שם המקום בו נמצא כיום היישוב, מוזכר בספרות כבר במאה התשיעית. אולם היישוב עצמו התפתח מכפר קטן לעיר, רק יותר מאוחר - בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. העיר התפתחה סביב תחנת הרכבת של רנאן - תחנה שהייתה נחוצה לתמרון הרכבות בין איוורדון-לה-בן ובין מורז'.
ב-11 או ב-12 ביוני 1940 הופצצה בטעות תחנת הרכבת של רנאן בידי חיל האוויר הבריטי. באותו לילה הופצצה בטעות גם העיר ז'נבה, במסגרת שגיאת ניווט של הטייסים, באותה המשימה. ברנאן נהרגו שני אנשים והיו מספר פצועים. ממשלת בריטניה התנצלה ושילמה פיצויים על התקרית.
במחצית הראשונה של המאה העשרים היו ברנאן מפעלים גדולים.
קובי קון
יאקוב "קובי" קון (בגרמנית שווייצרית: Jakob "Köbi" Kuhn; 12 באוקטובר 1943 – 26 בנובמבר 2019) היה כדורגלן, ששיחק בעמדת הקשר ומאמן שווייצרי.
קון נולד בציריך והיה מגדולי שחקני קבוצת פ.צ. ציריך, בה שיחק ברוב שלבי הקריירה שלו. הוא רשם 63 הופעות במדי נבחרת שווייץ, בין היתר בטורניר מונדיאל 1966.
קון לא אימן קבוצות בוגרים, למעט קדנציות קצרות כמאמן זמני בציריך, ותפקידו המלא הראשון והיחיד היה מאמן נבחרת שווייץ. הוא כיהן בתפקיד שבע שנים, והצעיד את נבחרתו במונדיאל 2006 ובשתי אליפויות אירופה.
קריירת משחק.
הקריירה של קון החלה בקבוצת פ.צ. ציריך מעיר הולדתו בעונת . הוא שיחק בקבוצה במשך 16 עונות, בהן שימש בין היתר גם כקפטן הקבוצה. ציריך וקון זכו יחד בשש אליפויות שווייץ ובחמישה גביעים. קון היה שותף למסע האירופי הראשון של הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בעונת , בו הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר. ציריך הדיחה, בין היתר, את גלאטסראיי ואת פ.ס.וו. איינדהובן, לפני שהובסה על ידי ריאל מדריד וסיימה את דרכה בטורניר. בעונת נבחר קון לכדורגלן השנה בשווייץ. עונה אחר כך, בעונת שהייתה האחרונה של קון בציריך, שחזרה הקבוצה את הישגה האירופי והעפילה פעם נוספת לחצי גמר גביע אירופה, תוך שהיא מדיחה בדרכה את גלאזגו ריינג'רס, טורון פאלוסאורה ודינמו דרזדן, לפני שהודחה על ידי ליברפול.
לאחר שעזב את ציריך עבר קון דווקא ליריבה העירונית גראסהופרס ציריך, במדיה סיים את קריירת המשחק בסיום עונת , כשהיה בן 36.
נבחרת שווייץ.
קון פתח את הקריירה הבינלאומית שלו במדי נבחרת שווייץ ב-11 בנובמבר 1962, במסגרת מוקדמות יורו 1964, בהפסדה של שווייץ 1–3 ל באמסטרדם.
אף על פי שהיה בן 22 בלבד, זומן קון על ידי המאמן האיטלקי אלפרדו פוני לסגל נבחרת שווייץ לקראת מונדיאל 1966 באנגליה. בטורניר רשם קון שתי הופעות בהרכב, בהפסדיה של שווייץ ל ול בשלב הבתים. במהלך הטורניר איחר קון לחזור למלון בו שהתה הקבוצה בזמן שנקבע לו, ועל כך הוא הודח מהנבחרת לתקופה של 12 חודשים.
קריירת המשחק הבילאומית של קון ארכה כ-14 שנים, והגיעה לסיומה ב-8 בספטמבר 1976, בהפסדה של שווייץ 0–1 ל באוסלו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978.
קריירת אימון.
מיד עם פרישתו ממשחק פעיל בשנת 1979, חזר קון לקבוצת נעוריו פ.צ. ציריך על תקן מאמן קבוצת הנוער של הקבוצה. קון נותר בתפקידו כ-16 שנים, עד לשנת 1995, כשבמהלך התקופה הוא התמנה פעמיים לתפקיד המאמן הזמני של הקבוצה הבוגרת. הקדנציה הראשונה ארכה כחודשיים, בין מאי ליולי 1983. ארבעה חודשים אחריה החלה הקדנציה השנייה שלו בקבוצה, שארכה עד לסיום עונת בחודש יולי.
לאחר שעזב את ציריך, עבר קון לעבוד בנבחרות הצעירות של שווייץ. הוא אימן את נבחרת שווייץ עד גיל 18 והוביל אותה לאליפות אירופה ב-1997. שנה אחר כך החל לאמן את הנבחרת עד גיל 21, והיה שותף להעפלתה ראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר של אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2002. קון הוביל את נבחרתו בחמשת משחקיה הראשונים בשלב הבתים במוקדמות ללא הפסד.
ביוני 2001 קודם קון לתפקיד מאמן נבחרת שווייץ במקומו של הארגנטינה אנסו טרוסרו. מינויו של המאמן חסר הניסיון התקבל תחילה בספקנות על ידי אוהדי הכדורגל במדינה. קון הצטרף בשלהי טורניר מוקדמות מונדיאל 2002, ממנו לא הצליחה הנבחרת להעפיל.
משימתו המלאה הראשונה של קון הייתה טורניר מוקדמות יורו 2004. קון הוביל את נבחרתו בפעם השנייה בלבד בתולדותיה לטורניר הגמר, לאחר שסיימה בראש הבית במוקדמות, עם הפסד אחד בלבד, ומעל נבחרות ו. בטורניר יורו 2004 לא הצליחה שווייץ להשיג ניצחון. היא סיימה בשוויון 0-0 במשחקה הראשון מול , והפסידה לנבחרות הבכירות בבית, ו. קון נודע בזכות יכולתו לשלב ולקדם שחקנים צעירים בנבחרת, בין היתר בזכות עבודותיו הקודמות כמאמן נוער. בטורניר יורו 2004 קבע שחקנו של קון, יוהאן פונלנטן, שיא חדש כשהפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הטורניר שכובש שער. הוא שבר את שיאו של ויין רוני, שנקבע ארבעה ימים מוקדם יותר, בשלושה חודשים.
תחת אימונו של קון הייתה שווייץ לנבחרת הגנתית חזקה. היא הצליחה לסיים כסגניתה של בשלב הבתים של מוקדמות מונדיאל 2006, כשהיא מסיימת דרכה בבית ללא הפסד. בשלב פלייאוף ההעפלה, גברה שווייץ במשחק הראשון על בתוצאה 0–2. בגומלין נוצחה שווייץ 2–4, אך העפילה למונדיאל בזכות חוק שערי חוץ. עבור שווייץ הייתה זו העפלה ראשונה לטורניר מאז מונדיאל 1994.
בטורניר מונדיאל 2006 בגרמניה, הוכיחה שווייץ בשנית את יכולותיה ההגנתיות תחת קון. היא סיימה במפתיע בראש הבית שלה, מעל ל, ו, ללא הפסד וללא שער חובה. שווייץ הייתה ליחידה באותו הטורניר שמסיימת את שלב הבתים בלי לספוג. בשמינית הגמר הפסידה שווייץ בדו-קרב בעיטות עונשין מול , לאחר שוויון 0-0 בתום ההארכה. שווייץ של קון סיימה את דרכה בטורניר המונדיאל מבלי שספגה שער בכל מהלך הטורניר.
שווייץ נבחרה לארח את טורניר יורו 2008, בצוותא עם אוסטריה, מה שהבטיח לקון ולנבחרתו השתתפות בטורניר משמעותי שלישי ברציפות. באוקטובר 2006, כשנה וחצי לפני הטורניר, הודיע קון כי יעזוב את הנבחרת בתום הטורניר. שווייץ החלה את הטורניר בהפסד 0–1 ל. במהלך המשחק נפצע הקפטן אלכסנדר פריי, מה שפגע מאוד בסיכויי הנבחרת להעפיל. הפסד 1–2 ל קבע למעשה כי שווייץ המארחת תסיים את דרכה כבר בשלב הבתים. קון נפרד משווייץ עם ניצחון במשחק השלישי, 2-0 על .
קון נפטר ב-26 בנובמבר 2019.
יאקוב קון
פרנסיס דב פור
פרנסיס דב פור (שמו במקור ברומנית: Francisc Bernard Por; 25 במאי 1927 טימישוארה - 25 באוקטובר 2014 ירושלים) היה זואולוג, הידרוביולוג, ביוגאוגרף וחוקר אבולוציה ישראלי, יהודי יליד רומניה. פור כיהן כפרופסור לאבולוציה, סיסטימטיקה, אקולוגיה והתנהגות במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית בירושלים. היה אסיר ציון, בשל היותו חבר ומזכיר כללי של תנועת השומר הצעיר ברומניה בימי המשטר הקומוניסטי. היה אחד מחלוצי חקר בעלי החיים האקוואטיים בישראל.
חייו.
ילדותו ופעילותו ברומניה.
פור נולד בשנת 1927 בטימישוארה, בחבל באנאט ברומניה, בשם פרנצ'יסק ברנרד פור, בנם של בלה פור (ממשפחת פוליצר ששינתה את שמה, בימי השלטון האוסטרו-הונגרי, לשם בעל צליל הונגרי - פור Pór) ושל ארז'י (אליזבט) לבית קליין. לפור היה עוד אח בשם איוואן. אבותיו מבית פוליצר באו מן העיירה פוליץ (פוליצ'קה בימינו) במזרח בוהמיה. הם התיישבו תחילה בעיר ניקולסבורג (העיירה מיקולוב של ימינו), עברו משם מאוחר יותר לעיר מאקו בהונגריה, ולאחר מכן לצ'נאד בחבל באנאט.
לקראת התבגרותו עברה משפחת פור לבוקרשט. בגיל 13 נעצר פור, בעת שביקר אצל קרובים בטימישוארה, בעילה שהייתה ברשותו מעבדת צעצוע לכימיה. הוא נחשד בפעילות חתרנית ונלקח למטה הכללי של המשטרה בבוקרשט. מאוחר יותר בשנת 1944 נטל פור חלק בפעילות המחתרת של תנועת השומר הצעיר בבוקרשט, שחיפשה מקומות מסתור וכלי נשק (הם השיגו בסך הכל שלושה אקדחים), כדי להיות ערוכים למקרה שבו ייושם הפתרון הסופי באזור ואלאכיה. פעילות זו פסקה לאחר הדחתה של הדיקטטורה ברומניה ביום ה-23 באוגוסט 1944.
מתוך רצון להמשיך בפעילות הציונית במסגרת תנועת השומר הצעיר שהפכה לחוקית, החליט פור לא לנצל את היתר העלייה לארץ ישראל ונשאר ברומניה. בעתיד הסתברה החלטה זו כאומללה. המשטר הקומוניסטי הוציא מחוץ לחוק את כל הארגונים הפוליטיים הלא קומוניסטים, לרבות את הארגונים הציונים והשליך את חבריהם ואת מנהיגיהם לבתי סוהר ולמחנות לעבודות כפייה. גם פור, שנבחר בשנת 1947 למזכיר כללי של השומר הצעיר ברומניה, נעצר בשנת 1948, נשפט ונשלח למאסר. בעת חקירות בבתי מעצר בטימשוארה ובאוראדיה עבר עינויים. עם חוקריו נמנו גם אנשי בולשת ממוצא יהודי. מאוחר יותר בשנים 1955-1953 נשלח שוב למאסר ולעבודות פרך, עם חברים אחרים מה"השומר הצעיר", (בבית הסוהר ז'ילאווה). חרף כל הקשיים, הצליח פור לסיים לימודים בפקולטה לביולוגיה של אוניברסיטת "קונסטנטין פרחון" (שמה באותה עת) של בוקרשט. לאחר שחרורו, הורשה לעבוד עד שנת 1959 כאוצר מחלקת חסרי החוליות במוזיאון להיסטוריה של הטבע על שם גריגורה אנטיפה בבוקרשט, שבו הצטיין בפעילותו המדעית.
פעילותו המדעית בישראל.
בשנת 1960 הורשה פור לעלות לישראל, בה נודע בשם פרנסיס דב פור. הוא התיישב בירושלים, בה סיים בשנת 1963 דוקטורט בזואולוגיה באוניברסיטה העברית. ב-1964 התמנה למדריך, ב-1965 - מרצה, וב-1969 פרופסור חבר באוניברסיטה העברית. החל משנת 1976 כיהן כפרופסור במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה זו. הוא לימד קורסים להידרוביולוגיה, ביולוגיה ימית, פאוניסטיקה, פילוסופיה של המדע, ואבולוציה. במקביל במשך כ-20 שנה בין 1997-1977 ערך מחקרים בברזיל, בה גם לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת סאו פאולו.