הזמן הממוצע של מחזור הוא 28 ימים, וכל מחזור נספר כאשר היום הראשון שלו הוא היום בו החלה הווסת. הווסת הראשונה של האישה נקראת ברפואה "menarch" ולרוב מתחילה לאחר גיל 12. התהליך בו מסתיים המחזור אצל האישה, נקרא "מנופאוזה", והוא מתרחש לרוב בין גיל 45 לגיל 55.
תהליך המחזור.
תהליך המחזור מאופיין בעלייה בכמות האסטרוגן במהלך השלב הפוליקולרי, וסת, הפסקת הדימום והתעבות רירית הרחם מחדש:
הופעת המחזור החודשי.
הווסת הראשונה (menarch) היא אחד מהשלבים המאוחרים יותר בתהליך ההתבגרות המינית אצל נערות, וקודמים לו, במרבית המקרים, תהליך צמיחת השדיים והופעת שער הערווה ושיער בבית השחי. הגיל הממוצע של הופעת הווסת הוא גיל 12, אולם הווסת יכולה להופיע גם בגילאים מוקדמים או מאוחרים יותר. גורמים כגון תורשה, תזונה ומצב בריאותי יכולים להאיץ או לעכב את הווסת הראשונה.
הפסקת הווסת נקראת מנופאוזה והיא מתרחשת בממוצע בגיל 52. הפסקה של הווסת לפני גיל 45 נחשבת כמנופאוזה מוקדמת.
אורך המחזור החודשי אצל האישה משתנה ממחזור למחזור בחלק מן המקרים, ובחלק מן המקרים המחזור אינו סדיר או מאופיין בכמות דם שהיא אבנורמלית.
שלבי המחזור.
שלבי המחזור ואורכם הם כדלקמן:
באופן כללי, הביוץ חל בין 12 ל-16 יום לפני תחילת המחזור החדש, ומכאן נובע כי השלב הלוטאלי הוא השלב שאורכו נע בין 12 ל-16 יום כאשר אצל אותה אישה הוא לרוב יהיה קבוע על אותו מספר ימים (אלא במקרים של שינויים משמעותיים בחייה), ואילו השלב הפוליקולרי הוא השלב המשתנה אשר גורם לכך שלכל אישה יש משך מחזור שונה.
וסת.
וסת היא התהליך במהלך המחזור, בו מתקלפת רירית הרחם ונושרת כדימום וגינלי במשך מספר ימים. שלב הדימום הנורמלי אורך 2–10 ימים, כאשר כמות הדם הנורמלית במהלך הווסת היא בממוצע 35 מ"ל בסך הכל, וכמות הנעה בין 10–80 מ"ל נחשבת נורמלית.
הדימום נגרם כתוצאה מירידה ברמות הפרוגסטרון (withdrawal bleeding) - הירידה גורמת לעליה בפרוסטגלנדינים ועליה באנזימים פרוטאוליטיים, המביאים להרחבה של כלי דם ולדימום. מוקדים נקרוטיים נוצרים ברירית הרחם ויש נשירה של הרירית.
כאבים והתכווצויות בבטן ובגב הם סימפטומים אופייניים במהלך ימי הווסת, כאשר כאבים קשים מוגדרים כ"דיסמנוריאה" והם נפוצים בעיקר אצל נערות מתבגרות ונשים צעירות אך יכולים לנבוע גם מ״אנדומטריוזיס״.
טרם תהליך הווסת חשה האישה בחלק מן המקרים רגישות בשדיים ותסמינים נוספים הידועים כ"תסמונת קדם וסתית". תסמינים אלו נעלמים במהלך הווסת.
השלב הפוליקולרי.
השלב הפוליקולרי נקרא גם השלב הפרוליפרטיבי מאחר שבמהלך שלב זה של המחזור, נבנית רירית הרחם בהדרגה (עוברת פרוליפרציה, התרבות).
תחת ההשפעה של עליה בהורמון FSH (הורמון מגרה זקיק), מספר זקיקים (כ-10–15) עוברים סטימולציה הורמונלית וגדלים. במהלך גדילתם זקיקים אלו מפרישים אסטרדיול (אסטרוגן). האסטרוגן מביא לגדילה ולהתעבות של רירית הרחם כהכנה להשרשה בעתיד של ביצית מופרית. אחד מן הזקיקים האמורים הופך להיות הזקיק הדומיננטי בעוד השאר מתנוונים. הזקיק הזה הופך להיות דומיננטי משום שהוא הזקיק אשר מגיב להורמון ה-FSH יותר מכל הזקיקים האחרים.
