שבועות לפני כינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית לקראת בחירות האמצע ב-1994, פרש מקפרלנד מהמירוץ לסנאט האמריקאי לאחר שהביע תמיכה במועמדותו של קוויסט וחבר אליו כעמית למרוץ וכמועמד לתפקיד סגן המושל. לאחר ספירת הקולות בוועידה הרפובליקנית שהתכנסה בסיינט פול, זכה גראמס לתמיכתה הרשמית של הנהגת המפלגה הרפובליקנית על פני מקאסי ואולסון. מאוחר יותר זכה במועמדות הרפובליקנית וגבר על המועמדת הדמוקרטית אן וייניאה. גבעת הקפיטול יצא לגראמס מוניטין הדוגל ברווחת משפחות, ודגל בכיווץ גודל הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. למשל, הוא פעל למתן זיכויי מס למשפחות לפי ילד. בעוד הצליח להחיל את זיכויי המס לכל משפחה, הוא נכשל במאמציו לפתוח מחדש את שדרת פנסילבניה לתנועה מול הבית הלבן אחרי הפיגוע באוקלהומה סיטי ב-1995. גם ניסיונותיו להמיר את שטרות הדולר במטבעות לא קרמו עור וגידים.
בערוב ימיו.
לאחר שהפסיד בבחירות לסנאט ב-2000 למועמד הדמוקרטי מארק דייטון, שב גראמס לעסקיו הפרטיים ובשנת 2004 היה לבעלים של שלוש תחנות רדיו בליטל פולס שבמינסוטה. ב-2006 ניסה גראמס ללא הועיל לשוב לזירה הפוליטית בסנאט האמריקאי. הוא הודיע על התמודדותו למועמדות המפלגה הרפובליקנית מול מארק קנדי ​​וגיל גוטנכט. עם זאת, לאחר הופעות חסרות-ברק בתהליך מתן התמיכות בבחירות המקדימות, הסיר מועמדותו. גראמס לא ויתר והכריז על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מינסוטה. ג'ים אובסטראר הדמוקרטי גבר עליו בקושי.
גראמס נותר פעיל בפוליטיקה לצד שיבתו אל חייו האישיים. ב-2008 שקל להתמודד נגד הסנאטור הרפובליקני המכהן נורם קולמן בבחירות המקדימות למועמדות המפלגה, אך לבסוף נמלך בדעתו. גם ב-2010 רצה גראמס להתמודד לתפקיד מושל מינסוטה. ב-4 בספטמבר 2013 פורסם כי גראמס נאבק בסרטן המעי הגס מאז 2012 ומקבל טיפול הוספיס בביתו. ב-8 באוקטובר 2013 הכריעה אותו המחלה והוא הלך לעולמו בביתו שבקראון, בן 65 במותו.
שיכוני המשפחות בבסיסי חיל האוויר
שיכוני המשפחות בבסיסי חיל האוויר הם שיכוני מגורים אזרחיים, הממוקמים בתחומי שמונת בסיסי הטיסה של חיל האוויר הישראלי. מתגוררים בהם אנשי קבע המשרתים בבסיסים אלו ובני משפחותיהם. המגורים בשיכונים מאפשרים למשרתים לגור עם משפחותיהם ובמקביל להיות מסוגלים להתייצב לתפקידיהם בתוך דקות ספורות. שמונת הבסיסים הם היחידים בצה"ל שבהם מתגוררים גם אזרחים.
השיכונים.
ראשית הקמתם של שיכוני המשפחות בבסיסי חיל האוויר הייתה בשנות החמישים. באותו זמן התגוררו בבסיס רמת דוד עם משפחותיהם עזר ויצמן ומרדכי הוד, לימים מפקדי החיל, וכך בא לעולם הרעיון של קיום שיכוני המשפחות.
בשיכונים מתגוררים עם משפחותיהם קצינים ונגדים בכירים, גברים ונשים, אנשי צוות אוויר ואנשי קבע אחרים, המשרתים בתפקידי אחזקה ומנהלה.
לשיכונים יש שמות נפרדים והם מסונפים לרשויות המקומיות שבשטחן שוכנים הבסיסים.
השיכונים הם:
בנייני המגורים בשיכונים ממוקמים במתכונת שכונתית ובה רחובות. הבתים חד קומתיים ולצד כל אחד חצר קטנה.
