למרות שאיוואן שישמן היה וסאל עות'מאני הסולטאנים מורט הראשון ובאיזיט הראשון המשיכו לכבוש את ערי ממלכת בולגריה. כאשר לאיוואן שישמן נודע על הניצחון של הסרבים והבוסנים על העות'מאנים בקרב פלוצ'ניק ב-1387 הוא החליט למרוד בהם. הסולטאן מורט הראשון הגיב מיד למרד ושלח צבא ענק כדי להכניע את הקיסר הבוגד. איוואן שישמן הסכים לקבל שוב את תואר וסאל הסולטאן, והוא מצדו החזיר לו כל האזורים חוץ מעיר סיליסטרה. איוואן שישמן ניסה למרוד שוב כנגד הסולטאן, אך ללא הצלחה וכתוצאה מכך, חיל מצב עות'מאני הוצב דרך קבע, בכל הערים והמצודות בבולגריה.
לאחר הניצחון בקרב קוסובו הסולטאן באיזיט הראשון, החל להתכונן לכיבוש סופי של בולגריה. בשנת 1393 הסולטאן פלש וצר במשך שלושה חודשים, על עיר הבירה שנפלה לאחר קרב קשה ועקוב מדם. איוואן שישמן ברח לניקופול ושלט בעיר בתקווה שמסע הצלב נגד האימפריה העות'מאנית יחזיר לו את האימפריה שאבדה לו. אבל אחרי ההפסד בוולאכיה באיזיט הראשון ציווה לערוף את ראשו של איוואן שישמן.
סורת אל-אח'לאץ
סורת אל-אִחְ'לאץ (ערבית: سورة الإخلاص), או סורת טוהר האמונה, היא סורה מספר 112 בקוראן. סורה קצרה זו מונה ארבעה פסוקים (אַיאַת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل), כפי הנראה, במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'ל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-נאס ולפני סורת א-נג'ם. סורה זו מהווה הצהרה קצרה בדבר אמונת הייחוד (בערבית: توحيد, תַוְחיד), המבססת את האסלאם כדת מונותאיסטית. שם הסורה, "טוהר האמונה", מתייחס לחובה להישאר טהור ונאמן, או במצב של היטהרות מאמונות לא-אסלמיות, כגון עבודת אלילים או פוליתאיזם.
פירוט.
אין הסכמה בקרב הפרשנים אם סורה זו נתגלתה למוחמד במכה או במדינה. התומכים בכך שהסורה ניתנה במכה מצביעים על רמז בדבריו של העבד בִלאל אבן רבאח, אחד מהצחאבה, בני לווייתו של מוחמד, אשר קרא "יחיד, יחיד!" בהתייחסו לאללה, עת עונה על ידי אדונו משום שקיבל את האסלאם טרם עשו זאת אנשי מכה. בנוסף, מוסר אוביי בן כעב, אף הוא מבני לווייתו של מוחמד ומנכבדי המוסלמים הראשונים, כי סורה זו נתגלתה לאחר שעובדי האלילים בשבט קורייש ביקשו ממוחמד להמציא לפניהם את שושלת היוחסין ואת דימויו החיצוני של אדונו, אללה.
האיה השנייה בסורה זו כוללת שתי מילים בלבד: اللَّهُ الصَّمَدُ (אללהֻ א (ל)-צַּמַדֻ), ישנם מספר רב של פירושים למילת תואר זו. תפסיר אל-ג'לאלין הסוני טוען כי מדובר ב"זה שפונים אליו בעת צרה". תפסיר תנויר אל-מקבאס, המבוסס על דברי אבן עבאס, מפרש את "צמד" כאדון שפארו בשיאו וכל ברואיו זקוקים לו. משמעויות נוספות על פי אבן עבאס הן: זה שאינו שותה או אוכל, זה שאין לו מראה חיצוני וזה שקיים לנצח. תפסיר אבן-כאתִ'ר מוסיף על סמך חדית' מאוביי בן כעב כי "צמד" משמעותו גם "זה שלא נולד ולא ימות ולא ישאיר ירושה אחריו".
