הזכרים בעלי ראש מרשים, שנתן להם את שמם וצבעו אפור עם בליטה צהובה גדולה בעלת קצוות שחורים מעל המקור האדום והמעט לבן בקצה. החלק שמתחת לעין השחורה ירקרק ומעליו פס אופייני לבן מהעין עד לצוואר. הגוף והכנפיים שחורים עם בליטות קוצניות בין הכנפיים והצוואר לבן עם חזה בוהק בהיר. הנקבות לעומתו חומות ובעלי מקור אפור כהה קטן וללא שום קישוט.
האדריות נפוצות לאורך כל האזור הארקטי כולל בקנדה, אלסקה, פינלנד, סבאלברד, גרינלנד ורוסיה. הן חיות בעיקר לאורך החופים וכן בטונדרה. בחורף אוכלוסיות ברווזים רבות נודדות לאורך החופים דרומה למזרח ארצות הברית, סקוטלנד וקמצ'טקה.
ברווזי האדרית צוללים כדי לתפוס את מזונם והם ניזונים מחסרי חוליות על קרקעית הים. בעונת הרבייה הם דווקא מעדיפים לדוג באגמים מתוקים יותר. הנקבה בונה את הקן מצמחייה ומנוצות של האם בסמוך למים. היא מטילה 2–7 ביצים שבוקעות לאחר חודש. הנקבה מגינה עליהם לבדה מטורפים כמו שחפים, דובים או שועלים וכן מחממת אותם, אך הם יודעים למצוא מזון לבד.
ברווזים אלה יכולים לחיות שנים רבות, ונקבה אחת באלסקה חיה 18 שנה ו-11 חודשים.
חד-זנב צהוב-מקור
חד-זנב צהוב-מקור (שם מדעי: "Anas georgica") הוא מין ברווז מהסוג ברווז החי באמריקה הדרומית והוא אחד ממיני הברווזים בעלי זנב מחודד (באנגלית: pintail).
כפי ששמו מרמז, הוא בעל מקור צהוב גדול עם פס שחור עליו וגוף חום מנומר בנוצות חומות כהות עליו והראש חום כהה יותר לא מנומר והכנפיים חומות כהות. הזנב מוארך ובעל קצוות מחודדים, גם הוא נתן לו את שמו. לעיתים מתבלבלים בינו למין "Anas flavirostris", אך למין זה מקור עם פס שחור.
תפוצה והתנהגות.
הוא חי בדרומה של אמריקה הדרומית מדרום קולומביה עד לארץ האש בארגנטינה וכן באיים קרובים כמו איי פוקלנד וכן איי ג'ורג'יה הדרומית.
ברווזים אלה חיים בחבורות קטנות ויכולים להסתגל לאזורים קרים, ואף לקרחונים. לעומת מינים אחרים הם מעדיפים מי ים, אם כי צריכים לשתות גם מים מתוקים. הם ניזונים מצמחייה מימית, חסרי חוליות ובאזורים מסוימים הם אף ניזונים מנבלות של כלבי ים ועופות.
לברווז זה היו שלושה תת-מינים שאחד מהם נכחד:
נטה אדומת-ראש
נטה אדומת-ראש (שם מדעי: Netta rufina) היא מין עוף מים ממשפחת הברווזיים החיה מאירופה עד לתת-היבשת ההודית וגם בצפון אפריקה ובישראל.
הנטה היא ברווז בגודל 45–54 ס"מ, מוטת כנפיים של 85–92 ס"מ ומשקל של 800–1,500 גרם. הזכר בולט וקל לזיהוי והוא בעל ראש עבה וכתום-חום עם מקור ורוד בוהק. הבטן לבנה, הכנפיים חומות והחזה והזנב שחורים. הנקבות חומות בצבען עם לחיים לבנות, מקור שחור עם קצה ורוד וקצה הראש כהה. הנטות אדומות הראש חברתיות מאוד, ומצויות באגמים יחד עם נטות אחרות וכן עם ברווזים צוללים אחרים כמו מהסוג צולל ו ברכיות. עיקר מזונן של נטות אלה הוא צמחי והן מלקטות אותו בתוך המים, בעיקר על ידי השקעת הראש והצוואר (כברווזים מסננים), ופחות בצלילה, כפי שמצופה מהן כבנות לתת-משפחת הברווזים הצוללים.
נטות אדומות ראש נפוצות מאוד והן חיות ברחבי אירופה ואסיה עד הודו ודרומה עד צפון אפריקה וישראל. הן נודדות בחורף לאפריקה ובקיץ לאירופה. הן הופצו כנראה על ידי האדם בבריטניה, אם כי יכול להיות שמדובר בכמה פרטים תועים שהקימו קהילות משלהם באגמי בריטניה.
