חזן גדל באשדוד, למשפחה מסורתית שומרת שבת. והחל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל אשדוד. כשהיה בן 16 עבר למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, ובשנת 1984 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. בעונתו הראשונה בקבוצת הבוגרים הבקיע חזן את שער הניצחון במסגרת הדרבי של פתח תקווה, שהקנה להפועל את הניצחון הראשון בדרבי מזה עשר שנים. חזן זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו בעונת 1985/1986. בעונת 1988/1989 חזר חזן להפועל אשדוד, קבוצת נעוריו, אשר שיחקה באותה העונה בליגה השלישית, וכעבור עונה חזר לקדנציה נוספת במדי הפועל פתח תקווה. בתקופה זו זכה חזן עם הקבוצה גביע הטוטו בעונות 1989/1990 ו-1990/1991, ובגביע המדינה בעונת 1991/1992. במשחק גמר הגביע מול מכבי תל אביב, בעונתו האחרונה בקבוצה, בישל חזן שני שערים ונבחר לשחקן המצטיין במשחק.
חזן עבר לקבוצת מכבי חיפה בשנת 1992, ובמשך ארבע השנים ששיחק שם זכתה הקבוצה באליפות ובשני גביעי מדינה. בעונת 1993/1994 היה חזן אחד המצטיינים של מכבי חיפה עם 16 בישולים ושמונה שערים. בעונת 1996/1997 שיחק בהפועל תל אביב, ובעונה שלאחר מכן עבר למכבי עירוני אשדוד.
בשנת 1998 עבר חזן לשחק בליגת המשנה באנגליה בקבוצת ווטפורד, וביחד עם רוני רוזנטל עזר לקבוצה לעלות לליגה הבכירה באנגליה, הפרמייר ליג.
בשנת 1999 חזר חזן לארץ לקבוצת מועדון ספורט אשדוד, שם שיחק חמש שנים נוספות שבסופן פרש.
נבחרת ישראל.
חזן הוא שחקנה לשעבר של נבחרת ישראל, במדיה ערך 72 הופעות וכבש חמישה שערים.
ב-28 במרץ 1990 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות בחוץ מול יוון באתונה. לאחר מכן, היה חזן לשחקן הרכב קבוע בנבחרת, החל מהופעתה הראשונה במסגרת אירופאית במוקדמות מונדיאל 1994 ועד למוקדמות יורו 2000.
ב-16 באוגוסט 2000 ערך את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, ככדורגלן, במשחק ידידות מול נבחרת רוסיה במוסקבה.
קריירת אימון.
עם פרישתו החל את תפקידו כמנכ"ל של מ.ס. אשדוד, ולאחר עזיבתו של המאמן יוסי מזרחי לבית"ר ירושלים, התמנה חזן למאמן הקבוצה. לקראת סיום העונה השנייה שלו בקבוצה, ב-17 באפריל 2008, התפטר חזן ממשרת מאמן אשדוד, כאשר הקבוצה דורגה מתחת לקו האדום. בשנה זו שיחק תקופה קצרה במכבי יפו שהוקמה מחדש על ידי אוהדיה בליגה ג', וערך במדיה הופעה אחת בגביע המדינה.
בסיום העונה מונה חזן למאמן נבחרת נערים ב' וכעבור כשנתיים למאמן נבחרת נערים א'. בתחילת 2016 מונה למאמנה הזמני של נבחרת ישראל הבוגרת, למשחק יחיד מול קרואטיה. בתחילת 2018 מונה שוב למאמן זמני של הנבחרת, למשחק יחיד נגד נבחרת רומניה. לאחר מינויו של האוסטרי אנדריאס הרצוג למאמן נבחרת ישראל, ב-16 באוגוסט 2018 מונה חזן לעוזר מאמן בנבחרת הבוגרת וב-19 ביולי 2020 מונה להיות כעוזרו של האוסטרי וילי רוטנשטיינר שמונה למאמן נבחרת ישראל. ב-4 במרץ 2021 מונה למאמן נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
לאחר פיטורי האוסטרי וילי רוטנשטיינר מתפקיד מאמן נבחרת ישראל, וחיפוש מאמן על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל הודיעה לראשונה ועדת האיתור שלה ב-26 באפריל 2022, על מינוי חזן למאמן הלאומי והקבוע של נבחרת ישראל הבוגרת – וכך גם הוצג באופן רשמי על-ידי ההתאחדות ב-8 במאי 2022.
ניקי סיקס
ניקי סיקס (Nikki Sixx) (נולד Frank Carlton Serafino Feranna Jr, ב-11 בדצמבר 1958) הוא מייסד להקת הגלאם מטאל מוטלי קרו.
