בתקופת , התקיימה קהילה יהודית קטנה בואץ. סופו של העידן העות'מאני בהונגריה בסוף המאה ה-17 הביא עמו את האיסור על יהודים להתיישב ב"ערי המלך", ובכללן בואץ (שמגורי יהודים נאסרו בה בשל היותה מושב בישוף). יהודים עברו להתגורר בכפרים שסביב ואץ, שאדמותיהם היו שייכות לאצילים ולא למלך. הקבוצה העיקרית ישבה בכפר פנץ וקבוצה נוספת ישבה בכפר טויטופאלו , ושתיהן עסקו במסחר בואץ.
בשנת ה'תקצ"ג (1833) נוסדה קהילה עצמאית בפנץ.
הקהילה המחודשת.
בחורף ה'ת"ר (1840) הותר ליהודים לשבת בואץ, וקהילת פנץ העתיקה את מקומה לואץ. בשנה הראשונה מנתה הקהילה כ-40 בתי אב, ובשנת ה'תר"ח נמנו מעל 300 נפש וכבר פעלו במקום בית עלמין, מוסדות קהילתיים ובית כנסת זמני.
הקרע.
בעת הקרע ביהדות הונגריה בשנת ה'תרכ"ט, רוב הקהילה תמך בחוקי הקונגרס הנאולוגיים, וקבוצת מיעוט בראשות רב הקהילה שלום אולמן פרשה וייסדה לעצמה קהילה קטנה. בעקבות זאת הוסכם על כל הצדדים הקהילה לא תקבל את חוקי הקונגרס הנאולוגיים, אך גם לא את תקנות האורתודקסים, ותמשיך להתנהל כפי שהתנהלה עד אז (קהילות הסטטוס קוו אנטה). הדבר יצר מחלוקת נוספת בקהילה, בשל רצונה של קבוצת מיעוט חרדית לקבל גם את תקנות האורתודקסים, כשלצדם עמד הרב חיים סופר. לצד הרב אולמן, שרצה להימנע מפילוגים נוספים, עמדו הרבנים יואל אונגר מפקש, מאיר פרלס מקאריי וישראל יצחק יהודה לנדסברג מאוראדיה, מהבולטים שברבני הזרם האורתודקסי. הקבוצה הקנאית החליטה לפרוש מקהילת הסטטוס קוו וייסדה קהילה שקיבלה את התקנות האורתודקסיות. הקהילה החרדית הייתה מאוד קנאית, ואדם שגילח את זקנו לא הורשה לעלות לתורה, וכן אשה ללא כיסוי ראש או פאה נכרית לא הורשתה להיכנס לבית הכנסת. בשנת ה'תר"ץ הצטרפה גם הקהילה המרכזית ללשכה האורתודקסית, ובכך נוצרו למעשה שתי קהילות אורתודקסיות נפרדות בואץ, כאשר לכל אחת מהן היו רב, בית כנסת, בית עלמין וישיבה משל עצמה.
כמות היהודים בואץ גדלה בקצב מהיר מאוד. הגידול המהיר באוכלוסיית הקהילה הואט בעקבות מלחמת העולם הראשונה. היהודים עסקו במסחר, וכתשעים אחוזים מהמסחר בואץ היה נתון בידיהם. מעט יהודים התפרנסו מאחוזות שהיו בבעלותם, ממפעלי טקסטיל וחומרי בניין ומסחר בבשר אווזים. כמו כן, בואץ פעלו שני בתי דפוס עבריים, מהגדולים בהונגריה. הדו-שבועון התורני "תל תלפיות", שהיה הבמה המרכזית של היהדות האורתודוקסית בהונגריה, יצא לאור בואץ החל משנת ה'תרנ"ב-1892 למשך 45 שנה.
בשואה ואחריה.
החל משנת 1938 סבלו היהודים בואץ, כמו בהונגריה כולה, מחוקים אנטישמיים מפלים בהשראת חוקי הגזע בגרמניה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עוד בטרם כבשו הנאצים את הונגריה, הוקם בואץ בית מחסה לילדים פליטים מפולין. הדיין המקומי, צבי הירש מייזליש, היה מפעילי ועד ההצלה.
ואץ נכבשה על ידי הוורמאכט ב-19 במרץ 1944, אך שטחי הונגריה לא עברו לשלטון נאצי ישיר, אלא נותרו בשליטת הונגריה, שפעלה בחסות גרמניה הנאצית. ב-מאי הוקם גטו בואץ, בהוראת סגן הממונה על המחוז ד"ר לסלו אנדרה, שהיה אנטישמי קיצוני, ובביצועו של ראש העיר ד"ר קלמן קראי.
גטו ואץ כלל 67 בתי מגורים, שני בתי ספר ושני בתי כנסת. בשבוע האחרון של חודש מאי הועברו אליו 1515 יהודים מואץ, ועוד כ-500 יהודים מכפרי הסביבה. בגטו הוקמה יודנראט, שכללה את רבני שתי הקהילות ונשיאיהן.
בסוף יוני או ראשית יולי הועברו תושבי הגטו למפעל לבנים בעיירה מונור, שם רוכזו יהודי המחוז לשם שילוחם להשמדה. יהודי ואץ גורשו ממונור לאושוויץ בין ה-6 ל-8 ביולי. מיד לאחר גירוש היהודים, השתלטו שכניהם ההונגרים על נכסיהם. בתי הכנסת הפכו למחסני רהיטים.
ניצולים מעטים חזרו לואץ אחרי השואה וייסדו בה קהילה חרדית קטנה, אך היא לא האריכה ימים ותוך כמה שנים התפזרו יהודי ואץ והקהילה חדלה להתקיים. בעיר נותרו יהודים בודדים עד שנות ה-60 של המאה ה-20.
בית הכנסת.
בראשית ימי הקהילה, התפללו היהודים בבית כנסת זמני. בשנת ה'תר"ח החלו המאמצים לבניית בית כנסת קבע. בניית בית הכנסת ארכה שנים רבות, והוא נחנך רק בשנת ה'תרכ"ד (1864). מבנה בית הכנסת, שנבנה בסגנון רומנטי, תוכנן על ידי האדריכל האיטלקי אביס קאצ'ארי. בניין בית הכנסת לווה במחלוקות בין האורתודוקסים לנאולוגים על שאלות מיקום הבימה, מחיצות עזרת הנשים וקיומו של מגדל בבית הכנסת. בשתי השאלות הראשונות גברה ידם של האורתודוקסים, ואילו בסוגיית המגדל, שבה התערב רבי יהודה אסאד, ניצחו הנאולוגים, ובכך הייתה קהילת ואץ לקהילה הראשונה בהונגריה שבנתה מגדל בבית הכנסת שלה.
בית הכנסת ננטש במלחמת העולם השנייה, ונותר מוזנח והרוס. בית הכנסת שוקם ושופץ בשנת 2005.
מלבדו, גם לקהילה החרדית היה בית כנסת שננטש בשואה.
רבנים.
מלבדם, ישבו בואץ תלמידי חכמים שלא כיהנו במשרות רבניות רשמיות, בהם רבי חיים אלטר ברקוביץ' (בעל "חידושי הרח"א הכהן") שעמד בראשות ישיבה קטנה בואץ והרב דוד צבי קאצבורג, שהיה מוסר שיעורים ומשיב תשובות אך לא נשא בתפקיד רשמי. הרב קאצבורג ערך את קובץ "תל תלפיות" בכל תקופת פרסומו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ישב בואץ הרב שמואל אנגל.
חינוך.
בשנת 1852 נוסד בית ספר לבנים ולבנות שהוכר על ידי המדינה. בית הספר מומן על ידי הקהילה שגבתה עבור כך מס על הבשר הכשר. בשנת 1922 הוקם בית ספר תיכון לבנות. הקילה החרדית ייסדה את ה"חדר" שלה בשנת 1882, בו לימד בין השאר הרב ברוך מן, שמשך אליו תלמידים גם מחוץ לואץ.
Thank You
הורדת מוזיקה
הורדת מוזיקה היא העברה דיגיטלית של מוזיקה דרך רשת האינטרנט למכשיר בעל יכולת פענוח וניגון מוזיקה, כגון מחשב אישי, נגן מדיה נייד, נגן MP3 או טלפון חכם. המונח מתייחס גם להורדת מוזיקה חוקית, וגם להורדת מוזיקה המוגנת בזכויות יוצרים באופן לא חוקי, כלומר ללא הסכמת או ידיעת היוצרים. ככל שהתקדמה הטכנולוגיה והשימוש בדיסקים ובתקליטים פחת, כך השימוש בהורדת מוזיקה התרחב, בין היתר משום שהורדה מקוונת של מוזיקה מייתרת את הצורך בייצור מאכסני מידה, או בשיווק בחנויות ועל ידי מוכרנים.
לפי דוח נילסן, הורדת מוזיקה היוותה כ-55.9% ממכירות המוזיקה בארצות הברית בשנת 2012. חנות האייטונס של אפל לבדה הרוויחה כ-6 מיליארד דולר בשנת 2011.
הורדות מוזיקה בדרך כלל מקודדות באמצעות טרנספורמציית שינוי קוסינוס בדידה (MDCT) הדוחסת אודיו.
מרדכי לנדו
מרדכי לנדו (נולד ב-21 במרץ 1954) הוא פיזיקאי, עורך פטנטים ומפתח משחקי חשיבה ישראלי. בשנים 1987–2009 עבד לנדו כחוקר בכיר בקריה למחקר גרעיני בנגב. לנדו היה עורך פטנטים במשרד ד"ר מרק פרידמן בשנים 2008–2015, ומאז הוא עורך פטנטים במשרדים שונים וכעצמאי. בשנים 2011–2020 היה לנדו בודק מקצועי של המדען הראשי של משרד הכלכלה והתעשייה, כעת רשות החדשנות. לנדו זכה בפטנטים ישראלים ואמריקאיים על משחקי חשיבה שהמציא, והפיץ עשרות אלפי עותקים של משחקי חשיבה ותשבצים מספריים שפיתח בפלטפורמות שונות מאז 2010.
ביוגרפיה.
מרדכי לנדו נולד ב-1954 במושב כפר הרא"ה להוריו יהודה ורוזה שושנה לנדוי, ממיסדי המושב, שהתגוררו בו עד שנת 1975. לנדו למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ועל מוריו נמנו הרב משה צבי נריה, הרב אברהם צוקרמן, פרופ' משה אדד, ד"ר שמשון נוביק, הרב מנחם אופן והרב בנימין הרלינג.
לנדו למד פיזיקה באוניברסיטת בר-אילן אצל (בין השאר) פרופ' משה ימר ופרופ' משה קווה. כעתודאי שירת לנדו בחיל התותחנים ובחיל השלישות, וכקצין שלישות עסק בשנים 1977–1979 בהקמת עוצבות מילואים חדשות. לנדו למד בשנים 1979–1981 לתואר שני בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופ' אבי גובר ופרופ' שמואל גולדשמיט.
בשנים 1981–1987 היה לנדו תלמיד מחקר באוניברסיטה העברית בהנחית פרופ' מרדכי רוקני. לאחר קבלת התואר השלישי עבר לנדו לבאר שבע, בה הוא מתגורר מאז. לנדו עבד בשנים 1987–2009 כחוקר בכיר בקריה למחקר גרעיני בנגב ובחברת היישומים שלה, רותם תעשיות. מאז 2009 לנדו הוא עורך פטנטים, יועץ תעשייתי עצמאי ויזם בתחום משחקי החשיבה.
היה נשוי ליפה לבית ברגר, שנפטרה בשנת 2014, ולהם חמישה ילדים.
פעילותו המדעית.
במסגרת הדוקטורט, חקר לנדו את קינטיקת האלקטרונים בתערובות גזים אצילים-הלידים המוקרנות על ידי קרן אלקטרונים, במסגרת תוכנית מחקר שמומנה על ידי מיזם מלחמת הכוכבים של נשיא ארצות הברית רונלד ריגן. לנדו וחבריו גילו מוליכות דיפרנציאלית שלילית בתערובות ארגון חומצת מלח. בעבודתו בקמ"ג עסק בלייזרים של אדי נחושת ואדי זהב והתמקד בהובלת אלומות לייזר והגברתם.
בשנים 1993–1994 היה לנדו מלומד אורח במכון אנריקו פרמי של אוניברסיטת שיקגו והיה חוקר בכיר בצוות של חוקרי לייזרים שאובי-שמש. הצוות היה משותף לקבוצת פרופ' רולנד וינסטון, אבי , ולקבוצת חוקרים ב בקולורדו. בקולורדו בנו לנדו וחבריו לייזר שאוב שמש חלוצי.
עם חזרתו ארצה התמנה לנדו להוביל פרויקט מחקר של לייזרים שאובי שמש. הפרויקט היה שיתוף פעולה של חברת היישומים רותם תעשיות, קבוצת פרופ' אמנון יוגב במגדל השמש של מכון ויצמן למדע ברחובות וחוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון בראשות סגן נשיא האוניברסיטה, פרופ' זלמן רוזנווקס. במסגרת המיזם מימשו לנדו וחבריו בפרק רותם מרכז שמש מוטה מטרה ומתוקן אסטיגמטיות, תצורה חדשנית שהוצעה בעבר אך לא זכתה למימוש. במתקן שבנו, השיגו לנדו וחבריו יעילויות שיא של לייזרים שאובי שמש במונחים של הספק לשטח המראה הראשונית. ב-2003 העבירו לנדו וקלמנזון את מרכז השמש למוזיאון הסולרי בניצנה, בעידודו של לובה אליאב, שם הוא נמצא עד היום.