ב-12 בספטמבר 1939, כאשר התבססה השליטה הגרמנית בעיירה, הצעידו אלו את כל יהודיה לכנסייה מקומית, תוך ביצוע מעשי התעללות ורצח בהם בדרך. בכנסייה הוחזקו היהודים כשלושה ימים ללא מזון. לאחר מכן הוכרחו היהודים לאסוף את המתים בסביבת העיירה בעגלות, כאשר הם רתומים להן במקום סוסים. בימים שלאחר מכן, רצחו הגרמנים בעיירה כ-1,000 יהודים, ואת האחרים לקחו הגרמנים והפולנים המקומיים לעבודות כפייה, תוך שוד רכושם.
בסוף 1939, הובאו לעיירה למעלה מ-1,000 יהודים שגורשו מפביאניצה ומקאליש, עד שמספר יהודי העיירה הגיע לכ-4,000 איש, ואלו התגוררו בצפיפות רבה במספר בתים מועט בה, תוך תמותה גבוהה שלהם ממחלות. ראש היודנרט בעיירה, הרופא הציוני אברהם גמזו, הוצא להורג לאחר שסירב להיענות לדרישות הגרמנים לספק להם רשימות של יהודים למסירה. כך גם היה באשר לראש הקהילה, ראובן מיכלזון, אשר סירב להיענות לדרישת הגרמנים להסב בית כנסת בעיירה לאורוות סוסים. עד סוף 1939 הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע מסומן במגן דוד.
בקיץ 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה, במסגרתן נרצחו מעת לעת בידי הפולנים והגרמנים. בפברואר 1941 גורשו כ-550 יהודים מהגטו לגטו ורשה, לאחר שעברו חיטוי משפיל. כעבור כשבועיים, שולחו לגטו ורשה כ-450 יהודים נוספים מהגטו. באביב 1941, פוצצו הגרמנים את בית הכנסת הגדול בעיירה, והטילו על יהודים מגיל 10 ומעלה לרצף בעזרת מצבות בתי העלמין היהודיים המקומיים, את כבישי העיר, ולבנות בעזרת אבני בתי היהודים, את שטח שדה התעופה הסמוך. עם הבאת יהודים נוספים לעיירה, נמנו בה כ-4,000 איש ביוני 1941. כ-300 נערות יהודיות מהגטו נלקחו ממנו בנובמבר 1941 ליעד לא ידוע, ממנו לא שבו.
ב-25 בספטמבר 1942, ערב שמחת תורה פשטו שוטרים גרמנים ופולנים על הגטו שבעיירה, וריכזו את כ-3,000 יהודיו בכיכר השוק, תוך ירי בחולים בבתיהם ורצח המנסים להימלט. משם, הובלו היהודים לתחנת הרכבת במרוזי וממנה הוסעו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה. 30 יהודים בעלי מלאכה שהושארו בעיירה, שולחו גם הם לטרבלינקה כעבור זמן קצר.
לאחר ריקון הגטו בעיירה, העבירו אליו הגרמנים כ-2,500 יהודים נוספים ממחנות עבודה ומיישובים בסביבת העיירה. ב-9 בדצמבר 1942 פשטו על הגטו שוטרים גרמנים ופולנים, וכן חיילים אוקראינים ולטבים, ושילחו את כל יושביו לטרבלינקה, תוך רצח יהודים רבים במהלך האקציה.
מכ-5,200 יהודי קאלושין ומאלפי היהודים הנוספים שרוכזו בגטו שהוקם בה שרדו את השואה יהודים בודדים.
קלושין
מטריית וויטני
טרוגונאים
יהדות תרבותית
כדור פלא
קאליניבקה
קאליניבקה (באוקראינית: Калинівка; בפולנית: Kalinówka, קאלינובקה; ביידיש: קאַלענעווקע) היא עיר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
קאליניבקה נוסדה בתחילת המאה ה-18, ונזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1774. בשנת 1935 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ופיתוחו הואץ עם חיבורו לצומת של מסילות ברזל.
יהודי קאליניבקה.
בשנת 1897 נמנו בעיר 1,052 יהודים, קרוב למחצית מתושביה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה נרצחו בעיר 10 יהודים בפוגרומים שנערכו בה בידי חיילים ופורעים אוקראינים, ורבים אחרים נשדדו. בתקופה הסובייטית נמנו בעיר כ-1,000 יהודים, ופעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי. בשנת 1934 סגרו השלטונות את בית הכנסת האחרון שעוד פעל בעיר.
ב-22 ביולי 1941, חודש לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה, ותוך זמן קצר ריכזו את כולם בגטו סגור שהוקם בה, בו סבלו היהודים מרעב כבד וממגיפות. בהמשך, התארגנה בגטו קבוצת מחתרת, בראשות יפים קמניצקי, אשר יצרה קשר עם יחידות פרטיזנים סובייטיות, אך לא הספיקה להוציא לפועל את תוכנית ההתנגדות שלה.
ב-30 במאי 1942 רוכזו כ-500 היהודים שנותרו בגטו שבעיר, וכן כ-200 יהודים נוספים מסביבת העיר, באורווה בקולחוז סמוך, ושם נרצחו. 33 בעלי מלאכה יהודים מהעיר שהושארו בחיים הוצאו להורג באוגוסט 1942. בד בבד, ערכו הגרמנים מצוד ממושך אחר יהודים מסתתרים בעיר ובסביבתה.
קלינובקה
קליניבקה
קאלינובקה
קמאיאי
קמאיאי (בליטאית: Kamajai; בפולנית: Komaje, קומאיֶה; ביידיש: קאמיַי) היא עיירה קטנה במחוז פוניבז' שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1541, ובשנת 1635 נבנתה בה כנסיית עץ ראשונה. בשנת 1863 נטלו תושבי העיירה חלק פעיל במרד ינואר נגד האימפריה הרוסית.
יהודי קמאיאי.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 944 יהודים. בין מלחמות העולם פעל בעיירה בית ספר עברי מרשת תרבות, והתקיימה בה פעילות ציונית. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-60 משפחות יהודיות. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940 נאסרה הפעילות הציבורית היהודית בעיירה.
ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, כאשר עוד טרם כניסתם אליה, ערכו ליטאים מקומיים פוגרום ביהודיה. לאחר הכיבוש רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בבית המדרש בה, וכעבור כמה שבועות גורשו הגברים לרוקישקיס, והנשים והילדים לאזור אובליאי, שם נרצחו בסוף אוגוסט 1941 עם הפליטים היהודים הנוספים שרוכזו במקומות אלו.
קמי
קיפודן חרטומני
קיפודן חרטומני (שם מדעי: "Zaglossus") הוא סוג של קדם יונקים פרימיטיביים. סוג זה חי רק באזורי יערות על האי גינאה החדשה והפרטים בו מזכירים בצורתם קיפודים גדולים. הקיפודן החרטומני הוא עיוור ובעל חוטם ארוך ולשון ארוכה. הסוג חי צפונה מקיפודן הנמלים האוסטרלי ופרטיו גדולים בגופם ממנו.
מיון.
בסוג זה שלושה מינים, נכון לשנת 2015, שאחד מהם (המין המזרחי) נמצא במצב שימור פגיע, והשניים האחרים בסכנת הכחדה קריטית:
ישנן עדויות לשני מינים נוספים מהסוג, שכבר נכחדו:
רבקה פרידלנדר
קרוהלה
קרוהלה (בבלארוסית: Круглае, קרוהְּלאייה; בפולנית: Kruhłe; ברוסית: Круглое, קרוגלויה; ידועה גם כקרוגלה) היא עיירה במחוז מוהילב שבמזרח בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1524, ובמחצית השנייה של המאה ה-17 הוענקו לו זכויות עיר. במהלך השנים הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי קרוהלה.
בשנת 1897 נמנו בעיירה 553 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בה כ-240 יהודים, כחמישית מתושביה, ופעל בה בית ספר יהודי.
ב-8 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ערכו רישום של יהודיה, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה.
ב-15 בספטמבר 1941 ריכזו הגרמנים את הגברים היהודים מהעיירה, ואלו הוסעו באוטובוסים ליער הסמוך, ושם נורו למוות. את הגברים שלא התייצבו הוציאו הגרמנים להורג לאחר מכן, ובאוקטובר 1941 הוציאו להורג 28 נשים יהודיות מהעיירה.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו שהוקם בה, בו שררו רעב וצפיפות, ובו הוצאו להורג בפומבי יהודים מדי יום. עם התדלדלות יושבי הגטו, צומצם שטחו, והוא גודר.
בלילה של ה-15 ביוני 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, תוך ירי בכל יושביו. מקהילת קרוהלה שרד את השואה יהודי אחד.
קרוגלוייה
קרוגלויה
הנס באואר (כדורגלן)
הנס באואר (בגרמנית: Hans Bauer, 28 ביולי 1927 - 31 באוקטובר 1997) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת המגן.
קריירת מועדונים.
באואר שיחק כילד וכנער במועדון MTV מינכן, ובשנת 1946, כאשר היה בן 19, החל לשחק במועדון ואקר מינכן. כעבור שנתיים חתם באואר בבאיירן מינכן, ושיחק במועדון במשך 11 עונות, בהן הבקיע 12 שערים ב-259 הופעות. באואר זכה עם באיירן מינכן בגביע הגרמני בשנת 1957, ובשנת 1959 פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית.
לבאואר חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. באואר נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1954, בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית לראשונה בתואר אלופת העולם בכדורגל.
נפטר במינכן שבגרמניה ב-31 באוקטובר 1997.
תארים.
עם באיירן מינכן:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
בסיליוס בולגרוקטונס
קרוסנו
קרוסנו (בפולנית: Krosno) היא עיר מחוז בפרובינציית פודקרפאטי שבפולין, על גדות נהר ויסלוק, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית בת כ-2,500 יהודים.
תולדות היישוב.
קרוסנו נזכרת לראשונה במסמך משנת 1282, אך נראה שהייתה מיושבת מהמאה ה-10. באמצע המאה ה-14 הוענקו לקרוסנו זכויות עיר, ובאמצע המאה ה-17 נהרס היישוב כתוצאה מפלישות השוודים, הטרנסילבנים והטטרים.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום גליציה האוסטרית. עם גילוי בארות נפט בסביבת העיר באמצע המאה ה-19, הואץ פיתוחה התעשייתי של העיר.
יהודי קרוסנו.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיר הוא משנת 1426, אך בכתב הזכויות של העיר משנת 1568 נאסר על יהודים להתגורר בה. יהודים שבו להתגורר בעיר רק באמצע המאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20 התקיימה בה קהילה עצמאית, שרבה הראשון והיחיד היה הרב שמואל פירר (נרצח בשואה). בזמן כיבוש העיר בידי הרוסים בשנת 1914, פרעו אלו ביהודיה, ורבים מהם נספו ממגיפות שפרצו בעיר באותה עת. יתר היהודים עזבו את העיר בזמן המלחמה, וכששבו אליה, מצאו כי בתיהם נהרסו ונבזזו.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,500 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל, תוך קיום בית ספר עברי מרשת תרבות ובית ספר מרשת בית יעקב. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
בשואה.