האלבום זכה לשבחי ביקורות ובעיני רבים נחשב לאלבום הטוב ביותר שלה באותה תקופה ובמשך השנים ציינו כי האלבום הצליח לשמור על הרוח החדשנית שלו גם במאה ה-21. בנוסף האלבום הפך את מוזיקת הטחאנו לפופולרית וגרם להרבה אנשים שלא הכירו מוזיקה זו להכיר בה. האלבום היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית האלבום המקסיקני-אמריקאי הטוב ביותר ובנוסף זכה בפרס אלבום השנה בטקס פרסי הטחאנו ובפרס האלבום המקסיקני האזורי הטוב ביותר בטקס פרסי Lo Nuestro.
לאחר הרצח.
לאחר שנרצחה האלבום נכנס מחדש אל מצעד הבילבורד 200 כאשר התמקם במקום ה-29 ובכך שבר את מיקום השיא הקודם שלו. נכון להיום מכירותיו בארצות הברית עומדות על כ-1.2 מיליון עותקים מה שמזכה אותו במעמד אלבום פלטינה וב-36 פלטינות לטיניות. נכון להיום זהו גם האלבום השני שקיבל הכי הרבה מעמדות פלטינה לטיניות אי פעם בתולדות ארצות הברית ושהאלבום שעקף אותו הוא אלבום נוסף של סלינה ובכך הזמרת מחזיקה בשני האלבומים עם הכי הרבה פלטיניות לטיניות בתולדות המדינה. בנוסף האלבום הוא גם האלבום הלטיני הרביעי הנמכר ביותר אי פעם בארצות הברית והאלבום הלטיני השני הכי נמכר אי פעם בארצות הברית שהוא נעקף גם על ידי אלבום נוסף של סלינה.
לימים, הפך לאלבום הטחאנו הנמכר ביותר בשנות ה-90 והנמכר ביותר אי פעם. לימים בילבורד דירג אותו במקום הראשון ברשימת האלבומים הלטינים החשובים ביותר ב-50 השנים שקדמו ליציאת הכתבה ומגזין רולינג סטון הכליל אותו ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בהיסטוריה. רשת NPR דירג אותו במקום ה-19 ברשימת האלבומים הנשיים הטוב ביותר אי פעם ובכך גם זה היה האלבום הלטיני שדורג הכי גבוה ברשימה והאלבום התשיעי שדורג הכי גבוה ברשימה ששייך לאישה צבעונית.
תחנת הרכבת פוטסדאם פארק סנסוסי
תחנת הרכבת פוטסדאם פארק סנסוסי (בגרמנית: Bahnhof Potsdam Park Sanssouci) שוכנת בפוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה, על . התחנה, שהייתה קרויה "פוטסדאם וילדפארק" (Potsdam Wildpark) עד 1999, משרתת את פארק סנסוסי וידועה בשל בניין ה"קייזרבאנהוף" (Kaiserbahnhof, "תחנת הרכבת של הקייזר").
היסטוריה.
תחנת וילדפארק הוקמה בשנת 1868 בקו הרכבת החדש שקישר בין ברלין למגדבורג. בראשית המאה ה-20, לאחר פתיחת קו עוקף ברלין לנאון (Nauen; 1902) וליטרבוג (Jüterbog; 1904) שעבר דרך פוטסדאם, הוקם מרכז רכבות קטן. בשנת 1909 נחנך הקייזרבאנהוף (ראו פסקה בהמשך) לשימושו הפרטי של וילהלם השני, קיסר גרמניה. החל משנת 1950, לאחר חלוקת גרמניה, פעלה התחנה ב (Berliner Außenring), ובמשך כמה שנים היא שירתה רכבת אקספרס בתקופת החגים מסקסוניה לים הבלטי. לאחר השלמת הקו העוקף גולם-תחנת פוטסדאם-פירשהידה (Bahnhof Potsdam Pirschheide) של הטבעת החיצונית, נותרה התחנה חלק מקו קצר לתחנת הרכבת המרכזית של פוטסדאם (Potsdam Hauptbahnhof, באותה תקופה פוטסדאם שטאדט), אם כי עדיין מקושרת למגדבורג והטבעת. קו זה המשיך לתחנת פוטסדאם בבלסברג (Bahnhof Potsdam-Babelsberg), אך השירות לברלין המערבית הופסק עקב הקמת החומה.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, כמה שנים לאחר איחוד גרמניה מחדש ופתיחת הקו פוטסדאם-ואנזה, התחנה נבנתה וחודשה. הרציפים הישנים ומרכז הרכבות הקטן, שנבנו בתחילת המאה ה-20, נהרסו. בשנת 1999, השם החדש של התחנה "פארק סנסוסי" יושם תחילה לתנועת תיירים בלבד, אך תפס את מקומו של "וילדפארק" כשנה לאחר מכן.
מבנה התחנה.
התחנה נמצאת על קו מחושמל עם שני רציפים המשרתים שלוש מסילות.
קייזרבאנהוף.
קייזרבאנהוף פוטסדאם ("תחנת הרכבת של הקיסר", במקור "תחנת החצר בפארק חיות הבר") מאכלס כיום אקדמיה של דויטשה באן ומשרת אותה למטרות ייצוגיות. הוא מורכב מבניין התחנה, אולם הרציפים וכן המרתף.
המבנה.
הבניין נבנה על פי תוכניות ובהנחיית אדריכל החצר ארנסט פון אינה (Ernst von Ihne). התחנה הושלמה בשנת 1909 בסגנון קוטג' אנגלי מאבן חול. החלק העיקרי הוא בניין התחנה בקומה אחת בצורת וילה כפרית אנגלית. מאחורי פרוזדור הכניסה היה "אולם הקיסר" (Kaisersaal) עם פאנלים על הקירות, רצפת עץ ואח, שנראו כמו קרון רכבת מפואר. דלת מחופה בשטיח קיר הובילה לחדר הפמליה, שהיה נגיש גם מהמגדל. שלושה גרמי מדרגות הובילו לאולם הרציפים שהיה גבוה בכמה מטרים. אחד מהם היה גרם המדרגות הקיסרי עם דלת כפולה, אחר לחברי חצר המלוכה והאחרון למשרתים.
האולם מצויד בגג עם שיפוע כפול עם חלונות בגג מקורה בקמרון חבית. החזיתות מצוידות בחלונות בית כפרי אנגלי הדומים לאלה של ארמון צציליינהוף. קירות הגמלונים מזוגגים כנגד רוחות פרצים בחלקם העליון. התחנה עלתה 200,000 מארק, המימון הגיע מתקציב הנהלת הרכבת.
שימוש.
האורח הממלכתי הראשון היה תאודור רוזוולט. הצאר ניקולאי השני שהעניק את הארובה באולם הקיסרי במתנה, התקבל בתחנה בשנת 1910 על ידי רכבת מלכותית. מכאן, הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה יצאה בעקבות בעלה לגלות בהולנד ב-27 בנובמבר 1918. ארון המתים שלה חזר לכאן שלוש שנים אחר כך. משנת 1939 ואילך הוצב "הפיקוד העליון הסודי של חיל האוויר" (Geheime Oberkommando der Luftwaffe) בפארק חיות הבר בפוטסדאם. הרכבת המיוחדת של הרמן גרינג נסעה לשם במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר 1945 היא הייתה התחנה האחרונה של "האקספרס הכחול" של פיקוד הצבא הסובייטי בנתיב מוסקבה - ברלין.
החל משנת 1952 היה המבנה בבעלותה של דויטשה רייכסבאן (חברת הרכבות של גרמניה המזרחית), והבניין שימש בזה אחר זה כמשרד האוצר של החברה, בית ספר מקצועי של החברה, אזור תרבות ואת משטרת התחבורה.
בשנת 1999 התווסף הבניין לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
ב-16 ביוני 2005, התחנה נפתחה מחדש לאחר רסטורציה. הבניין (מרתף, בניין צמוד) משמש כאקדמיה למנהלים של דויטשה באן (DB Akademie GmbH), קבלות פנים מתקיימות באולם המשוחזר, הוא אינו פתוח לציבור.
באוקטובר 2015, היו חצרי תחנת הרכבת הקיסרית אתר להבנה ושיתוף פעולה גרמני-רוסי.
"המסלול המלכותי".
המסוף השני של המסלול המלכותי (Königsweg) ברכבת מברלין לפוטסדאם היה תחנת הרכבת בברלין. למסלול הייתה עצירה נוספת בשנברג עם גישה לבתי העלמין הסמוכים. היא נקראה הופסטיישן והייתה לה רציף משלה בין מעבר להולכי רגל כמו גם בין שני הרציפים של תחנת יורקשטראסה של ימינו.
