החברה הוקמה ממיזוג של שתי חברות בריטיות שונות: חברת "איגוד החיפוש המרכזי" (באנגלית: Central Search Association) בראשות המדינאי הבריטי ססיל רודס וחברה שמרכזה בלונדון "חברת מחקר בע"מ" (באנגלית: London-based Exploring Company Ltd). חברות אלו התחרו בפעילות קולוניאלית באפריקה הדרומית מזה כמה שנים טרם מיזוגן לחברה אחת. עם הקמתה קיבלה החברה צ'ארטר מלכותי מממשלת בריטניה אשר הקנה לה מעמד מיוחד בשליטה על הסחר באפריקה הדרומית. חברי הדירקטוריון שלה בתחילה היו בין השאר את מייסדה העיקרי, ססיל רודס, כמו גם איל הזהב והיהלומים הבריטי אלפרד ביית והדיפלומט הבריטי ג'יימס המילטון. רודז קיווה כי חברת דרום אפריקה הבריטית תממש את חלומו ותוכניתו המדינית להשלמת רצף טריטוריאלי בריטי לאורכה של אפריקה בין קייפטאון בדרום שבמושבת הכף לקהיר הבריטית שבצפון. באופן זה שאף רודז לחזק את עוצמתו שלו ואת זו של האימפריה הבריטית על רקע שנותיו הסוערות של המירוץ לאפריקה. באותה התקופה נשלטה כבר כמעט כל יבשת אפריקה על ידי שלטון קולוניאלי אירופאי, אך לא כך היה במרחבים של סביב נהר הזמבזי ובשטחי הרפובליקות האפריקאנריות של הרפובליקה הדרום-אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית. חברת דרום אפריקה הבריטית שאפה לפרק שתי רפובליקות אלו ולצרפם למושבת הכף שבדרום, לבסס מושבה בריטית חזקה סביב נהר הזמבזי, וכן להכשיר את השטח לסיפוח בריטי של מוזמביק הפורטוגזית (סיפוח אשר יהפוך את רובן ככולן של חופיה המזרחיים של אפריקה לכאלו הנמצאים בשליטה בריטית. רודז סבר שיחד עם שליטתה של האימפריה הבריטית בתת-היבשת ההודית, דרום חצי האי ערב, מלאיה ואוסטרליה, יהפוך האוקיינוס ההודי ל"ים בריטי" בו ללונדון שליטה אסטרטגית כמעט מוחלטת).
בצד מה שתואר לא פעם כהצלחותיה היה ביסוס שליטה בריטית ברודזיה תחת צ'ארטר מלכותי מקומי בחסות החברה, ופירוק הרפובליקות האפריקאנריות אשר סופחו לבסוף לאחר מלחמת הבורים השנייה לידי ישות בריטית דרום אפריקאית מאוחדת. בנוסף, לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם הפיכתה מזרח אפריקה הגרמנית למנדט בריטי, התממש נדבך מרכזי משאיפותיה של החברה - יצירת רצף טריטוריאלי בריטי לאורכה של אפריקה. למרות נקודות חיוביות אלו, בסופו של דבר נראה שמייסדי החברה התאכזבו ממה שנתפס לא פעם במערב ככישלונה. הניסיונות להפיק ברודזיה כמויות מינרלים משמעותיות אשר יפיקו רווח כלכלי נאה נכשלו. בנוסף, לא הצליחה החברה להביא את בריטניה לדחוק את רגליה של פורטוגל ממוזמביק, וגם ניסיון מאוחר לנצל את משאבי הטבע בדרום מזרח אגן נהר הקונגו נכשל, עקב השתלטות האימפריה הבלגית על המקום תחת מדינת קונגו החופשית.
השליטה של חברת דרום אפריקה הבריטית ברודזיה, תביעת החותם הבולטת העיקרית שלה, הגיעה לקיצה בשנים 1923 ו-1924. בשנים אלו הקימה ממשלת בריטניה באזור את המושבה רודזיה הדרומית ואת הפרוטקטורט רודזיה הצפונית. בשנים שלאחר תום שליטת החברה באפריקה, היא המשיכה לשחק תפקיד חשוב בעסקי תעשיית הכרייה ברודזיה הצפונית, שם פעילותה הגיעה לשיא בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. ערב פירוק רודזיה הצפוניות בשנת 1964 והקמתה של זמביה העצמאית, כאשר היא מאוימת בהלאמה של עסקיה על ידי הממשלה החדשה, החברה מכרה לממשלה זאת את רוב עסקיה. בשנת 1965, על רקע ההליך המואץ של תום הקולוניאליזם הבריטי באפריקה, פורקה החברה.