משפחה מתגוררת בשיכון מסוים בממוצע במשך שנתיים עד שלוש שנים. לאחר מכן, בהתאם להחלטות חיל האוויר לגבי שיבוץ משרתי הקבע לתפקידים ולבסיסים, היא עוברת לשיכון אחר או למגורים ביישוב אזרחי. המעברים מהשיכונים ואליהם נעשים מדי קיץ וכרבע מאוכלוסיית שיכון עשויה להתחלף בבת אחת.
התושבים בשיכונים.
בשנת 2018 התגוררו בשיכוני בבסיסי חיל האוויר כ-700 משפחות. רוב אנשי הקבע המתגוררים בשיכונים הם בני למטה מ-40.
בכל שיכון מתגוררות בין 70 ל-120 משפחות (נכון לשנת 2020) ובהן ילדים רבים: בשנת 2006 התגוררו בשיכונים כ-1,150 ילדים, קרוב למחציתם בבסיסי חצרים, תל נוף ורמת דוד. כ-54% מילדים אלו היו בני עד שש שנים, דבר המשקף את הרכב האוכלוסייה המתגוררת בשיכונים.
על פי מסמך שחובר על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת בשנת 2007 ניכרה ירידה בנכונות אנשי הקבע להתגורר בשיכונים (אך לעיתים הדבר נדרש מהם כתנאי להצבה בתפקיד מסוים) וחלק מהדירות בשיכונים היו ריקות.
תחזוקת בתי המגורים בשיכונים נעשית על ידי צוותי עבודה צבאיים מטייסות הבינוי של הבסיסים.
תושבי שיכוני המשפחות משלמים לחיל האוויר תשלומי שכר דירה, מיסי שיכון, גני-ילדים, חשמל, מים וטלפון. תשלומים אלו מסובסדים חלקית על ידי החיל, דבר המאפשר לתושבים חיסכון כלכלי.
תשלומי הארנונה שמשלם צה"ל על שטחי בסיסיו ובסיסי חיל האוויר בכלל זה עומדים על 30% מהתעריף המלא.
שירותים לתושבים.
תושבי שבעה משמונת השיכונים, המסונפים למועצות האזוריות שבסיס הטיסה כולו נמצא בשטח השיפוט שלהן, זכאים לקבל שירותים ממלכתיים מידי הרשות המקומית.
גני ילדים פועלים בתוך השיכונים והחיל משתתף במימון פעילות הגנים לילדים הצעירים. הילדים המבוגרים יותר לומדים בבתי ספר בתחומי הרשות המקומית ונעזרים בשירותי ההסעות שלה.
בנוסף לשירותי הרשות המקומית מקבלות המשפחות המתגוררות בשיכונים הטבות שונות שמספק חיל האוויר. כך, הן רשאיות להשתמש בבריכה ובקולנוע שבבסיס, מקבלות בו שירותי דואר ובנקאות והסעות לערים סמוכות וכן סיוע באחזקה שוטפת. תושבי השיכונים זכאים לרכוש מוצרים בשקם משפחות, שהוא מעין סופרמרקט.
תושבי השיכונים מאוגדים בוועדי שיכון. הוועדים עוסקים בארגון שירותי תרבות, חינוך ופנאי לתושבים. בראש כל ועד עומד יושב ראש, המתמנה על ידי מפקד הבסיס. יושב הראש מייצג את השיכון במועצה האזורית.
נכון לשנת 2007 לא היה שיכון המשפחות בבסיס נבטים כלול בשטח השיפוט של רשות מקומית כלשהי. תושביו קיבלו שירותי חינוך מרשויות מקומיות סמוכות ושירותי רווחה על בסיס אד הוק. בנוסף חיל האוויר הקצה תקציבים למתן שירותים לתושבי השיכון שהיו ניתנים ברגיל על ידי רשות מקומית. הילדים למדו בערד, בבאר שבע ובעומר.
בשנת 2018 הוקמה עמותת שיכוני חיל האוויר, שתפקידה "לאגד ולספק את כלל הצרכים התפעוליים הנדרשים לצורך ניהול שגרת החיים האזרחיים
בשיכוני חיל האוויר, לרבות הפעלת מערך החינוך".
החיים בשיכונים.
בני משפחה המתגוררים בשיכונים מעידים שהחיים בהם מזכירים חיים בסביבה קיבוצית, שיש עזרה הדדית רבה בין המשפחות, יש חיי קהילה עשירים ונערכים אירועים משותפים רבים. עם זאת לפי עדותם יש למגורים בשיכונים חסרונות שונים, ובהם:
התאחדות המלונות בישראל
התאחדות המלונות בישראל היא הארגון היציג של המלונות בישראל.
