היא פורחת ומאושרת, ואינה חשה עוד כ"בתולה זקנה".
בתחילת שנת 1982 אלכס יוצא לשירות מילואים. יום לפני צאתו למילואים מגהצת הודא את מדיו וחשה מוזר כערביה הדואגת לחייל יהודי, העלול לפגוע בערבים - בני עמה, ובאותה מידה עלול גם להיפגע מהם.
בחודש יוני פורצת מלחמת לבנון הראשונה. אלכס מגויס לשירות מילואים, והודא חוששת לגורלו משום שאינה שומעת ממנו. באותה עת היא מגלה שהיא בהריון.
הודא עולה לחדר על הגג ומתייחדת עם חפציו של אלכס, היא נרדמת על מיטתו וחולמת חלום סיוטים על אמו הקשה.
בסיום הרומן נמצאת הודא בבית-הקברות שעל הכרמל, "העיר הלבנה המשגשגת שבמורדות הכרמל". אלכס נהרג במלחמת לבנון והותיר אותה עם עובר ברחמה. היא מביעה חשש כבד מבעיית זהותו של הילד. אם תגדל אותו כערבי, יהיה דחוי בחברה הישראלית, אך לפחות לא ילך למלחמה בבוא העת, ואם תגדל אותו כיהודי, ינסה כל חייו להוכיח את יהדותו בגלל העובדה שאמו ערבייה ויתגייס למלחמה בעתיד.
עיבודים לתיאטרון ולקולנוע.
הספר עובד לתיאטרון על ידי שמואל הספרי בתיאטרון בית ליסין ב-1988 וזכה להצלחה רבה. בנוסף, עובד הספר לתיאטרון הנוער הארצי על ידי רמי דנון ב־1990, ועלה שוב ב-1998 בתיאטרון חיפה בעיבודו של שמואל הספרי. ב-2006 העלה אותו תיאטרון ארצי לנוער בעיבודו ובבימויו של רמי דנון. בינואר 2016 עלתה הפקה נוספת ועדכנית להצגה בתיאטרון חיפה, גם היא בבימויו של שמואל הספרי.
הספר אף עובד לסרט בבימוים של סלבה ולינה צ'פלין, בכיכובם של אלכסנדר סנדרוביץ' וראידה אדון. הוא הוצג ב-2001 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה בפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר. בפסטיבל הקולנוע הישראלי בניו-יורק זכה במקום הראשון. כמו כן זכה בפרס הראשון בפסטיבל סרטי אהבה ברוסיה ובפרס הראשון בז'נבה.
אי-הכללת הספר בתוכנית הלימודים.
באוגוסט 2016 במסגרת החלטות ועדת ביטון להעצמת מורשת יהדות המזרח במערכת החינוך החליפה תת-הוועדה לספרות את "חצוצרה בוואדי" בספר אחר של הסופר, ברשימת הספרים שהמליצה לבתי ספר ללמד לבגרויות, בנוסף פסלה הוועדה משיקולים פוליטיים את הספר "חסות" של מיכאל, העוסק ביחסי יהודים וערבים. זאת לאחר ספרה של דורית רביניאן "גדר חיה" גם נפסל כחצי שנה קודם, מאחר שהוא עוסק בנושא דומה של יחסים אינטימיים בין יהודים וערבים. יום אחר כך פרסם משרד החינוך הברה כי הספר לא הוצא מתוכנית הלימודים, וארז ביטון הסביר שהמלצה הייתה להוסיף ספר של מיכאל לרשימה הספרים המומלצים של משרד החינוך. עם זאת מרכזת ועדת הספרות אושרה אלפסי אישרה שהספר "חסות" של מיכאל אכן נפסל.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
גביע (פרס)
בתחרויות, גביע הוא הפרס שמקבלים היחיד או הקבוצה שזכו בתחרות. אף שהחפץ עצמו, שצורתו על פי רוב היא של כוס גדולה ולעיתים צלחת או מדליה, עשוי במקרים רבים ממתכת יקרה ובעל ערך בזכות עצמו, הרי שהכבוד שבזכייה בתחרות יוקרתית, כמו גם הפרס הכספי הנלווה אליו, עולה בדרך כלל על ערך הגביע עצמו.
שורש המנהג הוא ביוון העתיקה, שם היה נהוג להעניק למנצח בתחרויות ספורט גביע או אמפורה מלאים בשמן מקודש.
בהשאלה, ניתן השם "גביע" גם לתחרות כולה שבה מוענק הגביע למנצח. למשל: גביע ה-FA (טורניר הגביע הוותיק ביותר בעולם, המשוחק באנגליה) או גביע העולם בכדורגל.
שיטת גביע היא האופן שבו מאורגנות רבות מתחרויות אלו, אך לא כולן.
