אשתו השנייה הייתה מלינה מרקורי, שלה היה נשוי מ-1966 ועד מותה ב-1994. היא כיכבה בחלק מסרטיו. בתחילה גרו במנהטן אבל לאחר ההפיכה שסילקה את שלטון הקולונלים הם חזרו ליוון שם מונתה מרקורי לשרת התרבות.
טקס פרסי אופיר לשנת 2009
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-20 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-26 בספטמבר 2009 באודיטוריום חיפה. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. כמידי שנה בשנה, הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
את רשימת המועמדים הוביל הסרט "סיפור גדול" עם 13 מועמדויות, ואחריו הסרט "הבודדים" עם 11 מועמדויות.
פרס על מפעל חיים הוענק לאסי דיין ופרס על הישגים מקצועיים הוענק לאורי סבג.
מועמדים.
מקור:
טקס פרסי אופיר לשנת 2008
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-19 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-23 בספטמבר 2008 באודיטוריום חיפה. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
את רשימת המועמדים הוביל הסרט "איים אבודים" עם 14 מועמדויות, אחריו הסרט "שבעה" עם 13 מועמדויות.
פרס על מפעל חיים הוענק ליואל זילברג.
מועמדים.
מקור:
משחק על זמן
משחק על זמן (באנגלית: Sudden Death) הוא סרט פעולה אמריקאי בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-22 בדצמבר 1995.
הסרט נעשה בתקציב של 35 מיליון דולר והכניס כ-64 מיליון דולר. הביקורות על הסרט בזמן אמת היו ביקורות מעורבות עד שליליות, אך ביקורות רטרוספקטיביות היו חיוביות בהרבה וכיום הסרט נחשב בעיני רבים לאחד מהטובים יותר של ואן דאם.
עלילה.
דארן מקורד (ז'אן קלוד ואן-דאם) הוא כבאי בשירות הכבאות של פיטסבורג, שסבל ממשבר אישי אחרי שלא הצליח להציל ילדה צעירה משריפה. שנתיים לאחר האירוע מקורד הוא קצין כיבוי באולם הוקי.
בזמן שהיה במשחק 7 של גמר "גביע סטנלי" בין פיטסבורג ושיקגו עם בתו אמילי ובנו טיילר, הוא מגלה פעולת טרור שמתקיימת באולם. כנופיה של טרוריסטים צמאי דם בראשות עובד ממשל ארצות הברית לשעבר יהושע פוס מחזיקה בסגן נשיא ארצות הברית וכמה אישים חשובים נוספים כבני ערובה בתא הכבוד המפואר.
פוס מילכד את כל האולם בחומרי נפץ ומתכנן לפוצץ אותו בסוף המשחק אחרי שהעבירו לו מאות מיליוני דולר לכמה חשבונות. דארן חייב לא רק לעצור את פוס, אלא גם להציל את בנו ובתו בו-זמנית.
דארן נמשך לתוך העלילה כאשר ביתו אמילי נחטפת על ידי קרלה, האישה היחידה מבין החוטפים כשהתחפשה לקמע הקבוצה. קרלה לוקחת את אמילי לתא הכבוד להיות יחד עם שאר בני הערובה העומדים לצאת להורג. דארן מגיע למשרדי ההנהלה ומוצא טלפון, שבה הוא מקושר עם סוכן השירות החשאי מתיו הולמרק, שמייעץ לו לא לעשות כלום בזמן הסוכנים לוקחים אחריות. הוא מסרב בכעס, ואמר כי יתמודד עם זה בעצמו.
השירות החשאי ומשטרת פיטסבורג מקיפים את האולם. בינתיים דארן מצליח למצוא כמה מן הפצצות ולנטרל אותן, בזמן שפוס הורג כמה בני ערובה לאחר סיום השליש השני במשחק. הסוכן הולמרק מצליח לבסוף לעשות את דרכו לתוך האולם ונפגש עם דארן, אשר מסביר לו איפה לדעתו נמצאים שאר הפצצות ככל הנראה. לאחר מכן הולמרק מגלה לדארן שהוא נמצא בברית עם פוס, ומנסה לחטוף את דארן, אבל נכשל. הולמרק מגלה את ה"אני" האמיתי של דארן, ודארן שורף את הולמרק חי. דארן משתמש בטלפון של הולמרק כדי לדבר עם פוס, אשר מתגרה בו עם הידיעה שהוא מחזיק בשבי בביתו.
