"אפוקליפסה עכשיו" עוסק במגוון נושאים. הרובד המיידי, הגלוי, שיש לראות בהקשר של אמצע שנות ה-70 שבמהלכן נוצר הסרט, הוא הביקורת על מלחמת וייטנאם, על האכזריות שגילו החיילים האמריקנים, על חוסר הטעם שבלחימה, ובמעורבות האמריקנית בווייטנאם מלכתחילה. רובד נוסף, ועמוק יותר, הוא אמירה על טבע האדם ועל המלחמה. המבקר וינסנט קנבי, כתב בניו יורק טיימס עם תחילת הקרנת הסרט, בשנת 1979, כי "אפוקליפסה עכשיו מצדיק את שמו, וחושף לא רק את הפנים השונות של המלחמה אלא גם את הניגוד שבין התלהבות ושעמום, אימה ורחמים, ברוטליות ויופי." מסעו של וילארד בתוך האימה הווייטנאמית אינו קשור למלחמת וייטנאם דווקא. לאחר הקרנת "גרסת הבמאי" ב-2001 מצאו המבקרים כי הסרט עודו רלוונטי כפי שהיה ב-1979. מסעו של וילארד אינו רק גאוגרפי, כי אם נפשי ופנימי, מסע אל תודעתו הוא, ואל המפגש עם האני-האחר שלו, קורץ. המבקר רוג'ר איברט כתב בשנת 1999 כי "סרטים חשובים אחרים כ'פלאטון', 'צייד הצבאים' ו'מטאל ג'אקט' נוקטים בגישה משלהם כלפי וייטנאם... אך 'אפוקליפסה עכשיו' הוא סרט וייטנאם הטוב ביותר, אחד הסרטים הגדולים ביותר בכלל, בגלל שהוא הולך מעבר לאחרים, למקומות החשוכים של הנשמה. הוא אינו על המלחמה כמו על הדרך שבה חושפת המלחמה את האמיתות שהיינו שמחים להשאיר נסתרות"
אך מעבר למישור הרעיוני והאידאולוגי, המדובר בסרט שבו סצנות חזקות ובלתי נשכחות, המהוות קלאסיקה קולנועית של ממש. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט כתב, לאחר שצפה בסרט בפסטיבל קאן ב-1979: "מה שגדול בסרט, ומה שישאיר אותו בחיים שנים רבות וידבר לקהלים רבים, הוא מה שקופולה משיג ברמה שעליה דיבר טריפו - הרגעים של הייסורים והשמחה שבעשיית הקולנוע. כמה מרגעים אלו מגיעים בה בעת. היזכרו שוב במתקפת המסוקים והשילוב המטריד של אימה והתעלות. זכרו את היופי המוזר של המסוקים העולים מבעד לעצים בצילום רחוק, והכוח המטורף של המוזיקה של ואגנר, המנוגנת בקול בזמן המתקפה, ותרגישו למה התכוון קופולה: רגעים אלו, שכיחים בחיים כבאמנות, כאשר כל המסתורין הענקי של העולם, כה איום, כה יפה, נראה כתלוי על בלימה".
הפילוסוף והפוסטמודרניסט הצרפתי ז'אן בודריאר (1929 - 2007), התייחס בספרו "סימולקרות וסימולציה" לסרט "אפוקליפסה עכשיו" כדוגמה אחת מני רבות לצורך של החברה האנושית להחליף את המציאות והמשמעויות שלה בסימנים ובסמלים שהופכים את המציאות להדמיה. הוא גרס כי הסרט הוא למעשה המשך המלחמה שנעשתה לסרט שהפך למלחמה, "השניים חוברים זה לזה באמצעות זליגתם המשותפת לטכניקה". שכן, פעלולי הסרט ופעלולי המלחמה, חד הם. הם לא יותר מרצף של אפקטים מיוחדים. הן הסרט והן המלחמה קורצו מאותו החומר. "שניהם כאחד הם שלבים במלחמה חסרת מוצא שהמשתתפים בה, אינם מבינים דבר".
אזכורים בתרבות הפופולרית.
הסרט זכה לאזכורים ומחוות רבים בתרבות הפופולרית, כמו גם לפרודיות רבות. בין היתר צולם בשנת 1980 סרט בתקציב נמוך בשם "Porklips Now" שהעתיק את עלילת הסרט למרדף של פקח בריאות אחר בעל מפעל לעיבוד בשר. כן ידועה הסצנה מהסרט הפארודי "לרקוד עם לוחמים" (1993) בו כיכב צ'ארלי שין, בנו של מרטין שין, בה עולה צ'ארלי שין במעלה נהר בדרכו למשימה צבאית בזמן שהוא מצטט מכתב שכתב בפלאטון, ובמורד הנהר, בכיוון ההפוך, שטה סירת המשמר מהסרט אפוקליפסה עכשיו, ועליה מרטין שין המצטט שורות משלו מהסרט, ושניהם צועקים אחד לשני בו זמנית "אהבתי אותך בוול סטריט" (שני השחקנים שיחקו בסרט זה).
