בעקבות משבר פירוק האיחוד, ניסה לונדברג לחדש את המנדט להמשך כהונתה של ממשל הקואליציה כדי לפתור את בעיית זכות הבחירה. כאשר עלו מאמציו בתהו, הוא התפטר ושב להיות חבר פרלמנט מן השורה ומ-1909 ועד מותו הוא כיהן כיושב ראש הבית העליון של הריקסדאג.
Petróleos de Venezuela, S.A. (ובקיצור PDVSA) היא חברת הנפט והגז טבעי הממלכתית של ונצואלה. החברת עוסקת בגילוי, ייצור, זיקוק ויצוא של נפט ושל גז טבעי. מאז הקמתה ב-1 בינואר 1976 עם הלאמת תעשיית הנפט בוונצואלה, PDVSA היא הגורם המרכזי בתעשיית הנפט במדינה שהיא היצואנית החמישית בעולם של נפט.
מאגרי הנפט בוונצואלה הם מהגדולים בעולם, והחברה הממשלתית משמשת עבור ממשלת ונצואלה מקור תקציבי חשוב. ממשלת ונצואלה מתייחסת לחברה כפרת מזומנים, והיא מעסיקה תומכים פוליטיים בנשיא. בשנת 1999 הפיקה החברה 3 מיליון חביות ליום, וב-2012 ירדה התפוקה ל-2.4 מיליון חביות. בין השנים 2004 ל-2010 תרמה החברה 61.4 מיליארד דולר לפרויקטים חברתיים של הממשלה.
תחנות שאיבת הנפט העיקרית במדינה נמצאות בסביבות אגם מאראקאיבו, מפרץ ונצואלה ובקרבת אגן נהר האורינוקו, שבו נמצא מאגר הנפט הגדול ביותר במדינה. רצועת אורינוקו נחשבת למאגר הגדול בעולם של נפט כבד מאוד או נפט אקסטרה-כבד.
משוואת דרסי ויסבך
טאגה ארלנדר
טאגה פריטיוף ארלנדר (בשוודית: Tage Fritjof Erlander, ; 13 ביוני 1901 – 21 ביוני 1985) היה מדינאי ופוליטיקאי שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1946–1969. הוא היה מנהיג מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה ועמד בראש הממשלה במשך 23 שנים, הכהונה הארוכה ביותר שהייתה אי פעם במדינה דמוקרטית. עובדה זו הפכה את ארלנדר להיות ידוע בתור "ראש ממשלת שוודיה הארוך ביותר" - הן מבחינת קומתו הפיזית הרמה - 192 ס"מ - והן מבחינת תקופת כהונה (המילה השוודית "lång" מתייחסת גם למילה ארוך וגם למילה גבוה).
ב-1944 הצטרף ארלנדר לממשלתו השלישית של פר אלבין הנסון בזמן מלחמת העולם השנייה ותפס את מנהיגות מפלגת הסוציאל-דמוקרטים לאחר מותו של הנסון בחודש אוקטובר 1946 תוך שמירה על עמדת מפלגתו כמפלגה הדומיננטית בשוודיה. ארלנדר, שהיה ידוע במתינותו, בפרגמטיזם ובהתבטלות, ביקש לעיתים קרובות את הסכמת האופוזיציה הליברלית-שמרנית למדיניותו. עד שנות ה-60 של המאה ה-20 היו המיסים בשוודיה נמוכים יותר מאשר בארצות הברית.
במשך רוב זמנו בשלטון, ניהל ארלנדר ממשלת מיעוט בראשות סוציאל-דמוקרטים. בין 1951 ל-1957 הוא ניהל קואליציה עם ליגת האיכרים. הסוציאל-דמוקרטים החזיקו ברוב המושבים בבית עליון של הריקסדאג במשך רוב הזמן, וזה אפשר לארלנדר להישאר בשלטון לאחר הבחירות הכלליות ב-1956, כאשר מפלגות הימין זכו ברוב.
בבחירות הכלליות ב-1968 זכה בניצחון השביעי והמצליח ביותר שלו, כאשר הסוציאל-דמוקרטים זכו ברוב מוחלט במושבי הפרלמנט. הוא התפטר בשנה שלאחר מכן במהלך תהליך של רפורמה חוקתית גדולה, והוא הוחלף על ידי ידידו אולוף פלמה.
ביוגרפיה.
