בגרמניה נעשו בשנת 2005 צעדים כדי להכיר ברצח העם הארמני, בתקופת שלטונו של הקנצלר גרהרד שרדר. עם זאת, בעוד שגרמניה קראה לטורקיה לקבל את "אחריות היסטורית" על חלקה ברצח, ממשלת גרמניה נמנעה מלהשתמש במילה "רצח עם". במהלך המלחמה הקרה, הצורך לשמור על תמיכת טורקיה בנאט"ו, גרמה לממשלת מערב גרמניה להתעלם מן הנושא. בשנת 2015 דרש הציבור הגרמני להגדיר את רצח העם הארמני כ"ג'נוסייד".
במרץ 2015 את משרד החוץ הפדרלי דיווח על יחסים פוליטיים, כלכליים ותרבותיים חיוביים בין שתי המדינות.
חיילים ארמנים צורפו לכוח הגרמני המוצב באפגניסטן, ומסייעים לשמור על שדה התעופה בצפון קונדוז.
יחסים דיפלומטיים.
ארמניה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-2 קונסוליות בפרנקפורט וקרלסרוהה, ואילו גרמניה מחזיקה בארמניה שגרירות בירוואן בלבד.
דניס לנצט
דניס לנצט (באנגלית: Dennis Lancet) הוא אוטובוס מתוצרת יצרן כלי הרכב המסחריים (אוטובוסים, כלי רכב ייעודיים לשדות תעופה, רכב לפינוי אשפה וכבאיות) "Dennis Specialist Vehicles Limited" הבריטי בעיר "Guildford" אשר יוצר בין השנים 1981–1991.
מהומות כפר כנא
יחסי גיאנה–סורינאם
יחסי גיאנה-סורינאם הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקה השיתופית של גיאנה לבין רפובליקת סורינאם.
היסטוריה.
היחסים בין גיאנה וסורינאם היו מתוחים ועוינים. סורינאם טוענת שחלקה המזרחי של גיאנה שייך לה. בשנת 1969 חייליה של סורינאם ניסו לכבוש שטח זה, אך כוחותיה המזוינים של גיאנה מנעו זאת, וחיילי סורינאם נסוגו חזרה אל מדינתם. למרות שסורינאם לא ניסתה לכבוש שטח זה מאז, היחסים בין המדינות נשארו עוינים. באותה שנה, סורינאם החליטה לגרש את האזרחים הגויאנים מהמדינה, מה שגרם לירידה דרסטית בכלכלת המדינה. עד כה, שטח זה נתון במחלוקות.
קאזוזה
אג'נור ג'י מירנדה אראוג'ו נטו (4 באפריל 1958 - 7 ביולי 1990), מוכר בשם קאזוזה (בפורטוגזית: Cazuza), היה זמר, מלחין ומוזיקאי רוק ברזילאי, יליד ריו דה ז'ניירו. לצד ראול סיישאס, קייטנו ולוזו, פאולה טולר, ואוס מוטנטס נחשב קאזוזה - הן כסולן להקת "באראו וורמליו", ("ברון אדום") והן במסגרת קריירת סולו - כאחד מענקי הרוק הברזילאי. קאזוזה נחשב גם לאייקון תרבות לאומי, בשל מרדנותו, סגנון חייו הבוהמייני ומותו בשיא תהילתו בגיל 32.
ביוגרפיה.
תחילת הדרך.
כבנו של המפיק המוזיקלי ג'ואו אראוג'ו והזמרת החובבת מריה לוסיה אראוג'ו, היה קאזוזה מאז ילדותו בקשר הדוק עם מוזיקה ברזילאית (בעיקר הושפע מהמלנכוליה והגוונים הדרמטיים של הבוסה נובה, הסמבה-קנסואו והמוזיקה הפופולרית הברזילאית), תוך שהחל לכתוב שירים ופואמות במחצית שנות ה-60. בשנות ה-70 בשהותו בסן פרנסיסקו נחשף לשירי לד זפלין, ג'ניס ג'ופלין, הרולינג סטונז, כמו גם להשפעות ספרות דור הביט, שחלחלו כולם ליצירתו. עם חזרתו לריו ב-1980, הצטרף להרכב הרוק, "באראו וורמליו" שנזקק לסולן, והחל את הקריירה המוזיקלית שלו. בשנת 1985 הופיע יחד עם הלהקה בפסטיבל הראשון רוק בריו (Rock in Rio), פסטיבל הרוק הגדול בברזיל שנערך בשנה בה יצאה המדינה מן ה (1985-1964). זמן קצר אחר כך הוגדר על ידי קייטנו ולוזו כגדול משוררי הדור של ברזיל. באותה העת נדבק קאזוזה בנגיף האיידס, מה שהתברר בדיעבד כגורם שהאיץ עזיבתו את הלהקה, על מנת להשיג חופש אמנותי רב יותר.
קריירת סולו.
בניגוד למה שקורה לאמנים רבים העוזבים להקה מוכרת ויוצאים לדרך עצמאית, קריירת הסולו של קאזוזה זכתה להצלחה רבה יותר מאשר זו של להקתו לשעבר; שיא הצלחתו חפף את תקופת המעבר בין הדיקטטורה לדמוקרטיה, וקאזוזה ניצל עד תום את חופש הביטוי שהתאפשר עם סיום המשטר הצבאי. להיטיו הגדולים ביותר "Exagerado" (מוגזם), "Ideologia" (אידאולוגיה), ו"O Tempo Não Pára" (הזמן לא עוצר), שאף השפיעו רבות על מוזיקאים ברזילאים שונים, היו גם הביקורתיים והחריפים ביותר שכתב. שירו הידוע ביותר "ברזיל" עם השורות:
, שודר יום יום בשעות צפיית השיא של רשת גלובו (בביצועה של גל קוסטה) בשנה הראשונה לבחירות הישירות בברזיל, בתור שיר הפתיחה לטלנובלה 'Vale Tudo' (הכל הולך). השיר (והטלנובלה) הציג את ערוותה של האליטה הברזילאית וגזענותה כלפי עניי המדינה, ובו בזמן את חוסר המעצורים של חוגים בשכבות הנמוכות בניסיונם לשפר מעמדם. מילים חריפות לא פחות אפיינו גם את הסינגל המצליח ביותר של קאזוזה, "O Tempo Não Pára" (שמכר כ-2 מיליון עותקים), יצא שנה לפני מותו, ועקץ את התקשורת שהתייחסה אל הזמר כמי שגורלו כבר נחרץ -
שם השיר ניתן גם לסרט ביוגרפי שיצא לאקרנים בשנת 2004, בכיכובו של דניאל דה אוליביירה.
שנים אחרונות.
ב-1989 הודה לראשונה בפומבי כי הוא נשא איידס ימים בהם שחרר את אלבומו האחרון Burguesia, (בורגנות). קאזוזה היה ביסקסואל מוצהר אף כי לא פעיל בקהילה הגאה. עם זאת, פתיחותו ביחס למחלתו (ובכלל זה התעקשותו ליצור, להופיע ולהישאר באור הזרקורים, ולא להסתגר, גם בעת דעיכתו הבריאותית), סייעה לשינוי תפיסות ציבוריות וגישות ביחס למניעה וטיפול במחלה. קאזוזה נפטר בריו דה ז'ניירו ב-7 ביולי 1990 בגיל 32. לאחר מותו, הקימה אמו את ארגון "ויוה קאזוזה", ארגון ללא מטרות רווח המסייע למניעת איידס ומספק בית לילדים חולים.
יחסי איראן–מרוקו
יחסי איראן–מרוקו (בפרסית: روابط ایران و مراکش, בערבית: العلاقات الإيرانية المغربية) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין ממלכת מרוקו.
סקירה כללית.
לעיתים קרובות היו מחלוקות בין המדינות, ובהזדמנויות שונות איראן ומרוקו ניתקו לחלוטין את היחסים הדיפלומטיים ביניהם.
איראן החליטה לנתק את כל הקשרים המדיניים עם רבאט בשנת 1981, בתגובה להחלטת המלך חסן השני לתת מקלט למשפחת השאה מוחמד רזא פהלווי. כמעט עשור לאחר מכן הפשירו היחסים בין המדינות, והיחסים הדיפלומטיים חודשו בין המדינות, עבד א-רחמאן אל-יוסופי, ראש ממשלת מרוקו באותה העת, הוביל משלחת מרוקאית ראשונה לרפובליקה האסלאמית של איראן. הקשרים הכלכליים גם הם גדלו מאוד בתקופה הזאת.
ב-6 במרץ 2009, המלך מוחמד השישי ניתק את היחסים הדיפלומטיים עם איראן, בעקבות האיומים האיראנים על בחריין; מרוקו גם ציינה כי איראן מפיצה את התורה השיעית כתורת האסלאם בתוך מרוקו הסונית מה שהפריע לענייני הפנים במרוקו.
