ב-6 ביוני 2013, יצא אלבומו השלישי, "יומי הוא חלום". הוא כלל 13 קטעים בהם שלושת הסינגלים שקדמו ליציאותו, מספר שירים שכתב בצוותא עם ערן צור וכן עם דן תורן ושני קטעים אינסטרומנטליים. השירים "כל יום משתנה" ו"יומי הוא חלום" שובצו בפלייליסטים של תחנות הרדיו השונות. האלבום זכה לתשבחות המבקרים.
עם תום סיבוב ההופעות של "יומי הוא חלום", גיבש נובלמן להקה חדשה עימה החל לעבוד על חומרים חדשים בשפה האנגלית. ההרכב שכולל את: אייל פיק, בועז וולף וליאור אבל החל להופיע בחודש מאי 2015. בעמוד הפייסבוק שלו, סיפר נובלמן כי ההרכב מתכנן להיכנס לאולפן ההקלטות בחודשי הקיץ להקליט את השירים החדשים. הלהקה אמנם הקליטה חומרים לאלבום שלם, אך נכון לתחילת שנת 2018, לא פורסם דבר לגבי הוצאתו ונובלמן חדל להופיע, למעט הופעת אורח במופע ההשכבה החד פעמי, שנערך לזכרו של המוזיקאי הישראלי המנוח, צ'ארלי מגירה, עימו הקליט נובלמן בעבר.
לאחר הפסקה ממושכת, הוציא בחודש אוקטובר 2021, סינגל חדש באנגלית, The Killing Angel שנכנס לפלייליסט התחנות גלגלצ ו- 88 ושב להופיע עם חבריו הוותיקים גבע אלון, יותם בן חורין ועוד.
עיתונות, תקשורת הספורט ומשחק.
מעבר להיותו מוזיקאי עוסק נובלמן גם בתחומי הכתיבה, העיתונות והמשחק. הוא עוסק מאז שנת 2006 בהנחיה וכתיבה לתוכניות ספורט שונות בערוצים השונים, כשהוא מביא גישה רעננה המשלבת גם הומור, סאטירה, ותשוקה לנוסטלגיה. כמו כן, משדר משחקי כדורגל עבור ערוץ הספורט. נובלמן אוהד את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים ולעיתים ניתן לראות אותו במשחקיה.
הוא כתב ביקורות תרבות לרשת "מעריב" (בשנים 1993–1996) והיה בעל טור במקומוני "ידיעות אחרונות" (2003-2007).
בשנת 2001 החל להגיש בתוכנית הטלוויזיה "המצעד" (ערוץ ביפ) פינה שבועית בנושא היסטוריית מוזיקת הרוקנרול. בשנת 2006 השתתף בטלוויזיה כשחקן אורח בטלנובלה "האלופה", שיצר אחיו דרור.
בשנת 2006 פיתח נובלמן נישה חדשה, הגשת ויצירת תוכני וידאו ספורט בידוריים-הומוריסטיים. עבור פורטל האינטרנט וואלה!, יצר את דמותו "יועד אלפרון", כתב ספורט משוטט החוקר את נבכי הספורט הישראלי לעומק ולרוחב בצורה הומוריסטית, נוסטלגית, הזויה ורומנטית. בשנת 2008 התפתחה הפינה לכדי תוכנית אולפן של ממש - "בראש ובראשונה". התוכנית שודרה בשחור-לבן (כהצדעה לשידורי הערוץ הראשון בשנות השבעים) ועסקה בצורה הומוריסטית בספורט הישראלי, על שלל בדמויות הצבעוניות המאכלסות אותו. עונתה הרביעית של התוכנית, שודרה בוואלה! בשנת 2013.
לרגל מגזין משדרי יורו 2008 בכדורגל ששודר בערוצים 10 וצ'רלטון בטלוויזיה, המציא נובלמן את דמותו של מייקל פינדר, עיתונאי ספורט אנגלי, המסקר עבור ארצו את תרבות הספורט הישראלית. בעקבות הצלחת הכתבות, צולמו שתי עונות של פינדר. בהמשך הצטרף לתקופה קצרה גם לצוות תוכנית הספורט "הראשון בשער" שלערוץ הראשון.
בקיץ 2013 החל להגיש ולכתוב בערוץ הספורט את תוכנית האולפן הלילית "תראו מי שמדבר". החל מקיץ 2017 החל לשדר משחקי כדורגל בערוץ הספורט.
בשנת 2010 נבחר להנחות את השעשועון האינטראקטיבי "קן הקוקיה" של חברת סלקום, ששודר בפייסבוק ובסלולר, לצדם של ימית סול ואיתי שגב.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה חסמבה.
בשנת 2018 פורסם כי נובלמן ישחק בהצגת הילדים מעשה בחמישה בלונים, לצידו של השחקן יובל המבולבל.
בנוסף לקריירת המשחק והשירה, דיבב נובלמן את דונלד דאק, הברווז בסרטי חברת וולט דיסני. את התפקיד אייש מתחילת שנות ה-90 עד עזיבתה של שפרירה זכאי את קריירת בימוי הדיבוב בסוף 2008.
בסוף שנות ה-90 נבחר על ידי אולפני דיסני כ"מדבב דונלד דאק הטוב בעולם" מבין 30 מדבבים שונים, ואת התואר חלק עם עמיתיו האמריקאי והגרמני, טוני אנסלמו ופיטר קראוץ.
לימודים.
נובלמן הוא בעל תואר ראשון בלימודי תקשורת מטעם אוניברסיטת London Guildhall שבאנגליה. הוא הוסמך כמאמן אישי מוסמך מטעם בית הספר "תות - תוצאות ותקשורת" וסיים לימודי משחק בבית ספרה של רות דייכס.
משפחה.
שי נובלמן הוא אחיו הבכור של התסריטאי ויוצר הטלוויזיה דרור נובלמן. אחיו יובל הוא במאי ושחקן. נובלמן נישא בשנת 2008 לבמאית בילי לוי ויש לו שלושה ילדים.
דב שטוק
דוב שטוק
צ'יק קוריאה
ארמנדו אנתוני "צ'יק" קוריאה (באנגלית: Armando Anthony "Chick" Corea; 12 ביוני 1941 צ'לסי, מסצ'וסטס – 9 בפברואר 2021) היה פסנתרן ג'אז אמריקאי פורה ומשפיע, שהחל לפעול בשנות ה-60 של המאה ה-20.
קוריאה היה שותף ליצירת זרם הפיוז'ן-ג'אז כנגן בלהקתו של מיילס דייוויס בסוף שנות ה-60. במהלך שנות ה-70 הקים קוריאה את להקת הפיוז'ן "Return to Forever" אשר נחשבת יחד עם להקות Weather Report ו-Mahavishnu Orchestra כאחת הלהקות המשפיעות ביותר בסצנת הפיוז'ן של שנות ה-70. יחד עם הרבי הנקוק, מק'קוי טיינר וקית' ג'ארט, קוריאה תואר כאחד מפסנתרני הג'אז החשובים והמרכזיים בעידן שאחרי ג'ון קולטריין וארבע מיצירותיו "Spain", "500 Miles High", "La Fiesta" ו-"Windows" נחשבות לסטנדרט ג'אז.
קוריאה הרבה לעבוד בשיתופי פעולה עם אמנים שונים לאורך הקריירה שלו, במקביל לעבודת הסולו שלו. הוא הוציא 76 אלבומי סולו במשך הקריירה שלו, הראשון "Tones for Joan's Bones" הוקלט ב-1966 ויצא לאור ב-1968. בנוסף ניגן והוציא עוד 9 אלבומים עם ההרכב "Return to Forever", עוד 5 אלבומים עם ההרכב "Circle", ו-22 אלבומי הופעה כאומן מוביל. לצד זאת היה שותף בעשרות אלבומים של אמנים אחרים.
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
ארמנדו קוריאה נולד בעיר צ'לסי, מסצ'וסטס, להורים אנה וארמנדו ג'יי קוריאה בשנת 1941. סבו היה מהגר איטלקי ממחוז קטנזארו שבחבל קלבריה בדרום איטליה. אביו, חצוצרן שההוביל להקת דיקסילנד בבוסטון בשנות השלושים והארבעים, חשף את קוריאה לפסנתר לראשונה בגיל 4.
ביתו של קוריאה היה מוזיקלי מאוד, ואת ילדותו בילה לצלילי מוזיקת ג'אז, מה שהשפיע מאוחר יותר על יצירותיו. הוא הושפע בגיל צעיר ממוזיקת בי בופ, ובפרט מאמנים כדיזי גילספי, צ'ארלי פארקר, באד פאוול, הוראס סילבר ולסטר יאנג. כאשר היה בן שמונה, החל ללמוד נגינה על מערכת תופים וכלי הקשה, מה שהשפיע רבות על נגינתו על הפסנתר, שנתפס בעיניו ככלי הקשה. באותה תקופה סיגל לעצמו צורת נגינה ייחודית, שהתבטאה מאוחר יותר בכל יצירותיו.
קוריאה פיתח את כישורי הפסנתר שלו על ידי חקר מוזיקה בכוחות עצמו. השפעה בולטת היה הפסנתרן סלבטורה סולו, שלימד את קוריאה פסנתר מגיל 8 וחשף אותו למוזיקה הקלאסית, אותה לא הכיר עד אז. בשיעוריו, עורר סולו בקוריאה עניין רב לגבי קומפוזיציה, הרמוניה ומשקל.
לבוש בחליפת הטוקסידו של אביו החל קוריאה להופיע ולנגן כבר בשנות בית הספר התיכון. עד מהרה הפך לאורח קבוע במועדון ג'אז מקומי, בו ניגן יחד עם הטריו שלו קטעים של הרב פומרוי . בסופו של דבר עבר לעיר ניו יורק, שם למד מוזיקה באוניברסיטת קולומביה, ולאחר מכן עבר לבית הספר ג'וליארד. הוא עזב את הלימודים בשניהם לאחר שמצא אותם "מאכזבים", אולם נשאר לגור בעיר.
לימים הודה כי לימודיו בניו יורק היו "יותר כמו תירוץ לגור בניו יורק - שם כל גיבורי הג'אז שלי נמצאו. הייתי, אתה יודע, בחור צעיר בפעם הראשונה מחוץ לבית, מחוץ לתיכון וכן הלאה, ולנסוע ללמוד הייתה דרך מקובלת להתרחק מהבית. מהר מאוד התברר שמה שבאמת רציתי לעשות זה לעבוד עם נגנים, לפגוש נגנים ולנגן".
קריירה מוקדמת.
קוריאה החל את הקריירה המקצועית וסיורי ההופעות שלו בתחילת שנות השישים, לצד מוזיקאים נוספים שהיו בתחילת דרכם בתקופה ההיא, כמו מונגו סנטמריה, ווילי בובו, בלו מיטשל, הרבי מאן וסטן גץ. את אלבום הבכורה שלו, Tones for Joan's Bones, הקליט בשנת 1966 והוא פורסם בשנת 1968.
אולם הפריצה הראשונית שלו הגיע שנתיים מאוחר יותר באלבומו השני, Now He Sings, Now He Sobs, בו הקליט עם הטריו שלו באותה תקופה, שהורכב מקוריאה על הפסנתר, רוי היינס על התופים, ומירוסלאב ויטוס על הקונטרבס. לימים, בשנת 1999, יוענק לסינגל "Now He Sings, Now He Sobs", שעל שמו נקרא גם האלבום, פרס היכל התהילה של גראמי.
בשנת 1968, החל קוריאה להקליט ולהופיע עם החצוצרן המוערך מיילס דייוויס. השניים התיידדו וקוריאה החל להיות חבר צוות קבוע בהקלטות אלבומיו של דייוויס, בהם "Filles de Kilimanjaro","In a Silent Way","Bitches Brew" ו-"On the Corner". נגינתו של קוריאה מופיעה גם כן ברבים מאלבומי האוסף של דייוויס. קוריאה היה חבר בלהקתו של דייוויס עד שנת 1970, והופיע עמו עשרות פעמים. בהופעתם האחרונה השתתפו אמנים ידועים נוספים כקית' ג'ארט, דייב הולנד, איירטו מוריירה וג'ק דז'ונט.
הולנד וקוריאה עזבו במקביל את להקתו של דייוויס והקימו קוורטט ג'אז חופשי בשם Circle , בהשתתפות אנתוני ברקסטון והמתופף בארי אלטשול. אף שפעלו במשך שנה אחת בלבד, הספיקה הלהקה הצעירה להקליט שלושה אלבומים בחברות התקליטים Blue Note ו-ECM. באלבומי הלהקה בחן קוריאה גבולות רבים בהקשר של נגינה חופשית, וביצע מספר טכניקות חדשניות וניסיוניות, שהבולטת בהן היא נגינה על מיתריו החשופים של הפסנתר עם הידיים.