הדומה היא שם כללי לפרלמנטים מרכזיים ומקומיים בהיסטוריה של רוסיה ובתור גוף שייעץ לצארים ולנסיכים הרוסים. מקור השם במילה הרוסית думать (דוּמַט') שמשמעותה "לחשוב". הדומה הממלכתית נוסדה לראשונה ב-1906 והייתה הפרלמנט הרוסי הראשון שנבחר. לאחר המהפכה הרוסית ב־1917 והקמת ברית המועצות, בוטלה הדומה ובמקומה הוקם הוועד הפועל המרכזי שלימים יהיה הסובייט העליון ולאחר מכן ועידת נציגי העם.
לאחר פירוק ברית המועצות הציע בוריס ילצין, הנשיא הראשון של הפדרציה הרוסית, להקים פרלמנט דו-ביתי שהדומה תהיה הבית התחתון שלו. הצעות להקמת פרלמנטים שיחליפו את הפרלמנט הסובייטי נשמעו גם ברפובליקות האחרות שהרכיבו את ברית המועצות לשעבר. ההצעה אושרה במשאל עם שכונן את חוקת רוסיה. בשנים הראשונות שלאחר הקמתה הייתה הדומה מוקד התנגדות לחוקים ולמדיניות של ילצין, ופעמים רבות הצביעה נגד החוקים שלו. הדומה הייתה מוקד התנגדות לרפורמות ולהפרטות שביקשו ילצין ותומכיו לבצע. ילצין בתגובה הטיל וטו על רבים מהחוקים שהובאו להצבעה בדומה.
מאז שנות ה-2000, ובמיוחד מאז 2003, הפרלמנט יציב ותומך בולדימיר פוטין, בין השאר עקב הרוב שיש למפלגה שתומכת בפוטין, רוסיה המאוחדת. ככלל, הדומה מעוניינת בשינויים מרחיקי לכת יותר מאשר הבית העליון, מועצת הפדרציה.
סמכות.
כבית התחתון של הפרלמנט, כל חוק, יוצע היכן שיוצע, חייב להיות מאושר קודם כל בדומה. לאחר שהדומה הצביעה עליו, טיוטת החוק נשלחת למועצת הפדרציה, הבית העליון, לפני שיובא לחתימתו של הנשיא. הדומה יכולה לאשר חוק בלא צורך באישור מועצת הפדרציה אם יש רוב של 3/4 וחתימה של הנשיא.
סמכויות מיוחדות המוענקות רק לדומה על ידי החוקה:
מבנה.
הדומה מורכבת מ-450 צירים, הנבחרים בבחירות כלליות, חשאיות, ישירות, ויחסיות אחת ל-5 שנים (בהתאם לתיקון משנת 2008). כל אזרח רוסי מעל גיל 21 רשאי להתמודד בבחירות לדומה. בראש הדומה עומד יושב ראש שתפקידו לנהל את ענייניו השוטפים של הבית.
ועדות הדומה.
ועדות הדומה הן הזרועות הביצועיות ומורכבות בהתאם ליחסי הכוחות המפלגתיים של הרכב הדומה. מטרת הוועדות היא הפחתה ממעמסת הדיונים במליאה הראשית ומתן אפשרות לפיקוח ומעקב הדוקים יותר על שטחי פעולה ממוקדים.
נציגי הנשיא.
מאז 1996 ממונה נציג נשיאותי לדומה, שהוא נציג נשיא הפדרציה הרוסית בבית הדומה הממלכתית.
הפרולוג הכללי
הפרולוג הכללי הוא שמה המשוער של סדרת הדיוקנאות הפותחת את סיפורי קנטרברי. היצירה נכתבה בידי הסופר והחצרן בן המאה ה-14, ג'פרי צ'וסר.
עלילה.
היוהרה המגולמת בשיר, כפי שהיא מתפרשת על פני 858 שורות של אנגלית ביניימית המהוות את הפרולוג הכללי, היא כזו המאפיינת צליינות. צ'וסר יושב בפונדק הטברד ברובע סאות'וורק במרכז העתיק של לונדון, ושם הוא פוגש חבורה מגוונת וצבעונית של בני המעמד הבינוני מכל קצוות אנגליה. ביד המקרה, מסתבר שכולם נמצאים בדרכם לקנטרברי, מקום קבורתו של תומאס בקט הקדוש, הארכיבישוף מקנטרברי. בפרולוג, צ'וסר מנסה לתאר את "מצבם", "מערכם" ו"מעמדם" של בני החבורה:
הפרולוג הכללי נראה כלא מאורגן במכוון, זאת כרמיזה לבלבול השורר בקרב הערברב חסר הסדר שיצא לקנטרברי מוקדם יותר באותו היום. בעוד שהסוגה אליה משתייכים "סיפורי קנטרברי" כמכלול היא "סיפור מסגרת", הרי שהפרולוג הכללי מהווה דוגמה ל"סאטירה מעמדית", סוגה המציגה באור נלעג את השחיתות המתקיימת בקרב שלושת המעמדות החברתיים שהיו בימי הביניים (הכמורה, האצולה והאיכרות).
