תוכנית הלימודים בבית הספר הייתה עצמאית וארכה ארבע שנים, במקצועות: פיסול, ציור וצילום. בית הספר הוכר על ידי משרד התרבות ונוהל באמצעות עמותה ללא כוונת רווח, אשר בראשה עמדה הפסלת דוריס ארקין. בית הספר היה בנוי כקהילת אמנים המהווה בית למורים העוסקים ביצירה. תלמידי בית הספר יכלו לצפות ולהתעניין באופן בלתי אמצעי בתהליך העבודה של מוריהם, נחשפו לעבודתם של אמנים אורחים ולתערוכות בגלריית בית הספר. הלימודים שילבו בין מסורות קיימות לידע עכשווי, בין לימוד קבוצתי לבין עבודה עצמאית. בית הספר שם דגש על עבודה מרובה בסדנאות ובמעבדות, תוך ניסוי וטעייה.
מנתניה עבר בית הספר להדסה נעורים, ולאחר כעשור, ב-2015, לבניין חדש שנתפר למידותיו, ברחוב המדע 14 בהרצליה. לרשות תלמידי בית הספר במסלולים השונים עמדו סדנאות פיסול, מעבדות צילום מקצועיות, ספרייה, אולם אירועים משוכלל לצורכי הרצאות, מופעים והקרנת סרטי אמנות, וגלריה המציגה תערוכות מתחלפות ותצוגות ופרויקטים של התלמידים. אוצרת הגלריה הייתה שלומית ברויר. אתר האינטרנט של בית הספר הכיל אינפורמציה שוטפת, מילון מושגים לסטודנטים לאמנות ולקהל שוחרי האמנות. מגזין "בסיס" המצוי באתר בית-הספר מהווה מקור מידע ובמה למאמרים ודעות על אירועי תרבות ואמנות בישראל ובעולם. עורכת המגזין היא האמנית דנה גילרמן.
צוות בית הספר.
כן לימדו בבית הספר יעקב מישורי, צביקה קנטור, לאו ריי, אולג גבריזון, שרון יערי, פיטר שטיבלמן, מאיר ויזלטיר, יוסי מר-חיים, אפרת קליפשטיין, מקס גורביץ, גלית אלוני, מיכל בראור, הדס רוזנברג ניר, וסילי רז, רמי רודריך, דורון בר אדון, אייל רוזמן, ניר הראל ורם ברכה.
בית הספר בסיס לאמנות ותרבות
שמואל יניב
הרב שמואל יניב הוא רב, מחנך ומחבר ספרים ציוני דתי. מראשוני העוסקים בתחום דילוגי אותיות בתורה.
חייו.
החל משנת תשי"ט עד שנת תשכ"ו למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק.
לפי בקשת הרב שאול ישראלי, ניהל את הישיבה ב"אחוזת יעקב" בגן יבנה. לאחר שנה עבר לשמש כר"מ במדרשית נעם, במשך כתשע שנים. בהוראת הרצי"ה קוק, השתתף עם תלמידיו מהמדרשיה במפעל ההתיישבות של גוש אמונים, ופוטר בשל כך. לימד באולפנת צפירה שבצפריה וב"אולפנת אמנה" שבכפר סבא. הקים שלוחה של מכון מאיר באוניברסיטת בר-אילן עם הרב ישראל הס.
הרב יניב הוא מרצה מבוקש בתחומי החינוך, הזוגיות ודילוגי האותיות במקרא, ומעביר הרצאות רבות ברחבי הארץ.
יזם את פרס היצירה התורנית ע"ש הרצי"ה ועומד בראשו. חברי ועדת הפרס הם הרב חיים דרוקמן, הרב יעקב אריאל, הרב יצחק שילת והרב יהודה יונגסטר. חבר בארגון 'רבני דרך אמונה' (בראשות הרב ברוך אפרתי) ומקורב לרב יצחק גינזבורג.
לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.
לאחר הפיגוע בישיבת מרכז הרב חתם על כרוז רבנים הקורא לציבור "לתאר לעצמו מה האויב זומם לעשות לנו, ולקיים בו מידה כנגד מידה".
משפחתו.
נשוי וגר בגבעת שמואל. בתו תחיה נשואה לחגי לובר. בתו לאה נשואה לרב יאיר גזבר. בנו הרב משה יניב משמש כר"מ בישיבה התיכונית אור עציון.
