על פי רודולף וור, פרופסור להיסטוריה אפריקאית, עבדות הפכה לדבר כה מרכזי בכלכלה הפוליטית בקרן אפריקה כך שלבני אורומה לא הייתה ברירה אלא להישאב אליה. עבדות הייתה ליסוד מרכזי בסדר החברתי, הפוליטי והכלכלי של הסוואנה הצפונית, אתיופיה והחוף האפריקאי המזרחי במשך כמה מאות שנים. העבדים סווגו לקבוצות על ידי אנשי אמהרה: "האדומים" שהיו בהירי עור ודוברי השפה הכושית ו"השחורים" שהיו כהי עור. העבדים ה"אדומים" היו יקרים יותר וניתן היה לייצא אותם, בעוד שה"שחורים" הוחזקו במקומם ולא נשלחו אל מעבר לים. כמו כן, על פי עדויות נוספות בני האורומו שיעבדו קבוצות אתניות אחרות במאה ה-16 אשר ישבו באזורים שכבשו במהלך מלחמות אכזריות.
בעשורים הראשונים של המאה ה-19, התפתחו שלוש מונרכיות של אורומו: אנריה (Enarya), גומה (Goma) וגומא (Guma) (Degu, 2002: 142). האזור המכונה גאלה (Galla-land) שכולל את רוב מרכז ודרום אתיופיה היה שייך באותה תקופה לקבוצות אתניות אחרות. מנהיג אורומו בשם ראס גובאנה הוביל להתפתחות אתיופיה המודרנית ובזכות השילוב המדיני והצבאי שהביא עמו תרם לכיבוש אדמות נוספות והרחיב את גבולות אתיופיה. כמו כן, היחסים הבין שבטיים בקרב בני האורומו כמו גם מערכת היחסים שלהם עם בני אמהרה שמהווים את הקבוצה האתנית השנייה בגודלה, היו מסובכים מאז ומתמיד.
תרבות.
ריבוד חברתי.
כמו קבוצות אתניות אחרות בקרן אפריקה ומזרח אפריקה, לבני האורומו ריבוד חברתי המורכב מארבע שכבות היררכיות. השכבות הגבוהות כללו את האצילים שנקראו בוראנה (Borana) ו- גאבארו (Gabbaro). השכבות התחתונות הכילו אמנים למיניהם והשכבה התחתונה ביותר כללה עבדים. כל שכבה התמחתה בעיסוק מסוים כגון: נפחות, נגרות, נשק, קדרות, אריגה, עיבוד עורות וצייד.
לוח שנה.
בני האורומו פיתחו לוח שנה סולארי שהתחיל ככל הנראה מתקופת המאה ה-16 ולפני הגירת אורומה הגדולה. לוח שנה זה היה ליומן מתוחכם הדומה לאלה שנמצאו בקרב הסינים, ההודים ובני המאיה. זה שימש עבורם לתזמון מועדים מיוחדים כמו יום הבחירות הממשלתי למערכת הגאדה. כמו כן, על פי לוח זה, השנה החדשה של בני האורומו מתחילה בחודש אוקטובר. בלוח אינם מצוינים שבועות, אך קיים שם ייחודי עבור כל יום בחודש.
מטבח.
המזונות העיקריים של בני האורומו כוללים מוצרים מן החי כגון: פון (סוג של בשר), ענאן (חלב) באדו (גבינה) דהאבא (חמאה) ודגנים בצורת לחם או דייסה. הם נוהגים לשתות בירה, יין דבש וקפה וחלקם אף נוהגים ללעוס צ'את (גת), שהוא עלה ממריץ. המנה המיוחדת של בני האורומו נקראת איטו (Itoo) הכוללת תבשיל בשר או עוף, פלפל חריף ותבלינים נוספים. בנוסף, ישנו לחם ייחודי לשבט העשוי מדוחן. ככלל, בני האורומו נוהגים לאכול 2 ארוחות מסודרות יחדיו על מגשים מעץ וישיבה על שרפרפים.
בני אורומו מפורסמים.
