הנחש נפוץ מאוסטרליה המערבית עד לקצה ניו סאות' ויילס במזרח ונפוצים לאורך כל אזור המחיה, אך נתונים בסכנת הכחדה. הוא חי באזורי חולות ומצוי מתחת לקרקע הרבה פעמים ויוצא רק בלילות.
טרפו מורכב מיונקים קטנים, עופות ולטאות, לעיתים במאורות באדמה והנחשים הורגים את טרפם בעיקר על ידי לחיצתו אל קיר האדמה עד למותו. הם יעדיפו לטרוף זוחלים אחרים אף על פי שיאכלו גם מינים בעלי דם חם.
הנחש נמצא בסכנת הכחדה והידלדל במקומות חיותו ב-50% באזורים מסוימים. נעשו כמה ניסיונות להרבות אותו בשבי ולהחזיר לטבע. גן חיות בצפון אוסטרליה שחרר כמה נחשים צעירים לטבע אבל הם נטרפו על ידי נחשים ארסיים מהמין נחש מולגה.
פיתון החול
Aspidites
נקודת תצפית (נוף)
רעיא מהימנא
רעיא מהימנא (תרגום מארמית: הרועה הנאמן) הוא חיבור המהווה חטיבה בספר הזוהר. על-פי המסורת נכתב חיבור זה על ידי רבי שמעון בר יוחאי. במחקר מייחסים את החיבור למקובל אנונימי אשר חי ופעל בשלהי המאה השלוש-עשרה ובראשית המאה הארבע-עשרה בקסטיליה שבספרד.
מאפייני החיבור.
חלקים גדולים של החיבור עוסקים בדרשנות קבלית על מצוות התורה. החיבור מציג תפיסה של טעמי המצוות על דרך הסימבוליקה הקבלית התיאוסופית. בתוך כך שזורים בחיבור רעיונות נוספים.
ל"רעיא מהימנא" זיקות מובהקות לחיבור תיקוני הזוהר, והדעה הרווחת במחקר היא כי אותו המקובל חיבר את שני החיבורים. במחקר אף מקובל להתייחס אל שני החיבורים הללו יחד, כאל "השכבה המאוחרת של ספר הזוהר".
החיבור רעיא מהימנא מופיע בדפוסים במקטעים, המשובצים במקומות שונים בספר הזוהר. מקטעי הרעיא מהימנא מופיעים לאורך ספר הזוהר שלא לפי סדרם המקורי, אלא לפי שיקולי עריכה שהנחו את המדפיסים. בכתבי-יד מצוי החיבור רעיא מהימנא בצורתו השלמה והמסודרת.
תיארוך זמן התחברות החיבור.
כאמור, המחקר תיארך את זמן התחברות "השכבה המאוחרת של ספר הזוהר", שכאמור עליה נמנה החיבור רעיא מהימנא על פי המחקר, לשלהי המאה השלוש-עשרה או ראשית המאה הארבע-עשרה. תיארוך מדויק יותר של זמן התחברותו של החיבור רעיא מהימנא הציעה חוקרת הקבלה רונית מרוז המתארכת את זמן כתיבתו של חיבור זה לתקופה שבין השנים 1312-3 לבין השנים 1324-5. רבי יעקב עמדין בספרו מטפחת ספרים טען כי מחבר חיבור זה כתב גם את תיקוני הזוהר.
תעלת בלומורקנאל
אוטופגי
&lt;ns&gt;0&lt;/ns&gt;
&lt;revision&gt;
&lt;timestamp&gt;2016-03-19T19:28:24Z&lt;/timestamp&gt;
&lt;contributor&gt;
&lt;username&gt;הטישך&lt;/username&gt;
&lt;/contributor&gt;
&lt;comment&gt;הטישך העביר את הדף אוטופגי ל־אוטופגיה&lt;/comment&gt;
&lt;model&gt;wikitext&lt;/model&gt;
&lt;format&gt;text/x-wiki&lt;/format&gt;
דלית שטאובר
דלית שטאובר (נולדה ב-6 ביוני 1959) היא אשת חינוך ישראלית שמכהנת כמנכ"לית משרד החינוך. היא כיהנה בתפקיד בשנים 2011–2013 תחת השרים גדעון סער ושי פירון ומונתה בשנית ב-14 בדצמבר 2021 על ידי השרה יפעת שאשא-ביטון. שטאובר היא זוכת פרס מנכ"ל משרד החינוך, מרצה בקריה האקדמית אונו, ובין השנים 2016–2021 הייתה חברת מועצת תאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה.
שטאובר נולדה בתל אביב, סיימה תיכון עירוני ה' בעיר. בשנת 1980 השלימה תואר ראשון בספרות ובלשנות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 1996 סיימה בהצטיינות תואר מוסמך בחינוך מטעם אוניברסיטת בר-אילן. שטאובר בוגרת בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית בתוכנית בכירי משרד החינוך ותוכנית אלכא לבכירים בשרות הציבורי.
משנת 1980 ועד שנת 2000 מלאה תפקידי ניהול, הדרכה והוראה במסגרת החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, בין היתר בבית הספר הגבוה לעובדי הוראה, ובבית ספר תיכון אלון ברמת השרון, ומחנכת כיתה ומרכזת מקצוע בתיכון עירוני י"א בתל אביב. בין השנים 2000–2009 כיהנה כמפקחת בחינוך העל יסודי במחוז תל אביב, הובילה את המיזם "מנהלים יוזמי עתיד" והייתה מיוזמי ומובילי מבנה "צוות עיר". בשנים 2009–2011 שימשה מנהלת מחוז תל אביב במשרד החינוך והובילה את המהלך לעבודה מבוססת נתונים במערכות החינוך. בשנת 2011 שימשה במקביל גם כממלאת מקום מנכ"ל הטלוויזיה החינוכית וניהלה את המהלך לסיום סכסוך העבודה של עובדי החינוכית.
במקביל לתפקידיה המקצועיים מילאה שטאובר תפקידים ציבוריים, וביניהם יו"ר ועדת שטאובר לקידום נשים בשרות המדינה, יו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית להנדסה אורט בראודה, נציגת החינוך בוועדה הבין משרדית של מדינת ישראל בוועדת cedaw באו"ם, חברה בוועדה הבין משרדית המקצועית לקביעת מעמד ילדי השוהים הבלתי חוקיים בישראל מטעם משרד החינוך, חברת דירקטוריון של חברת "רימון מוזיקלי", חברת הנהלת מוסד יד ושם, חברת הפורום המייעץ לקצין חינוך ראשי, חברת האספה המייעצת הבינלאומית לקרן "טראמפ", חברת הוועד המנהל של המרכז להעצמת האזרח, חברת הוועד המנהל של מוזיאון המדעטק, חברת הוועד המנהל של המכללה האקדמית בית ברל, חברת הצוות הבין משרדי לגיבוש אסטרטגיה לפתוח עתודות הון אנושי לשירות הציבורי וחברת הוועדה לכתיבת קוד אתי לעובדי המדינה.
בשנת 2011 מונתה לתפקיד מנכ"לית משרד החינוך על ידי שר החינוך גדעון סער והחליפה את ד"ר שמשון שושני. במהלך כהונתה בתפקיד הייתה שותפה בין היתר ליישום פרק החינוך בדו"ח טרכטנברג, להשלמת יישום רפורמת הסתדרות המורים "אופק חדש", ליישום "עוז לתמורה" ולמיצוב ותיקוף שיתופי פעולה עם המגזר השלישי. בתקופת כהונתה נערכו שינויים רבים במערכת החינוך ותוכננה אסטרטגיה להתאמת מערכת החינוך למאה ה-21. היא המשיכה בתפקידה במשך מספר חודשים תחת שר החינוך שי פירון, ובספטמבר 2013 ביקשה לסיים את תפקידה כמנכ"לית משרד החינוך ובסוף אוקטובר הוחלפה על ידי מיכל כהן.
החל משנת 2016 מכהנת שטאובר בנוסף גם כחברת מועצת תאגיד השידור הישראלי, כדירקטורית במועצה הישראלית לצרכנות, מרצה וחברה בחבר הנאמנים של הקריה האקדמית אונו ודירקטורית במרכז "מיטיב" לפסיכולוגיה חיובית במרכז הבינתחומי הרצליה.
ב-14 בדצמבר 2021 מינתה שרת החינוך, יפעת שאשא-ביטון את שטאובר למנכ"לית המשרד בשנית.
נשואה ואם לשלושה. מתגוררת ברמת השרון.
יולפוסאו
יולפוסאו (באיסלנדית: Ölfusá) הוא נהר בדרום-מערב איסלנד, שנוצר מהתמזגותם של הנהרות קוויטאו וסוג. אורכו של יולפוסאו 33 קילומטרים והוא מנקז שטח של 5,678 קילומטרים. מבחינת כמות המים, יולפוסאו הוא הנהר הגדול ביותר באיסלנד - ספיקתו הממוצעת היא 423 מ"ק לשנייה (בקיץ, הספיקה הממוצעת היא 470-330 מ"ק לשנייה, ובחורף 500-300 מ"ק לשנייה). ספיקת המים הגבוהה ביותר, שנמדדה אי-פעם בנהר, היא 2,500 מ"ק לשנייה.
ראשיתו של יולפוסאו הוא מפגש הנהרות קוויטאו וסוג ממזרח להר אינגולפספיאל (Ingólfsfjall). אחרי היווצרותו כתוצאה מהתמזגותם של שני הנהרות, יולפוסאו זורם דרומה עד העיירה סלפוס. בקטע זה, הנהר מהווה את גבולו המערבי של שדה הלבה הגדול ביותר באיסלנד — ת'יורסאו. בהתקרבותו לעיירה, הנהר נעשה צר — כאשר חלקו חולף בתוך שדה הלבה. בשטח העיירה, יולפוסאו נפרד משדה הלבה, פונה מערבה ומהווה את גבולו הצפוני של השדה.
אחרי פנייתו מערבה ליד סלפוס, יולפוסאו מתרחב שוב וזורם 25 קילומטרים עד שפיכתו אל האוקיינוס האטלנטי. סמוך לשפיכתו אל האוקיינוס, הנהר פונה דרומה ורוחבו בהמשך מגיע לחמישה קילומטרים — מה שהופך את השפך שלו ללגונה. באזור זה, בגדה המזרחית של יולפוסאו נמצאת שמורת הטבע פלוי (Flói).
יולפוסאו עלול להציף את גדותיו בזמן התכת קרחונים (כתוצאה מפעילות געשית תת-קרחונית סמוך למקורות של הנהרות שיוצרים אותו). הנהר עשיר בדגה, במיוחד ממין אלתית.
שטפן פוריש
קרטל סינלואה
קרטל סינלואה (בספרדית: Cártel de Sinaloa, מוכר גם בראשי התיבות CDS) הוא ארגון פשיעה בינלאומי העוסק בסחר בסמים ובהלבנת כספים, שבסיסו בעיר קוליאקאן, בירת מדינת סינלואה שבמקסיקו. הארגון נחשב לאחד מקרטלי הסמים הגדולים והחזקים בעולם.
הקרטל הוקם באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 והוא חולש על אזור של 650 אלף קמ"ר במה שמכונה "משולש הזהב" של גידול הסמים במקסיקו, משולש המשורטט על גבולותיהן של המדינות סינלואה, דורנגו, וצ'יוואווה. בשטחים אלו מתרכז הגידול והייצור של אופיום מקסיקני ומריחואנה בידי הקרטל. מלבד סמים אלו עוסק הקרטל בהפצת סמים נוספים, בעיקר הרואין, קוקאין וגבישי מתאמפטמין (קריסטל מת').
בראשית העשור השני של המאה ה-21 היה קרטל סינלואה סינדיקט הפשע הגדול ביותר במקסיקו, בהיקף שוק הסמים הנשלט על ידיו ובהיקף הלבנת הכספים המיוחסת לו. ה"לוס אנג'לס טיימס" תיאר אותו כ"קבוצת הפשע המאורגן החזקה ביותר במקסיקו", וגורמים בקהילת המודיעין בארצות הברית ראו בו את "ארגון הסמים החזק ביותר בעולם". הקרטל הקים כוח צבאי למחצה בשם "לוס פלונס" כדי להגן על שטחו ונכסיו. לפי משרד התובע הכללי של ארצות הברית, הארגון אחראי לייבוא והפצה בארצות הברית של כ-200 טון קוקאין וכמות גדולה של הרואין בין השנים 1990 עד 2008. נכון ל-2015, הוא נחשב לארגון הפעיל ביותר בהברחת סמים והפצתם בתחומי ארצות הברית.
לאחר מעצרו של חואקין גוסמן (אל צ'אפו), עומדים כיום בראש הארגון איסמאל זמבדה גרסיה (אל מאיו) ובנו של גוסמן.
כינויי הארגון.