מכבי ארזים רמת גן (כדוריד)
מכבי ארזים רמת גן, הוא מועדון כדוריד ישראלי. קבוצות המועדון מארחות את משחקיהן ב"אולם אהל שם" ברמת גן המכיל 700 מקומות ישיבה.
היסטוריה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1963 על ידי ברוך חפץ ואברהם פסקל המשמש עד היום כיושב ראש האגודה ואליהם חבר בהמשך ישראל וידס המשמש כנשיא המועדון וניהל את האגודה ואת נבחרת ישראל נשים במשך שנים רבות, כאשר אלדד חפץ, בנו של ברוך, פעיל באגודה כמאמן וכמנהל.
הקבוצה הוקמה על מנת להנציח את שמם וזכרם של שישה חללי "פלוגת הארזים" מגדוד שועלי שמשון שלחמו ונפלו בקרב במלחמת העצמאות: , , , , ו, שהיו גם חברי אגודת מכבי ושחקני כדוריד וכדורסל בקבוצות הספורט של מכבי תל אביב. לכן בתחילת דרכו של המועדון, היו אלה שחקני הכדורסל של מכבי תל אביב שהיוו את הבסיס לקבוצת הכדוריד. קבוצת הבוגרים של המועדון עלתה בשנת 1968 לליגה הלאומית בהדרכתו של ברוך חפץ.
הישגה הבולט של הקבוצה היה עת זכתה בעונת 1977/1978 בגביע המדינה. במשחק שהתקיים בהיכל הספורט בחולון, זכתה הקבוצה בניצחון דרמטי על הפועל רמת גן 9:13. על סגל הקבוצה נמנו דורון גלפנד (קפטן), שוקי וייס, יעקב רוסו, יאיר כץ, יואב דורון, דני אלייקים, שלמה אלמוזנינוס, עמוס מועלם, אריה שגיא, יורם כגן, אריק הוברמן, איתן גלאנט, איתי רגבי, ראובן זברוצקי, דורון כזום ואילן עזרא. אימן את הקבוצה ישראל ברנר ומנהלה היה ישראל וידס.
שתי עונות לאחר מכן, זכתה הקבוצה בסגנות האליפות והגיע לגמר גביע המדינה, שהתקיים בהיכל הספורט יד אליהו, שם נוצחה על ידי הפועל רחובות. בשנים אלו שיחקה הקבוצה פעמיים ברציפות בגביע אירופה, אך נוצחה בשני מפגשים כפולים בידי בארה-מארה מרומניה ופורטו מפורטוגל.
בנוסף לשחקנים שהיו שותפים לזכייה ההיסטורית בגביע במדינה, שיחקו במהלך השנים בקבוצה הבוגרת מספר שחקנים בולטים נוספים, ביניהם: אברהם פסקל, שלמה מנדל, ציון שמש, איתן בן עמי, איתן שאולוב, דורון בוק ז"ל, ניצן גניס, רן הלפרין, בני גוז, אייל קרבי, גבי ספרן, דורון אלינב, צביקה דלל.
מועדון הכדוריד של מכבי הארזים רמת גן הצמיח גם את אחד ממאמני הכדוריד הבולטים בארץ - שלי בר סלע, שגדל במועדון ואף שימש במשך ארבע שנים כמאמן הנבחרת הלאומית של ישראל.
בעונת 1983/1984 נשרה קבוצת הגברים לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה. בעונת 1985/1986 שבה לליגה הבכירה לשתי עונות, אך בעונת 1987/1988 נשרה שוב לליגה השנייה, שם שיחקה 11 שנים עד לעונת 1998/1999 שבה עלתה שוב לעונה אחת בליגה הבכירה.
בעונת 2004/2005 חזרה קבוצת הגברים למשך 3 עונות לליגה הבכירה. ביקור נוסף של הקבוצה למשך עונה אחת בליגה הבכירה התקיים בשנת עונת 2012/13. בסה"כ במשך 50 שנות קיומה שיחקה קבוצת הגברים הבוגרת במשך 27 עונות בליגה הבכירה.
בסיום עונת 2018/2019, ירדה הקבוצה לליגה הארצית.
קבוצת הנשים.
קבוצת הנשים משחקת בליגת אתנה.
קבוצת הנשים זכתה באליפות המדינה לראשונה בעונת 1967/1968 ו-3 עונות ברציפות לאחר מכן, ב-1977/1978, ובעונת 1979/1980 ועוד 6 פעמים ברציפות לאחר מכן עד 1985/1986, סה"כ ב-12 אליפויות, כאשר ב-6 מהן זוכה הקבוצה גם בגביע המדינה לכדוריד נשים ומשלימה 6 דאבלים.
