בשנת 2016 היה קנטרידג' האמן הראשון בהיסטוריה עם קטלוג מקיף של יצירותיו מימי ילדותו.
בשנת 1976 סיים קנטרידג' עם תואר ראשון B.A את לימודיו במדעי המדינה ולימודים אפריקאים באוניברסיטת ויטווטרסראנד (1976-1973) ולאחר מכן עד שנת 1978 למד אמנויות - ציור ורישום - בקרן לאמנות של יוהנסבורג (Art Foundation). סיים גם לימודים אלה עם תואר ראשון באמנויות. באותן השנים עבד כצייר בהפקות קולנוע, לימד חריטה והשתתף בפרויקטים של Resistance Art Movement. בשנת 1981 נסע לפריז בצרפת כדי ללמוד תיאטרון ופנטומימה בבית הספר הבינלאומי של תיאטרון ז'אק לקוק. בשנות ה-80 של המאה ה-20 מצא קנטרידג' עבודה כעוזר לאחראי על האביזרים ואחר כך גם בבימוי בכמה סדרות וסרטי טלוויזיה.
פעילותו הרב-תחומית.
בשנת 1985 יצר קנטרידג' את סרט האנימציה הראשון שלו בעזרת שיטה שהוא קרא לה "אנימציה לעניים" באמצעות צילום רישומי פחם. פרט ליצירת רישומים ולסרטי אנימציה נוספים (Drawings for Projection 9), המשיך קנטרידג' להקדיש עניין גם לאהבתו לתיאטרון. בשנים 1991-1975 היה כשחקן ובמאי חבר בלהקת התיאטרון Junction Avenue ביוהנסבורג ובסווטו.
בשנת 1988 היה קנטרידג' אחד ממייסדי "הקואופרטיב של יוצרי סרטים החופשיים" (Free Film-makers Co-Operative) ביוהנסבורג.
בשנת 1992 התחיל לעבוד כשחקן, במאי ומעצב תפאורות בלהקת תיאטרון הבובות The Handspring Puppet Company. להקה זו ביצעה מחזות כמו "וויצק" מאת גאורג ביכנר, פאוסט מאת גיתה ושני מופעים שקנטרידג' יצר יחד עם ג'יין טיילור בהשראת המלך אובו מאת אלפרד ז'ארי - Ubu Tells the Truth (אובו מספר את האמת) ו-Ubu and the Truth Commission (אובו וועדת האמת) (1997). אלו היו כולן הפקות בלתי קונבנציונליות, תוך שילוב של אנימציה והופעה על הבמה של מריונטות ובובנאים.
בשנת 2001 יצר קנטרידג' אופרטה בשם "זנו בארבע אחה"צ" המבוסס על הרומן של איטלו זבבו "תודעתו של זנו" משנת 1923, בו שילב תיאטרון צללים, קולנוע, מוזיקה ותיאטרון רגיל.
כאמן מגויס, שילב עוד משנות ה-1970 ושנות ה-1980 ביצירות כמו כרזות, רישומים ומופעי תיאטרון פוליטיקה ושירה. לצד מחאה נגד האפרטהייד, הקולוניאליזם והטוטליטריזם מופיעים ביצירותיו קטעים כמו-חלומיים, עם ניואנסים ליריים וקטעים קומיים. מיזוג זה מאפשר למסריו להיות עוצמתיים ומרתקים. האמצעים הליריים עזרו לקנטרידג' להעביר חזון סמלי ועכשווי על דרום אפריקה. דמותו של סוהו מופיע שוב בסרטו המצויר "Tide Table (לוח הגאות והשפל) (2004-2003) המתייחסת למחלוקות סביב מגפת האיידס בדרום אפריקה.
בסדרת גובלנים (2007-2001) יצר קנטרידג' שורה של צלליות מורכבות הרקומות ממוהר על אריגי סטן מן המאה ה-19.
בשנת 2005 ביים קנטרידג' הפקה של האופרה "חליל הקסם" מאת מוצרט שהוצגה בבכורה בתיאטרון לה מונה בבריסל ואחר כך בצרפת, איטליה, ישראל, ארצות הברית ודרום אפריקה.
הוא זכה לפרסום בינלאומי בשנת 1997 על ידי השתתפותו בביאנלה של יוהנסבורג, בביאנלה של הוואנה וב"דוקומנטה X" בקאסל.
קנטרידג' נשוי לאן סטנוויקס, אימונולוגית, ויש לו שלושה ילדים. הוא מתגורר ועובד ביוהנסבורג.
יצירות.
ציורים.
עד לאמצע שנות ה-1970 יצר קנטרידג' ציורים ורישומים. בשנת 1979 יצר 20–30 מונוטיפים שנודעו לימים כסדרת "Pit". בשנת 1980 חרט כ-50 תחריטים בפורמט קטן להם קרא "סצנות בית". שתי סדרות הדפסים אלה הטביעו את חותמן בזהותו כאמן, זהות שאותה המשיך לפתח במדיות שונות. על אף המשך חיפושיו בתחום המדיות הלא מסורתיות יסודות אמנותו היו מתמיד הרישום וההדפס.
בשנת 1987 התחיל לעבוד על קבוצת ציורים בפחם ופסטל, המבוססים על ציורו של ואטו "ההפלגה לקיתרה". יצירות חשובות אלה, שהטובות מביניהן משקפות נוף עירוני דיסטופי, מוכיחות את המודעות ההולכת וגוברת של האמן לגמישות המרחב והתנועה.
בשנים 1996–1997 יצר קנטרידג' תיק של שמונה הדפסים תחת הכותרת "אובו אומר את האמת", המבוסס על המחזה משנת 1896 של אלפרד ז'ארי, "המלך אובו".
הדפסים אלה מתייחסים לעבודות הוועדה לאמת ולפיוס שפעלה בדרום אפריקה אחרי קץ האפרטהייד.
ב-2012 העביר קנטרידג' "ששה שיעורי רישום" כחלק מהרצאות נורטון באוניברסיטת הרווארד, שבהם הציג את העבודה בסטודיו והסטודיו כמקום ליצירת משמעות.
הוא הציג במסגרת שיעורים אלה רישומים גדולים בדיו הודי של עצים אופייניים לדרום אפריקה על רקע עמודי אנציקלופדיה שנקרעו והורכבו מחדש
כל רישום, המשתרע על עמודים רבים מכמה ספרים, מוצג כפאזל.
סרטים מצוירים.
בשנים 1989–2003 יצר קנטרידג' סדרה של תשעה סרטים מצוירים תחת הכותרת המשותפת
"Drawings for Projection 9". זירת עלילתם היא הנוף החרב של אזורי התעשייה והמחצבות
שבדרום יוהנסבורג, על המפעלים והמכרות הנטושים, המזבלות ומצבורי המשקעים שבו, סמל לעוולות ולאי צדק. בראשון בסרטים אלה, "יוהנסבורג, העיר שנייה הגדולה אחרי פריז" ("Johannesburg, 2nd Greatest City After Paris") שנוצר מתוך 25 ציורים, מופיעים הגיבורים הראשיים - איש העסקים החמדן, המכופתר וחסר הרגשות סוהו אקשטיין (ש"קנה חצי מיוהנסבורג") והאידיאליסט הרומנטי החצי-עירום פליקס טייטלבוים. הסרט חוקר את המטרות המנוגדות של שני האנשים האלה ואת מאבקי המעמדות בדרום אפריקה. הנוף המדכא של הקרקעות ההרוסים על ידי שנים רבות של כריית מחצבות מככב במיוחד בסרט השישי בסדרה - "History of the Main Complaint" (היסטוריית התלונה העיקרית).
יצירת הסרטים על ידי תהליך מתמיד של מחיקה וציור מחדש בפחם, בעפרון או בצבעי פסטל, משקף את תהליכי הזיכרון והשחזור בהיסטוריה העכשווית של סרום אפריקה. המחיקות מסמלים כם את הנוף המנוצל והמצולק של המדינה
בשנת 1985 יצר קנטרידג' טריפטיך באמצעות מדיה מעורבת, הנקרא "סעודת השייטים" והמבוסס על ציורו המפורסם של פייר-אוגוסט רנואר. הגבורים הסועדים מוקפים בסביבה הרוסה וחרוכה העומדת בניגוד עם הסגנון ועם בחירת הצבעים.
בתחום האופרה.
קנטרידג' הוזמן לעצב תפאורות ולביים אופרות. בעבודת הבימוי באו לידי ביטוי תפיסותיו הפוליטיות, מומחיותו בסרטי אנימציה ובעולם הבובנאות וכו'.
