ב-20 באוגוסט 1942 הועברו יושבי גטו סניטקיב למורובנייה קורילובצי, ונרצחו שם עם יתר יהודי הסביבה.
סניטקוב
מיאורי
תחנת הרכבת ברלין גן החיות
תחנת הרכבת ברלין גן החיות (בגרמנית: Bahnhof Berlin Zoologischer Garten, או בקיצור Bahnhof Zoo) היא תחנת רכבת בברלין, בירת גרמניה. התחנה ממוקמת ברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף וסמוכה לגן החיות של ברלין ושדרת קורפירסטנדאם, שדרת הקניות והבילוי של מערב ברלין.
בתקופת המלחמה הקרה וחומת ברלין שימשה תחנת גן החיות כמרכז התחבורתי הראשי של ברלין המערבית ובהמשך גם זמן מה לאחר איחוד העיר, עד פתיחת תחנת הרכבת המרכזית של ברלין בשנת 2006.
לבד מהרכבות הבין עירוניות והפרבריות של דויטשה באן שעוצרות בתחנה, היא משמשת גם כתחנה עבור הרכבת העירונית המהירה של ברלין (S-Bahn), עבור הרכבת התחתית של ברלין וכן כתחנת מסוף לקווי אוטובוס יומיים וליליים רבים.
היסטוריה.
התחנה נפתחה לראשונה לציבור ב-7 בפברואר 1882. בשנת 1902 החלה לשמש גם כתחנה בקו הרכבת התחתית הראשון בעיר. לאחר מלחמת העולם השנייה וסגירתה של תחנת אנהאלטר באנהוף נותרה תחנת גן החיות היחידה בברלין המערבית שעצרו בה רכבות בין עירוניות למזרח ומערב גרמניה וכן רכבות למדינות מערב אירופה הסמוכות. התחנה, באותה תקופה בעלת שני רציפים וארבע מסילות בלבד, התמודדה עם העומס בהצלחה יתרה. הפופולריות של התחנה צנחה לאחר שנת 2006 כשרוב הרכבות הבין עירוניות החלו לעבור דרך התחנה ללא עצירה בדרך לתחנת הרכבת המרכזית של העיר.
אליעזר יבלון
אליעזר (אלי) יבלון (1951 - 9 בדצמבר 2016) היה עורך דין ומנכ"ל משרד הרווחה והשירותים החברתיים מיולי 2015 עד לפטירתו.
ביוגרפיה.
יבלון נולד בבית דגן לאפרים ולאה (לבית אנגלשטיין) יבלון. בצעירותו עברה המשפחה לראשון-לציון. בעל תואר ראשון במדע המדינה וקרימינולוגיה ותואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. היה עורך דין ומגשר מוסמך מטעם לשכת עורכי הדין. לאורך השנים כיהן במגוון תפקידי ניהול בתעשייה האווירית לישראל, בהם עוזר מנהל חטכ"א (חטיבת כלי טיס אזרחי), מ"מ מנהל מפעל מכלולים, מ"מ מנהל מפעל מתא ירושלים, ומנכ"ל שא"ל.
יבלון כיהן כחבר מועצת העיר ראשון לציון במשך למעלה מ-25 שנים ומילא מגוון תפקידים לאורך השנים ובהם חבר ועדת כספים, מחזיק תיק חינוך ממלכתי דתי, יו"ר ועדת ביקורת עירונית, מחזיק תיק תרבות תורנית וחבר ועדת בניין עיר. בשנים האחרונות שימש כחבר דירקטוריון תאגיד המים "מניב".
בצעירותו היה יבלון שחקן כדורסל, ובשנים 1975–1982 היה שחקן קבוצת אליצור ת"א בליגת העל בכדורסל וקלע 1163 נקודות במשחקיו בשנים אלו. הוא שיחק בנבחרת חיל האוויר וייצג את ישראל בתחרויות כדורסל בחו"ל.
יבלון היה נשוי ואב לשלושה. נפטר מדום לב ב-9 בדצמבר 2016.
סקרנביץ
סקרנביץ (בפולנית: Skierniewice, סקיירנייביצה; ביידיש: סקערניעוויץ) הוא עיר מחוז בפרובינציית לודז' בפולין, בין ורשה ולודז'.
תולדות היישוב.
סקרנביץ נזכרת לראשונה בשנת 1359, ובשנת 1457 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית לפולין.
בשנת 1845 חוברה העיר למסילת הברזל בקו ורשה-וינה, ובשנת 1867 הפכה לעיר מחוז.
יהודי סקרנביץ.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,300 יהודים, כחמישית מתושביה, והיא היוותה מרכז חסידי חשוב, בעיקר של חסידות סקרנביץ. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו במעשי שוד של יהודיה, ובסוף החודש העלו באש את בית הכנסת הגדול בעיר ואת בית המדרש בה. בתקופה זו הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים, ובד בבד, נחטפו יהודיה לעבודות כפייה.
באוקטובר 1940 רוכזו כ-7,000 יהודי העיר בגטו שהוקם באזור הרוס בה, אליו הובאו בהמשך אלפי פליטים יהודים נוספים. בינואר 1941 ננעלו שערי גטו סקרנביץ, ובהמשך החודש גורשו יושביו לגטו ורשה.
באנהוף צו
קלאוס אאוגנטאלר
קלאוס אאוגנטאלר (בגרמנית: Klaus Augenthaler, נולד ב-26 בספטמבר 1957 בפירסטנצל שבבוואריה, מערב גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ומאמן בהווה. אאוגנטאלר שיחק במשך כל הקריירה שלו בבאיירן מינכן מליגת הבונדסליגה. על אף ששיחק בעמדות ההגנה, גם הרבה להבקיע שערים. אאוגנטאלר זכה עם נבחרת מערב גרמניה במונדיאל 1990.
אאוגנטאלר חבר בהיכל התהילה של באיירן מינכן, וידוע כאחד השחקנים הגדולים שלה בכל הזמנים.
קריירה כשחקן.
באיירן מינכן.
אאוגנטאלר שיחק בבאיירן מינכן כבלם, מגן וליברו, וזכה עמה בשבע אליפויות הבונדסליגה ובשלושה גביעים. בזירה האירופית, השתתף במשחק ההפסד של באיירן מינכן לאסטון וילה בגמר גביע אירופה לאלופות 1982, אך נעדר ממשחק ההפסד בגמר גביע אירופה לאלופות 1987 עקב השעיה.
אאוגנטאלר שימש כקפטן הקבוצה החל משנת 1984 ועד לפרישה.
לאאוגנטאלר 404 הופעות במדי באיירן מינכן, נתון הממקם אותו, נכון לשנת 2015, במקום החמישי ברשימת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים.
נבחרת גרמניה המערבית.
לאאוגנטאלר 27 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. הוא לקח חלק חשוב בזכייתה של גרמניה במונדיאל 1990, ואילו במונדיאל 1986 היה בסגל אך מיעט לשחק.
קריירה כמאמן.
אאוגנטאלר שימש בתפקידי אימון שונים בבאיירן מינכן מיד לאחר פרישתו ממשחק פעיל. תחילה בקבוצת הנוער, ואחר כך כעוזר מאמן. בשנת 1997 עבר לקבוצת גראצר א.ק. מאוסטריה, שם אימן במשך שלוש שנים, אותה הוביל פעמיים למקום השלישי בליגת הבונדסליגה האוסטרית.
בפגרת החורף של עונת 1999-2000 עזב את גראצר וחתם בנירנברג, אותה העלה כבר באותה עונה לליגת הבונדסליגה. באפריל בעונת 2003, פוטר אאוגנטאלר מנירנברג עקב כישלונה ומיקומה בתחתית. כבר באותה עונה עבר לאמן את באייר לברקוזן וסייע לה להינצל מירידת ליגה, ואילו נירנברג ירדה לליגת המשנה. אאוגנטאלר נשאר בלברקוזן עד לפיטוריו בספטמבר 2005. בהמשך אותה עונה עבר לוולפסבורג, בה נשאר כעונה וחצי.
לאחר הפסקה של מספר שנים, אימן באונטרהאכינג למשך עונה וחצי, ובהמשך דחה הצעות לאימון הנבחרות הלאומיות של ו.
תארים.
עם באיירן מינכן:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
קישורים חיצוניים.
ז'ורז' פיטואף
ז'ורז' פיטואף (בצרפתית: Georges Pitoëff, ברוסית: גאורגי איוויאנוביץ' פּיטוֹייב Гео́ргий Ива́нович Питоев, 4 בספטמבר 1885 טביליסי -17 בספטמבר 1939 בלווי, ז'נבה) היה שחקן ובמאי תיאטרון רוסי וצרפתי, ארמני יליד גאורגיה.
פיטואף ניהל, בין היתר, את תיאטר דה שאנז אליזה ואת תיאטר דה מטירן בפריז והקים יחד עם אשתו, לודמילה, חברת תיאטרון משלו - להקת "ז'ורז' פיטואף" שהייתה מן החשובות בצרפת בין שתי מלחמות העולם. יחד עם הבמאים לואי ז'ובה, שארל דילן וגסטון באטי, היה פיטואף החל משנת 1927 חבר במה שנקרא "קרטל הארבעה" שנועד לקדם את ריענון התיאטרון הצרפתי.
ביוגרפיה ויצירתו.
ילדותו וצעירותו.
טביליסי.
מצד אביו היה גאורגי פיטוייב צאצא למשפחה אמידה של סוחרים ארמנים בשם פיטוייב, במקור פיטויאן, שחיו בטיפליס, בגאורגיה, אז באימפריה הרוסית וזכו לתוארי אצולה מידי הקיסר הרוסי. הם היו אנשים מעורים היטב בתרבות האירופית והרוסית, בין היתר, היו שוחרי תיאטרון מושבעים. הדוד איסאי הקים בטביליסי את "חוג האמנים" ובנה בעיר בניין שאיכסן אולם תיאטרון, אולם קונצרטים ואולם ריקודים.
גאורגי נולד בשנת 1885 והיה בנם הבכור של הוריו. אביו, איוואן פיטוייב וחמשת אחיו המבוגרים ממנו ניהלו חברה מסחרית שברשותה היו נכסים גדולים - שדות נפט בקווקז, חברת ספנות, עתודות דגי סלמונים וחידקנים על גדות הוולגה. האם של גאורגי - נדז'דה גרסימובנה הייתה רוסיה.
כשהיה גאורגי בן 4, אביו איוואן, שבילה את נעוריו ברובע הלטיני בפריז, עזב את תפקידי הניהול בחברה המשפחתית ולקח על עצמו את ניהול התיאטרון הממלכתי הקטן שפעל בטביליסי. בהמשך בנה עבור התיאטרון במרכז העיר בגולובינסקי פרוספקט, בניין גדול ומודרני (בימינו - תיאטרון "רוסטבלי") שהפך לגאוות העיר. איוואן פיטוייב המשיך להיות מנהל אמנותי ואדמיניסטרטיבי של המוסד, ופעל גם כבמאי ותפאורן. כפי שמציינת לודמילה פיטואף בזכרונותיה, התיאטרון בניהול פיטוייב האב אירח את גדולי האמנים של התקופה, כולל להקות תיאטרון צרפתיות ואיטלקיות וזמרים רוסים ואוסטרים. בגיל 6 צפה גאורגי בחברת אמו בהצגת התיאטרון הראשונה - "הדמון" לפי מיכאיל לרמונטוב. במהרה התחיל הילד לביים הצגות בסלון בית הוריו. לגאורגי ולאחיו היו מטפלת גרמנייה ומטפלת צרפתייה. עד גיל 10 קיבל בבית שיעורים פרטיים, לרבות במוזיקה, ציור וצרפתית. אחר כך למד בבית הספר והתיכון הטכני של טביליסי (1902-1894), שבו הצטיין בלימודיו, כולל במתמטיקה. החל מגיל 14 נסע עם הוריו בכל חופשת קיץ לשווייץ ולצרפת, ביקר במוזיאונים ובמהלך החופשה השלישית צפה בעשרות הצגות תיאטרון.
מוסקבה.
בשנים 1902–1905 עברה המשפחה לגור במוסקבה.
פיטוייב למד שם בבית הספר לכבישים וגשרים (הנדסה אזרחית) שבאוניברסיטת מוסקבה. הוא חילק את זמנו בין לימודים להצגות תיאטרון, ופקד במיוחד את התיאטרון האמנותי של סטניסלבסקי ונמירוביץ'-דנצ'נקו שהלהיב אותו. כמו בתקופת לימודיו בתיכון, המשיך להיות הראשון בתלמידים.
פריז.
לאחר מכן נסע עם הוריו לפריז, כדי ללמוד משפטים באוניברסיטת סורבון בשנים 1908-1904. באותו הזמן ביקר פיטואף בקורסים למתמטיקה ולמד אנגלית בהתכתבות עם מורה אנגלי.