קאנה ידועה בשל עופות הים שלה, ביניהם יסעורים מצויים ותוכי ים. באי שוכנים גם מספר מינים נדירים של פרפרים ובמים ניתן למצוא דולפינים ולווייתנים קטנים. בשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית חולדות החוף גדלה ל-10,000 פרטים וגרמה לבעיות רבות לתושבי האי וגם לעופות המקומיים.
אנתוני ון דייק
כירורגיית לב-חזה
כירורגיית לב-חזה (באנגלית: Cardiothoracic Surgery) היא ענף בכירורגיה העוסק במחלות של בית החזה, שבאופן מסורתי יכולות להפתר על ידי ניתוח, אולם לא בהכרח. ענף זה כולל טיפול במחלות כירורגיות של הלב, קרום הלב (פריקרד), הריאות, קרום הריאה (פלאורה), וכלי הדם הגדולים שבבית החזה. כמו כן, עוסק המקצוע בטראומה של בית החזה ובתיקון מומים מולדים של הלב וכלי הדם שבחזה. לעיתים עוסק התחום גם בניתוחי ושט, קנה וסרעפת.
ניתוחים נפוצים המבוצעים על ידי כירורג לב-חזה הם:
חלק מניתוחי הלב מתבצעים בגישה של ניתוח לב פתוח. זהו ניתוח שבו מחובר החולה למכונת לב-ריאה- מכונה השואבת את הדם, מחמצנת אותו ומחזירה אותו לחולה.
באופן מסורתי, רוב הניתוחים בתחום היו ניתוחי מעקפים שמטרתם עקיפת היצרויות או חסימות בעורקים הכליליים. כיום, בשל ההתקדמות הטכנולוגיה הרפואית, השתפרה היכולת לבצע התערבות בעורקים הכליליים מבלי צורך לפתוח את בית החזה, באמצעות צנתור לב. התערבות כזו נקראת "צנתור טיפולי" (בשונה מ"צנתור אבחנתי") והיא מבוצעת על ידי רופא קרדיולוג שאינו כירורג. מאז, יש ירידה כללית במספר ניתוחי המעקפים המבוצעים, ועלה חלקם היחסי של ניתוחי תיקון והחלפת מסתמים וניתוחים לתיקון מומי לב המולדים.
כיום רק מקרים מורכבים או מקרים ספציפיים של חסימות בעורקים הכליליים מנותחים. צנתורים חוסכים מהחולים את זמן ההחלמה הממושך הקשור בניתוח לב פתוח וכן חלק מהסיבוכים. לצנתורים יש סיבוכים, חלקם עשויים להיות קטלניים, בעיקר כאשר מנסים להשתמש בהם במצבים שבהם יש התוויה ברורה לניתוח. ניתוח נותן בדרך כלל פתרון ארוך טווח ומקטין את מספר ההתערבויות שהמטופל יצטרך לעבור בעתיד.
שדים (ספר)
"שדים" (ברוסית: Бесы) הוא רומן משנת 1872 שנכתב על ידי הסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי. הרומן עוסק בפעילות המהפכנית המחתרתית ברוסיה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19. דוסטויבסקי מציג ברומן את מגוון הדעות והאידאולוגיות המודרניות שפשטו ברוסיה באותה התקופה, בין היתר בהשפעת גורמים מהפכניים במדינות המערב, ואת חוסר היכולת של השלטון הקיים להתמודד עם הרוחות החדשות.
שמו של הרומן מתייחס לסיפור המופיע בברית החדשה. בסיפור פוגש ישו באדם אחוז דיבוק, ומגרש את השדים שאחזו בו לתוך עדר חזירים הרועה בסמוך (הבשורה על פי לוקאס, פרק ח', 37-32). הקטע עצמו מופיע כאפיגרף לרומן וגם במסגרת העלילה עצמה.
תוכן.
עלילת הרומן מתרחשת באזור פרובנציאלי ברוסיה, ונסובה על שני צירים מרכזיים - האנרכיסט ניקולאי סטאברוגין והמהפכן הצעיר פיוטר ורכובינסקי. אמו של סטאברוגין, וארוארה פטרובנה, היא אצילה קרתנית, אלמנתו של גנרל משנה. וארוארה היא ידידה ותיקה ופטרונית של סטפאן טרופימוביץ' ורכובינסקי, אביו של פיוטר ומי ששימש חונך של ניקולאי.
