התיעוד הראשון לחפירות לחשיפת הקירקוס מקסימוס מגיע משנת 1587, בה הורה האפיפיור סיקסטוס ה-5 על חשיפת האוביליסקים שבעמק שבו שכן הקירקוס. אחד מהאוביליסקים הללו ממוקם כיום בפיאצה דל פופולו. לאחר כמה מאות שנים, ב-1876, בעת חפירות שבוצעו לצורך בניית תעלות ביוב, נמצאו לבנים עתיקות ומדרכה שנעו לאורך הציר האורכי של הקירקוס, כ-11 מטרים מתחת לרחוב המודרני. עשר שנים מאוחר יותר, נמצאו בגבעת הפאלאטין הצופה על הקירקוס, לבנים שככל הנראה שימשו כמושבים ביציעים של הקירקוס. התקדמות משמעותית בחשיפת הקירקוס נעשתה על ידי ארכאולוג בשם ביגוט (Bigot) בתחילת המאה ה-20. הוא הצליח לאתר את השרידים של הקירקוס, לאמוד את מידותיו ואף למצוא את המקום המשוער של פודיום המנצחים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נערכו חפירות משמעותיות בהן נחשפו חלקים מהשער של טיטוס, וחלק נכבד מחצי העיגול של הקירקוס. בשנות ה-40 של המאה ה-20 איתרו ארכאולוגים איטלקיים את המשטח של הזירה עצמה בעומק 12 מטרים מתחת לרחוב המודרני. ב-1976 נעשו חפירות נוספות, בהן נמצאו חלקים נוספים של תעלות הביוב, חנויות ובתי מרחץ בסמוך לקירקוס. עבודות נוספות ומשמעותיות נעשו ב-1982, בהן נחשפו חלקים נוספים מחצי העיגול שנחשף בשנות ה-20 וכן חצי העיגול בצידה השני של הזירה.
Believe Acoustic
Believe Acoustic (בעברית: להאמין אקוסטי) הוא אלבום הרמיקס השלישי של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר. האלבום יצא לאור ב-29 בינואר 2013, תחת חסותן של חברות התקליטים איילנד, RBMG רקורדס וסקולבוי רקורדס.
האלבום מכיל גרסאות כיסוי, של כל השירים מן אלבומו השלישי, Believe. בנוסף לגרסאות הכיסוי, מכיל האלבום גם כמה הופעות חיות שנעשו עבור האלבום.
עם יציאתו נכנס האלבום היישר אל המקום ה-1 במצעד הבילבורד 200, דבר אשר הפך את ביבר לאחד מן האמנים היחידים בהיסטוריה אשר הצליחו להגיע לצמרת מצעד האלבומים עם אלבום רמיקסים.
רקע והפקה.
את האלבום הקליטו כבר בסמוך להוצאת אלבומו השלישי של ביבר, Believe. אותם מפיקי אלבום האולפן הפיקו וכתבו את אלבום הרמיקסים הזה, אשר הכיל מספר גרסאות כיסוי והופעות חיות שביבר קיים ועשה.
ראש ממשלת בולגריה
ראש ממשלת בולגריה (בבולגרית: Министър-председател) הוא העומד בראשות ממשלת בולגריה ומתפקד כמנהיג הפרלמנט הבולגרי. באספה הלאומית הבולגרית מכונה ראש הממשלה "מנהיג הקבינט".
ראש ממשלת בולגריה הנוכחי הוא קיריל פטקוב.
שאול מרידור
שאול מרידור (נולד ב-17 ביוני 1976) הוא סמנכ"ל כספים בחברת לייטריקס. כיהן כראש אגף התקציבים במשרד האוצר בין 2017–2020. לפני כן היה מנכ"ל משרד האנרגיה וקודם לכן חבר בוועדת צמח לבחינת מדיניות הממשלה בנושא משק הגז הטבעי בישראל בזמן תפקידו כסגן הממונה על התקציבים במשרד האוצר.
ביוגרפיה.
אביו הוא השר לשעבר דן מרידור ואמו היא הכלכלנית ד"ר ליאורה מרידור. יש לו שני אחים ואחות: אבישי מרידור, שחקן תיאטרון; מתן מרידור, עו"ד; חמוטל מרידור, מנכ״לית פלנטיר ישראל.
שאול בעל תואר B.A ב, מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
מרידור התחיל את דרכו במגזר הציבורי מיד עם סיום לימודיו בשנת 2002. תפקידו הראשון היה באגף התקציבים במשרד האוצר, ושם המשיך לכהן במספר תפקידים עד לשנת 2013, אז שימש כסגן הממונה על התקציבים האחראי על תחומי התשתיות (אנרגיה, מים, תחבורה וחקלאות). בין היתר ניהל, תחת שר האוצר יובל שטייניץ, את עבודת ועדת ששינסקי, וקידם רפורמות בתחום משק החשמל והגז. מרידור היה שותף במהלכים רבים במהלך עבודתו במשרד האוצר, ביניהם רפורמת "שמים פתוחים" ורפורמת תאגידי המים.
בשנת 2013 יצא מרידור לשוק הפרטי, ובתפקידו האחרון כיהן כמנכ"ל חברת גרינרג'י אנרגיות מתחדשות לתקופה של כחצי שנה.
ב-2015 מונה מרידור לתפקיד מנכ"ל משרד האנרגיה על ידי שר האנרגיה, יובל שטייניץ.
בשנת 2017 מינה אותו שר האוצר משה כחלון לראש אגף תקציבים במשרד האוצר.
ב-30 באוגוסט 2020 הודיע על התפטרותו מתפקידו, על רקע חילוקי דעות בינו לבין שר האוצר ישראל כץ ואמר ש"ההחלטות מתקבלות על ידי אינטרסים צרים". אחרי התפטרותו טען "השר עשה דברים שלא ייעשו", "אי אפשר היה להמשיך עוד". ".
במאי 2021 מונה לסמנכ"ל כספים בחברת לייטריקס.
חיים אישיים.
מרידור גר בירושלים, נשוי ואב לארבעה ילדים.
אנדריי באביש
אנדריי באביש (בצ'כית: Andrej Babiš; נולד ב-2 בספטמבר 1954) הוא איש עסקים ופוליטיקאי צ'כי, ומכהן כראש ממשלת צ'כיה החל מדצמבר 2017. כיהן גם בתפקיד שר האוצר. מינואר 2014 עד מאי 2017 כיהן בתפקיד סגן ראש ממשלת צ'כיה עד שפוטר על ידי ראש הממשלה בוהוסלב סובוטקה.
במהלך הקריירה, הפך לאדם באביש השני בעושרו בצ'כיה. הוא היה הבעלים של חברת אחזקות מדיה שיש לה עיתונים, אתרי אינטרנט וכלי תקשורת נוספים. החברה עוסקת גם בחקלאות, מזון, כימיקלים, הבנייה, לוגיסטיקה, ייעור ואנרגיה. אנדריי באביש ניהל את הקונגלומרט עד ינואר 2014 והחזיק בו עד 2017, הוא נאלץ העברת הבעלות על החברה לשתי קרנות נאמנות בשליטת משפחתו ועורכי דינו על מנת לעמוד בחקיקה חדשה של ניגוד עניינים שעברה הפרלמנט.
באביש הואשם שקיבל מהאיחוד האירופי סובסידיות בשווי שני מיליון אירו לפני שנכנס לפוליטיקה מה שגרם לראש הממשלה בוהוסלב סובוטקה לפטר אותו מתפקיד סגן ראש הממשלה. המשטרה המליצה להגיש כתב אישום בפרשה זו.
באביש נבחר לראש הממשלה לאחר שמפלגתו כן זכתה בבחירות שנערכו ב-21 באוקטובר 2017 ב-30% מהקולות. החל מ-6 בדצמבר 2017 מכהן כראש ממשלת צ'כיה. בבחירות בשנת 2021 האופוזיציה זכתה ברוב בפרלמנט.
באוגוסט 2022, התביעה בצרפת פתחו בחקירה נגדו, בחשד להלבנת הון הקשורה לרכישת וילות בדרום צרפת.
אנדריי באביש נולד בשנת 1954 בברטיסלבה, אז ברפובליקה הצ'כוסלובקית, בימי המשטר הקומוניסטי, כבן לאב סלובקי מהלוהובץ ואם גרמנייה קרפטית (ציפסרית) מיסיניה (כיום בחבל זקרפטיה באוקראינה). האב היה דיפלומט, חבר במפלגה הקומוניסטית, ייצג את צ'כוסלובקיה בשיחות GATT בז'נבה וכיהן כיועץ בארגון האומות המאוחדות.
יחסי קוריאה הדרומית–קוריאה הצפונית
יחסי קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית הם היחסים הפוליטיים, המסחריים, הדיפלומטיים והצבאיים בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית. יחסים אלה מתקיימים מאז חלוקת קוריאה בסיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 ועד היום. מלחמת קוריאה, 1950-1953 והסכסוך הקוריאני, הם גורמים מרכזיים המשפיעים על המאמצים להשגת שלום ואיחוד קוריאני. שתי המדינות לא מכירות זו בזו ואוסרות על הנפת דגלים אחת של השנייה.
על פי סקר ה-BBC העולמי משנת 2014, 3% מהדרום קוריאנים רואים את השפעתה של קוריאה הצפונית באופן חיובי, כאשר 91% מבטאים דעה שלילית, מה שהופך את דרום קוריאה, אחרי יפן, למדינה בעלת הרגשות השליליים ביותר בעולם על קוריאה הצפונית. עם זאת, בסקר שנערך על ידי הממשלה הקוריאנית ב-2014 נמצא כי רק 13% מהדרום קוריאנים ראו את קוריאה הצפונית עוינת, ו-58% מהדרום קוריאנים האמינו כי קוריאה הצפונית היא מדינה שעמה הם יכולים לשתף פעולה. הצפון קוריאנים מתייחסים לדרום קוריאנים בתור "אחים שנשבו בידי האימפריאליזם האמריקני".
על פי מכון קוריאה לאיחוד לאומי, 57.9% מהאוכלוסייה הדרום קוריאנית השיבו כי יש צורך באיחוד, מספרם עלה לכ-62.1% מהאוכלוסייה בשנת 2016. בקרב המשיבים בסקר לשנת 2017, 13.8% אמרו כי "אנחנו באמת זקוקים לאיחוד" ואילו 44% אמרו כי "אנחנו זקוקים לאיחוד בערך".
רקע.
חלוקת קוריאה.
חצי האי הקוריאני סופח רשמית על ידי יפן בשנת 1910. סיפוח קוריאה ליפן התקיים עד אחרי כניעת יפן וסיום מלחמת העולם השנייה וב-9 באוגוסט 1945, הכריזה ברית המועצות מלחמה על יפן והתקדמה לכיוון קוריאה. אף שהכרזת המלחמה הסובייטית נעשתה בתיאום עם כל בעלות הברית בוועידת יאלטה, ממשלת ארצות הברית חששה שכל קוריאה תיפול תחת שליטה סובייטית. לפיכך ביקשה ממשלת ארצות הברית כי הכוחות הסובייטיים יפסיקו את התקדמותם בצפון, וישאירו את דרום חצי האי, כולל הבירה סיאול, למסירת כניעת יפן לידי ארצות הברית. דרישה זו נכללה בזמנה הכללית מס' 1 לכוחות היפנים, לאחר כניעת יפן ב-15 באוגוסט. ב-24 באוגוסט נכנס הצבא האדום לפיונגיאנג והקים ממשל צבאי בשטחי קוריאה הצפונית. הכוחות האמריקנים נחתו בדרום ב-8 בספטמבר והקימו את הממשל הצבאי של צבא ארצות הברית בקוריאה. לגבי שאלת הסקר של "האם אנחנו עדיין זקוקים לאיחוד גם אם הצפון והדרום יוכלו להתקיים בדו-קיום ובשלום?", 46% מהנשאלים ענו בחיוב ואילו 31.7% התנגדו.
בעלות הברית רצו במקור להחזיק באפוטרופסות משותפת, אשר תביא את קוריאה לעצמאות, אבל רוב הלאומנים הקוריאנים רצו עצמאות מידית. בינתיים התערערו היחסים ושיתוף הפעולה בין ברית המועצות לארצות הברית עם פרוץ המלחמה הקרה. שתי המעצמות החלו לקדם את דורשי שלומם לעמדות סמכות קוריאנים אשר יישרו קו עם הצד הפוליטי שלהם, ודחקו לשוליים את יריביהם. בקוריאה הצפונית, ברית המועצות תמכה בקומוניסטים הקוריאנים. קים איל-סונג, שירת מ-1941 בצבא הסובייטי והפך בהדרגה לדמות הפוליטית המרכזית, בדכאו זרמים קומוניסטיים אחרים שהיו בקוריאה (אנשי ינאן והקומוניסטים המקומיים). החברה עברה תהליך ריכוזיות וקולקטיביזציה בהתאם למודל הסובייטי. הפוליטיקה בדרום הייתה סוערת יותר, אך האנטי-קומוניסט התקיף לי סינג-מן הפך לפוליטיקאי הבולט ביותר. ממשלת ארצות הברית לקחה את הנושא לאומות המאוחדות, מה שהוביל להיווצרות הוועדה הזמנית של האו"ם על קוריאה (UNTCOK) בשנת 1947. ברית המועצות התנגדה למהלך זה וסירבה לאפשר לוועדת האו"ם לפעול בצפון.