את פעילותה בתחום המוזיקה החלה כאשר התגייסה ב-1955 ללהקת הנח"ל, בה שרה כסולנית את "יה משלטי". לאחר שהשתחררה מהצבא הקימה יחד עם שאר יוצאי להקת הנח"ל את להקת "בצל ירוק" והייתה חברה בה. התפרסמה במיוחד ב-1960 כששרה יחד עם שמעון בר את "ערב בא", שנכתב על ידי עודד אבישר, הולחן ועובד על ידי אריה לבנון וזכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר הראשון. היא הוציאה בישראל שלושה תקליטים, מהם זכור בעיקר הלהיט "שובך יונים". בפברואר 1962 הופיעה בקרנבל בברזיל, ובטלוויזיה הבריזלאית וזכתה להצלחה רבה כאשר שרה בשש שפות. בשלב מסוים עברה לארצות הברית שם הוציאה כמה אלבומים.
בזמן מלחמת יום הכיפורים, הגיעה קשי לישראל כדי להופיע בפני חיילים והשתתפה בתוכנית "מפגש אמנים" (בהנחיית אהוד מנור) אשר שודרה בשידור חי. עם תום שירתה פלטה קאשי, שבן-אחיה נהרג במלחמה, את המילים: "כוס אמק לערבים", דבר שגרם למבוכה גדולה. השער האחורי של "העולם הזה" כינה אותה "עליזה המקללת". קשי התנצלה על התבטאותה. מאז אינה מופיעה בישראל, הגם שהגיעה לביקורים בישראל.
בארצות הברית השתתפה במספר סרטים ובשעשועון הטלוויזיה "?What's My Line".
תקליטיה.
תקליטי אריך-נגן, אלא אם מצוין אחרת.
רץ על הקצה
רץ על הקצה הוא אלבומם המשותף של מוזיקאי הרוק רמי פורטיס ושלומי ברכה. האלבום יצא בשנת 1998 על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
ברכה הפיק מוזיקלית את האלבום ואף הלחין וכתב במשותף עם פורטיס את כל השירים, ביניהם "חול", "לפעמים", "בוסה נובה קטן" ו"משאית פיננסית" שהפכו ללהיטים. על האלבום עבדו מלבד ברכה חברים נוספים מלהקת משינה, מייקל בנסון בגיטרה וכן אבנר חודורוב ויובל בנאי בקולות רקע. יהודה פוליקר ניגן בבוזוקי ב"משאית פיננסית".
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית ניכרת למרות שהניב סינגלים רבים, והדפסתו נסתיימה אחרי מהדורה אחת. סיבוב ההופעות שליווה את האלבום כלל גם ביצועים לשירי משינה, אך לא עמד בציפיות וגרם לפורטיס ולברכה להפסיק את פעילותם המשותפת מוקדם מהצפוי.
ניסיון החטיפה בע'ג'ר (2005)
ניסיון החטיפה בע'ג'ר התרחש בשנת 2005 בכפר ע'ג'ר שעל גבול ישראל-לבנון על ידי מחבלי חזבאללה, במטרה לחטוף חיילים ישראלים. ארגון החזבאללה נחל כישלון בניסיון זה, לאחר שמארב ישראלי הרג ארבעה מלוחמיו והביא לנסיגתו המיידית של שאר הכוח. אירוע זה לווה בתקריות אש שונות בגבול הצפון, שנמשכו שעות.
רקע.
זמן קצר לאחר נסיגת צה"ל מלבנון – באוקטובר 2000 – חטפו אנשי החזבאללה שלושה חיילים בקו התפר שבין הר חרמון להר דב, ובנוסף רכשו את החטוף אלחנן טננבוים מידי העבריינים שחטפו אותו. בשנת 2004 שוחררו מאות אסירים לבנונים ופלסטינים ועוד אסירים ממדינות שונות, תמורת קצין המילואים וגופות שלושת חיילי צה"ל שנחטפו, והדבר נחשב לניצחון מזהיר לנסראללה שהצליח להוציא לחופש מאות אסירים שנתפסו על מעשי טרור, רצח ופשעים שונים. הצלחה זו העניקה השראה לניסיונות נוספים, בזירה הלבנונית והפלסטינית, לחטוף חיילי צה"ל כקלפי מיקוח. מנהיגי החזבאללה המשיכו לאיים שיחטפו ישראלים במטרה להחליפם באסירים ביטחוניים פלסטינים ובמספר אסירים לבנונים שנותרו בישראל, והמפורסם ביניהם הוא סמיר קונטאר, דרוזי שרצח את משפחת הרן בסוף שנות השבעים ומאז הוחזק שנים רבות בכלא הישראלי.
ב-4 באפריל 2005 חטפו פעילי החזבאללה שני ערבים ישראלים – מיקי מחמד ונואף מרהג' – מחלקו הלבנוני של הכפר ע'ג'ר. לאחר ארבעה ימי חקירות ועינויים, הם הוחזרו לכפר לאחר ששוביהם הבינו שהם לא יוכלו להעביר ידיעות ביטחוניות.
יום הקרב וניסיון החטיפה.
ב-21 בנובמבר 2005 בשעות אחר הצהריים המוקדמות, פתח חזבאללה בירי מנשק קל וכן בירי פצצות מרגמה וקטיושות על מוצבי הר דב, הכפר ע'ג'ר ויישובי הסביבה, ופצע 11 ישראלים. תושבי קריית שמונה, מטולה, נהריה ויישובי העמק והגזרה המערבית התבקשו להיכנס לחדרי הביטחון עד לשעת ערב מאוחרת, לראשונה מאז נסוג צה"ל מלבנון. המשטרה סגרה לתנועה את כביש הצפון. הסיקור התקשורתי שניתן לאירוע היה חלקי בשל ההתעסקות בהקמתה של מפלגת קדימה שנוסדה באותו היום.
בשעות הערב חידש החזבאללה את הירי לעבר מוצבי הר דב. באותו זמן התמקם מארב של צנחנים מגדוד 202, עליו פיקד סגן-אלוף יניב אלאלוף, ליד מחסום בכפר ע'ג'ר. הכוח ביצע, ביוזמת המ"פ אלעד יעקבסון, הונאה טקטית והחליף את מיקומו הרגיל של המארב. החיילים במארב זיהו ארבעה לוחמי חזבאללה נעים בצורה מסודרת עם טיל נ"ט מוכן לשיגור, כאשר מאחוריהם ממתינים אופנועי שטח וטרקטורונים. הצנחן דוד מרקוביץ' מן המארב פגע בהם בירי מדויק, והרג את כולם (לאחר מספר חודשים, קיבל דוד את צל"ש אלוף על פעולתו זו). מפקד האוגדה, תא"ל גל הירש אמר לאחר התקרית כי - "זה לא היה נס, אני לא מקבל את זה. זאת התוצאה של ערכי לחימה גבוהים". הפגיעה בארבעה אלו הביאה לנסיגתו של כל כוח החזבאללה. במקביל ניסו שני אנשי חזבאללה לחדור למוצב גלדיולה שבהר דב, אך בחילופי אש עם כוח מחטיבת הצנחנים נהרג לפחות אחד מהם.
גם לאחר כישלון ניסיונות החטיפה, המשיך החזבאללה בירי מרגמות, ירי נ"ט ורקטות לשטח ישראל, עד השעה תשע בערב. במהלך הירי נפגעו חמישה טנקים מגדוד 75 ויצאו מכלל פעולה אך לא נרשמו אבדות בנפש (סגן מפקד הפלוגה דורון לביא קיבל צל"ש אלוף על תפקודו). הצבא הסתפק בתגובה מצומצמת שכללה תקיפת שני מוצבי חזבאללה על ידי טילי תמוז מדויקים, מתוך שאיפה להחזיר את השקט לגבול הצפון. אירועים אלה נקראים בצה"ל "אירועי הר וגיא".
בתאריך 23 בנובמבר 2005 ריחף אדם וקסלר, טייס ניסוי של חברת עפקו מאתר הרחיפה שבצוק מנרה בגליל העליון, ונחת סמוך לכפר מיס אל-ג'בל בשטח לבנון לאחר שלא העריך נכון את עוצמת הרוח. התפתחה תקרית גבול מינורית שכללה חילופי אש בין צה"ל ואנשי חזבאללה, שניסו להגיע אליו, ובסיומה חזר וקסלר לישראל בהליכה דרך שער בגדר המערכת שנפתח על ידי הכוח הישראלי.
ב-12 ביולי 2006 נעשה ניסיון חטיפה נוסף של חיילי צה"ל על ידי לוחמי חזבאללה. הניסיון הזה הצליח, והביא בעקבותיו את מלחמת לבנון השנייה.
שנקרואיד
שנקרואיד (אנגלית: Chancroid) היא מחלת מין מדבקת המאופיינת בנגעים מכאיבים באברי המין. המחלה מועברת ביחסי מין בלבד, והיא נגרמת מחיידק בשם "Haemophilus ducreyi".
