באפריל 1868 ממשלת בריטניה שלחה משלחת צבאית בפיקודו של רוברט נפייר לשיחרור החטופים שהיו כלואים במבצר מקדלה. הקיסר שם קץ לחייו ביריית אקדח ב-13 באפריל, בעת שהצבא הבריטי החל את ההתקפה על המצודה עצמה.
מוצאו.
קאסה היה בנו של היילה-גיורגיס וולדה-גיורגיס (בקיצור היילו וולדה גיורגיס) שהיה מושלה של קווארה שבפרובינציית דמביה קרוב לגבול הסודאני.
אמו של קאסה, וויזרו אתיטגב וונד-ווסן, הייתה אף היא ממשפחת אצולה נכבדת מגונדר (עיר הבירה בזמנו) וממוצא יהודי, על פי דבריה צאצאית שושלת הגדעונים. אביה, וונד בווסן, היה הדג'אזמאץ' של דאמות, וסבה וודג'ו נשא בתואר ראס. אמה, ווזרית טישל, הייתה גם ממשפחת אצולה.
עוד לפני שמלאו לקאסה שנתיים אביו נפטר ואמו לקחה אותו מקאוורה למשפחתה לגונדר. יריביו מבית ואירופאים שנאסרו באתיופיה כתבו בספריהם שאימו של קאסה הייתה במצוקה כלכלית עד כדי כך שקאסה זכה לכינוי "בנה של מוכרת הכוסו" (תרופה צמחית מקומית לטיפול במחלת תולעי מעיים) וזאת בגלל עיסוקה במכירת הכוסו. עם זאת ההיסטוריונים מסכימים שקאסה לא גדל בתנאי עוני.
כיום תוודרוס השני מתואר כאיש שעלה לגדולה בזכות כישוריו, ללא ייחוס מלכותי. טענתו (באיחור) שהוא צאצא לקיסר פאסילידס הייתה כנראה על מנת לזכות בלגיטימציה.
כאסה בצעירותו.
ילדותו.
כאסה נולד ב-1818 בקוארה, בדמביה, לאביו היילה-גיורגיס וולדה-גיורגיס ואימו וויזרו אתטיגב וונדבווסן.
בגלל מיקומה של קוארה במערב אתיופיה קרוב לגבול הסודאני האזור סבל מהתקפות של סודאנים ומצרים לאחר שאביו נפטר באחד הקרבות האלה, אימו החליטה לקחתו לעיר מולדתה גונדר,
ולאחר שגדל העבירה אותו לדודו הדג'זמץ' כנפו כדי שידאג לחינוכו הדתי וזה העבירו למקום שנקרא צ'נכר במנזר תקלה היימנות. וכך מתאר אלקה זנבה:"וכשהוא היה ילד ולמד בצ'נכר דאג'אזמץ' מרו של דמביה מרד במושל בגמדר הראס אימם והתבצר בצ'נכר. ראס אימם בא והכה את המנזר ובמהלך הקרב נהרגו רבים מהתלמידים אולם קאסה שרד"' אירוע זה השאיר צלקת קשה בנפשו של הילד
לאחר מכן חזר קאסה לבית דודו כנפו ולמד קריאה וכתיבה וכן את מלאכת הניהול והצבא.
תקופת היותו שפתה.
בשנת 1847, לאחר מותו של דג'זמץ' כנפו מושל דמביה, כאסה הצטרף למערכה של בני כנפו כנגד מושל דמות וגוג'ם הדג'זמץ' גושו זוודה. כאסה ובני דודיו הפסידו בקרב. לאחר מנוסה של מספר חודשים חבר כאסה לצבאו של יריבו הדג'זמץ' גושו זוודה.
למרות שהפגין יכולת צבאית גבוהה הוא לא זכה לקידום בצבאו של גושו ולכן החליט לחזור לקווארה.
עם זאת היות שכל דמביה הייתה כעת הרסת של מנן ליבן עמדה, המושלים שהיו תחת מנן לחצו עליו שיעזוב את קוארה. כאסה, ביודעו שכדי להחזיר את הרסת של אביו (קוארה) אין דרך אחרת אלא מרד, ירד לקולה (השפלה) ומרד במנן. כאסה, שניהל חיי עבריין בסגנון רובין הוד, ייחד את עצמו בטוב ליבו ויכולת לדון במשפט. כך למשל, חלק מהכסף שהוא השיג על ידי שוד היה מחלק לחקלאים כדי שיקנו מחרשה. עידוד החקלאים ויחסי אנוש היה הגורם לכך שתומכיו התרבו והלכו. המרד שהחל עם 12 תומכים לאחר תקופה קצרה נאספו סביבו 300 תומכים.
כניסתו לפוליטיקה.
התקפות כאסה על הסוחרים והפרעתו לסדר הציבורי פגעה בעקיפין באטגיה מנן. בגלל שעתה הכנסותיה ממיסים ירדו. וכן בגלל שכאסה החל להיתפרסם, בחרה מנן להתפייס עם תוודרוס, והזמינה אותו להצטרף לצבאו של בנה ראס עלי. קאסה, לאחר ששקל את כוחו הצבאי, ביקש ממנן לקחת את צבאו לקוארה, והוכרז כמושלה.
בשנת 1847 נשא לאישה את נכדתה של מנן, תוובץ' עלי.
למרות שכל ההיסטוריונים מסכימים שכאסה אהב את תוובץ', יחסיו עם מנן וגיסו עלו על שרטון וזאת עקב יחסם המזלזל בו. כאסה, בתמיכת אשתו, מרד במנן וכבש את כל דמביה
מנן בתגובה מתוך ביטחון עצמי מופרז שלחה כנגד כאסה צבא קטן בהנהגתו של דג'אזמאץ' וונד ירד. כאסה הביס צבא זה בקלות. במקביל ראס עלי ואימו היו במסע צבאי בגוג'ם, כך שהבירה גונדר הייתה בלתי מוגנת. כאסה ניצל את ההזדמנות, השתלט על העיר, מינה את נאמניו למשרות העיר ואחר כך אסף את המיסים שהיו מועלים לראס עלי, ושדד את מחסני היבול של הקיסר והשכונות. לאחר שובה של מנן מגוג'ם יצאה במסע צבאי מלווה בבעלה קיסר הבובה יוהנס השלישי. הם נלחמו צפונית לאגם טאנה ואולם במהלך הקרב מנן נפצעה בירכה ונפלה בשבי יחד עם בעלה ושניהם נאסרו בידי תוודרוס. בשביל לשחרר אותם ראס עלי הגיע להסכם עם תוודרוס בו הותר לכאסה לשאת בתואר דג'זמץ', נוסף על קווארה קיבל את השליטה על דמביה, ותוודרוס הסכים לאחד את צבאו עם זה של עלי
מלחמה והכתרה.
הסכסוך עם ראס עלי.
בשנת 1848 ראס עלי הזמין את תוודרוס פעמיים לדברה תבור, ותוודרוס סירב מכאן התפתחה העוינות הראשונה ביניהם בין 1849–1850 יצא במסע צבאי באגאו מדר ושב לקווארה בשנת 1852 התחיל את המערכה נגד ראס עלי שמובילה לכס המלכות.
לאחר שנה זו הוא הכה את כל אבירי תקופת השופטים אחד אחרי השני. בקרבות אלה תוודרוס הציג "שיטת קרב חכמה" בסוף שנת 1852 תוודרוס הודיע על אי השתתפותו במסע צבאי שתכנן ראס עלי על גוג'ם, ובכך הצהיר למעשה על ביטול ההסכם ביניהם
ראס עלי מצידו הכריז על דג'אזמאץ' זוודו גושו כמושל דמביה (במקומו של תוודרוס), גושו יצא במסע צבאי לדמביה כדי להשליט את מרותו.
סוף תקופת השופטים.
ב-27 בספטמבר 1852 לאחר קרב של יום שלם נהרג הדג'אזמאץ' גושו, ובכך הסתיים הקרב בניצחונו של תוודרוס על אדונו לשעבר. תוודרוס שלח מכתבים לראס עלי ובו הצהיר על רצונו להתפייס ואולם ראס עלי שנבהל מתוצאת הקרב, נטש את גונדר והלך למעוזו דברה תבור, תוודרוס לאחר שהות קצרה הישתלט על גונדר. ראס עלי החל בגיוס גייסות מהואסלים של יג'ו, וולו, ותיגראי כדי להילחם נגד תוודרוס באיחוד כוחות
לתאודרוס נודע על הברית בין מושל תיגראי הדג'אזמאץ' וובה היילה מרים וראס עלי. צבאם של עלי ווובה היו הצבאות החזקים ביותר באתיופיה בזמנו.
עם התקדמות הצבאות, תוודרוס נטש את גונדר וחנה עם צבאו בגורגורה בישן.
ב-12 באפריל 1853 התרחש הקרב צבא יג'ו שהיה בהנהגת ברו עליגז הושמד כליל. בקרב זה הביס קאסה 4 או 5
דג'אזמאצ'ים כאשר לפחות 1 מהם נהרג בקרב.
לאחר הקרב הוא שב לגונדר והחל לתכנן את מהלכיו נגד וובה ועלי.
במאי 1853 יצא במסע צבאי על דברה תבור ושדד את העיירה. גיסו ראס עלי מצידו ברח לגוג'ם והיתבצר שם
ביוני 1853 הם נלחמו במקום שניקרא איישל ותאודרוס הביס את ראס עלי, וכן שבה את אימו מנן .
קרב איישל היה קרב עקוב מדם
רבים מההיסטוריונים מסכימים שקרב זה חותם את תקופת השופטים
ומכאן ואילך כמו שהיה בעבר נוצר מצב בו יש מלך חזק שמנהל את המדינה
לאחר איישל ראס עלי ברח ליג'ו, ונפטר שם בשנת 1856
שלטונה של שושלת יג'ו שהחל אמצע המאה ה-18 היסתיים עם תבוסתו של ראס עלי באיישל.
לאחר קרב זה כל צפון מערב אתיופיה היה בשליטתו עם זאת כדי לשלוט בכל אתיופיה נשאר לו להביס את אצילי הצפון. במאי 1854 בקרב אמבה ג'בל הוא שבה את ברו גושו (שבקרב טקוסה הצליח לחמוק) ושם אותו בכלא ל-14 השנים הבאות
ולאחר תקופה קצרה, תאודרוס השמיד את פריס עלי של לסתה.
קרב דרסגה.
כעת כדי להתיישב על כס המלכות תאודרוס היה צריך להכניע את מושל סמיין ותגראי הדג'זמץ' וובה היילה מרים.
לאחר קרב איישל וובה רצה להשלים ושלח מתנות פיוס לתוודרוס. תוודרוס שהיה עסוק בהכנעת לסתה וגוג'ם ,לא רצה לפתוח במקביל חזית נוספת לכן קיבל את המתנות.
בהסכם פיוס קאסה הסיג את צבאו מתגראי, ואבונה סלאמה עבר מתגראי לבירה גונדר.
אבונה סלאמה הוא נזיר מצרי שמונה לעמוד בראש הכנסייה האתיופית. דג'אזמאץ' וובה הוא זה שדאג להביאו לאתיופיה כדי שימליך אותו. מטרת תוודרוס היה למשוך את האבונה לצידו כדי שיהיה לגיטימציה לשלטונו.
תאודרוס והאבונה מצאו מכנה משותף בשאיפתם לאיחוד וחיזוק הכנסייה האתיופית שבזמנו סבלה ממחלוקת קשה בין הגישה המסורתית התווחדו לגישה החדשה שכונתה סוסת לידת. כדי לפתור את המחלוקות כונסה ועידה באמבה צ'ירה בראשות תוודרוס ביולי 1854. בוועידה זו סוכם גישת הסוסת לדת הוקעה והוחלט שהתווחדו תהיה הגישה הבלעדית במדינה. השינויים של תוודרוס שהיו לשביעות רצון האבונה גרמו לבניית יחסים מצוינים ביניהם. ולאחר כחודש תוודרוס נימשח על ידי האבונה כנגוס (מלך).תאודרוס ותוובץ' חידשו את ברית הנישואים
וובה לא יכל לקבל את המלכתו של תוודרוס, ולכן החל בהכנות לתקיפת תוודרוס.אי לכך תוודרוס כבש את סמיין בלי שום בעיה המשיך לתגראי וב-9 בפברואר 1855 עשה מלחמה עם וובה בדרסגה. דרסגה היא עיר בירתו של וובה עם זאת הוא הובס בקרב ונפל בשבי. תוודרוס בשונה ממצביאים קודמים שהיסתפקו בתואר אנדראסיה (סגן הקיסר), הדיח את קיסר הבובה האחרון של השושלת הסולומונית הישירה והכריז על עצמו כקיסר אתיופיה.
הכתרתו בדרסגה מרים.
קאסה שלאחר מאבק עיקש ומר הכניע את יריביו הצפוניים. וב-11 בפברואר 1855 הנגוס קאסה היילו הוכרז כנגוסה נגסת כשכתר לראשו ושם המלכות תוודרוס השני. באופן שמראה את תהפוכות הגורל, טקס ההכתרה התקיים בכנסיית דרסגה מרים שנבנתה בידי דג'זמץ' וובה כדי שהוא עצמו יוכתר בה. ואת טקס ההכתרה ביצע האבונה סלאמה שהובא לאתיופיה ממצרים בידי דג'אזמאץ' וובה בשביל שיכתיר אותו.
שעלה לשלטון נטל לעצמו כשם מלכות את השם תוודרוס, על שם הקיסר תוודרוס הראשון מהמאה ה-15, שתקופתו נחשבת לשיא תקופת הזוהר האתיופית ועקב הנבואה והאמונה שימלוך בשם זה יחזיר את אתיופיה לגדולה כפי שהחוקר ג'יימס ברוס מסביר:
נבואה זו כתובה בספר פוכרה אייאסוס, פירוש השם תוודרוס ביוונית הוא "תווס דורוס"- מתנת האל
שלטון תוודרוס:אחדות ומודרניזציה.
מסע צבאי לוולו ושוואה.