בפברואר 2014 הודיעו שתי המדינות על ביסוס מחדש הקשרים הדיפלומטיים. עם זאת, ב-2 במאי 2018 מרוקו שוב ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם איראן. על פי שר החוץ המרוקאי, ההחלטה התקבלה מכיוון שאיראן סיפקה תמיכה פיננסית ולוגיסטית לתנועה הבדלנית חזית פוליסריו באמצעות ארגון חזבאללה.
במרץ 2022 השתתף שר החוץ המרוקאי, נאסר בוריטה, בפסגת הנגב, שבמרכזה עמד שיתוף פעולה ישראלי-ערבי נגד איראן.
Iran–Morocco relations
מיתת תלמידי רבי עקיבא
מיתת תלמידי רבי עקיבא הוא מעשה, שמקורו בתלמוד, בדבר מיתת 24,000 מתלמידיו של התנא רבי עקיבא. על פי המתואר בתלמוד, תלמידים אלו מתו במיתת אסכרה 'מפני שלא נהגו כבוד זה בזה'. לפי דעת חוקרים אחדים, הם מתו במרד בר כוכבא.
מיתת התלמידים אירעה בין חג הפסח לשבועות. במהלך השנים נקבעו ימי אלו (ימי ספירת העומר) לימי צער ואבל לזכר מאורע זה. על פי אחת המסורות פסק מות התלמידים ביום ל"ג בעומר, ולכן ביום זה נוהגים להפסיק את ימי האבלות, ואף לנהוג בו כמה ענייני שמחה. על פי מסורת אחרת סיבת השמחה ביום ל"ג בעומר קשורה בתנא רבי שמעון בר יוחאי.
תיאור המעשה בתלמוד.
במספר מקורות חז"ל מוזכר סיפור מותם של תלמידי רבי עקיבא, וכך נכתב בתלמוד:
סיבת מותם.
בתלמוד מבואר שסיבת מות התלמידים הוא "מפני שלא נהגו כבוד זה לזה". כעין זה גם מופיע במדרש ש"הייתה עינם צרה זה בזה". לפרשנותו של רבי נחמן מברסלב הייתה ביניהם מחלוקת, ולא היה ביניהם שלום.
הטעם שנעשו בעונש חמור על מעשה זה, ביארו המהר"ל מפראג והתשב"ץ שכאשר הם זלזלו אחד בשני "ולא נהגו כבוד בחבריהם שהם תלמידי חכמים יודעי התורה" נחשב בכך כאילו זלזלו בתורה עצמה.
לדעת השם משמואל הזמן בין פסח לשבועות הוא זמן התכללות של האדם הפרטי בכלל ישראל, וחוסר הכבוד שלהם אחד כלפי השני העיד עליהם שהם לא התכללו בכלל.
לפי הרב משה צבי נריה, חז"ל רמזו לנו שתלמידיו עסקו במרד ובמלחמת גרילה שבה לא יכולים לנהוג בכבוד כבתנאי שגרה בשל תנאי המלחמה, ואם כן סיבת מותם, למעשה, הייתה נפילתם במלחמה.
מרד בר כוכבא.
על פי הנוסח הספרדי של "אגרת רב שרירא גאון", ששם נאמר שתלמידי רבי עקיבא מתו בשמדא, הסיק שי"ר וחוקרים נוספים ש"המגפה" הנזכרת כאן, היא ביטוי אלגורי הרומז למות תלמידיו במרד בר כוכבא. הם מבססים זאת בעיקר על תמיכתו הברורה של רבי עקיבא במרד זה, על כך שבתי המדרש לא היו יכולים להכיל מספר כה רב של לומדים, ועל כך שהדבר עשוי להסביר מוות של תלמידים רבים כל כך בפרק זמן קצר. לפי דעה זו, "תלמידיו" - מתפרש לא כתלמידים היושבים בבית המדרש, אלא כאלו הדוגלים במשנתו הרוחנית. ראיה חלקית לכך יש ממדרש תנחומא (פרשת חיי שרה), "מעשה ברבי עקיבא שהיו לו שלש מאות תלמידים בנערותו ומתו כולם...", מה שמצביע לדעתם על מספר נמוך של תלמידים מזה המתואר.
דעת החוקרים אומצה על ידי התנועה הציונית, שבעקבות כך הפכה את ל"ג בעומר לחג לאומי לזכר הגבורה שהתגלתה במרד בר כוכבא.
אמנם הרב יצחק אייזיק הלוי בספרו "דורות הראשונים" הוכיח שמרוב המקורות התלמודיים משמע שתלמידי רבי עקיבא מתו במגפה שנים רבות לפני מרד בר כוכבא, וכך סובר גם החוקר גדליה אלון.
מנהגי אבלות בימי ספירות העומר.