בן שלו מהארץ סקר את השיר באומרו כי השיר מהווה כשיר מחאה וכ"קריאת השכמה לכל מי שנרקב מול הריאליטי", הוסיף כי "כמו בכל שיר מחאה טוב, הם לא עושים את זה באופן ישיר ופשטני. יש טקסט ויש סאבטקסט. זה מתחיל בבחירה שלהם לשיר את הסינגל החדש בבליל של שפות, שעטנז של אנגלית, ספרדית, איטלקית, ערבית ועברית. מעט מאוד עברית. נדמה שבעשותם כך הם שואלים: מי אנחנו בעצם? מה הפכנו להיות? איך קרה שאיבדנו את הזהות והלכידות הפנימית שלנו?". עוד אמר כי שם השיר, "קוקוריקו", הוא "קריאת השכמה, זמן להתעורר, כמו ששרו 'הדג נחש', רק בלי החפירה המיותרת של שתי מילים. בן זקן ואדם מנערים את האזרח הישראלי האדיש, הנרקב מול תוכניות הריאליטי, ומזכירים לו שביכולתו לשנות את המציאות", וסיים באומרו כי "אילו אמיר אוחנה היה עדיין שר המשפטים, ייתכן שהוא היה מורה על פתיחת חקירה נגד שני הזמרים בחשד להתססה והמרדה". דודי פטימר ממעריב סקר את השיר בשלילה אף הוא, באומרו כי "מבחינה מלודית, השיר לא מתרומם יותר מדי, הפזמון לא קליט ולא ממנף את הבתים שגם ככה נשמעים מהונדסים וטכניים מדי כשמוסיף למוטיב ה"מסחרה" של השיר שחסרים בו רגש, התלהבות ואנרגיות", והוסיף ש"הדבר היחיד שאפשר לזקוף לזכותם של השניים זה הקליפ המושקע בסגנון המערב הפרוע שניכר כי נעשתה בו עבודה ניכרת, אך בעיני השיר יישמע יותר טוב לו אצפה בקליפ בלבד ואדאג לשים את השיר על מיוט" וכי "מלבד פספוס, אכזבה וקקופוניה של צלילים – אין בשיר הזה כלום".
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה, תוך שנתן לשיר ביקורת מעורבת, באומרו כי השיר הוא "עוד גימיק שנראה יותר כפרסומת מושקעת לצמד".
נדב מנוחין מוואלה! NEWS גם ביקר את השיר באופן שלילי, תוך שסיים את הביקורת באומרו, "עומר אדם, האיש והמהפכה של השמחה, רגיל לפזר דאחקות בשירים שלו. גם עדן בן זקן עושה את זה לא מעט. במדינה שבה זמרים חלולים לוקחים את עצמם ברצינות כה רבה - עצם הנוכחות שלהם מרעננת. אבל שניהם קרובים למקום שבו העניין הזה ממצה את עצמו. בפרט אדם, שמאז "שני משוגעים" עוד לא הוציא סינגל באותה רמה. אם שני הזמרים המצליחים ביותר בישראל נפגשים, לא עדיף כבר להוציא משהו טיפה יותר רציני מאשר את הבדיחה הפרטית הזאת?".
שחר אמאנו גם ביקר את השיר באופן שלילי, באומרו כי השיר הוא "במילים פשוטות עלבון לקהל ששומע אותו... מה שקורה במקרה הזה נשמע כמו שאריות של כמה שירים שרותכו יחד בצורה הכי גסה שיש... רשימת הכותבים... הייתה אמורה לייצר יותר, אבל התוצאה הסופית כל כך מביכה, שרק הקליפ המוזר שלו מתעלה עליה... מי שמוציא שיר כזה לא מכבד את הקהל שלו וחושב שהוא יכול לסבול הכל.
80s Mercedes
80s Mercedes (בעברית: מרצדס משנות ה-80) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס, מתוך אלבום הבכורה שלה, Hero. השיר יצא לאור ב-27 ביוני 2016, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל, כסינגל השני מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-11 במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והופק על ידי מארן מוריס ביחד עם בוסבי. המפיק המוזיקלי בוסבי עבד עם מוריס על אלבום הבכורה שלה Hero, שיצא בשנת 2016 והפיק עבורה שירים רבים כדוגמת "Sugar", "Rich", "My Church", "I Could Use a Love Song" ו-"Just Another Thing".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-65 מיליון השמעות.
