האימונים וגיבוש כוח המחבלים נעשו בלוב בידיעה וסיוע השלטונות. מחנה האימונים נמצא בחוף הים התיכון במפרץ זליטן כ-50 מיל מזרחית לטריפולי (לוב).
פעולות המגננה.
האינדיקציה הראשונה לכך שמתבצעות הכנות לפעולת חבלה ימית רבת ממדים הגיעה למודיעין הימי באמצע חודש פברואר 1990. הוגדרה שאיפה לפגוע באונייה המובילה בטווח רחוק עוד בטרם ישלחו ממנה סירות התקיפה. השערות לגבי מועד התקיפה היו לא מבוססות. ההערכה הייתה כי תידרש פעילות ממושכת ויש צורך בהשקעת שעות ים ואוויר רבות.
לאחר זיהוי בסיס האימונים בחוף הלובי הועלתה הצעה לבצע תקיפה מונעת על ההתארגנות בבסיס היציאה. התקיפה המונעת לא התממשה לוב אמנם מוגדרת כמדינת אויב ואף השתתפה במלחמות באמצעי לחימה וכוח אדם. אך לישראל לא היה עניין לפתוח חזית לחימה במרכז הים התיכון. תפיסת אוניית האם כאשר הסירות והמחבלים עליה נראתה דרך פעולה נקייה שתביא לתוצאות טובות, אלא שלא היה מידע מספיק על אותה אונייה.
אזור היירוט לתפיסת אוניית האם, חושב להיות כמאה מיל ימי מחופי הארץ. לגילוי וזיהוי הופעלו מטוסי שחף מטוס הוק איי בעומק הים וסיור מטוס עגור בקרבת החוף. מסוקי תקיפה הועמדו בכוננות בבסיס בקו החוף. ארבע ספינות טילים ושש ספינות בט"ש קיימו סיורים או הועמדו בכוננות מיידית. ההנחה הייתה שכיוון התקיפה יהיה מול מרכז המדינה אך נלקחו בחשבון אפשרויות שאוניית האם תגיע באיגוף מכיוון קפריסין או מחופי מצרים.
ספינות הביטחון השוטף - חיל הים הפעיל כ-20 ספינות דבור במימי הים התיכון שנרכשו בתחילת שנות ה-70 ואורגנו במסגרת שתי פלגות בט״ש, פלגה 916 ופלגה 914. הספינות וצוותיהן קיימו סיורים באופן רצוף ומנעו פיגועים רבים. עם זאת התברר שהמחבלים התקדמו ושיפרו את יכולתם ורכשו ספינות שמהירותן גבוהה יותר ממהירות הדבורים שהייתה עד 20 קשר. הצורך החיוני בכלי שיט מהירים הוכח אך הצטיידות חיל הים החלה רק באמצע שנות ה-80. בעת התנהלות המבצע היה חיל הים בתהליך הצטיידות של ספינות דבורה מתוצרת התעשייה האווירית וכן בתהליך שדרוג מנועים לספינות דבור על מנת לקבל מהירות של כ-30 קשר. כחמש ספינות טילים נמצאו בים באופן רצוף.
מערך הגילוי החופי העומד בכוננות ומופעל כל ימות השנה ביצע רענון כשירות כולל בדיקות טווחי גילוי מכ"מים ואמצעי ראיית לילה. תחנות מכ"ם ניידות נפרשו באזורי התפר בחוף ותצפיות עין.
כוחות נוספים - חיל הים חשש כי לא יוכל להבטיח את עצירת המתקפה הרחק מחופי המדינה. לכן נתבקש המטה הכללי להעמיד זוג מסוקי קרב בכוננות ולבצע סיורי ג'יפים באופן רצוף בקו החוף. סיורי האוויר בוצעו על ידי מטוסי שחף מטוס דיה מטוס קל עגור עם צופים מחיל הים.
רגיעה ותגבור – בתחילת חודש מאי הייתה רגיעה וירד רצף הסיורים. בסוף החודש נערכה הערכת מצב לפני מפקד חיל הים והוחלט על תגבור סיורי סטי"לים ומטוסים. השקעת שעות הים של ספינות טילים ודבורים לצורך חסימת "אבק דרכים" עד צהרי 29 בספטמבר הייתה: אלפיים שעות ים ספינות הטילים ו-305 שעות ים דבורים, מעבר לסיורי ביטחון שוטף הרגילים.
פעילות המחבלים.
