לאחר מכן, יצא השיר "Won't Run Away", כסינגל השני מתוך האלבום. השיר לא הצליח להיכנס לאף מצעד, והיה לשיר הראשון של סנדרה שלא קיבל וידאו קליפ מאז "", שיצא בשנת 1985.
הממשלה הפדרלית של רוסיה
My Favourites
My Favourites (בעברית: המועדפים שלי) הוא אלבום האוסף השני של הזמרת-יוצרת הגרמנייה סנדרה. אלבום האוסף יצא לאור ב-4 ביוני 1999, על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס. מתוך אלבום האוסף יצאו ארבעה סינגלים: "Secret Land '99", "In the Heat of the Night '99", "", ו-"No Taboo".
אלבום האוסף הגיע למקום ה-15 במצעד האלבומים שבנורווגיה.
רקע וקידום.
לאחר שהוציאה שלל להיטים מאז שנת 1984, כדוגמת "", "In the Heat of the Night" ו-"Midnight Man", הוחלט כי סנדרה תוציא אלבום להיטים, אשר יכלול בתוכו את מרבית להיטיה, תוך שהוא יכלול בתוכו גם שני שירים חדשים: "Everlasting Love", ו-"Stop for a Minute".
אותו אלבום האוסף Everlasting Love, יצא לבסוף בדצמבר 1988 ועשור לאחר מכן, הוחלט להוציא אלבום אוסף נוסף בשם Everlasting Love, שיחולק לשני תקליטורים שמכילים את מיטב להיטיה ושיריה של סנדרה. מתוך אלבום האוסף יצאו ארבעה סינגלים, מתוכם שלושה זכו להצלחה. הרביעי מביניהם "No Taboo" נגנז.
יושב ראש בית המשפט העליון של רוסיה
יושב ראש בית המשפט העליון של רוסיה (ברוסית: Председатель Верховного Суда Российской Федерации) הוא האדם העומד בראש מערכת בתי המשפט הפדרליים של הפדרציה הרוסית (הרשות השופטת של הממשל הפדרלי הרוסי).
היושב ראש הוא אחד מ-13 שופטי בבית המשפט העליון של רוסיה, והאחרים הם השופטים העמיתים של בית המשפט. הוא הקצין המשפטי הבכיר ביותר במדינה, ופועל כמנהל הבכיר ביותר של בתי המשפט הפדרליים. הוא מנהל את הליכי בית המשפט העליון, ומנהל את הדיונים בעל-פה המתנהלים תחת בית המשפט. כאשר בית המשפט מעניק דעה בפסק דין, היושב ראש, אם נמצא בעמדת הרוב, מחליט מי רושם את עמדת בית המשפט. יושב הראש מכהן בכהונה בת שש שנים, אך אין מגבלה על מספר הכהונות שהוא יכול לכהן.
משנת 1989 מכהן ויאצ'סלב לבדב כיושב ראש בית המשפט העליון, תחילה של רוסיה הסובייטית ולאחר מכן של הפדרציה הרוסית.
הממשל הפדרלי של רוסיה
דפוס רוטציה
דפוס רוטציה או מכונת רוטציה הוא מכונת דפוס שבה הגלופה להדפסה מונחת מסביב לגליל. ההדפסה נעשית על גבי מצעים שונים, כגון נייר, קרטון ופלסטיק. המצע להדפסה מוזן בגיליונות בודדים או בגליל רציף, שממנו נחתכים הגיליונות לאחר ההדפסה. מכונות רוטציה גדולות נפוצות בהדפסתם של עיתונים.
היסטוריה.
בשנת 1790 הגיש ויליאם ניקולסון בקשה לפטנט לדפוס רוטציה. ריצ'רד מארש הו המציא בשנת 1843 הדפסה באמצעות תוף מסתובב, ולאחר שכלולים אחדים נוצרה מכונת רוטציה בשנת 1846, ונרשם פטנט עליה בשנת 1847. בשנת 1853 הותקנה מכונת רוטציה בעיתון "הטיימס" בלונדון. בארצות הברית הותקנה מכונת רוטציה לראשונה בעיתון "בלטימור סאן" .
כיום מקובלות שלושה שיטות דפוס במכונות רוטציה: אופסט, צילינדר (רוטוגרבורה) ופלקסוגרפיה (פלקסו).
מכונת רוטציה
ליאנגג'ו
הריסות ליאנגג'ו (בסינית: 良渚遗址, בפין-יין: Liángzhǔ yízhǐ) הן אתר ארכאולוגי בתת־המחוז העירוני האנגג'ואו במחוז ג'ג'יאנג בדרום-מזרח חוף הרפובליקה העממית של סין. זו קבוצת אתרים, שבמרכזה אתר העיר העתיקה של ליאנגג'ו, בשטח כולל של 34 קילומטרים רבועים. האתר מתוארך משנת 3,300 לפני הספירה עד שנת 2,300 לפני הספירה, כלומר בתקופה הנאוליתית. אתר העיר העתיקה של ליאנגג'ו הוא האתר החשוב בין האתרים, והמייצג ביותר של תרבות ליאנגג'ו, והוא ידוע בשם "העיר הראשונה של סין". החפירות המתמשכות חשפו את ערכו הגדול של האתר ושינו את הבנת החוקרים לגבי סוגיות אקדמיות מרכזיות כמו הזמן והשיטה של מקור תרבות הסינית. האתר ממשיך להעשיר את ההבנה והמידע של החוקרים בהיסטוריה של התרבות הסינית.
כמרכז הסמכות והאמונה של תרבות ליאנגג'ו חושפת קבוצת האתרים מדינה אזורית מוקדמת שקמה בחלקו התחתון של הנהר יאנגצה בשלהי התקופה הנאוליתית בסין, ושהתבססה על גידול אורז, על חלוקה למעמדות ועל אמונה משותפת. החלוקה הפנימית של העיר לעיר חיצונית העוטפת עיר פנימית שבמרכזה אזור הארמון הייתה הדוגמה הראשונה לגישה המסורתית בסין הקדומה להדגשת הבדלי המעמדות והעוצמה החברתית בתכנון העירוני שיושמה אחר כך פעמים רבות בתכנון ערי הבירה של החברות בסין הקדומה.
ב-1994 נכלל אתר ליאנגג'ו לראשונה ברשימת הבקשות של הרפובליקה העממית של סין לקבלת מעמד של אתר מורשת עולמית, וב-1996 הוא נוסף לרשימת האתרים ההיסטוריים והתרבותיים המרכזיים המוגנים ברמה הלאומית. ב-6 ביולי 2019 הוגדר האתר כאתר מורשת עולמית בשם "ההריסות הארכאולוגיות של העיר ליאנגג'ו" על ידי ארגון אונסק"ו בהחלטה של המושב ה-43 של ועדת המורשת העולמית. זהו אתר המורשת העולמית ה-53 ברפובליקה העממית של סין, ונקבע כאתר מורשת עולמית על בסיס קריטריונים 3 (עדות ייחודית או לפחות יוצאת דופן למסורת התפתחות תרבותית (cultural tradition) או למסורת התפתחות חברתית-כלכלית (civilization)) ו-4 (האתר הוא דוגמה יוצאת דופן לסוג בנייה, אדריכלות, טכנולוגיה והנוף המדגים שלבים משמעותיים בתיזמור (ensemble) הכולל שלהם בשלבים משמעותיים בהיסטוריה של האנושות).
גאוגרפיה.
אתר ליאנגג'ו שוכן באתר המעבר בין גבעות למישורים, סמוך לחוף ים סין המזרחי. הוא שוכן במישור הסחף של הנהר דונגיו, אחד משמונה מערכות הנהר הראשיות בג'ג'יאנג. רכס מזרח טיאנמו שממערב לאתר מתפצל לשתי שלוחות המקיפות את האתר במרחק של 20 קילומטרים מצפון לדרום. שני נחלים זורמים דרך האתר. האתר גובל בנהר דונגשי, במישור הסחף ממזרח, ובגבעות שבמערב. פני השטח משתפלים מהמערב למזרח בגובה 3–5 מטרים מעל פני הים. האיכרים באזור מגדלים בעיקר אורז וחיטה.
אקלים.
