עתה, קוסטא חרד שבמידה והיא תבין איזה מתנה היא העניקה לו, היא תהיה עלולה לחשוב שהוא מאוהב בה רק בגלל אותם קולות שטיפחו והצעירו את חייו. אם הוא יאבד את אהבתו אליה או היא את האמון בו, הוא יהיה מנוע מהכל, מפני שאהבתה וחוכמת התת-מודע של נשמתה, חד הם, בבחינת הקול כביטוי לנשמה. חוכמה מתגלית היכן שיופי האישה ישנו, וקוסטא זכה לחוות הבנה מוחלטת זו.
אודות.
הפואמה "המתנה של הארון א-ראשיד", מהווה למעשה פואמה אוטוביוגרפית המתארת את ניסיונם של הזוג ייטס בתקשור ובכתיבה אוטומטית, במהלך 3 השנים הראשונות לנישואיהם (1917- 1920). תקשורים אלו הניבו את הספר חזון שיצא לאור ב-1925. במהלך תקשור עם "מדריכיהם", נאמר לו שהוא חייב להסוות את המקורות של הפילוסופיה החדשה שלו שתוצג בספר לאחר מכן.
גרסה בדיונית של הכתיבה האוטומטית עוטה במסכה את ויליאם בטלר ייטס בתור קוסטא איבן לוקא ואת ג'ורג' בתור הכלה הצעירה. היא משולה למתנתו של הח'ליף אשר מופיע בתור הפרוטגוניסט הראשי במרכזן של המון מעשיות מ"לילות ערביה", הלא הוא הארון אל-ראשיד. הפואמה מדגישה את פער הגילאים העצום בין ייטס לג'ורג', ואת תחושתו האישית של ייטס ביחס לכך, ומתארת את הפילוסוף הנוצרי המזדקן מתחתן עם אישה החולקת את "צמאונו לאותו מסתורין חבוי" (thirst for those old crabbed mysteries). אולם הכלה עצמה נמשלת במראה למעיין הנעורים הנשגב (herself can seem youth's very fountain). פליאתה העזה של הכלה מאותו מסתורין הוא בסדר עדיפות נמוך יותר לעומת כישוריה כמתקשרת.
בחזון (1925), הפואמה ממוקמת בתחילת החלק השני של הספר. בחלק זה ויליאם בטלר ייטס, מציג ומסביר את הבסיס של הג'ייר הספירלי כחלק מהפרדיגמה הגאומטרית של ה"מערכת" שלו. בכך ייטס מגשר על הפער בין החלק הראשון שעוסק ב-28 מופעי הירח, החלק היותר נגיש ב"מערכת", לבין החלק השני של הספר שמהווה אתגר רציני בניסיון להבין את היחסים בין כל חלק וחלק במערכת . (מופעי הירח והג'ייר הספירלי).
באסופת השירים "המגדל" (The Tower), הפואמה ממוקמת במקום הלפני אחרון של האוסף. ברם, באסופת השירים, "אוסף הפואמות של 1933" (Collected Poems of 1933), ייטס יצר את היחידה "פואמות נרטיביות ודרמטיות" (כך שקונים פוטנציאלים לא יתעייפו מפואמות ארוכות מדי). צעד זה חזר על עצמו מאותו שלב, וכנראה שירת את מטרתו של ייטס להפחית מההשפעה הנובעת מקריאת הפואמות האזוטריות ב"מגדל". ("המתנה של הארון א-ראשיד" ו"ליל כל הקדושים").
קלאודי בלקלי
קלאודיה "קלאודי" בלקלי (באנגלית: Claudia "Claudie" Blakley; נולדה ב-4 בינואר 1974) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה.
אביה אלן בלקלי היה חבר בלהקת הטרמלוס, שהייתה פופולרית בשנות השישים של המאה העשרים. אחותה קריסטן בלקלי היא זמרת וחברה בלהקת האינדי "Little Spitfire".
בלקלי למדה בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama". ב-1998 זכתה בפרס איאן צ'ארלסון על הופעתה במחזה "השחף" בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס שבלידס. תפקידה הידוע ביותר הוא כאמה טימינס בסדרת הדרמה של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד".
תפקידים בולטים נוספים של בלקלי היו בסרטו זוכה האוסקר של רוברט אלטמן "פארק גוספורד" בתפקיד מייבל נסביט, וב-2005 בסרט "גאווה ודעה קדומה" בבימויו של ג'ו רייט בתפקיד שרלוט לוקאס. ב-2007 שיחקה בתפקיד מרתה בסדרת הטלוויזיה "קרנפורד", עיבוד לספריה של אליזבת גסקל.
ב-2010 גילמה בלקלי את דמותה של סינתיה לנון בהפקה של ה-BBC "לנון העירום", דרמה המבוססת על חיי ג'ון לנון בשנים 1964 ועד 1971.
ב-2013 הופיעה בלקלי בהצגת הבכורה של המחזה "Chimerica".
קלאודי בלאקלי
קלאודי בלייקלי
ליאת קישון-רבין
ליאת קישון-רבין (נולדה ב-1960) היא קלינאית תקשורת ישראלית, מכהנת כדקאנית לענייני חדשנות באוניברסיטת תל אביב, ומשמשת כפרופסור מן המניין, מרצה וחוקרת המתמחה בתחום הפרעות תקשורת אצל ילדים.
ביוגרפיה.
קישון-רבין בוגרת תואר ראשון ושני בקלינאות תקשורת מאוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט קיבלה בשנת 1990 מהמרכז לתארים מתקדמים באוניברסיטת העיר ניו יורק (Graduate center, City University of New York). לאורך השנים ערכה מחקרים רבים וחברה מאמרים בנושא הפרעות בשמיעה אצל ילדים. בין היתר, פיתחה קישון-רבין ערכה להערכת תפיסות דיבור לילדים בעלי הפרעות שמיעה בעברית. בנוסף, עמדה בראש צוות שפיתח שאלון על פיו ניתן לקבוע את מידת התפתחות השפה עוד בשלבי הינקות המוקדמת. לאורך השנים קיימה קישון-רבין שיתופי פעולה מחקריים עם חוקרים מגרמניה ומארצות הברית.
משמשת כמרצה באוניברסיטת תל אביב, לימדה במכללת מבח"ר ובמכללת לוינסקי לחינוך ועבדה כמנחת קלינאי תקשורת בעבודת שדה. בהמשך מונתה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב ומאוחר יותר לפרופסור מן המניין. במסגרת תפקידיה השונים עמדה בראש החוג להפרעות בתקשורת באוניברסיטה וכיהנה כראש בית הספר למקצועות הבריאות. בנוסף, הייתה ממונה על תוכנית שילוב האוכלוסייה החרדית באוניברסיטה.
ב-2020 מונתה לתפקיד דקאנית החדשנות של אוניברסיטת תל אביב. במסגרת תפקידה, עוסקת בתהליכי מודרניזציה של כלי הוראה ולמידה ומתווה את מדיניות האוניברסיטה בתחום החדשנות הדיגיטלית בפן האקדמי, לרבות הכשרות פדגוגיות, הטמעת כלים דיגיטליים ובקרת איכות. קישון-רבין היא הראשונה המכהנת בתפקיד זה, שנוצר בעקבות המעבר ללמידה מקוונת בעולם האקדמי בעת משבר הקורונה.
חברה בארגונים מקצועיים שונים, ביניהם באגודה הישראלית לאוריינות ושפה.
חיים אישיים.
קישון נשואה ואם לשלושה ילדים, אביה, הקרדיולוג פרופסור יחזקאל קישון, היה מייסד ומנהל מכון הלב בבית החולים וולפסון.
החבובות (זיכיון)
החבובות (באנגלית: The Muppets) הן משפחת דמויות שנוצרה על ידי ג'ים הנסון בשנת 1954. תחילה הן היו מיועדות לתוכנית Sam and Friends שהוקרנה בתחנת טלוויזיה מקומית בוושינגטון. כיום הן זיכיון בבעלות חברת דיסני. הזיכיון כולל בין היתר סרטי קולנוע, סרטי טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.
המילה "Muppet" הושמעה בראשונה בשנת 1956 ולפי גרסת הנסון היא התבססה על המילים "Marionette" ו-"puppet".
הדמויות המפורסמות הן: קרמיט הצפרדע, מיס פיגי, גונזו הגדול, חיה, הטבח השוודי, סטטלר ווולדורף ופוזי הדוב.
על אף הכישלון של "החבובות" ב-2015, דיסני המשיכה להביע רצון מתמשך בחידוש המותג. כחלק משירות הזרמת המדיה "דיסני+", סדרת טלוויזיה חדשה בשם "Muppets Live Another Day" הייתה אמורה לעלות ב-2020 ולעקוב אחר מעללי החבורה לאחר אירועי הסרט "החבובות כובשות את מנהטן", כאשר היא בוטלה באוגוסט 2019. סדרה חדשה נוספת לדיסני+ נקראת "Muppets Now", הפקתה הוכרזה באוגוסט 2019 והיא החלה להיות משודרת ב-31 ביולי 2020. ב-8 באוקטובר 2021, ספיישל של החבובות לליל כל הקדושים בשם "" עלה בדיסני+.
פגיעה בכבוד הדגל
קריסטיאנופול
כריסטיאנופול
כריסטינופול
תולעת צינור ענקית
תולעת צינור ענקית (שם מדעי: Riftia pachyptila) היא מין של תולעת טבעתית, המצויה במעשנות שחורות, סוג של נביעות הידרותרמיות בקרקעית האוקיינוס השקט. הן ייחודיות בשל יכולתן לשרוד בסביבה בה יש ריכוז גבוה במיוחד של מימן גופרי. אורכן עשוי להגיע ל-2.4 מטרים. הטמפרטורות בבית הגידול שלהן נעות בין 2 ל-30 מעלות צלזיוס. התולעים מתפתחות מפגיות השוחות באזור הפלאגי, ולאחר שהתבגרו, הן מחפשות נביעה הידרותרמית מתאימה לידה יוכלו לחיות. לאחר שזיהו את החומרים הכימיים המתאימים, הן מתיישבות על קרקעית האוקיינוס ונהפכות לנייחות. תולעי הצינור הענקיות כמעט ואינן מאוימות בידי טורפים.
תולעת הצינור הענקית מתרבה בהפריה חיצונית: הנקבה משחררת תאי ביצה עשירים בליפידים אל תוך המים; לאחר מכן, הזכרים משחררים תאי זרע, ששוחים במים עד שהם מתמזגים עם תאי הביצה ליצירת זיגוטה. תולעי הצינור הענקיות גדלות בקצב הגבוה ביותר שנמדד בחסרי חוליות ימיים: הן גדלות לגודל של כ-1.5 מטר, מגיעות לבגרות מינית ומאכלסות נביעה הידרותרמית תוך פחות משנתיים. זאת בניגוד לתולעי ה-"Lamellibrachia", שגדילתן עד לאורך של 2 מטר נמשכת 170–250 שנים.
קליטת חומרי הזנה.
בפנים גופה של התולעת, ישנו מבנה ייחודי הנקרא טרופוזום, ומכיל מיליוני חיידקים סימביוטיים. החיידקים, החיוניים להזנת התולעת, אינם נמצאים בתוך הגמטות מלכתחילה, אלא נכנסים אל תוך התולעת באמצעות עיכול במהלך חייה. התולעת קולטת חומרי הזנה דרך הפתח בחלקה העליון. המזון נע משם דרך המעי הקדמי, האמצעי והאחורי, עד לפי הטבעת. לאחר שהחיידקים נקלטים במעי האמצעי, מתרחשים בו שינויים כימיים הגורמים לגדילתו, ולבסוף להיווצרותו של הטרופוזום.
בחלקה העליון של התולעת, ישנו אזור שצבעו אדום בשל ריכוז הגבוה של המוגלובין הנמצא בו; באזור זה ישנם צינורות הובלה רבים, דרכם התולעת קולטת חומרי הזנה (מימן גופרי, חמצן, פחמן דו-חמצני וכו') מסביבתה. החמצן נקלט בגופה של התולעת באמצעות המוגלובין; עם זאת, ההמוגלובין יכול לשאת חמצן במין זה גם בנוכחות סולפיד, תכונה שאינה קיימת במינים אחרים.
למרות רעילותם של החנקה והנתרן החנקיתי, החנקן חיוני לתולעת על מנת שתוכל לבנות ממנו חלבונים וחומצות גרעין. החיידקים השוכנים בטרופוזום משנים את החנקה לאמוניום, +NH4. על מנת לקלוט חנקן בתהליכים אלה, התולעת קולטת חנקה בכמויות גדולות; ריכוז החנקה בדמן של תולעי צינור ענקיות גדול פי 100 מאשר במים בהן הן חיות. המנגנון בעזרתו התולעים מסוגלות לעמוד בריכוזים גבוהים כל כך של חנקה לא ידוע.
בולאט אוקוג'אווה
לייב (פירושונים)
לייב (Leib) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו ביידיש ומשמעותו אריה.
תנאי אי-החלקה