דוד וקשטיין נולד ביפו להורים שנמלטו מפולין לברית המועצות, בזמן מלחמת העולם השנייה ועלו לישראל לאחר הקמת המדינה. בהיותו בן שלוש עברה המשפחה להתגורר בשיכון ותיקים ברמת גן. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 היגרה המשפחה לניו יורק. לאחר מות אמו חזרה המשפחה לישראל והתיישבה בקיבוץ עינת. בשנת 1972 התגייס לצה"ל. ב-1974 סיים שנה ראשונה לתואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, לאחר מכן באותה השנה עבר ללמוד במחלקה לאמנות בבצלאל. מ-1978 הקים וניהל את הסדנה לאמנות ביבנה. והפעיל כיתת אמן בשיכון המזרח בראשון לציון. ב-1984 הקים גלריה לאמנות עכשווית בסדנה לאמנות ביבנה. ב-1986 הקים את גלריית "רגע" של קבוצת רגע בה היה חבר, בתל אביב.
ב-1988 היה שותף בהקמת כתב העת לאמנות "סטודיו". בנוסף החל להרצות במכללת אורנים, שם הקים וניהל את הגלריה לאמנות ישראלית במשך 25 שנים. הגלריה הייתה חלק משיעור שהעביר בשם "קורס גלריה. מ-1995 מנהל ומפיק סדרת סרטים תיעודיים על אמנים, במכללת אורנים. בשנת 2014 העלה את אתר האינטרנט "דוד וגוליית - שיחות על אמנות". ב-1996 שימש כמורה בתיכון לאמנויות "משגב" במצפה רמון. מ-1999 מרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ומ-2001 מונה לפרופסור ומרצה בכיר לאמנות במכללת אורנים.
בשנות ה-90 וה-2000 הקים פרויקטים של "נבחרת ציור" ותחנות לאמנות עכשווית, בשכונות פריפריאליות שונות ברחבי הארץ (ראשון לציון, אופקים, רמלה, נצרת ורהט). ב-2006 יסד את הגלריה לאמנות עכשווית "עירוני רמלה" ברמלה, והגלריה "אופקים חדשים" באופקים, ומאז משמש אוצר הגלריות.
בשנת 2021 הציג במוזיאון תל אביב את "תערוכה רבת־משתתפים", הכוללת 140 ריבועי פסיפס שנעשו על ידי וקשטיין וצוותי ההוראה שלו, ומקבץ שמות פרטיים כתובים באבני פסיפס קטנות. את התערוכה אצרה רותי דירקטור.
ביוני 2022 נערכה במשכן לאמנות בעין חרוד תערוכת יחיד לוקשטיין (אוצר: יניב שפירא), שכללה את פרויקט השיחות שלו עם אמנים. במרכז התערוכה הסרט ״אספה כללית״ (2010) שמציג שיחות של וקשטיין עם 53 אמנים על ציור.
במקביל כותב וקשטיין ביקורות אמנות ומאמרים מקצועיים לעיתונים שונים בארץ.
מתגורר בראשון לציון.
יצחק דב במברגר
הרב יצחק דב (זֶליגמן בֶּר) הלוי בַּמבֶּרגֶר (בכתיב יידי, שנהג בזמנו: זעליגמאן בער באמבערגער; בגרמנית: Seligmann Bär Bamberger; 6 בנובמבר 1807 – 13 באוקטובר 1878) היה מגדולי רבני גרמניה במאה ה-19. נודע עקב מחלוקתו עם הרש"ר הירש בנוגע לפרישת האורתודוקסים מקהילות שבהן רוב ליברלי-רפורמי והקמת קהילות מתבדלות. הרש"ר הירש תמך בכך בעוד שהרב במברגר התנגד. היה בין מניחי היסודות ל"אורתודוקסיה הקהילתית" (Gemeindeortodoxie) הלא-מתפלגת בארצו.
ביוגרפיה.
נולד ב-6 בנובמבר 1807 (ה' בחשוון ה'תקס"ח), בויסנברון שבפרנקוניה התחתית, מחוז בוואריה, לשמחה הלוי, שהיה סוחר, וליהודית.
למד בישיבת פיורדא, אצל הרב אברהם בנימין זאב המבורג והוסמך לרבנות כבר בהיותו בן 20. שם נשא את אשתו קילה בת הרב זעקל לייב וורמסר אב"ד פולדה, אשר הייתה יוצאת דופן בהיותה חריפה בלימוד ובקיאה בתנ"ך, ידיעותיה הרבות בשפה הגרמנית גרמו לכך שהייתה למורתו של הרב יצחק דוב בנושא זה.
לעת זקנתו של הרב אברהם בינג, רב מחוז וירצבורג, התמנה לעוזרו, ובכך הוכשר בתפקיד הרבנות עד לפטירת הרב בינג בשנת 1840, אז התמנה לתפקיד הרב הראשי של מדינת וירצבורג בניגוד לדעת הרפורמים, ושם כיהן כרב וכראש ישיבה.
בעקבות מות אביו נאלץ לחזור לכפר הולדתו ויסנברון, ונתמנה כעבור זמן לכהן כרב המקום.
עלייתו לרבנות וירצבורג.
בשנת 1836 התקיימה בווירצבורג אספה על שאלת האמנציפציה של היהודים, באספה השתתפו אנשי ציבור מכל מחוז בוואריה, שם לראשונה עלתה קרנו של הרב במברגר בקרב מנהיגי הציבור, כאשר התבלט בוויכוחו החריף עם הרפורמים, בנוגע לתיקונים שרצו לבצע בנוסח התפילות ובמנהגים הדתיים. הרב אברהם בינג, ראש מחוז בוואריה, שכבר היה חולה וקשיש, העניק לו אז סמיכה רבנית נוספת, והחל מטפח את הרב הצעיר והמוכשר בתור יורשו. בשנותיו האחרונות של הרב בינג החלה מלחמה על ירושת כסאו, בין הרפורמים שרצו למנות רב מאנשי שלומם, לבין האורתודוקסים שרצו למנות את הרב במברגר.
הרפורמים טענו שלרב במברגר אין מספיק השכלה כללית, אינו מחזיק בתואר דוקטור וכן לא שולט בשפה הגרמנית. וירצבורג הייתה מוקד משיכה למשכילים ורפורמים רבים היות שאוניברסיטת וירצבורג הידועה פעלה בה, והייתה מוקד תרבותי ופילוסופי. הרב במברגר היה צריך להתמודד מול רוב גדול של רפורמים שלא ראו בעין יפה את מועמדותו להנהגת המחוז, אלה הקניטו אותו בעיתונות ושיגרו אליו מכתבי איום. לאחר שנתיים של משא ומתן עם השלטונות נבחר הרב במברגר בבחירות דמוקרטיות שנערכו על ידי אנשי הקהילות. רוב האוכלוסייה במחוז וירצבורג הייתה עדיין אורתודוקסית ומתוך כך בחרה לבסוף ברב במברגר.
בשנת 1840 התמנה רשמית לרב המחוז, ומכאן ואילך היה טרוד בענייני הקהילות (30 בקירוב). את רוב זמנו השקיע רב המחוז החדש בנתינת מענה ותגובות לחוגי הרפורמים, בהקמת בתי ספר, בתי מדרש, מוסדות צדקה, איסוף כספים לישוב הישן בארץ ישראל ופסיקת הלכה. בשנת 1864 הקים בית מדרש למורים-רבנים בווירצבורג שהתקיימה בו פעילות ענפה עד לסגירתו על ידי הנאצים ב-1938. לבית מדרש זה הייתה השפעה רבה ביותר על הוראת היהדות בכל דרום גרמניה, והוא התפרסם בתור אחד מהמוסדות האורתודוקסיים העיקריים להכשרת מורים. הלימודים בו נערכו 7 שנים לקבלת תעודה, בשנת 1907 הגיע מספר בוגריו ל-400, ובסגירתו בשנת 1938 הגיע מספרם ל-700. ישיבה זו שהוקמה על ידו בווירצבורג הייתה מרכז החיים היהודיים והלמדניים של הקהילה, חלק ניכר מהציבור השתתף בקביעות בשיעוריו של הרב במברגר שכאמור התפרסמו בכל גרמניה בעומק חריפותם ונדירותם . גם נשים הורשו להיכנס לשיעוריו ובהן בתו של הרב, יהודית, שהייתה מפורסמת מאוד בבקיאותה ולמדנותה (דבר שהיה חריג אז בקרב הנשים).
רבים מרבני קהילות גרמניה למדו בבית מדרשו של הרב במברגר בווירצבורג, ובהם הרב דוד צבי הופמן שהקים דגם זהה של בית מדרש למורים בברלין.
הרב במברגר לא הסתפק רק בדאגה לקהילותיו ולימוד תורה, הוא היה שותף גם במפעלים למען ההתיישבות בארץ ישראל (הקמת בית חולים ביקור חולים בירושלים, תמיכה במושבות החקלאיות) והתכתב עם הרב צבי הירש קאלישר ורבה של ירושלים - הרב שמואל סלנט בענייני קידום ההתיישבות בארץ. כמו כן היו לו קשרים הדוקים עם חברת כי"ח ועם הברון רוטשילד בנוגע לעניין ארץ ישראל. המלבי"ם (פרשן מקרא) פנה לחברת כי"ח לעזרה לאחר שקהילתו בבוקרשט נידתה אותו עקב דרשותיו נגד היהודים שפותחים את מרכולתם בשבת ונגד תיקוני הרפורמים. המלבי"ם ביקש את חתימתו של הרב במברגר עם עוד רבנים נוספים שיתמכו בו וימליצו לכי"ח לסייע לו.
הרב במברגר דאג גם לקהילות יהודיות ברוסיה שסבלו באותה תקופה מרדיפות אנטישמיות וסייע להם בדרכו. אף בוואריה עדיין סבלה לעיתים מהתקפות ורדיפות אנטישמיות איתן היה עליו להתמודד. הרב במברגר בעצמו נפגע מהתקפת אנטישמיים נוצרים על ביתו; כאשר בשנת 1866 היו מהומות בווירצבורג שבתחילתם נופצו השמשות בביתו של הרב, ולאחר מכן נותצו בשיטתיות בתים רבים נוספים בקהילה. הפורעים, שהיו ערב רב של חיילים ופועלים, מחו כנגד "מלווי הריבית היהודים" ולחמו מלחמת מעמדות. כמו כן, בשנת 1850 כחמש-עשרה שנה לפני אותן פרעות, דרשו החוגים האנטישמיים-נוצריים לבטל את שוויון הזכויות שניתן ליהודים, בטענה שאמונתם השונה פוטרת אותם מנאמנות לשלטון. הרב במברגר הפריך טענות אלה מול השלטונות, ודבריו עוררו רושם כה רב עד שממשלת בוואריה החליטה לדחות את טענת האנטישמיים ולא לבטל את שוויון הזכויות ליהודים.
במרוצת השנים הוכר הרב במברגר כאחד מגדולי התורה של הדור. וירצבורג היהודית תחת השפעתו הפכה למרכז רוחני רחב השפעה לכל קהילות האזור. הרב ניהל התכתבות ענפה בדברי הלכה, הנהגה וציבור עם רבים מבני דורו ובהם, הרב מנחם מנדל קרגוי בפירט, הרב שמשון רפאל הירש והרב משה מיינץ בפרנקפורט, הרב עזריאל הילדסהיימר בברלין, הרב אליהו גוטמכר בגרץ, והרב צבי הירש קאלישר בטורן.
בפולמוס הפרדת הקהילות התנגד נמרצות לגישתו של רש"ר הירש שדרש את הפרדתן של הקהילות האורתודוקסיות מן הרפורמיות. הרב במברגר הורה לתלמידיו להישאר בקהילות הכלליות כל עוד ניתנים לאורתודוקסים צורכיהם הדתיים ובתנאי שאינם נותנים את ידם לפעילות רפורמית.
פטירתו.
נפטר ביום טוב שני של סוכות (ט"ז בתשרי) בשנת ה'תרל"ט, 13 באוקטובר 1878, בעלייה השנייה בתפילת שחרית בבית הכנסת הגדול בווירצבורג. הלווייתו נערכה בהעכברגר שעל יד וירצבורג, שם נאספו מכל רחבי גרמניה רבנים ואנשי ציבור לחלוק לו כבוד אחרון.
את מקומו ברבנות וירצבורג מילא בנו הרב נתן במברגר.
צאצאיו.
לרב במברגר היו 9 ילדים, שהמשיכו את דרכו והפכו למנהיגי קהילות במחוז ובגרמניה כולה. רבים מצאצאיו עלו לארץ ישראל לפני השואה, וחלקם היגרו לדנמרק, שוודיה וארצות הברית.
בתו הגדולה רעכל רבקה הייתה נשואה לרבי פנחס זליגמן פרום רבה של באד הומבורג. בנו הרב שמחה במברגר היה אב"ד אשפנבורג. בנו הרב משה אריה במברגר היה רבה של באד קיסינגן וחתנו של ה"ערוך לנר". בן נוסף, הרב נתן במברגר כיהן אף הוא כרב ראשי של וירצבורג. נכדו, הרב ד"ר פינחס זליג הלוי במברגר, היה אב"ד איגוד בתי הכנסת בהמבורג.
חיבוריו.
ריכוז כתביו:
רונית אופיר
רונית אופיר (נולדה ב-24 בדצמבר 1951) היא זמרת ישראלית.
חייה.