מבחינה היסטולוגית, השלב הפוליקולרי מתאפיין בהפיכת התאים המרכיבים את הזקיק מתאים שטוחים לתאי גרנולוזה קוביאודליים, וכן בהופעה של רצפטורים להורמון FSH.
שלב הביוץ.
במהלך השלב הפוליקולרי, רמות אסטרוגן המופרשות על ידי הזקיקים מדכאות את ההפרשה של ההורמון LH המופרש מההיפופיזה. כאשר מתקרב מועד הביוץ והזקיק הדומיננטי והביצית שבתוכו עומדים להיות בשלים, רמות האסטרוגן מגיעות לגבול מסוים אשר ממנו מתחיל גירוי להפרשה של LH- כלומר, יש שתי תגובות הפוכות של LH לאסטרוגן, אשר יכולות להיות מוסברות על ידי קיומם של שני רצפטורים שונים בהיפותלמוס האחראים לכך- האחד, אסטרוגן-רצפטור-אלפא, אשר אחראי למנגנון היזון שלילי בין רמות האסטרוגן לרמות LH, ואסטרוגן-רצפטור-בתא, האחראי ליחס חיובי בין רמות האסטרוגן לרמות LH. לסיכום, בערך ביום ה-12 רמות האסטרוגן מגיעות לרמה כזו הגורמת לשחרור ולעליה גבוהה ברמות LH (נקרא גם LH surge) ואשר נמשך 48 שעות.
שחרור ההורמון LH מביא לבשלות הביצית ולהחלשת דופן הזקיק, וליציאת הביצית מתוך הזקיק ומן השחלה בדרכה אל החצוצרה. קוטרה של ביצית בשלה הוא כ-0.2 מ"מ. לאחר מעבר מהיר של הביצית בחלל הפריטונאלי, היא מגיעה לחצוצרה ומחכה להפריה על ידי הזרע. ההפריה, אם מתרחשת, היא באזור האמפולה של החצוצרה (האזור הרחב ביותר של החצוצרה). משך הזמן של הביצית המופרית בדרכה עד לרחם הוא 3 ימים, כאשר משך ההשרשה באנדומטריום (רקמת הרחם) אורך 3 ימים נוספים. אצל חלק מן הנשים, יש כאב המתלווה לתהליך הביוץ, הנקרא "מיטלשמרץ" (מגרמנית- Mittelschmerz).
השלב הלוטאלי.
השלב הלוטאלי נקרא גם השלב המפריש (סקרטורי). תפקיד חשוב בשלב זה יש לגופיף הצהוב, אשר מפריש בעיקר פרוגסטרון. פרוגסטרון הופך את רירית הרחם לבשלה לצורך תהליך ההשרשה של הביצית המופרית.
למעשה, לאחר הביוץ, ההורמונים FSH ו- LH שמקורם מההיפופיזה מביאים להיווצרותו של הגופיף הצהוב (הנוצר מהזקיק הדומיננטי, אשר ממנו כאמור בקעה הביצית במהלך הביוץ). הגופיף הצהוב נקרא כך ככל הנראה בגלל הצטברות פיגמנט צהוב. רמת ייצור הפרוגסטרון עולה בהתמדה עד 7 ימים לאחר הביוץ, ואז מתחילה ירידה איטית של רמות אלו. לקראת סוף השלב הלוטאלי, מתחילים להופיע רצפטורים הרגישים יותר ל- HCG מאשר ל- LH, ואכן, אם מתקיימת הפריה והשרשה, HCG המופרש מהטרופובלסט יכול לתמוך בגופיף הצהוב ליצור פרוגסטרון. משך חייו של הגופיף הצהוב ללא היריון הוא 14 יום, כאשר ירידת רמות הפרוגסטרון בסוף השלב הלוטאלי מפנה את הדרך יחד עם ירידה ברמות האסטרוגן לגיוס מחודש של קבוצת זקיקים לתחילת חיי מחזור חדש.
מצבי צבירה
חוסר פוריות
רונלד סטורס
סר רונלד הנרי אמהרסט סטורס (Ronald Henry Amherst Storrs; 19 בנובמבר 1881 – 1 בנובמבר 1955) היה פקיד קולוניאלי בריטי בכיר. המושל הבריטי השני של ירושלים מ-28 בדצמבר 1917 ועד נובמבר 1926.
תולדותיו.
רונלד סטורס נולד בבריטניה בשנת 1881 כבנם הבכור של הכומר ג'ון סטורס האנגליקני ורעייתו לוסי. כעבור שנתיים עברה המשפחה ללונדון, שבה נולדו חמשת אחיו ואחיותיו. כאביו, למד גם הוא בקולג' פמברוק שבקיימברידג' והשתלם בלימודים קלאסיים, אותם סיים בהצטיינות. הוא אסף מהדורות ראשונות של ספרי מופת והפך לחובב של האמנות הפלמית. במקביל הצטרף כשחקן לקבוצת תיאטרון, שהעלתה מחזות מן הקלסיקה היוונית.
בשנת 1904 הצטרף לשירות הקולוניאלי הבריטי במנהל האזרחי המצרי. בתפקידו השתלם בשפה, בתרבות ובהיסטוריה של מצרים. בשנת 1909 נתמנה כמזכיר בנציגות הבריטית במצרים, תפקיד בו שירת תחת הלורד קיצ'נר והנרי מקמהון, המושל הבריטי של מצרים.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 היה סטורס מעורב במגעים עם חוסיין בן עלי ופעל בשיתוף פעולה עם לורנס איש ערב. בספרו "שבעת עמודי החכמה" מתאר לורנס את סטורס כשולט בערבית, גרמנית וצרפתית ובקי ביצירותיהם המוזיקליות של המלחינים ריכרד וגנר וקלוד דביסי. סטורס גילה עניין רב באומנויות והפך לאספן ולמשמר של יצירות אמנות. היה ממייסדי המוזיאון הקופטי בקהיר.
בהמשך מלחמת העולם הראשונה שירת סטורס כיועץ פוליטי לכוח המשלוח הבריטי - צרפתי במזרח התיכון ובתפקיד זה הגיע לבגדאד. בסוף שנת 1917 שירת במזכירות קבינט המלחמה הבריטי.
מושל ירושלים.
ב-28 בדצמבר 1917 נתמנה סטורס למושל ירושלים, תחילה מושל צבאי, תחת מנהלת שטחי האויב הכבושים שמקום מושבה היה בקהיר ואלנבי מפקדה והחל משנת 1920 המושל האזרחי של העיר, תחת הנציב העליון הרברט סמואל שעמד בראש ממשלת המנדט הבריטי על ארץ ישראל והיה כפוף למשרד המושבות הבריטי. סטורס שימש בתפקידו בימי מאורעות תר"פ, מאורעות תרפ"א ומאורעות 2 בנובמבר 1921. היהודים האשימו אותו ביחס עוין אליהם ותארו אותו כ"איש הרע" שמאחורי הנציב העליון. לטענת היהודים היה על סטורס לאבטח את חגיגות "נבי מוסא", מהן התפתחו המאורעות, במשמר צבאי כבד אך הוא לא עשה כן. הם סברו כי סטורס אחראי למעצרם של אנשי ההגנה היהודית במאורעות תר"פ בעיר העתיקה ולכליאתם בכלא עכו. ועד הצירים שחקר את המהומות הגיע למסקנה כי רונלד סטורס ליבה בכוונה את המתיחות בין היהודים לערבים כחלק משיטת "הפרד ומשול". ועדת חקירה בריטית קבעה כי סטורס נכשל בביטחון יתר בהאמינו כי די בכוח המשטרה לשמור על חגיגות "נבי מוסא" מבלי להזעיק את הצבא. לאחר מאורעות 1920 פיטר סטורס את ראש עיריית ירושלים מוסא כאט'ם אל-חוסייני משום שראה בו את אחד המסיתים שהביאו למהומות ומינה במקומו, כראש העירייה, את ראע'ב נשאשיבי המתון, בן משפחת הנאששיבים היריבה למשפחת חוסייני ולמופתי חאג' אמין אל-חוסייני. המופתי עצמו נדון לעשר שנות מאסר על חלקו במהומות. כשוך מאורעות 1920 ו-1921 ובתקופת הרגיעה שלאחריהן הצליח סטורס לשוב ולזכות באהדתם של שני הצדדים.
היהודים האשימו את סטורס בכך שהיה מן המתנגדים ליישוב היהודי ומינויו בא כדי לרצות את הערבים, כאות לנייטרליות של שלטונות המנדט. סטורס ועימו ארנסט ריצ'מונד, היוו משקל נגד לצמד נורמן בנטויץ', היועץ המשפטי היהודי של ממשלת המנדט ווינדהאם דידס, המזכיר הראשי של ממשלת המנדט, שגילו עמדה אוהדת לציונות וליישוב.