בהמלצתו של חיים ויצמן הזמינה האוניברסיטה העברית בירושלים את פרופסור בונבנטורה להצטרף לסגל האקדמי שלה. ב-1939 הוא עלה ארצה וייסד את המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה. מאז ועד נפילתו בשיירה להר הצופים כיהן בונבנטורה כפרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית והקים את המעבדה לפסיכולוגיה על הר הצופים. בשלהי 1947 יצא לשנת שבתון, אך חזר ארצה מיד לאחר החלטת האו"ם על הקמת מדינת ישראל ותחילת מלחמת העצמאות. ב-13.4.1948 נהרג בשיירה להר הצופים.
אנצו בונבנטורה היה ממנהיגי הציונות באיטליה והיה בקשרי ידידות עם חיים ויצמן, מרטין בובר ואברהם הלוי פרנקל. הוא פרסם מסות ומחקרים בתחום היהדות ובהם: המוסר היהודי על פי פרקי אבות, ברוך שפינוזה, המוסר המיני בישראל, הבריאה והאלמוות במחשבת הרמב"ם. בארץ ישראל עסק בהוראה, הן באוניברסיטה הן במוסדות על-תיכוניים אחרים (בית המדרש למורים 'מזרחי', הסמינר לגננות), ופנה בעיקר לחינוך ולהדרכת נוער בבחירת מקצוע. היה יושב ראש של המרכז להתייעצות מקצועית שליד הוועד הלאומי וחבר בוועדה מטעם ועד הלשון לקביעת מונחי פסיכולוגיה בשפה העברית. הירבה לנסוע בארץ ולהרצות ביישובים ובקיבוצים.
בעבודתו המדעית נמנה עם האסכולה הפסיכולוגית-הניסויית מיסודו של Wundt. היה מראשוני הפסיכולוגים באיטליה, ייסד את המעבדה לפסיכולוגיה באוניברסיטת פירנצה, שימש מזכיר כללי של החברה הפסיכולוגית האיטלקית וחבר במערכת כתב העת Rivista di Psicologia . משנתו המדעית הייתה מזיגה של האסכולות הקלאסיות והמודרניות של חקירה ניסויית ושל גישה פילוסופית. מחקריו העיקריים עסקו בנושאי הזמן והמרחב, התפיסה, התנועה, הקשב, הרצייה והחשיבה. כן חקר את ההתפתחות הנפשית, ובכלל זה של ילדים מופרעים.
כתב ערכים באנציקלופדיה העברית.
מכשיריו המדעיים וכן העותק המקורי של עבודת הדוקטור (הכתוב בכתב ידו) שמורים במחלקה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת פירנצה. באוגוסט 1988, לרגל מלאת חמישים שנה לפיטוריו בגלל חוקי הגזע, נערכו בפירנצה שלושה ימי עיון על מפעלו מטעם המחלקה לפסיכולוגיה. יומיים הוקדשו לעבודתו המדעית ויום לפעילותו בקהילה היהודי. קובץ ההרצאות שהושמעו בימי העיון פורסם ונמצא בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי ובספריית בית הספר לחינוך בירושלים. ד"ר קתרינה פרימי מאוניברסיטת פירנצה פרסמה את עבודת הדוקטור שלה על הנושא:
La ricerca di Enzo Bonaventura dal modello teorico all'esperimento in laboratorio (Firenze 1986).
עיריית ירושלים קראה רחוב על שם אנצו יוסף בונבנטורה בשכונת ארנונה ב-1995.
ב-2019 האוניברסיטה האיטלקית הקדישה גן על שמו.
בניו הם פרופסור דוד אשרי מהחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית, עמנואל אשרי, ופרופסור דניאל אשרי, העוסק בפיזיקה גרעינית אוניברסיטת תל אביב.
כתבי יד.
מאוסף Universita' Israelitica di Goriza בידי האוניברסיטה העברית בירושלים
1. Enzo Bonaventura: Diario di guerra, maggio-settembre 1916
2. ttere a Enzo, da Alfonso Pacifici (Iehuda) (Bachure Israel)1916 – 1919
3. Lettere a Enzo, da Aldo Servadio (Eldad) (Bachure Israel)
1916 – 1918
4. Lettere a Enzo, da Ruggero Genazzani (Iedidia) (Bachure Israel)
1916 – 1918
5. Lettere a Enzo, da Umberto Genazzani (Hizkiau) (Bachure Israel)
1916 – 1918
6. Lettere a Enzo, corrispondenti vari 1916 – 1919
7. Lettere a Enzo, Movimento per la Moralità: corrispondenti vari
1916 – 1918
8. Movimento per la Moralità: stampe e periodici 1915 – 1927
9. Lettere di David ai genitori 1947 – 1950
10 Varia: i.a.: La liberazione di Firenze, 15.7.-19.8. 1944”1945 – 1950
ספריית הפחתה
ספריית הפחתה (באנגלית: Subtraction Library) היא שיטה בביולוגיה מולקולרית בה ניתן לבחון 'עלייה' או 'ירידה' (תלוי לאיזה כיוון עושים אותה) של גנים ספציפיים כתגובה לשינוי מסוים כגון: טמפרטורה, חומרים שונים, ותנאי סביבה קיצוניים.
כללי.
קיימות שיטות מולקולארית שונות בהן ניתן לחפש שינויים גנטיים כתגובה לגירוי חיצוני או פנימי. ספריית הפחתה היא אחת משיטות אלו, והיא מבוססת על היברידיזציה בין מולקולות ה-RNA לפני הטיפול לבין מולקולות ה-RNA אחרי הטיפול, כך שרק אלו שלא עברו הכלאה (עקב אי נוכחות ביטוי הגנים לפני הטיפול) יוגברו ב-PCR. ישנן שיטות מולקולריות מדויקות יותר לבחינת עלייה או ירידה של גנים, כמו למשל microarray. אולם עבור שיטה זו ודומות לה, יש לדעת את רצף הגנום כולו של הייצור הנבדק, מידע שלא קיים עבור רוב היצורים. מבצעים ספריית הפחתה כאשר אין ידע רב על הגנום של הייצור הנבדק, ובכל זאת מעוניינים לגלות אילו גנים קשורים לתופעה מסוימת על ידי כך שבוחנים את עלייתם/ירידתם כתגובה לתופעה זו.
השיטה.
כדי לבחון אילו גנים חדשים עלו יש להפיק mRNA משני סוגי רקמות - כזו שעברה טיפול וכזו שלא עברה. זו שלא עברה טיפול תיקרא Driver וזו שעברה תיקרא Tester. את ה-Tester מחלקים לשתי דוגמאות. הופכים את ה-mRNA של שתי הדוגמאות ל-cDNA יחד עם פרוב שונה לכל אחת. בנוסף עושים הגברה ל-Driver עם RTPCR. אחרי הכנות אלו מתחילים בהיברידיזציות והגברות: תחילה עושים היברידיזאציות בין ה-Driver לשני ה-Testers ואחר כך בין ה-Tester ל-Tester. בסופו של דבר תתקבלנה מולקולות cDNA המכילות את שני הפרובים השונים משני הצדדים על אותו הגדיל, והן היחידות שיוגברו (עם תחלים ספציפיים לפרובים) בעת עשיית PCR מחודש. המולקולות האלו יהיו רק אלו שלא עברו היברידיזציה עם ה-Driver משום שלא היו להן התאמות עם מולקולות מקבילות שלו, מה שמעיד על עלייתן כתוצאה מהטיפול. אם עושים את ה-Driver וה-Tester הפוך ניתן לדעת אילו גנים 'ירדו' כתגובה לטיפול.
צבי נשרי
צבי אריה נִשְרי (אוֹרְלוֹב) (14 בינואר 1878 – 22 ביולי 1973) היה ממייסדי החינוך הגופני העברי בארץ ישראל והמורה הראשון לספורט של הגימנסיה העברית הרצליה. נשרי תרגם לעברית את חוקת הכדורגל, וכן היה ממחדשי השפה העברית בתחום הספורט. היה חבר בועד האולימפי הארץ ישראלי ונמנה עם מייסדיו בשנת 1933.
קורות חייו.
שנות הגולה.