שלמה עמאר (מרקש)
הרב שלמה בן אברהם עמאר (? - ה'תצ"ה) היה אב בית דין וראש ישיבה בעיר מרקש שבמרוקו.
ביוגרפיה.
נולד וגדל במרוקו במרקש לרבי אברהם עמאר, תלמיד חכם ומקובל. חברו הקרוב היה רבי אברהם אזולאי.
התגורר במרקש ושקד על לימוד התורה כל חייו יחד עם הרב אברהם אזולאי ממרקש. למד אצל הרב יצחק דלויה. את תורת הקבלה למד אצל רבי יעקב מראג'י בטיטואן.
מסופר שקיבל סמיכה לרבנות מהרב דלויה לאחר שביאר סוגיה שרבני ירושלים ובפרט הרב משה גאלנטי התקשו בה.
התמנה לאב בית דין וראש ישיבה במרקש. שימש בבית הדין ביחד עם הרב דוד בנבנישתי, הרב יעקב בן מרדכי אבן חיים והרב יוסף בן סעדון.
ביאוריו בקבלה מובאים בספר מקדש מלך.
נודע בפסקו שאם נפלה חטה בקועה לתבשיל אורז בפסח, התבשיל מותר. אך בהמשך הסתייג מפסק זה, וציין שכתב את ההיתר להלכה ולא למעשה.
על מצבתו נכתב: .
לאחר פטירתו נהגו לומר 'משמת הרב שלמה עמאר בטל כבוד התורה'.
חיבוריו.
בהיותו אב"ד כתב פסקי דינים שרובם נותרו בכתבי יד ומקצתם הודפסו בשו"ת גושפנקא דמלכא ובשו"ת משפט וצב"י. החיד"א בספריו מביא פסקי הלכה ממנו. גם הדרכי תשובה, בן איש חי וכף החיים הרבו לצטטו.
התכתבות ארוכה שהייתה לו פורסמה בשו"ת סמא דחיי.
גארי קאגלמאצ'ר
היסטוריה של קטר
ההיסטוריה של קטר היא ארוכת שנים והחלה כבר מהתקופה הפרהיסטורית, בהתיישבות האדם הקדמון במקום, ונמשכת כמדינה עצמאית בעידן המודרני. האדם הראשון שהתיישב בחצי האי של קטר חי לפני כ-50,000 שנה, להערכתם של החוקרים שמצאו כלים ומאהלים מהתקופה ההיא. מסופוטמיה הייתה הציוויליזציה הראשונה באזור שהייתה קיימת באופן ודאי, כאשר קמה בתקופה הנאוליתית, ובחצי האי התגלו חרסים רבים מתקופה זו באזור חוף הים.
חצי האי קטר נשלט בידי אימפריות רבות בעלות דתות מגוונות בתקופה העתיקה של ההתיישבות, לרבות האימפריה הסלווקית, האימפריה הפרתית וגם האימפריה הסאסאנית. בשנת 628 לספירה, התאסלמה האוכלוסייה ברובה לאחר ששליחו של מוחמד, מונסיר אבן סאווה משבט בנו תמים (השבט שממנו הוקם בית ת'אני) הגיע לאזור. בתקופה העבאסית הפך האזור לצומת מסחר אסטרטגי אשר קישר בין המזרח הרחוק למזרח התיכון ולחצי האי ערב, שהביא לגידול באוכלוסייה ולעליה במספר היישובים באזור. בשנת 1783 נכבש האזור על ידי בית ח'ליפה הבחרייני ובשנת 1868 נכבש חצי האי כולו על ידי בית ת'אני. העות'מאנים הרחיבו את האימפריה שלהם לתוך מזרח סעודיה ב-1871 ונסוגו מהאזור עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1916 הפכה קטר למדינת חסות בריטית ועבדאללה בן ג'אסם אאל ת'אני חתם עימם על הסכם שקבע כי ביכולתו לוותר על טריטוריה יחידה לבריטים בתמורה להגנה מכל התוקפנות בדרך ים ותמיכה במקרה של התקפה יבשתית. אמנה מתוקנת משנת 1934 העניקה הגנה נרחבת יותר. בשנת 1935 הוענק זיכיון של 75 שנים לחברת קטרנפט, אשר חודש מאוחר יותר על ידי ממשלת קטר מכיוון שהחברה הייתה מנוסה וטובה.
בתקופה שבין 1950 ל-1960, הביאו ההכנסות הגדולות מנפט לשגשוג, עלייה מהירה באיכות החיים, התקדמות חברתית משמעותית, ואת ראשיתה של ההיסטוריה המודרנית של המדינה. לאחר שבריטניה הודיעה על מדיניות של סיום יחסי הברית עם קטר במפרץ הפרסי בשנת 1968, הצטרפה האחרונה אל שמונה המדינות האחרות שהיו אז תחת חסות בריטית בניסיון להקים פדרציה של אמירויות ערביות. באפריל 1970 הכריז שליט קטר על כוונה להכריז על עצמאות. עד אמצע 1971, עם התקרבות התאריך לסיום יחסי האמנה הבריטיים, ובעוד תשע המדינות עדיין ללא החלטה על יישום התוכנית להקמת פדרציה, הכריזה קטר על עצמאותה ב-3 בספטמבר 1971. בחודש יוני 1995 הדיח חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני את אביו, אמיר קטר דאז ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני, בהפיכת חצר והנהיג מדיניות ליברלית יותר. חוקה חדשה אושרה במשאל עם ציבורי באפריל 2003 נכנס לתוקף ביוני 2005.
פרהיסטוריה.
התקופה הפלאוליתית (50,000 לפנה"ס - 8000 לפנה"ס).
קיימות עדויות ארכאולוגיות להתיישבויות באזור מלפני 50,000 שנה, כאשר קבוצות קטנות של תושבי התקופה בנו מאהלים וכלים מאבני צור.
בשנת 1961, משלחת ארכאולוגית דנית שחקרה את חצי האי חשפה כ-30,000 אבנים מ-122 אתרים שהיו מיושבים בתקופה הפלאוליתית. רוב האתרים מוקמו לאורך קו החוף, וכן חולקו לארבע קבוצות תרבותיות נפרדות. כלים רבים כגון כלי גירוד, ראשי חץ וגרזני יד מהתקופות הפלאוליתית היו בין התגליות הרבות שגילתה המשלחת.
ההצפה של המפרץ הפרסי, אשר התרחשה לפני כ-8,000 שנה גרמה לעקירתם של תושבי המפרץ הפרסי, לכיבושה של קטר, ולניצול משאבי החוף שלה. מעת זו ואילך, קטר שימשה בקביעות כשטח מרעה עבור שבטים נודדים מאזור ערב הסעודית, והמאהלים העונתיים והארעיים שנבנו שם נבנו סביב מקורות מים ועל קו החוף.
התקופה הנאוליתית (8000 לפנה"ס - 3800 לפנה"ס).
הקמת ההתנחלויות הראשונות בחצי האי מוערכת בשנת 7500 לפנה"ס, דהיינו, תחילת התקופה. אתר ארכאולוגי על החוף הצפון מערבי נקרא ואדי דאביאן הוא אחד היישובים הקדומים ביותר בקטר. שרידי ים, חומר צמחי וחומרי בנייה היו בין החפצים אשר נחפרו. שברי כלי חרס שמקורם בתקופה מוקדמת (בין מסופוטמיה לתחילת התקופה הנאוליתית) (תקופת מסופוטמיה התבררה מ-6500 לפנה"ס עד 3800 לפנה"ס בקירוב). גם חולצו באחת ההתנחלויות המוקדמות נמצאות החלק הדרומי של קטר (מכונה שארג'ה) שהוקמה עד לשנת 6000 לפנה"ס. במקום נמצאו: מבנה בן שני חדרים, אבני צור, פלנקטון ושאריות דגים.
קדרות שמקורן בשנת 7000 לפנה"ס נחשפו בחצי האי בשלוש משלחות נפרדות במהלך שנות השבעים של המאה ה-20 ושנות השמונים של המאה ה-20. ניתוחים מיקרופרובים שבוצעו על חרסים רבים הראו שהם מדרום מסופוטמיה. בשל העובדה כי חצי האי הקטרי לא היה יכול לאכלס את התנאים ההכרחיים לקיומה של ציוויליזצית חרס. הועלתה השערה כי הקדרות הופקו בדרום ערב הסעודית ונמכרו למתנחלים. ההשערה נסתרה בכך שנאמר שאין נתיבי מסחר יבשתיים בדרום ערב הסעודית והסברה היום היא כי הסחר נעשה בדרך כלל דרך הים.