המחלה נפוצה בעיקר בארצות מתפתחות, בעיקר בתעשיית הזנות ולקוחותיה. במדינות מערביות היא נדירה מאוד - כאדם אחד חולה על כל שני מיליון. אם אין מטפלים בחולה, עלולה המחלה להגביר את סכנת ההידבקות בחשיפה לנגיף האיידס.
אופן ההדבקה.
ההדבקה מתרחשת במגע ישיר בין פצע פתוח אצל הנגוע לעור הנדבק. מאחר שהנגעים מופיעים באברי המין בלבד, ההדבקה היא בדרך כלל במגע מיני.
טיפול.
הטיפול בשנקרואיד הוא במתן אנטיביוטיקה.
רמה סמסונוב
רֶמָה סַמסונוב (14 באפריל 1921 – 21 באוקטובר 2012) הייתה מורה לפיתוח קול, זמרת מצו-סופרן, וסופרת ילדים ישראלית.
ביוגרפיה.
סמסונוב נולדה בירושלים, לאהרון סמסונוב ממשפחת סמסונוב, ממייסדי חדרה ולזינה רבקה לבית חבקין. אחותה הגדולה הייתה השחקנית תמר סמסונוב (1915–1959).
גדלה בחדרה, סיימה את לימודיה התיכוניים בירושלים ולמדה הוראה בבית המדרש למורים בבית הכרם.
לאחר מכן המשיכה בלימודי מוזיקה וזמרה בבית הספר "ג'וליארד" בניו יורק, באוניברסיטת ויסקונסין ואצל רוזה פאולי באקדמיה למוזיקה בירושלים. בעת לימודיה התיכוניים בירושלים הכירה את יחיעם ויץ והשניים נישאו. ויץ נהרג בפעולת "ליל הגשרים" בשנת 1946.
היא הופיעה עם תזמורות שונות, ובהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת רשות השידור והתזמורת הסימפונית חיפה.
בפסטיבל הזמר הראשון ב-1960 זכתה במקום השני יחד עם גדעון זינגר בשיר "העלמה". ב-1965 הופיעה במחזה "ברכט על ברכט" בתיאטרון זווית. השתתפה בתקליט "שירי ברטולד ברכט" שהופץ באותה שנה. במקביל נמנתה עם מייסדי התזמורת הקאמרית הישראלית (נקראה אז "אנסמבל"), יחד עם המנצח גארי ברתיני. היא הופיעה רבות עם תזמורת זו, בין השאר בהצגת "הקונסול".
בשנת 1969 השתתפה ב"רומנסרו ספרדי", מופע שירי לאדינו, יחד עם יוסי בנאי, יהורם גאון ומקהלת צדיקוב.
סמסונוב שרה בהופעה בעברית, בין היתר, את השירים "צל לא צל", "יעל" ו"בת גלים" ובלאדינו את "איר מה קרו מאדרה א ירושלים" ("אמא, אני רוצה ללכת לירושלים"). ההופעה הוקלטה והופצה בתקליט.
באמצע שנות השבעים הלחין שלמה גרוניך מספר שירי משוררים רבים לסמסונוב. בין היתר הולחנו 'אסופי' (מילים: נתן אלתרמן) ו'לו באת' (מילים: נתן זך). גרוניך אף ליווה את סמסונוב בהופעותיה.
סמסונוב הקליטה שירים רבים, אך לא הוציאה שום אלבום סולו, מלבד אלבום שהוקלט בשנות השבעים, אך לא הופץ באופן מסחרי. אחד השירים שנכלל בתקליט, אותו חיברה סמסונוב, הוא "טוליק".
הופיעה תקופה ארוכה כסולנית באופרה הישראלית ובגיל 50 החליטה לפרוש מן הבמה ולעבור ללמד בבית הספר לאמנות הבמה – בית צבי ברמת גן, שם שימשה כמורה קרוב ל-20 שנה.
בשנת 1976 כתבה את ספר הילדים "לא הספיקה לי היד" וב-1981 את "השן הראשונה".
זכתה במדליית הזהב בפסטיבל הנוער הדמוקרטי במוסקבה בשנת 1957.
בשנת 2000 זכתה בתואר יקירת העיר תל אביב.
סמסונוב הייתה נשואה שלוש פעמים. בעלה השלישי היה האדריכל יצחק ישר. מנישואין אלה נולד ביוני 1956 הבן, אבנר ישר. בסוף שנות ה-50 התגרשו בני הזוג.
אבנר ישר, גם הוא אדריכל, התחתן עם השחקנית והבמאית רונית אלקבץ.
רמה סמסונוב הלכה לעולמה בתל אביב בסתיו 2012, בגיל 91.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתה בשדרות ח"ן מס' 36.
מרצאן