ההר ממוקם בין הר אגברט והר אתלרד, בראשו של קרחון טאמבל.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.
ההר התגלה ב-23 בנובמבר 1935, על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסה הטראנס-אנטארקטית שערך מן האי דנדי אל מדף הקרח רוס.
ההר נסקר בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
צידו המערבי של ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948; המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
ההר נקרא על שמו של אתלוולף, מלך וסקס, המלך הסכסוני של אנגליה; וזאת בדומה לשמות הרים אחרים ברכס דאגלס הנקראים על שמם של מלכים סקסוניים.
לקריאה נוספת.
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 377
יחסי סנגל–רוסיה
יחסי סנגל–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין רוסיה לסנגל. רוסיה מחזיקה בסנגל שגרירות בדקר וסנגל מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
היחסים בין שתי המדינות.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם סנגל ב-14 ביוני 1962. היחסים הפוליטיים בין המדינות יציבים.
בספטמבר 2007 ביקר שר החוץ סרגיי לברוב בסנגל בביקור רשמי, ובמהלכו קיים שיחות עם נשיא סנגל עבדוליי ואד, ראש הממשלה ושר החוץ. במרץ 2008 ייצג שר החוץ לברוב את רוסיה בוועידה ה-11 של הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי בדקר. ב-7–9 בפברואר 2011 במוסקבה נערך ביקור של משלחת סנגלית בראשות שר החוץ מדיקה ניאנג , אשר עבדו על עדכון המסגרת המשפטית של היחסים הדו-צדדיים.
שיתוף פעולה בין המדינות.
בשנת 2007, בדקר, נחתם מזכר הבנות בין משרדי החוץ של שתי המדינות בנושא התייעצויות פוליטיות. באפריל 2009 נחתם הסכם בין-משרדי לשיתוף פעולה בין בתי המשפט העליונים ברוסיה וסנגל. קשרים בין פרלמנטריים מתמשכים. ב-2–4 בפברואר 2011, קיימה דקר התייעצויות מומחים בנושא טיוטת ההסכמים בתחום המשפטי, ובמיוחד החוזה המוסכם בין הפדרציה הרוסית לרפובליקה של סנגל בנושא ריצוי העונש של אנשים שנידונו למאסר במדינתם, וההסכם בין הפדרציה הרוסית וסנגל לגבי הסגרה. במהלך ביקור עבודה במוסקבה ב-8 בפברואר 2011, מדיקה ניאנג חתם על הסכם בין ממשלתי בנושא שיתוף פעולה בתחום הדייג. מאז 1996 שוב הוענקו מלגות מדינה לסנגל: 10 – לאוניברסיטאות ו-5 – בבית הספר לתארים מתקדמים.
יחסים כלכליים.
קשרים כלכליים לא זכו להתפתחות משמעותית. על פי נתוני שירות המכס הפדרלי ברוסיה, בשנת 2010 הסתכם הייצוא הרוסי לסנגל ב-8.021 מיליון, בעוד שהמחזור הכולל מוערך בכ-8.42 מיליון. בשנים 2006–2007 סנגל קנתה ארבעה מסוקים (שני מיל מי-17 ושני מיל מי-24). הסנגלים בעד שיתוף פעולה בענף הכרייה. סנגל מעוניינת בסיוע רוסיה בהכנת מפה גאולוגית של סנגל.
יחסי גינאה–יפן
יחסי גינאה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה לבין יפן.
סקירה כללית.
בין רפובליקת גינאה לבין יפן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה לבין יפן כוננו ב-14 בנובמבר 1958, עם הכרתה הרשמית של יפן בעצמאותה של גינאה.
יחסי החוץ של יפן
יחסי החוץ של יפן הם מערכת יחסי הגומלין שבין יפן לבין שאר מדינות, ישויות, וארגוני העולם. משרד החוץ היפני (ביפנית: 日本の国際関係) הוא סוכנות ממשלתית האחראית על ניהול יחסי החוץ של יפן. מבין חברות האומות המאוחדות בנוסף לקוסובו, קוריאה הצפונית היא היחידה שיפן לא מקיימת איתה יחסים.
