אף על פי שמאמיני הדת הבהאית לאורך ההיסטוריה האיראנית היו למיעוט אתני הנרדף והמדוכא ביותר, הקהילה הבהאית, למרות המגבלות עליה וגלותם של אנשי הדת הבהאית מאיראן, הצליחה באופן עצמאי לקיים פעילות ענפה בכל תחומי החיים. הקהילות הבהאיות התרכזו בעיקר באזורים כגון איספהאן, יזד, שיראז, טהראן, חוראסאן, מזנדאראן, פרס, כשאן ותבריז. באזורים אלו ניתן לראות פעילות ענפה לקראת סוף המאה ה-19 אשר ברובה עסקה בהקמת מוסדות חינוך עצמאיים, אספות ואדמיניסטרציה.
תחום החינוך.
תחום החינוך הוא אחד מעמודי התווך בדת הבהאית, וילדים (בנים ובנות) כבר מגיל חמש נשלחו למוסדות חינוך אשר בהם הם למדו קרוא וכתוב ופעולות חשבון פשוטות. לאחר הקניית החינוך הבסיסי הילדים עברו ללימודים מתקדמים ששם הם למדו את השפה הפרסית והאנגלית, ספרות ושירה, קוראן, היסטוריה וגאוגרפיה. יתר על כן, בשלב השלישי, החינוך התמקד בלימודי אסטרונומיה, רפואה ומתמטיקה מתקדמת. בית הספר הבהאי הראשון שעבד בשיטה זו הוקם במזנדאראן בשנת 1870, ולאחר מכן בטהראן, תבריז ובערים וכפרים נוספים. ניתן לראות שההשקעה של הבהאים בחינוך אכן השתלמה ובהאים במאה ה-19, שהשתייכו בדרך כלל למעמד סוציו-אקונומי נמוך התקדמו למעמד ביניים משכיל במאה ה-20 בזכות ההשכלה שרכשו.
נשים והנהגה.
יתר על כן, כתוצאה ממשנתו של בהאא אללה, קהילות הבהאיות התאפיינו בפתיחות כלפי נשים ולהן היה תפקיד מפתח בקהילה לדוגמה, בטהראן, פאטימה סולטאן שהייתה ממשפחה צבאית מבוססת השתמשה בקשריה על מנת לשחרר מאמינים בהאים שנאסרו בלא עוול בכפם. דוגמה נוספת היא איסמאת ח'אנום אשר יזמה מפגשים שבועיים על מנת לשדך בין נשים וגברים בהאים וליוותה אותם עד לחתונה המיוחלת.בנוסף, בשנת 1954 הנשים היו מארגנות הכנסים והאספות הרשמיות של הבהאים, דבר אשר העניק להן כוח רב בקהילה. אף על פי שבהוראת המנהיגים של הדת הבהאית, הבהאים בעצמם לא לקחו חלק בפעילות הפוליטית באיראן, ניתן היה לראות בהאים בתפקידי מפתח של הממשל לדוגמה, מירזא מחמד עלי ח'אן בתבריז. דוגמה נוספת היא בחוראסאן שבה בזכות הקשרים שיצרו עם גורמי הממשל, הבהאים קיבלו תפקידים ממשלתיים שעזרו להם לקבל אוטונומיה על הקהילה הבהאית באזור, וכך להמשיך ולקיים פעילות בהאית ענפה.
בין השנים 1878–1925.
בהמשך לעשייה הענפה של הקהילות בהאיות הוקמה בשנת 1878 בטהראן אספה עליונה של הקהילות הבהאיות, מעין קדם ל"בית הצדק העולמי" שיקום בשנת 1963, שבה נאספו בכירי הקהילות הבהאיות באיראן והתייעצו במגוון תחומים בניסיון ליצור חזית אחידה בנושאים אלו. לאחר מכן, בשנת 1880 אספות אלו התקיימו גם בפרובינציות; חוראסאן, מזנדאראן, פרס וכשאן. יתר על כן, בשנת 1907 הוקמה קרן לתרומות עבור הבהאים ובשנת 1917 הוקמה קרן לטובת הילדים הבהאים, קרנות אלו הוקמו על מנת לעזור בנטל ההוצאות של הקהילה הבהאית אשר לא קיבלה תקציבים מהשלטונות האיראנים לפעילותה. בין השנים 1880 עד 1920 חיו באיראן כ-100 אלף בהאים אשר מרבית פעילותם התרכזה בטהראן. הקהילה הבהאית בטהראן עד לשנת 1960 מנתה כשלושת אלפים מאמינים והייתה הקהילה הגדולה ביותר באיראן, קהילה זו הייתה אחראית על קשרי החוץ עם הקהילות הבהאיות האחרות בעולם, על תחום החינוך ועל התחום האדמיניסטרציה.
