בשנת 1956, גירשה ממשלת מצרים כ-25,000 מאזרחיה היהודים, ועצרה כ-1,000 יהודים נוספים. העילה לפעולה הייתה מלחמת סיני. ב-23 בנובמבר 1956, הכריז מנשר ממשלתי כי "כל היהודים הם ציונים אויבי המדינה", והבטיח את גירושם. המגורשים הורשו לקחת עמם מזוודה אחת וסכום כסף קטן, ונאלצו לחתום על הצהרה שתעביר את כל רכושם כתרומה לממשלת מצרים. משקיפים זרים מאותה עת דיווחו כי בני משפחה של משפחות יהודיות נלקחו כבני ערובה, במטרה למנוע מהמגורשים מלנקוט בצעדים כנגד ממשלת מצרים.
רקע.
לאחר מהפכת הקצינים החופשיים נשיא מצרים מוחמד נגיב ביקר בבית הכנסת הקראי בעבאסיה. הוא הבטיח ליהודים כי לא יאונה להם כל רע בדבריו: "הדת היא לאלוהים, ומִצְרַיִם לכל המִצְרִים". אולם שלטונו של נגיב לא האריך ימים ובמהרה החליפו גמאל עבד אל נאצר.
תאודור דנקר
מהדורת השבת
מהדורת השבת (בעבר "המגזין" ו"חדשות השבת") היא מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 13 בימי שבת בהגשת תמר איש-שלום. בעבר שודרה בערוץ עשר והחל מ-19 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13. בדומה למהדורה המרכזית בימי חול, התוכנית מציגה סיכום של חדשות היום, אך היא נושאת אופי מגזיני יותר, מהטעם שבסופי שבוע יש פחות דיווחים חדשותיים.
המהדורה כוללת גם הופעות של פרשנים שונים מקרב סגל חברי "חדשות 13", פינת תחקירים, ותחזית מזג האוויר.
בעבר הגישו את המהדורה טלי מורנו, אושרת קוטלר שהנחתה את "המגזין" במשך 12 שנה, והילה קורח שהתחלפה עם תמר איש-שלום בהגשת המהדורה המרכזית.
היסטוריה.
בין השנים 2002 ל-2010, "חדשות השבת" הייתה מהדורת החדשות המרכזית ששודרה בערוץ 10 בימי שבת. התוכנית כללה את כל הכתבות של היום בארץ ובעולם, עם כל פרשני ערוץ 10 וכתבות. ב-2007 אושרת קוטלר החליפה את טלי מורנו כמגישת התוכנית. בשנת 2010 מותגה מחדש המהדורה תחת השם "המגזין", וזמן תחילת התוכנית הועבר משמונה בערב לשעה 19:57.
המהדורה צולמה באולפני חדשות 10 בגבעתיים עד שנת 2012, ומשנה זאת היא מצולמת באולפני חדשות 10 בירושלים.
עד לסוף פברואר 2015, שודרה במסגרת המהדורה פינת "בירוקרטיה", אותה הגיש העיתונאי דב גיל-הר.
ב-12 בינואר 2019 שודרה התוכנית האחרונה בערוץ עשר. החל מ-19 בינואר 2019 משודרת התוכנית בערוץ 13.
ב-22 ביוני 2019, הגישה אושרת קוטלר את התוכנית האחרונה אחרי 12 שנים. את מקומה מילאה הילה קורח, שעזבה את "העולם הבוקר", המשודרת באותו ערוץ. בנוסף, שונה שם המהדורה ל"מהדורת השבת", אחרי 9 שנים בהן נקראה המהדורה "המגזין".
בספטמבר 2019 עברה המהדורה לאולפני חדשות 13 בגבעתיים, לאחר ששידורי החברה באולפני הבירה הסתיימו, ובאפריל 2020 צולמה באופן חד פעמי בבית "רשת", כשלאחריה עברה לאולפני נווה אילן, שם מצולמת המהדורה המרכזית מ-1 במרץ.
בדצמבר 2021 נודע כי תמר-איש שלום עזבה את המהדורה המרכזית בערוץ ותעבור להגיש את מהדורת השבת במקומה של הילה קורח שתעבור להגיש את המהדורה המרכזית לצד אודי סגל.
בית העלמין העתיק בחברון
אנר ביילסמה
אַנֵר בֵּיילְסְמָה (בהולנדית: Anner Bylsma), נולד בשם Anne Bijlsma , 17 ב- בפברואר 1934 – 25 ביולי 2019) היה צ'לן הולנדי, מבצע מנוסה בכלי התקופתי אך גם מבצע בכלי המותאם המודרני יצירות בנות זמננו. מוכר בשל תרומתו החלוצית לאסכולות הביצוע האותנטי. ביילסמה פרסם באופן עצמאי ספר לימוד על ביצוע באך.
