ההמרה כרוכה בקוונטיזציה של המידע הנכנס ולכן בהכרח הוא מוסיף אלמנט של שגיאה. בנוסף, במקום לבצע המרה בצורה רציפה, ADC מבצע המרה מחזורית, כשהוא דוגם את האות הנכנס. התוצאה היא רצף ערכים מספריים אשר הומרו מאות אנלוגי, רציף בזמן ובאמפליטודה, לאות דיגיטלי, עם זמן ואמפליטודה דיסקרטיים.
הפעולה ההפוכה לזו של ה ADC היא המרה מדיגיטלי לאנלוגי, על ידי מכשיר DAC
ממיר אנלוגי לדיגיטלי
הרלד פלר
הרלד פלר (בגרמנית: Harald Feller; 1913, ברן - 2003), היה חסיד אומות העולם משווייץ שפעל בהונגריה.
קורות חיים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
במרץ 1944 כבשו הגרמנים את הונגריה. פלר היה המזכיר הראשון בשגרירות שווייץ בהונגריה, ולאחר מכן כיהן כממונה על היחסים בין המדינות. הוא פעל עם קרל לוץ להצלת יהודים. מסוף 1944 ואילך היה פלר מעורב במספר מבצעי הצלה של יהודים. הוא סיכן את חייו כדי להציל אזרחים שווייצרים שהיו נשואים ליהודים הונגריים. הוא הצליח להציל מספר יהודים ממחנה מעבר בו הוחזקו, וכן הצליח להציל קבוצת יהודים ולהעבירם לשווייץ.
מאוקטובר 1944 ואילך החביא פלר בביתו משפחה של יהודים הונגרים - בני משפחתו של הסופר גאבור דבצרי - וכן חיילים הונגריים שערקו מהצבא. כמו כן סייע פלר למחתרת הציונית בהונגריה. הוא סיפק לאנשי המחתרת מכתבי הגנה חתומים ובהם נותרה שורת המוגן ריקה, למילוי על ידי אנשי המחתרת לפי הצורך.
בסוף דצמבר 1944 נעצר פלר על ידי אנשי צלב החץ ההונגריים ועוּנָּה. למרות זאת המשיך בפעילות ההצלה שלו עד הגעת הצבא האדום להונגריה. בפברואר 1945 נעצר על ידי הצבא האדום ונשלח כאסיר למוסקבה עם עוד אנשים מהשגרירות השווייצרית. בפברואר 1946 שוחרר במסגרת עסקת חילופי אסירים, והוחלף עם שווייצרים נוספים בתמורה לטייסים סובייטיים שמטוסם התרסק בשווייץ.
הכרה.
בשנת 1999 הכיר יד ושם בפלר בתור חסיד אומות העולם.
הגביע הארץ ישראלי 1943
ליונל ווטסון
ג'ון ליונל אייריי ווטסון (John Lionel Airay Watson; 1901–1969) היה מהנדס העיר חיפה בשנים 1934–1951.
ביוגרפיה.
ליונל נולד בניו זילנד לכומר פרוטסטנטי. למד הנדסה אזרחית באנגליה ושרת במספר מועצות מקומיות וכן בדרום אפריקה. בשנת 1934 הגיע ווטסון לארץ ישראל והשתקע בחיפה, ולאחר הקמת נמל מים עמוקים בעיר הועבר למחלקת ההנדסה בעיריית חיפה כדי לעמוד בראשה. בין השנים 1945-1944 כיהן כנשיא מועדון הרוטרי החיפאי.
בשנת 1948, עם תום המנדט הבריטי בארץ ישראל, לא עזב ווטסון את הארץ כשאר אנשי המינהל הבריטים אלא נשאר לשרת בעירייה. ווטסון כיהן בתפקידו עד לשנת 1951 עת מונה, בשנת 1952, למהנדס כבישים במע"צ ומאוחר יותר כמהנדס תברואה ראשי במשרד הבריאות.
ווטסון הטביע את חותמו על התכנון האורבני של חיפה, דגל בתפיסות ההנדסה והאדריכלות המודרניות והרבה ליישם את נושא השטחים הציבוריים הפתוחים במרחב העירוני. כמו כן הוא נטל חלק משמעותי בבחירת סמל העיר חיפה.