משנת 1925 ואילך.
עלייתו לשלטון של רזא שאה פהלווי (רזא ח'אן) בשנת 1925 הפיחה רוח חיים בקהילות הבהאיות באיראן והם הצליחו לפתוח בתי ספר חדשים, בתי מרחץ, ספריות ובתי קברות שהם תחזקו בעצמם. יתר על כן, הקהילה הבהאית הגדולה בטהראן הצליחה בשנת 1930, לפתוח מרכז ייחודי בהאי אשר עסק בכל הרכוש ואתרים קדושים של הבהאים בכל איראן, לאחר מכן בשנות ה-50 שינה המרכז את פניו והפך למקום מפגש לנוער הבהאי ובית הארחה. בנוסף לכך, בשנת 1940 הוקם בית יתומים בהאי. עם עלייתו של שוקי אפנדי להנהגת הקהילה הבהאית הוא נקט במדיניות של התפשטות הדת הבהאית בעולם בצורה מסיבית מקודמיו, והמשלחות של בהאים שהגיעו לאיראן הביאו ידע שעזר לפתוח מרפאה אזורית שגם מי שאינו בהאי רצה לקבל בה טיפול עקב הצלחתה. בנוסף, לכך המשלחות הביאו איתן שלל שפות זרות והם תרמו לחינוך הבהאי.
למרות הצלחתה של הקהילה הבהאית בתחילת תקופתו של רזא שאה, בשנת 1934 המצב של הקהילות הבהאיות באיראן הורע בצורה משמעותית. הרעה זו נובעת מעליית הרייך השלישי בגרמניה ואיתה רעיון הגזע הארי אשר קסם מאוד לרזא שאה. בהשפעותיו של רעיון זה בשנת 1935 שינה רזא שאה את שם ארצו מפרס לאיראן ונקט במדיניות של רפורמות שונות על מנת להידמות למדינות אירופה ולייצור אחידות בין כל הקבוצות באיראן, והבהאים שביקשו להישאר אוטונומיים וייחודיים בקהילתם, לא התאימו למשנה זו. בין השנים 1934–1938 נסגרו בפקודת השלטונות כל בתי הספר הבהאים, המוסדות הגדולים של הקהילות ונכלאו מאות בהאים באשמת קשירת קשר נגד השלטונות. בנוסף, בשנת 1955 נסגר מרכז הבהאי הגדול בטהראן.
התמודדות הבהאים עם הקשיים עד למהפכה האסלאמית בשנת 1979.
אף על פי שהשלטונות ניסו באופן מכוון לפגוע בקהילות הבהאיות הן לא וויתרו, ואף המשיכו לחנך את ילדיהם בבתים משותפים שיצרו ללמידה של כל שכבות הגיל. בנוסף לכך, הקהילות הבהאיות באיראן נעזרו בקהילות הבהאיות בעולם שעד לשנת 1960 מנו כ-150 קהילות, עזרה זו התבטאה בתעמולה תקשורתית של הקהילות הבהאיות בעולם על מנת להראות את הזוועות שמתרחשות באיראן נגד הקהילות הבהאיות. עזרה זו של הקהילות הבהאיות בעולם נשאה פרי וניתן לראות שבשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 השתפר מצבם של הבהאים באיראן והופסקו מעשי טבח נגדם. שיפור זה לא נמשך שנים רבות כיוון שבשנת 1979 התרחשה המהפכה האסלאמית אשר בה נרצחו ונאסרו מאות מאמינים בהאים. עקב המצב רבים מן המאמינים הבהאים היגרו לאירופה וארצות הברית וכיום, לא נותרו קהילות בהאיות גדולות באיראן.
אדולף מריקס
אדולף מריקס (באנגלית: Adolph Marix; 1848 - 24 באפריל 1919) היה קצין אמריקאי יליד גרמניה בחיל הים האמריקאי.
קורות חיים.
נולד בסקסוניה והיגר כילד עם משפחתו לארצות הברית. בשנת 1864 החל ללמוד באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, ובשנת 1868 היה לבוגר היהודי הראשון של האקדמיה.
שירת על ספינת הקרב USS Maine שהתפוצצה בנמל הוואנה, והתמנה כשופט חוקר להתפוצצות זו. הצטיין בשירותו במלחמת ארצות הברית–ספרד. הוא סיים את שירותו הצבאי בשנת 1910 בדרגת סגן אדמירל.
