ה-MBTA, האמנה למען העיטם לבן-הראש וה-ESA משתלבים יחד ליצירת הגנה פדרלית חזקה מאוד על העיטם. חוקים ואמנות אלו חלים על הרוב המכריע של מדינות ארצות הברית. ביתר המדינות, מצב העיטמים טוב למדי, ולכן לא ננקטו שם אמצעי הגנה כה חמורים. בצד האמצעים הפדרליים, מדינות רבות מחזיקות בחקיקה פנימית המגנה על העיטמים, כל אחת בהתאם למצב העיטמים שנמצאים אצלה. בצד ההגנה החוקית החזקה, גברה המודעות לשמירה על העיטמים לבני-הראש. כך למשל, החל מאמצע שנות ה-90 מתקיים אחת לשנה אירוע שמטרתו הגברת המודעות לצורך בשימור של העיטמים לבני-הראש. בנוסף, בשל רגישותו הגבוהה של העיטם, במיוחד בתקופת הקינון, בסביבות הטריטוריות של העיטמים מוצבים בתקופה זו שלטים גדולים המתריעים בפני המטיילים על הנזק שהם עלולים לגרום.
מאמצי השימור וההגנה על העיטמים לבני-הראש הם מהמצליחים ביותר במאה ה-20. אוכלוסיות העיטמים השתקמו באופן יוצא מן הכלל, וחל גידול עצום במספר הפרטים המקננים ובשיעור הילודה. בעקבות השיפור הניכר במצבו, העיטם לבן-הראש הוסר כליל מרשימת המינים המאוימים בסכנת הכחדה, ולפיכך לא חל עליו החוק שנחקק ב-1973 אשר סיפק לו הגנה מסיבית. עם זאת, המומחים חלוקים בדעתם האם נכון היה להסיר את ההגנה המקיפה מעל העיטם. הצלחתו המרשימה של העיטם בתהליך השיקום, שהתבטאה בגידול ממאות בודדות של פרטים מקננים לכדי אלפים רבים, הפכה אותו לסיפור הצלחה בקרב האורניתולוגים.
גידול בשבייה.
על מנת להחזיק בעיטמים לבני ראש בשבייה, יש להחזיק באישורים מיוחדים לכך. אישורים אלו ניתנים רק למוסדות חינוכיים ציבוריים, והעיטמים המוצגים שם הם רק פרטים בעלי פציעה תמידית שאינם מסוגלים לחזור לסביבתם הטבעית. תנאי ההחזקה של העיטמים כוללים כלובים הולמים מתאימים, וצוות מקצועי המנוסה בטיפול בעיטמים. החזקה בעיטמים לבני ראש לצורך ספורט הבזיירות (ציד בעזרת עופות טרף, בעיקר בזים) אסורה בארצות הברית. אם הוא מטופל כראוי, תוחלת חייו בשבייה עשויה להיות גבוהה מאוד. עם זאת, גם בתנאים טובים הוא מתרבה אך בקושי כשאינו בסביבתו הטבעית. בקנדה, יש צורך ברישיון על מנת להחזיק בעיטם לבן-הראש לצורכי בזיירות.
העיטם לבן-הראש בתרבות.
בתרבות האינדיאנים.
העיטם לבן-הראש והעיט הזהוב הם עופות בעלי משמעות דתית ורוחנית בקרב שבטים אינדיאנים רבים. נוצותיו של העיטם לבן-הראש, ואף איברים אחרים שלו, מרכזיים במספר טקסים שמבצעים האינדיאנים. כמו כן משמשות נוצות העיטם להבעת כבוד והערכה להישגים נאים ותכונות טובות, כמו אומץ או מנהיגות יוצאים מן הכלל. בנוסף, האינדיאנים רואים בעיטם לבן-הראש כשליח קדוש המקשר ביניהם לבין עולם הרוחות. חשיבות נוצותיהם כה גדולה, עד כי לעיתים הם משווים אותה לצלב ולתנ"ך בעולם המערבי.
יחסם המיוחד של האינדיאנים לעיטם לבן-הראש ולעיט הזהוב, מתבטא גם באופן בו הם מטפלים בעיטם שבו הם נתקלים. ראשית, הם לעולם לא יפגעו בעיטם. אם ייתקלו בעיטם, הם יבצעו טקס מיוחד על מנת להעניק לו את הכבוד הראוי לו על פי אמונתם. אם ייאלצו לתלוש מהעיטם נוצות, הם מחויבים לעשות זאת כך שלא יפגעו בעיטם או ביכולת התעופה שלו. מכיוון שהעיטמים נחשבים לשליחי הבורא, חלקיהם של העיטמים נמצאים בכל טקס דתי של כנסיית הילידים האמריקנים (Native American Church).
