אז'ן שרל קטלן (בצרפתית: Eugène Charles Catalan; 30 במאי 1814 – 14 בפברואר 1894) היה מתמטיקאי ולוני, אשר עסק בעיקר בתורת המספרים.
קטלן הגדיר את מספרי קטלן כשניסה למנות את מספר השילושים של מצולעים קמורים.
ביוגרפיה.
קטלן נולד בברוז' (אז כחלק מן האימפריה הצרפתית, כיום בלגיה) כבן יחיד לז'וזף קטלן - צורף תכשיטים בשנת 1814. בשנת 1825 נסע לפריז כדי ללמוד מתמטיקה באקול פוליטקניק, שם פגש בשנת 1833 בז'וזף ליוביל. ב-1834 הוא סולק מן האוניברסיטה ועבר לשאלון-אן-שמפאן שם קיבל משרה לאחר שסיים את לימודיו. קטלן חזר לאקול פוליטקניק ובעזרתו של ליוביל סיים תואר במתמטיקה בשנת 1841. לאחר מכן עבר לקולג' קרל הגדול כדי ללמד גאומטריה תיאורית.
מזרח תיכון
ג'יימס סטירלינג
ג'יימס סטירלינג (באנגלית: James Stirling; מאי 1692 - 5 בדצמבר 1770) היה מתמטיקאי סקוטי.
סטירלינג חקר בעיקר נושאים הקשורים לתחום האנליזה המתמטית, כגון: סדרות אין-סופיות, סכומים ואינטרפולציה. על שמו קוריה נוסחת סטירלינג ומשפט סטירלינג, לחישוב קירוב formula_1 עצרת ומספרי סטירלינג. סטירלינג עסק גם בהתכנסות מכפלות אין-סופיות.
סטירלינג נולד ב-Garden, לא רחוק מהעיר סטירלינג שבסקוטלנד, באחוזה משפחתית. המשפחה הייתה תומכת ידועה של תנועת היעקוביטים וזה השפיע רבות על חייו.
הוא נסע לאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1711. לא ידוע אם הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה, אך ברישומי החברה המלכותית משנת 1717 נרשם כי היה נוכח בישיבה.
בשנת 1717 סטירלינג פרסם את העבודה הראשונה שלו - Lineae Tertii Ordinis Neutonianae, בה הוא הרחיב את עבודתו של אייזק ניוטון בנושא עקומות מסדר שלישי.
בשנים 1717 -1719 סטירלינג היה בוונציה. שם הוא פרסם את הספר Methodus differentialis Newtoniana illustrata והעביר אותו לחברה המלכותית.
בשנת 1724 חזר סטירלינג ללונדון ובשנת 1726 נבחר כחבר החברה המלכותית. באותה תקופה הוא היה פעיל מאוד בתחום המתמטי ופרסם ספר נוסף - Methodus Differentialis בשנת 1730.
בשנת 1735 הוא חזר לסקוטלנד ועבד כמנהל בחברת מכרות.
סטירלינג נפטר בשנת 1770 באדינבורו.
גד אביגדורוב
גד אביגדורוב (1890 (ה'תרנ"א) - 9 באוגוסט 1936) היה מאנשי "השומר".
חייו.
גד אביגדורוב בן נחמה וגדליה, נולד בשנת 1890 בברדיצ'ב שבאוקראינה (אז בתחומי האימפריה הרוסית).
בשנת 1906, בתחילת ימי העלייה השנייה, עלה לארץ ישראל והוא בן 15 בלבד. נענה לקריאתו של פרופ' בוריס שץ "לכבוש את הסתתות בירושלים", עבודה שהייתה באותה התקופה בעיקר של ערבים. יחד עם אלכסנדר זייד ומשה אינגברמן הוא החל לעבוד בסיתות, מלאכה שאותה הם למדו אצל פרופ' שץ, שזה עתה הקים את "בצלאל" ופתח בו קורס להנדסה וציור לקבוצת סתתים. בימים הם עבדו בבניין ובערבים ביקרו בשעורים ב"בצלאל". כעבור זמן הצטרפו אל החבורה אנשים נוספים שיחד איתם היוו את אחת הקומונות הראשונות בארץ ואולי הראשונה שבהן, היא קומונת "ירושלים החדשה". החבורה חייתה חיים פשוטים ומלאי אחווה. הם התגוררו בצריף עץ שעמד בחצר הגדולה של כנסיית החבשים. שם גם קיימו אספות ופגישות פועלים. החבורה התמסרה לארגון סניף מפלגת "פועלי ציון" בירושלים וארגון פועלי הבניין שמנה אז כ-70 חברים.
