הפוסקים שבאו אחריהם דנו בשעון שבת וכתבו שכבר הסכימו כל גדולי הפוסקים להתיר. עם זאת, היו שהציעו חומרות כדי לצאת ידי כל הדעות. למשל, הרב שלמה זלמן אוירבך הציע להפקיר את השעון לפני שבת. לעומתם הרב דוד שלוש אסר לחלוטין את השימוש בשעון שבת, אם לא עבור חולה או לצורך מצווה.
פוסקי ההלכה דנו גם בשאלה האם ניתן להזיז בשבת את שעת הכיבוי של השעון.
העקרון של שעון שבת מהווה את הבסיס לפתרונות הלכתיים של עבודה בשבת במוסדות וארגונים ציבוריים, כמו: בתי חולים, ובתי מלון. כך גם בקיבוצים ומושבים בהם שומרי שבת נאלצים להתמודד עם בעיות עבודה כמו חליבה, שטיפת כלים ועוד.
השימוש בשעון שבת.
בדורנו עם התקדמות הטכנולוגיה התעשייתית והממוחשבת ניתן לבצע פעולות רבות באופן מתוזמן מראש באמצעות שעוני שבת, ומקומות כמו מפעלי תעשייה, בתי חרושת ועסקים אוטומטיים יכולים לפעול בשבת כבחול. גדולי הפוסקים שנזקקו לשאלה זו הכריעו שאין להתיר את השימוש בשעון שבת אלא בדברים שהם לכבוד השבת ועינוגה, כגון לאמצעי תאורה ולמתקני מיזוג אוויר.
השימוש בשעון שבת לחימום מאכלים בשבת ומערב שבת.
לדעת רבים מפוסקי זמננו אסור לחבר לשעון שבת פלטה חשמלית, מחם חשמלי ושאר סוגי המכשירים לחימום מאכלים, על מנת שידלקו בשבת ויחממו את המאכלים בשעות הרצויות, זאת מכיוון שבאופנים מסוימים עלולים לבוא לידי שהייה וחזרה האסורים והרואים יטעו ויסברו שיש להתיר אף במקום שקיים איסור. איסור זה תקף הן לבאים להניח מאכלים לחימום עתידי בשבת והן למניחים אותם מערב שבת כשכוונתם שיוחמו בשבת..
אך אין ללמוד מכאן לאסור שימוש באמצעי חימום שיש בו תרמוסטט כיוון שבאופן זה אין החום יורד מדרגת יד סולדת ושוב אין בו משום מראית העין, כמו כן התירו לכבות את פלטת שבת על ידי שעון השבת בשבת באופן שלא תידלק שוב בשבת (ואף אם תדלק סמוך לצאת השבת אין חשש הואיל שאין לו תועלת מכך), וכן בנפסק זרם החשמל מחמת תקלה ותוקן (באופן המותר) ונתחממו שוב המאכלים לא אסרו.
עריכת שינויים בשעון השבת במהלך השבת.
דעת האוסרים.
יש מהאחרונים שאסרו (לחלק מהדעות הוא איסור דאורייתא) לערוך כל שינוי בשעון שבת במשך השבת, מפני שלדעתם זה דומה לאיסור המסתפק מן השמן שבנר, כמבואר בגמרא:וכן מהמשנה במסכת שבת: והטעם מבואר בגמרא שם – שמא יסתפק בשבת מן השמן שבשפופרת (היינו יחסוך את השמן שנותר בנר).
דעת המתירים.
פוסקים רבים התירו את הדבר, והביאו כמה נימוקים לדבריהם: התירו את הדבר, והביאו כמה נימוקים לדבריהם:
א. מה שאמרו חכמים שאסור מהתורה ליטול שמן הוא מפני שבעת שנוטלים מן השמן, מחלישים את הלהבה, וכאשר מוסיפים לו שמן – מגבירים אותה. וכפי שהמטה את הנר כדי להגביר אורו – חייב משום מבעיר, כך הזוקף אותו מחליש בכך את אורו ועובר באיסור. ועולה מדבריהם שמה שאסרו חכמים להסתפק מן הנר שבשפופרת, אינו אלא משום מוקצה, או גזירה שמא יבוא מתוך כך להסתפק גם מן השמן שבנר עצמו. ולכן מותר לחתוך את חלקו התחתון של נר שעווה דולק (באופן שאינו מתקן כלי), שכן למרות שממעט את זמן הבעירה, אין הלהבה נחלשת. ולדעה זו, ברור שאין איסור הבערה וכיבוי בעריכת שינויים בשעון השבת, שכן בזמן השינוי בשעון השבת, אין כל השפעה על פעולת המכשיר.
ב. בהמשך הגמרא בביצה: . לדעת כמה ראשונים הכוונה היא שאם יש גזיר עץ בוער, מותר לקחת גזרי עץ אחרים שמונחים לידו ועתידים לבעור, ובתנאי שהאש עוד לא התחילה לאחוז בהם. ועל פי זה אפשר לומר, שהחשמל שנמצא עדיין ברשת החשמל, לא נחשב כשמן שבנר עצמו, אלא כעצים שעדיין לא התחילו לבעור, וגם לדעת השו"ע, אין איסור למנוע ממנו להגיע למכשיר.
קיצור המצב הקיים באמצעות הזזת מתגי השעון בשבת.
גם בתוך סיעת הפוסקים המתירים עריכת שינויים בשעון השבת, נחלקו הפוסקים אילו שינויים מותרים ואילו לא, ושאלה זו תלויה בשאלת היתר עשיית מלאכות בגרמא בשבת:
דעת המתירים.
יש אומרים שעשיית מלאכות בשבת בדרך גרמא מותרת, לפיכך מותר להאריך או לקצר את משך זמן פעולת המכשיר החשמלי בשבת ללא הגבלה, ובלבד שלא יקצר את משך ההדלקה או הכיבוי באופן שייווצר שינוי מיידי, שאז לא ייחשב הדבר לגרמא. למשל, מותר לקצר את הדלקת האור בשבת כך שהוא יכבה בעוד כמה דקות, אך לא באופן שהזזת מתגי שעון השבת תגרום לכיבוי מיידי של האור.
דעת האוסרים.
יש אומרים שרק לצורך גדול הותרה עשיית מלאכות בשבת בדרך גרמא, ולדעת פוסקים אלו, ללא צורך גדול אין לעשות מעשה המקצר את משך המצב הקיים בשעון השבת, כי הדבר נחשב לעשיית מלאכה בגרמא, אך ניתן להאריך את המצב הקיים על ידי הזזת מתגי השעון באופן שהמצב בו המכשיר מצוי כעת, כבוי או דלוק, יימשך זמן נוסף, כי פעולה זו אינה נחשבת לעשיית מלאכה בגרמא אלא לסילוק דבר המונע את המשך המצב הקיים, והדבר דומה למי שהיה נר דולק בחדרו והרוח החלה לנשוב בחלונו עד שהנר עומד לכבות, שלכל הדעות מותר לו לסגור את החלון, ולאפשר בכך לנר להמשיך לדלוק עוד שעה ארוכה. שהואיל ולא עשה דבר בגוף הנר עצמו, אלא רק מנע מהרוח לכבותו – אין בדבר איסור. וכן מי שדוחה את פעולת שעון-השבת, אינו עושה דבר בגוף הנורה או מכשיר החשמל אלא רק מונע לזמן נוסף את פעולתו של שעון-השבת. ואילו כאשר מקדימים את זמן הכיבוי זהו כמו לפתוח חלון ליד הנר שברור שתוך כמה דקות הוא ייכבה מחמת הרוח המתמשכת, שאז פעולה זו אסורה לשיטת האוסרים עשיית מלאכות בגרמא.
לפיכך, לדעה זו כאשר המכשיר החשמלי כבוי, מותר להאריך מצב זה על ידי הורדת או העלאת מתגים נוספים בשעון השבת. וכן כאשר המכשיר החשמלי דולק, מותר להאריך את משך הדלקתו באמצעות מתגי השעון. אך לקצר את משך ההדלקה או הכיבוי, אסור, אלא אם כן מדובר בצורך גדול המתיר עשיית מלאכה בגרמא.
שעון שבת ביום טוב.
מבחינה הלכתית, אפשרות עריכת שינויים בשעון השבת ביום טוב קלה מבשבת משתי בחינות:
על פי הנ"ל, רבים נוהגים בפועל להקל ולקצר את פעולת שעון השבת ביום טוב, ובלבד שפעולת ההדלקה או הכיבוי תהיה בגרמא ולא תוצאה מיידית של קיצור המצב הקיים.