הוא נולד ב-13 ביוני 1901 בקומין רנסטר הנמצא במחוז ורמלנד. אביו, אריק גוסטב ארלנדר (1859–1936) היה מורה בית ספר. במקור, שם המשפחה המקורי של אביו היה אנדרסון, אבל הוא שינה את שמו לארלנדר, לאחר ששמו הפרטי של אביו ארלנד. אמו הייתה אלמה, לבית נילסון (1869–1961). מצד סבתא שלו, מוצאו של ארלנדר הוא פיני. כסטודנט באוניברסיטת לונד היה ארלנדר מעורב מאוד בפוליטיקה של האוניברסיטה. הוא סיים את לימודי הפוליטיקה והכלכלה בשנת 1928. משנת 1928 עד 1929 סיים את שירות החובה שלו בכוחות המזוינים של שוודיה, ובסופו של דבר המשיך למילואים. ארלנדר היה חבר צוות המערכת של האנציקלופדיה "סוונסק אופלאגבק" מ-1929 עד 1938.
ארלנדר נבחר למועצת העירייה בלונד בשנת 1930, נבחר לפרלמנט ב-1932 והתמנה למזכיר המדינה במשרד הרווחה ב-1938. כמזכיר המדינה במשרד הרווחה ארלנדר היה אחד מהאחראים להקמת מחנות מעצר בשוודיה במהלך מלחמת העולם השנייה. במחנות, שנשמרו בסתר מפני הציבור השוודי, נכלאו אנשים ממיעוטים אתניים שונים וכן מתנגדים פוליטיים, בעיקר קומוניסטים ואוהדי ברית המועצות.
ארלנדר הצטרף לממשלה ב-1944 כשר בלי תיק. כאשר ראש הממשלה פר אלבין הנסון מת באורח פתאומי ב-1946, נבחר ארלנדר באופן בלתי צפוי כממשיכו ולאחר מכן גם כמנהיג המפלגה.
הוא שמר על עמדת הסוציאל-דמוקרטים בשלטון, ולאחר מכן הוא הקים קואליציה עם ליגת האיכרים בין השנים 1951–1957. יחסי העבודה שלו עם מנהיג המפלגה, גונאר הדלונד (שר הפנים בממשלה הקואליציונית), ידועים כטובים.
תחת ימי כהונתו של ארלנדר נחקקו עמודי התווך של מדיניות הרווחה השוודית בין השנים 1946 ו-1947. באותן השנים נחקקו שלוש רפורמות עיקריות שהביאו לזכות לפנסיה בסיסית, קצבאות ילדים כלליות וכיוצא בזה. מועצת השיכון הארצית הוקמה כסמכות המרכזית המספקת הלוואות מסובסדות, בעוד שהמועצה הארצית של שוק העבודה הוקמה כדי לתאם בין משרדי ההעסקה המקומיים המולאמים.
שאלת הנשק גרעיני כאמצעי להרתעה מתקיפה צבאית אפשרית נותרה שנויה במחלוקת בקרב החברה השוודית ובקרב הסוציאל-דמוקרטים. העניין הניע הסכמים דיפלומטיים עם ארצות הברית, והבטיחה התערבות אמריקאית במקרה של פלישה צבאית. שוודיה חתמה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ב-1968, ובכך הפסיקה את ההתעסקות בפיתחו נשק גרעיני .
עם התפטרותו מראשות הממשלה ב-1969 הוחלף על ידי אולוף פלמה בן ה-42, שאף שהיה רדיקלי יותר בדעותיו והיה במובנים רבים תלמידו ובן חסותו של ארלנדר. בשנים 1972–1982 פרסם ארלנדר את זיכרונותיו בשישה כרכים. הוא נפטר ב-21 ביוני 1985 בגיל 84.
פרס טאגה ארלנדר - האקדמיה המלכותית השוודית למדעים מעניקה לכבוד הנצחתו, פרס לאומי למחקר במדעי הטבע והטכנולוגיה בארבעה תחומים (פיזיקה, כימיה, טכנולוגיה וביולוגיה).
תוכנית אסד
תוכנית אסד הייתה תוכנית מדינית שתוכננה על ידי מצרים לכיבוש אילת ולפגיעה באזורים בנגב ב-27 במאי 1967.
ידיעת התוכנית.
התוכנית המדינית נודעה תחילה למודיעין הישראלי וב-25 במאי 1967 היא נודעה לאבא אבן שהיה באותה תקופה שר החוץ בישראל, ובאותו הזמן הוא היה בארצות הברית, ונודע לו שתהיה תקיפה בישראל ב-27 במאי 1967. אבא אבן העביר את ההודעה לממשל האמריקאי ולנשיא אמריקה באותה תקופה. יום לאחר מכן, אבא אבן הודיע לשלטונות של ברית המועצות שאחרי יום תהיה תקיפה של מצרים בישראל.
ביטול התוכנית.