ראשית חייו.
סיקס נולד בסן חוזה, קליפורניה. הוא ממוצא איטלקי מצד אביו. וגדל עם אמו דינה צ'ארלס, ועם סבו טוני, וסבתו נונה, לאחר שאביו עזב את המשפחה. לאחר שאמו נטשה אותו, עבר לגור עם סבו וסבתו. דודו של סיקס הוא דון צימרמן, מפיק ונשיא קפיטול רקורדס. הייתה לו אחות ביולוגית מלאה אחת, ליסה (נולדה עם תסמונת דאון, מתה בסביבות שנת 2000), ויש לו אח אחד למחצה, רודני אנתוני פראנה (נולד ב-1966) ואחות למחצה ססי.
בנעוריו הקשיב לדיפ פרפל, הארי נילסון, הביטלס, הרולינג סטונס, אלטון ג'ון, קווין ובלאק סבאת'. מאוחר יותר גילה את טי רקס, דייוויד בואי וסלייד.
כשגר בג'רום, איידהו, בגיל ההתבגרות, הפך פראנה לפושע. הוא פרץ לבתים של שכנים, גנב בחנויות, וגורש מבית הספר בשל מכירת סמים. סבו וסבתו שלחו אותו לגור עם אמו, שעברה לסיאטל. הוא התגורר שם לתקופה קצרה, ולמד לנגן בגיטרה בס, לאחר שקנה אותה בכסף שהרוויח ממכירת גיטרה שגנב.
קריירה.
קריירה מוקדמת, בלהקות סיסטר ולונדון (1975-1979)
בגיל 17 פראנה עבר ללוס אנג'לס ועבד בעבודות כמו בחנות אלכוהול, ומכירת שואבי אבק בזמן שהוא נבחן ללהקות. בסופו של דבר הצטרף ללהקה סיסטר, בהובלת בלאקי לולס, לאחר שענה על מודעה עבור נגן בס. זמן קצר לאחר הקלטת הדגמה, פראנה פוטר מסיסטר, יחד עם חבר הלהקה ליזי גריי.
פראנה וגריי הקימו את הלהקה לונדון זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1978. במהלך תקופה זו, שינה פראנה את שמו לניקי סיקס באופן חוקי. לאחר מספר שינויים בהרכב, לונדון צירפה ללהקה את הזמר לשעבר, נייג'ל בנג'מין, והקליטו דמו. לאחר עזיבתו של בנג'מין, סיקס התקשה במציאת מחליף. בסופו של דבר, להקה כללה את ניקי סיקס, בלקי לולס, איזי סטראדלין ופרד קורי.
מוטלי קרו (1981-2015)
סיקס הקים את הלהקה מוטלי קרו בשנת 1981, עם טומי לי. מאוחר יותר הצטרפו אליהם הגיטריסט מיק מארס באמצעות מודעה בעיתון מקורי, והזמר וינס ניל, שלמד עם לי בתיכון. הם הוציעו את אלבום הבכורה Too Fast for Love שהקליטו בעצמם. במשך שנות השמונים המשיכו להוציא אלבומים.
בשנת 1983 הוציאו את האלבום Shout At The Devil,
בשנת 1985 הוציאו את האלבום Theatre Of Pain'
בשנת 1987 הוציאו את האלבום Girls, girls, girls,
בשנת 1989 הוציאו את האלבום Dr. Feelgood, שהוא האלבום המצליח מבין מכולם, שהביא אותם להצלחה בינלאומית. הוא נשאר בראש המצעדים 114 שבועות לאחר יציאתו לאור.
סיקס התמכר להרואין, וב-23 בדצמבר 1987, כתוצאה מלקיחת מנת יתר, מת מוות קליני למשך 2 דקות, עד שחובש הקים אותו לתחיה בעזרת שני מזרקים מלאים אדרנלין.
ב-1991, ניל עזב את להקה, והוחלף על ידי המוזיקאי ג'ון קוראבי. הם הוציאו איתו אלבום אחד. בשנת 1996, פוטר קוראבי מהלהקה, והלהקה התאחדו עם ניל והוציאו ביחד אלבום.
במהלך הופעה, באוקטובר 1997, השתמש סיקס בכינויים גזעיים, תוך כדי שהוא מעודד את הקהל לתקוף פיזית מאבטח, על כך שתקף מעריצה שוב ושוב. במאי 2001, התייחס סיקס לנושא, וטען שהתנצל בפני קורבן האירוע.
בשנת 1999, עזב טומי לי את מוטלי קרו כדי להקים את הלהקה Methods Of Mayhem, והוחלף על ידי המתופף רנדי קסטילו, המתופף לשעבר של אוזי אוסבורן, איתו הוציאו את האלבום "new Tattoo". בשנת 2002 קסטילו מת. הלהקה עשתה הפסקה לזמן קצר לפני שהתאחדו מחדש. בשנת 2004, הכריז סיקס על ספר אוטוביוגרפיה משנת 2001 בשם "הלכלוך".הספר נכנס לעשירייה הראשונה ברשימת "רבי המכר של "הניו יורק טיימס" ונשאר שם עשרה שבועות.
בשנת 2006, מוטלי קרו השלימו סיבוב הופעות, בהשתתפות כל ארבעת חברי הלהקה המקוריים, ואף נעשה בשיתוף פעולה חלקי עם הלהקה אירוסמית'.
הציר הצפוני
הציר הדרומי
זמר מזרחי
ארבינקא
ארבינקא הוא דמות שיצר הסאטיריקן הישראלי אפרים קישון. זהו גם שמו של סרט קולנוע שביים קישון ושבמרכזו עומדת דמותו של ארבינקא.
הדמות ארבינקא.
ארבינקא הופיע לראשונה בטורו של קישון "חד גדיא" בשנת 1952, והמשיך להופיע בטורים נוספים. ארבינקא היה מראשיתו המסתדר האולטימטיבי: הוא הכיר את נבכי הבירוקרטיה על בוריים, ידע כיצד לנצל חולשות אנוש לצרכיו, וידע תמיד מה הדבר שנכון לעשותו בכל מצב.
קישון ראה בארבינקא סוג של אלטר-אגו – הדמות הדמיונית המבצעת את הדברים אותם הגה ועליהם חלם, אך מעולם לא העז לעשות. כך, לדוגמה, מציע ארבינקא בהומורסקה "באנו מן העירייה" ב"אלף גדיא וגדיא" לשחק ב"באנו מן העירייה": השניים מגיעים לבתי אזרחים, מכריזים כי באו מהעירייה ותובעים מבני הבית קנס עירוני לפי מספר הכיסאות בבית (כולל דליים הפוכים) וחורי המנעול. ב"מבצע 'כל דכפין'" באותו ספר, מזמין ארבינקא את הסופר להתארח בחגיגות חתונה ובר מצווה שאליהן לא הוזמנו, וב"יום 'שמן הקיק'" מגלה ארבינקא תוויות לשמן קיק, ומשתמש בהן כדי לגייס תרומות מן העוברים והשבים המשוכנעים כי תרמו למטרה ראויה כלשהי.
ארבינקא היה שונה מדמות המספר בהומורסקות גם בגישתו לחיים. בניגוד לקישון, סירב ארבינקא בתוקף להתמסד: הוא לא נישא, סלד ממשפחתיות, מעבודה קבועה או מכל היבט של "התברגנות". החיים היו עבורו שעשוע מתמשך, ולא הייתה לו כל כוונה לפגום בהם באמצעות היקשרות לעוגן כלשהו.
בהומורסקה "בהלת שווא" מ"באחד האמשים" (1962), פורש ארבינקא את תפישת עולמו במפורט:
רשימות ארבינקא של קישון היו לרוב קצרות יחסית והתאפיינו בפתיחות משעשעות. כך, לדוגמה, נפתח "יום 'שמן הקיק'" בתיאור הבא:
וב"תרגיל בשלוש אצבעות" מתוך "עצם בגרון":
רוב סיפורי ארבינקא התבססו על תרגילי עוקץ, תרמית או ניצול של מפתח התנהגותי מסוים של בני אדם, כשחביבים במיוחד על ארבינקא תרגילים המבוססים על צביעות אנושית או חוסר נכונותם של אנשים להודות כי אינם יודעים דבר מה.
הסרט.
הסרט "ארבינקא" הופק בשנת 1966. במרכזו עמד ארבינקא, אותו גילם השחקן חיים טופול, שכיכב גם בסרטו הראשון של קישון, "סאלח שבתי". הסרט, שהתבסס על כמה הומורסקות של קישון, וליווה את ארבינקא בכמה הרפתקאות: התפרצות לא קרואה לחגיגת בר מצווה, ניסיון להערים על שכנו (יוסי בנאי) כדי שיפסיק להאזין לרדיו (סיפור זה יוחס במקור למחבר ולאשתו), גנבת זרם החשמל וכמובן שוד מפעל הפיס שביצע יחד עם אנשי העולם התחתון (הגשש החיוור), שבוצע בהסוואה של סרט המתעד את אותו השוד.