הפצצת באת' החלה ב-25 באפריל, כאשר 80 מטוסים גרמניים שהמריאו בצפון צרפת תקפו את העיר. בארבעת החודשים שקדמו לתקיפה זו הופצצה העיר בריסטול כמעט מדי לילה, ולכן חשבו התושבים בתחילה שגם התקפה זו מיועדת לבריסטול ולא נערכו באופן מיוחד. התקיפה הראשונה החלה ב-23:00 בליל שבת ונמשכה עד סביבות השעה 1:00. המטוסים שבו לצרפת לתדלוק ולאחר מכן הגיעו לסבב התקפה נוסף בשעה 4:35. בשלב זה כבר היו בעיר דלקות גדולות, שהקלו על הטייסים הגרמנים לאתר את מטרותיהם ולהפציצן ביעילות. תקיפה שלישית על העיר נערכה יומיים לאחר מכן, ביום שני לפנות בוקר, ה-27 באפריל. התקיפה השלישית ארכה רק שעתיים, אך גרמה לנזק רב.
במתקפה על באת' נהרגו 417 בני אדם ועוד כ-1,000 נפצעו. 19,000 מבנים נפגעו ומתוכם כ-1,100 נהרסו. בין המבנים שנהרסו היו 218 בתים בעלי עניין אדריכלי או היסטורי כגון: אולמות הכנס של באת', כמה בתים מהסהר המלכותי, מהסירקס, מהפאראגון ומאזור כיכר המלכה. מרבית המבנים שוקמו לאחר מכן, אך על חלקם יש עדיין סימנים לפגיעה שספגו בבליץ.
הנצחה.
גן זיכרון לחללי הבליץ על באת' קיים באזור כיכר המלכה, מתקיימים שם טקסי זיכרון שנתיים. בשנת 2008 הניח זר בטקס הזיכרון ב-25 באפריל ווילי שכולדנקר, טייס לופטוואפה בעבר, שהשתתף בבליץ על באת'.
בוג'נורד
בוג'נורד (בפרסית: بجنورد) היא עיר הבירה של מחוז צפון ח'וראסאן שבאיראן. העיר מרוחקת 701 ק"מ מטהראן עיר הבירה. בוג'נורד היא עיר עתיקה - היא הוקמה בגבעה מצפון מערב לעיר הנוכחית ולאחר מכן הועברה למיקומה הנוכחי. העיר בוג'נורד ידועה ברקע הרב תרבותי-אתני שלה ורבים מהאנשים הגרים בה מדברים לפחות שתי שפות שונות: פרסית, טאטי, טורקית, חוראסאנית, כורדית חוראסנית וטורקמנית. נישואי תערובת בין קבוצות אתניות המדברות שפות אלו שכיחים מאוד.
אתרי תיירות מרכזיים.
בוג'נורד מפורסמת בסוסים הטורקמניים שלה ובמרכזים המקצועיים לאימון סוסים שנמצאים בה. בזכות מרכזים אלו העיר היא מרכז תיירותי המושך אליו תיירים מכל העולם, המבקרים בעיר ומעשירים את קופתה.
העיר מלאה במקוואות מים ומזרקות עתיקות וידועה גם בזכות האתרים הטבעיים וההיסטוריים שבה, כמו מערות, אזורי טבע מוגנים ואתרי טיפוס מובחרים. רוב מוקדי העניין ההיסטוריים מתוארכים להקמה בתקופת קאג'אר (1785-1925) כיוון שהערכת נזקים שנמצאה בבניינים העתיקים תאמה לנזק מצטבר מרעידות אדמה שנערכו באזור זה באותן השנים.
כמה מן אתרי התיירות המפורסמים בבוג'נורד:
אוניברסיטאות והשכלה.
בבוג'נורד יש ארבע אוניברסיטאות והן:
פרשת מונא הושמנד.
בדצמבר 2016 התפרסם סיפור של סטודנטית בהאית בשם מונא הושמנד, שגורלה הוא כגורלם של כל הסטודנטים הבהאים האחרים במחוז צפון ח'וראסאן ובאיראן כולה. הושמנד למדה אדריכלות באוניברסיטת בוג'נורד והשתתפה בכל השיעורים עד שיום אחד ביקשו ממנה להגיע אל משרד הביטחון שם ניסו להכריח אותה לחתום על טופס בו היא מכריזה שהיא כבר לא חלק מהדת הבהאית.
הושמנד לא הסכימה לחתום על הטופס ובשל כך היא גורשה מן האוניברסיטה ולימודיה הופסקו. היא ואביה פנו במכתבים אל מנהל האוניברסיטה, מושל המחוז ואל צמרת השלטון ומכולם הם קיבלו את התשובה "הדת הבהאית היא דת שפוברקה על ידי הבריטים ומזיקה לאסלאם."
הפרשה על אפליית בהאים באיראן התפוצצה והגיעה לכלי תקשורת ברחבי העולם, קיימות מחאות על מצב הבהאים באיראן, אם כי קטנות עקב חשש מדיכוי השלטון האיראני.
570-579 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 579 - 570 לפנה"ס
קרן ישראלייף
משפט ההדחה של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'ונסון
דוד מסאווראן
בית להיה
Into the Wild
יהודה בן מרדכי הורביץ
יהודה בן מרדכי הלוי הורביץ (נקרא גם: יהודה בן מרדכי הורוויץ, 1734 וילנה – 1797 גרודנו) היה רופא, איש רוח וסופר עברי, מראשוני המשכילים היהודיים. כתב ספרים רבים, שדנים במחשבת ישראל, באפולוגטיקה יהודית, בהלכות, במוסר, במנהגים, וכדומה. חלקם הגדול נכתב בסגנון של פרוזה מחורזת. ספרו הידוע ביותר הוא "עמודי בית יהודה". רוב שנותיו הוקע על ידי נציגים מהאליטה הרבנית, אשר חששו שהשילוב בספריו בין תחומי ההשכלה והנאורות, לבין ההלכה והאמונה היהודית, עלול להביא לכפירה. הורביץ וספריו אכן נשכחו כמעט מלב, וחזרו אל התודעה במחקר שהחל במחצית השנייה של המאה ה-20.
תולדות חייו.
הביוגרפיה של הורביץ לוקה בפערי מידע לגבי מספר צמתים בחייו. הוא נולד בשנת 1734, כנראה בווילנה, בירת ליטא, אך יש הסוברים שנולד בפדובה אשר באיטליה. בנו של רב ממשפחת הורביץ המסועפת ותלמיד חכם בעצמו, שידיעותיו בתחום היהדות וההלכה מוכחות בספרים שכתב.  הורביץ אף נהג לקשור לעצמו כתרים של בקיאות בהקדמות וב"הסכמות" הרבות שצירף לכתביו.
בסוף שנות החמישים של המאה ה-18, יצא הורביץ ללמוד רפואה, ומקובל לחשוב שלמד רפואה באוניברסיטת פדובה, כפי שעשו מספר משכילים, אלא ששמו לא נמצא ברשימת הבוגרים של הפקולטה לרפואה. ניתן בקלות להתרשם מכתביו, שאכן היה לו רקע השכלתי וניסיוני בתחום, והוא מעיד על עצמו בספריו ששמו "יהודה הלוי הרופא... אסיא [רופא] דק"ק [דקהילת קודש] וילנא יע"א [יכוננה עליון אמן]". מקצוע הרפואה, אומר שמואל פיינר, זכה ליחס של כבוד והערכה מצד אחד, אך גם לחשדות וספיקות לגבי היחשפותו של הרופא לתורות זרות שמחוץ ליהדות.
בספרו, "מגילת סדרים", יש רמזים אוטוביוגרפים ברורים, כפי שגילה לראשונה שמואל ורסס. מסופר על אב, ידידיה הלוי, ששלח את שלושת בניו, עובדיה, חשביה והודיה לחפש את עתידם. שמות שני הבנים הראשונים מעידים על מגמתם.  הראשון עובד את ה' באהבה והוא מייצג את החסידים, חשביה מייצג את המתנגדים שמייגעים את מוחם ומחשבתם בתורתו של הבורא, ואילו הבן השלישי, שנסע ללמוד רפואה (כיהודה הורביץ בשעתו) מייצג את החכמה, הנאורות. כדי להסוות קמעה את הזיהוי של יהודה הורביץ עצמו בבן השלישי, נעזר הסופר בשיכול אותיות, והפך את יהודה להודיה, מסבירה אידלסון-שיין. ואכן, כשחזר הודיה ממסעיו נתקל בכעס וחשדות של אחיו, שמא פגעה ההשכלה שרכש באמונתו, אך עד מהרה נוכחו כולם שהיא רק חיזקה בכמה דרגות את יהדותו. הרמזים האוטוביוגרפים ברורים. הספר משקף את גישתו של יהודה הורביץ לשלושת הזרמים של היהדות: החסידים, המתנגדים והמשכילים. מסקנתו היא, שיש למזג בין כל האסכולות כדי ליצור הרמוניה פורייה ולחדול מהפילוג.
הורביץ שימש כרופא בווילנה בתחילת שנות השישים, ואחר יצא למסעותיו באירופה כדי להדפיס את ספריו ולאסוף הסכמות. הוא ביקר בגרמניה, שם פגש את משה מנדלסון ולא הסתיר את התפעלותו ממנו. בשנת 1765 הגיע לאמסטרדם ופרסם שם את ספרו החשוב ביותר: "עמודי בית יהודה". כאן גם פגש את הסופר והמשורר נפתלי הרץ וייזל.
בסוף שנות השישים חזר הורביץ מזרחה ושימש כרופא בנסיכות הבלטית הגרמנית קורלנד ולאחר מכן חזר לווילנה עירו. כפי שנרמז בספר "מגילת סדרים", פרסומו של הספר הקודם, "עמודי בית יהודה", גרם לתגובות קשות בקהילה, והוא נאלץ לעזוב את וילנה ולעבור לגרודנו, שם נפטר בשנת 1797.
מלחמת הכפירה.
שמואל פיינר מביא את חוויותיו של הסופר, אברהם בער גוטלובר, כדוגמה ליחס שזכה לו הורביץ. גוטלובר סיפר שלאחר שנמצא בכליו ספרו של הורביץ "עמודי בית יהודה" הוא נאלץ לגרש את אשתו מכיוון ש"נחשף" כאפיקורוס. מתנגדי הורביץ כתבו עליו: "הוא נראה כמו גלח [ כומר קתולי ] מגולח וללא שער [...] הוא לא חתול ולא דג, לא יהודי ולא נוצרי [...] עוד מעט יסע לברלין שם יש הרבה מסוגו. אסור לאף אחד לקרוא בספרו מפני שיש בו דברי מינות". ובמקום אחר: "הוא מגדל זקן קצר בלבד, מתהלך בבגדים אופנתיים, אינו מתפלל ואינו מניח תפילין"
הדברים ששם הורביץ בפיו של ידידיה האב בספר "מגילת סדרים" (ראו לעיל) חושפים במקצת את תסכוליו ורגשותיו הפגועים, לצד המלצותיו שלו :
לאמיתו של דבר, טוענים החוקרים, נלחם יהודה הורביץ עצמו בספריו בכופרים, בשבתאים, בפרנקיסטים, במשכילים הקיצוניים, בקבליסטים הקיצוניים, ובעיקר בבורות ובכסילות. קרוב לוודאי שהאנטגוניזם של האורתודוקסיה כלפי הורביץ לא הסתמך על קריאה בכתביו, אלא היווה תולדה של רתיעתם הגדולה ממי שנחשב בעיניהם לאויבם הגדול ביותר: משה מנדלסון, אותו הוא מכנה: "החכם והשר, ראש חסידי הפילוסופים". שמו היה חתום על אחת ההסכמות שב "עמודי בית יהודה".
עמודי בית יהודה.
"עמודי בית יהודה" היה ספרו הראשון של הורביץ, והוא גם זה שהטביע את חותמו על דמותו של המחבר בעיני המתנגדים לו. הספר אמנם פותח במספר מכובד של "הסכמות" של טובי הרבנים באירופה, אך הן לא יכלו להעלים את שתי "ההסכמות" האחרונות לספר; של נפתלי הרץ וייזל ושל משה מנדלסון, מראשי ההשכלה היהודית ומייסדיה.
עלילת הספר נסובה על שני רעים: איתי הגיתי וחושי הארכי, (שניהם נמנו במקרא על יועציו של דוד המלך) שקצה נפשם בכסילות השוררת בעם, ובכתות המתנגחות שקמו בקרבו ויצרו שני מחנות: המחנה האחד הוא של המינים העוסקים בקבלה בקלות דעת, והמחנה השני הוא של האפיקורסים, שעוסקים בביקורת רדיקלית של הדת ומוצגים כמעין סופיסטים. שני המחנות מייצגים את שתי הסכנות שאורבות ליהדות אליבא דהורביץ: המיסטיציזם הקבלי, שכולל את השבתאות ואת הפרנקיסטים במחנה האחד, והפילוסופיה הרדיקלית שכוללת את הליברטיניזם והספקנות הדתית במחנה השני. וכדי להקדים תרופה למכת התגובות הצפויה משני המחנות מקדים הורביץ ואומר: