צבע הפרווה גורם לגירית להיות בולטת יחסית: חלקה העליון מהגב ועד המצח לבן-אפור, ואילו חלקה התחתון שחור; פס לבן מפריד בין שני החלקים. הזנב שחור וקצהו אפור. צבען של גיריות הדבש משמש להזהרת טורפים אחרים.
מלבד צבעה, לגירית הדבש יש מספר טכניקות להגן על עצמה, בהן נשיכה, הכאה בעזרת הטפרים, והפרשת חומר מצחין. בנוסף, עורה העבה מחובר לגוף באופן רופף, כך שכאשר טורף אוחז בה, היא יכולה להמשיך להתנועע ולנשוך אותו בהפתעה. העור העבה גם מגן עליה מפני נשיכות ומפני עקיצות דבורים.
הגירית נחשבת ליצור אמיץ, שאינו חושש להתעמת גם עם חיות גדולות ממנה בהרבה. גיריות נצפו מניסות טורפים גדולים מטרפם, רודפות אחר פילים וקרנפים ומבריחות אותם, ואף מתעמתות עם אריות, שאינם מעיזים לתקוף אותן. בזכות עמידותה לארס היא מצליחה לטרוף נחשים ארסיים.
שעות הפעילות של הגירית מושפעות מתנאי הסביבה וזמינות המזון – בעונה החמה הגירית פעילה בעיקר בלילה, אך לעיתים גם בשעות בין הערביים ובשעות הבוקר המוקדמות; בעונה הקרה היא פעילה בעיקר ביום. את שאר הזמן הגירית מבלה במאורות שהיא חופרת.
גירית הדבש חיה במגוון רחב של בתי גידול, מהמדבר ועד ליערות טרופיים, בשטחי חולות, ערבות, ביצות, עצים, סלעים ואף מערות.
בישראל תפוצתן של הגיריות מקוטעת: גיריות נצפו בגולן, בעמק החולה, בגליל העליון המזרחי, בשפלת יהודה, בצפון-מערב הנגב ובערבה. כיום (2022) נשארו פרטים בודדים של גירית הדבש בישראל, כולם בדרום. כלומר, מצב השימור שלה בארץ הוא בסכנת הכחדה.
רבייה והתפתחות הגורים.
גירית הדבש חיה בבדידות בשטח מחיה נרחב (עד כדי 600 קמ"ר לזכר ו-150 קמ"ר לנקבה באפריקה), ומפגשים מתקיימים לצורכי רבייה בלבד. ההזדווגות יכולה להתרחש כל השנה, ואחרי כ-6 חודשי היריון הנקבה ממליטה בדרך כלל שני גורים. הגורים נולדים עיוורים, חירשים וללא שיער, בדגם צבע שחור ולבן. הגורים יונקים מאימותיהם בחודשים הראשונים לחייהם, כאשר האם שוכבת על גבה, והגור מונח על בטנה עם זנבו על ראשה. בגיל שלושה חודשים, לאחר שהגורים מתחילים לראות ולשמוע, הם מתחילים להתלוות לאימותיהם בחיפוש אחר מזון, ובמקביל נגמלים מיניקה. בשלב זה הגורים תלויים באימותיהם בהשגת מזון, ציד, טיפוס וחפירה.
הגורים מגיעים לעצמאות ונפרדים מהאם בגיל 12–16 חודשים, ומגיעים לבגרות מינית לאחר מכן (גיל מדויק לא ידוע, מוערך כי בגילאי 2–3 שנים). הנקבות מגיעות לעצמאות ולבגרות מוקדם יותר מהזכרים.
תזונה.
גירית הדבש ניזונה מחרקים, מכרסמים קטנים, נחשים, לטאות, דבש ופגרים. כאשר הטרף קטן, הגירית אוכלת את כל חלקיו, כולל פרווה, עצמות ונוצות. בתנאי מצוקה נצפו גיריות החופרות קברים.
תת-מינים.
בעולם מספר תת-מינים שניתן להם שם, והם מסווגים בעיקר לפי צבע הפרווה וסוגי הפרווה:
מחקרים.
אין מחקרים רבים בעולם על גירית הדבש, ומעט מאוד ידוע על חייה.
