הכריש הלווייתני מסנן את מזונו מתוך המים. לצורך כך, פיו מרווח ועשוי להגיע לרוחב של מטר וחצי. יש לו חמישה זוגות גדולים של זימים. שתי עיניו הקטנות ממוקמות בחזית ראשו הרחב והשטוח. רוב גופו של הכריש אפור ובטנו לבנה. בכל אחד מצדדיו של הכריש משתרעים לאורכו שלושה תלמים. עורו נראה כלוח דמקה, שכן עליו נמצאים פסים ונקודות בצבע צהוב בהיר. נקודות אלו ייחודיות לכל כריש לווייתני, כלומר לכל פרט יש דפוס נקודות שונה. בשל כך, הנקודות משמשות לזיהוי פרטים שונים, ולכן מסייעות לביצוע ספירת האוכלוסיות של הכריש. עובי העור עשוי להגיע לעשרה סנטימטרים. הכריש בעל שני זוגות של סנפירים גביים וסנפירים צדיים. צורת חלקי הזנב של הכריש הלווייתני משתנה עם הגיל: בעוד אצל הכרישים הצעירים, החלק העליון של הזנב גדול יותר, זנבם של הכרישים הבוגרים נראה כקשת. פתחי הנשימה של הכריש נמצאים מאחורי העיניים.
הכריש הלווייתני אינו שוחה ביעילות, וכל גופו משתתף בהנעתו במים. עובדה זו אינה נפוצה בקרב הכרישים, ומביאה אותו לידי מהירות ממוצעת של חמישה קילומטרים בשעה. הפרט הגדול ביותר שנמדד במדויק נלכד ב-11 בנובמבר 1947 לא רחוק מהעיר קראצ'י שבפקיסטן. אורכו היה 12.65 מטרים, משקלו היה למעלה מ-21.5 טונות, והיקפו היה שבעה מטרים. המדען האירי אדוארד פרסבל רייט (1834–1910) טען כי בביקורו בסיישל ב-1868 הוא צפה בכריש לווייתני שאורכו 15 מטרים.
תזונה.
הכריש הלווייתני הוא אחד משלושה מיני כרישים (כלומר: מינים השייכים לעל-סדרה דמויי כריש) אשר מסננים את מזונם מתוך המים, לצד הכריש הענק והכריש גדול הפה ("Megachasma pelagios"). הוא ניזון מפיטופלנקטון, מאצות, מפלנקטון, מקריל ומצורות חיים נקטוניות קטנות, כמו דיונוני רחף (Teuthida) ובעלי חוליות קטנים. השורות הרבות של המזיפות אינן משמשות את הכריש בתהליך האכילה. במקום זאת, הכריש ממלא את פיו במים, סוגר את פיו ומוציא את המים דרך הזימים. במרווח הזמן שבין סגירת הפה ופתיחת סוגרי הזימים, הפלנקטון נלכד בשִנִּיוֹת (denticles) הקרובות לזימים וללוע. התאמה זו, הפועלת כמסננת, ייחודית בקרב ההתאמות הקשורות בזימים, והיא מונעת את המעבר של עצמים שקוטרם גדול משניים עד שלושה מילימטרים. לאחר מכן, הכריש בולע את כל מה שנלכד. כרישים לווייתנים נצפו "משתעלים", ומשערים כי על ידי כך הם מנקים חלקיקי מזון מהשניות.
רבייה.
דרכי הרבייה של הכרישים הלווייתניים היו עד לא מזמן לא ברורות. מחקר שהתבסס על ביצה בודדת שנמצאה ליד חופי מקסיקו ב-1956, הצביע על כך שהכרישים הללו מטילים ביצים. עם זאת, לכידתה של נקבה ביולי 1996, אשר הייתה בהריון עם 300 צאצאים, הפריכה את הנתון הקודם, והוכיחה כי הכרישים הלווייתניים הם דווקא אובו-ויויפאריים (משריצים את הצאצאים חיים, לאחר שאלו בוקעים מביציהם בתוך רחם אמם). הביצים נשארות בגוף והנקבות משריצות את צאצאיהן חיים; אורכם בעת הלידה נע בין 40 ל-60 סנטימטרים. הסברה היא שהכרישים הלווייתניים מגיעים לבגרות מינית בסביבות גיל 30, אולם הם לרוב צריכים להגיע לאורך של תשעה מטרים כדי להגיע לבגרות המינית.
כריש הלויתן
שמעון שוקן
שמעון שוקן (נולד בשנת 1954) הוא פרופסור למדעי המחשב, דיקן-מייסד של בית הספר למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה.
נולד בצהלה לגדעון שוקן, אלוף בצה"ל, ודבורה שוקן, דמות בולטת בעולם האמנות בישראל ונכד ללילי ושלמה זלמן שוקן. למד בבית ספר תיכון חדש בתל אביב. את שירותו הצבאי (1972 - 1977) עשה כחייל בסיירת אגוז וכמפקד פלוגה בצנחנים בדרגת סרן.
לאחר לימודי כלכלה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים סיים דוקטורט (1985) בבית ספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה וזכה בפרס הדיסרטציה המצטיינת של ICIS. לאחר מכן היה פרופסור-חבר באוניברסיטת ניו יורק (1985–1995). בשנת 1995 חזר מארה״ב לישראל והצטרף לצוות המייסדים של המרכז הבינתחומי הרצליה, שם הקים את הפקולטה למדעי המחשב ועמד בראשה כדיקן עשר שנים (1996–2006). כמו כן היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד (2005) וסטנפורד (2012), וכיהן כיו"ר ועדת מקצוע מדעי המחשב במשרד החינוך.
שוקן מתמחה בפיתוח קורסים חדשנים וכלי תכנה להוראת מדעי המחשב ומתמטיקה. עבודותיו מתוארות בין היתר בהרצאות באתר TED ובספר "The Elements of Computing Systems: Building a Modern Computer from First Principles".
יחד עם פרופסור נעם ניסן מהאוניברסיטה העברית, פיתח את הקורס "Nand to Tetris", שמועבר כיום בלמעלה ממאה אוניברסיטאות ברחבי העולם, וכן כקורס בקורסרה.
מייסד-שותף של חברת "Matific", שמפתחת מערך משחקים להוראת ולימוד מתמטיקה מגן ילדים עד כתה ו׳ (מופץ בישראל תחת המותג "עשר אצבעות").
שוקן הוא רוכב אופני הרים, נושא עליו הוא כתב את הספר "ארץ זבת חלב ודווש", בשיתוף עם רפי רבינוביץ. הוא מוביל תוכנית טיפולית לנערים בסיכון המבוססת על רכיבת אופניים.
מתגורר ברעננה עם אשתו איריס, פסיכותרפיסטית ומטפלת משפחתית.
כריש-לוייתן
כריש הלוויתן
אופטימי
קנג'י מיזוגוצ'י
קנג'י מיזוגוצ'י (溝口 健二; 16 במאי 1898 – 24 באוגוסט 1956), במאי קולנוע, תסריטאי ושחקן יפני.
במהלך הקריירה שלו ביים שמונים וחמישה סרטים המעידים על הפופולריות הרבה לה זכתה יצירתו.
נעוריו.
מיזוגוצ'י נולד בטוקיו, לאב נגר. מצבה הכלכלי של משפחתו היה כה רעוע, עד שאביו החליט כי בתו הבכורה תימכר כגיישה, מעשה שהיה לו השפעה רבה על תפיסת העולם של מיזוגוצ'י. יחס זה לאחותו וכן התנהגותו האכזרית של אביו לאימו, גרם לטינה עמוקה של הבן לאביו. בגיל 13 עזב את בית הספר והתחיל לעבוד וללמוד עיצוב פרסומות בקובה שביפן. מאוחר יותר, בשנת 1920, הוא החל לעבוד כשחקן בתעשיית הקולנוע היפנית, שלוש שנים אחר כך, והוא רק בן 25, היה לבמאי מיומן באולפני ניקאטסו.
קריירה.
עבודותיו הראשונות של מיזוגוצ'י התבססו על יצירות קודמות לדוגמה אדפטציות מיוג'ין או'ניל, טולסטוי והאקספרסיוניזם הגרמני. את סרטיו הראשונים יצר בזריזות, לעיתים תוך שבועות ספורים. וכך משנות ה-20 ועד לשנות ה-30, ביים למעלה משבעים סרטים, אך דא עקא, רובם אבדו. כמה מסרטיו השתייכו לז'אנר ה"קייגו איגה", סרטים מגמתיים בעלי נטייה שמאלית שהופקו ביפן בשנות העשרים והשלושים, בסרטים אלה עיצב מיזוגוצ'י את נטיותיו הסוציאליסטיות, וגיבש את ייחודיותו המהרהרת באלה.
למעמדו כבמאי מוערך הגיע בשנת 1936 בה הופקו סרטיו "Sisters of Gion" ו"Naniwa Elegy". סרטו החשוב ביותר הוא אוגטסו מונוגטרי משנת 1954.
מרולה
המָרוּלָה (שם מדעי: "Sclerocarya birrea") הוא עץ פרי אפריקאי בינוני עד גדול. פירותיו משמשים למאכל ולייצור ליקר.
מאפיינים.
גובה העץ יכול להגיע ל-10–15 מטרים. קיימים עצים נקביים וזכריים, כאשר רק הנקביים מניבים פירות. לפירות העץ ריח מיני, וכאשר הם נמצאים בשמש זמן ממושך הם מתחילים לתסוס, והאלכוהול מושך את בעלי החיים עוד יותר אל העץ. מעטים מגדלים את המרולה כגידול מסחרי ברחבי העולם (בערבה ישנם מטעי מרולה השייכים לקיבוץ יטבתה ומטע ניסיוני בקיבוץ קטורה). כך למשל הפירות שמהם מייצרים את הליקר המפורסם (ליקר אמרולה) נאספים באמצעות תשלום לילידים אפריקאים שהולכים לאסוף אותם מהבר.
הפרי עסיסי עם טעם ייחודי ומכיל כמות ויטמין C גדולה בהרבה משל תפוז. אולם גרעינו גדול וציפתו (בשר הפרי) מעטה, ועל כן הפוטנציאל השיווקי שלו כפרי מאכל הוא נמוך.
פולקלור.
אגדה מספרת כי פירות אמרולה שנפלו מהעץ החלו לתסוס בג'ונגל. פילים שעברו באזור החלו לאכול את הפרי התוסס, השתכרו ולאחר שדעתם נשתבשה עליהם – החריבו כפרים ודהרו ללא מטרה. המקומיים צפו בפילים, גילו את הסיבה להתנהגותם והחלו להשתמש בפרי בעצמם.
סרט שהוקרן ב-1974 הראה כיצד פילים, קופים ותאואים שאכלו פירות אלו, הפגינו סימני שכרות. אולם, מחקרים מאוחרים הראו, כי סצנות אלו, במיוחד אלו עם חיות גדולות, אינן סבירות וככל הנראה מבוימות. על מנת שפיל יושפע מפירות מרולה תוססים, עליו לאכול כמות גדולה מאוד של פירות אלה, ואילו חיות אחרות מעדיפות את המרולות בעודם בוסר. כמו כן, כמות המים ששותה פיל ביום, אמורה לדלל את ריכוז הפירות התוססים לרמה שלא תשפיע עליו.
הפולקלור האפריקני מייחס לפרי תכונות של פריון והגברת תשוקה מינית.
יש שבטים המכנים את העץ בשם "עץ הנישואים", ועורכים תחתיו טקסי נישואים.
בני שבט הזולו מאמינים כי כדי לרפא חצבת יש לקום בבוקר בלי לומר מילה ולנשוך את קליפת עץ המרולה.
רודני ביופורד
רודני אלן ביופורד (אנגלית: Rodney Alan Buford; נולד ב-2 בנובמבר 1977 במילווקי שבויסקונסין) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד.
קריירה.
ביופורד שיחק באוניברסיטת קרייטון, ונבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA על ידי מיאמי היט. לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בעונת הרוקי שלו הוא עבר לאיטליה והצטרף לבאסקט רימיני. בינואר 2000 הוא חזר לארצות הברית והצטרף לפילדלפיה 76'. לאחר מכן הוא שיחק בממפיס גריזליס, בפנאתינאיקוס, בסקרמנטו קינגס, בוירטוס רומא, בדקוטה וויזארדס מה-CBA, שב לסקרמנטו קינגס (לאחריה עבר ל-CBA למדי סו פולס סקייפורס), וניו ג'רזי נטס. בקריירה שלו בליגת ה-NBA הוא הגיע לממוצע של 6.4 נקודות למשחק. הוא שיחק במשך עונה אחת (2002/2003) בפנאתינייקוס מיוון, עמה זכה באליפות ליגת העל היוונית.