חלק זה של השכונה תחום בין שדרות רגר, פסי הרכבת וקמפוס האוניברסיטה והוא מכיל יותר סטודנטים בשכירות ומקומות בילוי (בתי קפה, מסעדות, מזנונים) מאשר חלקיה האחרים של השכונה.
ד' צפון.
החלק הצפוני של השכונה נבנה מאוחר יותר משאר השכונה. בין חלק זה של השכונה לד' דרום מפריד גן שני אליהו (המכונה לרוב "פארק ד'"), שהוא הפארק הגדול ביותר בתוך באר שבע. בקצה השכונה נמצא בית החולים הפסיכיאטרי של באר שבע, ולידו מרכז קליטה. סמוך לקצה השכונה (אבל כבר בשטחן של שכונה ו' ושכונת נווה מנחם) נמצאים קמפוס מכללת קיי, אולם הקונכייה ואצטדיון טרנר.
קריית היובל
קריית היובל (בית מזמיל לשעבר) היא שכונה בת כ-22,000 נפש בדרום מערב ירושלים. השכונה נוסדה בשנת 1951, בשנת יובל הקרן הקיימת לישראל ומכאן שמה.
מיקום השכונה.
קריית היובל שוכנת בדרום־מערב העיר ופרושה על מרומי רכס שכיוונו צפון-דרום וגובהו כ-810 מ' מעל פני הים, והיא נחשבת לאחת השכונות הגבוהות בירושלים. רכס קריית היובל יושב בין הר הרצל ושכונת עין כרם ממערבו. בדרום משתפל הרכס לעבר נחל רפאים וממזרח גובל בנחל מנחת. בשל המיקום הגאוגרפי שלה צופה השכונה לנוף מרשים. מבחינת שכונות העיר השכונה ממוקמת ממזרח לשכונת עין כרם וקריית הדסה עין כרם, מצפון מזרח לקריית מנחם וממערב לעיר גנים ושכונות בית וגן, רמת דניה, רמת שרת ומנחת (מלחה) ומצפון לגן החיות התנ"כי ולעיר גנים א'.
היסטוריה.
השכונה נבנתה סמוך לחורבה בשם הערבי "ח'רבת בית מזמיל" ("בית הסתתים") ובתחילה נקראה על שמה. יש הסוברים בטעות כי מקור השם הוא בכפר ערבי בשם זה שעמד במקום וניטש במלחמת העצמאות, אולם סקרים מימי המנדט הבריטי ומפות בנות התקופה ואף לפניה, מלמדות כי לא היה באזור כל כפר בשם זה. מקור השם הוא במחצבות אבן שהיו בראש הגבעה ושימשו את תושבי עין כרם, השטח בחלקו היה חקלאי והיו בו מטעי זיתים.
באפריל 1948 התרחשו קרבות בין כוח ההגנה שישב בסמוך לח'רבת חמאמה (שלוחה של הר הרצל) ובין כוחות מתנדבים ערביים שישבו באל-ג'ורה (כיום אורה). ב-19 ביולי 1948, לאחר שכוחות צה"ל השתלטו על ח'רבת בית מזמיל וח'רבת אל-חמאמה, והפגיזו את עין כרם, היא נפלה כמעט בלי ירייה. במהלך הקרבות נכבש גם אזור ח'רבת בית מזמיל אשר נמסר בהמשך לקרן הקיימת.
בשנת 1950 הוקצו 1,700 דונם להקמת השכונה אשר על פי התוכנית יועדה לכלול 2,000 יחידות דיור עבור עולים חדשים, ועוד כ-1,000 יחידות דיור לארגונים המזוהים עם מפלגות שונות. כן הוקצה שטח בשכונה לאזור תעשייה. 30 משפחות ראשונות התגוררו בשכונה במאי 1951. בחודשים הראשונים לא היו בשכונה חשמל וטלפון. הבתים נבנו באיכות גרועה ולאחר שנה נדרשו לשיפוץ יסודי. ביוני 1953 החל אכלוס של 100 דירות עמידר בשכונה, שנבנו בבניינים דו קומתיים, שכללו כל אחד 4 דירות.
בתחילת שנותיה נבנו בשכונה בתים דו-קומתיים כשבכל בית יש ארבע יחידות דיור על שטח של פחות מחצי דונם. הבתים היו מצופי אבן "דבש" פראית ובשל כך הוענק להם הכינוי: "בתי אבן", יחידות הדיור הללו היו קטנות (כ-33 מטר רבוע). יותר מאוחר הצטרפו אל בתי האבן צריפים עשויים עץ ואזבסט שכונו בשם "אזבסטונים". נבנו שתי שכונות כאלו: האחת מסביב לערוץ הנחל שמערב דרום-מערב לקריית היובל, בינה לשכונת עיר גנים (אזבסטונים א'). והשנייה ממערב לבתי השכונה בכיוון עין כרם (אזבסטונים ב'). בהמשך, נבנו שיכונים עבור האנשים שישבו באזבסטונים. בכלל נבנו בשכונה שיכונים רבים: שיכון ותיקי ההסתדרות, שיכון עובדי המדינה, שיכון עובדי משרד העבודה, שיכון אזרחי של חברי הציונים הכלליים ועוד שיכונים (רבים מהם נבנו על ידי חברת שיכון עובדים). במשך שנותיה הראשונות, נחשבה השכונה לשכונת עוני. לעזרתה באו שיכוני הסטודנטים שנבנו במרכזה (ברחוב גואטמלה). בשנת 1958 דווח שיש בשכונה כבר 15,000 תושבים
בחלק מהשכונה נבנו החל משנת 1953 וילות מפוארות במונחי הימים ההם. אחד מהם, של אליעזר ליבנה, היה למוקד דיון ציבורי כאשר המוסד לביקורת של מפא"י הורה לליבנה שלא להתגורר בבית, הוראה שליבנה סירב למלא.
בשנת 1965 הונחה אבן הפינה לבית חולים אלי"ן שהוקם בשולי השכונה.
אחרי מלחמת ששת הימים.
ב-1970 הוקמה ממזרח לקריית היובל שכונת היוקרה רמת דניה, שנקראת על שם החברה שבנתה אותה, ומי שהשיגה ידו עבר לשכונה החדשה. הקמת שכונות הלוויין של ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים והחל מראשית שנות ה-70 הביאה תושבים רבים לעזוב את השכונה העממית ולעבור לשכונות החדשות (נווה יעקב, גילה, הגבעה הצרפתית ורמת אשכול) בהן אפשר היה להשיג דירות רחבות ידיים בתנאים נוחים. למרות זאת, לשכונה היו יתרונות: היותה שכונה מרכזית בדרום-מערב העיר, קרבתה לבית החולים הדסה עין כרם וליציאה לתל אביב וכביש ישיר ורחב המוביל ממנה למרכז העיר (שדרות הרצל). בשל יתרונות אלו אימצו רבים את השכונה ובהם סטודנטים ב"הדסה" ובאוניברסיטה העברית. גם המרכז המסחרי של השכונה היה הצלחה והמתנ"סים הראשונים שנבנו בה בסיועה של ההסתדרות סייעו להצלחה המקומית, השכונה הייתה למרכז תרבות והדבר הביא אנשים רבים מהמעמד הבינוני לעבור לגור בשכונה. בקיץ 1975 אירעה מפולת אבנים ברחוב ברזיל ונהרגו כמה בני אדם, ביניהם שני ילדים.
בשנות ה-80 פעלה במתחם תחנת הדלק בצפון השכונה מסעדה סינית לא-כשרה בשם צ'ונג-חווא, שזכתה לפופולריות רבה בקרב תושבי העיר. המסעדה לבסוף הוצתה ולא חזרה לפעול.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 פונו אחרוני התושבים ממעברת קריית יובל. עם זאת שני צריפים שרדו עד שנת 2012, בשטח שבין קריית יובל לעין כרם שהיה ידוע בשם "עמק האסבסטונים". במקום נבנו כ-1,000 יחידות דיור ב-12 מבנים.
ב-10 במרץ 1991 נרצחו 4 נשים בפיגוע דקירה בזמן שהמתינו לאוטובוס. בעיצומה של האינתיפאדה השנייה, ב-29 במרץ 2002, פוצצה עצמה מחבלת המתאבדת איאת אל-אח'רס בכניסה לסופרמרקט במרכז המסחרי של השכונה, ורצחה נערה ואת המאבטח חיים סמדר אשר מנע בגופו את כניסתה של המחבלת.
