משנת תרע"ב (1912) היה רבה של סמאליאן. בשנת תרע"ד (1914) עבר לכהן כרב בסמולביצ'י. בשנת תרפ"ג (1923) החליף בסלוצק את הרב איסר זלמן מלצר, שנמלט מחמת רדיפות השלטון הקומוניסטי. בשנת תרפ"ה (1925) הוציא לאור את החלק הראשון של פירושו על התוספתא. חידש את הופעת כתב העת הרבני יגדיל תורה ושימש כעורך הגיליון הראשון, שהיה אחד הפרסומים ההלכתיים האחרונים שפורסמו בברית המועצות.
במרץ 1928 (תרפ"ח) היה בין הרבנים שהוחתמו על ידי הג.פ.או. על איגרת שטענה שאין רדיפות של היהדות ברוסיה. בסוף 1928 (תרפ"ט) חתם על איגרת נוספת שהכחישה שהחתימה הקודמת ניתנה מתוך לחץ.
באותה שנה הזמינו אותו חברי המושבה פתח תקווה לכהן כרבה, אך שלטונות ברית המועצות סירבו לתת לו לצאת משם והוא נאלץ לוותר על המינוי. בהמשך נאסר והואשם ב"פעילות אנטי-סובייטית", בגלל רצונו לעלות לארץ ישראל. הוא נעצר על ידי הג.פ.או. באלול ה'תר"ץ (1930), נידון לחמש שנות עבודת פרך ונשלח לחצי שנה למחנה בסיביר.
הודות למאמצים של רבים, בהם הרב חיים עוזר גרודזנסקי, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב יוסף צבי הרץ (רבה הראשי של אנגליה), החפץ חיים ואף חיים נחמן ביאליק - שוחרר לאחר כשנה, בערב יום הכיפורים ה'תרצ"ב (אוקטובר 1931), בתנאי שיעזוב את ברית המועצות לצמיתות. הוא גורש ללטביה, משם לפולין ואז ללונדון. הרוסים השאירו את אשתו וילדיו ברוסיה כדי שישמשו כערבון ליציאתו מהמדינה לצמיתות. כעבור כמה חודשים הורשו אשתו ושניים מבניו לצאת מהמדינה, ושני הבנים הגדולים הורשו לעשות זאת רק מספר שנים מאוחר יותר, בהשתדלות אנתוני אידן, שר החוץ של בריטניה.
בחורף תרצ"ב (דצמבר 1931) השתקע הרב אברמסקי בלונדון והחל לכהן כרב קהילת מחזיקי הדת בעיר, שפעלה אף היא למען שחרורו. בשנת 1935 החליף את הרב שמואל יצחק הילמן כדיין ואב בית דין בבית הדין הרבני בלונדון. בשנים אלו המשיך במפעלו - חיבור הפירוש לתוספתא, "חזון יחזקאל", וב-1945 הוציא את ספרו "ארץ ישראל - נחלת עם ישראל". בשנת 1950 קיבל את "פרס הרב קוק לספרות תורנית", מטעם עיריית תל אביב.
בשנת ה'תשי"א (1951), עם פרישתו לגמלאות, עלה לישראל עם משפחתו והתיישב בשכונת בית וגן בירושלים. בשנת 1956 זכה בפרס ישראל לספרות תורנית. היה מראשי ישיבת סלבודקה (בני ברק) ומסר בה שיעור כללי אחת לשבוע, אולם לא היה מעורב בניהולה החינוכי. ב-1963 מונה לכהן כנשיא "ועד הישיבות". כן פעל למען החינוך העצמאי, היה מנשיאי ארגון אתרא קדישא בעת הקמתו, וכן נשיאו של המרכז הארצי לטהרת המשפחה.
נפטר בירושלים בשלהי ה'תשל"ו (1976), במוצאי שבת אור ליום א' של סליחות האשכנזים. נקבר בהר המנוחות.
חיבוריו.
מלבד חיבורו הגדול חזון יחזקאל חיבר ספרים נוספים, וכן נדפסו ספרים נוספים של מאמריו וחידושיו:
QText הוא מעבד תמלילים עברי שפיתחה חברת "דביר מוצרי תוכנה" מקיבוץ דביר שהיה פופולרי בישראל במיוחד בסוף שנות השמונים של המאה העשרים.
היסטוריה.
הגרסה הראשונה, למערכת ההפעלה DOS, נכתבה על ידי חבר המשק יצחק מינץ (בנו של פרופ' מתתיהו מינץ), ב-1988, בשפת פסקל, הופצה חינם, וזכתה לפופולריות רבה. לאחר שהתבססה בקרב קהל המשתמשים, הופצה גרסה מתקדמת יותר בתשלום, והחברה גדלה במהירות בעקבות הצלחתה.
