אביה נפטר ב-1999.
קריירה.
הקריירה של ברטוטי החלה ב-1995, כשהופיעה בסדרה "Dulce Ana" ("אנה המתוקה"), בה גילמה את בתו הרעה של פביאן. בשנת 1996 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "90 60 90 Modelos" ("דוגמניות 90 60 90"), בה גילמה את דמותה של ורוניקה. בשנת 1997 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "De Corazón" ("הלב"), בה גילמה את דמותה של ויקי.
בשנת 1998 הופיעה לראשונה על מסכי הקולנוע בסרט "Mala época" ("זמן רע"), בו גילמה את דמותה של קוני, אותו פרסמה יחד עם סטודנטים לקולנוע באוניברסיטה לקולנוע. סרטה השני, "El faro" ("המגדלור"), אותו פרסמה באותה שנה, בו גילמה את דמותה של אנטה. עבור תפקידה בסרט הנ"ל, היא הייתה מועמדת לזכייה בפרס "Cóndor de Plata".
משנת 1998 עד שנת 2000, שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Verano del '98" ("קיץ 98'"), בה גילמה את דמותה של דולורס גוזמן, נערה במצוקה. בשנת 2000 שיחקה בסדרה "Luna salvaje" ("ירח פראי"), בה גילמה את דמותה של סול.
בשנת 2001 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Culpables" ("אשמים"), בה גילמה את דמותה של סופיה. באותה שנה, הצטלמה לסרט "Déjala correr" ("תן לו לרוץ"), בו גילמה את דמותה של בלן.
בשנת 2002 שיחקה בטלנובלה הארגנטינאית "Son amores" ("נאהבים"), בה גילמה את דמותה של ולריה. בעקבות השתתפותה בטלנובלה המצליחה, ברטוטי זכתה במשך שנתיים ברציפות בשני פרסי "מרטין פיירו" בקטגוריית השחקנית הקומית הטובה ביותר בשנים 2002 ו-2003.
בשנים 2004–2005 ברטוטי כיכבה בטלנובלה הארגנטינאית המצליחה של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "פלוריסיינטה", בה גילמה את דמותה של פלורנסיה. כוכבי הטלנובלה הופיעו בתיאטרון במחזמר מוזיקלי המבוסס על עלילת הסדרה.
בשנת 2009 הפיקה וביימה, יחד עם בן זוגה דאז, גידו קאסקה, טלנובלה ארגנטינאית לילדים בשם "ניני". ברטוטי גילמה את דמותה של נינה "ניני" גומס/ניקולס סמפנו. בשנה שלאחר מכן, הופיעו כוכבי הסדרה בתיאטרון במחזה בשם "Niní: la búsqueda" ("ניני: החיפוש") המבוססת על עלילת הסדרה. הפקתה של הטלנובלה גררה בעיות משפטיות מול זכויות היוצרים של המפיקה כריס מורנה, בטענה שעלילת הטלנובלה "ניני" דומה לעלילתה של הטלנובלה "פלוריסיינטה".
בשנת 2010 שבה לשחק בקולנוע בסרט "Igualita a mí" ("בדיוק כמוני") בתפקיד איילין.
בשנת 2012 השתתפה בטלנובלה הקצרה "La dueña" ("הבעלים"), בה גילמה את דמותה של אמפרו, נכדתה האהובה של סופיה, בעלת חברת קוסמטיקה.
בשנת 2014 כיכבה כאחת הדמויות הראשיות בטלנובלה "אמיצות", בה גילמה את דמותה של לורנה פטריסיה חימנס.
בשנת 2016 חזרה למסך הטלוויזיה בתפקיד ראשי בסדרה "Silencios de familia" ("שתיקות של משפחה") יחד עם אדריאן סואר וחולייטה דיאז בהפקת pol-ka.
בשנת 2013 פתחה מותג לבגדי ילדים ותינוקות בשם ״פנצ׳ה״.
ב-2020 במהלך סגר הקורונה פלורנסיה פתחה עמוד יוטיוב רשמי ומתפעלת אותו ומעלה בו סרטונים אישיים.
חיים אישיים.
ב-2006 התחתנה עם השחקן הארגנטינאי גידו קאסקה, אותו הכירה בשנת 1999 במהלך צילומי הסדרה "קיץ נצחי", והיה בן זוגה מאז צילומי הסדרה. ב-2008 נולד בנם רומאו קאסקה. השניים התגרשן ב-2010.
