על דרך מודעי בצד של הקריה הטכנולוגית ישנם קווים נוספים העוברים על רחוב מודעי לכיוון אחד בלבד, כיוונם הנגדי עובר ליד קניון מלחה.
סטיפן ליקוק
סמיון ביצ'קוב
סמיון ביצ'קוב (ברוסית: Семён Бычков; נולד ב-30 בנובמבר 1952) הוא מנצח רוסי ממוצא יהודי המשמש כמנצחה הראשי של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית.
חייו.
ביצ'קוב, יליד לנינגרד, למד בבית הספר למקהלה על שם גלינקה בלנינגרד במשך עשר שנים ואחר בקונסרבטוריון של לנינגרד. בשנת 1973 זכה בתחרות הניצוח על שם רחמנינוב והוזמן לנצח על הפילהרמונית של לנינגרד. ואולם הקונצרט בוטל בגלל דעותיו הפוליטיות של ביצ'קוב . בשנת 1974 היגר מברית המועצות. ניצח על התזמורת הסימפונית של גראנד רפידס משנת 1980 עד 1984 ובשנת 1983 היה לאזרח ארצות הברית. משנת 1989 עד 1998 היה מנהל מוזיקלי של תזמורת פריז ומשם עבר לקלן, גרמניה, להיות מנצחה של התזמורת הסימפונית של קלן. ביצ'קוב נשוי לפסנתרנית מריאל לבק.
ארתור תדר
אוריאל סביר
אליהו סוויסה
נחל מודיעים
נַחַל מוֹדִיעִים (ודי ג'רידון בחלקו העליון וודי אל מלקי בחלקו התחתון) הוא נחל אכזב באזור הרי נחלת אפרים (בתחום המועצה האזורית מטה בנימין). הנחל מתחיל בשורת מעיינות בין גבעת זאב לביתונייא שממערב לרמאללה, וזורם לאורך כ-18 קילומטר בקו אווירי עד שנישפך אל נחל נטוף (ואדי א-שמי) כשני קילומטר מערבית לנעלין.
נחל מודיעים יחד עם נחל נטוף הם מהמקורות הראשיים של נחל איילון. נחל מודיעים מנקז אליו את מרבית הנחלים באזור רמאללה כגון: ואדי דילב וואדי עין עריך. בחורפים גשומים הנחל מתמלא מים וזורם. כמו כן הוא מהווה את הגבול הדרומי של הרי גופנה שבדרום מערב השומרון.
הוצאת שורש
האנציקלופדיה התלמודית
תנועת ההתנגדות הצרפתית
תנועת ההתנגדות הצרפתית (בצרפתית: La Résistance intérieure français) או בפשטות הרזיסטאנס היא שם כולל לתנועות ההתנגדות בזמן מלחמת העולם השנייה, שנלחמו בכיבוש הגרמני בצרפת ובמשטר וישי הפרו-נאצי לאחר כניעת ממשלת צרפת וצבאה ב-22 ביוני 1940. תנועות ההתנגדות כללו קבוצות קטנות של נשים וגברים חמושים, של מוציאים לאור של עיתונות מחתרתית ואף של קולנוענים. תנועות ההתנגדות פעלו יחד עם הכוחות החשאיים של בעלות הברית, במיוחד במסירת מודיעין על החומה האטלנטית, בשיתוף פעולה בפעולות חבלה ובפעולות אחרות שתרמו להצלחת מבצע אוברלורד (הפלישה לנורמנדי). הקבוצות מנו כ-35 אלף אנשים. בראשית תקופת המחתרת עמד בראשה שארל דה גול אך שליטתו בה הייתה רופפת והקבוצות בה פעלו בנפרד אחת מהשנייה. מ-1944 הוקמה מועצה משותפת בראשות ז'ורז' בידו.
תנועת ההתנגדות הצרפתית החלה לפעול בצרפת לאחר הנאום של שארל דה גול ב-BBC בצרפתית בו קרא: "כי לא אבדה צרפת. אין היא עומדת לבדה, ואימפריה עצומה עומדת מאחוריה. והיא יכולה להתאחד עם האימפריה הבריטית ולהמשיך בהאבקות."
נשים רבות פעלו במחתרות במגוון תפקידים, בהם: העברת מידע, לחימה, הברחת נפשות, ציוד, כסף ותחמושת.
במלחמת העולם השנייה פעלו נגד הנאצים בוישי ובצרפת הכבושה במגוון דרכים. ביניהן הפצת עלוני תעמולה, פיצוץ מסילות רכבת, ירי בשומרים נאצים, הברחת ילדים יהודים ופיצוץ מבנים. ילדים יהודים רבים הוברחו לספרד ולשווייץ. הם נהנו מתמיכה מורלית בחזית הדיפלומטית מהאנגלים ששיבחו אותם ברדיו ובנאומים של צ'רצ'יל בפני העם האנגלי ובתמיכה צבאית מהאמריקאים.
הצבא היהודי.
הצבא היהודי היה שמה של קבוצת מחתרת יהודית ציונית בצרפת הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה שעזרה להציל יהודים רבים, מהחשובות שפעלו בקרב התנועה.
ירי בחיילים נאצים.
בתחילה ירי בחיילים נאצים היה פעילות משמעותית בפעולות הרזיסאנס, אך לאחר שהנאצים החלו במדיניות של הריגת עשרה צרפתים ממקום היישוב הקרוב על כול גרמני הרוג פחתו פעולות אלו. בין היתר נעשה שימוש באקדחי הדיליבריטור, אקדחים שהאמריקאים החדירו לצרפת. אקדחים אלו היו קטנים וכך היה אפשר להסתירם בכל מקום. חיילי המחתרת הצרפתים תכננו להתגנב מאחורי שומרים נאצים, לירות בהם לקחת את נשקם. כך יוכלו גם לפגוע בגרמנים וגם להשיג נשק טוב יותר.
במהלך הפלישה לנורמנדי.
במהלך הפלישה לנורמנדי פעלו המחתרות הצרפתיות בשיתוף פעולה עם בעלות הברית. הם ניתקו את קווי-תקשורת גרמנים מהלך שגרם לגרמנים לעבור לתשדורת אלחוטית כך שבעולת הברית יכול לירט ולפצח. כמו כן הם יצרו פעולות הסחה נגד הגרמנים ועזרו לשחרר את צרפת מידי הגרמנים מיד לאחר הפלישה.
כמה הייתה משמעותית הרזיסטאנס.
לעיתים קרובות מתייחסים להערכתו של אייזנהאואר, שהעריך את תרומת ההתנגדות במדינות הכבושות לכוחות בעלות הברית לשווה ערך לחמש עשרה דיוויזיות. ההיסטוריונים נותנים הערכה הרבה יותר נמוכה. הבעיה היא איך אמדים לכמה חטיבות שווה תנועת התנגדות/פעילות קמנדו? הביטויים הצבאיים הלא ישירים של ההתנגדות, למשל, הפקת עיתונות מחתרתית, צריכים להילקח בחשבון רק אם הם בעלי אופי לנקז כוחות לקראת סיוע יעיל לכוחות בעלות הברית. יתרה מכך, פעולות כמו הצלת היהודים, שמביסות חלקית את תוכניות הג'נוסייד של הנאצים, אינן נכנסות להיגיון צבאי. לדברי ז'אן-פרנסואה מוראציולה (מומחה להתנגדות): "ללא עזרת ההתנגדות, בעלות הברית ללא ספק היו משחררות את צרפת על ידי כיבוד לוח זמנים כמעט שונה". עם זאת, הערכה זו חייבת להיות מוסמכת מאוד. לדוגמה, לאחר נחיתות פרובנס, הרובע הדרום-מזרחי של צרפת שוחרר כמעט שלושה חודשים לפני התחזיות הראשוניות (83 ימים), בין היתר הודות לפעולה שלכוחות הפנים הצרפתיים (FFI) נוצרו רשמית בתאריך 1 בפברואר 1944 המאגד את כל מבני ההתנגדות הפנימית, ומוצב בפיקודו של הגנרל קניג. בנוסף, הנחיתות בנורמנדי היו מדממות הרבה יותר, אלמלא המודיעין והעיכוב של פעולות ההתנגדות.
שחרור צרפת מהגרמנים.
צרפת שוחררה מהגרמנים גם בעזרת המחתרות הצרפתיות שמילאו תפקיד חשוב בקרב. הם היו מיומנים בירי ובשימוש בנשק יותר מן החיילים האמריקאים והבריטים באותה התקופה. נוסף על כך, הם היו תוספת כוח לצבא בעלות הברית במערב אירופה באותה התקופה. חוץ מזה הם ידעו רבות על הגרמנים, שיטותיהם והם הכירו את השטח בצורה טובה יותר משאר החיילים.
ההתנגדות לנאציזם בגרמניה
ראול קסטרו
ראול מודסטו קסטרו רוז (בספרדית: Raúl Modesto Castro Ruz; נולד ב-3 ביוני 1931) הוא פוליטיקאי קובני, כיהן כנשיא מועצת המדינה של קובה, מפברואר 2008 ועד אפריל 2018. הוא אחיו הצעיר של הנשיא הקודם פידל קסטרו. ראול קסטרו שימש בתפקידי מפתח רבים במדינה, בין השאר המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של קובה, נשיא והמפקד העליון של הכוחות המזוינים. על פי סעיף 94 לחוקה הקובנית, סגן הנשיא מחליף את הנשיא במקרה של מחלה או מוות, וב-31 ביולי 2006 קיבל ראול קסטרו את סמכויות אחיו עקב מחלתו באופן זמני, בהתאם לסעיף זה. ראול קסטרו נבחר לנשיא ב-24 בפברואר 2008, בישיבת הפרלמנט הקובני, עקב הכרזתו של פידל קסטרו על כוונתו שלא לעמוד שוב בתפקיד הנשיאות ב-19 בפברואר 2008.
ביוגרפיה.
ראול, בן הזקונים למשפחת קסטרו, נולד בחוות הסוכר ביראן, במאיארי (Mayari), שבפרובינציית אוריינטה במזרח קובה, למשפחה אמידה: אביו, אנחל קסטרו אי ארחיס (Angel Castro), היה מהגר מספרד, ואמו, לינה רוס גונסאלס (Lina Ruz), הייתה הטבחית במשק ביתו. גדל והתחנך בעיר הבירה של קובה, הוואנה. כבר כסטודנט למדעי החברה הצטרף קסטרו הצעיר, אשר היה סוציאליסט פעיל, בניגוד לאחיו, לסניף של המפלגה הקומוניסטית של קובה (Partido Comunista de Cuba - PCC). ב-26 ביולי 1953, ראול, יחד עם אחיו פידל, תחת הקבוצה העתידה להיקרא תנועת ה-26 ביולי, השתתף בתקיפת בסיס מונקאדה, הבסיס הצבאי השני בגודלו בקובה, ונשפט ל-13 שנים על מעשיו. אחיו פידל קיבל עונש מאסר של 15 שנים בכלא, אך שניהם שוחררו בשנת 1955 במהלך חנינה כללית, וניתנה להם אפשרות לגלות למקסיקו או לארצות הברית. שניהם גלו למקסיקו.
בזמן שהותו במקסיקו סיטי הכיר קסטרו את הארגנטינאי ארנסטו צ'ה גווארה והציגו לאחיו פידל, ואת סוכן הק.ג.ב. ניקולאי לאנוב, שאיתו נפגש כבר בטיול שעשה בגוש הסובייטי שנתיים קודם לכן.
ב-26 בנובמבר 1955, קסטרו, בראשות אחיו ויחד עם 80 מהפכנים נוספים, ביניהם צ'ה גווארה, אשר נקראו מעתה תנועת ה-26 ביולי על שם תאריך תקיפת בסיס מונקאדה שנתיים קודם לכן, יצאו מנמל טוקספן שבמקסיקו, מפליגים על היאכטה המפורסמת "גראנמה" במטרה להתחיל את המהפכה בקובה.
תנועת ה-26 ביולי פעלה לראשונה במחוז אוריינטה ב-2 בדצמבר 1956. רק שנים עשר מהחברים המייסדים שרדו את הפעולה ונסוגו להרי סיירה מאסטרה, ומשם ניהלו מלחמת גרילה כנגד ממשלו של פולחנסיו בטיסטה. בין הניצולים היו צ'ה גווארה, פידל קסטרו, אחיו של ראול, וקמילו סיינפואגוס. התנועה, בראשות אחיו, צברה תמיכה עממית והגיעה במספרה לשמונה מאות איש. ב-24 במאי 1958, בטיסטה שלח שבעה עשר גדודים כנגד התנועה ב"מבצע וראנו". אף על פי שהיו מועטים במספרם, נחלו צבאות המהפכה הצלחות, שלוו בעריקה מאסיבית מצבאו של באטיסטה. ב-1 בינואר 1959 נמלטו באטיסטה והנשיא הנבחר קרלוס ריביירו אגוארו מן המדינה, וכוחות התנועה השתלטו על הוואנה.
לאחר השלמת המהפכה, עם מינוי אחיו פידל כ"שליח הראשי של הנשיא לכוחות המזוינים והמפקד העליון של צבא ה-26 ביולי" והשליט בפועל, ומאוחר יותר ב-16 בפברואר 1959 לראש הממשלה באופן רשמי, השתלב ראול בהנהגה המרכזית של המפלגה ושל המדינה, כך שכבר מאותה שנה התמנה לסגן ראש ממשלת קובה ולשר ההגנה, שני רק לאחיו.