הוא כיהן כשר החוץ של כף ורדה בשנים 1993-1991. לימד כפרופסור אורח למשפט פלילי במכון לרפואה משפטית בליסבון, פורטוגל, וכיהן כפרופסור ויושב ראש הנהלת המכון למשפט ולמדעי החברה בכף ורדה.
בשנת 2011 כמועמד של התנועה לדמוקרטיה של כף ורדה, נבחר לנשיא בסיבוב הבחירות השני.
באוקטובר 2016 הנשיא פונסקה נבחר לקדנציה נוספת עם 74% קולות מכלל המצביעים.
ביוגרפיה.
ז'ורז'ה קרלוש אלמיידה דה פונסקה נולד במינדלו באי סאו ויסנטה במשפחה ממוצא פורטוגזי, המשתייכת לדת הנוצרית הרומית-קתולית.
הוא למד בבית ספר יסודי במינדלו ובשנים 1957–1967 בבית ספר יסודי ובתיכון "ז'יל אאנש" בפראיה. כתלמיד תיכון הצטיין פונסקה באהבתו לספרות ולספורט. בהמשך, בשנים 1969 - 1973 למד משפטים באוניברסיטת קוימברה. נמשך באותה תקופה לשירתו של וולט ויטמן, לשירה הצרפתית (ברטון, לוטראמון, רמבו, ז'אק ריגו,ז'אק פרוור), לשירי אלן גינסברג, התעמק בכתביהם של טרוצקי, רוזה לוקסמבורג וגי דבור. בשנת 1973 רותק על ידי דמותו של אמילקר קברל והתגייס במאבק האנטיקולוניאליסטי של העם בכף ורדה. משום כך סולק מן האוניברסיטה ובהמשך ואולץ להתגייס לצבא הפורטוגזי. פעל בהמשך במחתרת כחבר ב"מפגלה האפריקאית למען עצמאות גינאה וכף ורדה" (PAIGCV) של קברל. ב-25 באפריל 1974 השתתף במהפכת הציפורנים שהדיחה את הרודנות בפורטוגל. מאוחר יותר, למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה הקלאסית של ליסבון וב-1986 סיים בהצטיינות את התואר השני במשפטים באוניברסיטת ליסבון.
קריירה פוליטית, משפטית ואקדמית.
אחרי השגת העצמאות של כף ורדה בשנת 1975, בשנים 1975–1979 השתלב פונסקה ברשויות החדשות של המדינה הצעירה. בשנים 1975–1977 מילא את התפקיד של מנכ"ל הרשות להגירה והשירותים הקונסולריים של משרד החוץ ובשנים 1977–1979 כיהן מזכיר כללי של משרד החוץ של ארצו. במסגרת תפקידו ביקר בשנת 1977 בסין. עקב הטיהורים שהתחוללו בשנת 1979 בקרב חברי מפלגת השלטון PAIGCV, מאוכזב מההתרחקות מהדמוקרטיה, בחר פונסקה לצאת לגלות.
בשנים 1982–1990 לימד כמדריך בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ליסבון. בשנת 1986 עבד כחוקר במכון מקס פלאנק למשפט פלילי בפרייבורג, בגרמניה המערבית. בתחילת שנות ה-80 נמנה פונסקה עם מייסדיהם של החוגים למען דמוקרטיה בכף ורדה ושל הליגה למען זכויות האדם בכף ורדה. ב-1987 היה פרופסור אורח למשפט פלילי במכון לרפואה משפטית בליסבון. ב-1989–1990 לימד כמרצה למשפטים ולמנהל ציבורי באוניברסיטת אסיה המזרחית במקאו.
בשנת 1990, היה פונסקה אחד מאבות הרפובליקה השנייה בכף ורדה. בשנת 1992 נמנה עם מחברי החוקה החדשה של כף ורדה.
בשנים 1991–1993 התמנה לשר החוץ של קאבו ורדה (במקום סילבינו מנואל דה לוס) בממשלה הראשונה של הרפובליקה השנייה.
אחרי שנת 1993 הקדיש את עצמו לעבודה כעורך דין ויועץ משפטי. ב-1994 עזב פונסקה את התנועה לדמוקרטיה כדי להקים מפלגה חדשה "המפלגה לליכוד דמוקרטי" (Partido da Convergencia Democratica) ב-2001 רץ מטעמה ללא הצלחה לנשיאות המדינה מטעם הברית הדמוקרטית למען שינוי. השיג אז 3.8% מהקולות והתמקם במקום השלישי מבין 4 מועמדים. בשנים 2001–2002 השתתף פונסקה לפי הזמנת האו"ם בכתיבת החוקה של טימור המזרחית. ב-2007 מפלגתו חדלה לפעול והוא חזר לתנועה לדמוקרטיה.
באוגוסט 2011 רץ שוב לתפקיד הרם, הפעם בתמיכת התנועה הדמוקרטית. בסיבוב הראשון הגיע במקום הראשון עם 38% מהקולות. בסיבוב השני, הצליח לזכות ב-54.2% מהקולות ולהביס את מנואל אינוסנסיו סוזה, מועמד המפלגה האפריקאית למען עצמאות קאבו ורדה (PAICV) שזכה ב-45.84% מהקולות. הוא נכנס לתפקיד הנשיא ב-9 בספטמבר 2011 כנשיאה הרביעי בתולדות הרפובליקה. בפעם הראשונה בתולדות המדינה כיהנו ביחד נשיא וראש ממשלה ממפלגות שונות ויריבות.
באוקטובר 2016 נבחר פונסקה עם רוב גדול של 74% מקרב המצביעים, מול מועמדים עצמאיים פרופ' אלברטינו גראסה (22.6%) וז'ואקים מונטירו (3.4%). אמנם 64% מהאזרחים בעלי זכות הצבעה לא הצביעו. אחרי ניצחונותיה של התנועה לדמוקרטיה בבחירות במרץ 2016, המפלגה היריבה PAICV החליטה שלא להציג מועמד לנשיאות.
בקדנציה הראשונה שלו ראש הממשלה היה ז'וזה מריה נווש הסוציאליסט, מנהיג PAICV.
ב-2016 עקב ניצחון התנועה לדמוקרטיה בבחירות לפרלמנט ולעיריות, בראש הממשלה התמנה קוריאה א סילבה, מטעם מפלגה זו, שהייתה גם מפלגתו של הנשיא.
בעת נשיאותו של פונסקה המשיכה המגמה של כף ורדה לשלטון יציב ודמוקרטי, עם מגמה להפוך למדינה עם רמת הכנסה בינונית, אסטרטגיה של שיתוף פעולה עם האיחוד האירופי, שיפור מערכת החינוך.
בבחירות שנערכו בכף ורדה ב-18 באוקטובר 2021, הפסיד פונסקה שמצב בריאותו החל להידרדר לאחר שאובחן כחולה בדלקת קיבה כרונית בבחירות לנשיאות למי שכיהן בעבר כראש ממשלת כף ורדה בין 2001 ל-2016, ז'וז'ה מריה נבס וסיים את תפקידו לאחר 10 שנות כהונה רצופות בתפקיד הנשיא.
פעילויות אחרות.
פונסקה היה מרצה בכיר ויושב ראש ההנהלה של המכון למשפטים ולמדעי הרוח בכף ורדה. היה מייסדה ויושב ראש מועצת המנהלים של הקרן "משפט וצדק" ("Direito e Justiça") ומייסד ומנהל כתב העת "Direito e Cidadania" ("משפט ואזרחות"). הוא כתב בכתב העת הפורטוגזי למשפט פלילי "Revista Portuguesa de Ciência Criminal" והיה חבר ממערכת כתב העת "Revista de Economia e Direito" (כתב העת לכלכלה ומשפט) של אוניברסיטת ליסבון.
חיים פרטיים.
פרופ' פונסקה מדבר באופן שוטף קראולית מכף ורדה, פורטוגזית וצרפתית, כמו כן יש לו ידע באנגלית, גרמנית, ספרדית ואיטלקית.
הוא נשוי לליז'יה ארקנז'לה לוברינו דיאש ולזוג 3 ילדים.
ספרים ומאמרים.
ז'ורז'ה קרלוש פונסקה כתב 10 ספרים ומעל 50 מאמרים בתחום המשפט.
בנוסף פרסם שני קובצי שירה.
קישורים חיצוניים.
Manuel Sergio "Jorge Carlos Fonseca: o Presidente da República que é poeta in A Bola Ultimas noticias"
פרישות (נצרות)
האיחוד האירואסייתי
פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה
פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה (בגרמנית: Philippine Charlotte von Preußen; 13 במרץ 1716 - 17 בפברואר 1801), הייתה בתו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה, ואשתו של קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
ביוגרפיה.
פיליפינה שרלוטה נולדה בברלין ב-13 במרץ 1716 לפרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה ולסופיה דורותיאה מהנובר, בתו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ב-2 ביולי 1733 התחתנה פיליפינה שרלוטה עם קרל, נסיך הכתר של בראונשווייג-וולפנביטל, ממנו נולדו לה 13 ילדים. בשנת 1735 מת חמיה פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ובעלה עלה לשלטון במקומו כקרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. פיליפינה שרלוטה התערבה בנהול הממשל, והייתה דומיננטית מאוד בחצר. בנוסף קשרה פיליפינה שרלוטה קשרים חמים עם כמה מאנשי הרוח הגרמניים של אותה תקופה, ואף אירחה אותם בחצרה. פיליפינה שרלוטה שקדה על חינוך בנה קרל וילהלם פרדיננד, ושלחה אותו להתחנך אצל אחיה פרידריך השני, מלך פרוסיה. בשנת 1773 מינה בעלה קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל את בנה קרל וילהלם פרדיננד לעוצר, ובשנת 1780 מת בעלה קרל, ובנה עלה לשלטון כקרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל.
ב-17 בפברואר 1801 מתה פיליפינה שרלוטה בבראונשווייג, והשאירה אחריה ספרייה בת 4,000 ספרים.
משפחתה.
ב-2 ביולי 1733 התחתנה פיליפינה שרלוטה עם קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ממנו נולדו לה 13 ילדים:
אברהם הכהן בן יוסף
רב אברהם הכהן גאון או אברהם בן יוסף הכהן ריש מתיבתא כיהן כראש ישיבת גאון יעקב בשנות ד'תש"נ - ד'תש"פ.
שמו נמצא בן כתבי גניזת קהיר: "חבורת סנהדרין גדולה בן מרנא יוסף ראש ישיבת ארץ ישראל נשמתו עדן". באוסף אדלר נמצאה איגרת ממנו אל קהילת התפוצות.
עניי עירך קודמים
עניי עירך קודמים הוא כלל בהלכות צדקה, שמקורו בתלמוד, לפיו יש להקדים ולסייע לעניים הקרובים אל האדם, לפני שמסייעים לעניי מקומות רחוקים. בהשאלה, נעזרים רבות בכלל זה בעברית המודרנית, לצורך הבהרה שעל הבריות לדאוג לזקוקים לעזרה מבין הנמצאים בקרבם, בטרם ידאגו לרחוקים.
מקורות הכלל.
אף על פי שקיים חיוב לתת צדקה גם לעניים ממקומות רחוקים, וכמו שלמדו חז"ל מהפסוק "כִּי פָתֹחַ תִּפְתַּח אֶת יָדְךָ לוֹ": "אין לי אלא לעניי עירך, לעניי עיר אחרת מנין? תלמוד לומר פתח תפתח, מכל מקום", דרשו חכמים שיש להקדים את עניי עירו לעניי עיר אחרת. וכך אמרו בתלמוד בבלי בשם רב יוסף:
לפי ברייתא זו סדרי הקדימה הם: סיוע לעני קודם לסיוע לעשיר. סיוע לעני קרוב משפחה קודם לסיוע לעני שאינו קרוב משפחה. סיוע לעני (שאינו קרוב משפחה) שדר בעירי קודם לסיוע לעני שכזה שדר בעיר אחרת.
גם בתנא דבי אליהו מופיע דירוג לגבי מתן צדקה:
פסיקת ההלכה.
כלל זה נפסק להלכה בשולחן ערוך הן לגבי הלכות הלוואה והן לגבי הלכות צדקה. השולחן ערוך הוסיף על פי הספרי שעניי ארץ ישראל קודמים לעניי חוץ לארץ.
במדינת ישראל.
כלל זה מהווה שיקול להעדפת תושבי המדינה על פני זרים בתחומים מסוימים.
ההסתדרות הרפואית בישראל מחקה כלל זה מנייר העמדה הקודם שלה, בטענה שהעדיפות חייבת להינתן לאלו שזקוקים לעזרה הדחופה יותר, בלי להתחשב בעדיפות של קרבה זו או אחרת, וכן משום שבזמן האירוע קשה להבחין בין המפגע לנפגעים.
הלמוט פון פנוויץ
הלמוט פון פנוויץ (בגרמנית Helmuth von Pannwitz; 14 באוקטובר 1898 - 16 בינואר 1947) היה גנרל-לוטננט בוורמאכט אשר פיקד על כוחות של קוזאקים אשר לחמו לצד הנאצים במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.