יוזף בלהה נולד בשנת 1894 ליוזף ואנה בלהה. אביו היה מורה. הוא חי בעיר טרזין, שם הייתה בבעלותו חנות טבק. עוד לפני הפינוי המלא של התושבים הארים מהשטח שיועד לגטו היהודי, בלהה שימש כמתווך בין היהודים שכבר שהו בגטו לבין בני משפחותיהם מחוץ לו, שהעבירו לאסירים כסף ומזון. הקשר נוצר בעזרת תושב יהודי בגטו אשר הורשה לקנות אמצעי מחייה מחוץ לגטו. היהודי ניצל את הרשות לעזוב את הגטו על מנת לרכוש ציוד וכן להתעדכן אצל בלהה בדבר התקדמות כוחות בעלות הברית ולהעביר באמצעותו הודעות מתושבי הגטו. כל יום כחמש-עשרה הודעות נשלחו מתוך הגטו; בלהה קרא את ההודעות בנוכחות המקשר תושב הגטו, קרע את המסרים והשליך אותם. בזכות זכרונו המופלא, בלהה זכר את ההודעות שקרא בעל-פה בלי לשכוח דבר. גם ארוסתו, שחיה בפראג, הייתה מעורבת וביתה הפך למוקד איסוף ההודעות שנשלחו מתוך הגטו.
ביוני 1942, עקב פינוי כל התושבים האריים הנותרים מהעיר טרזין, עבר בלהה לגור בעיר בוֹאוּשׁוֹוִיץ , הצמודה לטרזין, ומשם המשיך לתמוך בתושבי הגטו. בלהה היה מתגנב למעברים התת-קרקעיים מתחת לגטו ומבריח אוכל לתושביו.
מבין תושבי הגטו, בלהה עזר לבני משפחת כץ אשר גורשו לגטו במאי 1942: האב זיגפריד - שהתחבר עם בלהה לאחר שעבדו יחד במשרד הכלכלה, האם אלזה, ובנותיהן אוה וּורה. המשפחה הכירה את בלהה היטב, והוא דאג לרווחתם. מלבד העזרה החומרית, הוא עזר להם להגיע להבדק אצל רופא הגטו, ד"ר רוברט טאריאן (Tarian), לארינגולוג בבית החולים "הוהנלב" (Hohenelbe), שעזר להם להשיג פטור מגירוש למזרח תוך שניצל את קשריו עם ראש האלטסטנראט בגטו טרזין - יעקב אדלשטיין. מבין כל בני משפחת כץ, רק ורה שרדה את השואה.
באביב 1943 ערכו אנשי הגסטפו בפראג חיפוש מפתיע בביתה של ארוסתו של יוזף בלהה. הארוסה נלקחה לחקירה שבמהלכה חשפה את פעילותו של בלהה. בלהה נאסר ונכלא במבצר טרזין, משם נשלח למחנה אורניינבורג שבגרמניה. באפריל 1945 נשלח שוב לעיר ניורופין, גם היא בגרמניה. הוא היה אדם חולה ושבור כאשר הצלב האדום לקח עליו חסות, ולאחר החלמתו שב לעיר בואושוויץ. אין מידע על קורותיו לאחר מכן.
לאחר המלחמה.
ורה כץ (לאחר נישואיה - ורה שיף), היחידה ששרדה את השואה מבין המשפחה שבלהה עזר לה, עברה לגור בקנדה. לא ידוע על אודותיו של יוזף בלהה עצמו לאחר המלחמה.
הכרה והנצחה.
כאות תודה מהעם היהודי על תמיכתו באוכלוסייה היהודית בגטו טרזין, הוכר בלהה על ידי מדינת ישראל ויד ושם כחסיד אומות העולם בתאריך 10 באוגוסט 1994, בטקס אשר נערך בפראג בירת צ'כיה, לא בנוכחותו.
אולגה פירץ
אולגה פירץ (בגרמנית: Olga Fierz; 26 ביולי 1900 - 17 ביוני 1990) הייתה מורה, מתרגמת ופעילה הומניטרית שווייצרית, אשר הוכרה כחסידת אומות העולם על כך שהצילה ילדים יהודים וסייעה למשפחות יהודיות בפראג בתקופת השואה.
קורות חיים.
