בסיום הקורס יזכה חניך הקמ"ט בסיכת המט"ק (מפקד הטנק). לאחר מכן ישובצו המפקדים לארבע מסלולי המשך: פיקוד במסלול הכשרה (מפקדים בטירונות או בצמ"פ), פיקוד בפלוגות המבצעיות בגדודי החטיבה, החיילים המצטיינים מקבלים את ההזדמנות לצאת לקורס קציני שריון (קק"ש) או להישאר כ"גננים"-מדריכים בקמ"ט למשך שני מחזורים, ולאחר מכן לצאת לקק"ש.
יחסי לוב–מצרים
יחסי לוב–מצרים הן יחסי החוץ הדו-צדדיים בין המדינות השכנות, מצרים ולוב. הם התאפיינו בתחילה בשיתופי פעולה, לאחר ששתיהן קיבלו עצמאות בראשית שנות ה-50. לוב סייעה למצרים במלחמת יום הכיפורים. מאוחר יותר התגלעו מתחים עקב התקרבות מצרים למערב. לאחר מלחמת לוב–מצרים בשנת 1977, הושעו היחסים למשך שתים עשרה שנים. עם זאת, מאז 1989 היחסים השתפרו בהתמדה. עם הסרתם ההדרגתית של הסנקציות של האו"ם וארצות הברית על לוב בין השנים 2003–2008, שתי המדינות פעלו יחד לפיתוח משותף של תעשיות הנפט והגז הטבעי שלהן.
היסטוריה.
המדינות השכנות, מצרים ולוב מקיימות יחסים היסטוריים שנמשכים אלפי שנים. השושלת העשרים ושלושה של מצרים הייתה משטר של מלכי לוב משווש ששלטו במצרים עילית בין 880 ל-734 לפני הספירה. היוונים הקימו מושבות בשתי המדינות כמו קירנה בלוב ואלכסנדריה במצרים. משנת 305 לפנה"ס ועד 30 לפנה"ס מזרח לוב (קירנאיקה) וצפון מצרים נשלטו על ידי היוונים התלמיים. לימים הפכו קירינאיקה ומצרים למחוזות האימפריה הרומית.
מצרים, קירינאיקה וטריפוליטניה (מערב לוב) נכבשו על ידי ערביי ח'ליפות אומיה בין 639 ל-644. לעיתים הייתה טריפוליטניה למעשה בלתי תלויה במצרים, כמו בתקופת השושלת האע'לאבית משנת 800 עד 909, בעוד שבזמנים אחרים שתי המדינות היו מאוחדות, כמו תחת השושלת הפאטמית משנת 909 עד 1171. מצרים הפכה לחלק מהאימפריה העות'מאנית בשנת 1517 וטריפולי בעקבותיה בשנת 1555. עם זאת, לשתי המדינות הייתה אוטונומיה ניכרת.
משנת 1882 הייתה מצרים עצמאית נומינלית אך בפועל בשליטת בריטניה, ואילו איטליה פלשה וכבשה את לוב בשנת 1912. הגבול בין לוב ומצרים היה זירת קרבות הרואיים בין הבריטים לכוחות הגרמנים והאיטלקים במהלך מלחמת העולם השנייה, והגיע לשיאו בקרב אל-עלמיין השני באוקטובר–נובמבר 1942 שבסופו של דבר ביטל את האיום על הבריטים במצרים והביא לגירוש איטליה מלוב.
לוב הכריזה על עצמאותה כממלכת לוב בדצמבר 1951 תחת המלך אידריס הראשון. בשנת 1969 הוביל קצין צעיר בשם מועמר קדאפי הפיכה שהפילה את המלוכה של המלך אידריס. מאותו נקודה, שלט קדאפי בלוב במשך 42 שנים עד למלחמת האזרחים הלובית שהובילה למותו והדחת ממשלתו.
מצרים זכתה בעצמאות לאחר המהפכה המצרית בשנת 1952. מנהיג תנועה זו, גמאל עבד אל נאצר, הפך לנשיא השני של הרפובליקה של מצרים בשנת 1956, והחזיק בשלטון עד מותו בשנת 1970. אנואר סאדאת ירש את נאצר, ואחרי חיסולו בשנת 1981 הוחלף כנשיא הרביעי על ידי חוסני מובארכ, שהיה בשלטון עד המהפכה המצרית בשנת 2011.
אלמנטים במערכת היחסים.