בשנת 1907 עבר חלק מחברי הקומונה לסג'רה (אילניה) להקים את "השומר". אביגדורוב הגיע גם הוא כעבור זמן קצר, ואחר כך הועבר לשמירה במלחמיה (מנחמיה). כעבור שנה נשלח למסחה (כפר תבור) עם קבוצת חברים, להכשרה חקלאית אצל האיכרים, זאת במטרה להתיישב בעתיד במושבות שומרים על גבולות הארץ. הם עזרו לארבעת השומרים שכבר היו במושבה ויחד איתם, בפקודת יהושע חנקין, עלו וכבשו את אדמת ה"זבּיח", היא האדמה הגובלת עם בית הספר החקלאי כדורי של היום. באחד הימים, נשלח אביגדורוב ל"כיבוש השמירה" ברחובות, ולאחר קרב עם הערבים נפצע קשה. בימי שלטון המנדט, רבים מהשומרים התגייסו למשטרה הבריטית. בשל מיומנותו ואומץ לבו היה אביגדורוב בין הראשונים שוועד "השומר" שלח לז'נדרמריה (משטרה). את שירותו עשה בגליל.
אביגדורוב שמר עוד במקומות רבים, אך כעבור זמן, בעצם ימי מלחמת העולם הראשונה, הוא חזר למסחה, המקום שבו התרכזו חברי "השומר" והתכוננו להתיישבות, ועלה יחד עם ארבע משפחות נוספות להתיישב באדמות "חמארה" שבגליל העליון, שם הקימו את קיבוץ השומרים "בר-גיורא" (כפר גלעדי).
אחרי המאורעות (1919-1920), עזב גד את כפר גלעדי (מחמת לחץ המשפחה) והתיישב במצפה. מטרתו הייתה לעבוד בה כאיכר ולקיים בה חיי משפחה. במצפה הוא גידל יחד עם אשתו רחל (1897-1984) את ארבעת ילדיו. אולם את עברו כשומר לא שכח, וכאשר הגיעו ימי מאורעות חזר לנשקו ולשמירה ושימש כמבקר השמירה במושבה. ב-9 באוגוסט 1936, תקפו ערבים את המושבה, אביגדורוב שעמד על משמרתו בעמדה הצפונית מערבית של מצפה (עד היום ניתן לראותה בקצה המושבה), נפגע מכדור שפילח את גולגולתו והוא נהרג במקום.
בנו של גד, אברהם אביגדורוב, שנלחם במלחמת העצמאות, זכה באות גיבור ישראל על גבורתו בתקיפת שיירת הנשק הערבית בקריית מוצקין.
מקורות.
עדויות מ"קובץ השומר"
הטוב הרע והנערה
הטוב הרע והנערה היא להקה ישראלית שפעלה בין השנים 1972–1973 ומנתה את ג'וזי כץ, בני אמדורסקי וישראל גוריון. שני האחרונים עבדו באותה תקופה כצמד "הדודאים".
השלישייה קמה בשנת 1972 כאשר ג'וזי כץ חברה לדודאים והשלושה הופיעו בפסטיבל הזמר והפזמון 1972 עם השיר "טוב לי לשיר", שהלחין שמוליק קראוס בזמן שישב בכלא, העיבוד המוזיקלי של אלכס וייס, את המילים כתב אהוד מנור בהתבסס על הלחן. השלישייה זכתה להצלחה גדולה בפסטיבל וגרפה את המקום הראשון.
השלושה לא התכוונו לצאת במופע של שירים חדשים, אך לאחר החשיפה הגדולה הפיק בני אמדורסקי עבור השלישייה מופע קברט הנושא את שם הלהקה. המופע כלל 15 שירים, ומטרתו הייתה לשחזר בעברית שירים מתוך סרטי קולנוע ומחזות זמר. מלבד עשרת השירים המתורגמים, המופע כלל עוד חמישה שירים מקוריים שכתב אהוד מנור והלחין שמוליק קראוס.
את המופע הפיק בני אמדורסקי, ביים אותו צדי צרפתי, עיבד אלכס וייס ואת כל השירים כתב או תרגם אהוד מנור.
המופע המצולם גם שודר בטלוויזיה והשירים יצאו בתקליט ויניל, שלאחר מכן הוסב לתקליטור, ובשנת 2002 נערך מחדש במסגרת פרויקט "נוסטלגיה עברית".
