דה ויטרי למד באוניברסיטת פאריס והוסמך לכמורה בשנת 1210. תקופה מסוימת הוא התגורר בלייז'. באותן השנים הוא הכיר את כריסטינה המופלאה והתרשם ממנה. הוא מונה להגמון עכו בשנת 1216, וכעבור שלוש שנים החל לחבר את תולדותיה של ארץ ישראל מעליית האסלאם ועד מסעי הצלב, אך פרסם רק שני חלקים מספרו "Historia Hierosolymitana". לאירופה שב בשנת 1225 ומילא תפקידים שונים בכנסייה. בשנת 1239 הועלה שמו כמועמד לפטריארך ירושלים, אך הוא מת כעבור זמן קצר.
מתוך המסורת החיה של המזרח שאב סיפורים רבים, ושילב אותם בתוך דרשותיו, וכולם – גם אלה שאין ביסודם מן הרעיון המוסרי – היו בידיו לסיפורי מוסר. "סיפורי מופת" (Exempla) שלו, הוא אוסף של 404 מעשיות הכתובות לטינית, ובהן גם פרשיות הזורות אור על שחיתות אנשי הדת בתקופתו.
משרד התפוצות
משרד התפוצות הוא משרד ממשלתי שהוקם בממשלה ה-32, בשם "משרד ההסברה והתפוצות". תחומי אחריותו של המשרד הם דיפלומטיה ציבורית (הסברה), חברה ותפוצות, מרכז ההסברה, לשכת הפרסום הממשלתית ולשכת העיתונות הממשלתית. עם הקמתה של הממשלה ה-33 שונה שם המשרד ל"משרד לירושלים והתפוצות". עם הקמתה של הממשלה ה-34 שונה השם ל"משרד התפוצות", וענייני ירושלים עברו אז למשרד ראש הממשלה.
משרד התפוצות אמון על הקשר בין יהדות העולם למדינת ישראל. הקשר מתבצע באמצעות פעילות משותפת ודיאלוג משותף עם יהדות התפוצות בראייה כי ממשלת ישראל אחראית לכל יהודי בעולם, בין אם הוא מתגורר בישראל או בתפוצות.
תחומי העיסוק במשרד:
ביוני 2014 עברה החלטת הממשלה מספר 1660, אשר קובעת כי באחריות משרד התפוצות לייסד תוכנית רב שנתית שתהא משותפת למדינת ישראל ולעם היהודי בתפוצות, ותגובש על בסיס דו-שיח עם העולם היהודי במטרה לחזק את הזהות היהודית בתפוצות ואת הקשר בין יהודי התפוצות למדינת ישראל כאשר המימון הוא שליש של ממשלת ישראל ושני שלישים הם כספי פילנתרופיה יהודית. בעקבות החלטה זו הוקמה "היוזמה המשותפת לממשלת ישראל ולעם היהודי" ובשיתוף ארגון "Mosaic United" הוקמו מספר פלטפורמות לחיזוק הזהות היהודית והקשר לישראל בקרב צעירים בגיל 13 - 35 ברחבי העולם.
היסטוריה.
במערכת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, ב-1999, התאגדו מפלגת העבודה, מפלגת מימד ומפלגת גשר לרשימה אחת לקראת הבחירות. יו"ר מפלגת העבודה ומועמדה לראשות הממשלה, אהוד ברק, הבטיח ליו"ר מפלגת מימד, הרב מיכאל מלכיאור, תיק בממשלתו. ביום השבעת הממשלה כמעט ולא נותרו תיקים ומלכיאור העמיד את המשך השותפות הפוליטית בין שתי המפלגות בסכנה. בסופו של דבר, מינה ברק את מלכיאור לשר במשרד ראש הממשלה, שיופקד על ענייני תפוצות וחברה. חרף הבטחת ברק, ולמרות השם המבטיח שניתן לתפקיד, מלכיאור התעסק בעיקר בענייני תפוצות.
עם הקמת ממשלתו של אריאל שרון לא מונה שר בתפקיד זה. לאחר הבחירות לכנסת השש עשרה, וזמן קצר לאחר כינונה של ממשלה חדשה בראשות שרון, מונה נתן שרנסקי לתפקיד שר בלי תיק, המופקד על ענייני ירושלים, חברה ותפוצות. מפלגתו של שרנסקי, ישראל בעליה, ספגה בבחירות אלה מכה, כאשר זכתה בשני מנדטים בלבד. שרנסקי התפטר מהכנסת כדי לפנות מקום למרינה סולודקין, והמפלגה התמזגה בליכוד. בשנת 2005 התפטר שרנסקי מהממשלה על רקע תוכנית ההתנתקות, ואיש לא מונה במקומו לתפקיד. זמן קצר לאחר מכן, מונה סגן שר החינוך, מיכאל מלכיאור, לסגן שר במשרד ראש הממשלה, המופקד על ענייני חברה ותפוצות.
גם בממשלתו של אהוד אולמרט לא מונה בתחילה שר לתפקיד זה. בסבב התיקים שנערך ב-2007 לאחר הצטרפותה של ישראל ביתנו לקואליציה, מונה שר התיירות יצחק הרצוג מהעבודה לתפקיד שר הרווחה, ובמקביל נקבע כי יופקד על נושאי תפוצות, חברה ומאבק באנטישמיות.
בממשלה ה-32 בראשותו של בנימין נתניהו, הושבע יולי אדלשטיין כשר בלי תיק. המשרד הוקם ב-6 במאי 2009.
במרץ 2013 הוחלט לאחד את פעילות ההסברה של משרד זה עם מערך ההסברה הלאומי במשרד ראש הממשלה, ולהעביר למשרד זה את הפונקציות של המשרד לענייני ירושלים. שמו של המשרד שונה בהתאם ל"משרד לירושלים והתפוצות", ובראשו עמד השר נפתלי בנט.
במאי 2015 החליטה הממשלה ה-34 להעביר את שטחי הפעולה בענייני ירושלים למשרד ראש הממשלה ולשנות את שם המשרד למשרד התפוצות.
ב-1 ביוני 2015 אישרה הכנסת את הקמתו של משרד ירושלים ומורשת ואת העברת הפעילות בענייני ירושלים, שעיקרם הוא האחריות על הרשות לפיתוח ירושלים, ממשרד ראש הממשלה אל המשרד החדש.
שרי המשרד.
סגני שרים
רבי יהושע בן לוי
רבי יהושע בן לוי (בראשי תיבות: ריב"ל, קרוי גם בר ליואי) היה אמורא ארץ-ישראלי בדור הראשון לאמוראים, בראשית המאה השלישית. היה מגדולי הדרשנים וחכמי האגדה. בגמרא מופיעים מאות מאמרים בשמו.
על חייו.
רבי יהושע בן לוי למד בלוד אצל בר קפרא, רבי אלעזר הקפר ורבי יהודה בן פדיה. בנעוריו הכיר את רבי יהודה הנשיא ובהמשך סיפר על מעשיו.
היה ריש מתיבתא בלוד, ורק בסוף ימיו הייתה ישיבתו בטבריה. היה עשיר ובעל נכסים, עסק בצרכי ציבור והשתדל לטובת בני עמו אצל השלטונות, בקיסריה וברומא. סמך את תלמידיו לדון יחידי, להתיר נדרים, לראות כתמים ולהתיר בכורות.
באהבתו הגדולה להוראת התורה לימד תורה גם לחולי ראתן (מחלה מידבקת קשה).
סיפורים אחדים מלמדים על מאבקו במינים (נוצרים) שהיו בעירו.
עולא בר קושב, שהיה מבוקש על ידי השלטונות הרומיים, הסתתר בלוד, עירו של רבי יהושע בן לוי. צרו השלטונות על העיר ואיימו להחריבה אם לא יוסגר עולא בר קושב. שכנע אותו ריב"ל להסגיר עצמו. אף שריב"ל פעל בהתאם להלכה בסוגיה זו, נענש בכך שלא זכה יותר לגילוי אליהו. לאחר שצם פעמים אחדות שב אליהו והתגלה לו ואמר: "ולמסורות אני נגלה?" התגונן ריב"ל ואמר: "ולא משנה עשיתי?" ענה אליהו: "וזו משנת החסידים?"
תואר מיוחד היה לו בריבי. שפירושו: גדול הדור.
במדרש מספרים שרבי יהושע נמנה עם , וכך מובא גם בתלמוד בבלי.
רבי יהושע בן לוי נשא את בתו של רבי יוסי בר פיטרס.
בנו, רב יוסף, הביא הלכה בשמו, וייתכן שהיה חתנו של רבי יהודה נשיאה. כן מוזכר נכדו רבי מיישא, בן בתו. מדי ערב שבת הקפיד לשמוע פרשת השבוע מבן בנו.
זהותו.
רבי יהושע בן לוי השתייך לדור המעבר בין תקופת התנאים לתקופת האמוראים. אף שעיקר פועלו מוזכר בתלמוד, כאמורא, זכה להופיע גם במשנה החותמת את שישה סדרי משנה, (וכן מופיע בפרק השישי של מסכת אבות, שאינו חלק אינטגרלי של המשנה ונכתב מאוחר יותר). את הופעתו בסוף המשנה מסביר הרב אהרן היימאן: "והיה גדול כל כך בעיני בני דורו שחברו מאמרו היקר ... לסוף משנת רבינו הקדוש".
בניגוד לגישה המקובלת, לפיה רבי יהושע בן לוי האמורא הוא גם זה המוזכר בסיום המשנה, בעל הערכי תנאים ואמוראים מציין שהיו שני חכמים בשם זה, האחד הוא תנא המוזכר במשנה במסכת אבות, והשני הוא אמורא המוזכר רבות בתלמוד. הוא מסביר, כי לא מסתבר לומר שרבי יהושע בן לוי, רבו של רבה בר בר חנה, ותלמידו של רבי אלעזר הקפר, וחי בזמן התנאים, הוא אותו רבי יהושע בן לוי המוזכר כתלמידו של רבי חנינא וחי בזמן האמוראים. הוא מוסיף ומציין שמן ההכרח שהיו שני חכמים בשם זה, כי על אחד מהם מובא שנפטר על מיטתו כדרך כל האדם ולא עלה בסערה השמימה. אודות כך הוא מביא את המובא במדרש רבה: . אגדה זו מובאת גם בתלמוד ירושלמי בשינוי קטן, וכן מובאת במדרש שוחר טוב: .
תורתו.
מאמריו בהלכה ובאגדה רבים, והם משקפים את מחשבותיו בנושאי תיקון המידות ומוסר. בהלכה הלך בדרך משנתו של רבי, ואמר "עמוד ברזל זו המשנה", ודקדק בה לפרשה. כלל היה בידו: כל הלכה שהיא רופפת בבית דין ואין אחד יודע מה טיבה, צא וראה מה הצבור נוהג ונהג.
מאמריו הרבים באגדה הביאו לכינויו "בעל אגדה" בפי בני דורו, וכך גם נמצא לאחר פטירתו ספרו "פנקסיה דרבי יהושע בן לוי" בענייני אגדה. עם זאת, אמר ומפרשים שהתכוון לאגדות המינים שרבו בימיו. (בעיני הטוענים שהיו שני חכמים בשם רבי יהושע בן לוי, הסתירה לכאורה ביחסו לאגדה היא אחת מהראיות לכך).
אמרותיו.
מאמר שלו, העוסק בדברי אגדה, חותם את ששת סדרי המשנה: . רבי עובדיה מברטנורא מפרש ש"יש" הוא בגימטריה שלש מאות ועשר, "כלומר שההנאה וקורת רוח שיש לכל צדיק וצדיק בעולם הבא הוא שלש מאות ועשר פעמים כנגד כל העולם הזה, שאין העולם הזה כולו אלא חלק משלש מאות ועשר ממה שיש לכל צדיק וצדיק נחלה לעולם הבא".
בפרק ו' של מסכת אבות, שהוא תוספת מאוחרת לה, מופיע מאמר נוסף שלו, העוסק גם הוא בדברי אגדה:
דיבר בשבח השמירה על ניקיון הלשון. אמר: וכן: .
אמירה נודעת שלו היא
במסכת דרך ארץ זוטא, פרק השלום מובא:
במדרש מובא כי פגש את אליהו הנביא על פתח מערת רבי שמעון בר יוחאי, וכאשר שאל אותו מתי מגיע המשיח, הוא שלח אותו למשיח עצמו שישב בשערי רומי. כאשר הוא פגש את המשיח שאל אותו - מתי כבודו מגיע לגאלינו? אמר לו - היום. כאשר לא הגיע המשיח עד סוף היום, התפלא רבי יהושע בן לוי ורבי שמעון בר יוחאי הסביר את כוונת המשיח - "היום אם בקולו תשמעו".
סיפור כניסתו לגן עדן בעודו חי.
במדרש מספרים שרבי יהושע נמנה עם , וכך מובא גם בתלמוד בבלי.