חיישנים המחוברים לרשתות תקשורת מספקים את האינפורמציה המועברת בדרך כלשהי לנהג או ישירות למרכז שליטה או מרכז תקשורת אחר.
כך, מערכות טלמטיקה בתחום הרכב מסוגלות גם לספק לנהג ולנוסעיו מידע אודות עומסי תנועה בנתיב נסיעתו או מידע לגבי דרכים חלופיות הכדאיות ביותר לנסיעה במטרה להגיע במהירות ההמרבית ליעד.
בסיס נתונים נייד.
בסיס נתונים נייד הוא למעשה השימוש בתקשורת נתונים אלחוטית הנשענת על גלי רדיו על מנת לשלוח ולקבל נתוני מחשב בזמן אמת בין מכשירים.
ניתן להשתמש בבסיס נתונים נייד על מנת לצפות בערוצי טלוויזיה באמצעות מכשירי LCD. זוהי דוגמה לאופן בו מערכות טלמטיקה עשויות לספק תכנים בידוריים ולשנות את איכות הנסיעה לא רק של נהג הרכב אלא גם של הנוסעים בו.
מערכת התרעה לגבי סכנות במסלול הנסיעה.
מערכות התרעת חירום בתחום הרכב פותחו במטרה לייצר סטנד עולמי של מערכות תקשורת בין כלי רכב ובין כלי רכב לסביבה ולהפך.
טלמטיקה מיוחסת בדרך כלל למערכות ממוחשבות המעדכנות והמקבלות מידע בו זמנית והמסוגלות לשלוט על תהליכים כמו מתן אזהרה מידית למכונה ספציפית או למספר מכונות. באמצעות שימוש במערכות טלמטיקה ניתן להעביר באופן מיידי מידע מרכב ספציפי לכלי רכב בסביבתו, לגבי סכנות במסלול הנסיעה.
לדוגמה: מערכת תקשורת אלחוטית שכזו תוכל למנוע התנגשות בין 2 כלי רכב או יותר - במצב של נסיעה בשיירה תמנע התנגשות בין כלי רכב כאשר אחד מרכבי השיירה מאט, במקרה בו מותקנת מערכת בטיחותית אלחוטית למערכת הבלמים, בכל אחד מכלי הרכב בשיירה.
טכנולוגיה חכמה לרכב.
טכנולוגיות חכמות בכלי רכב הן לרב מערכות בטיחות לרכב או חיישנים אלקטרו מכניים אוטונומיים המותקנים ברכב. בטכנולוגיות אלה משתמשים בעיקר לבטיחות ותקשורת בין כלי רכב או בין כלי רכב וחיישנים שונים הנמצאים בדרכים. טכנולוגיה חכמה ברכב יכולה גם לדווח באופן אוטומטי או יזום למוקד יצרן הרכב אודות מצבה המכני של המכונית. בדרך זו מקבל הנהג התרעה אודות טיפולי תחזוקה צפויים או כשל מתקרב של מערכת מסוימת. הנהג נשלח אל המוסך הקרוב ותתכן גם התרעה למוסך אודות התקלה והחלפים שיש להכין כדי לטפל בה.
פיקוח לצורכי ביטוח לרכב.
מערכות טלמטיקה לרכב יכולות לשמש גם לתיעוד התנהגות הנהג במהלך נסיעתו ברכב והעברת המידע לחברת הביטוח. חברת הביטוח יכולה בדרך זו להעריך את הסיכוי של אותו נהג להיות מעורב בתאונת דרכים ולחייב את הנהג על ביטוח הרכב בהתאם. למשל, נהג הנוהג למרחקים ארוכים במהירות מופרזת ישלם יותר מנהג הנוהג למרחקים קצרים באיטיות.
ערך תזונתי
ערך תזונתי הוא הרכב החומרים אותם יכול הגוף לעכל המצויים במזון. סימון תזונתי הוא ציון הערך התזונתי של מזון על גבי אריזתו.
מזון מתעכל ונספג במערכת הדם. הגוף סופח אליו חלק מרכיבי המזון שעוכל, בהתאם לצרכיו, כאשר עודפים ושאריות שאינם בני-עיכול נפלטים אל מחוצה לו. הרכב החומרים שהגוף יכול לעכל מכונה ערך תזונתי. הרכב זה נרשם בדרך כלל על אריזות של מוצרי מזון תעשייתיים. נהוג לחלק את הערכים התזונתיים לקבוצות כגון פחמימות, חלבונים, שומנים, מינרלים, ויטמינים וכדומה.
כל ערך תזונתי הוא מרכיב אותו הגוף יכול לנצל לצרכיו השונים: המרת החומרים לאנרגיה זמינה (פחמימות ושומנים), בנייה של רקמת שריר בעזרת החלבונים הנמצאים במזון, שמירה על רמת חמצון אופטימלית של מערכת הדם באמצעות יסודות כמו ברזל וכיוצא בזה.
לעיתים הנתונים המתפרסמים על תוויות הערך התזונתי אינם מדודים באופן ספציפי לגבי המזון המסומן, אלא מתבססים על רשימות של ערכים תזונתיים של המרכיבים מהם הוכן המזון המסומן. משרד הבריאות בישראל, כמו גם ה-FDA בארצות הברית מתירים חוסר דיוק של עד 20% בין הערך הקלורי המפורסם לבין הערך הקלורי האמיתי של מזון. לדוגמה, מזון בעל ערך של 200 קלוריות יכול להיות מסומן כבעל 160 עד 240 קלוריות.
ערך יומי.
גופי בריאות ציבוריים שונים מפרסמים לעיתים המלצות על הכמות היומית הממוצעת שיש לצרוך מחומרים מסוימים. המלצות אלה מכונות ערך יומי (באנגלית DV) ולעיתים גם אלו נרשמות כחלק מהסימון התזונתי.
רבינו יונה
גור בנטביץ
שירת לווייתן
נקודה (כתב עת)
נקודה היה ירחון שיצא לאור בידי תנועת אמנה ולאחר מכן בידי קבוצת "הירש מדיה". "נקודה" יצא לאור לראשונה בשנת 1980 ביישוב עפרה שבבנימין. ב-2010 נסגר הירחון ומוזג עם "מקור ראשון".
היסטוריה.
בראשיתו יצא כתב העת פעם בחודשיים כביטאון תנועת אמנה. עורכו המייסד היה ישראל הראל. במשך שנים היה הירחון חממה לעיתונאים דתיים, בהם אורי אורבך, חגי סגל, במבי שלג, חיותה דויטש, אורי אליצור, שי צ'רקה, אלישיב רייכנר, חנוך דאום, אבישי עברי, גדעון דוקוב, אלחנן ניר ועוד. העיתון שימש במה גם להוגי דעות חשובים, כמו פרופ' שלום רוזנברג, דניאל שליט, פרופ' דוד הנשקה ואחרים. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נוסף בעמודיו האחרונים של כתב העת המוסף הסאטירי "הלחי השנייה", שפסק מלהופיע לקראת סוף שנות ה-90, וסיסמתו הייתה: "אין סאטירה בימין".
בשנת 2004 נרכש כתב העת על ידי קבוצת התקשורת הירש מדיה בבעלות שלמה בן צבי. בעקבות הרכישה הוחלף עורך כתב העת אורי אליצור במוטי קרפל, הנחשב לימני יותר בהשקפותיו.
בכתב העת הובאו לאורך השנים מאמרים הנוגעים בנושאים החשובים ביותר לציבור הדתי לאומי לגווניו, בנושאי הגות, חברה, פוליטיקה וביטחון לאומי. כמה מהמאמרים המכוננים ביותר של הציבור הדתי לאומי נתפרסמו בו, ביניהם המאמר "לא הצלחנו להתנחל בלבבות" של הרב יואל בן נון שהביא לשינוי חלקי בתפיסת ההשפעה ההתיישבותית בתנועת ההתנחלות, המאמר "מה קרה לאורות הראי"ה?" של פרופ' דוד הנשקה בעקבות פרשת 'המחתרת', המאמר "הטובים לתקשורת" בו קרא אורי אורבך לציבור הדתי להשתלב בתקשורת והמאמר "דור הכיפות הגרוזיניות" מאת חנוך דאום, מאמר שעסק בתופעת נוער הגבעות כבר בשנותיה הראשונות.
תשב&quot;ץ
ישיבת קריית שמונה
רצח האחיות היהודיות
רצח האחיות היהודיות התרחש ב-17 באוגוסט 1936 במהלך המרד הערבי הגדול, ובו נרצחו ו, שתי אחיות יהודיות שעבדו בבית החולים הממשלתי למחלות מידבקות ביפו.
הרצח.
בשנים 1936–1939 שבהן התחולל המרד הערבי הגדול, נשמר רוב הזמן כלל בלתי כתוב כי אין לפגוע בעובדי רפואה בעת מילוי תפקידם. כאשר הופר כלל זה הביא הדבר לזעזוע ולתגובות קשות הן בצד היהודי והן בצד הערבי. רצח שתי האחיות היהודיות היה מקרה בולט כזה.
בצפון שכונת גבעת עלייה ביפו, על שפת הים, נמצא אז בית החולים הממשלתי למחלות מידבקות (לאחר הקמת מדינת ישראל, הפך המוסד לבית החולים הממשלתי דונולו). בבית חולים זה פעל בשנים אלו בית ספר לאחיות שבו למדו שתי האחיות. צדק, בת 19, הייתה תלמידת שנה שלישית, ופינק, בת 18, הייתה תלמידת שנה ראשונה.
כדי להגיע לבית החולים ביפו היה על האחיות לנסוע מתל אביב באוטובוס המגיע ל"בית וגן" (בת ים). הן היו יורדות בחוף עג'מי (כיום רחוב יפת) וממשיכות בסמטאות שכונת עג'מי לעבר בית החולים, ללא ליווי ובמסלול קבוע וידוע.
עם פרוץ המאורעות ב-19 באפריל 1936, החלה הסתה פרועה בעיתונות הערבית נגד האחיות היהודיות בבית החולים ביפו ודרישה לסלקן משם. יום לפני הרצח הגיעה נחמה לחופשה קצרה בבית הוריה ברמת גן והביעה את חששותיה לחזור ליפו, אבל נאמנותה לחולים גברה על החששות. ב-17 באוגוסט 1936 נסעו האחיות למשמרתן בבית החולים. הן צעדו בסמטאות שכונת עג'מי לעבר בית החולים. בשעה 18:30, במרחק קצר משער בית החולים, חסם את דרכן מתנקש שפתח עליהן בירי אקדח אוטומטי. פינק נהרגה מיד מכדור בראשה, צדק נפצעה קשה מפגיעה בחזה, והרוצח נמלט. מכונית צבאית בריטית שעברה במקום העבירה את צדק ואת גופת פינק לבית החולים. כל הרופאים הערבים שעבדו שם התגייסו לטפל בצדק והאחיות הערביות תרמו לה דם.
מבית החולים הדסה בתל אביב יצאו ליפו הרופאים ד"ר נתן (וילהלם) וולף וד"ר אריה אלוטין, בליווי משמר שוטרים. בבואם למקום עשה ד"ר אלוטין לנחמה הפצועה עירוי דם אולם כל האמצעים לא הועילו. כל הניסיונות להציל את נחמה צדק כשלו וגם היא נפטרה.
ראש העיר מאיר דיזנגוף שכב על ערש דווי ולכן טיפל בפרשה סגן ראש העיר ישראל רוקח, אשר דרש להעביר מיד את גוויית הנרצחת ואת הפצועה לתל אביב. מבית החולים השיבו כי הפצועה נמצאת במצב קשה מאוד ויש סכנה לחייה אם יעבירו אותה.
בשעה 22:20 הובאו שתי הנרצחות מבית החולים הממשלתי ביפו להדסה תל אביב לחדר המתים. ד"ר מכס מרכוס, ד"ר אלוטין וד"ר יעקב ביסקר ערכו בדיקה סופית. המונים צבאו על בית החולים הדסה. בשעת ערב הועמדו משמרות שוטרים יהודים ליד שער בית החולים. שתי שרשרות של צעירים הועמדו ברחוב בלפור ועצרו את התנועה..
הרצח גרר תגובות עזות בכל המגזרים. כל העיתונים העבריים הופיעו בכותרות שחורות גדולות. בעיתון "דבר" נכתב: "פריצי חיות שלחו את ידם הטמאה גם לבית החולים. דם אחיות רחמניות, חובשות פצעי ערבים, נשפך בידיהם". הבריטים הטילו עוצר כללי ביפו והנציב העליון פרסם הודעה רשמית ובה הביע את צערו על רצח האחיות. גם הוועדה הלאומית הערבית ביפו הביעה צער וגנאי. ראש עיריית יפו הביע צער על דבר הפשע המתועב שבוצע בידי אלמונים. ועד הנשים הערביות בירושלים הביע תקווה "שלא יישנו המקרים של התנפלות על נשים ערביות ויהודיות בארצנו". כעבור זמן קצר החלו ערבים לטעון כי אין כל הוכחה שהרוצח הוא ערבי וכי ייתכן שמדובר בפרובוקציה של גורמים מסכסכים בינלאומיים וייתכן קומוניסטים, אך לא ערבים.
למחרת נערכה הלוויית האחיות. השתתפו בה כ-20,000 איש וכל החנויות נסגרו. מסע ההלוויה יצא מבית החולים ברחוב בלפור לבית הקברות ברחוב טרומפלדור.