סטאברוגין, דמות קודרת, שכלתנית ולכאורה מעבר לעקרונות של טוב ומוסר, נתפס על ידי ורכובינסקי כמי שמסוגל לעמוד בראש תנועה מהפכנית שתפיל בסופו של דבר את הממשל ברוסיה. ורכובינסקי עצמו, שמגיע לאזור על מנת לעורר התקוממויות ואי סדר, אוסף סביבו חבורה של קושרים, בהם איש צבא לשעבר, פקיד פלך מקומי וסוחר יהודי. על מנת להבטיח את נאמנותם ואת המחויבות למטרה, הוא משכנע אותם שעליהם לרצוח חבר לשעבר בקשר שעשוי להלשין עליהם לשלטונות.
רקע היסטורי.
דוסטויבסקי החל להרהר בכתיבת רומן הומרי לאחר הופעת מלחמה ושלום של לב טולסטוי, בזמן שישב בגרמניה. בשנת 1869 הוא החל לגבש את התוכנית לרומן, שהיה אמור לכלול חמישה חלקים. ברומן זה ביקש דוסטויבסקי לתאר את קורות חייו של ניהליסט רוסי צעיר, מילדותו ונעוריו, דרך שנות נדודים ארוכות בהן הוא מחליף אמונו ואסכולות דתיות שונות, עד לחזרתו לרוסיה. מלבד "מלחמה ושלום" הושפע דוסטויבסקי גם מרומן של ז'ורז' סאנד בשם ספירידון (Spiridion), שנושאו המרכזי היה "סוציאליזם או נצרות?".
לצורך כתיבת הרומן החליט דוסטויבסקי לחזור לרוסיה, אך לפני נסיעתו, ברגע של משבר, הוא החליט לשרוף את כתבי היד עליהם עבד במשך שלוש השנים שישב באירופה, ובהם "האידיוט", "הבעל הנצחי" ואת הפרקים הראשונים של "שדים", מתוך חשש שמשטרת הגבולות תמצא אותם ותעצור אותו ואת אשתו. עם זאת, אנה גריגורבינה, אשתו של דוסטויבסקי, הצליחה להציל כמה מפנקסי הרשימות עבור "שדים".
בסופו של דבר ביסס דוסטויבסקי את הרומן על רצח אמיתי שאירע בשנת 1869. קורבן הרצח היה הסטודנט איוואן איוואנוב, חבר בתנועה מהפכנית סוציאליסטית בשם "נקמת העם" שביקש להפסיק את פעילותו המהפכנית. האחראי לרצח היה ראש התנועה, מהפכן רוסי בשם סרגיי ניצ'אייב, עליו מבוססת דמותו של פיוטר ורכובינסקי הצעיר. את דמותו של ניקולאי סטאברוגין, שהייתה אמורה לעמוד במרכז הרומן המקורי, ביסס דוסטויבסקי על האנרכיסט הרוסי מיכאיל באקונין. באקונין היה מקורבו של ניצ'אייב, והשניים אף שיתפו פעולה בחיבור המסמך "קטכיזם של מהפכן", שהכיל הנחיות וכללים לביצוע מהפכה ברוסיה.
אלגוריתם תוך-מקומי
במדעי המחשב, אלגוריתם תוך-מקומי הוא אלגוריתם המתמיר מבנה נתונים תוך שימוש בכמות קטנה וקבועה של שטח אחסון נוסף. בדרך כלל, פלט האלגוריתם נכתב על-גבי שטח הקלט, ללא שימוש במבנים זמניים משמעותיים. אלגוריתם שאינו תוך-מקומי נקרא לעיתים לא-תוך-מקומי או חוץ-מקומי.
דוגמאות: מיון ערימה, מיון בועות.
דוגמאות.
נגדיר מערך 'a' באורך 'n' .
עכשיו, נגדיר פונקציה בשם reverse שתחזיר את המערך בצורה ההפוכה.
למשל:
אם הפונקציה תקבל את המערך [1,2,3] היא תחזיר [3,2,1]
עכשיו נציג שתי דרכים לעשות זאת:
שיטת אלגוריתם חוץ-מקומי:
function reverse(a[0..n - 1])
allocate b[0..n - 1]
for i from 0 to n - 1
b[n − 1 − i] := a[i]
return b
שיטה זו פחות יעילה, מכיוון שהיא צורכת כמות זיכרון גבוהה יותר בשביל המערך 'b'.
עכשיו נראה איך נוכל להפוך את הקוד ליותר יעיל, וגם לכתוב את הקוד במקום (אלגוריתם תוך-מקומי).
שיטת אלגוריתם תוך-מקומי:
function reverse_in_place(a[0..n])
for i from 0 to floor(n/2)
tmp := a[i]
a[i] := a[n − 1 − i]
a[n − 1 − i] := tmp
כפי שניתן לראות האלגוריתם השני (אלגוריתם תוך-מקומי) יעיל בהרבה, מבחינת ניצול הזיכרון. מבחינת סיבוכיות ריצה ללא הפיכה לformula_1 ניתן לראות שהפונקציה הראשונה תהיה formula_2 והשנייה formula_3. כך שיוצא שהפונקציה השנייה יעילה במקצת בסיבוכיות.
אלגוריתם חוץ-מקומי
כפר ע'ג'ר
ויפסניה אגריפינה
ויפסניה אגריפינה (Vipsania Agrippina; 36 לפנה"ס - 20 לספירה), הייתה אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית.
ביוגרפיה.
ויפסניה נולדה בשנת 36 לפנה"ס, אביה מרקוס ויפסניוס אגריפה היה מצביאו הראשי של אוקטביוס ואמה הייתה קייקיליה אטיקה בתו של טיטוס פומפוניוס אטיקוס שהיה חברו הקרוב של קיקרו וחבר בולט במעמד הפרשים.
בערך כשמלאו לה שנה אורסה ויפסניה על ידי אביה ואוקטביוס לטיבריוס, שהיה בנו החורג של הקיסר, הזוג התחתן בשנת 20 לפנה"ס ובנם דרוסוס יוליוס קיסר נולד בשנת 13 לפנה"ס. למרות שהיה מדובר בנישואים פוליטיים שנועדו לחזק את הקשר בין אוגוסטוס לאגריפה, אהב טיבריוס את ויפסניה אהבה עמוקה.
כשנפטר אגריפה בשנת 12 לפנה"ס הכריח אוגוסטוס את טיבריוס להתגרש מוויפסניה ולשאת את יוליה, אלמנתו של אגריפה. ויפסניה, שהייתה באותה שעה בהריון, הפילה את עוברה, לפי סווטוניוס מההלם על החדשות האלה. צערו של טיבריוס היה כל כך גדול שפעם אחת כשפגש את ויפסניה הוא עקב אחריה לביתה בעודו ממרר בבכי מצער על גירושיהם.
ויפסניה נישאה מחדש לסנאטור גאיוס אסיניוס גאלוס בשנת 11 לפנה"ס, לזוג נולדו שישה ילדים ששנים מהם שימשו כקונסולים בבגרותם, ייתכן גם שבנה דרוסוס, בניגוד למנהג הרומאי, חי עם אימו לאחר גירושיה מטיבריוס.
כשבעלה מונה למושל אסיה בשנת 6 לפנה"ס ויפסניה ככל הנראה הלכה אחריו והתגוררה בפרובינקיה. ויפסניה נפטרה בשנת 20 לספירה, אחרי שבנה דרוסוס הפך ליורשו של טיבריוס. דרוסוס טבע מטבעות והקים פסלים לכבודה.
נהר הריוני
מילאן-מראני צנורי
מילאן מראני צנורי
רוברט קלייב
מייג'ור גנרל רוברט קלייב או לורד פלסי (באנגלית: Robert Clive; 29 בספטמבר 1725 - 22 בנובמבר 1774) היה קצין ואיש צבא ומדינאי בריטי בעל תואר אצולה. אוטודידקט ובעל אישיות הפכפכה, ניסה להתאבד פעמיים והצליח בפעם השלישית. הוא הצליח במיוחד בקרבות בין הבריטים לצרפתים ונודע בעיקר בגלל קרב פלסי - בעקבותיו התעשר מכיבוש ושליטה על חבל בנגל שבהודו.
ביוגרפיה.
קלייב נולד כבנו של חבר בפרלמנט הבריטי. בילדותו התגלה כבעייתי ולא הסתדר בלימודיו, וכן ניסה להתאבד פעמיים. כשהתבגר הוא התגייס לצבא הבריטי והפך לקצין זוטר. בשנת 1751, בקרבות שהתנהלו בין הבריטים לצרפתים, הוא כבש את העיר הצרפתית ארקוט והתעשר ממנה, ובשנת 1753 שב לאנגליה עם אשתו. בשנת 1756 נשלח קלייב להודו, שם שימש כמושלו של מבצר סנט דייוויד - בו רוכז הפיקוד על הכוחות הבריטיים באזור. בהודו הצטיין קלייב בתפקידו והצליח למעלה מן המשוער בקרבות מול ההודים. אחד מקרבותיו הבולטים - קרב פלסי היה יוצא דופן בהצלחתו, והיווה פריצת דרך משמעותית ראשונה בכיבוש הודו, והשתלטות בריטניה עליה. במהלך הקרב הוא כבש את חבל הארץ בנגל והפך למושלו, אך בפועל מעל בכספים וגנב לכיסו הון תועפות.