בסקר של המהנדס הגרמני גוטליב שומאכר ברחבי הגולן בסוף המאה ה-19, הוא תיאר את פיק בתור כפר חצי עזוב, ורשם חלק מהפריטים הארכאולוגים באתר. בין העתיקות, גילה שומאכר עמוד אבן עם חריטת המנורה וכתובת, אותה תיעד בציור מפורט. לימים פוענחה הכתובת: "אנה יהודה חזאנה", כלומר "אני יהודה החזן". לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר הגיעו חיילי צה"ל לעיר קוניטרה, נמצא אותו עמוד שגילה שומאכר בכפר פיק, אך בבית הקברות הצבאי של קוניטרה, כשהוא משמש לעיטור בית הקברות.
אוכלוסיית היישוב ערב מלחמת ששת הימים עסקה בגידולים חקלאיים שונים, בהם דגנים וקטניות שונים, שומשום, תאנה, זית, כמו גם גידולי צאן ובקר. ביישוב היו שלושה בתי בד, מרפאה ומספר בתי ספר בהם בית ספר תיכון.
רמ&quot;ד
מדור בני&quot;ש
מדור שיחרורים
ועד ישיבות ההסדר
יחידת מיטב
"מיטב" היא היחידה הצבאית המופקדת על ביצוע הליכי המיון והשיבוץ של כלל המיועדים לשירות ביטחון (מלש"בים) והחיילים בצה"ל. היחידה שייכת לחטיבת תכנון ומנהל כח האדם (חתומכ"א) והיא תחת פיקוד אגף כוח האדם (אכ"א). מפקד היחידה הנוכחי הוא אלוף-משנה אלון מצליח.
היחידה הוקמה ב-23 במאי 2006 מאיחודן של שתי יחידות: בסיס קליטה ומיון (בקו"ם) ומנהל הגיוס (מנה"ג).
הטיפול באוכלוסיית המיועדים לשירות ביטחון נעשה באמצעות לשכות הגיוס, הפזורות בחמש ערים מרכזיות בארץ. הלשכות כפופות מבחינה מקצועית לענפים השונים במפקדת מיטב, המנהלים את כל הליכי הרישום וההתייצבות הראשוניים בלשכת הגיוס, בדיקת התאמה לגיוס, איתור קדם צבאי וכדומה. הליך הגיוס עצמו מתבצע במתחם הקליטה במחנה דורי (תל השומר). בנוסף מטופלות במיטב בקשות פרט שונות של כלל החיילים בצבא (למשל, קיצור שירות), וכן ישנן אוכלוסיות משרתים מסוימות הכפופות למיטב (כגון: מתנדבים, תלמידי ישיבות הסדר ובעלי פטור זמני).
היסטוריה.
עם הקמת צה"ל הוקמה יחידת "קֶלֶט", יחידת הקליטה והמיון. במלחמת העצמאות שימש מחנה יונה כבסיס הקלט הראשון. בהמשך היחידה שכנה במחנה צריפין והייתה באחריות אגף משאבי אנוש במשרד הביטחון. יחידת "קלט" הייתה אחראית על קליטת חיילים, והייתה מופרדת מן "המכון הפסיכוטכני הצבאי" - היחידה האחראית על המיון והאבחון. בסוף שנות ה-50 אוחדו הקלט ויחידת המיון, הועברו מצריפין למחנה תל השומר ויצרו את "בסיס הקליטה והמיון". בשנת 1966 הועברה האחריות על מיון ושיבוץ ממשרד הביטחון לצה"ל, והיחידה עברה לשיפוט הצבא. בתחילת שנות ה-70 מונה למפקד הבקו"מ אל"ם אליעזר (בּוּכָה) בוכהייסטר.
מבנה.
לשכות הגיוס.
תחת יחידת מיטב נמצאות לשכות הגיוס, הפרוסות ברחבי הארץ (תל השומר, באר שבע, טבריה, חיפה וירושלים). לשכות הגיוס אמונות על תהליך המיון לשירות ביטחון, הכולל צו ראשון, קביעת פרופיל רפואי, שיבוץ במקצוע צבאי וכיוצא בזה.
בקו&quot;ם
בוטולינום
סביח
סביח הוא מאכל עממי יהודי-עיראקי שקנה אחיזה רחבה בישראל. מרכיבי הסביח מהווים את ארוחת הבוקר המסורתית של יהודי עיראק בבוקר שבת. הסביח בישראל נבדל מארוחה זו בכך שכל המרכיבים מוכנסים לפיתה בניגוד לארוחה המסורתית שבה היו המרכיבים מוגשים על מגש גדול. הסביח נמכר בבתי עסק רבים ברחבי ישראל.
שם המאכל.
מקור השם בשמו של הראשון שמכרו בארץ, סביח (צבי) חלבי אשר הביא את הסביח לארץ.
גרסה נוספת לשם באה מהמילה סבאח שפירושה בוקר בערבית מפני שיהודי עיראק נהגו לאכול את המנה בבוקר.
לפי גרסה נוספת מקור השם הוא בראשי התיבות "סלט, ביצה, חציל", "סלט, ביצה, יותר חציל" או "סלט, ביצה, ירק, חציל". זהו ככל הנראה פרוש הומוריסטי שהומצא על ידי הישראלים, ולכן, ראשי תיבות אלו מהווים ראשי תיבות בדיעבד.
מכירת סביח בישראל.
המאכל נמכר לראשונה בישראל בשנת 1961 בדוכן קטן ברחוב עוזיאל ברמת גן. בעלי העסק, סביח צבי חלבי ושותפו יעקב ששון זכו להצלחה והעתיקו את הדוכן למבנה קבוע כ-500 מטר מהמקום המקורי, שם ממוקם הסביח הראשון בישראל עד היום.
הדוכן היה למעשה מבנה קטן בגן בר-אילן כאמור ברח' עוזיאל, פינת שדרות ירושלים ומולו הייתה תחנת היציאה של קו 63. נהגי דן בקו 63, בהגיעם מתל אביב נהגו לעצור את האוטובוס מול הקיוסק, לפתוח את הדלת, לצעוק: "סביח תכין לי מנה" ולהמשיך במעלה רחוב עוזיאל על מנת לבצע סיבוב פרסה ולשוב ולחנות בתחנת היציאה של הקו עד שיקבלו את מנתם.
ב-2020, המקום הונצח בכיכר ששמה "כיכר הסביח".
מרכיבי הסביח.
פיתה (או חלה) ובתוכה:
מחנה דורי
מחנה דורי הוא בסיס צה"לי, הקרוי על־שמו של ראש המטה הכללי (הרמטכ"ל) הראשון, רב־אלוף יעקב דורי. הבסיס ממוקם בתל השומר (ולרוב מכונה "בסיס תל־השומר", או בראשי־תיבות "תה"ש") והוא הבסיס הגדול ביותר במחנות צה"ל לאחר קריית ההדרכה שבנגב.
רקע היסטורי.
מחנה תל שומר הוקם במלחמת העולם השנייה על ידי צבא ארצות הברית על שטח שהפקיעו הבריטים מהיישוב תל ליטוינסקי. לאחר זמן לקחו הבריטים את המחנה לידם, הרחיבו אותו והפכו אותו למרכז לוגיסטי שכלל בעיקר סדנאות, מוסכים ומחסני נשק.
לוחמי לח"י ופלמ"ח תקפו את המחנה במטרה לשדוד נשק.
בינואר 1946 רכשו החברות סולל בונה, החברה המרכזית למסחר וחברת תעשייות ארץ ישראל מפעל מתכת שהקים צבא ארצות הברית במחנה.
לאחר ההכרזה על תוכנית החלוקה בנובמבר 1947 החלו מוסדות היישוב במשא ומתן עם ממשלת המנדט לרכישת מחנות הצבא הבריטי שבתחום המדינה היהודית העתידית. מחנה דורי נרכש בידי הסוכנות היהודית במרץ 1948. עוד טרם טרם ההכרזה על תוכנית החלוקה הצבא הבריטי החליט לסגור ולפנות את המחנה. עם פינוים ההדרגתי של הכוחות הבריטיים מארץ־ישראל לטשו גם הערבים וגם היהודים את עיניהם אל המחנה הגדול והחדש למדי. קרבתו לגוש דן ותל אביב וצירי הדרכים שבשליטתו הגבירו את חשיבותו הצבאית. הערבים התחילו מחדירים למחנה אנשים מזוינים במסווה של עובדים, מקצתם תושבי הסביבה ומקצתם מכוחותיו של חסן סלמה – מפקד הכוחות הערביים הלא־סדירים במחוז לוד. בראשית 1948 עדיין יכלו להסתייע במידע מפי החיילים המתפנים של הגדוד הממונע השלישי של הלגיון הערבי, שמפקדתו אף היא שכנה במתחם המחנה, בחסות הבריטים.
הבריטים פינו את המחנה ב־15 באפריל 1948 ובאותו יום החל מרוץ קדחתני בין כוחות חטיבת אלכסנדרוני וכוחות ערביים במטרה להשתלט על המחנה הגדול והחשוב. אור ל־15 באפריל 1948 חדרו לוחמי גדוד 32 וגדוד 33 של חטיבת אלכסנדרוני מכיוון כפר אז"ר. לוחמים ערבים מקומיים מכפרי הסביבה חדרו למחנה מצידו הדרומי. כל היום געש הקרב שהתנהל מבית לבית. לערבים היו בין 30 ל־40 הרוגים ולאלכסנדרוני הרוג אחד. בסוף היום נשארה רק מובלעת ערבית בקצה הדרומי של המחנה. מובלעת זאת נכבשה בתחילת מבצע חמץ ב־28 באפריל 1948.
תוכניות עתידיות.
בשנת 1993 קיבלה ממשלת ישראל החלטה לפנות מחנות צבא באזורי הביקוש, ביניהם מחנה דורי, להעביר את הקרקע למינהל מקרקעי ישראל שיעביר אותם הליכי תכנון לשיווק, כמו כן נקבע שצה"ל יקבל לעצמו את התמורה הכספית המלאה בגין החזר המקרקעין. לצורך יישום התוכנית נוסדה בשנת 1994 "הוועדה הבין־משרדית לפינוי מחנות". פינוי מחנה דורי אושר כדי לקדם תוכנית בינוי אסטרטגית לאזור בקעת אונו, שעתידה לכלול עשרות אלפי יחידות דיור, שטחי מסחר ושירותים. אולם התוכנית לא יצאה לפעול במשך שנים רבות.
בשנת 2014 אישרה הוועדה למתחמים מועדפים לדיור (ותמ"ל), באופן מזורז, תוכנית להקמת 17 אלף דירות בשטח המחנה כשיפונה. עמותת אדם טבע ודין עתרה נגד התוכנית, דרשה לבטל את החלטת הממשלה להכריז על בנייה במתחם תל־השומר כתוכניות "ותמ"ל" ולהעביר את הטיפול בתוכנית למערכת התכנון הרגילה בהתאם לחוק התכנון והבנייה. זאת עקב התהליך המורכב הנדרש לשם איתור וטיפול בזיהומי הקרקע והמים המצויים במתחם. ב־2015 נחתם הסכם בין עיריות קריית אונו ואור יהודה על חלוקת שטחי המחנה, שאינם משויכים מוניציפלית לאף רשות מקומית.
יחידות המחנה.
המחנה מכיל בתוכו למעלה מ־30 בסיסים ויחידות שונות, בהם:
בעתיד מתוכנן כי רוב שטח המחנה ייסגר – והשטח יועבר לעיריית רמת גן לבניית שכונות מגורים.
אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן מצויה בפאתי המחנה. בצמוד למחנה, מחוץ למתחם הצבאי, ממוקם ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון של משרד הביטחון ובסמוך למחנה בשטח תל השומר היו בעבר מתקן אשפוז צבאי ו"בית הלוויות הצבאי" ממנו היו יוצאות הלוויות צבאיות וממנו יצאה הלווייתו של ראש הממשלה יצחק רבין. בצמוד לבית החולים נמצאת מחנה ב' של מפקדת קצין רפואה ראשי (מקרפ"ר) ובתוך בית החולים נמצא המרכז לרפואת שיניים (רפו"ש) של צה"ל.
ארכיון צה&quot;ל ומערכת הביטחון
ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון הוא הארכיון המרכזי של צה"ל ומשרד הביטחון, ומהווה מאגר מידע ייחודי ומרכזי אודות הפעילות הביטחונית צבאית של מדינת ישראל. בארכיון אוצרות שהם נכסי צאן ברזל של ההיסטוריה של מדינת ישראל, על כן, מהווה הארכיון את אחד המרכיבים החשובים ביותר בשמירת הזיכרון הקולקטיבי והמורשת הביטחונית והתרבותית של החברה בישראל. מעבר לנושאים הצבאיים-ביטחוניים מצוי בארכיון צה"ל ומערכת הביטחון מגוון רחב של נושאים שהעסיקו ומעסיקים את החברה בישראל ובהם נושאים אופרטיביים, תורתיים, לוגיסטיים, חינוכיים, הדרכתיים, רפואיים, כלכליים ועוד בכל סוגי המדיה: תיקים, סרטים, קלטות קול, תצלומים, מפות ועוד. הארכיון משמש כמגנזה לצה"ל וכארכיון היסטורי למשרד הביטחון ולצה"ל.
היסטוריה.