לאחר שמגולל יושי את הסיפור בפני רבו, עונה לו הרב כי אין כל בעיה בשידוך, מאחר שסבו נולד כתוצאה מבגידת האם עם משרת גוי ועל פי ההלכה הוא אינו ממזר ובזכות זה יכולים בני הזוג להינשא.
כדרך בני מאדים (ספר)
כדרך בני מאדים (באנגלית: The Martian Way and Other Stories) היא אסופה של ארבעה סיפורים קצרים מאת הסופר אייזק אסימוב.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1955 ובעברית בהוצאת "מסדה" בשנת 1980, בתרגומו של אדם שרתיאל.
יצורי לילה
ליליות
בעל חיים לילי
אנטונין קפוסטין
הארכימנדריט אנטונין (אנדריי איבנוביץ' קפוסטין (רוסית: Андрей Иванович Капу́стин ) 12 באוגוסט 1817 בכפר באטורינו (Батурино,) במחוז פרם – 24 במרץ 1894 ירושלים) היה איש הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית שהקים ויסד מוסדות דת רבים בארץ ישראל. הוא היה חבר החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית (Императорское православное палестинское общество), חבר כבוד בחברה האימפריאלית לארכאולוגיה, חבר בחברה לארכאולוגיה ועתיקות של אודסה, בחברה הארכאולוגית של אתונה. קיבל אותות כבוד ממסדר סט. ולדימיר מן הדרגה השנייה וממסדר אנה הקדושה מן המדרגה הראשונה. קפוסטין פרסם יותר ממאה ספרים ומאמרים בכתבי עת רוסיים ואחרים. הוא הגדיל מאוד את הנכסים הטריטוריאליים הרוסיים במזרח הקרוב. בנוסף לחובותיו כאיש דת התמסר קפוסטין גם לארכאולוגיה, אסטרונומיה ונומיסמטיקה. כמו כן כתב שירה וצייר.
ביוגרפיה.
קפוסטין השתייך למשפחה של כהני דת. אביו העניק לו את החינוך הדתי הראשון. מ-1826 הוא למד בסמינר הקטן של מנזר עלייתה של מריה באיסט (Исеть). לאחר מכן למד בסמינר בפרם. ב-1836 בסמינר ביקטרינוסלב שם היה דודו הרקטור. הוא המשיך את לימודיו בסמינר בקייב ב-1839 אותו סיים ב-1843 והתמנה להיות מורה לגרמנית ולימד יוונית וגרמנית באקדמיה. ב-7 בנובמבר 1845 קפוסטין סיים את לימודיו והוסמך ככומר על ידי הפטריארך פילרט (דרוזדוב)
ב-1850 נשלח קפוסטין למיסיון הרוסי באתונה. במשך שלוש שנים למד טקסטים של אבות הכנסייה היווניים. בזמן שהותו באתונה פיתח קפוסטין אהבה לעתיקות. בעקבות שהותו שם פרסם ספר בשם כתובות נוצריות עתיקות באתונה (О древних христианских надписях в Афинах) שפורסם בסט. פטרסבורג 1874. ב-1859 המליץ המטרופוליט של מוסקבה שייסע לקונסטנטינופול.
קפוסטין התעניין מאוד בהיסטוריה של יוון בימי הביניים ומחקריו עודדו מחקר כזה ברוסיה. בסוף חייו היה קפוסטין ידוע כאחד הארכאולוגים המשכילים והמנוסים ביותר בעולם.
אנטונין גם רכש כמות גדולה של כתבי יד עבריים, שהגיעו כנראה מהגניזה הקהירית, ושלח אותם חזרה לסנט פטרבורג.
בארץ הקודש.
