פוטורו גילברט הוא אחד מתוך ארבעת המינים בסוג קנגורו חולדתי, ומשויך למשפחת קנגוריים חולדתיים בסדרת הקנגוראים. לאחר התיאור המדעי של גולד, זואולוגים מאוחרים יותר שבחנו את הדגימה המקורית, האמינו שפוטורו גילברט אינו זכאי למעמד של מין בפני עצמו ומהווה לכל היותר תת-מין של פוטורו חוטמני חרף העובדה שהוא שונה ממנו במעט מבחינה מורפולוגית (גולגולת קטנה ורחבה יותר, חיך רחב ושיניים קטנות יותר); דבר זה נבע בין השאר מהאיכות הירודה של ה-DNA שחולץ מהדגימות הישנות והוביל לחוסר יכולת להגיע למסקנה ודאית מהשוואה בין דגימות פוטורו גילברט לדגימות של הפוטורו החוטמני; רק עם השגת דגימה חדשה באיכות טובה בשלהי המאה ה-21, התברר שפוטורו גילברט אכן מהווה מין נפרד כפי שסברו גילברט וגולד.
אנטומיה ומראה.
מאפיינים פיזיים.
פוטורו גילברט הוא יונק קטן-ממדים המזכיר במראהו החיצוני את הדיבלר או עכבר גדול; מבנה גופו עגלגל וקומפקטי, ראשו גדול ומחודד ופניו ארוכות וצרות. העיניים החרוזיות שלו גדולות ובולטות מחוריהן, והאוזניים קצרות ועגלגלות ומחופות בשיער. הגפיים הקדמיות זעירות ודקות, בניגוד מוחלט לגפיים האחוריות המפותחות והארוכות. בכפות ידיו טפרים מעוקלים וחדים המשמשים לחפירה, ואילו בכפות רגליו זוג טפרים גדולים ועבים המשמשים להתגוננות וזוג טפרים סינדקטיליים זעירים המיועדים לסירוק הפרווה. הזנב ארוך, דקיק ודליל בשיער. אורכו של הפוטורו 27–29 סנטימטרים ואורך זנבו 21–23 סנטימטרים; משקלו הממוצע 785–965 גרם. הזכרים והנקבות זהים כמעט לחלוטין בממדי הגוף, להוציא הבדלים מינוריים במשקל.
כסות.
הפרווה של פוטורו גילברט צפופה וזיפית ובעלת מרקם משי רך. צבעה נע בין חום אפרפר דהוי לבז' או קפה, ולעיתים קרובות היא בעלת גוון זהוב או אדמדם. הפרווה שזורה בשערות במגוון צבעים (צהוב, זהוב, חום, אפור, לבן ושחור) המקנות לה מראה מנומר, וכתוצאה מכך עשויים להיות מקטעים בצבעים שונים. הגב, הכתף ופלג הגוף האחורי של הפוטורו נוטים לשחרחר בדרך כלל, לעומת המותניים ופלג הגוף הקדמי שחיוורים יותר. החזה, הזרועות והבטן בצבע לבן בוהק או אפרפר, וכפות הידיים והרגליים חומות, ורודות או לבנות.
ראשו של הפוטורו בצבע חום-אפרורי דהוי, והחרטום והמצח כהים במעט. לעיתים קרובות, החלק העליון של הפנים בצבע כסוף עם כתמים לבנים גדולים סביב העיניים והחלק התחתון כהה יותר. הלחיים והסנטר לבנים, האף שחור, ומהאף עד למצח יש פס שחור שנעדר לפרקים. האוזניים אפורות מבחוץ וורודות מבפנים. הזנב אפור בבסיסו ושחור בקצהו.
תפוצה וסביבת מחיה.
טווח היסטורי ונוכחי.
פוטורו גילברט אנדמי לדרום-מערב אוסטרליה. טווח התפוצה ההיסטורי שלו היה מצומצם מאז ומתמיד, והוא היה מוגבל לחוף הדרומי של אוסטרליה המערבית, מנהר מרגרט עד למפרץ המלך ג'ורג' ליד העיר אולבני; שרידים תת-מאובנים מצביעים על כך שהטווח ההיסטורי היה גדול משמעותית והשתרע עד לכף נטורליסט דרומית לפרת'. כל הדגימות הידועות של המין נאספו במפרץ המלך ג'ורג', ומגלה המין - ג'ון גילברט, כתב לג'ון גולד שהוא לא שמע מהילידים על הימצאותו באזורים נוספים חוץ מהמפרץ. פוטורו גילברט נעלם במהירות בסוף המאה ה-19, ונחשבה לנכחד עד גילויו מחדש בשנת 1994 בהר גרדנר בתוך שמורת מפרץ שני העמים הסמוכה למפרץ המלך ג'ורג'.
