אייר את העטיפות לספרים: "משיכה" (ראובן ניר, 2000), "בדרכה שלה" (אילנה רבאו פרידמן, 2015), "מכתבים לאיתמר ואלה" (רם לוי, 2016), "מחר יישבר השרב" (יצחק ניר, 2018).
בני פילהאבר
בני פילהאבר (באנגלית: Benny Feilhaber; נולד ב-19 בינואר 1985) הוא כדורגלן יהודי-אמריקאי-ברזילאי המשחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים.
פילהאבר נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל לאביו, בן למשפחה יהודית שנמלטה מווינה הנאצית בשנת 1938. כשהיה בן 6 היגרה משפחתו לסקארסדאלה, מחוז וסצ'סטר, ארצות הברית. פילהאבר התחיל לשחק כדורגל בגיל 11 בקבוצת הכדורגל של בית הספר בו למד אותו הוליך לאליפות מדינת ניו יורק. בשנת הצטרף למכללת ברוינס. בשנת השתתף עם נבחרת ארצות הברית במשחקי המכביה ה-17.
בקיץ חתם בהמבורג מהבונדסליגה. בעונתו הראשונה במועדון, שיחק בקבוצת המילואים של המועדון מהליגה הרביעית בגרמניה. ב-12 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בהמבורג בבונדסליגה בהפסד 2-1 לשאלקה 04. ב-18 באוגוסט 2007, פילהאבר חתם בדרבי קאונטי מהפרמייר ליג. ב-17 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו עבור דרבי בניצחון 0-1 נגד ניוקאסל יונייטד. בעקבות חילופי מאמנים במהלך העונה, מעמדו של פילהאבר התערער ופילהאבר היה מועמד להצטרף למכבי תל אביב וניו אינגלנד רבולושן, אך הוא נשאר בדרבי עד לסיום העונה.
ב-15 באוגוסט 2008, חתם בארהוס מליגת העל הדנית. ב-1 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-0 נגד נורסאלנד. ב-27 ביולי 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה במשחק הליגה נגד ראנס בו נבחר גם לאיש המשחק. פילהאבר הפך לדמות נערצת בארהוס ואף שוכנע לרוץ בבחירות המקומיות בעיר, אך קיבל רק 347 קולות בטענה שהוא אינו אזרח דני. בעונת סבל מפציעות ובסיום העונה ירדה ארהוס לליגה הדנית השנייה, אך פילהאבר החליט להישאר במועדון. במהלך העונה סבל פילהאבר מפציעה שבעקבותיה ירד לספסל.
ב-16 באפריל 2011 חתם בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS.
בעונת החליטה ניו אינגלנד לא לחדש את חוזהו של פילהאבר וכעבור עונה חתם בספורטינג קנזס סיטי עימה זכה בגביע ה-MLS באותה עונה.
קריירה בינלאומית.
פילהאבר זומן לראשונה לסגל נבחרת ארצות הברית בנובמבר לקראת משחק הידידות נגד . בנובמבר קיבל הצעה לייצג את נבחרת אוסטריה בעקבות שורשיו האוסטרים, אך הוא הודיע כי בכוונתו לחכות להזדמנות בנבחרת ארצות הברית.
ב-25 במרץ 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האמריקאית במשחק נגד . ב-2 ביוני 2007 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד . ב-24 ביוני 2007 כבש את שער הניצחון עבור ארצות הברית בגמר גביע הזהב 2007 נגד . לאחר שמעמדו בדרבי התערער פילהאבר איבד גם את מקומו בנבחרת, אך הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת אולימפיאדת בייג'ינג (2008). פילהאבר זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2009 עימה סיים במקום השני אחרי ההפסד 3-2 ל.
פילהאבר לקח חלק גם במונדיאל 2010. ב-1 בפברואר 2014 ערך את הופעתו האחרונה במדים הלאומים בניצחון 0-2 נגד .
ספר משנה ראשונה
ספר משנה אחרונה
הגיבורים של בוסטון
הגיבורים של בוסטון (באנגלית: Patriots Day, "יום הפטריוטים") הוא סרט דרמה בבימויו של פיטר ברג, אשר גם כתב אותו יחד עם מאט קוק וג'ושוע זטומר על בסיס הספר "בוסטון חזקה". הסרט מספר על הפיגוע במרתון בוסטון שבוצע בשנת 2013 והמשך המצוד אחר המחבל שהובל על ידי משטרת בוסטון. בסרט מככבים מארק וולברג, מישל מונאהן, ג'ון גודמן, קווין בייקון, ג'ק פיקינג ומליסה בנויסט.
הצילומים החלו ב-29 במרץ 2016 בקווינסי ובוסטון, מסצ'וסטס. הסרט יצא בהפצה מוגבלת ב-21 בדצמבר 2016, ובהפצה רחבה ב-13 בינואר 2017.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
ארווין נהר
ארווין נהר (בגרמנית: Erwin Neher; נולד ב-20 במרץ 1944) הוא ביופיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1991.
ביוגרפיה.
נהר נולד בלנדסברג שבבוואריה, בנם של פרנץ, מנהל חברת חלב, ואליזבת, מורה. הוא למד פיזיקה באוניברסיטה הטכנית של מינכן בשנים 1963–1966.
בשנת 1966 זכה במלגת פולברייט ללימודים בארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון במשך כשנה, וקיבל תואר שני בביופיזיקה. לאחר מכן למד לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת ייל, שם הכיר את אווה-מריה, מדענית. הם נישאו ב-1978 ונולדו להם חמישה ילדים: ריצ'רד, בנג'מין, קרולה, זיגמונד ומרגרט.
בשנת 1991 זכה נהר בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם ברט זקמן, על פיתוח שיטות המדגימות כי תעלות יונים קיימות בכל קרומי התא ומאפשרות לימוד תכונותיהם.
בשנת 2000 הוענק לנהר תואר כבוד מאוניברסיטת פאביה.
כריסטינה מרסילץ'
החדירה לחוף זיקים
החדירה לחוף זיקים הייתה חדירה מחוף הים של חוליה בת 4–5 צוללים מיחידת הקומנדו הימי של חמאס, שהגיעה לחוף זיקים ב-8 ביולי 2014, היום הראשון של מבצע צוק איתן. לוחמי החמאס התגלו ונהרגו בידי כוחות משולבים של צה"ל שכללו דחפור D9 משוריין, טנק, ספינת דבורה, כוח חיל רגלים של חטיבת גבעתי וכלי טיס בלתי מאויש. מהלך הקרב צולם על ידי צה"ל במצלמות האבטחה והתצפית. מאוחר יותר מצגת מתחקיר האירוע התפרסמה באינטרנט.
מהלך החדירה.
החדירה התחילה בשעה 18:00 כאשר 4–5 צוללים מיחידת הקומנדו הימי של חמאס יצאו מהים בחוף זיקים, והחלו לנוע לכיוון מש"א ארז, ולירות עליו. הצוללים היו מצוידים בציוד צלילה, סודה קאוסטית, מיכלי לחץ וכן שקיות אטומות למים בהן כלי נשק רבים שכללו רובי סער, רימוני רסס, מטען חבלה ותחמושת. על החוליה פיקד בשאר אחמד.
החוליה יצאה מהים בשני זוגות, בהפרשי זמנים, שהסתתרו בין השיחים הקרובים לחוף. בקרית שליטה ימית במש"א ארז זיהתה 4 דמויות חשודות בחוף זיקים והעבירה התרעה על החדירה למפקדה שהעביר את המידע לכלל הכוחות בגזרה ובמקביל הורה לחייליו לצאת לעמדות הירי שבבסיס ולפתוח בירי על החוליות. המידע הגיע אל מפקד גדוד בגבעתי, מפקד פלגת ה"כריש" ואל סגן מפקד פלוגת הצמ"ה "חתולי הפלדה" של אוגדת עזה. ספינת הדבורה של פלגת כריש הגיעה אף היא ופתחה באש, כדי למנוע את התקדמות החוליה. הירי עיכב את החוליה וכוח גבעתי בפיקוד המג"ד התקדם אל החוליה מכיוון הדיונות שבמזרח, ופתח אף הוא באש. כדי למנוע ירי דו-צדדי נצרו לוחמי הספינה את האש. חילופי האש נמשכו מספר דקות, והאנשי החמאס ירו גם על חיילי גבעתי וגם על ספינת הבט"ש.
למקום הגיע טנק מרכבה סימן 4 שנסע לעבר לוחמי החוליה אך לא הצליח לזהות אותם ולאתרם. אחד הלוחמים ניצל זאת והצמיד מטען חבלה אל ירכתי הטנק. המטען התפוצץ אך לא חדר את הטנק. רק אז זיהה צוות הטנק את החוליה שהחלה בנסיגה מערבה.
בינתיים הגיע דחפור D9 משוריין שהחל לסרוק את השטח. הדחפור איתר 4 דמויות חשודות שהתחבאו בין השיחים והתקדם בנסיעה איטית לעברם. החוליה פתחה באש נק"ל לעבר הדחפור, התקרבה למרחק מטרים ספורים ותקפה אותו ברימוני רסס שלא חדרו את המיגון. מפעילי הדחפור ניהלו קרב והרגו שניים מחברי החוליה.
לוחמי החמאס שנותרו הבינו כי משימתם נכשלה והמשיכו בירי על הכוחות תוך שהם נסוגים לכיוון הים, שם נהרגו מירי ספינות הדבורה.
מתחילת החדירה ועד הריגת כל הלוחמים שחדרו עברו כ-40 דקות. כוחות נוספים של צה"ל הגיעו לזירת החדירה וביצעו סריקה יסודית של האזור על מנת לשלול את אפשרות הימצאותם של לוחמי חמאס נוספים. בשעה 21:00 הוכרז על סיום האירוע.
בעקבות האירוע.
לוחמי החמאס לא הצליחו לגרום לאבדות או לנזק לכוחות צה"ל. האירוע חשף לציבור הישראלי את המאמצים הרבים שהשקיע חמאס בבניית הכוח הימי שלו, ובמיוחד יחידת הקומנדו הימי, שהתאמנה שנים לפיגועי חדירה מהים ואף רכשה ציוד צלילה מתקדם לשם כך. סיכול החדירה מנע הישג תודעתי לחמאס ותרם למוראל הישראלי בתחילת מבצע צוק איתן.
סרן סלמאן חיחי, סגן מפקד פלוגת הצמ"ה "חתולי הפלדה" של חיל ההנדסה הקרבית, שהוביל את ההסתערות על המחבלים והרג שניים מהם, קיבל אות מצטיין הרמטכ"ל. סרן אורי נסים, מפקד ספינת הדבורה שהייתה שותפה לסיכול הפיגוע והריגת המחבלים, זכה לצל"ש אלוף. רב-טוראית נעה טייטל, שגילתה את החדירה והזעיקה את המערכת, זכתה לתעודת הערכה ממפקד חיל הים.
בדיווחי החדשות בימים שלאחר האירוע ובימי מבצע צוק איתן, תואר כישלון החמאס כהישג של צה"ל. צה"ל הצליח לסכל את החדירה, הגיב מהר ובכך מנע פיגוע חדירה בקיבוץ זיקים. דובר צה"ל שחרר קטעי וידאו חלקיים שתיעדו את התקרית ואת הריגת חוליית החמאס, וחיילי צה"ל שלקחו חלק בקרב התראיינו בכלי התקשורת.
צה"ל תיעד את כל מהלך האירועים במספר מצלמות, בהן מצלמות של מוצב ארז ובקריות השליטה הימית, מצלמה של ספינת הבט"ש ומצלמה של כלי טיס בלתי מאויש שטס מעל זירת החדירה. בדצמבר 2014 דלפה לאינטרנט מצגת מתחקיר שערך צה"ל על האירוע וכללה קטעי וידאו שלא פורסמו על ידי דובר צה"ל, ובהם אחד התוקפים מצמיד מטען חבלה לטנק. בעקבות הדלפת המצגת, נחשפו כשלים של צה"ל בטיפול באירוע, העיקרי שבהם הוא זיהוי מאוחר של החדירה בידי התצפיתניות, שנתן ללוחמי החמאס 20 דקות שהות להתכונן על החוף, והצמדת המטען לטנק שהוקפץ לזירה. בצה"ל ראו את חשיפת התחקיר כאירוע חמור.
ג'וליוס פלטיאל
ג'וליוס פלטיאל (4 ביולי 1924 - 7 במרץ 2008) היה אחד מבין 26 מיהודי נורווגיה שנשלחו לאושוויץ ושרדו, מתוך משלוח של 750 יהודים למחנה. במהלך חייו, נתן עדויות רבות יחד עם אשתו למה שהתרחש במחנה, ועל כן זכו במדליה על שם אולף הקדוש, פלטיאל בשנת 2004 ואלמנתו בשנת 2016.
מלחמת העולם השנייה.