ב-2019 בעקבות הודעת ממשלת ישראל על חידוש היחסים הדיפלומטיים עם צ'אד, שהתקשתה להתקדם על רקע המשבר הפוליטי בישראל, החליט הארגון לשלוח משלחת הומניטרית למדינה הסובלת ממגפת איידס חמורה, עוני ומיליוני פליטים שנמלטו אליה מרצח העם בדארפור שבסודאן ומאימת ארגון הטירור בוקו חראם. משלחת הארגון הביאה עימה 14 מכונות דיאליזה (שנוספו ל-8 המכונות שהיו קיימות במדינה קודם לכן). כמו כן הועברו שלוש מכונות הרדמה, כיסאות גלגלים, קביים, הליכונים וציוד רפואי חד פעמי רב. עוד נמסרו למדינה ערכות לאיסוף תרומות דם והצוות הישראלי תרם דם והשתתף בפתיחת קמפיין בהשתתפות הגברת הראשונה של צ'אד, הינדה דבי איטנו, לעידוד תרומות דם במדינה. באמצעות מטוס צבאי של צ'אד שהגיע לישראל, העביר הארגון עוד כ-20 טון ציוד הומניטרי למדינה.
בעקבות הפיצוץ בנמל ביירות באוגוסט 2020 ארגן הארגון גיוס המונים לסיוע לנפגעי האסון. הארגון העביר באמצעות צדדים שלישיים ציוד רפואי רב ללבנון.
וירה פיגנר
מהפכת 1848 בהונגריה
המרד ההונגרי של 1848 (בהונגרית מכונה: Az 1848–49-es forradalom és szabadságharc, כלומר "המהפכה והמאבק למען החירות בשנים 1849-1848") היה מרד שפרץ בהונגריה ב-15 במרץ 1848, במטרה להשתחרר משלטון האימפריה האוסטרית. המרד התפתח למלחמת עצמאות, אשר בה לחמו ההונגרים לא רק נגד הכוחות הקיסריים האוסטריים כי אם גם נגד כוחות צבאיים ופארא-צבאיים של עמים אחרים בשטחי הממלכה ההונגרית, אשר דרשו אף הם את חירותם הלאומית וחלקם כרתו ברית עם הקיסר ההבסבורגי. לאחר שנכשל בדיכוי המרד, ביקש פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה סיוע מניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. הצבא הרוסי פלש להונגריה ממזרח, והמרד דוכא.
בעקבות המרד הונגריה פוצלה לחמישה מחוזות, בהם משל ממשל צבאי אוסטרי. עם זאת, ב-1867 הכיר קיסר אוסטריה בכך שהבעיות הלאומיות בארצו לא תיפתרנה מעצמן, ולפיכך הגיע עם ההונגרים ל"הסכם הפשרה" אשר בעקבותיו קמה האימפריה האוסטרו-הונגרית.
רקע.
בימי הביניים, אוסטריה הייתה מדינה עצמאית למחצה בתוך האימפריה הרומית הקדושה אשר נשלטה בידי בית הבסבורג. הונגריה לעומת זאת, הייתה ממלכה ריבונית עצמאית. ב-1526 הובסו ההונגרים בקרב מוהאץ', והאימפריה העות'מאנית השתלטה על חלקים גדולים מהונגריה. מלך הונגריה לאיוש השני נהרג בקרב, ובעוד חלק מן האצילים המליכו עליהם את הארכידוכס של אוסטריה, פרדיננד הראשון, חלק אחר בחר למלך באציל בשם יאנוש זאפויה, אשר נתמך על ידי הסולטאן העות'מאני. ב-1547 הושג הסכם על פיו חולקה הונגריה לשלושה חלקים: חלק אחד נשלט בידי בית הבסבורג, חלק אחר בידי העות'מאנים, ובחלק השלישי - טרנסילבניה התארגנה נסיכות אוטונומית כמעט עצמאית בקשרי חסות עם האימפריה העות'מאנית. בעקבות קרב וינה ב-1683 התחזק מעמדם של האוסטרים באזור, ובשנים שלאחר מכן הם כבשו את הארץ כולה, פרט לעיר טמשוואר וחבל באנאט. הסכם קרלוביץ ב-1699 נתן תוקף לשינויים טריטוריאליים אלו, וב-1718 נכבשה מידי העות'מאנים גם הטריטוריה ההונגרית האחרונה - חבל באנאט עם בירתו, בטמשוואר. העיר ברטיסלאבה הפכה לבירה החדשה של ממלכת הונגריה, ומושב הדיאטה (הפרלמנט) ההונגרית, אשר הכריזה ב-1687 על בית הבסבורג כמלכי הונגריה כולה. מצב זה נמשך פחות או יותר עד שנת 1804.
ב-1804, פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ערך ארגון מחדש של המנהל בארצו, וכתוצאה מכך, הוענק תוקף רשמי למעמדה של הונגריה כנחלה נפרדת של הכתר ההבסבורגי אשר אינה קשורה לאוסטריה עצמה. הונגריה נוהלה בידי דיאטה משלה אשר התכנסה בברטיסלבה (בהונגרית: פוז'ון), תוך התערבות מועטת של הממסד הקיסרי בענייניה הפנימיים. כמו כן להונגריה היה קנצלר נפרד אשר ישב בווינה, ולא היה כפוף לקנצלר אוסטריה. ב-1806 בוטלה האימפריה הרומית הקדושה, ותחתיה הוקמה "האימפריה האוסטרית". אימפריה זו, הייתה נתונה תחת השפעתו של ממשל בראשות הנסיך מטרניך, אשר בשיטות של צנזורה, משטרה חשאית ומאסרים של מתנגדיו, ניסה להשאיר על כנם את המשטר האבסולוטי שטחי האימפריה וגם בשאר אירופה, ברוח ה"רסטורציה", תוך דריסת הישגי המהפכה הצרפתית. עקב כך, ולנוכח התעוררות הרגשות הלאומיים בכל רחבי אירופה, החלה תודעתם הלאומית של ההונגרים להתעורר.
מהלך המאורעות.
אביב העמים.
ב-24 בפברואר 1848 הדיחו ההמונים בפריז את המלך לואי פיליפ. היה זה האות לפרוץ מהפכות אביב העמים בכל רחבי אירופה. ב-3 במרץ התקוממו ההמונים בווינה נגד פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה. באותה עת שהה בווינה המהפכן ההונגרי לאיוש קושוט. קושוט נשא נאום בגרמנית בו דרש ממשלה פרלמנטרית להונגריה, וממשלה חוקתית לקיסרות. הוא פנה לבית הבסבורג ו"לארכידוכס האהוב שלנו פרנץ יוזף" (אז בן 17 שנים ויורשו המיועד של הקיסר פרדיננד), להחזיר את התהילה העתיקה של שושלת הבסבורג, בכך שיתנו תוקף לתקוותיהם של העמים החופשיים בקיסרות. קושוט הפך למנהיג בקנה מידה אירופי. נאומו נקרא ברחובות וינה על ידי המון אשר גירש את מטרניך מן העיר ב-13 במרץ לגלות בלונדון.
ב-15 במרץ התכנסו בבית הקפה "פילווקס" בפשט קבוצה של אינטלקטואלים הונגרים והכריזה על מהפכה. המשורר שנדור פטפי ניצב בפתח המוזיאון הלאומי של הונגריה והקריא באוזני ההמון את "12 הנקודות" ואת שירו "Nemzeti dal" ("שיר לאומי"). אלפים החלו לשיר את השיר ברחובות, תוך שהם מכריזים על ביטול הצנזורה. הם התפרצו לבתי הדפוס והדפיסו את השיר ואת 12 הנקודות. בודפשט כולה נפלה בידי המורדים ללא שפיכות דמים. קושוט מיהר לחזור אל העיר. משלחת הונגרית בהנהגת לאיוש בתיאני הופיעה בפני הקיסר פרדיננד בווינה כדי להביע את בקשת ההמונים לאוטונומיה עבור הונגריה. הקיסר היה שקוע בבעיות משלו, וב-17 במרץ נענה לבקשות, והעניק אישור להקים ממשלה הונגרית. הוא מינה את בתיאני לראש הממשלה.
ממשלת בתיאני.
ב-23 במרץ כבר הורכבה הממשלה החדשה. בתיאני מינה את קושוט לשר האוצר, את ברטלן שמרה לשר הפנים, את פרנץ דיאק לשר המשפטים, את לאזאר מסארושי לשר המלחמה, את גאבור קלאוזאל לשר החקלאות, התעשייה והמסחר, את אישטוון סצ'ני מינה לשר העבודה, התשתיות והתחבורה, את יוז'ף אטווש מינה לשר החינוך, המדע והתרבות ואת פאל אנטאל אסטרהאזי לשר החוץ. ב-10 באפריל אומצו 12 הנקודות בידי הממשלה, והונגריה הפכה למדינה עצמאית ודמוקרטית, והייתה קשורה לאוסטריה רק באמצעות הפלטין שנותר בה. כמו כן, אישרה הממשלה רפורמות מקיפות, אשר כללו שינויים ליברליים מרחיקי לכת בכל תחומי החיים, וכונו "חוקי אפריל". בתיאני אף פנה לקיסר בדרישה לנצל את כספי המיסים מהונגריה בהונגריה בלבד, ושהגדודים ההונגריים בצבא הקיסרי יוכפפו למרותה של הממשלה.
ביוני בוטלה המערכת שהעניקה ייצוג פרלמנטרי לאצילים הפאודליים ההונגרים, ונערכו בחירות עממיות לפרלמנט. כמו כן האצילים איבדו רבות מזכויות היתר שלהם, את חסינותם ממיסוי ובוטלה הצמיתות. ההחלטה הראשונה והחשובה ביותר של בתיאני הייתה לארגן צבא הונגרי ומינהלים מקומיים. בתיאני עמד על כך שהצבא האוסטרי שהוצב באותם הימים בהונגריה, יקבל את מרותו של השלטון האוטונומי ההונגרי וכך היה. בתיאני עשה מאמצים להחזיר למולדת את החיילים ההונגרים ששירתו מחוץ להונגריה ולהקים מיליציה הונגרית שתהיה אחראית על ביטחון הפנים. בתיאני היה אמנם מסור בכל מאודו לקיסרות, ורצה שהונגריה תישאר חלק ממנה, רק בצורה אוטונומית יותר, אולם הקיסר לא היה שבע רצון מצעדיו. מנגד, גם רבים מעמיתיו לממשלה לא היו מרוצים, כיוון שחפצו בהתנתקות מוחלטת מאוסטריה.
בעיה גדולה יותר הייתה בעיית העמים האחרים שחיו בשטחי הונגריה רבתי. המדיארים (ההונגרים) היוו כ-40% בלבד מתושבי המדינה ואילו שאר האוכלוסייה השתייכה לעמים שונים ובהם הסלובקים, הסרבים, הרומנים, הקרואטים והרוסינים. מנהיגי המהפכה היו מדיארים או הונגרים אתניים, ועל אף שדרשו חופש לעצמם, לא אבו להעניק אותו לקבוצות הלאומיות האחרות בשטחם. עוד במרץ השתלט על קרואטיה יוסיפ ילצ'יץ', וב-19 באפריל הוא הכריז על הפרדת קרואטיה מממלכת הונגריה, והצהיר על נאמנות ללא סייג לאוסטרים. ילצ'יץ' טען שממשלתו של בתיאני אינה חוקית, ושהיא מנסה לערער את האימפריה. בתיאני פנה הן לקיסר והן לילצ'יץ' בניסיון לפתור את המשבר, אולם מאמצים אלו עלו בתוהו. בפגישה האחרונה שלהם, אמר בתיאני לילצ'יץ: "נראה אותך על הדראווה". ילצ'יץ' השיב לו: "אין צורך שתטריח את עצמך, ניפגש על הדנובה". ב-11 בספטמבר חצו הקרואטים את הדראווה ופלשו לשטח הונגריה.