איגור רוטשטיין (10 בספטמבר 1971 - 4 באוגוסט 2006) היה רופא וקצין רפואה במילואים בצה"ל. בקרב עם לוחמי חזבאללה בכפר מרכבה בדרום לבנון במלחמת לבנון השנייה, טיפל בפצועים תחת אש, ונהרג ממטען צד. על אומץ ליבו בקרב הוענק לו לאחר מותו עיטור המופת.
קורות חייו.
נולד בעיר טומסק בסיביר שבברית המועצות במשפחה יהודית. אביו, מרצה לפיזיקה ואימו רופאה. בשנת 1987, לאחר סיום בית הספר התיכון התקבל ללימודים במכון מחקר ממלכתי לרפואה בטומסק. בשנת 1994 סיים את לימודיו ובשנת 1995 סיים את התמחותו בכירורגיה. הוא עבד במחלקת הטראומה בבית החולים לטיפול נמרץ. בשנת 1997 עלה לארץ יחד עם אשתו אלונה ובנו לב בן ה-10 חודשים
איגור ומשפחתו התגוררו תחילה בקיבוץ גשר ואחר כך עברו למרכז הקליטה בקריית ים. בארץ התכונן ולמד לבחינה לרישיון רפואה ישראלי, שאותה עבר בהצלחה. לאחר קבלת הרישיון לעסוק ברפואה בארץ הוא עבד בבתי חולים שונים בארץ, אך התקשה למצוא משרה קבועה.
בשנת 2000 התגייס לשירות סדיר בצה"ל, סיים קורס קציני רפואה וביקש לשרת ביחידה קרבית. בקשתו נענתה והוא שובץ בתפקיד רופא גדודי בגדוד 603 של הנדסה קרבית.
לאחר סיום השירות הסדיר המשיך לעוד 3 שנים בשירות קבע. בתקופה האחרונה של שירותו שירת בפיקוד הדרום, השתתף במשימות קרביות והציל חיילים פצועים. בשנת 2004 השתחרר מהשירות בדרגת סרן.
בשנת 2005 התקבל להתמחות בתחום האורתופדיה בבית חולים "קפלן". בסוף שנת 2005 עבר לעבוד במחלקה אורתופדית של בית החולים פוריה, שם עבד בתור רופא תורן חוץ ובמקביל התנדב במחלקה. במרץ 2006 החל התמחות בתקן מלא.
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה ביקש איגור רוטשטיין להתנדב לשירות המילואים ודרש שיגייסו אותו בצו 8. ב-24 ביולי הוא גויס למילואים. הוא צורף לגדוד 13 של חטיבת גולני. בלילה שבין 3 ל-4 באוגוסט הצטרף איגור אל הפלוגה המסייעת של גדוד 13 בפעילותה באזור כפר מרכבה בדרום לבנון. במהלך הקרב נפגעו כמה חיילים מכוח החוד של הפלוגה. ד"ר רוטשטיין רץ קדימה תחת אש כדי לטפל בהם. כשהגיע אל כוח החוד והחל לטפל בפצועים, הופעל לעברו מטען צד. איגור רוטשטיין נהרג במקום.
הוא נטמן בבית העלמין הצבאי בבאר-שבע. השאיר אחריו אישה, ילד בן 10, זוג הורים ואחות.
בספטמבר 2007 הוענק לו, לאחר מותו, עיטור המופת.
הנצחה.
כיכר המופת בבאר שבע, שבמרכזה מוצב טנק, על שמו של רוטשטיין וסרן שי ברנשטיין, שנפלו במלחמת לבנון השנייה וקבורים זה ליד זה. הכיכר נמצאת בשכונת נווה-זאב, בצומת הרחובות שדרות נפתלי הרץ אימבר, שדרות הרב אליהו כ"ץ ורחוב חטיבה שמונה.
לזכרו מוענקת מלגת קרן "אמא", קרן מלגות מייסודה של אוניברסיטת חיפה, להנצחת 121 החיילים שנפלו במלחמת לבנון השנייה.
פינת הנצחה לזכרו הוקמה בכניסה למחלקה האורתופדית, בבית החולים פוריה.
קריניצה-זדרוי
תזמורת נתניה – הקאמרית הקיבוצית
קריניצה
קרניץ
התזמורת הקאמרית הקיבוצית
מחנה עמוס
מחנה עמוס הוא בסיס של צה"ל בצדו של כביש 65, בקטע בו עוקף הכביש את העיר עפולה ממערב, והוא נכלל בתחום המוניציפלי של העיר.
היסטוריה.
המחנה הוקם על ידי שלטונות המנדט הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה כשלוחה של מנחת מגידו, עבור מטוסים קלים. בראשית שנות החמישים הפך המחנה לבסיס עורפי של צה"ל ונקרא על שמו של סגן , בן נהלל שנהרג במלחמת העצמאות בהתקפה על הכפר הערבי לג'ון.
בשנת 1956, בזמן מלחמת סיני, היה מחנה עמוס הבסיס של עוצבת המילואים חטיבה 9. אנשי המילואים של החטיבה גויסו במחנה עמוס ומשם נעה החטיבה בתוך פחות מ־48 שעות אל שטחי ההיערכות שלה סמוך לאילת ומשם דרומה, לאורך חופו המזרחי של חצי האי סיני, עד לשארם א-שייח'.
ביום הראשון של מלחמת ששת הימים, 5 ביוני 1967, המריאו מטוסי ווטור ומיראז' 3 של חיל האוויר הישראלי מבסיס רמת דוד אל עבר שדה התעופה H-3 שבעיראק. חוסר במפות הנתיב הביא את המטוסים לעקוב אחר מסלולו של צינור הנפט מבתי הזיקוק בחיפה עד לשדות הנפט בצפון עיראק. המטוסים תקפו חלקית את השדה וחזרו מיד מפאת חוסר דלק. למחרת בבוקר, ב-6 ביוני, הגיעה התגובה העיראקית כאשר מפציץ טופולב Tu-16 של חיל האוויר העיראקי חדר לתחום מדינת ישראל וביצע תקיפה אווירית על נתניה, מנחת מגידו ובסיס רמת דוד. המטוס הופל מטיל אוויר אוויר מסוג שפריר 1 ששיגר מטוס מיראז' או מאש נ"מ שנורתה מהקרקע, או משניהם, והתרסק על מחנה עמוס. כתוצאה מההתרסקות נהרגו 14 חיילי מילואים של צה"ל וכן צוות המטוס העיראקי. שני חיילים נוספים נהרגו לאחר מכן כשנגעו באחת הפצצות שהיו במטוס.
ב-6 ביוני 2011 התקיים במחנה עמוס טקס לחנוכת אנדרטה וגן לזכרם של 16 הנופלים, אשר 14 מתוכם היו תושבי ערים, מושבים וקיבוצים בעמק יזרעאל. ראשי הרשויות, יחד עם המשפחות הנופלים, הם שהתארגנו להקמת האנדרטה והגן.
עד לשנת 2016 שימש מחנה עמוס כבסיס לקליטה, מיון והצטיידות של חיילי מילואים. בצוות המנהלי-לוגיסטי של הבסיס משרתים חיילים סדירים המתפעלים אותו.
משנת 2018 התחילו בעבודות בנייה ותשתיות.
מחנה עמוס המחודש עתיד להיפתח מחדש בחודש יולי 2021 ויהיה שייך לגדוד הובלה 6910 "אבירי הצפון".
אירנה האתונאית
אירנה האתונאית הייתה קיסרית ביזנטית, אלמנתו של הקיסר לאון הרביעי ואמו של קונסטנטינוס השישי. אירנה עלתה לשלטון לראשונה בשנת 780 עם מותו של בעלה לאון, ובמשך עשר שנים שלטה כעוצרת וממלאת מקום בנה קונסטנטינוס, שהיה ילד צעיר במות אביו. ב-790 הדיח קונסטנטינוס את אמו, אירנה, מהשלטון, ושלט כשליט יחיד. שלטונו של קונסטנטינוס הסתיים באוגוסט 797 כאשר אירנה ביצעה הפיכה כנגדו ותפסה את השלטון, ובפקודתה הוא עוור והוגלה. אירנה המשיכה לשלוט בבלעדיות כקיסרית עד להפיכה נגדה באוקטובר 802.
ילדותה ושנים ראשונות בחצר הביזנטית (750/755–775).
מעט מאוד ידוע על אירנה לפני שהיא הגיעה לחצר המלכות. ההיסטוריון הביזנטי בן התקופה, תאופאנס, מתעד שאירנה הגיעה מאתונה לביזנטיון בראשון לנובמבר 769, התארסה עם לאון בשלישי לנובמבר, ובשבע-עשרה לדצמבר נישאה וקיבלה את התואר "קיסרית" (Basilissa). בשעת הנישואין לאון ואירנה עוד היו בנערותם, ושלושה עשר חודשים לאחר הנישואין אירנה ילדה. כיוון שלאון היה כמעט בן עשרים בחתונה, אפשר להניח שאירנה הייתה לפחות בת ארבע-עשרה, ולכן כנראה היא נולדה בין 750 ל-755. אירנה באה ממשפחת סרנדרפיכיס היוונית (sarandapechys), אך לא ידוע דבר על הוריה מלבד טענתה של אירנה שהיא יתומה. הבחירה באירנה כשידוך ללאון נבעה כנראה מתוך רצון לחזק את האחיזה הביזנטית במחוז היווני הלס על ידי קשרי נישואין עם משפחת אצולה מקומית, ועל ידי כך גם לקדם את התנצרותם של השבטים הסלבים במחוז. ביום 14 בינואר 771 אירנה ילדה את בנה קונסטנטינוס השישי, ובאוגוסט 775 הקיסר קונסטנטינוס החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית נפטר, ולאון, בנו של קונסטנטינוס החמישי, עלה לשלטון.
אשתו של לאון ותקופת העוצרות (775–790).
בארבע-עשרה לאפריל 776, לאון הכתיר את בנו קונסטנטינוס השישי לקיסר-שותף, תופעה נפוצה בביזנטיון בה הכתיר האב את בנו את יורש העצר בעודו ילד לקיסר, כדי להבטיח שאכן הוא יעלה לשלטון בבוא העת. שלטונו של לאון נמשך עד לפטירתו בשנת 780, כנראה מתוצאה של חבישת כתר אשר גרם לזיהום בראשו והביא למותו (אם כי נסיבות מותו עדיין נתונות במחלוקת). עם מותו של לאון ב-780 התמנתה אירנה להיות העוצרת בשמו של קונסטנטינוס הקטן שהיה בן תשע בלבד.
עם הפיכתה לעוצרת ניצבו בפני אירנה אתגרים רבים. מיד לאחר מותו של לאון התרחש ניסיון הפיכה מצד אחיו למחצה אך הוא סוכל, והקושרים נענשו והוגלו. כדי לבסס את שלטונה אירנה השאירה בעמדות מפתח רבים מנושאי המשרות ששירתו בתקופתו של בעלה המנוח לאון, אך גם העלתה לתפקידים בכירים סריסים רבים מאנשי שלומה. בשנת 781 ניסתה אירנה להשיא את קונסטנטינוס לבתו של קרל הגדול, רוטרודיס . השידוך בין רוטרודיס לבין קונסטנטינוס השישי עולה על שרטון.
איקונוקלאזם ואיקונופיליות.
אירנה ידועה בעיקר מתקופת העצרות על המהפכה הדתית שחוללה בשאלת האיקונות. איקונות הן תמונות של קדושים נוצריים דרכן המאמין יוצר חיבור רוחני לדמות הקדוש. האיקונות הוצאו מחוץ לחוק ב-726 על ידי סביו של לאון הרביעי, לאון השלישי, שהנהיג מדיניות של רדיפת המאמינים באיקונות המכונה איקונוקלאזם (ניתוץ האיקונות). האיקונוקלאזם יצר ניתוק וסכסוך בין הכנסייה הביזנטית לכנסיות של רומא וירושלים, ולכן כשאירנה הפכה לעוצרת הכנסייה הביזנטית מובדלת משאר העולם הנוצרי ומפולגת בתוך עצמה.
בקיץ 784 הפטריארך של קונסטנטינופול, פאול, נפל למשכב, וזמן קצר לפני מותו הוא הודה בפני אירנה שלמרות עמדתו הרשמית הוא מתנגד לאיקונוקלאזם. פאול ביקש ממנה לכנס וועידה כנסייתית בינלאומית שתכיר מחדש בלגיטימיות של העמדה האיקונופילית (האוהדת את האיקונות). בדצמבר 784 אירנה ממנה את מקורבה, תארסיוס, לפטריארך של קונסטנטינופול ומארגנת וועידה כנסייתית שתוכננה לספטמבר 786 שמטרתה לבטל את העמדה הרשמית האיקונוקלסטית. כינוס הוועדה עלה על שרטון כאשר חיילים אשר האמינו באיקונוקלאזם איימו על חייו של הפטריארך, ועל כן אירנה מינתה מפקדי צבא חדשים הנאמנים לה, ובמאי 787 שלחה הזמנות לכינוס שני של הוועידה בניקיאה שבאסיה הקטנה. הוועידה שהתכנסה, המכונה הוועידה האויקומנית השביעית, מגנה את האיקונוקלאזם ומתירה מחדש את האיקונות.