באחוזתו של ד"ר קסבייר מתאספים כל החשודים לניסוי לא שגרתי: כל אחד מהנוכחים (למעט וולס קטוע היד, משום שידוע שלרוצח יש שתי ידיים) מחובר למערכת חשמל שרושמת את דופק הלב שלו. אוטו (ג'ורג' רוזנר) ומאמי (ליילה בנט), משרתיו של ד"ר קסבייר, מציגים בפני הנוכחים שיחזור של אחד ממקרי הרצח, וזאת על מנת שהגלאי החשמלי יחשוף את הרוצח. במהלך הניסוי מתרחשת הפסקת חשמל, וכאשר חוזרים האורות, הנוכחים מגלים כי רוביץ', שלכאורה נחשף על ידי המוניטור כרוצח רגע לפני הפסקת החשמל, נרצח.
למחרת בערב, קסבייר מבקש ממאמי ומאוטו לשחזר עוד אחד ממקרי הרצח. מאמי מפחדת למלא את תפקידה, וג'ואן תופסת את מקומה. כל הגברים, למעט וולס, נאזקים לכיסאותיהם. במהלך השיחזור נחשפת זהותו של הרוצח - וולס, אשר חונק למוות את אוטו וחושף את עצמו בפני ה"אורחים" האזוקים. וולס מספר להם על כוונתו לרצוח את ג'ואן. אולם בטרם וולס מספיק לחנוק אותה, טיילור קופץ ממחבואו ותוקף את וולס. במהלך קטטה בין השניים, טיילור תופס מנורת נפט ומשליך אותה לעברו של וולס, אשר עולה באש. וולס מתרסק אל תוך חלון ונופל ממנו החוצה, במורד צוק גבוה, אל תוך האוקיינוס. טיילור מתקשר אל מערכת העיתון, על מנת לדווח על הסיפור, ומבקש מהעורך שלו שישאיר מקום במדור הנישואים לג'ואן ולעצמו.
הפקה.
סרט זה היה הסרט העלילתי השני של חברת האחים וורנר שצולם בתהליך הטכניקולור המשופר שהסיר תמונות מגורענות ושיפר את צבעו ואת בהירותו של הסרט כאחד. בתהליך המשופר הזה נעשה שימוש לראשונה בשנת 1931, בסרט ""The Runaround", והדבר הוביל לניסיון למעבר הקולנוע משחור לבן לצבעוני על ידי האולפנים בסוף שנת 1931. עם זאת, בשל האדישות הציבורית האולפנים נסוגו במהירות מהתוכניות השאפתניות שלהם לסרטי צבע, בשלהי 1932.
במהלך ההפקה, צולמה גם גרסה חלופית בשחור לבן, שעדיין קיימת, והשוואה בין הגרסאות מעלה כי מרבית הטייקים בשתי הגרסאות זהים. ההבדלים הקיימים הם מינוריים, כמו האלתור של לי טרייסי עם שלד בארון, והדיאלוג של מיי בוש כמאדאם של בית בושת. כאשר הסרט שוחרר לראשונה ועלה לאקרנים, הגרסה בשחור-לבן הוצעה למפיצים, למורת רוחה של חברת טכניקולור.
סרט זה הופק והופץ בטרם החלו לאכוף בהוליווד את קוד ההפקה של הייז, ועל כן הסרט עוסק בנושאים למבוגרים בלבד לכל אורכו, בהם מעשי רצח, אונס, קניבליזם וזנות.
בעקבות הצלחתו של הסרט בקופות הכרטיסים, האחים וורנר הוציאו את הסרט "Mystery of the Wax Museum" בשנת 1933, שגם היה בכיכובם של פיי ריי וליונל אטוויל ובבימויו של מייקל קורטיז. סרט זה צולם גם הוא כטכנולוגיית טכניקולור המוקדמת, וצילומו הביאו לסיום ההתקשרות בין חברת טכניקולור לחברת האחים וורנר. חברת טכניקולור דאגה לכך שלא יהיו מצלמות בשחור-לבן על סט צילומי סרט זה, ובכך הוא הפך לסרט הקולנוע העלילתי באורך מלא האחרון שצולם בטכנולוגיה זו על ידי אולפן הוליוודי גדול. אנטון גרוט היה המעצב האמנותי של שני הסרטים. מקס פקטור היה אמון על האיפור.
