וימר החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בורוסיה מנשנגלדבך בשנת 1966. וימר שיחק במועדון במשך 12 עונות, בהן הבקיע 51 שערים ב-366 הופעות בבונדסליגה, נתון המציב אותו במקום השלישי בדירוג שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, אחרי ברטי פוגטס ואובה קאמפס. וימר שיחק בתור הזהב של בורוסיה מנשנגלדבך, עם שחקנים נוספים כברטי פוגטס, אלן סימונסן, יופ היינקס, גינטר נצר וריינר בונהוף. הוא היה קשר עם אוריינטציה הגנתית יחסית, על מנת לחפות על גינטר נצר בהגנה ולסייע לו בהתקפה, על אף יכולתו ההתקפית וכושרו הגופני המצוין, שזיכה אותו בתואר "ריאות הברזל". בשנת 1970 זכה וימר באליפות הראשונה שלו, כשבעונה הבאה השלים עם הקבוצה זכייה שנייה ברציפות באליפות הבונדסליגה. העשור של שנות ה-70 התאפיין במאבק מול באיירן מינכן על מרבית התארים בגרמניה, כאשר באיירן מינכן זכתה בשלוש אליפויות ברציפות בין השנים 1972-1974, ובורוסיה מנשנגלדבך זכתה בשלוש האליפויות הבאות, בין השנים 1975-1977, שווימר היה שותף לכולן, כמו גם בשתי סגנויות, בשנים 1974 ו-1978. בשנת 1973 זכה וימר עם הקבוצה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-1 בהארכה על היריבה המושבעת פ.צ. קלן. וימר הבקיע את השער הראשון של מנשנגלאדבך. בשנת 1976 זכה עם הקבוצה בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 3-2 על המבורג.
הישגי הקבוצה בגרמניה תורגמו גם לזירה האירופית. בשנת השתתף 1973 וימר עם הקבוצה בגביע אופ"א, בו הקבוצה הגיעה לגמר והפסידה לליברפול במפגש כפול, כאשר במשחק הראשון ניצחה ליברפול בתוצאה 3-0, ובגומלין מנשנגלאדבך ניצחה רק 2-0. וימר שיחק 90 דקות בשני המשחקים. כעבור שנתיים הגיעה בורוסיה מנשנגלדבך שוב לגמר גביע אופ"א, הפעם מול טוונטה ההולנדית. המשחק הראשון הסתיים בתוצאה 0-0, ובגומלין בורוסיה מנשנגלדבך ניצחה בתוצאה 5-1. וימר שיחק 90 דקות במשחק הראשון ו-75 דקות בגומלין. בשנת 1977 הגיעה בורוסיה מנשנגלדבך לגמר גביע אירופה לאלופות, בו הפסידה בתוצאה 3-1, שוב לליברפול. וימר פתח בגמר זה, אך נפצע והוחלף בדקה ה-24 על ידי כריסטיאן קוליק. בשנת 1978 פרש וימר ממשחק פעיל עם שמונה תארים במדי בורוסיה מנשנגלדבך.
קריירה בינלאומית.
לוימר 36 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע ארבעה שערים. וימר היה שותף לזכייה של נבחרת גרמניה המערבית ביורו 1972, בו הבקיע את השער השני במשחק הגמר מול נבחרת ברית המועצות, במשחק שהסתיים בתוצאה 3-0 לגרמניה המערבית, ונכלל בנבחרת מצטייני הטורניר. וימר שותף בשני משחקים במונדיאל 1974, בו זכתה הנבחרת לאחר ניצחון 2-1 במשחק הגמר על נבחרת הולנד, בו וימר לא שותף. וימר היה חלק מהסגל של גרמניה המערבית ליורו 1976, בו הפסידה הנבחרת לנבחרת צ'כוסלובקיה בפנדלים, לאחר 2-2 בתום 120 דקות. וימר הוחלף במשחק זה במחצית על ידי היינץ פלוהה. הופעה זו הייתה האחרונה של וימר במדים הלאומיים.
תארים.
