קיפי הוא קיפוד ורוד שקוציו כתומים. בגרסה הראשונה, לבש קיפי מכנסי-ברך ירוקים עם כתפות בעלות טלאי מאחור וכפפות אדומות. בנדנה בצבע בורדו הייתה כרוכה סביב צווארו, גרב גרביים בדוגמת פסים צבעונית והוא נעל נעלי בית חומות משובצות, שזכו, עקב כך, לכינוי "נעלי קיפי" או "קיפיות". בגרסה השנייה, קוציו קוצרו, לבש סרבל ירוק מכופתר בכפתורים אדומים בעל כיסים צהובים מכופתרים באדום שהיו בחזית הבגד. ידיו היו חשופות, נעל נעלי סניקרס לבנות עם נקודה ופס כתומים, גרב גרביים כחולים, הבנדנה הוחלפה בחולצת פסים צבעונית ובשונה לגרסה המקורית היו לקיפי אוזניים.
אצ'יריאלה
אצ'יריאלה (באיטלקית: Acireale, בצרפתית: Acireale), עיר נמל בסיציליה, איטליה.
אצ'יריאלה היא עיר בנפת קטניה, עיר בת 52,394 תושבים נכון לדצמבר 2005, העיר השנייה בגודלה בסיציליה, ממוקמת בקרבת הר אטנה.
אתרים בעלי חשיבות.
ספרייה ומוזיאון ציורים "צלנטאה".
ציירים סיציליאניים בספרייה ומוזיאון ציורים "צלנטאה"(Pinacoteca Zelantea) שבאצ'יריאלה
יהודי אצ'יריאלה.
בקטניה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית.
בני קלמנזון
אוליבר הארדי
אוליבר הארדי (באנגלית: Oliver Hardy; 18 בינואר 1892 – 7 באוגוסט 1957) שחקן קולנוע. "השמן" מהצמד המפורסם לורל והארדי ("השמן והרזה").
הסרט הראשון בכיכובו של הארדי מ-1914 נקרא "Outwitting Dad". הארדי הופיע ביותר מ-250 סרטים.
נפטר ב-7 באוגוסט 1957. הארדי היה נשוי שלוש פעמים ולא היו לו ילדים.
יאנסניזם
היאנסניזם (Jansenism) הוא זרם של המחשבה הקתולית המדגיש את החטא הקדמון, את שחיתותם המוסרית של בני אדם, ואת ההכרח שבחסד אלוהי ובפרדסטינציה (חריצת גורלה של הנפש לגיהנום או לגן עדן, לפי החלטה מראש של האל). תנועה זו, שנוסדה על ידי התאולוג הקתולי קורנליוס יאנסן, היוותה זרם מתבדל בקרב חלק מחסידי הכנסייה הרומית-קתולית מן המאה ה-16 ועד המאה ה-18.
בניגוד לתאולוגים הישועים של תקופתו, יאנסן קרא לשוב לעקרונותיו של אוגוסטינוס (מאבות הכנסייה). ספרו של יאנסן "אוגוסטינוס" שיצא לאור ב-1640, שנתיים אחרי מותו, גרם לכך שרבים הפכו לחסידי היאנסניזם, ובהם המחזאי ז'אן רסין והפילוסוף והמדען בלז פסקל. בצרפת, היאנסניזם היה קשור בשמו של מנזר פור רויאל שאנשיו אמצו לעצמם את תורת יאנסן.
היאנסניזם גרס כי בני אדם נולדו חוטאים, וכי לא יוכלו להפוך לישרים אלא בעזרתו של אלוהים. לפיכך, הודגש הצורך באדיקות דתית וברמה מוסרית גבוהה כדי להתכונן לטקס אכילת לחם הקודש באמצעות תפילה והתוודות. הפרדסטינציה, שהתבססה על תורתו של אוגוסטינוס ושהייתה קרובה לזו של הקלוויניזם, נחשבה לדרך היחידה שבה "הנבחרים" המעטים יזכו לגאולה.
היאנסניזם גונה ככפירה מספר פעמים באמצעות "בולה" (מכתב פומבי של האפיפיור בעל תוקף של צו), ובמיוחד על ידי האפיפיורים אינוקנטיוס העשירי, אלכסנדר השביעי וקלמנס האחד עשר. מפני שספרו של קורנליוס יאנסן "אוגוסטינוס" הכיל הצהרות אמונים לכנסייה הרומית-קתולית, יאנסן עצמו מעולם לא הואשם בכפירה. הגינוי האחרון של היאנסניזם נעשה בידי האפיפיור פיוס העשירי שציווה לקיים יום יום את טקס אכילת לחם הקודש ולשתף בו גם ילדים, בניגוד ליאנסניזם שהורה להימנע מלקיים טקס זה לעיתים כה קרובות.