בישראל חולפת נדירה וחורפת נדירה עוד יותר.
קטרפילר 966
קטרפילר 966 הוא יעה אופני (שופל) בינוני תוצרת חברת קטרפילר.
הנדסה ומבנה.
למרות שהקטרפילר 966 מוגדר כיעה אופני בינוני הוא גדול למדי. משקלו כ-23 טון ואורכו כמעט 9 מטרים. תא המפעיל מתנשא לגובה של כ-3.6 מטר ומאפשר למפעיל ראות טובה.
הקטרפילר 966 בנוי בצורה מפרקית, בה הכף וזוג הגלגלים הקדמיים נפרד מהמנוע והגלגלים האחורים, ושני חלקים אלה מחוברים במפרק מסתובב. מבנה זה הוא בעל יתרונות רבים בהפחתת מאמצי פיתול על השלדה, בעיקר בדרכים בעלות פני שטח לא אחידים כגון באתרי עבודה. ההיגוי מתבצע באמצעות הזזה לצדדים של מפרק היעה הקדמי כולו, ולא באמצעות מסרק וסרן קדמי הפועל על הגלגלים הקדמיים ובכך מפחית את העומס על מכלולים אלו בשטחים קשי עבירות. מאחר שההיגוי מתבצע במפרק האחורי ולא בגלגלים יכולת התמרון של היעה על הטרסות בהעמסה וגישה למשאיות עפר טובה ונוחה יותר.
המנוע של הקטרפילר 966 הוא מנוע דיזל בעל הספק של 276 כוחות סוס (כ-206 קילוואט), הממוקם מאחורי תא המפעיל. גם אגזוז הפליטה ממוקם מאחורי תא המפעיל, דבר המגדיל את הראות של המפעיל.
החלק הפעיל עיקרי של היעה האופני הוא הכף. זוהי כף עמוקה האופיינית ליעה אופני שנועדה לחפור, לגרוף ולשאת עפר וחצץ ולהעמיסם על משאיות עפר. הכף באה במספר גדלים, לכל גודל קיבולת שונה. חלק מהכפות כוללות גם "שיניים", המאפשרות חדירה וחפירה טובה יותר של עפר.
קטרפילר 966 בשירות חיל ההנדסה הישראלי.
חיל ההנדסה הישראלי משתמש בשופלים (השם הנפוץ ליעה אופני בקרב מפעילי הצמ"ה) כחלק מכלי הצמ"ה שלו. השופלים באים במספר גדלים ודגמים, העיקרי שבהם הוא ה-CAT-966, בעיקר בדגמי 996E, 996F ו-966G. על היעים של חיל ההנדסה מסדרת 966 מותקנת חליפת מיגון שמגינה על המפעיל והמערכות המכניות, בעיקר מפני יידוי אבנים, בקבוקי תבערה ואש נק"ל. היעים משמשים לעבודות עפר, חפירה, בנייה, הקמת ביצורים, פריצה הנדסית ולעיתים גם להריסת מבנים. בפרט, השופלים משמשים לפירוק והקמה של מחסומי דרכים על ידי שפיכת ערימות חול באמצע הכביש ובאמצעות הזזת בטונדות לרוחב הכביש.
צה"ל משתמש בשופלים הממוגנים לפעילות ביטחון שוטף ביהודה ושומרון. בשנת 2005 החל צה"ל להשתמש בשופלים גם להריסת בתים של מחבלים ומבצעי "סיר לחץ". הסיבה לכך היא ניידותו של השופל, הגבוהה יותר מזו של דחפור ה-D9 המשוריין, וכן הרצון להימנע מפגיעה בתשתית האזרחית פלסטינית שכן הדי-9 הורס את הכבישים שעליהם הוא עובר בגלל היותו בעל מזקו"ם החורץ את הקרקע. השופל מועדף במבצעים פשוטים כאשר המבנה קטן ופשוט וגם לא נשקף איום מצד נשק כבד או ירי מקלעים אל עבר הכוח. במקרים בהם מדובר במבנה גדול (שדורש יותר כוח) או שיש סכנה לירי כבד ומטענים, צה"ל מעדיף להשתמש בדחפורי ה-D9 המשוריינים שלהם מיגון כבד וכוח רב יותר או במחפר ממוגן שלו היכולת לטפל גם בבניינים בעלי מספר קומות.
בחיל ההנדסה הקרבית קיים דגם משופר של ה-966 הנקרא לביא"ה (ראשי תיבות של "לוחם הנדסי ביעה אופני הנדסי"). זהו שופל מדגם 966G ממוגן עם עמדת מפקד מיוחדת החמושה במקלע. דגם זה נועד לסער ופריצה הנדסית, פינוי מכשולים והריסת בתים בעת לחימה בשטח בנוי. המקלע מוסיף לו אפשרות להשבת אש והסתערות.
חד זנב צהוב מקור
חד זנב צהוב-מקור
עורק התוספתן
עוֹרֵק הַתּוֹסֶפְתָּן (TA: arteria appendicularis) הוא עורק בבטן הימנית התחתונה המסתעף מעורק המעי העקום והמעי הגס ומספק את התוספתן.
העורק הוא הענף הסופי של עורק המעי העקום והמעי הגס. הוא יורד מאחורי חלקו הסופי של המעי העקום ונכנס למתלה התוספתן, שם הוא מתקדם סמוך לשוליים החופשיים של מתלה התוספתן ומסתיים בהתפצלות לענפים המזינים את התוספתן.
מחקר מ-2012 מצא כי בעת ביצוע ניתוח לכריתת תוספתן בשיטה לפרוסקופית אין הבדל בתוצאה הניתוחית בין סגירת העורק באמצעות הכלבה בסיכות לבין צריבתו החשמלית.
ישראל בלסקי
הרב חיים ישראל הלוי בלסקי (כ"ה באב תרצ"ח 22 באוגוסט 1938 - ליל י"ט בשבט ה'תשע"ו, 28 בינואר 2016) היה ראש ישיבה רב ופוסק הלכה אורתודוקסי-חרדי אמריקאי. ראש ישיבת תורה ודעת בברוקלין, ניו יורק.
קורות חייו.
נולד לרב בערל בלסקי ולחנה בת הרב בנימין וילהלם, ממייסדי ישיבת תורה ודעת. למד בישיבת תורה ודעת בברוקלין ונסמך לרבנות מטעם הישיבה בשנת ה'תשכ"ב, 1962. הוא למד גם בבית מדרש עליון במונסי, ובשנת ה'תשכ"ה, 1965, נסמך לרבנות גם בידי רבי משה פיינשטיין.
הצטרף לצוות ההוראה של ישיבת תורה ודעת ומאז פטירת הרב אברהם יעקב פאם עמד בראשות הישיבה. במקביל שימש הרב בלסקי כחבר מערכת כתב העת "עם התורה" וכרב רשת מחנות הקיץ של אגודת ישראל בארצות הברית. היה מנשיאי ארגון המרכז הארצי לטהרת המשפחה.
בחורף 2012 התמוטט ומצבו היה קריטי, בעקבות זאת נוסף לשמו השם חיים. הוא התאושש ולאחר שלושה חודשי שיקום שב לתפקידו בישיבה, מאז השתמש בשני השמות 'חיים ישראל בלסקי'.
הרב בלסקי נפטר בליל י"ט בשבט ה'תשע"ו, 28 בינואר 2016.
בתו תמר נשואה לשלמה יהודה רכניץ מלוס אנג'לס. חתנים נוספים הם הרב דוד גולדשטיין ר"מ בישיבת תורה ודעת, הרב ראובן כהן ראש כולל זיכרון יוסף במודיעין עילית והרב בן ציון בערל ר"מ בישיבת דרך התורה במודיעין עילית.
אלייז'ה מילסאפ
אלייז'ה מילסאפ (באנגלית: Elijah Millsap, נולד ב-12 באוגוסט 1987) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת פיניקס סאנס מליגת ה-NBA. אלייז'ה הוא אחיו של פול מילסאפ, שחקנה של דנבר נאגטס.
קריירה כשחקן.
מילסאפ היה מועמד לבחירה בדראפט של עונת 2010, אך לא נבחר. הוא שיחק במדי דטרויט פיסטונס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA וב-26 בספטמבר הוחתם על ידי קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר. הוא נופה מסגל הקבוצה לפני פתיחת העונה ועבר לשחק בקבוצת טולסה 66', קבוצת הבת של התא'נדר בליגת הפיתוח של ה-NBA. בסיום עונת נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של הליגה.
ב-9 בדצמבר 2011 הוחתם על ידי לוס אנג'לס לייקרס, אך שוב נופה מהסגל לפני תחילת העונה ועבר לשחק עבור קבוצת הבת, הלוס אנג'לס די-פנדרס.