ב-31 באוגוסט 2018 חתם במועדון אורנבורג מליגת העל הרוסית בה בלט כחלוץ וקשר מרכזי. ב-1 ביוני 2020 עזב בתום חוזהו, כאשר המועדון ירד לליגה הלאומית.
ב-21 ביולי 2020, הוא חתם על חוזה לשלוש שנים עם מועדון הפרמייר-ליג הרוסי רובין קאזאן.
ב-2 בפברואר 2022 חתם לשלוש שנים בארסנל טולה.
תארים.
קבוצתיים.
לוקרן
קאיראט
אסטנה
FC Rubin Kazan
Déjà Vu (אלבום של ג'ורג'ו מורודר)
Déjà Vu (בעברית: דז'ה וו) הוא אלבום האולפן ה-15 של המפיק מוזיקלי והדי ג'יי האיטלקי ג'ורג'ו מורודר. האלבום יצא לאור ב-12 ביוני 2015, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
עלייתה ונפילתה של ענבל אור
קוצן פסיפי
קוצן פסיפי (שם מדעי: Squalus suckleyi) הוא מין של כריש ממשפחת הקוצניים, החי במימי האוקיינוס השקט מחופי אמריקה הצפונית הפסיפית עד לחופי מזרח אסיה. כריש זה הוא קרוב של הקוצן הנקוד ובעבר נכלל במין זה.
תיאור.
אורכו של הקוצן מגיע עד 100 עד 130 ס"מ, וכמה פרטים הגיעו עד גיל 100 שנה. הוא בעל גוף גלילי עם סנפירי חזה רחבים, זנב רחב אך סנפיר גבי נמוך שלצידו 2–3 קוצים ארסיים המגן עליו מטורפים. לכריש חמישה חריצי זימים והוא נושם לרוב בעת שחייה או הישארות בזרם יציב, המזרים מים לתוך הזימים. הוא ימות אם יפסיק לשחות.
הוא טורף הניזון בעיקר מצדפות, רכיכות שונות ודגים ימיים שהוא מרסק עם שיניו החזקות. הוא עצמו עלול להיטרף בידי טורפים ימיים כמו ארי ים קליפורני, לווייתנאים שונים, כרישים אחרים ולבניתיים גדולים ואף התמנון הענק - תמנון פסיפי ענק נצפה טורף קוצנים.
הקוצן בעל רבייה איטית, המתרחשת פעם בשנתיים בלבד, מה שהופך אותו לפגיע במיוחד לאיומים מציד. עם זאת הוא אינו נחשב לדג מאכל נפוץ. בעבר היה דיג נרחב של קוצנים לחופי אמריקה, אך הוא הופסק כבר מאז 1950.
בית חנקין - מעיין חרוד
מזמור חג המולד (מחזה)
מזמור חג המולד (באנגלית: A Christmas Carol) היא הצגת יחיד של השחקן האנגלי פטריק סטיוארט, עיבוד לנובלה באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס שיצאה לאור ב-1843. המחזה מוצג בממלכה המאוחדת ובארצות הברית החל משנת 1988.
סטיוארט קיבל את ההשראה ליצור את המחזה בשנת 1986 בזמן הפקת הסרט "ליידי ג'יין". ההופעה אינה כוללת תלבושות או אביזרים, וסטיוארט מגלם בהצגה יותר משלושים דמויות. מבקרים שיבחו את הופעתו של סטיוארט, והשוו אותם לקריאות שערך דיקנס במאה ה-19.
רקע.
"מזמור חג המולד" הוא נובלה שכתב הסופר האנגלי צ'ארלס דיקנס, ויצא לאור לראשונה ב-19 בדצמבר 1843. הסיפור עובד במגוון אופנים, כאשר הפקת התיאטרון הראשונה הוצגה בלונדון כשישה שבועות מיום הפרסום. ההצגה רצה במשך ארבעים לילות ואחר כך הועברה לתיאטרון פארק בעיר ניו יורק. ב-1853 החל דיקנס להציג בעצמו את הסיפור לפני קהל, וגילם כל אחת מהדמויות ללא אביזרים או החלפת תלבושות. הוא המשיך להציג בפומבי עד להופעתו האחרונה ב-15 במרץ 1870.
