ניקולאיֶה קאז'אל (ברומנית: Nicolae Cajal; 1 באוקטובר 1919 – 8 באפריל 2004) היה רופא וירולוג ומנהיג קהילתי יהודי רומני. קאז'אל כיהן בסנאט הרומני בין השנים 1992 – 1994, והיה ראש הקתדרה לוירולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט ויושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה בשנים 2004-1994.
קורות חיים.
ניקולאיה קאז'אל נולד בשנת 1919 בבוקרשט כבנו של מרקו קאז'אל, רופא ילדים, לימים פרופסור וטיפולים ברפואת ילדים ולפואריקולטורה בבית הספר לרפואה בבוקרשט.
קאז'אל סיים בשנת 1944 את לימודי הרפואה במכון לרפואה בבוקרשט עם תואר דוקטור לרפואה וכירורגיה.
בימי המשטר הצבאי-פשיסטי של המרשל יון אנטונסקו כששערי האוניברסיטאות נסגרו בפני היהודים, למד קאז'אל לימודי רפואה במכללה לרפואה שהתארגנה בבוקרשט עבור סטודנטים יהודים בראשות כמה רופאים, בייהם אביו מרקו קאז'אל.
כמדען, קאז'אל תרם ליצירת שיטות אבחון מעבדתי של נגיפים בתחום החיסון ותחום הגנטיקה של הנגיפים. הוא פרסם יותר מ־400 מחקרים וחיבר, בעצמו או בשיתוף עם אחרים, 14 ספרי לימוד והנחיה בתחום.
בין השנים 1967–1994 היה מנהל המכון לוירולוגיה של האקדמיה הרומנית. משנת 1966 הוא היה למומחה של ארגון הבריאות העולמי. בנוסף, הוא היה חבר בחברה המלכותית לרפואה של לונדון, בחברה הבינלאומית לפתולוגיה השוואתית, בחברה הצרפתית למיקרוביולוגיה ובאקדמיה למדעים של ניו יורק. משנת 1990 היה סגן יובש ראש האקדמיה למדעי הרפואה ומשנת 1998 יושב ראש האקדמיה לרפואה. הוא כיהן משנת 1994 כסגן נשיא המועצה למדע וטכנולוגיה.
קאז'אל נבחר בשנת 1990 כעצמאי, מטעם אזור בוקרשט, לסנאט הרומני ומשנת 1994 היה ליושב ראש הפדרציה של הקהילות היהודיות ברומניה. משנת 1977 הוא היה גם מנהל השירותים הרפואיים של הפדרציה היהודית.
בשנת 2004 נפטר ניקולאיה קאז'אל בבית החולים אליאס בבוקרשט עקב מחלה במערכת העיכול. הוא נקבר בבית העלמין היהודי פילנתרופיה בבוקרשט.
חיים אישיים.
קאז'אל היה נשוי לברטינה, ולהם נולדו שני ילדים: בת בשם אירינה-סאנדה קאז'ל-מארין ובן, שטפאן קאז'אל.
ג'ק ג'ילנהול
כיכר פאריז
יוהאנסבורג
טרייסרי
מיגל פרימו דה ריברה
מיגל פרימו דה ריברה אי אורבאנחה (בספרדית: Miguel Primo de Rivera y Orbaneja; 8 בינואר 1870 - 16 במרץ 1930) היה שליט ספרד בין 1923 ל-1930.
ביוגרפיה.
פרימו דה ריברה נולד ב-8 בינואר 1870 למשפחה אריסטוקרטית בחרס דה לה פרונטרה. הוא התגייס לצבא הספרדי והשתתף במלחמותיה של ספרד במרוקו, בקובה ובפיליפינים. מאוחר יותר החזיק במספר תפקידים בכירים בצבא.
בשנת 1923 פרסם את מניפסט ברצלונה ותפס את השלטון בספרד בהפיכה שנערכה בתמיכת הצבא, בעלי אחוזות וארגוני סוחרים. המלך אלפונסו ה-13 הכיר בשלטונו ומינה אותו באופן רשמי לראש הממשלה. עם עלייתו לשלטון השעה פרימו דה ריברה את החוקה, הכריז על ממשל צבאי, חיזק את הצנזורה והוציא את המפלגות מחוץ לחוק. לאחר מכן הקים את המפלגה החוקית היחידה, "האיחוד הספרדי הפטריוטי" (Unión Patriótica Española). פרימו דה ריברה ניסה לצמצם את האבטלה באמצעות השקעת כספים בעבודות ציבוריות, אך הדבר הביא לעלייה באינפלציה. בסופו של דבר איבד את תמיכת הציבור, ועזב את כיסאו בינואר 1930. חודשים ספורים אחר כך מת בפריז, ככל הנראה מסוכרת.