"דוקטור איקס" היה הראשון מבין שלושה סרטים בהם מייקל קורטיז ביים את ליונל אטוויל. מלבד הסרט הזה ו-"Mystery of the Wax Museum", אטוויל שיתף פעולה עם קרטיז גם בסרט ההרפתקאות "Captain Blood"" משנת 1935 בכיכובו של ארול פלין. "דוקטור איקס" היה גם הסרט הראשון מבין שלושה סרטים שבהם כיכבו ביחד ליונל אטוויל ופיי ריי. לאחר מכן, ב-"Mystery of the Wax Museum" וב-"The Vampire Bat".
תגובות וביקורות.
בביקורת שפורסמה במגזין "טיים" נכתב: ""דוקטור איקס" הוא סיוט שגרתי [...] והוא מיועד למעריצים מושבעים של אימה סינתטית ולא לקהל צופי הקולנוע הרגיל". עם זאת, הסרט התקבל היטב על ידי המבקרים וגם בקופות. למעשה, בשל הפופולריות של הסרט, האחים וורנר הוציאו את הסרט "Mystery of the Wax Museum" בשנת 1933. בשנת 1939 יצא סרט בשם "The Return of Doctor X", אך למרות שמו - הוא אינו נחשב לסרט המשך של "דוקטור איקס". פרט לסרטים אלו, לסרט האימה של אולפני יוניברסל משנת 1942 "Night Monster", שגם בו מככב ליונל אטוויל כדוקטור, יש עלילה דומה וסיום כמעט זהה.
הכנסות.
על פי האחים וורנר, הסרט הכניס 405 אלף דולר בארצות הברית ו-189 אלף דולר בשאר העולם.
שימור.
בסוף שנות החמישים, כשהסרט נכלל בחבילה של סרטים ישנים ששודרו בסינדיקציה בטלוויזיה האמריקאית, גרסת הסרט בטכניקולור נחשבה לאבודה, שכן חברת "Technicolor" השליכה את מרבית התשלילים בשני צבעים שהיו לה ב-28 בדצמבר 1948.
לאחר מותו של ג'ק וורנר ב-9 בספטמבר 1978, התגלה עותק של הסרט באוסף האישי שלו. הוא הועתק לצורך שימור, הפצה לבתי קולנוע והמרה ל-VHS. העותק המקורי של הסרט, על גבי סרט צילום (פילם) עשוי ניטרוצלולוזה, נתרם לארכיון UCLA Film and Television Archive, אשר במקרים נדירים מאוד איפשר להקרין אותו בפומבי במתקנים מורשים עם הציוד המתאים.
כביש 466
כביש 466 הידוע גם בשם "דרך רמאללה" ו"כביש 60 הישן", הוא כביש אורך במרכז השומרון. הכביש מתחיל במחסום קלנדיה, חוצה את רמאללה ומסתיים במפגש עם כביש 60 צפונית לעפרה.
היסטוריה.
רובו של הכביש היה במקור כביש 60.
בעקבות הסכמי אוסלו בשנת 1994, נסלל קטע חדש של כביש 60 מזרחית לכביש הישן, שחיבר את גבע בנימין עם ואדי חרמייה צפונית לעפרה. בהתאם לכך, הקטע של כביש 60 הישן שמחבר היום את כביש 466 לכביש 60 נחשב היום לחלק מכביש 466. במהלך האינתיפאדה השנייה נחסם, סמוך לכניסה לאל-בירה, לתנועת ישראלים כדי למנוע את כניסתם לרמאללה ואל-בירה, מחסום הDistrict Coordination Office - DCO - (מנהלת תיאום וקישור). מעט לאחר מכן נחסם הכביש גם לתנועת פלסטינים. באמצע שנות ה-2000 הועברה החסימה לנקודה אחרת באותו כביש בכניסה להתנחלות בית אל. על אלפי הפלסטינים תושבי האזור נאסר לנסוע בכביש והם נאלצים להשתמש בדרכים חלופיות.
ב-2014 הגישו עשרה ראשי מועצות בכפרים שממזרח לרמאללה, עתירה לבג"ץ, בדרישה שהצבא יפתח את המחסום עבור כל הפלסטינים.
יומו של השלוש-רגל
יומו של השלוש-רגל (באנגלית: The Day of the Triffids) הוא עיבוד קולנועי בריטי משנת 1962 לרומן המדע הבדיוני באותו השם מאת ג'ון וינדהם. את הסרט ביים סטיב סקלי, ומככבים בו ג'נט סקוט והווארד קיל, שגילם את הדמות הראשית, ביל מייסן. הסרט, שאורכו כ-93 דקות, צולם בצבע והוקלט במונו.
השלוש-רגלים הם צמחים בדיוניים ומוזרים, המסוגלים לחקות התנהגות בסיסית של בעלי חיים: הם יכולים לעקור את שורשיהם וללכת, לעשות שימוש בעוקץ דמוי שוט בעל רעל קטלני, ואף לתקשר אחד עם השני. צורתם החיצוני דומה לזה של אספרגוס ענקי.
עלילת הסרט נפתחת עם דמותו של ביל מייסן, שנמצא בבית חולים עם עיניים חבושות. הוא מגלה כי בזמן שהיה מאושפז עם עיניים חבושות, מטר מטאורים חריג סינוור את רוב בני-האדם שעל פני כדור הארץ. כאשר מייסן יוצא לרחובות לונדון, הוא מגלה כי בני-האדם נאבקים כדי להישאר בחיים, ולאחר ימים ספורים - החברה כולה קורסת.
גרהם קרודן
קלמנט גרהם קרודן (באנגלית: Clement Graham Crowden; 30 בנובמבר 1922 - 19 באוקטובר 2010) היה שחקן סקוטי. הוא היה מוכר בעיקר מהופעותיו הרבות בדרמות ובקומדיות בטלוויזיה ובקולנוע, לעיתים קרובות שיחק בדמות תמהונית של מדען, מורה או רופא.
ביוגרפיה.
קרודן נולד באדינבורו, בנם של אן מרגרט (שם נעורים פטרסון) ושל הארי גרהם קרודן. הוא התחנך בבית הספר קליפטון הול ובאקדמיית אדינבורו. אחר כך שרת זמן קצר בגדוד הנוער המלכותי הסקוטי עד שנפצע בתאונה. במהלך תרגיל הוא נורה על ידי סמל המחלקה שלו. בהמשך מצא עבודה בבורסקאות.
קריירה.
לקרודן קריירה ארוכה ומכובדת בתיאטרון, במיוחד בתיאטרון המלכותי הלאומי של לורנס אוליבייה. הוא גילם את השחקן שמגלם את המלך במחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד.
מדי פעם שיחק קרודון בדמות המדען המטורף בסרט קולנוע. לדוגמה הדמות של דוקטור מילאר ב"סרטי מיק טראביס" בבימויו של לינדזי אנדרסון, מ-1973 וב-"Britannia Hospital" מ-1982. עוד שיחק בתפקיד הרופא המרושע סמיילס בסרט "The Final Programme" המבוסס על הספר הראשון מסדרת "ג'רי קורנליוס" מאת מייקל מורקוק. ב-1968 גילם את המורה להיסטוריה האקסצנטרי בסרטו של אנדרסון . ב-1970 הופיע בסדרה הפופולרית של רשת תיימז "קאלאן" בדמות רופא ללא רישיון, שהיה נקרא לעזרה כשקאלאן נזקק לו.
ב-1975 הופיע קורדן בפרק "No Way Out" בסיטקום הבריטי "פורידג'" לצדם של רוני בארקר, בריאן ויילד, ריצ'רד בקינסייל ופולטון מקיי. הוא גילם את רופא בית הסוהר כשפלטשר התלונן על רגלו הפצועה.
ב-1974 הוצע לקרודן לגלם את דמותו של הדוקטור הרביעי בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" אחרי ג'ון פרטווי, אבל הוא דחה את ההצעה, והודיע למפיק בארי לטס שאינו מעוניין להתחייב לתקופה של שלוש שנים. את תפקיד הדוקטור קיבל לבסוף השחקן טום בייקר. ב-1979 השתתף קרודן ב"דוקטור הו" במיני-סדרה "The Horns of Nimon" בתפקיד הנבל לצדו של בייקר.
בשנים 1986 השתתף קורדן בסדרת הדרמה-קומית של ה-BBC בשם "A Very Peculiar Practice" בתפקיד ד"ר ג'וק מק'קנון האלכוהוליסט. ב-1990 הופיע בתפקיד האציל התאוותן בסדרה הקומית "אל תחכה לי", וב-1991 שיחק בפרק "Rumpole and the Quacks" בסדרת הטלוויזיה "רמפול" בתפקיד סר הקטור מק'אוליף, העומד בראש צוות רפואי החוקר התנהגות מינית לא ראויה של ד"ר גולאם ראהמט (בגילומו של סעיד ג'אפרי).
ב-1990 קיבל קרודן את התפקיד של טום באלארד בסיטקום "Waiting for God" לצדה של סטפני קול שגילמה את דיאנה טרנט. הסדרה רצה במשך חמש שנים וזכתה להצלחה גדולה.