ראפין נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס, לג'ון סנט-פייר, צרפתי ממוצא אפריקאי ממרטיניק, ואליזבת מטילדה מנהניק מקורנוול, אנגליה. אביה היה חייט מצליח ומייסד כנסיית ציון בוסטון. ראפין למדה בבתי ספר הציבוריים בבוסטון ובסאלם מסצ'וסטס ועברה לבית ספר פרטי בעיר ניו יורק בגלל התנגדות הוריה לבתי הספר סגרגטיביים בבוסטון. היא סיימה את לימודיה בבית הספר "בודין", לאחר שההפרדה בבתי הספר בבוסטון הסתיימה.
אקטיביזם.
ראפין תמכה ופעלה לקידום זכות הבחירה לנשים. בשנת 1869, הצטרפה לג'וליה וורד האו וללוסי סטון להקמת האגודה האמריקנית לזכויות הצבעה לנשים (AWSA) בבוסטון. ג'וזפין ראפין כתבה בעיתונים של הקהילה האפרו-אמריקאית והייתה חברה באיגוד העיתונאיות של ניו אינגלנד.
כאשר בעלה ג'ורג' נפטר בגיל 52, בשנת 1886, ראפין השתמשה במשאבים הכלכליים והיכולות הארגוניות שלה על מנת להקים את "עידן האישה", העיתון הראשון בארצות הברית שיצא לאור על ידי ועבור נשים אפריקאיות-אמריקאיות. היא שימשה כעורכת והמוציאה לאור בין 1890–1897. עידן האישה קרא לנשים שחורות לפעול לקידום השוויון לאפרו-אמריקאים.
בשנת 1894, ראפין ארגנה את מועדון עידן האישה (שבהמשך נקרא מועדון העידן החדש), שהיה לקבוצת תמיכה בנשים שחורות. היא הקימה את הקבוצה בסיוע בתה, פלורידה רידלי ומריה בולדווין, נשות חינוך ופעילות למען זכויות אדם מהקהילה האפרו-אמריקאית.
בשנת 1895, ראפין פעלה להקמת הפדרציה הארצית האפרו-אמריקאיות. היא ארגנה בבוסטון את הכנס הארצי הראשון של נשים צבעוניות באמריקה אליו הגיעו נציגות מ-42 מועדוני נשים אפרו-אמריקאיות מ-14 מדינות. שנה לאחר מכן, הפדרציה התמזגה עם ליגת מועדוני הנשים הצבעוניות (NACWC). מרי צ'רצ' טרל נבחרה לנשיאה וראפין שימשה אחת מסגניות הנשיאה של הארגון.
במפגש ההתאחדות הכללית של מועדוני הנשים בשנת 1900, ראפין תכננה להשתתף כנציגה של שלושה ארגונים: מועדון העידן חדש, מועדון הנשים של ניו-אינגלנד ומועדון העיתונאיות של ניו-אינגלנד. למועדוני הנשים ממדינות דרום ארצות הברית היו עמדות כח בהתאחדות המועדונים וכאשר הוועדה המארגנת למדה שבמועדון העידן חדש חברות רק נשים שחורות הן לא קבלו את בקשתה של ראפין לייצג אותו. נאמר לראפין כי היא יכולה להשתתף כנציגה של שני המועדונים בהם חברות נשים לבנות אבל לא תוכל לייצג מועדון של נשים שחורות. היא סירבה להשתתף בכנס מטעמים עקרוניים. אירועים אלה נודעו בשם "תקרית ראפין". התקרית קבלה כיסוי נרחב בעיתונות ברחבי המדינה, כשמרבית הפרסומים תמכו בראפין. בעקבות התקרית מועדון עידן האישה יצא בהצהרה רשמית, ש"נשים צבעוניות צריכות לפעול במועדונים שלהן וכי יש כר נרחב לפעילות הפתוחה לפניהן.
מועדון העידן חדש התפרק ב-1903, אבל ראפין נשארה פעילה במאבק למען שוויון זכויות, ובשנת 1910, הייתה מבין המייסדים של האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים. יחד עם נשים אחרות, ממועדון העידן החדש היא הקימה את ליגת הנשים לשירות קהילתי, אשר קיימת עד היום.
חיים אישיים.
ראפין נישאה לג'ורג' לואיס ראפין, שהיה האפרו-אמריקאי הראשון שלמד בבית הספר למשפטים בהרווארד, האפרו-אמריקאי הראשון שנבחר למועצת העיר בוסטון והשופט העירוני הראשון ממוצא אפריקני אמריקאי. ג'וזפין וג'ורג ראפין נישאו בשנת 1858 כשהיא הייתה בת 16 ולזוג היו חמישה ילידים. הם היו פעילים במאבק נגד העבדות ומהלך מלחמת האזרחים והם עזרו לגייס חיילים שחורים לצבא האיחוד.
ראפין נפטרה ממחלת כליות ב-1924. הבית בו גרה, הוא אתר מורשת בבוסטון.
גביע הליגה הגרמנית
גביע הליגה הגרמנית (בגרמנית: DFL-Ligapokal) היה מפעל כדורגל שהתקיים בגרמניה בעונת 1972/73, ולאחר מכן בין השנים 1997 ו-2007. גביע זה היה מתקיים בתחילת כל עונת כדורגל, וכלל שש קבוצות-במרבית המקרים חמש הראשונות בבונדסליגה ומחזיקת הגביע הגרמני. מפעל זה החליף את משחק הסופר קאפ הגרמני שהתקיים עד לשנת 1996. גביע הליגה הגרמנית התקיים כאמור לאורך 11 עונות. לאחר שנתיים בהן לא התקיים מפעל קדם עונה, 2008 ו-2009, בוטל גביע הליגה הגרמנית באופן סופי והוחזר משחק הסופר קאפ במקומו.
פורמט.
בכל העונות בהן התקיים גביע הליגה הגרמנית בגרסתו המחודשת, למעט עונת 1972/73 כמובן, הטורניר כלל את חמש הקבוצות שסיימו בחמשת המקומות הראשונים בבונדסליגה בעונה הקודמת (למעט שנת 2007 בה נכללו ארבע הראשונות והקבוצה שסיימה ראשונה בליגת הבונדסליגה השנייה), ואת מחזיקת הגביע הגרמני. במידה והקבוצה שזכתה בגביע הגרמני הייתה נכנסת לטורניר גם דרך מיקומה בליגה (בבונדסליגה או בבונדסליגה השנייה לאחר שינוי הפורמט), הקבוצה הבאה להיכנס הייתה הקבוצה הבאה בדירוג בבונדסליגה הראשונה.
הטורניר היה מתקיים בשיטת נוק אאוט, כאשר הקבוצה שזכתה באליפות הבונדסליגה ומחזיקת הגביע הגרמני היו פטורות מהסיבוב הראשון. במקרה שהאלופה היא גם מחזיקת הגביע, סגנית האלופה גם הייתה זוכה בפטור מהסיבוב הראשון. ארבע הקבוצות האחרות היו מחולקות לשני משחקים שנערכו במגרשים נייטרליים, שהמנצחות בהם היו ממשיכות לסיבוב השני. בסיבוב השני חיכו שתי הקבוצות שזכו לפטור מהסיבוב הראשון לשתי הקבוצות שניצחו בסיבוב הראשון. בסיבוב השני, להבדיל מהסיבוב הראשון, המשחקים היו מתקיימים באצטדיונים הביתיים של האלופה ושל מחזיקת הגביע (או סגנית האלופה במקרה שהאלופה היא דאבליסטית). שתי הקבוצות שניצחו במשחקי הסיבוב השני, היו ממשיכות למשחק הגמר, שהיה נערך במגרש נייטרלי.
במידה ולאחר 90 דקות המשחקים היו מסתיימים בשוויון, לא התקיימה הארכה, אלא היו ממשיכים ישירות לבעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
היסטוריה.
גביע הליגה הגרמנית התקיים לראשונה לאורך כל עונת 1972/73. הסיבה לקיום המפעל הייתה הצורך לדחות את פתיחת הליגה עקב קיומה של אולימפיאדת מינכן בספטמבר 1972, דבר שיצר עיכובים רבים בהכנות לעונה. הפורמט היה שונה בעונה זו, שכללה 32 קבוצות משתי הליגות הבכירות, שחולקו לשמונה בתים. שמונה הקבוצות שסיימו ראשונות המשיכו לרבע הגמר, והטורניר נמשך בשיטת נוק אאוט, ובסיומו זכתה במפעל המבורג, שניצחה בגמר את בורוסיה מנשנגלדבך בתוצאה 0–2. החל משנת 1987 התקיים הסופר קאפ הגרמני, משחק בודד שהפגיש בין האלופה לבין מחזיקת הגביע, ובמידה והאלופה היא דאבליסטית, היא הייתה פוגשת את סגנית האלופה. משחק זה התקיים עד לשנת 1996.
החל משנת 1997 התקיים גביע הליגה הגרמנית בפורמט החדש. תחילה השתתפו חמש הראשונות ומחזיקת הגביע, ובשנת 2007 הוחלט שאלו יהיו ארבע הראשונות בבונדסליגה, מחזיקת הגביע ואלופת הבונדסליגה השנייה. בדיעבד, עונה זו הייתה האחרונה שבה התקיים הטורניר. בשנת 2008 בוטל גביע הליגה הגרמנית עקב קיומו של יורו 2008 בקיץ זה ועומס רב על השחקנים, ובשנת 2009 הוחלט לא לקיים שום טורניר או משחק קדם עונה. החל משנת 2010 משוחק שוב הסופר קאפ הגרמני.
פולקספארקשטידון
גביע הליגה הגרמני
שאנטי דווי
שאנטי דווי (11 בדצמבר 1926 - 27 בדצמבר 1987) נולדה בדלהי, הודו. כבר בתור ילדה קטנה בתחילת שנות השלושים היא החלה לטעון כי יש לה זכרונות מחיה הקודמים. המקרה הובא לידיעתו של מהאטמה גנדי ששלח ועדה כדי לחקור את הדברים ודו"ח בעניין פורסם בשנת 1936. דו"ח נוסף שעסק בפרשה התבסס על ראינות שנערכו עימה ועם קרובי משפחה בשנת 1936 ופורסם בשנת 1952. לאחר מכן שאנטי התראיינה בפני סופר שוודי שהוציא לאור ספר על סיפור חיה בשנת 1994, הספר תורגם בשנת 1998.
שאנטי סיפרה להוריה כשהייתה בערך בת ארבע שביתה ה"אמיתי" נמצא בעיר מטורה ובו חי בעלה, במרחק של כ-145 קילומטרים מדירתם בניו דלהי. הוריה לא ייחסו חשיבות לעניין והיא ברחה מהבית בגיל שש בניסיון להגיע לבדה למטורה. לאחר שנכשלה בבריחתה, סיפרה בבית הספר כי הייתה אישה נשואה ונפטרה עשרה ימים לאחר שילדה ילד. מורתה ומנהל בית הספר שוחחו עימה ובשיחתם היא אמרה מילים ושמות הנהוגים בדיאלקט של מטורה אותו מעולם לא שמעה באוזניה. יתרה מכך, היא חשפה בפניהם את שמו של בעלה הסוחר מחייה הישנים, "קדר נת'". מנהל בית הספר איתר סוחר מהעיר מטורה העונה לשם זה ושאשתו נפטרה עשרה ימים לאחר לידת בן, שמה היה לודגי דווי. קדר נת' נסע לדלהי והתחזה לאחיו, אך שאנטי דווי זיהתה אותו מיד ואת "בנה" הראשון. היא ידעה פרטים אינטימיים על חייו עם אשתו, וכך קדר השתכנע ששאנטי דווי היא למעשה גלגול נשמתה של אשתו המנוחה. לאחר שמהאטמה גנדי שמע על המקרה, הוא נפגש עם הילדה והקים ועדה שתחקור את נכונות טענותיה. הוועדה הסיעה את שאנטי לעיר מטורה ב-15 בנובמבר 1935. היא זיהתה שם מספר חברי משפחה מחייה הקודמים, כולל את סבה. היא גילתה שבעלה לא עמד בהבטחות שהבטיח לה ערב "מותה", ולאחר מכן חזרה לבית הוריה בדלהי. הוועדה הסיקה פה אחד ששאנטי דווי היא אכן מקרה של גלגול נשמות של לוגדי דווי המנוחה.
שאנטי לא נישאה מעולם. היא סיפרה את סיפורה בסוף שנות החמישים ושוב בשנת 1986 בריאיון עם עיתונאים. בראיון האחרון היא תיארה את חוויית סף המוות שחוותה כאשר הייתה לודגי דווי. עיתונאי אחר המשיך לראיין ולהיפגש עימה גם בשנת 1987, השיחה האחרונה ביניהם נערכה ארבעה ימים לפני יום פטירתה, ב-27 בדצמבר 1987.
בלטימורה
Baltimora הייתה להקה איטלקית שפעלה בשנות ה-80. לעיתים קרובות הם נחשבים ללהקה של להיט אחד בארצות הברית ואנגליה עקב ההצלחה שחוו עם השיר "Tarzan Boy" לעומת שיריהם האחרים. בארצות אירופאיות אחרות ובהן מולדתם איטליה הלהקה זכתה להצלחה רבה יותר.
היסטוריה.