הריב בין הקיסר לאפיפיור היה כרוך גם בוויכוח תאולוגי. המורדים הפרנציסקנים "הרוחניים" טענו לעיקרון העוני, שלפיו ישו ושנים עשר שליחיו לא היו בעלי רכוש כלל, אם כפרטים ואם כקהילה. לודוויג הרביעי נתמך על ידי הפרנציסקנים הרוחניים ועל ידי מלומדים נודעים שתמכו בעיקרון העוני ובהם ויליאם מאוקאם ומרציליוס מפאדובה. אך עיקרון זה הוכרז ככפירה במשפט שנערך על ידי האינקוויזיציה, שאנשיה השתייכו למסדר הדומיניקנים ולמסדר הפרנציסקנים, וגונה גם על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים. האפיפיור גם פרסם איגרת הקוראת להחרמתו של ויליאם מאוקאם. במחלוקת תאולוגית נוספת, פסק ב-27 במרץ 1329 כי תורתו של מייסטר אקהרט היא בגדר כפירה.
עמדה תאולוגית נוספת שעוררה מחלוקת היא זו שהחזיק כתאולוג לפני שמונה כאפיפיור, ולפיה המתים לא יזכו בקרבתו של אלוהים, אלא רק אחרי יום הדין. הבעייתיות בעמדה טמונה בכך, שאם הטענה נכונה, הרי שגם מערך הקדושים עליו נשענת התאולוגיה הקתולית לא זכה לקרבתו של האל לאחר מותם. יוחנן העשרים ושניים שינה את עמדתו לאחר מכן והסכים כי המתים שמתו באמונה שלמה זוכים לקרבתו של האל.
יוחנן העשרים ושניים היה זקוק לכספים כדי לבסס את שלטונו באביניון, להחזיק בנחלות הכנסייה באיטליה, ולעמוד במאבק נגד הקיסר לודוויג הרביעי. הוא גייס כספים באמצעות מכירת משרות הכנסייה לכל המרבה במחיר (סימוניה). משרות אלה היו כרוכות בזכויות להכנסות מקרקעות הכנסייה הקתולית באירופה. האפיפיור הצדיק זאת בכך שהוא וחצרו איבדו את ההכנסות מאיטליה בגלל העברת מושב האפיפיור מרומא לאביניון.
יוחנן העשרים ושניים נפטר באביניון ב-1334, ובמקומו נבחר לאפיפיור בנדיקטוס השנים עשר.
מוז
המועצה המחוקקת הפלסטינית
המועצה המחוקקת הפלסטינית (בערבית: المجلس التشريعي الفلسطيني; תעתיק מדויק: אלמג'לס אלתשריעי אלפלסטיני) היא בית המחוקקים של הרשות הפלסטינית. במועצה המחוקקת יש 132 מושבים, שנבחרים ב-16 מחוזות בחירה בגדה המערבית וברצועת עזה. שיטת הבחירות למועצה המחוקקת היא שיטה מעורבת בה חצי מהמועצה נבחר בבחירות אזוריות והחצי השני בבחירות יחסיות. בבחירות הראשונות למועצה ב-1996 נבחרו למועצה 88 מושבים בשיטה האזורית. המועצה הפסיקה להתקיים הלכה למעשה ולא התכנסה מ-2007, לאחר הקרע בין חמאס לפת"ח בעזה.
היסטוריה.
בבחירות 1996 התמודדו הרשימות השונות על 88 מושבים.
חלוקת המושבים הייתה כדלקמן:
מאז 7 באוקטובר 2003 הפך יו"ר המועצה המחוקקת אחמד קריע לראש ממשלת הרשות הפלסטינית.
ביוני 2005 חוקקה המועצה המחוקקת חוק שהגדיל את מספר המושבים מ-88 ל-132, וקבע כי חצי מהמושבים יבחרו בבחירות יחסיות והחצי השני בבחירות אזוריות (כפי שהיה לפני כן).
ב-25 בינואר 2006 נערכו שוב בחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית. הפעם השתתף החמאס בבחירות. בבחירות אלו זכה החמאס ברוב סוחף של 42.9% מהקולות שהתבטא ב-76 מושבים במועצה (כ-58% מסך המושבים), הפת"ח ב-43 (כ-33% מסך המושבים) ומספר רשימות עצמאיות נוספות זכו במספר בודד של מושבים. האיחוד האירופי שלח משלחת של 260 משקיפים ברשות חברת הפרלמנט הבלגית ורוניק דה קייזר לפקח על תקינות הבחירות. המשקיפים אישרו שהבחירות התנהלו בצורה תקינה.
