מדד חופש העיתונות הוא מדד שמפרסם מדי שנה ארגון עיתונאים ללא גבולות. המדד מדרג את מדינות העולם, כאשר ציון נמוך פירושו רמת חופש גבוהה. במדד 2017 דורגו במקומות האחרונים קוריאה הצפונית עם ציון 84.98, אריתריאה (84.24) וטורקמניסטן (84.19). בארבעת המקומות הראשונים דורגו מדינות נורדיות ובראשן נורווגיה (7.6). ישראל דורגה במקום 91 מתוך 180 עם ציון 31.01.
לפי הדירוג שהתפרסם באפריל 2020, ישראל דורגה במקום ה-88 בעולם.
התנגשויות של חופש העיתונות.
במדינות רבות קורה לא אחת שזכויות אדם עשויות להיפגע על ידי זכויות אחרות המתנגשות עמן. חופש העיתונות מתנגש לא אחת עם זכויות יסוד וחירויות אחרות שיש המזהים עם דמוקרטיה, למשל במקרים הבאים:
רולף קנלר
רולף קנלר (1921 - 21 ביולי 2005) היה צלם קולנוע ישראלי.
חייו.
רולף מיכאל קנלר נולד למשפחה יהודית בברלין.
בצעירותו למד ציור וגרפיקה.
בעקבות קורס צילום שעבר, עבד בשנות ה-30 כמתלמד באולפני הקולנוע UFA, שהוקמו בידי המשטר הנאצי.
לאחר שהתגלה מוצאו היהודי ובעקבות התנכלויות מצד הגסטאפו עלה באביב 1939 לארץ ישראל.
בארץ עבד בהסרטת יומני קולנוע, עד שגויס לצבא הבריטי.
המשיך בפעולתו כצלם קולנוע.
קנלר השתתף ב-1952 בפגישה בדירתו של יעקב מרקס ברחוב הירקון בתל אביב, שבה הוחלט על הקמת איגוד ההסרטה, על יסוד פסטיבל קולנוע בחיפה ועל חלוקת "פרס צבר". עמו השתתפו בפגישה הצלם נפתלי אבנון (רובינשטיין), מפקד יחידת ההסרטה בצה"ל, הבמאי אלפרד שטיינהרדט והצלם יעקב יונילוביץ'.
בשנת 1961 נקרא לצלם את משפטו של אדולף אייכמן יחד עם מילק קנבל ויעקב יונילוביץ'.
ב-1988 הציג בגרמניה תערוכה מצילומיו בשם "Und sie haben Deutschland verlassen müssen" (והם היו חייבים לעזוב את גרמניה). בשנת 2003 זכה לרטרוספקטיבה מיצירותיו במכון גתה בירושלים.
קנלר נפטר בירושלים בשנת 2005.
פילמוגרפיה.
סרטים שצולמו בידי קנלר, מתוך אוסף ארכיון שפילברג
זכויות האזרח
ז'ורז' דיאמל
ז'ורז' דיאמל (לעיתים מתועתק דימל, דיהאמל, דיהמל; בצרפתית: Georges Duhamel; 30 ביוני 1884 - 13 באפריל 1966), סופר ומשורר צרפתי.
חייו.
ז'ורז' דיאמל נולד ברובע ה-13 שבדרום פריז למשפחה שפרנסתה הייתה תלויה באב הפכפך ולא יציב. אחרי נדודים בין מקומות מגורים שונים בילדותו, הצליח בכל זאת לעבור את בחינות הבגרות, והחליט להיות רופא, אם כי נטה לספרות.
בין 1906 ו-1909, יחד עם שארל וידראק (שמאוחר יותר נישא לאחותו) ייסד אגודה של סופרים, משוררים, מוזיקאים וציירים.
ב-1912 שימש כעורך כתב העת "מרקור דה פראנס". ב-1914, עם הכרזת מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הצרפתי ושימש כרופא מנתח בחזית במשך ארבע שנים.
בהשפעת התנסותו זו, כתב שני ספרים שזכו להצלחה מיידית: "חייהם של קדושים מעונים" ו"ציויליזציה", וקיבל את פרס גונקור ב-1918. כאשר חזר לחיים אזרחיים הקדיש את עצמו לספרות לחלוטין, והטיף בכתביו לחברה בעלת פנים אנושיות. ב-1919 גילה את עמק הנהר אואז, ואת הכפר ורמנדואה שמצפון לפריז, ובילה שם את חופשותיו.
ב-1935 נבחר דיאמל לאקדמיה הצרפתית. בין 1930- ו-1940 ערך מספר מסעות בצרפת ובחו"ל. הוא השתתף בוועידות ופרסם מאמרים שבהם הטיף לחברה המיוסדת על אנושיות ולא על קידמה מדעית. במשך מלחמת העולם השנייה שימש כמזכיר האקדמיה הצרפתית, והנאצים הכריזו על כתביו כאסורים לקריאה. הוא התנגד באומץ לב לחברי האקדמיה שתמכו במשטרו של אנרי פיליפ פטן, ששיתף פעולה עם הנאצים, ועל כך זכה מאוחר יותר לשבחים מפיו של שארל דה גול.
