בעקבות מתקן ההדגמה של טורבינת רוח בתל קטיף הוקמו בהמשך, במסגרת תוכנית ניצול אנרגיית הרוח, טורבינות רוח נוספות בסיוע משרד האנרגיה, בגוש שגב בגליל על ידי חברת חשמל, וביישובים מעלה גלבוע, בית יתיר ואלון מורה על ידי היישובים וגורמים מקומיים ביוזמת משרד האנרגיה וסיועו. מיזמי טורבינות רוח כמתקני הדגמה, בשילוב עם מיזמים בתחום איתור אתרים לחוות של טורבינות רוח במסגרת התוכנית לניצול אנרגיית הרוח, הובילו במקביל ובהמשך ליזום והקמת חוות טורבינות רוח ראשונה בתל עסניה - רכס חזקה - ברמת הגולן, בסיוע של משרד האנרגיה ומרכז ההשקעות.
תחום "יצרן חשמל פרטי" הוחל בהמשך לנושאים נוספים באנרגיות מתחדשות וכן לקוגנרציה (ייצור משולב של חשמל וחום) תוך התניה להשגת נצילות אנרגיה כוללת של 70% ומעלה.
בתחילת שנות ה-90 הוקם פרויקט הדגמה בתחום קוגנרציה על בסיס מנוע דיזל, שהיה הראשון מסוגו ואשר זכה להכרה כיצרן חשמל פרטי. הפרויקט הוקם במפעל טקסטיל ק.א.נ. לצביעה ואשפרה בראשון לציון, ובו מערכת מנוע-גנרטור (מנוע דיזל מונע במזוט קל) המצוידת במכלולים לניצול החום השיורי של המנוע (חום גזי פליטה להפקת קיטור וחום מי קירור של המנוע למים חמים לתהליכים).
במחצית הראשונה של שנות ה-90, בעקבות פניות של גורמים שונים במשק להכרה בפרויקטים שלהם כיצרני חשמל פרטיים, הוחלט במשרד האנרגיה על הקמת ועדה שתסנן פרויקטים ותדרג אותם בתיאום עם חברת חשמל. הוועדה נקראה ועדת ברובינדר, על שם יו"ר הוועדה, שהיה אז ראש מנהל החשמל במשרד האנרגיה.
בהמשך הוקמה לנושא ועדת אילתה, על שם יו"ר הוועדה, פרופ' חיים אילתה. שעמד בראש הרשות הציבורית לענייני חשמל שהוקמה ב-1996.
בתחילת שנות ה-2000 הגדירה ועדה במשרד האנרגיה תקנות עדכניות עבור יצרנים פרטיים מאנרגיות מתחדשות וקוגנרציה. לאחר זמן אומצו התקנות בכנסת לכדי שילוב בחוק החשמל. בשנת 2005 פרסם משרד התשתיות הלאומיות תקנות המיועדות להסדרת ההתקשרות בין יצרני חשמל פרטיים לבין חברת החשמל כחברת הולכה ואספקה. על סמך תקנות אלו ביקשו מספר גורמים אישורים להקמת תחנות כוח פרטיות, אולם נכון ל-2007 כל הבקשות התייחסו לתחנות כוח קונבנציונליות.
ב-2009 ניתנו רישיונות לייצור והספקת חשמל באמצעות מתקני אנרגיה סולארית לשתי חברות:
בדצמבר 2012 החלה הקמת שלשה מתקני יצור חשמל באנרגיה סולרית ביישובים גבולות, נחל עוז ולהב, בהיקף מצטבר של 18 מגה וואט.
ביולי 2013 נחנכה תחנת הכוח OPC רותם במישור רותם בהספק של 448 מגה-וואט ביחידת מחזור משולב המופעלת באמצעות גז טבעי (וסולר כהפעלה משנית), שהייתה לתחנת הכוח הפרטית הראשונה בישראל המפיקה חשמל בהיקפים גדולים המיועד למכירה לצרכנים. במאי 2014 התחברה לרשת החשמל הארצית תחנת הכוח דוראד דרומית מאשקלון (840 מגה-וואט). בקיץ 2015 מתוכננת השלמה תחנת כוח נוספת של דליה (870 מגה-וואט). יצרנים פרטיים נוספים מתוכננים להשלים בניית תחנות כוח נוספות בהיקף של 3,130 מגה-וואט עד 2017.
לצד יחידות הייצור של חברת החשמל, ויצרני חשמל פרטיים גדולים קיימים בארץ יחידות ייצור קטנות המופעלות על ידי גורמים פרטיים שונים, כאשר חלק מהייצור הפרטי משמש לצריכה עצמית, חלקה נמכר לחברת החשמל, וחלקה נמכר ללקוחות פרטיים גדולים. חלק מהמתקנים פועלים באופן דומה לטוריבנות מחזור משולב, ומשלבים יצור חשמל וחימום מים לקיטור, לצרכים תפעוליים של המפעלים. נכון לראשית 2013, יחידות אלו הן בעלות כושר יצור של 434.6 מגה-וואט.
בשנת 2013 כ־2% מהחשמל שיוצר בארץ היה מיצרנים פרטיים, ונכון ל-31 בדצמבר 2016 כ-23% מכושר ייצור החשמל במדינת ישראל מוחזק בידי יצרני חשמל פרטיים.
חברת החשמל מוגדרת בישראל כספק שירות חיוני, ומחויבת ברכישת ייצור החשמל של יצרנים פרטיים בתעריף שנקבע על ידי רשות החשמל. התעריפים המשולמים ליצרני חשמל מאנרגיות מתחדשות מסובסדים, ונעים בין 0.45 ל־2.3 ש"ח לקילוואט (בהשוואה לעלות ייצור של כ־0.33 ש"ח לקילוואט, באמצעות חברת החשמל).
ייבוא אנרגיה חשמלית.
נכון לשנת 2015 מדינת ישראל אינה מייבאת חשמל, אך עם זאת, נבחנו בעבר תוכניות לייבוא חשמל ממדינות שכנות:
מיזמים עתידיים.
במסגרת המאמץ העולמי להעברת ייצור האנרגיה לאנרגיות מתחדשות, וכחלק מהחלטת הממשלה להעביר חלק מייצור האנרגיה בישראל למקורות אנרגיה שונים, פרסמה ממשלת ישראל מכרז להקמת תחנת כוח סולארית ליד היישוב הקהילתי אשלים בנגב. תחנה זו תייצר כ-250 מגה וואט. כמו כן, מתוכננת תחנת כוח סולארית משאבי שדה ותחנות אחרות באזורים נוספים, בעיקר בדרום הארץ.
קיימות תוכניות לכ-20 חוות טורבינות הרוח ברחבי הארץ, בעיקר בצפון, עם פוטנציאל ההפקה של מעל 700 מגוואט.
חברת אנלייט מתכננת להקים עם שותפים חוות טורבינות הרוח בעמק הבכא ובתל פארס.
פרויקטים נוספים: תחנת כוח קסם אנרגיה סמוך לראש העין בבעלות קיבוץ גבעת השלושה, תחנת כוח ברמת גבריאל בבעלות רפק אנרגיה, תחנת כוח של נתב"ג, תחנת כוח של נמל אשדוד.
הרפורמה בחברת החשמל.
בסוף 2018 התקבלה ההחלטה על הרפורמה בחברת החשמל. במסגרת הרפורמה תפסיק החברה להיות מונופול בתחום הייצור ותישאר מונופול בתחום הולכת החשמל וחלוקתו. חברת החשמל תרד מנתח שוק של כ-70% כיום בייצור לרמה של כ-35% עד שנת 2025. על מנת להגיע למצב הזה מחויבת החברה למכור עד יוני 2023 חמש תחנות כוח: אלון תבור, רמת חובב, רדינג, חגית ואשכול. בתמורה תוכל החברה לבנות שתי תחנות כוח בחדרה במקום התחנות הפחמיות שייסגרו.
מדידת צריכת החשמל בישראל.
בכל בית בישראל מותקן מונה חשמל, אשר מודד את כמות החשמל אשר נצרכה על ידי אותו בית מאז התקנת המונה.
מרבית המכשירים הללו בישראל מיושנים, ואינם מעבירים את קריאת הצריכה העדכנית באופן אוטומטי לחברת החשמל, ודורשים הגעת מודד מטעם חברת החשמל, אשר בודק מדים אלה. בשל העלות הגבוהה של שליחת מודדים לכל בתי האב בישראל, מדי פעם, מתבצעת גביית הכספים של חברת החשמל באמצעות "הערכה", אשר לעיתים סוטה במאות אחוזים מהצריכה האמיתית. במקרים אלה, על הצרכנים לפנות לבירור בחברת החשמל ולבקש את ביטול החיוב המופרז. מאחר שמערכת היחסים בין הצרכן לחברת החשמל אינה סימטרית, הרי שהחברה מנצלת את מעמדה המונופוליסטי כספקית של מוצר צריכה חיוני שאינו בר תחליף. כך במקרה שהצרכן אינו משלם את חובו, הוא נדרש לתשלומי הוצאות נילווים, ואילו חברת החשמל אינה מספקת פיצוי לצרכנים על גביית היתר ונוהגת לקזז את ההוצאה העודפת בדרישת התשלום הבאה.
לורנס פרוסאק
לורנס (לארי) פרוסאק (נולד ב-27 בינואר 1944) הוא מומחה לניהול ידע, מחלוצי ניהול הידע בעולם.
לורנס פרוסאק חוקר, מרצה, כותב ספרים ומאמרים ויועץ בניהול ידע בארצות הברית ומחוצה לה. זכה בפרסים בתחום הידע וניהול ארגוניים. הקים ומנהל את המכון לניהול ידע. מנהל בתוכנית המחקר לידע במכללת בבסון. היה מנהל בכיר ב-IBM ולפני כן מנהל במרכז ההמצאות העסקיות של ארנסט ויונג.
לימוד על ידי סיפור סיפורים.
לארי פרוסאק מאמין בלימוד על ידי מגע ישיר ואישי ועל ידי סיפור סיפורים אמיתיים מחיי הארגון. טוען שלא ניתן למצות את הידע במילה הכתובה ולא בהסבר מילולי. ה Guidelines הם רק חלק מהידע. מנהיגות למשל, לא ניתן להעביר רק במילים. כך גם אומנויות שונות אחרות. לימוד שחיה ורכיבה על אופניים דורשים התנסות ולא ניתן להסתפק בהסבר מילולי. העברת הידע נעשית כאשר האנשים שעושים את העבודה נפגשים פנים אל פנים וחולקים בידע. בפגישות אלה נוצר אמון בין האנשים והידע עובר על ידי שיחה ועל ידי סיפור סיפורים אמיתיים מהחיים. אחרי שהאנשים נפגשים ונוצרו ביניהם קשרים אישיים ויחסי אמון, ניתן להמשיך בקשר גם בדרכים אחרות ולנצל לשם כך את הטכנולוגיה.
העברת הידע דורשת זמן ומקום. כדי שיתבצע לימוד ומעבר ידע צריך לתת לאנשים מקום וזמן כדי שידברו זה עם זה, למשל פינת קפה, חדר מדרגות רחב, חדר אוכל משותף, פגישות מתוכננות הן חלק מן הדרכים לכך. רב הידע הנלמד מתבצע על ידי התנסות ועל ידי עשיית העבודה. רוב האנשים נכונים לשתף ולספר איך הם עושים את עבודתם. כדי שהעברת הידע תתבצע בהצלחה דרוש אמון. הדרך הבסיסית להעברת ידע היא בפגישות פנים אל פנים או בעבודה משותפת לצד בעל הידע. החניכות היא דרך יעילה להעברת ידע גם בימינו. החניכות היא הסיבה שכלכלות של יפן ושל גרמניה הן מהכלכלות המשגשגות של עולמנו.
אנשים מיטיבים ללמוד על ידי התבוננות וסיגול. לא ניתן להסתפק בקריאה בלבד. לימוד על ידי סיפור סיפורים. הדרך האנושית ללמידה לא השתנתה שנים רבות ולא עם ההתקדמות הטכנולוגית. אנשים לומדים על ידי שאלת שאלות, על ידי התנסות, על ידי ניסוי וטעייה, על ידי התבוננות קרובה באנשים אחרים שעושים
את העבודה. אי אפשר למדוד ידע או ניהול ידע כמו שאי אפשר למדוד אהבה. אפשר על ידי התבוננות לראות ולהבחין במעבר ידע. הידע של הארגון מובע על ידי המוצרים שלו. אפשר למדוד Outputs אבל לא עד כמה המוצר טוב. מדידה עקיפה כמו מספר פטנטים, מספר מוצרים חדשים, מספר תקלות במוצר הם חלק ממדדים
עקיפים.
פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה
פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה (15 באוקטובר 1795, ברלין – 2 בינואר 1861, פוטסדאם), היה בנו הבכור של מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי ושל אשתו לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ. לאחר מות אביו הוכתר ב-7 ביוני 1840 למלך פרוסיה, ומלך עד ליום מותו. מסיבות בריאותיות מונה אחיו וילהלם הראשון ב-7 באוקטובר 1858 לעוצר הממלכה במקומו.