אלפרד פניוורת', מחייב את ווין לטפל בדיק, הילד שאימץ. ווין מבין שדיק יוכל להשיג את המשגר לכן הוא הופך אותו לרובין הראשון.
באטמן ורובין מגיעים למקום בו מאוחסן המשגר ומצליחים לגנוב אותו. הם פורצים לבית הכלא בו מאוחסן הג'וקר ומצליחים לשגר את הג'וקר לחור ללא הסוף. ברברה באה בתלונות אל באטמן כי היא חושדת שהג'וקר רצה להיות בתוך החור וכולאת את באטמן ורובין.
בחור, הג'וקר מבטיח לכל הרשעים כי הוא ישחרר אותם ואכן, לאחר מספר רגעים הארלי קווין שהתחפשה לד"ר הארלין קווינזל, האלטר אגו שלה מורידה את התחפושת, חוטפת את המשגר ומשחררת את הרשעים: וולדמורט, קינג קונג, מדוזה ועוד.
ברברה מבינה כי היא לא יכולה לנצח את הרשעים לבד ולכן היא משחררת את באטמן ורובין, אל החבורה חובר אלפרד פניוורת' וביחד הם יוצאים כדי להילחם ברשעים. הם הורגים מעט רשעים. כאשר הם נחים לרגע, באטמן כולא את ברברה רובין ואלפרד בתוך הבאטמוביל ומשלח אותם רחוק מזירת הקרב.
באטמן הולך לכיוון האי הפרטי שלו, שהפך בינתיים למפקדה של הג'וקר. הוא מנסה להילחם ברשעים אך הג'וקר משלח אותו לחור ללא סוף בעזרת המשגר.
בחור, מנהלת החור (פיליס) ללא סוף מראה לבאטמן את מעשיו ובאטמן מבין שטעה. היא מראה לו גם את ברברה אלפרד ורובין שחזרו לזירת הקרב אך כעת הם נראים מותשים וקרובים לכניעה. באטמן מבקש יממה מחוץ לחור ללא סוף ובתמורה - הוא יעזור לחבריו ויחזיר את הרשעים לחור ללא סוף, מנהלת החור ללא סוף מסכימה ומשחררת את באטמן - שמגיע בדיוק בזמן כדי לעזור לחבריו.
באטמן, ברברה, רובין ואלפרד מבינים שהם צריכים עזרה, לכן הם משחררים את חבריו של הג'וקר - שחשים נבגדים מכיוון שהג'וקר נטש אותם. בנוסף באטמן הופך את ברברה לבאטגירל.
בזירת הקרב, באטמן, אלפרד, רובין וחבריו של הג'וקר נלחמים ברשעים בעוד באטגירל משגרת אותם בחזרה לחור ללא הסוף. כך, הם מצליחים להחזיר את הרשעים בחזרה לחור אך לפתע מתפוצצת פצצה שהטמין הג'וקר.
גות'אם סיטי נקרעת לשני חלקים ותושביה מנסים לעשות גשר אנושי במטרה לאחות את הקרע. הם כמעט מצליחים לאחות את הקרע אך הם צריכים עוד עוזרים. באטמן מצליח לשכנע את הג'וקר לבוא ולעזור לאחות את הפשע כי אם הקרע יגדל עוד יותר כל תושבי העיר ובכללם באטמן ימותו - ולג'וקר לא יהיה במי להילחם. הג'וקר משתכנע ועוזר באיחוי הקרע.
באטמן מבין שעכשיו, לאחר שגות'אם סיטי ניצלה, הוא צריך לחזור אל החור ללא סוף. הוא משגר את עצמו לחור אך לא מצליח להיכנס מכיוון שמנהלת החור חוסמת את החור. היא יוצאת אל באטמן ואומרת לו שהיא לא ראתה בן אדם שעשה שינוי כל-כך גדול כמו באטמן והיא מרשה לו להישאר בגות'אם סיטי.
בסצנה האחרונה של הסרט נראים באטמן, באטגירל, רובין ואלפרד נכנסים לבית של באטמן כאשר הם מתנהגים כמשפחה.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
פיליפ אלסטנסון, מלך שוודיה
פיליפ אלסטנסון (בשוודית: Filip Halstensson; 1070–1118) היה מלך שוודיה מ-1105 ועד מותו.
פיליפ היה בנו של אלסטן סטנקילסון, מלך שוודיה ואחיינו של אינגה הזקן. פיליפ ואחיו, אינגה הצעיר, מלכו יחדיו החל משנת 1105 או 1110 כיורשיו של דודם אינגה הזקן. על פי הרישומים ב"חוק של וסטרייטלנד" (Västgötalagen) הוא היה מלך טוב. מידע מועט נוסף ידוע עליו ובהשוואה לרוב המלכים שמלכו בשוודיה לאחר ההתנצרותה, הוא זה שידוע מעט מאוד אודותיו.
על פי הכתוב בסאגת האראוור (Hervarar saga) הוא מלך לזמן קצר בלבד ונשא לאישה את אינגגרד, בתו של האראלד השלישי, מלך נורווגיה. פיליפ נקבר ככל הנראה יחד עם אחיו, אינגה הצעיר במנזר ורטה בלינשופינג.
פוליטיקאית
אינגה הצעיר
אינגה הצעיר (בשוודית: Inge den yngre; מת ב-1125) היה מלך שוודיה משנת 1105 או 1110 ועד מותו. אינגה היה בנו של אלסטן סטנקילסון, מלך שוודיה, ככל הנראה הצעיר מבניהם. על פי מסורות בלתי מבוססות הוא מלך יחד עם אחיו פיליפ לאחר מותו של דודם, אינגה הזקן. במקורות האנגליים הוא גם קרוי בשם אינגולד (Ingold).
על פי הכתוב בסאגת האראוור (Hervarar saga):
מקורות אחרים מציינים של לאחר מותו של פיליפ היה אינגה הצעיר למלכה היחיד של שוודיה, אך שנת מותו לא ידועה. על פי הרישומים ב"חוק של וסטרייטלנד" (Västgötalagen) אינגה הורעל באסטריֶטלנד:
לא ידוע אם אינגה הצעיר היה בחיים כאשר פלש זיגורד הראשון, מלך נורווגיה לסמולנד ב-1123, אך כאשר הוא מת היה זה קיצו של בית סטנקיל.
על פי הדיווח נשא אינגה לאישה את אולבהילד, בתו של האקאן פינסון הנורווגי, שמאוחר יותר נישאה לנילס, מלך דנמרק ובהמשך לסוורקר הזקן, מלך שוודיה. אף על פי כן, על פי מסורות אחרות נשא אינגה לאישה את רגנהילד מטלייה.
פרדריק רמינגטון
פרדריק סקריידר רמינגטון (באנגלית: Frederic Sackrider Remington; 4 באוקטובר 1861 - 26 בדצמבר 1909) היה צייר, מאייר, פסל וסופר אמריקני שהתמחה בתיאורים של המערב הישן של אמריקה, בייחוד תוך התמקדות ברבע האחרון של המאה ה-19 במערב ארצות הברית ודמויות של בוקרים, האינדיאנים בארצות הברית וחיל הפרשים של ארצות הברית.
ראשית חייו.
רמינגטון נולד בקנטון במדינת ניו יורק ב-1861 לסת פיירפונט רמינגטון (Seth Pierrepont Remington; 1880-1830) וקלריסה "קלרה" בסקום סקריידר (Clarissa "Clara" Bascom Sackrider; 1912-1836). משפחתו מצד אימו הייתה בעלים של חנויות לחומרי בניין והיגרה במקור משטרסבורג באלזס-לורן בתחילת המאה ה-18. אביו של רמינגטון היה קולונל במלחמת האזרחים האמריקנית שמשפחתו הגיע לארצות הברית בתחילת המאה ה-17 מאנגליה. הוא היה עורך עיתון ומנהל סניף הדואר המקומי, והמשפחה הייתה פעילה בפוליטיקה המקומית והייתה רפובליקנית אדוקה. פרדריק רמינגטון היה בן דודו של אליפלט רמינגטון (Eliphalet Remington; 1861-1793) יצרן הנשק ומקים חברת נשקי רמינגטון.
קולונל רמינגטון נעדר עקב המלחמה במרוצת מהלך ארבע השנים הראשונות לחייו של פרדריק. לאחר המלחמה הוא עקר עם משפחתו לבלומינגטון באילינוי לזמן קצר ומונה לעורך העיתון רפובליקן של בלומינגטון, אבל המשפחה חזרה לקנטון ב-1867. רמינגטון היה בן יחיד וקיבל תשומת לב קבועה. הוא היה ילד פעיל, גדול וחזק לגילו, שאהב לצוד, לשחות, לרכב ולעסוק במחנאות. עם זאת, הוא היה תלמיד גרוע, בייחוד במתמטיקה, עובדה שלא בישרה טובות לשאיפות של אביו שילמד בווסט פוינט. הוא התחיל להכין איורים ושרטוטים של חיילים ובוקרים.
המשפחה עקרה לאוגדנסבורג (Ogdensburg) כשרמינגטון היה בן אחת עשרה והוא למד במכון האפיסקופלי של ורמונט (Vermont Episcopal Institute), בית ספר צבאי שנוהל על ידי הכנסייה, שבו קיווה אביו שהמשמעת תרסן את חוסר המיקוד של בנו, ואולי תוביל לקריירה צבאית. רמינגטון קיבל את שיעורי הציור הראשונים שלו במכון. הוא הועבר אז לבית ספר צבאי אחר שבו תיארו חבריו ללימודים את רמינגטון הצעיר כבחור נעים, קצת רשלן ועצל, בעל חוש הומור ונדיב, אבל בהחלט לא מתאים להיות חייל. הוא נהנה לצייר קריקטורות וצלליות של חבריו לכיתה. בגיל שש עשרה הוא כתב לדודו על מאווייו הצנועים: "אין לי שום כוונה לעבוד קשה. חיי קצרים ואיני שואף לעושר או תהילה ברמה הניתנים להשגה רק במאמץ יוצא דופן מצדי". הוא דמיין קריירה בעיתונאות שבצידה מעט אמנות.
רמינגטון למד בבית הספר לאמנות באוניברסיטת ייל, תחת הצייר הגרמני ג'ון הנרי ניימאר (John Henry Niemeyer). רמינגטון היה הסטודנט היחיד בשנה הראשונה. הוא מצא שפוטבול ואיגרוף מעניינים יותר מהכשרה פורמלית באמנות, בייחוד ציור של יציקות וחפצים דוממים. הוא העדיף ציור של פעולה, והאיור הראשון שלו היה של "שחקן פוטבול חבוש" עבור עיתון הסטודנטים "ייל קורנט" (Yale Courant). אף שלא היה כוכב המשחק, השתתפותו בקבוצת הפוטבול החזקה של ייל הייתה מקור לגאווה לרמינגטון ומשפחתו. הוא הפסיק ללמוד בייל ב-1879 על מנת לטפל באביו החולה שסבל משחפת. אביו מת שנה אחר-כך, בגיל חמישים, כשתושבים רבים מאוגדנסבורג הציעו תנחומים. דודו של רמינגטון מרט (Mart) ארגן לאחיינו עבודה פקידותית מכניסה באולבני בניו יורק ורמינגטון חזר הביתה בסופי שבוע על מנת להתראות עם חברתו אווה קטן (Eva Caten). לאחר שהצעת הנישואים שלו לאווה נדחתה על ידי אביה, קיבל רמינגטון משרת עיתונאי עבור העיתון של דודו מרט ואחר-כך המשיך לעבודות אחרות לתקופות קצרות.