בשנת 2002 העבירה דובדבן את בסיס הטירונות של חייליה מהמתקן אל בא"ח צנחנים, לאחר שאחד מטירוניה "טורטר" עד מותו במהלך הכשרתו במתקן. עוד לפני דובדבן, יחידות הקומנדו הימי, סיירת מטכ"ל ויחידת מגלן העבירו את הכשרת טירוניהם אל בסיסים אחרים.
בעבר שימש הבסיס כבסיס הטירונות של גדודי חטיבת החי"ר כפיר, וזאת גם לפני הקמת החטיבה באופן רשמי ב־2006. כמו כן, שימש כבסיס הטירונות של גדוד קרקל, תוכנית תלפיות, וגדוד הנח"ל החרדי. כיום המתקן כפוף לפיקוד "מרהו"ם – מרכז הטסה והכשרות מיוחדות" ומשמש כמשכנם של בית הספר לקומנדו, יחידת הלוט"ר, יחידת הכלבנים עוקץ ובית הספר למקצועות הירי.
באוקטובר 2008 מונה סגן־אלוף אריאל בן דיין למפקד המתקן.
ביולי 2014 נחשף כי נערכה במתקן חגיגה בת מצווה לבתו של תורם וכי חיילים מיחידת הלוט"ר ומיחידת עוקץ הציגו באירוע את יכולותיהם המבצעיות על מנת לשעשע את האורחים. בעקבות החשיפה ערך האלוף גיא צור, מפקד זרוע היבשה, תחקיר בנושא וקבע כי אלוף־משנה אריאל בן דיין, הממונה על מפקד המתקן, יישפט עקב כך על ידי קצין חי"ר וצנחנים ראשי, יהודה פוקס. בנוסף, הוחלט על הקמת ועדה בראשותו של תת־אלוף חגי מרדכי שתגבש נהלים למקרים דומים בעתיד.
מעוז אביב
מעוז אביב היא שכונה הממוקמת בעברו הצפוני של נחל הירקון, בצפון-מזרח תל אביב. בעבר השכונה שמשה למגורי שיכונים אך, בשנים האחרונות התפתחה השכונה, והפכה להיות יעד מבוקש עבור משפחות במעמד בינוני-גבוה הרוצות לחיות באווירה קיבוצית במקביל לחיים התוססים של תל אביב.
תולדות השכונה.
השכונה נוסדה בשנת 1954, כשיכון לאנשי צבא וכוחות הביטחון, ויועד ל-742 משפחות. על תכנון השכונה קיבל זאב רכטר את פרס רוקח. בסוף 1956 נפתח סניף דואר בשכונה.
שמה של השכונה ניתן לה על ידי דוד בן-גוריון.
לרב השכונה התמנה הרב אהרן שויקה.
כעבור זמן מה השכונה התפתחה מזרחה, והשכונה החדשה נקראה מעוז אביב ב', הרחוב המפריד בין מעוז אביב א' לב' הוא רחוב בני אפרים.
מאפייני השכונה וגבולותיה.
שכונת מעוז אביב נמצאת בסמוך לשכונות תל ברוך, נאות אפקה א', שיכון דן והדר יוסף.
גבולות השכונה הם: רחוב מבצע קדש בצפון, הרחובות הרב מרק ובני אפרים במזרח ובדרום ובמערב רחוב רפידים (מקביל לנתיבי איילון, בין השכונה לנתיבי איילון מתנשאת דיונה). בשכונה מרכז מסחרי, הכולל שני בתי קפה, מספרה, סופרמרקט "מגה קמעונאות" ומשרד תיווך. עוד בשכונה בית ספר יסודי ("מגן"), גני ילדים ('צב' ו"פיקוס")), בית הספר ונצואלה-קלישר לילדים בעלי ליקויים התפתחותיים ושבט הצופים "הנשיא" הצמוד לבית ונצואלה ונמצא על התפר שבין מעוז אביב ותל ברוך.
כל הבתים בשכונה הם בניינים מוארכים בעלי 3 עד 4 קומות, למעט בניין אחד בעל 12 קומות. בשכונה 14 בתים השייכים לאגודה שיתופית ועוד 12 בתים שלא שייכים לה. לכל אחד מבתי האגודה יש מספר בית בנוסף לכתובת הרגילה.
שכונת מעוז אביב מאופיינת בצמחייה רבה ומגוונת ובמרבדי דשא רחבים. הבנייה בשכונה מרווחת וככלל היא בעלת אופי שקט ונינוח. מאפיינים אלו גרמו לכינויה כ"קיבוץ" בפי תושבי האזור.