השגריר של ברית המועצות בקהיר באותה תקופה דיבר עם נשיא מצרים באותה תקופה לגבי התוכנית המדינית ואמר כי הוא מתנגד למלחמה שתיפתח בהתקפות של מצרים ולבסוף ההתקפה בוטלה בעקבות זאת.
קישורים חיצוניים.
מיכאל אורן, מי רצה במלחמת ששת הימים?, הספרייה הווירטואלית של מט"ח.
הכוכב הכחול (BBC)
הכוכב הכחול (באנגלית: The Blue Planet) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC. הסדרה מורכבת מ-8 פרקים עיקריים, העוקבים אחר האוקיינוס והימים של העולם ואת היצורים החיים בו ואת שיטות החיים שלהם ברחבי הימים. את הסדרה הפיקו אליסטר פותרג'יל ודייוויד אטנבורו שהוא הקריין בסדרה.
צילומי הסדרה כללו צילומים תת-מימיים מיוחדים ושיטות צילום חדשניות.
בשנת 2003 הופק סרט קולנוע בשם "כחול מופלא" (Deep Blue), המבוסס על הסדרה.
בשנת 2017 יצאה סדרת ההמשך הכוכב הכחול 2.
קוונטין בלייק
סר קוונטין בלייק (באנגלית: Quentin Blake; נולד ב-16 בדצמבר 1932) הוא מאייר וכותב ספרי ילדים בריטי. הוא נודע בעיקר בזכות איוריו המופיעים ברוב ספריו של רואלד דאל.
ביוגרפיה.
בלייק נולד בסידקאפ, קנט, שבדרום-מזרח בריטניה. הוא פונה למערב המדינה במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך שנות בגרותו הוא יצר קשר והושפע מהצייר והקריקטוריסט אלפרד ג'קסון שהיה בעלה של המורה שלו ללטינית. כשהיה בן 16 ג'קסון עודד אותו להגיש את הפרסום הראשון שלו לשבועון הסאטירי פאנץ'.
בלייק היה מורה בקולג' המלכותי לאמנות ובין השנים 1978–1986 ניהל את מחלקת האיור.
בלייק צבר מוניטין כמאייר הומוריסטי של למעלה מ-300 ספרי ילדים, כולל כמה שנכתבו על ידי ג'ואן אייקן, אליזבת בואן, רואלד דאל, נילס-אולוף פרנז'ן, ויליאם סטייג וד"ר סוס.
הוא כתב ואייר את הסיפור "כינור הפלא" שדודו זר סיפר ב"פרפר נחמד" בפרק "שקט בבקשה".
עד לשנת 2006 בלייק אייר 323 ספרים, אשר 35 מתוכם הוא עצמו כתב ו-18 מהם כתב רואלד דאל.
בשנת 2002 זכה בפרס אנדרסן למאיירים.
בשנת 2005 בלייק מונה למפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) עבור שירותיו לתחום ספרות הילדים. בשנת 2002 הוא מונה לאביר מסדר האמנויות והספרות בצרפת והועלה לדרגת קצין בשנת 2007.
בשנת 2013 קיבל תואר אבירות, ובמרץ 2014 הוענק לו תואר לגיון הכבוד.
משה גברא
משה גברא (נולד בא' באדר ה'תשי"ח, 21 בפברואר 1958) הוא חוקר ומחבר ספרים בנושא יהדות תימן.
ביוגרפיה.
נולד ברחובות, בוגר ישיבת הר עציון שבאלון שבות, בעל תואר שלישי מאוניברסיטת בר-אילן במחלקה לתלמוד. עבודת הדוקטורט שלו (1991) עסקה ב"‫חכמי ההלכה בתימן במאה הי"ח".
מ-2008 משמש גברא מרצה בכיר במכללה האקדמית אשקלון. עוסק עשרות שנים בחקר יהדות תימן, גולת הכותרת של מחקרו הוא "אנציקלופדיה לחכמי תימן" המונה כ-3,200 שמות רבנים, החל מהחכמים שחיו בתימן מתקופת המשנה ועד לחכמי תימן שעלו לארץ ישראל. כן הוציא גם "אנציקלופדיה לקהילות תימן" ובה מיפה 2,600 יישובים וערים שבהם התגוררו יהודי תימן. במחקריו דן גברא בהשתלשלות ההלכה בתימן, בסידור התימני, ואף הוציא כתבי יד עתיקים לאור.
גברא ערך מאות ראיונות עם עולים מתימן ביישובים שונים ותיעד את ההווי והפולקלור שלהם.
נשוי ואב לחמשה ילדים.
פעילות.