בניצוחו, נעשו התזמורת והמקהלה של המטרופוליטן אופרה לאחד ההרכבים האופראיים הטובים בעולם. לוויין יזם סדרת קונצרטים קבועה לתזמורת (ולהרכבים קאמריים מתוכה) בקרנגי הול. הוא ניצח על הפקות חדשות, רבות מספור, של יצירות מאת מוצרט, ורדי, וגנר, ריכרד שטראוס, רוסיני, שנברג, סטרווינסקי, קורט וייל, קלוד דביסי, אלבן ברג וג'ורג' גרשווין. ליובל ה-25 להופעתו הראשונה במטרופוליטן, ניצח לוויין על הצגת הבכורה העולמית של "גטסבי הגדול" מאת ג'ון הרביסון, לפי ספרו של סקוט פיצג'רלד, שהוזמנה במיוחד לציון האירוע. בנוסף, לוויין לקח את המטרופוליטן אופרה למסעות הופעות רבים, הן בארצות הברית והן מחוצה לה.
מ–1999 עד 2004 כיהן כמנצח הראשי בתזמורת הפילהרמונית של מינכן.
מאוקטובר 2004 עד 2011, קיבל לידיו את הנהגת התזמורת הסימפונית של בוסטון, כמנהל מוזיקלי ממשיך לסייג'י אוזאווה. בכך היה לאמריקאי הראשון העומד בראש התזמורת הנכבדה ועתירת השנים הזאת. הוא חלק את זמנו בין ניו יורק לבוסטון. כך קרה, שלראשונה בתולדות אמריקה, ניצב אותו אדם בראש בית האופרה המוביל והתזמורת הראשונה במעלה של ארצות הברית (באירופה ביצע הרברט פון קאראיין מהלך דומה בשנות ה-50, כאשר היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין ומנהל האופרה של וינה).
החוזה של לוויין עם תזמורת בוסטון הגביל את הופעות האורח שלו עם תזמורות אמריקאיות, אבל הוא הופיע בקביעות באירופה, עם הפילהרמונית של מינכן, הפילהרמונית של וינה, הפילהרמונית של ברלין ובפסטיבל ביירוית. לוויין היה גם אורח קבוע בתזמורת פילהרמוניה של לונדון והתזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן. מאז 1975, ניצח בקביעות גם בפסטיבל זלצבורג ובפסטיבל וורבייה השנתי שבשווייץ שהיה גם מנהלו המוזיקלי, מדי חודש יולי.
קריירת נגינה והקלטות.
רשימת ההקלטות שלו ארוכה במיוחד, וכוללת הקלטות אופרה ומוזיקה סימפונית. בנוסף, עד שבריאותו התרופפה, ניגן לוויין בקביעות בהרכבי מוזיקה קאמרית, כשכמה מהקלטותיו הטובות ביותר היו מהופעות אלה, וגם ניגן כמלווה ברסיטלים של לידר.
השפעת מצבו הבריאותי.
ב-1 במרץ 2006, אירעה ללוויין תאונת נפילה על הבמה בעת התשואות לאחר קונצרט עם תזמורת בוסטון. הוא נפגע בכתפו הימנית, עבר ניתוח לתיקון הנזק, וביטל את כל הופעות הניצוח שלו לשארית העונה. לאחר הפסקה, חזר אל דוכן המנצחים ב-7 ביולי 2006 בטנגלווד, והתכוון לפתוח את עונת הקונצרטים הבאה של תזמורת בוסטון בסתיו 2006.
בשנת 2011 החמיר מצבו הבריאותי של לוויין, ובמשך קרוב לשנה היו סיכוייו לחזור לנצח נתונים בספק. במאי 2013, חזר לקונצרט ניסיון עם תזמורת המטרופוליטן בקרנגי הול, מכיסא גלגלים. הנהלת התזמורת לחצה על פיטר גלב, להחליט על מעמדו של לוויין בתקופת היעדרותו, ובינתיים תפס את מקומו פאביו לואיזי, שמונה למנצח ראשי. גלב לא הרפה ממאמציו להשיב את לוויין למעמדו כמנהל המוזיקלי של תזמורת המטרופוליטן, ובאפריל 2014 חזר המנצח אל הדוכן, בעזרת שיפוע מיוחד שנבנה למענו.
על אף הכחשות קודמות, הסתבר, שלוויין לקה במחלת פרקינסון שאינה פרוגרסיבית. מצבו הבריאותי, המעורער בשנותיו האחרונות, מנע ממנו להמשיך בקריירה שלו כפסנתרן.