חלוקת המושבים הייתה כדלקמן (בסוגריים - החלוקה בין מושבים בבחירות היחסיות והאזוריות ואחוז הקולות בבחירות היחסיות):
אזורי הבחירה למועצה המחוקקת.
מחצית מחברי המועצה המחוקקת (שישים ושישה מושבים) נבחרים בבחירות אזוריות, על פי חלוקת נפות הרשות הפלסטינית כדלקמן:
סך הכול 66 מושבים (שישה שמורים לנוצרים).
צליל הקפי
בית המחוקקים
סייג'י אוזאווה
סייג'י אוזאווה (יפנית: 小澤 征爾; נולד ב-1 בספטמבר 1935) הוא מנצח יפני. בולט במיוחד בפרשנותו ליצירות רחבות יריעה משלהי התקופה הרומנטית.
חייו.
אוזאווה נולד בהוטן (שניאנג), מנצ'וריה. למד בבית הספר למוזיקה טוהו בטוקיו ולאחר סיום לימודיו בשנת 1959 יצא לאירופה להמשיך שם בהשתלמות. שארל מינש לקח את אוזאווה לארצות הברית לשיעורים במרכז המוזיקה בברקשייר (כיום טנגלווד). הוא זכה במלגת לימודים אצל הרברט פון קאראיין והפילהרמונית של ברלין, ובשנת 1961 מינה אותו ליאונרד ברנשטיין לעוזר מנצח בפילהרמונית של ניו יורק.
בין השנים 1965 ו-1970 היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של טורונטו, משנת 1969 עד שנת 1976 של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ומ-1973 עד 2002 של בתזמורת הסימפונית של בוסטון. משנה זו הוא מנהלה המוזיקלי של האופרה של וינה.
אוזאווה הוא גם מליץ יושר למוזיקה של המאה העשרים וניצח על השמעות בכורה של כמה וכמה יצירות, ביניהן סימפוניית סן פרנסיסקו של גיאורגי ליגטי בשנת 1975 והאופרה פרנציסקוס הקדוש מאסיזי של אוליבייה מסייאן ב-1983.
מאז 2002 אוזאווה מכהן כמנהל המוזיקלי של האופרה של וינה. ב-1 בפברואר 2006 הודיעה האופרה, כי אוזאווה נאלץ לבטל את כל התחייבויותיו כמנצח לשנת 2006 עקב מחלה, שפגעה כנראה גם בראייתו. הוא חזר לדוכן המנצחים בטנגלווד ב-7 באוגוסט 2006.
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:מנצחים יפנים]]
[[קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד]]
[[קטגוריה:זוכי פרס מרכז קנדי]]
[[קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1935]]
[[קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר התרבות]]
טנגלווד
טנגלווד הוא שמה של אחוזה, המשמשת מקום מפגש מוזיקלי בלנוקס וסטוקברידג', מסצ'וסטס. האתר הוא נווה קיץ לתזמורת הסימפונית של בוסטון מאז 1937. נוסף לאירוח תוכניות בעלות שם עולמי של מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקה קלה, נותן טנגלווד הכשרה מוזיקלית, באמצעות "מכון טנגלווד" שליד אוניברסיטת בוסטון (BUTI), לתלמידי תיכון, ו"מרכז המוזיקה טנגלווד" למוזיקאים מקצועיים.
השם טנגלווד ניתן למקום לזכר הסופר האמריקאי נתניאל הותורן. בעצת המו"ל שלו, ויליאם טיקנור, שכר הותורן במרץ 1850 קוטג' קטן מאיל רכבות, בברקשייר (לנוקס, מסצ'וסטס), מקום מקלט לעשירי אמריקה של תור הזהב. בתקופת שהותו שם כתב הותורן את סיפורי טנגלווד, עיבוד לנוער של אגדות יוון. לזכר הספר, שינה בעליו של הקוטג' את שמו ל"טנגלווד" ומאוחר יותר אימצה לה אחוזה קרובה אותו שם והחלה לקיים קונצרטים.
יחיא קאפח
מארי יחיא קאפח (נקרא בפי תלמידיו הרב הישיש או מארי הישיש; ה'תר"י – ה'תרצ"ב, 1850–1931) היה מגדולי חכמי תימן בדורו. ידוע במלחמתו כנגד ספר הזוהר והקבלה למען חזרתה של יהדות תימן לפסיקת ההלכה לפי הרמב"ם והרס"ג, ודחיית מנהגים שנהגו אחרי חתימת התלמוד כמעט לחלוטין. ידוע בגישתו השכלתנית ובמאמרו: . היה סבו ומחנכו של הרב יוסף קאפח.
חייו.
נולד בתימן לסלימאן קאפח. בצעירותו מתו שני הוריו, והוא גדל אצל סבו. בילדותו גלה לכפר באזור צנעא, בעקבות בצורת. בחוזרו לצנעא למד צורפות ולמד תורה עם הרב חיים קורח (1824–1914). בי"ג באדר א' ה'תר"ל (1870) נשא אישה. בשנת ה'תרנ"ב (1892) פתח בית כנסת בחדר בביתו, וקבע בו סדרי לימוד. לאחר תפילת ערבית לימד תלמוד בעיון כשעתיים ואחר כך בהרמב"ם כשעה וחצי. כשלוש שעות לפני עלות השחר בחורף וכשתי שעות לפני עלות השחר בקיץ לימד תלמוד עד זמן התפילה. לאחר התפילה לימד שעתיים רמב"ם. בלילות שבת השכים בחצות הלילה ללמד במשנה עם פירוש הרמב"ם בערבית ושאר מפרשים. לאחר התפילה לימד מוסר מספר מנורת המאור במשא ומתן. כשעה לאחר חצות היום לימד תלמוד ורמב"ם עד שעה לפני השקיעה. במוצ"ש לימד ספרי מחשבה ופילוסופיה וחשבון תקופות ומזלות.
בשנת ה'תרנ"ט (1899), אחרי התפטרותו של הרב סאלם אלג'מאל ממשרת ה"וכיל (=ממלא מקום) חכם באשי", נבחר הרב קאפח לממלא המקום השישי. אך בעקבות סכסוכים עם מספר שוחטים, עם הקצבים, ופרשיה נוספת שהתעוררה בעקבות גבייה בלתי מוצדקת של מיסים מצידם של נבחרי הרחובות, שהואלי ראה את הרב קאפח כאשם בהעלמת עין ממעשיהם, יעצו לו ידידיו של הרב קאפח להתפטר ממשרתו. מאז התפרנס כמלמד תינוקות בחדר בביתו של חיים כסאר, תמורת שכר-מלמדים גבוה מהמקובל.
אישיותו ופועלו.
הרב קאפח היה קנאי גדול לרוחו ולהשקפותיו של הרמב"ם וקדמונים אחרים כדוגמת רס"ג ורבנו בחיי. דחה אמונות טפלות רבות שהיו בקרב יהדות תימן וביהדות בכלל כגון: שדים, לחשים וקמיעות וראה בהם עבודה זרה.
נלחם מלחמה עיקשת כנגד ספר הזוהר והקבלה. ספריו כדוגמת "מלחמות ה'", "עמל ורעות רוח" ו"דעת אלהים" כיוונו כולם לביסוס השקפותיו כנגד ספר הזוהר והקבלה. בד בבד עם התנגדותו לקבלה, הקים תנועה אותה כינה "דור דעה", שחסידיה נודעו בכינוי דרדעים, ומטרתה הייתה הפצת תורתו של הרמב"ם וחזרה למנהגים ראשונים לפני חדירתם של השולחן ערוך וספר הזוהר לתימן. בנושא זה ניהל התכתבות עם הלל צייטלין ועם הרב קוק שניסו להוכיח את אמיתות הקבלה.
בבית מדרשו לימד תלמוד בבלי וירושלמי בהעמקה וכן ספרי מחשבה שנכתבו בערבית כגון: מורה נבוכים, אמונות ודעות, תורת חובת הלבבות, והכוזרי. בנוסף פיתח ועודד לימודי חול כגון אסטרונומיה, ביולוגיה, אנטומיה ושפות, וכן איסוף ושימור כתבי יד עתיקים לצורכי לימוד והשוואה.
תלמידיו כינוהו "מארי יחיא לעולם" ובעיקר "הרב הישיש", תואר כבוד הניתן לו כנגד יריביו שהיו רבנים צעירים ממנו בהרבה ואף למדו אצלו.
המחלוקת על הדרדעים.