עם הגעת מערכת ההפעלה חלונות, לא נחפזו מפתחי QText להתאימו לסביבה זו, שבשנותיה הראשונות התקיימה במקביל למערכת ההפעלה DOS. המתחרה הראשון שקם להם בסביבה זו היה מעבד התמלילים "דגש", שאיפשר עריכה גרפית של מסמכים. אף ש"דגש" זכה להצלחה, QText המשיך להתקיים לצדו.
בסופו של דבר יצאה לשוק ב-1994 גרסה 6, למערכת ההפעלה "חלונות", שאיפשרה המרה חלקה של מסמכי QText מגרסת DOS לגרסת "חלונות", אך לזו קם מתחרה חזק, מעבד התמלילים Microsoft Word, שדחק מהשוק רבים ממתחריו, ובהם QText. פיתוח QText הופסק סופית ב-1999 עם גרסה 8.0.
מאפיינים.
QText הצטיין בשילוב עברית, אנגלית ומספרים, תכונה הדורשת מעבר חלק בין כיווני כתיבה הפוכים. QText היה אחד ממעבדי התמלילים הראשונים ששמרו את הנתונים לקבצים בסדר לוגי (סדר הקלדת האותיות), ולא בסדר הוויזואלי (סדר קריאת התווים משמאל לימין) ששלט ב-DOS בתור פורמט שמירה לקובץ באותו זמן ובו השתמשו רוב מעבדי התמלילים של התקופה (כמו איינשטיין).
QText תמך בשמות קבצים בעברית (למרות שלא היו ניתנים לקריאה מחוץ לתוכנה).
מסמך שנכתב ב-QText ניתן להמרה לעברית של חלונות (קידוד 1255) או של יוניקוד באמצעות פקודה פשוטה, ואין צורך להפוך את סדר האותיות באמצעות תוכנה מיוחדת.
קיוטקסט
ז'אן-לואי פלנדרן
ז'אן-לואי פְלַנְדְרָן (Jean-Louis Flandrin; 4 ביולי 1931 – 8 באוגוסט 2001) היסטוריון צרפתי. חקר את ההיסטוריה של המשפחה, המיניות והאוכל.
נולד באלג'יריה ועבר לפריז לאחר מלחמת העולם השנייה, שם החל ללמוד לימודים גבוהים. כתב דוקטורט על אהבה בימי הביניים המאוחרים. בעבודתו, שהתבססה על טקסטים ספרותיים בני התקופה, ניסה למצוא מה הפך נשים לאטרקטיביות עבור גברים. היה מהראשונים שחקרו את הנושא בעולם בהתייחס לתקופת ימי הביניים.
מאוחר יותר, החל פלנדרן לחקור את ההיסטוריה של המזון. היה עורכו של כתב עת מדעי בשם Food and Fodways ותרם מספר פרקים לסדרת הספרים History de la Vie Privee, שתורגמה לאנגלית בשם History of Private Life.
פלנדרן כתב על המטבח הצרפתי בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת ונהג לבשל תבשילים מימי הביניים עם תלמידיו.
לימד באקול פראטיק דה אוטז אטוד והיה ממקימי המרכז האוניברסיטאי בונסן (אוניברסיטת פריז שמונה) לאחר מרד הסטודנטים בפריז ב-1968.
ה'תשס&quot;ח
בודהיזם מזרח-אסייתי
בודהיזם מזרח אסיאתי, הוא מונח לתיאור אוסף של זרמי מחשבה בבודהיזם שהתפתחו באזור מזרח אסיה, שמשתייכים ברובם לזרם המהיינה. זרמים אלו כוללים את הבודהיזם הסיני, הבודהיזם הקוראני, הבודהיזם היפני ואת הבודהיזם הווייטנאמי.
זרם הבודהיזם העיקרי בסרי לנקה ובמדינות דרום-מזרח אסיה הוא הטהרוואדה.