גביע מדינה.
לרוב המדינות ישנו מפעל גביע המדינה, בהרבה מתחומי הספורט. בנוסף לליגה הרגילה שבסופה הקבוצה בעלת ההישגים הטובים ביותר, זוכה באליפות. ישנה את תחרות הגביע. התחרות שונה שהיא אינה מבוססת על ליגה אלא על שיטת גביע כך שתאורטית גם קבוצה נחותה יותר יכולה לזכות בגביע. בנוסף תחרות הגביע מערבת קבוצות מליגות שונות מה שתורם לאפקט ההפתעה שישנו בגביע.
בישראל ישנו את גביע המדינה בכדורגל ואת גביע המדינה בכדורסל במשחקי הגמר במפעלים אלו נוהג נשיא המדינה לבוא ולהעניק את הגביע למנצחת. גם בכדורעף ובכדוריד ובעוד תחומים ישנם מפעלי גביע. בספרד הטורניר נקרא בשם גביע המלך הספרדי בגרמניה הגביע הגרמני ובאנגליה גביע ה-FA.
האימאם שאמיל
האימאם שאמיל (באווארית: Шейх Шамил; 26 ביוני 1797 – 4 בפברואר 1871) היה איש דת מוסלמי ומנהיג צבאי בצפון קווקז, אימאם דאגסטן וצ'צ'ניה בין 1834 ל-1859. הנהיג את ההתקוממות נגד הרוסים במלחמת הקווקז.
ביוגרפיה.
האימאם שאמיל נולד ב-1797 בכפר קטן בחבל דאגסטן. בלידתו נקרא עלי ונחשב בינקותו לחולני. שמו שונה לשאמיל מתוך אמונה ששינוי השם ישנה את מזלו והוא יבריא. הוא אכן החלים והתחזק. שאמיל הצטיין בגובהו יוצא הדופן ונחשב לחזק ואתלטי.
משפחתו האווארית השתייכה לאליטה המקומית ושאמיל זכה לחינוך מקיף ובין השאר למד ערבית, אסלאם, תרבות ערבית, ולוגיקה. שאמיל הצטרף לזרם הסופי הנקשבנדי באסלאם, וקנה לו מעמד בחברה המוסלמית בקווקז.
ב-1828 הוא ביצע לראשונה את החג', העלייה לרגל למכה, שם פגש את עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, מנהיג אלג'ירי שהיה אחד ממנהיגי ההתקוממות נגד השלטון הצרפתי באלג'יריה, ממנו למד טכניקות לוחמת גרילה וטקטיקות לחימה מחתרתית.
שאמיל נולד בזמן שהאימפריה הרוסית הרחיבה את שטחיה אל תוך שטחיהן של האימפריה העות'מאנית ופרס (ראו המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) ומלחמת רוסיה–פרס (1804–1813). בתמיכת השאה הפרסי, התמרדו שבטים קווקזים רבים כנגד הכיבוש הרוסי וביצעו פעולות גרילה הידועות גם כמלחמת קווקז. מנהיגי המרד הקודמים, לפני שאמיל, היו שייח' מנסור וגאזי מולא. שאמיל היה ידיד ילדות של מולא, ונעשה לתלמיד שלו.
ב-1834 מת גאזי מולא בקרב על גמירי, ושאמיל תפס את תפקידו כמנהיג ההתנגדות הקווקזית. שאמיל היה מנהיג אקטיבי ותוקפני הרבה יותר ממולא, והוא עשה שימוש יעיל במלחמת גרילה וטקטיקות מתוחכמות. המרי תחת הנהגתו, שהוגדר על ידו כמלחמת קודש, המשיך עד לדיכויו ב-1859. ב-25 באוגוסט 1859 נכנעו שאמיל ומשפחתו לכוחות הרוסיים ונכלאו בכפר קטן בדאגסטן.
אחרי שנלכד, נשלח שאמיל למוסקבה לפגישה עם הצאר, ועונשו היה הגליה לקלוגה, עיר קטנה במרכז רוסיה, קרוב למוסקבה. ב-1868 ניתנה לשאמיל הרשות לעבור לקייב, וב-1869 הורשה לו לסיים את חייו כמוסלמי בעיר הקדושה מכה. בדרכו למכה הוא עבר באיסטנבול, והתארח בה כאורחו של הסולטן. הוא מת במדינה ב-1871 בעת ביקור בעיר, והובא לקבורה בג'אנט אל באקי, בית קברות מפורסם במדינה, שם קבורים אנשים חשובים רבים מהעולם הערבי-מוסלמי. שני ילדיו לא הלכו בדרכו, ונעשו קצינים בצבא רוסיה.
לאחר מותו.