משנת 2010 ברטוטי נמצאת במערכת יחסים עם השחקן הארגנטינאי פדריקו אמאדור, אותו הכירה בשנת 2009 במהלך צילומי הסדרה "ניני".
דב גולדברגר
דב גולדברגר (נולד ב-1946) הוא איש חינוך ישראלי. שימש כפרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן וכמנכ"ל החברה למתנ"סים.
ביוגרפיה.
גולדברגר נולד בגרמניה בשנת 1946, ועלה עם הוריו לישראל בשנת 1948, לאחר קום המדינה. למד בתיכון "סיני". בשנים 1963–1964 שימש כמדריך ומרכז ב"בית התלמיד", ומדריך ומרכז בסניף בני עקיבא המקומי. לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת כמדריך גדנ"ע. עם שחרורו מהצבא המשיך בפעילות הדרכה זו במסגרת תיכון עירוני ט' בתל אביב.
לאחר פעילותו ההדרכתית, גולדברגר החל לשמש כמרכז הקורסים להשתלמות מורים באוניברסיטת תל אביב. תחילת הקריירה הציבורית שלו הייתה כעוזר סגן שר החינוך, זבולון המר. במקביל, כיהן כמרכז המשמרת הצעירה של הסתדרות הפועל המזרחי וכחבר הנהלת העיר ראשון לציון.
בשנת 1977, מונה למנהל האגף לתפקידים מיוחדים וליועץ שר החינוך והתרבות, יועץ לפרסי ישראל וקרן וולף. במסגרת תפקידו גם היה ממונה על תחום החינוך היהודי בגולה, בתי הספר הקהילתיים, ארגון ההורים הארצי, תלונות הציבור, שמורת הטבע התנ"כית "נאות קדומים". הוא אף שימש כאיש הקשר מטעם שר החינוך ליחידות: הטלוויזיה החינוכית, מרכז ההסברה, חינוך דתי ומוכר שאינו רשמי ועוד.
בשנת 1985 גולדברגר מונה למשנה למנכ"ל משרד החינוך וליועץ השר במגוון נושאים. במסגרתם שימש גם כנציג משרד החינוך במועצה להשכלה גבוהה. באותה שנה מונה גם לאחראי מטעם משרד החינוך על חלוקת פרס ישראל.
בשנת 1990 עזב גולדברגר את משרד החינוך לטובת תפקיד מנכ"ל החברה למתנ"סים. בשנת 2002, לאחר שתים עשרה שנה של פעילות בחברה למתנ"סים, הוא החל לשמש כמנכ"ל משרד הרווחה, בתקופת כהונת השר זבולון אורלב. הוא פעל בתפקיד זה כשלוש שנים, עד שנת 2005. בשנת 2006 מונה גולדברגר לנשיא המכללה ללימודים אקדמיים וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2010.
גולדברגר עסק רבות בתחומי החינוך והרווחה גם במסגרת הנהלות ציבוריות שונות: הוא היה יו"ר עמותת בתי הספר הקהילתיים, יו"ר המכון למחקר וחינוך קהילתי באוניברסיטת בר-אילן, יו"ר ועדה ציבורית לבחינת עלויות ספרי הלימוד, יו"ר ועדת התוכנית של הפדרציה היהודית העולמית לשירותי קהילה, יו"ר הנהלת מרכז ציפורי ביער ירושלים ויו"ר "בת עמי" - עמותת שירות לאומי לבנות.
הנהלות ציבוריות בהן חבר גולדברגר בהווה: הוועדה לבחירת מנכ"לים בשירות המדינה, חבר הנהלת קרן גרוס, חבר מערכת כתב העת "מפגש".
הנהלות ציבוריות בהן היה חבר בעבר: יו"ר מנהיגות אזרחית - ארגון הגג של המגזר השלישי, חבר דירקטוריון חברת החדשות - ערוץ 2, חבר המועצה האקדמית מכללת ויצו חיפה, חבר המועצה הלאומית לטכנולוגיית המידע, יו"ר עמותת בתי הספר הקהילתיים, יו"ר המכון למחקר וחינוך קהילתי – בית הספר לחינוך, אוניברסיטת בר-אילן, יו"ר "בת עמי" שירות לאומי לבנות, יו"ר ועדה ציבורית לבחינת עלויות ספרי הלימוד, יו"ר ועדת התוכניות – הפדרציה היהודית העולמית לשירותי קהילה, יו"ר הנהלת מרכז ציפורי – יער ירושלים, יו"ר ועדה מטעם המל"ג לבחינת היתר למכללת גורדון, חבר הנהלת "אמנות לעם".
