לאחר הניצחון בבחירות, שינה דה סילבה, לפחות למראית עין, רבים מן האידיאלים והאידאולוגיות המקוריות שלו, שעל בסיסן נבחר לנשיאות. עמדותיו השמאלניות רדיקליות התגמשו והפכו לעמדות סוציאל-דמוקרטיות מקובלות. במקום שינויים חברתיים-סוציאליסטיים נרחבים, כפי שהציע בעבר, העדיפה ממשלתו לשפר את תנאי הפנסיה ואת העמלות, הכלכלה והפערים, ולדון ברפורמה נרחבת באוניברסיטאות ובמוסדות להשכלה גבוהה. רבים מחבריו למפלגת הפועלים לא הסכימו עם השינוי שחל בעמדותיו, וכתוצאה מכך גם בעמדות המפלגה שהוא עומד בראשה.
חקיקה.
להלן מספר חוקים עיקריים שאושרו בתקופת שלטונו של דה סילבה ובתמיכתו:
(ראו בוויקיפדיה הפורטוגזית למידע נוסף).
מיזמים חברתיים.
כנשיא שמאלני-סוציאליסטי, מיזמים חברתיים לשיפור המצב החברתי בברזיל והפערים בין עשירים למעוטי יכולות, היוו חלק מכובד ממצע הבחירות שלו, גם בתקופת נשיאותו. על פי דעתו של דה סילבה, אחת מהבעיות החברתיות הגדולות בברזיל כיום היא הרעב. על כן, הגתה ממשלתו פתרון אפשרי: תוכנית
(מפורטוגזית - "אפס רעב"). עיקרי תוכנית זו הם: חלוקת כספים וסיוע לאזורים, מדינות-מחוז וערים, אשר התושבים בהם נחשבים כנמצאים במצב סוציו-אקונומי קשה, סובלים מרעב או מעוני חמור. התוכנית מבוססת על מימון ממשלתי, כמו גם על תרומות מהציבור הברזילאי ומהקהילה הבינלאומית.
לרבים בברזיל ביקורת על יעילות התוכנית ואופן ביצועה, על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של ברזיל לשנת 2004,
כ-38.8 מיליון ברזילאים הם בעלי משקל עודף, (כ-40 אחוזים מן האוכלוסייה הבוגרת), ועוד כ-10 מיליון אנשים סובלים ממשקל עודף חמור ביותר. רק כ-3.8 מיליון אנשים מוגדרים כ"רעבים" או ככאלה הסובלים מרעב. על כן, לא נראה, כי מחסור במזון הוא הבעיה הגדולה ביותר בחברה הברזילאית. מבקרים אלה טוענים, בין השאר, כי המצוקה, שבה יותר חשוב לטפל בברזיל היא: הפער הגדול בין עשירים לעניים, דבר, היכול למוטט את החברה הברזילאית וכלכלתה.
מצוקה חברתית נוספת, הרווחת במידת מה בברזיל, ושמבקרי הנשיא טענו שצריך לטפל בה בהקדם, היא: המציאות, שבה מספר משפחות חיות יחדיו בדירה קטנה, (לעיתים אף דירת חדר), בשל מחסור באמצעי תשלום ויכולת להחזקת דירה משל עצמם. למעשה, גם דה סילבה בעצמו, בעת ילדותו, התגורר בעוני רב בדירה קטנה.
מיזם חברתי נוסף הוא תוכנית: 'Bolsa Família' (מפורטוגזית: התנדבות למשפחה או 'אימוץ משפחה'). תוכנית זו מאחדת מספר רב של תוכניות סיוע למשפחות מעוטות יכולות, שממשלות ברזיל הקודמות קידמו אותן. עיקרי מיזם זה הם: תרומת ממשלתית של אמצעי מימון, כסף או מזון למשפחות שהכנסתן החודשית אינה עולה על מאה ריאל, (בסביבות 40 דולר אמריקני נכון לשנת 2006). משפחות, המשתתפות בתוכנית זו, מחויבות לשלוח את ילדיהן לבתי ספר ולפקח בקפדנות על לימודי ילדיהם. זאת במטרה, שבנוסף לסיוע הכספי, הדור הבא של המשפחה ייצא ממעגל העוני ויוכל לבנות לעצמו קריירה עצמאית.
למרות הבטחותיו של דה סילבה והיותו נשיא "חברתי", הוא כמעט לא הצליח לעמוד ביעדים החברתיים שהציב קודם היבחרו. כיוון שהמיסוי הכבד, הגירעון, האבטלה ורעות חולות אחרות נשארו במידה רבה כפי שהיו לפני היבחרו, והפערים החברתיים בברזיל ממשיכים להתרחב, החלו ארגונים סוציאליים וחסרי עבודה רבים למחות, בטענה כי דה סילבה אינו מקיים את ההבטחות, שהבטיח ערב היבחרו.
כלכלה.
הנתונים הבאים מתייחסים לתוצאות המדיניות הסוציאליסטית של לולה ודילמה רוסף:
לפי הדו"ח תוצאות אלה הושגו בשל בחירות מדיניות, כולל לעיתים קרובות מדיניות פיסקלית ומוניטרית אנטי-מחזורית, מדיניות תעשייתית ממשלתית והורדה הדרגתית של הריבית (עד 2011).
בנוסף, לטענת כותב המאמר, גירוי כלכלי זה סייע לברזיל להתאושש חזק מהמיתון העולמי של 2008–2009. הממשלה העלתה את שכר המינימום הריאלי (המותאם לאינפלציה)ב-84 אחוזים; זה הגביר את הפנסיות ואת השכר במגזר הציבורי שקשורים אליו, כמו גם שכר ומשכורות אחרות.
מדיניות חוץ.
יחסי החוץ של ממשלת דה סילבה פרגמטיים: הוא רואה את מדיניות החוץ כקשרים בין מדינות גרידא ולא כקשר בין מדינות בעלות אידאולוגיה משותפת, דבר המתבטא בין השאר בכך שהיה מיודד גם עם נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש וגם עם מנהיגים סוציאליסטים ואפילו קומוניסטים, כדוגמת: הוגו צ'אווס-נשיא ונצואלה או פידל קסטרו-שליט קובה, שהם יריביו של בוש.
דה סילבה מאמין, כי תחרות ומתחרים יגרמו לכלכלת ברזיל, בפרט לחקלאות בה, לגדול ולייצא אף למדינות אחרות בדרום אמריקה, ועל כן הוא מתנגד למדיניות הסבסוד וההלאמה, שננקטה על ידי מנהיגים אחדים בדרום אמריקה, כדי להגביר את תפוקת החקלאות והייצור הלאומי של מדינתם. לברזיל, תחת שלטונו של דה סילבה, תפקיד חשוב בפוליטיקה ובדיפלומטיה הבינלאומית, בדיאלוג בין מדינות דרום אמריקה המתפתחות לבין מדינות המערב, כשהעיקרית ביניהן היא ארצות הברית, כמתווכת ומוקד משא ומתן במשבר הפוליטי, שאירע בין קולומביה לוונצואלה, וכן מאמצים מרוכזים לחיזוק הסכם מדינות מרקוסור (Mercosur), הסכם מסחר רב חשיבות בין מספר מדינות בדרום אמריקה: ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי, בוליביה, פרו, צ'ילה, קולומביה, אקוודור ופרגוואי.
בתקופת שלטונו של דה סילבה, גדל הייצוא של ברזיל לארצות אחרות באופן דרמטי. בנוסף, הוא תומך גם ב'אגרת טובין' (Tobin tax), מס על עסקאות בינלאומיות, שהרווחים ממנו מופנים למדינות מתפתחות. תחת כהונתו של דה סילבה שלחה ברזיל כוחות שמירת סדר וצבא להאיטי, בעקבות מלחמת האזרחים שהתחוללה שם, כדי להציג את ברזיל כבעלת חשיבות בשמירת השלום בעולם. דה סילבה הציע פתרון תמידי למלחמת האזרחים שם שיבוצע על ידי מועצת הביטחון של האו"ם.
בתקופת כהונתו, דה סילבה כמעט לא התערב בסכסוך הישראלי-פלסטיני ולא ניסה לקדם יוזמות שלום במזרח התיכון. אף על פי כן, דה סילבה נקט בקו פרו-פלסטיני ואף הכיר במדינה פלסטינית בשנת 2010. אהוד אולמרט, בתפקידו כשר התמ"ת, נפגש עמו בשנת 2005. בפגישה זו הם שוחחו בדבר הסכמי כלכלה וסחר חופשיים בין ברזיל לישראל. דה סילבה הסביר בזמנו כי ברזיל מעוניינת לפתח את קשריה עם מדינות ערב במזרח התיכון באותה המידה שהיא מעוניינת לחמם את קשריה עם מדינת ישראל.
בשנת 2007 נבחר דה סילבה לתפקיד נשיא בפעם השנייה.
ב-15 במרץ 2010 הגיע דה סילבה לביקור ממלכתי בישראל, ברשות הפלסטינית ובירדן. זהו ביקור ראשון של ראש מדינה ברזילאי בארץ, מאז ביקר בה קיסר ברזיל פדרו השני, ב-1876, חודש לפני החלתו של סחר חופשי בין ישראל לגוש מדינות מרקוסול.
בשנת 2010 הצהיר דה-סילבה, כי יבקש מנשיא איראן לשלוח את סקינה מוחמדי אשטיאני לברזיל, שם היא תזכה למקלט מדיני. אשטיאני היא אזרחית אירנית, שנידונה למוות בסקילה בגין ניאוף. גורמים רשמיים באירן דחו את הבקשה וטענו שנשיא ברזיל לא קיבל מידע מלא לגבי הפרשה.
פרשת השחיתות.
פרשת שחיתות, שנחשפה במהלך שנת 2005, בה נקשרו שמותיהם של רבים ממפלגתו של דה סילבה - מפלגת הפועלים, כולל שמו שלו, איימה למוטט את ממשלתו של דה סילבה. הפרשה החלה לאחר שרוברטו ג'פרסון, מנהיג מפלגת העבודה הברזילאית, הסתבך בפרשת שוחד: הוא האשים אישים במפלגת הפועלים - מפלגתו של דה סילבה - בתשלום לא חוקי לחברי הקונגרס הלאומי של ברזיל כדי שיתמכו באישור חוקים שהם חפצו לאשר. בחודש אוגוסט של אותה השנה הודה כי השתמש במימון לא חוקי בקמפיין הבחירות של דה סילבה, בשנת 2002.
בהמשך, בשנים 2003, 2005 ו-2006, התפטרו ופוטרו על ידי דה סילבה חברים רבים ממפלגתו, אף בכירים, אשר היו קשורים לשערורייה או כאלה אשר האשימו אותו בשוחד ושחיתות.
במהלך שנת 2006 הקונגרס סיים לכתוב דו"ח חקירה של הפרשה, ובו רשימה של 123 אנשים שהיו קשורים באופן כלשהו ללקיחת השוחד ולשחיתות. הנשיא דה סילבה הוזכר בדו"ח באופן עקיף, כשהעדות הברורה היחידה על הקשר שלו לפרשה היא מפי רוברטו ג'פרסון.
ביולי 2017 הורשע דה סילבה בפרשת השחיתות ונידון לתשע וחצי שנות מאסר בגין שחיתות והלבנת כספים.
ב-7 באפריל 2018, לאחר דחיית ערעורו לבית המשפט העליון הפדרלי של ברזיל, דה סילבה החל לרצות את מאסרו, אשר הוארך בערכאה שנייה ל-12.5 שנים. הוא שוחרר בנובמבר 2019, בעקבות פסיקה של בית משפט העליון בברזיל.
אחרי הנשיאות.
ב-2011 דה סילבה חלה בסרטן, והחלים אחרי סדרת טיפולים שעבר.
בשנת 2017, לולה הודיע כי יעמוד כמועמד מפלגת הפועלים לנשיאות שוב בבחירות לנשיאות של שנת 2018. מפלגת הפועלים מינתה רשמית את לולה כמועמד שלה ב-5 באוגוסט 2018. באותה העת ריצה עונש של 12 שנות מאסר שנגזרו עליו בגין שחיתות. מועמדותה של לולה נדחתה על ידי בית המשפט העליון ב-31 באוגוסט 2018, על פי חוק "הלוח הנקי" בברזיל, האוסר על מועמדים להתמודד אם יש להם הרשעות שאושרו בערעור. ב-11 בספטמבר 2018, לולה נשר רשמית מהבחירות והוחלף על ידי פרננדו חדד, אשר לולה תמך בו.
במרץ 2021, שופט בית המשפט העליון קבע כי יש לבטל את כל הרשעותיו של לולה, מכיוון שהוא נשפט על ידי בית משפט שלא היה לו סמכות שיפוט ראויה בעניינו. לולה המתין ל הכרעה בכמה פרשות שחיתות, אך הוא יכול היה להתמודד בבחירות מול הנשיא המכהן, ז'איר בולסונארו. הרשעות אלו בעסקו בפרשת "שטיפת רכב". בית המשפט הפדרלי העליון קבע מאוחר יותר במרץ 2021 כי השופט החוקר מורו שפיקח על חקירת השחיתות שלו, היה מוטה. כל התיקים שהגיש מורו נגד לולה בוטלו עד 24 ביוני 2021. הפסיקה החזירה כל הליכי חקירת פרשת השחיתות לנקודת ההתחלה.
במאי 2022, החליט להתמודד בבחירות לנשיאות ברזיל.
כיכר המיואשים
בני-ברק
שיאהב 3
שיאהב-3
שיהאב