רקע ופעילות מקצועית.
ביילסמה נולד בהאג. למד בהוראת קארל ון לאובן בומקאמפ (Carel van Leeuwen Boomkamp) בקונסרבטוריון המלכותי של האג, וזכה בפרס הצטיינות ב-1957.
בשנת 1959 זכה בפרס הראשון בתחרות פאבלו קאזאלס במקסיקו. בשנים 1962–1968 שירת במשרת הצ'לן הראשי בתזמורת הקונצרטחבאו. בשנות ה-60 ובה-70 של המאה הקודמת החל להקליט מוזיקת בארוק עם גוסטב ליאונהארדט, פרנס בריכן ואחרים, והיה מחלוצי הביצוע המודע היסטורית. ב-1979 הקליט לראשונה את הסוויטות לצ'לו מאת באך, מההקלטות הראשונות על כלי תקופתי אם לא הראשונה שבהן. מאוחר יותר שב והקליט האוסף פעם נוספות על ה"סֵרבַיִס" סטרדיוואריוס, ואת הסוויטה השישית על צ'לו פיקולו עם חמישה מיתרים (הכלי המקורי עבורו נכתבה הסוויטה). ב-1982 נתמנה עמית מחקר במסגרת תוכנית ארזמוס (Erasmus Scholar) באוניברסיטת הרווארד.
פרסם מספר חיבורים בתחום הניתוח המוזיקלי של "יצירות באך ללא קונטינואו" בדגש על סגנון הביצוע, המוכר שבהם ספר הלימוד ""Bach, the Fencing Master", a stylistic and aesthetic analysis of Bach's Cello Suites" על ביצוע הסוויטות לצ'לו מאת באך, המנתח את סגנון ההלחנה והערכים האסתטיים של כלל יצירתו של באך לכלים ולקווים מנחים עבור המבצע.
חייו האישיים.
היה נשוי לכנרת ורָה בֵטְס (הולנדית: Vera Beths), ולהם בן ובת, יוצרת קולנוע דוקומנטרי קארינֵה ביילסמה. לשמו המקורי Anne "אנה" הוסיף ה-R בסיומו, כיוון ששבו וזיהו אותו בטעות כאישה.
נפטר באמסטרדם ב-25 ביולי 2019.
פיטר יאן לסינק
פיטר יאן לסינק (הולנדית: Pieter Jan Leusink, נולד ב-5 באפריל 1958 באלבורח, חלדרלנד) מנצח ונגן עוגב.
חייו.
לסינק למד לנגן בעוגב בבקונסרבטוריון העירוני בזוולה והשתלם בניצוח בהוראת גוטפריד ון דר הורסט (הולנדית: Gottfried van der Horst).ב-1981 ייסד את "מקהלת ילדי העיר אלבורח" (הולנדית: Stadsknapenkoor Elburg), ושלשה אירועי מוזיקה מקומיים אחד פסטיבל לימוד מזמורי חג המולד בכנסיית הקדוש ניקולאס בעיר, ביצוע המתאוס פסיון בחג הפסחא ופסטיבל בחודשי חופשת הקיץ, יולי ואוגוסט.
ב-1984 נתמנה למנהל המוזיקלי של "מקהלת הבנים של הולנד" (Holland Boys Choir). ב-1994, ייסד את "תזמורת באך לסינק" (The Leusink Bach Orchestra) ושנה לאחר מכן את "מקהלת באך של הולנד" (Bach Choir of the Netherlands) תזמורת זמרים בוגרים מעורבת. מאוחר יותר התזמורת והמקהלה אוחדו למוסד אחד, יחד איתן הקליט ב-1999-2000, מהלך חמישה עשר חודשים, את כל הקנטטות הדתיות מאת באך, כמו כן ביצעו ברחבי אירופה והקליטו יצירות קוליות נוספות מאת באך, הנדל, מוצארט, פורה וויולדי.
בשנת 2004 קיבל תואר אביר ב"מסדר האריה של ארצות השפלה".
ציזיא חנה
דניאלה פשטובה
דניאלה פשטובה (בצ'כית: Daniela Peštová; נולדה ב-14 באוקטובר 1970) היא דוגמנית צ'כית.
ביוגרפיה.
פשטובה נולדה בטפליצה, היא התגלתה בתיאטרון בפראג. היא תכננה ללכת ללמוד בקולג' לימודי שפה במטרה להיות מורה, אך לאחר שזכתה בתחרות דוגמנות עברה לפריז על מנת לדגמן שם.
היא הופיעה בשערי המגזינים: GQ, מארי קלייר, קוסמופוליטן, גלאמור ו-Elle.היא דיגמנה ללוריאל ונבחרה למלאכית של ויקטוריה'ס סיקרט, בין הבולטות שהיו.
היא כיכבה פעמים רבות משנות התשעים ועד תחילת שנות האלפיים בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ומתוכם הייתה שלוש פעמים על שער הגיליון.
חיים אישיים.
פשטובה נישאה לטומאסו בוטי (לשעבר מנכ"ל של 'Fashion Cafe') בשנת 1995, אך הם התגרשו בשנת 1998. לזוג בן אחד (נולד בשנת 1996).
יש לה בת (נולדה ב-21 ביולי 2002) ובן (נולד בשנת 2009) מבן זוגה הנוכחי, הזמר הסלובקי פאבול הברה, סולן הלהקה הסלובקית "TEAM".
פסטובה זכתה לכינוי "הזיקית" על ששינתה ללא הרף את המראה שלה. היא דוברת רוסית, אנגלית, צרפתית, איטלקית באופן שוטף, וכמו כן צ'כית, שפת האם שלה.
הלמוט רילינג
הלמוט רילינג (בגרמנית: Helmuth Rilling; נולד ב-29 במאי 1933), מנצח, מוזיקולוג ומורה. מייסד המקהלה "גכינגר קנטוריי" (גרמנית: Gächinger Kantorei), "קולגיום באך שטוטגרט" (Bach-Collegium Stuttgart), "אנסמבל צעירי שטוטגרט באך" (Junges Stuttgarter Bach Ensemble), "פסטיבל באך אורגון" (Oregon Bach Festival) ביוג'ין, אורגון, "פסטיבל אנסמבל שטוטגרט" (Festival Ensemble Stuttgart) "אקדמיית באך הבינלאומית שטוטגרט" (Internationale Bachakademie Stuttgart) ואקדמיות נוספות ברחבי העולם. לימד ניצוח על מקהלות באוניברסיטת פרנקפורט בשנים 1965-1989 וניהל את מקהלת "פרנקפורטר קנטוריי" (Frankfurter Kantorei) בשנים 1969-1982.
השכלה וניצוח.
רילינג, יליד שטוטגרט, קיבל את השכלתו הראשונית במוזיקה בסמינר הפרוטסטנטי בוירטמברג. בין השנים 1952-1955 למד לנגן בעוגב, הלחנה וניצוח מקהלות בקולג' למוזיקה בשטוטגרט. השלים את לימודיו בהוראת פרנאנדו ג'רמאני ברומא, וב"אקדמיה מוזיקלה קיג'אנה" (Accademia Musicale Chigiana) בסיינה.
ב-1954 בעודו סטודנט, ייסד את מקהלת "גכינגר קנטוריי". החל ב-1957 היה לעוגבן ומנהל המקהלה בכנסיית הזיכרון בשטוטגרט (Stuttgart Gedächtniskirche). בשנים 1963-1966 לימד נגינה בעוגב ושירה בבית הספר הכנסייתי בשפנדאו כשהוא מנצח על מקהלת הכנסייה.
ב-1965 ייסד את קולגיום באך שטוטגרט, שיחד עם מקהלת ה"גכינגר קנטוריי" ערך סיורי הופעות נרחבים. ב-1967 למד בהוראת ליאונרד ברנשטיין בניו יורק ובאותה השנה נתמנה פרופסור לניצוח מקהלה באוניברסיטת פרנקפורט (Frankfurt Musikhochschule), משרה בה החזיק עד 1985 (המשיך ללמד עד 1989). ב-1969 מונה למנהל מקהלת "פרנקפורטר קנטוריי".
רילינג מוכר בביצועיו למוזיקת בארוק בביצוע בכלים עכשוויים. הקליט פעמיים את כל היצירות הקוליות של באך, ושלש פעמים את משיח של הנדל לאחר מחקר נרחב של היצירה. כמו כן ביצע והקליט יצירות מאת ברהמס ומלחינים קלאסיים-רומנטיים אחרים. ב-1988 ניצח על ביצוע הבכורה של המיסה לרוסיני. כמו כן רילינג הזמין מהמבצע והמוזיקולוג רוברט לוין השלמה חדשה לרקוויאם מאת מוצרט בטרם הקליט אותו, לימים גרסה זו נבחרה על ידי גרדינר לביצוע.