ספרו של טלמון עוסק בהפיכת מדינה שבה הערכים המסורתיים והאמונה הם המעצבים את תפקידה של הממשלה - תפקיד שבו התועלת החברתית מקבלת עדיפות מוחלטת. עבודתו היא ביקורת על רעיונותיו של רוסו, שרעיונותיו כאמור השפיעו רבות על המהפכה הצרפתית: ב"אמנה החברתית" טוען רוסו כי האינטרסים של היחיד ושל המדינה הם זהים, ובאחריות המדינה ליישם את "הרצון הכללי".
המינוח הפוליטי החדש של המונח "דמוקרטיה משיחית" נגזר אף הוא מעבודתו של טלמון:"אכן, מנקודת מבט של אמצע המאה העשרים, ההיסטוריה של המאה וחמישים השנים האחרונות נראית כהכנה שיטתית להתנגשות בין הדמוקרטיה האמפירית והליברלית לבין הדמוקרטיה המשיחית הטוטליטרית, ומאידך גיסא נמצאת הדמוקרטיה המשיחית, שבה נוכח המשבר העולמי של היום."ברוח דומה, הרברט מרקוזה, בספרו משנת 1964 "אדם חד-ממדי", מתאר חברה שבה לדבריו: "... ניתן להפוך את החירות לכלי רב עוצמה של שליטה... בחירה חופשית של אדונים אינה מבטלת את האדונים או העבדים."
ויליאם אנגדאהל.
הסופר האמריקאי אנגדאהל הוסיף ממדים חדשים לניתוחה של הטוטליטריות. בספרו "דומיננטיות של הספקטרום: הדמוקרטיה הטוטליטארית וסדר העולם החדש", אנגדהל מדבר על הדחף האמריקאי להשגת הגמוניה גלובלית באמצעים צבאיים וכלכליים. לטענתו, יעדיה של ארצות הברית הובילו למצב תנאים פנימיים הדומים לטוטליטריות:"... מוסד כוח שבמהלך המלחמה הקרה יצא מכלל שליטה וכעת מאיים לא רק על מוסדות היסוד של הדמוקרטיה, אלא גם על החיים על פני כדור הארץ, באמצעות הסיכון הגובר של מלחמה גרעינית שניגרר אליה בשוגג".
שלדון וולין.
התאורטיקן הפוליטי וולין מנתח גם הוא את הסימביוזה של האינטרסים העסקיים והציבוריים שהתגלו לדעתו במלחמה הקרה כדי ליצור את הנטייה כפי שהוא מכנה "טוטליטריות מופנמת":"תוך ניצול הסמכויות והמשאבים של המדינה, הטוטליטריות המופנמת משיגה את הדינמיקה שלה באמצעות שילוב עם צורות אחרות של כוח, כגון דתות אוונגליסטיות, ובראשן על ידי עידוד הקשר הסימביוטי בין הממשלה המסורתית לבין שיטת הממשל "פרטית" על ידי התאגיד העסקי המודרני. התוצאה היא לא מערכת של שותפים שווים ששומרים על זהותם, אלא מערכת המייצגת את קיומו של עידן כוח התאגידים."במאמר שכותרתו "טוטליטריות מופנמת" שפרסם וולין ב"The Nation Magazine", הוא מצטט תופעות כגון היעדר מעורבות של האזרחים במסגרת פוליטית צרה (שלדעתו נגרמת עקב השפעת הכסף), הפרטת הביטחון הסוציאלי, הגדלות מסיביות בהוצאות צבאיות ומעקבים, כדוגמאות לדחיקת הציבור כלפי ממשלה "פרטית". השפעה תאגידית מפורשת באמצעות התקשורת, ומרומזת באמצעות הפרטת האוניברסיטה. יתר על כן, מכוני מחקר פוליטיים רבים סייעו בתהליך זה על ידי הפצת האידאולוגיה השמרנית. הוא קובע: "כשכל היסודות יונחו במקום... מה שמונח על כף המאזניים, אם כן, הוא לא פחות מאשר הניסיון להפוך חברה חופשית וסובלנית לגרסה של המשטרים הקיצוניים של המאה הקודמת".
סלבוי ז'יז'ק.
ז'יז'ק, הפילוסוף והסוציולוג הסלובני, מגיע למסקנות דומות בספרו "ברוכים הבאים למדבר של הממשי". הוא טוען שהמלחמה בטרור שימשה צידוק להשעיית חירויות האזרח בארצות הברית, בעוד שההבטחה לדמוקרטיה ולחופש הופצה בחו"ל כהצדקה הפוליטית לפלישה לעיראק ולאפגניסטן.