עם הצליינים נמנים אביר, פרש, משרת האביר, אם-מנזר, נזירה שנייה, כומר הנזירה, נזיר, נזיר-קבצן, סוחר, פרח כהונה, פרקליט, בעל-אדמות, מוכר סדקית, נגר, אורג, צבע, טווה שטיחי-קיר, טבח, ספן, רופא, האישה מבאת', כהן, חורש, טוחן, קניין, אפסנאי, שליח בית דין, מחלן, המארח ודמותו של צ'וסר עצמו. סדר הצגת הצליינים ממקמם לפי הסולם החברתי - האצולה בראש, לאחריה בעלי-המלאכה ולבסוף, האיכרים. מאוחר יותר, מצטרפים כומר ומשרתו למסע העלייה לרגל ומגוללים את אחד הסיפורים.
מקץ הקדמה פיוטית ועתירת אהבה, המתארת את האנרגיה הפורה והמתחדשת של האביב בתום חורף ארוך, צ'וסר מתפנה להצגת הצליין הראשון, "האביר העדין והמושלם". צלבן זה נסע לכל אורכה ורוחבה של אירופה, עד לגבולות אסיה הקטנה, בהגנו על דתו. הוא בעל המעמד הגבוה ביותר בין הנוסעים ולתיאורו עוקבים דיוקנאותיהם של בני לווייתו. בנו, הפרש, "הנאהב בחום רב", על התלתלים שבשערו. הוא מהווה האנשה למרץ האביב והאנרגיה המינית שצ'וסר מאמץ בהקדמתו, אותה הוא שואף להדגיש אף בקרב הצליינים המקסימים פחות.
לאחר מכן מופיעים תיאורים קצרים של מרבית הצליינים האחרים, לרבות פרטים על אופן לבושם, בהמות רכיבתם ועקיצות שנונות כלפי אישיותם. חלק מהאנשים בפרולוג הם בעלי-תיאורים אך נטולי-סיפורים - משרתו של האביר, מוכר הסדקית, הנגר, האורג, הצבע, טווה שטיחי-הקיר, החורש והמארח - בעוד שדמויות כנזירה השנייה לא מתוארות כלל. מיד לאחר אזכור הנזירה השנייה, צ'וסר אומר "and preestes thre", אך דבר זה מנוגד לשורה 24 בה נאמר שעשרים ותשעה צליינים יצאו ויש רק כומר אחד. יש המניחים שצ'וסר התכוון לכלול דיוקן קצר של הנזירה השנייה והכומר בתוספת מאוחרת.
אוסף דיוקנאות הדמויות הוא אחד החלקים הראויים ביותר לציון בסיפורי קנטרברי, משום שיש בהם הרבה יותר חיות ועומק מאשר בשאר הדמויות בספרות התקופה. צ'וסר אינו מסתפק רק בתיאור מלבושיהם, אלא מוסיף פרטים על תווי-פניהם, קיצור-דרך מוכר בעבור אנשי ימי-הביניים לאמידה על אופייה של דמות. המראה נקשר לאיזון "ארבעת מצבי-הרוח" שבאדם, כך שמצב-הרוח מהיר החימה של האפסנאי משתקף במבנה גופו הגבוה והרזה ומצביע על הסבירות להיותו חמום-מוח.
הערותיו הסאטיריות של צ'וסר כלפי אנשים אלה מעומעמות יותר מן המקובל בסיפורים מאותם הימים. דמויות דומות באותו הזמן היו מותקפות בפראות על ידי המספר, באופן שהיה מציגן כאפסים. כשצ'וסר כן בוחר לתקוף את דמויותיו, הוא עושה זאת בדרך כלל בידי אחת הדמויות האחרות, בינות לסיפורים, ולרוב בלי קלישאות המובנות מאליהן. רק יוברט הנזיר-הקבצן ואגלנטיין הנזירה זוכים לכינויים בשמות במהלך הפרולוג, הגם שהדבר נשנה כלפי אחרים מאוחר יותר.
