הספרייה הנשיאותית על שם בוריס ילצין (ברוסית: Президе́нтская библиоте́ка и́мени Б. Н. Е́льцина) היא ספרייה אלקטרונית בעיר סנקט פטרסבורג, רוסיה. מבנה האוניברסיטה ממוקם בבית מספר 3 בכיכר הסנאט, בבניין הכנסייה לשעבר. הוא נוסד ב-31 בינואר 2007 על פי צו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
הספרייה קיבלה מעמד של ישות משפטית בדמות מוסד תקציבי פדרלי שזוכה למימון מהתקציב הפדרלי. באוקטובר 2008 נכנסו לתוקף תיקוני החוק הפדרלי "בנושא ספרנות", שהעניקו לספרייה מעמד של ספרייה לאומית - כמו זו של הספרייה הממלכתית הרוסית ואת הזכות החוקית להעתיק ספרים. הספרייה כפופה למנהל לענייני נשיא הפדרציה הרוסית ולממשלת הפדרציה הרוסית.
היסטוריה.
ב-31 בינואר 2007 חתם נשיא הפדרציה הרוסית על צו "אודות הקמת הספרייה של נשיא הפדרציה הרוסית", כאשר 5 מיליארד רובל הוקצו להקמת הספרייה. לאחר מותו של הנשיא הראשון של הפדרציה הרוסית, בוריס ילצין, היא קיבלה את שמה הנוכחי.
הספרייה נחנכה בטקס שנערך ב-27 במאי 2009 על ידי נשיא הפדרציה הרוסית דאז דמיטרי מדבדב ביום הספריות וביום 306 שנה לסנקט פטרבורג.
ב-1 בספטמבר 2009 נפתחה הספרייה לציבור. ההבדל העיקרי בין עבודה דרך האינטרנט לבין עבודה באולמות אלקטרוניים הוא היעדר גישה לחומרים המוגנים בזכויות יוצרים ובמגבלות השימוש בציבור.
בעת פתיחת הספרייה הקליד דמיטרי מדבדב את המילה "חוקה" במערכת חיפוש הספרייה האלקטרונית, אך המסמך שנמצא היה "כבד" מדי (על פי גרסה אחרת לאירועים, המערכת מעולם לא מצאה מסמך אחד).
הנשיא פתח את הספרייה בלחיצה על כפתור בממשק המגע.
כדי לקבל גישה לחומרי הספרייה נדרש מיקרוסופט סילברלייט, מה שמגביל את היכולת להכיר את החומרים במספר לא מבוטל של פלטפורמות. לקוראים אין גישה לתוכן בפורמטים סטנדרטיים של מסמכים, מה שמקשה על עבודה עם מסמכים, כגון שמירה, שיתוף והדפסה. הספרייה נעדרת יכולת חיפוש בתוך טקסט הספרים, מה שמקשה על השימוש: כדי למצוא מידע, יש לקרוא ספר בשלמותו. יכולת החיפוש תדרוש מהספרייה לבצע זיהוי תווים אופטי, וזה דורש יותר זמן מאשר סריקה פשוטה.
צייניאו
אבי רובינשטיין (1950)
ד"ר עו"ד אבי (אברהם ברוך) רובינשטיין הוא רופא מומחה בנוירוכירורגיה ושותף מייסד במשרד עורכי הדין ד"ר א. רובינשטיין - ש. יקירביץ המתמחה ברשלנות רפואית, נזקי גוף ותובענות ייצוגיות, יו"ר ועדת האתיקה במרכז הרפואי לשיקום "רעות", חבר במועצה המדעית המייעצת של האגודה לזכויות החולה, מרצה מן החוץ ומרכז אקדמי באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
משפחתו וראשית חייו.
אבי רובינשטיין נולד בתל אביב ב-1950, אח צעיר לאליקים, בנם של מרדכי ושפרה.
אמו נולדה ברוסיה, עלתה לארץ ישראל בילדותה, בוגרת גימנסיה הרצליה בתל אביב ובית הספר לאחיות של האוניברסיטה האמריקנית בביירות. לימים הייתה אחות בכירה בשירותי הרפואה הציבורית של עיריית תל אביב לאורך קרוב לארבעים שנה. בתוך זה הייתה חברת המשלחת ששיגר הצבא הבריטי להביא את גולי מאוריציוס ארצה (1945) והאחות הראשית הראשונה של בית החולים תל-השומר (שיבא) כבית חולים צבאי בתש"ח.
אביו היה ניצול השואה שגויס ב-1939 לצבא הפולני ונפל בשבי הרוסי, חזר וגויס לצבא הפולני (צבא אנדרס) והגיע לארץ ישראל ב-1943. הוריו וקרובי משפחתו של אביו נספו בשואה. אביו פעל בישראל בארגון שרידי הניצולים בני עיירתו. כן היה פעיל ציבור בחינוך הדתי וב"אילן" בגבעתיים ועל שמו בית הכנסת בבית הספר הממלכתי דתי "אמונים". היה יועץ המס של התאחדות האיכרים.
רובינשטיין גדל בגבעתיים, למד בבית הספר היסודי "אמונים", בתיכון למד בבית הספר "צייטלין" בתל אביב, היה תלמידו של הרב לאו.
צבא ולימודים.
שירת בנח"ל מוצנח. השתחרר ממילואים כרופא בדרגת רס"ן.
סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים (M.D) בשנת 1978. סטאג' בבית החולים הדסה ירושלים. תואר שני בנוירופיזיולוגיה (M.Sc) מאוניברסיטת מקגיל, מונטריאול קנדה ב-1986. מומחה בנוירוכירורגיה משנת 1985. השתלם בנוירוכירורגיה באוניברסיטת מקגיל, מונטריאול קנדה בשנים 1983–1984. עבד כמומחה בנוירוכירורגיה במשך כעשר שנים.
סיים לימודי משפטים בבית הספר למשפט שעל יד אוניברסיטת בר-אילן בשנת 1994. רישיון וחברות בלשכת עורכי הדין משנת 1995.
נשוי לשרי (עו"ד), אב לארבעה ילדים. אחיו של אליקים רובינשטיין.
קריירה.
ערך חוות דעת רפואיות הן כמומחה מטעם הצדדים (תובעים ונתבעים) והן מטעם בתי המשפט ובתי הדין לעבודה, ובחלקן העיד בבית המשפט כרופא מומחה הן בתביעות רשלנות רפואית והן בתאונות דרכים.
כיהן כרופא מומחה בוועדות רפואיות של המוסד לביטוח לאומי. שימש כיועץ רפואי פנימי ל "קרנית - קרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים" וחברות ביטוח אחרות.
כותב ומפרסם מאמרים מקצועיים ומאמרי דעה בכתבי עת מקצועיים ובעיתונות, וכן כותב פרקים בנושאי רפואה ומשפט בספרות מקצועית. בין היתר כתב בשיתוף עם עו"ד שמואל יקירביץ את הפרק "שיקום הנפגע בראי המשפט" בספר "יסודות ברפואה שיקומית" בעריכת פרופ' אבי עורי (בהוצאת דיונון 2011); וכן כתב בשיתוף עם ד"ר משה שיין את הפרק "Dealing with patients, families' lawyers and yourself" בספר "Schein's Common Sense: Prevention and Management of Surgical Complications" (2013).
מרכז אקדמי מזה 20 שנים של הקורס "פרקים ברפואה למשפטנים" בבית ספר ללימודי המשך בפקולטה לרפואה בשיתוף עם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. הרצה בקורס "רשלנות רפואית" כמרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת "שערי משפט". מרצה בנושאי רשלנות רפואית ומשפט רפואי בכנסי עורכי דין, כנסים רפואיים ולציבור הרחב. יו"ר ועדת האתיקה לפי חוק זכויות החולה במרכז רפואי "רעות" לשיקום.
חבר במועצה המדעית המייעצת של האגודה לזכויות החולה. בעבר חבר הנהלת "האגודה לרפואה ומשפט". בעבר מגשר (בהסכמה) בתיקי רשלנות רפואית.
ריביירה-6
ריביירה 6 (ברוסית: Ривьера-6) הוא מעון קיץ ממלכתי, שהפך תחת שלטון פוטין ומדבדב לאחד מבתי המגורים הרשמיים של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית. הוא ממוקם רק 2 ק"מ ממרכז העיר סוצ'י. כאשר ראש הממשלה נעדר ממנו, הוא מופעל על ידי שירות האבטחה הפדרלי. ריביירה 6 סמוכה לפארק ריביירה בעיר.
היסטוריה.
מתחילה, בית המגורים היה ממוקם בבניין דו קומתי ליד הים, שנבנה בשנות ה-30. באותה תקופה שימש המגורים לקיום אירועים הקשורים למדיניות החוץ והפנים של ברית המועצות.
