האחריות להגשמת זכויות האדם הוטלה, בראש ובראשונה, על רשויות השלטון, ובתי המשפט פועלים לאכיפת זכויות אלה ולקידומן. ואולם משנות השבעים של המאה העשרים החלו לקום במדינות רבות בעולם מוסדות לאומיים להגנה על זכויות האדם (Human National Institutions Rights). האו"ם הגדיר את המוסדות הללו - מוסדות מדינתיים שאינם בית משפט שיש להם מנדט להגן על זכויות האדם ולקדם נושא זה, והחל לעודד מדינות בעולם להקים מוסדות כאלה. בשנת 1991 כונסה בחסות האו"ם ועידת פריז, שבה נקבעו עקרונות פריז - אמות מידה אשר מוסד להגנה על זכויות האדם צריך לעמוד בהן. בתחילה ההגנה על זכויות האדם לא עמדה במרכז העשייה של מוסדות האומבודסמן ברחבי העולם, המבררים את תלונות הציבור. מוסדות אלה נוסדו בעיקר כדי לשמור על המינהל התקין, למנוע ניצול לרעה של כוח השררה ולהגביר את האחריותיות של עובדי הציבור. ואולם משנות ה-80 של המאה העשרים התאימו עצמם מוסדות בירור תלונות הציבור במדינות רבות - באמצעות פרשנות חדשה לדין החל עליהם או באמצעות שינויי חקיקה - לתמורות המשפטיות והחברתיות שחלו בתחום זכויות האדם, והחלו להשתתף באופן פעיל בהגנה על זכויות האדם ובאכיפת הנורמות החוקתיות והבין-לאומיות בתחום זה על רשויות השלטון ואף החלו למלא תפקיד מרכזי בתחומים אלה. בחלק מהמדינות השתנה בבירור מרכז הכובד של פעילות מוסד האומבודסמן - משמירה על כללי מינהל תקין למניעת פגיעה של רשויות השלטון בזכויות האדם.
נציב תלונות הציבור כנציב זכויות האדם במדינת ישראל.
מהפכת זכויות האדם לא פסחה על מדינת ישראל. ההכרה בחשיבותן של זכויות האדם והאזרח במדינה יהודית ודמוקרטית הייתה מרכיב מרכזי במשפט הישראלי כבר מימי ראשית המדינה, והדבר אף קיבל ביטוי במגילת העצמאות. במשך השנים חוקקה הכנסת חקיקה ענפה בתחום זכויות האדם, והממשלה חתמה על אמנות בין-לאומיות רבות ואשררה אמנות בין-לאומיות בתחום זה. גם בתי המשפט הכירו במרכזיותו של נושא זכויות האדם במדינת ישראל ונתנו לכך ביטוי בפסיקותיהם. השינוי המשמעותי במעמדן הנורמטיבי של זכויות האדם בישראל התרחש בשנת 1992, עם חקיקתם של חוקי היסוד העוסקים בזכויות האדם - ו. בשנת 1995 קבע בית המשפט העליון בפסק דין בנק המזרחי כי חוקי היסוד האלה חוללו "מהפכה חוקתית" בישראל.
נציב תלונות הציבור ממלא תפקיד מרכזי במשטר הדמוקרטי בישראל, והמהפכה החוקתית בנוגע לזכויות האדם והשינוי המהותי במעמדן הנורמטיבי של זכויות אלה משפיעים גם על פעילותה של הנציבות. בהיעדר גורם ממלכתי ייחודי במדינת ישראל המתמקד בהגנה על זכויות האדם ובקידומן, רואה עצמו נציב תלונות הציבור מי שממלא תפקיד זה. פרופ' אהרון ברק ציין בעניין זה כי "ראוי הוא... כי מבקר המדינה - הן בתפקידיו הכלליים והן כנציב תלונות הציבור - יראה זאת כאחד מתפקידיו להיות נציב זכויות האדם".
נציבות תלונות הציבור, בדומה למוסדות אומבודסמן אחרים ברחבי העולם, נותנת פרשנות עדכנית לסמכויותיה ורואה בנורמות החוקתיות והחוקיות בדבר זכויות האדם בישראל אבן יסוד שבירור תלונות צריך להיות מושתת עליה.
נציב תלונות הציבור
מישור חוף יהודה
מישור חוף יהודה, קטע ממישור החוף הדרומי המשתרע מנחל שקמה ועד לנחל הירקון. רוחבו המקסימלי של הקטע מגיע לכשלושים ק"מ בדרום. במזרח תחום האזור על ידי שפלת יהודה. חוף הים בנוי מחולות ללא מתלול חופי. החולות ופשטי ההצפה של הנחלים תופסים את מרבית השטח בחוף הדרומי, ורוחבם מגיע לכשבעה ק"מ. במקום מצויים כארבעה רכסי כורכר.
קרקע.
אזור זה מתחלק בבירור לשלוש רצועות קרקע: חולות נודדים במערב, חול אדום במרכז ואדמות טרה רוסה במזרח ובבקעת לוד בצפון-מזרח. בקרבת אפיקיהם של הירקון ונחל איילון יש גם מטליות של אדמת ביצה. רצועת החוליות מתרחבת עד שמונה ק"מ מדרום לשפך נחל שורק ומצפונו, דבר המהווה סימן לכך שבעבר ההיסטורי כיסה החול שטח קטן יותר. נדידת החולות נעצרת ממערב לראשון לציון לפני שדרת אקליפטוסים ושקמים רמים.
אקלים ומים.
האקלים במישור חוף יהודה הוא ים תיכוני והטמפרטורות בו מתונות בשל הקרבה לים. משרע הטמפרטורה היומי והשנתי קטן. כמות המשקעים מגיעה ל-500 מ"מ בשנה. האזור מבורך באקלים נוח (נדירות קרה חורפית) ושופע מים, הנשאבים מבארות רבים ונובעים מראש העין בצפון מזרח. הנחלים הם נחלי שורק ואיילון, הוא יובלו הדרומי של הירקון. מי הירקון נעצרו בעבר בביצת פתח-תקווה הגדולה, שיובשה עם ההתיישבות הציונית. מעבר הנהר על מחסור כורכר מסתמן במפלים קטנים, כמו "שבע טחנות". מאז הוטו מי ראש העין אל דרום הארץ, פחתה מאוד זרימת הירקון. את קטעו התחתון ממלאים היום בעיקר מי ים החודרים לשפכו וכן מי שפכים של ערים ואזורי חרושת. עם שינויים ברשת הביוב פחת זיהומו בשפכים.
היסטוריה יישובית.
במרבית הזמן הייתה ההתיישבות באזור צפופה יותר מבשאר חלקיו של מישור החוף. יפו הייתה על פי רוב נמלה החשוב של הארץ. בסוף המאה ה-19 קמו באזור מושבות העלייה הראשונה: פתח תקווה, ראשון לציון, נס ציונה, גדרה ועוד, ומאוחר יותר הפכו לערים תל אביב-יפו, חולון, בת ים, רמת גן, פתח תקווה, בני ברק, ראשון לציון, גבעתיים, רחובות, נס ציונה, רמלה ולוד. במקום מצויים גם עיירות וכפרים רבים, הן בתחום אגד הערים והן מחוצה לו. במשק החקלאי מוביל ענף ההדרים, שהבינוי העירוני מצמצם את היקפו ואת היקף החקלאות בכלל.
מישור החוף מהווה את מרכז הכובד הדמוגרפי והכלכלי של ישראל והוא לב המדינה. במישור החוף התיישבות צפופה בגלל שטחו המישורי והקרבה ולים:
במישור חוף יהודה מצויה מטרופולין תל אביב שהיא הגדולה ביותר והיא מהווה את לב ליבה של המדינה. הנגישות במישור החוף גבוהה ביותר ואמצעי התחבורה מצויים בהיקף גדול במרחב גאוגרפי זה. מדובר במערכת כבישים מסועפת הכוללת כבישים מהירים רבים, את הנמלים הימיים ואת נמל התעופה בן-גוריון ואת שדה דב בתל אביב. קיימת גם רשת מסילות ברזל המקשרת בין היתר בין תל אביב לחיפה ולנהריה וכן נעה מתל אביב לירושלים, לבאר שבע, לראשון לציון, להוד השרון, לאשדוד וליבנה. מרבית היישובים במישור החוף הם יהודיים. האוכלוסייה הערבית מרוכזת ביפו, ברמלה ובלוד.
פעילות חקלאית.
פעילות חקלאית ענפה החלה במישור החוף עם הקמת המושבות בסוף המאה ה-19, ונבנו בו מושבים וקיבוצים. הגיוון בקרקעות איפשר את פיתוחם של גידולים חקלאיים רבים. כיום מתנהלת מערכה קשה נגד התגברות הבניה על קרקע חקלאית והפיכתה לקרקע לבניה.
מרכזי התעשייה הגדולים בישראל מצויים במישור החוף ובמיוחד במטרופולין תל אביב. מתנהל בהם מסחר מגוון ביותר וניתנים שירותים רבים, ציבוריים ופרטיים.
ענף התיירות זכה לפיתוח רב בקו החוף. בתי מלון ובתי הארחה רבים מצויים לאורכו של קו החוף במישור החוף, בין היתר בגלל שפע של אתרים ארכאולוגיים.
הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום
הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום, הוא ארגון בין-לאומי שמטרתו הגנה על חייהם ועל כבוד האדם של קורבנות סכסוך מזוין ומצבים אחרים של אלימות, והגשת סיוע הומניטרי לקורבנות אלה. הארגון מופקד על פרשנות ושמירת כללי המשפט ההומניטרי כפי שנוסחו באמנות ז'נבה, ומתפקידו לוודא שכל הצדדים בסכסוך יעמדו בכללים אלה.
הארגון ממומן על ידי 196 המדינות החתומות על אמנות ז'נבה, בהן ישראל. מדינות אלה מחויבות לכבד את הנייטרליות של הארגון, אנשיו והציוד שהוא משתמש בו, ולאפשר לו להגיש סיוע לכל אדם במצוקה. כיבוד הנייטרליות של הארגון חשוב במיוחד באזורי מלחמה.
המשרדים הראשיים של "הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום" נמצאים בז'נבה שבשווייץ. נכון לתחילת 2014 עובדים בו כ-13,000 איש בכ-90 משלחות ברחבי העולם.
היסטוריה.
את הרעיון להקמת ארגון רפואי הומניטרי הגה השווייצרי ז'אן אנרי דינן כשעבר בזירת קרב סולפרינו בצפון איטליה. במהלך הקרב, אשר נמשך 15 שעות, חזה דינן בעשרות אלפי פצועים והרוגים ששכבו בחום, עד שנאספו אל הבתים, הכנסיות והמרפאות המאולתרות, אשר לא היו ערוכות לטיפול במספר כה רב של פצועים. דינן אסף נערות, נשים ועוברי אורח מהסביבה וניסה להחיש עזרה לפצועים. אך על אף מאמציהם, דינן ידע שקיומו של גוף מסייע היה יכול למנוע את מותם של קורבנות רבים. לכן, בשנת 1862 כתב דונאן ספר על חוויותיו באותו קרב וקרא לציבור להעלות את רמת המודעות לעניין.
שנה לאחר מכן, עורך דין צעיר מז'נבה בשם גוסטב מואניה הגשים את חזונו של דינן וארגן כנס בין-לאומי, אשר בעקבותיו כוננה ב-22 באוגוסט 1864 "אמנת ז'נבה הראשונה". אמנה זו, שגובשה בזכות פועלו ורעיונותיו של דינן, זיכתה אותו בשנת 1901 בפרס נובל לשלום, יחד עם פרדריק פסי.
בהמשך נבחר סמל הארגון, בו מופיע צלב אדום על רקע לבן. ההסבר הרשמי לסמל הוא אימוץ דגל שווייץ בהיפוך צבעים כסמל הארגון, אולם נראה כי המסורת הנוצרית, שעל-פיה אסור לפגוע באנשים ובמבנים הנושאים את סמל הצלב, השפיעה על בחירת הסמל.
מפעולות הארגון.
על פי ההגדרה הרשמית של הארגון, "הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום הוא ארגון ללא משוא פנים, נייטרלי ועצמאי, שמשימתו ההומניטרית היא להגן על חייהם ועל כבודם של קורבנות באזורי מלחמה ועימות אלים, ולסייע להם." כמו כן, הארגון מנהל ומתאם פעילויות סעד בין-לאומיות, ופועל לקידום וחיזוק ההומניזם ועקרונות המשפט ההומניטרי.
בין פעולות הארגון:
בישראל.