דפי עבודה הם חשובים כיון שמדובר בפעילות אינדיווידאולית שגם הורים זקוקים לה. כך ההורים מבינים מה הילד לומד בבית הספר. עם תוכנית הלימודים המתפתחת, להורים אין בהכרח את ההשכלה הנדרשת כדי להנחות את ילדיהם או לתת להם תמיכה נוספת בבית. שימוש בתבנית נגישה של דף עבודה יכולה לעזור בקידום הלמידה בבית.
בכלליות, מחקרים של חינוך בגיל הרך מצביעים על כך שדפי צביעה מומלצים בעיקר לצורכי הערכה של הילד. דפי עבודה אינם מיועדים להוראה כיוון שבגיל הרך הם לא מתאימים מבחינה התפתחותית לחינוך ילדים רכים.
דפי עבודה יכולים לשמש את המורים ככלי הערכת ידע קודם של התלמידים והם מאפשרים למורים לבחון את תוצאות הלמידה ותהליך הלמידה. בנוסף, ניתן להשתמש בהם כדי לאפשר לתלמידים לעקוב אחר התקדמות הלמידה שלהם.
כנסייה ממוסדת
זיגי סטארדסט (שיר)
יחסי גואטמלה–גרמניה
יחסי גואטמלה–גרמניה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גואטמלה לגרמניה.
סקירה כללית.
היחסים המדיניים בין גואטמלה וגרמניה כוננו בשנת 1887. במהלך מלחמת העולם השנייה נותקו היחסים בין המדינות, לאזרחי גרמניה בגואטמלה נשלחו למחנות מעצר. במהלך המלחמה, בלחץ ארצות הברית, גורשו רבים מהם למחנות ריכוז בארצות הברית ונושלו מנכסיהם.
שתי המדינות מקיימות יחסים טובים ואינטנסיביים בתחומים הפוליטיים, התרבותיים והכלכליים, כמו גם בשיתופי פעולה לפיתוח. גרמניה והגרמנים נהנים ממוניטין טוב בגואטמלה, כאשר יותר מ-4,000 אזרחים גרמנים וגואטמלים רבים ממוצא גרמני במדינה עדיין ממלאים חלק חשוב.
יחסים כלכליים.
המסחר בין גואטמלה לגרמניה הסתכם ב-407 מיליון אירו בשנת 2019 (הייצוא הגרמני לגואטמלה כ-284 מיליון אירו; יבוא גרמניה מגואטמלה כ-112.6 מיליון אירו).
הסכם הגנת השקעות נכנס לתוקף באוקטובר 2006.
לשכת התעשייה והמסחר הגרמנית-גואטמלית מונה כ-150 חברים והיא ממלאת תפקיד מרכזי בקידום היחסים הכלכליים הדו-צדדיים.
שיתוף פעולה בפיתוח.
שיתוף פעולה בפיתוח דו-צדדי מתמקד בממשל דמוקרטי, בחינוך, בהגנת הסביבה ובהתאמה לשינויי האקלים. בנוסף, גרמניה מעניקה תמיכה בתחומי המדיניות הפיסקלית ומניעת אלימות. לארגונים KfW ו-GIZ יש משרדים בגואטמלה. חברות אזרחיות גרמניות רבות מיישמים פרויקטים של פיתוח בגואטמלה, בעיקר באזורים המאוכלסים בעיקר על ידי ילידים.
שיתוף פעולה בחינוך.
סטודנטים רבים מעוניינים ללמוד בגרמניה, בין השאר בזכות המספר הגדול יחסית של גואטמלים ממוצא גרמני. שירות החליפין האקדמי הגרמני (DAAD) מעניק מלגות לימודים לסטודנטים בגואטמלה.
ועדת השרים לעניין ההתמודדות עם משבר הקורונה והשלכותיו
יוזף רפאקי
יוזף רפאקי (בפולנית: Józef Rapacki; 19 במרץ 1871 – 31 בינואר 1929) היה צייר, גרפיקאי ושרטט פולני, יוצר נופים סנטימנטליים.
קורות חייו.
הוא הגיע ממשפחה ורשאית בנם של וינצ'נטי רפאקי ויוזפינה לבית הופמן, אחיהם של הונוראטה לשצ'ינסקה ווינסנטי רפאקי. בגיל 14 החל ללמוד בכיתת הרישום של וויצ'ך גרסון בוורשה (1885), שם הבחינו בכישרונו בציור נוף. לאחר שסיים קורס דו-שנתי אצל גרסון בשנת 1887, הוא נרשם ללימודי ציור בבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב, שם למד מספר חודשים בהדרכת אמנים כמו איזידור ז'בלונסקי, פלוריאן סינק ופליקס שיינבסקי. בשנת 1888 עזב את האוניברסיטה בקרקוב וחזר לוורשה, שם למד שוב אצל גרסון.
תקופת קרקוב בעבודתו של האמן מאופיינת בהשפעה חזקה של ציור בחוץ, כלומר לצייר נופים ישירות בטבע באוויר הפתוח. כמו כן אימץ סגנון אמנותי מודרני על ידי סטניסלב ויטקביץ'. באותה תקופה יצר רפאקי בעיקר ציורי שמן על בד, והנושאים הדומיננטיים בעבודותיו היו נופים וסצינות ז'אנריות. החניכה השנייה עם וויצ'ך גרסון נמשכה פחות משנה, מכיוון שבשנת 1889 עזב רפאקי למינכן. הוא בילה כשנתיים בבית הספר לאמנויות יפות במקום בהשגחת קונרד פהר.
במהלך שהותו במינכן, רכש כמה אלמנטים בסגנון בית הספר במינכן. השפעות אלה הוצגו בציורים מאוחרים יותר – כמו זמצ'יסקו (הגרסה הראשונה משנת 1899, השנייה בשנת 1928), שהציגה נוף רומנטי של הטירה בחושך, או טחנה עתיקה (1911). לאחר סיום לימודיו חזר הצייר לוורשה. תקופה זו מאופיינת במסעות רבים, כולל לאיטליה, בה ביקר כנראה בשנת 1898. התוצאה היצירתית של נסיעות אלה הייתה ייצוגים רבים של נופים איטלקיים, כולל נוף לגנים ולאנדרטאות מקומיות.
חייו המקצועיים.
לאחר שחזר לוורשה, החל רפאקי לעבוד עם עיתונים מקומיים רבים, בשנת 1898 עם פרסום רפרודוקציה של הטריפטיכון הפסטלי שלו "יום הפועל" במגזין Tygodnik Ilustrowany, עליו קיבל את הפרס הראשון בתחרות שערך יוזף קוריירוב. בעקבות מחלת ראות שנדבק בה, בתחילת המאה העשרים החליט הצייר לעבור לקרקוב בשנת 1900 כדי לקבל אפשרות טובה יותר לערוך טיולים לאזורי מרפא בהרים.
בשנת 1907, יחד עם אשתו, גבריאלה, לבית פופובסקה, הוא עבר לאולשנקה, ליד סירארדוב, שם בנה בית. האמן ניהל חיי חברה מלאים, מכיוון שהם גרו שם ליד קרובי משפחתו וציירים נוספים, חלקם הציירים הפולניים החשובים ביותר בסוף המאה ה-19.
רפאקי נפטר בגיל 58 כתוצאה מסיבוכים משפעת. הוא נקבר בבית העלמין בפושצה מרינסקה.
שנות שהותו באולשנקה היו פוריות מאוד בעבודתו של רפאקי. החשובים בציוריו הם שני מחזורי נוף: מארץ מזוביה. נופי אולשנקה, לרוב מזוהים עם כרי דשא עצומים, וסבך, לרוב שקועים בערפל ורווים בקרני השמש הממוקמות נמוך מעל האופק (בזריחה או בשקיעה). לפעמים הצייר כלל עצים בודדים בקומפוזיציות שלו המתארות את כרי הדשא, לרוב בסגנון אר נובו.
חלק מהנופים מאזורים נוספים במזוביה, כמו הוויסלה ליד ביילני (1903), נוצרו גם בסמוך לירארדוב. הוא הקדיש תשומת לב רבה לכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה ובעיתונות ורשה פורסמו רישומים רבים המתייחסים לאירועי 1915–1918.
עם זאת, מרבית עבודותיו של רפאקי הן נופים המתעדים בעיקר נופים מזוביים, לעיתים קרובות הוא תיאר ערפל, פני גופי מים, סבך, אור שמש מאיר את העננים.
פורטרטים.
פורטרט מילא תפקיד משני בעבודתו של רפאקי. רוב האנשים המוצגים הם משפחת הצייר, אביו ואחיותיו. הוא צייר דיוקנאות של אחותו הונוראטה לשצ'ינסקה כמה פעמים, ובין המתוארים היו גם דמויות מהאליטה האמנותית של ורשה. הוא תיאר את עצמו כמה פעמים.
תערוכות.
הוא השתתף בלפחות 15 תערוכות. התערוכות הראשונות של עבודותיו התקיימו בסביבות 1888, השנה בה עזב את בית הספר לאמנויות יפות בקרקוב וחזר לסטודיו של גרסון. בתחילה הציג את ציוריו בסלון אלכסנדר קריוולט ובחברה לעידוד אמנות. משנת 1922 הציג עם קבוצת Pro arte אליה השתייך. הוא גם הציג את עבודותיו בקרקוב, ברלין, בלבוב, בפריז.
בשנת 1927 קיבל תעודת כבוד מטעם האגודה לעידוד אומנויות על כל פעילותו האמנותית, ובשנת 1930 נערכה לזכרו תערוכה שלאחר המוות.
יחסי גואטמלה–הממלכה המאוחדת
יחסי גואטמלה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גואטמלה לבין הממלכה המאוחדת.
היסטוריה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1834. כיום, שתי המדינות משתפות פעולה במגוון תחומים, ופועלות לקידום תיירות, סחר, השקעות, חילופי תרבויות ושיתוף פעולה בין המדינות.
נורית שילה כהן
נורית שילה-כהן (2 בנובמבר 1949 – 31 באוקטובר 2020) הייתה חוקרת ואוצרת אמנות רב-תחומית, יזמית, מחדשת ומובילת דרך בתחום החינוך לאמנות. שימשה כאוצרת ומנהלת של אגף הנוער במוזיאון ישראל בירושלים, ואוצרת ראשית לאיור.
ביוגרפיה.
נורית שילה-כהן נולדה בשנת 1949 בתל אביב, למשה שילה (שלובסקי), ולמרים בת למשפחת גולדצוויג, שהיו ממקימי שכונת בית הכרם. שכונה ירוקה בה גדלה וגרה רוב שנותיה. בשנים 1959–1967 למדה בחטיבה ובתיכון ליד"ה. בשנים 1967–1969 שירתה בנח"ל כחלק מגרעין הצופים שאייש את היאחזות נחל סיני. בשנת 1972 סיימה תואר ראשון (B.A) בפילוסופיה יהודית ותולדות האמנות ב. בשנת 1973 סיימה תואר ראשון (B.Sc.) בביולוגיה באוניברסיטה העברית, ירושלים. בשנת 1974 השתתפה ב-Project Zero - סמסטר קיץ בבית הספר לחינוך באוניברסיטת הרווארד, בוסטון. בשנת 1974 החלה לעבוד במוזיאון ישראל. בשנת 1975 קיבלה תעודת הוראה בתולדות האמנות, האוניברסיטה העברית ירושלים 1975. בין השנים 1985–1990 הייתה אוצרת האמנות הראשית במוזיאון אילת לאמנות. משנת 2005 ואילך הייתה חברת הוועד המנהל של Hands On! Europe (הארגון הבינלאומי למוזיאונים לילדים ולתוכניות חינוך מוזיאליות) ושימשה כיועצת למוזיאונים שונים ברחבי העולם. משנת 2012 ואילך הייתה חברת וועדת השיפוט של Children's Museum Awards.
הייתה נשואה לפרופ' יהודה כהן, אם לבת ושני בנים, סבתא לשני נכדים.
קריירה מקצועית.
מוזיאון ישראל 1974–1985, 1990–2011.
בין השנים 1974–1980 עבדה כעוזרת לאוצר האמנות הראשית, תחילה לצד אלישבע כהן, ובהמשך לצד יונה פישר. התערוכות בהן הייתה מעורבת:
בין השנים 1980–1985 כיהנה כאוצרת התערוכות המיוחדות במוזיאון, לצד מרטין וייל. בין התערוכות שאצרה: