בשנת 1993 נכנסה קרדן להשקעה ב"חברה המרכזית לניירות ערך בע"מ", חברה שעסקה בניהול תיקי ניירות ערך וקרנות נאמנות עבור לקוחות פרטיים. בשנת 1999 רכשה את רוב מניות החברה ושינתה את שמה ל"קרדן השקעות הון". ב-2001 מכרה את החברה לחברת הביטוח מגדל.
קרדן החזיקה ב-TBIH חברת החזקות בתחום השירותים הפיננסיים שהתמקדה בשווקים של מזרח אירופה. בסך הכל החזיקה עם שותפים שונים בחברות שירותים פיננסיים בשמונה מדינות במרכז אירופה ובמזרחה, לרבות בתחום ביטוח כללי, ביטוח חיים, ניהול קרנות פנסיה, ניהול נכסים ושירותי מימון (משכנתאות, ליסינג ומימון קמעונאי). חלק מההחזקות נמכרו ברווח תוך שנים ספורות. באוגוסט 2016, מכרה את יתרת הפעילות הפיננסית במזרח אירופה.
תקשורת.
בתחום תקשורת פעלה החברה בעיקר באמצעות חברת בת בשם "קרדן תקשורת" שהוקמה ב-1999. חברה זו החזיקה במניות של חברת "אר.אר. תקשורת לוויינים בע"מ" (RRsat) בחברת "די.בי.אס. שרותי לוויין (1998) בע"מ" (yes). בשנת 1996 הייתה החברה שותפה בהקמת רדיו קול חי והחזיקה 22.75% מהמניות. החל נובמבר 2000, החזיקה קרדן כ-70% מהבעלות בתחנה. בתחילת 2017 מכרה קרדן את החזקתה ברדיו קול חי. במהלך השנים 2003–2006 השקיעה כ-6.3 מיליון דולר בחברת "סינטק מדיה", חברת תוכנה ישראלית שפיתחה מערכות לניהול שידורי טלוויזיה. בינואר 2011 מכרה את אחזקותיה ב"סינטק מדיה" תמורת 18.9 מיליון דולר. בספטמבר 2013, מכרה את החזקתה בחברת הלוויינים RRsat לקרן ההשקעות ויולה, תמורת כ-17 מיליון דולר. קרדן השקיעה במהלך השנים כ-13 מיליון שקל ב-RRsat, ובשנים 2004–2013 היא קיבלה ממנה דיבידנדים של כ-58 מיליון שקל.
במאי 2006 עלה לאוויר בארצות הברית ערוץ BabyFirstTV, ערוץ טלוויזיה המיועד לפעוטות. הערוץ הוקם על ידי שרון רכטר, בתו של אחד מבעלי המניות הוא איתן רכטר ובעלה גיא אורנים. הערוץ משדר 24 שעות ביממה תכנים חינוכיים, רובם סדרות אנימציה, שנוצרו במיוחד בעבור תינוקות. חברת קרדן ישראל הייתה המשקיעה העיקרית בערוץ בתחילת דרכו, ובין השנים 2004 ל-2012 השקיעה בו כ-20 מיליון שקל. לאחר מכן הפסיקה להשתתף בגיוסי ההון של הערוץ ועקב כך דולל חלקה לשיעור של כ-25%. בינואר 2020, רכש איתן רכטר מקרדן את ההחזקות בערוץ תמורת כ-8 מיליון שקל.
קרדן טכנולוגיות.
בשנת 1994 הוקמה חברת "קרדן טכנולוגיות", זרוע ההשקעה בחברות היי-טק של קבוצת קרדן. "קרדן ישראל" החזיקה ב־57% מהחברה, איש העסקים בני שטיינמץ החזיק 26%, יזם ההון סיכון, מתי קרפ, החזיק 12% ויו"ר דירקטוריון החברה, משה שטיינגרט, החזיק 5%. קרדן טכנולוגיות החזיקה בשתי קרנות הון סיכון מצליחות, קרן ניצנים בה החזיקה 25% בקרן ו-32% בשותף הכללי (חברת הניהול של הקרן) וקונקורד בה החזיקה 25% מהקרן ו-38% מהשותף הכללי. בפברואר 2000, תכננה החברה לצאת בהנפקת מניות ראשונה לציבור לפי שווי של 100 מיליון דולר. מלבד קרנות ההון סיכון, החזיקה קרדן טכנולוגיות 40% ממניות חברת המיחשוב EDS-ישראל, ו-50% בחברת אי-טרייד ישראל, למסחר במניות באמצעות האינטרנט. החברה הונפקה לבסוף לפי שווי של 66 מיליון דולר ביולי 2000.
בדצמבר 1999, רכשה 30% ממניות האתר למכירת ספרים "דיבוק" (dbook), אולם רוב ההשקעה נמחקה תוך זמן קצר, והאתר נסגר ב-2003. החברה ביצעה גם השקעות כושלות בפלטפורמות למסחר אלקטרוני, זירת מסחר אלקטרוני לפרחים.
במאי 2001, השיקה "קרדן טכנולוגיות" את אתר "אי-טרייד ישראל", למסחר בניירות ערך באינטרנט, בשיתוף חברת "אי-טרייד" מארצות הברית אולם האתר הפסיק לפעול לאחר כשנה בגלל סכסוך שפרץ עם חברת "אי-טרייד".
באוגוסט 2003, מכרה "קרדן טכנולוגיות" את פעילותה בניהול קרנות הון סיכון. ולמעשה, למעט אחזקותיה במספר חברות סטארט-אפ, הייתה לשלד בורסאי. בדצמבר 2006, רכשה קרדן טכנולוגיות שותפות בחמש חברות של פורמולה ויז'ן טכנולוגיות תמורת 21 מיליון דולר. אחת החברות, חברת התוכנה בבילון נמכרה בינואר 2008. שניים מחברות שנרכשו, FIS ו-IDIT, מוזגו לתוך חברת סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן. השקעה נוספת מהתיק, חברת טרנסטק, נכנסה לפירוק ובעלי מניותיה איבדו את השקעתם. החברה החמישית, ג'יגה ספייסס ממשיכה לפעול. באוגוסט 2012, נמחקה "קרדן טכנולוגיות" מהמסחר בבורסה, לאחר הצעת רכש של "קרדן ישראל".
קמעונאות.
בתחום הקמעונאות פעלה החברה בעיקר באמצעות חסרת הבת "קרדן סחר", שעסקה גם בייבוא ושיווק של מוצרי צריכה שונים, ו"קרדן מזון" שעסקה בניהול מסעדות ויבוא מזון.
בשנת 1994 קיבלה את הזיכיון להקמת רשת מסעדות סבארו בישראל. לאחר שהקימה 18 מסעדות בישראל מכרה קרדן את הרשת בשנת 2000, מאחר שלא הצליחה להגיעה לרווחיות.
בשנת 1996 רכשה את רשת חנויות המחשבים באג מולטיסיסטם, ומכרה אותה כעבור חמש שנים בהפסד. בסוף 1996 רכשה גם את פעילות יצרנית המזון מעדני אוליביה, בסוף שנת 2000 מכרה 50% מהחברה לתנובה וביוני 2002 את יתרת אחזקותיה.
באפריל 1997, רכשה מקונצרן כלל 50% מחברת הבת "כלל שיווק ומסחר" שעסקה ביבוא מותגי ספורט ושעוני יוקרה לישראל, אך החברה איבדה את רוב זיכיונות היבוא שלה באותה עת, והעסקה בוטלה.
ביוני 1997 הייתה קרדן שותפה, יחד עם סופר-פארם ו"לאומי ושות'", בקבוצה שזכתה במכרז של רשת איקאה השוודית לקבלת זיכיון החברה בישראל. אך ברגע האחרון החליטה סופר-פארם, שהייתה השותפה הבכירה בקבוצה, לוותר על הזיכיון והוא עבר לקבוצת פישמן וקואופ הריבוע הכחול.
קרדן סחר הייתה יבואנית והמשווקת של מוצרי חשמל ביתיים, בין השאר מתוצרת החברות סניו, איטצ'י, אייווה, סאוטר, ליבהר, ועוד. בשנת 2003 קיבלה הנציגות הבלעדית לייבוא ושיווק מוצרי ווירפול בישראל. בשנת 2010, נסגרה קרדן סחר ופיטרה את כל עובדיה עקב איבוד הזיכיון.
שלמה הכהן צבאן
הרב שלמה הכהן צַבַּאן (מכונה: הרש"ך; ה'תרמ"א 1881 – ה' בשבט ה'תש"ט, 1949) היה, רב בערים דבדו, מזאגאן ואזמור שבמרוקו, וראש אב בית דין אוג'דה שבמזרח מרוקו. מחשובי הפוסקים בדבדו ומחבר ספרי הלכה.
קורות חייו.
נולד בדבדו בשנת ה'תרמ"א (1881) לרב יוסף הכהן צבאן, צאצא למשפחת כהן-סקלי ולרבי אהרן הכהן סקלי, אבי משפחת כהן צבאן שחי בשנת ה'ש"ב (1542).
בבחרותו למד אצל סבו רבי אהרן כהן צבאן ואצל רבי דוד הכהן בן אזהור. בהמשך למד אצל ראש אב בית דין דבדו רבי אברהם בן סוסאן שהיה לרבו המובהק.
בשנת תרס"א בהיותו כבן 19 שנים, החל למסור שיעורים בישיבת סבו רבי אהרן בדבדו, תפקיד בו החזיק כעשרים שנה. בשנת תרע"א (1910) התמנה לכהן כדיין בדבדו.
בשנת תרפ"ה – 1925 עזב את דבדו ושימש כדיין וכמנהיג רוחני בערים מאזגאן ואזמור. בתש"ה – 1944 עבר לאוג'דה שם שימש כרב העיר וכראש אב בית דין עד סוף חייו.
בקרב יהודי מרוקו מקובל לכנותו הרש"ך (להבדיל ממהרש"ך – רבי שלמה הכהן צבאן 'ארבי אלקביר'). זכה להערצה מרובה במרוקו כולה ובייחוד בערי מזרח מרוקו. בבתים רבים של יוצאי מרוקו תלויה תמונתו של הרב, בייחוד יוצאי הערים לעיון ואוג'דה.
נפטר באוג'דה בה' שבט תש"ט (1949). בהלווייתו השתתפו רבים מתושבי העיר והערים הסמוכות, והיא אף צולמה באמצעי הצילום של אותם ימים.
נולדו לו חמישה בנים (אחד מהם, רבי יוסף מכלוף, נפטר בחייו) וארבע בנות.
בית הכנסת "היכל ברוך" בשכונת בקעה בירושלים נקרא על שמו.
יחסיו עם רבני מרוקו.
הערכת חכמי דורו אליו הייתה רבה ואלו היו מריצים לפניו את שאלותיהם או השגותיהם על פסקיו. בתשובותיו נשא ונתן עם רבים מחכמי מרוקו והסביבה ובהם רבי דוד צבאח רבי יהודה ליאון כלפון (אב בית דין טיטואן), רבי חיים דוד סירירו (ראש אב בית דין פאס), רבי משה מאיר חי אליקים, רבי רפאל ברוך טולדנו, רבי שלום משאש ונוספים.
רבה הראשי של מרוקו, רבי רפאל אנקווה, מכנהו בכתביו "המלך שלמה". רבי רפאל ברוך טולדנו תיארו " המאור הגדול, סבא דמשפטים, מימיו אנו שותים", ורבי שלום משאש התבטא אודותיו לימים: "אחד מגדולי וגאוני מרוקו, המפורסם בחכמתו הגדולה, בחסידותו הנפרזת הכרתי אותו... שכינת ה' הייתה שורה על פניו."
בספרו 'מעלות לשלמה' ביקר, לעיתים בלשון חריפה, מספר היתרים שכתב בן דורו הרב יוסף משאש בספריו 'מים חיים' ו'נר מצווה', ומהם: הליכה בגילוי הראש לגברים, הבדלה על אור החשמל, נסיעה במטוס בשבת ועוד. לטענתו הרב משאש היה ממהר לפסוק להתיר משום 'כחא דהיתרא עדיף', אף בדברים "האסורים לפי המנהג". בתגובה הדפיס הרב משאש את חיבורו 'די השיב' ובו השיב על השגותיו של הרב צבאן.
ספריו.
ספריו זכו להסכמות רבות מחכמי ורבני מרוקו, ביניהם רבי רפאל אנקווה, רבי יוסף חיים בן עטר, רבי חיים יקותיאל ברדוגו, רבי רפאל עטייא, רבי שלמה אבן דנאן, רבי משה מאיר חי אליקים, רבי דוד אדהן, רבי אברהם אבוחצירא ועוד.
לקריאה נוספת.
אליהו מרציאנו, עיר הכהנים דבדו (ירושלים תשמ"ז), עמ' 194 והלאה.
קהילת יהודי יאבורוב
הקהילה היהודית ביאבורוב (בפולנית: Jaworόw), עיר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, התקיימה בעיר החל משנת 1548 ועד להשמדתה במלחמת העולם השנייה. יאבורוב נודעה כמרכז חסידי ודתי שלצידו פעלו כמה מפלגות ותנועות נוער ציוניות.
תולדות הקהילה.
ראשית הקהילה.
בשנת 1578 התאפשר ליהודי המקום לקיים בית כנסת ובית עלמין ובנוסף הותר להם לעסוק במסחר. ידוע שעוד קודם לכך נדרשו יהודי המקום לשלם לשלטונות מס גולגולת בסך 27 זהובים. בשנת 1629 הייתה ביאבורוב שכונה יהודית בפרבר הלבוואי כאשר 23 מתוך 40 הבתים במקום היו בבעלות יהודית.