שמורת יער אודם
שְׁמוּרַת יַעַר אֹדֶם היא שמורת טבע השוכנת בצפון רמת הגולן, דרומית לכפר עין קנייא, מערבית מהכפר בוקעאתא ולקיבוץ אל-רום, דרומית מהכפר מסעדה וסביב מושב אודם.
גאוגרפיה.
שטחה של השמורה הוא 19,340 דונם. השמורה הוכרזה תחילה בשטח של 11 אלף דונם באמצעות צו אלוף ביוני 1972. כיום השטח המיועד לשמורה הורחב, ולאחר אישורו הוא אמור לעבור הכרזה מחודשת.
מקור שם השמורה הוא בשם ההר, ששמו ניתן לו עקב צבעו של הר הגעש עליו הוא שוכן - הר שצבעו אדום (ונקרא בערבית: תל אל-אחמר). צבע אדמת ההר אדום. לעיתים קוראים לשמורה שמורת יער מסעדה או שמורת נחל סער.
כביש 987 ממסעדה לגוב-געש חוצה את השמורה מצפון לדרום.
יער אודם נמצא בתחום השמורה והיא מהווה את השמורה השנייה בגודלה בגולן (אחרי שמורת יער יהודיה). יש בה יער מפותח ותופעות געשיות מיוחדות. כל פני השטח מכוסים סלעים בזלתיים.
מאפיינים.
אקלים השמורה מאופיין בריבוי משקעים (כ-1000-800 מ"מ בשנה). בזכות ריבוי המשקעים, כיסוי קרקע עבה, ובעיקר איסור כריתת עצים בשמורה לאורך עשרות שנים, התפתח בה יער ים-תיכוני. ביער זה גדלים עצים כגון אלון מצוי, אלון התולע, אגס סורי, שזיף הדב, אלה ארצישראלית, לבנה רפואי, אוג הבוסקאים ועוזרר חד-גלעיני. עליהם מטפסים שיחים כגון יערה איטלקית, פואה ועוד. כן מאופיין היער בצמחייה צפופה של סיסנית הבולבוסין, ובפרחי חורף כגון בר-נורית חרמשי, אביבית בינונית ורקפת יוונית. באביב פורחים סחלבן החורש, מירונית סרגלית, שנק החורש, בן-חורש רחב-עלים ומינים שונים של כרכום. כן גדלות ביער מגוון פטריות.
בעלי חיים המאפיינים את השמורה הם חזיר בר, זאב, קיפוד אירופי, יערון קטן וגדול, נברן השדה, נמנמן הסלעים, יערון צהוב צוואר, קוצן, שועל, דורבן וחדף מצוי.
שטח היער מאופיין בתופעת הג'ובות (גב געש), בורות בקוטר מ-30 ועד 200 מטרים ועומק של עד 60 מטרים, המכוסים בצמחיית היער. בשמורה 17 "ג'ובות" (בערבית "ג'ובאת" - בור טבעתי בעל קירות תלולים כלפי פנים) מתוך ה-23 המצויות בצפון הגולן והן מכוסות בחורש עבות. למעט ג'ובת מסעדה, לא מצטברים בהן מים. הבור הגדול ביותר הוא "אלג'ובה אלכבירה" (הג'ובה הגדולה), הממוקם במרחק של 1.5 ק"מ מצפון מערב להר אודם. חלק מהחוקרים טוענים כי הג'ובות נוצרו בעקבות בועת גז גדולה שנלכדה בתוך הלבה הנוזלית, שנקרשה לקרום בזלת קשה, כך נותר חלל תת-קרקעי מתחת לקרום בזלתי; בשלב מסוים הקרום קרס ואז נחשף החלל. אפשרויות אחרות הן שהג'ובות נוצרו מהתפוצצות של גז דחוס, שנוצר כאשר מאגמה מותכת פגשה בתת-קרקע מי תהום והם הפכו לקיטור דחוס וגרמו לפיצוץ; או שהבורות מהווים תופעה קרסטית של חלל בסלעי גיר שנוצר מתחת לקרום בזלת דק שקרס פנימה.
תמיסת הרטמן
תמיסת הרטמן או תמיסת לקטט רינגר היא תמיסה פיזיולוגית המשמשת להזרקה תוך ורידית לבני אדם ולבעלי חיים.