אודות ההתאחדות.
ההתאחדות הוקמה בשנת 1932, כחלק מהתאחדות הסוחרים בישראל, לימים איגוד לשכות המסחר. בשנת 1960 התאגדה ההתאחדות באופן עצמאי כאגודה עות'מאנית.
ההתאחדות היא ארגון מעסיקים, אשר מקיף כ-350 מלונות ממטולה ועד אילת, עם כ-48 אלף חדרי מלון וכ-34 אלף מועסקים.
ההתאחדות משמשת ארגון שמטרותיו לפעול לקידום, פיתוח והרחבה של התיירות בישראל ולסייע בהעלאת הרמה המקצועית של המלונות. היא מייצגת את המלונות במוסדות וארגונים בישראל ומחוצה לה, ובפני גופים ממשלתיים, מקבלי החלטות מוסדות ורשויות מקומיות.
מוסדות ההתאחדות הם: הנשיאות, מועצת ההתאחדות, הוועידה הארצית. כמו כן פועלת ההתאחדות גם באמצעות ועדות המורכבות מחברי ההתאחדות, ובין היתר: ועדה ארגונית, ועדת עבודה, ועדת הכשרה, ועדת כלכלה, ועדת שיווק, ועדת חדשנות, ועדת ביקורת.
בוסטיאן נכבר
פארק הנשיא
פארק הנשיא (באנגלית: President's Park) או פארק הבית הלבן והנשיא (באנגלית: The White House and President's Park) הוא פארק במרכז וושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית.
שטח הפארק מכיל ומקיף מספר מבנים, בהם הבית הלבן, בניין הרשות המבצעת אייזנהאואר, בניין משרד האוצר, מרכז המבקרים של הבית הלבן, כיכר לה פייט, ואת האליפסה.
הפארק מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
מטרתו של הפארק - ליצור מרווח בין העיר לבין הבית הלבן, תוך הדגשה הניראות של השלטון, והקשר החופשי בינו לבין הציבור, ויצירת מקום לביטוי חופשי למול הרשות המבצעת.
חלקי פארק הנשיא.
שטחי הבית הלבן.
בשנת 1790 נחקק "חוק מקום המושב", המקצה אתר עבור בירת ארצות הברית, ומסמיך את נשיא ארצות הברית, ג'ורג' וושינגטון להכין עיר בירה עבור ממשלת ארצות הברית עד יוני 1800.
נערכו מספר תחרויות אדריכלות להציע תוכניות עבור "הקפיטול" (בית הנבחרים), ועבור "בית הנשיא".
תוכניתו של ג'יימס הובן עבור בית הנשיא נבחרה, והוא פיקח על הבנייה. לימים נבנו אגפים חדשים למבנה (הוא "הבית הלבן") והוקמו האגף המערבי והאגף המזרחי.
שטחי הבית הלבן כוללים את המדשאה הדרומית, גן הוורדים, גן ז'קלין קנדי, והמדשאה הצפונית.
כיכר לה פאייט.
כיכר לה פאייט היא פארק ציבורי, הממוקם בסמוך מצפון לבית הלבן.
שטחו של הפארק 28,191 מטרים רבועים, והוא גובל ברחוב H (H Street) שמצפון לפארק, ברחוב ג'קסון פלייס (Jackson Place) שממערב לו, ברחוב מדיסון פלייס (Madison Place) שממזרח לו, ובשדרת פנסילבניה שמדרום לפארק.
הכיכר והמבנים ההיסטוריים המקיפים אותה, הוכרזו כאתר היסטורי לאומי בשנת 1970.
כשהכיכר הוקמה, היא תוכננה להיות חלק מהגן הפרטי של הנשיא, ולכן היא מהווה חלק מ"פארק הנשיא".
שטח הפארק הופרד משטח הבית הלבן בשנת 1804, בעקבות החלטת הנשיא השלישי של ארצות הברית, תומאס ג'פרסון לאפשר לשדרות פנסילבניה לעבור בין המדשאה הצפונית של הבית הלבן, לבין שטח הפארק.
בשנת 1824 הוענק לפארק באופן רשמי שמו הנוכחיף על שמו של המרקיז דה לאפייט, הקצין הצרפתי שלחם במלחמת העצמאות האמריקאית.
הפארק שימשה כאתר למרוצים, כבית קברות, גן חיות, שוק עבדים, קסרקטין במהלך מלחמת 1812, וכן שימש אתר הפגנות רבות.