עד היום נחשבים חיילים אלה במקסיקו כגיבורים, ובמספר מקומות במקסיקו מוצבות אנדרטאות לזכרם.
סיום המלחמה.
ב-2 בפברואר 1848 נחתם הסכם גואדלופה אידלגו שסיים את המלחמה בין שתי המדינות.
על פי ההסכם קיבלה ארצות הברית שליטה מלאה בכל שטחי קליפורניה, נבדה, יוטה, אריזונה, ובחלקים מויומינג, קולורדו, וניו מקסיקו. למקסיקו הוחזרו שטחים שנכבשו מדרום לנהר ריו גראנדה, והועבר לה סכום של 18,250,000 דולרים (שווי ערך לכ-630 מיליון דולר של היום) - תמורת השטחים שעברו לארצות הברית.
במהלך המלחמה נהרגו כ-13,000 חיילים אמריקנים, אך רק כ-195 מהם בלחימה עצמה (כ-1.5% בלבד). השאר מתו ממחלות שנגרמו מתנאי סניטציה ירודים. מספר המתים האמריקנים לאחר המלחמה, וכתוצאה ממנה, מוערך באלפים רבים נוספים (יש הנוקבים בסה"כ של כ-20,000 מתים, כשליש מהכוחות הלוחמים). אבדות מקסיקו אינן ידועות, ומוערכות בכ-25,000 אנשים.
התפתחויות פוליטיות כתוצאה מהמלחמה.
השפעות מיידיות במקסיקו ובארצות הברית.
מקסיקו איבדה במלחמה חלק גדול משטחה, ומאז היא נוטרת טינה ארוכת שנים לארצות הברית. נשיאה, אנטוניו לופס דה סנטה אנה, נמלט לגלות בוונצואלה. נשיא מקסיקו בין השנים 1877–1911, הגנרל פורפיריו דיאס, התבטא כמה שנים לאחר המלחמה ואמר: "מקסיקו המסכנה! כל כך קרובה לארצות הברית, וכה רחוקה מאלוהים".
בארצות הברית הביא הניצחון לגל של פטריוטיזם ולאמונה גוברת בייעודה ובכוחה של המדינה, בעקבות ההתפשטות הטריטוריאלית הגדולה מערבה עד לאוקיינוס השקט (ב-1846 נרכשו שטחים נוספים לטריטוריה של אורגון, כך שההתפשטות במערב התגברה גם צפונה). המלחמה הפכה את זאכרי טיילור לגיבור לאומי, ובבחירות 1848 היה מועמד הוויגים לנשיאות ונבחר.
ארצות הברית: חידוש הוויכוח בשאלת העבדות.
האופוריה הלאומית בארצות הברית לא נמשכה זמן רב. המלחמה הבליטה שוב את הקיטוב בין הדרום (שתמך במלחמה) לבין הצפון (שהתנגד לה), וההתפשטות הטריטוריאלית העלתה שוב את שאלת העבדות בשטחים החדשים. באותם ימים התירה טקסס את העבדות, אך מקסיקו אסרה אותה. רבים ממתנגדי העבדות בצפון ראו במלחמה ניסיון של תומכי העבדות להביא להתפשטותה גם לטריטוריות החדשות שייכבשו, ולהגדיל בכך את השפעתם בממשל הפדרלי.
פשרת מיזורי מ-1820 אסרה עבדות מצפון לגבולה הדרומי של מיזורי בקו הרוחב '30 36° (למעט במדינת מיזורי עצמה), ומאז גם נשמר האיזון בין מספר המדינות המתירות עבדות לבין אלו האוסרות אותה. איסור העבדות בכל השטחים הצפוניים, כפי שקבעה פשרת מיזורי, יצר יתרון לשוללי העבדות. מסיבה זו נתמכה מלחמת מקסיקו בעיקר במדינות הדרום, שראו בה הזדמנות להגברת כוחם.
במהלך השנה הראשונה למלחמה, הציע חבר הקונגרס דייוויד וילמוט, חוק שיאסור עבדות בשטחים החדשים שייכבשו ממקסיקו. החוק קומם את נציגי הדרום, הוצג על ידם כניסיון להפר את האיזון בסנאט בשאלה זו, והצית במלוא עוזו את הוויכוח בעניין זה. החוק עבר בקונגרס אך נדחה בסנאט.
ב-1848 הציעו הדמוקרטים את עקרון "ריבונות העם", הקובע שכל מדינה תקבע באופן עצמאי ובאמצעות בחירות דמוקרטיות, אם תותר בה העבדות אם לאו. עיקרון זה התקבל ב-1854 כחוק קנזס נברסקה, וביטל למעשה את פשרת מיזורי.
ב-1848 גם נבחר זאכרי טיילור, גיבור המלחמה המהולל, כנשיא, אך כהונתו הייתה קצרה (מת ב-1850), ולפיכך לא הספיק להפעיל את השפעתו בשאלה זו שהתעוררה עקב המלחמה. ממשיכו, הנשיא מילרד פילמור, אף הוא מהמפלגה הוויגית, החל לטפל באופן נמרץ בשאלות שהציפה המלחמה - גבולות טקסס ושאלת העבדות. פילמור נעזר בחבריו הוויגים הנרי קליי ודניאל ובסטר, כדי להעביר את פשרת 1850, ולפתור באמצעותה את שתי הבעיות המרכזיות שעוררה המלחמה. אלא שפשרת 1850 דווקא יצרה, למרבה האירוניה, חילוקי דעות קשים, ואף זירזה את פירוקה של המפלגה הוויגית.
יוליסס גראנט, ששירת במלחמה תחת פיקודו של וינפילד סקוט, אמר שהמלחמה הייתה אחד הגורמים החשובים למלחמת האזרחים האמריקנית: "הכיבוש, החלוקה והסיפוח [של טקסס] היו ... קשר להשגת טריטוריה, כך שמדינות עבדות חדשות יצטרפו לאיחוד".
ואכן, מספר שנים לאחר מלחמת מקסיקו, פרץ העימות המכריע בשאלת העבדות - מלחמת האזרחים (1861–1865). רבים מהמפקדים האמריקנים במלחמת מקסיקו מילאו תפקידי מפתח במלחמת האזרחים, כמו יוליסס גראנט, רוברט לי ואף ג'פרסון דייוויס, שהיה נשיא הקונפדרציה של מדינות הדרום במהלך מלחמת האזרחים.
השפעות מאוחרות.
אף על פי שמקסיקו השלימה עם אובדן השטח, ניסתה גרמניה לשדלה להצטרף למלחמת העולם הראשונה על ידי הכרזת מלחמה על ארצות הברית, כשבתמורה תפעל גרמניה להחזיר לה את השטחים שכבשו ממנה. ההצעה הסודית שהועברה למקסיקו נקראה מברק צימרמן, על שמו של שר החוץ של גרמניה, והייתה גורם מרכזי להצטרפותה של ארצות הברית למלחמה נגד גרמניה ולניצחון מדינות ההסכמה.
מלחמת ארה&quot;ב-מקסיקו
מלחמת ארה&quot;ב מכסיקו
Command and Conquer
אילן סביר
אילן סביר (נולד ב-1 באוגוסט 1963) הוא בובנאי ישראלי. פעיל בתיאטרון ובטלוויזיה, מנהלם האמנותי והכללי של מרכז תיאטרון בובות חולון ושל הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון ולסרטי בובות בחולון.
ביוגרפיה.
בשנת 1985 הקים יחד עם אופירה ארכוני, את תיאטרון 'בבואה'. יחד עם ארכוני יצר את ההצגות 'הארנבת והצב', 'שלום גבירתי הנסיכה', 'נסיך-צפרדע', 'החיוך של המלכה' ועוד. הופיע עם ההצגות עד 2010.
מ-1993 עובד כבובנאי בטלוויזיה. שימש כבובנאי ראשי בתוכניות החרצופים, "איץ ומיץ" ו"סיפורי משמיש" בערוץ 2; בתוכניות "האיגלו של טרלה", "דפנה ודודידו", כתמתמים, איתי ולילי וסיפורים מהכיס בערוץ הופ!; ובתוכניות הביגבגים, המחסן של כאילו, על מלי ולמה והמופע של גורו וגוגול בערוץ הילדים, בעשרות פרסומות (שקע ותקע ועוד) וכן בתוכנית Harry the Banny בערוץ Baby First TV המשודר בחו"ל. בטלוויזיה החינוכית הפעיל במשך 9 שנים את הבובה פופיק בתוכנית בחצר של פופיק. בתקופת מבצע עופרת יצוקה קבע תקדים ישראלי כשהוביל באמצעות בובה שידורים חיים, באולפן החירום של הטלוויזיה החינוכית. הפעיל את הבובה 'פיליס' בפרויקט מתנות קטנות של נעם חורב ורמי קלינשטיין ועוד.
הדריך את כוכבי הגרסה הישראלית של המחזמר זוכה פרס הטוני "אבניו קיו" בישראל. עוד הדריך שחקנים בהפעלת בובות בהצגה "נרניה" ובהצגות "שומבצל" ו"קרשינדו ואני" (תיאטרון המדיטק), "שמונה בעקבות אחד" (תיאטרון הקיבוץ) ו"הדולפין" (תיאטרון השעה) ועוד.
בשנים 1999–2003 כיהן כיו"ר ארגון אונימה ישראל.
בשנת 2004 התמנה למנהלו האמנותי של הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון בובות בחולון והוא נושא בתפקיד עד היום.
בשנת 2006 התמנה למנהל האמנותי והכללי של המרכז לתיאטרון בובות בחולון והוא נושא בתפקיד עד היום. במסגרת המרכז:
ביים את ההצגה "תיבת הקסמים" ואת האופרה "תיאטרון הבובות של דון פדרו" (בשיתוף תזמורת הקאמרטה הישראלית י-ם"). בנוסף, ביים סדרת סרטי דיוקן על הבובנאים דוד בן שלום (הונזו), ברכה גילאי, זולה רדולסקו, יוסטין גראד, יהודית יחזקאלי, חסיד פעיל ופרל הדרי. סביר כתב, ביים והפעיל את הבובה 'ג'ינג'ה' בסרטים יומני ג'ינג'ה מחולון, הרפתקאות ג'ינג'ה במוזאון הבובות וג'ינג'ה רוצה בובת תיאטרון.
סביר כתב תוכניות חינוכיות, בין היתר כתב את מגילת רות - היצגים שונים, תוכניות ללמידת מגילת רות באמצעות בובנאות במסגרת תוכנית "העיר כמרחב למידה".
מ-2014 סביר אוצר תערוכות בובות ותערוכות צילומים במוזאון לאמנות תיאטרון הבובות ומרכז מחקר אודות ההיסטוריה של תיאטרון הבובות בישראל.
ב-2017 הנחה (באמצעות הבובה ג'ינג'ה) את טקס פרסי הבמה לילדים ולנוער של אסיטז' ישראל.
ב-2020 יזם, ערך והגיש את אמנות.יצירה.בובות.LIVE - סדרת מפגשי רשת שבועיים שכללה שיחות, ראיונות והדגמות עם אמנים ויוצרים מישראל ומהעולם.
Session Initiation Protocol
Session Initiation Protocol (בראשי תיבות: SIP) הוא פרוטוקול איתות (Signaling Protocol) המשמש בעיקר לשליטה וניהול של שיחות זמן-אמת ברשתות IP כדוגמת טלפוניה מבוססת IP ומסרים מיידיים.
SIP, בדומה ל-HTTP הוא פרוטוקול שרת–לקוח המבוסס על הודעות בקשה ותשובה שיוצרות טרנזקציות (לדוגמה הודעת INVITE משמשת ליצירת השיחה והודעת BYE לניתוקה). על פי מודל השכבות של SIP OSI מוגדר כשייך לשכבת האפליקציה (7). התקן מסביר איך להשתמש ב-SIP מעל TCP, UDP ו- TLS, אבל גם מיפויים אחרים אפשריים (UDP הוא הנפוץ ביותר בשימוש). פורט 5060 הוקצה ל-SIP על ידי IANA.
SIP פותח על ידי ה-IETF ומפורסם כ- . ישנן קרוב ל־20 תוספות והרחבות שמתוארות ב-RFC והצעות להרחבות נוספות מוגשות חדשות לבקרים. בין ההרחבות הבולטות: SIMPLE - לתמיכה במסרים מיידיים ו-Presence, ו־SIP-3GPP לתמיכה ב-SIP ברשתות GSM מהדור השלישי ואילך.
נכון להיום SIP נתמך על ידי יותר מוצרים ושרותי טלפוניה אינטרנטית מכל פרוטוקול איתות אחר - למעט חריגים בודדים כל יצרני התקשורת העיקריים מציעים מוצרים או שירותים תומכי SIP. עם זאת עולם הטלפוניה האינטרנטית התפתח במקביל על בסיס מספר גדול של פרוטוקולים מתחרים ומשלימים כולל H.323, Megaco ופרוטוקולים פרטיים של חברות כמו סיסקו וסקייפ. על כן קשה לקבוע אם SIP הוא כרגע הפרוטוקול הנפוץ ביותר בשימוש, אף על פי שזאת ההערכה המקובלת. SIP/SIMPLE גם הוא זוכה להכרה רבה כפרוטוקול האוניברסלי העתידי למסרים מיידיים.
הודעות בפרוטוקול.
ההודעות נחלקות לבקשות ששייכות לעולם ה-SIP ותגובות שרובן לקוחות מעולם ה-HTTP
ב-SIP קיימות הבקשות הבאות: