זייס-אינקווארט היה אנטישמי מובהק. עם כניסתו לתפקידו בהולנד פיטר את כל היהודים משירות המדינה ומעמדות מפתח בתקשורת ובכלכלה, הכריז על רישום היהודים, ויצר גטו באמסטרדם. ממאה וארבעים האלף שנרשמו כיהודים בהולנד, שרדו רק 13,500.
ב-25 בפברואר 1942 הכריזו ההולנדים על שביתה כללית בתביעה להפסיק את הפעולות נגד היהודים. השביתה דוכאה בכוחות גדולים. בנאום פומבי ב-12 במרץ העמיד זייס-אינקווארט את העם ההולנדי בפני הברירה – אהדה ליהודים או שיתוף פעולה עם שלטונות הכיבוש.
בהולנד היו שלושה מחנות ריכוז - פיכט, אמרספורט, ו"מחנה המעבר" וסטרבורק. המחנות פיכט ואמרספורט שימשו כמחנות ריכוז לעבודות כפייה, אך בסופו של דבר נשלחו אנשי המחנות לווסטרבורק, ומשם נשלחו במהרה ברכבות להשמדה במזרח. כמאה אלף מיהודי הולנד עברו במחנה וסטרבורק בדרכם להשמדה. בשנת 1941 נשלחו ראשוני היהודים למאוטהאוזן ולבוכנוואלד, אך החל מיולי 1942 נשלחו להשמדה בסוביבור, אושוויץ, טרזיינשטט וברגן-בלזן. חלקו של זייס-אינקווארט בפעולות אלו היה מכריע.
תבוסה והעמדה לדין.
כאשר התקדמו בעלות הברית אל עבר הולנד, הורה היטלר על הפעלת תוכנית "אדמה חרוכה", שכללה הריסת נמלים בהולנד, והצפת חלק ניכר מהמדינה. התוצאות היו הרות אסון - רעב ברוב המדינה, שגבה כשלושים אלף קורבנות הולנדים. בצוואתו הורה היטלר למנות את זייס-אינקווארט לשר החוץ בממשלה החדשה, אך קרל דניץ, שמונה לנשיא גרמניה, התעלם מהוראתו של היטלר ולא מינה את זייס-אינקווארט לממשלת פלנסבורג, ככל הנראה בגלל רצונו למצוא חן בעיני בעלות הברית שיסתייגו מפושע מלחמה מסדר הגודל של זייס-אינקווארט.
עם התקדמות כוחות בעלות הברית אל תוך הולנד, באפריל 1945, נמלט זייס-אינקווארט מהולנד. הוא נתפס לאחר המלחמה בהמבורג. הוא הועמד לדין במשפטי נירנברג והואשם בקשירת קשר לביצוע פשעים נגד השלום, תכנון וייזום מלחמה תוקפנית, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. במשפט, הוא היה היחיד מבין הנאשמים שלא התנער מהיטלר. הוא טען שלא ביקש להרוג את היהודים אלא רק לגרש אותם מאירופה בהיותם אויביה הכלכליים של גרמניה. זייס-אינקווארט נמצא אשם בכל ארבעת סעיפי האישום פרט לקשירת הקשר, ונידון למוות בתלייה. הוא פנה בבקשת חנינה ואף ביקש את התערבותה של וילהלמינה, מלכת הולנד, אך בקשתו נדחתה. הוא הוצא להורג בנירנברג ב-16 באוקטובר 1946, האחרון מבין המוצאים להורג. בדרכו לגרדום אמר: "אני מקווה כי ההוצאה הזאת להורג תהיה הפעולה האחרונה בטרגדיה של מלחמת העולם השנייה, ואני מקווה כי האסון הזה ישרה תבונה על העם".
חסה
תרבות הכלים החרוצים
מסילת החוף
מסילת החוף היא מסילת רכבת של רכבת ישראל, המתחילה בתחנת הרכבת נהריה ומסתיימת בתחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז. שמה של המסילה נגזר מקרבתה היחסית אל חוף הים התיכון לכל אורכה. המסילה משמשת כחלק מן הקו הראשי של רכבת ישראל.
המסילה מהווה את הדרך הראשית לרכבות נוסעים, בקו העמוס בין נהריה וחיפה ובין חיפה ותל אביב.
היסטוריה.
ראשיתו של הקו במסילה קצרה ברוחב צר (105 ס"מ) שנסללה על ידי הטורקים ב־1913 מתחנת בלד א-שייח' של רכבת העמק (בסמוך לנשר), ועד עכו. חלקים מהמסילה פורקו במהלך מלחמת העולם הראשונה על מנת לספק חומרי בנייה למסילה המזרחית ומסילת השומרון. הקו שוקם על ידי הבריטים לאחר כיבושה של ארץ ישראל ב־1918, אך המסילה הקצרה חוברה לאזור חיפה, במקום לאזור נשר, וקשרה את חיפה עם הקריות ועכו.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נסללה על ידי הבריטים מסילה ברוחב תקני (143.5 ס"מ) מתחנת חיפה מזרח עד לצומת רמז (ממערב לפרדס חנה-כרכור), על מנת לחבר את חיפה עם המסילה המזרחית במסלול קצר יותר (במקום חיבור במסלול עוקף דרך רכבת העמק ומסילת השומרון). במהלך שנות ה־30 נסללה מחדש המסילה, תחילה בין חיפה לסדנאות הקישון במפרץ חיפה, ולאחר מכן עד עכו, ברוחב תקני.
בשנת 1927 הציעה משפחת סורסוק, משפחה נוצרית עשירה מביירות, להאריך את המסילה לאורך החוף צפונה לעיר טריפולי בצפון לבנון.
במהלך מלחמת העולם השנייה הבריטים החליטו לחבר את מסילת החוף עם רשת הרכבות בלבנון. מהנדסים מדרום אפריקה ואוסטרליה השלימו קו ברוחב סטנדרטי לאורך החוף בין חיפה לביירות ב-24 באוגוסט 1942 והרחיבו אותו לתחנת הרכבת בטריפולי ב-18 בדצמבר 1942. קו רכבת חיפה–ביירות–טריפולי (HBT) הייתה הקישור הראשון שחיבר בין רשת הרכבות של יבשת אירופה עם רשת הרכבות של צפון אפריקה, אך הוא מעולם לא פעל בשימוש אזרחי. הבריטים שמרו עליו בשליטה צבאית. בפברואר 1948, הגשרים ליד מנהרות הרכבת בראש הנקרה פוצצו על ידי חיילי חטיבת כרמלי, וחיבור זה נותק. ניסיון קודם של כוחות ההגנה לתקוף את HBT בשני מקומות ליד נחל כזיב במהלך ליל הגשרים בשנת 1946 לא צלח. בימינו החלק היחיד של ה-HBT שעדיין פועל הוא מסילת החוף בין נהריה לחיפה בצפון ישראל.
במהלך קרבות מלחמת העצמאות בגליל המערבי פוצץ גשר הרכבת שעל נחל נעמן מדרום לעכו ותנועת הרכבת מעכו צפונה שבתה. רק ב־1950 נבנה מחדש הגשר, ונפתח מחדש קו הרכבת חיפה - עכו - נהריה. קטע המסילה שבין נהריה לאכזיב (כולל גשר א-זיב) חודש לפעילות רכבות משא בראשית שנות ה־60. העבודות כללו הקמת שלוחה חדשה לאזור תעשייה סמוך.
על חיבור צומת רמז לתל אביב (תחנת 'תל אביב צפון', הקרויה כיום תחנת הרכבת בני ברק) הוחלט מיד לאחר הקמת מדינת ישראל כתחליף למסילה המזרחית (הארוכה יותר, שעברה במלואה לרשות ישראל רק במסגרת הסכמי שביתת הנשק באביב 1949, וחלפה סמוך מאוד לגבול עם ירדן). העבודות בשטח החלו בסביבות ינואר 1949, בתקווה להשלים את העבודות עד הקיץ. אולם בעקבות הסכם שביתת הנשק הופנו עיקר המאמצים לחידוש הקו המזרחי ולאחר מכן התעכבו העבודות בגלל מחסור בפלדה. העבודות נעשו על ידי סולל בונה וכללו בניית מספר גשרים. בסוף 1951 כבר הונחו הפסים מצומת רמז לחדרה והנחת המסילה הושלמה בתחילת 1953. עם זאת, נדרשו עוד עבודות עד שניתן יהיה להעביר עליו רכבות. מסילת החוף נפתחה באפריל 1953 באופן בלתי רשמי, ורשמית במאי 1953. קטע זה הפך לחלק ממסילת הקו הראשי במקום המסילה המזרחית (ששימשה בין 1949 ל־1953 לקו הרכבת חיפה - תל אביב) מחדרה מזרח - ראש העין - תל אביב צפון. כעבור זמן קצר (ב־1954) הושלמה בניית המסילה דרומה, עד לתחנת תל אביב מרכז. הקטע החדש של מסילת החוף קישר את תחנת הרכבת תל אביב מרכז ותחנת הרכבת חיפה מרכז – השמונה בדרך קצרה ומהירה.