אולגה פירץ נולדה בבאדן שבשוויץ למשפחה אמידה. כאשר העסק של הוריה פשט את הרגל, עברה המשפחה לבריסל בשנת 1911, שם רכשה פירץ תעודת הוראה, אך עם שובה לשווייץ תעודה זו לא הוכרה. בז'נבה למדה אולגה במכון רוסו וקיבלה תפקיד כמורה לשפות בפנימייה אנגלית לבנות. מכיוון שהיא הייתה פציפיסטית נלהבת, הצטרפה לאיגוד הפיוס הבינלאומי. בשנת 1926 בכנס באוברמרגאו, בו שימשה כמתורגמנית, פגשה את פרמיסל פיטר ואת עובדיו הפדגוגים מפראג. בשנת 1928 עברה לפראג והתחילה לעבוד ביחד עם פיטר. השניים נותרו חברים לכל החיים, אך עקב אמונתו פיטר בחר בפרישות. אולגה למדה צ'כית, העבירה שיעורים בגרמנית ותמכה בפיטר בעבודתו. בשנת 1933 הם הקימו יחד את בית מיליץ' ברובע פראג בז'יצ'וב - בית לילדים ממשפחות עניות. בעיתון הבית היא פרסמה מאמרים על חלוקת העבודה והארגון הפנימי בבית מיליץ', על עבודה והנאה של ילדים, כמה מילים על תעודות, חינוך בבית מיליץ' וחינוך על ידי משחק. בית מיליץ' בפראג התבסס על שיתוף פעולה והתנדבות.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בזמן הכיבוש הגרמני הפך הבית למרכז התמיכה הסודי למשפחות יהודיות נרדפות. בשנת 1938, לאחר סיפוח צ'כוסלובקיה על ידי גרמניה, אולגה התבקשה על ידי שגרירות שווייץ לעזוב מיד את צ'כוסלובקיה. למרות זאת היא נשארה בפראג כדי לעזור לפיטר עם הדרכון השווייצרי שלה. בנוסף, הם ניסו לעזור לילדים היהודים הנרדפים שלא יכלו להגיע לבית מיליץ'.
יחד עם צוות העובדים הם עסקו בתמיכה מידית לילדים לאחר הלימודים. מעמדה של אולגה איפשר לה להשיג אוכל וציוד אחר למרות הפיקוח הקפדני. אנשים שהכירו את פירץ הודו באופן אישי שללא עזרתה אי אפשר היה לפיטר להציל את הילדים היהודים. במהלך המלחמה פירץ עשתה הרבה יותר מרק לעזור בבית היתומים של פיטר. אולגה ביקרה לעיתים קרובות בבית ההבראה איפה שהיא וילדים יהודים הוסתרו ובדקה את מצב בריאותם באופן קבוע. היא ביקרה גם במשפחות יהודיות נזקקות אחרות וסיפקה להן אוכל וציוד בסיסי.
לאחר המלחמה.
אולגה המשיכה לעבוד בבית מיליץ' גם לאחר הקמת הגסטאפו, למרות החשד שיתגלה כי בית היתומים משמש למקלט ילדים יהודים. בשנים 1945–1947, פרמיסל פיטר פתח ועדה הבריאות והחברתית של המועצה הלאומית צ'כית והחל ב"מבצע טירות". ביחד הם הפכו ארבע טירות ריקות (שיטרין, קמניצה, אולסוביצה, לויוביצה) מדרום לפראג לבתי הבראה ושיקום לילדים. לשם הגיעו הילדים היהודים המשוחררים מטרזינשטט. היו גם צעירים יהודים ממחנות ריכוז אחרים. אולגה ופרמיסל עזרו למצוא קרובי משפחה של ילדים ומתבגרים. בשנת 1945 הורשו פירץ ופיטר להביא את הילדים החולים והנטושים ממחנות המעצר הגרמניים בפראג לטירות, כך שיוכלו ילדים גרמנים ויהודים להתאושש. בסך הכל טופלו במקום 400 ילדים גרמנים. בשנת 1947 היו בטירות כ-800 ילדים והפעולה הסתיימה.
לאחר שאולגה פירץ נסעה לשווייץ להלוויה של אחותה, נשללה ממנה כניסה חוזרת לצ'כוסלובקיה. בשנת 1951 איימו על פיטר כי על מעצרו המתקרב בגלל פעולתו בבית מיליץ' ולכן אולגה ארגנה את בריחתו לגרמניה. בנירנברג דאגו אולגה פירץ ופרמיסל פיטר לפליטים מהמזרח הקומוניסטי משנת 1952 עד 1962 במחנה הפליטים ולקה.
אולגה פירץ בילתה את שארית ימיה יחד עם פרמיסל פיטר בשווייץ והשתתפה בפרסום מגזין הגלות "שיחות עם סופרים".
היא נפטרה בשנת 1990 בשווייץ, יום לאחר פגישה עם ילדים לשעבר מ"מבצע בטירות" שהתקיימה ב־16 ביוני 1990 בשיטרין, צ'כיה.
הכרה והנצחה.
אולגה פירץ הוכרה כחסידת אומות עולם ב-31 במאי 1966. ב-27.10.1976 הוחלט להעניק לה מדליה עם זכות לנטוע עץ בשדרת חסידי אומות העולם.
האסטרואיד (48782) Fierz נושא מאז 2009 את שמה.
הנרי בסטיאן
הנרי בסטיאן (באנגלית: Bastian,Henri; 17 במאי 1891- 1 בינואר 1971) היה תעשיין צרפתי, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים.
קורות חיים.
הנרי בסטיאן נולד ב-17 במאי 1891 בגרנובל, צרפת. לאחר סיום לימודיו בבית הספר, למד באוניברסיטה "", שנחשבת לאחת האוניברסיטאות היוקרתיות ביותר בצרפת, וסיים לימודי הנדסה.
בין השנים 1909–1911 עבד הנרי בחברה "PLM Network" כנהג קטר ומכונאי, עבודות שכיחות למהנדסים צעירים שבקשו לרכוש ניסיון. לאחר מכן, התגייס לצבא, שם שירת שבע שנים- ארבע מהן בזמן מלחמת העולם הראשונה. במהלך שירותו הצבאי הנרי לקח חלק בקרב ורדן. הנרי עזר בתחזוקת הדרך שנקראה "הדרך הקדושה", שהייתה הדרך היחידה שחיברה בין שדה הקרב לבין העיר הקרובה, ודרכה הובלו מזון ותחמושת לחיילים הצרפתים תחת הפגזות הגרמנים. לאחר שביתת הנשק ב-1918, הנרי לקח חלק במשימת איסוף ושיקום כלי הנשק הצרפתים משטח גרמניה.
בשנת 1921, הוא עבר ל יחד עם ידידו ג'ורג' מנגין, אותו הכיר במהלך שירותו הצבאי. הנרי פגש את אחותה של ארוסתו של ג'ורג', והשניים נישאו. ג'ורג' והנרי החלו לעבוד במפעלי כותנה של חברת מרדואל (MARDUEL) והנרי חווה שם הצלחה. השניים המשיכו לעבוד ולפתח את החברה בארבעים השנים הבאות. בשנת 1928, הנרי חבר לצ'ארלס סיב, מנהל C.G.C.E.M "Titan", והשניים הקימו ארגון פרטי בוילפראנש בשם "קרן הקצאה למשפחות ועובדים סוציאליים". הקרן נהייתה למרכז רווחה והיוותה מאוחר יותר השראה למייסדי הביטוח הלאומי בצרפת בשנת 1946 כשהשניים כוננו את המערכת הלאומית לקצבאות משפחתיות. בין השנים 1939–1940, הנרי שירת כקצין מילואים באזור קוברי בצרפת. ביוני 1940, הכוחות הצרפתים באזור התבקשו להיכנע לחיילים הגרמנים. הנרי וכמה מחבריו התנגדו לפקודה והחבורה החלה לצעוד לכיוון הגבול השווייצרי. הם הצליחו להימלט מהחיילים הגרמנים והגיעו לשטחים הלא כבושים, ביניהם וילפראנש. לאחר ששוחרר מהצבא, הנרי המשיך לעבוד במפעלי הכותנה של MERDUEL.
לעומת רבים מן הצרפתים, הנרי נלחם בכיבוש הנאצי ועזר לפליטים רבים שבאו מכיוון הגבול המזרחי של צרפת עם גרמניה. על מנת שיוכל להציל מספר רב יותר של אנשים, בשנת 1940 הנרי לקח על עצמו את תפקיד הנציג המחוזי מטעם קרן הסעד הלאומית () שהייתה אחראית לסיוע לפליטים מטעם ממשלת וישי. באותו הקיץ, הנרי סייע לפליטים מהפרובינציות המזרחיות, חלקם סטודנטים שאילו היו נשארים בביתם היו מגויסים לורמאכט מאחר שאזורים אלו נחשבו חלק מהרייך. הנרי סייע להם במזון, דיור ואף במציאת מקורות פרנסה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.