פרשת ניצול מיני.
בדצמבר 2017 הקפיא המטרופוליטן את קשריו עם לוויין. בהודעה רשמית שפרסמו מנהלי המטרופוליטן נאמר: "לוויין לא יהיה מעורב בפעילויות של המטרופליטן, כולל קונצרטים שעליהם היה אמור לנצח השנה". מנהלי האופרה הודיעו גם, כי מינו את עורך הדין רוברט ג' קלירי להוביל את הבדיקה בנוגע לטענות על הטרדות מיניות מצד לוויין, שהתקיימו לכאורה החל משנות ה-60 ועד לשנות ה-80. זאת בעקבות חשדות שהתפרסמו מוקדם יותר באותה שנה. על פיטוריו מהמטרופוליטן קיבל פיצויים בסך 3.5 מיליון דולר.
נפטר בניו יורק ב-9 במרץ 2021.
נינה קוטלר
נינה קוטלר (נולדה ב־9 ביוני 1971) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה ישראלית. מוכרת בעיקר מגילום דמותה של בתיה ליפסקין בטלנובלה "משחק החיים", וגילום דמותה של סרן קרין קורן בדרמה המוזיקלית "השיר שלנו".
קורות חיים.
קוטלר נולדה וגדלה בהרצליה, בתם של השחקנים עודד קוטלר ולאורה ריבלין. יש לה אח תאום, אמנון קוטלר, צלם קולנוע, ועוד שני אחים למחצה, שאול ודניאל, מנישואים אחרים של הוריה. קוטלר, היא אחייניתה של המשוררת הלית ישורון. הוריה התגרשו כשהייתה צעירה.
בגיל 18 סיימה את תיכון לאומנויות תלמה ילין במגמת תיאטרון.
לאחר שירותה הצבאי, בגיל 22 עזבה קוטלר ללונדון, שם סיימה תואר שני בארכיטקטורה בבית הספר לארכיטקטורה של אגודת הארכיטקטים Architectural Association School of Architecture, ולמדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. כמו כן, סיימה תואר ראשון ב"דרמה סנטר" בלונדון. חזרה לישראל בשנת 2003.
הייתה בזוגיות עם דני סילבר, נישאה לו ולאחר שנתיים התגרשו.
כיום מתגוררת בתל אביב ואם לשתי בנות.
קריירה.
בטלוויזיה.
את תפקידה הראשון בטלוויזיה קיבלה בשנת 2003, כאשר גילמה את הפסיכולוגית בתיה ליפסקין בטלנובלה "משחק החיים" של HOT.
בשנת 2006 הצטרפה קוטלר יחד עם אימה (לאורה ריבלין) לצוות השחקנים הקבוע בטלנובלה "השיר שלנו" בעונה 3, בתור סרן קרין קורן, האנטגוניסטית הראשית של הסדרה. בשנת 2007 המשיכה גם לעונה הרביעית.
בשנת 2008 החלה לשחק בסדרת המדע הבדיוני של ערוץ הילדים למנויי yes, "דאוס" בתור המורה מירי. כמו כן, שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הדרמה של yes, "דני הוליווד" בכיכובו של רן דנקר.
בשנת 2011 החלה להשתתף בסדרה הקומית של שידורי קשת בערוץ 2 "סברי מרנן" בתור סמדר, גרושתו של איתמר (יניב פולישוק).
בנוסף גילמה את ירדנה בסדרת הדרמה "ילדי ראש הממשלה" שיצרה נעה רוטמן ושודרה ב-HOT3.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "ישראל" ששודרה בערוץ 10, וגילמה את תמרה, חברתה של ורד (הילה סורג'ון פישר).
בשנת 2015 גילמה את רב-פקד קונק, בסדרה הקומית של yes "השוטר הטוב", שיצר יובל סמו. באותה שנה גילמה את שירי לצד רון שחר וקובי מימון בסדרה הקומית "פרודים" ששודרה בערוץ 2, רשת.
החל משנת 2016 מגלמת את רונה גפן, אמהּ של עלמה (ניב סולטן) בסדרת הנוער "סוסי פרא" בערוץ זום (HOT), לצידם של יון תומרקין, דניאל גד, לירון לבו ואחרים. ביוני של אותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בעונה השנייה של הסדרה הקומית "יום האם" במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 לצידם של קרן מור ודרור קרן.
