בשנת 1991, לאחר איחוד גרמניה, נעצר שטוף שנית והואשם באחריות להרג אזרחים שניסו לחצות את חומת ברלין. הוא שוחרר בשנת 1992 עקב בריאותו הרופפת.
שטוף נפטר בשנת 1999 בברלין.
מלאך המוות
גיבסון
עמיה ליבליך
עמיה ליבליך (נולדה ב-24 בנובמבר 1939) היא חוקרת פסיכולוגיה וחברה ישראלית. פרופסור אמריטה באוניברסיטה העברית בירושלים, ונשיאת המכללה האקדמית לחברה ואמנויות בנתניה.
לימודים.
ליבליך קיבלה תואר דוקטור מן אוניברסיטה העברית בירושלים ב-1967, הדוקטורט שלה, בהדרכת אברהם מינקוביץ, עסק ב"השפעת לחץ פסיכולוגי על נטילת סיכון". ליבליך פעלה שנים רבות כפרופסור מן המניין בחוג לפסיכולוגיה, בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה; וכיהנה בתפקידים רבים, בהם כדיקן, וכחברת "הוועדה לבדיקת המרקם המגדרי" באוניברסיטה. לאחר פרישתה מהאוניברסיטה העברית עברה ללמד במכללה האקדמית תל אביב-יפו. ב-2012 מונתה לנשיאת המכללה האקדמית לחברה ואמנויות שהוקמה בנתניה.
תחומי המחקר שלה הם ההבדלים במגדר, וסוגיות עיקריות שעל סדר יומה של החברה הישראלית. ליבליך היא בין החוקרים הבולטים בעולם העוסקים במחקר איכותני.
על ספריה.
ליבליך מפרסמת ספרים העוסקים בתחומי המחקר שלה, ומופנים גם לקהל הרחב. בין היתר, ספריה עוסקים בחוויית השירות הצבאי בישראל, הקיבוץ, סיפור חייהן של נשים ושל המשפחה החדשה בישראל.
ספרה ילדי כפר עציון (יצא ב-2007) עוסק בסיפורם של יתומי כפר עציון, יתומים אשר שימרו קשר רב שנים וחלקם שבו לשקם את מקום נפילת אבותיהם; זהו סיפור המשלב היסטוריה עם תופעה חברתית-פסיכולוגית ייחודית. על ספרה זה קיבלה ליבליך את פרס בהט. ספרה חוץ מציפורים, שיצא לאור בשנת 1989, מספר את סיפורם של עשרה חיילים אשר נפלו בשבי המצרי במהלך מלחמת ההתשה והוחזרו לישראל.
החל מדצמבר 2009, ליבליך כותבת טור קבוע (בלוג), "על אנשים, ספרים ואירועי חיים" באתר פסיכולוגיה עברית. באמצעות הבלוג מבקשת ליבליך לשתף בהרהוריה ולשוחח עם אחרים ובעיקר עם הצעירים, שיעצבו את העתיד, על עניינים שונים.
משפחתה.
עמיה ליבליך היא בתו של הרב ד"ר אריה משה קורץ. לה שתי אחיות - אלישבע מאי ושלומית רובין (מבקרת עיריית ירושלים ואלמנתו של עו"ד יעקב רובין שהיה ראש לשכת עורכי הדין). עמיה ליבליך היא אלמנתו של ישראל ליבליך (1937–1986), שהיה גם הוא מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, ולזוג נולדו שני בנים ובת.
הידרו
התחילית הידרו (ביוונית: ύδρο) מציינת מים, נוזלים או מימן.
תחילית זו משמשת במילים ובמושגים רבים:
מנשר אוקטובר
מִנְשָׁר אוקטובר (ברוסית: Октябрьский Манифест) הוא קובץ של זכויות שניתן על ידי הצאר הרוסי ניקולאי השני ב־17 באוקטובר 1905 (לפי הלוח היוליאני; 30 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני) כתגובה למהפכת 1905, ואשר סימן את סיומה של אוטוקרטיה בלתי מוגבלת ברוסיה והתחיל עידן של מלוכה חוקתית. בין הזכויות שניתנו במנשר אוקטובר היו: חופש הדת, חופש הביטוי וחופש ההתארגנות.
מנשר אוקטובר הוא גם הבסיס של החוקה הרוסית של שנת 1906.
עם הצגת המנשר לצאר ב-14 באוקטובר (לפי הלוח היוליאני) בידי סרגיי ויטה ואלכסיס אובולסקי, התווכח הצאר על תוכנו במשך שלושה ימים. אולם בסופו של דבר אושר על ידו. לאחר פרסום המנשר התחרט הצאר על כך שחתם על המנשר. הוא אמר כי הרגיש באותו רגע "בחילה ובושה על הבגידה בשושלת".
מנשר אוקטובר לא שינה את חייו של הרוסי הממוצע. למרות פרסום המנשר עדיין היה הצאר גורם מכריע בפוליטיקה הרוסית, שיכול לשנות ולהתאים את חוקי המדינה כרצונו. כמו כן שמר הצאר על שליטתו בפרלמנט הרוסי - הדומה. לדומה שנוצרה היו שני בתים, ואולם חברי אחד מהם בלבד היו צריכים להיבחר על ידי העם. יתר על כן, לדומה הייתה רק שליטה מוגבלת על התקציב ואף לא הייתה שום שליטה על הרשות המבצעת של הממשלה. בנוסף, זכויות האזרח וזכויות ההתאגדות שהוענקו בחוקי היסוד היו מוגבלות בהרבה מאלה שהובטח על ידי המניפסט.
גלי מיקרו
זורנה
זוּרְנָה הוא כלי נשיפה מעץ הנמצא בשימוש באזור אסיה הקטנה, קווקז, כורדיסטן, טורקיה, דרום בולגריה ומקומות נוספים, ומשמש בדרך כלל בטקסים מסורתיים. הזורנה איתה מנגנים באזור כורדיסטן נקראת זורנה כורדית.
במוזיקה יוונית יבשתית זורנה מהווה חלק של זיגיה.
מינשר אוקטובר
הבועה
"הבועה" הוא סרט קולנוע ישראלי של איתן פוקס וגל אוחובסקי, אשר יצא לאקרנים ב-29 ביוני 2006. פוקס ביים את הסרט, ואוחובסקי כתב את התסריט.
עלילה.
הסרט עוקב אחר סיפורם של חבורת צעירים המתגוררים בלב תל אביב, רחוב שינקין, וחיים את הוויית "הבועה" התל אביבית הבורגנית:
חיי השלושה משתנים כאשר לחייהם נכנס אשרף, צעיר פלסטיני, איתו מפתח נועם סיפור אהבה ייחודי. החבורה מחליטה לאמץ אותו אליה, והופכת אותו, באמצעות שם בדוי ועבודה חדשה במסעדה, לחלק מהבועה בה הם עצמם חיים. עד מהרה מגלה החבורה כי המציאות העגומה חזקה מהם, כי הדברים אינם מסתדרים בקלות, ולבסוף הבועה בה הם חיים מתנפצת באכזריות ישראלית טיפוסית. בסרט מופיעים מספר ידוענים, בהם: דנה מודן, גיא פינס, ליאור אשכנזי ואליענה בקייר.
עלילת הסרט עוסקת בהוויית החיים התל אביבית; היוצרים חיים הוויה זו בעצמם, ונוהגים לתאר אותה ברבות מעבודותיהם, כשהבולטת שבהן היא סדרת הטלוויזיה "פלורנטין". גם נושא יחסי יהודים-ערבים מוכר מעבודותיהם האחרות, בהן "ללכת על המים", ונושאי ההומוסקסואליות, המוכרים גם מסרטם "יוסי וג'אגר". בסרט זה, שני היוצרים שמו דגש על תיאור מפורט של הפרטים השונים שיוצרים הוויה "בועתית" זו, למשל דרך תיאור מקומות בולטים ומרכזיים בנוף של מרכז תל אביב, כמו חנות "האוזן השלישית" ומסעדת "אורנה ואלה", מקומות שהפכו למוקדים עירוניים עבור צעירי העיר. הנושא העיקרי בסרט הוא הקשר השבור והמקרטע (אך האפשרי) בין הבוהמה של מרכז תל אביב הבורגנית לבין שאר חלקי הארץ ואזורי הרשות הפלסטינית, נושא המועבר דרך היחסים בין הדמויות המרכזיות לדמותו של אשרף.
ביקורת.
אורי קליין סבר כי מדובר ב"סרט עילג מכל בחינה אפשרית כמעט". לדברי שמוליק דובדבני, "במקום לייצר איזו אמירה בעלת משמעות על צעירים החיים במקום הזה ובזמן הזה, הוא מכונן - ע"ע ללכת על המים - מרטירולוגיה הומואית מזככת מהסוג הזול ביותר". ואילו מבקר נענע10, גולן כספי, ראה בו "סרט בינוני, דחוס קלישאות שלא מצליח לייצר רגע דרמטי ראוי".
פרסים.
הסרט זכה בפרס איגודי הקולנוע באירופה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2007, כסרט בעל פוטנציאל ההצגה הגדול ביותר בבתי הקולנוע באירופה. כמו כן, זכה הסרט באותו פסטיבל במקום השני בפרס חביב הקהל. בנוסף, זכה הסרט בפרס טדי ובפרס בחירת הקהל בפסטיבל טורינו.
בקיץ 2007 יצא הסרט להפצה מסחרית בבתי קולנוע בצרפת.
לווים
STS-4 היא המשימה הרביעית של מעבורות החלל של נאס"א, והמשימה הרביעית של מעבורת החלל קולומביה. STS-4 שוגרה אל החלל ב-27 ביוני 1982, וחזרה שבוע לאחר מכן, ב-4 ביולי 1982.
צוות.
צוות גיבוי.
החל ממשימת STS-4 לא פורסמו שמות אנשי צוות הגיבוי.
המשימה.
משימת STS-4 הייתה המשימה הראשונה בתוכנית החלל שיצאה ללא שום עיכוב, והייתה המשימה האחרונה לצורך מחקר ופיתוח של המעבורת.
השיגור התבצע ב-27 ביוני 1982 בשעה 11:00:00 לפי שעון קיץ החוף המזרחי של ארצות הברית, כשעל סיפונה של מעבורת החלל, מפקד המשימה תומאס מטינגלי והטייס הנרי הרטספילד.
המצנחים האמורים להאט את נפילתם של מאיצי הדלק המוצק בזמן השיגור, לא נפתחו, וכתוצאה מכך המאיצים הריקים פגעו במים ושקעו.
ניסוי מערכת האלקטרופורזה וניסוי Monodisperse Latex Reactor בוצעו שנית.
הצוות ביצע צילומים של פעילות ברקים באטמוספירה באמצעות מצלמות ידניות, וערכו על עצמם ניסויים רפואיים לשני פרויקטי סטודנטים, הצוות גם השתמש בזרוע הרובוטית של המעבורת (ה-RMS) כדי להניף ניסוי שנקרא Induced Environment Contamination Monitor סביב המעבורת.
מטען המעבורת כלל תשעה ניסויים של אוניברסיטת המדינה של יוטה, ניסוי מסחרי ראשון הכולל מערכת אלקטרופורוזה בזרימה רציפה, המשימה כללה גם מטען מסווג של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
כאשר המעבורת הייתה על כן השיגור, חדרו מי גשם לכיסוי המגן של מספר אריחי מגן. כאשר המעבורת הגיעה לחלל, הופנו האריחים אל השמש, והמים התאדו, ובכך נמנע נזק נוסף מקפיאת המים.
STS-4 תוכננה לשהייה בחלל של 7 ימים. היא נחתה ב-4 ביולי 1982 בשעה 9:10 בבוקר לפי שעון קיץ האזור הפסיפי (PDT) על מסלול הנחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה. הייתה זו הפעם הראשונה שבה מעבורת חלל נחתה על מסלול נחיתה מבטון (אורכו 4.6 ק"מ). המשימות הקודמות נחתו על קרקע האגם היבש רוג'רס שבשטח אותו בסיס.
המשימה ארכה 7 ימים, שעה אחת 9 דקות ו-31 שניות. הקולומביה עברה במהלך כל המשימה 4.7 מיליון ק"מ והקיפה את כדור הארץ 113 פעמים.
המעבורת הוחזרה למרכז החלל קנדי בפלורידה ב-15 ביולי 1982.
פטור השתתפות
פטור השתתפות - הטבת מס הניתנת לחברת החזקות, על פי פקודת מס הכנסה.
פטור השתתפות בישראל.
במסגרת תיקון 147 לפקודת מס הכנסה, שנכנס לתוקף בינואר 2006, נקבעו הוראות שעיקרן פטור ממס לחברות החזקות תושבות ישראל, על הכנסות מסוימות, פטור המכונה "פטור השתתפות".
משטר המס המכונה "פטור ההשתתפות" הוא תרגום מאנגלית של המונח - participation exemption. מדובר בפטור ממס לחברת החזקות בגין רווחים שקיבלה מהחברות הבנות שלה וכן בגין רווח הון הנצמח ממכירת החברות הבנות.