מדינת ישראל הוזכרה אף היא על ידי הלהקה, אשר ראתה במדינה שלוחה פאשיסטית של ארצות הברית. לתקליט "Plastic Surgery Disasters" אף צורפה חוברת מעוצבת ובה בין היתר, תמונה של שר הביטחון דאז אריק שרון בעת טיסה במסוק וכן של ראש הממשלה מנחם בגין אשר נראה לוחץ יד לבדרן האמריקאי-יהודי סמי דייוויס ג'וניור.
בית הדין הצבאי לערעורים
דיינה ריב
דיינה ריב (באנגלית: Dana Reeve; 17 במרץ 1961 - 6 במרץ 2006), הייתה שחקנית קולנוע ורעייתו של כריסטופר ריב, שנפטר שנתיים לפניה.
ביוגרפיה.
נולדה כדיינה צ'ארלס מורוסיני בטינק, ניו ג'רזי, וגדלה בגרינבורג, ניו יורק.
בשנת הלימודים הלפני אחרונה שלה היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
באפריל 1992, היא נישאה לשחקן כריסטופר ריב במסצ'וסטס, ויש להם בן אחד בשם ויליאם שנולד ב-7 ביוני 1992.
ב-1996 הקימו בני הזוג ריב את "קרן כריסטופר ריב", אשר מימנה מחקר למחלות שגורמות שיתוק, ועזרה לשפר את חייהם של הנכים.
באוגוסט 2005, אובחנה ריב כחולת סרטן הריאה. ב-2005, ריב קיבלה את פרס "האמא של השנה" מהחברה האמריקנית לסרטן. במרץ 2006, נפטרה כתוצאה מהמחלה, בגיל 44.
בית הספר סם שפיגל
ה. ג. ולס
ריינג'רס (קבוצת כדורגל)
ממשלת המעבר הרוסית
ממשלת המעבר הרוסית גובשה בפטרוגרד לאחר הידרדרות האימפריה הרוסית והתפטרות הצאר מכהונתו.
כאשר סמכויותיו של משטר הצאר החלו להתפורר במהלך מהפכת פברואר של 1917, שתי רשויות יריבות, הדומה וסובייט פטרוגרד, התחרו על השלטון. בתור פשרה, הוקמה ממשלה זמנית כדי להנהיג את רוסיה לבחירות לאספה מכוננת. כשהצאר ניקולאי השני התפטר מתפקידו ב-15 במרץ, ואחיו מיכאיל השני, סירב לשלוט אחריו, הממשלה הזמנית שלטה רשמית ברוסיה, אבל כוחה היה מוגבל על ידי הרשות הגודלת של הסובייט פטרוגרד. רשות זו שלטה בצבא, במפעלים ובמסילות הרכבת, וזו הייתה תקופה של שליטה של שני מוסדות, למרות שבתחילה תמך הפטרוגרד סובייט בממשלת המעבר.
ממשלת המעבר הונהגה בתחילה על ידי גאורגי לבוב ואחר-כך על ידי אלכסנדר קרנסקי. היא הצליחה לארגן את הבחירות, אבל לא סיימה את השתתפותה של רוסיה במלחמת העולם הראשונה, ולכן נחלשה הפופולריות שלה בין תושבי רוסיה יגעי-המלחמה. בנוסף, נמנעה הממשלה מלקבוע את מדיניותה המוחלטת של רוסיה, בעיקר מכיוון שהייתה זמנית. חולשה זו הובילה לפירוק הממשלה הזמנית במהלך מהפכת אוקטובר. הבולשביקים תפסו את השלטון, והמשטר הסובייטי החל.
הרפורמה במערך ביטחון הפנים.
כבר בשבוע הראשון למהפכת פברואר פורקו ועדת הדפוס והצנזורה הצארית, הז'נדרמריה הרוסית והאוכרנה - כל אלה הוחלפו בקומיסריות ובראשן הועמד קומיסר. קומיסריות הפנים הייתה אחראית על המשטרה הרפובליקנית וכוחות הביטחון. סוכנות משטרת-הביטחון החשובה ביותר הייתה הצ'ה קה, הוועדה הכל רוסית החריגה למאבק במתנגדי המהפכה ובחבלה, בראשותו של פליקס דזרז'ינסקי.
במקביל לכך פעל שר המשפטים, אלכסנדר קרנסקי, להקמת ועדת חקירה שתחקור את פעילות השרים הקיסריים וראשי מוסדות השלטון הצאריים. בין פעולות הוועדה היה כליאתו של ולדימיר סוכומלינוב, שר הצבא לשעבר, שהואשם בשחיתות ובכך שאילץ את בני העם הרוסי להילחם במלחמת העולם הראשונה בלי רובים ובלי תחמושת.
שינויים בחברה הרוסית.
החברה הרוסית בתקופת ממשלת המעבר עברה משליטה פיאודלית-כמעט של האצולה למשטר דמוקרטי. פועלים וחקלאים הקימו סובייטים (מועצות), שהתנהלו באופן דמוקרטי וניהלו מפעלים וקואופרטיבים חקלאיים. גם החיילים בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה ומלחי הצי הבלטי התארגנו בסובייטים שדרשו מזון, ביגוד ותיגבורת מקציניהם, דבר שהחליש מאוד את עמידת הצבא הרוסי בחזית. תופעה נוספת שאירעה בתקופת הממשלה הזמנית הייתה הקמתן של מדינות-לאום מבוססות-סובייטים בשטח האימפריה הרוסית, הגדולה בהן הייתה הרפובליקה העממית של אוקראינה.
בצד מחסור עד כדי רעב, תססה פעילות אמנותית ותרבותית, בעיקר בבירה פטרוגרד. בין האמנים הידועים של התקופה זמר האופרה פיודור שאליאפין, רקדני הבלט ואצלב ניז'ינסקי, תמרה קרסבינה, הסופר מקסים גורקי ורבים אחרים.
מאבקים פוליטיים בין הימין המלוכני, שביקש לשים קץ לאנרכיה ואף שאף לכיבוש רוסיה על ידי גרמניה והכתרתו מחדש של הצאר לבין השמאל (הבולשביקים) גררו את החברה לתסיסה פוליטית מתמדת. בתווך, ניצבו הבורגנים והמנשביקים, אנשי מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. יצירת ברית בין הבורגנים והמנשביקים לאנשי ההון הימנים במטרה לעכב את כינוס הקונגרס הכל-רוסי, בו היה לבושביקים רוב, גרמה ליציאת הבולשביקים מהמערכת הפוליטית תוך כינון משטר חלופי, מבוסס-סובייטים ולמהפכת אוקטובר.
מבנה הממשלה הזמנית.
הממשלה הראשונה.
ב-2 במרץ 1917 הוועדה הזמנית של הדומה בחרה 11 שרים שיכהנו בתפקידם בעת תקופת ממשלת המעבר. אלו הם השרים -
הממשלה השלישית.
ב-28 באוקטובר (8 בנובמבר) 1917 פרצה מהפכת אוקטובר, ממשלת המעבר הרוסית נעצרה על ידי הכוחות הבולשביקיים.
גורל חברי הממשלה לאחר המהפכה.
מתוך 18 חברי הממשלה, 8 מתוכם היגרו לחו"ל בין השנים 1918–1921.
מרכז לינקולן
מרכז לינקולן לאמנויות הבימה (באנגלית: Lincoln Center for the Performing Arts) הוא תשלובת בניינים בשטח כולל של 61 דונם בניו יורק, המשמש משכן ל-12 להקות אמנות. המקום נבנה כחלק מתוכניתו של רוברט מוזס לחידוש פני העיר בשנות ה-60 של המאה העשרים. היה זה הכינוס הראשון של מוסדות תרבות חשובים במיקום אחד מרכזי בכרך בארצות הברית, והוא ממוקם בין שדרת קולומבוס לשדרת אמסטרדם, בין רחוב 62 מערב לבין רחוב 66 מערב בשכונת "אפר וסט סייד" (הצד המערבי העליון) שבמנהטן.
מוסדות התרבות של מרכז לינקולן גם עושים שימוש במבנים שמחוץ לקמפוס הראשי עצמו. בשנת 2004 הורחב לינקולן סנטר כשנוסף לו מבנה "ג'אז בלינקולן סנטר" החדש (אולם פרדריק פ. רוז) במרכז "טיים ורנר" החדש, כמה רחובות דרומית משם.
הלהקות ומוסדות תרבות במרכז.
לינקולן סנטר משמש בית לכמה להקות ומוסדות תרבות, ואלה הם:
אדריכלים.
האדריכלים שתכננו את הבניינים בלינקולן סנטר הם:
בעיית תת-קבוצות זרות
ישי בר
ישי בֱּר (נולד בשנת 1956) הוא משפטן ואיש צבא ישראלי. שירת כאלוף בצה"ל והיה מפקד גיס ונשיא בית הדין הצבאי לערעורים. רוב קידומו הצבאי היה במסגרת שרות המילואים. פרופסור למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה.
ישי בר נולד בשנת 1956 בירושלים כבן זקונים לפרופסור משה בֱּר, ניצול השואה יליד סלובקיה שהפך לימים לראש המחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן. סיים את לימודיו התיכוניים בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים (נמנה עם "כיתת האלופים", כינוי לכיתה שממנה יצאו שלושה אלופים בצה"ל: אלעזר שטרן, יאיר נוה וישי בר, וכן הרב הצבאי תא"ל רפי פרץ).
התגייס לצה"ל באוגוסט 1974, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר, אותו סיים בהצטיינות. שב לצנחנים ושימש כמפקד מחלקה בגדוד 890. בשנת 1976 השתתף במבצע אנטבה. בשנת 1978 השתתף במבצע ליטני כמפקד פלוגה ובאותה שנה השתחרר מצה"ל.
בשנת 1983 קיבל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה אצל השופט דב לוין בבית המשפט העליון, והוא חבר בלשכת עורכי הדין בישראל משנת 1985. בשנת 1986 קיבל תואר שני מבית הספר לכלכלה של לונדון ובשנת 1990 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1992 מונה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, ולימד דיני מיסים. בשנת 1994 מונה למרצה בכיר, ובשנת 1999 מונה לפרופסור חבר. בשנת 2010 פרש מהאוניברסיטה העברית. היה חוקר אורח באוניברסיטת הרווארד בשנת 1990–1992 ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק בין השנים 2009–2010. מאוגוסט 2010 ועד אפריל 2012 כיהן כדיקן בית הספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. בר ממשיך להיות חבר סגל בית הספר.
מילא מגוון תפקידים כקצין מילואים. משנת 1979 שירת כקצין בעוצבת שועלי מרום, חטיבת הצנחנים במילואים של פיקוד הדרום, ולחם כמפקד פלוגה מסייעת בחטיבה במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כמפקד גדוד ובאפריל 1995 מונה למפקד החטיבה ושירת בתפקיד עד מרץ 2000. במרץ 2000 מונה למפקד עוצבת אדום, בדרגת תת-אלוף, וביוני 2001 מונה במקביל כמפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. במאי 2002 חזר לשירות קבע, ומונה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, בדרגת אלוף. בשנים 2002–2004 פיקד במקביל על קורס מפקדי חטיבות. בכינוס של פורום המטה הכללי ב-11 ביולי 2006, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת לבנון השנייה, נמנה בר עם האלופים המעטים שטענו שצה"ל אינו מתאמן ושומר על כשירות כנדרש, ושיהיה לדבר ביטוי בולט במלחמה הבאה. בתום המלחמה עמד בראש הצוות שבחן את ההמלצות לצל"שים ועיטורים ללוחמי צה"ל. באוגוסט 2007 סיים את תפקידו כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים לאחר חמש שנים בתפקיד. במקביל לתפקידו כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, המשיך בעבודתו כפרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית.
מונה למפקד הגיס המטכ"לי, וכמפקד על ההכשרות והקורסים הבכירים בצה"ל. ב-2009 השתחרר משירות הקבע אך המשיך למלא את תפקידו במילואים.
ביוני 2011 מונה על ידי הרמטכ"ל בני גנץ לעמוד בראש ועדה לבחינת ה"יזכור" לחללי צה"ל. באוגוסט 2011 המליצה הוועדה כי יש לשנות את פקודת המטכ"ל ולפתוח את נוסח התפילה בקריאה הממלכתית: "יזכור עם ישראל את בניו ובנותיו." הרמטכ"ל גנץ אימץ את החלטת הוועדה. בראיון שהעניק ל"הארץ" הביע את הסתייגותו מתקיפה באיראן והתערבות רבנים בצה"ל.
בר פרש משירות המילואים בינואר 2012.
בר נשוי ואב לשישה.
צ'יאנו
דוד פרלוב