בגרמנית, פעלים מוטים בהתאם לשימוש בהם: כמו באנגלית (שפה קרובה), גם הם תלויים בגוף (זהות) ובמספר הדקדוקי של נושא המשפט, כמו גם בזמן ובמודוס (דרך). צורת המקור של הפעלים בגרמנית היא שם הפועל, שבדרך כלל מורכב מהצורה של הפועל לבד עם סיומת e)n)-. במהלך נטייתם של פעלים רגילים, הסיומת הזו מושמטת ומוחלפת בסיומות אחרות.
בדרך כלל, הצורות החריגות של פעלים בַשפה קיימות כדי לאפשר הגייה יותר קלה וברורה. כמו כן, לרוב התנועה שנמצאת במרכז המילה היא זאת שמשתנה בדרכים לא צפויות (למרות שגם הסיומות יכולות להשתנות במידה מועטה). השינוי הזה הוא לעיתים קרובות שינוי מקום ההגייה של התנועה למקום יותר קדמי בפה. לתהליך הזה קוראים אומלאוט גרמאני. עם זאת, מספר פעלים כגון sein ("להיות/to be") הם חריגים במלואם.
בזמנים רבים בגרמנית, הפועל נשאר בצורה שאיננה תלויה בנושא ואליו מתלווה פועל עזר שמטים אותו. לדוגמה: Ich habe das Buch gekauft (תרגום: "קניתי את הספר/I have bought the book").
הזמנים והמודוסים שלהלן דורשים הטיה ישירה של הפועל:
זמנים ומודוסים בגרמנית.
לפעלים בגרמנית יש מגוון צורות המביעות מספר וסטטוס חברתי:
בגרמנית, הרבים בגוף ראשון ושלישי וצורת הרבים הנימוסית בגוף שני כולם זהים מבחינת נטיית הפועל. משתמשים ב־Sie בגוף שני כדי להתייחס לאיש אחד או יותר בעל מעמד גבוה.
להלן סיכום של הזמנים, המודוסים והאספקטים בשפה הגרמנית:
פעלים רגילים מסוג en- (פעלים רפים) (lieben, "לאהוב").
הטבלאות שלהלן מכילות רק את הזמנים הפשוטים ואת הצורות הפעילות (active): אלה שיוצרים אותם באמצעות הטיה ישירה של הפועל.
ההשמטה של הסיומת e- (יחיד, ציווי) במשלב הדיבור היא כמעט מחייבת. במשלב הסטנדרטי ניתן להשמיטה וניתן להשאירה: !lieb או !liebe, או, למשל, !sag או !sage.
הסיומת e- (גוף ראשון, יחיד) של ההווה תמיד נשמרת בסגנון כתיבה רגיל, אבל גם לפעמים ניתן להשמיטה במשלב הדיבור. הדבר יותר נפוץ כאשר הפועל בא באמצע המשפט, וכשהוא בא בסופו הדבר קצת פחות נפוץ.
פעלים רגילים מסוג n- (פעלים רפים) (handeln, "לפעול").
כשהשורש של הפועל (verb stem) מסתיים ב־el- או er-, הסיומת en- מושמטת לטובת n-.
פעלים רגילים מסוג ten- (פעלים רפים) (arbeiten, "לעבוד").
כשהשורש של הפועל מסתיים ב־t-, מוספת -e- לפני רוב הסיומות כדי להימנע מכמות גדולה של עיצורים במקום אחד (consonant cluster).
פעלים חריגים מסוג en- (פעלים חזקים) (fahren, "לנהוג").
פעלים מסוימים משנים את התנועה שבמרכזם בגוף שני ושלישי ביחיד. הם בדרך כלל משתייכים לאחת משלוש הקבוצות האלה:
פעלים מודאליים (dürfen, "רשאי/may").
בפעלים מודאליים, התנועה שבשורש של הפועל משתנה בכל ההטיות של היחיד בהווה הפשוט. השינויים הללו ייחודיים לכל פועל. בנוסף לכך, הסיומת תושמט בהטיות של גוף ראשון ושלישי ביחיד בהווה הפשוט.
haben (מקביל ל־"to have", בעזרתו יוצרים את הזמנים המושלמים).
Ihr haben (נימוסי)
פעלים פריקים ואי־פריקים.
בגרמנית, מילות יחס ותחיליות לעיתים קרובות מוספות לפעלים כדי לשנות את משמעותם. פעלים שנוצרו בצורה הזאת מתחלקים לשתי קבוצות: פעלים פריקים שמתנתקים מהתחיליות שלהם בהווה ופעלים אי־פריקים שאינם עושים זאת. ההטיות זהות לאלה של הפועל המקורי והמיקום של התחיליות אצל הפעלים הפריקים והאי־פריקים מתאים לדפוס מסוים. בהרבה מקרים, השפעת התחילית על הפועל איננה צפויה, ולכן בדרך כלל צריך ללמוד את המשמעות של כל פועל בנפרד.
פעלים פריקים מתנתקים מהתחיליות שלהם בהווה, בעבר הפשוט ובציווי. ממקמים את התחיליות בסופן של פסוקיות (clauses). צורת הבינוני (past participle) במקרים כאלה היא התחילית שמוצמדת לצורת הבינטוני הרגילה. שם הפועל שומר על התחילית במקרים שמשתמשים בו, כמו למשל בצורת התנאי ובעתיד.
פעלים אי־פריקים שומרים על התחיליות שלהם בכל המקרים. בצורת הבינוני (past participle) התחילית באה במקום ge-. כמו כן, היא שומרת על החריגויות של צורת הבינוני של הפועל המקורי.
ישנם כמה פעלים שהם פריקים עם משמעות אחת ואי־פריקים עם משמעות אחרת. לדוגמה, משמעות הפועל "übersetzen" היא "לתרגם" כשהוא אי־פריק ו"להעביר/to ferry" כשהוא פריק.
אינטרלוקין 10
אינטרלוקין 10 הוא חלבון הבנוי מ 178 חומצות אמינו, ומקודד על ידי גן הנמצא על כרומוזום 1. החלבון מופרש בעיקר ממונוציטים ובכמות יותר קטנה מלימפוציטים. IL 10 נקשר לקולטן IL 10, קולטן הנמצא על תאים של מערכת החיסון.
קולטן IL 10 הוא טטרמר הבנוי משתי יחידות אלפא ושתי יחידות בטא. לקולטן יש דומיין תוך תאי וחוץ תאי.
פעילות.
חשיפה של תאים ממערכת החיסון (תאים לבנים) לאנטיגן גורמת להפעלה של תהליך דלקתי. התהליך מתווך על ידי אינטרלוקינים כדוגמת IL 1, IL 6 ו־TNFα. קשירה של הליגנד (IL 10) לקולטן IL 10 תגרום לזרחון של STAT3 להפעלתו. STAT3 בצורתו המזורחנת מגיע לגרעין התא ודרך NF-κB יגרום ליצירה של חלבונים שהם מצידם יעכבו את התהליך הדלקתי ויעכבו את הסינתזה של IL 1, IL 6 ו־TNFα. מכאן אפשר להבין שחסר של החלבון או של הקולטן יגרמו לפעילות יתר של מערכת החיסון ולנזקים שיגרמו מכך.
חוסר ב-IL 10 ובקולטן IL 10.
חסר באינטרלוקין 10 או בקולטן ל-IL 10 היא מחלה גנטית נדירה מאוד, שבבסיסה חסר של חלבון המשמש כמעכב של התהליך הדלקתי. המחלה גורמת להשפעה על מערכות רבות בגוף האדם לרבות הופעה מוקדמת מאוד של מחלת מעי דלקתית, זיהומים מרובים ופריחה עורית.
תינוקות שנולדו עם חוסר ב-IL 10 או בקולטן IL 10 יסבלו מגיל צעיר מאוד מכשל בשגשוג, שלשולים מרובים ולא נשלטים, פריחה מפושטת בגוף, זיהומים חוזרים. המאפיין העיקרי של המחלה הוא מחלת מעי דלקת מוקדמת (Very early onset IBD), מחלת המעי הדלקתי מופיעה בצורה סוערת וקשה עם התלקחויות מרובות. בגיל מאוחר יותר הילדים נמצאים בסיכון מוגבר ללימפומה.
נכון לאוגוסט 2017, ניתן לטפל במחלה באמצעות השתלה של מח עצם.
IL 10 וקולטן IL 10.
אבחנה.
האבחנה של המחלה היא גנטית, במקרה בו הרופא מעלה חשד בשל הסתמנות קלינית של תינוק עם שלשולים מרובים, זיהומים חוזרים, כשל בשגשוג, פריחה וייתכן גם סיפור משפחתי, נשלח דם לבדיקה ספציפית של הגנים הן של IL 10 והן של קולטן IL 10.
טיפול.
הטיפול במחלה בנוי מטיפול תומך במחלת המעי הדלקתית ובזיהומים החוזרים הטיפול הדפניטיבי למחלה הוא השתלה של מח עצם.
הטיפול במחלת המעי הדלקתי מצד עצמו הוא קשה, חלק מהחולים נזקק להוצאה של אליאוסטום על מנת להגן על המעי והתוצאות של הטיפול לבדו הן מוגבלות. הטיפול בהשתלה של מח עצם כורך בתוכו סיכונים, אך השתלה מוצלחת יכולה להוביל לשיפור משמעותי בחומרת המחלה ואף להוביל לריפוי של המחלה. ההשתלה גם מקטינה את הסיכון להתפתחות של לימפומה בגיל מבוגר.
בישראל, בית החולים סורוקה מטפל במספר גדול יחסית של ילדים הסובלים מחסר של IL 10, הטיפול בנוי מצוות רב תחומי הכולל רופאי ילדים מומחים באימונולוגיה ובגסטראנטרולוגיה וכולל ביצוע השתלה של מח עצם בבית החולים שניידר ופתרון ניתוחי בעת הצורך.
דקדוק גרמני
אף על פי שכמה מן המאפיינים של הדקדוק הגרמני, כמו למשל תהליך תצורת הפועל, דומים למקביליהם בשפה האנגלית, הדקדוק הגרמני נבדל מזה האנגלי בכך שיש בו, בין השאר, התייחסות מרכזית יותר ליחסות ולמין דקדוקי, ומבנה משפט מחייב לפיו הפועל השני (בפעלים מורכבים) בא בסוף המשפט במשפטים שלמים (V2 word order).
השפה הגרמנית שמרה על רבות מן ההבחנות הדקדוקיות ששפות גרמאניות אחרות איבדו בחלקן או במלואן. כמו כן, ישנם שלושה מינים דקדוקיים וארבע יחסות בשפה, והפעלים בה מוטים בהתאם לגוף ולמספר. בהתאם לכך, יש בה הטיות רבות יותר מאשר לשפה האנגלית, והיא משתמשת ביותר מוספיות. לדוגמה, בהשוואה לסיומת s- שמתווספת לפעלים בגוף שלישי יחיד בהווה באנגלית, רוב הפעלים הגרמניים משתמשים בארבע מוספיות לשם הטייתם של פעלים בהווה: סיומת e- בשביל גוף ראשון יחיד, st- בשביל גוף שני יחיד, t- בשביל גוף שלישי יחיד וגוף שני ברבים ו־en- בשביל הרבים בגוף ראשון ושלישי.
בהתאם להבחנות השונות במין וביחסות, לתוויות בשפה יותר צורות אפשריות. בנוסף לכך, ישנן כמה תוויות שמתחברות עם מילות יחס.
המספרים דומים לאלה שבשאר השפות הגרמאניות. שלא כמו באנגלית, בשוודית ובנורווגית, מספר היחידות ממוקם לפני מספר העשרות, בדומה למה שקורה בדנית, בהולנדית ובפריזית.
שמות עצם.
לכל שם עצם בגרמנית – למעט אלה שמופיעים רק בצורת הרבים – יש לפחות אחד משלושה מינים דקדוקיים: זכר, נקבה, נייטרלי. שמות עצם בשפה מוטים בהתאם ליחסה ולמספר הדקדוקי (יחיד, רבים). בגרמנית, כל שמות העצם מתחילים באות גדולה.
מין דקדוקי.
בגרמנית קיימים כל שלושת המינים הדקדוקיים שהופיעו בשפה הפרוטו-הודו-אירופאית המאוחרת – זכר, נקבה ונייטרלי. רוב המינים בגרמנית משתייכים לאחת הקבוצות הללו. את מינם של שמות המציינים בני אדם, כגון die Frau (אישה) או der Mann (איש), קל בדרך כלל לנחש, שכן הם לעיתים קרובות זהים למין הטבעי של השם. עם זאת, משום שסיומות ההקטנה lein- ו־chen- משנות את המין הדקדוקי לנייטרלי, קיימים כמה יוצאי דופן לכלל הזה, כמו das Mädchen ("ילדה") או das Fräulein ("עלמה, פרויליין"). מכאן גם שהם די הגיוניים בהשוואה ל־das Weib ("אישה"), שהוא יוצא דופן של ממש. כמו כן, קשה לנחש בהצלחה את מינם הדקדוקי של שמות עצם שאין להם מין קבוע בטבע. דוגמה לכך: das Messer ("סכין"), die Gabel ("מזלג") ו־der Löffel ("כף"), שלכל אחד מהם מין דקדוקי שונה.