ITU-D הוא מגזר פיתוח הטלקומוניקציה (ITU Telecommunication Development Sector) ומטרתו היא לאפשר ולקדם את תחום הטלקומוניקציה בעולם כולו. זאת על ידי ארגון ותיאום של שיתוף פעולה טכני ועזרה בפעילויות. לצורך מילוי משימתו המגזר פעיל בחמישה תחומי פעולה: רפורמה בתחום הקומוניקציה, טכנולוגיות, ניהול, מימון וכח אדם. המגזר מנסה להגשים את משימתו בעזרה ישירה למדינות ולחברות בתחום התקשורת, בפיתוח משאבים וניודם, בפיתוח שותפויות ובהפצת מידע. אחת מפעילויות המגזר, לצורך השגת מטרותיו, הוא ארגון ועידות בין-לאומיות לפיתוח טלקומוניקציה, בהן נידונים קווי מדינות בתחום התקשורת, מאושרות המלצות האיגוד ותוכניותיו האסטרטגיות. ועידות פיתוח בין-לאומיות נערכות, החל משנת 1994, אחת לארבע שנים. במרץ 2006 נערכה הוועידה בעיר דוחה שבקטר. בוועידה זו אומצה "הצהרת דוחה" המניחה את קווי פעולת הארגון לשנים הבאות.
ישראל באיגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי.
מדינת ישראל הצטרפה כחברה לאיגודה הטלקומוניקציה הבין-לאומי ב־24 ביוני 1948. לישראל נציג קבוע במטה הארגון בז'נבה. מלבד משרד התקשורת שמייצג את מדינת ישראל, חברות בארגון גם חברות נוספות בתחום התקשורת: בזק, תדיראן, קומברס, רד תקשורת מחשבים, טלרד, אלווריון, אודיוקודס וחברות נוספות. בין השאר הין חברות ישראליות מעורבת בקביעת תקני תקשורת בין-לאומיים בתחומים של העברת קול ברשת האינטרנט - VoIP (Voice over Internet Protocol), ותקנים לתקשורת אלחוטית.
הימן הירושלמי
מוטגן
בביולוגיה, מוּטָגֵן (Mutagen; מלטינית: מקור השינוי) או בעברית מְתַשְׁנֵת (מלשון תשנית) הוא גורם/חומר פיזיקלי או כימי הגורם לשינוי במידע הגנטי (בדרך כלל DNA) של אורגניזם ובכך מגדיל את תדירות המוטציות מעל הרמה הטבעית. כיוון שמוטציות רבות גורמות לסרטן, מוטגנים הם לרוב קרצינוגנים. לא כל המוטציות נגרמות על ידי מוטגנים: "מוטציות ספונטניות" מתרחשות עקב טעויות בהכפלת ה-DNA, תיקון ושחלוף של רצפי DNA.
השפעות של מוטציות.
השינויים ברצפי חומצות גרעין על ידי מוטציות כוללות החלפה של זוגות בסיסים, החדרות או החסרות של נוקלאוטיד אחד או יותר ברצפי ה-DNA. למרות שרוב המוטציות קטלניות, או גורמות למחלה קשה, לחלקן יש השפעה מינורית, כיוון שהשינויים שהם גורמים לרצפים המקודדים של החלבונים חסרי משמעות. מוטציות רבות כלל לא גורמות אפקטים נראים לעין, אם בגלל שהן מתרחשות באינטרונים, או בגלל שהן לא משנות את רצף חומצות האמינו, עקב ניוון קודונים.
סחף גנטי.
השינוי בחומר הגנטי של אוכלוסייה עקב הצטברות מוטציות אקראיות נקרא סחף ומשרת כשעון מולקולארי. באופן כללי, ככל שיש יותר הבדלים ברצף הנוקלאוטידים בין שני אורגניזמים, כך עבר יותר זמן מאז שהם נפרדו מהאב הקדמון המשותף שלהם. למרות שישנו קושי בהערכת מספר המוטציות הממוצע באורגניזמים מורכבים, הערכות לשיעורי מוטציה נעשו הן עבור E.coli והן עבור איקריוטיים. הוערך כי באורגניזמים הללו, בערך אחד מכל 1010 נוקלאוטידים משתנה וממשיך לעבור דרך הרבייה לדורות הבאים של התאים.
גילוי המוטָגֶנֵזה.
ב-1920, הרמן מולר גילה כי קרני רנטגן גורמות מוטציות בזבובי פירות (דרוזופילה). הוא השתמש בקרני רנטגן כדי ליצור מוטציות בזבובי הפירות, וביצע מחקרים בהם. הוא גם גילה כי קרני רנטגן גורמות מוטציה לא רק בחומר הגנטי של זבובי פירות, וכי יש להן השפעה על החומר הגנטי של האדם.
טבעם של המוטגנים.
מוטגנים הם בדרך כלל תרכובות כימיות או פולטים קרינה מייננת. מוטגנים יכולים להיות מחולקים לקטגוריות שונות על פי השפעתם על הכפלת DNA:
מבחן איימס הוא שיטה אחת לקביעת מידת המוטגניות של גורם/חומר מסוים.
דוגמאות למוטגנים.
אנלוג לבסיס.
אנלוג לבסיס הוא כימיקל שיכול להחליף נוקלאו-בסיס בחומצות גרעין.
דוגמה נפוצה היא 5-ברומו-אורציל (5BU), הבסיס החריג שנמצא בנוקלאוטיד המוטגני האנלוגי BrdU. כשנוקלאוטיד המכיל 5-ברומו-אורציל מסתפח לתוך ה-DNA, רוב הסיכויים שהוא יזווג עם אדנין; אולם, הוא יכול להפוך באופן ספונטני לאיזומר שמזווג עם נוקלאו-בסיס אחר, גואנין. אם דבר זה קורה במהלך הכפלת DNA, גואנין יוחדר לרצף מול האנלוג לבסיס, ובמהלך הכפלת ה-DNA הבאה, הגואנין הזה יזווג עם ציטוזין. התוצאה של כך היא שינוי בזוג בסיסים אחד שב-DNA, ובמילים אחרות, הדבר יגרום למוטציית החלפה.
אברהם מאיר הברמן
אברהם מאיר הַבֶּרְמן (בלועזית: Abraham Meir Habermann; ט"ז בטבת תרס"א, 7 בינואר 1901 – כ"ט בכסלו תשמ"א, דצמבר 1980), שנודע גם בשמו הספרותי הֵימָן הירושלמי, היה משורר ישראלי וחוקר הספרות העברית בימי הביניים, מחוקרי מדעי היהדות הפוריים ביותר. התמחה בחקר השירה והפיוט ובתולדות הספר העברי.
ביוגרפיה.
הברמן נולד בז'וראבנו (Zhurawno) שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בחורף שנת תרס"א, 7 בינואר 1901, לאורי (מגזע ר' יואל סירקיש בעל הב"ח), ושרה פייבל (לבית בראטשפיס). הוא למד ב"חדר" ובישיבה, ואת השכלתו האקדמית רכש באוניברסיטת וירצבורג בגרמניה. בשנת 1928 נישא לבלהה הברמן. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא ביטא את אהבתו לעיר בשיריו המקוריים ובמחקריו על המשלים שחוברו על אודותיה. בעיר היה חלק מחבורת החוקרים והסופרים של שכונת רחביה, שעזבה את אירופה והחייתה את האסכולה הרוחנית-אקדמית שכבתה באירופה בשואה. היה ידיד קרוב של הסופר ש"י עגנון.
בתחילת דרכו עסק בהוראה, ומאוחר יותר החל לעסוק גם בחקר הביבליוגרפיה העברית והפיוט העברי. הן ספרו הראשון והן ספריו האחרונים הוקדשו לדפוס העברי. בנוסף, פרסם ספרים ומאמרים רבים בתחום זה.
בעקבות פגישתו עם שלמה זלמן שוקן, בצוויקאו, גרמניה, הוא החל לעבוד בספרייתו בברלין ומאוחר יותר בירושלים. הברמן היה הספרן הראשי של מכון שוקן וחוקר במכון לחקר השירה העברית של הוצאת שוקן. בנוסף לכך, הרצה במכון לספרנות של האוניברסיטה העברית בירושלים ואחר כך, בשנת 1969, מונה לפרופסור לספרות שירת ימי הביניים באוניברסיטת תל אביב.
הברמן היה כאמור חוקר חרוץ ופורה מאוד. תחום מחקריו כלל, בין היתר, ביבליוגרפיה וביבליופיליה עברית, היסטוריה יהודית, ביוגרפיה של אנשי שם ומחקר יהודים, מגילות מדבר יהודה, הלשון העברית, פיוט עברי, שירת ימי הביניים, מדרש, אגדה ומקרא. הוא פרסם למעלה משמונים ספרים ומאות מאמרים, רשימות ופיוטים. את מחקריו כתב בעברית, אידית, גרמנית ואנגלית. הוא ניהל הוצאת כתבי-יד עתיקים במהדורות מצומצמות ועסק במחקר וההדרה של יצירות עבריות מימי הביניים (בהן מחברות עמנואל הרומי, שירי שמואל הנגיד, בן המלך והנזיר ומשלי שועלים). הודות לו נחשפה היצירה הפיוטית של חכמי אשכנז וצרפת. נוסף על כך, היה הברמן יוצר ספרותי בעצמו ובין היתר חיבר ספר משלים על ירושלים בסגנון המדרש וכן יצירה בחרוזים, בסגנון המקאמה.
הברמן בחר בשם העט שלו על שם אחד מעשרת מחבריו המסורתיים של ספר תהילים הֵימָן הָאֶזְרָחִי (כקיצור שם משפחתו), בשילוב עיר מגוריו ירושלים.
הוא נפטר בירושלים בכ"ט בכסלו, תשמ"א, בשעת הגהות על ספרו מפרי העט והעת.
חיבוריו.
יבולו המחקרי והספרותי של הברמן כלל ההדרתם והוצאתם לאור של חיבורים קדמונים, התקנה לדפוס, השלמות, מאמרי מחקר ובקורת ועוד.
רבים ממאמריו כונסו על ידו בשנותיו האחרונות במספר קבצים שיצאו לאור בהוצאת ראובן מס.
הרולד וילסון
ג'יימס הרולד וילסון (באנגלית: James Harold Wilson; 11 במרץ 1916 – 24 במאי 1995) היה ראש ממשלת בריטניה, מי שהוביל את מפלגת הלייבור לארבעה ניצחונות על השמרנים בבחירות כלליות, בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20; אינטלקטואל שמאלני-ליברלי, שבתקופתו הותרו בבריטניה הפלות ויחסים הומוסקסואליים ובוטל עונש המוות, אולם התקשה לאושש את כלכלת הממלכה שנקלעה לקשיים.
בנו של תעשיין העוסק בכימיה, וילסון התחנך באוניברסיטת אוקספורד וכבר בשנותיו באוניברסיטה דגל בביטוח סוציאלי ובאמצעי רווחה אחרים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס וילסון לשירות המדינה. כמנהל כלכלה וסטטיסטיקה (1943–1944) במשרד הדלק והכוח, הפיק מחקר על תעשיית הכרייה. ספרו 'עסקה חדשה עבור פחם' היה הבסיס לתוכניות של מפלגת הלייבור להלאמת מכרות הפחם.
וילסון נבחר לראשונה לבית הנבחרים ב-1945 ומונה לנשיא מועצת הסחר ב-1947, והפך, בגיל 31, לחבר הקבינט הצעיר ביותר בבריטניה מאז ויליאם פיט הבן ב-1783. וילסון התפטר מתפקידו באפריל 1951 במחאה נגד העברת אגרות שירותי בריאות לאומיים למימון חימוש מחדש בעבור מלחמת קוריאה. הוא הפך לדובר הלייבור בנושאי חוץ וכספים, ובשנת 1960 הוא התמודד מטעם הפלג השמאלי של המפלגה מול יו גייטסקל והפסיד. במותו של גייטסקל ב-1963, וילסון נבחר למנהיג מפלגת הלייבור. הוא פעל לגיבוש המפלגה מחדש, ולאחר שהמפלגה ניצחה בבחירות הכלליות של 1964, הוא בתמנה לראש ממשלה.
ב-1965 לא הצליח וילסון למנוע הכרזת עצמאות חד-צדדית של ממשלת המיעוט הלבנה ברודזיה, ומאמציו להפיל את הממשלה על ידי שימוש בסנקציות כלכליות ולא בכוח צבאי כשלו. וילסון הרחיק את בריטניה ממעורבות צבאית ישירה במלחמת וייטנאם, אף על פי שנתן תמיכה מילולית למאמץ המלחמתי של ארצות הברית. ממשלתו קידמה רפורמות ליברליות והקימה את האוניברסיטה הפתוחה הבריטית. וילסון הרחיב את הרוב של מפלגתו בבחירות הכלליות של 1966, אך הפופולריות שלו ירדה בסוף שנות ה-60, בין היתר בגלל נטילת האחריות הישירה על המשבר הכלכלי זמן קצר לפני פיחות השטרלינג ב-18 בנובמבר 1967. עם עליית האבטלה והמחלוקות באיגודי העובדים, ניצחו השמרנים בבחירות 1970, ווילסון התפטר.