קריירת הצי של ניקולס מונסארט עצמו שימשה כהשראה לדמותו של לוקהארט, שהיה כתב עיתונות ברחוב פליט בשנות ה-30 וקיבל מינוי כקצין מילואים בצי המלכותי. מונסארט שירת במהלך שנות מלחמת העולם השנייה במשימות לחימה נגד צוללות באוקיינוס האטלנטי והגיע לדרגת לוטננט-קומנדר. ספרו הראשון, שלוש קורבטות (Three Corvettes), יצא לאור ב-1945 ולאחר המלחמה שימש כקצין יחסי ציבור של הצי המלכותי במשימות מעבר לים (בעיקר באוטווה), עד שהפך לסופר במשרה מלאה. מספריו הידועים - סיפורה של אסתר קוסטלו.
עיבודים לרדיו ולסרטים.
הספר עובד לסרט הנושא את אותו שם ב-1953, בבימויו של צ'ארלס פרנד (Charles Frend) ובכיכובם של ג'ק הוקינס כקומנדר אריקסון ודונלד סינדן (Donald Sinden) בתפקיד לוקהארט.
תחנת הרדיו BBC 4 הפיקה שני עיבודים לספר: בספטמבר 1980 שודרה תוכנית בגרסה דרמטית בת שעתיים, ולצורך ההקלטות נעזרה התחנה בספינת הצי המלכותי אה"מ ברייטון (HMS Brighton), במפקדה ובצוותה וכן ובמפקדה של אה"מ סיילה (HMS Scylla). במרץ 2012 שודרה גרסה נוספת בת שעתיים אשר זכתה ב"פרס השימוש הטוב ביותר בקול בדרמת אודיו" במסגרת פרסי BBC לדרמת אודיו לשנת 2013.
מהדורה עברית.
המהדורה העברית של הספר, בתרגומו של אהרן אמיר, יצאה לאור ב-1955 בהוצאת אנקור ושנית ב-1983 על ידי זמורה ביתן.
סיליקוזיס
סיליקוזיס (Silicosis) היא מחלת ריאות תעסוקתית הנגרמת משאיפת אבק סיליקה (צורן דו-חמצני) גבישי המשתייכת למשפחת מחלות אבקת הריאות. המחלה מאופיינת בהיווצרות דלקת ולייפת בצורה של נגעים נודולריים באונות העליונות של הריאות. סיליקוזיס, במיוחד בצורתו החריפה, מאופיין בקוצר נשימה, שיעול, חום וכחלון. סיליקוזיס היא המחלה התעסוקתית השכיחה ביותר וגרמה ל-46,000 מקרי מוות ברחבי העולם בשנת 2013 (לעומת 55,000 מקרי מוות בשנת 1990).
המחלה שכיחה בקרב אנשים שעסקו בחשיפה לסיליקה במהלך חייהם, כמו כורים שחצבו בסלעים כדי לחפור מנהרות. מניעה של המחלה מתבצעת בעיקר על ידי מניעת החשיפה לאבק. אבחון סיליקוזיס מתבצע לרוב על ידי הרופא כשלמטופל אין היסטוריה של מחלה אחרת שיכולה להסביר את התסמינים, יש היסטוריה של חשיפה לאבק ועל ידי שימוש באמצעי דימות (בעיקר צילום חזה). לעיתים קרובות, סיליקוזיס עשוי להידמות לבצקת ריאות, דלקת ריאות ושחפת, מצב העלול לגרום לאבחנה שגויה. בבדיקת תפקודי ריאות עלולה להופיע הפרעה בזרימת האוויר, אך הבדיקה עשויה להיות גם תקינה. המחלה יכולה להוביל לאי ספיקה נשימתית מתקדמת, צורך בהשתלת ריאה ומוות. פרט לטיפול תומך והשתלת ריאה, אין כיום טיפול יעיל למחלה.
סאיטאמה סופר ארנה
סאיטאמה סופר ארנה (ביפנית: さいたまスーパーアリーナ) הוא אולם הופעות וספורט הממוקם בסאיטאמה שבמטרופולין טוקיו שביפן, והוא האולם הגדול במדינה.
שימושים.
האולם נבנה בשנות ה-90 ונפתח ב-2000. האולם אירח את משחקי הגמר של מונדובאסקט 2006.
עונת 1955/1956 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1955/1956 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה הראשונה של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-4 בספטמבר 1955 ותחרות הסתיימה ב-13 ביוני 1956. בתחרות השתתפו 16 קבוצות. משחק הגמר נערך בפארק דה פראנס, פריז. התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד, אלופת ספרד.
רקע.
רעיון בארגון התחרות החל להתגלגל לאחר שבעיתונות הבריטית נכתב שקבוצה אנגלית וולברהמפטון וונדררס שניחצה בסתיו 1954 ספרטק מוסקבה והונבד ההונגרית היא הקבוצה החזקה באירופה. עורך עיתון ספורט צרפתי ל'אקיפ החל לקדם את הרעיון שקיבל תמיכת אופ"א. עיתון זה גם בחר את הקבוצות המשתתפות וארגן את הזוגות של שמינית גמר.
מתכונת התחרות.
לתחרות הוזמנו 16 קבוצות. צ'לסי לא קיבלה אישור מהתאחדות הכדורגל האנגלית והוחלפה על ידי "גוורדיה ורשה". בעקבות סירוב אלופי הולנד, הונגריה ודנמרק להשתתף בתחרות, הם הוחלפו על ידי פ.ס.וו. איינדהובן, וורורס לובוגו ו"אורכוס" בהתאמה.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ.
ראו גם.
גמר גביע אירופה לאלופות 1956.
הלוויית שמעון פרס
הלוויית שמעון פרס, נשיאה התשיעי של מדינת ישראל, שכיהן קודם לכן גם כראש הממשלה ובמשרות ציבוריות רבות נוספות, נערך ביום שישי, 30 בספטמבר 2016, בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים, בנוכחות קהל רב ונציגים מעשרות מדינות.
פטירתו של פרס וההכנות ללוויה.
ב-13 בספטמבר 2016 חש שמעון פרס ברע והובהל למרכז הרפואי שיבא. בשעות הערב לקה בשבץ מוחי. לאחר שהורע מצבו, הוחלט להרדימו ולהנשימו. הוא נפטר ב-28 בספטמבר 2016, בגיל 93.
עם פטירתו של פרס הורדו הדגלים ברחבת משכן הכנסת לחצי התורן. לנוכח הגעתם הצפויה של משלחות ומנהיגים רבים מרחבי העולם נדרשה היערכות מיוחדת. משרד החוץ הודיע על כניסה למתכונת חירום והפעלת חדר מצב במתכונת מיוחדת, כדי להיערך למבצע הלוגיסטי המורכב ולקלוט את עשרות המשלחות הרשמיות. במקביל, החלו הכנות לקראת מבצע אבטחה רחב היקף בשם "כעת מחר" (כשם ספרו של פרס שנכתב ב-1978) בירושלים, ובמסגרת זו נעשו מעצרי מנע. במשטרה הגדירו את ההלוויה כאירוע הגדול בתולדות ישראל (עד פורום השואה העולמי בינואר 2020), שכן מעולם לא נכחו בישראל מספר כה גדול של ראשי מדינות, נשיאים, ונציגים מכל העולם בעת ובעונה אחת. בנמל התעופה בן-גוריון נעשו סידורים מיוחדים לשם קליטת המטוסים הרבים של האורחים שהיו צפויים להגיע ממדינות אחרות.
בהחלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים בראשות השרה מירי רגב נקבעו סידורי ההלוויה והאחריות על ביצועה הוטלה על מרכז ההסברה בניהולו של מושיק אביב.
יום לפני ההלוויה יצא ארונו של פרס מבית ההלוויות הצבאי בצריפין, בבסיס הרבנות הצבאית, והוצב ברחבת משכן הכנסת משעות הבוקר עד שעות הלילה המאוחרות, כדי לאפשר לציבור הרחב להיפרד ממנו. כ-50,000 אנשים הגיעו למשכן הכנסת וחלפו על פני ארונו.
יוסף אבי יאיר אנגל היה נציג המשפחה שנשלח לבית העלמין, והמליץ למשפחה היכן לקבור את פרס. לדבריו, היה אפשר לקבור את פרס בחלקת הנשיאים לצד זלמן שזר, חיים הרצוג ויצחק נבון או בחלקת ראשי הממשלה לצד יצחק שמיר, לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין. לבסוף הוחלט לטמון את פרס בחלקת ראשי הממשלה. פרס נטמן בחלקה שבין קבריהם של ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין ורעייתו לאה, לבין אלו של ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר ורעייתו שולמית.
טקס האשכבה.
הלווייתו של שמעון פרס החלה ב-30 בספטמבר, בשעה 9 בבוקר, בהסעת ארונו ממשכן הכנסת להר הרצל, שם נטמן. ההלוויה התקיימה על פי כל כללי הטקס הממלכתי, כשאנשי משמר הכנסת נושאים את ארונו של פרס. את הטקס הנחה גלעד עדין. הוא הועבר בשידור חי, במלואו או בחלקו, בתחנות הטלוויזיה הישראליות ובתחנות נוספות, כגון CNN, Fox News ו-France 24.
השלב הראשון בטקס כלל את ההספדים, והוא התקיים ברחבת הקבר של חוזה המדינה הרצל, והשתתפו בו כ-5,000 איש. האישים שהספידו את פרס היו:
הזמר דוד ד'אור שר, בהתאם לבקשה שהותיר פרס בצוואתו, את תפילת אבינו מלכנו שהולחנה בידי מקס ינובסקי.
לאחר שלב ההספדים, נישא ארונו של פרס אל חלקת הקבר, שם נטמן בטקס מצומצם בנוכחות בני משפחה, חברים, מנהיגים ואישי ציבור. במהלך קריאת הקדיש על ידי ילדיו, לאחר כיסוי הקבר, בתו צביה הוסיפה לשורת הקדיש: "הוּא יַעֲשֶׂה שָׁלוֹם עָלֵינוּ וְעַל כָּל יִשְׂרָאֵל ועל כל בני האדם וְאִמְרוּ אָמֵן".
בצעד השמור לאירועים נדירים, הורה נשיא ארצות הברית ברק אובמה על הורדת דגלי ארצות הברית לחצי התורן ביום האשכבה.
הנחת זרים.
לאחר כיסוי הקבר הונחו 14 זרים. האישים הבאים הניחו זרים בשם הגופים אותם הם מייצגים:
משתתפים.
כ-5,000 אישים נוכחו בהלוויה ובהם כ-90 משלחות מ-70 מדינות. בין המנהיגים הבולטים שבאו להלוויה היו נשיא ארצות הברית ברק אובמה, נשיא צרפת פרנסואה הולנד, נשיא גרמניה יואכים גאוק, מלך ספרד פליפה השישי ויורש העצר הבריטי הנסיך צ'ארלס. בנוסף השתתפו בלוויה נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון, שר החוץ המצרי סאמח שוכרי ויושב ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
בהלוויה השתתפו חברי הכנסת מכל סיעות הכנסת, למעט הרשימה המשותפת, שנמנעה מלהשתתף בנימוק שפרס היה "ביטחוניסט של הכיבוש".
הלוויית פרס נערכה במעמד הגורמים הממלכתיים של ישראל (סגל א') בהם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ויושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין.
יחזקאל קדמי
יחזקאל קדמי (1951 - כב באלול ה'תשע"ו, 25 בספטמבר 2016) היה משורר ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה.
קדמי נולד בשכונת מחנה יהודה בירושלים בשנת 1951. בן הזקונים בין תשעה ילדים לאליהו וחביבה שעלו לישראל מצפון עיראק בשנות השלושים של המאה העשרים. בגיל 4, בעידוד אחותו הבכורה שהייתה בת גרעין בקיבוץ צובה, הוחלט כי עדיף לו לגדול בקיבוץ ולא במשפחה הענייה והוא הועבר להתגורר ואומץ על ידי משפחה ממייסדי הקיבוץ. בשנת 1965, בגיל 14, לאחר תקופה מסוימת בה קדמי הנער לא התנהג כנדרש ממנו, החליט הקיבוץ להיפטר ממנו. באחד הבקרים, מזכיר הקיבוץ הסיע את קדמי לירושלים, הוריד אותו מהרכב במרכז העיר והותיר אותו לגורלו ברחובות העיר. משפחתו הביולוגית של קדמי לא יכלה לקלוט אותו וקדמי התגורר מאז ברחובות העיר למשך שנים ארוכות. קדמי תיאר תקופה זו כאחת התקופות הקשות בחייו. הוא נהג להעביר את זמנו בבתי הקברות, שם לטענתו מצא שקט ונחמה. בלילות נהג לישון במרתפים, במפעלים ובבתי קברות. על תקופה זו כתב את הפואמה 'בתי קברות ומתיו הטובים'. בשנת 1968, נהרג אביו בתאונת דרכים ואימו נפטרה זמן קצר לאחר מכן.