בעשור השני של המאה ה-21, הוא פועל כעצמאי בתחומי החינוך, הרווחה והקהילה.
גולדברגר הוא בעל תואר ראשון בחינוך ובקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1973 למד תואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב ובשנת 1984 קיבל תואר דוקטור על העבודה שפרסם מטעם ה-JTC, במקביל לפעילות ציונית בקהילה בפלטבוש שבניו יורק. בשנת 1999 מונה לפרופסור נלווה באוניברסיטת בר-אילן, שבבית הספר לחינוך שלה לימד מאז שנת 1984 (עם התמחות בתחום החינוך הבלתי פורמלי).
במהלך השנים זכה פרופ' גולדברגר במספר פרסים, ביניהם: פרס החינוך האישי של משרד החינוך על מפעל חיים, פרס איכות הניהול וחבר כבוד באיגוד הישראלי לאיכות, ופרס אגרסט על פעולת התנדבות בקהילה (הקמת מרכז קהילתי).
גולדברגר נשוי ואב לארבעה. מתגורר במודיעין.
ואלס
ואלס (נכתב גם: ולס; בגרמנית: Walzer) הוא ריקוד שמקורו בגרמניה. זהו ריקוד סלוני וריקוד עם במשקל של שלושה רבעים, בין הריקודים הראשונים במשקל זה. בצורתו העיקרית הריקוד נעשה בזוגות. הוואלס נעשה אופנתי לראשונה בווינה בשנות השמונים של המאה ה-18, ומשם התפשט למדינות נוספות בשנים שלאחר מכן. הוואלס הפך למודל ליצירתם של ריקודים סלוניים נוספים.
בין הוואלסים הנודעים נמנים הדנובה הכחולה שהלחין יוהאן שטראוס (הבן) ו"ואלס הפרחים" (Waltz of the Flowers) מתוך הבלט "מפצח האגוזים" שהלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי.
הרבה ניגונים מחצרות שונות של החסידות הם ניגוני ואלס. חיים בנט הוציא אלבום משולש של ניגוני מארש ו-ואלס.
ממשלת ישראל העשרים ותשע
ממשלת ישראל העשרים ותשע, הידועה גם כממשלת שרון הראשונה, בראשותו של אריאל שרון מהליכוד, לאחר שזכה ברוב גדול בבחירות הישירות לראשות הממשלה בשנת 2001, וכיהנה מ-7 במרץ 2001 ועד 28 בפברואר 2003.
הקמת הממשלה.
לאחר שניצח בבחירות הוטלה על שרון מלאכת הרכבת הממשלה. מכיוון שהליכוד קיבל רק 19 מנדטים בבחירות לכנסת החמש עשרה, הוקמה ממשלת אחדות לאומית רחבה, שכללה את: ישראל אחת ששינתה את שמה להעבודה-מימד, ש"ס, ישראל בעלייה, האיחוד הלאומי-ישראל ביתנו, יהדות התורה, ושלושה מפורשי מפלגת המרכז: רוני מילוא (שהקים את סיעת לב, והצטרף לליכוד במהלך הקדנציה), דן מרידור (שהצטרף לליכוד עם סיום הקדנציה) ודליה רבין-פילוסוף (שהקימה את סיעת הדרך החדשה, והתמזגה עם העבודה-מימד).
הרכבת ממשלה רבת ניגודים כזו התאפשרה, בעיקר כמעין ממשלת חירום עקב המשבר הביטחוני והכלכלי הקשה בו הייתה נתונה מדינת ישראל, בעקבות פריצתה של האינתיפאדה השנייה. יו"ר האופוזיציה לממשלה היה יוסי שריד, יו"ר מרצ.
ציוני דרך ומדיניות.
ב-2002, לנוכח המצב הביטחוני הקשה באינתיפאדה השנייה, פרשו אנשי איחוד לאומי-ישראל ביתנו, והצטרפו מפלגות גשר ומפד"ל לקואליציה.