לנוצות העיטם לבן-הראש מספר משמעויות נוספות בתרבות הילידים האמריקנים. כך למשל, כל חבר במשפחה אינדיאנית הוא בעל נוצה המייצגת אותו. כאשר צעירי המשפחה עוזבים את הבית, ההורים משאירים את הנוצות בבית המשפחה ועל ידי כך שומרים באופן סמלי על האחדות המשפחתית. כמו כן, לנוצות מיוחסות סגולות רפואיות, המסוגלות לרפא הן פגיעות פיזיות והן מחלות נפש.
עם זאת, העיטם זוכה להגנה מלאה מצד החוק לשמירה על עופות נודדים ומצד האמנה לשמירה על העיטם לבן-הראש ועל העיט הזהוב. כך, השימוש של האינדיאנים בנוצות העיטם ובאיבריו מוגבל, והם מקבלים אותם בכל זאת בעקבות החלטה שהתקבלה בנושא. עם זאת, ההחלטה נוגעת רק לשבטים אינדיאנים המוכרים על ידי הרשויות הפדרליות, ומנגנון "הקצבת" העיטמים של הממשל לוקה במספר חסרונות, שהעיקרי שבהם הוא אספקה איטית של חלקי עיטמים ושל נוצותיהם לשבטים. חיסרון זה הוביל לכך שהשבטים אשר מקבלים את מבוקשם מתנגדים לצירוף שבטים נוספים למנגנון זה, מחשש שצירופם רק יגדיל את משך ההמתנה עד לקבלת החלקים הרצויים של העיטמים.
הציפור הלאומית של ארצות הברית.
העיטם לבן-הראש הוא הציפור הלאומית של ארצות הברית. הוא אחד מהסמלים המוכרים של המדינה, ומופיע על מרבית החותמות הרשמיות שלה, ביניהן סמלה של ארצות הברית וחותם נשיא ארצות הברית. חשיבותו הלאומית מקורה ב-20 ביוני 1782, כאשר הקונגרס הקונטיננטלי אימץ את העיצוב הנוכחי של החותם הגדול של ארצות הברית, הכולל עיטם לבן-ראש המחזיק חצים וענף זית בעזרת טפריו. מדינות אחדות עשו זאת עוד לפני כן ב-1778.
ב-1784, לאחר תום מלחמת העצמאות של ארצות הברית, כתב בנג'מין פרנקלין מכתב לבתו מפריז, ובו מתח ביקורת על הבחירה בעיטם, וטען בסרקזם כי טבעו של תרנגול ההודו מתאים יותר (תרגום חופשי):
למרות התנגדותו של פרנקלין נותר העיטם לבן-הראש בסמלה של ארצות הברית. ניתן למצוא אותו הן על חותמות לאומיות והן על גבם של מספר מטבעות, כאשר ראשו נוטה לצד הרגל המחזיקה בענפי הזית. בין השנים 1916 ו-1945 התנוסס על הדגל הנשיאותי עיטם המביט לרגל שמאל שלו, שהחזיקה בחצים. בשילוב עם מלחמות העולם שהתרחשו בטווח שנים זה, התפתחה אגדה אורבנית לפיה העיטם מביט לכיוון ענפי הזית בעתות שלום, ולכיוון החצים בעתות מלחמה.
בתוכנית הטלוויזיה "החבובות", "סם העיט" הוא עיטם לבן-ראש פטריוטי ואליטיסט הרוצה לצנזר הופעות או להפוך את המופע לתרבותי יותר.
בעונה ה-40 של הסדרה היפנית סופר סנטאי, "Doubutsu Sentai Zyuohger", העיטם לבן-הראש הוא הנושא של הריינג'ר האדום של העונה,"Zyuoh Eagle".
פרידייש קארינתי
פְרִידְיֶיש קארינְתי או פריגיֶיש קארינתי (בהונגרית: Karinthy Frigyes) (בודפשט, 25 ביוני 1887 - שיופוק, 29 באוגוסט 1938) היה סאטיריקן, סופר, משורר, כתב, מחזאי ומתרגם הונגרי-יהודי זוכה פרס באומגרטן (1935). שמו המקורי של אביו היה קוהן (Kohn) הגרסה הגרמנית-הונגרית לכהן. אחד מבניו היה הסופר פרנץ קארינתי ונכדו היה מארטון קארינתי במאי תיאטרון וסופר.
קארינתי פרץ לעולם הספרות ההונגרית בגיל 25, ב־1912 עם קובץ השירה והפרוזה כך אתם כותבים (הונגרית: Így írtok ti). הייחוד שבספר היה מה שכינה קארינתי "קריקטורה ספרותית" - לכאורה היה זה קובץ של כתביהם של גדולי הספרות ההונגרית, אך בעצם היה זה אוסף של פארודיות מבריקות עליהם ועל סגנונות כתיבתם. הספר הפך פופולרי מאוד באופן כמעט מיידי והקנה לקארינתי פרסום רב. קרינתי היה מכותבי כתב העת הספרותי החשוב היותר במחצית הראשונה של המאה ה-20 בהונגריה, "ניוגט" ("מערב"), בעריכתו הראשית של מבקר הספרות הנודע הוגו איגנוטוש.
קארינתי ידוע גם בזכות האזכור הספרותי הראשון לרעיון שש דרגות ההפרדה. בספרו ה־46, "הכול שונה" (הונגרית: Minden másképp van), שהיה קובץ של 52 סיפורים קצרים, הציג הסיפור "שרשראות" (הונגרית: Láncszemek) את הרעיון שניתן ליצור קשר בין כל שני אנשים בעולם בעזרת שרשרת קצרה של מתווכים, חמישה במקרה הזה.
קארינתי נחשב לאחד הסופרים ההונגרים הפופולריים והמקוריים ביותר של המאה ה־20.
קורות חיים.
ילדות וצעירות.
פרידייש קארינתי נולד בבודפשט בשנת 1887. אביו, יוז'ף קארינתי (1921-1846), היה פקיד וחבר מייסד של האיגוד ההונגרי לפילוסופיה. שם המשפחה שלו היה במקור "כהן" (Kohn) אולם בשנת 1874 כמנהגם של יהודים הונגרים רבים, שינה אותו לשם הונגרי - קארינתי. ב-3 בינואר 1887 יחד עם אשתו, קרולינה לבית אנגל (1895-1850) וארבע בנותיהם הראשונות, אלזה, עדה, גיזי ואמיליה, התנצר לפי הדת הנוצרית הלותרנית או אוונגלית. הכומר שהטביל אותם לנצרות היה הפסטור שנדור דולשאל, של הכנסייה האוונגלית הגרמנית בכיכר דיאק בבודפשט. בהמשך הוטבלו גם הילדים שנולדו אחר כך: מרישקה, מריה קטלין, פרידייש ויוז'ף. אחרי שנת 1895, שבה מתה האם בגיל 45, גידל האב לבד את ששת הילדים שנשארו בחיים.
קארינתי למד בגימנסיה הריאלית שברחוב מארקו, לימים הגימנסיה ע"ש דניאל ברז'ני. הוא החל לכתוב ספרות החל מגיל 11. בשנים 1900-1898 כתב מחזות קצרים, סיפורי הרפתקאות ומעשיות בחרוזים. מכיוון שנכשל בלימודים בבית הספר
אביו שרף כאלף שירים שכתב. בגיל 15 פרסם קארינתי בפיליטון בהוצאת Magyar Képes Világ (העולם המאויר ההונגרי) את הרומן שלו הראשון - "מסע ירח דבש דרך מרכז כדור הארץ"
בשנת 1905 סיים קארינתי את בחינות הבגרות. בהמשך נכח בקורסים באוניברסיטה בתחומי הפיזיקה, מתמטיקה, פילוסופיה וכירורגיה, אך מבלי לסיים תואר אקדמי כלשהו. יחד עם זאת כל חייו נשאר מתעניין במדעים ושבוי בקסמם.
פעילותו בתקשורת ובספרות.
בשנת 1906 עבד בעיתון "אז אוישאג" (Az Ujság = העיתון). באותה תקופה התחילה ידידותו המפורסמת עם הסופר דז'ה קוסטולאני.
בשנים הבאות פרסם בעיתונות ההונגרית סיפורים, רומנים, פרודיות והומורסקות. הפך לפופולרי במיוחד בשנת 1912 הודות לקובץ Így írtok ti ("כך אתם כותבים") שכלל פרודיות לפי סופרים הונגרים רבים מזרם "המערב" שאליו השתייך גם הוא.