בסיום לימודיו התיכוניים עבר לאוניברסיטת המדינה של טנסי, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה בין השנים 2009–2013. בעונת ה שלו קלע קובינגטון 11.5 נקודות בממוצע למשחק כשחקן חמישייה, ונבחר לחמישיית הפרשמנים המצטיינים של "מחוז אוהיו ואלי" (OVC All-Newcomer Team). בשלוש העונות הבאות שיפר את תפוקתו עד ממוצעים עונתיים של 17.0 נקודות, 8.0 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים, 2.3 חטיפות ו-1.7 חסימות למשחק בעונת ה. בסיום קריירת המכללות שלו דורג קובינגטון במקום השביעי בתולדות קבוצתו בנקודות (1,749) ובריבאונדים (876).
קריירה ב-NBA.
יוסטון רוקטס.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 2013, חתם קובינגטון על חוזה רב-שנתי ביוסטון רוקטס. את מרבית עונת הרוקי שלו בילה קובינגטון בריו גראנדה ואלי וייפרס מליגת הפיתוח, קבוצת הבת של הרוקטס. לאורך העונה השתתף ב-42 משחקים במדי ריו גראנדה, ובסיום העונה זכה בתואר "רוקי העונה של ליגת הפיתוח" לאחר שרשם ממוצעים של 23.2 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-2.4 חטיפות למשחק. במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח הוביל את קלעי קבוצתו עם 33 נקודות וזכה בתואר ה-MVP של המשחק. על אף יכולתו הגבוהה בליגת הפיתוח, שותף קובינגטון בשבעה משחקים בלבד במדי הרוקטס בטרם שוחרר מהקבוצה ב-27 באוקטובר 2014. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 2.3 נקודות בממוצע למשחק.
פילדלפיה 76'.
בתחילת עונת חתם קובינגטון על חוזה ל-4 עונות בפילדלפיה 76', עבור כ-4 מיליון דולר. כבר במשחקיו הראשונים בפילדלפיה זכה לדקות משחק רבות, ובמהלך העונה הפך לשחקן חמישייה קבוע בעמדת הסמול פורוורד. למרות יכולתו הטובה של קובינגטון, שקלע 13.5 נקודות בממוצע למשחק, סיימה פילדלפיה את העונה עם מאזן הניצחונות השני הכי גרוע בתולדותיה, 18–64. ב-27 בנובמבר 2015 רשם את אחד ממשחקיו האישיים הטובים ביותר כשקבע שיא קריירה של 28 נקודות ו-8 חטיפות (בנוסף ל-7 ריבאונדים ו-5 אסיסטים) בהפסד קבוצתו ליוסטון רוקטס. ב-8 באפריל 2016 שיפר את שיאו האישי כשקלע 30 נקודות בהפסד פילדלפיה לניו יורק ניקס. בעונות הבאות מיצב עצמו קובינגטון כחלק אינטגרלי משלד הקבוצה הצעירה, כאשר מלבד תפוקתו ההתקפית היה אחד משחקני ההגנה הבולטים בקבוצה; בהצבעה לתואר שחקן ההגנה של עונת סיים קובינגטון במקום הרביעי.
בתחילת עונת חתם על הארכת חוזה בפילדלפיה ל-4 עונות נוספות על סך 62 מיליון דולר. בעונת העפיל עם פילדלפיה לחצי גמר המזרח, ובסיום העונה נבחר לחמישיית ההגנה של העונה.
מינסוטה טימברוולבס.
ב-12 בנובמבר 2018 נשלח קובינגטון בטרייד למינסוטה טימברוולבס, יחד עם דאריו שאריץ' וג'ריד ביילס, בתמורה לג'ימי באטלר וג'סטין פאטון. ב-31 בדצמבר 2018 סבל מפציעה בברכו הימנית, אשר השביתה אותו ממשחק עד סיום עונת .
החזרה ליוסטון.
בפברואר 2020 הועבר ליוסטון רוקטס במסגרת טרייד בין ארבע קבוצות, בו השתתפו גם דנוור נאגטס ואטלנטה הוקס.
פורטלנד טרייל בלייזרס.
לקראת עונת הועבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, תמורת טרבור אריזה, אייזיאה סטיוארט ובחירת דראפט עתידית.
לוס אנג'לס קליפרס.
ב-4 בפברואר 2022 עבר קובינגטון בטרייד ביחד עם נורמן פאוול ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לאריק בלדסו, קיון ג'ונסון, ג'סטיס וינסלו ובחירת דראפט.
קאסטל נואובו
קאסטל נואובו (באיטלקית: Castel Nuovo, "הטירה החדשה". מכונה גם Maschio Angioino) היא טירה בנאפולי, איטליה. הטירה ממוקמת בכיכר העירייה (Piazza Municipio) מול בית העירייה במרכז נאפולי. היא נבנתה בימי הביניים (1279–1282) ובשל גודלה ומיקומה האסטרטגי הפכה לאחד האתרים הידועים של העיר ונקודת ציון עירונית בולטת. הטירה נבנתה על ידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה מאנז'ו ושרדה מספר מצורים. היא שופצה ושוחזרה ב-1823 ונמצאת בשימוש עד היום (כיום כמרכז מנהלי, מוזיאון ואטרקציה תיירותית).
מבנה.
הטירה בנויה בצורת טרפז לא-סימטרי על בסיס יסודות מוגבהים עם חלקלקה. מערך ההגנה של הטירה כולל 5 צריחים עגולים גבוהים עם שינות וביניהם חומה עבה המשמשת גם כקיר החיצוני של חדרים בטירה. הקיר המזרחי, הפונה לנמל, מוצק ועבה ויש בו רק מעט חלונות והם קטנים יחסית. המבנה המזרחי הוא הגדול והמאסיבי ביותר.
החזית המרשימה ביותר היא החזית המערבית, הפונה אל מרכז העיר. בחזית זו נמצאים 3 מתוך 5 הצריחים, ושניים מהם שומרים על השער הראשי, שמעוטר בשער ניצחון קלאסי משיש לבן ובו פיסול רב.
בטירה ניתן למצוא קמרונות גותיים אך גם אלמנטים של אדריכלות איטלקית ואדריכלות הרנסאנס.
היסטוריה.
לפני עלייתו לשלטון של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה (שארל מאנז'ו) ב-1266, בירת ממלכת נאפולי הייתה פאלרמו. למרות זאת, היו מגורים מלכותיים בנאפולי, בטירת קאסטל קאפואנו. כאשר הבירה הועברה לנאפולי, שארל הורה על הקמת טירה חדשה ומפוארת, שתהיה קרובה לים, ובה יישבו המלך וחצרו. העבודות על הטירה החלו ב-1279 תחת השגחתם של אדריכלים ורבי-בנאים צרפתיים, והושלמו ב-1282.
בשל אירועי ערבית סיציליאנית, התקוממות של תושבי סיציליה נגד שלטונו של שארל, הטירה עמדה שוממה עד 1285, אז מת שארל הראשון וירש אותו בנו שארל השני, מלך נאפולי. שארל השני קבע את מושבו בטירה, שהפכה לגרעין המרכז ההיסטורי של העיר ואתר של אירועים מפורסמים. לדוגמה, ב-13 בדצמבר 1294, התפטר האפיפיור סלסטינוס החמישי מתפקידו בהיכל שנמצא בטירה זו. 11 ימים לאחר מכן, נבחר בוניפקיוס השמיני לאפיפיור החדש, ומיהר לעבור לרומא, כדי לא להיות תחת הסמכות של בית אנז'ו.
תחת שלטונו של רובר, מלך נאפולי (שהחל ב-1309) הוגדלה טירה ועוטרה בקישוטים ויצירות אמנות, ונהפכה למרכז פטרוני לאמנויות. ב-1347 הותקפה הטירה על ידי לאיוש הראשון, מלך הונגריה וצבאו וניזוקה באופן משמעותי. תחת שלטונה של ג'ובאנה הראשונה, מלכת נאפולי שוקמה ותוקנה הטירה. תיקון הטירה וביצורה אפשרו למלכה ג'ובאנה להדוף את הפלישה השנייה של לאיוש ההונגרי ולעמוד במצור שהטיל עליה. הטירה עמדה במספר מצורים בשנים שלאחר מכן, והחל מ-1399 שימשה כמגורים הרשמיים של לאדיסלאו, מלך נאפולי (במקור מהונגריה). הטירה הוזנחה תחת שלטונה של אחותו, ג'ובאנה השנייה, מלכת נאפולי.
תחת שלטון בית אראגון, שהחל בכיבוש העיר על ידי אלפונסו החמישי, מלך אראגון בשנת 1442, הטירה שופצה ובוצרה כדי לעמוד נגד הארטילריה החדשה שכללה גם תותחים מבוססי אבק שרפה. בתקופתו נוסף לטירה שער ניצחון מעוטר ומפורסם, פרי תכנונו של פרנצ'סקו לורנה, כדי לציין ולהעלות על נס את כניסתו לנאפולי. השער הוקם על השער הראשי של הטירה. את הפיסול על השער ביצעו הפסלים פרה ז'ואן וגיום סגררה, שזומנו על ידי אלפונסו מקטלוניה.
בהיכל הטירה הידוע בשם היכל הברונים, קשרו הברונים קשר נגד בנו של אלפונסו, פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי. המלך גילה את דבר הבגידה, זימן את הברונים לסעודה חגיגית ואז הכניס את חיל המשמר שסגר את כל הפתחים ועצר את הברונים, שלאחר מכן הוצאו להורג. היכל הברונים שימש לישיבות מחוז נאפולי עד 2006.
אחרי שנאפולי נבזזה בידי חייליו של שארל השמיני, מלך צרפת ב-1494, ממלכת נאפולי סופחה לספרד והטירה הפכה ממקום מגורים למבצר צבאי חשוב. עם זאת, מלכי ספרד שביקרו בעיר השתכנו בטירה (כגון ביקורו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1535). קרלוס השלישי, מלך ספרד הפך את המבצר קאסטל נואובו שוב למקום מגורים, ובכך לטירה. גם הדוכס סטפנו די קונסה התגורר בטירה.
ב-1823 עברה הטירה מקצה של תיקונים, שיפוצים ושחזור, אחריו נשארה במצב טוב למדי עד היום. כיום הטירה מהווה אטרקציה תיירותית מרכזית בעיר נאפולי וסביבתה.
הזירה האווירית במלחמת ששת הימים
הזירה האווירית במלחמת ששת הימים היוותה חלק חשוב ומכריע במלחמה. העליונות שהשיג חיל האוויר הישראלי על חילות האוויר של צבאות ערב במבצע מוקד, הייתה גורם משפיע להצלחתה של ישראל במלחמה. מבצע מוקד השבית לחלוטין את חיל האוויר המצרי והירדני ושיבש את הסורי. לאחר מבצע מוקד לחילות האוויר של מדינת ערב נשארו עשרות בודדות של מטוסים, שלא היוו איום על חיל האוויר הישראלי ששלט בכל התחום האווירי.
סדר הכוחות.
חיל האוויר הישראלי.
ערב המלחמה היו לחיל האוויר הישראלי כ-180 מטוסי קרב מתוצרת צרפת, מדגמי ווטור, אוראגן, מיסטר, סופר מיסטר ומיראז' 3. עשרות מטוסי אימון מסוג פוגה מגיסטר הוכשרו לשאת פצצות ומקלעים לשם תקיפת מטרות קרקע. עוד שימשו בחיל 40 מסוקים מדגמי סיקורסקי S-58, סופר פרלון ובל 47 ו-30 מטוסי תובלה מדגמי DC-3 דקוטה ונורד.
מטוסי החיל היו פרוסים בשישה בסיסי טיסה:
רמת דוד בפיקוד יחזקאל סומך,
שדה דב בפיקוד אורי ירום,
לוד בפיקוד משה פלד,
תל נוף בפיקוד שמואל שפר,
חצור בפיקוד בני פלד,
חצרים בפיקוד ג'ו אלון.
מפקדי חיל האוויר הישראלי במלחמת ששת הימים:
חילות האוויר הערביים.
חיל האוויר המצרי כלל 420 מטוסי קרב, בעיקר מדגמי מיג-15, מיג-17, מיג-19, מיג-21 וסוחוי-7, מפציצים מדגמי טופולב Tu-16 ואיליושין Il-28, מטוסי תובלה מדגמי איליושין Il-14 ואנטונוב An-12, ו-42 מסוקים מדגמי מיל מי-4 ומיל מי-6. המטוסים נפרסו ב-18 בסיסי טיסה: ארבעה בסיני, שלושה לאורך תעלת סואץ, שישה באזור הדלתא של הנילוס וחמישה במצרים העליונה.
חיל האוויר הסורי כלל 100 מטוסים, מדגמים דומים לאלה של חיל האוויר המצרי, שנפרסו בשישה בסיסי טיסה. חיל האוויר הירדני כלל 22 מטוסי קרב מדגם הוקר האנטר, שנפרסו בשני בסיסים - מפרק ועמאן, וכן שבעה מטוסי תובלה DC-3 דקוטה וארבעה מסוקי אלואט 3. בחיל האוויר העיראקי פעלו 98 מטוסי קרב.
מבצע מוקד.