סורה זו מבססת את ייחודו של הבורא, היא אמונת הייחוד. מוכרז בה כי אין שווה לאללה, כי אין לו ראשית (לא נולד) או סוף, וכי אין שני לו. הפסוק הרביעי: "שווה לו אין גם אחד", הוא הצהרה מהותית על נשגבותו של אללה התומכת ברעיון התנזיה. המסורת האסלאמית רואה את סורה זו כשקולה לשליש מהקוראן כולו. נוסף על כך, שינונה מאתיים פעם כמוהו כחמש מאות שנה של קיום מצוות.
עבד אל-מלכ בן מרואן, הח'ליף החמישי מבית אומיה, אשר בתקופת שלטונו נבנתה כיפת הסלע בירושלים, חקק בה סורה זו.
עבד אל מאליכ אבן מרואן
איה (פסוק)
איה (آية‎), ברבים איאת (آيات), היא מילה ערבית שפירושה "אות" או "מופת". המילה מתייחסת בדרך כלל ל-6,232 פסוקי הקוראן (6,384 אם סופרים גם את הבסמאללה שפותחת כל סורה). המוסלמים מאמינים כי כל איה היא סימן מאללה.
מאחר שהקוראן אינו מסודר לפי סדר כרונולוגי, קיים קושי לתעד מה הייתה הסורה (ולפיכך האיה) הראשונה שנמסרה למוחמד. עם זאת, מרבית חוקרי האסלאם מסכימים כי האיה הראשונה שנמסרה למוחמד הייתה מסורת אל-עַלַק (סורת טיפת הדם):
רבים מאמינים כי סורת א-נַצְר (סורת הניצחון) הייתה הסורה האחרונה שקיבל מוחמד, שהאיה האחרונה שלה היא: ולפיכך הייתה זו האיה האחרונה שקיבל מוחמד מהאל.
סורת טוהר האמונה
קת הוא החלק המשמש לאחיזה בכלי עבודה או בכלים אחרים בזמן השימוש.
החל מהתקופה הפלאוליתית התיכונה, החלו לייצר קתות ממגוון חומרים, כגון עץ, עצם, קרניים וגם משנהב, ומאוחר יותר, אף ממתכת. בימים אלו הקת עשויה גם מחומרים פלסטיים שונים או מגומי לאחיזה טובה, למניעת החלקה וכן לבידוד תרמי או חשמלי לפי הצורך.
קת מהודרת של הג'מביה (פגיון מסורתי תימני), עשויה מקרן של קרנף והיא סמל של מעמד חברתי גבוה.
בנשק קל.
קת היא בפרט החלק האחורי של נשק קל (כגון רובים, מקלעים קלים וכו'), המשמש לאחיזתו. הקת נתפסת על ידי שקע הכתף, כדי לספוג את הרתע ולהגדיל את הדיוק בירי. פעמים רבות מחוברת אל הקת רצועה, המאפשרת את תליית הרובה על הכתף. לעיתים מיוצרת קת מתקפלת, המאפשרת טלטול נוח של הרובה כאשר היא מקופלת.
ברובה M16 ניתנה לקת פונקציה נוספת: על מנת לענות על הצרכים של חיילי צבא ארצות הברית במלחמת וייטנאם, עוצבה הקת כך שתשמש את החיילים כמשוט בנהרות. בדגמים המקוצרים והמודרניים יותר של ה-M16, כגון ה-M4, הקת היא טלסקופית, כלומר, ניתנת לקיפול פנימה בזמן שהנשק לא בשימוש. קיימת אפשרות לפתוח את הקת למספר מצבי ביניים, הרלוונטיים לטכניקות ירי שונות.
עד סוף מלחמת העולם השנייה היו רוב הקתות עשויות מעץ ונמצאו בגובה נמוך מן הקנה, על מנת לאפשר ליורה להשעין את הלחי על הקת כך שהעין תהיה בגובה הכוונת. עם המעבר לרובים אוטומטיים נתגלה חיסרון מרכזי בקונפיגורציה זו: הרתע גרם לרובה להסתובב סביב הידית האחורית וכך להוצאת הרובה מכיוון על המטרה. כדי להתגבר על בעיה זו כללו הרובים החדשים קת בגובה הקנה, כך שהרתע עובר בקו ישר אל הקת ומשם אל שקע הכתף, דבר המאפשר דיוק רב יותר בירי אוטומטי.