האגודה השיתופית מאגדת כ-500 משפחות. האגודה מתארת את השכונה כ"שכונה שקטה ושלווה המוקפת חורשות יער וירק מכל עבריה ובה מנהלת [האגודה] את אורח חיי חבריה כמעט בלי צורך בהתערבות רשויות העירייה". בשכונה מתקיימים אירועים קהילתיים רבים: הקרנות סרטים, חגיגות משותפות, הפנינג שבועות, בזארים ו'פסטיבל בתים פתוחים'.
בשנים האחרונות בוצעו הרחבות בנייה בחלק מדירות השכונה וכיום ניתן למצוא בה מבחר רב יחסית של דירות בגדלים שונים. מחירי הנדל"ן בשכונה נחשבים לגבוהים במיוחד ומבטאים את המיקום, איכות הסביבה הגבוהה, שירותי החינוך והקהילה שהשכונה מציעה.
כיום מעמד האנשים בשכונה הוא בינוני-גבוה. התושבים מתנגדים לתוכניות בינוי בבנייני דירות ישנים בסביבות השכונה.
רחובות מרכזיים.
ברחוב קדש ברנע יש אנדרטה ואתר זיכרון לנופלים במערכות ישראל.
סוסון האצה
סוסון האַצָה (שם מדעי: Phycodurus eques), המוכר גם בשם דרקון ים עלי (תרגום של כינויו באנגלית, Leafy Sea Dragon) הוא מין דג ימי המשתייך למשפחת האבובוניים, משפחה בה חבר גם סוסון הים, והוא המין היחיד בסוג "Phycodurus".
מאפיינים.
יצורים אלה מצויים אך ורק במים הרדודים והקרירים שסביב דרום ומזרח אוסטרליה. לכל אורך גופם דבלולים וציציות דמויי עלי אצה. מטרת ציציות אלה היא הסוואה בלבד, והן אינן משמשות להנעה. סוסון האצה נע באמצעות סנפיר החזה שעל חזהו וסנפיר הגב המצוי קרוב לזנב. סנפירים קטנים אלה שקופים לחלוטין וקשה לראותם בשל תנועתם הגלית הזערורית הגורמת לתזוזה מתונה של היצור והמשלימה היטב את האשליה של עשב ים צף.
בדומה למקור שמם של סוסוני הים נובע מקור שמם באנגלית, דרקון ים, מדמיון מקרי ליצור אחר (מיתולוגי במקרה זה). סוסוני האצה קטנים למדי בהשוואה למפלצות ים, אבל כסוג של סוסוני ים הם גדולים מאוד ומגיעים עד לגודל של 45 סנטימטר. סוסוני האצה ניזונים מפלנקטון, אצות וסחופת קטנה אחרת, ואין להם אויבים טבעיים מלבד האדם. הנקבות מטילות את הביצים המופרות לתוך כיס בזנב הזכר שנסגר ומשמש כמדגרה, וממנו יוצאים צעירים הדומים להוריהם.
סוסוני האצה הם יצורים בסכנת הכחדה בשל זיהום הסביבה וסכנת שפכים תעשייתיים רעילים, וכן בשל איסוף בידי צוללים, המקבלים בעבורם מחיר גבוה מאספנים. בתגובה לסכנות אלה הכריזה ממשלת אוסטרליה על סוסון האצה בעל חיים מוגן.
על פי גיליון נובמבר 2006 של ה"נשיונל ג'יאוגרפיק", ייתכן שסוסון האצה וסוסון עשב הם אותו מין באזורי תפוצה שונים.
סוסון האצה הוא הסמל הימי הרשמי של מדינת דרום אוסטרליה.
דרקון ים
אמפייר סטייט
ביורפואה
ג'ורג' קיוקור
ג'ורג' קיוקור (באנגלית: George Cukor; 7 ביולי 1899 - 24 בינואר 1983) היה במאי קולנוע ותיאטרון אמריקני, זוכה פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על סרטו "גברתי הנאווה".
תחילת הדרך.
