תאילנד.
ברוניי מחזיקה בשגרירות בבנגקוק. השגרירות התאילנדית ממוקמת בבנדר סרי בגוואן. מאז ומתמיד תוארו היחסים בין השתיים כקרובים וידידותיים.
מרפא עממי
מקסימיליאן ובר
מקסימיליאן ובר (בגרמנית: Maximilian Wöber; נולד ב-4 בפברואר 1998) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הבלם ברד בול זלצבורג ובנבחרת אוסטריה.
קריירת מועדונים.
ובר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ראפיד וינה. ב-6 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 לוולפסברגר. עד לסיום עונת רשם 10 הופעות בליגה. ב-22 ביולי 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בתיקו 2-2 נגד מאטרסבורג.
ב-24 באוגוסט 2017 חתם לארבע שנים באייאקס תמורת 7.5 מיליון אירו. ב-27 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו באייאקס בניצחון 0–2 נגד פנלו. ב-1 באוקטובר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו באייאקס בניצחון 0–4 נגד הירנפיין.
ב-11 בינואר 2019 חתם לארבע וחצי שנים בסביליה. הוא הגיע בהשאלה תחילה, ולאחר מכן נמכר רשמית. הוא ערך את הופעתו היחידה בקבוצה ב-26 בינואר, בניצחון קבוצתו 5–0 על לבאנטה.
ב-13 באוגוסט 2019 חתם לחמש עונות ברד בול זלצבורג תמורת 12 מיליון אירו, מה שהפך אותו לשחקן היקר בתולדות הבונדסליגה האוסטרית.
קריירה בינלאומית.
ב-6 בספטמבר 2017 ערך ובר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה בניצחון 2–3 נגד .
טיבולוס
אלבּיוּס טיבּוּלוּס (בלטינית: Albius Tibullus; סביבות 55 לפנה"ס - 19 לפנה"ס) היה משורר לטיני ומחבר אלגיות. ספרי השירה הראשון והשני שלו נשמרו. טקסטים רבים אחרים המיוחסים לו, הם ממקורות שמוטלים בספק.
מעט ידוע על חייו של טיבולוס. ישנם רק מספר אזכורים שלו על ידי סופרים מאוחרים יותר, וכן ביוגרפיה קצרה ממקור מפוקפק. גם לא ידוע שמו הפרטי (praenomen) או מקום הולדתו. גם בשם בית האב (nomen gentilicium) שלו הוטל ספק. הוא השתייך ככל הנראה למעמד הפרשים וירש רכוש משמעותי. כמו ורגיליוס, הורטיוס ופרופרטיוס , נראה כי הוא איבד את רובו בשנת 41 לפנה"ס במהלך החרמותיהם של מרקוס אנטוניוס ואוגוסטוס קיסר.
חייו.
חברו העיקרי ופטרונו של טיבולוס היה מרקוס ולריוס מסאלה קורווינוס , גם הוא נואם ומשורר, כמו גם מדינאי ומפקד. מסאלה, כמו גאיוס קילניוס מאיקנס, היה במרכזו של חוג ספרותי ברומא. לחוג זה לא היה קשר עם חצר הקיסר ושמו של אוגוסטוס אינו מופיע בכתבי טיבולוס. בשנת 30 לפנה"ס לערך, נשלח מסאלה על ידי אוגוסטוס לגאליה כדי להשקיט התקוממות באקוויטניה ולהשיב את הסדר בארץ זו, וייתכן וטיבולוס היה בפמלייתו. במקרה מאוחר יותר, כנראה ב-28 לפנה"ס, הוא אמור היה ללוות את חברו שנשלח למשימה למזרח, אולם הוא חלה ונאלץ להישאר בקורפו. טיבולוס לא אהב מלחמה, ולמרות שנראה כי חייו נחלקו בין רומא לבין אחוזתו בכפר, העדפתו האישית הייתה לחיי הכפר.
על אובדן רכושו הקרקעי מעיד הוא עצמו. הגורם לאבדן הוא רק מסקנה, אך סבירה מאוד. הוא הורשה להחזיק חלק מאחוזתו עם החווילה של המשפחה. ייתכן וטיבולוס היה ה-"contubernalis" (חברו לאוהל) של מסאלה במלחמה האקוויטאנית וייתכן וקיבל עיטורי הצבא הרומי.
טיבולוס מת בטרם עת, ככל הנראה בשנת 19 לספירה, וכמעט מיד לאחר ורגיליוס. מותו הותיר רושם עז ברומא, כפי שמתברר מתוך דברי בן זמנו, דומיטיוס מארסוס , ומתוך האלגיה שבה אובידיוס קידש את זכרו של קודמו.