ווטסון נשא לאישה את רבקה, שהייתה מזכירתו במשך 10 שנים.
ליונל ווטסון נפטר בשנת 1969 ונקבר בבית הקברות של הקהילה המשיחית שבחיפה. על שמו אחד הרחובות הראשיים בשכונת רמת בגין בעיר, ו"קרן ווטסון" - קרן מלגות במועדון הרוטרי החיפאי.
פינטוריקיו
ברנרדינו די בטו (באיטלקית: Bernardino di Betto) המכונה פינטוריקיו (באיטלקית Pinturicchio) (1454, פרוג'ה, אומבריה – 11 בדצמבר 1513, סיינה, טוסקנה), צייר איטלקי שפעל בתקופת שיא הרנסאנס. חלק מהחוקרים רואים בו את אחד ממבשרי המנייריזם. הוא השתייך לאסכולת הציור הפרוג'יאנית ויש הרואים בו את אחד ממייצגיה העיקריים.
קורות חייו.
די בטו נולד ב-1545 בפרוג'ה שבאומבריה. הכינוי פינטוריקיו (הצייר הקטן) נגזר מעובדת היותו נמוך קומה.
על משפחתו לא ידוע רבות מלבד שם אביו, בטו די בלגיו. פינטוריקיו החל ללמוד ציור בפרוג'ה ובארצו, אולם אין פרטים מדויקים על תקופה זו בחייו. על פי וזארי היה תלמיד של פרוג'ינו, אבל ייתכן שהיה שוליה בסדנאות של אומנים פרוג'אניים ידועים פחות כמו Bonfigli או Fiorenzo di Lorenzo. כשוליה של פרוג'ינו עבד יחד איתו על הפרסקאות בקפלה הסיסטינית. בהמשך הועסק על ידי בני משפחת דלה רוברה בעיטור הפאלאצו שלהם, ובכנסית סנטה מריה דל פופולו (בשנים 1484 עד 1492). בשנת 1492 הוזמן לאורבייטו לעבודה על הקתדרלה. בשובו לרומא הועסק על ידי האפיפיור אלכסנדר השישי בציור פרסקאות בחדרי בורג'ה בארמון האפיפיור. יצירתו החשובה האחרונה הייתה הפרסקו של עשר סצינות מחיי האפיפיור פיוס השני בספריית פיקולומיני בסיינה (בשנים 1503 עד 1508).
פינטוריקיו נפטר בסיינה ב-11 בדצמבר 1513, ונקבר שם בכנסיית Santi Vincenzo e Anastasio.
ביוגרפיה של פינטוריקיו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
גלריה.
כנסיית סנטה מריה דל פופולו, רומא
גיבורי האור - סדרת הצגות
גביע המלחמה 1944
גביע המלחמה 1944 הייתה התחרות ה-15 מאז תחילת תחרויות הגביע. המשחקים החלו ב-19 בפברואר 1944 אך בגלל הדחיות הסתיימו רק ב-13 בינואר 1945. בתחרות השתתפו 18 קבוצות.
הפועל תל אביב זכתה בגביע בפעם השישית.
התוצאות.
השלב הראשון.
בשלב זה נערכו 11 משחקים.
צבע מכפלת
צבע מכפלת (באנגלית: Facing colour) היא טכניקה הנהוגה במדי צבאות אירופה, לפיה הדפנות והקפלים בג'אקט המדים הם בצבע שונה מצבע הג'אקט, מה שהתפתח לכדי שיטה מורכבת לזיהוי שיוך הלובש ליחידה צבאית מסוימת.
תחילה השוני בצבע נבע מאופן תפירת המדים כאשר הבטנה הייתה בצבע אחר. במהלך המאה ה-18 מדינות רבות באירופה החלו לייצר מראש מדים עם צבע בטנה שונה ליחידות שונות, לחלופין צבע המכפלת סימל סוג יחידה או מעמד מיוחד של היחידה (כגון יחידת משמר). המסורת הזו הפכה לנפוצה ומורכבת עד כדי כך שבשדה הקרב היה ניתן לזהות את היחידה והמקצוע של כל חייל ביחידה, על פי שילוב צבע המכפלת וצבע המדים שלו. למעשה צבע המכפלת הפך לאלמנט משלים למדים הצבעוניים של המאה ה-18 ומחצית המאה ה-19, החשיבות הצבאית של זיהוי חיילים בשדה קרב נבע מאופי הלחימה בתקופת אבק השריפה, נוכח הראות המוגבלת על ידי ענני העשן שיצרו המוסקטים הראשונים.
לקראת סוף המאה ה-19 צבאות רבים החלו לזנוח את המדים הצבעוניים לטובת מדים משתלבים יותר בסביבה (צבע ירוק או חאקי), זאת נוכח התקדמויות בטכנולוגיית הנשקים שהפחיתו את פליטת העשן, כך שהצורך לזהות את החיילים ירד והחל צורך להסוותם. מאותה הסיבה נעלמו גם צבעי המכפלת כחלק ממדי השירות והקרב, אך עם זאת השימוש בצבעי מכפלת נמשך גם כיום במספר צבאות על גבי מדים יצוגיים ומדי שרד.
כיום ישנם מספר צבאות ברחבי העולם שעושים שימוש בצבעי מכפלת על גבי מדי שרד, אך בדרך מודרנית יותר, שכן לרוב מדובר בצבע המופיע בצווארון המדים ובקצוות השרוולים (ידה) ולא בכפל של ממש.
אן-מרי אים הוף-פיגה
אן-מרי אים הוף-פיגה (בצרפתית: Anne-Marie Im Hof-Piguet; 1916, מרטיני - 2010, ברן), הייתה פעילת זכויות אדם וחסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בצרפת.
קורות חיים.
אן-מרי פיגה סיימה את לימודי התואר השני באוניברסיטת לוזאן.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1942–1944 עבדה פיגה בבתי ילדים, בהם בית היתומים שאטו דה לה היל (Château de la Hille) בדרום-מערב צרפת, מעון שנתמך על ידי הצלב האדום השווייצרי .
באוגוסט 1942 עצרה המשטרה הצרפתית חלק מהילדים היהודים ששכנו במעון. הילדים גורשו למחנה ורנה אך שוחררו עקב התערבותם של מוריס דובואה וארגונו, וכן של רוזלי נף, מנהלת בית היתומים, שהוכרה אף היא לימים בתור חסידת אומות העולם.
בנובמבר 1942 השתלטו הגרמנים על דרום צרפת ומשטר וישי פסק מלהתקיים. בשנת 1943 היו בבית הילדים כ-120 ילדים יהודים מתוך כ-800 יתומים. ילדים יהודים אלה נמלטו מגרמניה לבלגיה אחרי ליל הבדולח וכעת שהו שוב באזור שבשליטת הגרמנים ועמדו בסכנת גירוש למחנות ההשמדה.
משפחתה של פיגה התגוררה באזור הגבול בין צרפת לשווייץ, סמוך לכפר שאפל-דה-בואה . אביה וסבה של אן-מרי היו יערנים והיא הכירה את האזור היטב. רוזלי נף וז'רמן אומל מבית היתומים שאטו דה לה היל הבריחו ילדים מבית היתומים אל פיגה, והיא הבריחה את הילדים דרך היער אל שווייץ. זאת עשתה בהסתייעה בשתי האחיות ויקטואר ומדלן קורדייה (Cordier) שחיו בשמפניול והוכרו לימים אף הן בתור חסידות אומות העולם.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הייתה פיגה מורה בקנטונים וו ובזל-שטאדט בשווייץ. בשנת 1947 נישאה לאולריך אים הוף ומאז עבדה בתור מורה בברן. בשנת 1959 הייתה שותפה בייסודו של ארגון Swisscontact - ארגון רווחה וסיוע בינלאומי. בשנת 1985 פרסמה את זכרונותיה ובהם תיאור ימיה בשורות הצלב האדום. בשנת 1998 קיבלה פרס על ספרה, ואת כספי הפרס השקיעה בייסוד מוסד ללימודי זכויות האדם, Akademie der Menschenrechte. ארכיונה נמצא בארכיון המכון הטכנולוגי של ציריך.
הכרה.
בשנת 1990 הכיר יד ושם באים הוף-פיגה בתור חסידת אומות העולם.
תמרה כהן
תמרה כהן (1926 - אפריל 1959), המכונה "הנערה מטבחה", הייתה מייסדת משק חקלאי באזור טבחה שלחוף הכנרת.
ביוגרפיה.