סיפורי אלף לילה ולילה היוו השראה לעשרות עיבודים טלוויזיוניים וקולנועיים. סרטו של פריץ לאנג "Der müde Tod" מבוסס על הספר, וכן הסרט ההוליוודי משנת 1924 "הגנב מבגדאד" בכיכובו של דאגלס פיירנבקס מבוסס על אחד מהסיפורים. גרסה נוספת של סרט זה משנת 1940 צולמה בבריטניה.
הסיפורים היוו השראה לסרט ההנפשה משנת 1926 "עלילות הנסיך אחמד" - סרט ההנפשה הראשון שנעשה באורך מלא.
הסרט "לילות ערב" משנת 1942 בכיכובה של מריה מונטז בתפקיד שחרזדה, סאו דסרטאגיר בתפקיד אלי בן אלי, וג'ון הול בתפקיד הארון א-ראשיד, היה הראשון מהסרטים ההוליוודים המבוסס על סיפור המסגרת של אלף לילה ולילה, אולם בסרט זה שחרזדה מנסה להדיח את החליף הרון א-ראשיד ולהתחתן עם אחיו. מריה מונטז וג'ון הול שיחקו גם בסרט משנת 1944 "עלי באבא וארבעים השודדים" המבוסס על אחד הסיפורים.
בשנת 1974 יצאה לאקרנים גרסתו של פייר פאולו פאזוליני ל"לילות ערב".
הסרט המוצלח ביותר מבחינה מסחרית המבוסס על אלף לילה ולילה היה סרט ההנפשה "אלאדין" של חברת וולט דיסני משנת 1992, בו דיבבו סקוט ויינגר ורובין ויליאמס. בעקבות סרט זה הופקו סרטי המשך ("שובו של ג'אפר" ו"אלאדין ומלך הגנבים") סדרת טלוויזיה מצוירת וגרסת לייב אקשן.
"מסעות סינבד" עובדו לטלוויזיה ולקולנוע מספר פעמים, ובהם גרסת הנפשה משנת 2003 בשם "" אותו דיבבו בראד פיט וקתרין זיטה-ג'ונס. גרסה ידועה נוספת היא גרסת ההנפשה משנת 1958 בשם "המסע השביעי של סינבד" של המנפיש ריי הראיהאוסן.
סדרת הטלוויזיה בבימויו של סטיב בארון "לילות ערב" בכיכובם של מילי אביטל כשחרזדה ודוגרי סקוט כשארייר בהפקת רשת ABC, זכתה בפרס אמי.
החל משנת 2011 עד שנת 2012 שודרה סדרת ההנפשה הקנדית "אגדות אלף לילה ולילה" שמבוססת על האוסף.
מוזיקה.
בשנת 1888 הלחין המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי-קורסקוב באופוס 35 את היצירה שחרזאדה המבוססת על היצירה. היצירה כוללת ארבעה פרקים שנקראים: "הים וספינתו של סינבד", "הנסיך קלנדר", "הנסיך הצעיר והנסיכה הצעירה" ו"פסטיבל בבגדד".
מספר מחזות זמר הופקו על בסיס אלף לילה ולילה, והסיפורים אף השפיעו על יצירות מוזיקת פופ ורוק. להקת הרוק המתקדם הבריטית "רנסאנס" הקליטה בשנות ה-70 יצירה מונומנטלית בשם "שחרזאדה" המתארת אף היא את סיפורה של הנסיכה הצעירה.
הסכם דייטון
הסכם המסגרת הכללי לשלום בבוסניה והרצגובינה, הידוע גם כהסכם דייטון, הסכמי דייטון, פרוטוקול פריז והסכם דייטון–פריז, הוא הסכם מסגרת כללי לכינון שלום בבוסניה והרצגובינה, אשר שם קץ למלחמת בוסניה (אחת ממלחמות יוגוסלביה), שלוש שנים וחצי לאחר שפרצה.
ההסכם נוסח בחודש נובמבר 1995 בבסיס חיל האוויר האמריקאי רייט-פטרסון ליד העיר דייטון, אוהיו, ונחתם באופן רשמי ביום 14 בדצמבר 1995 בפריז.
המשא ומתן לקראת ההסכם החל לאחר ניסיונות כושלים קודמים להשכנת שלום באזור, ולאחר מבצע סופה (קרואטית Operacija Oluja) של הצבא הקרואטי באוגוסט 1995, במהלכו הדף הצבא הקרואטי את צבא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ממרבית שטחה של קרואטיה. ברקע למגעים לקראת ההסכם עמדו גם הפצצות נאט"ו כנגד הכוחות הסרביים של בוסניה (מבצע כוח מכוון, Operation Deliberate Force), הפעולות כנגד צבא רפובליקה סרפסקה, טבח סרברניצה וניסוח כתבי האישום כנגד מנהיגי הסרבים בבוסניה בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר.
בחודשים ספטמבר ואוקטובר 1995, הפעילה הקהיליה הבינלאומית, ובעיקר ארצות הברית ורוסיה, לחץ גובר על מנהיגי שלושת הצדדים המעורבים בסכסוך - הקרואטים, הסרבים והבוסניאקים - לקחת חלק בדיונים בדייטון. הדיונים התקיימו בין ה-1 בנובמבר ל-21 בנובמבר 1995 בהשתתפות סלובודן מילושביץ' מטעם הסרבים, פרניו טוג'מן בשם הקרואטים, ונשיא בוסניה אלייה איזטבגוביץ' בלווית שר החוץ שלו מוחמד סצירביי (Muhamed Sacirbey) בשמם של הבוסניאקים. הישיבות נוהלו על ידי ריצ'רד הולברוק האמריקאי יחד עם קארל בילדט מטעם האיחוד האירופי והמשנה לשר החוץ הרוסי איגור איוונוב (Игорь Иванов). עוד נכחו בדיונים גנרל וסלי קלארק (Wesley Clark) האמריקאי וקולונל ארונדל ליקי (Arundell Leakey) הבריטי.
ההסכם הסופי נחתם כאמור בפריז ב-14 בדצמבר 1995 גם על ידי נשיא צרפת ז'אק שיראק, נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ראש ממשלת בריטניה ג'ון מייג'ור, קנצלר גרמניה הלמוט קוהל וראש ממשלת רוסיה ויקטור צ'רנומירדין. ההסכם ניסח את חלוקתה המדינית של בוסניה והרצגובינה לשתי ישויות נפרדות – רפובליקה סרפסקה והפדרציה של בוסניה והרצגובינה, לאורך קו הפרדת הישויות (IEBL, ) שאורכו 1,080 ק"מ. בנוסף קבע ההסכם את הרכב ממשלתה של בוסניה והרצגובינה והעניק מנדט למספר ארגונים בינלאומיים לפקח על ההסכמות שהושגו במסגרתו, ובין היתר לכוח היישום של נאט"ו (IFOR, Implementation Force) שהתפרס בשטח המדינה ב-20 בדצמבר 1995 והחליף את כוחות האומות המאוחדות.
קורט באוסנר, מומחה אמריקני לבוסניה, הגדיר את תוצאת ההסכם: "מערכת להכלת שרי צבא מקומיים, שהיא גם מערכת לסיפוק משאלותיהם".
בהסכם דייטון נעשה לראשונה שימוש בתצלומי לוויין תלת-ממדיים ובטכנולוגית מיפוי ממוחשב לשם קביעת קו גבול בהסכם רשמי.
אפקט ביפלד-בראון
אפקט ביפלד-בראון הוא אפקט שנתגלה סביב שנת 1920 על ידי ד"ר פאול אלפרד ביפלד משווייץ, ועוזר המחקר שלו, תומאס טאונסנד בראון מארצות הברית.
האפקט.
כאשר מחברים מקור מתח ישר (DC) בעל מתח גבוה (20KV ומעלה) לקבל, שהלוחות שלו הם בעלי צורה שונה אחד מהשני (א-סימטרי), מופעל כח וקטורי כלפי הלוח הקטן יותר. האפקט מתגלה גם בעוצמות זרם נמוכות במיוחד (0.5ma).
שימושים אפשריים ומחקרים תעשייתיים.
במשך עשרות שנים הדעה המקובלת הייתה שמדובר בתופעה שולית וחסרת תועלת. בעשורים האחרונים נחשף כי מספר חברות נחשבות, וביניהן בואינג ונאס"א קיימו מחקרים בנושא, שתוצאותיהם לא פורסמו - אם בשל תוצאות דלות ואם בשל סודות תעשייה.
אם נכונות טענות חלק מהחוקרים בתחום מדובר בשיטת הינע שיש לה פוטנציאל עצום, ועשויה להחליף את מנגנוני העילוי המקובלים ואת ההינע הרקטי בתוכניות החלל.
מחלוקת על מקור התופעה.
במשך עשרות שנים מקובל היה שהאפקט מקורו בתנועת יונים. בשנים האחרונות נסיינים רבים קוראים תיגר על הסבר זה, ולעת עתה אין הכרעה סופית בשאלת מקור התופעה, או אפילו בשאלה באילו תנאים היא מתקיימת.