ההכנות והאימונים נעשו במחנה מיוחד בזליטן כ-50 מיל ימי מזרחית לטריפולי (לוב). המתקפה תוכננה באמצעות שש סירות מהירות דגם "פיקולו" תוצרת קפריסין. מפקד הקומנדו הימי של חיל הים הלובי לשעבר פיקח על האימונים ואבו עבאס עצמו ליווה את ההכנות. ב-27 באפריל 1990, התקיים תרגיל מסכם בו השתתפו סירות התקיפה ושני כלי שיט של הצי הלובי שימשו מטרות לסירות המחבלים התוקפות.
שיוט אוניית האם - האונייה יצאה מנמל במערב לוב ועליה שש סירות מהירות כאשר אחת מהן לא הייתה חמושה ומשימתה לשאת מכלי דלק לאחרות. ב-26 במאי יצאו המחבלים מבסיס הקבע בזליטן והוסעו באוטובוס כתשע שעות עד למפרץ שומם מזרחית לבנגזי. לאחר תדרוך שקיבלו מאבו עבאס עצמו, הועברו 18 מחבלים בסירות גומי לאונייה. משלחי הפיגוע באונייה היו מפקדי הכוח הצבאי והימי של ארגון החזית לשחרור פלסטין וקצין בכיר מהקומנדו הימי הלובי. ב-27 במאי בשעה 10:00 יצאה לדרך מזרחה לאורך החוף המצרי. רק בהיותם באונייה נודע למחבלים שתקיפת כלי שיט חיל הים הישראלי היא מטרה משנית ויעד התקיפה הוא חוף תל אביב. בנין השגרירות האמריקאית על חוף הים הוגדר כמטרה לרקטות.
נקודת ההורדה המחבלים הסיקו שהשיט באונייה הוא הקטע הקריטי בו הם עלולים להיתפס כולם יחד. לכן תוכננה הורדת הסירות במרחק כ-120 מיל ימי מהחוף הישראלי. המתקפה תוכננה לשעות הבוקר כדי לפגוע במתרחצים בחופים. מועד ההורדה תוכנן לפנות ערב כדי שכל שעות החשיכה ינוצלו לתנועה תוך חדירת הסיורים הימיים. מפקדי הפעולה מהחזית לשחרור פלסטין והקומנדו הימי הלובי ידעו שלא ניתן היה להסוות אונייה קטנה ועליה סירות מהירות באור יום ממטוסי תצפית ומכלי שיט מסיירים גם בלילה.
ב-29 במאי בשעה 17:00 הורידה האונייה את 6 הסירות ורק 17 מחבלים. מאחר שאחד סירב להמשיך בפעולה. ההורדה נעשתה בשעה המתוכננת אך המרחק היה גדול בהרבה מהמתוכנן מעל כ-150 מיל ימי מחופי ישראל. הדבר נעשה מתוך ההערכה למאמצי הסריקה שנעשו על ידי ישראל. לאחר ההורדה פנתה האונייה לאלכסנדריה וייתכן גם שחזרה ללוב.
תנועת סירות המחבלים בזירת הפעולה היה הים שקט, שררו ערפילים והתנועה נעשתה במהירות גבוהה. בדרכן עצרו פעמיים וקיבלו 4 מכלי דלק מלאים מהסירה המלווה. היות שאוניית האם הורידה אותם במרחק רב הדרך נעשתה ארוכה יותר באופן משמעותי והדלק לא הספיק. לאחר התדלוק השני שנעשה בשעה 22:00 פנתה סירת התדלוק מס 6 שעליה מפעיל יחיד, דרומה לכיוון החוף המצרי.
זמן מה לאחר מכן התגלו תקלות מנוע בסירה מספר 2. אנשיה עברו לסירות האחרות והסירה טובעה בירי. ארבע הסירות החמושות המשיכו מזרחה לכיוון החוף הישראלי. ההפלגה נעשתה ב כאשר סירה מס 3 עוקבת אחרי מספר 1 וסירות 4 ו-5 עוקבות אחרי הסירה שלפניהן.
אובדן רוח הלחימה - מתוך 16 המחבלים שהגיעו למגע אף אחד לא נלחם. הערכת המודיעין שהדבר נבע משתי סיבות: היותם ממודרים מתוכנית הפיגוע והמטרה שנמסרה להם רק בעת שכבר עלו על האנייה. וסיבה שנייה שהשעות הרבות של הפלגה בסירות המהירות התישום ונעשו עייפים מאוד.
התרעה והיערכות.
הערכת עיתוי המתקפה.
