שנות ה-20 הוא העשור שמגיע סמוך לסיומה של מלחמת העולם הראשונה, ורבים מהאירועים המרכזיים בו מושפעים מתוצאות המלחמה.
ההסכמים בין המעצמות בתום המלחמה גורמים בעשור זה לסדרה של שינויי גבולות ברחבי העולם. עת נפילתה של האימפריה העות'מאנית, וירידת כוחן של מעצמות מזרח אירופה, הופכת האימפריה הבריטית לאימפריה הגדולה בהיסטוריה מבחינת שטחי הטריטוריות שלה.
למרות זאת, האימפריה הבריטית, שהייתה לפני המלחמה המעצמה הכלכלית החשובה בעולם, מאבדת בהדרגה את מקומה לארצות הברית, בעקבות הסדרי החוב והחזרי הלוואות המלחמה, לאחר שהאימפריה הבריטית לבדה לוותה במלחמה 4.1 מיליארד דולר מארצות הברית.
ברית המועצות הצעירה, שמוקמת בשנת 1922, הופכת למדינה הראשונה בהיסטוריה שמנסה ליישם כלכלה קומוניסטית.
כחלק ממסקנות מלחמת העולם הראשונה, נעשה בעשור זה ניסיון להקים גופים בינלאומיים שיוכלו להגביר את שיתוף הפעולה בין מדינות העולם ובשאיפה למנוע את המלחמות הבאות, לפחות בחלקן. בהתאם לכך, נוסד בשנת 1920 חבר הלאומים, ובשנת 1923 מוקם גם האינטרפול, בגלגולו הראשון.
עשור זה הוא גם נקודת שיא, המצויה בין שתי מלחמות העולם, בכל הנוגע לפריחה תרבותית בכמה ממרכזי התרבות העולמיים, כמו גרמניה, צרפת ואוסטריה. בחציו השני של העשור מתחיל את דרכו הסרט המדבר בקולנוע.
סיומו של העשור עם השפל הגדול, שפורץ בארצות הברית, ומטלטל אחריו גם את שאר כלכלות העולם, שמושפעות בעשור זה באופן דרמטי מכלכלתה של ארצות הברית.
הדור שנולד במחצית הראשונה של שנות ה-20 (יחד עם ילידי העשור הראשון של המאה ה-20 וילדי העשור השני של המאה ה-20) מכונה דור ה-GI. הדור שנולד במחצית השנייה של שנות ה-20 (יחד עם ילידי שנות ה-30 וילידי המחצית הראשונה של שנות ה-40) מכונה הדור השקט.
אירועים עולמיים.
קולוניאליזם ואימפריאליזם.
ראשית שנות ה-20 ביישום החלטות שמתקבלות בחוזה ורסאי ובהסכמים נוספים, בהם מחלקות ביניהן מדינות ההסכמה שטחים שהיו שייכים קודם לכן למעצמות המרכז. בתום חלוקת השטח, הופכת האימפריה הבריטית לאימפריה הגדולה ביותר בהיסטוריה, מבחינת טריטוריה, כאשר חיים תחת חסות האימפריה כ-458 מיליון נפש לערך, שמהווים כחמישית מאוכלוסיית העולם, ושטחה משתרע על כ-33 מיליון קילומטר רבוע - כרבע משטחו היבשתי של כדור הארץ.
לצד חלוקת השטחים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, מתבצעים מאבקים אימפריאליים נוספים לאורך העשור.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות.
ההתנקשויות, החיסולים, וניסיונות ההתנקשות הבולטים ביותר במהלך העשור (לא בהכרח רק רציחות פוליטיות):
מדע וטכנולוגיה.
התקדמות טכנולוגית בקולנוע ובטלוויזיה.
עשור זה הוא עשור מפנה בהתפתחות הטכנולוגית סביב הטלוויזיה והקולנוע, ובו מומצאות כמה מהטכנולוגיות שעומדות בבסיס המהפכה התרבותית והתקשורתית שהטלוויזיה והקולנוע גורמות להן בעשרות השנים הבאות.
הישגים מדעיים בתחומי הפיזיקה.
לאורך העשור ענף הפיזיקה חווה פריצות דרך משמעותיות, בעיקר בתחומי הקוסמולוגיה והפיזיקה הקוונטית, אשר משנה את הבנת האנושות לגבי היקום.
תרבות פופולרית.
שנות העשרים קיבלו במערב מספר כינויים שניסו לאגוד תחת מטרייה אחת מספר שינויים ומאפיינים של תקופה זו, ובין המפורסמים שבהם שנות העשרים הסוערות או שנות העשרים העליזות.
בארצות הברית לראשונה זוכים אמנים כהי עור לחשיפה במיינסטרים, בעיקר בסצנה שהולכת ומתגבשת בהארלם.
רדיו.
שנות ה-20 הם תחילתו של תור הזהב של הרדיו.
תאוריית המפץ הגדול
מלחמת העצמאות התורכית
יאיר לפיד
יאיר לפיד (נולד ב-5 בנובמבר 1963, י"ח בחשוון ה'תשכ"ד) הוא ראש ממשלת ישראל.
לפיד הוא מייסד ויושב ראש מפלגת יש עתיד וחבר הכנסת מטעמה. בנוסף מכהן כשר החוץ. בעבר כיהן כשר האוצר בממשלת ישראל השלושים ושלוש וכראש האופוזיציה בכנסת העשרים ושלוש.
לפני כניסתו לפוליטיקה היה סופר, עיתונאי, עורך, תסריטאי, מחזאי, פזמונאי, שחקן קולנוע ומנחה טלוויזיה.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
לפיד הוא בנם של העיתונאי והפוליטיקאי יוסף (טומי) לפיד, ניצול השואה יליד יוגוסלביה, והסופרת והמחזאית שולמית לפיד. סבו היה העיתונאי דוד גלעדי. הוא נולד בתל אביב, ובילדותו התגורר בבית מגורי העיתונאים שבשכונת יד אליהו, שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים. משפחתו התגוררה גם בלונדון, בשנים 1963–1966, כשטומי לפיד שימש שם כנציג מעריב. בנעוריו למד בגימנסיה העברית הרצליה, אך סיים את לימודיו ללא זכאות לתעודת בגרות. אחותו הבכורה, מיכל דורבן, נהרגה בתאונת דרכים ב-1984. בצעירותו היה מתאגרף חובב.
את רוב שירותו הצבאי עשה ככתב בעיתון "במחנה", בין השנים 1982 ל-1985. לאורך השנים העלה לפיד גרסאות שונות בקשר לתחילת שירותו ונסיבות העברתו ל"במחנה". לפי גרסה אחת החל את שירותו בחיל השריון, ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה סבל מהתקף אסתמה כתוצאה מרימון עשן שפגע בקרבתו במהלך הנחתת מסוק. לפי גרסאות מאוחרות יותר החל את שירותו במערך הנ"מ וסיבת התקף האסתמה, שבעקבותיו עבר לשרת ככתב צבאי, הייתה חשיפה לאובך ולאבק בטירונות.
בשנת 2011 התקבל ללימודי דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן בתוכנית לפרשנות ולתרבות במסלול לתלמידים ללא תואר, על סמך הישגיו הספרותיים והעיתונאיים. הוא המשיך לתואר שלישי בזכות ציונים מעולים במיוחד, לדברי האוניברסיטה. לאחר שהדבר התפרסם לפיד עזב את המסלול, והמועצה להשכלה גבוהה אסרה על האוניברסיטה לקבל למסלולי לימודי הדוקטורט מועמדים שאינם מחזיקים בתארים אקדמיים.
פעילות ציבורית.
לפיד היה פעיל בעמותת "על"ה" לקידום הסטודנטים העיוורים והדיסלקטים בישראל, בעמותת "ילדים בסיכון" למען ילדים אוטיסטים, ובעמותת "קרן להתחדשות בחינוך לנוער" (YRF) לעידוד החינוך בקרב מעוטי יכולת. בשנים 2004–2006 שימש כיו"ר עמותת ידידי "מפת"ן צפת". בשנת הלימודים תש"ע העביר שיעורי העשרה בתקשורת בתיכון ביפו.
לפיד הנחה מדי שנה את האירוע "שרים בכיכר" בערב יום הזיכרון בכיכר רבין, עד כניסתו לפוליטיקה.
ב-2008 כתב בטורו בעיתון כי אינו רפורמי, אך הוא מתפלל זה שנים בבית כנסת רפורמי.
איש תקשורת.
לפיד שירת בכתב העת "במחנה". עם שחרורו מהצבא החל לעבוד ככתב בעיתון "מעריב" ופרסם שירה בכתבי עת ספרותיים, וכן ב"מעריב".
בשנת 1988 מונה לעורך המקומון התל אביבי "עיתון תל אביב" מקבוצת "מעריב". בשנת 1989 החל לכתוב טור שבועי במגזין סוף השבוע, תחילה ב"מעריב" ואחר כך ב"ידיעות אחרונות". הטור נכתב בקביעות במשך תשע עשרה שנה, עד לפרישתו לפוליטיקה באוקטובר 2012.
בשנת 1991 גילם את שולץ בסרטו של ינקול גולדווסר "מעבר לים". ב-1992 הופיע בתפקיד קטן בסרט "כבלים". ב-1994 גילם את עופר בסרטו של איתן פוקס "שירת הסירנה".
ב-1993 החל להנחות את "סופשבוע", תוכנית האירוח המרכזית של הערוץ הראשון, ששודרה בליל שבת. בשנים 1995–1997 הנחה את התוכנית "סוגרים שבוע" באותה המשבצת.
בשנת 1997 עבר לפיד לגור בארצות הברית לחצי שנה, לאחר שהתמנה למנהל מחלקת הטלוויזיה בחברת "ניו ריג'נסי" של המיליארדר ארנון מילצ'ן.בשנים 1997–1999 הנחה את תוכנית הראיונות "יאיר לפיד חי בעשר", ששודרה מדי ערב בערוץ 3 בכבלים. בשנים 2000–2007 הנחה בערוץ 2, בשידורי הזכיינית "רשת", את תוכנית האירוח הפופולרית וזוכת פרסי "מסך הזהב", "יאיר לפיד". במקביל, שידר בהתנדבות בגלי צה"ל את התוכנית "ציפורי לילה מארחות", יחד עם דפנה שפיגלמן, עורכת תוכנית הטלוויזיה שלו.
ב-2003 החל לשמש כפרזנטור של בנק הפועלים, וקיבל על השתתפותו בקמפיינים הפרסומיים של הבנק כ-220 אלף דולר לשנה. לאחר שנבחר להגיש את מהדורת "אולפן שישי" של חדשות ערוץ 2 נאלץ בהוראת הרשות השנייה לוותר על החוזה עם הבנק.
ב-2004, לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה חייב את "ידיעות אחרונות" למכור את המניות שלה ב"רשת", פורסם כי לפיד סייע לכאורה למילצ'ן לגבש עסקה להשגת רוב בבעלות המניות על החברה, לפני מכרז לקבלת זיכיון להפעלת ערוץ 2. לפיד, אשר מונה כשבוע לפני כן לחבר בצוות המכין את חברת "רשת" למכרז, הכחיש את מעורבותו במהלך ואמר כי ארנון מוזס, הבעלים של "ידיעות", וארנון מילצ'ן מכירים כ-20 שנה.
בינואר 2008 החל בהגשת מהדורת "אולפן שישי" במקום אהרון ברנע. הצהרתו על כך שיפרוש לפוליטיקה ביוני 2010 העלתה לסדר היום את "חוק לפיד" - לפיה איש תקשורת שיבקש להתמודד בבחירות לכנסת יחויב בתקופת צינון של חצי שנה.
ידיעות אחרונות.
לפיד היה בעל טור שבועי קבוע במוסף סוף השבוע של "ידיעות אחרונות" "7 ימים". בטור זה כתב לפיד על מגוון נושאים, ונגע בענייני זהות, תקינות שלטונית, ונושאים חברתיים, תוך שהוא מציג השקפת עולם ליברלית. המאייר הקבוע של הטור היה יזהר כהן. לקט מטוריו של לפיד הופיע בספר "עומדים בטור", שיצא לאור בשנת 2005. לקט נוסף, בשם "שוב עומדים בטור", יצא לאור בשנת 2011. בין שלל טוריו שזכו להד ציבורי:
יוצר.
בשנת 1986 עבד כמפיק ועורך סרטים בחברה בבעלות ארנון מילצ'ן בהוליווד. שנים לאחר מכן, כתב שלוש סדרות טלוויזיה: הסדרה לנוער "החופש האחרון" ששודרה בערוץ הראשון בשנת 1989, קומדיית המצבים "שבט כהן" ששודרה בערוץ הראשון בשנת 1991, אותה כתב לצד אביו, טומי לפיד וסדרת הדרמה "חדר מלחמה", ששודרה בערוץ 2 בשנת 2005.
לפיד כתב שנים עשר ספרים, בהם ספר הילדים אלבי סיפור אבירים, ספרי המתח "הראש הכפול", "החידה השישית", "האשה השנייה", הרומן "שקיעה במוסקבה" והביוגרפיה של אביו "זכרונות אחרי מותי: סיפורו של יוסף (טומי) לפיד". כמו כן כתב לפיד את הפזמונים למחזמר "מלך היהודים" מאת הסופרת דבורה עומר. כן כתב לפיד את המחזה "הגיל הנכון לאהבה", אשר הוצג בתיאטרון הקאמרי בבימויו של רוני פינקוביץ'.