מאחר שהדמוקרטיות המערביות תמיד מצדיקות "מדיניות חירום" (מושג שנלקח מהתאוריה של קרל שמידט), הן נכשלות בתור תפקידן כמוקדים של סוכנות פוליטית יציבה.
מיקי גבע
מיקי גבע (נולד ב־9 באוקטובר 1979 בשם מיקי גבסי) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, מוזיקאי, שחקן, תסריטאי, סופר וטייס חובב ישראלי.
קריירה.
גבע, יליד קריית מלאכי, היה חבר בלהקת הנוער המקומית, "צעירי קריית מלאכי", שזכתה לחשיפה בסוף שנות ה-80 בעקבות השתתפותה הקבועה בפינה בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", טרם היה חבר בה. גבע ביצע קטעי יחיד רבים בשירי הלהקה. במהלך שנות ה-90 כיכב לצד חבריו בסדרת טלוויזיה מוזיקלית "דור חדש" בה השתתפו כלל חברי הלהקה הצעירים. בסדרה ששודרה בצהריי היום בחינוכית ערוץ 2 הציגה הלהקה את הווי חייהם כזמרים צעירים בלהקת הנוער המקומית תוך שהם שרים ומשחקים תחת בימויו של הבמאי רוני אבירם. כבר בגיל צעיר בלט כישרונו של גבע כזמר ואיש במה.
מיקי גבע החל להופיע כבר בגיל 9, וזכה בפסטיבל הדרום במקום הראשון. את מופע הסטנד-אפ הראשון שלו העלה כנער בגיל 15. המופע רץ, בשינויים קלים, לאורך תקופה ארוכה. בצבא שרת כנהג וכן כזמר בלהקת חיל הקשר. במהלך שירותו קיבל היתר לשחק בסדרת הטלוויזיה הקומית "משפחת עזאני" ששודרה בערוץ 2 ובסרט הקולנוע "אינג'יל".
את פריצת דרכו בעולם הטלוויזיה החל גבע בערוץ הילדים זאת לאחר שנבחר על ידי הצופים הצעירים להצטרף לשורות מנחי הערוץ בפרויקט "המדינה בוחרת שניים" הייחודי שנערך בקיץ 2001 בערוץ הילדים. בפרויקט זה התחרו מתמודדים נוספים כמו דנה מרמור (משפחה וחצי) והשחקן ניקי גולדשטיין. בשלהי 2008 לאחר שש וחצי שנים בישר גבע על עזיבתו את הערוץ לטובת פיתוח המשך הקריירה שלו. תוכניות בערוץ הילדים בהן השתתף: "רגע עם גבע", "לחיי הערבה", "בית הספר חגבים" וכן, בסדרות "השמינייה", "האי" ו"24/7 - תום אבני".
בחורף 2001 העלה גבע את מופע הסטנד-אפ קומדי הראשון שלו - "המופע של מיקי גבע" שרץ ברחבי המדינה. המופע התברר כהצלחה וגבע לקח חלק בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית רק בישראל לצידם של ארז טל ואורנה בנאי, בה חשף את כישוריו כחקיין כאשר חיקה ידוענים מעולם הבידור והפוליטיקה בישראל. החיקוי המפורסם אשר תרם לחשיפתו היה של שר המשפטים דאז מאיר שטרית והמשפט המפורסם שנטבע באותה תקופה היה "אני יכול לנסות" עליו היה חוזר גבע בתוכנית בקולו של השר. באותה תקופה הצטרף מיקי גבע למיכל ינאי בהנחיית שעשועון הטלוויזיה "מזל טוב" בו התארחו זוגות צעירים טרם חתונתם. גבע פרש מהתכנית אחרי עונה ראשונה מוצלחת, לאחר שהחליט לשנות כיוון ולהתמקד בסטנדאפ. את גבע החליף בתפקיד גיל ססובר.
במהלך 2002 נבחר לאיש השנה בבידור במסגרת טקס פרסי "אנשי השנה" המשודר מדי שנה בערוץ 2. ב-2004 זכה לתואר "מצחיקן השנה" בטקס נבחרי הילדים שנערך בערוץ הילדים.
בשנת 2007, הוציא גבע לאור רומן אוטוביוגרפי ראשון פרי עטו שהפך לרב מכר- "מלבי אקספרס". הרומן שהחל לכתוב בעת טיולו הארוך באמריקה הדרומית מספר בנימה הומוריסטית על פרשיית אהבים בין גבר בן 23 לאישה ברזילאית בת 41.
ב-2008 פרש גבע מערוץ הילדים וחזר לככב באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה "חמישה גברים וחתונה" אשר שודרה בערוץ 10.
מאוחר יותר הצטרף כאחד המשתתפים הקבועים לתוכנית הבידור השבועית "שבוע סוף" יחד עם עידן אלתרמן, שני כהן, אלי יצפאן, רותם אבוהב, עופר שכטר, קובי פרג', דוד קיגלר ואחרים.
בשנת 2009 העלה מופע סטנד-אפ חדש "מיקי גבע - המופע החדש" בליווי ארבעה נגנים. באותה שנה גבע הפך לנושא בדיחות עוקצניות בתוכנית "לילה בכיף" בערוץ ביפ, ולבסוף התארח באחת התוכניות ואף השתתף במספר מערכונים בהם שיתף פעולה עם חלק מהבדיחות המופנות כלפיו, בתמורה לכך ביצע חיקויים של משתתפי התוכנית.
בשנת 2010 השתתף וכיכב בתוכנית "נבחרת ישראל בטלוויזיה" בערוץ 10, לצידם של אלי יצפאן, יניב ביטון ובהנחייתו של ירון ברובינסקי.
בשנת 2011 הקים את להקת מונה לופה (mona lupa) הישראלית יחד עם אורי גוטליב, אסא בוקלמן, גיא וקנין וטל ברוכשטיין. גבע כתב והלחין את כל שירי אלבומם הראשון שנקרא "love for sail" והוקלט בין השאר באולפני אבי רוד בלונדון. האלבום הפך בהמשך לפסקול הסדרה "מלבי אקספרס".
בשנת 2012 השתתף בעונה השביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2, והגיע למקום השני בגמר התוכנית.
ולאחר מכן השתתף בעונה השביעית של התוכנית "צחוק מעבודה".
בשנת 2013 עלתה בערוץ 10 הסדרה "מלבי אקספרס", על פי ספרו באותו השם. את הסדרה כתב וביים גבע והוא גם מככב בה.
בשנת 2015 כיכב בסרט "בלדה ליוסף" בבימויו של ריקי שלח, בתור מתנחל בשם אלקנה. הסרט מספר את סיפורו של החייל הדרוזי מדחת יוסף שננטש על ידי צה'ל בקבר יוסף.
ב-2016 כתב וביים את הסדרה "נפלת חזק", שאף המשיכה לעונה שנייה בערוץ 10 וברשת 13. בסדרה משחק גבע את עצמו, רגע לפני חתונתו. הסדרה זכתה לנתוני צפייה נאים והייתה לאחת מ3 הסדרות הנצפות ביותר של ערוץ 10 מאז ומעולם.
בשנת 2020 העלה מופע סטנדאפ חדש- מיקי גבע עושה סטנדאפ, איתו הוא רץ עד היום ברחבי ישראל.
בשנת 2021 כתב את הספר "אין פילים בדרום אמריקה" שהפך לרב מכר, על מאבטחו של רוה'מ, שמתחיל לעבוד עם פושע מפורסם בדרום אמריקה.
גבע היה פרזנטור בקמפיינים המונפשים של בנק אגוד ביחד עם יוסי מרשק, בתפקיד דג.
הוביל את הקמפיין של חברת נורופון בתפקיד יאיר לפיד, אביגדור ליברמן, בני גנץ, אריה דרעי, איילת שקד ועמיר פרץ.
חיים פרטיים.
גבע היה בזוגיות עם ספיר זגורי במשך ארבע שנים, וב-2016 הם התחתנו. ב-2017 נולד בנם הבכור, גון. הם מתגוררים בתל אביב.
מטאמפתמין
מתמפתמין
האבות המייסדים
המונח אבות מייסדים משמש לתיאור קבוצת אישים רבת-עוצמה שהתאגדה כדי להקים מוסד מסוים - בדרך כלל מוסד פוליטי - והתוותה את האידאולוגיה שלו. המונח שגור בהקשרו המכובד להיסטוריה לאומית.
יש המתנגדים לשימוש במונח זה, משום שהוא נוטה להכתיב דעות קדומות באשר לאישיות מסוימת או לקבוצה, ולכן מעוות את ההשקפה האובייקטיבית כלפיהן בראי ההיסטוריה. מונחים חלופיים, כגון "יוצרים" או "מטביעים", עשוי איפוא להדגיש בעיקר את המסגרת או את הבסיס שהוכן על ידי האישיות או הקבוצה, וזאת לרבות ציון נשים כפעילות בעשייה.