לאחר פטירתו הוקמה ה"קרן לקידום חקר המשפט הבינלאומי ע"ש פרופ' נתן ויהודית פיינברג", שמטרתה לסייע בהוצאתם לאור של חיבורים בתחום המשפט הבינלאומי.
וידאו-דאנס
אמנות הווידאו דאנס מבוססת על שילוב של מדיומים ותכנים משדה הקולנוע, המחול, הפרפורמנס והאמנות החזותית. רעיון התנועה הוא המרכיב המרכזי המחבר בין השדות השונים. התנועה, המהווה בסיס לפיתוחו והבנתו של מדיום הקולנוע (והווידאו שהתפתח בשלב מאוחר יותר), היא הגורם המחבר המרכזי בין הווידאו והדאנס (מחול/תנועה/כוריאוגרפיה). באופן זה, ניתן להצביע על יצירות מוקדמות של אמני קולנוע, כדוגמת מיה דארן, אשר ביצירתם הקולנועית הניסיונית חקרו ופיתחו את הקשר שבין מצלמה לתנועה.
תולדות הווידאו דאנס.
אמנות הווידאו דאנס פרחה החל משנות ה-80 של המאה ה-20 ואילך בעיקר באירופה ובארצות הברית באמצעות שיתופי פעולה אמנותיים שהתקיימו בין כוריאוגרפים ליוצרי קולנוע ווידאו. דוגמה בולטת לכך ניתן לראות בשיתוף הפעולה בין הכוריאוגרפית אן תרזה דה קירסמייקר והקולנוען והמוזיקאי טיירי דה מיי. דה מיי יצר עבודות וידאו דאנס בולטות נוספות בשיתוף עם כוריאוגרפים נודעים כדוגמת ויליאם פורסייט ואיצטוק קובאץ'. כוריאוגרפים נוספים שפעלו בתחום הווידאו דאנס ואותם ניתן למנות הם לויד ניוסן (להקת DV8) ווים ונדקייבוס (להקת Ultima Vez).
בישראל.
בישראל התקיים פסטיבל 'וידאנס' לאמנות הווידאו דאנס בין השנים 2006 ל-2008 בסינמטק תל אביב בניהולו של האוצר אבי פלדמן. במהלך שנים אלו הוצגו בפסטיבל יצירות של יוצרים מובילים מרחבי העולם תוך שימת דגש על עידודה של יצירה ישראלית מקורית בתחום. פרס מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל ניתן במסגרת זו ליוצרים ארקדי זיידס, שירה מיאסניק, נעה שדור וסירה פויגל ברוטמן ואיתן אפרת על יצירות וידאו דאנס מקוריות. כמו כן, פעל הפסטיבל בשיתוף פעולה עם פסטיבלים מובילים באירופה ועם פסטיבל הקולנוע בירושלים בו הוצגו, בין היתר, יצירות של כוריאוגרפים ואמני וידאו כדוגמת צ'ארלס אטלס ומרס קנינגהם.
בילוי
הצומח בישראל
אוטו מלרה
אוטו מלרה היא יצרנית כלי נשק איטלקית. חברת בת של לאונרדו (Finmeccanica לשעבר).
היסטוריה.
טרום מלחמת העולם הראשונה.
החברה נוסדה בשנת 1905 כמיזם משותף של החברות ,Vickers, Terni Steelworks, Cantieri navali Odero.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, החברה ייצרה תותחים רבים בקוטר 40 מ"מ ומעלה. בשנת 1929 החברה שינתה את שמה לOdero Terni Orlando בקיצור OTO.
במהלך מלחמת העולם השנייה, החברה ייצרה בעיקר מקלעים כבדים עבור ספינות מלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה.
ב-1953, החברה  החליפה את שמה לאוטו מלרה.
לפני שאיטליה הצטרפה לנאט"ו, אוטו מלרה ייצרה כלי רכב בתחום האזרחי כגון טרקטורים, ועוד. אבל חזרה מהרה לייצור של כלי נשק. ב-1 בדצמבר 2001, אגף התותחים של אוטו מלרה התמזגה עם זו של ברדה Meccanica Bresciana וייצרו את Otobreda. יחד הם ייצרו את תותחי הים תותח 76 מ"מ ואת התותח אוטו מלרה 27/54.
מוצרים עיקריים.
מיזמים עכשוויים.
