הסיפור חזר על עצמו גם בעונה הבאה, עונת , כאשר הקבוצה גברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת פלורה טאלין מאסטוניה אך כשלה בסיבוב המוקדם השני מול קבוצת שחטאר דונצק מאוקראינה. גם עונת לא ניבאה אחרת, ולאחר שהקבוצה גברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת ג'אונסי אסץ' מלוקסמבורג היא כשלה מול קבוצת רוזנבורג הנורווגית. כך גם בעונת עם ניצחון על קבוצת סליימה וונדררס ממלטה והפסד לקבוצת פרטיזן בלגרד מסרביה ומונטנגרו. עונת התחילה והסתיימה בדיוק כמו קודמותיה, היא עברה את קבוצת פיוניק ירוואן מארמניה ומול קבוצת ספרטק מוסקבה הרוסית היא הוציאה תיקו 1-1 ביתי ותיקו 0-0 בחוץ, מה שלא הספיק בגלל הפרש שערי החוץ.
מזלה של הקבוצה המולדבית נשאר בעינו וגם עונת הסתיימה בצורה דומה, ניצחון על קבוצת רנז'רס מאנדורה והפסד לקבוצת בשיקטש מטורקיה. בעונת הקבוצה גברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת אקטובה מקזחסטן והודחה על ידי קבוצת ספרטה פראג מצ'כיה. בשלב המוקדמות השני של ליגת האלופות בעונת הקבוצה ניצחה את קבוצת אינטר טורקו מפינלנד ובשלב המוקדמות השלישי ניצחה את קבוצת סלביה פראג מצ'כיה. בשלב הפלייאוף הקבוצה הפסידה לקבוצת אולימפיאקוס מיוון ועברה לשחק בשלב הבתים בליגה האירופית. הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום השלישי בבית והודחה מהטורניר. בעונת 2010\2011 בפליי-אוף שיחקה נגד קבוצת פ.צ. בזל. המשחק הראשון הסתיים ב-0–1 שביר לשווייצרים מבזל אבל במשחק השני הובסה בביתה 0–3.
שריף טירספול הודחה ממוקדמות ליגת האלופות בעונת 2016/2017 על ידי אלופת ישראל לעונת 2015/2016 הפועל באר שבע. בסיום עונת 2016/2017 סיימה עם אותו מספר נקודות כמו סגניתה דאצ'יה קישינב ונערך משחק הכרעה שבמסגרתו שריף גברה על יריבתה בדו-קרב פנדלים בתוצאה 0–3. בעונת 2017/2018 אומנם הובילה את הבית שלה, בשלב הבתים של הליגה האירופית אך הודחה לבסוף עם מאזן של 2 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו והפסד אחד.
בעונת 2020/2021 שריף זכתה באליפות אחרי שניצחה ב־32 מ־36 משחקים שלה והקדימה את סגניתה ב-16 נקודות; בעונת 2021/2022 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שגברה בשלב הפלייאוף על דינמו זאגרב. במחזור הראשון בשלב הבתים הפתיעה את שחטאר דונצק עם ניצחון 2–0 בבית. במחזור השני הדהימה שריף את ריאל מדריד במשחק שנערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו כשגברה עליה 1–2. ברם לא הצליחה להעפיל לשמינית גמר ליגת האלופות וירדה לשלב 16 האחרונות ב.
אצטדיון הקבוצה.
מאז הקמתה, שיחקה הקבוצה את משחקי הבית באצטדיון העירוני טירספול, שנבנה בתקופה הסובייטית.
ב־1 באוגוסט 2000, במערב בירת טרנסניסטריה, החלה בניית מתחם הספורט שריף, שעל פי תוכניות הנהלת החברה, היה אמור להפוך למחנה אימונים לפיתוח הכדורגל המקצועי באזור. שנתיים לאחר מכן, ביוני 2002, הוזמנה בניית הזירה הראשית.
המתחם כולל זירה ראשית, זירת ספורט קטנה, זירת כדורגל מקורה, שמונה מגרשי אימונים ובריכת שחייה באורך חמישים מטרים. שטח מתחם הספורט משתרע על שטח של מעל 65 דונם.