שני מחקרים מקיפים נוהלו בתחילת שנות ה-2000 במדבר קלהרי ובמוזמביק על ידי זוג חוקרים, קולין וקיית בג, ובזימבבואה על ידי בוקי וריצ'רד פיק. בני הזוג פיק קיבלו גור גירית בן שבועיים, שאמו נורתה בידי צייד, והעבירו אותו אל שמורת טבע פרטית שבבעלותם, הנמצאת ב"מטובו הילס". הגור, שקיבל את השם באדג', גדל אומנם בקרבת בני אדם, אך לא היה כלוא בבית או בחצר, אלא ניתן לו החופש להסתובב ברחבי השמורה ולנהל חיי בר מוחלטים, כאשר הבית משמש לו מפלט או תחליף לאם. לאחר אלפי שעות תצפית למדו החוקרים על אומץ ליבה של הגירית, חוזקה הפיזי (הגור שרד בעיטת ג'ירף), חסינותה מפני עקיצות דבורים וארס נחשים, וכן על יכולתה להשתמש בכלים.
באחד המחקרים שנעשו במדבר הקלהארי בסוף שנות ה-80' נמצא שהנץ האפור הדרומי מקיים יחסי קומנסליזם עם הגירית. הנץ מאתר גירית בסביבתו, עוקב אחריה ומחכה לרגע שהיא תחפור מחילה כדי לחלץ ממנה מכרסמים וזוחלים, שלעיתים בורחים החוצה ונחטפים בידי הנץ.
מרגרטה פון טרוטה
מרגרטה פון טרוטה (בגרמנית: Margarethe von Trotta; נולדה ב-21 בפברואר 1942 בברלין), שחקנית, במאית ותסריטאית קולנוע גרמנייה פמיניסטית הנחשבת לחשובה שבין הבמאיות המשתייכות לקולנוע הגרמני החדש. פון טרוטה נחשבת לפורצת דרך באופן שבה הציגה נשים בסרטיה - דמויות אמיתיות ולא דמויות סטריאוטיפיות של נשים כפי שהן נתפסות בעיני גברים.
ביוגרפיה.
היא נולדה מחוץ לנישואין לאליזבט פון טרוטה ולצייר הגרמני אלפרד רולוף. מרגרטה גדלה לבד עם אמה בדיסלדורף, מה שלדבריה חיזק אצלה את הרגישות והמודעות לסולידריות נשית, כפי שבאה אחר כך לידי ביטוי בסרטיה. פון טרוטה עברה לפריז בשנות ה-60, שם עבדה בקולקטיבים של יוצרי קולנוע, והשתתפה בכתיבת תסריטים ובימוי משותף של סרטים קצרים.
בתחילת הקריירה שלה, פון טרוטה הייתה שחקנית, שהופיעה בסרטים המוקדמים של הבמאים ריינר ורנר פאסבינדר וולקר שלונדורף. באחד מראיונות הרבים, אמרה פון טרוטה:. דרך קריירת המשחק שלה, פון טרוטה הצליחה ליצור לעצמה שם ראשוני לפני שהפכה לבמאית.
הסרט הראשון שביימה וכתבה, במשותף עם וולקר שלנדורף, היה "הכבוד האבוד של קתרינה בלום" (במקור: Die verlorene Ehre der Katharina Blum oder Wie Gewalt entstehen und wohin sie führen kann, לפי ספר באותו שם מאת היינריך בל, שיצא לאקרנים ב-1975.
הסרט הראשון שביימה לבדה היה "ההתעוררות השנייה של כריסטה קלגס" (Das zweite Erwachen der Christa Klages) ב-1978, שהתמקד ברדיקליזציה פוליטית של אישה צעירה. סרט זה הציג לראשונה מספר נושאים שסרטיה היו ידועים בהם בהמשך, בהם: אחוות נשית, חברות בין נשים, והשימושים וההשפעות של אלימות על נשים.
סרטה העלילתי השני של פון טרוטה היה "אחיות, או מאזן האושר" (Schwestern oder die Balance des Glücks) שיצאה לאקרנים ב-1979. בלי כוונה, היא יצרה "טרילוגיה של סרטי אחיות" עם יצירותיה הבאות: "מריאן וג'וליאן" (Die Bleierne Zeit) מ-1981, סיפור של שתי אחיות יוליאנה הפמיניסטית המרדנית ומריאנה הצייתנית והקונפורמיסטית ו"שלוש אחיות" ( Fürchten und Lieben), שיצאה לאקרנים ב-1988. ברברה קוורט, מחברת הספר "נשים במאיות", התייחסה לשלוש העבודות וכתבה: "השאיפה לשלמות היא העיסוק בכל סדרת האחיות של פון טרוטה, הנשים בסרטים אלו נולדות בתקופה שמרנית (סוף שנות ה-40 ושנות ה-50), אך הן דוחות את העמדות שהחברה מיחדת לנשים. שלושת הסרטים האלה חוקרים את האחיות ואת הקשרים שלהם בתוך עולם שמתפרק מסביבם".
בשנת 1986 ביימה סרט על חייה של רוזה לוקסמבורג, המהפכנית הסוציאליסטית-פמיניסטית הגרמנייה ממוצא יהודי. הסרט בוחן הן את חייה הציבוריים כמהפכנית והן את החוויה הפרטית שלה כאישה. ברברה סוקובה, שמככבת בכמה מסרטיה של פון טרוטה, זכתה בפרס פסטיבל קאן לשחקנית הטובה ביותר. הסרט היה גם מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
בשנת 2002 יצרה את הסרט רוזנשטראסה" (Rosenstraße), על מחאת אלפי נשים גרמניות בגרמניה הנאצית, שתבעו לשחרר את בעליהן היהודים שנעצרו ועמדו להיות משולחים למחנות. הסרט הוקרן בהקרנה ניוחדת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בהשתתפותה. על בימוי הסרט זכתה פון טרוטה בפרס דוד די דונטלו, בפרס גלובוס הזהב ובפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה בו זכתה גם קטיה ריימן בפרס השחקנית הטובה ביותר.
בסוף שנת 2011 החלה לצלם בישראל סרט על חייה של חנה ארנדט. הסרט יצאה לאקרנים בתחילת 2013. הסרט שודר במהלך אפריל 2014 בישראל בyes הטלוויזיה בלוויין.
בנובמבר 2012 קיבלה פרס על מפעל חיים בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות.
בשנת 2021 החלה לעבוד על סרטה החדש "Bachmann &amp; Frisch" בהשתתפותם של הלוקסמבורגית ויקי קרייפס והגרמני רונלד זרפלד.
חיים אישיים.
ב-1964 נישאה פון-טרוטה ליורגן מולר ונולד לו בן אחד, הבמאי התיעודי פליקס מולר. הם התגרשו ב-1968 ופון-טרוטה התחתנה עם הקולנוען הגרמני וולקר שלונדורף. יחד הם גידלו את פליקס ועבדו על פרויקטים קולנועיים משותפים.
מורשה-פא&quot;י
יצחק ארטר
יצחק אֶרְטֶר (בכתיב יידי: ערטער, 1791 – 20 באפריל 1851), סופר וסאטיריקן עברי, מאנשי תנועת ההשכלה בגליציה, מחבר "הצופה לבית ישראל".
קורות חייו.
ארטר נולד בשנת 1791 בכפר קוניושק שבמחוז פשמישל בגליציה (כיום פולין). התחנך כמקובל בלימוד חמישה חומשי תורה ותלמוד עם המפרשים. בגיל 13 השיאו לו אישה, אך היא מתה כעבור זמן קצר, ואז השיאו לו אישה שנייה, והוא עבר להתגורר בבית אביה בעיירה וילקוטש הסמוכה. בעיירה זו הכיר משכיל בשם יוסף טארלר, שעודד אותו ללמוד את הספרים שלא למדו שומרי המסורת: תנ"ך, כתבי הרמב"ם והביאור של משה מנדלסון למקרא. בהשפעתו התמשכל ארטר, ולבסוף עזב ב-1816 את בית חותנו ועבר ללבוב, בחלק האוקראיני של גליציה.
בלבוב התפרנס ארטר כמורה פרטי בבתי עשירי העיר. הוא הכיר שם את המשכילים המקומיים ובהם שי"ר ויהודה ליב מיזס. מיזס במיוחד השפיע עליו רבות וכנראה גם תמך בו מבחינה כספית. לאחר כמה שנים התגברו הרדיפות והחרמות מצד שומרי המסורת המקומיים, ובראשם הרב יעקב אורנשטיין, כנגד המשכילים, וארטר עבר לברודי. גם שם התפרנס מהוראה, בתחילה כמורה פרטי ואחר כך כמורה וכמפקח בבית הספר הריאלי שנפתח במקום. בברודי הכיר את יעקב שמואל ביק ויצחק בר לוינזון, ושם גם פרסם ב"ביכורי העתים" את הסאטירה הראשונה שלו, "מאזני משקל" (1823), שעשתה רושם גדול.