ביקורת ופרסים.
השיר קיבל ביקורות פושרות, והועמד רק לשני פרסי מוזיקה של CMT ולפרס בטקס פרסי המוזיקה של רדיו דיסני.
My Church
My Church (בעברית: הכנסייה שלי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס, מתוך אלבום הבכורה שלה, Hero. השיר יצא לאור ב-19 בינואר 2016, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והופק על ידי מארן מוריס ביחד עם בוסבי. המפיק המוזיקלי בוסבי עבד עם מוריס על אלבום הבכורה שלה Hero, שיצא בשנת 2016 והפיק עבורה שירים רבים כדוגמת "Sugar", "Rich", "My Church", "I Could Use a Love Song" ו-"Just Another Thing".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-100 מיליון השמעות.
ביקורת ופרסים.
השיר זכה לביקורות חיוביות, תוך שהועמד בקטגוריות רבות בטקסי פרסים שונים ואף זכה בפרס גראמי בקטגוריית "הופעת הסולו קאנטרי הטובה ביותר".
גבריאלה אמורט
האב גבריאלֶה אַמוֹרְט (באיטלקית: Gabriele Amorth;1 במאי 1925 – 16 בספטמבר 2016) היה כומר קתולי איטלקי, מגרש השדים של דיוקסיית רומא והוותיקן.
ביוגרפיה.
אמורט נולד במודנה למשפחה קתולית אדוקה, והוריו היו חברים בארגון החילוני "פעולה קתולית" (Azione Cattolica). הוא למד משפטים באוניברסיטת מודנה והיה חבר אחוות הסטודנטים הקתוליים של איטליה. בגיל שמונה-עשרה הצטרף לחטיבת הפרטיזנים שהוקמה בעירו, בה שירת כמפקד, וזכה בעיטור לאחר המלחמה. ב-1947 מונה לסגן יו"ר תנועת הנוער של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, ג'וליו אנדראוטי. אמורט החליט שלא להיוותר בפוליטיקה והתפטר מהתנועה. הוא סיים את לימודי המשפטים ב-1951, ואז עזב את החיים החילוניים והצטרף לאחוות השליח פאולוס הקדוש. ב-24 בינואר 1954 הוסמך לכמורה. הוא עסק בהוראה ובעיתונות. ב-1959 ארגן את אירוע הקדשתה של המדינה לליבה חסר המתום של הבתולה, שהיה כרוך בהטסה במסוק של פסל גבירתנו מפאטימה בכל הבירות המחוזיות. ב-1977 מונה לעורך הירחון המריאני Madre de Dio.
ב-1986 ביקש ממנו הארכידיאקון הראשי, החשמן אוּגוֹ פּוֹלֶטי, לקבל את תפקיד עוזרו של מגרש השדים של רומא, האב קנדידיו אמנטיני, שכיהן במשרה בסקלה סנטה מאז 1961. אמורט חסר כל ניסיון בגירוש שדים, וטען שהסכים רק לאחר תפילה ממושכת שבסופה אמר לו השטן שהוא טהור מכדי להיפגע. הוא התפטר מעריכת הירחון ונעשה לשולייתו של אמנטיני. ב-1992, עם מותו, ירש אותו בתפקיד מגרש השדים הרשמי של הדיוקסיה כולה.
אמורט הדגיש בהזדמנויות שונות את ההכרח להאמין ששדים הם בריות ממשיות, לא מטאפורה לדחפים אנושיים, וציטט בעניין זה את הבשורה על פי לוקאס ט': ואת דברי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ש"מי שלא מאמין בשטן, כופר בבשורה." במהלך הקריירה שלו טען שערך יותר מ-70,000 גירושי שדים מוצלחים. ב-1999 הביע התנגדות לתקנון החדש להוצאת איחוזים שאושר בוותיקן, שהחליף את כללי הטקס שאושררו ב-1614, ושהמליץ לפנות לרופאים ולפסיכיאטרים תחילה. עם זאת, במאי 2016 אמר לוויליאם פרידקין שהוא תומך בהתייעצות באנשי רפואה, משום שרוב הטוענים לאיחוז שראה בקריירה שלו סבלו ממתחים נפשיים או בעיות בריאות. לדבריו, "רק אחד או שניים, לכל היותר, מכל מאה" סבלו באמת משדים.
בין היתר, אמורט סבר שליל כל הקדושים הוא חגיגה שטנית והמליץ להורים שלא לאפשר לילדיהם לחגוג אותו. הוא התנגד לספרי הארי פוטר, משום שקידמו לדעתו מאגיה שחורה, וליוגה, שהייתה פולחן מזרחי אלילי. הוא חיבר מספר ספרים על עבודתו כמגרש.
ב-1992 ייסד יחד עם מגרשי-שדים קתוליים מוסמכים אחרים (כמו האב ג'רמי דייוויס, המגרש של הארכיבישוף מווסטמינסטר) את "האיחוד הבינלאומי של מגרשי השדים". באגודה חברים כמאתיים וחמישים כמרים קתולים מ-30 מדינות. הוא היה ראש הארגון בין 1994 ל-2000, וקרא לטפח את המקצוע הדועך. ב-2014 הכיר הכס הקדוש באיחוד הבינלאומי כמסדר דתי בעל מעמד.
אמורט מת ב-2016 ממחלת ריאות.
קוקוריקו
Mr. Mister
Mr. Mister הייתה להקה אמריקאית, שפעלה משנת 1982 עד 1990. הלהקה כללה את ריצ'רד פייג' כסולן ובסיסט, סטיב ג'ורג' על קלידים, פט מסטלוטו על תופים וסטיב פריס כגיטריסט. Mr. Mister המשיכה את דרכה של להקת Pages , שפעלה בשנים 1978 עד 1981.
היסטוריה.
בשנת 1978 הקים פייג' וחבר ילדותו סטיב ג'ורג' את להקת Pages בפיניקס שבאריזונה. לאחר פירוק הלהקה בשנת 1981, פייג' וג'ורג' התמקדו בכתיבת שירים ועבודות סדנאות אולפן עבור אמני פופ שונים, החל מלורה ברניגן ועד וילג' פיפל.
בשנת 1982 החלו פייג' וג'ורג' לגבש להקה חדשה, כאשר הביאו את המתופף פט מסטלוטו והגיטריסט סטיב פריס. כל ארבעת החברים עשו עבודות סשן נרחבות עבור אמנים אחרים והביאו ללהקה השפעות רבות. התוכנית המקורית הייתה להביא בסיסט, אך לאחר שהבינו שפייג', שבמקור היה אמור להיות הזמר הראשי בלבד, יכול לנגן גם על בס, החליטו החברים להישאר ארבעה.
הגיטריסט סטיב פריס עזב בשנת 1988. לאחר מכן, הלהקה החלה לעבוד על אלבומם הרביעי, Pull. האלבום הושלם בשנת 1990, אך RCA Records החליטו שלא להוציא אותו. זמן קצר לאחר מכן, הלהקה התפרקה. האלבום נותר ללא פרסום במשך 20 שנה, אם כי רצועה אחת, Waiting in My Dreams, הופיעה באוסף הלהיטים הגדול ביותר של הלהקה ב־2001. ב־23 בנובמבר 2010, האלבום המחודש יצא לאור סופית על ידי הלהקה בשיתוף עם Sony Music.
דיסקוגרפיה.
אלבומים
דיסקוגרפיה של מארן מוריס
הזמרת-יוצרת מארן מוריס הוציאה שישה אלבומי אולפן, שלושה מיני-אלבומים, תשעה סינגלים ושישה שיתופי פעולה. בין היתר, הוציאה 12 וידאו קליפים ו-7 סינגלים שיווקיים. אלבום הבכורה הראשי שלה, "Hero", יצא בשנת 2016 והגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד. לפני צאתו, יצאו שלושה אלבומים נוספים, אך לא בהפצה מסחרית.