לפרימו דה ריברה היו 4 ילדים. אחד מהם, חוסה אנטוניו, הקים את המפלגה הפשיסטית "הפלנחה הספרדית" (Falange Española), והוצא להורג ב-1936.
דה ריברה נודע באהדתו ליהדות וליהודים ובין השאר תרם מאות ספרים לספרייה הלאומית לכבוד ייסודה של האוניברסיטה העברית. בדצמבר 1924 הוא פרסם צו המתיר לכל אדם ממוצא ספרדי לקבל אזרחות ספרדית, ובכך איפשר ליהודים ספרדים רבים, להגר לספרד. בזכות צו זה ניצלו יהודים רבים, בעיקר מאזור הבלקן, מהשואה.
יאנג ליוואי
איסור הכשלת עיוור
ארבעת שלבי ההארה
בבודהיזם, ארבעת שלבי ההארה מייצגים את הדרגות דרכן עובר האדם במאמציו להגיע להארה ולהשתחרר מסבל: סוטפאנה, סקדאגאמי, אנאגאמי וארהנט (בשפת פאלי). כל אחד משלבים אלה מסמן רכישה של תובנה חווייתית עמוקה הקשורה בארבע האמיתות הנאצלות אודות הקיום. תובנות אלו משנות באופן מהותי את הדרך בה הוא תופש את העולם ואת מקומו בתוכו, ומשחררות אותו בהדרגה מעשרת הכבלים המהווים מעצור להארה. מידת השחרור מהכבלים מאפשרת לזהות את השלב הנוכחי בו נמצא האדם. הלימוד של ארבעת שלבי ההארה הוא מרכיב מרכזי בזרמים המוקדמים של הבודהיזם, כולל בזרם הטהרוואדה.
סוטפאנה - "הנכנס לזרם".
בסנסקריט: "סרוטפאנה". שלב ההארה הראשון. ה"זרם" אליו נכנס האדם הוא הדרך המתומנת הנאצלת שהתווה הבודהה. התואר סוטפאנה מגדיר אדם שהצליח לנתק את שלושת הכבלים הראשונים (היאחזות ב"עצמי", ספק והיצמדות לטקסים ולפולחנים), רכש הבנה אינטואיטיבית של התורה הבודהיסטית ("ראייה נכונה"), ומחזיק בביטחון מלא בשלוש אבני החן (הבודהה, הדהרמה והסנגהה). ע"פ המסורת, לא ייוולד מחדש כבעל חיים, פרטה (רוח רעבה), או ישות גיהנום, וייוולד מחדש שבע פעמים נוספות לכל היותר לפני שיגיע לנירוואנה.
סקדאגאמי - "החוזר-פעם-יחידה".
בסנסקריט: "סקרדאגאמין". שלב ההארה השני. תואר זה מגדיר אדם שהצליח לנתק את שלושת הכבלים הראשונים, החליש משמעותית את אחיזתם של הכבלים הרביעי והחמישי (השתוקקות ורצון-להרע), והפחית את בורותו ביחס לטבע המציאות. ע"פ המסורת, יגיע לנירוואנה לאחר שייוולד מחדש עוד פעם אחת לעולם בני האנוש.
אנאגאמי - "זה-שאיננו-חוזר".
בסנסקריט: "אנאגאמין". שלב ההארה השלישי. תואר זה מגדיר אדם שניתק את כל חמשת הכבלים הראשונים, אשר קשרו אותו לעולם החושים. ע"פ המסורת, הוא לא יחזור עוד לעולם בני האנוש, ולאחר מותו ייוולד מחדש בעולמות גבוהים דמויי גן עדן, בהם יגיע לנירוואנה.
ארהנט - "ראוי / נאצל".
בסנסקריט: "ארהט"; "זה שניצח את כל האויבים". שלב ההארה הרביעי והאחרון. תואר זה מגדיר אדם שהוסיף וניתק את חמשת הכבלים הנותרים (תאווה חומרנית, תאווה לקיום חסר-צורה, גאוותנות, חוסר שקט ובורות), זכה בהארה ובנירוואנה, והשתחרר מסבל. ע"פ המסורת, בנקודה זו מעגל גלגולי החיים של האדם מגיע לידי סיום, והוא נחלץ סופית מהסמסרה. ארהנט שהצליח לטהר את עצמו לחלוטין מכל המשקעים הלא-טהורים שנותרו בנפשו (סנקהארות) עשוי להיחשב בודהה.