הזירה המרכזית היא אצטדיון כדורגל עם 12,746 מקומות ישיבה. כל הדוכנים מצוידים בסככים המגינים על הצופים ממזג אוויר גרוע, מותקנים מושבים נפרדים ממתכת. מגרש המשחקים, בגודל 120 על 80 מטר, עשוי מדשא טבעי, ישנה מערכת ניקוז, מערכת השקיה אוטומטית, שמצוידת גם במערכת חימום המגרש. האצטדיון מצויד במערכת טלוויזיה המאפשרת שידור חי של משחקים, תא וידאו בשטח כולל של 48 מ"ר. מגרש המשחקים מואר מהסככות של היציעים המערביים והמזרחיים ופועל בארבעה מצבים: 200, 400, 800 ו־1600 לוקס. אם מקור החשמל הראשי מנותק, מערכת החשמל של האצטדיון עוברת אוטומטית לספק גיבוי ובמידת הצורך למצב האוטונומי הקיים. הזירה מצוידת בציוד סאונד מודרני של חברת "Electro-Voice" הגרמנית. חדרי ההלבשה מצוידים בהתאם להמלצות אופ"א ויש חדרי חימום פנימיים לצוותים, הממוקמים ליד חדרי ההלבשה.
בשנת 2011 הציגה אופ"א כללים מעודכנים לתשתיות האצטדיון, בהקשר לכך, הזירה המרכזית של מתחם הספורט שריף עברה שיפוץ. בוצעה החלפה מלאה של הדשא, עם ציוד לאנשים עם מוגבלויות, מערכת הניקוז שופרה, מקומות חדשים לשחקנים מחליפים וצוות המאמנים של הקבוצות ונוספה מנהרה שמאפשרת לשחקנים להיכנס למגרש מהיציע.
במתחם יש גם זירה קטנה, שכוללת 8,914 מושבים. בנוסף למגרש כדורגל בגודל 105 על 68 מטר, יש באצטדיון שש מסלולי ריצה. הארנה הקטנה הוקמה בספטמבר 2002. מגרש הכדורגל כולל מערכת השקיה אוטומטית ומצויד במערכת חימום תת-קרקעית. כמו גם בזירה המרכזית, יש ציוד קול מותקן של חברת "Electro-Voice" ולוח וידאו בשטח של 48 מ"ר, המותקן מעל היציע הדרומי. בשנת 2011 בוצעו עבודות להחלפה מלאה של הדשא בדשא טבעי, מערכת החימום והניקוז של המגרש שופרה, נוספו דוכני פרשנות וחדרי עבודה לעובדי אופ"א.
ישנה זירה פנימית מחוממת ומקורה לחלוטין עם תפוסה של 3,570 צופים. המאפשרת לקיים משחקי כדורגל בתקופת סתיו-חורף. הזירה פועלת מאז המחצית השנייה של 2004. בניין הזירה הפנימית בגובה 37 מטר מצויד במערכות תמיכה הדומות לאלה המותקנות בזירה הראשית והזירה הקטנה של מתחם הספורט שריף. כולל מגרש המשחקים, בגודל 105 על 68 מטרים, כולל דשא מלאכותי מהדור הרביעי של FieldTurf, ולוח וידאו בשטח כולל של 40 מ"ר שמותקן ביציע הדרומי של האצטדיון. בחלקו הדרומי של האצטדיון יש מתחם מגורים לשחקני כדורגל ולצוות המאמנים של המועדון. הוא כולל חדרים של ארבעה כוכבים, חדר כושר וחדרי כושר לחימום, בהם ספורטאים יכולים להתאמן במזג אוויר גרוע, חדרי עיסוי, משחקים וחדרי מחשבים, מקלחות וסאונה עם בריכה קטנה. בחלק הצפוני של הזירה יש אולם משחקים גדול לתחרויות קטרגל, כדורעף, כדורסל, כדוריד וספורט אחר. האולם מיועד ל־860 צופים בישיבה, מצויד בלוח וידאו אלקטרוני וחדרי הלבשה המאפשרים לקבל בו זמנית 8 קבוצות משחק.
סגל.
סגל נוכחי.
(קפטן)
(בהשאלה מלה אקידד)
(בהשאלה מ-USC Kita)
(בהשאלה מא.א.ק. אתונה)
(בהשאלה מפרוגרס נידרקורן)
קרוול
קרוול היא מפרשית קטנה באורך של כ-4.99 מטר. בישראל היא משמשת בעיקר את שבטי צופי הים.
היסטוריה.
הקרוול תוכננה בשנת 1953 על ידי האדריכל הימי הצרפתי ז'אן-ז'אק הרבולו (Jean-Jacques Herbulot) עבור בית הספר הימי הצרפתי Les Glénans כסירת חתירה ושיט מפרשים הבנויה מלוחות עץ לבוד (דיקט). כינויה הוא על שם הקרוולה הספרדית מימיו של קולומבוס. השימוש בסירה התרחב למספר בתי ספר ומועדוני שיט בצרפת - ובהם קלאב מד (Club Med), שהביא את הדגם לישראל. הדגם המקורי מצוי בשימוש בצרפת עד ימינו אלה.
הסירה בישראל.
הדגם נבחן על ידי קברניטי צופי ים בישראל ונמצא מתאים לפעילות חינוכית-ימית בשבטים. בשנות ה-80' של המאה ה-20 פותח בצופי ים ישראל דגם קרוול משופר העשוי מפיברגלס, וארוך יותר מהקרוול הצרפתית המקורית בכשלושים ס"מ. אורך הקרוול המשופרת נקבע במקור ל-4.99 מ' כדי להימנע מדרישות שונות (ציוד, רישוי וכדומה) שנדרשו אז על ידי משרד התחבורה הישראלי. הדגם החדש גם המיר את החרטום המקורי הקטום בחרטום מעוגל. כיום פעילות כמה עשרות סירות קרוול בארץ, רובן בשבטי צופי ים ומיעוטן במרכזים ימיים, ורובן הגדול מדגם הפיברגלס.
מפני שכיום הגבלות משרד התחבורה מוטלות רק על סירות שאורכן עולה על 7 מטרים, ולא מהוות עוד גורם בקביעת גודלה, יוצרה הסירה בדגם האחרון באורך גדול במעט של 5.03 מטרים.
יתרונותיה של הקרוול לחינוך ימי הם שניתן להפליג בה גם במפרשים וגם במשוטים, היא פשוטה לתפעול, בעלת יציבות ראשונית טובה ועמידה לנזקים.
תכנות מונחה אובייקטים
ערבית מרוקאית
ערבית מרוקאית, או מרוקאית (בערבית: الـمغربيّة; בתעתיק חופשי: אל-מוגרביה; ידועה גם בשם دارجة; דאריג'ה) היא קבוצת להגים של השפה הערבית המדוברת במרוקו ובאזורים הסמוכים לה בצפון אפריקה. כ-30 מיליון איש דוברים ערבית מרוקאית.
הערבית המרוקאית היא אחת השפות שהתפתחו מן הלהגים הערביים שדוברו בחצי האי ערב, והתפשטו במאות ה-7 וה-8 עם הכיבושים הערביים-מוסלמיים באסיה ובאפריקה. הלהג הערבי-מרוקאי הוא אחד הלהגים "המערביים" של ערבית (הלהגים של צפון אפריקה). הוא רחוק מרחק רב מערבית ספרותית או מלהגים ערביים "מזרחיים" (מצרית, סורית, עיראקית וכדומה). הערבית-המרוקאית מושפעת במידה רבה מהשפות הברבריות המדוברות בצפון אפריקה.
הפונולוגיה של הערבית המרוקאית יוצאת דופן, ומכונה פונולוגיית "צרורות". כלומר יש בה רצפים של עיצורים ללא תנועות ביניהם. התכונה הזאת משותפת לערבית המרוקאית וללהגים הברבריים של צפון אפריקה. בין מבני ההברה של המרוקאית קיים המבנה עיצור-עיצור-תנועה-עיצור (CCVC), מבנה שקיים גם בשפות אחרות, אולם בצורה מוגבלת הרבה יותר מאשר במרוקאית.
כמו בכל הקהילות בעולם הערבי, גם הקהילה הדוברת ערבית מרוקאית מתאפיינת בדיגלוסיה. הקהילה הלשונית משתמשת בשתי צורות לשוניות נבדלות, הערבית המדוברת והערבית הספרותית, בנסיבות שונות. השפה המדוברת, שפת היום-יום, נתפסת בדרך כלל כנמוכה, והספרותית כגבוהה. עבור הדוברים הילידיים השפה המדוברת היא שפת-האם, בעוד הספרותית נרכשת בעיקר בבית ספר. שתי השפות מושפעות זו מזו באופנים שונים. במרוקו נפוץ מאוד השימוש בשפה הצרפתית, כך שרוב המרוקאים הם רב-לשוניים.
אבי כהן (בלם)