אם כך, כאשר לתגובה יש קבוע קצב המציית למשוואת ארניוס, עקומה של (ln(k כנגד T-1 נותנת ישר, שהשיפוע ונקודת החיתוך שלו יכולים לסייע בקביעת Ea ו-A. תהליך זה הפך לכל כך נפוץ בקינטיקה כימית ניסויית עד כדי כך שכימאים החלו להשתמש בו על מנת להגדיר את אנרגיית השפעול של התגובה. אנרגיית השפעול מוגדרת כ-(R-) פעמים שיפוע העקומה של (ln(k כנגד T-1:
פירושים קינטיים תאורטיים של משוואת ארניוס.
ארניוס טען שכדי שמגיבים יהפכו לתוצרים, ראשית עליהם לרכוש כמות מסוימת של אנרגיה, הנקראת אנרגיית השפעול Ea. בטמפרטורה מוחלטת T, ניתן לחשב את החלק היחסי של מולקולות שיש לו אנרגיה קינטית הגדולה מ-Ea מהתפלגות מקסוול-בולצמן הלקוחה מהתחום מכניקה סטטיסטית, ומתברר כי היא יחסית ל-formula_5. הרעיון של אנרגיית השפעול מסביר את האופי המעריכי של מערכת היחסים הזו, ובדרך כזו או אחרת, הוא נוכח בכל התאוריות הקינטיות:
תאוריית ההתנגשות.
דוגמה אחת היא מתאוריית ההתנגשות של תגובות כימיות, שפותחה על ידי מקס טראוץ וויליאם לואיס בשנים 1916–1918. בתאוריה הזאת, מולקולות אמורות להגיב זו עם זו אם הן מתנגשות עם אנרגיה קינטית יחסית הגדולה מהערך Ea. זה מוביל לביטוי דומה מאוד למשוואת ארניוס, עם ההבדל שהגורם הקדם מעריכי A לא קבוע ובמקום זאת הוא יחסי לשורש הריבועי של הטמפרטורה. דבר זה משקף את העובדה שהקצב הכללי של כל ההתנגשויות, שמניבות תגובה או לא מניבות תגובה, הוא יחסי למהירות המולקולרית היחסית שבתורה יחסית ל- T1/2.
באופן מעשי, התלות של הגורם הקדם מעריכי בשורש הריבועי של הטמפרטורה היא בדרך כלל איטית מאוד בהשוואה לתלות המעריכית המקושרת עם Ea, עד לנקודה שבה יש כאלה הטוענים כי לא ניתן להוכיח אותה באופן ניסויי.
תאוריית מצב המעבר.
תיאור נוסף דמוי-ארניוס מופיע בתאוריית מצב המעבר של תגובות כימיות, שנוסחה על ידי ויגנר, איירינג, פולני ואוואנס בשנות ה-30. היא מנוסחת בצורות מגוונות, אולם אחת מצורות הנפוצות ביותר היא
כאשר ΔG‡ מסמל את האנרגיה החופשית של גיבס של הפעלה, kB הוא קבוע בולצמן ו-h הוא קבוע פלאנק.
במבט ראשון, הביטוי נראה כמעריך המוכפל בגורם המתואר בצורה קווית כאשר הוא תלוי בטמפרטורה. אולם, האנרגיה החופשית היא גודל התלוי בעצמו בטמפרטורה. אנרגיית השפעול החופשית כוללת איבר של אנטרופיה כמו גם איבר של אנתלפיה, ששניהם תלויים בטמפרטורה, וכאשר מתבררים כל הפרטים מתקבל ביטוי שלובש את הצורה של מעריך ארניוס המוכפל בפונקציה משתנה באיטיות של T. הצורה המדויקת של התלות בטמפרטורה תלויה בתגובה, וניתנת לחישוב כאשר משתמשים בנוסחאות מהמכניקה הסטטיסטית הכוללות פונקציות חלוקה של המגיבים ושל התצמיד המשופעל.
פת עכו&quot;ם
פַּת עַכּוּ"ם (או: פת גויים, פת נכרים) הוא איסור הלכתי המהווה חלק מהלכות הרחקה מגויים, לפיו לחם שנעשה מאחד מחמישה מיני דגן, שנאפה על ידי אדם שאינו יהודי אסור באכילה.
מקור האיסור.
הראשון שנהג איסור בפת גויים היה דניאל שהיה נער בחצר נבוכדנצאר המלך.
לאחר מכן התקבעה גזירה זו כאחת מתקנותיהם של חז"ל להרחקת יהודים מגויים. הגזירה היא חלק מי"ח הגזירות שנגזרו בעליית חנניה בן חזקיה בן גרון בעת שרבו בית שמאי על בית הלל וביצרו מספר גדרות וסייגים ביהדות.
הלחם משמש מרכיב בסיסי בכל סעודה ובמעמד זה נוצרים לרוב גם קשרי חברות וקרבה, לכן חששו חכמים שאכילה מפתו של הגוי תיצור קרבה בין יהודים לגויים. הקרבה היתירה בין היהודים לגויים עלולה להביא בסופו של דבר לחתונה בין יהודים לגויים וכן לעבודת אלילים.
גדרי האיסור.
פת עכו"ם נזכרת במשנה ברשימת האיסורים שאסורים באכילה בלבד אך אין איסור ליהנות מהם
הפת שנאסרה היא פת שנאפתה על ידי מי שאינו יהודי. ואין זה משנה אם הוא אפה אותה לעצמו בבית או במאפייה כדי למכור לרבים, ואפילו פת גרועה של עניים שלא מגישים בסעודה מכובדת אך היא עשויה מחמשת מיני דגן, יש לה חשיבות של פת שהיא עיקר המזון של האדם, והיא אסורה
היתרים.
בימי התנאים כבר נזכרות הסתייגויות לאיסור פת עכו"ם. בתלמוד נזכר שרבי יהודה הנשיא תמה באוזני תלמידיו מדוע לאסור פת עכו"ם במצבים בהם אין חשש קרבה לגוי. ולאורך הדורות מתקופת המשנה ועד לתקופת הראשונים מצאנו שינויים בהיקף האיסור בהתאם לצורך וליכולת.
בשולחן ערוך נפסק, שפת בעל הבית (כלומר, פת שאפה נכרי בביתו) אסורה בכל מקרה, ואילו פת פלטר מותרת אם לא מצויה פת ישראל, ולדעת הרמ"א פת פלטר מותרת מותר אפילו במקום שפת ישראל מצויה, ואם אינה מצויה פת ישראל וגם לא פת פלטר מותרת אפילו פת בעל הבית.
האיסור תקף גם במקומות שבהם נראה שאין חשש של נישואין, כך, לדוגמה, גם כאשר לגוי אין בת, איתה קיימת אפשרות שיבוא היהודי להינשא.
על פי הרבנות הראשית היתר זה הוא קולא בעת הצורך בלבד ולכן בארץ ישראל אין סיבה להתיר פת עכו"ם והרבנות אינה מאשרת יבוא כזה, גם אם נאפה בכשרות מוסמכת בחוץ לארץ, שהרי בארץ ישראל יש שפע של פת ישראל.
פת ישראל.
פת שנאפתה על ידי יהודי מכונה פת ישראל. כדי שתוגדר ככזו על פי ההלכה, מספיק שיהודי ידליק את התנור שבאמצעותו אופים את הפת, יכניס את הפת לתנור או יבצע כל פעולה שתגדיל את האש כמו הכנסת קיסם לתנור, או נשיפה כדי ללבות את הגחלים (בתנור המוסק באמצעות עץ, בתנור גז מספיק שיהודי יגביר קצת את הלהבות כדי שהפת תיקרא פת ישראל).
הגברת האש על ידי יהודי מועילה רק בפת פלטר שאפה נחתום נכרי, ולא בלחם ביתי של גוי.
חאבייר סולאנה
חאבייר סולאנה מדריאגה (בספרדית: Javier Solana Madariaga; נולד ב-14 ביולי 1942) הוא פוליטיקאי, דיפלומט ופיזיקאי ספרדי שכיהן מאז שנת 1999 כנציג העליון של מדיניות החוץ והביטחון המשותפת באיחוד האירופי וכמזכיר הכללי של מועצת האיחוד האירופי. עם כניסת אמנת ליסבון לתוקף בשנת 2009, בוטלה משרה זו והוחלפה במשרת הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון, ואת מקומו של סולאנה תפסה הבריטית קתרין אשטון. במקביל הוחלף סולאנה גם כמזכיר הכללי.
סולאנה כיהן במשך 13 שנים כשר בממשלתו של פליפה גונסאלס בספרד בטרם מונה למזכיר הכללי של ברית נאט"ו בשנים 1995–1999.
רקע.
סולאנה נולד בשנת 1942 במדריד שבספרד לאב שהיה מרצה לכימיה. אחיו לואיס נעצר עקב מעורבותו בפעילות נגד המשטר הרודני של גנרל פרנקו בספרד. סולאנה למד באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, ובתום לימודיו ב-1964 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הספרדית (PSOE), שפעלה אז מחוץ לחוק.
בשנים 1965 עד 1970 המשיך סולאנה בלימודים באוניברסיטאות שונות בארצות הברית בזכות מלגה של קרן פולברייט. בתקופה זו הוא השתתף בהפגנות מחאה נגד מלחמת וייטנאם וכיהן כנשיא אגודת הסטודנטים הזרים.
ב-1971 חזר סולאנה לספרד והתמנה למרצה לפיזיקת מצב מוצק באוניברסיטה האוטונומית של מדריד, שם גם קיבל תואר דוקטור במדעי הפיזיקה. במהלך שנות פעילותו האקדמיות פרסם סולאנה יותר משלושים מאמרים מדעיים בתחום הפיזיקה.
פעילות פוליטית בספרד.
בדצמבר 1976, לאחר תום עידן פרנקו וכינון הדמוקרטיה בספרד, נבחר סולאנה למזכיר הארגון והעיתונות של הוועד הפועל של המפלגה הסוציאליסטית (PSOE). הוא כיהן בתפקיד זה במשך חמש שנים. הוא נחשב ידיד אישי ובעל ברית של מנהיג המפלגה, פליפה גונסאלס, ולאחד האנשים האחראים לתמורות שהתחוללו במפלגה בשנים שלאחר מותו של הרודן פרנקו. במאי 1977 היה סולאנה בין האנשים שליוו את גונסאלס לפגישה רשמית ראשונה עם המלך חואן קרלוס בארמונו.
ביוני 1977 נבחר סולאנה לכהן כחבר בבית הנבחרים הספרדי מטעם המפלגה הסוציאליסטית. לאחר שבבחירות 1982 זכתה המפלגה ברוב מוחלט בפרלמנט, כיהן סולאנה כשר התרבות בשנים 1982–1988, כשר החינוך והמדע בשנים 1988–1992, כשר החוץ בשנים 1992–1995 וכדובר הממשלה בשנים 1985–1988.
במהלך 13 שנות כהונתו כשר, סולאנה צבר מוניטין כאדם דיסקרטי וכדיפלומט מיומן. בשנים האחרונות של שלטון גונסאלס הצליח סולאנה לשמור מרחק משערוריות השחיתות ומ"המלחמה המלוכלכת" נגד המחתרת הבסקית אט"א, שדבקו בגונסאלס.
בשלהי 1995 היה סולאנה השר היחיד שנותר מהרכב ממשלתו הראשונה של גונסאלס. העיתונות הספרדית העלתה השערות לפיהן צפוי סולאנה לתפוס את מקומו של גונסאלס בראשות המפלגה הסוציאליסטית, אולם סולאנה החליט לדלג מהפוליטיקה הספרדית לזירה הבינלאומית.
מזכ"ל נאט"ו.
ב-1982 התנגדה המפלגה הסוציאליסטית להצטרפות ספרד לברית נאט"ו, שהייתה מזוהה בשנות המלחמה הקרה עם הגוש המערבי וארצות הברית. אולם לאחר שנבחרה לשלטון ב-1986 שינתה המפלגה את עמדתה ותחת שלטון הסוציאליסטים הצביעו אזרחי ספרד במשאל עם בעד הישארות ספרד כחברה בברית.
ב-5 בדצמבר 1995 מונה סולאנה למזכיר הכללי של ברית נאט"ו במקומו של ווילי קלאס, שנאלץ לפרוש מתפקידו בעקבות שערוריית שחיתות. מועמדותו של סולאנה לתפקיד הייתה שנויה במחלוקת, משום שבעבר התנגד לברית הצפון-אטלנטית ואף פרסם מסמך המפרט 50 סיבות להגיד לא לנאט"ו. כשנשאל על כך הסביר סולאנה כי הוא שמח להיות חלק מנאט"ו מרגע שהברית חדלה להיות כלי במלחמה הקרה.
סולאנה פעל לעצב מחדש את נאט"ו כברית לשיתוף פעולה בפעולות של שמירת השלום. בתקופתו הצטרפו לכוחות נאט"ו חיילי צבא צרפת וספרד, והצטרפו לברית צ'כיה, פולין הונגריה. במאי 1997 נחתם הסכם עם רוסיה ששם קץ למצב האיבה בין ברית נאט"ו לפדרציה הרוסית והניח את היסודות לשיתוף פעולה ביניהן.