אמנון אריאלי (1923 – 3 במרץ 2007) היה פרסומאי ישראלי, מחלוצי ענף הפרסום בישראל.
ביוגרפיה.
בשנת 1950 הקים, בשותפות עם אליהו טל, את משרד הפרסום טל-אריאלי. ב-1965 נפרדו השניים, והקימו משרדי פרסום נפרדים. אריאלי עמד בראש משרד הפרסום אריאלי, שנחשב לגדול בישראל, עד אמצע שנות השמונים.
בתחילת שנות ה-70 שב בנו, רוני, לישראל לאחר סיום לימודי פרסום בחו"ל והקים חברת פרסום משלו, בנו השני אורי חזר גם הוא בלימודי מנהל עסקים בלונדון והצטרף למשרד כמנהל קריאיטיב ראשי ולאחר מכן מנכ״ל. שני הבנים ירשו את המשרד וניהלו אותו יחד עדשב-1998 נמכרה השליטה בפרסום אריאלי לתאגיד הפרסום הרב-לאומי "פובליסיס".
במסגרת עבודתו טבע אריאלי את הסיסמאות המוכרות "תנו לגבר גולדסטאר" (לבירה גולדסטאר), "תן לאצבעות ללכת במקומך" (לדפי זהב) ו"מעולה לעולה כוחנו עולה" (למשרד העלייה והקליטה). הוא הישראלי הראשון שזכה בפרס הפרסום הבינלאומי "אריה הזהב", על סרטון פרסום לתרסיס נגד חרקים בכיכובם של זהרירה חריפאי ובומבה צור.
בשנת 2000 העניק לו האיגוד הישראלי לפרסום פרס למפעל חיים.
אמנון אריאלי נפטר ב-2007 ונטמן בבית העלמין של כפר שמריהו, שם התגורר.
הותיר אחריו שלושה ילדים ושמונה נכדים.
שכונת מחנה יהודה
רחפניים
רחפניים (שם מדעי: Syrphidae) היא משפחה של זבובים המונה בערך 6000 מינים, מהם כ-112 מצויים בישראל. הרחפניים נחשבים מאביקים חשובים. שמם נגזר מדרך מעופם הטיפוסית: ריחוף באוויר במקום אחד על ידי רפרוף כנפיים מהיר מאוד.
מאפיינים.
במינים רבים מראהו של הבוגר בעל דמיון רב לחרקים בעלי עוקץ ארסי כמו צרעות ודבורים, הן בדגמי הצבע, במבנה הגוף, בהתנהגות ובשעירות. תופעה זאת נקראת חקיינות (mimicry) ונחשבת כדרך הגנה מפני טורפים. גוף הבוגר מאופיין לרוב בכתמים או פסים צהובים, כתומים או לבנים. מינים רבים שעירים, אך יש גם קרחים; שלא כמו במשפחות רבות אחרות בסדרת הזבובאים, הרחפניים חסרי זיפים. באמצע הכנף ניכר עורק מדומה ארוך, שהוא למעשה קפל של הכנף; עורק זה מהווה סימן זיהוי לרחפניים.
הזחל הוא מטיפוס רימה. ראשו מנוון, הוא חסר רגליים ופתחי הנשימה שלו, הנמצאים בקצה הגוף האחורי, הם בעלי מסגרות קוטיקלריות. זו היא אחת המשפחות המגוונות מבחינת מבנה הגוף ודרך ההזנה של הזחלים, בסדרת הזבובאים כשחלקם פרזיטואידים.
בישראל, בוגרי הרחפניים נצפים בכל החודשים ובכל אזורי הארץ.
פליפה השלישי, מלך ספרד
פליפה השלישי, מלך ספרד (בספרדית: Felipe III de España; 14 באפריל 1578 – 31 במרץ 1621), היה מלך ספרד ופורטוגל משנת 1598 ועד מותו. בפורטוגל כונה פיליפה השני. ראש הממשלה שלו היה הדוכס לרמה.
ביוגרפיה.
פליפה נולד במדריד ב-14 באפריל 1578 לפליפה השני, מלך ספרד ולאשתו הרביעית אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה מספרד.
ב-13 בספטמבר 1598 מת אביו פליפה השני, מלך ספרד, ופליפה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1601 הוא העביר את בירת הממלכה לוואיאדוליד, אולם בשנת 1606 החזיר את מוסדות השלטון למדריד.
פליפה המשיך את המלחמה נגד אנגליה, וצי של 50 ספינות נשלחו תחת פיקודו של מרטין פדילה לתקוף את חופי אנגליה הפרוטסטנטית, לאור ההצלחה של משלחות כמו קורניש בשנת 1595, אולם הצי נהרס לחלוטין על ידי סערה, לפני שהגיע אל האיים האזוריים. בנוסף, בשנת 1601 נערך מסע צבאי כדי לעזור לקתולים באירלנד להשיג עצמאית מאנגליה, אולם המסע נכשל כתוצאה מהתבוסה בקרב קינסייל.
עם עלייתו לכס המלכות של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה בשנת 1603, ספרד רכשה בעל ברית חשוב. באוגוסט 1604 נחתם הסכם השלום של לונדון, שבאמצעותו ישתפרו היחסים המסחריים והדיפלומטיים בין שתי המדינות. ג'יימס ניסה לחתן את בנו צ'ארלס, נסיך ויילס עם אינפנטה מריה אנה מספרד. רעיון זה זכה לתמיכתם הרבה של שרים ודיפלומטים רבים באנגליה, אשר כונו "מפלגה ספרדית".
צ'ארלס הגיע לספרד בשנת 1623 בליווי דוכס בקינגהאם במדריד כדי לפגוש את כלתו המיועדת. עם זאת, ההצעה לא יצאה אל הפועל, עקב התנגדותה של מריה אנה להתחתן עם פרוטסטנטי. בשובם לאנגליה, צ'ארלס ובקינגהאם ביקשו מג'יימס לפתוח במלחמה נגד ספרד, אבל הוא לא עשה זאת. בשנת 1625 מת ג'יימס ובנו צ'ארלס עלה לשלטון במקומו, ופתח במלחמה אנגלו-ספרדית חדשה, במסגרת מלחמת שלושים השנים.
במהלך שלטונו לחם פליפה נגד ההולנדים, אולם בשנת 1609 חתם על הפסקת האש של אנטוורפן, שהייתה הכרה דה פקטו בעצמאותה של הולנד. בשנים 1609–1610 גירש פליפה את כל המוריסקוס מספרד, אשר מנו כ-300,000 איש, והצי הספרדי העביר אותם לתוניס ומרוקו. בשנת 1610 כבש פליפה את העיר לראצ'ה, אשר נשארה בידי ספרד עד לשנת 1689. בשנת 1618 שלח את צבאו לסייע לאוסטריה בדיכוי המרד הבוהמי.
ב-31 במרץ 1621 מת פליפה במדריד, כתוצאה משושנה, ובנו פליפה הרביעי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו. בעת פטירתו בשנת 1621, השתרעה האימפריה הספרדית על כמעט 2 מיליארד דונם.
משפחתו.
ב-18 באפריל 1599 התחתן פליפה עם מרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד, בתו של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנה מבוואריה, ממנה היו לו 8 ילדים:
ההעפלה
ההעפלה (המכונה גם "עלייה בלתי-לגאלית" ו"עלייה ב'") הייתה התנועה לכניסה בלתי חוקית של יהודים לארץ ישראל בדרכי הים והיבשה וב-1947 גם בדרך האוויר, אשר אורגנה על ידי היישוב העברי בתקופת המנדט הבריטי משנת 1934 ועד הקמת מדינת ישראל ב-1948. אומנם כניסתם של יהודים לתחומי הארץ באופן בלתי חוקי ובלתי מאורגן התגברה מאז תום מלחמת העולם הראשונה, כאשר הונהג ממשל צבאי בריטי, אך ההעפלה המאורגנת החלה ב-1934. כונתה גם עלייה ב', משום שנעשתה בד בבד עם העלייה החוקית שנמשכה באותה עת על פי תקנות ההגירה החמורות שנקבעו על ידי ממשלת המנדט הבריטית.
בהיסטוריוגרפיה מקובלת חלוקת תנועת ההעפלה מ-1934, לשלוש תקופות עיקריות:
כיום ישנם המשתמשים במונח "העפלה" גם ביחס לעליה למדינת ישראל לאחר הקמתה, אשר מקורה ביציאת יהודים בניגוד לחוק המקומי במדינות שאסרו על יהודיהן לעלות לארץ. בפרט רווח השימוש במונח לתיאור העלייה בספינה אגוז ממרוקו. כבר בסוף התקופה העות'מאנית בארץ ישראל נכנסו עולים יהודים לארץ ישראל באופן בלתי לגאלי, בעקבות מגבלות שהטיל השלטון העות'מאני החל משנת 1881.
ההעפלה עד 1934.
מראשית תקופת המנדט הגיעו עולים יהודים לארץ ישראל באופן בלתי לגאלי (בלתי חוקי), ללא אשרות מטעם שלטונות המנדט הבריטי, ובאופן בלתי מאורגן. הם בחרו להיכנס לארץ בהחבא עקב ההגבלות שהטילו הבריטים על ההגירה. בהתאם לתקנות הספר הלבן הראשון משנת 1922, הגבילו שלטונות המנדט את העלייה לארץ "על פי כושר הקליטה הכלכלי של היישוב" והעניקו מכסות עלייה בעיקר לבעלי אמצעים, קרובי משפחה של נתינים בארץ, סטודנטים, בעלי מקצועות מסוימים ועוד. היו יהודים שלא יכלו לעלות לארץ-ישראל כי לא הצליחו להשיג רישיונות מתאימים בימי העליות הגדולות (העלייה הרביעית והחמישית), עקב הגבלת המכסות על ידי הבריטים ומשום שהיו חסרי אמצעים כלכליים.
עולים שבאו מאירופה בשנות העשרים עברו בחשאי את גבול הצפון, כשהם נעזרים באנשי היישובים הסמוכים בגליל: כפר גלעדי, ראש פינה ומטולה, תוך תשלום שוחד למבריחים ערבים משני צידי הגבול. כך למשל הצליחה מניה שוחט, יוצאת ארגון השומר, להבריח עולים רבים דרך הגבול. בשנות השלושים עסקו בהברחת הגבולות גם חברי פלוגות הגיוס של בית"ר בראש פינה ובראשם גרשון שץ, והם הביאו קבוצות יהודים בנות 20–40 איש בכל פעם מלבנון וסוריה. יהודים אחרים עלו לישראל כסטודנטים שנרשמו ללימודים למשך תקופת זמן מוגבלת ולא חזרו לארצות מוצאם, היו צעירים שנישאו בנישואים פיקטיביים על מנת לעלות, יש שהסתייעו ברישיונות מזויפים ורבים אחרים נכנסו לארץ בתור תיירים ונשארו לגור בה. מכיוון שעולים אלו באו באופן בלתי מאורגן, לא ידוע בוודאות מספרם והם נאמדים בכמה אלפים. אחד האומדנים מעריך שקרוב לחמישים אלף יהודים נכנסו לארץ בדרכים אלו בין השנים 1920 - 1937.
ידוע כי ב-1932 הגיעו לארץ ישראל תיירים רבים למכביה הראשונה בתל אביב שנפתחה ב-28 במרץ, ליריד המזרח ולעדלאידע. אלפים מתיירים אלו נשארו בארץ ישראל גם אחרי פקיעת תוקף הוויזה שלהם.
ההעפלה בשנים 1934–1939.
תחילת ההעפלה המאורגנת.
ההעפלה המאורגנת לארץ ישראל החלה בשנת 1934, בעקבות החמרת מצבם של יהודי גרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 והתגברות תופעות אנטישמית באירופה. אלפים רבים של יהודים עלו לארץ ישראל באופן חוקי במסגרת העלייה החמישית, שכללה בין השנים 1933–1935 למעלה מ-137,000 עולים, אולם רבים עדיין המתינו לסרטיפיקט מהבריטים. שלטונות המנדט בדרך כלל לא סטו מתקנות ההגירה אותם קבעו ואשר הגדירו מי הם הזכאים לעלייה. העברת חלק ממספר רישיונות ההגירה ליהודי גרמניה שהיו במצוקה גדולה הגבילה את אפשרויות ההגירה של חלק מיהודי פולין. בעקבות כך, היו רבים שביקשו להשתמש בדרכי העלייה הבלתי לגאלית כדי להגיע לארץ-ישראל, וכך החלו קבוצות ותנועות מהיישוב היהודי לקדם את רעיון ספינות המעפילים, כלומר, העלאת עולים על ספינות המגיעות בחשאי לחופי הארץ.