גם מבנים ומתקני התעשייה המרוכזים בצפיפות באזור ספגו נזקים כבדים. נזק קשה נגרם לתשלובת בתי הזיקוק של "טיפרש" שכלל התמוטטות מבנים, מגדלי קירור ומנופים וכן פגיעה קשה בצנרת הנפט. אש שפרצה במקום השתוללה משך מספר ימים והביאה לפינוי כל האוכלוסייה ברדיוס של כ-5 ק"מ מהאתר. החוקרים התרשמו כי גם המבנים התעשייתיים שהוקמו ברובם לאחר שנות השישים של המאה ה-20, סבלו מתקני בנייה ירודים, ולמעשה שום אתר תעשייתי חשוב באזור הרעש לא חמק מנזקים בהיקף רחב. בנוסף נגרם נזק לנמלי הים בסביבה, במיוחד לבסיס חיל הים הטורקי בגלג'יק, וכן לציוד וסחורה.
רעידת המשנה בדוזג'ה.
פחות משלושה חודשים לאחר רעידת האדמה באיזמיט, ב-12 בנובמבר 1999, פקדה את האזור רעידת המשנה החזקה ביותר, במגניטודה 7.2. מוקד הרעידה שגבתה לבדה 763 קורבנות, היה בדוזג'ה, כ-120 ק"מ מזרחית לאיזמיט ולמוקד הרעידה העיקרית. דוזג'ה נפגעה גם ברעידה העיקרית.
פקח העמסה
פקח העמסה (באנגלית: Loadmaster) הוא איש צוות אוויר במטוס תובלה כבדה האחראי על תא המטען ומשימותיו.
תפקידיו של פקח העמסה.
פקח העמסה אחראי על אחראי על ביצוע ופיקוד משימות תא המטען בטיסות ייעודיות, על הקרקע ובאוויר (כגון הטסת כוחות, כלי רכב, הצנחת מטענים ולוחמים).
אחריות הפקח מתחילה בתכנון העמסת המטען למטוס, כך שינוצל חלל תא המטען במלואו וישמרו מרכז הכובד המתוכנן של המטוס והאיזון הדרוש למטוס לצורך טיסה יציבה, תוך התייחסות לשינויים שעלולים להתרחש באוויר.
בנוסף אחראי הפקח על העמסת המטען למטוס, בעזרת סדרה של כלים כבדים (מלגזות, טרקטורים ועוד), ואבטחתו לטיסה על מנת למנוע נזקים לציוד, לנוסעים ולמטוס בזמן הטיסה, כל זאת תוך התחשבות בכוחות ה-G הפועלים בזמן טיסה בתמרונים שונים של המטוס.
במהלך הטיסה ועל הקרקע, אחראי הפקח על תפעול מצבי חירום שונים במטוס יחד עם שאר הצוות, בדגש על חירומים המתרחשים בתא המטען (אש, עשן, תקלות שונות).
בחיל האוויר הישראלי.
פקחי העמסה בחיל האוויר הישראלי משרתים כסדירים בטייסות התובלה 103 ו-131 ביחידה 757 ובטייסת 120 המוצבות בבסיס נבטים, במטוסי קרנף, שמשון וראם. הם מוגדרים כלוחמי חוד בצה"ל.
במטוסי הקרנף והשמשון פקחי העמסה מהווים צוות טיסה הכרחי. במטוס הראם פקחי העמסה טסים כצוות במשימות הטסת מטען ונוסעים.
הכשרה.
קורס פקחי העמסה מתקיים בבית הספר לפקחי העמסה המהווה חלק מיחידה 757. כל קורס מונה כ-6 חניכים שמחולקים לשתי מגמות, שמשון וקרנף.
כלל פקחי ההעמסה הם פרחי טיס שהודחו מקורס הטיס בשלבי המכין והבסיסי לאחר 10 טיסות (צ'ק 10 ו-15) וטירונות. המועמדים מגיעים ליחידה ועוברים סדרת ראיונות שלאחריה נבחרים חניכי הקורס. מסלול ההכשרה מאתגר במיוחד וכולל בתוכו קורסים ייחודיים ונגיעה הן בעולם האווירי והן בעולם הקרקעי.
הקורס שאורך כשנה מחולק לשלושה חלקים עיקריים:
השלב הקרקעי - בשלב זה החניכים עוברים לימודים קרקעיים (למ"ק) ובמקביל מתמקצעים בהעמסה למטוסים. בנוסף בשלב זה החניכים עוברים הכשרה כלוחמים הכוללת מילוט ימי ויבשתי, קורס צניחה, ניווטים, מסעות ועוד. בסוף השלב החניכים מתחילים לטוס בטייסות ולומדים את יסודות הטיסה.