הוא ביים את Il ritorno d'Ulisse in patria ("שיבת אוליסס למולדתו") מאת קלאודיו מונטוורדי, את "חליל הקסם" מאת מוצרט ואת "האף" מאת שוסטקוביץ'. אחר כך שיתף פעולה עם המלחין הצרפתי פרנסואה סאראן במופע שנקרא "מברקים מהאף", שבו ביים ועיצב את התפאורה. ב-2015 ביים קנטרידג' במטרופוליטן אופרה בניו יורק את האופרה "לולו" מאת אלבן ברג בהפקה משותפת של האופרה הלאומית האנגלית והאופרה הלאומית ההולנדית. מופע עם אופרת ווצק מאת ברג בבימויו זכה לתגובות נלהבות בפסטיבל זלצבורג באוגוסט 2017.
גובלנים.
החל משנת 2001 החל קנטרידג' ביצירת גובלנים לפי סדרת רישומים שבהם דמויות מעורפלות משורבבות על נייר בנייה קרוע שובצו בקולאז'ים על רקע בצורת רשת המעוצב ממפות של אטלס מן המאה ה-19. כדי להעביר צורות אלה לגובלנים עבד קנטרידג' בשיתוף פעולה הדוק עם הסטודיו לגובלנים על שם סטיבנס ביונסבורג. בעבודה זו נעזר קנטרידג' בצילום ובצבעים לצביעת מוחאייר.
פסלים.
ב-2009 יחד עם גרהרד מארקס, יצר קנטרידג' פסל פלדה בגובה 10 מ' בשם "המהלכת באש" מייצגת דמות נשית עם מנגל על ראשה. הפסל הוצב בקצה אחד של הגשר אליזבת בניוטאון יוהנסבורג.
ב-2012 בנה בעיר נאפולי את הספל "האביר מטולדו".
תערוכות.
סרטים.
סרטיו הוצגו בשנת 2004 בפסטיבל הסרטים בקאן.
קישורים חיצוניים.
Elizabeth Manchester, 2000 באתר גלריית טייט
צ'אי לינג
צ'אי לינג (במנדרינית תקנית: 柴玲, בפִּין-יִין: Chái Líng; נולדה ב-15 באפריל 1966) היא אחת ממנהיגות מחאת הסטודנטים באירועי כיכר טיין-אן-מן בשנת 1989, מייסדת הארגון "כל הבנות מותרות" ששם לו למטרה לסיים את מדיניות הילד האחד של סין, ומייסדת קרן הפילהנתרופיה "Jenzabar" העוסקת בקידום זכויות אדם ברחבי העולם ובתכנון הון אנושי.
ביוגרפיה.
צ'אי לינג נולדה בעיר ריזהו שנמצאת במחוז שאנדונג, ברפובליקה העממית של סין. היא בת בכורה להוריה, ולה שלושה אחים. שני הוריה היו רופאים בצבא השחרור העממי של סין.
בשנת 1983 החלה ללמוד באוניברסיטת פקינג, בה היא סיימה את לימודי התואר הראשון בפסיכולוגיה. במהלך לימודיה פגשה את פנג קונדג', אותו פגשה לאחר מעצרו ב-1 בינואר 1987 בעקבות השתתפותם המשותפת בהפגנה למען עידוד הדמוקרטיה ברפובליקה, מי שלימים עמד לצידה בהובלת המחאה בכיכר טיין-אן-מן.
באביב 1988 נישאו השניים תחת זהות בדויה, מאחר שהם היו מתחת לגיל הנישואים המותר בסין. לאחר חתונתם, החלה את לימודי ההתמחות שלה בפסיכולוגיית ילדים באוניברסיטת בייג'ינג. זמן קצר לאחר המאורעות בכיכר, השניים התגרשו.
בשנת 1989 הובילה עם מספר סטודנטים נוספים את מחאות אירועי כיכר טיין-אן-מן, במהלכם התקיימו שישה שבועות של הפגנות. הפגנות אלו באותה העת היו האיום המרכזי ביותר על המשך שלטונה של המפלגה הקומוניסטית של סין.
בשנת 1998 היא סיימה לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד ובאותה שנה הקימה את קרן הפילנתרופיה "Jenzabar" שיעודה הוא עידוד זכויות אדם ברחבי הקהילה העולמית, עידוד ההשכלה האקדמית, ותכנון ופיתוח ההון האנושי.