קפוסטין נשלח בספטמבר 1865 לארץ הקודש, שנשלטה אז על ידי האימפריה העות'מאנית כדי לנהל את המיסיון הרוסי בירושלים. הוא שימש בתפקיד זה עד מותו ב-1894. הוא ראה את עיקר תפקידו בפעולה נגד השפעות של מיסיונים נוצריים לא אורתודוקסיים, כמו הלטינים, ובאיחוד הזרמים האורתודוקסיים השונים. הוא חפר ב-1883 בחלקה שנרכשה סמוך לכנסיית הקבר וגילה סף שער של חומת העיר העתיקה מן התקופה הרומאית, לפי האמונה הנוצרית, זוהה סף השער כ"שער המשפט" דרכו יצא ישו מירושלים על מנת להצלב על גבעת הגולגולתא. באותו מקום נבנתה כנסיית אלכסנדר נבסקי, כאשר השרידים הארכאולוגיים שמורים במרתפה. קפוסטין גם פתח מוזיאונים לעתיקות. הוא נפטר ב-24 במרץ 1894 בירושלים בגיל 77 ונקבר בכנסיית העלייה הרוסית בהר הזיתים.
רכישות.
למרות הגבלות תקציביות מצא קפוסטין דרכים לרכוש שטחי אדמה נכבדים בארץ ישראל לטובת הכנסייה הרוסית.
ב-1868 הוא רכש את מתחם מתחם אשל אברהם בהר הזיתים וקצת אחרי כן את שטח האדמה מסביבו, 72,355 מ"ר, עבור כנסיית העלייה הרוסית. ב-1870 קנה מגרש גדול בהר הזיתים כדי לבנות עליו את כנסיית העלייה הרוסית.
ב-1869 בנה קפוסטין בית עבור צליינים ביפו וכנסייה בסגנון נאו-ביזנטי. כמו כן פתח בית לצליינים בטבריה.
ב-1885 פתחה החברה האורתודוקסית בארץ ישראל חמישה בתי ספר לבנות ובנים בנצרת, ביירות. בבתי הספר האלה למדו יותר ממאתיים תלמידים.
קפוסטין פיקח על בניית גנים וכנסיות ביפו, עין כרם, ראמה, גת שמנים ובית ג'אלא.
לקריאה נוספת.
40 (2013)
ראלף מטקלף
ראלף הרולד מטקלף (באנגלית: Ralph Harold Metcalfe; 29 במאי 1910 - 10 באוקטובר 1978) היה אצן אמריקאי. הוא אלוף אולימפי (ברלין 1936) ושיאן עולם בריצת שליחים 4x100 מטר, סגן אלוף אולימפי, 3 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (1932-1934) ושיאן עולם בריצת 100 מטר ו-5 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית בריצת 200 מטר, יותר מכל אתלט אמריקאי אחר. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי במשך 8 שנים עד ליום מותו.
ביוגרפיה.
מטקלף נולד וגדל באטלנטה, ג'ורג'יה.
סגן אלוף אולימפי.
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שנערכו באוניברסיטת סטנפורד סיים מטקלף ראשון בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר והוכתר כאלוף ארצות הברית לראשונה בקריירה שלו. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 10.38 שניות, אחרי חברו לנבחרת אדי טולן שקבע תוצאה זהה של 10.38 שניות ולפני שיאן העולם הקודם ארתור יונת מגרמניה (10.50 שניות). מדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.5 שניות, אחרי אדי טולן שקבע שיא אולימפי חדש של 21.12 שניות וחברו לנבחרת ג'ורג' סימפסון (21.4 שניות). בריצה זו התברר לאחר מכן, שהמסלול שבו רץ היה ארוך ב-2 מטר יותר מיתר המשתתפים ובכך כנראה שהפסיד את מדליית הזהב. ערעורו לריצה חוזרת נידחה.
בתחרות שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-12 באוגוסט 1933 השווה מטקלף פעמיים את שיא העולם, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות ובריצת 200 מטר (מסלול ישר) בתוצאה של 20.6 שניות.
בתחרות שנערכה בנישינומיה, יפן ב-15 בספטמבר 1934 השווה מטקלף פעם נוספת את שיא העולם בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות, שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדריין, סין (באותה העת יפן) ב-23 בספטמבר הוא שוב השווה את שיא העולם בריצת 100 מטר.
אלוף אולימפי.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה מטקלף בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם ג'סי אוונס, פוי דרייפר ופרנק וויקוף בשיא עולם חדש של 39.8 שניות, לפני איטליה (41.1 שניות) וגרמניה (41.2 שניות) ובכך הייתה הרביעייה האמריקאית, לרביעייה הראשונה בהיסטוריה שרצה מהר יותר מ-40 שניות. בשלב המוקדמות הרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש של 40.0 שניות. שיא זה החזיק מעמד 20 שנה לאחר שנישבר על ידי הרביעייה האמריקאית באולימפיאדת מלבורן. מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.4 שניות, אחרי ג'סי אוונס (10.3 שניות) ולפני טינוס אוסנדרפ מהולנד (10.5 שניות).