קורס קצינים - בשלב זה החניכים מבצעים הכשרה לקצונה בבה"ד 1. בסיום קורס הקצינים החניכים מקבלים סיכת מ"מ.
השלב האווירי - שלב זה מתמקד בעיקרו ברכישת מיומנות הטיסה וההעמסה ובהסמכה למשימות שונות (הטסת כוחות, לוחמים וציוד). במקביל החניכים עוברים השלמה חיילית בבית הספר לקצינים של חיל האוויר וביחידה 757.
הקורס נחתם בטקס הנערך בבית הספר לקצינים של חיל האוויר בו מקבלים החניכים את דרגות הסג"ם. כיומיים לאחר מכן מקבלים החניכים את כנפי הפקח בטקס הנערך ביחידה.
בסיום הקורס החניכים מחולקים לטייסות ומתחילים את הכשרתם המבצעית.
שירות בחיל.
לאחר סיום הקורס פקחי העמסה מצטרפים כקצינים לוחמים מן המניין לטייסות המבצעיות (103 ו-131) לצד הטייסים, הנווטים והמכוננים שסיימו קורס טיס. לאחר כשנה וחצי בתפקיד עוברים הפקחים לשירות הצ"ח ביחידה 757 או במטה המבצעי של חיל האוויר.
סיכת פקח העמסה בחיל האוויר.
הסמל המרכזי בסיכת כנפיים הוא סימון מרכז מסה אשר מרמז למהות המקצוע של פקח העמסה. סיכת הפקח עברה מספר שינויים עד שהתייצבה על הסיכה הקיימת כיום.
הסכם פותי
הסכם פותי היה הסכם זמני בין האימפריה הגרמנית והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, שבו קיבלה גאורגיה הגנה והכרה מגרמניה. ההסכם נחתם ב-28 במאי 1918, על ידי הגנרל אוטו פון לוסוו מהצד הגרמני וראש הממשלה נואה רמישווילי ושר החוץ אקקי צ'חנקלי מהצד הגאורגי, בעיר הנמל הגאורגית, פותי.
המנהיגים הפוליטיים המובילים של גאורגיה ראו בהסכם עם גרמניה את הדרך היחידה להימנע מכיבוש על ידי האימפריה העות'מאנית, שהמשיכה במערכה צבאית נחושה נגד הרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז, פדרציה חופשית של ארמניה, אזרבייג'ן וגאורגיה שקמה בעקבות מהפכת אוקטובר הבולשביקית, משנת 1917 ברוסיה. מצד שני ביקשה גרמניה לנצל את המצב כדי להבטיח את מיקומה לאור המלחמה המתמשכת, והיריבות הגדלה בין גרמניה לאימפריה העות'מאנית על ההשפעה והמשאבים בקווקז. במיוחד שדות הנפט של באקו בים הכספי ומסילת הברזל המשותפת, וצינור הנפט המקשר בין בתומי לבין הים הכספי.
ההסכם נחתם יומיים אחרי הכרזת העצמאות של גאורגיה ב-26 במאי 1918, וארבעה ימים לאחר ועידת השלום העקרה, בין האימפריה העות'מאנית לבין המדינות של עבר-הקווקז, שהייתה בתיווך הגרמנים, שנסגרה ב-24 במאי 1918. בעידוד קרס פון קרסנשטיין ופרידריך וורנר וון דר שולנברג, נסוגה גאורגיה מהפדרציה, והכריזה על עצמה כרפובליקה נפרדת. בחיפוש הנואש אחר בעלת ברית, ולנוכח מתקפה עות'מאנית מתחדשת, מיהרו השרים הגאורגים לפותי, שם פגשו במשלחת הגרמנית בראשות הרוזן וון לוסוו, שהמתין על סיפון הצוללת "מינה הורן". ב-28 במאי נחתם הסכם זמני, שבו קיבלה גאורגיה הכרה בעצמאותה ואת חסותה של האימפריה הגרמנית. הוועידה סיפקה לגרמניה, בין היתר, גישה חופשית וללא הגבלות למסילות הברזל של גאורגיה, לכל ספינותיה, ולכל נמלי הים שלה, החזקת נקודות אסטרטגיות על ידי כוחות המשלחת הצבאית, הכנסה למחזור של המטבע הגרמני בגאורגיה, ייסוד של חברת כריה משותפת גרמנית-גאורגית, והחלפת נציגויות דיפלומטיות וקונסולריות בין שתי המדינות. בנספח סודי נוסף הבטיח וון לוסוו לעזור בהשגת הכרה בינלאומית לגאורגיה, והגנה על אחדותה הטריטוריאלית. מיד לאחר מכן, עזבה המשלחת הגרמנית לקונסטנצה, כשאתה גם נציגות גאורגית שכללה את צ'חנקלי, זוראב אבליאשווילי וניקו ניקולדזה, שהוסמכו על ידי ממשלת גאורגיה לשאת ולתת על הסכם סופי עם ברלין. למרות זאת, סירבה גאורגיה בהחלטיות להצטרף למעצמות המרכז במלחמה, ועקב כך התארך המשא ומתן על ההסכם הסופי, משא ומתן שנכשל בסופו של דבר, בעקבות תבוסתה הצבאית של גרמניה בנובמבר 1918.
שיתוף הפעולה הגרמני-גאורגי היה לפיכך קצר, אך הועיל מאוד לרפובליקה הגאורגית החדשה, ותרם להישרדותה בשנת 1918 הסוערת.
מקורות.
אקויקלוד
גרשום קומרוב
גרשום קומרוב היה עורך ומו"ל עברי בארץ, ממייסדי העיתון "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה.
גרשום קומרוב היה בן למשפחת פרדסנים, הבכור משני בניהם של שפרה לבית מילוסלבסקי ואברהם קומרוב, שעלה עם משפחתו (הוריו ינטה ואפרים יהודה קומרוב ודודיו שמואל וצבי הוכברג) בסוף המאה ה-19.
בשנים 1933-4 ערך והוציא עם ראובן מוזס שבועון עממי מצויר בשם "תוכנית השבוע".
משנת 1938 הוציא לאור שבועון בשם "קולנוע שפעל במשך מספר שנים החל משנת 1938 ובמהלך שנות ה-40, והתבסס על פרסום חומר יחצ"ני שהתקבל מאולפני הקולנוע בהוליווד.
בשנת 1939 קנה מאביעזר גולן ודוד קרסיק עיתון שאותו התחילו להוציא לאור ללא שם, משום שלא קיבלו רישיון משלטונות המנדט הבריטי.
בעזרת אחיו אבנר קומרוב, שהיה קצין מחוז תל אביב, השיג קומרוב רישיון וקרא לעיתון "ידיעות אחרונות". גולן וקרסיק נשארו כחברי מערכת יחד עם הד"ר עזריאל קרליבך, אז פובליציסט בהצופה, שהובא לשמש כעורך ראשי במשרה חלקית.
כמה חודשים לאחר מכן, כשתפוצת העיתון לא עלתה על כ-2,000 עותקים ביום, פשט קומרוב את הרגל והציע אותו לאלכסנדר מוזס - בעל בית הדפוס בו הודפס העיתון - בעד החוב שחב לו. מוזס העביר את השליטה בעיתון לאביו יהודה ומאז ידיעות אחרונות נמצא בבעלות משפחת מוזס.
בין השנים 1959–1963 ערך והוציא עם אחיו את המגזין "עולם האשה".
בשנותיו האחרונות התגורר קומרוב עם רעייתו ברוניה בשיכון ותיקים ברמת גן, כשכנם של אב"א אחימאיר והרצל רוזנבלום. היה להם בן אחד - מנוח.
אחיו הצעיר של אביו, מאיר קומרוב, היה פרדסן בנס ציונה ועסקן ציבור.
חסחוסן צלופחי
חסחוסן צלופחי (שם מדעי: "Chlamydoselachus anguineus"), מין ממשפחת החסחוסניים (Chlamydoselachidae). במשפחה זו רק מין אחד נוסף, חסחוסן דרום-אפריקאי. משפחת החסחוסניים נחשבת למאובן חי.
מאפיינים.
החסחוסן הצלופחי הוא דג סחוס נדיר, המשתייך לסדרת שש זימאים (Hexanchiformes) שבמחלקת דגי הסחוס, ולמרות דמיונו הרב לצלופח אינו מסווג כדג גרם. לחסחוסן צלופחי גוף כשל צלופח, אך לו שישה זימים, ופה משונן כשל כריש, שבו שיניים קטנות וחדות מאוד. אורכו מגיע עד ל-1.80 מטר.