ב-1952 החל לאמן את בית"ר תל אביב. ב-1954 נאבקה בית"ר ירושלים על זכות העלייה לליגה העליונה ומאמנה סימון אלפסי, ששיחק כחלוץ מרכזי בקבוצה, פנה לדבורין וביקש ממנו להצטרף כמאמן, כדי שאלפסי עצמו יוכל להתרכז במשימתו כשחקן. דבורין הגיע לקבוצה לקראת סוף העונה והובילה לזכייה בתואר ולעלייתה לליגה הבכירה, לראשונה בתולדותיה. בקריירה שלו אימן קבוצות רבות בהן גם הפועל באר שבע, מכבי שעריים, הפועל כפר סבא ומכבי יפו. היה מהוגי הקמת נבחרת הנוער של ישראל, ושימש כמאמן הנבחרת המחוזית של אזור תל אביב. כמו כן, אימן קבוצות נוער ונערים במכבי תל אביב, הפועל תל אביב ובמכבי יפו ושימש כמאמן ראשי מטעם מרכז בית"ר ישראל.
ב-1955 היה בין חמשת המאמנים שסיימו בהצטיינות את קורס המאמנים הראשון שהעביר מאמן הנבחרת, האנגלי הנרי ג'ק גיבונס. ב-1963 אימן את הפועל כפר סבא. בעקבות הקורס החליט דבורין לכתוב את הספר המקצועי הראשון שהוצא לאור בעברית בישראל, ושמו "תורת הכדורגל". הספר יצא לאור בהוצאת "מערכות" והיה גם לספר הדרכה בצבא. בנוסף לשטח האימון, היה דבורין לפרשן קבוע בעיתון "חדשות הספורט", שהיה מקור המידע הספורטיבי הנפוץ ביותר באותן שנים.
ב-1991 כתב עיתונאי הספורט משה קשטן את תולדות חייו של דבורין בספר ששמו "60 שנות כדורגל".
ב-1992 נבחר דבורין לתפקיד נשיא איגוד מאמני הכדורגל, שבו החזיק עד יומו האחרון.
אהרון טייטלבוים
וילה קאתר
וילה סיברט קאתר (באנגלית: Willa Sibert Cather; 7 בדצמבר 1873 - 24 באפריל 1947) נמנית עם חשובי הסופרים באמריקה. את שמה עשתה בתיאורי החיים בארצות הברית, בספרים כמו "!O Pioneers", "אנטוניה שלי" ו-"Death Comes for the Archbishop".
ילדות ונעורים.
וילה קאתר נולדה בחווה בבאק קריק ואלי, סמוך לווינצ'סטר שבווירג'יניה. בשנת 1883 עברה עם משפחתה לקאתרטון שבמחוז ובסטר, בנברסקה. כעבור שנה עקרה המשפחה לרד קלאוד, עיר המחוז. בעיר זו עברו על קאתר שנות ילדותה והיא שמשה רקע לספריה. בתקופת לימודיה באוניברסיטת נברסקה בלינקולן כתבה קאתר בקביעות לעיתון מדינת נברסקה.
לאחר הלימודים עברה קאתר לפיטסברג, שם לימדה אנגלית בבית ספר תיכון ועבדה ב"ירחון הבית". בהמשך קיבלה הצעת עבודה בכתב העת מק'לור בניו יורק. כתב העת הזה פרסם בהמשכים את הרומן הראשון שלה, "הגשר של אלכסנדר", שהושפע מאוד מהנרי ג'יימס.
מגיל צעיר מאוד דרשה וילה שיפנו אליה בשם "ויליאם".
קריירת הכתיבה.
בשנת 1906 עברה קאתר לניו יורק להצטרף לסגל העריכה של מק'לור ובהמשך הייתה לעורכת הכללית (1908). כעיתונאית שאינה בוררת במילים, הייתה שותפה לכתיבת ביוגרפיה נוקבת וביקורתית מאוד של מרי בייקר אדי, מייסדת "מדע הנצרות" (Christian Science). הביוגרפיה הודפסה בהמשכים במק'לור ב-1907–1908 ויצאה כספר בשנה שלאחריה. שוחרי מדע הנצרות זעמו והשתדלו לקנות את כל העותקים; הספר הודפס מחדש בהוצאה של אוניברסיטת נברסקה בשנת 1993.
