כסויי זימים
כסויי זימים (שם מדעי: Holocephali) היא תת-מחלקה במחלקת דגי סחוס. בני תת-המחלקה נכחדו ברובם, והסדרה היחידה ששרדה היא סדרת הכימראים המכונים גם "כרישי רפאים".
קבוצות רבות ושונות של כסויי הזימים, נכחדו במשך הזמן ומרבית המינים החיים כיום קטנים, נדירים ונמצאים בעיקר במים עמוקים, מחפשים אחרי טרף קטן או אחרי נבלות של חיות ימיות. עם זאת ישנם כמה מינים שמגיעים לעומקים של עד 200 מטר.
אלו דגים מוזרים, בעלי ראש מוארך ובו עיניים ענקיות שזוהרות בחושך ומותאמות לתנאי אפלה, חוטם מחודד שמהווה איבר חישה וסנפירים רכים וחיוורים כמעט לגמרי. הזנב תופס את רוב האורך ואורכו יכול להגיע עד 150 ס"מ. בניגוד לכרישים ולתריסניות, שיניהם אינם חדות אלא בעלי טוחנות עבות ושטוחות ובמינים רבים הפה הוא דמוי מקור.
כמו הכרישים הם מטילים קבוצת ביצים בתוך תטולה דמוית כישור.
רנה מיולנסטיין
רנה מולנסטיין
טיסה (סרט, 2012)
World War Z
ארץ המחר (סרט)
טומב ריידר (סרט)
אריתמטיקה אוניברסלית
אריתמטיקה אוניברסלית (בלטינית: Arithmetica Universalis) הוא ספרו המתמטי של אייזק ניוטון שפורסם ב-1707. כשהוא נכתב במקור בלטינית, הוא נערך ופורסם על ידי ויליאם ויסטון, מחליפו של ניוטון באוניברסיטת קיימברידג'. הספר היה מבוסס על סיכומי הרצאות באלגברה שניתנו על ידי ניוטון בעשורים הקודמים.
המהדורה המקורית של ויסטון נתפרסמה ב-1707. היא תורגמה לאנגלית על ידי ג'וזף רפסון, אשר פרסם אותה ב-1720 תחת השם Universal Arithmetick. ג'ון משין פרסם מהדורה לטינית שנייה לספר ב-1722.
השם שבחר ניוטון לספר מעיד על התפקיד ההיסטורי שיעד לו ניוטון; במאה ה-17 החלה מגמה של התנתקות מהניסוח הגאומטרי שרווח כניסוח המתמטי המקובל (מגמה שהחלה בהצגת הגאומטריה האנליטית על ידי רנה דקארט) ומעבר לצורת חשיבה אלגברית - סימבולית יותר. ניוטון ביקש להמשיך את הניסוח המתמטי ברוח זו, ולהדגים כיצד ניתן להשתמש באמצעי הביטוי האלגבריים לפתרון בעיות באופן יעיל יותר ואולי אינטואיטיבי יותר. אין פירוש הדבר שניוטון זנח את הניסוח הגאומטרי הסינתטי, גם כי היה הניסוח המקובל ללא עוררין על כל הקהילה האקדמית. מניסיונו מצא ניוטון את המחשבה האלגברית כאמצעי הנוח והכללי (מכאן מגיע התואר "אוניברסלי" בשם הספר) יותר לגשת לבעיות.
הספר עוסק בסימון אלגברי, באריתמטיקה, באינטראקציה בין גאומטריה ואלגברה (כמו הביטויים הגאומטריים למשוואות כישרים, עקומים, אורכים, שטחים ונפחים ולחלופין ניסוח תכונות הנובעות ישירות ממאפייני המצולעים המשוכללים, המעגל וחתכי החרוט), ובפתרון משוואות פולינומיות, המהווה אחד הנושאים המרכזיים הנידונים בספר, ובחקירתו מביא ניוטון תוצאות רבות, בפרט בתחום שלימים יהפוך מרכזי במתמטיקה ובפיזיקה, פולינומים סימטריים, ומוסיף לציין ממצאים רבים הקשורים בסכומי חזקות של שורשי (פתרונות) המשוואה (כולל ההצגה של "זהויות ניוטון", שיוכחו מאוחר יותר, באופן עצמאי, על ידי לאונרד אוילר במאה ה-18). בין היתר רומז לטענה הידועה כ"משפט היסודי של פולינומים סימטריים". כמו כן מיישם בספר את כלל הסימנים של דקארט לשורשים מדומים, ואף הציע, מבלי להוכיח, את הכלל המאפשר לקבוע את מספר השורשים (פתרונות) המדומים של פולינום. רק כעבור 150 שנה נמצאה הוכחה ריגורוזית לנוסחת המנייה של ניוטון, על ידי ג'יימס ג'וזף סילבסטר, ב-1865. פרט לתוצאות המשמעותיות המובאות בספר, קובצו בו גם מספר כללי אצבע פשוטים המסייעים להשיג מידע על ערך הפתרונות של פולינום שלא נמצא לו פתרון בעזרת רדיקלים, למשל התוצאה על החסם העליון של הערך המוחלט הגדול ביותר (המקסימלי) של שורש הפולינום בתלות במקדמיו.
הקישור שעושה הספר בין סימטריוּת, כלומר פולינומים סימטריים, לפתרון פולינומים ממעלה גבוהה, מעיד על ההבנה של ניוטון את אופי הבעיה של מציאת פתרונות (שורשי) משוואות פולינומיות, וניתן לראות בספר תרומה חשובה לאלגברה של משוואות (ובתורה לאלגברה המופשטת). גם בגלל תפוצתו, לספר הייתה השפעה על התפתחות האלגברה במאה ה-18, כולל על עבודתו של ז'וזף לואי לגראנז' על משוואות, שלימים שימשה אותו בניסוח המקובל למכניקה של ניוטון עצמו, ב"מכניקה האנליטית", וביסוד שהניח לגראנגז' לתורת החבורות.
התנ&quot;ך (סרט, 1966)
ג'וג'יאנג ניו סיטי טאוור
ג'וג'יאנג ניו סיטי טאוור (בסינית: 珠江新城) הוא גורד שחקים אשר ידוע גם בשם גלובל סיטי סקוור, הממוקם ברובע טיינחה שבגואנגג'ואו שבמחוז גואנגדונג שבסין. בניית המגדל החלה בשנת 2011 ונסתיימה כעבור 4 שנים, בשנת 2015. כאשר הסתיימה בניית המגדל הוא הפך למגדל הרביעי בגובהו בגואנגג'ואו, התנשא לגובה של 318.9 מטרים (1,046 רגל) וכלל 67 קומות. המגדל משתרע על שטח של 180,649 מטרים רבועים. המגדל משמש למשרדים.
הולכת כלבים
הוֹלָכַת כלבים, נקראת לעיתים בעברית "שמרכלב", "דוגיסיטר" או "דוגסיטר", היא פעולה שבה אדם מוליך כלב, בדרך כלל ממעונו של הכלב וחזרה. פעולה זו מהווה את הבסיס בגידול כלבים – הוצאתם לטיול על מנת שיעשו את צורכיהם מחוץ לבית. פעולה זו מתבצעת לעיתים בתשלום, כאשר בעל הכלב שוכר את שירותו של אדם אחר שיוליך את כלבו.
בבריטניה נעשה סקר בקרב 1,000 בעלי כלבים, שמצא כי אחד מכל חמישה בעלים לא מוריד את הכלב שלו על בסיס יומי. השירות של הולכת כלבים נועד לספק מענה לאותם אנשים שאינם יכולים להוריד את כלביהם, באופן עקבי או חד-פעמי. מוליך הכלבים מגיע למעונו של הכלב, מוריד אותו לסיבוב על מנת שיעשה את צרכיו ואף שיבוא באינטראקציה עם כלבים אחרים, וכן לשם פעילות גופנית.
מוליכי כלבים רבים מוליכים מספר כלבים בעת ובעונה אחת.
פרובוסט
אלויס פיק
אלויס פיק (בגרמנית: Alois Pick; 15 באוקטובר 1859 - 17 ביולי 1945) היה רופא פנימי יהודי-אוסטרי, יליד צ'כיה (בוהמיה) שגילה את קדחת פפטאצ'י. פיק היה יהודי ליברלי בהשקפתו, שכתב שתי קומדיות קלילות ובשנים 1932-1920 עמד בראש קהילת יהודי וינה ובמלחמת העולם הראשונה היה קצין רפואה ראשי של הצבא האוסטרו-הונגרי.
קורות חיים.
ראשית חייו.
אלויס פיק נולד בקרוליננטאל (בצ'כית קארלין) על יד פראג, בבוהמיה, אז חלק האימפריה האוסטרו-הונגרית, כאחד משבעת ילדיהם של לאופולד פיק ושל סופי שרה לבית אפשטיין.
פיק למד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג. בשנת 1883 סיים את התואר דוקטור ברפואה במסגרת הנפרדת הגרמנית, אוניברסיטת קארל-פרדיננד. בהמשך עבד תחת הדרכת פיליפ קנול בקליניקה סמיולוגית ובמכון לפתולוגיה ניסויית.
פעילותו כרופא צבאי ואיש אקדמיה.
אחר כך החל משנת 1884 שירת כקצין רפואה בצבא אוסטרו-הונגריה. שירת קודם בבית החולים הצבאי של פראג, אחר כך כרופא של חיל המצב בעיר טרביניה בחבל הרצגובינה. בשנים 1887-1886 השתלם פיק בתחום המחקר הבקטריולוגי במעבדה של רוברט קוך בברלין ולאחר מכן שובץ אצל הרמן נוטנאגל, למשך שנה בבית החולים הכללי בווינה. במוסד זה ניהל יחידה אמבולטורית למחלות קיבה ומעיים.
הוא ניהל בהמשך את המחלקה הפנימית של בית החולים א' של חיל המצב של וינה ובשנת 1890 סיים את הדוקטורט ברפואה פנימית והתמנה למרצה. בשנת 1899 הוצב במטה הכללי של הצבא הווינה. בשנת 1904 קיבל את תואר הכבוד של פרופסור שלא מן המניין.
הוא לימד בבית הספר לרפואה צבאית והעביר קורסים לרופאים של "חיל ההגנה האוסטרי" (Landwehr).
בימי מלחמת העולם הראשונה התמנה פיק לקצין רפואה ראשי עם דרגת פלדמרשל-לוטננט, תפקיד שבו פעל להרחבת השירותים הרפואיים של הצבא האוסטרו-הונגרי.
בשנת 1918 התמנה לפרופסור מן המניין ופרש לגמלאות.
תגליותיו.
בשנת 1886, בעת שירותו בטרביניה ובסטולאץ שבהרצגובינה, גילה פיק מחלה שכונתה תחילה על ידו "מחלת הכלבים". זו מחלת חום המתבטאת לעיתים בדלקת קרום המוח ונדיר יותר בדלקת מוח וקרום המוח.
פיק מצא אותה גם במוסטר ובליבושקי בהרצגובינה וגם בקורצ'ולה ובדוברובניק בקרואטיה.
מחלה זו תוארה במקביל גם על ידי גאבל ונמצאה בהמשך כקשורה לעקיצות של זבובים אוכלי דם מסוג בקה (פלבוטומוס או זבובי חול) או באיטלקית - פפטאצ'י, שתוארו על ידי טאוסיג ועל ידי ג'ובאני בטיסטה גראסי. לכן המחלה נקראה מאוחר יותר קדחת פפטאצ'י.
פיק תיאר אחד הסימנים בשלב המקדים של מחלה זו - אודם אופייני בצורת פסים בלחמיות.
בשנת 1903 תיאר פיק מקרים של צהבת אכולורית (acholuric) או המוליטית מלידה, אותם ייחס לחוסר ויטמין מסוים. ב-1892 פרסם מחקר על האפקט הבקטריצידי של היינות.
פעילותו הציבורית.
בימי הרפובליקה האוסטרית הראשונה בשנים 1920-1932 כיהן פיק כראש הקהילה היהודית של וינה. החל מ-26 ביוני 1920 הוא נבחר שלוש פעמים ברציפות והוא היה נציג הסיעה ה"ליברלית" או ה"אוניוניסטית" מקרב יהודי וינה, שהיו מאוגדים ב"איגוד של היהודים האוסטרים". מתוקף תפקידו זה ערך רפורמה של מערכת המיסוי והכספים של הקהילה ושל כללי הבחירות בה (מעבר להצבעה פרופורציונלית), דאג לשיפוץ בית החולים היהודי, הקים בית הבראה לימי א' באוגארטן, והרחיב את השירותים הקהילתיים.
ב-1935 נמנה פיק עם החברים המייסדים של חברת "ידידי האוניברסיטה העברית".
בזמנו הפנוי כתב פיק שתי פארסות - "Briefsteller für Liebende" (מדריך למכתבי אהבה) ו-"Lord Beefsteak", שהוצגו על במת הבורגתיאטר של וינה.
בימי השואה הוא שרד בבית אבות יהודי כשהוא עבד בבית החולים הצמוד בטיפול בעובדי כפייה יהודים.
במותו בווינה בשנת 1945 הובא לקבורה בחלקה היהודית של בית הקברות המרכזי של העיר.
חייו הפרטיים.
פיק היה נשוי החל משנת 1894 לרגינה לבית שטרן, שנפטרה בשנת 1930. לזוג לא היו ילדים.
אלויס פוק
גבריאל קרטריס