ב-16 במאי 2009 נערכה במקום פגישה בין ראש ממשלת טורקיה ארדואן לראש ממשלת רוסיה פוטין. עד שנת 2012 מדבדב מעולם לא שהה במעון זה. בשנת 2012, לאחר ניצחונו של ולדימיר פוטין בבחירות לנשיאות בפדרציה הרוסית, ביצע ראש הממשלה מדבדב שיפוצים נרחבים בבית המגורים והמעבר של מדבדב לכאן התעכב עד לסתיו. השיפוץ הסתיים באוגוסט 2013 ומדבדב עבר לכאן ב-8 באוגוסט 2013.
כעת "ריביירה 6" מוקפת בגדר גדולה, ובחוף העיר "ריביירה" ישנם קציני שירות האבטחה הפדרלי שלטענת תושבים מקומיים רבים מפריעים לשימוש בחוף העירוני.
טלפון מחוגה
הדרך לפסגה
הדרך לפסגה: העצה העסקית הטובה ביותר שקיבלתי אי פעם (באנגלית: The Way to the Top: The Best Business Advice I Ever Received) הוא ספר עסקים שחיבר איש העסקים ונשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ.
הספר פורסם ב-18 במאי 2004 וכבר שבוע לאחר מכן הגיע הספר למקום ה-10 ברשימת ספרי העסקים הנמכרים ביותר של עיתון ה"וול סטריט ג'ורנל" והיה אחד מרבי המכר ברשימה עד יולי 2004.
תקציר.
הדרך לפסגה כוללת הצעות עסקיות מכ-100 אנשי עסקים, כולל מתווכים, יזמים, אנשי תקשורת ואנשי יח"צ.
ביקורות.
מגזין הספרות האמריקאי "Publishers Weekly" המליץ על הספר וכתב כי "קוראים רציניים של ספרי עסקים עשויים להתאכזב מכמה עצות אבל יש כאן מספיק עצות חכמות כדי לספק את רוב מעריצי המתמחה".
היומון האמריקאי "סטטן איילנד אדוואנס" כינה את הספר ואת העצות שבתוכו כ"קלות להבנה".
משרד משק הבית הקיסרי
משרד משק הבית הקיסרי (ברוסית: Министе́рство импера́торского двора́) הוא גוף ממלכתי של האימפריה הרוסית שהיה מעורב בהבטחת פעילותו של החצר הקיסרית וביצע מספר תפקידים נוספים. המשרד הוקם ב-22 באוגוסט 1826 תחת השם "משרד החצר הקיסרית". עם הפלת המלוכה איבד המשרד את מטרת הקיום העיקרית שלו, אך תהליך חיסולו התארך עד תחילת 1918.
המשרד איחד את כל חלקי הנהלת החצר והמשק שמחוץ לשליטת הסנאט או כל מוסד עליון אחר. בראשו עמד שר החצר, שהיה בפיקוח ישיר של הריבון. שר החצר הקיסרי קיבל את כל הצווים ישירות מהריבון, ובעניינים המחייבים את האישור הגבוה ביותר, הייתה לו גם הזכות לדווח ישירות לריבון. מעמד זה של המשרד מוסבר בכך שלמושאי פעילותו לא היה אופי לאומי, אלא נוגעים אך ורק לענייני החצר הקיסרית.
בשנת 1858 צורפה משלחת לענייני טקסים ובשנת 1859 - הוועדה הארכאולוגית הקיסרית פעלה תחתיו. בתקופת שלטונו של הקיסר אלכסנדר השלישי עבר המשרד שינויים משמעותיים על כל חלקיו: העיקרון הקולגיאלי, ששלט עד אז במוסדות משרד החצר הקיסרית, הוחלף בעקרון יחיד. שינויים אלה הושלמו עם פרסום המוסד החדש של המשרד ב-16 באפריל 1893. על פי החקיקה החדשה, שר החצר הקיסרי הוא המפקח הראשי על כל חלקי מחלקת החצר ובמקביל היה בדרגת שר. תחום השיפוט העיקרי של המשרד כלל אחריות על האקדמיה הקיסרית לאמנויות והחברה לאמנות של מוסקבה.
בשנת 1893 הוקם תפקידו של עוזר שר משק הבית הקיסרי. על פי צו מ-11 באוקטובר 1905 המשרד היה אחראי גם על הנהלת מפקד הארמון, ראש משטרת הארמון היה כפוף למשרד זה. תהליך פירוקו לאחר מהפכת פברואר נמשך עד פברואר 1917.