תאילנד היא יעד תיירותי משמעותי עבור תיירים מאוסטרליה, עם סדר גודל של כ-400 אלף תיירים אוסטרלים שמבקרים בה מדי שנה. הקו אוסטרליה–תאילנד הוא השישי בגודל באוסטרליה. מספר חברות מפעילות קווים בין שתי המדינות: אייר אסיה X, ג'טסאר איירווייז, תאי איירווייז וקוואנטס.
יחסי גרמניה–כווית
יחסי גרמניה–כווית הם יחסי החוץ בין כווית וגרמניה.
היסטוריה.
בשנת 1964, כווית והרפובליקה הפדרלית של גרמניה כוננו יחסים דיפלומטיים. גרמניה נחשבת מאוד בכווית כאחד הכוחות הפוליטיים והכלכליים העיקריים באירופה, וכמדינה המקיימת באופן מסורתי יחסים טובים עם העולם הערבי. באוקטובר 2016 ערך שר החוץ הכוויתי סבאח אל-ח'אלד אל-סבאח ביקור רשמי בברלין, ומקבילו הגרמני זיגמר גבריאל ערך ביקור רשמי בכווית באפריל ויוני 2017.
יחסי סחר.
בשנת 2016 יצוא הסחורות מגרמניה לכווית הסתכם ב-1.4 מיליארד אירו, ויבוא הסחורות הגרמני מכווית עמד על כ-19 מיליון אירו, מה שהפך את כווית לשותפת הסחר התשיעית בגודלה של גרמניה במזרח התיכון. כווית היא השוק הרביעי בגודלו של סחורות גרמניות בקרב חברי מועצת שיתוף הפעולה במפרץ. יצוא גרמניה לכווית כולל רכבי יוקרה, מכונות, מתקני תעשייה (בעיקר תחנות כוח), מוצרי חשמל, מוצרים כימיים, מוצרי ברזל וציוד רפואי. כווית ביצעה השקעות משמעותיות בכלכלה הגרמנית, והיא בעלת מניות בחברות גרמניות מובילות. בשנת 1987 נכנס לתוקף חוזה מיסוי כפול בין גרמניה וכווית, שנחתם מחדש בשנת 1999. ב-15 בנובמבר 1997 נכנס לתוקף הסכם על קידום והגנה על השקעות בין מדינות. בינואר 2017 נערכה בברלין הישיבה החמישית של הוועדה המשותפת לשיתוף פעולה כלכלי, סחר וטכני בין גרמניה וכווית.
נציגויות דיפלומטיות.
גרמניה מחזיקה בכווית שגרירות בכווית סיטי בלבד. מאידך, כווית מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בפרנקפורט.
ג'ון פנדלטון קנדי
ג'ון פנדלטון קנדי (באנגלית: John Pendleton Kennedy; 25 באוקטובר 1795 - 18 באוגוסט 1870) היה סופר, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הוויגית שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית מיולי 1852 ועד מרץ 1853 בממשלו של נשיא ארצות הברית מילרד פילמור. הוא גם כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מרילנד ובמהלך כהונתו זו הוא עודד את ממשלת ארצות הברית ללמוד, לאמץ וליישם את טכנולוגית הטלגרפיה. קנדי היה לוביסט עבור "חברת הרכבות בולטימור ואוהיו" ומנהלה, וכן כיהן כחבר האספה הכללית של מרילנד במשך כמה תקופות כהונה וב-1847 היה יושב הראש שלה.
בהמשך השתתף קנדי במאמצים לשים קץ לעבדות במרילנד, שכמדינה שלא הייתה חברה בקונפדרציה, הצהרת האמנציפציה לא נגעה לה ונדרשה העברת חוק במדינה לשחרור העבדים והוצאת העבדות אל מחוץ לחוק בתחומיה.
קנדי גם תמך בסובלנות דתית וקידם את לימודי ההיסטוריה של מרילנד. הוא סייע לשמר את סנט מרי סיטי (המקום בו נוסדה מרילנד כמושבה ומקום לידתה של החירות הדתית באמריקה) ולייסד את קולג' סנט מרי במרילנד (אז סמינר סנט מרי לנשים), את ספריית ג'ורג' פיבודי (כיום חלק מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס) ואת קונסרבטוריון פיבודי למוזיקה (כיום גם חלק מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס).
ראשית חייו.