צבי הרשל נשרי נולד בצרקונסטנטינובה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בנם של רפאל ורחל אורלוב. המשפחה הייתה משפחת סוחרים זעירים ולצבי היו עוד 8 אחים ואחיות שכולם עלו בהדרגה לארץ ישראל במהלך שנות העלייה השנייה. קיבל חינוך מקיף שכלל לימוד בחדר והשתלמות בספרות עברית ורוסית וכן רכש השכלה כללית. בהגיעו לגיל 13 התבקש על ידי הוריו למצוא מקור פרנסה. תחילה ניסה לעסוק במסחר אך לאחר שלא צלח הניסיון נכנס כשוליה לסדנא והחל ללמוד בניית עגלות. לאחר שהתמחה בתחום החל לעבוד עם אחיו שהיה כבר בעל סדנא בכפר. במקביל לעבודתו הרחיב את ידיעותיו והשכלתו ובגיל 18 החל לעסוק בהוראה. בנוסף על כך עסק בפעילות ציונית, במסגרתה הצטרף לאגודת הפועל הצעיר והיה לאחד מראשוני חבריה. נשרי גויס לצבא האימפריה הרוסית ושרת, תחילה, כפקיד פלוגתי ובהמשך הוכשר כשנתיים לתפקיד חובש ואף עמד בבחינות ההסמכה בהצלחה אולם בהיותו יהודי לא היה יכול לשרת בתפקיד זה ולכן הוחזר לגדוד. נשרי שוחרר מהצבא ב-1903, חזר לכפרו והמשיך בפעילות ההוראה ב"חדר מתוקן" ובפעילות הציונית. ב-1904, עם פרוץ מלחמת רוסיה–יפן הצטווה נשרי להתייצב לשירות אבל קרוביו שכנעוהו לעלות ארצה.
עלייה לארץ ישראל ופעילות חינוכית.
בראשית שנת 1904 עלה נשרי לארץ ישראל והחל לעבוד כפועל בפתח תקווה אולם כמומחה לבניית עגלות החל לעבוד בתחום זה בראשון לציון. בשנת 1906 פנה נשרי לעסוק בחינוך גופני ובהוראתו, עת הוזמן לשמש כמורה להתעמלות ולהקנות לתלמידים סדר ומשמעת בגימנסיה העברית הרצליה. נשרי נעתר לפנייה, אולם הִתנה את קבלת המשרה בכך שיותר לו להשתלם במקצועו החדש בצורה מקצועית, ולאחר שנת הלימודים הראשונה נסע לשווייץ והוסמך כמורה לחינוך גופני באוניברסיטת ברן. עם שובו לארץ היה למורה להתעמלות ולמפקח על הסדר בגימנסיה, משרה בה נשא עד לצאתו לגמלאות, ומאוחר יותר שימש גם כמורה להתעמלות בבית המדרש למורות ולגננות ע"ש לוינסקי שבתל אביב. כמורה היה נשרי חסידה של שיטת ההתעמלות השוודית, הדוגלת באימון יחידני, ודחה את שיטת ההתעמלות האנגלית, המדגישה משחקים קבוצתיים. נשרי השתלם עוד מספר פעמים בחו"ל (בשנים 1908, 1911, 1924, 1930, ו-1938) והשתתף בכנסים מדעיים לתרבות הגוף. בשנת 1912 העביר בזכרון יעקב את סמינר ההכשרה למורים לחינוך גופני ביזמתו של אהרן אהרנסון, שהיה הראשון מסוגו בארץ ישראל, והמשיך בהכשרת מורים בשנים הבאות. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 הדריך נשרי, יחד עם ד"ר חיים בוגרשוב, מנהל הגימנסיה, טיולי תלמידים למצדה.
בשנת 1913 פרסם את ספרו "שיעורי התעמלות", החיבור הראשון בעברית על חינוך גופני, ובמשך שנים רבות נותר חלוץ יחידי בתחום זה. נשרי חיבר ספרים נוספים בתחום החינוך הגופני והספורט, תרגם לעברית את חוקת הכדורגל ופרסם מאמרים רבים בעיתונים וכתבי עת כגון "מכבי", "ידיעון ארגון מורי ההתעמלות" (לימים "החינוך הגופני"), "הד החינוך" ו"דבר לילדים".
פעילות ציבורית.
בשנת 1906 היה נשרי לאחר מראשוני "אגודת מתעמלים ראשון לציון יפו" מייסודו של ליאו כהן ובשנת 1909 הפך למאמנה השני. נשרי ניצל את השפעתו כמורה על מנת להתיר לאגודה להשתמש במתקני "הגימנסיה הרצליה". אגודה זו הייתה הבסיס לאגודת מכבי תל אביב, ונשרי היה לחבר מועצת מכבי משך שנים ארוכות.