פרס רקנאטי-קופ-צייס-רש&quot;י
פרס רקנאטי-קופ-צ'ייס-רש&quot;י
בית פרלמן
בית פרלמן הוא בניין ברחוב יפו 70 בירושלים, נקרא על שם אלימלך פרלמן, בעליו של בית המסחר שפעל בו. בשנות ה-50 שכן בבניין "בית העם".
היסטוריה.
בשנת 1880 הקים אלימלך פרלמן את בית המסחר לחומרי בניין וסחורות ברזל. היה זה בית המסחר לחומרי בניין הראשון בירושלים בבעלות יהודית.
בתחילה שכן בית המסחר בעיר העתיקה. כעבור זמן העביר פרלמן את בית המסחר אל רחוב יפו, מחוץ לחומות ירושלים. היה זה בית המסחר היהודי הראשון בירושלים שפעל מחוץ לעיר העתיקה. עם הזמן העסק התפתח והתרחב למספר מחסני מכירה.
בתקופה שלפני המרד הערבי הגדול ב--1936 רכש אליעזר פרלמן, נכדו של אלימלך, את המגרש שברחוב יפו מכולל ווהלין. הוא בנה במקום מבנה בן שתי קומות, קומת המסד שימשה חנויות ובקומה שמעליה היו דירות למגורים. בחלק מהחנויות נפתח בית העסק לחומרי בנין וברזל. במגרש שמאחורי המבנה היו מחסני בית המסחר של משפחת פרלמן.
בשנת 1955 נבנו עוד שתי קומות למגורים. מאחור היה מגרש עבור חומרי הבניין, ופתח שנבנה בבית עבור כניסת מכוניות אל החצר הזו.
בשנת 1947 עבר "בית העם" בירושלים משכונת זיכרון משה לקומה הראשונה בבית פרלמן. בית העם פעל במקום עד שנות ה–60, ואז עבר לבית העם ברחוב בצלאל.
לאחר קום המדינה חיפשו השלטונות מבנה מתאים לשכן בו את הכנסת ואחת ההצעות הייתה בית פרלמן, אך לבסוף נבחר בית פרומין. בשנות ה-50 שימשה המרפסת של "בית העם" בבית פרלמן כבימת כבוד למצעדי צה"ל.
For the Night
"For the Night" (בעברית: להלילה) הוא שיר של הראפר האמריקאי פופ סמוק, בו משתתפים הראפרים האמריקאים ליל בייבי ודה-בייבי. הוא יצא לאור כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה של פופ סמוק, "Shoot for the Stars, Aim for the Moon". במקור, השיר אמור היה אמור להיות מבוצע עם YoungBoy Never Broke Again, אולם פופ סמוק הרגיש כי "העיתוי לא היה נכון". זהו השיר המצליח ביותר של פופ סמוק במצעדים השונים, והופיע לראשונה במקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100.
הווארד קריין
ד"ר האוורד דייוויד קרין (באנגלית: Howard Krein; נולד ב-1966 או 1967) הוא רופא אף-אוזן-גרון ומנתח פלסטי יהודי-אמריקאי.
ראשית חייו.
קריין נולד וגדל בצ'רי היל שבניו ג'רזי, אביו, סטלני קריין היה איש שיווק ואימו, ברנדה פרן הייתה עוזרת רפואית במחלקת קרדיולוגיה בבית חולים בעיר קמדן, הוא הפך ללוחם כיבוי אש בהתנדבות כבר בגיל שש עשרה.
קריירה.
קרין סיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת רטגרס ותואר שני במדעי המוח. הוא, קיבל תואר דוקטור בביולוגיה בשנת 1996, מלבד זאת הוא עשה גם התמחות ברפואה דחופה וכירורגיה כללית ומאז הוא עובד בבית החולים האוניברסיטאי תומאס ג'פרסון ששוכן בפילדלפיה .
מאז 2011 שימש קרין כמנהל רפואה ראשי ב-StartUp Health, חברת טכנולוגיית רפואיות.
משנת 2017 עד 2019 היה אחד מהיועצים של ג'ו ביידן בתחומי מחלות סרטן, אביה של אשתו ואף קידם את יוזמתו של ביידן בפורום הכלכלי העולמי שהתקיים בדאבוס שבשווייץ, גם בקמפיין הבחירות של ביידן ב-2020 לקח קריין חלק וייעץ לו במגוון תחומים בנושאי בריאות, תפקידו על אף היותו לא רשמי גרר ביקורות רבות שטענו כי העסקתו מלווה בניגוד עניינים.
חיים אישיים.