בינואר 2008 הורחב ההיתר שהעניקה חברת נמלי ישראל, לפריקת כל סוגי המטענים שהוגדרו בהסכמי הרפורמה בנמלים. מספנות ישראל כבר קיבלו בעבר אישורים ממשלתיים להפעיל את הנמל, אך לא הצליחו להפעיל אותם בגלל התנגדות עזה של עובדי נמל חיפה. ואולם, בתחילת שנת 2005 התחייבו העובדים שלא להפריע עוד להפעלת הנמל הפרטי, במסגרת ההסכמים שנחתמו אתם לאישור הרפורמה בנמלי הים. באותה שנה הוקמה באופן רשמי חברת נמל מספנות ישראל בע"מ, כחברת בת של מספנות ישראל בע"מ. כמו כן נחתם הסכם עם ההסתדרות, שבו נקבע כי הנמל לא יעבור רף של 5% מפעילות הפריקה בישראל.
ביוני 2012, נבחר נמל מספנות ישראל כנמל המוביל בישראל בסקר שביעות רצון של משתמשי הנמלים שערכו לשכת הספנות הישראלית.
בשנת 2013, הגיע היקף פעילות הנמל ל-1.7 מיליון טון, לעומת היקף פעילות שהסתכם ב-300 אלף טון בשנת הפעילות הראשונה שלו (2008), גידול של כ-500% ב-5 שנים.
בשנת 2016, הקים נמל מספנות ישראל תשתית ליבוא צמנט (חומר גלם למלט) ושיווקו. החברה פועלת בשותפות עם קבוצת לאפארג' הצרפתית ומייבאת צמנט לישראל ממפעל לאפארג' ביוון.
בנובמבר 2017, עתרה החברה לבג"ץ בדרישה לבטל את המגבלות שהוטלו עליה (רף של 5% מפעילות הפריקה בישראל שאילו הגיעה במהלך 2016). בנוסף, ביקשה החברה להחריג את המלט שהיא מייבאת לצרכיה מהמכסה בסך 5%, משום שהמלט אינו מיובא עבור לקוחות אלא עבור עצמה, כמתחרה במונופול המלט של נשר מפעלי מלט ישראליים. בתחילה הודיעה המדינה כי היא מסכימה לבטל את המגבלות, אך יומיים לפני הדיון בבג"ץ חזר בו שר התחבורה ישראל כ"ץ.
בתחילת העשור השלישי של המאה ה-21, צפויה להפתח ממגורה בנמל. נכון לשנת 2022, פתח הכניסה לנמל ועומק המים מאפשרים טיפול באוניות קטנות ובינוניות ולא באוניות תבואה גדולות. חברת מספנות ישראל פנתה לחברת נמלי ישראל כדי שתשדרג את יכולות הנמל, כך שיוכל לקלוט אוניות תבואה גדולות..
מספנות ישראל בע&quot;מ
יצחק מלצן
הרב יצחק מֶלצַן (ה'תרי"ד, 1854 – ד' בתשרי ה'תרע"ז, 1 באוקטובר 1916) היה רב ליטאי מתלמידיו הצעירים של רבי ישראל מסלנט ואיש תנועת המוסר. שימש דיין ומו"צ בקלם, ר"מ בישיבת ראדין, ובסוף ימיו עלה לארץ ישראל והתגורר בחצר שטרויס בירושלים. המפורסמים בספריו הם הספר "שביתת השבת" על מלאכות שבת, ושיח יצחק שהדפיס עם "סידור הגר"א".
ביוגרפיה.
נולד לרב שמואל בן אברהם מלצן, "המגיד מסלוצק", מחבר "אבן שלמה", ליקוט מוסרי מביאורי הגר"א. למד אצל הרב חיים אריה לייב מישקובסקי מסטאוויסק ואצל רבי ישראל מסלנט בממל עוד לפני היותו בן שמונה עשרה. הוא קיבל מרבי ישראל היתר הוראה ומיד אחר כך התארס ונישא ללאה דבורה בת הרב צבי הירש שור, ר"מ באמדור וביאליסטוק ומחבר הספר "צבי וחמיד" על סדר נשים. אחרי נישואיו גר תקופה ממושכת בעיר קורשן ובשנת ה'תרמ"ט עקר לקובנה.
בשנת ה'תרנ"א, 1891, התמנה כדיין ומו"צ בקלם והתפרנס ממכירת קמח למצה שמורה וממכירת ספרי קודש. בתקופת קלם היה מבאי התלמוד תורה של רבי שמחה זיסל זיו, אך יחסיו עמו ועם דרכו המוסרית ידעו עליות ומורדות. במהלך תקופת כהונתו בקלם, שהה שנתיים במצטבר בראדין, כדי ללוות את ילדיו שלמדו בישיבת ראדין. דב כ"ץ משער שהיה זה מפני הקפדתו לקיים את מצוות ולמדתם אותם את בניכם בעצמו ולא באמצעות שליח-מורה. בתקופת שהותו בראדין שימש ר"מ ובוחן בישיבה.
היה בעל ידיעה מקיפה בספרות התורנית ובהלכה, והשתמש בידיעותיו בספריו הרבים. ספריו עוסקים רבות בענייני אמונה ודעות, אך גם בידיעות בסיסיות בתחום ההלכה להמוני העם. כתב מאמרי פובליציסטיקה בעיתונות היהודית, בעיקר בזו הדתית כמו "המודיע" ו"הפלס". על מאמריו חתם בדרך כלל בפסבדונימים כמו: ים, הישראלי ואחרים.
התנגד לציונות והתפלמס בחלק ממאמריו עם אישים כמו נחום סוקולוב והרב יצחק יעקב ריינס, אך לא ראה בהתנגדותו זו סתירה לערגה לארץ ישראל ולאהבת לשון הקודש, רצה להנהיג דיבור עברי בביתו, ולאחר ששני בניו הגדולים נתפסו לרעיונות התקופה ועזבו את אורח החיים הדתי, החליט לעלות לארץ ישראל, גם מתוך מחשבה כי יוכל בכך להציל את חינוכו של בנו הצעיר. הוא עלה ארצה בשנת ה'תרס"ו, 1906, ואחר כך הביא אליה גם את אשתו. שנתיים לאחר עלייתם, ברח בנם נחום מלצן (מליץ) מן הישיבה והצטרף לתנועת העבודה.
בקיץ ה'תרס"ט, 1909, התחיל לכהן כר"מ בישיבת עץ חיים בירושלים. הוא נפטר לאחר מחלה קצרה, בצום גדליה, יום ראשון ד' בתשרי ה'תרע"ז, 1 באוקטובר 1916 נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
בנו נחום מליץ (מלצן) היה עיתונאי ומתרגם ישראלי, חבר מערכת "דבר".
יצחק מלצאן
יצחק מאלצאן
Chey Tac Intervention
שביתת השבת
מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה (1701–1756)
מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה (; 22 באוקטובר 1701 - 11 בדצמבר 1756), הייתה בתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה.
מריה אמליה נולדה בארמון הופבורג, וינה ב-22 באוקטובר 1701, ליוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולוילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן. בשנת 1703 נחתם חוק הסדר הירושה, ולפיו היו אמורות מריה אמליה ואחותה מריה יוזפה לרשת את הכתר לאחר דודם קרל, אולם בשנת 1713 העביר קרל את הסנקציה הפרגמטית שקבעה כי בתו מריה תרזה תירש את הכתר אחריו.
בצעירותה הציעו למריה אמליה את ויטוריו אמדאו, נסיך פיימונטה, בנו של ויטוריו אמדאו השני, מלך סיציליה ודוכס סבויה, אולם הוא דחה את ההצעה, ומת לבסוף בשנת 1715 מאבעבועות שחורות.
בשנת 1717 פגשה מריה אמליה את קרל אלברכט, נסיך הכתר של בוואריה, בשעה שהיה בדרכו לבלגרד להשתתף במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718), ובשנת 1718 נפגשו שוב פעם השניים. לאחר שהסכימה מריה אמליה לסנקציה הפרגמטית, התחתנה מריה אמליה ב-5 באוקטובר 1722 עם קרל אלברכט, נסיך הכתר של בוואריה. השניים התגוררו בארמון נימפנבורג במינכן, ונולדו להם 7 ילדים. בשנת 1726 מת חמיה מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, ובעלה קרל אלברכט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1727 נולד בנה מקסימיליאן יוזף, ולאחר מכן קיבלה מריה אמליה מעון משלה בארמון פירסטנריד, ובשנת 1734 קרא קרל אלברכט לפארק בארמון נימפנבורג, אמליינבורג על שמה. על אף בגידותיו הרבות של בעלה, היחסים ביניהם היו מאושרים, ומריה אמליה אהבה מאוד את החיים בחצר הבווארית, ואף יצאה לציד וטיולים.
לאחר מותו של דודה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1740, סירב בעלה קרל אלברכט לקבל את הסנקציה הפרגמטית, ולאחר שאחותה מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה ויתרה לה על הטענה לכתר, כרת קרל אלברכט בשנת 1741 ברית עם צרפת וספרד ופלש לאוסטריה. בתחילה חשב קרל אלברכט לעלות על וינה, אך לבסוף פנה לעבר פראג וכבש אותה, והוכתר ב-19 בדצמבר 1741 למלך בוהמיה.
ב-20 בינואר 1942 נבחר בעלה קרל אלברכט פה אחד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, בין השאר על ידי עזרה מאחיו קלמנס אוגוסט מבוואריה, שהיה הארכיבישוף של קלן. אולם בהמשך גברה ידם של האוסטרים, ומריה אמליה ומשפחתה נאלצו לברוח מבוואריה, שנפלה בידי האוסטרים, וקרל נשאר רק עם תואר בלבד, ללא שום כוח ממשי.
בשנת 1745 מת בעלה קרל אלברכט במינכן, ובנה מקסימיליאן יוזף עלה לשלטון בבוואריה במקומו. מריה אמליה שכנעה את בנה להגיע לידי הסדר עם בת דודתה מריה תרזה, וב-13 בספטמבר 1745 נחתם הסכם פיסן, ובו נבחר פרנץ מלורן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1754 הקימה מריה אמליה את בית החולים המודרני הראשון במינכן, וב-11 בדצמבר 1756 מתה בארמון נימפנבורג.
משפחתה.
ב-5 באוקטובר 1722 התחתנה מריה אמליה עם קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
הלמוט קוסטר
הלמוט קוסטר (בגרמנית: Helmut Koester; 18 בדצמבר 1926 – 1 בינואר 2016) היה חוקר גרמני-אמריקאי של הברית החדשה ושל הנצרות הקדומה בבית הספר לדתות של הרווארד. עבודת המחקר שלו עסקה בעיקר בתחומי פרשנות הברית החדשה, היסטוריה של הנצרות הקדומה, וארכאולוגיה של התקופה נוצרית המוקדמת.
חייו.
קוסטר נולד בהמבורג. הוא למד תחת רודולף בולטמן באוניברסיטת מרבורג שבגרמניה, אחרי ששוחרר ממחנה שבויים שם ב-1945. הוא הגיש את עבודת הדוקטורט ב-1954, ואז הפך לעוזרו של גינתר בורנקאם באוניברסיטת היידלברג בשנים 1954–1956. קוסטר החל ללמד בבית הספר לדתות של אוניברסיטת הרווארד ב-1958, והיה לפרופסור מחקר של הדתות על שם ג'ון ה. מוריסון ופרופסור מחקר של ההיסטוריה הכנסייתית על שם וין בשנת 2000. הוא היה עורך-שותף ויושב הראש של מערכת סדרת פרשנויות הברית החדשה "Hermeneia: A Critical and Historical Commentary on the Bible" ("הרמניה: פרשנות היסטורית וביקורתית על התנ"ך"), שפורסם על ידי Fortress Press (מיניאפוליס). הוא שימש כנשיא של החברה לספרות תנ"כית (1991), היה חבר Studiorum Novi Testamenti Societas (SNTS) ונבחר לעמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
קוסטר היה כומר מוסמך של הכנסייה הלותרנית. ב-1953 נישא לגיזלה הרסוביץ (Gisela Harrassowitz), שעמה היו לו ארבעה ילדים. היו לו שלושה נכדים. הוא מת ב-1 בינואר 2016 בגיל 89.
עבודתו המחקרית.