בצרפת, המלך לואי הארבעה עשר, שבהשפעת הישועים גמר אומר בנפשו לחסל את היאנסניזם, הציב לעצמו כמטרה את מנזר פור רויאל שהוחרב עד היסוד ב-1710, אחרי שהנזירות האחרונות גורשו ממנו בכוח. בשנת 1712 היאנסניזם הוכרז באופן סופי כבלתי חוקי על ידי הכנסייה הרומית-קתולית.
סטן לורל
ארתור סטנלי ג'פרסון (באנגלית: Arthur Stanley Jefferson; 16 ביוני 1890 - 23 בפברואר 1965) הידוע כסטן לורל (באנגלית: Stan Laurel), היה שחקן ראינוע אנגלי-אמריקאי, מהצמד "השמן והרזה".
ביוגרפיה.
לורל נולד בשנת 1890, בעיר אולוורטון שבלנקשייר, אנגליה, והיגר לארצות הברית ב-1910. ב-1917 השתתף בסרט הראשון שלו - "משוגעים במאי" ("Nuts in May"). ב-1920 התחיל את הקריירה שלו ב-Scottish music hall. בהמשך הפך לורל למחליף של צ'ארלי צ'פלין ב-Fred Karno's comedy company, כאשר זה עזב את התיאטרון.
ב-1921 הופיע לראשונה בסרט קצר עם אוליבר הארדי. לאחר מכן בשנים 1927 עד 1945 הופיע עמו בסרטים רבים, קצרים ובאורך מלא כחלק מהצמד לורל והארדי.
ב-23 בפברואר 1965 נפטר לורל מדום לב, בביתו בלוס אנג'לס.
לורל היה נשוי במהלך חייו לארבע נשים. עם הראשונה התחתן פעם אחת, עם השנייה התחתן שלוש פעמים (מתוכם חתונה אחת לא הייתה תקפה כיון שהיה עדיין נשוי לאשתו הראשונה), עם השלישית התחתן בשלושה טקסים שונים ועם הרביעית פעם אחת, כך שלמעשה התחתן שמונה פעמים. ללורל הייתה ילדה אחת וילד שנפטר בגיל תשעה ימים.
ספנסר טוניק
ספנסר טוניק (באנגלית: Spencer Tunick; נולד ב-1 בינואר 1967) הוא אמן וצלם אמריקאי-יהודי.
ביוגרפיה.
טוניק נולד במידלטאון שבמדינת ניו יורק וב-1988 קיבל תואר באמנות מאמרסון קולג'. את חייו הקדיש לטובת הגשמת פרויקט צילום ייחודי, שבו הוא מתעד בצילום המוני אנשים בעירום במקומות שונים בטבע או בעיר (אמנות המיצג). משנת 1992 טוניק מסתובב בעולם ומצלם בעירום יחידים וקבוצות. בשנת 1994 צילם טוניק 75 צילומים שונים. שתיים משלוש ההעמדות האמנותיות האחרונות של ספנסר התקיימו בסידני, אוסטרליה (2010), במסגרתה הצטלמו בעירום 5,200 אוסטרלים מתנדבים, ובים המלח, ישראל (2011), בה הצטלמו כ-1,200 בני אדם אשר שילמו דמי השתתפות במיצג.
טוניק מתייחס אל גוף האדם כאל אלמנט פיסולי המשתלב בנוף האורבני. לטענתו: העירום ההמוני חדל להיות בעל אופי מיני. בזמן הצילום נשים וגברים מתערבבים והופכים להיות לסמל אנושי, לגוף מפוסל, לגוף שהוא חומר בידי הצלם.
המוני המתנדבים אשר באים להצטלם מגיעים מקבוצות שונות בחברה, והשלת בגדיהם הופכת אותם לקבוצה אחת הומוגנית - מבנה אחד נטול זהות, מעמד חברתי, תרבותי, כלכלי או פוליטי, מבנה אחד שהופך לפסל סביבתי חי.
עבודות.
לאחר שנים של עבודה מחתרתית ברחבי ניו יורק, כאשר הוא מצלם בחשאיות ברחובותיה השכם בבוקר לפני שמשטרת העיר תבוא לעצור את המשתתפים באשמת התערטלות בציבור, זכה טוניק להכרה והפך לאמן ברישיון.
צילום בים המלח 2011.