מוסיקה ערבית - מונחים
ביצה מבושלת
ביצה מבושלת היא ביצה שבושלה על קליפתה בסיר מים מומלחים. לרוב מדובר בביצת תרנגולת. משך הבישול קובע את מידת התמצקותה של הביצה, לכן ביצה שבושלה זמן קצר וחלמונה (ולעיתים גם החלבון) עדיין נוזלי למחצה מכונה ביצה רכה (לעיתים גם ביצה קלה), בעוד שביצה שבושלה עד שהתמצקה לחלוטין מכונה ביצה קשה. (ביצים הנשלקות במים ללא קליפתן הן ביצים עלומות).
ביצים מבושלות הן מאכל מערבי ונחשבות כקלות להכנה לעומת מאכלי ביצים אחרים. קל יותר להכין ביצה קשה, שכן הכנת ביצה רכה עלולה להשתבש בשל בישול יתר (שיהפוך אותה ל"קשה"). את בישול הביצים מתחילים כאשר הביצים מוכנסות לסיר מים קרים, אשר יובאו לרתיחה. עדיף לא להכניסן מלכתחילה למים רותחים כדי למנוע היסדקות הקליפה ודליפת תוכן הביצה למים. גם הוספת מלח למים תקטין את סיכויי ההיסדקות.
ביצה רכה.
להכנת ביצה רכה יש לבשל את הביצה 3 - 7 דקות לאחר הרתיחה (תלוי ברמת הבישול המתבקשת).
כדי להקל על הגשתה יש המשתמשים בגביע לביצים רכות, המייצב את הביצה, כך שהסועד יכול להסיר את חלקה העליון של הקליפה ולאכול את הביצה בכפית מתוך הגביע, בעודה בקליפתה. אחרים שוברים את הקליפה ושופכים את תכולת הביצה לתוך קערית או כוס, ממנה יאכלו אותה. היא נאכלת חמה ובדרך כלל מומלחת. יש הנוהגים לטבול בה לחם לספיגת נוזליה.
ביצה רכה נאכלת כארוחת בוקר במדינות אירופאיות שונות.
בשל סכנת סלמונלה בביצים שלא בושלו דיין, משרד הבריאות מנחה את מוסדות האשפוז לבשל ביצה 10 דקות מעת רתיחת המים. מאותה סיבה מומלץ לא להגיש ביצים רכות לתינוקות, קשישים ונשים הרות.
ביצה קשה.
ביצה קשה מבושלת 8 - 10 דקות מהרתיחה. בבישול ממושך יותר צבע החלמון יהפוך בהדרגה מצהוב לאפור. הקרום האפור על החלמון נוצר מתגובה בין הגז מימן גופרי H2S הנוצר מפירוק של חומצת האמינו ציסטאין בחלבון הביצה ליוני ברזל שבחלמון כך שמתקבל ברזל סולפיד FeS שצבעו חום-שחור. ניתן לקבל ביצה קשה ללא שינוי צבע בחלמון אם מרתיחים את הביצה במים, מכבים את האש ברגע הרתיחה, מכסים ונותנים לביצה להתבשל במים המתקררים לאיטם במשך 10 דקות. בתנאים אלו אין יצירת H2S מהציסטאין שבחלבון ואין יצירת ברזל סולפיד על שולי החלמון. כדי להקל על הקילוף יש לשטוף את הביצה במים קרים מיד בתום הבישול.
ניתן להגישה חמה או קרה, כמנה בפני עצמה או כחומר גלם למנות אחרות. בישראל ביצה קשה נאכלת לעיתים בארוחת בוקר או בארוחת ערב, לרוב לצד לחם, ממרחים שונים וירקות. בשל הבדלי הגוונים בין החלבון הלבן לחלמון הצהוב-כתום, פלחי ביצה קשה משמשים פעמים רבות לעיטור מנות. כן ניתן להשתמש בה להכנת סלטים שונים, כגון סלט ביצים, סלט אבוקדו וסלט אוליבייה. פלחי ביצה קשה משמשים גם כמילוי לכריכים, בדרך כלל בליווי ירקות כגון עגבנייה, מלפפון, חסה, פלפל וכן מלפפון חמוץ. בכריכי ביצה קשה מורחים לעיתים חמאה, מרגרינה או גבינה לבנה, או מוסיפים פיסות גבינה צהובה להעשרת הכריך. ביצה קשה שלא נאכלה סמוך לזמן הכנתה (כגון ביצה בכריך שהוכן מראש כדי להיאכל מאוחר יותר) מדיפה ריח אופייני ויש הנרתעים מאכילתה בשל כך.