פטריק סטיוארט הושפע לראשונה מהסיפור במהלך הפקת הסרט "ליידי ג'יין" בשנת 1986. בהפסקות בין הצילומים, הוא גילה שקרא את כל העיתונים והמגזינים שהיו זמינים במלון. אולם הייתה שם ספרייה קטנה עבור האורחים, וסטיוארט בחר עותק ישן של "מזמור חג המולד". הוא הכיר את הסיפור אבל מעולם לא קרא אותו. הוא השווה את הנושאים העיקריים של הגאולה לאלה שראה ביצירותיו של ויליאם שייקספיר.
הפקה.
סטיוארט החל לעבד את הסיפור לביצוע כהצגת יחיד. המופע שנמשך שלוש שעות בוצע לראשונה בכנסייה קהילתית במירפילד שבמערב יורקשייר, כדי לסייע בשיקום העוגב של הכנסייה. רק שנתיים אחר כך במהלך הפקת העונה השנייה של "", החל סטיוארט לעבד את המחזה להצגה קצרה יותר, אבל עדיין בהופעת יחיד. הוא התעייץ עם פרופ' אלברט האטר, חוקר דיקנס מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, כדי להבטיח שלא עשה טעויות בעיבוד. הופעתו הראשונה בגרסה זו הייתה בביתו של האטר בפני קהל של 18 איש, מהם קיבל תגובות מעודדות.
במהלך ההצגה, סטיוארט מגלם יותר משלושים דמויות. מתוכן, הוא גילה שהקשה ביותר לביצוע היא זאת של רוח חג המולד של העתיד, שעליה נאמר בספר "זוהי יד מצביעה, ולא יותר". אין בהצגה אביזרים או החלפת תלבושות, אם כי באחת ההצגות הוא ניסה להשתמש בכוס מים כאביזר. סטיוארט השווה את ההופעה במחזה "מזמור חג המולד" לרכבת הרים ולקרוסלה, בשל הקצב המהיר שבה. עוד הוסיף "מבחינה טכנית, קולית ופיזית, ההצגה מאוד תובענית, כי אני הרבה זמן עומד על הרגליים."
פעמים אחדות הופיע סטיוארט באודיטוריום בקמן בקלטק בעונת חג המולד. ב-1991 העביר את ההצגה לניו יורק שם הופיע 16 פעמים. על הופעתו זכה סטיוארט בפרס דרמה דסק להצגת היחיד מצטיינת. ב-1992 הופיע שוב בניו יורק ב-24 הצגות נוספות. סטיוארט והמחזה "מזמור לחג המולד" הוצגו בשער המגזין Starlog, שעוסק בדרך כלל במדע בדיוני, עקב הקשר של השחקן לסדרה ""מסע בין כוכבים: הדור הבא". בדצמבר 1993 הופיע סטיוארט בסיבוב הופעות במקומות שונים בהם סריטוס סנטר, ותיאטרון אולד ויק שבלונדון. ב-2001 חזר בפעם הרביעית להופיע בניו יורק ושיחק שמונה פעמים בתיאטרון מרקיז שבברודוויי. ב-2005 הופיע שוב באולד ויק.
פופ מומנד
ארתור רג'ינלד "פופ" מומנד (באנגלית: Arthur Ragland "Pop" Momand; 15 במאי 1887 – 10 בנובמבר 1987) היה קריקטוריסט אמריקאי הידוע בעיקר בזכות רצועת הקומיקס שלו, "Keeping Up with the Joneses".
ביוגרפיה.
מומנד נולד בעיר סן דייגו בשנת 1887, אך את ילדותו בילה בעיר ניו יורק שם למד בבית הספר טיריניטי . בשנת 1905 או 1907, הארי גרנט דארט מינה את מומנד לתפקיד המאייר הראשי של העיתון New York World, שם פרסם כמה מרצועות הקומיקס הראשונות שלו, וביניהן גם "Mr. I. N. Dutch" שהפכה לקאלט. במקביל עבד גם כמאייר בעיתון The Telegram , שם יצר את אחת מרצועות הקומיקס המפורסמות ביותר שלו, "Pazaza".
במשך שנה לאחר מכן למד אמנות באקדמיה ז'וליאן. ספר הקומיקס הראשון שלו, "Pazaza 3" יצא לאור בינואר 1910. בשנת 1913 יצר מומנד את Keeping Up with the Joneses על בסיס חוויותיו במחוז נסאו. עד שנת 1945 התפרסם הקומיקס שלו במאות עיתונים שונים ברחבי ארצות הברית. לאחר שסיים את הקומיקס, עבר לצייר פורטרטים עבור אישים שונים, ובמקצוע זה עסק עד שנות ה-70 של המאה ה-20.
חיים אישיים.
בשנת 1910 הוא התחתן עם מאי הרדינג, ווהשניים התגוררו יחד במחוז נסאו שבניו יורק. לאחר שלא הצליחו להרשות לעצמם מבחינה כלכלית להישאר במחוז נסאו, נאלצו הזוג לעבור חזרה למנהטן. מומנג והרדינג התגרשו שנה מאוחר יותר, ובשנת 1928 התחתן מומנד בפעם השנייה, עם מאיו דיסון.
בשנת 1987 נפטר מומנד לאחר שהות ממושכת בבית החולים 'Mary McClellan' שבקיימברידג', ניו יורק. בשנה שלפני מותו התגורר בבית האבות שנמצא בבית החולים. הוא השאיר אחריו שני אחיינים ושתי אחייניות.
תשלום בנייד
תשלום בנייד הוא מונח המיוחס לרוב לשירותי תשלום הפועלים בדרך כלל תחת פיקוח רגולטורי, ושמשתמשים במכשירים ניידים כמו סמארטפונים לצורך ביצוע התשלום. שירותי תשלום מסוג זה מאפשרים למשתמש לשלם באמצעותם למגוון רחב של שירותים ומוצרים, וזאת מבלי להזדקק לכסף מזומן, צ'ק או כרטיס מגנטי פיזי. בניגוד למקובל לחשוב, תשלום ללא מטבע פיזי הוא לא המצאה חדשה, אם כי רק במאה ה-21 הוא תפס תאוצה.
מאז תחילת המאה ה-21 הופכת צורת התשלום הזו למקובלת יותר ויותר. הפטנט הראשון על שירות בסגנון הזה נרשם כבר בשנת 2000, ומאז המגמה מתגברת.
לשירותים אלו יש השפעה רבה גם על מדינות מתפתחות, שם פתרונות כאלו מאפשרים להרחיב את מידת החדירה של שירותים פיננסיים. ארגונים רבים מכל העולם וביניהם קרן ביל ומלינדה גייטס, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי ואחרים תומכים בשיטת התשלום הזו במדינות מתפתחות.
שיטות תשלום.
קיימות מספר שיטות מרכזיות לביצוע תשלומים בנייד:
בין הסגנונות השונים יכולים להיות שילובים שונים. אפשרויות הצמיחה בשוק הזה הביאו למספר רב של שחקנים מכל מיני סוגים כמו חברות אשראי, ענקיות טכנולוגיה, ספקיות סלולר ובנקים שהשיקו פתרונות תשלום עצמאיים.
ארנק דיגיטלי.
יישומוני ארנק דיגיטלי מאפשרים למשתמש לשמור את פרטי כרטיסי החיוב והאשראי שלהם כך שהם יכולים להשתמש במכשירים כמו סמארטפון, שעון חכם או אפילו טבעת חכמה כדי לשלם. בין השירותים המשתמשים בשיטה הזו נמנים פייבוקס Apple Pay, גוגל פיי, Samsung Pay, LG Pay ואלי פיי. בדרך כלל, התהליך כולל הוספת פרטי כרטיס ולאחר מכן הזנת קוד סודי בעת התשלום.
כרטיסים.
שיטה אחרת לביצוע תשלומים מאפשרת למשתמש להכניס את פרטי הכרטיס שברשותו, והיא נמצאת בשימוש נרחב באתרי אינטרנט. בחלק מהאתרים מתאפשר ללקוח לשמור את הפרטים ובהמשך לשלם בלחיצה אחת.
תשלום בסלולר.
במקומות רבים בעולם מתאפשרים תשלומים דרך חשבונית הטלפון, כך שהתשלום יתבצע דרך ספקית הסלולר. השירות נמצא בשימוש בשירותים דוגמת PayPal. באסיה, לדוגמה, 70% מכלל המקוון נרכש באמצעות תשלום בסלולר.
מסרונים.
בתשלום על ידי מסרונים, הלקוח בוחר לשלם גם כן דרך חשבונית הסלולר, על ידי שליחת מסרון. הסוחר או מספק השירות מקבל את אישור העסקה ויכול לבצע את חלקו בה. פעמים רבות משמשת השיטה הזו לגיוס תרומות. אף על פי שמדובר בשיטה יעילה, היא סובלת ממהירות תגובה איטית ומאבטחה לקויה, לצד הקושי לשמר את הלקוחות.
מסרונים בשילוב כרטיסי חיוב.