בשנת 1997 נקבע לראשונה בתקנון הממשלה במפורש כי ועדת השרים תדון "בכל הצעה פרטית הקבועה לדיון בסדר היום של מליאת הכנסת".
בין השנים 2015–2019 נדונו בפני ועדת השרים לחקיקה אלפי הצעות חוק פרטיות. מתוכן אושרו כ-16%, ואילו כ-84% מהן נדחו. חרף זאת, בפועל מספרן של הצעות החוק הפרטיות המאושרות מדי שנה, מאז המודל שנקבע בשנת 1994, גבוה משמעותית לעומת מספרן של הצעות החוק הפרטיות שאושרו מדי שנה קודם לכן. במקביל, במודל הנוכחי כל חבר כנסת יכול להעלות הצעת חוק להצבעה במליאת הכנסת, ללא תלות באישור של ועדת השרים לחקיקה או של גורם קואליציוני אחר.
מערכת איזונים ובלמים בישראל בין הרשות השופטת לרשות המבצעת והרשות המחוקקת.
עם חקיקתם של שני חוקי היסוד: , ו, פירשו בתי המשפט את חוקי היסוד כנותנים לבית המשפט הסמכות לבטל חוקים שתחוקק הכנסת בעתיד אם הם יעמדו בסתירה לשני חוקי היסוד הללו, כפי שקובעת "פסקת ההגבלה" המצורפת לחוקים: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק-יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". פסיקת בית המשפט העליון במסגרת פסק דין בנק המזרחי (המכונה פסק דין גל) קבעה כי לבית המשפט סמכות לבטל חוקים (קביעה המכונה המהפכה החוקתית), וכך נהג בית המשפט 19 פעמים עד שנת 2017 בצורה ישירה.
אפקטיביות הפרדת הרשויות בישראל.
סקירה של המכון הישראלי לדמוקרטיה, שבוצעה על רקע ניסיונות לקדם בחקיקה את פסקת ההתגברות, מראה שבמדינות דמוקרטיות ישנם עד לשבעה מנגנונים המאזנים בין הרשויות השונות, בישראל - שבשיטת הממשל שלה, על פי המכון, כוחה של הכנסת באיזון הממשלה מוחלש עד כדי חוסר אפקטיביות - ישנו רק מנגנון אחד המאזן בפועל את הרשויות השונות, והוא בית המשפט העליון. לכן, פגיעה ביכולתו של בית המשפט העליון באיזון הממשלה תנטרל בפועל את האפקטיביות של הפרדת הרשויות בישראל.
הירונימוס הקדוש כותב
ג'רום הקדוש כותב
הירונימוס הקדוש
רקדן
רקדן הוא אמן המבצע יצירות מחול. פעילות כרקדן מתקיימת כמקצוע, שבו עיקר עיסוקו של הרקדן הוא בפעילות זו, תמורת תשלום, וכתחביב, שבו הרקדן עוסק בפעילות זו במסגרת להקת חובבים, ללא תמורה כספית.
גם אדם העוסק בריקוד, למטרות בילוי או טקס (בטקסים חברתיים, מסורתיים או דתיים), קרוי רקדן בעת שהוא עוסק בפעילות זו. הערך שלפנינו עוסק במשמעות של רקדן כאדם המבצע יצירות מחול מול קהל.
רקדן מבצע את הכוריאוגרפיות שנמסרות לו על ידי הכוריאוגרף, ולכך דרושה הכשרה רבת שנים. אנסמבל של רקדנים מקצועיים מכונה להקת מחול, קבוצת מחול או בָּלֶט.
פרוטסטנטיזם
הירונימוס הקדוש כותב (בורגזה)
ג'רולמו הקדוש (הירונימוס הקדוש) (באיטלקית: San Gerolamo) המכונה גם ג'רום הקדוש כותב הוא ציור שמן של האמן קאראווג'ו שצויר בשנת 1605 לערך. היצירה מוצגת בגלריה בורגזה שברומא. גרסה מאוחרת יותר של יצירה זו – הירונימוס הקדוש כותב מוצגת בוולטה שבמלטה, וגרסה דומה הירונימוס הקדוש במדיטציה מוצגת במנזר מונטסראט שבספרד.
התקופה בה צייר קאראווג'ו את היצירה, הייתה זמן קצר לאחר שיא מאבק בין הפרוטסטנטיזם לכנסייה הקתולית. בעוד שהפרוטסטנטים תמכו בתרגום התנ"ך לשפות מקומיות, הקתולים תמכו בשימוש הוולגטה – הגרסה הלטינית של התנ"ך שתורגמה מיוונית על ידי הירונימוס הקדוש במאה הרביעית. מסיבה זו רכש שיפיונה בורגזה את היצירה מיד לאחר מינויו לחשמן על ידי דודו, האפיפיור פאולוס החמישי.
בתקופה שקדמה לרפורמציה נהגו לצייר את הירונימוס עם אריה כחיית מחמד וכובע של קרדינל (כגון ציוריהם של אלברכט דירר ואנטונלו דה מסינה המציגים את הירונימוס כקרדינל עשיר), אולם לאחר הרפורמציה שונתה הגישה ובפסלו של ברניני, כמו גם בציורו של קאראווג'ו מצויר הירונימוס כאדם רזה וזקן. קאראווג'ו השתמש באותו דוגמן בו השתמש בציירו את אברהם. הירונימוס יושב בתמונה ומתלבט בקוראו את התנ"ך בעוד ידו מורמת, מוכנה להמשיך לכתוב. על ספר נוסף הנמצא על השולחן מצויה גולגולת (המקשרת את הצופה לרזונו השלדי כמעט של הירונימוס), והמזכירה לצופה כי המוות יגיע לכל אדם (ממנטו מורי) בניגוד לתנ"ך שהוא נצחי.
קונפדרציית הכדורגל של אסיה
קונפדרציית הכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC) היא הגוף העליון של הכדורגל ביבשת אסיה, ואחת משש הקונפדרציות האזוריות במסגרת פיפ"א.
הקונפדרציה נוסדה ב-1954 והיא מארגנת תחרויות הן ברמת הנבחרות - גביע אסיה (מקביל לאליפות אירופה בכדורגל) ותחרות העבר גביע האתגר של ה-AFC, והן ברמת הקבוצות - ליגת האלופות האסיאתית (מקביל לליגת האלופות) וגביע AFC, וגביעי העבר גביע אסיה למחזיקות גביע והסופר קאפ האסיאתי.
בנוסף הקונפדרציה מחלקת כל שנה את פרס כדורגלן השנה באסיה לכדורגלן האסיאתי הטוב ביותר.
בשנת 1978 גורשה ישראל מהקונפדרציה, עקב החרמת ישראל בספורט על-ידי מדינות מוסלמיות וערביות (ולצדן גם צפון-קוריאה).
לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנות ה-90 של המאה ה-20, צורפו לקונפדרציה גם מדינות עצמאיות חדשות מסוימות שהיו לפני כן רפובליקות בשטחה האסיאתי של ברית המועצות לשעבר, ביניהן קזחסטן שב-2002 עזבה את הקונפדרציה האסיאתית - והצטרפה לאופ"א האירופאית.
לעומתם, בשנת 2005 החליטה אוסטרליה באופן עצמאי להצטרף לקונפדרציה האסיאתית, ולעזוב את זאת של אוקיאניה.
חברות בארגון.
ל-AFC ישנן 47 חברות:
דירוג נוכחי לנבחרות AFC.
להלן דירוג הנבחרות ב-AFC לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים:
מטריקה רימאנית
התאחדות הכדורגל של אסיה
התאחדות הכדורגל האסיאתית
אי שיוויון צ'בישב
יואל זוסמן
יואל זוּסמן (24 באוקטובר 1910 – 2 במרץ 1982) היה הנשיא הרביעי של בית המשפט העליון. חתן פרס ישראל למדעי המשפט לשנת ה'תשל"ה (1975).
ביוגרפיה.
יואל הכהן-זוסמן נולד בשנת 1910 בקרקוב שבגליציה (אוסטרו הונגריה) (כעבור מספר שנים בתחומי המדינה הפולנית השנייה). למד משפטים באוניברסיטאות בפרנקפורט, היידלברג וברלין.
בשנת 1933 קיבל את התואר דוקטור למשפטים ושנה לאחר מכן בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. בשנת 1937 הוסמך כעורך דין על ידי שלטונות המנדט הבריטי והחל לעבוד במקצוע יחד עם מקס זליגמן ואלפרד ויתקון. בשנת 1944 הוא ייצג מתמודד ברשימת תימנים בערעור על תוצאות הבחירות לאספת הנבחרים, אך ערעורו נדחה.
הוא השתלם באוניברסיטת קיימברידג' ובשנת 1947 קיבל תואר LLB של אוניברסיטת לונדון.
זוסמן היה חבר ההגנה החל משנת 1941. עם פרוץ מלחמת העצמאות הוא שירת כתובע צבאי במסגרת צה"ל (סגן התובע הצבאי הראשי), עד שמונה בשנת 1949 למשרת שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
לאחר תקופת כהונה קצרה כשופט בבית המשפט המחוזי, מונה זוסמן בשנת 1951 כשופט בית המשפט העליון בפועל, למספר כהונות. באוגוסט 1952 ביקש שר המשפטים חיים כהן מהכנסת לאשר את מינויו של זוסמן לבית המשפט העליון, בהתאם לנוהג שלפני הקמת הוועדה לבחירת שופטים. אולם המינוי נדחה עד לאחר הקמת הוועדה לבחירת שופטים וב-11 בדצמבר 1953 מונה זוסמן לכהונת שופט קבוע בבית המשפט העליון. ב-7 באוקטובר 1970 מונה זוסמן לממלא מקום קבוע של נשיא בית המשפט העליון. לאחר פרישתו של נשיא בית המשפט העליון, השופט שמעון אגרנט, מונה זוסמן ב-8 בספטמבר 1976 לנשיא בית המשפט העליון.
במהלך כהונתו בבית המשפט העליון כיהן כיושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת הרביעית (1959). עמד בראש הועדה לחקירת נסיבות הדליקה במסגד אל-אקצא בשנת 1969.
זוסמן פרש מכהונת נשיא בית המשפט העליון ב-29 בפברואר 1980, 8 חודשים לפני הגיעו לגיל 70, עקב מצבו הבריאותי ונפטר ב-2 במרץ 1982. שני בניו, אמנון ואמיר היו גם הם עורכי דין ועשו את התמחותם בבית המשפט העליון. בתו דפנה לא עסקה במשפטים.
בנוסף לכהונתו של יואל זוסמן כשופט בבית המשפט העליון, כיהן כמרצה בדרגת פרופסור (נלווה) בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. כמרצה העמיד יואל זוסמן תלמידים רבים ובהם פרופ' יצחק זמיר (לימים שופט בית המשפט העליון) ופרופ' גבריאלה שלו.
יואל זוסמן חיבר מספר ספרים חשובים בתחום המשפט, בהם: "דיני שטרות" וכן "דיני בוררות". ואולם ספרו החשוב ביותר של יואל זוסמן היה "סדרי הדין האזרחי" אשר יצא בשבע מהדורות. בספר "סדרי הדין האזרחי" כינס יואל זוסמן וניתח את כל החקיקה והפסיקה הקיימת בעניין הפרוצדורה האזרחית שמטרותיה העיקריות הן: ניהול המשפט באופן יעיל ומהיר ככל האפשר ולבסוף מיקוד הדיון בשאלות השנויות במחלוקת והימנעות מדיון עקר.
חתן פרס ישראל למדעי המשפט לשנת ה'תשל"ה (1975). נפטר ב-1982 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
עמדות.
דומה שזוסמן חשב כי מן הראוי לטפח את סדר הדין האזרחי, לאו דווקא מתוך הקפדה על חשיבות הכללים הפרוצדורליים, אלא מתוך הערכה, כי שמירה על הזכויות הפרוצדורליות תשמור בהכרח על הזכויות המהותיות ומתוך דאגה, כי הצדק ייצא לאור.
זוסמן אמר שאחת התכונות החשובות ביותר לשופט היא חוש פרקטי לגבי תוצאות פסק דינו; לפני שהוא כותב את פסק הדין עליו להתעכב לרגע ולחשוב האם הגעתי לפתרון מעשי? אם ימצא שהפתרון אינו מעשי הרי לעיתים קרובות זהו אות כי טעה בהנמקתו.
בפסק דין ירדור תמך זוסמן בפסילת "רשימת הסוציאליסטים" מאנשי אל-ארד מריצה לכנסת בהסתמך על המשפט הטבעי והצורך של הדמוקרטיה להגן על עצמה.
מדינת אכזיב