לטענת חוקרים צרפתיים ניסויים בני כמה ימים רצופים שעשו השניים באותן שנים במכון מחקר בצרפת גילו כי קיים יחס ישר בין עוצמת המתח לבין עוצמת הכח. כמו כן, גילו החוקרים כי קיימים הבדלים בעוצמת הכח בין יום ללילה ואפילו בין זמני גאות לשפל. כמו כן נטען כי הניסוי נעשה בתנאים מבוקרים ברמה גבוהה, כולל ואקום גבוה מאוד, שעצם קיום התופעה בו שולל את ההסבר המסורתי.
מודלים קטנים שמשקלם גרמים בודדים עד עשרות גרמים כבר "הורמו" בהצלחה באמצעות שימוש באפקט הזה, על ידי עשרות אנשים ברחבי העולם. מודלים כאלו נקראים לרוב "Lifters". קיימות הדרכות רבות ברשת האינטרנט כיצד לשחזר את התופעה בבנייה ביתית.
מספר פטנטים נרשמו על האפקט הזה על ידי ממציאיו.
ירושלמי קדשים
תריפולטאי
פייטה (פירושונים)
נסבר
נסבר (בבולגרית Несебър; מיוונית Μεσημβρια) היא עיר עתיקה לחופי הים השחור, המשמשת כבירת נפת נסבר (Община Несебър) במחוז בורגס שבמזרח בולגריה. בדצמבר 2010 התגוררו בעיר כ-13,347 תושבים. ב-1983 הוכרזה נסבר כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו בשל המספר הרב של המבנים ההיסטוריים והמבנים בעלי החשיבות שנשתמרו בעיר.
גאוגרפיה.
נסבר שוכנת לחופי הים השחור, כ-30 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר בורגס. העיר העתיקה שוכנת על אי באורך של 850 מטר וברוחב של כ-300 מטר לכל היותר, וזה מחובר אל היבשה באמצעות סוללה באורך של כ-350 מטר, שעליה כביש. במרכז הסוללה ניצבת טחנת רוח עשויה מעץ. על היבשה שוכנת העיר החדשה שצורתה כשל משולש שווה-צלעות, שכל אחת מצלעותיו באורך של כקילומטר, ושקודקודו מחובר אל הסוללה. העיר ההיסטורית החדשה תופסת את כל שטחו של האי עליו היא שוכנת, וסביב לה שלושה מעגנים קטנים. מעגן רביעי נמצא בעיר החדשה, והיא שוכנת על דיונות החול של החוף.
מצפון לה משתרע מפרץ נסבר שאורכו כחמישה קילומטרים, ובו שוכן אתר הנופש "סלנצ'ב בריאג" (Слънчев бряг), המוכר יותר בשמו האנגלי סאני ביץ'. האתר הוא אחד הגדולים בבולגריה.
היסטוריה.
נסבר נוסדה כהתיישבות התרקאית "מנה" (Mena) ולאחר מכן כונתה "מנבריה" (Menebria). היא נוסדה בראשית האלף ה-2 לפנה"ס, ובעיר התגלו מספר ממצאים מתקופת הברונזה המעידים על כך. ב-513 לפנה"ס לכל המאוחר, נוסדה במקום מושבה יוונית דורית על ידי מתיישבים ממגארה. המושבה נקראה "מסבריה" (Μεσημβρια), ועד מהרה הפכה למרכז מסחרי. בעיר נותרו שרידים מהתקופה ההלניסטית הכוללים אקרופוליס בקצה המזרחי של האי, מקדש לאל אפולון ואגורה. בחלקו הצפוני של חצי האי עליו שוכנת נסבר נמצאים שרידי החומה מהתקופה היוונית, ובצידה המערבי השתמר קטע נוסף מהחומה ושער העיר הפונה אל הסוללה. שרידים נוספים שקעו מתחת למי הים כאשר מפלסו של הים השחור עלה לפני כאלפיים שנה, והאי איבד כשליש משטחו. ב-440 לפנה"ס החלה העיר לטבוע מטבעות, והגיעה לשיאה במאה ה-2 לפנה"ס ובמאה ה-3 לפנה"ס. היא נכבשה על ידי הרומאים ללא התנגדות ב-71 לפנה"ס, ולכן לא נהרסה. העיר המשיכה לשמש כמרכז מסחרי ואף הורשתה להמשיך ולטבוע מטבעות.