עם בורוסיה מנשנגלדבך:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
תארים אישיים:
קייטנו רה
קאיטנו רה
עימאד
עימאד (בפרסית: عماد, משמעות: עמוד) הוא טיל בליסטי לטווח בינוני המונע בדלק נוזלי, תוצרת משרד ההגנה האיראני. לטיל טווח הנאמד בכ-2,500 ק"מ. הטיל הוצג לראשונה ב-11 באוקטובר 2015 על ידי שר ההגנה האיראני חוסיין דהקאן. הטיל עודנו נמצא בשלבי ניסוי אך הוכרז כי צפוי בסוף שנת 2016 להפוך מבצעי ולשמש יחידת הטילים של חיל האוויר של משמרות המהפכה.
טיל העימאד מסוגל לשאת ראש קרב של 750 ק"ג ואף ראש קרב גרעיני. מכיל אמצעי ניווט והנחיה משופרים ההופכים אותו לטיל לטווח הבינוני הראשון באיראן בעל יכולת פגיעה מדויקת של כ-500 מטר. זאת בניגוד לטילי השיהאב בעלי טווח דומה אך לעומתו דיוק של כ-2,000 מטרים. הוא עושה זאת באמצעות יכולת תמרון הנמצאת בקצהו הקוני. יכולת תמרון זו גם מהווה מנגנון להתמודדות מול מערכות הגנה אוויריות ונגד טילים.
אנטוני קורדסמן, חוקר במרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים בוושינגטון, כתב מאמר הנוגע לטיל, בו ציין כי הוא מעריך שהטיל הוא גרסה של טיל השיהאב-3.
בדצמבר 2015, פורסם בעיתון וול סטריט ג'ורנל כי ארצות הברית צפוי להטיל סנקציות על איראן בטענה שהפרה את החלטה 1929 של מועצת הביטחון של האו"ם משנת 2010, כשביצעה ניסוי בטיל הבליסטי. מדובר בסנקציות הראשונות שיוטלו על איראן לאחר הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
שיידלישצ'ה
שיידלישצ'ה (בפולנית: Siedliszcze; ביידיש: שעדלישטשע) הוא כפר במחוז חלם שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב נוסד במאה ה-16 ככפר בבעלות כנסייתית, ובמאה ה-18 עבר לידי משפחות אצולה פולניות. בשנת 1750 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בתחילת המאה ה-19, בעקבות מספר שריפות שפקדו את היישוב, הוא הוחזר למעמד כפרי.
יהודי שיידלישצ'ה.
קהילה יהודית מאורגנת התקיימה בכפר מהמאה ה-18, ובתקופה זו היוו היהודים כ-70% מתושביו. מהמאה ה-19 התקיימה ביישוב פעילות חסידית.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי היישוב מפרעות מצד הקוזקים שהצטרפו לצבא הרוסי, אשר כללו אונס נשים, שוד רכוש ושריפת בתים. לאחר המלחמה שבו להתגורר בכפר רק חלק מיהודיו.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 1,360 יהודים, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים.
בשואה.
לאחר כיבוש היישוב בידי הגרמנים ב-15 בספטמבר 1939, החלו אלו בביצוע מעשי שוד, השפלה והתעללות ביהודיו, בסיוע פולנים מקומיים. באוקטובר 1939 רצחו אנשי ס"ס שהגיעו ליישוב כמה יהודים בו באופן אקראי, וכן חייבו את הקהילה בתשלום סכום כופר גבוה, תוך רצח 12 בני הערובה שנלקחו. מעת לעת המשיכו אנשי הס"ס לפקוד את הכפר, ובכל ביקור ריכזו את יהודיו בכיכר המרכזית בו, וביצעו בהם מעשי התעללות, תוך שריפת ספרי תורה וגזיזת זקנים ופיאות. בדצמבר 1939 פוצצו הגרמנים את אחד מבתי הכנסת שבכפר. בהמשך, יודנרט שמונה במקום נצטווה לספק לגרמנים דרך קבע עובדי כפייה יהודים לעבודות פרך.
באביב 1941 הובאו ליישוב כמה מאות פליטים יהודים מלובלין ומקרקוב, והרעב בקרב היהודים בכפר גבר, כאשר רבים מהם מתו ממגפת טיפוס הבהרות.
ב-18 במאי 1942 פשטו על היישוב חיילי ס"ס וכוחות אוקראיניים, וריכזו את כל יהודיו בכיכר המרכזית בו, תוך ירי במסתתרים, והשלכת ילדים קטנים מחלונות הבתים בשעת האקציה. מכיכר הכפר הוסעו והוצעדו היהודים לתחנת הרכבת בולידאווה, תוך ירי בנחשלים. בתחנה נדחסו היהודים בקרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה סוביבור. יהודים מעטים מהכפר שעברו סלקציה, הוחזרו ליישוב, ושוכנו במחנה עבודה שהוקם בו. ב-22 באוקטובר 1942 חוסל גם מחנה זה, תוך שליחת כל היהודים שנותרו בו, יחד עם מאות יהודים נוספים מהסביבה, לסוביבור.
מקהילת שיידלישצ'ה שרדו את השואה יהודים בודדים, חלקם בשורות הפרטיזנים.
שדלישצ'ה
שעדלישטשע
סקריפט
שומובו
שומובו (בפולנית: Szumowo) הוא כפר במחוז זמברוב שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1239, ושימש בתחילה כמרכז כנסייתי ליישובי הסביבה. מהמאה ה-19 היה היישוב קשור מבחינה מנהלית לזמברוב הסמוכה.
יהודי שומובו.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מתחילת המאה ה-19, ובשנים אלה כבר היה קיים בו בית כנסת. בין מלחמות העולם נמנו בכפר 125 יהודים, כשליש מתושביו.
במחצית השנייה של אוגוסט 1941 רצחו הגרמנים כ-800 יהודים מסביבת הכפר בבורות ירי ביער הסמוך אליו. יהודי הכפר עצמו גורשו ב-1 בנובמבר 1942 למחנה ריכוז בזמברוב, ומשם שולחו בינואר 1943 לאושוויץ.
שומובו נובה
רצ'ונז'
רצ'ונז' (בפולנית: Raciąż; ביידיש: ראַטשוינדז, רעטשוינדז) היא עיירה במחוז פלונסק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
רצ'ונז' נזכרת לראשונה במאה ה-10, ובשנת 1425 הוענקו לה זכויות עיר. מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18 הייתה העיירה למרכז נפה, ובחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה בתחום פרוסיה. משנת 1815 נכללה העיירה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי רצ'ונז'.
יהודים ישבו ברצ'ונז' מתחילת המאה ה-18, ובין השנים 1825 ו-1862 הוטלו על יהודי היישוב מגבלות מגורים שונות. מאמצע המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, ובשנת 1891 נחנך בעיירה בית כנסת חדש. בעקבות פרעות שערכו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול בשנת 1918, עזבו את היישוב רבים מיהודיו.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,800 יהודים, כ-40% מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, לרבות של בית ספר מרשת תרבות, כמו גם פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מחרם כלכלי על עסקיהם.
בשואה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-6 בספטמבר 1939, ערכו אלו שוד רחב היקף של חנויות יהודייה, בשיתוף הפולנים המקומיים, תוך ירי במספר יהודים. בסוף החודש הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב. ביום כיפור ת"ש נצטוו יהודי העיירה לגזוז את זקניהם ולטאטא את רחובות היישוב, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם. גזירת גירוש של יהודי העיירה במהלך חג הסוכות שלאחר מכן נמנעה באמצעות תשלום סכומי כופר גבוהים לגרמנים.
ב-9 בנובמבר 1939, לאחר סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, רוכזו יהודי היישוב בידי הגרמנים, ורכושם נלקח מהם. למחרת הובלו כולם לתחנת הרכבת המקומית, בה הועמסו בצפיפות בקרונות משא, ושולחו לגטו ורשה. זאת, כאשר בשעת הוצאת היהודים מהעיירה, צעדה ביישוב באופן חגיגי תזמורת פולנית.