בדראפט ה-NBA 1994 נבחר וורד על ידי ניו יורק ניקס, בבחירה ה-26. ב-3 עונותיו הראשונות עם הניקס שימש כשחקן ספסל, ותרם 4.4 נקודות ו-3.1 אסיסטים בממוצע למשחק. במשחק החמישי של סדרת חצי גמר המזרח בפלייאוף 1997, התקוטט עם שחקן מיאמי היט פי. ג'יי. בראון, אשר הרים את וורד באוויר והטיח אותו על הפרקט. תוך שניות אחדות התפתחה במקום קטטה המונית של שחקני שתי הקבוצות, אשר הובילה להשעיות של בראון (עד לסיום הסדרה), ושל שחקני הניקס וורד, פטריק יואינג (מהמשחק השישי), לארי ג'ונסון וג'ון סטארקס (מהמשחק השביעי). בהיעדרם של השחקנים המושעים, הפסידו הניקס בשני המשחקים הבאים, והודחו על ידי ההיט בתוצאה 3–4. ב-3 העונות הבאות תפס וורד את תפקיד הרכז הפותח של הניקס, בעיקר הודות ליכולותיו ההגנתיות, ולאורך התקופה קלע 7.6 נקודות ומסר 5.1 אסיסטים בממוצע למשחק. בעונת העפיל עם הקבוצה לגמר ה-NBA, בו הפסידה מול סן אנטוניו ספרס בתוצאה 1–4.
בינואר 2004, לאחר כ-9 עונות וחצי בניו יורק, הועבר עם אנטוניו מקדייס, הווארד איזלי, מילוש וויאניץ', מאצ'יי לאמפה ושתי בחירות דראפט עתידיות בטרייד לפיניקס סאנס, תמורת סטפון מרבורי ופני הארדוויי. מיד לאחר הטרייד שוחרר וורד מהסאנס, וחתם על חוזה בסן אנטוניו ספרס עד לסיום עונת .
באוגוסט 2004 חתם על חוזה ביוסטון רוקטס. בשל פציעות שונות שותף וורד ב-14 משחקים בלבד בעונת , ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 34.
צ'רלי וורד
רוק בלוז
אליהו רוניא (רנה) מזי&quot;א
אליהו רוניא (רנה) מזי"א (ז' בניסן ה'תרנ"ו, 21 במרץ 1896, ראשון לציון – כ"ד בתשרי ה'תר"ף, 18 באוקטובר 1919, ירושלים) היה חבר במחתרת ניל"י ואחד מאסירי דמשק. עבד כאגרונום והיה מוזיקאי.
ביוגרפיה.
ילדות ונעורים.
מזי"א נולד בראשון לציון ב-1896 (ז' בניסן ה'תרנ"ו) כבן שני לרופא ד"ר אהרן מאיר מזי"א ולאיז'ני לבית גוטמן. ב-1901 עברה המשפחה להתגורר בירושלים. מזי"א למד בבית הספר כי"ח ובגימנסיה העברית בעיר. החינוך בבית היה קוסמופוליטי באווירה צרפתית. כילד למד לנגן על כינור והצטיין בבחינות בזמרה. יחד עם אחותו מרגלית שנגנה בפסנתר נהגו לערוך דואטים בסלון הבית וערכו אפילו קונצרטים. את הקיץ נהגה המשפחה לבלות באלכסנדריה ולשהות אצל משפחת האם.
כשסיים את חוק לימודיו בארץ, המשיך, כמו אחותו, ללימודים בקולג' דה ז'נב בשווייץ ואחר כך המשיך ללימודי חקלאות באוניברסיטת מונפלייה שבצרפת. עם סיום התואר השני שלו בשנת 1914, חזר לארץ והתחיל לעבוד כאגרונום. עיקר עבודתו הייתה טיפול בפרדס המשפחה בפתח-תקווה.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס אליהו מזי"א לצבא העות'מאני. בתחילת 1915 החלו להקות של ארבה לפגוע בארץ ישראל. הממשל העות'מאני מינה את האגרונום אהרן אהרנסון למפקד המבצע של עצירת הארבה. אהרנסון בחר בצעירים מבני המושבות כדי שיעזרו לו במשימה, בניהם היו מזי"א ואיתן בלקינד. תוך כדי המאבק בארבה התיידדו השניים. בהמשך שירותו הצבאי הוצב מזי"א בחזית תעלת סואץ. הוא צורף למטהו של המפקד העות'מאני הבכיר בהג'ת ביי לצורך חקלאי, ומונה בנוסף להיות הצנזור הראשי של מכתבי החיילים העות'מאנים מן החזית.
פרשת ניל"י.
כמתורגמן וצנזור נחשף מזי"א למידע צבאי מסווג, אותו העביר לידידו בראשון לציון איתן בלקינד שהיה חבר מחתרת ניל"י. בשלהי 1917 נחשפה הרשת והעות'מאנים החלו לאסור את חבריה. מזי"א הוזהר לא לחזור לפתח תקווה לכן הגיע לבית הוריו בירושלים אך שם נאסר.
לאחר מאסרו הובל לדמשק ונכלא בכלא חאן אל-באשה. במשפט שנערך לו נידון לחמש-עשרה שנות מאסר בתור פושע-מדיני אך בזכות קשריו הטובים של אביו עם השלטונות, הומתק עונשו לשלוש שנות מאסר. כשנה לאחר כליאתו החלו הבריטים להתקרב לדמשק ולכן החליטו הטורקים להעביר את האסירים לכלא באנקרה. בדרכם הופצצה הרכבת, בה הובלו, על ידי מטוסים בריטים ובמהלך המהומה שנוצרה הצליחו מזי"א ואסירים נוספים לברוח. בהתחלה היה מצבם היחסי טוב בזכות סכום כסף שהיה למזי"א ממשפחתו שביקרה אותו בכלא. בדרך דרומה חצו את הליטני בניסיון להגיע לחווה חקלאית שנוהלה בידי מכר של מזי"א אך בהגיעם לשם התברר שעל החווה השתלטו מורדים שגנבו את שארית כספם ואת בגדיהם. חלשים ורעבים הצליחו להגיע לביירות שם נעזרו בבני משפחה כדי להפליג ליפו ולחזור לירושלים. מזי"א הגיע לירושלים חולה מאוד, נפשית וגופנית, ולמרות מאמצי הרופאים מצבו הלך והתדרדר עד פטירתו ב-18 באוקטובר 1919 (כ"ד בתשרי תר"ף).
בעיתונות התקופה נכתב: "כל ההרפתקאות האלו דכאו את רוח הצעיר המנוח ותזעזענה את בריאותו, ומיום שובו מגלותו עד היום הלכה הלוך ורדת עד כי נצמתו חייו. ובמשך רגעיו האחרונים דבר רק על מעניו התורקים העריצים הרודפים אותו"
הובא למנוחות בבית העלמין בהר הזיתים. בהלווייתו השתתפו דוד ילין, אלכסנדר אהרנסון, אברהם אלמליח ואחרים.
משפחתו.
סבו, אליהו-איסר, היה בנו של ר' אהרן מקלצק (מצאצאי הרב ישראל איסרליש). אביו אהרן מאיר מזי"א היה רופא, מהנדס, פרדסן, איש ציבור ובלשן ושימש כרופא במושבות הברון ובירושלים. היה מידידיו הקרובים של אליעזר בן יהודה ומחליפו בראש ועד הלשון העברית.
אחותו מרגלית (מרגו) התחתנה עם צבי איזקסון.
הנצחתו.
אחיינו, אליהו איזקסון (בנה של מרגלית), יזם את הקמתו של מוזיאון העלייה הראשונה בזכרון יעקב והיה מראשוני התורמים למוסד והביא לקריאת האודיטוריום במוזיאון זה על שם אליהו רנא מזי"א.
ויליאם ג'יימס סטילמן
ויליאם ג'יימס סטילמן (באנגלית: William James Stillman; 1 ביוני 1828 – 6 ביולי 1901) היה צייר, עיתונאי, דיפלומט, סופר, היסטוריון וצלם אמריקאי-בריטי. לאחר שהתחנך כאמן, עבר למקצוע העיתונאות ועבד בעיקר ככתב צבאי בכרתים ובבלקן. תקופה מסוימת שימש גם כקונסול ארצות הברית ברומא. סטילמן כתב כמה ספרים שאחד מהם, האוטוביוגרפיה שלו כעיתונאי, מלמדת שהוא הגדיר את עצמו בעיקר כסופר ועיתונאי.
ביוגרפיה.
סטילמן נולד בניו יורק בשנת 1828. הוריו היו בפטיסטים, וההכשרה הדתית המוקדמת שלו השפיעה עליו לאורך חייו. אמו שלחה אותו לבית הספר בניו יורק, והקריבה הרבה כדי שיוכל לקבל השכלה, ולסיים את לימודיו בקולג' בשנת 1848. באותה תקופה ויליאם ג'יימס החליט להמשיך בקריירה באמנות, הוא היה אחד התלמידים הראשונים של הצייר המפורסם של אסכולת נהר הדסון פרדריק אדווין צ'רץ', והמשיך בלימודיו עם תומאס קול, שהיה אחד האמנים המפורסמים והמצליחים ביותר מבחינה כלכלית באמריקה. סטילמן ניהל מערכת יחסים מעוררת מחלוקת עם צ'רץ' אך בחר מיומנויות באמנות שמן על בד שישרתו אותו היטב.
בשנת 1850 נסע סטילמן לאנגליה, שם הכיר את ג'ון ראסקין, התוודע לויליאם טרנר, שאת עבודותיו הוא העריץ מאוד. הוא נלכד בצורה עמוקה בהשפעתם של דנטה גבריאל רוזטי וג'ון אוורט מיליי. בעוד שסטילמן הצליח רק בצורה צנועה כצייר וצלם, תרומתו החשובה ביותר לאמנות באמריקה הייתה ייסודו של כתב העת "The Crayon" - פרסום שהייתה לו השפעה רחבה בחייו ולאחריהם.
בשנת 1852 הוא עמד לצאת להרפתקאה בהונגריה כדי לחפור ולחפש את תכשיטי הכתר, שנקברו בסתר במהלך התקוממות 1848–1849. בזמן שחיכה לנסיעה הצפויה, הוא למד אמנות אצל אדולף איבון בפריז. מכיוון שהנסיעה בוטלה הוא חזר לארצות הברית והתמסר לציור נוף באדירונדאק ובעיר ניו יורק. שם הוא ייסד את כתב העת "דה קריון", ומאוחר יותר עבר לקיימברידג', מסצ'וסטס.
לאחר כמה שנים הוא חזר שוב לאנגליה, וחידש את ידידותו עם ראסקין, ונסע איתו לשווייץ כדי לצייר בהרי האלפים, שם עבד באינטנסיבית גדולה עד כי ראייתו נחלשה. לאחר מכן התגורר בפריז והיה בנורמנדי בשנת 1861 כשפרצה מלחמת האזרחים האמריקאית. הוא ניסה לשרת בשורות הצפון, אך בריאותו הייתה חלשה מדי. באותה שנה מונה לקונסול ארצות הברית ברומא.
בשנת 1865 הוביל סכסוך עם ממשלתו להתפטרותו, אך מיד לאחר מכן התמנה לקונסול בכרתים, שם הוא נחשד בעוינות על ידי האוכלוסייה המוסלמית והן על ידי שלטונות טורקיה בזמן ההתקוממות בכרתים. בשלב מסוים הוא שקל ברצינות להשתלט על החפירה בקנוסוס, (שאותה ביצע מאוחר יותר הארכאולוג ארתור אוונס וגילה את התרבות המינואית) אבל שלטונות כרתים לא אישרו לסטילמן לבצע את החפירה.
בספטמבר 1868 התפטר ועבר לאתונה, שם התאבדה אשתו הראשונה (בתו של דייוויד מאק מקיימברידג'), שהייתה שחוקה מהחיים בכרתים.
הוא ערך של מגזין Scribner במשך זמן קצר ואז נסע ללונדון, שם התגורר עם דנטה גבריאל רוזטי. בשנת 1871 נישא לאמנית מארי ספרטלי, בתו של הקונסול הכללי היווני מייקל ספרטלי. כאשר פרצה התקוממותה של שנת 1875 בהרצגובינה הוא נסע לשם ככתב של "הטיימס", ומכתביו מהבלקן עוררו עניין כה רב, עד שהממשלה הבריטית נאלצה להעניק תמיכתה לשאיפות הפוליטיות במונטנגרו.
בשנים 1877–1883 שימש ככתב ה"טיימס" באתונה. בשנים 1886–1898 ישב ברומא. במהלך תקופה זו הוא נעזר בעבודות הצילום שלו על ידי הארכאולוג והצלם, ג'ון הנרי היינס. הוא היה מבקר חריף של מדינאים איטלקיים, והסתבך מפעם לפעם עם פוליטיקאים שונים.
לאחר פרישתו התגורר בסורי, אנגליה, שם נפטר ב־6 ביולי 1901 בפרימלי גרין.
ספרים שכתב.
מבקר האמנות אנדרו סגגדי-מסאק (2005) טען כי הצילום של סטילמן, במיוחד אלבום התמונות של האקרופוליס באתונה, מציג רגישות אמנותית וגאונות בסדר גודל משאר העבודה שלו.
הסדרה הראשונה צולמה בשנת 1869 ופורסמה באופן פרטי בשנת 1870.
סטילמן צילם מחדש את האקרופוליס בשנת 1882 ולאחר מכן סידר מחדש את הסדרה המשולבת באלבום שני. תצלומיו של סטילמן, מנקודת מבטו הנועזת מהווים סינתזה יצירתית בתחושה אסתטית ומנקודת מבט מדעית ארכיטקטונית.