במצרים אוכלוסייה גדולה וצומחת, המוערכת בכ-83 מיליון ביולי 2009, אך יש לה משאבים מוגבלים. עם אוכלוסייה קטנה בהרבה, 6.3 מיליון בשנת 2009, לוב עשירה בנפט ובגז טבעי.
נאצר ניהל מדיניות לא מיושרת במהלך המלחמה הקרה וקיבל סיוע מברית המועצות, בפרט עם פרויקט סכר אסואן. עם זאת, לאחר מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973 אימצה מצרים עמדה פרו-מערבית בתמורה להחזרת סיני עם שדות הנפט שלה, ולהזרמת עזרה מסיבית.
קדאפי פעל במדיניות רדיקלית יותר, כולל תמיכה בפאן-ערביות. בשנת 1972 הציע פדרציה של רפובליקות ערביות המורכבות מלוב, מצרים וסוריה, הצעה שננטשה בשקט בשנת 1977. קדאפי סיפק סיוע רב ערך למדינות אפריקאיות מתפתחות לאחר הקולוניאליזם, אך גם תמך בהתקפות טרור על מדינות המערב וישראל.
קדאפי, מבודד ופגיע לאחר הפלתו של סדאם חוסיין על ידי כוחות ארצות הברית בשנת 2003, שינה את פניו והתנער מתמיכה בטרור ושימוש בנשק להשמדה המונית. מאז, היחסים בין מצרים לוב הפכו פתוחים יותר ומתקיים שיתוף פעולה פוליטי וכלכלי הולך וגובר.
שיתוף פעולה צבאי וסכסוך.
לאחר שקדאפי תפס את השלטון בשנת 1969, הוא החל במהירות להשתמש בהכנסות מנפט כדי לבנות את הכוחות המזוינים של לוב, ורכש מטוסי מיראז' 3 וציוד אחר מצרפת. רבים מהמטוסים הועברו בשקט למצרים, שם התאמנו טייסים מצרים לקראת מלחמה חדשה נגד ישראל כדי להשיב שטחים שאבדו במלחמת ששת הימים בשנת 1967. ההתקפה המצרית בתמיכת חטיבה משוריינת ושתי טייסות של מטוסי מיראז' 3 מלוב (טייסת אחת שהפעילה מצרים) הושקה ב-6 באוקטובר 1973. עם זאת, למרות ההצלחה הראשונית הישראלים עברו מהר מההגנה להתקפה, ואחרי שלושה שבועות הוסכם על הפסקת אש. במשא ומתן שלאחר מכן להגיע להסכם בר-קיימא עם ישראל ולהשבת סיני, מצרים תחת סאדאת התקדמה בנחישות לכיוון הצד המערבי במלחמה הקרה, שינוי במדיניות שנחשבה לבגידה מצד מדינות ערב רבות כולל לוב.
הידרדרות היחסים 1973–1977.
לאחר מלחמת אוקטובר, חנך סאדאת מדיניות מתונה עם ממשלת ישראל, שכללה מעבר לוועידת השלום שהתכנסה בז'נבה בדצמבר 1973, יחד עם נציגי ארצות הברית וברית המועצות. התגובה הלובית לוועידת ז'נבה הייתה שלילית, וראתה אותה כפרודוקטיבית כנגד האחדות הערבית.
1977 מלחמת לוב–מצרים.
לאחר העלייה במתיחות הדיפלומטית, ביוני 1977 הורה מועמר קדאפי ל-225,000 המצרים בלוב לעזוב את המדינה. הוא האשים את מצרים בתכנון לתפוס את שדות הנפט הלוביים. ביולי 1977 התרחשו כמה קרבות בגבול, וכלי טיס לוב נפגעו על ידי מתקפה מצרית. לאחר ארבעה ימים שעלו באבדות כבדות מצד שני הצדדים, שתי המדינות הסכימו להפסקת אש לבקשת נשיא אלג'יריה. אף על פי שלוב טענה ל"ניצחון", אובדן העובדים המצריים פגע בכלכלת לוב.
קשרים רשמיים.
לאחר מלחמת 1977 היו היחסים עוינים למעלה מעשור. בנובמבר 1988, לוב הצהירה שהיא לא תחדש את היחסים הדיפלומטיים עם מצרים כל עוד מצרים תקיים יחסים עם ישראל. עם זאת, באוקטובר 1989, קדאפי ביקר במצרים לראשונה מזה 16 שנים. במרץ 1990 נפגשו חוסני מובארכ והנשיא חאפז אל-אסד מסוריה עם מועמר קדאפי בלוב. בסוף שנת 1990 היחסים בין לוב למצרים היו מצוינים. במרץ 1991 הפצירו בכירים במצרים מממשלת ארצות הברית לבחון את מדיניותה הקשה כלפי לוב. בנובמבר 1991, בעת ביקור במצרים לשיחות עם הנשיא חוסני מובארכ, הכחיש קדאפי את ההאשמות כי ארצו הייתה מעורבת בפיגוע על טיסה 103 של פאן אמריקן ב-1988.
הבדלים פוליטיים טריים בין לוב למצרים הופיעו בשנת 1995. קדאפי מתח ביקורת על מאמצי מצרים לקדם יחסים כלכליים בין ישראל לשכנותיה הערבים, ואמר כי מצרים לא עושה מספיק כדי לתמוך בהסרת הסנקציות נגד לוב. במחצית השנייה של 1995 גירשה שוב לוב עובדים מצריים, והחלה גם בגירוש 30,000 עובדים פלסטינים כנקמה על אש"ף שעשה שלום עם ישראל.
למרות המתחים הללו והלחץ האמריקני לבודד את לוב עוד יותר, מצרים שמרה על קשר. ביולי 1998 טס מובארק לוב כדי להיפגש עם מועמר קדאפי, שהחלים מניתוח בירך. ביולי 2000 הסכימו לוב וגם מצרים לעבוד עם מרכז קרטר באטלנטה כדי לסייע בתיווך בין סודאן לאוגנדה בגלל האשמות בנוגע לתמיכה בתנועות מורדים במדינות אלה.
סכסוך התלקח בינואר 2004 על ביקורת העיתונות המצרית על סירובה של לוב להפסיק את המאמצים לפתח נשק להשמדה המונית, מה שהוביל להגבלות נסיעות בין המדינות. המתיחות הייתה קצרת מועד, ואחרי פגישות דיפלומטיות ברמה הגבוהה היחסים חזרו במהירות לשגרה וההגבלות הוסרו. גם מצרים וגם לוב נהנים מ-350,000 מצרים העובדים בלוב.
בישיבה שנערכה באוגוסט 2005 בסירת, לוב, חוסני מובארק ועבד אל-עזיז בותפליקה נשיא אלג'יריה הכריזו על יחסים מצוינים בין ארצותיהם עם לוב. במאי 2006, במהלך ביקורו של נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, בטריפולי, הציעה לוב איחוד משולש של לוב, סודאן ומצרים. הסודנים הבטיחו לתת את עמדותיהם לאחר שלמדו את טיוטת החוקה שהציגה לוב. באוקטובר 2006, שרי החוץ המצרים והלוביים שנפגשו בקהיר נתנו את תמיכתם בממשלת סודאן בגלל המחלוקת שלהם עם האו"ם על כוחות שמירת השלום בדארפור. בינואר 2007 נפגשו בלוב מנהיגים מאלג'יריה, מצרים, לוב, סודאן ותוניסיה כדי לדבר על סוגיות ערביות ואפריקניות.
ישנם עדיין הבדלים בין שתי המדינות ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני. בדצמבר 2008 אסרה מצרים על מטוס לובי שהוביל עזרה לעזה לנחות בנמל התעופה הבינלאומי אל עריש במצרים.
הסכמי שנות האלפיים.
באוקטובר 2000 חתמו צ'אד, מצרים, לוב וסודאן על הסכמים לניטור וניהול מי תהום במערכות האקוויפר צפון-מערב סהרה.
באוגוסט 2003 חתמו מצרים ולוב על הסכם סחר ומכס שהסיר את דמי המכס על סחורות והקימו מנגנון ליישוב סכסוכי סחר. ההסכם החליף הסכם סחר קודם שהושלם בשנת 1990. ביולי 2006 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה טכני בתחום שוקי המניות. הסחר בין שתי המדינות צמח ב-39% בשנת 2007 והסתכם ב-267 מיליון דולר. כעת תוכניות להקים אזור סחר חופשי בגבול מצרים–לוב שיכלול פרויקטים של תעשייה, מחסנים, סחר ותיירות. ביולי 2008 נפגשו חוסני מובארק ומומאר קדאפי בטריפולי כדי לדון בדרכים לקידום יחסי מצרים-לוב, בעיקר בתחום הנפט, הגז וההשקעות. שר ההשקעות המצרי נפגש עם עמיתיהם הלוביים כדי לדון בדרכים לשיפור הסחר והשקעות בין המדינות.
אנרגיה.