בשנת 1997 הוטבעה אח"י כידון ליד חוף שבי ציון כדי שתשמש אתר צלילה וזיכרון ללוחמי שייטת 13 שנפלו בלבנון.
בשנת 2000 נמכרו ספינות נוספות מסדרת סער 3 וסער 4.5 (דגם חוחית) לציי צ'ילה וסרי לנקה, האחרונות שבהן אח"י מולדת ואח"י וקוממיות.
בשנת 2011 רק שתי ספינות מדגם סער 4 נותרו בשירות מבצעי, "אח"י ניצחון" ו"אח"י עצמאות", שתי הספינות מדגם נדרן אשר עברו הסבה בשנות ה-90 לתצורה המיועדת נגד צוללות, במהלך השנים האחרונות הן עברו הסבה בשנית ללחימת שטח בלבד.
ב-15 בינואר 2014 הוצאה אח"י ניצחון משירות.
ב-6 במרץ 2014 הוצאה אח"י עצמאות משירות. ב-7 ביולי 2016 היא הוטבעה באימון ירי על ידי טילי הרפון.
גוררת
גוררת (נקראת גם ספינת גרר) היא כלי שיט שמטרתו לגרור או לדחוף אוניות וכלי שיט אחרים, בין במגע ישיר ובין באמצעות כבל גרירה.
יש שלושה טיפוסי גוררות עיקריים:
לספינות גרר יש כוח דחף חזק מאוד יחסית לגודלן, מנוע גדול תופס את רוב חלל הבטן של הגוררת, ומרכז הכובד שלה הוא נמוך מתחת למים. יכולת התמרון של גוררת היא גבוהה והיא יכולה להסתובב במקום ב-360 מעלות. גוררות רבות מצוידות בציוד כיבוי אש.
גוררות המשרתות בנמלי ישראל.
בנמלי ישראל משרתים כ-25 גוררות.
אולאאנבטאר
צ'ארלס
צ'ארלס (Charles) הוא הגרסה האנגלית לשם שמקורו בגרמנית עתיקה, ומשמעו "אדם חופשי".
פסטיבל הנאאדאם
ויניסיוס דה מוראיס
ויניסיוס דה מוראיס, (בפורטוגזית: Vinícius de Moraes; 19 באוקטובר 1913 - 9 ביולי 1980) היה פזמונאי, משורר, עיתונאי, מלחין, זמר, מחזאי ודיפלומט ברזילאי. ידוע במיוחד בזכות מילותיו לרבים מלהיטי הבוסה נובה.
ראשית דרכו.
דה מוראיס נולד בריו דה ז'ניירו בברזיל למשפחה של מוזיקאים, וכבר מגיל מוקדם נהג לכתוב שירה. בגיל 14 התיידד עם האחים פאולו והרלדו טפאז'וס (Tapajós) עבורם כתב את שירו הראשון – "Loura ou Morena". בשנת 1929 נרשם ללימודי משפטים בריו דה ז'ניירו, אך לא זנח את כתיבתו. החל משנת 1932 כתב מילים לעשרה שירים שהוקלטו על ידי האחים טפאז'וס ועם סיום לימודי משפטים בשנת 1933 פרסם שני ספרי שירה: "O Caminho para a Distância" ו-"Forma e Exegese". דה מוראיס המשיך לשלב קריירה ציבורית עם עיסוקו בכתיבה: בשנת 1935 שימש כצנזור מטעם משרד החינוך והבריאות ובשנת 1936 פרסם ספר נוסף: "Ariana, a Mulher".
בשנת 1938 זכה דה מוראיס במלגה ללימודי ספרות באוניברסיטת אוקספורד באנגליה ובמהלך לימודיו פרסם את ספרו "Novos Poemas". בשנת 1941 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, חזר לריו דה ז'ניירו והחל לעסוק בכתיבה עיתונאית, בין השאר כמבקר קולנוע. שנתיים מאוחר יותר הצטרף לשירות הדיפלומטי הברזילאי ובמקביל פרסם את ספרו "Cinco Elegias". ב-1946 קיבל את תפקידו הדיפלומטי הראשון כשנשלח ללוס אנג'לס כסגן קונסול, אז גם פרסם ספר נוסף: "Poemas, Sonetos e Baladas". עם מות אביו ב-1950, חזר לברזיל.
הבוסה נובה.