צ'אי לון
ארבידופסיס
מסגד חסן השני
מסגד חסן השני (בערבית: مسجد الحسن الثاني, "מסג'ד אלחסן אלת'אני") הוא מסגד שהוקם בקזבלנקה (מרוקו). בנייתו החלה ב-12 ביולי 1986 והפתיחה החגיגית נערכה ב-30 באוגוסט 1993. רחבת המסגד יכולה להכיל עד 80,000 מאמינים ואולם התפילה עד 25,000 מתפללים.
זהו המסגד הגדול ביותר בעולם אחרי המסגד במכה, ערב הסעודית. הקמת המסגד התאפשרה הודות לתרומות שנאספו מכל תושבי מרוקו. כל תושב תרם סכום לפי מצבו הכלכלי, גם יהודים תושבי מרוקו תרמו כסף להקמת המסגד. הכניסה למבקרים במסגד היא בתשלום, למעט מוסלמים המגיעים בזמני התפילה.
חלק מהמסגד בנוי על הים, במרכזו צריח בגובה של 210 מטר - מה שהופך אותו לצריח המסגד הגבוה ביותר בעולם ולמבנה הדתי הפעיל הגבוה ביותר בעולם. בראש המגדל יש קרן לייזר המצביעה על הכיוון למכה. אמנים ואומנים מכל ערי מרוקו הובאו למסגד כדי לגלף 53,000 מטר מרובעים של עץ, וכן לרצף 10,000 מטרים מרובעים של קרמיקה. במסגד יש גג בר-פתיחה לשם הזרמת אוויר טרי למתפללים.
אדריכל המסגד היה מישל פנזו (Michel Pinseau) שנעזר בבנאים צרפתיים ומרוקאים. לפי בקשת המלך חסן השני, מנהיגם הרוחני של המוסלמים במרוקו, שאימץ פסוק מהקוראן "כס מלכותו של אללה הוא על המים", נבנה חלק מהמסגד על המים. כמו כן כולל המסגד גג ענק שנפתח מעל כל אולם התפילה, מדרסה, מוזיאון, ספרייה ובחלקו התחתון בית מרחץ. מרבית חומרי הגלם הגיעו ממרוקו, כולל עצי ארז מהרי האטלס.
עבודות נרחבות של חיזוק ושימור מבוצעות מאוגוסט 2006 בחלק של המסגד הבנוי מעל הים.
צ'יהולי
בסיס לוד
סונג מיי לינג
נתן שפיגל
נתן שְׁפִּיגֶל (12 בדצמבר 1905 – 4 בספטמבר 1995) היה סופר, חוקר ומתרגם בתחום הלימודים הקלאסיים. יהודי פולני-ישראלי, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית בירושלים ומתרגם מיוונית ולטינית. חתן פרס ישראל במדעי הרוח לשנת תש"ן-1990 על הישגיו בחקר הספרות הקלאסית ובתרגומה לעברית.
ביוגרפיה.
נתן שפיגל נולד בניו יורק למהגרים יהודים פולנים. משפחתו התקשתה להכות שורש בעולם החדש, וכבר בינקותו חזר עם משפחתו לעיירה רוהאטין שבגליציה, אוסטריה, ובה גדל. אביו נפתלי היה בעל חנות בדים קטנה, והמשפחה חייתה בדוחק. שפיגל למד ב"חדר", ומגיל 7 (1912) גם בבית ספר יסודי פולני. במלחמת העולם הראשונה עברה העיירה מיד ליד, ולאחר נסיגת הרוסים ב-1916 עברה המשפחה למוראביה, שם עבד הנער בן ה-11 בכפר דאמבוז'צה. לאחר מכן שבו לרוהאטין, שהייתה כעת בתחומי המדינה הפולנית החדשה אך תושביה הוסיפו לסבול ממלחמת פולין-אוקראינה והמלחמה הפולנית-סובייטית. בשנת 1918 החל את לימודיו בגימנסיה הפולנית המקומית, ועסק במתן שיעורים פרטיים כדי לתמוך בפרנסת המשפחה.
ב-1925, כשהיה בן 19, נסע לעיר לבוב ללמוד לימודים קלאסיים: ב-1930 קיבל תואר מגיסטר מאוניברסיטת לבוב, וב-1931 תואר דוקטור מהאוניברסיטה היגלונית שבקרקוב.
לאחר סיום לימודיו קיבל ב-1931 משרת מורה ללימודים קלאסיים בגימנסיה העירונית בעיר קאלוּש. באוגוסט 1932 נישא לתיאודורה (דוזיה) לבית קוֹרמן.