היחסים הדיפלומטיים הראשוניים ביותר של יפן עם מדינות העולם אירעו במאה ה-7. באותה המאה, יפן שלחה עשרות משלחות דיפלומטיות למדינות אסיה דוגמת סין, קוריאה והפיליפינים. למרות היחסים הפוריים עם מדינות אסיה, רק במחצית המאה ה-16, ראשוני האירופאים הגיעו ליפן. מיסיונרים רבים שהיגרו ליפן על מנת לנצר את התושבים גרמו לתרבות היפנית להתפורר ולהישכח. בעקבות כך, יפן סגרה עצמה בפני העולם החיצון וניתקה את כל קשרי המסחר שלה עם מדינות העולם למעט סין, קוריאה וחברת הודו המזרחית ההולנדית. ביולי 1853 הופיעו ספינותיו של הקומודור פרי האמריקאי בנמל אדו (טוקיו). הופעתם של האמריקאים גרמה למהומה בחצר שוגונות אדו מתוך חשש ממלחמה עם המעצמה האמריקאית. לאחר משא ומתן שנוהל בין שוגונות אדו לאמריקאים הוסכם כי יפן תפתח שעריה לסחר עם השכנה האמריקאית ועם שאר מדינות העולם. פתיחתה של יפן אל העולם המערבי בשנית גרמה לצמיחה חסרת תקדים של הכלכלה היפנית. לאחר רסטורציית מייג'י, היפנים שינו את מדיניות החוץ שלהם למדיניות חוץ מערבית ומודרנית. במאה ה-19, יפן נכנסה למרוץ האימפריאליסטי ביבשת אסיה ונחלה קרבות ומלחמות רבות מול מעצמות עולמיות כמו סין, ארצות הברית ורוסיה., יפן הכפילה את שטחה פי 5.5 משטחה כיום בעת מלחמת העולם השנייה. היא כבשה אזורים כמו מנצ'וריה, קוריאה, איי הודו המזרחיים ההולנדים, טאיוואן והודו-סין הצרפתית. בשלהי מלחמת העולם השנייה יפן נכבשה על ידי ארצות הברית, ואיבדה את כל נכסיה הכלכליים והטריטוריאליים מעבר לים. בשנת 1951, כאשר יפן קיבלה עצמאות מהאמריקאים, המדיניות הדיפלומטית שלה התבססה על קשרי ידידות, סחר, צבא, בריאות ותרבות עם שאר מדינות העולם. במהלך תקופה זו הפכה יפן לאחת מהמעצמות הכלכליות החזקות בעולם; עם הכלכלה השלישית בגודלה (לאחר ארצות הברית וסין בהתאמה), ההוצאה הצבאית השמינית בגודלה בעולם, הכוח הצבאי השישי בגודלו, והרביעית בדירוג התמ"ג. בשנות התשעים, יפן השתתפה בכמה פעולות לשמירה על השלום במסגרת האו"ם, ושלחה כוחות סיוע נרחבים לקמבודיה, מוזמביק, מזרח טימור וגבול ישראל-סוריה.
יפן חברה ב-79 ארגונים בינלאומיים, דוגמת האומות המאוחדות, G7, G-20, APEC, הבנק האירופאי לשיקום ולפיתוח, OECD, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה והארגון למניעת הפצת נשק כימי.
היסטוריה.
מתקופת אסוקה עד תקופת אדו.