בעשור האחרון החברה ייצרה בין 900 ל-1000 פצצות חכמות JDAM תחת רישיון. כרגע החברה עובדת על ייצור של כ-500 פצצות GBU-39 בשביל חיל האוויר האיטלקי.
אוטו מלארא
פיטר וייט (שחקן)
פיטר וייט (באנגלית: Peter Wight; נולד ב-1950) הוא שחקן אנגלי. לעיתים שמו בקרדיטים הוא פיטר רייט (באנגלית: Peter Wright).
ביוגרפיה.
וייט נולד בוורת'ינג שבמחוז סאסקס באנגליה. הוא לא למד משחק באופן פורמלי.
בטלוויזיה הופיע וייט בין השאר בסדרה "גן החיות שלנו", ב-"Z-Cars", בסרט הטלוויזיה "Meantime", בסדרה "אנה לי", בסדרה "חיים על מאדים", בסדרה הרפואית "הולבי סיטי", בסדרת הדרמה " מקום בו נמצא הלב", בסיטקום "Early Doors", ב"רציחות במידסומר", בסדרה הקומית "Monday Monday", בסדרת הדרמה "Party Animals", בסדרה "לפגוע ולהחטיא" ובתפקיד אדמונד לווט בסדרת הדרמה התקופתית "גן עדן לנשים".
וייט שיחק בסרטי הקולנוע "עירום", "סודות ושקרים", "סיפורי פיות", "וירה דרייק", "גאווה ודעה קדומה", "בבל", "הכל או כלום", "A Bunch of Amateurs" והסרט "מר טרנר". ב-2007 הופיע בסרט "שוטרים לוהטים" בתפקיד בעל פאב בשם רוי פורטר. ב-2011 שיחק במיני-סדרה "חקירה רגישה" וב-2012 בסדרת הטלוויזיה "Public Enemies".
הופעותיו של וייט בתיאטרון כוללות תפקידים במחזה "In the Republic of Happiness" בתיאטרון ג'רווד ברויאל קורט בשנים 2012 ו-2013, ובמחזה "אלקטרה" מאת סופוקלס לצדן של קריסטין סקוט-תומאס וליז וייט בתיאטרון האולד ויק ב-2014.
פיטר וייט
אזניות
אבתיהאג' מוחמד
אבתיהאג' מוחמד (באנגלית: Ibtihaj Muhammad) (נולדה ב-4 בדצמבר 1985) היא סייפת אולימפית אמריקאית. היא המוסלמית-אמריקאית הראשונה שהתחרתה באולימפיאדה כשהיא לובשת חיג'אב.. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית ארד במסגרת התחרות הקבוצתית, ובכך הפכה לאישה המוסלמית-אמריקאית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית. במסגרת התחרות האישית, מוחמד זכתה בסיבוב הראשון, אך הובסה בידי ססיליה ברדר מצרפת.
אבתיהאג' מוחמד נולדה במייפלווד שבניו ג'רזי. מקור משפחתה באפריקה. אביה, יוג'ין מוחמד, הוא גמלאי של משטרת ניו ג'רזי. מוחמד למדה בבית ספר ציבורי במייפלווד, וכשהייתה בת 13 הצטרפה לקבוצת הסיף של בית הספר. בגלל הרקע המוסלמי שלהם, הוריה חיפשו עבורה ענף ספורט שבו תוכל להישאר לבושה מכף ורגל ועד ראש. סיימה תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים ובתרבות אפריקה באוניברסיטת דיוק.
קריירה בספורט.
בשנת 2002 הצטרפה מוחמד לקרן פיטר וסטברוק, תוכנית המקדמת את ענף הסיוף ככלי עזר לפיתוח מיומנויות חיים אצל צעירים מאוכלוסיות מוחלשות. היא הוזמנה להתאמן בתוכנית עלית האתלטים של קרן וסטברוק בניו יורק. היא חברה באיגוד הסיף הלאומי בארצות הברית החל משנת 2010. נכון ל-2016 היא מדורגת שנייה בארצות הברית ושמינית בדירוג הבין-לאומי. נכון לשנת 2018, מוחמד זכתה בשש מדליות בתחרויות בין-לאומיות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית אך לא בתחרות האישית, והמשיכה ליהנות מאהדת הקהל והתקשורת.
פעילויות נוספות.
בשנת 2014 ייסדה מוחמד חברת ביגוד (LOUELLA) שמטרתה להביא ביגוד אופנתי וצנוע לשוק האמריקאי.
היא משמשת כשגרירת ספורט מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית בתוכנית להעצמת נשים וילדות באמצעות ספורט. היא ביקרה במדינות שונות במטרה לעורר שיח על חשיבותם של חינוך וספורט.
אזנית
ברלין (פסל)
ברלין (Berlin) הוא פסל גדול הנמצא בטאואנצינשטראסה (Tauentzienstraße) סמוך לכיכר ברייטשייד ולכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם בברלין.
הפסל הוא אחד משמונה פסלים שהוזמנו על ידי עיריית ברלין המערבית לרגל 750 שנה לברלין בשנת 1987. הוא נוצר על ידי זוג הפסלים בריגיטה ומרטין מתשינסקי. הם בחרו להעמיד את הפסל בשדרה ברחוב טאונציינשראסה מול כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם שניזוקה קשות במלחמת העולם השנייה.
הרעיון המרכזי של הפסלים הוא "שרשרת שבורה" - הדגמה של הקשר שנשבר בין מזרח ומערב ברלין עם הקמת חומת ברלין.
הפסל מורכב מארבעה צינורות פלדה מצופים בכרום וניקל, המתנשאים לשמיים. הצינורות משני הצדדים נפגשים ו"מתחבקים" אבל החיבוק לא שלם כי שניהם שבורים ומנותקים, דבר המרמז על הקרבה הגדולה ועם זאת -הנתק בין שני חלקי העיר.
למרות שחומת ברלין נפלה שנתיים לאחר הצבת הפסל, החליטה עיריית ברלין להשאיר אותו כדי להזכיר פרק עגום זה בתולדות העיר.
דודו דיגמי
Ich steh mit einem Fuß im Grabe, רי&quot;ב 156
Ich steh mit einem Fuß im Grabe (גרמנית: "אני עומד עם רגל אחת בקבר") היא קנטטה דתית מאת יוהאן סבסטיאן באך. הקנטטה הולחנה במסגרת משרתו בלייפציג עבור יום ראשון השלישי שלאחר חג ההתגלות ובוצעה לראשונה ב-23 בינואר 1729. הסינפוניה הפותחת את הקנטטה היא אחת היצירות המוכרות ביותר של באך ובכלל.
היסטוריה.
הקנטטה הרביעית והאחרונה שבאך הלחין עבור אותו המועד, יום ראשון השלישי שלאחר חג ההתגלות (ראו רי"ב 73, רי"ב 111 ורי"ב 72). הליברית נכתבה על ידי פיקנדר, יוהאן הֵרמַן שַין וקספר בינֵמַן מצטטת ומאזכרת את ו.
מבנה.
הקנטטה כתובה לאלט, טנור, בס, מקהלת ארבעה קולות, אבוב, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו, ובשישה פרקים:
היבטים ביצירה.
בקנטטה מספר היבטים יוצאי דופן. הפרק הפותח הוא הקדמה אינסטרומנטלית והרמונית. ככל הנראה הגרסה המוקדמת לפרק האיטי בקונצ'רטו למקלדת רי"ב 1056, שבתורה, ככל הנראה גם היא עיבוד של קונצ'רטו שאבד לכינור, לאבוב או לכלי מלודי אחר. להבדיל מבגרסת הקונצ'רטו, בסינפוניה הכתובה לאבוב, כלי מיתר וקונטינואו (עוגב) בפה מז'ור ובבמשקל מרובע, תפקיד האבוב, המלודיה, בולט יותר בנפרד מההרמוניה, כמו כן הגרסה נבדלת בסיום הבונה מתח, מגיע לשיא ונפתר רק בפתיחת האריה לטנור העוקבת (במובן זה הפרק הוא הקדמה הרמונית לפרק שאחריו). שתי התיבות הפותחות תפקיד האבוב והמלודיה זהות לפרק האיטי מקונצ'רטו לחליל מאת טלמן, לא ברור מי הקדים את מי, וייתכן שבאך כתב הפרק בהשראת יצירת ידידו.
הפרק השני בקנטטה יוצא דופן בצורתו, אפשר להגדירו אריה עם כוראל, כ"כוראל מעל אריה" או "כוראל מקביל לאריה". הפרק כתוב לליווי אובליגטו ומאפיין יוצא דופן נוסף שלו הוא פתיחת הליווי בסינקופות מתחת לכלי המיתר המנגנים באוניסונו. הפרק כתוב במשקל משולש (היחידי ביצירה) ורווי מתחים והרפיות בשל הניגודים ההרמוניים שבו.