אקלים האתר הוא אקלים סובטרופי גשום, ויש בו ארבע עונות מובחנות. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 16.2 מעלות צלזיוס. הקיץ חם ולח, והחורף צונן ויבש יחסית. החודש החם ביותר הוא יולי, והטמפרטורה הממוצעת בו היא 33.8 מעלות; בחורף יורדת הטמפרטורה מתחת לנקודת הקפאון במשך 4 חודשים, כשבינואר הטמפרטורה הממוצעת היא 3.6 מעלות. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בהאנגג'ואו היא1,258.8 מילימטר, כש-60% מהמשקעים ביורדים בחודשים מאי עד ספטמבר. באמצע הקיץ סובל האתר, כמו מקומות אחרים במחוז ג'ג'יאנג, מסופות טייפון, אך רק לעיתים רחוקות נפגע האתר עצמו באופן ישיר מטייפון. בדרך כלל מגיעים הטייפונים לאורך החוף הדרומי של ג'ג'יאנג, וגורמים לרוחות עזות וסופות גשמים באתר.
אתר המורשת העולמית.
אתר המורשת העולמית "ההריסות הארכאולוגיות של העיר ליאנגג'ו" מתחלק בין ארבעה אתרי משנה ששטחם הכולל 14,366 דונם, וכולם כלולים בתוך אזור חיץ בשטח של 99,802 דונם. ארבעת אתרי המשנה הם: אתר העיר, יאושאן, הסכר הגבוה בפי העמק והסכר הנמוך במישור – סוללה לפני ההרים.
אתר העיר.
אתר העיר (城址) משתרע על שטח של 8,814 דונם בחלק המרכזי של אתר המורשת העולמית (). האתר מתחלק לשלושה חלקים: אזור הארמון, העיר הפנימית והעיר החיצונית. הם מסודרים כך שכל חלק מקיף את החלק הקודם, כשאת כל חלקי העיר חוצים ערוצי נחלים, רובם מלאכותיים, באורך כולל של 32 קילומטרים. גיל האתר על בסיס תיארוך פחמן-14 הוא בין 3,000 ל-2,850 לפנה"ס והוא היה בשימוש עד 2,300 לפנה"ס (מהתקופה האמצעית עד סוף התקופה האחרונה של תרבות ליאנגג'ו). בבניית אתר העיר שונעו לפחות 7,070,000 מטרים מעוקבים של עפר ו-100,000 מטרים מעוקבים של סלעים ואבנים. לגייס את כוח האדם, והמשאבים הכספיים הכרוכים במיזם כזה חייב מבנה חברתי מורכב וריכוזי מאוד.
אזור הארמון שוכן במרכז העיר הפנימית ומשתרע על שטח של 390 דונם, הוא בנוי משלוש במות מוגבהות:
העיר הפנימית מוקפת חומות וצורתה ריבוע מעוגל. אורכה כ-1,190 מטרים מצפון לדרום, רוחבה כ-1,770 מטרים ממזרח למערב ושטחה 2,800 דונם (כולל אזור הארמון). סביב אזור הארמון מפוזרים במות לבתי מגורים וסדנאות למלאכת יד ולבתי קברות. בבניית החומות נוצלו שתי גבעות טבעיות כפינות הצפון-מזרחית והדרום-מערבית של החומה. החומות נבנו בצורה של פירמידות מקוטעות, כשבבסיסן הונחו סלעים כיסודות, ועליהם יצרו את החומות מאדמה נגוחה. על בסיס תיארוך פחמן-14 היו החומות בשימוש רצוף בין 2,900 ל-2,300 לפנה"ס. היקף כל החומות כ-6,000 מטרים, רוחבן נע בין 20 ל-60 מטרים, וגובהן המקסימלי בימינו הוא 4 מטרים. בחומות היו 8 שערי מים, שניים בכל צד, שדרכם נכנסו או יצאו ערוצי הנחלים, ושער יבשתי אחד בצד דרום. לאורך החומות היה חפיר שמולא במים. בתוך החומות היו כ-20 במות בגדלים שונים, ובגובה יחסי בין 0.6 ל-14 מטרים, כשעליהן היו בתי מגורים, וביניהן היו ערוצי הנחלים המלאכותיים. הנחל המלאכותי הגדול ביותר כונה ג'ונְגְגְ'יָאצוּן. אורכו כ-1.2 קילומטרים מצפון לדרום ורוחבו 5–75 מטרים. גדותיו חוזקו בגזעי עצים וחזרן ובקרקעיתו, ועל הבמות הסמוכות אליו נתגלו שרידי מקדחי ירקן, קעריות להכנת לכה, כדי חרס, וחפצים מאבן ומעץ. ממצאים אלו למדים שהיו סדנאות למלאכת יד סמוך לגדת הנהר. כמו כן נתגלו בקרקעית ועל הבמות שרידי שלדים וגולגולות אנושיות.