למרות חיפושים איטנסיביים, לא נמצאה אוכלוסייה נוספת של המין מאז גילויו מחדש. רשויות השימור האוסטרליות, שחררו פוטורואים באי בולד מזרחית למפרץ המלך ג'ורג' בשנת 2005, ומאוחר יותר שוחררו פוטורואים נוספים לאי אקולוגי (שטח יבשתי מגודר), בתוך הפארק הלאומי וייצ'יניקופ (Waychinicup National Park) הנמצא מול האי בולד. האוכלוסייה המקורית במפרץ שני העמים שהכילה פחות מ-100 פרטים, כמעט הושמדה לחלוטין בשנת 2015 כתוצאה משריפת בר גדולה על מורדות ההר, האוכלוסייה באי בולד הסתגלה בהצלחה למקום החדש, והאוכלוסייה בווייצ'יניקופ גודלת באיטיות יחסית לקודמתה. בשנת 2016, רשויות השימור החליטו להקים אוכלוסייה חדשה של הפוטורו באי מייקלמס הנמצא מול מפרץ שני העמים; אי זה משמש כשמורת טבע למינים נדירים לאחר שנוקה כליל מטורפים פולשים.
בית גידול.
גילברט ציין שהפוטורו חי בסביבה ביצתית ובקרבת נחלים, וכינה אותו "בן הזוג של הקואקה", היות ששניהם נמצאו באותם אזורים. בית הגידול הנוכחי של פוטורו גילברט, שוכן בשיחים צפופים בעמקים שעל מורדות הר גרדנר. שטח ההר משתרע על פחות מאלף מדונם, ועל מורדותיו הפוטורו מאכלס 4 אזורים נפרדים. הבתה הצפופה שעל מורדות ההר מורכבת בעיקר מכיסי סבך של מיני הדס דבשי ("Melaleuca") בגובה 2-1.5 מטר, לצד שקעים עם שכבה צפופה של מין גומא מהסוג "Lepidosperma", ומין של אנארתריה ("Anarthria scabra" - מין דגן ממשפחת הרסטוניים). הצמחייה הסבוכה של ההר לא נשרפה למעלה מ-50 שנה, והיא הייתה הגורם העיקרי לכך שהמין שרד בטבע בעקבות ההגנה שסיפקה לו מפני טורפים פולשים. בעשורים הראשונים של המאה ה-21, פרצו שריפות על מורדות ההר שכילו כ-90% מבית הגידול של הפוטורו. בית הגידול באי בולד ובאי מייקלמס דומה פחות או יותר למפרץ שני העמים.
אקולוגיה.
התנהגות ופעילות.
פוטורו גילברט הוא ככל הנראה יונק פעיל לילה ודמדומים, הספון במהלך היום בתוך קינו ויוצא לתור אחר מזון לפני השקיעה עד אחר הזריחה; הן ביום והן בלילה הוא נשאר בתוך הסבך הצפוף והמוגן, וחוצה שטחים פתוחים לעיתים נדירות. כל פרט חי בטריטוריה קבועה קטנה שחופפת עם בני הזוויג האחר, אך המין נחשב לסובלני יחסית, והזכר יפגין אגרסיביות כלפי זכרים שפלשו לשטחו רק כשיש באזור נקבות מיוחמות. שטחו של הזכר משתרע על 15–25 דונם, ושל הנקבה על 3–6 דונם, והשניים מסמנים את שטחם באמצעות בלוטות ריח שבסנטר ובחזה. במהלך שיחור המזון, עשויים להיווצר קבוצות ארעיות קטנות שמתפזרות לאחר זמן קצר. הפוטורואים מתקשרים זה עם זה באמצעות צלילים נמוכים וחותמי ריח.