בספטמבר 2011, הגיע טוניק לישראל והודיע כי את מיצב העירום שלו בים המלח יצלם ב-17 בספטמבר. למרות התנגדות מצד רשויות שונות, הצטלמו בתאריך המיועד כאלף איש בחוף "מינרל" בים המלח, הסמוך למצפה שלם. הפרויקט נקרא "הים העירום". על ההתנגדויות לצילום נמנתה פנייתו של חבר הכנסת זבולון אורלב (הבית היהודי) ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בבקשה כי ימנע את הצילום ואת גיוס הכספים למענו, בטענה כי מדובר ב"שידול לדבר עבירה על פי סעיף 349 לחוק העונשין האוסר מעשה מגונה בפומבי".
באוקטובר 2021, חזר לצילום נוסף בישראל, הפעם בערד, בהשתתפות כ-200 משתתפות ומשתתפים, מהם חלק אשר לקחו חלק במייצג ב-2011.
פיג'ו 4007
פיג'ו 4007 (בצרפתית: Peugeot 4007) היא רכב פנאי (קרוסאובר) שתוכנן בשיתוף פעולה של חברת הרכב פיג'ו הצרפתית עם חברת מיצובישי מיפן. הרכב הוצג לראשונה ביולי 2007, ובדומה לדגמים מסחרים אחרים של חברת פיג'ו גם לרכב זה יש דגם מקביל של חברת סיטרואן שנקרא C-Crosser .
הרכב מוצע עם מנועי דיזל בנפח של 2.0 ו-2.2 ליטר, או מנוע בנזין בנפח של 2.4 ליטר. יעד המכירות של הרכב הוא 30,000 כלי רכב לשנה.
ברוך דב פוברסקי
הרב בָּרוּךְ דֹב פּוֹבַרְסְקִי (ר' בערל; נולד בד' באלול תרצ"א, 17 באוגוסט 1931) הוא ראש ישיבת פוניבז' בבני ברק וחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה. בנו של הרב דוד פוברסקי, שאף הוא היה ראש ישיבת פוניבז'.
קורות חייו.
נולד בקלצק (אז בפולין, כיום בבלארוס). בהיותו בן שלושה חודשים עקרה משפחתו לברנוביץ', שם כיהן אביו כר"מ בישיבת אוהל תורה. בגיל עשר עלה ארצה עם משפחתו. עם בואו למד בישיבת "אור התלמוד" שעל-יד ישיבת היכל התלמוד בתל אביב ובאופן בלתי רשמי גם בישיבת "אחי תמימים" חב"ד בתל אביב, שם שימש אביו כר"מ ראשי. בזמן קיץ של שנת תש"ד למד בישיבת חברון. באותו זמן הוקמה ישיבת פוניבז' בבני ברק, ובקיץ של אותה שנה עבר ללמוד בישיבה, זמן קצר לאחר שאביו מונה לר"מ בה. למד בחברותא עם הרב אריה פינקל. בבחרותו התקרב לחזון איש ולרב יצחק זאב סולובייצ'יק מבריסק.
בשנת תשי"ד, זמן קצר לאחר נישואיו, מונה על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן למגיד שיעור בישיבת פוניבז'. במשך השנים הוא כיהן כר"מ יחד עם הרב גרשון אדלשטיין והרב מרדכי שלמה ברמן, לצידם של ראשי הישיבה המבוגרים הרב שמואל רוזובסקי, הרב אלעזר מנחם מן שך ואביו. בנוסף הוא מסר בישיבה שיעורים בסדר קדשים לחבורת בחורים ואברכים.
לאחר פטירתם של שלושת ראשי הישיבה הוותיקים התגלע סכסוך בישיבת פוניבז'. על פי פסיקת בית הדין, החל הרב פוברסקי בחודש אייר ה'תש"ס באמירת "שיעור כללי" לבני הישיבה, ובכך הפך למעשה מר"מ לראש ישיבה, יחד עם הרב גרשון אדלשטיין.
מלבד שיעוריו בישיבת פוניבז' מוסר הרב פוברסקי שיעורי תורה באירועים שונים, כגון ירחי כלה בארץ ובעולם (במיוחד באירופה), כינוסים תורניים, ובישיבות נוספות הן מהחוג הליטאי והן מהספרדי והחסידי.
משנת תשנ"א הוא מוסר שיעור כללי מדי שבוע בישיבת באר אברהם של חסידות סלאנים.
בשנת ה'תשס"ו הקים יחד עם הרב אשר וויס ישיבה גדולה חסידית בירושלים בשם "דרכי תורה", במטרה לשלב בין סגנון הלימוד הליטאי להווי החסידי, בישיבה זו הוא מסר שיעור כללי מדי חודש.