קשריו המשפחתיים של כריסטיאן התשיעי עם בתי המלוכה של אירופה הקנו לו את הכינוי "חמה של אירופה". ארבעה מילדיו של כריסטיאן ישבו על כיסאות מלוכה (הן כמלכים והן כבנות זוג של מלכים) בדנמרק, בבריטניה, ברוסיה וביוון. בתו תירה הייתה הופכת להיות מלכת הנובר, אלמלא פורקה ממלכה זו לפני שבעלה היה למלך. לבנו הצעיר ולדמר הוצעו כתרי המלכות של נורווגיה ובולגריה, אך הוא דחה את שתי ההצעות עקב לחץ בינלאומי. נכדו קרל מלך מאוחר יותר כהוקון השביעי, מלך נורווגיה.
ההצלחה בשידוכם של ששת ילדיהם של כריסטיאן ושל לואיזה לא נזקפה לזכותו של כריסטיאן עצמו, אלא לזכות השאפתנות של אשתו. רבים השוו את יכולותיה של לואיז לאלו של המלכה ויקטוריה. גורם נוסף להצלחה זו הייתה העובדה שדנמרק לא הייתה אחת ממעצמות העל של אירופה, כך ששאר המעצמות לא חששו לכך שמאזן הכוחות ביבשת יתערער כתוצאה מנישואי ילדיו של כריסטיאן עם נסיכי ונסיכות בתי המלוכה האחרים.
על נכדיו של כריסטיאן התשיעי נמנו ניקולאי השני, קיסר רוסיה, קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון, ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק והוקון השביעי, מלך נורווגיה.
רוב בתי המלוכה ומשפחות המלוכה לשעבר של אירופה הם צאצאים ישירים של כריסטיאן התשיעי ורוב המלכים הנוכחיים ביבשת הם צאצאיו, כולל מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, פיליפ, מלך הבלגים, האראלד החמישי, מלך נורווגיה, פליפה השישי, מלך ספרד ואנרי, הדוכס הגדול מלוקסמבורג. בעלה של המלכה אליזבת השנייה, הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו וסופיה, מלכת ספרד לשעבר, נמנים גם על צאצאיו, בנוסף לקונסטנטינוס השני, מלך יוון לשעבר ורעייתו, אנה מריה. על צאצאיו של כריסטיאן התשיעי נמנו גם מיכאי הראשון, מלך רומניה לשעבר ורעייתו הנסיכה אנה מרומניה.
בחילות בוקר
אוגוסט פרדיננד מביוס
אוגוסט פרדיננד מביוס (בגרמנית: August Ferdinand Möbius; 17 בנובמבר 1790 - 26 בספטמבר 1868), מתמטיקאי ואסטרונום גרמני.
מביוס נולד ביישוב קטן ליד אלטנבורג. בשנת 1813 הוא התחיל לימודים באוניברסיטת לייפציג אצל קרל מולביידה והמשיך ללמוד אצל קרל פרידריך גאוס. בשנת 1815 הוא סיים עבודת דוקטורט בהדרכת יוהאן פרידריך פף. בשנת 1816 הוא מונה לפרופסור לאסטרונומיה ומתמטיקה באוניברסיטת לייפציג ועבד בה עד שנפטר בשנת 1877.
ידוע בעיקר בשל טבעת שעיצב הקרויה על שמו, טבעת מביוס.
היה גם הראשון שהציג פונקציה אריתמטית הקרויה פונקציית מביוס.
על שמו קרויה גם פונקציה באנליזה מרוכבת בשם העתקת מביוס.
דה קולינג
דה קולינג (The Calling) היא להקת רוק אמריקנית, אשר קנתה את עיקר פרסומה מהלהיט "Wherever You Will Go".
ביוגרפיה.
ראשית דרכה.
אהרון קמין היה בן 19 כשיצא לדייט עם אחותו של אלכס בנד בן ה-15. כשקמין שמע את הנער הצעיר מנגן ושר הוא הבין שיש כאן הזדמנות לשיתוף פעולה מוזיקלי בין השניים. קמין ובנד החלו להופיע יחדיו בכל הזדמנות במועדונים ברחבי לוס אנג'לס, והקליטו אין ספור הקלטות דמו. הם פנו לרון פייר, סגן נשיא חברת התקליטים "תקליטי RCA", שהתרשם מהפוטנציאל של השניים והחתים אותם על חוזה הקלטות. מאז חלפו ארבע שנים עד להתחלת ההקלטות. פייר העביר אותם תקופת חניכה ארוכה שבהם לא יכלו בנד וקמין לעשות דבר פרט להופעות במועדונים, שגם מהן לא הרוויחו כסף. בתקופה זו ייסדו את ההרכב "Generation gap" ("פער דורות"), וכשמה כן הייתה: לצד סולן בן 15 וגיטריסט בן 19 היה בהרכב מתופף בן 57 ונגן גיטרה בס בן 40.
הפריצה.
בנד וקמין הופיעו בסרט "חופשיות על הבר", משנת 2000, למשך דקה בלבד, שם שר בנד את הלהיט "Wherever You Will Go". שנה אחר כך החלו השניים להקליט את החומרים, והם צרפו שלושה מוזיקאים ובכך נוסדה להקת "The Calling". ביולי 2001 יצא לחנויות התקליטים אלבום הבכורה של הלהקה, הנקרא "Camino Palmero", אשר נמכר עד היום בלמעלה מחמישה מיליון עותקים ברחבי העולם. הלהיט הגדול ממנו היה "Wherever You Will Go", אשר יצא לתחנות הרדיו בארצות הברית בנובמבר 2001, וזכה שם להצלחה רבה, כמו גם בבריטניה (מקום שלישי במצעד הבריטי - יולי 2002). הלהקה זכתה להצלחה גדולה בעיקר בברזיל, שם נמכר אלבומם במעל למיליון עותקים. על כל זה זכתה הלהקה בפרס תגלית השנה בטקס פרסי המוזיקה של M.T.V, בנובמבר 2002.
ההמשך.
במהלך שנת 2002 עזבו את הלהקה שלושת חבריה שצורפו על ידי בנד וקמין, וכך הלהקה הפכה להיות למעשה צמד. השניים יצאו לסיבוב הופעות עולמי בן 9 חודשים, אשר זכה להצלחה רבה. בפברואר 2003 הקליטו את שיר הנושא לסרט "דרדוויל", "For You". ביוני 2004 יצא חנויות התקליטים אלבומם השני, הנקרא "Two", אשר כלל את הלהיט "Our Lives". האלבום השני, שנכתב כשהלהקה הייתה כבר בשיא הצלחתה, היה בוגר יותר מבחינת התכנים מאשר אלבום הבכורה, ששיריו נכתבו כשהשניים היו נערים צעירים.
ביוני 2005 הכריזו על הפסקת פעילות הלהקה, עד להודעה חדשה. זאת בשל רצונו של בנד לצאת לקריירת סולו. קמין לעומת זאת עוסק בכתיבה והפקה של שירים למספר להקות רוק מקומיות, ברחבי לוס אנג'לס. בשנת 2007 שיר מוקדם של הלהקה היה לשיר הנושא של הסרט ספיידרמן 3. שם השיר נקרא "When It All Falls Down".
קריתמון ימי
קריתמון ימי (שם מדעי: Crithmum maritimum) הוא מין צמח יחיד בסוגו המשתייך למשפחת הסוככיים. הוא מואבק על ידי זבובים או חיפושיות. עלי הקריתמון ירוקים- אפרפרים, בשרניים ועשירים במלח ולכן עמידים לתקופות רבות. הוא יושב על הסלעים הקרובים למי הים ונשטף לעיתים קרובות על ידי הגלים ונותר חשוף למלח ורוחות. הפרחים ירוקים- צהובים. הקריתמון הימי נפוץ בחופי ארץ ישראל, בחופי הים התיכון ובחופי צפון אירופה.
קב&quot;ה
האדרת (אופרה)
האדרת (באיטלקית: Il tabarro) היא אופרה במערכה אחת מאת ג'אקומו פוצ'יני ללברית מאת ג'וזפה אדאמי המבוססת על סיפורו של דידיה גולד "La houppelande". האופרה "האדרת" היא האופרה הדרמטית מבין שלוש האופרות המהוות יחד את ה"טריפטיך" (באיטלקית: טריטיקו) של פוצ'יני. שתי האופרות הנוספות הן "ג'אני סקיקי" הקומית ו"האחות אנג'ליקה" המיסטית. הופעת הבכורה התקיימה ב-14 בדצמבר 1918 על בימת המטרופוליטן אופרה בניו יורק.
תהליך חיבורה של האופרה.
הלחנת ה"תמונה הדרמטית" בטריפטיך של פוצ'יני התרחשה בשני שלבים; הראשון, בין הקיץ לסתיו של שנת 1913, והשני, בין אוקטובר 1915 לנובמבר 1916. הכתיבה הופסקה במהלכה על מנת לחבר את האופרה "הסנונית" (La rondine), שלכתיבתה התחייב פוצ'יני בחוזה.
