עד ימינו ברוטוס נשאר אחד הדמויות השנויות במחלוקת בהיסטוריה של רומא העתיקה. יש הרואים בו את האב טיפוס של הבוגד האולטימטיבי הרוצח את חברו ומיטיבו בעוד אחרים רואים בו מופת לפטריוטיות ולשנאת רודנות, אדם המקריב את האינטרסים האישיים שלו על מזבח אהבת המולדת.
בתקופתו הדעות לגביו נחלקו בהתאם להשקפה הפוליטית, חברו קיקרו הילל אותו ואת הקשר לרציחת קיסר כמעשה מופת, ואף משווה את הרוצחים לאלים בשעה שחברי הסיעה הקיסרית גינו את ברוטוס בכל תוקף.
דמותו של ברוטוס זכתה לעדנה מאוחרת, כאשר אוגוסטוס החל להתרחק ממורשתו של קיסר. ברוטוס אמנם לא זכה לשבחים רשמיים, אך גם לא גונה באופן חד משמעי. בימי טיבריוס ונירון, לעומת זאת אישי ציבור ששיבחו את ברוטוס מצאו עצמם מואשמים בבגידה. הקיסר-הפילוסוף מרקוס אורליוס החשיב את ברוטוס כאחד ממקורות ההשראה שלו לצורת ניהול שלטון ראויה.
גם רוב הסופרים הרומאים שפעלו בתקופת האימפריה הרומית גילו כלפיו יחס אמביוולנטי, מצד אחד שיבחו אותו על מעלותיו, אולם גינו אותו על רציחתו של קיסר בייחוד שלאחר שלטונם של קיסרים רודנים כגון קליגולה ודומיטיאנוס קיסר נתפס פחות כעריץ.
בימי הביניים ובתקופת הרנסאנס ברוטוס גונה בשל בגידתו בקיסר, הגינוי הבולט מכולם היה של דנטה אליגיירי שביצירתו הקומדיה האלוהית, מתואר ברוטוס המעונה בגיהנום כחוטא הגדול ביותר יחד עם יהודה איש קריות שבגד בישו. לעומת זאת במחזה יוליוס קיסר של ויליאם שייקספיר כחיובית ביותר, ברוטוס מוצג כאידיאליסט הנקרע בין חברותו ואהבתו לקיסר לנאמנותו לרפובליקה. באחד משיאי המחזה נואם ברוטוס לעם הרומאי מעל גופת קיסר, וסוחף אותם להכיר בצדקת הרצח. באיטליה ברוטוס נחשב כגיבור בעיני הרפובליקאים, ורציחתו של קיסר נחשבה מעשה מופת של חיסול עריץ ולחימה למען החירות.
בעת החדשה, ברוטוס נחשב כמודל לחירות ולהתנגדות לרודנות במיוחד בתקופת ההמהפכה הצרפתית ובמלחמת העצמאות של ארצות הברית. סדקים בתדמיתו החיובית של ברוטוס התחילו להופיע עם אימוץ גישה היסטוריוגרפית ביקורתית במאה השמונה עשרה, תדמיתו של ברוטוס הפכה לשלילית ביותר במאה התשע עשרה, עידן שבו רוב הכותבים הביעו הערצה בלתי מסויגת לקיסר. לעומת זאת במאה העשרים נוטים היסטוריונים לצייר תמונה יותר מאוזנת של ברוטוס.
מסע קון טיקי
מרקוס ברוטוס
עלי אבן חוסיין
רוטב בשאמל
רוטב בשאמל (בצרפתית: Sauce Béchamel) הוא אחד מחמשת "רוטבי האם" - רטבי היסוד של המטבח הצרפתי. הוא מורכב מחלב המעובה ברביכה לבנה. לרוטב נהוג להוסיף מלח, עלה דפנה ותבלינים כגון פלפל לבן ואגוז מוסקט.
הרוטב ככל הנראה הוזכר לראשונה בדפוס ב-1651 בספר Le Cuisinier françois ‏(1651), מאת השף פרנסואה פייר דה לה וארן. לפי אגדה נפוצה הרוטב נקרא על שם המרקיז לואי דה בשאמל.
רוטב בשאמל משמש כבסיס למספר רב של רטבים אחרים בהם:
אברהם צבי הירש אייזנשטט
הרב אברהם צבי הירש אייזנשטט (ה'תקע"ג, 1813, ביאליסטוק – ג' באלול ה'תרכ"ח, 1868, קניגסברג) היה רב ופוסק הלכה ב. נודע בחיבורו "פתחי תשובה" על יורה דעה, אבן העזר וחושן משפט. רבן של בריסטוביץ ואוטיאן.
ביוגרפיה.
נולד לרב יעקב אייזנשטט בביאליסטוק שבאימפריה הרוסית בשנת 1813 (ה'תקע"ג), שהיה מצאצאי רבי מאיר אייזנשטט. נישא בגיל 15 לינטא רייזל, בתו של יהודה ליב הכהן מגרודנה והתגורר עמה בביאליסטוק. אשתו עסקה במסחר וניהלה חנות של מוצרי נייר ומכשירי כתיבה, בעוד שהוא עסק בתורה בבית מדרשו של רבי יחיאל נעכעס עם הרב שמואל הלוי (מחבר הספר "בגדי ישע") והרב גרשון חן טוב (בעל "מנחה חדשה"). לקוחות החנות העיקריים היו מוסדות השלטון בעיר. כעבור כמה שנים כאשר עברו מוסדות השלטון לגרודנה עברו בני הזוג בעקבותיהם, אולם שם לא צלחו עסקיהם ועל מנת לפרנס את משפחתו קיבל הרב אייזנשטט משרת דיינות בעיר במשך מספר שנים.
בשנת 1836 (ה'תקצ"ו) נבחר לשמש כרבה של בריסטוביץ שבפלך גרודנה. משם עבר לכהן כרב באוטיאן שבמחוז קובנה.
בחורף תרכ"ח יצא לקניגסברג שעל חוף הים הבלטי כדי להתרפא. נפטר שם בג' באלול באותה השנה (1868).
נקבר בין הרב יהודה אשכנזי מטיקטין, מחבר "באר היטב", לבין בעל "הכתב והקבלה", הרב יעקב צבי מקלנבורג.
חיבוריו.
רבי אברהם צבי נטל עליו ללקט פסקי הלכה מתוך ספרות השו"ת ולערכם לפי סדר השולחן ערוך. בהקדמתו לחלק "יורה דעה" הוא מעיד כי עבר על 180 ספרי שו"ת ובספרו הוא מביא את מסקנותיהם בקיצור רב. מבין הספרים שהוא מרבה לציין אליהם, נמנים שו"ת נודע ביהודה, שו"ת חתם סופר, חוות דעת, וכרתי ופלתי.
את חיבורו על יורה דעה החל בהיותו בגיל שמונה עשרה בעת שבתו בברסטוביץ. הוא סיים את המלאכה לאחר ארבע שנים. עקב גילו הצעיר חשש המחבר להוציא את ספרו ההלכתי, אולם לאחר שנלחם במחלה קשה והיה חשש לחייו גמר בדעתו להדפיס את ספרו על מנת שלא יאבדו הכתבים לאחר מותו.
הספר, שנקרא "פתחי תשובה" דן בחלקי השולחן ערוך: יורה דעה, אבן העזר וחושן משפט, לאחר שעל חלק האורח חיים כבר נערך ספר דומה על ידי האחים רבי חיים מרדכי מרגליות ורבי אפרים זלמן מרגליות, בשם "שערי תשובה". לראשונה נדפס הספר על חלק יורה דעה בווילנא שנת תקצ"ו (1836), ופעם שנייה בז'יטומיר תרי"ב (1852) עם תיקוני הצנזורה ועם הוספות מאת המחבר בסוגריים מרובעים. חלק אבן העזר יצא לאור בשנת 1861, בעיר יוהנסבורג שבפרוסיה, ולאחר מותו, יצא החלק השלישי, על חושן משפט, בשנת 1871 בווילנא. מאז נדפס הספר ברוב מהדורות השולחן ערוך.
בנוסף הוציא ספר נחלת צבי על שולחן ערוך יורה דעה וחושן משפט. ספרו על חושן משפט הודפס לצד השולחן ערוך במספר מהדורות.
פוליוויניל פלואוריד
פוליוויניל פלואוריד (המוכר כ- PVF) הוא פולימר אשר נמצא בשימוש במוצרים כגון מעילי גשם, לוחות סולריים, מיתרים לכלי נגינה וציפויים פנימיים להנמכת טמפרטורה בכלי תעופה.
PVF הוא פלואורפולימר תרמו פלסטי בעל התבנית המולקולרית החוזרת:
הוא דומה מאוד במבנהו ל-PVC.
ל-PVF חדירות נמוכה בפני ממסים נדיפים, הוא נשרף מאוד לאט ובעל עמידות מצוינת בפני בליה.