הוא סיים את התואר הראשון מאוניברסיטת מרקט שבמילווקי, ויסקונסין בשנת 1936 ואת התואר השני מאוניברסיטת דרום קליפורניה שבלוס אנג'לס בשנת 1939.
במלחמת העולם השנייה הוא שרת בדרגת סגן בחיל התובלה של צבא ארצות הברית וזכה בעיטור לגיון ההצטיינות.
בשנת 1947 נישא מטקלף למדליין פיי יאנג ולזוג נולד בן.
בשנת 1971 היה מטקלף בין המייסדים של הוועידה המפלגתית השחורה. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית באותה שנה וכיהן ב-4 מושבים של בית הנבחרים האמריקאי.
תכנון עירוני
גאוגרפיה עירונית ותכנון ערים - מונחים
רחל סבוראי
רחל סבוראי (15 באוגוסט 1926 – 25 באפריל 2016) הייתה לוחמת פלמ"ח. מראשוני הישראלים שביקרו בפטרה.
ביוגרפיה.
סבוראי נולדה ב-15 באוגוסט 1926 בקיבוץ עין חרוד לשמואל סבוראי ולשרה לבית יצקר. בת שלישית למשפחה בת 5 ילדים.
שמה נבחר, בין היתר, על ידי אמה, שרה יצקר, כמחווה לרחל המשוררת, שהייתה חברתה של האם.
למדה בבית הספר בקיבוץ ויצאה במסגרת הלימודים לטיולים רבים בארץ.
ב-1944 התגייסה לפלמ"ח ושירתה שנתיים ברמת רחל. ב-1946 השתתפה בפיצוץ גשר אדם כחלק מפעולת ליל הגשרים. במלחמת העצמאות לחמה במסגרת הגדוד הרביעי של חטיבת הראל.
לאחר המלחמה, חזרה לעין חרוד ובפילוג הקיבוצי ב-1952 הלכה אחרי יצחק טבנקין והצטרפה לעין חרוד מאוחד.
ב-1 במאי 1953 חברה למאיר הר-ציון (אותו הכירה מהקיבוץ) ויחד הלכו לפטרה במסע שהחל בבאר מנוחה ונמשך 4 ימים. סבוראי והר ציון היו בין הראשונים שהלכו לפטרה ולאחר שהתפרסם סיפור מסעם רצו רבים ללכת בעקבותיהם (והיו אף ששילמו על כך בחייהם).
ב-1963 עברה סבוראי מעין חרוד מאוחד לקיבוץ רביבים, שם חיה עד פטירתה ב-2016. בחייה עסקה בחקר המקרא והתנ"ך ואף הוציאה ב-2013 ספר על תוצאות מחקריה. בתקופת חייה בקיבוץ נקטה קו סוציאליסטי, דגלה בשותפות מלאה ובערכי הקיבוץ המשותף והתנגדה לתהליכי השינוי וההפרטה שעברה התנועה הקיבוצית.
בקיבוץ רביבים עבדה במטע (בעיקר בטיפול בעצים צעירים), בבתי הילדים (היא ראתה בגידול ובחינוך ילדים ערך חשוב ומרכזי) וברפת (בעיקר בטיפול בעגלות צעירות). כמו כן, בהיותה בת 60, עבדה שנים אחדות במעון הילדים במצפה רמון. במסגרת עבודתה בבתי הילדים שקדה על פרויקט להרחבת המרחב הציבורי של הילדים ומתן אפשרות של חברות בין ילדי הקבוצות השונות.
בגיל 60 יצאה ללימודים באוניברסיטת בן-גוריון שם למדה תנ"ך, ספרות, קרמיקה וציור. המשיכה בלימודי התנ"ך ואף כתבה ופרסמה ספר בנושא. ספר מחקר זה מצטרף לפרסומים קודמים שלה ובהם: "עד סלע" – על החמישה שהלכו לפטרה ולא שבו; ספר השירים של רחל המשוררת; ועוד.