הערוץ התחיל את שידוריו בשעה 10:00 בבוקר. מהשעה 16:00-10:00 שידר בשידורים חוזרים את התוכניות אותם הפיק בעברית. מהשעה 23:30-16:00 שימש הערוץ את החטיבה הערבית של רשות השידור (כאשר רוב השידורים הם חוזרים). מהשעה 10:00-23:30 שידורי הלילה של הערוץ הראשון שהורכבו בעיקר מתוכניות תרבות של הערוץ הראשון משנות השבעים והשמונים.
ב-6 במאי 2012 החלו שידורי ניסיון של המתכונת החדשה של הערוץ, כ"ערוץ החדשות והתרבות". הערוץ נשאר כשהיה ולא בוצע בו שינוי תוכן בסופו של דבר.
בשנותיו האחרונות רוב התוכניות ששודרו בערוץ הן בשפה הערבית.
ערוץ החדשות.
בשנת 2011 הוחלט ברשות השידור להפוך את ערוץ 33 לערוץ חדשות. הערוץ היה אמור להיות מבוסס על חטיבת החדשות של ערוץ 1 ורשת ב' של קול ישראל, והיה מתוכנן לשדר 24 שעות ביממה גם באתר רשות השידור באינטרנט. שידורים בשפה הערבית תוכננו להיות בערוץ 1 במקום רצועת הילדים מהשעה 15:30-17:00. ב-2012 החלו שידורי הניסיון של הערוץ, אך הם לא הובילו לשינוי בערוץ בסופו של דבר.
רבינא הראשון
מינות
מינות הוא מושג המשמש בדתות המונותאיסטיות על מנת להגדיר קבוצה דתית הסוטה מעיקרי האמונה המקובלים, מבלי לפרוש לגמרי מהדת.
המינים בנצרות
סאאב 900
סאאב 900 הוא רכב מתוצרת תאגיד סאאב השוודי.
הרכב יוצר בין השנים 1978–1998 והיה מבוסס על השלדה של סאאב 99 וסאאב 90 ועל אופל ווקטרה הקדומה. הרכב יוצר עם חזית ארוכה משל סאאב 99, זאת על מנת להתאים את הרכב לתקינה האמריקאית.
לאחר רכישת החברה על ידי ג'נרל מוטורס ב-1989 הוחלט על פרויקט המשך וסאאב NG 900 יוצרה בצורתה החדשה משנת 1994 ועד 1998.
בין השנים 1997-1998 שווקה סאאב 900 בגרסת הסנסוניק הייחודית. גרסת הסנסוניק היא למעשה תיבת הילוכים חצי־אוטומטית, כלומר תיבת הילוכים הממונעת בעזרת מצמד (קלאץ') הידראולי ואין צורך בדוושת הקלאץ' המסורתית אך עדיין יש צורך להעביר הילוכים כמו בתיבה ידנית.
בשנת 1999 פותחה על בסיס ה-900 סאאב 9-3 שקיבלה את השילדה מה-900 ולפי ג'נרל מוטורס בוצעו 1100 שינויים.
גרסאות.
900 NG
2300 סמ"ק אוטומט/ידני 150 כ"ס
2500 סמ"ק V6 אוטומט/ידני 170 כ"ס (לא שווק בארץ)
2300 סמ"ק קבריולה אוטומט/ידני 150 כ"ס
2000 סמ"ק אוטומט/ידני 131 כ"ס (בארץ שווק אך ורק כאוטומט בגרסת הLE ששווקה בשתי מדינות בלבד - ישראל ובריטניה)
2500 סמ"ק V6 אוטומט/ידני 170 כ"ס (לא שווק בארץ)
2000 סמ"ק אוטומט/ידני 131 כ"ס (בארץ שווק אך ורק כאוטומט בגרסת הLE ששווקה בשתי מדינות בלבד - ישראל ובריטניה)
2000 סמ"ק טורבו אוטומט/ידני קבריולה (שווק בארץ בגרסה האוטומטית)
2000 סמ"ק אוטומט/ידני 131 כ"ס (בארץ שווק אך רק כאוטומט בגרסת הLE ששווקה בשתי מדינות בלבד - ישראל ובריטניה)
2000 סמ"ק טורבו סנסוניק/אוטומט/ידני 185 כ"ס (שווק בארץ כסנסוניק)
2000 סמ"ק טורבו קבריולה 185 כ"ס
2000 סמ"ק טורבו סנסוניק/אוטומט/ידני 185 כ"ס (לא שווק בארץ בשנתון זה)
2000 סמ"ק טורבו אוטומט/ידני קבריולה 185 כ"ס (שווק בארץ כאוטומט)
כפירה (פירושונים)
ר.א.ד.ה.
דמעות תנין
"דמעות תנין" הוא מטבע לשון המציין צער מזויף.
המקור לביטוי.
לתנינים, כמו לכמה מיני זוחלים, ציפורים ויונקים אחרים יש קרום מתחת לעפעף התחתון, מעין עפעף שלישי שקוף שמגן על הקרנית בעת ציד מתחת למים. מתחת לקרום הזה, הנקרא "קרום מצמוץ" (Nictitating membrane), יש בלוטת דמע שתפקידה לסוך את תנועתו.
ההפרשה של הבלוטה הזו ניגרת החוצה כאשר התנין על היבשה וקרום המצמוץ פתוח (זה המצב בו פוגשים בדרך כלל בני אדם בתנינים).
במאה ה-13 יוחסו ה"דמעות" הללו לבכי אמיתי. הנזיר ברתולומאוס אנגליקוס כתב באנציקלופדיה על הטבע שפרסם ב-1225 כי "כאשר תנין פוגש אדם במים או על החוף, הוא הורג אותו אם הוא יכול, ואז בוכה עליו ובולע אותו לבסוף": "weepeth upon him and swalloweth him at last". במאה ה-16 דיווח ההרפתקן וסוחר העבדים ג'ון הוקינז כי תנינים באיים הקריביים מזילים דמעות כדי לפתות את קרבנותיהם להתקרב לטווח הלסתות.
לאחר שהדעה הקדומה הזואולוגית התבססה, השתמש שייקספיר בדימוי זה לציין צער מזויף. כך, למשל, עשה במערכה השלישית של המחזה "הנרי השישי":
בתרגום חופשי: מוליך אותו שולל כתנין מתאבל, בצער המטעה עוברי אורח רחמנים.
גם ב"אותלו" נקשר בכי מזויף לדמעות התנין, כאשר אותלו המאמין שדסדמונה אשתו בגדה בו זועם על בכיה:
ובתרגומו של נתן אלתרמן:
בדידו ואניאס של פרסל (ליברטו מאת נחום טייט) מ-1689 מספר אניאס לדידו שהוא נאלץ לעזוב אותה אף על פי שהדבר שובר את ליבו. בתגובה מטיחה דידו בפניו:
בעברית: כך, על גדות הנילוס המסוכנות, בוכה התנין הרמאי.
אחד המקורות המוקדמים לביטוי זה מצוי כבר בקינתו של רבי אלעזר הקליר, "אז בהלוך ירמיהו" (מתוך סדר הקינות לתשעה באב): "סָח יֻלּד בְּתֶלֶף, דְּמָעוֹת כְּתַנִּין זוֹלֵף". קינה זו חוברה לכל המאוחר במאה השביעית לספירה, אלא שלא ברור אם ה"תנין" המוזכר בה הוא בעל החיים הידוע כיום כתנין. מקורות אפשריים נוספים הם הפסוקים "אח הייתי לתנים" (איוב ל, כט) ו"אעשה מספד כתנים" (מיכה א, ב), הממשילים קינה ומספד לתנים שבוכים ומייללים בקול נהי; המפרשים הרלב"ג והרד"ק גורסים תנין במקום תנים, כלומר שימוש מוקדם במטאפורה זו.
נאקסוס
כ&quot;ט בתמוז
עזריאל בן שלמה
נמל התעופה הבינלאומי קאי טק
אורך פלנק
חגי פינסקר
חגי פינסקר (22 ביוני 1925 - 22 בינואר 2007) היה מוותיקי הרדיו בישראל והמנהל הראשון של הטלוויזיה הישראלית.
פינסקר נולד ב-22 ביוני 1925 בירושלים. ראשית הקריירה שלו ברדיו הייתה בקול ירושלים בתקופת המנדט והמשכה ב"קול ישראל". תקופה מסוימת עבד בשעה העברית ברשת הבי.בי.סי. באנגליה. בשובו ארצה יזם ברדיו תוכניות חדשות בלוח השידורים בנושאי חברה ופוליטיקה - "זאת בעייתך", "יש שאלות" ו"פנורמה". חגי פינסקר הכניס לשידורי הרדיו את יומני החדשות "היום הזה" ו"בחצי היום", שכללו כתבות לצד דיווחי חדשות.
חגי פינסקר הביא לרדיו שדרנים צעירים, ביניהם חיים יבין, ירון לונדון, יעקב אחימאיר, חיים גיל, יוסי שריד, דליה יאירי, דן שילון ושלום קיטל.
כעיתונאי דגל פינסקר בזכות הציבור לדעת את כל האמת, לא רק את מה שהממשלה הייתה מעוניינת לפרסם, ולא היסס לשדר כתבה גם כשהשר הנוגע לעניין סירב להגיב על תוכנה. בשנת 1969 מינה אותו שמואל אלמוג, שהיה אז מנכ"ל רשות השידור, למנהל הראשון של הטלוויזיה, אך עימותים עם חלק מן העובדים הניעו אותו לעזוב את התפקיד לאחר שנה ולנסוע ללונדון בשליחות רשות השידור.
בשנת 1976 חזר ארצה ותפס את מקומו של משה חובב כמנהל "קול ישראל". גם בתפקידו זה התעמת עם עובדיו על רקע ניסיונו להביא לרפורמה ארגונית.
לאחר פרישתו מרשות השידור שימש בתפקידי ייעוץ בנושאי רדיו וטלוויזיה, בין השאר בסוגיית מעמדה של תחנת גלי צה"ל ובמכרז הראשון להפעלת ערוץ 2.
בתקופת עבודתו בטלוויזיה נאבק על דמותה ועל אמות המידה הגבוהות שתבע להפעלתה. בין השאר הוביל את המאבק לשידורים בשבת, שבמסגרתו התייצבו הן הוועד המנהל והן הנהלת הטלוויזיה נגד הממשלה והניסיונות לכפייה דתית.
מנישואיו הראשונים יש לו בת אחת ששמה ענת, מנישואיו השניים יש לו בת ששמה גליה. מאשתו השלישית איתה התחתן בגיל 70 יש לו ילדה נוספת ששמה מירשול שמה מורכב משמות אמו (מרים) ואם אשתו (שולמית).
בנגלאדש
באנגלדש
IceWeasel
קוקוריוקאי
קוקוריוקאי (נקרא גם: "אגודת נהר האמור" וכן "אגודת הדרקון השחור", כשמו האחר של הנהר, המפריד בין מנצ'וריה לרוסיה), הוא ארגון לאומני, ימני-קיצוני, אשר פעל ביפן בין השנים 1901 ל-1946.
הארגון הוקם ב-3 בפברואר 1901, בידי אדם בשם אוצ'ידה ריוהיי, אשר ציין כי הסיבה העיקרית להקמת הארגון היא ההתערבות המשולשת של המעצמות רוסיה, צרפת וגרמניה, בתוצאות מלחמת סין–יפן הראשונה (1894-1895) ובהסכם שימונוסקי שבא לאחריהן.
לאחר הניצחון היפני במלחמה זו, נערכה ועידת שימונוסקי ביפן, בה סין נחלה השפלה נוספת על זו שנחלה בשדה הקרב, בדמות פיצויים ליפן ומסירה של טאיוואן וחצי-האי ליאודונג (שבדרום מנצ'וריה) לידיה. רוסיה ובעלות-בריתה, צרפת וגרמניה, התערבו בתוצאות המלחמה, בעיקר עקב לחץ רוסי, כשהאינטרסים של רוסיה ידועים ליפנים. שלוש המעצמות הגישו אולטימטום, תוך איום צבאי, שהביא את יפן לצאת מחצי האי ליאודונג, שהיה הישג משמעותי במלחמה, וכן לצאת מאזור מנצ'וריה ולמעשה, גם מפורט ארתור. דעת הקהל ביפן זעמה על הממשלה בכישלון לשימור ההישג.
היפנים הבינו כי רוסיה, בעלת הצי הקבוע באזור, היא העומדת מאחורי ההתערבות, וכי לצרפת ולגרמניה אין אינטרסים ברורים להתערבות, כפי שיש לרוסיה. כנגד רוסיה עלו כעת קריאות נקם בקרב הציבור. קמו קבוצות לאומניות, שהשמיעו את קולן למען פתרון מיידי שעיקרו ביטול תוצאות ההתערבות המשולשת. ההתערבות המשולשת באה כהמשך ישיר של ההשתלטות הרוסית באזור, שכללה את חכירת נמל פורט ארתור מידי סין ל-25 שנים וכן ההשתלטות על מנצ'וריה לאחר מרד הבוקסרים בסין, בשנת 1900, ובניית הפרויקט העצום של המסילה הטרנס-סיבירית באזור מזרח אסיה. פעילויות אלה גרמו לחשש בציבור היפני כי יפן תהיה הבאה בתור להיות קורבן של האימפריאליזם המערבי, לאחר סין המתפוררת.
הארגון הבולט בין הארגונים הלאומניים, אם כן, היה הקוקוריוקאי, אשר קרא לסילוקה של רוסיה מאזור מזרח אסיה ולהשתלטות יפנית על מנצ'וריה, מונגוליה וסיביר.
הקוקוריוקאי פרסם עיתון עצמאי וכן הקים בית ספר לריגול, אשר שלח סוכנים לאיסוף מידע על פעילות רוסית ברוסיה, מנצ'וריה, קוריאה וסין.