קיוקור נולד בעיר ניו יורק לזוג מהגרים יהודים מהונגריה. בהיותו נער הוקסם מן התיאטרון ונהג לראות הצגות רבות. בתום לימודיו התיכוניים החל להיכנס לעולם התיאטרון. הוא השיג עבודה כעוזר של מנהל במה בלהקת תיאטרון בשיקגו. אחרי שצבר שלוש שנות ניסיון ייסד להקת תיאטרון משלו, במדינת ניו יורק (1920), שם שהה שבע שנים. לאחר מכן שב לברודוויי, שם עבר כבמאי. כשהוליווד החלה לגייס כישרונות מברודוויי לסרטים בעלי פסקול, קיוקור נענה לקריאתם ועבר להוליווד בשנת 1929. עבודתו הראשונה שם הייתה כמנהל דיאלוגים באולפני סרטי פרמאונט, בין השאר בסרט המלחמה "במערב אין כל חדש". משם הוא שימש כבמאי שותף בשלושה סרטים, בטרם ביים את סרטו הראשון, "Tarnished Lady". הוא עזב את פרמאונט לאחר חילוקי דעות מקצועיים, אשר גרמו לפיטוריו.
במאי של נשים.
מכאן הוא הלך לעבוד עם דייוויד או. סלזניק באולפני "RKO Pictures" ומשם הקריירה שלו החלה לפרוח, כשביים שורה של סרטים מרשימים ומצליחים כמו "הוליווד באיזה מחיר?", שהייתה הגרסה הראשונה ל"כוכב נולד", שקיוקור עתיד לביים, "הטובים מאיתנו", על פי המחזה המצליח של סומרסט מוהם, "ארוחת ערב בשמונה", "נשים קטנות" על פי הרומן הנודע של לואיזה מיי אלקוט, "שיר ערש", "סילביה סקרלט" ו"רומיאו וג'ולייט". בנוסף ביים עוד שני עיבודים קולנועיים לסופרים בני המאה ה-19: "דייוויד קופרפילד" של צ'ארלס דיקנס ו"קאמיל" של אלכסנדר דיומא הבן. בהמשך המשיך לביים סרטים בעלי אוריינטציה נשית, דבר שקנה לו שם של במאי של נשים. קיוקור התרעם מן הגדרה זו, אולם לא שינה את עורו, והמשיך לביים קומדיות קלילות מפס הייצור של הוליווד שבהם מוצגות נשים חזקות ואסרטיביות. כדוגמת: "חופשה", הנשים" ו"סיפור פילדלפיה" שהביא לו מועמדות לפרס האוסקר על הבימוי. קיוקור אהב לעבוד במיוחד עם קתרין הפבורן. הם שיתפו פעולה יחד בעשרה סרטים במשך 47 שנים, כשהבולטים שבהם, לצד "סיפור פילדלפיה", היו הסרטים בהם הפבורן שיחקה לצד חברה לחיים, ספנסר טרייסי: ב"שומר הלהבה", "צלע האדם" ו"פאט ומייק".
"חלף עם הרוח".
לאור הצלחות סרטיו והעיסוק שלו בנשים, המפיק סלזניק שכר את קיוקור ב-1937 לביים את הגרסה הקולנועית לספרה של מרגרט מיטשל, "חלף עם הרוח", אשר רוב דמויותיו הן נשים. קיוקור כבר החל לעבוד כבמאי בסרט "הקוסם מארץ עוץ" אך עזב לטובת "חלף עם הרוח" כאשר החלה ההפקה (בעוד שבסרט "הקוסם מארץ עוץ" החליף אותו הבמאי ויקטור פלמינג). קיוקור עמל במשך שנתיים על ההכנות לצילומי הסרט, הנחשב בזמנו להפקה גרנדיוזית, ובין השאר גם בהדרכת שתי השחקניות הראשיות של הסרט: ויוויאן לי ואוליביה דה הבילנד. סלזניק, שלא היה מרוצה מגישתו האומנותית העצמאית של קיוקור, פיטר אותו פחות משלושה שבועות לאחר תחילת הצילומים, ושוב היה זה ויקטור פלמינג שהחליפו כבמאי, בעוד קיוקור המשיך להדריך את לי ודה הבילנד מחוץ לסט הצילומים. בתוצאה המוגמרת מופיעות 17 דקות בבימויו של קיוקור בפתיחת הסרט, מתוך 33 דקות שהספיק לצלם טרם פיטורו. כשהסרט יצא לאקרנים, הוסר שמו של קיוקור מכותרות הפתיחה, וכל הקרדיט על הבימוי הלך לפלמינג.
מסרטיו המאוחרים.
ב-1941 ביים את סרטה האחרון של גרטה גרבו - אישה דו פרצופית.
ב-1957 ביים את "הרוח היא פראית" בכיכובם של אנתוני קווין ואנה מניאני.
ב-1960 ביים את "הבה נתאהב" בהשתתפות איב מונטאן ומרילין מונרו.