ככל שהזמן אוזל דארן מצליח לנטרל עוד פצצות, אך הוא מואט באופן משמעותי על ידי עימותים עם אנשיו של פוס. בשלב מסוים, דארן חייב להעמיד פני שוער פיטסבורג על מנת לברוח מהבריונים, ובסופו של דבר מציל בהצלחה זריקה. השליש השלשי הולך ונגמר, וכשפיטסבורג בפיגור שער אחד הם מצליחים להבקיע ולהשוות בשנייה האחרונה, לקבוע הארכה ולהאריך את המשחק, עד שהגול הבא נכבש. דארן מחליט שלא נותר מספיק זמן למצוא את כל הפצצות שנותרו, ומטפס לגג האולם. הוא מתקדם לתא הכבוד מלמעלה, ובכוחותיו הנותרים מצליח להציל את ביתו אמילי ושאר בני הערובה, בהם גם סגן נשיא ארצות הברית.
בינתיים, פוס מצליח לברוח ולהתערבב עם הבלאגן שפורץ על ידי אחד מאנשיו של פוס שנופל מהגג על לוח התוצאות ופוצץ אותו. לפוס נשארה פצצה אחת, שמציפה חלק מן האולם. פוס לוקח מחדש את אמילי כשהיא מזהה אותו. הם עולים לכיוון החלק העליון של האולם, שם מחכה לפוס מסוק להרים אותו. דארן מתערב ומציל את ביתו. פוס בורח, דארן יורה ופוצע את הטייס דרך הרצפה, ופוס נהרג כשהמסוק נופל לתוך האולם ומתפוצץ בהתנגשות על משטח הקרח.
דארן נלקח לאמבולנס, בזמן שבנו וביתו מספרים לפרמדיקים על כמה שאביהם גיבור. דארן מרוצה ומוכנס לתוך האמבולנס וכך הסרט מסתיים.
מרתון פיונגיאנג
מרתון פיונגיאנג, או בשמו הרשמי "Mangyongdae Prize Marathon" הוא תחרות ריצת מרתון שנתית המתרחשת בבירת קוריאה הצפונית פיונגיאנג ומהווה את אחד מאירועים הפומביים היחידים הפתוחים במדינה בפני זרים. התחרות נערכת מדי שנה בראשית חודש אפריל, בסמוך ליום הולדתו של קים איל-סונג, מייסד המדינה, ונקראת על שם עיר הולדתו.
התחרות החלה להתקיים בשנת 1981 עבור גברים ובשנת 1984 נוסף בה מקצה לנשים. בשנת 2000 התחרות נפתחה בפני זרים, וחזרה מספר שנים מאוחר יותר להשתתפות מקומית בלבד. ב-2010 התחרות נפתחה שנית עבור רצים זרים, ומאז היא מושכת עניין תקשורתי ותרבותי סביב היותה תחרות ספורט פתוחה במדינה הדיקטטורית המסתגרת. עד שנת 2014 נכללה התחרות בסבב הברונזה של מרוצי הכביש מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, אולם מאז בחרו המארגנים להפכה לתחרות "חובבנית" בלבד.
כניסה לצפון קוריאה כרוכה בקבלת ויזה. ויזה ניתנות רק כחלק מהשתתפות בטיול מאורגן, ועל כן בכל שנה לוקחת על עצמה חברת תיירות לארגן חבילות קבוצתיות למשתתפי המרתון.
התחרות.
מסלול המרתון מתחיל באצטדיון קים איל סונג ששוכן במרכז העיר (בשנת 2010 החלה התחרות באצטדיון האחד במאי), ומסתיים בשער הניצחון כנגד הכיבוש היפני, כאשר המשתתפים רצים לגדות נהר טאדונג ואף חוצים אותו על גשר. אורכו של המסלול כ-10 ק"מ, כאשר הרצים במקצה 10 ק"מ רצים אותו פעם אחת, הרצים במקצה חצי המרתון רצים אותו פעמיים ורצי המרתון רצים אותו 4 פעמים (בתוספת סיבוב פתיחה סביב האצטדיון).
לוסיאן לוי-בריהל
לוסיאן לוי-בריהל (בצרפתית: Lucien Lévy-Bruhl, 19 באפריל 1857 פריז - 13 במרץ 1939 פריז) היה פילוסוף, סוציולוג ואנתרופולוג יהודי צרפתי שתרם לחקר החשיבה והמוסר על בסיס ניתוח תרבותם של בני העמים החיים בתנאי תקופת האבן שלא ידעו קריאה וכתיבה. הוא נודע, בין השאר בתאוריה שלו על המנטליות הפרימיטיבית הטרום-לוגית. כהוגה מקורי וקפדן, הושפע לוי-בריהל מרעיונותיהם של קונט ודורקהיים. כאנתרופולוג ואתנוגרף ביסס את השקפותיו לא על מחקרי שדה של עצמו אלא על עיון בספרות ענפה של תיאורי מנהגים ותרבויות בידי עדים וחוקרים אחרים. הוא כיהן כפרופסור לתולדות הפילוסופיה המודרנית באוניברסיטת סורבון (1927-1899) ונבחר לחבר המכון של צרפת - במסגרת האקדמיה למדעי האתיקה והפוליטיקה.
ספריו השפיעו על התאוריות של פיאז'ה ויונג.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1857 בפריז בשם לוסיאן לוי, למשפחה יהודית שמקורה בלורנה - במץ ובסן דייה-דה ווז'. אביו, סילבן לוי (1915-1830) היה סוחר ואמו ארנסטין לבית ברנאר (1939-1832) הייתה עקרת בית.
לוסיאן לוי היה תלמיד מצטיין. הוא למד בתיכון "שארלמאן" בפריז, לרבות לימודי מוזיקה, פילוסופיה ומדעי הטבע, והחל משנת 1876 באקול נורמל סופרייר שבו סיים השני במחזורו. מאותן השנים על ספסלי הלימודים יצר קשרי ידידות עם ז'אן ז'ורס ועם אנרי ברגסון. בשנת 1879 עבר את מבחני ההסמכה agrégation בפילוסופיה. לימד בהתחלה בבתי ספר תיכון בפואטייה (1882-1879) ובאמיין (1883-1882), אחר כך בשנים 1883-1895 לימד "רטוריקה גבוהה" בתיכון לואי לה גראן בפריז (כשהחליף את אנטואן בירדו). לימד פילוסופיה גם בבית המדרש הרבני בפריז.
פעילותו האקדמית והמחקרית.
בינתיים, בשנת 1884 סיים עבודות הדוקטורט (docteur ès lettres) בסורבון בשפה הצרפתית על "רעיון האחראיות" ובלטינית "Quid de Deo Seneca senserit" (מה סבר סנקה על אלהים).
בשנת 1886 התמנה למרצה ממלא מקום באקול נורמל סופרייר בפריז והחל מאותה שנה, 1886 לימד גם ב"בית הספר החופשי למדעי המדינה" (שהיה באותן שנים מוסד חינוך פרטי) קורסים על ההיסטוריה של התנועות הפוליטיות ועל התפתחות הרוח הציבורית בגרמניה ובאנגליה במאתיים השנים האחרונות. משנת 1895 התמנה למרצה להיסטוריה של הפילוסופיה בפקולטה לספרות בסורבון, והחל משנת 1902 הופקד כאחראי על הקורס לתולדות הפילוסופיה המודרנית. ב–1905 התמנה כפרופסור שלא מן המניין וב–1908 כפרופסור מן המניין בסורבון כמחליפו של אמיל בוטרו בקתדרה לתולדות הפילוסופיה המודרנית, תפקיד שמילא עד 1927.
בשנת 1889 פרסם את ספרו על הפילוסופיה המודרנית הצרפתית ובעקבותיו ספר על הפילוסופיה הגרמנית ("גרמניה אחרי לייבניץ" 1890), ספר ראשון על הגותו של יאקובי ( 1894), הרצה קורס ראשון על הגותו של אוגיסט קונט (1900) ופרסם "מכתבים לא ידועים של ג'ון סטוארט מיל אל אוגיסט קונט"). בספרו "המוסר ומדע המנהגים" (1903) התעניין לראשונה מקרוב בהיבטים אתנולוגיים.
בימי פעילותו בסורבון פרסם לוי-בריהל ספרים על טבעה של מה שהוא כינה הנפש הפרימיטיבית.