האופרה "האדרת" חוברה ללא ייעוד מסוים, ומפאת קוצרה (מערכה אחת בלבד) שקל פוצ'יני להציגה יחד עם "לה וילי" (Le Villi), אופרה מוקדמת שלו שנשכחה באותם ימים. רק לאחר המפגש עם הלבריתן ג'ובאקינו פורצאנו, החליט פוצ'יני לייעדה לשמש כ"תמונה" הראשונה בטרילוגיה של אופרות בנות מערכה אחת, המיועדות להצגה בערב אחד.
בהופעת הבכורה בארצות הברית וכן בבכורה האיטלקית (רומא, תיאטרון קוסטאנצי, 11 בינואר 1919) נתקבלה האופרה באדישות, הן על ידי המבקרים והן על ידי הקהל. פוצ'יני החל מיד לערוך מחדש את הפרטיטורה. הגרסה החדשה עלתה לבמה ב"תיאטרו דלה פרגולה" בפירנצה, ב-10 במאי 1919. כשנתיים מאוחר יותר ערך פוצ'יני שינויים נוספים במבנה האריה של מיכֶלֶה "Scorri, fiume eterno" ("זרום, נהר נצחי") לאחר שביקש מהלבריתן לשכתב את מילותיה לחלוטין. האריה, שבמקור הייתה הרהור אפל על החיים, הפכה אריה שבה תוהה מיכלה על אודות פשר התנהגותה של אשתו ועל זהותו של מאהבה. בכורת הגרסה השלישית והסופית התרחשה ב-28 בינואר 1922 בתיאטרון "קוסטאנצי".
עלילת האופרה.
השעה שעת שקיעה. על נהר הסן עוגנת סירת משא ישנה אשר בבעלותו של מיכֶּלֶה בן החמישים. מיכלה, הנשוי לג'ורג'טה, פריזאית הצעירה ממנו בהרבה, חש כי יחסיהם מתערערים, וחושד באשתו המתרחקת ממנו כי היא בוגדת בו. החשד אכן מבוסס; ג'ורג'טה מאוהבת בלואיג'י, אחד הסבלים בסירה, אשר בא לפוגשה כל לילה בהינתן לו הסימן המוסכם - אורו של גפרור אשר מדליקה ג'ורג'טה.
מיכלה, כצעד נואש, מנסה לעורר בה את הזכרונות מימים עברו, ימים יפים שבילו שניהם יחד עם בנם התינוק (שמת, על פי הנרמז בטקסט) על הסירה. ג'ורג'טה והתינוק נהגו למצוא מקלט ולהתחמם תחת אדרתו הרחבה של מיכלה. כשמיכלה מנסה לחבק את אשתו, זו חומקת ופונה ללכת בתירוץ שווא. ג'ורג'טה פונה לחדרה ואילו מיכלה נותר על סיפון הספינה. מיכלה מהרהר על אודות זהות מאהבה של אשתו ולאחר מכן, על מנת להירגע, מדליק את מקטרתו. לואיגי, בראותו גפרור נדלק טועה לחשוב כי מדובר בסימן המוסכם ומגיע אל הסיפון. מיכלה תופס בו בחזקה ובכוח הזרוע סוחט ממנו וידוי על אהבתו לג'ורג'טה. לאחר מכן חונק אותו למוות ומסתיר את גופתו תחת אדרתו. ג'ורג'טה יוצאת אז מחדרה ומספרת למיכלה כי היא פוחדת. כאשר מנסה היא להתקרב למיכלה פורש זה את אדרתו ומניח לגופת לואיג'י ליפול ארצה, למרבה האימה של ג'ורג'טה.
מאפיינים סגנוניים.
פוצ'יני, באופרה זו, גייס את מיטב כישוריו התיאטרליים-קומפוזיטוריים על מנת ליצור דרמה מרוכזת ואפקטיבית ככל האפשר. התזמור כהה וקודר ועושה שימוש ניכר בכלי הנשיפה ובכלי ההקשה. כמו כן, הגוף התזמורתי כולל ביצירה זו גם נבל, צ'לסטה וגלוקנשפיל, ומצוינים בפרטיטורה אף קורנית, צופר, צופר של מכונית, נבל ופעמון גדול לנגינה על הבמה. ההרמוניה כרומטית מאוד ומושפעת לא במעט מווגנר וממלחינים פוסט רומנטיים מצד אחד ומהאימפרסיוניזם מצד שני.
ליסה סימפסון