תוסף
תוסף (באנגלית: Plug-In או Add-on; ובעברית תקינה: מִתְקָע) הוא תוכנית עזר, שביכולתו לפעול בצירוף תוכנת בסיס מורכבת וגדולה יותר. כאשר תוכנת הבסיס מופעלת, עולה איתה גם התוסף ומרחיב את אפשרויות השימוש בה. לרוב, משמש התוסף לביצוע פעולה מאוד מסוימת (או מספר פעולות בעלות מכנה משותף) שתוכנת הבסיס אינה תומכת בה במקור.
דוגמה לתוכנות בסיס הן תוכנת דפדפן כגון גוגל כרום, אינטרנט אקספלורר ומוזילה פיירפוקס.
דוגמה לתוסף היא Windows Media Player. כאשר מופעל הדפדפן, מופעלת גם האפשרות של נגן המדיה, ומכאן ניתן לצפות בסרטים ולשמוע מוזיקה תוך כדי גלישה באמצעות הדפדפן.
מנגנון.
היישום המארח מנגיש שירותים למתקע וזה בתורו משתמש בשירותים אלו על מנת לבצע את היעוד עבורו הוא נוצר, בכלל השירותים הללו, קיים גם מנגנון המאפשר למתקע לרשום את עצמו אצל היישום המארח והפרוטוקול שמשמש להחלפת נתונים בין היישום המארח והמתקע.
בעוד שמתקעים/תוספים תלויים בשירותים הניתנים על ידי היישום המארח, הם לרוב אינם פועלים מעצמם. לעומת זאת, היישום המארח פועל ללא כל תלות  בתוספים, אלו נועדו בעיקר להרחיב את היכולות והתכונות של היישום. השימוש במנגנון המתקעים מאפשר למשתמשי הקצה, להוסיף ולעדכן מתקעים באופן דינמי מבלי להזדקק לערוך שינויים בקוד היישום המארח.
אנשי פתוח (מתכנתים) בדרך כלל מיישמים את יכולות המתקע באמצעות שימוש בספריות משותפות, המותקנות בנתיב שנקבע על ידי היישום המארח או נתיב הניתן להגדרה ביישום המארח על מנת שזה האחרון יוכל לגשת לאותן ספריות. הספריות נטענות באופן דינמי בעת אתחול סביבת העבודה או במהלך זמן הריצה של היישום המארח.
מטרות.
קיימות מספר סיבות הגורמות לבתי התכנה המספקים את תוכנת הבסיס לאפשר שילוב תוספים בתכנתם:
AEK-971
ה-AEK-971 הוא רובה סער רוסי המיוצר במפעל ליצור מכונות "קוברוב" (באנגלית: Kovrov, ברוסית: Ковро́в), ותוכנן בידי סרגיי איבנוביץ' קוקשרוב.
הנשק מיוצר בשני קטרים: 7.62X39 מ"מ ו-5.54X39 מ"מ והתחמושת שלו היא מחסניות סטנדרטיות של AK-74 או AK-47 המכילות 30 כדורים. ל-AEK-971 שני מצבי ירי, אוטומטי וחצי אוטומטי, הרובה מתבסס על המנגנונים הפנימיים של קודמיו בסדרת ה-AK אולם נוסף לו מנגנון מאזן. לרובה משקולת נגד שמפצה על הדחף המגיע מכיוון המכלול ובוכנת הגז. מנגנון איזון זה מוביל לירי אוטומטי נוח יותר. למרות שהרובה הפסיד את חוזה הייצור ההתחלתי שלו בצבא רוסיה ל-AN-94, בעיקר בשל כך שהיה בשלבי פיתוח באותה עת. הצבא הרוסי החל באותו זמן לערוך מבחני שדה לנשק. יתרונותיו של הרובה על פני ה-AN-94 הם: משקל קל יותר, ירי אוטומטי מדויק ונוח יותר, זול יותר, פשוט יותר לייצור, יותר אמינות ופחות דרישות תחזוקה.
קרית-אונו
חיל הים הלבנוני
חיל הים הלבנוני (בערבית: القوات البحرية اللبنانيه) הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים הלבנוניים.
חיל הים של לבנון הוקם בשנת 1950 ונמצא בבסיס הימי הראשון של לבנון בביירות. לחיל אשר סובל ממחסור בציוד, יש קרוב ל-65 כלי שיט. בשנת 1972 הוקם בסיס ימי חדש בג'וניה, ושנה לאחר מכן נוסדה אקדמיה צבאית. הבסיס נהרס ב-1990 על ידי מיליטנטים במהלך , אך נבנה מחדש עד 1991.
סמל החיל מכיל ספינה פיניקית עם עץ ארז הלבנון, אשר נמצאים מעל לעוגן ומתחתיו הכיתוב בערבית של חיל הים.
בשנת 2009 אישרה ממשלת לבנון בקשה לבנייה של בסיס ימי חדש באזור החוף של מחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד אשר בצפון המדינה.
כלי שיט וציוד.
צי נוכחי.
לבנון מתכננת לספק הגנה למאגרי גז טבעיים, להמשיך לאכוף את החוק ואת ריבונות המדינה במים הטריטוריאליים של לבנון. צרפת תשתמש בתקציב הסיוע הצבאי של ערב הסעודית על מנת לספק ללבנון ספינות קרב מהירות מדגם FS56.
תחנות חופים.
חיל הים הלבנוני אחראי על תחנות המכ"ם בחופים. ב-1992 הוקמו שלוש תחנות בטריפולי, צידון וצור ובהמשך עברו שדרוג ב-1997. במהלך מלחמת לבנון השנייה כל התחנות הופצצו על ידי חיל הים הישראלי. לאחר סיום המלחמה חתמו לבנון וגרמניה לשיתוף פעולה הדדי, במטרה להקים שרשרת של שבע תחנות מכ"ם לאורך חופי לבנון, ועל מנת לקבל כיסוי מלא של הים התיכון מול לבנון. שלוש תחנות היו ישנות וצוידו בציוד חדיש, וארבע תחנות הן חדשות לחלוטין.
הכשרה.
חיל הים הלבנוני שולח את מפקדיו לאימונים באירופה וארצות הברית. בארצות הברית לומדים החיילים על לוחמה ימית ומבצעים התנסות מעשית במשמר החופים האמריקאי. מהנדסי החיל נוסעים לצרפת שם לומדים על שידורים וארטילריה. הכשרות בנוגע לאכיפה פנימית הכוללות עצירת משלוחי סמים מבוצעות בבריטניה.
שיתוף פעולה עם יוניפי"ל.
יוניפי"ל מסייעים לחיל הים הלבנוני לשפר את מקצועיות ומיומנויות הצוותים הימיים באמצעות תרגילים משותפים, ושיתוף פעולה הדוק.
חיל הים הלבנוני וישראל.
לפי צה"ל מכ"ם חוף של חיל הים הלבנוני, סייע לחזבאללה לכוון את הטיל שפגע באח"י חנית במלחמת לבנון השנייה, בתגובה פגע צה"ל בכל תחנות מכ"ם החוף הלבנוניות.
צה"ל מקיים שיתוף פעולה מסוים עם חיל הים הלבנוני, שיתוף הפעולה מבוצע כך שכל המסרים בין החיילות מועברים באמצעות צד שלישי. עיקר שיתוף הפעולה הוא בכך שצה"ל מתריע על סירות לבנוניות המתקרבות לגבול המים של ישראל, ובתגובה חיל הים הלבנוני מרחיק אותן מהגבול הישראלי.
בשנת 2012 טענה לבנון כי עצרה מרגל העבד בחברת תקשורת לבנונית והעביר לטענתה מידע אודות חיל הים הלבנוני, שכלל מידע על תנועות סירות ואוניות.
החלטה 425
החלטה 425 של מועצת הבטחון של האו&quot;ם
פסטיבל סן רמו
פסטיבל השירים האיטלקי או פסטיבל סן רמו (באיטלקית: Festival della canzone italiana di Sanremo או Festival di Sanremo) הוא תחרות פופולרית הנערכת מדי שנה מאז שנת 1951 בחודש פברואר באיטליה, בעיר סן רמו. משנת 1951 ועד שנת 1976 נערך הפסטיבל באולם של "קזינו סן רמו", ומשנת 1977 ועד היום נערך הפסטיבל באולם של "תיאטרון אריסטון". יוצא הדופן הוא פסטיבל סן רמו שנערך בשנת 1990, כאשר הפסטיבל נערך באותה שנה באולם "Nuovo Mercato dei Fiori" ("שוק הפרחים החדש").
פסטיבל סן רמו שימש כמקור השראה לתחרות הבינלאומית אירוויזיון, הנערכת החל משנת 1956. בשנים 1956–1966, 1972, 1997, 2011-2013 ו-2015–2019, שימש הפסטיבל גם כתחרות הלאומית לבחירת השיר והנציג של איטליה לתחרות האירוויזיון, ובשנים 1967–1969 נשלח הזמר שזכה בפסטיבל לייצג את איטליה באירוויזיון, אך עם שיר אחר מזה שביצע בפסטיבל. בשנת 2011 נשלח לאירוויזיון השיר שזכה בקטגוריית הזמר החדש הטוב ביותר ובשנת 2012 נבחר כנציג אחד הזמרים שהשתתף בפסטיבל. עד שנת 1955 שודר הפסטיבל ברדיו, והחל משנת 1955 משודר בטלוויזיה בערוץ הממלכתי האיטלקי, Rai Uno, בעזרת רשת האירוויזיון "Eurovision Network".
לפסטיבל סן רמו נוספו במשך השנים מספר קטגוריות לזכייה, מלבד הזכייה הרשמית של שיר אחד ומבצעיו בפסטיבל: בשנת 1982 נוספה קטגוריה בשם "פרס המבקרים - מיה מרטיני", על שמה של הזמרת מיה מרטיני שזכתה באותה שנה ראשונה בדעת צוות מומחים במוזיקה ששירה הוא הטוב ביותר, בשנת 1984 נוספה קטגוריה בשם: "הזמרים החדשים הטובים ביותר" ובשנת 2009 נוספה קטגוריה בשם "הזוכה באגף האינטרנט", עם זאת, הקטגוריה בוטלה בשנה שלאחר מכן.
אמנים איטלקיים ידועים רבים ביותר השתתפו בפסטיבל סן רמו: זמרת השאנסונים והבלדות המצרית ממוצא איטלקי, דלידה, הזמרים דומניקו מודוניו, ג'יליולה צ'ינקווטי, בובי סולו, טוני הקטן, קלאודיו וילה, אדריאנו צ'לנטנו, ג'יאני מורנדי, נדה, ניקולה די ברי, כולם השתתפו בתחרות, כל אחד מספר פעמים במהלך שנות השישים והשבעים. זמרי הפופ טוטו קוטוניו, אל באנו, רומינה פאוור ולהקת הפופ "ריקי ופוברי", השתתפו בתחרות במהלך שנות השבעים והשמונים. זמרי הפופ העכשוויים טיציאנו פרו ולאורה פאוזיני, השתתפו בתחרות במהלך שנות התשעים והאלפיים. זמר הפופ ארוס רמאצוטי השתתף בתחרות במהלך שנות השמונים וזמר האופרה אנדראה בוצ'לי, השתתף בתחרות בשנות התשעים. בשנים האחרונות השתתפו זמרים כמו ביאנקה אטציי, להקת מודה, להקת איל וולו, מחמוד ואחרים. כמו כן, אמנים רבים ממדינות נוספות כגון ארצות הברית, ברזיל, קנדה וישראל, השתתפו בתחרות, ביניהם גם אמנים ידועים: צמד הזמרים האמריקאי, סוני ושר, השתתפו בחצי הגמר של הפסטיבל בשנת 1967 אך לא זכו להגיע לתחרות הגמר. הזמר הברזילאי רוברטו קרלוס זכה במקום הראשון בפסטיבל בשנת 1968. הזמר הקנדי פול אנקה והזמר ג'ים פיטני השתתפו בתחרות בשנת 1964. הזמרת הישראלית אחינועם ניני השתתפה בתחרות בשנת 2006 בדואט עם הזמר האיטלקי קארלו פאבה ובליווי רביעיית נגני כלי המיתר "סוליס", ושירם זכה במקום הראשון בקטגוריית "פרס המבקרים - מיה מרטיני" לשנת 2006. עפרה חזה הופיעה פעמיים בפסטיבל- בשנת 1989 ושנת 1991.