ל-PVF עמידות בפני רוב הכימיקלים למעט קטון ואסטרים. ה-PVF זמין בצורת סרט במגוון של צבעים ותצורות לשימושי קצה שונים וגם בצורת שרף לציפויים מיוחדים. אין ל-PVF עמידות תרמית מספקת לשימוש בתבנית דימוי.
מברשת
מברשת היא כלי בעל מאחז (מקל או ידית) שבראשו סיבים, בעל גרסאות רבות, לשימושי ניקיון, לשימושים אמנותיים ועוד. מברשות הן פריט יומיומי ונפוץ, המשרתות מטרות רבות. כיום רובן עשויות מחומרים סינתטיים ועיצוביהן לרוב פונקציונליים אולם בעבר היו עשויות במגוון עיצובים, החל מיוקרתיים וכלה בהומוריסטיים, וממגוון חומרי גלם, החל מעץ וכלה בחומרי מותרות כגון שנהב, שריון צב ואף מתכות יקרות כגון כסף וזהב בשיבוץ אבני חן.
מקור המילה.
את המילה מברשת חידש אליעזר בן-יהודה. המילה נגזרה ממילים זרות (brush האנגלית, Bürste הגרמנית וכדומה), וממנה נוצר השורש ב־ר־שׁ. בגלגולה הראשון נהגתה המילה "מברשה".
סוגי מברשות.
בעבר היו משתמשים במברשות גם לכתיבה - את הכתב הסיני היו מציירים במברשת.
קומודור (דרגה)
קומודור (באנגלית: commodore) היא דרגת קצונה בציי מלחמה, שמקומה בסולם הדרגות בין קפטן לסגן אדמירל. בכמה ציים הדרגה המקבילה לה היא "אדמירל שייטת" (Flotilleadmiral בדנמרק, Lippueamiraali בפינלנד, Flottillenadmiral בגרמניה ו-Flottiljamiral בשוודיה) או "אדמירל משנה" (Contre-amiral בצרפת). דרגת קומודור מקבילה ל- OF-6 בקוד הדרגות הצבאיות של נאט"ו. ישנם ציים, בהם קומודור נחשב לקצין דגל.
היסטוריה.
דרגת קומודור נגזרת מהתואר הצרפתי "קומנדור" (commandeur), שהיה אחד מתוארי האבירות הגבוהים שניתנו בצרפת; במסדרי אבירות צבאיים נשא את התואר מי שהיה אחראי על "קומנדה" (commenda), כלומר על אחת מנחלותיו של המסדר.
הצי המלכותי ההולנדי החל להשתמש בתואר commandeur מסוף המאה ה-16 למגוון תפקידים זמניים, עד שהתואר נקבע כדרגה קבועה בשנת 1955. חיל האוויר המלכותי ההולנדי אימץ את התואר commodore כדרגה מקבילה.
דרגת קומודור נוצרה בתחילה כתואר זמני שניתן לקפטנים, שניתן להם פיקוד על כמה אוניות. בציים אחדים קומודור הוא קפטן בכיר; בציים אחרים, לעומת זאת, קומודור נחשב לקצין דגל, כלומר רשאי להניף על אונייתו דגל המסמן את דרגתו, כמו אדמירל (להבדיל מקפטן רגיל, שאינו זכאי לכך). בצי המלכותי הבריטי הוכנסה דרגה זו כדי לחסוך במספר האדמירלים – עניין יקר, בהתחשב בגודלו של הצי הבריטי בזמן המלחמות הנפוליוניות.
תואר קומודור בציים בעולם.
הצי הבריטי.
דרגת קומודור הונהגה בצי הבריטי מאמצע המאה ה-17, החל מימיו של מלך אנגליה, ויליאם השלישי. כאמור, היה צורך במפקדים בכירים, שיפקדו על שייטות, לא היה רצון למנות אדמירלים חדשים. קפטנים שמונו לפיקוד על שייטות נקראו קומודור, אך לא הייתה זו דרגה ממשית בסולם הדרגות. קפטנים שהחזיקו בתואר קומודור נחשבו עדיין בדרגת קפטן, וקידומם המשיך ככל קפטן אחר (קידום שהיה מבוסס בעיקר על ותק). ב-1748 נקבע, שקפטן בתפקיד קומודור יהיה שווה ערך לדרגת בריגדיר גנרל בצבא היבשה. ואולם, עם סיום תפקידו היה הקומודור חוזר לדרגת קפטן, ומאידך היו קפטנים שקודמו לדרגת אדמירל משנה (rear admiral) ללא ששימשו בתפקיד קומודור.