יוסף גלברד נולד בשנת 1918 בעיר צ'לדז בפולין, למשפחה שעסקה בתחום האפייה במשך דורות רבים. בצעירותו שרד את מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ. לאחר מלחמת העולם השנייה ומשהולאם בית המאפה של משפחתו על ידי המשטר הקומוניסטי, ראה פוטנציאל השתקמות בגרמניה המעורערת והיגר למדינה. בגרמניה נחשף לראשונה לתעשיית הקפואים, במסגרת היכרותו עם יצרני ציוד רכב אשר פיתחו שיטה תעשייתית לייצור גלידה. גלברד רכש מספר מכונות ועלה לישראל, בה התאחד עם אחיו וגיסו, והשלושה החליטו להקים מפעל לייצור גביעי גלידה. שם המפעל נקבע להיות גילרו כשילוב השמות גלברד ורוזנמן והוא הוקם תחילה בשכונת רוממה בירושלים. המפעל עבד כבר בשנות החמישים תחת מדיניות הצנע שהונהגה בישראל, אז ייצר המפעל גביעי גלידה לשוק המקומי בלבד, באמצעות כמויות קצובות של קמח ושמן. בשנת 1973 הועבר המפעל לגבעת שאול. מייסדי המפעל הלכו לעולמם בתחילת שנות השמונים.
המפעל כיום.
בשנת 1988 הוקמה החברה מחדש בבית שמש תחת ניהולו של אבי גלברד המנהל אותה עד היום. במפעל 17 פסי ייצור לוופלים, גביעי גלידה, רולים ממולאים בקרם, וקישוטי עוגות שונים. בזכות אימוץ טכנולוגיות ופיתוח תהליכי אוטומציה, רצפת הייצור במפעל ממוחשבת וחומרי הגלם עוברים בה ללא מגע יד אדם. לאורך השנים המפעל התפתח וכיום גביעי הגלידה בייצורו משווקים בערוצים רבים בישראל ובעולם:
נוסף על ופלים קלאסיים, בגילרו מיוצרים גם ופלים מעלי ופל בלגי, פרי פיתוח של המפעל, המיועד לקהל המעדיפים דומיננטיות של הוופל.
תחום קישוטי העוגה במפעל התפתח גם הוא; בשנת 2006 חלה צמיחה משמעותית בפעילות גילרו כאשר החברה רכשה את עוגרפיקס, חברה שעוסקת בייצור ובשיווק בין-לאומי של דפים אכילים ודיו אכיל אשר מאפשרים הדפסה במדפסת רגילה. השילוב בין הפטנט של עוגרפיקס לבין טכנולוגיות הייצור של גילרו הוליד את המפעל הגדול בעולם לייצור דפים אכילים, ובו קו מוצרים ייחודיים המשווקים לרחבי העולם; דפי סוכר להדפסה במידות ובצורות שונות, מחסניות דיו אכיל, דפי שומן מיוחדים להדפסה על שוקולד, והדפסות אכילות של דמויות פופולריות, הנמכרות ברשתות השיווק ולאפייה ביתית.
בשנת 2016 רכשה גילרו גם את מפעל קישוטי העוגות ההולנדי Cake Art.
על רקע המודעות הגוברת להיבטים בריאותיים בצריכת המזון, והתפתחות העדפות שונות של צרכנים, מרבית מוצרי גילרו פותחו גם בגרסאות חדשות, וכיום לחברה מתכונים נטולי חלב או נטולי גלוטן, גרסאות ללא סוכר וכן מוצרים אורגניים.
מוצרי גילרו נושאים אישור כשרות בהשגחת בד"ץ העדה החרדית ירושלים, וכן אישורי GMP, ISO, ו - HACCP. המפעל חבר באיגוד יצרני המותגים הפרטיים הבינלאומי PLMA.
הקיוסק הראשון של תל אביב
הקיוסק הראשון של תל אביב הוקם בשנת 1910 בצומת הרחובות שדרות רוטשילד והרצל, והיה פורץ-הדרך של העיר תל אביב, בדרכה מפרוור שקט למרכז הכלכלי של המדינה.