לאחר הפסקה ארוכה שבה הקבוצה, שהורכבה משחקניות מקבוצת הנערות (פעמיים אלופת המדינה ומחזיקת הגביע), חזרה אל מרכז הבמה, ובעונת 2016/2017 העפילה לגמר גביע המדינה ולגמר הפלייאוף בליגה הראשונה אך הפסידה בשניהם לבנות הרצליה. בעונת 2017/2018 זכתה הקבוצה באליפות ובגביע המדינה והשלימה דאבל שביעי בהיסטוריה, לאחר 31 עונות בהן לא זכתה בתואר. בעונת 2018/2019 זכתה הקבוצה באליפות ה-14 במספר, אך הפסידה בגמר הגביע למכבי ראשון לציון שזכתה בתואר לראשונה בהיסטוריה שלה.
מספר שחקניות בולטות גדלו ויצאו מהקבוצה: תמי סנדיק המשמשת כיום כמנהלת נבחרות ישראל נשים, מונסה בר מנהלת בית ספר וחברת הנהלת איגוד הכדוריד ויו"ר ועדת נשים, ומרגלית פנגר-נבון שהייתה מלכת השערים של הליגה באותם הימים וקפטנית נבחרת ישראל.
ישראל אלירז
ישראל אלירז (23 במרץ 1936 – 22 במרץ 2016) היה משורר עברי, סופר, מחזאי, מורה ומתרגם. חתן פרס ביאליק לספרות יפה (2008), פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (2009) ופרס ברנר לשירה (2013).
ביוגרפיה.
נולד בשם ישראל רוטשטיין למשפחה דתית, בשכונת כנסת ישראל בירושלים, דור חמישי בארץ ישראל, בנם של יעקב ושפרה רוטשטיין. למד בבית הספר היסודי של אליאנס בירושלים, ובתיכון הדתי "מעלה". השלים את לימודיו באוניברסיטה העברית, וקיבל תואר בוגר בשנת 1962. היה מורה בגימנסיה העברית רחביה, מחנך ומנהל בית ספר.
החל מפרסם מיצירתו בהיותו צעיר, לימים מחזותיו הראשונים, סיפוריו ושיריו ראו אור במרבית הבמות וההוצאות הספרותיות בארץ. כתב את המחזה הראשון שלו, "עדרים אבודים", בשנת 1959. המחזה היה אמור לעלות בתיאטרון "סדן" של יגאל מוסינזון בבימוי של פיטר פריי, אך התיאטרון נסגר והמחזה לא הופק. בשנת 1962 זכה במלגה להשלמת מחזה שכתב "שלוש נשים בצהוב", ותיאטרון "הבימה" אף ביקש להעלות את המחזה. אך ההפקה התעכבה ולבסוף בוטלה, לאחר שהרב הראשי איסר יהודה אונטרמן התלונן שהמחזה "פוגע בקודשי ישראל", מאחר שהוא מציג את משה רבנו באופן היתולי. עם זאת הוא תורגם לאנגלית בידי ראובן מורגן, והוצג על ידי בית הספר לדרמה של ישיבה יוניברסיטי בלוס אנג'לס. המחזה עלה בתיאטרון החאן באנגלית בשנת 1972.
בשנת 1964 מחזה נוסף שכתב, "סוף העונה" היה אומר לעלות ב"תיאטרון זווית". את המערכה הראשונה שלו העלה תיאטרון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בבימוי של אריה מארק.
בשנת 1965 זכה במלגה להשלמת המחזה "מורד ומלך" (שנקרא תחילה "הדוב"). המחזה עלה בתיאטרון חיפה, בתחילת שנת 1968, בביומי של ראובן מורגן.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 אלירז שיתף פעולה בקביעות עם המלחין יוסף טל כליברתן של אופרות ויצירות קוליות אחרות, מרביתן הועלו בגרמניה.
ספריו הראשונים שיצאו לאור היו קובצי סיפורים ומחזות. אך משהחל לפרסם את שירתו בשנת 1980, חדל כמעט מלפרסם סיפורת ומחזות. שירתו של אלירז היא שירה פילוסופית, חקרנית, שירה אינטלקטואלית, לא קלה ולא פשוטה להבנה. בשנים האחרונות התעורר עניין רב בשירתו בצרפת, בלגיה ואף גרמניה. אחדים מספריו האחרונים נדפסו לראשונה בצרפתית ורק לאחר מכן בלשון המקור העברית.
חיים אישיים.
היה נשוי לנעמי לבית ברונר, ואב לשלושה. התגורר בירושלים.
ארכיונו האישי נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה תל אביב.
קישורים חיצוניים.
לאחר מותו
קרל הרמן פרנק
קרל הרמן פרנק (בגרמנית: Karl Hermann Frank; 24 בינואר 1898 - 22 במאי 1946) היה מנהיג נאצי גרמני מחבל הסודטים, שתיפקד כמושל בפועל של צ'כיה לפני ובזמן מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
פרנק נולד ב-24 בינואר 1898 בעיר קרלסבד (כיום קרלובי וארי). אביו היה לאומן גרמני, מתומכיו של הפוליטיקאי הלאומני גאורג פון שנרר, וחינך אותו לשנאת צ'כים ולאנטישמיות מגיל מוקדם. לאחר שנכשל בלימודיו בבית-הספר למשפטים באוניברסיטה הגרמנית בפראג, פרנק התגייס לצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, החל לעסוק במכירת ספרים בקרלסבד, עיר מולדתו, הצטרף למפלגה הנאצית ונבחר לפרלמנט הצ'כוסלובקי מטעמה. ב-1 באוקטובר 1938 סופח חבל הסודטים לגרמניה ופרנק מונה להיות ראש אזור - "גאולייטר" (בגרמנית: Gauleiter) של המפלגה הנאצית בצ'כולובקיה. הקיצוניות שלו מצאה חן בעיני היינריך הימלר, שמינה אותו לאס.אס.-בריגדפיהרר בנובמבר 1939.
לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה במרץ 1939 וכינון הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, מונה פרנק לכהן כמפקד המשטרה, הוענק לו תואר "מזכיר המדינה של הפרוטקטורט", והוא הועלה לדרגת אס.אס.-גרופנפיהרר (המקבילה לדרגת תת-אלוף) תחת קונסטנטין פון נויראט. למרות שהיה כפוף לנויראט, פרנק החזיק בכוח האמיתי בפרוטקטורט בזכות הכרתו המעמיקה את הצ'כים ותודות לתמיכתו של הימלר. כמזכיר המדינה ומפקד המשטרה, פרנק נקט במדיניות של רדיפת הצ'כים. הוא לחץ עד שהביא למאסרו של ראש ממשלת בוהמיה ומוראביה, אלויס אלייש, ובמקביל חתר בסתר להוריד את נויראט ממעמדו. כשנויראט הודח מעמדתו בספטמבר 1941, פרנק קיווה לקבל את תפקיד הרייכספרוטקטור אך זה הועבר לריינהרד היידריך. למרות שתחילה יחסי העבודה בין פרנק להיידריך היו עוינים, השניים שמו בצד את חילוקי הדעות ושיתפו פעולה ביניהם.
גם כשנרצח היידריך ב-4 ביוני 1942 בידי אנשי המחתרת הצ'כית, תפקיד הרייכספרוטקטור לא הועבר לפרנק אלא לקורט דליגה. דליגה ופרנק עבדו ביחד בחיסול הכפרים לידיצה ולז'אקי על יושביהם כדי לנקום בצ'כים את דמו של היידריך. בתקופה זו, פרנק נודע באכזריותו במילוי תפקידו. אפילו אדולף אייכמן הגדירו כשונא יהודים "בנוסח יוליוס שטרייכר". תחת דליגה פרנק המשיך לחזק מעמדו עד כי כשוילהלם פריק קיבל את משרת הרייכספרוטקטור ב-1943, פרנק היה הקצין החזק ביותר בבוהמיה ומוראביה.
באוגוסט 1942 הוא מונה ל-"מושל המדינה" בבוהמיה ומוראביה. ביוני 1943 הוא קודם לדרגת אס.אס.-אובר-גרופנפיהרר (אלוף), גנרל המשטרה וגנרל הואפן אס.אס.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר שנכנע לכוחות של צבא ארצות הברית בפלזן ב-9 במאי 1945, פרנק הוסגר לידי הצ'כים ונשפט בבית-המשפט העממי בפראג בין מרץ לאפריל 1946. לאחר שהואשם בפשעי מלחמה ובהריסת לידיצה, נגזר על פרנק עונש מוות.
הוא נתלה בפומבי בחצר בית הכלא פנקרץ שבפראג מול קהל של 5,000 איש ב-22 במאי 1946.
קתדרלת סנט ג'ורג'