השלטונות הקומוניסטים ברומניה, לפי איתות שקיבלו מברית המועצות, עברו ב-1948 למסע תעמולה נגד הציונות ונקיטת צעדים מנהליים ומשטרתיים נגד הפעילים הציונים. בהדרגה נסגרו כל המוסדות הציונים ופעילים ציונים נעצרו באמתלות שונות, נחקרו תקופות ממושכות (חודשים ושנים) בעינויים והואשמו בריגול ובניסיון לפגוע במשטר ולבסוף נידונו לעונשי מאסר.
יציאת היהודים מרומניה.
בתקופה בה שלטו ברומניה הקומוניסטים, לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל, היה יחסם של שלטונות רומניה לעלייה שלילי (פרט לניסיון שלא צלח לחזק את המפלגה הקומוניסטית הישראלית), העלייה נחשבה להצבעת אי אמון בשלטון הקומוניסטי ודוגמה רעה ליתר תושבי רומניה. למרות עמדה בסיסית זאת ישראל והארגונים היהודים הצליחו לשכנע את השלטונות, מפעם לפעם, לתת ליהודי רומניה לעלות לישראל, אך זה לא היה בחינם, השלטונות הרומניים גבו מישראל ומהארגונים היהודים תמורה בצורת העדפות סחר, ציוד מבוקש, טכנולוגיות תעשייתיות וחקלאיות, הלוואות בתנאים טובים במיוחד, תשלומים עקיפים ולבסוף תשלום ישיר עבור כל עולה ועולה לפי תעריפים קבועים.
בנוסף לתמורה שקיבלה רומניה מגורמים יהודים בחו"ל, השלטונות הרומניים הטילו על העולים הפוטנציאליים אגרות למיניהן ומיני תשלומים וחובות שנועדו להוציא מידם את נכסיהם לפני עלייתם ארצה. יהודי רומני הורשה להוציא מרומניה רק 70 קילוגרם חפצים משומשים. בתכשיטים הותר להוציא רק טבעת נישואין לכל בן זוג וזוג עגילים אחד לכל אישה. היו עוד איסורים רבים ומשונים, אך שאיפת היהודים לצאת מרומניה ולהגיע לישראל גברה עליהם.
בנוסף לכספים שנגבו עבור מתן אישורי יציאה ליהודי רומניה, הטילו השלטונות הרומניים מיסים ואגרות על היוצאים. כל יהודי שהגיש בקשה ליציאה מרומניה חויב לוותר על האזרחות הרומנית ולשלם אגרת ויתור בגובה 1,000 לאי. כל מי שביקש לצאת מרומניה אולץ להשאיר בה את כל רכושו. מי שהיה לו בית משלו אולץ לתרום אותו למדינה, אך התרומה התקבלה רק לאחר שהבית שופץ לשביעות רצון השלטונות ושולמה אגרת התרומה למדינה.
השגריר הישראלי בבוקרשט, ראובן רובין, דיווח לשר העלייה, חיים משה שפירא ולסוכנות היהודית שעלויות הרישום בלבד מגיעות לחמישים דולר לאיש
אחרי המהפכה של 1989.
אחרי המהפכה הרומנית המשטר הרומני השתנה לכיוון הדמוקרטי לפי הדוגמה המערבית, כולל שוויון זכויות ללא הבדל דת, גזע או לאום. לפי החקיקה החדשה התאפשר למי שאיבד את אזרחותו בנסיבות דומות להגירת היהודים בשנות השלטון הקומוניסטי ולילדיהם, לבקש ולקבל אזרחות רומנית. החקיקה החדשה גם נתנה אפשרות של אזרחות כפולה, כך שבקשת אזרחות רומנית לא חייבה ויתור על האזרחות הקיימת של המבקש. כניסת רומניה לשוק האירופי המשותף הגדילה את כמות המעוניינים בקבלת דרכון רומני. היו ישראלים יוצאי רומניה וילדים של ישראלים יוצאי רומניה שהגישו בקשות לאזרחות רומנית וקיבלו אותה. מקרה בולט הוא של נתי מאיר, יהודי יליד ישראל, שהוריו נולדו ברומניה. נתי מאיר, בעל עבר פלילי בישראל, קיבל אזרחות רומנית, נכנס לפוליטיקה רומנית והגיע לבית המחוקקים, אך נאלץ לפרוש ובעקבות כמה משפטים פליליים. נכון לשנת 2014, הוא מרצה עונש מאסר ברומניה.
החקיקה הרומנית נגד האנטישמיות.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 בוטלה ברומניה החקיקה האנטישמית ובהמשך חוקקו חוקים שאסרו את האנטישמיות.
לאחר המהפכה הרומנית (1989), ששמה קץ למשטר הקומוניסטי ברומניה, רומנים, חסידי תנועות שדוכאו על ידי המשטר הקומוניסטי, התחילו לעשות נפשות לרעיונותיהם ולנסות להקים מחדש מפלגות ותנועות בעלות אופי פשיסטי ואנטישמי.
ב-28 במרץ 2002 פרסמה ממשלת רומניה צו דחוף בנוגע לאיסור הארגונים והסמלים בעלי אופי פשיסטי, גזעני או קסנופובי וקידום הערצת האישים האשמים בביצוע מעשים נגד השלום והאנושות. הצו חוקק לעצירת ניסיונות הרהביליטציה של יון אנטונסקו ופושעי מלחמה נוספים. צו זה לא כיסה במידה ראויה את תחיית התנועה הלגיונרית, לכן הפרלמנט הרומני חוקק את חוק 217/2015, שנכנס לתוקפו ב-30 ביולי 2015 ולשונו הייתה מפורטת יותר וכללה גם ציון מפורש של איסור הסמלים והאופי הלגיונרי.
ב-7 ביולי 2018 נכנס לתוקפו החוק הרומני 157/2018 למניעת ומאבק באנטישמיות. החוק מפרט מה הן תופעות אנטישמיות וקובע עונשי מאסר לפי חומרת העבירות. החוק התקבל בתמיכת כל המפלגות ובהצבעה כמעט פה אחד - רק חבר אחד בבית הנבחרים נמנע.
מתופף
מתופף הוא מוזיקאי העוסק בתיפוף, כלומר מנגן בתוף או במערכת תופים.
תפקיד המתופף.
התפקיד הראשוני של המתופף הוא שמירת קצב - הוא אמור לשמור על קצב אחיד כדי ששאר הנגנים יוכלו להתאים את עצמם לקצב. כמו כן, למתופף חלק מהותי בפן הרחב יותר של הקצב במוזיקה. בניגוד לרוב הכלים במחלקת הקצב, לתופים יש מרכיב הרמוני זניח (פרט לתופים במוזיקה קלאסית, אשר להם יש מרכיב הרמוני גדול יותר). משמעות הדבר היא שהמתופף לא משפיע על ההרמוניה של היצירה, ולעומת זאת הוא פנוי לעבודה מורכבת יותר על הקצב. לכן על פי רוב המקצב שהמתופף נותן אינו מקצב פשוט, אלא מורכב, ולעיתים קרובות אף פוליריתמי או שבור.
מתופף הקלטות.
מתופף הקלטות הוא מתופף שעבודתו היא להקליט עם להקות או סולנים שחסר להם מתופף. לרוב מתופפי להקות חותמים חוזה עם אולפן הקלטות ועובדים איתו באופן קבע. התכונות האופייניות למתופפי הקלטות הן חוש קצב טוב מאוד וצליל נקי. כיוון שמתופפי הקלטות מוותרים על החלק האמנותי של הנגינה ומבצעים רק את מה שהכרחי הם נחשבים בעיני רבים מהמתופפים כאומנים ולא אמנים. על כן ישנם מתופפים שמשתמשים בביטוי "מתופף הקלטות" ככינוי גנאי.
מתופף צבאי ומתופפים במצעדים.
בתקופות שבהן לא עמדו לרשות חיילי חיל הרגלים אמצעי תובלה והם נדרשו לצעדות ארוכות, צורפו ליחידות הצבא מתופפים שתופיהם סיפקו קצב אחיד לצעידת הלוחמים. תפקיד זה לא קיים בימינו בשדה המערכה, אך נותר כתפקיד טקסי במצעדים צבאיים. מתופפי מצעדים לא הולכים עם מערכת תופים שלמה, אלא רק תוף סנר אשר תלוי על הצוואר ומתופפים עליו בשיטה המסורתית, תוך דגש חזק ברבעים. בדרך-כלל, כאשר יש מצעד, אין רק איש אחד שמתופף, אלא קבוצה שמנגנת בקצב אחיד, כשלכל אחד תוף משלו.
Dasyatidae
חתול ים
אריה לב סטולמן
אריה לב סטולמן (נולד ב־1954), רופא וסופר יהודי אמריקאי יליד קנדה.
קורות חיים.
סטולמן נולד בעיירה וינדזור בקנדה במשפחה דתית מודרנית. סבו, הרב יצחק סטולמן, היה אחד מהרבנים החשובים בארצות הברית. אביו, הרב פרופ' שלמה סטולמן, בנו של הרב יצחק סטולמן, היה רב הקהילה בווינדזור, ופרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטה המקומית. בתחילת שנות התשעים עלו הוריו והתיישבו בירושלים. סטולמן למד בישיבה ומשם המשיך לבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין. כיום הוא רופא נוירו-רדיולוג בבית החולים הרי סיני בניו יורק, ובמקביל לכך עוסק בכתיבה. את ספרו הראשון, "נהר פרת הרחוק", הוציא בשנת 1997. הספר, שתורגם לעברית על ידי נעמי פריי ויצא בהוצאת מעריב, עוסק בחייו של נער הגדל כבן יחיד בבית רב הקהילה בווינדזור ולומד במשך השנים על זכרונות השואה של הוריו.
אחרי "נהר פרת הרחוק" כתב סטולמן ופרסם רומן נוסף בשם "The Illuminated Soul" בשנת 2002 ואוסף סיפורים בשם "The Dialogues of Time and Entropy" בשנת 2003.
סטולמן הוא הומוסקסואל גלוי, ובן זוגו מאז 1980 הוא המלחין טוביאס פיקר, שהאופרה שלו, "טרגדיה אמריקאית", הוצגה במטרופוליטן אופרה בסוף 2005.
סטולמן מרבה לבקר בישראל. מאז שנות השישים הספיק לבקר בישראל יותר מארבעים פעמים. במשך השנים התרחק מחיי הדת, אך לא מן היהדות. הרקע היהודי שלו איתן והוא משתדל לשמר את הקשר עם החיים היהודיים.
שמואל טנקוס
שמואל "שמוליק" טנקוס (טנא) (14 בנובמבר 1914 - 4 במרץ 2012) היה מפקד חיל הים הישראלי בשנים 1954–1960.
ילדות ולימודים.
טנקוס נולד בשכונת נווה שלום ביפו ולמד מכיתה א' בגימנסיה הרצליה בתל אביב. בחופשות הקיץ עבד במשק של דודו במושבה סג'רה (כיום אילניה) בגליל התחתון. שם התוודע אל עבודת החקלאות ותכנן להמשיך ללימודים גבוהים בתחום זה. מתוך כוונה זו נרשם ללימודי אגרונומיה באוניברסיטה העברית בירושלים, אך תוכניותיו להמשך הלימודים בתחום האגרונומיה השתבשו בגלל דחיית הקמתו המתוכננת של המכון הגבוה לחקלאות ברחובות, ובסופו של דבר הובילו אותו האירועים אל קריירה ימית.
בשנת 1930 הצטרף טנקוס לפלוגה הימית של הפועל, דרך ארגון ההגנה, בעקבות חברים שהיו פעילים שם, והיה למדריך בפלוגה. במסגרת פעילותו בהגנה השתלם גם בנושאי קשר, באיתות פנסים והליוגרף והיה למדריך בתחומים אלה.
פעילות בהגנה ובהעפלה.
בעקבות שביתת הערבים בפתיחת המרד הערבי הגדול, בשנת 1936, זומן טנקוס בדחיפות מתפקידו כאחראי על עמדת האיתות בקריית ענבים להתייצב לעבודה בהקמת נמל תל אביב, והוצב לעבודה כספן על דוברת המחפר.
בתקופת ההעפלה היה שמואל טנקוס בין הפעילים בארגון הבאת המעפילים, אם במציאת מקומות הנחתה מתאימים ואם בליווי אוניות המעפילים מאירופה לארץ ישראל. כן המשיך בהדרכת קורסים ימיים מטעם ההגנה, במסווה של פעילות ספורטיבית בחסות הפועל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נקטעו הקורסים והתחדשו רק בתחילת 1941, תוך שיתוף פעולה עם מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית, שרצתה להכשיר כוחות קומנדו לפעולה מאחורי הקווים, ביבשה ובים. טנקוס פיקד באותה תקופה על קורסי ימאות של הפועל.