פרנציון הוא ממייסדי התנועה לשחרור בעלי חיים, ולדבריו ארגונים הדואגים לרווחת בעלי החיים גורמים לציבור הרחב להרגיש בנוח עם התפיסה לפיה בעלי החיים הם רכוש המיועד לניצול. על פי השקפתו, לכל היצורים החיים, בני אדם ובעלי חיים כאחד, יש זכות יסוד והיא: הזכות שלא להתייחס אליהם כאל רכוש של אחרים.
פרנציון תומך בטבעונות ומתנגד לכל צורה של אלימות. לדבריו, התנועה לזכויות בעלי חיים היא התפתחות טבעית של תנועות השלום בעולם.
פרנציון חיבר מספר רב של ספרים ומאמרים, חלקם במשותף עם מחברים נוספים.
קורות חייו.
פרנציון סיים תואר ראשון בפילוסופיה בהצטיינות באוניברסיטת רוצ'סטר, וסיים תואר שני בפילוסופיה וכן תואר דוקטור באוניברסיטת וירג'יניה. לאחר מכן עבד בבית המשפט העליון של ארצות הברית עם השופט אלברט טייט והשופטת סנדרה דיי או'קונור, וכן כמשפטן במשרד עורכי דין בניו יורק.
בשנת 1984 החל ללמד משפטים באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1985 הוא החל ללמד את נושא זכויות בעלי חיים כחלק מקורס בתורת המשפט. בשנת 1989 עבר ללמד באוניברסיטת ראטגרס, והעביר קורס בנושא זכויות בעלי חיים העומד בזכות עצמו, לראשונה בבית ספר למשפטים אמריקאי.
בשנת 1990 הקים, יחד עם אנה אי צ'רלטון (לימים אשתו) את "המרכז לזכויות המשפטיות של בעלי חיים" באוניברסיטת ראטגרס, בו ניתנה לסטודנטים הזדמנות להתמודד עם טענות משפטיות בתחום זה. במאמר בניו יורק טיימס משנת 1995 דווח כי המרכז מטפל ב-200 פניות בשבוע, וכי מחצית התביעות נדחות בגלל "גישתו המחמירה לנושא שחרור בעלי חיים" של פרנציון. המרכז נסגר בשנת 2000.
תאורייתו בנושאי זכויות בעלי החיים.
מעמדם הרכושני של בעלי חיים.
בספרו "בעלי חיים, רכוש וחוק" (1995) פרנציון טוען כי חוקי רווחת בעלי חיים אינם מספקים להם רמת הגנה משמעותית התואמת לזכויותיהם. הוא מנתח את החוקים לטיפול "הומני" בבעלי חיים ומסיק כי רובם נועדו להגן עליהם כרכוש של האדם. לבעלי החיים יש ערך זהה לסחורה, והאינטרסים שלהם אינם נחשבים בשום קנה מידה מוסרי. כתוצאה מכך, למרות שיש חוקים שכביכול מגנים עליהם, פרנציון טוען כי אנו מטפלים בבעלי חיים באופן שהיה נחשב לעינויים אילו בני אדם היו מטופלים כך. לדבריו, בני האדם מכירים בזכויות בעלי החיים רק כאשר יש בה תועלת כלכלית לבעליהם.
השוואת זכויות בעלי חיים לרווחת בעלי חיים.
בספרו "גשם ללא רעם: האידאולוגיה של התנועה לזכויות בעלי חיים" (1996) פרנציון טוען כי ישנם הבדלים תאורטיים ומעשיים משמעותיים בין זכויות בעלי חיים, הדורשים אי-ניצול, לבין רווחת בעלי חיים, המבקשת להסדיר את הניצול ולהפכו למתחשב יותר. פרנציון טוען כי ההבדל התאורטי בין שתי גישות אלה הוא ברור. גישת התנועה לשחרור בעלי חיים אינה מצדיקה שום שימוש בבעלי חיים, ואילו גישת הרווחה גורסת כי שימוש בבעלי חיים הוא מוצדק ונותר רק להסדיר את נושא הטיפול בהם.
לדבריו, תקנות הרווחה לרוב מסדירות את נושא הטיפול בבעלי חיים בדומה לטיפול בסחורה בעלת ערך כלכלי, דבר הגורם לציבור הרחב להרגיש בנוח עם התפיסה לפיה בעלי החיים הם רכוש המיועד לניצול, ואף מגדיל את צריכת המזון מן החי.