ניסים הכהן
הרב נסים הכהן (אברי"ש; תאריך לידה לא ידוע - כ' בחשוון ה'תקע"ד, 13 בנובמבר 1813), היה אב בית דין של ה"חארה כבירה" - הרובע הגדול באי ג'רבה שבתוניסיה. מקובל ומחבר.
ביוגרפיה.
נולד לרב מרדכי הכהן, בן למשפחת אברי"ש. התחנך בצעירותו אצל הרב אהרן פרץ, ובהמשך אצל הרב אברהם הכהן יצחקי והרב אברהם כלאף. שימש כ-46 שנים כדיין, מורה צדק, ואב בית הדין בג'רבה, ולימד והרביץ תורה.
הלך לעולמו בכ' בחשוון ה'תקע״ד (1813).
משפחתו.
משפחתו הייתה משפחת רבנים בתוניסיה, בספרו הוא כותב "וראיתי בכתבי למר זקני הרי"ה (רבי יוסף הכהן), בן הרי"ה (רבי יצחק הכהן)", אך לא ברור מי הם.
חיבוריו.
לדברי תלמידו, רוב החידושים שכתב אבדו "בעניין רע" ולא הגיעו לדפוס.
הגואל
רמון גרוסו
רמון מורנו גרוסו (בספרדית: Ramón Moreno Grosso; 8 בדצמבר 1943 - 13 בפברואר 2002) היה כדורגלן ומאמן ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
גרוסו שיחק לאורך כל הקריירה המקצועית בריאל מדריד, למעט חצי עונת השאלה במדי היריבה העירונית אתלטיקו. הוא שיחק 12 עונות במדי ריאל מדריד, זכה עמה בגביע אירופה לאלופות השישי בתולדות המועדון, וכן בשבע אליפויות ספרד ושלושה גביעים.
לאחר פרישתו נותר גרוסו בתפקידים מקצועיים שונים במערכת, בהם מאמן ריאל מדריד קסטיליה ועוזר מאמן הקבוצה הבוגרת. הוא נפטר בגיל 58 ממחלת הסרטן.
קריירה מקצועית.
גרוסו הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד ב-1959, כשהיה בן 15. בעונת החל את הקריירה המקצועית בקבוצת פלוס אולטרה, קבוצת הבת של ריאל מדריד, ששיחקה בטרסרה דיוויסיון (בזמנו הייתה הליגה השלישית, כיום הרביעית בהיררכיה). בחצי העונה הראשונה בקבוצה הפגין גרוסו יכולת גבוהה וממוצעי כיבוש מרשימים, עם 13 שערי ליגה ב-15 הופעות.
בינואר 1964, לאחר חצי עונה בליגה השלישית, הושאל גרוסו ליריבה העירונית של ריאל, אתלטיקו מדריד, ששיחקה בליגה הבכירה. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, שנערכה ב-12 בינואר, כבש גרוסו את השער שהשלים את המהפך של אתלטיקו בניצחון 2-1 על ריאל מורסיה. עד לסיום העונה החמיץ גרוסו ארבעה משחקי ליגה בלבד, ובסך הכול כבש שלושה שערי ליגה ב-12 הופעות ותרם להיחלצותה של אתלטיקו מקרבות התחתית. עם סיום משחקי הליגה חזר גרוסו מהשאלה אל הקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, והספיק לערוך שש הופעות במסגרת הגביע הספרדי, בהן כבש שלושה שערים, כולל בהפסד לאתלטיקו שסיים את דרכה של ריאל בטורניר.
בעונת , תחת המאמן מיגל מוניוס, היה גרוסו לשחקן ההתקפה המוביל של הקבוצה. כבר בעונתו המלאה הראשונה בקבוצה קבע גרוסו שיא קריירה אישי של 17 שערי ליגה, והיה למלך השערים של הקבוצה, שהתהדרה בשחקני התקפה בכירים כמו פרנץ פושקש, אמנסיו אמארו ופרנסיסקו חנטו. באותה עונה זכה גרוסו עם קבוצתו באליפות ספרד בפער ארבע נקודות מהיריבה העירונית אתלטיקו.
בעונת שמר גרוסו על תואר מלך השערים של הקבוצה בליגה. ריאל הפסידה את האליפות אך זכתה בפעם השישית בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות. גרוסו עלה בהרכב קבוצתו למשחק הגמר מול פרטיזן בלגרד. בדקה השבעים בישל גרוסו בכדור עומק מדויק את שער השוויון של אמנסיו, בדרך לניצחון 2-1 ולזכייה בתואר. בעונת היה קרוב גרוסו לזכייה בתואר אירופי נוסף עם קבוצתו, שהעפילה לגמר גביע אירופה למחזיקות גביע. גרוסו פתח בהרכב בצמד משחקי הגמר מול צ'לסי, שהסתיימו בהפסד 3-2 בסיכום שני המפגשים.
גרוסו שיחק בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד במשך 12 עונות. הוא היה ידוע בחריצותו ותרומתו הרבה לקבוצה, שאף זיכתה אותו בכינוי "אובררו" (בספרדית: "Obrero", העובד). גרוסו פרש ממשחק פעיל בסיום עונת , בגיל 32, לאחר שזכה עם קבוצתו בשבע אליפויות, שלושה גביעים וגביע אירופה לאלופות. לזכותו 265 הופעות ליגה במדי ריאל, בהן הוא כבש 54 שערים.
לאחר פרישתו נותר גרוסו בצוות המקצועי של הקבוצה, תחילה כמאמן במחלקות הנוער של המועדון. הוא התמנה למאמן ריאל מדריד קסטיליה בחציה השני של עונת בליגת המשנה. בהמשך רשם הופעות בודדות כמאמן זמני הן בקבוצת המילואים והן בקבוצה הבוגרת, והיה בין היתר גם עוזר המאמן של הקבוצה הבוגרת של המועדון.
גרוסו הלך לעולמו ב-13 בפברואר 2002, בגיל 58, לאחר מאבק ארוך במחלת הסרטן. הוא הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים. הגדולה שבהן, מריה אנג'לה, נישאה לשחקנה של ריאל מדריד לשעבר, פרנסיסקו יורנטה, אחיינו של פרנסיסקו חנטו, שותפו של גרוסו לחוליית ההתקפה בתחילת הקריירה.
נבחרת ספרד.
גרוסו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ב-1 בפברואר 1967, במשחק החוץ מול באצטדיון עלי סמי ין. הוא עלה בהרכב של המאמן דומנק בלמניה במשחק במסגרת מוקדמות יורו 1968, שהסתיים בשוויון 0-0. ארבעה חודשים אחר כך, ב-31 במאי של אותה השנה, כבש גרוסו בהופעתו השלישית את שערו היחיד במדי ספרד, בניצחון 2-0 על טורקיה במשחק השני בין השתיים במסגרת מוקדמות היורו. גרוסו פתח בהרכב בצמד המשחקים מול שסיים את דרכה של ספרד במוקדמות היורו בשלב רבע הגמר.
בשנה שחלפה מאז ההדחה, הובילו את הנבחרת הספרדית מספר מאמנים עד למינויו של לאסלו קובאלה לתפקיד מאמן הנבחרת הקבוע ב-1969. המינוי סימן את שלהי הקריירה הבינלאומית הקצרה של גרוסו. תחת המאמן החדש, ערך גרוסו רק שתי הופעות כמחליף ב-1970, ולא שותף עוד במשחקי הנבחרת. בסך הכול ערך גרוסו 14 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שער אחד.
גרשון פוזן
הרב גרשון פוזן (תרי"ג 1853 - 14 בספטמבר 1932 י"ד תשרי תרצ"ג) שימש כדיין בפרנקפורט במשך שנים רבות, ורב ב"חברת קלויז" בפרנקפורט.
קורות חייו.
פוזן נולד בפרנקפורט לברנדינה ולדיין הרב אליעזר ליזר פוזן. אביו היה מ-11 הראשונים שחתמו לרב שמשון רפאל הירש להפרדת הקהילה האורתודוקסית מהקהילה הכללית, ואמו הייתה בת הרב מרדכי וועצלר רבה של גודנסברג בגרמניה.
בראש השנה תרכ"ה 1865 בהיותו בן 12 התייתם מאביו. בהמלצת הרב שמשון רפאל הירש נסע לישיבתו של הרב שלמה זלמן ברויאר בהונגריה, שם למד והוסמך לרבנות. בשנת תרמ"ה - 1885 התמנה לדיין בבית דינו של הרב הירש. בשנת תרנ"ג (1893) בהיותו כבן 40 נישא למרים בת יצחק יהודה מרטון מפאפה שבהונגריה.
נפטר בי"ד בתשרי תרצ"ג, בצוואתו ציווה שצאצאיו לא יקראו על שמו.
HD 4628
HD 4628 הוא כוכב הסדרה הראשית כתום הממוקם בקבוצת הכוכבים דגים.