בתחילה סירב ועד העיר להקמת הקיוסק, משום שאחוזת בית הייתה אמורה להיות שכונה ללא בתי עסק, אך לבסוף בישיבת ועד תל אביב בא' בסיוון תר"ע אושרה פתיחת קיוסק קטן, בתנאי שמידותיו של המבנה יהיו 2 על 2 מטרים, שימכרו בו רק משקאות קלים, והוא ייסגר בשעה 11 בלילה. רק לאחר מכן התיר הוועד למכור במקום גם משקאות חריפים. זה היה הקיוסק הראשון והיחיד בתל אביב עד שנת 1920, עת הוקמו שני קיוסקים נוספים.
את הקיוסק בנה אדם בשם קסילוב, ותכנן אותו האדריכל יוסף ברסקי. הוא נבנה בצורת משושה, והיה עשוי מעץ. לידו הוקם הפנס הראשון בתל אביב. הקיוסק נבנה ליד ביתו של מייסד העיר תל אביב וראש העירייה הראשון, מאיר דיזנגוף.
בקיוסק הוגשו משקה גזוז, מיץ צוף וברד מתוק. הקיוסק שימש כמקום מפגש מרכזי, וכן כנקודת יציאה למפגשים רומנטיים.
בשנות ה-20 מכר קיסילוב את הקיוסק לסוחר בשם פוגל. פוגל נרצח בשנות ה-30, והזכויות להפעלת המקום נרכשו על ידי האחים שור. לאחר מותם של האחים חזרו זכויות ההפעלה לעיריית תל אביב.
בימי העלייה הרביעית נפתחו בתל אביב קיוסקים רבים, ועלייה זו אף כונתה "עליית הקיוסקים".
בשנת 1989 נהרס הקיוסק לגמרי. לאחר שיחזור שלו ובנייתו מחדש נפתח שוב בשנת 2004 ובו הוצג חלק מהתפריט הנוסטלגי של פעם.
חדקן האגם
חדקן האגם (שם מדעי: "Acipenser fulvescens") הוא מין של דג ממשפחת החדקניים החי באמריקה הצפונית.
אורכו של חדקן זה עולה על 2.2 מ' ומשקלו 108 ק"ג. צבעו ורדרד-חום והוא בעל קשקשים גרמיים לאורך צידיו וגבו. השלד שלו עשוי סחוס והוא בעל חוטם גדול הפונה כלפי מעלה.
החדקן שוחה בבדידות או בקבוצות קטנות בנהרות ואגמים כולל בנהר המיסיסיפי ובימות הגדולות וכן בנהרות קטנים יותר עד למיסיסיפי ואלבמה בדרום ארצות הברית. הוא שוחה לאורך הקרקעית ובולע חרקי מים, עלוקות ושאר תולעים. דגים נמצאים בתזונתו רק לעיתים רחוקות.
כמה חוקרים חושבים שחדקנים אלה הביאו לאגדה על האוגופוגו מאגם אוקנגן בקנדה.
נווד דיגיטלי
נוודים דיגיטליים הם עובדים העושים שימוש בטכנולוגיות תקשורת כדי להתפרנס, ובאופן כללי יותר, לנהל אורח חיים של נוודים. נוודים דיגיטליים עובדים לעיתים קרובות מרחוק, ממדינות זרות, בתי קפה, ספריות ציבוריות, חללי עבודה משותפת, או רכבי RV. עבודה באופן זה מתאפשרת לעיתים קרובות באמצעות שימוש בהתקנים בעלי יכולות אינטרנט אלחוטי, כגון טלפונים חכמים או התחברות לרשתות Wi-Fi ציבוריות. נוודים דיגיטליים מצליחים הם בדרך כלל בעלי חסכונות כספיים המאפשרים להם להמשיך באורחות חייהם גם בתקופות של אבטלה. קהילת הנוודים הדיגיטליים מקיימת אירועים שונים בהם נפגשים חבריה, כך למשל אירועי שיט תענוגות לחברי הקהילה. בקהילת הנוודים הדיגיטליים בני מעמדות חברתיים שונים. כך, מעמדות נפוצים של נוודים דיגיטליים הם פליטים, אנשים אמידים, אנשים צעירים ויזמים. אנשים הופכים לנוודים דיגיטליים בדרך כלל בשל סיבות חיוביות, כגון שאיפה לעצמאות כלכלית ופיתוח קריירה אשר אינה תלויה במיקום גאוגרפי מסוים. גורמים שליליים המעודדים אנשים להפוך לנוודים דיגיטליים כוללים כמות מופחתת של עבודה במשרה מלאה, מתיחות פוליטית ויוקר המחיה במדינת המוצא.
הגדרה.
אחד השימושים המוקדמים ביותר של המונח "נווד דיגיטלי" הופיע בשנת 1997. הייתה זו כותרת ספר שפורסם על ידי חברת Wiley הידועה כמוציאה לאור של ספרי לימוד. הספר נכתב על ידי טצוגיו מקימוטו ודוד מנרס. אין זה ידוע אם אמצו את כותרת ספרם ממקור אחר או שקבעו בעצמם את המונח. נוודים דיגיטליים עושים שימוש באינטרנט אלחוטי, טלפונים חכמים, Voice over IP ויישומים מבוססי מחשוב ענן לצורך עבודה מרחוק במקום שבו הם חיים או בשעה שהם נודדים. נוודים דיגיטליים עשויים להשתמש בחללי עבודה משותפים, בתי קפה, במכשירים הנמצאים בבתי אחרים עליהם הם שומרים (house sitting)  או במשרדים שיתופיים. היסוד לתנועת הנוודים הדיגיטליים היא עבודה מרחוק, המאפשרת לאנשים לבצע את עבודתם בבית או בכל מקום אחר באמצעות האינטרנט. נוודים דיגיטליים עשויים גם למכור חלק מרכושם על מנת לאפשר להם ניידות קלה יותר, והם עשויים אף למכור או להשכיר את ביתם לאותה מטרה. חיים כנווד דיגיטלי דורשת בדרך כלל חסכון כספי המאפשר תנאי חיים טובים.
נוודים דיגיטליים נוטים להמשיך ולנדוד בעודם ממשיכים לעבוד עם לקוחות או מעסיקים. סגנון חיים זה עשויים להציב אתגרים שונים, כגון שמירה על ביטוח בריאות במקומות שונים בעולם, ציות לחוקי עבודה במדינות שונות, לעיתים אף קבלת אשרת עבודה, ושמירה על קשרים עם חברים ובני משפחה. אתגרים אחרים עשוי לכלול עבודה באזור זמן שונה מזה של הלקוח או המעביד, קושי במציאת חיבור אמין לאינטרנט, והיעדר תיחום בין העבודה לבין שעות הפנאי. שירותים כגון PayPal פופולריים בקרב נוודים דיגיטליים. נוודים דיגיטליים עושים שימוש לעיתים קרובות בתוכנת הטלפוניה סקייפ המאפשרת לתקשר באמצעות קול, טקסט, וידאו צ'אט באמצעות האינטרנט.  יש נוודים דיגיטליים המתפרנסים מיצירת תוכני וידאו ביוטיוב מבלי שהם תלויים במקום העבודה או מקום המגורים מסוים. אחד הצעדים החשובים הננקטים על ידי נוודים דיגיטליים הוא הקפדה על עדכון תיעוד אישי (כגון אשרות ודרכונים), כיוון שזהו תנאי להמשך נדידה ללא עיכובים. שליטה בשפה הרשמית של מדינות בהן מבקר הנווד עשויה להועיל בביצוע עבודתו. היעדר שליטה בשפת המקום עלולה לסכן את הנווד במקרה של מחלה.
לאה וודוורד טבעה את המונח "עצמאות ממיקום" כדי לתאר את אורח החיים של נוודים דיגיטליים.
פופולריות.
אף בטרם נודע המונח "נווד דיגיטלי" היו אנשים אשר סגנון חייהם התאים למונח זה. "נווד דיגיטלי" מוקדם היה סטיב רוברטס, אשר בשנת 1983 רכב על אופנוח ממוחשב וסיפורו הופיע  בירחון Popular Computing. בשנת 1985, שוגרה מערכת לוויין בשם Motosat אשר אפשרה גישה נוחה יותר לאינטרנט. מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 הצליחו בהדרגה יותר בני אדם לסגל אורח חיים של נוודות דיגיטלית. פיתוחים טכנולוגיים כגון אינטרנט Wi-Fi, ומחשבים ניידים המתחברים לרשת האינטרנט הקלו ועודדו מגמה זו. מאז שנת 2014 החל גידול מהיר של קהילת הנוודים הדיגיטליים, לאחר שהשתכללו אתרי אינטרנט המדרגים ערים בעולם במדדי ידי יוקר המחיה, מזג אוויר, מהירות רשת האינטרנט, מידע המסייע לנוודים לבחור היכן לחיות.