במהלך ההיסטוריה, התפרסמו מספר אישיים מבני האורומו הראויים לציון בתחומים שונים. הראשון מביניהם הוא אבבה ביקילה (Abebe Bikila), האתיופי הראשון שזכה במדליית זהב, ועשה זאת במשחקים האולימפיים ברומא בקיץ 1960, בענף ריצת המרתון. ספורטאית נוספת היא פאטומה רובה (Fatuma Roba) שהייתה האישה האפריקאית הראשונה שזכתה במדליית זהב בריצת מרתון באולימפיאדת אטלנטה (1996). אישיות נוספת ראויה לציון היא מולטו טשומה (Mulatu Teshome), ונשיא אתיופיה שכיהן בשנים 2013–2018.
לקריאה נוספת.
horn of Africa: the cases of Ethiopia Sudan and Somalia. Amsterdam Thela Thesis.
2016. Encyclopedia Britannica.
סטיבן וילסון (קצין)
סטיבן וו. "סיב" וילסון (באנגלית: Stephen W. "Seve" Wilson) הוא קצין בדרגת גנרל המשרת כסגן ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה.
וילסון סיים ב-1981 לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת טקסס A&amp;M. התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית ושירת כמדריך טיסה וטייס B-1 לנסר.
בשנים 2002–2004 פיקד על להק 608 בחיל האוויר השמיני, בשנים 2004–2006 שימש מפקד כנף האימונים 14 בבסיס קולומבוס שבמיסיסיפי. שימש קצין מטה בפיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר ובפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה. בשנים 2009–2010 מונה למפקד כוח המשלוח האווירי 379 המוצב בקטר. לאחר תפקיד מטה במפקדת חיל האוויר מונה ביוני 2011 למפקד חיל האוויר השמיני וקודם לדרגת מייג'ור גנרל. באוקטובר 2013 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד פיקוד התקיפה הגלובלית של חיל האוויר. ביולי 2015 מונה לסגן מפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
ביולי 2016 קודם לדרגת גנרל ומונה לסגן ראש מטה חיל האוויר.
במהלך שירותו צבר מעל 4,700 שעות טיסה על מטוסי T-38 טאלון, ססנה T-37 טוויט, B-1 לנסר ו-B-52 סטרטופורטרס. מתוכם מעל 680 שעות טיסה מבצעיות.
וילסון בעל תואר שני בניהול הנדסי מבית הספר לכרייה וטכנולוגיה של דקוטה הדרומית, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר, השתתף בתוכנית המנהיגות לקבלת ההחלטות של אוניברסיטת הרווארד ובוגר קורס הפסגה של האוניברסיטה לביטחון לאומי
צ'לסי סטאוב
יעקובו גואון
יעקובו "ג'ק" דן-יהומה גואון (Yakubu "Jack" Dan-Yumma Gowon), נולד ב-19 אוקטובר 1934 והוא ראש המדינה לשעבר (ראש הממשל הצבאי הפדרלי) של ניגריה, אשר כיהן בתפקיד זה משנת 1966 עד 1975. גואון עלה לשלטון לאחר הפיכה צבאית, והודח מתפקידו בהפיכה צבאית אחרת. במהלך שלטונו, ממשלת ניגריה מנעה את הפרישה של חבל ביאפרה, שהכריז על עצמו כמדינה עצמאית במהלך מלחמת האזרחים הניגרית אשר התקיימה בין השנים 1967–1970.
ראשית חייו.
גואון הוא נאגסי, ומוצאו הוא לור, כפר קטן השייך למחוז קאנק שהנמצא במדינת פלאטו בניגריה. הוריו של גואון, נד יוהנה ומתווק קרניניאנג, עזבו לאזור אחר בניגריה (וואסאסא, זריה) אשר נמצא בחלקו הצפוני של ניגריה, על מנת לחבור לקהילה מיסיונרית מטעם הכנסייה עוד בראשית חייו. גואון היה הילד החמישי מתוך אחד עשר ילדים. הוא גדל בזהירה וחונך במקום. בבית הספר גואון התגלה כספורטאי טוב מאוד: הוא היה שוער כדורגל בית הספר, קופץ במוט ורץ למרחקים ארוכים. בשנתו הראשונה בבית הספר הוא שבר את שיא הריצה למרחקים ארוכים בבית הספר. בנוסף גואון גם היה גם קפטן האיגרוף של נבחרת בית הספר.
קריירה מוקדמת ועלייתו הפוליטית.
יעקובו גואון התגייס לצבא הניגרי בשנת 1954. בשנת 1955 בגיל 21 הוסמך גואון והפך לסגן משנה בצבא הניגרי. בין השנים 1955 ו-1956 גואון רכש השכלה במסגרת האקדמיה המלכותית הצבאית בבריטניה. בשנת 1962 המשיך את לימודיו במכללה לפיקוד ולמטה בקימברלי, בריטניה. הוא ראה בפעילות בקונגו (זאיר) אשר התרחשה בין השנים 1960–1961 ובשנת 1963 כחלק מהניסיון של האו"ם לשמור על השלום באזור. בשנת 1965 החל ללמוד במכללת המטה, לאטימר, בריטניה. הוא התקדם בגדוד ובשנת 1966 הפך למפקד.
עד אותה שנה היה גואון איש קבע שביצע את מחויבויותיו בקפדנות ולא התערב בענייני פוליטיקה, עד שהאירועים הסוערים של אותה השנה דחפו אותו להנהגה, כאשר הרקע יוצא הדופן שלו בתור צפוני שהיה לא ממוצא האוסה או פולאני וגם לא היה מוסלמי, הפך אותו למועמד פוטנציאלי להנהגה, בייחוד באומה שאוכלוסייתה הייתה חדורת מתיחות אתנית בין האוסים, הפולאנים והמוסלמים.
בחודש ינואר 1966 גואון הפך למנהיג הצבא הניגרי (רמטכ"ל) והיה לאדם הצעיר ביותר אשר כיהן בתפקיד זה בתולדות ניגריה, בהיותו בן 31 בלבד.  גואון קיבל את התפקיד בעקבות הפיכה צבאית אשר התבצעה בידי קצינים זוטרים בצבא הניגרי אשר הובילה להפלת הממשלה האזרחית של ניגריה. בהפיכה זו נהרגו בעיקר מנהיגים מצפון וממערב ניגריה כולל סר אבובכר טפאווה באלווה, שהיה ראש ממשלת ניגריה, בנוסף נהרגו גם ראש המחוז הצפוני של ניגריה וראש המחוז המערבי של ניגריה ועוד רבים אחרים. גואון חזר מהקורס שלו במכללת לאטימר שבבריטניה לניגריה כיומיים לפני שהתבצעה ההפיכה. ייתכן שאילו היה מגיע מאוחר יותר לניגריה הדבר היה פוטר אותו מחשדות והאשמות בדבר הקשר שלו לאותה הפיכה.
תפקידו במלחמת ביאפרה.
גואון פעל במהירות על מנת להחליש את בסיס התמיכה במחוזות המפולגים באזור מזרח ניגריה. הוא יצר שתים-עשרה מדינות חדשות אשר יחליפו את ארבעת המחוזות שהיו קיימים קודם לכן; זאת על מנת למנוע את ניסיון הפרישה של אזור מזרח ניגריה, מדינת ביאפרה. שש מתוך שתים-עשרה המדינות שהקים גואון הכילו בתוכן קבוצות מיעוט אשר דרשו עצמאות מאז 1950. גואון חשב בצדק כי המיעוטים המזרחיים לא יתמכו באיגבו באופן פעיל, בהתחשב בכך שישנה אפשרות שהם יאבדו את המדינות שקיבלו אם מאמץ הפרישה יעלה בתוהו. רבים מן הכוחות הפדרליים שלחמו במלחמת האזרחים הניגרית, הידועה גם בשם מלחמת ביאפרה, היו בני מיעוטים.
המלחמה נמשכה שלושים חודשים והסתיימה בינואר 1970. עם קבלת הפסקת האש ללא תנאי על ידי ביאפרה, הצהיר גואון כי אין שום מנצח במלחמה זו ואין מנוצח. ברוח זו, השנים לאחר מכן הוכרזו כתקופה של שיקום, שחזור, ופיוס. עליית מחירי הנפט, שהחלה כתוצאה מעליית מחירי הנפט הגולמי (מקור הכנסות עיקרי של המדינה) בשוק העולמי בשנת 1973, הגדילה את היכולת של הממשל הפדרלי לקחת על עצמו משימות אלו.
גואון כמנהיג מלחמה.