בהנחה שהעופות ימשיכו להתרבות בהצלחה, המכשול הבא למאמצי השימור העתידיים הוא העדרו של אי גדול ונטול טורפים שיש ביכולתו לאכלס למעלה מ-100 פרטים, ובו הקאקאפו יוכלו לחיות חיים טבעיים יותר, ללא פיקוח צמוד כל כך של האדם - פיקוח שבמצב הנוכחי נדרש להישרדות המין. בנובמבר 2005 הוכרז על תוכנית לבניית מקלט חדש לחיות בר באי הדרומי; המקלט מתוכנן להכיל בעלי חיים מקומיים הנתונים בסכנת הכחדה, בכללם הקאקאפו, והוא אמור להעניק סביבת מחיה גדולה ונטולת טורפים בשבילו. בנייתו של המקלט מתוכננת לאיים רזולושן (Resolution) וסקרטרי (Secretary) שבפיורדלנד.
מאמצי שימור הקאקאפו עשו את המין למוכר עד מאוד. על הקאקאפו נתפרסמו ספרים רבים, הן לילדים והן למבוגרים, וכן הופקו סרטים תיעודיים, המתארים בפירוט את התלאות העוברות על המין.
הקאקאפו בתרבות המאורית.
לקאקאפו הוקדש מקום נכבד בתרבות של המאורים - התושבים הילידים של ניו זילנד, וסביבו נטוו אגדות וסיפורי פולקלור שונים. בשל מחזור הרבייה הלא-סדיר של הקאקאפו, והעובדה שהוא מתרבה בעיקר בשנים פוריות במיוחד, בהם פורחים מינים מסוימים של צמחים, סברו המאורים שיש לו יכולת לחזות את העתיד. יתר על-כן, קיבלו המאורים חיזוק לאמונתם זו כשצפו בקאקאפו מטמין גרגרים של העצים "B. tawa" ו-"Hinau" בבורות מים, כדי שישמשו כאספקת מזון בקיץ הבא. נראה כי המנהג המאורי של טבילת מזון במים לאותה המטרה נלמד מהתנהגות זו של הקאקאפו.
המאורים החשיבו את הקאקאפו למקור מזון טוב, ובתקופה שבה הוא היה נפוץ הוא ניצוד עבור בשרו. באחת העדויות על אכילת בשר הקאקאפו נאמר שהוא מזכיר בטעמו ובמרקמו בשר טלה, אולם המתיישבים האירופאים בניו זילנד תיארו את בשרו כבעל טעם כבד ועמוק. בתקופת הרבייה של הקאקאפו, קולות הבמבום הרמים והתכנסות הקאקאפו במקום אחד הקלו על המאורים את ציד הקאקאפו. במקרים אחרים, הקאקאפו ניצוד כאשר אכל או כאשר ביצע "אמבטיות חול" במזג אוויר יבש. הציד התבצע בעיקר בשעות החשכה, בעזרת עזרים שונים: לעיתים בעזרת מלכודות, ולעיתים בעזרת כלבים פולינזיים מבויתים שאומנו לצוד את הקאקאפו. במקרים מסוימים נהגו המאורים להשתמש בלפידים שיסנוורו את הקאקאפו, יגרמו לו להיבהל ולעצור במקום וכך יהיה קל יותר לתפוס אותו.
לעיתים בשר הקאקאפו שנצוד נאכל מיד, ולעיתים שומר בשומן הקאקאפו כדי שישמש כאספקת מזון עתידית. בני אחד השבטים המאורים נהגו לשמור את בשר הקאקאפו בסלים שהיו עשויים מהקליפה הפנימית של עץ כלשהו, או במכלים שנבנו מאצות-ים. נוצות-הזנב של הקאקאפו הודבקו לעיתים למכלים אלה, כדי שיהוו קישוט ואינדיקציה לגבי תכולת המכלים. נוסף על כן, נהגו המאורים להשתמש גם בביצי הקאקאפו, אותן תיארו כלבנבנות בצבען ודומות במידתן לממדי ביצת הקֶרֶרוֹ, היונה הניו זילנדית. המאורים השתמשו בעור הקאקאפו, כשהנוצות עדיין מחוברות אליו, להכנת גלימות ושכמיות. לבגדים אלה הייתה חשיבות בתרבות המאורית, והמעט שעדיין נותרו בימינו שמורות היטב ונחשבות לאוצר. נוצות הקאקאפו עיטרו גם את הטייאהאה (נשק דמוי-חנית), אך הן הוסרו לפני שימוש מעשי בנשק.
במספר מקרים ניצוד הקאקאפו גם מפני שהזיק למאורים - פרטים רעבים נכנסו לעיתים לתוך מחסני מזון של המאורים ואכלו אותם או הביאו להרקבת המזון השמור בהם. חרף זאת, נראה שהקאקאפו שימש גם כחיית מחמד של המאורים. המתיישבים האירופאים בניו זילנד דיווחו כי המאורים החזיקו קאקאפו בתור חיית מחמד, ואף רחשו להם אהבה רבה.
לקריאה נוספת.
מדיה.
אם אינכם מצליחים לשמוע את הקול הנמוך נסו בה הועלה גובה הקול בכ-50%.
קקפו
תוכיליל
פעולה (תנועת נוער)
פעולה היא מפגש מתוכנן של המדריך עם חניכיו. לרוב מתקיימת הפעולה בתוך מסגרת שבועית קבועה מראש ומהווה את היחידה הבסיסית של הפעילות בתנועת הנוער, בארגון הנוער או במסגרת אליה שייכת הקבוצה.
בניית הפעולה היא תהליך מורכב הכולל בחירת מטרות, אמצעים ושיטות תוך התחשבות בגיל הקבוצה, התנאים הפיזיים ועוד. הפעולה מיועדת לענות על צורכי החניך, במישור האינטלקטואלי, הרגשי, בחלק מהתנועות גם הדתי וכמובן החברתי. החניך מקבל מהפעולה תחושה של שייכות (לכן ימנע המדריך ממשחקים בהם חלק מהמשתתפים מוצאים מהמשחק). הוא לומד דברים חדשים אם באמצעות דיון או חוויה רגשית.
נושא הפעולה.
נושא הפעולה יבחר לרוב על פי מוגדר במערך הפעולות שתכנן המדריך או שהוכתב על ידי מסגרת הפעילות. יש חשיבות רבה לכך שהנושא יהיה רלוונטי לחניכים ושיהיה להם עניין בו. לרוב, יקבע נושא הפעולה לאור ערכי המסגרת, למשל, צדק חברתי, "מנהיגות", "התנדבות", או על פי צורכי הקבוצה ומצבה החברתי, כמו "גיבוש" או "מיקום היחיד בחברה".
המדריך לומד את הנושא הפעולה ומכיר אותו על בוריו לפני בניית הפעולה. מסיבה זו נהוג בתנועות הנוער להעביר סדנאות מעמיקות למדריכים לפני כל קבוצת פעולות המוכללות במערך פעילות אחד.
המטרה והיעדים.
הגדרת המטרה ממקדת את המדריך בהכנת התהליך ומסייעת בידו לבחור באמצעי הטוב ביותר להעברתה. יש להבחין בין מטרות שהן כלליות ומגדירות בצורה רחבה את הכוונה שעומדת מאחורי הפעולה, לבין היעדים המציינים תוצר ברור אותו ניתן לבחון בראי התוצאה. המטרות והיעדים מתייחסים לרוב לחוויית החניך כמו בדוגמאות הבאות:
יצירת תהליך.
הפעולה מהווה תהליך בעל מאפיינים קוגניטיביים, חברתיים, רגשיים או פרקטים המיועדים להשיג את המטרה ויוצרים סדר התפתחותי של שלבים במהלך הפעולה. בשל כך הסדר של הפעילויות במשך הפעולה הוא משמעותי ביותר.
לדוגמה, בפעולה בנושא "התנדבות" יחווה החניך עיוורון באמצעות תנועה בחלל עם כיסוי עיניים ולאחר החוויה יחשף החניך למידע אודות בעיות נגישות לעוורים. בסיום הפעולה יציע החניך פתרונות ודרכים להשיגן (עצומה, מכתב או סיוע).
מסגרת הפעולה.
בתכנון מבנה הפעולה צריך המדריך לקחת בחשבון מספר משתנים מהותיים לבניית הפעולה:
מבנה הפעולה.
מבנה הפעולה מבוסס על השלבים של התהליך הרצוי. לכל שלב מתאימים הפעלה המבוססת על מתודה. לכל הפעלה מגדיר המדריך את אופן חלוקת הקבוצה, בחירת מתנדבים וכל פרט אחר. כמו כן, יגדיר המדריך את האביזרים הדרושים לפעולה, אורחים בפעולה, חלוקת הזמנים, ובמידה ויש יותר ממדריך אחד – גם את חלוקת התפקידים בין המדריכים.
Strigops habroptilus
גוף טרנס-נפטוני
גוף טרנס-נפטוני הוא גרם שמים במערכת השמש הנמצא במסלול סביב השמש, ונמצא מעבר לכוכב הלכת נפטון, כוכב הלכת האחרון במערכת השמש.
מעבר לנפטון השפעת הכבידה של השמש פוחתת וההשפעה ההדדית של כוכבי הלכת קטנה, כך שהשפעות הכבידה על גרמי "מערכת השמש החיצונית" שמעבר לנפטון שונות מהשפעות הכבידה על הגופים שבקרבת השמש.
הגופים הטרנס-נפטוניים נמצאים בשלושה אזורים: חגורת קויפר, הדיסק המפוזר ועננת אורט. המרחק הרב של האזורים האלה מהשמש משפיע רבות על מערך אותם הגופים, על הרכבם ועל מסלולם. גופים אלה לא הספיקו להתאחד לעצמים גדולים כמו הגופים הקרובים לשמש, מסלולם פחות יציב וסוטה בהרבה ממישור המילקה, ובניגוד לגופים הקרובים לשמש, המושפעים מהרוח הסולארית של השמש, גופים טרנס-נפטוניים פטורים מהשפעת גורם רב-עוצמה זה.
מרחק וסיווג.
גופים טרנס-נפטוניים מחולקים למספר קבוצות על פי האזור בו הם נמצאים:
יש לציין כי ישנם גופים המרוחקים הרבה מעבר למצוין בדיאגרמה משמאל, כך למשל סדנה נמצאת במרחק של 500 יחידות אסטרונומיות והגוף 2000 OO67 נמצא במרחק מרבי של 1,068 יחידות אסטרונומיות, אם כי הוא מתקרב עד כדי 21 יחידות אסטרונומיות.
גופים מוכרים.
בעשורים האחרונים התגלו גופים רבים במערכת השמש החיצונית. העיקרי והמוכר ביותר הוא פלוטו, שנחשב מאז שהתגלה בשנת 1930 ככוכב לכת, אך בשנת 2006 שונתה הגדרתו לכוכב לכת ננסי וזאת בעקבות גילוי אריס, גוף טרנס-נפטוני נוסף הגדול מפלוטו.
היום, אריס, פלוטו, מאקה-מאקה והאומיה הם ארבעת הגופים הטרנס-נפטוניים היחידים המוגדרים ככוכבי לכת ננסיים, עצמים קטנים יותר נכללים בקטגוריית כוכבי לכת מינוריים.
להלן הגופים הטרנס-נפטוניים הגדולים ביותר, מסודרים לפי גודלם:
ניקולא טסלה
בדיקת מי שפיר
בדיקת מי שפיר היא הליך רפואי פולשני לצורך אבחון מומים בעובר במהלך ההריון, במהלכו נשאבת כמות קטנה של מי שפיר שבהם מתפתח העובר ברחם אמו. בדיקת מי שפיר מבוצעת בדרך כלל כאשר מתברר במהלך ההריון סיכון מוגבר למומים מולדים גנטיים (תסמונת דאון, אנמיה חרמשית, סיסטיק פיברוזיס ועוד).
ניתן לבצע בדיקת מי שפיר ברגע שיש די מי שפיר סביב העובר לצורך נטילה דגימה באופן בטוח. ניתן לבצע בדיקת מי שפיר החל מן השבוע ה-13 להריון. בדיקות מי שפיר מבוצעות בדרך כלל בין השבועות 15–20 להריון. תוצאות הבדיקה מתבררות תוך שבועיים לערך. לעיתים מתבצע ייעוץ גנטי אף בטרם ביצוע הבדיקה, ואף מתבצעות בדיקות גנטיות אחרות. במקרים חריגים אפשר לעשות בדיקה גם בשלבים מאוחרים יותר, סביב שבוע 32 (הבדיקה מעלה את הסיכוי ללידה מוקדמת, ואחרי השבוע ה-32, הריאות של העובר מתחילות להיות בשלות, והסיכון ללידה שקטה יורד).
רמת הסיכון בבדיקת מי שפיר שווה למחצית הסיכון בבדיקת סיסי שליה (CVS) אולם בדיקת סיסי שליה יכולה להעשות בשלב מוקדם יותר של ההריון. הסיכוי למוות עוברי לאחר בדיקת מי שפיר, המתבצעת בשליש השני של ההריון הוא 0.06%. בישראל, הבדיקה ממומנת עבור נשים מעל לגיל 35,ומומלצת עבור נשים שבבדיקות סקר שעברו (כגון שקיפות עורפית וחלבון עוברי) התגלה סיכוי משמעותי לבעיות גנטיות (סיכוי של 1:380 לתסמונת דאון).
ההליך.