המודיעין הימי איתר את המועד בו בשלה המוכנות להוצאת הפיגוע לפועל. והצביע על מועד יציאת הכוח המפגע של המחבלים מלוב בבוקר או צהרי יום 27 במאי. בישיבת גיחות ומבצעים אצל עמי אילון ב-29 במאי שעה 08:30 סוכם על תוספת סיורי דבורים ספינות טילים ומטוס סיור. שעתיים מאוחר יותר בישיבת גיחות מבצעיות בפני מפקד חיל הים הוצג שהסבירות לפיגוע נמוכה היות שמידע הראה שב-27 במאי המחבלים עדיין בבסיסם שליד טריפולי זמן הפלגה הוערך ל-3.5 יממות לכן אינם צפויים לפני 31 במאי. על כן תגבור הסיורים נדחה ביממה.
בצהרי ערב חג השבועות - 29 מאי 1990 - הפיץ המודיעין התרעה לפיה, הפיגוע הגיע לשלב של מימוש בטווח הזמן המיידי ההערכה התבססה על הנחת המודיעין שהאנייה תצא מטריפולי שבלוב בצהרים או ערב ה 27 במאי הרי שעל "חלון הזמן" המדויק להתרחשות האירוע, ניתנה הערכה כי הסבירות למימושו, היא במהלך יום החג - ה-30 מאי 1990. עקב היציאה לחופשת חג הוציא המודיעין הימי את ההתרעה ב 291159 מיקוד חלון הזמן נמסר בהערכות מצב שהתקיימו בפורום המבצעי במהלך שעות אחרי הצהריים של ה-29 מאי כולל בפני מפקד חיל הים.
מפקד יחידת השליטה הימית סא"ל דרור אלוני וראש ענף מבצעים סא"ל חזי משיטה הייתה הרגשת דריכות, הם נמצאו באירוע במושב עין איילה ולאחריו חזרו למפקדה.
בשעות הערב המאוחרות של אותו יום, 29 במאי, התקבלה אינדיקציה מודיעינית חדשה, על פעילות חריגה בארגון אבו אל עבאס. הקצין התורן ניר פרס הזעיק את רמ"ח מחקר אל"ם שלמה גואטה. אף כי היה אפשר לייחס את המידע לנושאים אחרים החליט גואטה לראות בה סימן המעיד . בעקבות זאת, ניתנה לכל גורמי הפיקוד ומערך הבטש והשליטה בחיל הים, התרעת בזק בכתב ובעל-פה, לפיה: ההתרחשות של "אבק דרכים" היא רלוונטית עוד באותו ליל 29/30 מאי אולם למרות זאת, התרעת בזק זו לא הגיעה בזמן אמת לידיעת מפקדי ספינות דבור הערוכים באשדוד והם הוזעקו לשוב לבסיסם רק אחרי שהתגלתה סירת המחבלים הראשונה מערבית לגעש.
בדיעבד הסתבר כי ההקדמה בלוחות הזמנים של המתקפה נבעה מכך שהמחבלים, עלו על "אניית האם" במזרח החוף הלובי ולא באזור נמל טריפולי, כפי שהייתה הערכת המודיעין עד ערב 29 במאי. מתוך מספן המודיעין הועלתה אכזבה מכך שההתרעה על הפיגוע הובנה ליממה מאוחר יותר וכי היה צורך להיערך למגננה באופן מיידי.
היערכות כנגד המתקפה.
אח"י קשת (סער 4.5) יצאה אחרי הצהריים לסיור שמטרתו לאתר את אוניית האם. בדרכה לאזור הסיור התעכבה לזהות 3 אוניות המתקרבות לחופי ישראל. בדיעבד נמצא שאוניית האם לא נכנסה לאזור סיורי האוויר וספינות הטילים על כן היא לא התגלתה.
המטרה שונתה מתפיסת אוניית האם הייתה לגלות את סירות המהירות הסיורים בקרבת החוף בוצעו על ידי שש ספינות בט"ש. אזורי הסיור של ספינות הטילים הועברו ל-30 מיל ימי מהחוף במקום 60 מייל ימי שהיו קודם לכן.
מגע עם סירות המחבלים.
במהלך חג השבועות 30 במאי נוצר מגע בין כוחות חיל הים לסירות המחבלים במספר גזרות כמעט במקביל.
תפיסת הסירה מול געש.
הסירות לא נשאו באמצע הלילה בין 29 ל-30 במאי הבחין המוביל "אבו יאסר" כי יתר הסירות אינן עוקבות אחריו וסירתו נעה מזרחה לבדה. לקראת אור ראשון נגמר הדלק בסירה המובילה והיא נעמדה במרחק גדול מהחוף מול געש. חמשת המחבלים בסירה הבחינו במטוס של חיל האוויר שלא גילה את הסירה וניסו לירת בו טיל סטרלה אך המשגר היה רטוב והטיל לא פעל.