קאתר פגשה את הסופרת שרה אורן ג'ואט, שיעצה לה להשתחרר מהשפעתו של הנרי ג'יימס ולהסתמך ביתר שאת על זכרונות ילדותה בנברסקה. לצורך כתיבת הרומנים שלה חזרה אל הערבות לשאוב מהן השראה, ויצירותיה אלה קצרו הצלחה בקרב קהל הקוראים והמבקרים כאחד. בשנת 1923 זכתה בפרס פוליצר על ספרה "אחד משלנו" ("One of Ours"), שיצא בשנת 1922.
מבקרי הספרות כדוגמת ה. ל. מנקן היללו את כתיבתה על אנשים פשוטים בלשון פשוטה ומדוברת. סינקלר לואיס אמר, עם זכייתו בפרס נובל לספרות, שראוי היה שקאתר תזכה בו במקומו. ואולם מבקרי ספרות בשנים הבאות נטו לצדד בסופרים נסיוניים יותר ותקפו את קאתר, שמרנית פוליטית, על התעלמותה מן התלאות הממשיות של האנשים הפשוטים.
בשנת 1973 חלק דואר ארצות הברית כבוד לווילה קאתר בהדפסת דיוקנה על גבי בול. שמור לה מקום ב"היכל התהילה" של נברסקה. היא הייתה חברה ובת לוויה קרובה של זמרת האופרה אוליב פרמסטדט.
חייה האישיים.
קאתר ניהלה יחסים לסביים עם נשים אחדות, ביניהן אדית לואיס, שהייתה בת זוגה ושותפתה לדירה בגריניץ' וילג' במשך עשרות שנים. יש הטוענים שבהסתירה את קשריה עם נשים אלה, הסתירה גם את תרומותיהן האפשריות לכתיבתה היוצרת.
קאתר מתה בשנת 1947 בניו יורק, בדירה שחלקה עם אדית לואיס, ונקברה בג'אפרי, ניו המפשייר. היא הורתה לשרוף את מכתביה האישיים לאחר מותה.
הנצחה.
וילה קאתר הונצחה על בול דואר הנושא את תמונתה וכן על מדליית זהב.
ארתור גרנפל ווקופ
קיבול חום
קיבול חום הוא תכונה פיזיקלית אשר מוגדרת ככמות החום הנדרשת על מנת להעלות את הטמפרטורה של גוף נתון במידה ידועה, ומסומן בדרך כלל באות formula_1. ביחידות SI, נמדד קיבול החום בג'אול לקלווין.
באופן כללי, קיימים שני סוגי קיבולי חום שימושים: קיבול חום עבור מערכת בנפח קבוע, המסומן לרוב ב-formula_2, וקיבול חום עבור מערכת בלחץ קבוע, המסומן לרוב ב-formula_3. ההבדל בין השניים נובע מכך שכאשר מנסים לחמם גוף בלחץ קבוע, חלק מהאנרגיה תלך להתפשטות החומר במקום העלאת הטמפרטורה, מה שגורם לכך שצריך יותר חום כדי להגיע לאותה טמפרטורה לעומת המקרה שלא נותנים לחומר להתפשט (כלומר להשאיר את המערכת בנפח קבוע).
במוצק ובנוזל אין הבדל בין קיבול חום בנפח קבוע לקיבול חום בלחץ קבוע, אך בגזים מאפיינים בין שני הסוגים האלה כתוצאה מהתפשטות אטומי הגזים בטמפרטורות גבוהות.
תכונות.
ההגדרה של קיבול חום היא:
אפשר להראות קשרים בין קיבול החום לגדלים תרמודינמיים אחרים במערכת, לדוגמה:
יחס קיבול החום.
היחס בין שני קיבולי החום האלו נקרא האינדקס האדיאבטי: formula_7, וקשר ליניארי ביניהם מתואר על ידי נוסחת מאייר.
עם formula_8 ידוע מחשבים את קיבול החום לגז אדיאלי לפי הקשר:
ומוצאים את קיבול חום ביחס קבוע לפי:
כאשר R הוא קבוע הגזים.
קיבול חום סגולי.
קיבול חום של גוף הוא כמות החום הדרושה כדי להעלות את הגוף במעלת צלזיוס אחת.
קיבול החום הוא תכונה אקסטנסיבית והוא גדל עם מסת הגוף. כך לדוגמה, לדלי מים יש קיבול חום גדול יותר מאשר לכוס מים. על ידי חלוקת קיבול החום במסת הגוף מקבלים את קיבול החום הסגולי, המתאר את כמות החום formula_11 שיש להשקיע ביחידת מסה של אותו חומר על מנת להעלות את הטמפרטורה שלה במעלה אחת. היחידות של קיבול חום סגולי הן ג'אול לקילוגרם לקלווין (או למעלות צלזיוס). באופן כללי, אם נתונים מסה כלשהי formula_12 ושינוי טמפרטורה כלשהו formula_13, הרי formula_14. (באופן אנלוגי לחלוטין אם במקום המסה m נתון מספר המולים n, הרי שאז formula_15)
שימו לב: formula_16. כלומר, קיבול החום שווה למסה כפול קיבול החום הסגולי.
קיבול חום למוצק.
חוק דולון-פטי מתקיים למוצקים בטמפרטורות גבוהות שנותן קיבול חום מולי קבוע שערכו formula_17 למוצק כאשר R הוא קבוע הגזים.
לפי מודל דביי למוצק מקבלים קיבול חום בעזרת טמפרטורת דביי formula_18
מודל דביי מדויק יותר ממודל איינשטיין בטמפרטורות נמוכות כי הוא מתייחס לעובדה שאטומים יכולים לעשות הזזה בתדירויות שונות.
קיבול חום בגז אידיאלי.
בגז אידיאלי מתקיים הקשר בין קיבול החום בלחץ קבוע לקיבול חום בנפח קבוע:
כאשר :
לכל 1 מול מתקיים הקשר:
ומתקיים:
formula_26
formula_27
דון פסקואלה
דון פסקואלה היא אופרה בופה בשלוש מערכות מאת מלחין האופרות האיטלקי גאטנו דוניצטי. דוניצטי חיבר את המוזיקה ואף היה שותף לכתיבת הליברטו ביחד עם ג'ובני רופיני. הצגת הבכורה של האופרה התקיימה בתיאטרון האיטלקים שבפריז ב-3 בינואר 1843, והשתתפו בה ארבעה מהזמרים הנודעים ביותר של התקופה: ג'וליה ג'ריזי בתפקיד נורינה, ג'ובני מריו בעלה בתפקיד ארנסטו, לואיג'י לבלש בתפקיד דון פסקואלה ואנטוניו טמבוריני בתפקיד הדוקטור מלטסטה. האופרה נחשבת לחביבת הקהל מאז ועד היום, בעיקר הודות למוזיקה התוססת ושופעת העליצות והעלילה המבדחת.
האוברטורה.
האוברטורה, שאורכה כשש וחצי דקות, אופיינית לסגנון האופרה בופה. היא כוללת כמה נושאים מתוך האופרה עצמה, בהם האריה המפורסמת של נורינה מהמערכה הראשונה.
עלילה.
הנפשות הפועלות:
מקום המעשה: רומא, המאה השמונה עשרה
מערכה ראשונה.
תמונה ראשונה.
דון פסקואלה הוא רווק זקן ונרגן, שממונו הרב הוא הדבר החשוב לו ביותר. דון פסקואלה מעוניין לשאת לו עלמה צעירה, ובכך לשלול מאחיינו ארנסטו את הסיכוי לרשת את כספו - מה גם שארנסטו מסרב לשאת את האישה שדודו בחר לו, כיון שהוא מאוהב בנערה אחרת, נורינה. כעבור זמן מה מגיע דוקטור מלטסטה, רופאו וידידו של דון פסקואלה. הוא מספר לו שמצא בשבילו את האישה האידיאלית, ושלדעתו אחותו סופרוניה תתאים לו מאוד. למעשה לדוקטור אין כלל אחות. הדוקטור, ששמע כי דון פסקואלה מונע מארנסטו לשאת את נורינה אהובתו ומעוניין לקחת לעצמו לאישה עלמה צעירה, רוקם מזימה שמטרתה לעזור לארנסטו ולהבהיר לדון פסקואלה כמה מגוחך שאדם בגילו ייקח לו אישה צעירה.
תמונה שנייה.
נורינה מקבלת מכתב מארנסטו אהובה. במכתב נאמר שדוקטור מלטסטה שידך את אחותו לדון פסקואלה שבשל כך נישלו מהירושה וגרשו מן הבית. עתה, באין פרנסה וקורת גג הוא נאלץ, לדבריו, לוותר על הרומן עם נורינה. אולם אז מגיע דוקטור מלטסטה, המספר לנורינה על תוכניתו: נורינה תעמיד פנים שהיא אחותו של הדוקטור ותכבוש את דון פסקואלה הזקן בקסמיה. לאחר נישואים מדומים עם דון פסקואלה נורינה תהפוך את עורה ותיעשה לאישה איומה ובלתי נסבלת. היא תלמד את פסקואלה הזקן לקח שלא יישכח במהרה.
מערכה שנייה.