בתקופת אסוקה, יפן ניהלה יחסים חזקים עם סין. בין השנים 600 ל-659 נשלחו לסין 7 שליחויות דיפלומטיות רשמיות מיפן. גם היחסים בין יפן לממלכות הקוריאניות התחממו ונחלו חילופי משלחות דיפלומטיות בשטחן. במחצית המאה ה-9 קשרי המסחר של העם היפני עם סין וקוריאה הופסקו כמעט לחלוטין בעקבות היחלשותו של שושלת טאנג הסינית. בשנת 1268, כוחם של המונגולים בסין התחזק ומנהיג המונגולים, קובלאי חאן דרש מהיפנים להכיר בשושלתו כמעצמה חדשה באזור. היפנים סירבו לדרישתו של החאן וכתגובה, המונגולים ניסו לפלוש ליפן פעמיים ובשתיהן נכשלו. תקופה זו היא ציון דרך משמעותי עבור יפן, מדינה צעירה בעלת צבא קטן שהצליחה להביס את צבא האימפריה המונגולית. היחסים בין יפן לסין כוננו מחדש בתחילת תקופת אשיקאגה. בעקבות חידוש קשרי המסחר עם סין, כלכלת יפן החלה לצמוח ולצבור התעניינות רבה מצד מדינות המערב. לקראת סופה של תקופת אשיקאגה ראשוני האירופאים הגיעו ליפן; ספינות פורטוגזיות עגנו לראשונה באי טנגשימה, דרומית לאי קיושו ב-1543, ותוך שנתיים החלו הפורטוגלים להגיש בקשות לקבלת זכויות הפעלת נמלים בקיסרות. אחרי הפורטוגזים הגיעו גם הספרדים ב-1587 ולאחריהם ההולנדים ב-1609. עם בואן של מדינות אירופה ליפן, היפנים החלו להיפתח לתרבות המערב ולפתח קשרי מסחר בנשק חם עם מדינות המערב.
בסוף המאה ה-16, בתקופת שלטונו של הדאימיו, טויוטומי הידיושי, יפן ניהלה שתי מערכות כושלות נגד קוריאה ואף התכוונה לפלוש לסין. בתחילת תקופת אדו היפנים הקימו לעצמם מערך ספינות מסחר, "ספינות החותם האדום", שאפשרו ליפן לקיים קשרי מסחר חזקים יותר עם מעצמות אירופה ועם יבשת העל אמריקה. הקמתן של ספנות החותם האדום נחשבת לתקופה בה קשרי המסחר של יפן עם מדינות העולם היו חזקים מתמיד. עם זאת, פיתוח קשרי המסחר עם אירופה הזיק במידה רבה לתרבות היפנית, בעקבות הפצת הנצרות על ידי מיסיונרים ישועים דומגת פרנסיסקו חאווייר. לאחר מרד שימאברה בשנים 1637–1638, יפן סגרה את עצמה בפני העולם החיצון, וכל קשרי המסחר שלה עם אירופה הופסקו, למעט קשרי המסחר עם סין, קוריאה וחברת הודו המזרחית ההולנדית.
כאשר הופיעו ספינותיו של הקומודור פרי האמריקאי בנמל אדו (טוקיו) ביולי 1853, החלה מהומה רבתי בחצר שוגונות אדו מתוך חשש מלחמה עם המעצמה האמריקאית. לאחר משא ומתן שנוהל בין יושב ראש מועצת הזקנים של שוגונות אדו, אבה משהירו לאמריקאים הוסכם כי יפן תפתח שעריה לסחר עם השכנה האמריקאית ועם שאר מדינות העולם. במרץ 1854 נחתם "חוזה השלום והידידות האמריקאי–יפני" (חוזה קאנאגוואה) אשר פתח שני נמלים ביפן לסחר עם האמריקאים, הבטיח יחס הוגן לניצולי ספינות אמריקאים שיגיעו לחופי יפן והתיר שליחת קונסול אמריקאי לשימודה, נמל קטן בחצי האי איזו, מדרום מערב לטוקיו, שהייתה אז בשם אדו. חמש שנים מאוחר יותר נחתם חוזה מסחרי נוסף שפתח תחומי מסחר נוספים לאמריקאים ביפן.
מרסטורציית מייג'י עד 1945.
בתקופת מייג'י, יפן שלחה משלחות דיפלומטיות אל מדינות שונות בעולם, כדי לחקור את העולם המערבי וללמוד ממנו. באותה תקופה יפן החלה לבסס עצמה בתחום הדיפלומטי באמצעות חתימה על מספר הסכמים בילטרליים עם מעצמות שונות דוגמת האימפריה הצרפתית, הקיסרות הגרמנית, האימפריה ההולנדית והאימפריה הבריטית. גם עם המעצמה האמריקאית נחתמו מספר הסכמים שייסדו ארבע ערים חדשות באדמת יפן ואת נמל "קנגאווה", מה שהגדיל את קשרי המסחר בין שתי המדינות. בעת משטרתו של מייג'י סכום הסחר הדו-צדדי בין יפן למדינות העולם הכפיל עצמו פי תשעה ביחס לתקופת אדו.