בשנת 2018 גילמה את דמותה של ורד באומהקר בסדרת הדרמה "פמת"א" ששודרה בערוץ כאן 11.שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "המנצח" אשר שודרה ב-yes.
בשנת 2019 החלה להשתתף בסדרה "התחנה" בתור אמא של יובל.
בשנת 2020 גילמה את יעל בסדרה "לאבד את אליס".
ב-2022 השתתפה כאורחת בעונה הרביעית של "צומת מילר", בתפקיד מנכלי"ת תאגיד השידור הציבורי.
לאורך השנים השתתפה בפרסומות לחברות: "ישראכרט" ו"פלאפון".
בקולנוע.
הופיעה בתפקיד ראשי בסרטו של שמואל קלדרון "תגובה מאוחרת" לצד ליאור מילר (2004).
שיחקה בסרטו של יקי יושע "עוד אני הולך" (2008) שם גילמה את אורה. באותה שנה גילמה את מירה בסרטו של איתן גרין "הכל מתחיל בים" לצד יובל סגל ודורית לב ארי.
שיחקה בסרטים הקצרים "אליוקים" (2002), "ביאת המשיח" (2005), "נחמה" (2010).
בתיאטרון.
הופיעה בתיאטרון, בין השאר ב"וויצק" (המעבדה), "אנטיגונה" (תיאטרון הרצליה), "אונו מומנטו" (תמונע), "סינית אני מדברת אליך" (בית ליסין), "ים השיבולים" (צוותא), "מובטל נולד" (תיאטרון גבעתיים), "חברון" (התיאטרון הקאמרי), "הסוחר מוונציה" (הבימה), "מסיבת יום הולדת" (תיאטרון גשר) "דפוקים" (תיאטרון חיפה), "לילה טוב אמא" שזכה בפרס פוליצר (תיאטרון חיפה) שם שיחקה יחד עם אמהּ לאורה ריבלין.
הפועל גן שמואל
צסק&quot;א מוסקבה בכדורגל
אוניברסיטת פנסילבניה
אוניברסיטת פנסילבניה (באנגלית: University of Pennsylvania), הידועה בכינוייה פן (Penn) או יו-פן (UPenn), היא אוניברסיטה אמריקאית פרטית בעיר פילדלפיה שבפנסילבניה. חברה בליגת הקיסוס ונחשבת לאחת מהאוניברסיטאות הטובות ביותר בעולם. מוכרת כאוניברסיטה הראשונה בארצות הברית עם לימודים לתואר ראשון וגם שני, ולמוסד להשכלה גבוהה הרביעי הכי ותיק בארצות הברית. חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
מייסד האוניברסיטה, בנג'מין פרנקלין, דגל בחינוך מעשי של תחומים כמו מסחר ושירות ציבורי על פני לימודים קלאסיים ותאולוגים. אוניברסיטת פנסילבניה הייתה בין האוניברסיטאות הראשונות שריכזה מספר פקולטות שונות תחת החסות של מוסד אקדמי אחד. התוכניות לתואר ראשון הן בין הסלקטיביות ביותר בארצות הברית (12.3% שיעור קבלה). אחת מתכונותיה הידועות ביותר של אוניברסיטת פן היא הדגש על חינוך רב תחומי, שהיא מקדמת באמצעות תארים משותפים, מרכזי מחקר, קמפוס מאוחד; והאפשרות הניתנת לתלמידים לקחת קורסים מכל אחת מהפקולטות.
כל הפקולטות של אוניברסיטת פן מציגות פעילות מחקר ענפה מאוד. אוניברסיטת פן כלולה באופן עקבי בין חמש אוניברסיטאות המחקר המובילות בארצות הברית ובין אוניברסיטאות המחקר המובילות בעולם, ביחס לכמות ואיכות המחקר. בשנת הכספים 2011, עמדה אוניברסיטת פן בראש ליגת הקיסוס בהוצאות מחקר אקדמיות, עם תקציב של 814 מיליון דולר, 4,000 אנשי סגל אקדמאי בכיר, 1,100 פוסט-דוקטורנטים, ו-5,400 אנשי סגל אקדמאי זוטר. כאחד ממרכזי המחקר הפעילים והפוריים ביותר, אוניברסיטת פן קשורה במספר חידושים ותגליות חשובים בתחומים רבים של מדע ומדעי הרוח, בהם המחשב האלקטרוני הראשון למטרות כלליות (אניאק), החיסונים לאדמת והפטיטיס B, רטין-A, טיפול קוגניטיבי, ניתוח conjoint ואחרים.