השירים על פי סדר הופעתם בתקליטור:
דמבו
ליון פויכטוונגר
לִיוֹן פוֹיכְטְוַונְגֶר (בגרמנית Lion Feuchtwanger; 7 ביולי 1884, מינכן – 21 בדצמבר 1958, לוס אנג'לס) היה סופר, מחזאי ומתרגם יהודי-גרמני.
חייו ויצירתו.
ליון פויכטוונגר נולד במינכן למשפחה יהודית אמידה של יצרני מרגרינה. לאחר סיום בית הספר למד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת מינכן ולאחר מכן באוניברסיטת ברלין. לאחר סיום הלימודים עבד כמבקר תיאטרון וכמתורגמן. בשנת 1905 החלה דרכו הספרותית של פויכטוונגר עם פרסום כמה מחזות קצרים שכתב. ב-1907 קיבל תואר דוקטור בספרות, לאחר שחקר את "הרב מבכרך" של היינריך היינה לצורך הדוקטורט. תואר הדוקטור נשלל ממנו מאוחר יותר על ידי הנאצים; ופויכטוונגר ויתר על כתיבת הביליטציה (עבודת מחקר מתקדמת המזכה את כותבה באפשרות לעבוד באוניברסיטאות בגרמניה), בשל ההגבלות על היהודים שהיו נהוגות בחלק מן האוניברסיטאות. פויכטוונגר כתב ביקורות תיאטרון לכתב העת "די ולטבינה" של זיגפריד יעקובזון ובשנת 1908 יסד את כתב העת הספרותי "שפיגל" (מראה, בגרמנית), ולאחר מכן איחד אותו לתוך ה"ולטבינה". פויכטוונגר "גילה" במהלך עבודתו כמבקר תיאטרון את ברטולט ברכט הצעיר והפך ידיד נפש שלו, ידידות שנמשכה עד למותו של ברכט ב-1956. בשנת 1910 יצאה לאור הנובלה הראשונה שלו, "האל מחימר".
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב פויכטוונגר לצבא. לאחר שהייה קצרה בחזית שוחרר מן הצבא בשל סיבות בריאותיות. ההשתתפות במלחמה קירבה אותו לחוגים שמאלנים וסוציאליסטיים בגרמניה. במהלך המלחמה הוא כתב מספר מחזות בעלי אופי אנטי מלחמתי. בשנת 1925 יצא לאור אחד הספרים המפורסמים ביותר של פויכטוונגר – "היהודי זיס", ספר על אודות חייו של יהודי החצר יוזף זיס אופנהיימר. הספר תורגם לשפות רבות (כולל עברית) והביא לפויכטוונגר פרסום עולמי.
ליון פויכטוונגר היה בין המתנגדים הבולטים למפלגה הנאצית בסוף שנות ה-20 ובתחילת שנות ה-30. את דעותיו ורגשותיו בנושא ביטא בטרילוגיה "אולם המתנה", שחלקהּ הראשון (הנובלה "הצלחה") פורסם בשנת 1930. בראשית שנת 1933 נסע פויכטוונגר עם אשתו למסע הרצאות בארצות הברית. במהלך שהייתו בארצות הברית מונה אדולף היטלר לקנצלר גרמניה. בשל כך החליט פויכטוונגר לא לחזור לגרמניה, והתיישב עם אשתו בצרפת. בינתיים בגרמניה הוכרז פויכטוונגר כאויב האומה, אזרחותו נשללה ממנו ורכושו הוחרם על ידי המדינה.
בשנת 1937 ביקר פויכטוונגר בברית המועצות, וחיבר על כך ספר מסע בשם "מוסקבה". בספר זה הביע פויכטוונגר את תמיכתו במדיניותו של סטלין, ובשל כך נחשף לביקורת רבה בחוגים הליברלים בצרפת. בשנת 1949 במהלך המאבק נגד קוסמופוליטיות ספריו הוצאו מספריות בברית המועצות וחזרו למדפים בשנת 1955.
בשנת 1940, לאחר פלישת הנאצים לצרפת, הושם פויכטוונגר על ידי הצרפתים במחנה מיל, מחנה מעצר לנתינים גרמניים שחיו בצרפת. לאחר מכן הועבר למחנה אחר ליד העיר נים ובעזרת העיתונאי וחסיד אומות העולם וריאן פריי וסגן הקונסול היירם בינגהאם הרביעי הצליח להימלט ממנו ולהגיע לארצות הברית. פויכטוונגר ומשפחתו התיישבו בקליפורניה.