הורות משותפת הולכת ותופסת את מקומה בספרי החוקים של המדינות שונות. מושג האחריות ההורית הוכנס לחוק הבריטי כבר ב-1989, ומאז שולב בחוקי מדינות נוספות. חלוקת האחריות ההורית - היא ההורות המשותפת - נמצאת בשלבי חקיקה בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה.
בניגוד ל"משמורת משותפת" (joint custody), העוסקת בעיקר בזמני טיפול ולינה שווים אצל שני ההורים, הורות משותפת עוסקת בכל היבטי האחריות ההורית ומהותה אינה השוויון, אלא חלוקת האחריות ההורית והכלכלית בין שני ההורים, והשגת הסדר המבוסס על הסכמה בין ההורים. ניתן לומר כי משמורת משותפת היא מקרה פרטי, מימוש מסוים, אך לא יחיד, של תפיסת ההורות המשותפת.
בישראל, סוגיית הסכמי ההורות עדיין אינה מוסדרת בחוק באופן ייחודי, וממתינה להכרעת בית המשפט בשאלה: האם על בית המשפט לכבד הסכם הורות משותפת שנחתם בין ההורים, טרום הולדת הילד המשותף. עבור ההורים, יש חשיבות רבה בחתימה על הסכם ההורות המשותפת עוד בטרם נולד הילד, ולא מאוחר מכך, על מנת להמשיך בתהליך באופן שיצמצם קונפליקטים בהמשך הדרך.
אחריות הורית
אחריות הורית היא כלל הזכויות, החובות והסמכויות שיש לאדם כלפי ילד בכלל, ושל הורה כלפי ילדו בפרט.
על פי אמנת זכויות הילד, זכותו של כל ילד היא שיהיה מבוגר שישא באחריות ההורית כלפיו. האחריות ההורית נוצרת עם לידת התינוק והיא מחייבת את שני ההורים, בין אם הם נשואים, גרושים, פרודים או מקיימים זוגיות מכל סוג שהוא. גישת האחריות ההורית היא הגישה המודרנית ליחסים בין הורים לילדיהם, בעוד שבעבר נהגו לראות בהורות סוג של מערכת זכויות הורים כלפי ילדיהם.
אחריות הורית בישראל.
ועדת רוטלוי, שהגישה את דו"חותיה בשנת 2003, הגדירה את האחריות ההורית הדרושה בחוק הישראלי וגיבשה הצעת חוק שנועדה להביא להכרה של החוק הישראלי בזכויות ילדים ובאחריות הורים. בדו"ח הוועדה נאמר:
לפי המלצות ועדת רוטלוי, על המדינה מוטלת חובה לסייע להורים במילוי האחריות ההורית. לפי המלצותיה של ועדה זו וועדה נוספת גובש בשנת 2012 תזכיר חוק הורים וילדיהם, התשע"ב-2012, שהפך להצעת חוק ממשלתית שהוגשה בלכנסת לקריאה ראשונה, אך חקיקתה לא הושלמה.
לאחריות ההורית כלפי הילד יש ביטוי בחוק הפלילי, המגדיר עבירות בשל אי מילוי חובת ההורה כלפי הילד ובחוק האזרחי הקובע אחריות אזרחית של ההורה על פי דיני הנזיקין החלה במקרים בהם ההורה מפר את חובותיו.
חלוקת האחריות ההורית נחשבת בעיני רבים נדבך חשוב בתפיסת האחריות ההורית. כל עוד ההורים מקיימים משק בית משותף אין רואים מקום להתערב בדרך חלוקת האחריות ההורית ביניהם, אם כי נושא זה נמצא בשיח הציבורי, בין היתר בשל הביקורת של נשים כלפי הגברים, שאינם לוקחים חלק מספיק בטיפול בילדים. לעומת זאת, אם נפרדו שני ההורים המדינה נוהגת לעיתים להתערב באמצעים של הדרכה, הנחיה, וקבלת החלטות לגבי דרך חלוקת האחריות ההורית בין שני ההורים כשמטרתה היא שטובת הילד לא תיפגע כתוצאה מהן.
חלק מהחובות הקונקרטיות המדגימות את חובת אחריות ההורים לילדיהם, ניתן למצוא בסעיפים 322–326 לחוק העונשין. להורים יש חובה לדאוג לילדיהם הקטנים, והורה שלא יעשה כך עלול לחוב בפלילים (הזנחה). כדי להרשיע במחדל צריך להראות את החובה שמוטלת על ההורים. חלק מהחובות הנזכרות בסעיפים אלה: החובה לדאוג לצרכיו של הילד, למחייתו, לבריאותו, למנוע התעללות בו, למנוע חבלה בגופו או פגיעה אחרת בשלומו ובבריאותו ולדאוג שהילד נמצא במקומות בטוחים.
חוקים במשפט הישראלי הנקשרים לאחריות הורית -
תפיסות לגבי מעמדה והשפעתה של האחריות ההורית.
הרב עזריאל אריאל טוען כי "הסמכות ההורית הינה אחת מאבני היסוד של יחסי הורים וילדים", וכי "הידיעה של הילד שעליו לשמוע בקול הוריו ולכבד אותם, היא מרכיב בסיסי בהגנה על הילד ובהבטחת צמיחתו הבריאה, עד לגיל שבו הוא יכול ליטול אחריות לחייו". במקביל אריאל מותח ביקורת על גישות פסיכולוגיות המתנגדות להצבת גבולות לילד - גישות שלהבנתו מכרסמות משמעותית בסמכות ההורית ובטווח הארוך פוגעות בילד עצמו.
הפסיכולוגית עדנה כצנלסון כתבה כי היעדר סמכות הורית מוביל ל"עלייה בבעיות רגשיות ובבעיות התנהגות בקרב ילדיהם".
מחקר שהוביל פרופסור עמוס רולידר מצא קשר ברור בין היות ההורה מקור סמכות הורית, לבין היכולת של הילד לבטוח בו.
ננוגרם
תוכנית הורות
תוכנית הורות או הסכם הורות הם הסכם בין הורים על דרך חלוקת אחריות הורית ביניהם. הסכם כזה נחוץ במשפחה שבה היחסים בין ההורים גרועים והם נמצאים על סף גירושים, לאחר גירושים או פרידה. תוכנית הורות מהווה תחליף לפתרון של הורות נפרדת, בו הילדים נמסרים למשמורת של אחד ההורים, ומעורבות ההורה האחר בגידולם פוחתת באופן ניכר.
תוכנית הורות היא אחד הכלים המתקדמים והיעילים ביותר להשגת הסכמה בין הורים מסוכסכים על הורות משותפת . היא מאפשרת לשני ההורים לגבש פתרונות והסדרים, לשתף פעולה ולקיים שיגרה יציבה עבור הילד. תוכנית ההורות מפרטת את חלוקת האחריות בין ההורים על כל היבטיה: אחריות לחיי היום יום של הילד, אחריות כלכלית, אחריות טיפולית, אחריות חינוכית, וכדומה. חלוקת האחריות אינה שווה בהכרח. ייתכן שלאחד ההורים תהיה מידת אחריות רבה יותר ביחס לאחר, ובלבד שלא יהיה אחראי יחיד.
במידת הצורך, עשויים ההורים להיעזר במגשר או עורך דין על מנת להגיע הסכמה על פרטי התוכנית. קיים מתאם בין מידת ההסכמה בין ההורים לבין סיכוי עמידתם בביצועה. מקובל להביא תוכנית הורות לאישור בית משפט. האישור הופך את התכנית לפסק דין רשמי, המחייב את שני הצדדים למלא את תפקידם כמתואר בה.
כיום, מדינות מערביות רבות מחייבות הכנת תוכנית הורות כחלק מתהליך אישור גירושים בין בני זוג עם ילדים.
דניאל אוסטר
דניאל אוסטר (7 במאי 1893 – 15 בינואר 1963) היה ראש עיריית ירושלים בסוף תקופת המנדט ובמדינת ישראל עד 1950 (קודם לכן היה סגנו וממלא מקומו של ראש העירייה הערבי, חוסיין אל-ח'אלידי). חבר מועצת העם מטעם מפלגת הציונים הכלליים ומחותמי מגילת העצמאות. אוסטר היה ראש העיר במשך כארבע שנים, שהתחלקו בין שלוש תקופות כהונה לא רצופות (1937–1938, 1944–1945, 1949–1950).
ביוגרפיה.
אוסטר נולד בשם דניאל גוטמן בכפר קְנְיָהינין הסמוך לסטניסלבוב שבגליציה (כיום חלק מהעיר, ששינתה בינתיים את שמה לאיוואנו־פרנקיבסק). סיים לימודי משפטים באוניברסיטת וינה והיה יו"ר תנועת נוער ציונית בעיר. בשנת 1913 ביקר לראשונה בארץ ישראל. כעבור שנה, באביב 1914, עלה והתיישב בירושלים. במלחמת העולם הראשונה היה קצין בצבא אוסטרו-הונגרי ושירת בדמשק כאיש קשר בין ארתור רופין לבין ארץ ישראל. בזמן שירותו בדמשק צילם את תלייתם של חברי ניל"י, יוסף לישנסקי ונעמן בלקינד.
בתום המלחמה היה מזכיר המחלקה המשפטית של ועד הצירים, היה ממניחי היסודות לבית משפט השלום העברי וחיבר את ספר תקנות בתי המשפט העבריים. כעורך דין התמסר לענייני היישוב היהודי והיה חבר הנהלה בחברות שונות, בין היתר כסגן יו"ר הנהלת חברת "שמשון" לבתי חרושת למלט. נבחר לאספת הנבחרים הראשונה מטעם מפלגת הפועל הצעיר.
היה ממייסדי רחביה ושימש יו"ר ועד השכונה. בפברואר 1932 נבחר לוועד הקהילה של ירושלים מטעם הציונים הכלליים. בספטמבר 1934 נבחר למועצת העיר ירושלים, ובינואר 1935, עם כינוס מועצת העיר החדשה, מונה על ידי הנציב העליון לסגן ראש העיר, למורת רוחם של מפלגות השמאל שבקשו למנות לתפקיד את חיים סלומון. היה נציג העירייה בוועידה הבינלאומית לבניין ערים. שימש ממלא מקום ראש העירייה בהזדמנויות שונות, ומספטמבר 1937, בעקבות גירושו של ראש העיר חוסיין אל-ח'אלידי, יחד עם הועד הערבי העליון, שימש כממלא מקום ראש העיר ואף קיבל את משכורתו של ראש העיר, ובכך היה היהודי הראשון בתפקיד ראש עיריית ירושלים. לאחר כשנה, מינו הבריטים את מוסטפא אל-ח'אלידי לראש העיר ואוסטר המשיך לכהן כסגנו. בשנת 1939 השתתף בקונגרס הציוני. באוגוסט 1943 מילא אוסטר את מקומו של ראש העיר, בעת שהלה היה בחופשה. לאחר מותו של אל-ח'אלידי ב-1944 תבעו חברי המועצה היהודים את מינויו לראשות העיר, אולם החברים הערבים דרשו שתישמר ערביותה של ירושלים. הם דחו את ההצעה הממשלתית לחילופים בראשות העיר, ולעיר מונתה ועדה קרואה.
לבסוף, מונה אוסטר כמחליפו (1944–1945). במקביל נמשכה עשייתו לקידום הקמת עיר עברית בירושלים. בשנת 1946 התמנה למועצת המנהלים של הקרן הקיימת לישראל. היה חבר אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים.
אוסטר כיהן כחבר מועצת המדינה הזמנית ונמנה בין חותמי מגילת העצמאות. עקב המצב הביטחוני נבצר ממנו להגיע אל טקס החתימה עצמו, וכעבור זמן צירף את חתימתו. לאחר הקמת מדינת ישראל היה לראש העיר הראשון של ירושלים. בכהונתו זו עסק בשיקום העיר מקרבות מלחמת העצמאות, בהרחבת העיר ובניית שכונות חדשות, ובקליטת עלייה. בשנת 1949 היה ממייסדי האגודה למען האו"ם בישראל ושימש כיושב ראש הראשון של האגודה.
בשנת 1955 היה חבר בוועדת רטנר - ועדת חקירה בראשות יוחנן רטנר שבה השתתף גם יעקב סלומון, שבדקה האם יש לבטל את הממשל הצבאי על ערביי ישראל והחליטה כי אין מנוס מהמשך הממשל הצבאי.
היה חבר המפלגה הליברלית.
על שמו נקרא גן דניאל המהווה היום חלק מקריית עיריית ירושלים; כן נקראה על שמו כיכר אוסטר שבגבול שכונת רחביה, בקרבת ביתו. בשנת 1946 הוענק לו תואר קצין כבוד במסדר האימפריה הבריטית.
היה נשוי לז'וליה, בתו של מלכיאל מני, ואב לאליהו, שנהרג בתאונת אקדח בגיל 15 וחצי ולבת, תמר. ילד קודם מת בגיל צעיר בשנת 1925. בעל קשר משפחתי רחוק לסופר פול אוסטר.
החולה המדומה