סקוואט
אור אולטרה־סגול
ז'אן-לואי פלאנדרין
תגובת שרשרת רדיקלית
שיר רחוב
שירי רחוב הם שירים עממיים בעלי אופי אינפנטילי המושרים בפי ילדים, בדרך כלל ברחוב. חלק גדול משירי הרחוב הם למעשה שירי משחק. מילות שירי הרחוב נוצרות בדרך אבולוציונית, כך שהם מהווים ממים. שירי רחוב עשויים להוות גם שירי עידוד או קריאות גנאי וכן שירי התגרות בילדים המביעים חיבה לבני המין השני. מניעים אחרים לשגשוגם של שירי רחוב הוא חוסר כבוד כלפי דמויות ציבוריות, ניבולי פה ואזכור נושאים המצויים בטאבו, כולם נושאים הגורמים לילדים לתחושת עונג מן העיסוק באסור. דוגמאות:
למילותיהם של שירי הרחוב יש בדרך כלל גרסאות רבות משום שלרוב אין הם מועלים על הכתב, הגרסאות משתנות עם הזמן ועם המקום, כמו בטלפון שבור. למילים לא תמיד חייבת להיות משמעות, או שייתכן כי הייתה למילים משמעות, ועם השנים היא סורסה. המנגינות כמו המילים, עשויות להיות וריאציה על פזמונים פופולריים או על שירי רחוב אחרים.
אסופות שירי רחוב עבריים.
אחד הניסיונות הראשונים לרכז מספר שירי רחוב לכדי אסופה, נעשה על ידי המשורר חיים חפר ב"שיר השכונה" של להקת התרנגולים, בו שולבו מספר שירי רחוב.
החל מסוף שנות השישים החלו לצאת לאור גם אסופות של שירי רחוב. הזמרת דרורה חבקין הוציאה שני אלבומי אריכי נגן של שירי רחוב בשם "שירי הרחוב של דרורה חבקין". בשנת 1974 הוציא חוקר הלשון אורי סלע ספר בשם "ילדות קלה" ובו שילב מספר שירי רחוב לצד שירי ילדים קנוניים ושירי עם. בשנת 1979 הוציאה להקת האחים והאחיות אלבום אוסף שירי רחוב בשם "זלמן יש לו מכנסיים", לאור הצלחת האלבום העלתה הלהקה גם הצגה באותו שם בהפקת דודו אלהרר. בשנת 1982 הוציאה סמדר שיר לאור את הספר "שירי רחוב", המבוסס על שירי רחוב שכתבה במדור "דברים קטנים" במעריב לנוער. לפי עדותה רעיונות רבים לשירים הגיעו לה ממכתבים ששלחו לה הילדים עצמם. בעקבותיו יצאו לאור הספרים "עוד שירי רחוב", "עלא כיפאק", "שירים זרוקים" ו"דברים קטנים ומדליקים".
דוגמאות.
קריאות.
עידוד.
צלילי הבית והריש מתבצעים על ידי פריטה על שפתיים משורבבות. צלילי ה"פוטה" מתבצעים על ידי טפיחה על לחיים מלאות אוויר.
שירי שנאה.
בשלהי תקופת המנדט וראשית ימי המדינה יוחסו שירי רחוב אלו בעיקר להיטלר. בשנות השישים החליף בדרך כלל נאצר את היטלר. דוגמאות:
שמואל הקטן
שמואל הקטן היה תנא שישב במועצת החכמים שדנה בעיבור השנה. חיבר את ברכת המינים, ברכה מאוחרת שנוספה לתפילת שמונה עשרה, לבקשתו של רבן גמליאל. בתלמוד הוא מוזכר כדוגמה לענווה. לא היו לו ילדים.
לפשר כינויו "הקטן" מביא התלמוד הירושלמי שני הסברים: "לפי שהיה מקטין עצמו" ונוהג בענווה, ו"לפי שמעט (בלבד) היה קטן משמואל הרמתי".
תקופתו.
קיימת אי־בהירות בנוגע לתקופה שבה חי ופעל שמואל הקטן, כיוון שהמקורות מציגים מידע סותר.
התלמוד מספר: .
מכאן משמע, לכאורה, ששמואל הקטן פעל בתקופתו של רבן גמליאל דיבנה, שהיה בדור שאחרי חורבן בית שני (דור שני-שלישי של התנאים). ואולם, הדבר עומד בסתירה למקור אחר, "ואף הוא אמר בשעת מיתתו: שמעון וישמעאל לחרבא...". "שמעון וישמעאל", על פי רש"י, הם רבן שמעון בן גמליאל הזקן ורבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול. לפי המסופר במקור זה, שמואל הקטן צפה את הפורענויות העתידות לבוא ואת הוצאתם להורג של שני המנהיגים – נשיא הסנהדרין והכהן הגדול. בכך מפורש ששמואל הקטן נפטר עוד לפני החורבן, בחייו של רשב"ג הזקן, אביו של רבן גמליאל דיבנה (דור ראשון לתנאים).
לפיכך, יש שתי דעות עיקריות בעניין זה: