ב-19 בספטמבר 1985 פקדה את מדינת מיצ'ואקאן, הסמוכה למקסיקו סיטי, רעידת אדמה בעוצמה של 8.1 בסולם ריכטר. היא גרמה נזקים עצומים לערים בסביבה. רעידת האדמה גבתה את חייהם של לפחות 9,000 בני אדם, 30,000 נפצעו ו-100,000 נותרו ללא קורת גג. 412 בניינים נהרסו כליל, בעוד ל-3,000 בניינים נגרמו נזקים כבדים.
המרד בצ'יאפס.
ב-1 בינואר 1994 הצטרפה מקסיקו לברית NAFTA, הסכם הסחר החופשי בין מדינות צפון אמריקה (North American Free Trade Agreement), שבה היו חברות קנדה וארצות הברית. באותו התאריך תפס הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי מספר ערים במדינת צ'יאפס שבדרום מקסיקו, במחאה על ה"דיקטטורה" שמנהיגה מפלגת השלטון - ה-PRI - מזה עשרות שנים. ביטולה של הרפורמה האגררית שנועדה להיטיב עם החקלאים, והצטרפותה לפרויקט ליברלי-קפיטליסטי של סחר חופשי עם שכנותיה היה הקש ששבר את גב הגמל, והיווה נקודה טובה לצבא הזפטיסטי לפתוח במרד.
בתוך ימים ספורים הגיעו 12,000 חיילים כדי לתגבר את הכוחות הצבאיים שנמצאים בחבל כדרך קבע על מנת לגרש את המורדים מהערים שכבשו. הצבא נחל הצלחה, והמורדים נסוגו ליער הגשם הסמוך לגבול עם גואטמלה בתוך ימים אחדים. ב-12 בינואר כבר הוכרזה הפסקת אש חד-צדדית על ידי הממשלה, וכבר בפברואר אותה שנה נפתחו שיחות לגישור בין המורדים לממשלה.
המרד, שתוכנן שנים מראש על ידי מנהיגי הצבא הזפטיסטי, היה הפתעה גמורה לכל הצדדים המעורבים בעניין, כולל התקשורת, הן במקסיקו והן מחוצה לה.
הסיבות העיקריות לפרוץ המרד היו הרגשת הקיפוח שסבלו ממנה תושביה של חבל צ'יאפס, ביטול הרפורמה האגררית בפברואר 1992 שנועדה להיטיב עם החקלאים והצטרפותה של מקסיקו להסכם NAFTA. הסיבות לפרוץ המרד בעיקרן כלכליות-חברתיות ולא פוליטיות.
סיום ההגמוניה של PRI.
בעוד שרבים מחברי המפלגה הואשמו בעבירות שחיתות כאלה ואחרות בשנות ה-80 ו-90 של המאה ה-20, עדיין החזיקה המפלגה את מרבית המשרות הציבוריות בממשלה, בקונגרס ובשלטון המקומי הפדרלי. עם הזמן, והודות לרפורמות שונות באופיין האלקטורלי של הבחירות שנעשו על ידי הנשיא קרלוס סלינס דה גורטרי ואחריו ארנסטו סדייו, אמון הציבור המקסיקני בראשי המפלגה נסדק וכוחה של המפלגה החל להחלש.
בתחילת שנות ה-90 הפסידה PRI עמדות מפתח בשלטונות הפדרליים, כך שמושלים רבים בפדרציות של מקסיקו הגיעו ממפלגות אחרות. באמצע שנות ה-90 הפסידה המפלגה את רוב מושבי הקונגרס למתחרותיה, ובשנת 2000, לאחר 70 שנות שלטון, זכה המועמד של מפלגת PAN (Partido Acción Nacional - מפלגת הפעילות הלאומית), ויסנטה פוקס, בבחירות לנשיאות מקסיקו.
ב-1995 התמודד נשיא מקסיקו, ארנסטו סדייו עם משבר כלכלי. גם היעדר תמיכה ציבורית וכן הפגנות תכופות במקסיקו סיטי היו דבר שבשגרה, ונוכחות צבאית מוגברת הייתה בחבל צ'יאפס, בו עדיין התקיימו מרידות מצד הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי. הקמת המכון הפדרלי לבחירות - מוסד אזרחי שנועד לפקח על הבחירות במדינה - היה המסמר האחרון בארון הקבורה של המפלגה באותה עת.
ויסנטה פוקס נבחר לתפקיד נשיא מקסיקו ב-2 ביולי 2000 ועלה לכס הנשיאות ב-1 בדצמבר אותה שנה, כאשר הוא חותם תקופת שלטון בת כ-70 שנה של מפלגת PRI. עם זאת, לא הצליח פוקס להשיג את מרבית המושבים בפרלמנט המקסיקני, ורבות מהרפורמות והפעולות שהציע טורפדו על ידיו. ב-2006 הוא הוחלף על ידי פליפה קלדרון, גם הוא ממפלגת ה-PAN.
מפלגת PRI חזרה לשלטון עם היבחרו של אנריקה פניה נייטו.
בוסינגן
שער ערווה
בני הרצליה
בני הרצליה היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר הרצליה, המתמודדת בליגת העל ובליגת האלופות. הקבוצה נוסדה בשנת 1985 וצבעי הקבוצה הם כחול ולבן.
הקבוצה זכתה פעמיים בגביע המדינה בכדורסל, בשנים 1995 ו-2022.
היסטוריה.
המועדון הוקם בשנת 1985 על ידי כדורסלן העבר טל ברודי וראש עריית הרצליה אלי לנדאו.
בסיום עונת 1991/92 העפילה הקבוצה, ששמה היה אז הפועל הרצליה, לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה. בעונת הבכורה הדהימה את האלופה מכבי תל אביב בשלב רבע גמר גביע המדינה לאחר שני משחקים וניצחון ביד אליהו, בעונה בה הפסידה מכבי את האליפות. למרות זאת לא ניצלה את המומנטום והודחה בשלב חצי הגמר על ידי הפועל גבעתיים. בעונתה השנייה בליגת העל העפילה הקבוצה לפלייאוף העליון, אך הודחה בידי מכבי תל אביב.
בעונת 1994/95 חוללה הקבוצה הפתעה מרעישה כאשר ניצחה בחצי גמר גביע המדינה את מכבי תל אביב החזקה, וניצחה במשחק הגמר את הפועל חולון (77-88), וזכתה בגביע שהוא למעשה התואר ההיסטורי הראשון שלה אי פעם.
בסגל המנצח היו: פול תומפסון, ג'ון הדסון, אמיר כץ, רותם ארליך, קורן אמישה, דזי בארמור, אחיה מולכו, מנחם אטלס, פיני חוזז, סטיב שלכטר, אמיר דורון (שחיבר את סדרת הספרים "העשירייה הפותחת" וכונה 'הילד' בפי האוהדים) ומיקי הרמן. מאמן הקבוצה: אפי בירנבוים. סיום המשחק התרחש תוך מהומה אלימה שהתפתחה מיציעי האוהדים וגלשה אל תוך המגרש בין אנשי צוות שתי הקבוצות, ולמרות זאת, טקס הנפת הגביע התקיים.
הקבוצה המשיכה להיות קבוצת צמרת גם לאחר הזכייה בגביע. עם חילופי השלטון המקומי בהרצליה ועליית יעל גרמן לראשות העיר, הצטמצמה תמיכת העירייה בקבוצה והיא הפכה מקבוצת צמרת לקבוצת אמצע טבלה ומטה. בשנת 2002 נשרה הקבוצה לליגה השנייה. באותו קיץ היא התאחדה עם מכבי עירוני רעננה והפכה לקבוצת "בני השרון".
בשנותיה הראשונות בליגה הייתה גופיית משחקי הבית של הקבוצה צבועה לבן וגופיית משחקי החוץ הייתה שחורה. בהמשך שמרה הקבוצה על גופיית הבית הלבנה והמירה את גופיית החוץ לכחולה-כהה. אוהדי הקבוצה מזוהים עם הצבע הלבן.
בכל שנותיה נודעה בני הרצליה גם בזכות קבוצת הנוער של הקבוצה שהצמיחה כישרונות כדורסל ושחקני נבחרת ישראל כמו הסנטר יניב גרין, הרכז טל בורשטיין והקלע אורי יצחקי.
תקופת האיחוד - "בני השרון".
רעיון האיחוד עלה על הפרק לאחר שמכבי רעננה עמדה בפני קשיים כספיים ולאחר שבני הרצליה, ירדה בסיומה של עונת לליגה הלאומית. המהלך התקבל למרות התנגדותם העיקשת של אוהדי שתי הקבוצות ובהובלה בולטת של חוג אוהדי בני הרצליה. התנגדות שלוותה בחרם ממושך שהסתיים בשנת 2014 עם חזרת הקבוצה להרצליה.
בני השרון הגיע 3 פעמים לגמר גביע המדינה, אך הפסידה למכבי תל אביב (בעונות 2004/2005 ו-2009/2010), ולהפועל ירושלים (בעונת 2006/2007)
לקראת עונת החתימה הקבוצה את שחקן ה-NBA לי ניילון, המאמן אפי בירנבוים וכן שחקנים ישראלים בכירים במטרה לבסס את מעמדה בצמרת הליגה. במהלך העונה הצליחה בני השרון להדיח את מכבי תל אביב בחצי גמר גביע המדינה, דבר שלא קרה מאז 1995. על אף התצוגה המרשימה בחצי הגמר הפסידה בני השרון בגמר הגביע להפועל ירושלים. באותה עונה עלתה הקבוצה לפיינל פור להכרעת האליפות, אך הפסידה בשני משחקיה וסיימה במקום הרביעי.
בעונת המשיכה בני השרון להיות קבוצה מובילה בליגת העל. שינויים לקרא העונה כללו החתמת שון מונסון ושחקנים נוספים. בסיום העונה הפסידה למכבי תל אביב בחצי גמר הפיינל פור, וסיימה במקום השלישי.
את עונת החלה הקבוצה עם ציפיות גבוהות עקב החתמתו של המאמן משה ויינקרנץ שחזר לאחר תקופה ארוכה שלא אימן, אך סגל חסר עקב פציעות הביא ל-2 תבוסות בשני המחזורים הראשונים של העונה, וויינקרנץ התפטר. המועדון מינה את אריאל בית הלחמי למאמן והתחזק בפאוור פורוורד אוגונה אוניקווה, שכבר שיחק במועדון בעבר.
ב-18 ביוני 2009, יום לאחר שאישרו עיריות רעננה והרצליה את האיחוד לשלוש שנים נוספות, הודיעה בני השרון על מינוי דן שמיר למאמן הקבוצה לשלוש השנים הבאות. ארבעה ימים לאחר מכן מונה אורן אהרוני לעוזר המאמן ורגב פנאן למאמן הכושר של הקבוצה.
ב-4 ביולי 2011 הפסיקה רשמית עיריית רעננה את התמיכה הכלכלית בקבוצה שנקראת מאז בני השרון הרצליה. לתפקיד המאמן מונה רועי חגאי (ששימש בעבר כעוזר מאמן הקבוצה) במקום דן שמיר שעבר להפועל חולון.
בעקבות השביתה ב-NBA החתימה הקבוצה את טרבור בוקר מהוושינגטון ויזארדס אך הוא נפצע במהלך ההכנה לעונה. לאחר מכן החתימה הקבוצה את שחקן סקרמנטו קינגס ג'יי ג'יי היקסון אשר עזב את הקבוצה לאחר משחק אחד בעקבות קשיי קליטה. אפיי יודו שחקן גולדן סטייט ווריורס חתם בקבוצה אך זה הספיק לשחק רק משחק אחד והוא עזב עקב סיום השביתה. למרות כל ההחתמות החלה השרון את העונה במאזן 6:1 ובעקבות כך פוטר חגאי ובמקומו מונה עדי אזולאי. ב-5 בינואר 2012 התפטר אזולאי מתפקידו ובמקומו מונה אריאל בית הלחמי לקדנציה שנייה בקבוצה.
ביולי 2012, כשנה לאחר עזיבת עיריית רעננה שונה שם הקבוצה בחזרה ל"בני הרצליה". בנוסף שינתה הנהלת המועדון את צבעי המדים לצבע המקורי שלהם, כחול-לבן.
לאחר האיחוד.
לאחר שעזבה עיריית רעננה, שונה שם הקבוצה חזרה ל"בני הרצליה", והמועדון יצא לדרך עצמאית בשיתוף עם עיריית הרצליה.
את עונת פתח אריאל בית הלחמי על הקווים. לאחר 21 משחקים, בהם החזיק במאזן 8–13 שלילי, הוחלף על ידי מתן חרוש. הקבוצה סיימה במקום ה-11 בליגה וניצלה מירידה לאחר שניצחה במחזור האחרון את היורדת באותה עונה, אליצור אשקלון.
בפתיחתה של עונת מונה אפי בירנבוים לקדנציה רביעית במועדון. לאחר 21 משחקים, בהם ניצחה הקבוצה רק בשישה, הוחלף על ידי מולי קצורין, לו זו הייתה קדנציה שלישית במועדון. הקבוצה שוב דישדשה בתחתית הליגה וסיימה במקום ה-11. בתום העונה נבחרו שחקני הקבוצה עוז בלייזר ואבירם זליקוביץ' ל"תגלית העונה" במשותף.
קצורין המשיך עם הקבוצה גם לעונת 2014/15, אך הוחלף לאחר 18 משחקים. החליף אותו מיקי גורקה, שהיה עוזרו והביא עמו רוחות של שינוי למועדון. תחת הדרכתו של גורקה הקבוצה סיימה במאזן 7–8 חיובי.