ב-1988 הוארכה מסילת החוף לאורך נחל איילון (בין המסלולים של נתיבי איילון) עד לחיבורה של תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז למסילות לכיוון דרום והחלה סלילתה של מסילה נוספת בקטע חיפה - תל אביב, שהושלמה ב-1998 וקיצרה את משך הנסיעה בין שתי הערים ל-45 דקות. באותו הזמן שודרגו חלק מהתחנות לאורך המסילה (הקמת רציפים חדשים, כריית מעברים תת-קרקעיים, בניית אולמות נוסעים). העבודות להכפלת המסילה הושלמו בראשית המאה ה־21, והקו הפך לקו מסילה כפולה בין תחנת תל אביב ההגנה ובין תחנת קריית מוצקין. העדר קו כפול בין קריית מוצקין לנהריה גרם תכופות לשרשרת עיכובים בנסיעת רכבות בשאר הקו. בשל כך, עבודות הכפלה מקרית מוצקין לתחנת הרכבת נהריה החלו בשנת 2007, ועד לקיץ 2012 הוכפל הקו עד עכו. במהלך עבודות אלו נבנה גשר חדש על נחל נעמן, וננטש הגשר הישן. ברבעון הראשון של שנת 2014 הוכפל הקו עד תחנת נהריה ובתחנה נפתח רציף חדש, אך המשך המסילה מצפון לתחנת נהריה נותק ממנה וכיום תחנת נהריה מהווה את הקצה הצפוני של המסילה. בנוסף להכפלת הקו גם נבנו הפרדות מפלסיות במקום מפגשי "כביש-מסילה" בתוואי שמצפון לקריות.
עם סיום בנייתה של מסילת תל אביב – פלשת לצומת פלשת דרך תחנת הרכבת יבנה – מערב ושל מסילת אשקלון - באר שבע, לרכבת ישראל ישנה מסילה פעילה רציפה מנהריה שבצפון עד לבאר שבע שבדרום.
כיום מסילת החוף היא המסילה העמוסה ביותר ברשת הרכבות של מדינת ישראל. מבין קטעי המסילה, זה שלאורכו של נחל איילון הוא העמוס ביותר.
בשנת 2018 הסתיימה הכפלתה של המסילה במקטע תחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה ועד להסתעפות צפונית להרצליה במחלף שמריהו מזרח כחלק מפרויקט "לולאת השרון" במקטע זה מסילת החוף בעלת 4 מסלולים.
בשנת 2020 התבצעו עבודות להצבת תשתית חשמול במקטע תל אביב - מרכז ועד תחנת ההשנאה הרכבתית רשפון, תשתית זו מאפשרת לקטרים חשמליים לנסוע במסילה. עם סיום העבודות בתחנת הרצליה בספטמבר באותה שנה חושמלו 2 התחנות הראשונות במסילה (תל אביב האוניברסיטה והרצליה) וקו הרכבת המהיר לירושלים יחל לפעול בה ולהסיע נוסעים.
בדצמבר 2020 החלה רכבת ישראל בבניית הפרדה מפלסית בין הכביש והמסילה כ-700 מ' מצפון למפגש 13 (המפגש בו התרחש אסון הבונים). הקבלן אולניק בנה גשר באורך 122 מטרים מעל מסילת החוף ועם סיום העבודות יבוטל מפגש 12.
תחנות.
לאורך המסילה נפתחו התחנות: הרצליה, בית יהושע (נקראה אז גם בשם "כפר נטר"), נתניה, חדרה – מערב (כתחליף לתחנת הרכבת חדרה מזרח). התחנות הוותיקות: בנימינה, ועתלית המשיכו בפעילותן.
כמה מהתחנות החדשות שהקימה רכבת ישראל היו זהות – מבנה בטון קטן דמוי תיבה צבוע לבן שהוצמד אליו שלט עם שם התחנה. בתחנות חדרה – מערב, כפר ויתקין ונתניה נבנו רציפים יחידים לצד התחנות ואילו בבית יהושע, שפיים (תחנה לא פעילה) והרצליה לא נבנו רציפים לצד התחנות.