עיקרון מרכזי בתפיסה של פרנציון הוא שהשינוי החשוב ביותר הנדרש לשחרור בעלי החיים הוא המעבר ההדרגתי לטבעונות.
תחושתיות אצל בעלי חיים.
בהקדמתו לספר "זכויות בעלי-חיים: הילד שלך או הכלב?" (2000) פרנציון מתבסס על הפילוסופיה של המוסר וכותב שעל מנת לשחרר את בעלי החיים לא נדרש מהם כל מאפיין קוגניטיבי מעבר להיותם חלק מהקהילה המוסרית, הזכאים מראש לזכות הבסיסית שלא להיות רכוש של בני אדם. הוא דוחה את העמדה המקנה זכויות לבעלי חיים רק אם הם בעלי מאפיינים קוגניטיביים הדומים לבני אדם, כמו מודעות עצמית או שימוש בשפה. למסקנה זו הגיע פרנציון תוך התבססות על תחושתיות אצל בעלי חיים, ושימוש בעיקרון "שיקול שוויון האינטרסים" , עיקרון מוסרי לפיו ההצדקה המוסרית למעשה מסוים צריכה לקחת בחשבון את כל האינטרסים הכרוכים בפעולה, ויש להעניק לכל האינטרסים הללו משקל שווה.
פרנציון זיהה מגמה לפיה החברה מספקת הגנה טובה יותר לבעלי חיים מסוימים, כגון קופי אדם או דולפינים, בהתבסס על יכולותיהם הקוגניטיביות הגבוהות. פרנציון מתנגד לגישה זו, ובהקשר זה כתב: "ניצול של קופי אדם אינו מוסרי מאותה סיבה שלא מוסרי לנצל מאה מיליון עכברים וחולדות המנוצלים באופן שיגרתי במעבדות, או מיליארדי בעלי חיים שאנחנו הורגים ואוכלים."
במסגרת הדיון בנושא תחושתיות, פרנציון מזהה את מה שהוא מכנה "סכיזופרניה מוסרית" של בני אדם כשמדובר בבעלי חיים. מצד אחד, בני אדם מתייחסים במלוא הרצינות לצרכיהם של בני אדם אחרים ואף של חיות מחמד. מצד שני, בגלל ההתייחסות לבעלי חיים כאל רכוש, אנו מתייחסים לצרכיהם רק כאשר הם עולים בקנה אחד עם התועלת שצומחת מכך. הפתרון היחיד לסוגיה זו הוא להפסיק להתייחס לבעלי חיים כאל רכוש.
בדיון עם הפילוסוף מיכאל מרדר הסביר פרנציון שלצמחים אין תחושתיות, לכן לא הגיוני להתייחס אליהם כאל בעלי חיים.
התנועה לשחרור בעלי חיים.
פרנציון הוא ממייסדי התנועה לשחרור בעלי חיים, הדוגלת במימוש זכויות בעלי חיים באמצעות שלילת כל שימוש בבעלי חיים על ידי בני אדם, מתוך השקפה לפיה לכל היצורים החיים, בני אדם ובעלי חיים כאחד, יש זכות יסוד והיא: הזכות שלא להתייחס אליהם כאל רכוש של אחרים.
הוא טוען שארגונים כמו "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים", הדואגים לזכויות בעלי החיים אך גם לרווחת בעלי חיים, גורמים לציבור הרחב להרגיש בנוח עם התפיסה לפיה בעלי החיים הם רכוש המיועד לניצול. לטענתו אין הבדל גדול בין ארגונים אלה לארגונים ותיקים, כמו עמותות צער בעלי חיים, שמטרתן העיקרית היא מניעת צער וסבל מבעלי חיים אך אינן מעוניינות בשחרורם. דוברי "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" הגיבו לטענה זו באומרם שהם מתנגדים בנחרצות לצריכת בשר "הומני" ופועלים במפורש לקידום טבעונות ואורח חיים טבעוני.
בשנת 2008 הוצעה הצעת חוק בקליפורניה האוסרת על כליאת בעלי חיים במשקים באופן שאינו מאפשר להם להסתובב בחופשיות, לשכב, לעמוד ולמתוח את איבריהם. פרנציון התנגד לחוק זה.
מוחארק (אי)
האי מוחארק (בערבית: جزيرة المحرق; בתעתיק מדויק: ג'זירת אלמחרק) הוא מבין אייה החשובים של בחריין (אחרי האי הראשי בחריין), בו ממוקם נמל התעופה הבינלאומי של בחריין במרחק של כשבעה קילומטרים מצפון מזרח לבירת הממלכה מנאמה, המחוברת אליו בשלוש סוללות נושאות גשרים (): סוללת שייח' עיסא , גשר שייח' חמד וגשר שייח' ח'ליפה .
מבחינה מנהלית שייך האי למחוז מוחארק .
מצפון-מזרח לאי מחארק שוכנים האיים המלאכותים שבבנייה, אמוואג' , המיועדים למגורים ולנופש. הם מחוברים לאי מחארק באמצעות סוללות. פרויקט שאפתני אחר הוא יצירת איים מלאכותיים דיאר אל-מוחארק (ديار المحرق) , מצפון לאי מחארק.
היסטוריה.
האי קרוי על שם העיר מוחארק, העיר הגדולה באי ובירתה לשעבר של בחריין.
אבולישניזם
אַבּוֹלִישֵׁנִיזְם (Abolitionism), המכונה לעיתים גם התנועה לשחרור בעלי חיים, היא תנועה חברתית הדוגלת במימוש זכויות בעלי חיים באמצעות שלילת כל שימוש בבעלי חיים על ידי בני אדם, מתוך השקפה לפיה לכל היצורים החיים, בני אדם ובעלי חיים כאחד, יש זכות יסוד והיא: הזכות שלא להתייחס אליהם כאל רכוש של אחרים. בין הדוברים הבולטים של תפישה זו הם גארי פרנציון, פרופסור למשפטים באוניברסיטת ראטגרס, והפילוסוף האמריקאי טום ריגן.
שם התנועה לקוח משמה האנגלי של התנועה לביטול העבדות, שתבעה לשים קץ לבעלות האדם על בני אדם אחרים. האבולישניזם מתנגדת לרווחת בעלי חיים בטענה שגישה זו מעגנת את זכות הקניין על בעלי חיים במקום להתנגד לה. ביטוי לכך הוא בדבריו של ריגן: מטרת הדוגלים באבולישניזם היא ליצור שינוי בתפישה המוסרית והמשפטית המקובלת, שתגרום לשינוי המעמד המשפטי של בעלי חיים, והם לא ייחשבו יותר כחפצים שאפשר לרכוש אותם ולהשתמש בהם.
עיקרי האבולישניזם.
פעילי האבולישניזם קוראים לאתגר את התפישה המקובלת לפיה בעלי חיים מיועדים לשימוש ולניצול, על ידי קידום טבעונות ופתיחת דיון חברתי רחב בנושא זכויות בעלי החיים.
התנועה קבעה לעצמה שישה עקרונות יסוד:
פרנציון טוען שארגונים כמו "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים", הדואגים לזכויות בעלי החיים אך גם לרווחת בעלי חיים, גורמים לציבור הרחב להרגיש בנוח עם התפישה לפיה בעלי החיים הם רכוש המיועד לניצול. לטענתו אין הבדל גדול בין ארגונים אלה לארגונים ותיקים, כמו עמותות צער בעלי חיים, שמטרתן העיקרית היא מניעת צער וסבל מבעלי חיים אך אינן מעוניינות בשחרורם.
יש הטוענים כי אין סתירה לוגית או מעשית בין שתי הגישות. תומכי גישת ה"רווחה" רואים את פעולותיהם כצעדים הדרגתיים למען אותה מטרה, אשר תושג בטווח הארוך, בזמן שבטווח הקצר הם מתמקדים בהפחתת הסבל של בעלי חיים, מטרה שלרוב הציבור קל יותר להזדהות איתה.
בישראל, תנועת שב"י אימצה את עקרונות התנועה לשחרור בעלי חיים, ופועלת באופן דומה.
אלכסנדרו מוגיורוש
אלכסנדרו מוגיורוש (בהונגרית: Mogyorós Sándor וברומנית: Alexandru Moghioroș; 23 באוקטובר 1911 - 1 באוקטובר 1969) היה פוליטיקאי בכיר ברומניה, מראשי המשטר הקומוניסטי.