חיבורים קיימים.
ספר השירה הראשון.
ספרו הראשון של טיבולוס כולל שירים שנכתבו בזמנים שונים, בין השנים 26-30 לפנה"ס.
אהבתו הראשונה, נשואת הספר הראשון, נקראת "דליה" (Delia) בשירים, אולם אפוליוס מגלה ששמה האמיתי היה פלאניה (Plania). בנוגע למעמדה החברתי, היא לא הייתה זכאית ללבוש את הסטולה , שמלתן של המטרוניות הרומאיות (א, 6, 68). בעלה נזכר כלא נוכח (א, 2, 67). היא מתחמקת מהמשגיחים שהופקדו עליה (א, 2, 15; וגם 6, 7) חיזורו של טיבולוס נשא חן בעיני אמה של דליה, שעליה הוא מדבר בחיבה רבה (א, 6, 57). מחלתו של טיבולוס בקורקירה (קורפו) נזכרת ב-3, 1 ו-55. האלגיה החמישית נכתבה במהלך התנכרות (discidium) ביניהם, והשישית נכתבה לאחר חזרתו של בעלה ובמהלך בגידתה הכפולה של דליה. לא ניתן לקבל תיאור מדויק של מערכת היחסים ביניהם. השירים העוסקים בה אינם מסודרים בסדר כרונולוגי. לפעמים היא מופיעה כרווקה, לפעמים כנשואה, אולם אין שומעים דבר על נישואיה או על מותו של בעלה. אך למרות זאת, ברור כי שהייתה זו היעדרותו של בעלה לטובת שירות צבאי בקיליקיה, שהעניק לטיבולוס את ההזדמנות לפגוש אותה, ושהוא המשיך לעשות זאת גם לאחר חזרתו של בעלה. דליה הייתה חכמה בהונאתה - אפילו חכמה מדי, כפי שטיבולוס הבין כשגילה שהוא לא היה מאהבה היחיד. הפצרותיו לא הועילו ולאחר הספר הראשון אין שומעים יותר על דליה.
מספר אלגיות בספר הראשון עוסקות באהבתו של טיבולוס לנער בשם "מראתוס" (Marathus).
טיבולוס מזכיר בספר הראשון גם את "היונה הלבנה מפלשתינה".
אזכור השבת.
בספר הראשון מזכיר טיבולוס את יום השבת היהודי, תוך שימוש בכינוי "יום סטורן" (יום שבתאי):
תיאור יום סטורן כ"מקולל" לא נועד לאפיין אותו או את המנהג היהודי, אלא את תפקידו כסימן מבשר רעות, בכך שבהיותו יום מנוחה, הוא אמור למנוע מאדם לצאת לדרכים. הערה זו מראה כי טיבולוס הכיר ברמה מסוימת את מהות השבת היהודית. הדבר מבטא את הרושם שחדירת המנהגים היהודים עשתה על החברה הרומאית.
ספר השירה השני.
החוקרים סבורים כי הספר השני פורסם ככל הנראה לפני מותו של המשורר בשנת 19 לפנה"ס. הספר קצר מאוד וכולל 428 שירים בלבד והוא ככל הנראה אינו שלם.
בספר השני מקומה של דליה נלקח על ידי "נמסיס", שגם הוא שם בדוי. נמסיס הייתה ככל הנראה קורטיזנה מהמעמד הגבוה והיו לה מעריצים אחרים מלבד טיבולוס. הוא מתלונן במרירות על מצב השעבוד בו הוא נמצא ועל אכזריותה ולבה הקשוח. ולמרות זאת, נראה כי היא הצליחה לשמור את אחיזתה עליו עד מותו.
אובידיוס כתב בזמן מותו של טיבולוס: "כך נמסיס ודליה ייזכרו לתקופה ארוכה: אחת היא אהבתו האחרונה של טיבולוס, האחרת היא הראשונה". נמסיס היא הנושא בספר ב, 3, 4, 6. אזכורה של "לנה" (lena, ב, 6) מקבע את מיקומה. הקשר נמשך שנה כאשר נכתב ב, 5 (ראו שיר 109). מרטיאליס בוחר בנמסיס כמקור המוניטין של טיבולוס.
סגנון כתיבתו.
למרות שאופיו של טיבולוס האיש אינו ברור, דמותה של הפרסונה הפואטית שלו משתקפת ביצירותיו. הוא היה איש חברותי, נדיב ולא-אנוכי, נאמן לחבריו עד להקרבה עצמית (כפי שמודגם בעזיבתו את דליה כדי להתלוות אל מסאלה לאסיה), וכפי הנראה נאמן למאהבותיו. הרוך שהוא מפגין כלפיהן מוגבר על ידי עדינות נדירה בין בני העת העתיקה. כאשר אהובתו נוהגת בו באכזריות, הוא אינו מטיל בה קללות. במקום זאת הוא הולך לקבר אחותה הקטנה, עם זריו ודמעותיו, כדי לקונן על גורלו. משאת הנפש שלו היא פרישה שקטה לאזור הכפר עם אהובתו לצדו. אין לו שאיפה ואף לא השתוקקות של משורר לחיי נצח. בעידן של חומרנות ואמונה טפלה גסות, הוא היה דתי בדרך הרומאית הישנה. סגנונו הבהיר, השלם, אך הלא-מאולץ, הפך אותו לאהוב במיוחד ומיקם אותו, על פי שיפוטו של קווינטיליאנוס, לפני כותבי אלגיות אחרים. באשר לחן טבעי ועדינות, לחדות הרגש וההבעה, הוא עומד יחיד. הוא כמעט ואינו מעמיס על שורותיו למדנות אלכסנדרונית. אולם המנעד שלו מוגבל. טיבולוס הוא יותר מהוקצע ויותר מוזיקלי, אולם עלול להפוך לחד-גוני. פרופרטיוס, עם קשיחות מזדמנת, הוא יותר נמרץ ומגוון. ברבים משיריו של טיבולוס ניתן למצוא יצירה סימטרית.
דוגמאות של טיבולוס במיטבו ניתן למצוא בספר א, 1, 3, 94-89; 5, 36-19; 9, 68-45; וספר ב, 6. קווינטיליאנוס אומר: "גם באלגיה אנחנו מתחרים ביוונים, שמתוכם עבורי המחבר טיבולוס נראה הכי מלוטש ואלגנטי".
ייחוסים מוטלים בספק.
כמה משיריו של טיבולוס אבדו. אולם מצד שני, חלק גדול מהיצירות המיוחסות לו חוברו על ידי אחרים. רק על הספרים הראשון והשני אין מחלוקת שהם פרי עטו.
ספר השירה השלישי.
הספר השלישי, הכולל 290 שירים, נכתב על ידי מחבר ברמה נמוכה הרבה יותר. המחבר קורא לעצמו ליגדאמוס (Lygdamus) והאהבה שהוא שר על ניאירה (Neaera). יש לו מעט כישורים פואטיים וסגנונו דל ויבש. יש לו דברים רבים המזכירים ומחקים את טיבולוס, פרופרטיוס ואובידיוס. לא ידוע מתי שיריו נוספו על שיריו האותנטיים של טיבולוס.
ספר השירה הרביעי.
הפרדת הספר הרביעי מהשלישי לא נעשתה בעת העתיקה, אלא על ידי המלומדים האיטלקיים של המאה ה-15. הספר הרביעי מכיל שירים באיכויות שונות מאוד. הראשון הוא יצירה על הישגיו של מסאלה והוא דל מאוד. המחבר אינו ידוע, אולם הוא בוודאי לא היה טיבולוס. השיר עצמו נכתב בשנת 31 לפנה"ס, שנת היותו של מסאלה קונסול.
11 השירים הבאים נוגעים לאהבותיהם של סולפיקיה וקרינתוס (Cerinthus). סולפיקיה הייתה גבירה רומאית ממעמד גבוה וייתכן שהייתה בתה של ולריה, אחותו של מסאלה. האלגיות על סולפיקיה נחלקות לשתי קבוצות: הראשונה (ד, 6-2) מכילה 94 שורות, שבהן חמישה שירים בעלי-חן. הקבוצה השנייה (ד, 12-8) מכילה את מכתביה של סולפיקיה עצמה. הם קצרים מאוד, רק 40 שורות בסך הכל, אולם בעלי עניין רב, באשר הם שירי האהבה היחידים ששרדו, שנכתבו על ידי אשה רומאית. השתפכויותיהם הישירות ומלאות התשוקה מזכירות את גאיוס ולריוס קאטולוס. הסגנון והמשקל המטרי מגלים טירונית בכתיבה פואטית. השיר ה-13 (24 שורות) הוא לכאורה של טיבולוס, אולם הוא לא יותר מקנטו (ציטוט של שיר) מטיבולוס ופרופרטיוס. השיר ה-14 הוא מכתם קטן בן 4 שורות שלא ניתן לקבוע את מחברו. השיר האחרון הוא המכתם או הקטע מאת דומיטיוס מארסוס הנזכר למעלה.