ב-1953 כתב דה מוראיס את שיר הסמבה הראשון שלו – "Quando Tu Passas por Mim" – עם המוזיקאי אנטוניו מריה, ומיד אחר כך נשלח לצרפת כיועץ לשגריר ברזיל. שנה לאחר מכן כתב מילים לקטעי מוזיקה קאמרית של קלאודיו סאנטורו והעלה את המחזה "Orfeu da Conceição", אשר עובד מאוחר בשנת 1959 לסרט "אורפאו נגרו". המחזה זכה בפרס בתחרות "Centennial Contest" בסאו פאולו.
הפקת המחזה סימנה את תחילת הקשר בינו לבין אנטוניו קרלוס ז'ובים – פסנתרן עלום שם באותה תקופה – אשר כתב את המוזיקה למחזה. היה זה תחילתו של קשר ארוך ופורה: החותמת דה מוראיס-ז'ובים מופיעה על רבים משירי הבוסה נובה לעתיד לבוא.
בשנת 1958 פרסמה הזמרת אליזט קארדוסו את אלבום הבוסה נובה הראשון, מורכב כולו מלחניו של ז'ובים למילותיו של דה מוראיס. האלבום היווה את יריית הפתיחה לסגנון הבוסה נובה כמו גם לקריירה של כל המעורבים בעשייתה. סגנון הבוסה נובה, מעין סמבה מרוככת אשר סגנון ביצועה המעודן אופיין על ידי הזמר-גיטריסט ז'ואאו ז'ילברטו, כבש עד מהרה את ברזיל ובשנות ה-60 הפך פופולרי בעולם כולו. רוב לחני הבוסה נובה נכתבו על ידי ז'ובים ומרביתם למילותיו של דה מוראיס. שירים אלו היוו את הבסיס והליבה לסגנון הבוסה נובה, וזכו לאינספור ביצועים בברזיל ומחוצה לה. אחד מהם – "הנערה מאיפנימה" – אף דורג שני ברשימת השירים המוקלטים ביותר עד כה.
קולנוע ויצירה מאוחרת.
הסרט אורפאו נגרו – העיבוד למחזהו של דה מוראיס – זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1960.
שיריו של דה מוראיס "Para uma Menina com uma Flor" ו-"Samba da Bênção", שהולחנו על ידי באדן פאוול, נכללו בפסקול הסרט "גבר ואשה" של קלוד ללוש משנת 1966, אשר זכה אף הוא בפסטיבל קאן.
בשנות השישים והשבעים שיתף דה מוראיס פעולה עם זמרים ברזילאים רבים, במיוחד עם ידידו הקרוב טוקיניו, איתו פרסם סדרה של אלבומים פופולריים ובעלי השפעה.
ויניסיוס דה מוראיס מת בריו דה ז'ניירו בגיל 66 ונקבר בבית הקברות סאו ז'ואו בטיסטה.
ממבצעיו הידועים.
מאות זמרים ברחבי העולם הקליטו יותר מ-400 משיריו של דה מוראיס ואף הוא עצמו נהג לבצע חלק מהם. ממבצעיו הידועים (רשימה חלקית):
אירועים.
ללא תאריך מדויק:
נולדו.
ללא תאריך מדויק:
פיצוץ
פיצוץ (דטונציה) הוא גדילת נפח מהירה של חומר ולרוב שינוי מצב צבירתו לגז. ככל שהשינוי מהיר יותר, כך החומר שנוצר נמצא בלחץ גבוה יותר.
הלחץ שנוצר גורם לגל הדף אטמוספירי חזק כשהוא מתאזן עם הלחץ האטמוספירי של הסביבה. אם החומר המתפוצץ כלוא במעטפת חומר אחר הוא יגרום לעיתים לריסוק המעטפת.
שימושים.
לפיצוץ מספר שימושים, העיקריים שבהם הם:
אולאן באטר
אולאן-באטר
אולאן בטור
אולאן-בטור
החברה לישראל
החברה לישראל היא חברת החזקות שעד לסוף 2014 הייתה הגדולה בישראל. היא מתמקדת בעיקר בענפי הכימיקלים והזיקוק. בתחילת 2015 פוצלה ממנה חברת קנון הולדינגס, שאליה הועברו פעילויות החברה בתחומי ספנות, רכב, מוליכים למחצה ואנרגיה ירוקה.
היסטוריה.
החברה לישראל הוקמה בשנת 1968 בעקבות ועידה כלכלית של מיליונרים יהודיים באפריל 1968. במסגרת החלטות הוועידה הוחלט להקים חברה שתשקיע בישראל, בהון עצמי של 100 מיליון דולר, שיגויסו במניות של 100,000 דולר כל אחת. החברה הוקמה על ידי קבוצת בעלי הון יהודיים בראשות זיגמונד ורבורג, הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד, אייב פינברג ואחרים, וביוזמת ממשלת ישראל, כדי לעודד השקעות זרות בארץ. לצורך עידוד המשקיעים הגדולים, זכתה לקבל אשראי ממשלתי נוח והנחות ביבוא חומרי גלם, כמקובל במפעל מאושר. ביוזמת שר האוצר, פנחס ספיר, נחקק חוק החברה לישראל, המבטיח לבעלי החברה פטור ממיסים למשך 30 שנה והטבות נוספות. בשלב הראשון של פעילות החברה מכרה לה הממשלה 26% ממניות בבתי הזיקוק ו-50% ממניות צים. כן השקיעה החברה בתעשייה הפטרוכימית הישראלית, בבניית מלון לאונרדו פלאזה ירושלים ובמספר עסקים נוספים. החברה קבעה לעצמה להשקיע רק בעסקים גדולים, בהם תתאשר לה להשתתף בפועל בניהול ועל כן נותרו בידה כספים רבים שלא הושקעו. חלק מכספים אלו הושקעו בבנק של טיבור רוזנבאום בשווייץ, שקרס בשנת 1974 והסב לחברה הפסדים כבדים.
בשנת 1982 החזיק שאול אייזנברג 21% ממניות החברה והחל לפעול להגעה לשליטה מלאה בה. לצורך כך רכש אייזנברג מניות של החברה במחירים גבוהים, שקרסו במחצית הראשונה של 1983 והסבו הפסדים ניכרים לקבוצת אייזנברג.
לאחר פטירתו מכרה משפחת אייזנברג ב-1998 את השליטה בחברה לקבוצת האחים עופר, ובשנת 2002, עם פירוק השותפות בין האחים היא הועברה לשליטתו של סמי עופר, בניהול בנו, עידן עופר.
בתחילת 2015 פוצלה מהחברה לישראל חברת קנון הולדינגס, שאליה הועברו פעילויות החברה בתחומי ספנות, רכב, מוליכים למחצה ואנרגיה ירוקה. במסגרת הפיצול שולמו לבכירי החברה תגמול אישי של 56 מיליון בסה"כ. על מענק זה הוגשה בהמשך תביעה, שיושבה בפשרה שבה הבכירים נדרשו להחזיר 80% מהבונוס.
במרץ 2022 נחתם מסמך עקרונות לא מחייב לפיו תמכור החברה לישראל 16.69% מחברת בז"ן לקבוצת חג'ג' ייזום נדל"ן.
בעלי עניין.
החברה לישראל היא חברה ציבורית ומניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ומהוות חלק ממדד תל אביב 35.
נכון ליוני 2020 כ-46.94% ממניות החברה מוחזקות על ידי "מילניום השקעות אלעד", הנמצאת בשליטת איש העסקים עידן עופר.
החזקות.
נכון לינואר 2015, ההחזקות העיקריות של החברה לישראל הן (בסוגריים שיעור המניות שבבעלותה כאחוז מכלל מניות החברה המוחזקת):
עד סוף 2014 החזיקה החברה גם בחברות הבאות (שהועברו לספין-אוף קנון הולדינגס):
חברת צים.
בשנת 2004 רכשה "החברה לישראל" את יתרת מניות המדינה בחברת צים. "החברה לישראל", שהחזיקה ב-48.6% ממניות צים כבר משנת 1970, הייתה המתמודדת היחידה על קניית יתרת החברה אף על פי שחברת ספנות נוספת מחו"ל הביעה בשנת 2001 עניין במניות החברה. לצורך מכירת מניות צים, הזמינה ממשלת ישראל שתי הערכות שווי, והמחיר שהתקבל בפועל היה הסף התחתון של הערכות אלו. על תהליך הרכישה של צים על ידי החברה לישראל אמר מבקר המדינה:
ניר גלעד, שהיה החשב הכללי בתקופה בה נחתמה העסקה, מונה כשלוש שנים לאחר פרישתו למשנה למנכ"ל החברה לישראל, וכשנה לאחר מכן מונה למנכ"ל החברה. ב-7 בינואר 2015 מונה אבישר פז, שכיהן עד אז כסמנכ"ל הכספים בחברה, למנכ"ל במקום ניר גלעד. ב-13 במרץ 2019 מונה יואב דופלט למנכ"ל חלף לאבישר פז.