Bad Robot Productions
Bad Robot Productions (בתרגום חופשי: הפקות רובוט רע, בעבר Bad Robot) היא חברת הפקת סרטים וסדרות אמריקאית בבעלות ג'יי ג'יי אברהמס. החברה הפיקה בין היתר את סדרות הטלוויזיה "זהות בדויה", "אבודים", "פרינג'", "מבוקש" ו"מהפכה", וכן את סרטי הקולנוע "משימה בלתי אפשרית 3", "קלוברפילד", "סטארטרק", "סופר 8", "האויב בתוכנו - סטארטרק", ", ", " ו".
Bad Robot הייתה בעבר חלק מ-Touchstone Television, אך הועברה על ידי אברהמס לסרטי פרמאונט והאחים וורנר לאחר שהחוזה עם ABC הסתיים בשנת 2006.
אברהמס הוא היו"ר והמנהל הכללי של החברה.
משנת 2001 הלוגו של החברה  הוא רובוט אדום, בליווי קולות של שני ילדיו של אברהמס שאומרים "Bad robot!" ("רובוט רע!").
מטה החברה ממוקם בסנטה מוניקה, קליפורניה.
הוברטוס פון פילגרים
הוברטוס פון פילגרים (בגרמנית: Hubertus von Pilgrim; נולד ב-24 באוגוסט 1931) הוא אמן גרמני.
קורות חייו.
פון פילגרים, יליד ברלין, למד היסטוריה, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת היידלברג בין השנים 1951-1954. באותה תקופה למד פיסול אצל אריך הקל . בין השנים 1954-1960 למד פיסול אצל ברנהרד הייליגר באוניברסיטה לאמנויות בברלין. כמו כן למד דפוס שקע בפריז אצל
סטנלי הייטר . בין השנים 1963-1977 לימד באוניברסיטה לאמנות בבראונשווייג. משנת 1977 עד 1995 היה פרופסור באקדמיה לאמנויות במינכן .
תחומי פעילות.
פון פילגרים הוא פסל, דפס וטובע מדליות.
פון פילגרים היה סגן נשיא פור לה מריט בין השנים 2009-2013.
יצירתו.
בין יצירותיו הידועות:
עבודתו של פון פילגרים שמורה ומוצגת במוזיאון ברוקלין לאמנות ובמכון האמנות של שיקגו.
אותיות הח&quot;י
אותיות הח"י הוא הכינוי לשבעה עשר גברים ואישה אחת המוגדרים כמאמינים הראשונים של עלי מוחמד שיראזי, המכונה "הבּאבּ", מייסד התנועה הבאבית, התנועה הדתית אשר קדמה לדת הבהאית. כאשר הבּאבּ נחשב למבשר הראשון ולמניפיסטציה אלוהית ראשונה בקרב המאמינים הבהאים, אשר הופיע לפני בהאא אללה, מייסד הדת. יש לציין שקודם להופעתו של בהאא אללה, התייחס הבּאבּ בכתביו לדמות אשר תחליף אותו, באמצעות הביטוי הנבואי התיאופני "זה שאלוהים יגלה (לאנושות)" (מַן יֻטְ'הִרֻהֻ אללה, בערבית: من يظهره الله; באנגלית: He whom God shall make manifest). בקרב המאמינים הבהאים, ביטוי נבואי זה מתייחס באופן ספציפי להופעתו של הנביא והמנהיג המייסד של דתם, בהאא אללה.
כל שמונה עשר המאמינים הכירו בבאב, הביעו את נאמנותם אליו ואל רעיונותיו, והסכימו שלא לחשוף את זהותו עד לרגע המתאים. הבאב נתן לכל אחד משמונה עשר תלמידים אלו את הכינוי "אותיות הח"י".
שמותיהם של אותיות הח"י.
כל המוזכרים, שמונה עשר במספר, מכונים "אותיות הח"י", וזכו להכרה על ידי הבאב.
היסטוריה.
סיד עלי מוחמד, הידוע בכינויו "הבאב", נולד בשיראז, השוכנת בדרום איראן. ב-1844 חווה התגלות אלוהית, שבעקבותיה טען שהוא שליח האל. לימים, עם הקמת התנועה הבאבית, הניח את אבן הפינה להקמת הדת הבהאית. הבאב נפגש עם רוב "אותיות הח"י" והטיל עליהם משימה ייחודית, לאחר שאמר להם את המילים הבאות: