קז (ברוסית: Кез) הוא יישוב ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
היסטוריה.
היישוב הוקם ב-1897 כדי לשרת תחנת רכבת שזה עתה הוקמה. היישוב משמש כמרכז המחוז מאז 1929.
כלכלה.
בקז מספר מפעלי תעשייה זעירה ומפעלי מזון. במקום יש תחנת רכבת אשר מחברת את קז עם פרם וקירוב.
אוכלוסייה.
אוכלוסיית קז לפי שנים:
סינוצרטופס
סינוצרטופס (שם מדעי: Sinoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שהתקיים בתקופת הקרטיקון. זהו המין היחיד במשפחתו שחי באסיה ולא באמריקה הצפונית, לאחר הפרדת הטוראנוצרטופס מהמשפחה. המאובנים שלו התגלו בסין, במחוז שאנדונג.
אורכו המוערך של הסינוצרטופס הגיע ל-6 מטר, לגובה 2 מטר ולמשקל של 2 טון בממוצע. הוא היה קרובם של הפכיריינוזאורוס, האכלוזאורוס והאייניוזאורוס וכמותם היה בעל עטרה גדולה מאחורי הגולגולת שאורכה הגיע ל-180 ס"מ והיא כללה כמה דוקרנים ארוכים שהשתפלו קדימה וסביבם דוקרנים קצרים שהקיפו את העטרה. על ראשו הייתה קרן אחת איתה הוא הניס טורפים. כמו רוב בני קבוצתו הוא ניזון רק מצמחים נמוכים.
מאובניו של הסינוצרטופס התגלו בחפירות בדרום-מערב שאנדונג, לצד כמה דינוזאורים גדולים שכללו את השאנטונגוזאורוס בעל מקור הברווז, הצרטופסיד Zhuchengceratops והזוצ'נגטירנוס. כל אלה חיו בתקופת הקרטיקון התחתון, בסמוך להכחדת הדינוזאורים.
בתרבות.
הסינוצרטופס מופיע בסרט , כיצור צמחוני הדומה מעט לטריצרטופס שנראה לצידו, אך בעל קרניים קטנות יותר והוא בעל חורים בולטים בעטרתו, דבר שלא היה ליצור האמיתי. במקור היה אמור להיות פכירינוזאורוס במקומו. הפרטים בורחים מהר הגעש הפעיל ולאחר מכן חלקם נתפסים אך משתחררים. ב גם מופיעים סינוצרטופסים כשקלייר נרדפת בידי בעלי חוות נוסעת בפראות לתוך עדר שלהם ובמהלך המרדף אלה חובטים במספר מכוניות. בסיום הסרט עדר סינוצרטופסים נעים בשקיעה לצד פילים.
הסינוצרטופס מופיע גם בסדרה ובמשחקי המחשב "Jurassic World: Alive" ו"Fossil Fighters".
NRK3 או NRK Super הוא ערוץ טלוויזיה נורווגי ציבורי המשודר כחלק משידורי NRK, גוף השידור הציבורי הנורווגי. הערוץ הוא ערוץ בידור לצעירים, עם דגש על קבוצת הגיל של 12-29. במהלך היום משעה 6:00-19:30 משודר ערוץ NRK Super אבל אחרי 19:30 שבים לשידורי הערוץ.
הערוץ החל את שידוריו ב-3 בספטמבר 2007, והוא זמין בכל רחבי נורווגיה, דרך השידורים היבשתיים הדיגיטליים, בשידורי הלוויין ובשידורי הטלוויזיה בכבלים.
NRK3 HD.
ב-1 בפברואר 2011 הושק ערוץ NRK3 HD, ששידר תוכניות זהות לאלו של NRK3 אך בפורמט תמונה HDTV, בעוד בערוץ הרגיל הן שודרו באיכות SDTV.
נתח שוק.
בשנת 2020 עמד נתח השוק של הערוץ על 1.9%. לשם השוואה, שיעור הצפייה ב-NRK1 עמד על 35.7% ובערוץ NRK2 על 5.1%.
יהודה בראגינסקי
עד כאן (עמותה)
דוד דנקנר
דוד דנקנר (14 באפריל 1928 - 24 ביוני 2014) היה איש עסקים, יזם, ותעשיין ישראלי.
ביוגרפיה.
בנו של משה דנקנר, מראשוני תעשיית היהלומים בארץ ישראל, ורחל. אחד משישה אחים: אברהם, יצחק שמואל, יונה ולאה. אמו, רחל, מתה בשנת 1939 בגיל 40, מדימום בעקבות ניתוח. כנער היה פעיל בהגנה.
בשנת 1947, נסע ללימוד בארצות הברית וכעבור חודשים ספורים הצטרף לקורס טיס, שארגן טדי קולק כדי להכשיר טייסים ישראליים. בקורס, שנפתח בפברואר 1948 בבייקרספילד בקליפורניה, השתתפו גם שלמה להט, פלטיאל מקלף וזהרה לביטוב. ביוני 1948 ,עם סיום הקורס, חזר דוד כטייס ונלחם בטייסת הנגב שהוקמה בזמן מלחמת העצמאות. הוא השתתף בקרבות, בסיוע ובהגנה על יישובים
מבודדים.
עם תום המלחמה חזר לארצות הברית וסיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובשנת 1956 קיבל תואר דוקטור בכימיה אורגנית באוניברסיטת קליפורניה. לאחר שנתיים של בתר-דוקטורט בשיקגו חזר לישראל.
בשנת 1959, הקים בעתלית מפעל לייצור פורמלין, סמוך למפעל תעשיות מלח לישראל, (אותו רכשה משפחת דנקנר ב-1957 ממדינת ישראל) ושנוהל בידי אחיו הבכור אברהם. בשנת 1965, הקים את
מפעל כרמל כימיקלים שייצר אבקות יציקה לתעשיית הפלסטיק. במשך השנים הקים 10 מפעלים בישראל ובעולם ונכנס לשותפות עסקית באירופה, בדרום אפריקה ובדרום אמריקה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 הקים תשלובת תעשייתית בבושיר ובשיראז שבאיראן, שכללה מפעל ונמל עגינה. התשלובת הולאמה עם פרוץ המהפכה האיראנית ונפילתו של השאה.
היה שותף בדנקנר השקעות עד למכירת החברה בשנת 2004. באותה שנה החל ברכישת השליטה בקבוצת דור כימיקלים (שעוסקת בייבוא, שיווק וייצור של יריעות פוליאתילן, כימיקלים, וחיפושי גז) מידי בני משפחתו והציבור (עד אפריל 2010 מניות החברה היו רשומות למסחר בבורסה). לאחר מכן מוזגו לדור כימיקלים החברות התעשייתיות הפרטיות שהחזיק, ביניהם כרמל כימיקלים.
חודשים ספורים לפני מותו פרץ סכסוך עסקי בין בנו גיל דנקנר, שעבר לנהל את עסקי המשפחה ומשמש כיו"ר דור כימיקלים, לבין בנותיו ירדן ודניאלה דנקנר. הסכסוך העובר לגישור.
מומנט סיבוב
אדריכלות מוזערבית
פרס לורנס אוליבייה לשחקנית השנה במחזה חדש
פרס לורנס אוליבייה לשחקנית השנה במחזה חדש היה פרס שנתי שהוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי. הפרס נוסד ב-1976 בשם "פרסי איגוד תיאטראות הווסט אנד", ושמו הוחלף ב-1984 לכבוד השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
ב-1984 אוחד הפרס עם פרס שחקנית השנה בהפקה מחודשת ליצירת פרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר. בטקס בשנת 1988 הוענק הפרס בפעם האחרונה.
אילן ואילנית
אילן ואילנית היה צמד מוזיקלי שפעל בין 1965 ל־1973. הצמד הורכב מהזמרים שלמה צח וחנה דרזנר (אילנית), שהיו נשואים זה לזו באותה תקופה.
היסטוריה.
שלמה צח הקים בראשית שנות השישים הרכב מוזיקלי שבו היו חברים לצידו גידי בריקמן וגילה צ'קרובה (קריב). בהשראת ההרכב פיטר, פול ומרי נקרא ההרכב בשמותיהם של הזמרים: "גידי, צח וגילה". לאחר כשנה של חזרות הקליטה השלישייה שירים אחדים, ובהם "רכבת", "לכל אדם כוכב" ו"אל תלכי נא". זמן קצר לאחר מכן חלתה צ'קרובה, והחליטה לפרוש מן ההרכב. בהמלצת המנהל המוזיקלי של הלהקה, ג'קי לוי, הצטרפה ב־1964 במקומה של צ'קרובה הזמרת חנה דרזנר, אם כי גם לאחר צירופה נותר ההרכב בשמו המקורי. זמן קצר לאחר מכן פרש גם בריקמן מן ההרכב, וצח ודרזנר נותרו צמד.
צח ודרזנר החלו להופיע כצמד במועדון "החתול העצבני", ולא זכו להצלחה רבה בתחילת דרכם. ב־1965 הזמין אותם הכוריאוגרף יונתן כרמון להצטרף למסע ההופעות של להקתו באירופה ובארצות הברית. כרמון הוא שהציע לצמד את השם "אילן ואילנית", שם שנבחר מפני שגם לאנשים שאינם דוברים עברית קל להגותו. דרזנר אימצה את הכינוי "אילנית", והוא הוסיף לשמש אותה בכל המשך הקריירה שלה. עם שובם לישראל החל הצמד בהקלטת אלבומו הראשון, שיצא ב־1967 ונקרא "אילן ואילנית". את כל השירים באלבום עיבד יצחק גרציאני. השיר הבולט בו היה "לכל אדם כוכב", שכתב והלחין גלעד בן ש"ך ושר במקור ההרכב "גידי, צח וגילה". גם השיר "בואי סניורינה" מהאלבום זכה להצלחה. בהמשך אותה שנה הוציא הצמד תקליטון ובו ארבעה שירים שלא נכללו באלבום.
ב־1968 הקליטה אילנית את שיר הסולו הראשון שלה, "כבר אחרי חצות" (עמוס אטינגר/נורית הירש). השיר נכלל בתקליטון של הצמד שיצא באותה שנה לצד שלושה שירים אחרים. בהמשך השנה יצא אלבומם המלא השני, "סביב לעולם". בניסיון לפנות לקהל הבין־לאומי כלל האלבום שירים בשפות שונות. לצידם נכללו שלושה שירים בעברית: "כבר אחרי חצות", "בעקבותייך" (אהוד מנור/נורית הירש) ו"ילדים של סיוון", שהיה שירו הראשון של הפזמונאי דודו ברק (לחן: ניסים שובל). כבר באותה שנה יצא אלבום נוסף של הצמד, "יחד לתמיד". נכללה בו גרסה מחודשת לשיר "כשהיינו ילדים" (אורי אסף/משה וילנסקי), שהתפרסם קודם לכן בביצועים של שושנה דמארי ושל יפה ירקוני.
בתחילת 1970 יצא תקליטון של הצמד בשם "בשנה הבאה", ובו ארבעה שירים. מהם התפרסם בעיקר השיר "בשנה הבאה" של אהוד מנור ונורית הירש, שהפך לאחד מלהיטיו הגדולים ביותר של הצמד. בהמשך השנה יצא אלבומם "אילן ואילנית", ובו הלהיט "בין שני לבבות" שכתב שייקה פייקוב והלחינה הירש. אילן ואילנית זכו בתואר "צמד השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תש"ל, וכן בפרס כינור דוד באותה שנה.
באותה תקופה הרבו השניים להופיע גם מחוץ לישראל, ובין היתר הופיעו בגרמניה, באנגליה ובהולנד. בגרמניה הוציאו תקליט בשם "Folksongs der Welt", ובו גם שני שירים בעברית, בהתאם לדרישתה של חברת התקליטים: גרסה מחודשת לשיר "יחזקאל" של החלונות הגבוהים ושיר בשם "שיר שבת" שכתב והלחין שייקה פייקוב.
ב־1971 יצא אלבומו של הצמד "שוב אתכם". גם אלבום זה הורכב ברובו משירים בשפות זרות, ובהם השיר העממי הגאורגי "גוגולי גוגולי". כמה מן השירים העבריים באלבום היו ללהיטים גדולים: "ושוב איתכם" (ברק/הירש), חופשי ומאושר" (ברק/בעז שרעבי) ו"רינגולי" (פייקוב/שרעבי). בעקבות האלבום זכו אילן ואילנית בתואר "צמד השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשל"א. עם השיר "ושוב איתכם" השתתף הצמד בפסטיבל זמר בין־לאומי באתונה ביולי באותה שנה, והגיע למקום השלישי.
אלבומם המשותף האחרון של אילן ואילנית, "ישראל שלי חוגגת", יצא ב־1972. הוא כלל את הלהיטים "למה למה" (אבי קורן/אפי נצר) ו"ישראל שלי חוגגת" (דודו ברק/מוני אמריליו), ושני שירי סולו של אילנית, שמהם הצליח בעיקר השיר "גוליבר" (מנור/קובי אשרת). באותה תקופה החל צח להימשך לתחום ההפקה. הוא החליט לזנוח את קריירת השירה, ולהפוך לאמרגנה של אילנית. זו מצידה החלה בקריירת סולו מצליחה מייד לאחר פירוק הצמד.