במאה ה-21.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה עיריית ירושלים לקדם בשכונה מספר תוכניות של פינוי בינוי, התוכנית המשמעותית מביניהם היא פרויקט "שדרות היובל", פרויקט פינוי-בינוי ברחוב טהון, שרוב המבנים בו יהרסו לטובת מגדלי מגורים וחזית מסחרית. רחוב טהון יורחב כך שיוכל לשמש בעתיד למעבר שלוחה של הרכבת הקלה בירושלים. לפי התוכניות, אוכלוסיית התושבים בקרית יובל, שמנתה ב-2018 כ–23 אלף איש, כמעט ותוכפל ותגיע בתוך שני עשורים ל–45 אלף איש ויותר. הצפיפות המתוכננת תגיע ל–30 אלף איש לקמ"ר. התוכניות עתידות להוסיף לשכונה 3,100 דירות בפינוי־בינוי של שיכונים, חלקן בפינוי־בינוי ותמ"א 38 וחלקן בבנייה חדשה; ובנוסף יש 4,000 יחידות דיור מתוכננות שמועד מימושן צפוי בעשור השלישי של המאה ה-21 ועד 2040.
אופי השכונה.
עם הזמן השכונה התפתחה וגדלה, ועם בוא העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, החליפו עולים רבים את תושביה המקוריים של השכונה. כיום (2010), גרים בשכונה אנשים ממעמדות שונים בכפיפה אחת, ולא ניתן לסווג את השכונה למעמד חברתי מסוים. בשכונה ישנם פערים סוציו-אקונומיים גדולים בין הרחובות השונים.
השכונה נחשבת לשכונה חילונית ולשכונה של שומרי מסורת. תושבים דתיים ומשפרי דיור מהשכונות הדתיות הקרובות עוברים אליה ובשנת 2003 אף הוקמה לראשונה בשכונה ישיבה. ישיבת הר המור עברה לשכונה בשנת 2008, ובשנת 2017 עזבה את השכונה.
שינוי בהרכב האוכלוסייה בשכונה נוצר בעקבות מעבר של תושבים חרדים לשכונה, דבר שהביא אף למתיחת חוטי עירוב פרטי נוסף בשכונה. וכן למעברה של ישיבה גדולה חרדית "היכל יצחק" המונה מעל 230 בחורים. בצפונה של קריית היובל יש הגירה פנימית מתמדת של אוכלוסייה חרדית משכונת בית וגן היקרה לשכונת קריית היובל הזולה יותר.
כיום (2012) מונה הקהילה החרדית בשכונה כ-700 משפחות. הקהילה מרוכזת בשלושה אזורים עיקריים; רחוב זנגוויל והסביבה, רחוב ברזיל והסביבה, רחוב שטרן והסביבה.
בשכונה פועל "ועד קריית יובל החופשית", אשר הוקם במטרה לשמור על צביונה החופשי והפלורליסטי של השכונה, בין השאר נהג הוועד לקיים קבלות שבת במתחם ורבורג ולאחר מכן להקרין שם סרטים. כבר ב-1962 הפגינו פעילים חילוניים בשכונה בעד תחבורה ציבורית בשבת.
פעולות אלה ועוד לא הצליחו לעצור את מגמת ההתחרדות, וכיום נחשבת השכונה לבעלת רוב חילוני, אך עם אוכלוסייה חרדית משמעותית.
אתרים בשכונה.
בשכונה קיימים מספר מרכזים קהילתיים, המאוגדים תחת המנהל הקהילתי "יובלים": מתנ"ס גדול על שם פיליפ לאון ובו שירותי חברה ותרבות רבים וכן מנהל השכונה; "בית טיילור" השוכן ברחוב זנגביל כולל מרכז ספורט גדול, כמו גם גני ילדים מטעם המנהל הקהילתי; מרכז "הסנפלד" ברחוב שטרן כולל גנים, מרחבי פעילות וספורט, מרכז תעסוקה, מועדון גמלאים ומרחב קהילתי; מתנ״ס ״בית רחל״ ברחוב אולסוונגר הכולל מרכז פעילות לגיל הזהב, פעילויות למשפחות, חוגים ומגרש דשא סינתטי לקטרגל.