כמו כמה אמנים פופולריים אחרים, מרטין נפל קורבן לשינויים באופנה ובטעם הציבורי. חזיונותיו הגרנדיוזיים נראו תיאטרליים ומיושנים באמצע התקופה הוויקטוריאנית, ואחרי שמרטין נפטר יצירותיו הוזנחו ונשכחו בהדרגה. "מעט אמנים היו נתונים לקצוות כה גדולים של הון קריטי, שכן בשנות השלושים של המאה ה -20 הציורים העצומים שלו היו שווים ליש״ט אחת או שתיים, ואילו עכשיו הם מוערכים באלפים רבים."
ג'ון מרטין כתב שתי אוטוביוגרפיות, הראשון מאמר ב-The Atheneum מיום 14 ביוני 1834, עמוד 459 והרחבה ביותר ב- The Illustrated London News, במרץ 1849, עמוד 176–177. מקור עיקרי לחייו הוא סדרת זיכרונות מאת בנו ליאופולד, שפורסמה בשישה עשר חלקים ב"ניו - קאסל וויקלין כרוניקל " בשנת 1889.
הביוגרפיה המלאה הראשונה הייתה של מאת מרי ל. פנדרנדר, שמקורה הראשי היה חברו של מרטין, ראלף תומאס, שכתב יומן - על ידידותם. תומאס בלסטון כתב שתי ביוגרפיות על האמן, הראשון ב -1934, והשנייה (עדיין הביוגרפיה המובילה) בשנת 1947. כריסטופר ג'ונסטון הפיק ספר על מרטין 1974, ובשנת 1975 מבקר האמנות ויליאם פיבר חבר ספר נרחב על האמן ויצירותיו.
בשנת 2011 טייט בריטניה וניוקאסל הציגו תערוכה רטרוספקטיבית גדולה של עבודתו של מרטין בכל הז'אנרים - "ג'ון מרטין - אפוקליפסה" - כולל תרומתו כמהנדס אזרחי.
כסמפורתטיס
כסמפורתטיס המכונה צבוע אצן (שם מדעי: Chasmaporthetes; משמעות השם: "משמיד/מחסל התהום", עקב הימצאותו בגרנד קניון) הוא סוג נכחד של טורף, בן למשפחת הצבועיים. הכסמפורתטיס התקיים מהפליוקן עד לסוף הפליסטוקן, לפני 4.9–0.78 מיליון שנה, ומאובניו נתגלו באירואסיה, אפריקה ואמריקה הצפונית, אליה היגר המין "Chasmaporthetes ossifragus" דרך ברינגיה, והם הוגדרו בשנת 1921 בידי החוקר האמריקאי אוליבר פרי היי .
הכסמפורתטיס היה צבוע קרוב לצבועון הרעמה והיה ממיני צבועים בעלי מבנה "דמוי-כלב". הם היו בעלי מבנה הקל, רגליים ארוכות ולסתות בינוניות בעוצמת נשיכתם. אף על פי כן נחשב הכסמפורתטיס לגדול יחסית, כשהגיע לגובה 90 סנטימטרים ולמשקל של 30 עד 60 קילוגרם בממוצע. כמו רוב הצבועים חי הכסמפורתטיס בחבורות גדולות שככל הנראה צדו במשותף. מבנה שיניו הקדם-טוחנות ושל לסתותיו הותאם בעיקר לאכילת בשר, אך לא ללעיסת עצמות.
באמצעות מבנה רגליו יכול היה הכסמפורתטיס להגיע למהירויות גבוהות, בדומה לברדלס או לזאב הטלוא, והוא ניזון ממיני פרסתנים מהירים, כגון אנטילופות נכחדות כמו אנטילוקפריים, הצבי "Gazella borbonica" ו-"Procamptoceras". ייתכן שבאמריקה ניזון אף מהמרמיטה הענקית "Paenemarmota". הכסמפורתטיס התחרה בטורפים המקומיים, כגון ברדלס ענק, הכלב בורופאגוס וזאב הבלהות. ייתכן גם שחטף להם טרף, בדומה לצבועים המודרניים.
צבוע אצן
בית החולים ליישנשאן
בית החולים ליישנשאן (בסינית: 雷神 - "ליישן") הוא בית חולים לשעת חירום שנבנה בסין בתגובה להתפרצות נגיף קורונה-ווהאן. הבנייה החלה בערב ה־25 בינואר 2020 והסתיימה ב-8 בפברואר.
אטימולוגיה.
השם "ליישן" (雷神) מתייחס לליגונג, אל בדת הסינית, שמעניש את שני בני התמותה הארציים האשמים בפשעים סודיים ומעניש גם רוחות רעות שהשתמשו בידע שלהן על הדאואיזם כדי לפגוע בבני אדם.
היסטוריה.
ב־25 בינואר 2020, החליטה עיריית ווהאן להקים בית חולים נוסף על בית החולים חוושנשאן בשם "בית החולים ליישנשאן". בית חולים זה ממוקם בחניון מספר 3 של כפר האתלטים במחוז ג'יאנגקסיה. ב־27 בינואר הודיעה הוועדה הלאומית לפיתוח ורפורמה על הקצאת 300 מיליון יואן לסבסוד הקמת בית החולים חוושנשאן ובית החולים ליישנשאן. באותו יום הודיע תאגיד הרשת הממשלתי של סין שיתרום חומרי בנייה בשווי 60.28 מיליון יואן לבניית שני בתי החולים.
אוקסידאז
אוקסידאז (בלועזית, "Oxidase") הוא אנזים המזרז תגובה של חמצון-חזור, במיוחד כזו שכוללת חמצן מולקולרי (O2) כאקספטור (מקבל) האלקטרונים. בתגובות שבהן מעורבת תרומה של אטום מימן, חמצן מחוזר למים (H2O) או למי חמצן (H2O2). חלק מתגובות חמצון, כמו אלו שמעורב בהן מונואמין אוקסידאז או קסנטין אוקסידאז, בדרך כלל אינן כוללות חמצן מולקולרי חופשי.
האוקסידאזות הן תת-סוג של האוקסדורדוקטאזות.
דוגמאות.
דוגמה חשובה היא ציטוכרום סי אוקסידאז (Cytochrome c oxidase), אנזים המפתח המאפשר לגוף להפעיל חמצן ביצירת אנרגיה והרכיב הסופי בשרשרת העברת האלקטרונים. דוגמאות נוספות הן:
בדיקת אוקסידאז.
במיקרוביולוגיה, מבחן האוקסידאז משמש כמאפיין פנוטיפי לזיהוי זני חיידקים ; הוא קובע האם חיידק נתון מייצר ציטוכרום אוקסידאזות (ולכן משתמש בחמצן עם שרשרת העברת אלקטרונים).
בדיקת אוקסידאז משמשת כדי לקבוע האם חיידק הוא אווירני או אל אווירני.
לוק לייפציג
יו (מסע בין כוכבים)
נוסח צפון אפריקה
נוסח צפון אפריקה מתייחס לנוסח התפילה של יהודי צפון אפריקה קודם גירוש ספרד. מגורשי ספרד שהגיעו לצפון אפריקה שמרו על מנהגיהם ועד דרכי פסיקתם, ולפעמים הביא לידי מחלוקת. בסופו של דבר, מגורשי ספרד "נצחו", ותושבי צפון אפריקה אמצו את דרך הפסיקה של הספרדים ואת נוסח הספרדים, למעט מקרה אחד יוצא דופן והוא קהילת התושבים בפאס שבמרוקו, שבבית הכנסת שלה צלאת אל פאסיין שמרה באדיקות על מנהגי התפילה ועל נוסחאותיה.
לצערינו, כמעט ולא נמצא תיעוד של נוסח התפילה קודם גירוש ספרד. תיעוד אחד אפשרי הוא מסידור רבינו שלמה בן נתן, מאחר שתוארו "אלסג'למסי", כלומר, מהעיר סג'למאסה שבמרוקו. אך יש ספק אם הסידור אכן נכתב בסג'למסה, או שבאמת נכתב במזרח התיכון.
מקור חשוב שמתעד את נוסח צפון אפריקה לפני גירוש ספרד הוא סידור "אהבת הקדמונים", אשר הוציא הרב רפאל אהרן בן שמעון בשנת ה'תרמ"ט (1889) על פי כתב יד שמצא ביד חזן קהילת התשובים בשם רבי שלמה הכהן, אשר לפיו התפללו בזמנו בקהילת התושבים בפאס. הרב בן שמעון לא הדפיס בו את הסידור בשלימותו אלא העתיק את הפיוטים ושם דגש על סדרי התפילה ומנהגיה.
בנוסף, ד"ר שלמה אלקיים הוציא לאור את הספר "סדר פסח" ובו הוא הדפיס, מתוך כתב יד ליידן שבו השתמר נוסח התפילות של פאס לכל השנה, את סדר התפילות לפסח עם ההגדה של פסח, בתוספת מבוא.
פלמינגואיים
פלמינגואיים (שם מדעי: Phoenicopteridae) היא משפחה של עופות מים – המשפחה היחידה ששרדה בסדרת הפלמינגואים. כיום היא כוללת שישה מינים בשלושה סוגים, אשר מצויים בכל חלקי תבל מלבד אוסטרליה ואנטארקטיקה. המינים פלמינגו מצוי ופלמינגו זוטר חולפים לעיתים בשמי ישראל, אך אינם מקננים בה.
מאפיינים.
הפלמינגואים ארוכי רגליים וצוואר, וגופם דק וארוך. צווארם ורגליהם יוצרים קו אופקי במעופם. מקורם עבה ונטוי במרכזו לכיוון מטה. הם נולדים בצבע אפור, ומשום שהם אוכלים סוג אצות שמכילות פיגמנט בטא קרוטן, הם הופכים לוורודים או אדמדמים. הזכר והנקבה דומים בחזותם, מלבד הבדל קטן בגודל גופם. בצווארם הארוך 19 חוליות ובכנפיהם 12 אברות. הם חברותיים ומתקבצים ללהקות ענק. הם מקננים במושבות צפופות ומבודדות.
מקור השם פלמינגו (Flamingo) בפורטוגזית, שבה פירושו: "להבה יוקדת". פירוש שמם המדעי הוא: "בעלי כנף אדומה" - שם המבוסס על הפניקס, עוף החול האגדי בעל הכנפיים האדומות כאש, שסימל אצל המצרים הקדמונים את השמש ופולחנו נערך בהליופוליס. גם בעברית שם העוף נגזר מצבעו: בספרו "תולדות הטבע" משנת 1866 מכנה שלום יעקב אברמוביץ' (הוא מנדלי מוכר ספרים) את הפלמינגו "להבי" - על שם צבעו הוורוד כלהבה. עם זאת, כיום הוא קרוי בעברית שקיטן.
סיקמה F16
סיקמה F16 (בצרפתית: Secma F16) היא מכונית מיקרו בתצורת מכונית ספורט רודסטר מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית SECMA (שם רשמי: Société d'Etude et de Construction de Mecanique Automobile) אשר מיוצרת משנת 2008.
הוועד להגנת היהודים בבלגיה
הוועד להגנת היהודים בבלגיה (בצרפתית: Comité de Défence des Juifs), ובשמו המקוצר הס.ד.ג'י, היה ארגון יהודי מחתרתי, שמילא תפקיד מרכזי בהצלת יהדות בלגיה בתקופת השואה.
הרקע להקמת הוועד.
הוועד נוסד בקיץ 1942 והיה קשור לתנועת ההתנגדות הבלגית החזית העצמאית Front de l'Indépendance.
בין שמונת מייסדיו היו שבעה יהודים. אחד המייסדים, ששכנע את החזית העצמאית בחשיבות הקמת הארגון, היה גרט הרץ יושפה Hertz Jospa. הוועד נחשב לחלק מתנועת ההתנגדות הבלגית.
השתתפו בו יהודים מזרמים שונים, ציונים וקומוניסטים, וכן לא יהודים. אחת מהפעילות הלא יהודיות הבולטות בוועד הייתה אנדרה גלן, שתפקידה העיקרי היה לקחת את הילדים היהודים ממשפחתם וללות אותם למקום המחבוא.
פעילות בתקופת השואה.
הוועד היה פעיל בעזרה ליהודים מבוגרים וילדים. הוועד ארגן מקומות מסתור ליהודים ודאג לאותם ילדים שנותרו לבדם בעקבות שילוח הוריהם למזרח. הוועד ניהל גם עיתונות ותעמולה וכן פעילות כלכלית ומדור להכנת מסמכים מזויפים. בין מדוריו השונים התקיים שיתוף פעולה. הוועד סייע גם ללא יהודים בהשגת תעודות מזויפות תמורת תשלום.
הוועד השתתף בפעולת חבלה ברכבת הקומרוי מס' 20 בלילה שבין 19 ל-20 באפריל 1943. בזכות פעולה זו הצליחו להימלט משילוח למזרח מעל 200 יהודים. סך הכל הצליח הוועד להציל 3,000 עד 4,000 ילדים יהודים ומעל 10,000 מבוגרים.
חברים רבים שלקחו חלק בארגון זה נתפסו ונאסרו על ידי הגרמנים. גרט הרץ מייסד הוועד, נעצר על ידי הגסטפו ונשלח לבוכנוואלד במרץ 1944 ושוחרר במאי 1945.
שפות מאנדה