אבי מלכה (כדורגלן)
אבי מלכה (נולד ב-28 ביולי 1987) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם במ.ס. דימונה. אחיו התאום הוא הכדורגלן רן מלכה, אשר איתו שיתף פעולה ברוב שלבי הקריירה.
קריירה.
מלכה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר באר שבע וממנה עבר לזו של בית"ר טוברוק. לקראת עונת חתם בעירוני אופקים מליגה א'. ב-17 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-3 נגד הפועל צפרירים חולון. ב-9 בדצמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-1 נגד הפועל ערד. בקיץ חתם במכבי באר שבע והתאחד עם אחיו התאום, רן. עונה לאחר מכן חתם במכבי עירוני נתיבות ועונה לאחר מכן חזר לבאר שבע שעלתה לליגה הלאומית.
בקיץ מלכה חתם במכבי הרצליה. ב-25 באפריל 2014 מלכה הבקיע את שער בכורה שלו בהרצליה בתיקו 2-2 נגד הפועל קטמון ירושלים. ב-1 ביולי 2014 חתם בעירוני קריית גת.
ב-1 ביוני 2015 חתם בהפועל אשקלון. בסיום העונה העפיל עם אשקלון לליגת העל, אך בסיום העונה עזב אחיו רן להפועל רמת גן ועונת 2016/2017 הייתה העונה הראשונה של אבי ללא אחיו התאום אחרי 9 שנים. ב-20 באוגוסט 2016 מלכה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 2-3 נגד הפועל חיפה.
ב-11 ביוני 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים.
ב-2 ביולי 2020, מלכה חתם בהפועל אדומים אשדוד מליגה א' דרום.
דניאל פרסקי
דניאל פרסקי (Daniel Persky; 8 באוגוסט 1887 – 16 במרץ 1962) היה סופר, עורך ופובליציסט עברי, שחי ופעל בארצות הברית.
תולדות חייו.
פרסקי נולד במינסק שברוסיה הלבנה ליצחק הלוי פרסקי, ממשפחת רבי חיים מוולוז'ין, קצב, שוחט וסופר סת"ם, ולרבקה מאנישביץ. למד בחינוך מסורתי ויה פעיל מגיל צעיר באגודות ציוניות שונות באזור מגוריו. בשנת 1904 גויס לצבא הצאר ונשלח לעיר לייפאיה שבלטביה, ואחרי חודש הצליח להשתחרר. ב-1906 היגר לארצות הברית והיה לכותב פורה של רשימות פובליציסטיות וספרותיות בעיתון "הדֹאר". כן היה עורך-שותף של כתב העת "הַתֹּרֶן" (יחד עם ש"מ מלמד). חלק ניכר ממאמריו עסקו בשפה העברית. כן היה מורה בסמינר העברי למורים "הרצליה" בניו יורק.
פרסקי ערך מספר כתבי עת לנוער, בהם "עדן" (1924-1925) ו"הדאר לנוער" (1934-1946) ובהם שעשועי לשון רבים, בדיחות ומערכונים מקוריים, מעובדים ומתורגמים. בין היתר היה מחבר התשבץ העברי הראשון, שפורסם בשנת 1924 בשם "חידת שתי וערב" בשבועון לילדים "עדן".
כן עיבד יחד עם אברהם יצחק איגוס סיפורים לילדים מתוך ספרו של חיים נחמן ביאליק "ויהי היום", במטרה לספק ספרות עברית ליהודי ארצות הברית.
בין 1957 ל-1961 פרסם בהמשכים מילון עברי-אנגלי לנוער בשם "המילון שלי"/My Dictionary.
בשנת 1927 יצא לאירופה, ביקר בעיר ילדותו כמו גם בווילנה ובביאליסטוק ובארץ ישראל. בשנת 1933 שב לניו יורק.
בשנת 1948 הוא כתב הקדמה לספר של זבולון זליג בלבן.
חמישה דברים
סכר מלפסה
סכר מלפסה (בצרפתית: Barrage de Malpasset) היה סכר קשת שהוקם כ-20 קילומטר ממערב לקאן שבדרומה של צרפת. ב-2 בדצמבר 1959 קרס הסכר, והשיטפון שהתחולל עקב כך גרם למותם של 423 אנשים ולנזק רב. היה זה אחד האסונות החמורים שאירעו בצרפת במאה העשרים.
הסכר.