הספר השפיע על סרט המדע הבדיוני הראשון, "מסע אל הירח" (בצרפתית: "Le Voyage dans la Lune") שנעשה על ידי ז'ורז' מלייס. ב־1958 יצאה גרסת סרט נוספת של הספר בשם "From the Earth to the Moon". היה זה אחד הסרטים האחרונים שהופקו תחת הכותר RKO Pictures. הספר גם הפך לבסיס לסרט המבוסס בחלקו על הספר בשם "Jules Verne's Rocket to the Moon" שיצא ב־1967, סרט קומדיה בריטית קופצנית בכיכובם של ברל איבס וטרי תומאס.
ביורודיסני פריז, רכבת ההרים "הר החלל" (באנגלית: Space Mountain: "De la Terre à la Lune") התבססה באופן קליל על הספר, בתפאורה שדמתה לזו המתוארת בספר תוך כדי המסע, עם אפקט המחברים וספינת החלל הבלתי מאוישת שלה. המתקן כלל את ה"קולומביאד" שרותע תוך כדי פיצוץ מלא עשן בכל פעם שעובר אחד מהרכבים בסמוך, ובכך נותן לנוסעים תחושה כאילו הם נורים אל החלל. בשנת 2005 עבר המתקן שיפוצים, כחלק מתוכנית "החגיגה הגדולה ביותר בכדור הארץ" וכיום הוא נקרא "הר החלל: משימה שתיים" (אנגלית: "Space Mountain: Mission Two"). אף על פי שהמעטפת החיצונית של המתקן הושארה כשהייתה, פנים המתקן והסיפור שעומד מאחוריו שונו.
בשנת 1995 ערכה הבי־בי־סי תוכנית דוקומנטרית על הקמתו של הר החלל, שנקראה בשם "לירות אל הירח". התוכנית בת 44 הדקות עקבה אחר טים דילייני וצוותו במהלך שהביא את ספרו של ז'ול ורן "מהארץ לירח", לחיים. התוכנית מראה את התפתחותה של האטרקציה, מלבטים לגבי בנייתה ועד לבדיקה וכוונון של האטרקציה הסופית, כולל הפסקול שלה. התוכנית ששודרה במקור ב־BBC2 בממלכה המאוחדת, שודרה לאחר מכן גם בערוצים שונים ברחבי העולם.
המתקן אף נמצא בסמוך למתקן הליכה בשם "Les Mystères du Nautilus" המבוסס על גרסת וולט דיסני לעבודה ספרותית אחרת של ז'ול ורן, "20,000 מיל מתחת לפני הים".
אמונש
אַמוּנַש היה מלך החתים בין השנים 1550 - 1530 לפנה"ס. הוא היה בנו של זידנתש הראשון קודמו. זו הייתה הפעם הראשונה מזה שני דורות שהמלוכה החתית עברה בירושה מאב לבנו, אם כי בנסיבות לא כל כך טבעיות מפני שאמונש רצח את אביו לפני שירש את כסאו.
ככל הנראה בתקופת שלטונו איבדה ממלכת החתים שטחים נרחבים. מסמכים עתיקים שנשתמרו מעידים שאמונש בזז את העיר נשש אולם נאלץ להילחם נגדה שוב כמה שנים מאוחר יותר. מסופר על עוד מלחמות שערך אמונש, בין היתר נגד זִלְפַּה ושַתִיוַרַש (שתי ערים בלב ממלכת החתים שמיקומם טרם התגלה), אַרְזַוַה במערב אנטוליה, אַדַנִיָה (עיר מרכזית בקיליקיה) מה שמצביע על ניסיונותיו להחזיר שטחים שאבדו לממלכה.
לאמונש הייתה משפחה ענפה ולפי דעת רוב החוקרים הוא הגיע לזיקנה מופלגת. הוא מת בשנת 1530 לפנה"ס. בנו חוזיאש הראשון ירש אותו.
אדיש (כפר)
הדיש
סאמוויז גמג'י
שמואל בן חיים
ג'ולי אנדרוס
דורפט
היסטוריה של צ'ילה
ההיסטוריה של צ'ילה מגוללת את סיפור קורות האדם בחבל הארץ עליו משתרעת הרפובליקה של צ'ילה, בקצה הדרום-מזרחי של יבשת אמריקה הדרומית, התחום בין הרי האנדים במזרח, האוקיינוס השקט במערב ובמדבר אטקמה בצפון. הגאוגרפיה הייחודית של צ'ילה מיקמה את אוכלוסייתה באזור פורה ועשיר במשאבים, הנמצא בבידוד יחסי משאר חלקי אמריקה הדרומית. בתנאים אלו שגשגו במקום חברות עצמאיות וייחודיות.
החברות ששגשגו באזור נכבשו בידי הספרדים עם התפשטות האימפריה הספרדית באמריקה במאה ה-16, אולם התנגדותם העזה של בני המפוצ'ה לכיבוש, עימות מתמשך שזכה לכינוי מלחמת האראוקו, החזיקה מעמד עד לסוף המאה ה-19. החברה הקולוניאלית, שהתקיימה בצ'ילה במשך כ-250 שנה, הייתה ענייה באופן יחסי, ומבודדת, בשל המכשולים הטבעיים שהקיפו את העמק המרכזי של צ'ילה, אליו הייתה מוגבלת ההתיישבות הספרדית. עם פרוץ משבר המלוכה הספרדית בשנת 1808 עברה צ'ילה, בדומה לשאר אמריקה הספרדית, לשלטון עצמי ואף הכריזה על עצמאותה. לאחר תקופת כיבוש מחדש על ידי מלכות המשנה של פרו שחרר צבא האנדים את צ'ילה, ובשנת 1818 הכריז ברנרדו או'היגינס על עצמאות צ'ילה.
לאחר מספר שנים של שלטון אוטוריטטיבי של או'היגינס, סבלה צ'ילה מחוסר יציבות פוליטי, שהביא בשנת 1830 לעלייתו של שלטון שמרני. במחצית המאה ה-19 התחלף השלטון השמרני בשלטון ליברלי. במהלך השליש האחרון של המאה התפשטה צ'ילה לצפון - בעקבות מלחמת האוקיינוס השקט, ולדרום - בעקבות תהליך הרגעת אראוקניה. מלחמת אזרחים הביאה לעלייתה של שיטה פוליטית שבה נתן הקונגרס את הטון ואשר בה הפכו מכרות המלחת במדבר אטקמה למנוע הכלכלי של המדינה.
תהליכי עיור ותיעוש הכניסו קבוצות נרחבות ועממיות לתהליך הפוליטי ו"הבעיה החברתית" בצ'ילה הפכה למרכזית. משברים פוליטיים חריפים ששיאם בהפיכה צבאית הביאו למעבר לשיטה פוליטית של דמוקרטיה נשיאותית בשנת 1925. במחצית הראשונה של המאה ה-20 עברו בצ'ילה רפורמות רבות בתחומי הכלכלה, הבעלות על הקרקע ויחסי העבודה, והמערכת הפוליטית השתכללה עם היווסדן של מפלגות חדשות ואיגודים מקצועיים. בסוף שנות ה-40 התאחדו מפלגות השמאל ומשך כשני עשורים נבחרו נשיאים מהמפלגה הרדיקלית בזה אחר זה וכן חוותה צ'ילה תקופה של פופוליזם. אכזבה מהפופוליזם והתחזקות המלחמה הקרה הביאו למצב שבו שלושת הגושים העיקריים בפוליטיקה: הימין, השמאל ומפלגת הדמוקרטים הנוצריים זכו כל אחד בכשליש מקולות ציבור הבוחרים ופתחו את תקופת "שלושת השלישים" בפוליטיקה הצ'יליאנית. אחרי למעלה מעשור שבו שלטו הנוצרים הדמוקרטים עלה בידם של הסוציאליסטים ובני בריתם המאוחדים באיחוד העממי להביא לבחירתו של הנשיא הסוציאליסטי סלבדור איינדה ב-1970.
נשיאותו של איינדה, הנשיא המרקסיסטי הראשון בעולם שנבחר בבחירות דמוקרטיות, הייתה רצופה משברים וקשיים שאותם הערימה האופוזיציה. רפורמות כלכליות והלאמות החלו להתבצע, בעוד שאחרות נבלמו בידי האופוזיציה בקונגרס, שהביאה למצב של חוסר משילות. איינדה פנה, בצורה שאינה מעוגנת בחוקה, לתמיכה עממית בצורה של משאל עם מחד, ולהכללתם של קציני צבא בכירים בשלטון, על מנת למנוע הפיכה צבאית, מאידך. דבקותו בהליך הדמוקרטי הביאה לדחייתו את קריאות השמאל להתחמש לקראת המאבק הממשמש ובא, וכאשר התקומם הצבא, בתמיכת הימין ובסיוע ארצות הברית ב-11 בספטמבר 1973, נפלה ממשלתו של איינדה, והוא עצמו נפל חלל לדיקטטורה הצבאית.
בין השנים 1973 ו-1990 שלטה בצ'ילה חונטה צבאית בהנהגתו של אוגוסטו פינושה. שנות הדיקטטורה התאפיינו בדיכוי ובאלימות פוליטית שבמסגרתה נחטפו, עונו ונרצחו עשרות אלפי צ'יליאנים, ומאות אלפים נעצרו. מבחינה כלכלית, אימצה החונטה את הליברליזם הכלכלי שהביא, בשנים הראשונות, לצמיחה מרשימה שזכתה לכינוי הנס של צ'ילה. לאחר הצלחת השנים הראשונות נקלעה צ'ילה למספר סכסוכי גבול עם שכנותיה, ההצלחה הכלכלית נעצרה בעקבות שינויים עולמיים, והמשטר עמד תחת התקפות מתמידות על הפרת זכויות אדם מבית ומחוץ. בשנת 1988 נערך משאל עם להארכת שלטונם של פינושה והצבא, ואולם מרבית הצ'יליאנים בחרו בפטריסיו איילווין ובחזרה לדמוקרטיה, ובמרץ 1990 החזיר הצבא את מוסדות השלטון לאזרחים.
הממשלות האזרחיות שלאחר שנות הדיקטטורה נאלצו להתמודד עם מורשתה. פטריסיו איילווין הקים בשנת 1990 את הוועדה הלאומית לאמת ולפיוס לחקר שנות הדיקטטורה. מאסרו של פינושה בלונדון בשנת 1998 עורר מחדש את שאלת האחריות להפרת זכויות האדם. לאחר מאבק משפטי ממושך שבו הוסרה חסינותו של פינושה, שהיה סנאטור לכל ימי חייו, ולאחר שהוכרז בלתי כשיר לעמוד לדין מפאת בריאותו, הוגש בסוף נובמבר 2006 כתב אישום ופינושה הושם במעצר בית. ימים ספורים לאחר מכן לקה בלבו, אושפז ומת.
מבחינה פוליטית, הצליחה קואליציית מפלגות המרכז והשמאל להשאיר בידיה את הנשיאות. את איילווין החליף בשנת 1994 אדוארדו פריי רואיס-טאגלה, דמוקרט נוצרי, שהוחלף בשנת 2000 בידי ריקארדו לאגוס הסוציאליסט. בשנת 2006 נבחרה לנשיאות מיצ'ל בצ'לט, סוציאליסטית אף היא. משברים שונים, החל ממתיחות ביחסי החוץ, עבור במחאות סטודנטים ובפרשיות שחיתות, וכלה באסונות טבע, פקדו את הממשלים השונים, שיכלו להם. הסכמים כלכליים עם ארצות הברית, מדינות אירופה והמזרח הרחוק סייעו לצמיחה כלכלית ולפיתוח תשתיות, לצד העמקת אי השוויון והתגברות האבטלה בחברה הצ'יליאנית.
היסטוריה מוקדמת.
חבל הארץ שעליו משתרעת כיום מדינת צ'ילה המודרנית היה, ככל הנראה, אחד מהאזורים האחרונים שיושבו בידי האדם באמריקה הדרומית. אף על פי כן, התאוריה כי בני האדם הראשונים הגיעו ליבשת אמריקה מכיוון חופו של האוקיינוס השקט והתפשטו לאורכו דרומה במהירות, זמן רב לפני תרבות קלוביס נבחנת ביתר עניין בתקופה האחרונה. הבסיס לתאוריה זאת הם ממצאים באתר הארכאולוגי של מונטה ורדה שתיארוכם מקדים את תרבות קלוביס באלפי שנים.
בצ'ילה שקדמה לכיבוש הספרדי שכנו למעלה מתריסר קבוצות אתניות שונות. על אף מגוון זה ניתן לחלק את האוכלוסייה לשלוש קבוצות תרבותיות עיקריות: אנשי הצפון, שפיתחו מומחיות מרשימה במלאכת-יד והושפעו מתרבויות קדם אינקאיות; תרבות המפוצ'ה, שאכלסה את השטח שבין נהר הצ'ואפה (Choapa) והאי צ'ילואה, וכלכלה עצמה בעיקר בהתבסס על חקלאות; והתרבות הפטגונית, שהורכבה משבטים נוודים שונים, שעסקו בדיג ובציד.
עם התפשטות אימפריית האינקה דרומה נפלו השבטים הצפוניים תחת השפעתה הישירה. אולם, נכשלו ניסיונות הכיבוש והקולוניזציה של מרכז צילה בידי בני האינקה, שנתקלו בהתנגדות עזה מצד לוחמי המפוצ'ה, ונהר לירקאי (Lircay) הפך לגבול בין אימפריית האינקה לאדמות המפוצ'ה.
הכיבוש הספרדי ומושבה קולוניאלית (המאה ה-16 – 1810).
גילוי אירופאי וכיבוש ספרדי.