ג'ון קנדי נולד ב-25 באוקטובר 1795 בבולטימור כבנם של המהגר האירי והסוחר, ג'ון קנדי ושל ננסי פנדלטון, צאצאית לאחת מהמשפחות הראשונות של וירג'יניה. השקעות גרועות הובילו להכרזת אביו כפושט רגל ב-1809. ג'ון פנדלטון קנדי למד בבתי ספר פרטיים, ובאופן יחסי לתקופתו זכה לחינוך ראוי לשמו. ב-1812 הוא סיים את לימודיו בקולג' בולטימור. אחיו, אנתוני קנדי, היה לימים חבר הסנאט של ארצות הברית.
לימודיו של קנדי הופרעו בפרוץ מלחמת 1812. הוא התגייס לצבא, וב-1814 הוא היה חלק מהפלוגה המאוחדת של רגימנט הפרשים הקלים החמישי של בולטימור, שעליו נמנו סוחרים עשירים, עורכי דין ושאר בעלי מקצועות. קנדי כתב סיפורים הומוריסטים על הרפתקאותיו הצבאיות, כמו על המקרה בו הוא איבד את מגפיו והמשיך לצעוד בנעליים חצאיות. עם זאת, המלחמה הייתה קשה, וקנדי השתתף בקרב בלנדסבורג הרה האסון, כאשר כוחות הצבא הבריטי איימו על הבירה החדשה וושינגטון די. סי.. מזכיר המדינה ג'יימס מונרו הורה ליחידתו של קנדי לסגת מהאגף השמאלי של קו החזית לעמדה חשופה במרחק של כמה מאות מטרים משם. לאחר שהבריטים חצו את הגשר, נעה יחידתו של קנדי קדימה. הלחימה הייתה עזה. כמעט כל אחד מהקצינים הבריטים בקרב הכוחות המתקדמים נפגע, אך אז ירו הבריטים רקטות קונגריב. בתחילה עמד הרגימנט החמישי איתן, אך כאשר שני הרגימנטים מימינו נמלטו, נשבר גם הוא. קנדי השליך את רובה המוסקט שלו ונשא חבר פצוע (ג'יימס ו. מקאלה) למקום מבטחים. בהמשך השתתף קנדי בקרב נורת' פוינט שבו ניצלה בולטימור מגורל דומה לזו של וושינגטון שעלתה באש. מפגש נוסף מימי המלחמה האלו שלימים התברר כמכריע לקריירה הפוליטית והעסקית של קנדי היה ג'ורג' פיבודי, שלימים סייע לממן את חברת הרכבות בולטימור ואוהיו וייסד את בית מורגן ואת מכון פיבודי.
קנדי נהג לבלות את חופשות הקיץ במרטינסבורג, וירג'יניה, שם הוא למד משפטים בהנחייתו של קרוב משפחתו, השופט אדמונד פנדלטון (צאצא של אדמונד פנדלטון שהקים את בית המשפט לערעורים של וירג'יניה). קנדי יזכיר לעיתים קרובות את החיים המעושים בעדינותם של החוות הדרומיות בהתבסס על הקיצים שחווה בצעירותו במרטינסבורג. בהמשך הוא ירש סכום כסף מדוד עשיר מפילדלפיה וב-1829 נשא לאישה את אליזבת גריי, שאביה, אדוארד גריי, היה בעל טחנה ובעליו של מעון כפרי על גדות נהר פטפסקו ושנדיבותו אפשרה לקנדי לפרוש למעשה מעסקי עריכת הדין ולעסוק במשך כעשר שנים בכתיבה.
פעילות ספרותית.
אף על פי שהוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1816, גילה קנדי עניין רב יותר בספרות ובפוליטיקה מאשר במשפט. התנסותו הספרותית הראשונה הייתה דו-שבועון שנקרא "הספר האדום" (Red Book) ושפורסם בעילום שם עם שותפו לחדר פיטר הופמן קרוז בין השנים 1819–1820. ב-1832 פרסם קנדי את "סנונית הרפתות" (Swallow Barn) או "מחסה זמני במושבה הישנה" (A Sojourn in the Old Dominion) שהפך לעבודתו הידועה ביותר. ב-1835 פורסם הספר "רובינסון פרסה" (Horse-Shoe Robinson) שזכה למקום של כבוד בהיסטוריה של הסיפורת האמריקאית.
על ידידיו ושותפיו של קנדי נמנו ג'ורג' הנרי קלברט, ג'יימס פנימור קופר, צ'ארלס דיקנס, וושינגטון אירווינג, אדגר אלן פו, ויליאם גילמור סימס וויליאם מייקפיס תאקרי. ברישום מיומנו של קנדי מספטמבר 1858 מצוין שתאקרי ביקש ממנו לסייע לו בכתיבת פרק בספרו "אנשי וירג'יניה" (The Virginians) והוא סייע לו בהוספות תיאורי נופים לפרק זה.
באוקטובר 1833, בעודם יושבים סביב לשולחן הטרקלין בביתו של הסופר, איש הציבור וידידו של קנדי, ג'ון ה. ב. לטרוב, תוך שהם שותים משקאות חריפים ומנהלים שיחה חביבה עם ידיד אחר שלהם, ג'יימס ה. מילר, הם בחנו יחדיו טיוטה של "מכתב בבקבוק" (MS. Found in a Bottle) פרי עטו של כותב בלתי ידוע אז, אדגר אלן פו, כיצירה הראויה להתפרסם בעיתון Baltimore Sunday Visitor, בשל האווירה האפלה והמקברית שלה. לפיכך הם העניקו לו את ההזדמנות ופרסמו עבור הסופר והמשורר לעתיד את פרסומו הראשון. ב-1835 סייע קנדי לפו כאשר הפגיש אותו עם תומאס ויליס וייט, עורך כתב העת Southern Literary Messenger.
בעת ששהה מעבר לים התיידד קנדי עם ויליאם מייקפיס תאקרי וכתב או התווה את הפרק הרביעי בכרך השני של "אנשי וירג'יניה", עובדה שלזכותה ניחן הספר בדיוק הרב של תיאורי הנוף שלו. מבין ספריו שלו, נחשב "רובינסון פרסה" לטוב ביותר ולאחד הטובים בספרות התקופה שטרם מלחמת האזרחים. וושינגטון אירווינג קרא טיוטה של הספר ודיווח שהוא היה "כה משועשע מכמה חלקים ממנו" עד שהוא קרא אותם בקול רם בפני ידידיו. לעיתים כתב קנדי בשם העט "מארק ליטלטון", במיוחד כשפרסם את הסטירות הפוליטיות שלו.
עורך דין ופוליטיקאי.
קנדי נהנה יותר מהעיסוק בפוליטיקה בהשוואה לעיסוק במשפט, וכאשר הוא הבין שבהנהגת הנשיא אנדרו ג'קסון המפלגה הדמוקרטית קופאת על שמריה, הוא עזב אותה. הוא נעשה פעיל במפלגה הוויגית כמו חותנו והעדיף את האינטרסים הכלכליים של בולטימור. ב-1820 הוא נכנס לבית הנבחרים של מרילנד והיה יושב ראש ועדת הפיתוח של הבית ובמסגרת זו הוא תמך בכרייתה של תעלת צ'ספיק ואוהיו. תעלה זו כשלה מבחינה כלכלית ולאחר שקנדי הצביע בעד מתן תמיכה ממשלתית עבורה, לא עלה בידו להיבחר מחדש.
ב-27 בינואר 1823 הוא מונה כמזכיר השגרירות האמריקאית בצ'ילה אך ב-23 ביוני אותה שנה הוא התפטר מתפקידו זה.
ב-1835 היה קנדי בין עשרת אנשי בולטימור שנכחו בכינוס בבראונסביל, פנסילבניה, שם הוא נשא נאום שהתקבל בברכה בו הוא האיץ להשלמתה של מסילת הברזל בולטימור-אוהיו עד לעמק נהר אוהיו, במקום לתעלות של פנסילבניה שקושרו לפילדלפיה ולא לבולטימור. הוא גם היה חבר בוועדה של 25 האנשים שהיו לובי במועצת המחוקקים של מרילנד לטובת חברת מסילת הברזל בולטימור-אוהיו, שבסופו של דבר הבטיח את חקיקתו של "חוק שמונת מיליוני הדולרים" ב-1836, ובזכות זאת הוא היה לחבר מועצת המנהלים של החברה בשנה שלאחר מכן. כאשר החליטה החברה ב-1838 לסלול מסילה לכוון מערב דרך וירג'יניה במקום דרך ההרים ליד הגרסטאון שבמרילנד, היה קנדי חבר במשלחת השתדלנים למועצת המחוקקים של וירג'יניה שתחוקק חוק לאישור השתתפות המדינה בסכום של יותר ממיליון דולר. עם זאת, בעלי המניות של החברה התנגדו להסכם זה בשל תנאיו המעיקים וקנדי התמודד מול הביקורת מצדו של מושל מרילנד ויליאם גרסון.