כן מאוזכר הסרט במספר שירים פופולריים. להקת ההבי מטאל "איירון מיידן" כללה באלבומה "The X Factor" שיר בשם "The Edge Of Darkness", העוסק במחשבותיו של וילארד במהלך הסרט. להקת הפאנק הבריטית הקלאש הוציאה שיר בשם "Charlie don't Surf", ששמו לקוח משורה מפורסמת בסרט ועוסק במלחמה. השיר "צדק צדק תרדוף" מאלבומו של מאיר אריאל "מודה אני" כולל את השורה "אך הגיחוך של מרלון ברנדו מול הקנה של מרטין שין / נשאר כמו שיא של גודל בשביל ג'ימי ודין".
בשנת 2001' הוציאה להקת המטאל sodom את האלבום m16 הכולל את השיר napalm in the morning,אשר חוזר וחוזר על המשפט המוכר מהסרט ואף כולל את המשפט:"i love the smell of napalm in rhe morning... it smells like a victory.
הפסקול.
את מוזיקת הרקע לסרט כתב המלחין קרמיין קופולה, אביו של פרנסיס פורד קופולה. המוזיקה זכתה בפרס גלובוס הזהב כמוזיקה המקורית הטובה ביותר בשנת 1979. בסרט מופיעים מספר שירים נוספים, כשירה של להקת קרידנס קלירווטר רבייבל "סוזי Q" המנוגן בעת מופע החשפנות של שפנפנות הפלייבוי, ושירים אחרים, אך הוא זכור במיוחד בשל שילובם של שני קטעי מוזיקה, המתאימים התאמה מושלמת למתרחש על המסך. השיר "הסוף" - "The End" של להקת הדלתות, המנוגן בתחילת הסרט ועם סיומו, והקטע "דהרת הוולקירות" מתוך האופרה "הוולקירות" של ואגנר, המנוגן בעת מתקפת המסוקים.
חומצה אצטית
חומצה אצטית (באנגלית: Acetic acid), חומצה אתנואית (באנגלית: Ethanoic acid) או חומצת חומץ היא תרכובת אורגנית קטנה בעלת חשיבות רבה בביולוגיה ובעלת שימושים רבים לאדם, בעיקר בתעשיית המזון ובתעשייה הכימית. כתוסף מזון (לשם בקרת חומציות) תסומן החומצה בקוד E260 וגם בענף הניקיון לחומצה אצטית שימושים רבים.
חומצה אצטית היא החומצה הקרבוקסילית השנייה בפשטותה, אחרי חומצה פורמית. חומצה אצטית מורכבת מקבוצת מתיל (CH3) הקשורה לקבוצת קרבוקסיל (COOH). "חומצה אתנואית" הוא השם הסיסטמטי של החומצה, ונוסחתה היא: CH3COOH.
שימוש בטבע.
חומצה אצטית היא המרכיב העיקרי בחומץ, והיא זו המקנה לו את טעמו וריחו האופייניים (חומרים אחרים המצויים בחומץ בריכוזים זעירים יוצרים הבדלי טעם בין סוגי החומץ השונים - ביניהם חומצה טרטרית, חומצה ציטרית ועוד), ולכן נקראת גם חומצת חומץ.
פשטותה של החומצה האצטית - שני אטומי פחמן בלבד - שמה אותה במרכזם של תהליכים ותגובות רבות בעולם החי. מיקרואורגניזמים מסוימים מייצרים חומצה אצטית בתהליך תסיסה. חיידקים מסוימים (מהסוג "Acetobacter", למשל) מתסיסים אתנול, מחמצנים אותו וממירים אותו לחומצה אצטית. חיידקים אחרים ("Clostridium", למשל) מתסיסים גלוקוז ישירות לחומצה אצטית, ללא כוהל המשמש כחומר ביניים. מולקולת גלוקוז אחת מתפרקת לשלוש מולקולות בדיוק של חומצה אצטית:
C6H12O6 → 3CH3COOH
לחומצה אצטית יש שתי נגזרות כימיות חשובות:
תכונות.
חומצה אצטית היא חומצה חלשה: ערך ה-pKa (קבוע הדיסוציאציה) שלה הוא 4.76; ה-pH של תמיסת חומצה אצטית בריכוז של מולר אחד (כריכוזו של חומץ) הוא 2.4 כלומר רק 2% ממולקולות החומצה עברו דיסוציאציה.
חומצת חומץ טהורה מתמצקת בטמפרטורה של ומתקבלים גבישים שקופים דמויי קרח ומכאן הכינוי "חומצת חומץ קרחונית" (glacial acetic acid). עם מים מתקבלת תערובת אוטקטית שקופאת ב-C°28-.
מהמבנה הגבישי של החומצה מתברר כי המולקולות יוצרות צמדים (דימרים) שקשרי מימן מחברים את המולקולות. הצמדים נצפו גם בפאזה הגזית עד לטמפרטורה של .
היסטוריה.
כבר בעת העתיקה היו ידועות תכונות של חומצה אצטית בחומץ הנוצר מחשיפת בירה או יין לאוויר. במאה השלישית לפנה"ס תיאר תאופרסטוס תגובות כימיות של חומץ עם מתכות שונות ליצירת פיגמנטים שימושיים לצביעה, בין השאר צבע לבן מתגובה עם עופרת וצבע ירוק מתגובה עם נחושת. הרומאים נהגו לייצר דבש ענבים על ידי בישול חומץ בסירי עופרת. התגובה של החומצה האצטית בחומץ עם העופרת הובילה לשכיחות של הרעלת עופרת בקרב האריסטוקרטים הרומאים.
הרמן קולבה סינתז לראשונה חומצה אצטית מתרכובות אי-אורגניות בשנת 1845, על ידי הלוגנציה של פחמן דו-גופרי לפחמן טטרה-כלורי, פירוליזה של הפחמן טטרה-כלורי לטטרה כלורואתילן, הלוגנציה נוזלית לחומצה הטריכלורואצטית ואלקטרוליזה שלו לחומצה אצטית.
בראשית המאה העשרים, השימושים העיקריים של חומצה אצטית היו צביעת בדים וייצור אצטטים. לאחר מלחמת העולם הראשונה עלתה מאוד הדרישה לאצטטים אורגניים, לצורך ה-Lacquer הכולל ניטרוצלולוזה, ובעקבות זאת עלתה הדרישה לחומצה אצטית. רוב החומצה האצטית יוצרה אז מעץ. למשל, עד שנת 1928 בארצות הברית יוצרה חומצה אצטית רק מעץ. בעקבות הגידול בצריכת החומצה האצטית, הייתה תנופה גדולה בפיתוח שיטות הייצור הסינתטיות, המבוססות על הפיכת אצטילן לאצטאלדהיד בתהליך של הידרציה וחמצון האצטאלדהיד לחומצה אצטית. שיטה להפיכת אצטילן לאצטאלדהיד בעזרת כספית כזרז הומצאה על ידי נתן גרינשטיין בשנת 1910 והוכנסה לשימוש תעשייתי בשנת 1916.
כיום מיוצרת רוב החומצה בתגובה בין מתנול לפחמן חד-חמצני (CO)
formula_1
בשלב הראשון של התהליך הופך המתנול ליודו-מתאן CH3I שאחר כך מגיב עם CO
formula_2
formula_3
formula_4
בתהליך קטיבה (Cativa process) הזרז הוא תרכובת אירידיום, התגובה מבוצעת בלחץ של 30-60 אטמוספירות ובטמפרטורה של 150-200°C
חומצת חומץ
חומצה אתאנואית
חומצה אתנואית
אצטיל
אצטט
אצטט הוא מלח הנוצר מתגובה של חומצה אצטית עם בסיס אלקלני, בורוני או מתכתי. אצטט גם מציין את היון C2H3O2−.
רוב החומצה האצטית המיוצרת בעולם מיועדת לייצור אצטטים פולימריים.
כבר ב-1865 ידעו ליצור חוט מאצטט, אבל רק ב-1894 זה נרשם כפטנט.
אצטאט
גדרות
בית דין דתי
עלי בן אבו טאלב
השושלת האומיית
השושלת העבאסית
מצווה (אסלאם)
המצור על גבעת חיים
המצור (הבריטי) על גבעת חיים היה מצור צבאי ומשטרתי בריטי, על קיבוץ גבעת חיים. המצור הסתיים ב-26 בנובמבר 1945 (כ"א בכסלו תש"ו) לאחר ירי קטלני של החיילים הבריטיים, שתוצאתו שמונה הרוגים יהודים וארבעים ושניים פצועים.
הרקע.