בניית הקן פשוטה למדי: הפוטורו חופר שקע קטן באדמה תחת שיח צפוף, וממלא אותו במצע רך כמו עשבים וגבעולים. חומרי הקינון נאספים לערימה עם כפות הידיים, ולאחר מכן הפוטורו דוחף אותה עם רגליו האחוריות לעבר זנבו, שנכרך סביבה כמו חבל. אחדים מהפוטורואים שהוחזקו בשבי יצרו מחילה בתוך חומרי קינון שהונחו עבורם, כך שייתכן שמין זה עשוי בטבע לבנות מחילות או קינים מורכבים יותר בדומה לבטונג ובשונה ממיני פוטורו אחרים.
תנועה והתמודדות עם טורפים.
פוטורו גילברט נע באיטיות על ארבעת הרגליים והזנב, כאשר הכפות הקדמיות נשלחות קדימה ואוחזות באדמה, והרגליים האחוריות מוקפצות קדימה מתחת לגוף. במהלך תנועה זו המזכירה את תנועת הארנב, זנבו של הפוטורו זקוף ומורם מעט מאחורי הגוף. בהלה פתאומית מובילה את הפוטורו להחיש את הצעדים הללו, והוא יעבור לקפיצה דו-רגלית רק בעת צורך ממשי. בתגובה לאיום, הפוטורו יבעט באדמה וישמיע קריאת אזהרה בטרם ימלט למקום מסתור. לעיתים קרובות, הפוטורו עוצר במקומו, מזדקף ומרחרח את האוויר במטרה לאתר טורפים פוטנציאליים. הטורפים הטבעיים שלו הם פיתון השטיחים ותנשמת אוסטרלית, ועליהם התווספו בהמשך חתול הבית והשועל האדום. הפוטורו הצליח להתקיים במשך מאה שנה בשמורת מפרץ שני העמים חרף נוכחות שועלים וחתולים באזור; עובדה זו מיוחסת לכיסי הסבך הצפופים במיוחד בשמורה, שאפשרו לו למצוא מחסה מפני טורפיו.
תזונה.
פוטורו גילברט הוא יונק אוכל פטריות מובהק (עד 90% ממזונו), ותזונתו מורכבת מ-44 מינים מגוונים של כמהין. הפוטורו תר אחר הכמהין באמצעות חוש הריח, ולאחר שאיתר מקום פוטנציאלי, הוא חופר בו בזריזות עם טפריו החדים והארוכים עד שמשיג את מבוקשו. החיפוש אחר כמהין מוביל את הפוטורו להזיז כמויות ניכרות של אדמה ממקום למקום, והגומות שהוא יוצר משפרות את ספיגת המים של האדמה. נבגי הכמהין שורדים את מערכת העיכול, ומתפזרים ברחבי הסבך באמצעות גללי הפוטורו. בתור תזונה משלימה, הפוטורו אוכל עלים, זרעים של פירות בשרניים, שורשים, גבעולים וחסרי חוליות; האחרונים נאכלים על ידו בדרך אגב במהלך הנבירה באדמה. במהלך האכילה, הפוטורו משתמש בתדירות גבוהה בכפות ידיו כדי להרים את המזון מהאדמה ולאחוז בו במהלך הנגיסה, וכן לצורך טיפוח הפרווה.
רבייה ומחזור חיים.
אין מידע ספציפי אודות הרבייה ומחזור החיים של פוטורו גילברט, והם דומים כנראה לאלו של הפוטורו החוטמני. ההערכה היא שהוא יונק מונגומי, המסוגל להתרבות לאורך השנה ללא עונת רבייה קבועה עם שיאים בחודשי נובמבר ודצמבר. הנקבה ממליטה גור אחד בכל פעם, ומביאה לעולם כשני צאצאים בשנה. ההיריון נמשך 38 יום, לאחריהם נולד ולד זעיר שמטפס בכוחות עצמו מפתח הביב לעבר הכיס בתהליך שלוקח 10 דקות. לאחר שמצא את הכיס באמצעות חוש הריח, הוא נכנס לתוכו, נצמד לאחת הפטמות ויונק ללא הפסקה בשבועות הראשונים לחייו. מיד לאחר הלידה הנקבה יכולה להתרבות ולהרות שוב, אך העובר החדש נותר מוקפא למשך 4.5 חודשים עד שהגור הקודם יעזוב את הכיס וייגמל. הנקבות מגיעות לבגרות בגיל 6–12 חודשים, והזכרים בגיל 14 חודשים. הניסיונות לגדל את פוטורו גילברט בשבי לא זכו להצלחה.
תוחלת החיים אינה ידועה, אולם סביר להניח שהיא דומה לזו של מינים אחרים (7-4 שנים בטבע).
מצב.