ב-1947 נתמנה לנשיא חברת "אליאנס פרנסז", והמשיך בעבודתו למען התרבות הצרפתית. הוא ייסד בתי ספר רבים של "אליאנס פרנסז" בכל רחבי צרפת.
החל ב-1960 התערערה בריאותו והוא נאלץ לצמצמם את פעילותו. ז'ורז' דיאמל מת בכפר ורמנדואה ב-1966.
איגוד כללי של סופרים בישראל
איגוד כללי של סופרים בישראל, עמותה רשומה של סופרים ישראלים, הוקמה בשנת 1995, בשל חילוקי דעות באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, על קבלתם של סופרים שאינם כותבי עברית אל שורות האגודה. קבוצה של סופרים, חברי האגודה, בהם היושב ראש הראשון של האיגוד, המשורר והעורך יעקב בסר, חיים נגיד, פסח מילין, אריה סיון, יהודית כפרי ומרים איתן הקימו את האיגוד הכללי של הסופרים, אשר לשורותיו מתקבלים סופרים הכותבים בכל השפות.
היום כולל האיגוד כ-400 יוצרים הכותבים בעברית, כ-100 יוצרים הכותבים בערבית, כ-20 יוצרים הכותבים ברוסית ועוד מספר כותבי יידיש, צרפתית ואנגלית. האיגוד עורך ערבים ספרותיים, סדנאות כתיבה ומפגשים חד-שנתיים במסגרת סופי שבוע ספרותיים בבתי הארחה. כן מוציא האיגוד פעמיים בשנה כתב עת ספרותי בשם "גג", בעריכת ד"ר חיים נגיד, שהוקם בשנת 1998, כתב עת לתיאטרון עכשווי, "תיאטרון", בעריכת פרופ' גד קינר וד"ר חיים נגיד, שהוקם בשנת 2000 ויוצא לאור שלוש פעמים בשנה, והוצאת ספרים "ספרא", שהוקמה בשנת 2005. ביוזמתו ובעריכתו של חיים נגיד. בספרא רואים אור ספרי שירה, רומאנים (בהם רב המכר "אם החיטה" מאת מיקי בן-כנען), ספרי עיון וספרי מחזות. לאיגוד אתר אינטרנט, ובו מוקצה לכל חבר איגוד אתר משנה משלו.
בשנת 2009 ייסד חיים נגיד את פרס אס"י (פרס איגוד סופרי ישראל), הניתן לחמישה סופרים - ועיקרו הוצאת ספרם החדש והפצתו על ידי איגוד הסופרים.
יהודה הצעיר
יהודה הצעיר (באנגלית: Young Judea) היא תנועת נוער ציונית-אמריקאית אשר נתמכה בעבר על ידי ארגון "נשות הדסה" העולמי, ואינה מזוהה פוליטית או שייכת לזרם מסוים ביהדות.
פעילות.
מטרת התנועה היא לבנות זהות יהודית ומחויבות ציונית בקרב הנוער היהודי בארצות-הברית.
יהודה הצעיר מציעה תוכניות בארבעה מישורים:
בנוסף לכך, תנועת יהודה הצעיר היא תנועת אחות של תנועת הצופים, הן פועלות בשיתוף ומקימות ביחד פרויקטים כמו שנת ההכשרה. כשלמעשה, בזמן שחניכי התנועה של יהודה הצעיר נמצאים בארץ, הם מודרכים ומלווים על ידי חניכי תנועת הצופים העבריים שמבצעים שנת שירות במסגרת "גרעין עתיד". בשותפות הנקראת "שותפות עתיד" מאוגדת גם תנועת FZY בבריטניה.
"יהודה הצעיר" היא תנועת הנוער הציונית הוותיקה ביותר בארצות הברית. כיום היא מונה יותר מ-5,000 חניכים והיא אחת מתנועות הנוער הציוניות הגדולות בצפון אמריקה.
היסטוריה.
תנועת יהודה הצעיר הוקמה בשנת 1909 במטרה להפעיל מועדוני נוער, כנסים, מחנות קיץ ו"תוכניות ישראל" עם התמקדות בעשייה חברתית וזהות יהודית. ברוב סניפי "יהודה הצעיר" נפגשים החניכים לפחות פעם בשבוע לפעילות של שעתיים.
במהלך שנות קיומה של התנועה, ייסדו חניכיה וחיזקו יישובים בישראל. בכלל זה את קיבוץ קטורה שבערבה, נווה אילן ליד ירושלים וקיבוצים נוספים המשויכים לתנועת הצופים.
בשנת 1967, ארגון הדסה פרש חסותו על תנועת יהודה הצעיר. שותפות זו נמשכה עד שנת 2011, כאשר ארגון הדסה הפסיק את תמיכתו בתנועה. שינוי זה החל באופן רשמי ב-2 ביולי 2012.
דלקת ושט אאוזינופילית
דלקת ושט אאוזינופילית היא מחלה אלרגית המתאפיינת במספר רב של אאוזינופילים בוושט. מגוון רב של גורמים עלולים לעורר את הייצור המוגבר והבלתי תקין של האאוזינופילים, ביניהם סוגים מסוימים של מזון.
אנשים הסובלים מדלקת ושט אאוזינופילית לרוב חולים גם במחלות אלרגניות נוספות כמו אסתמה או אקזמה.
הדלקת משפיעה על אנשים מכל הגילאים, מכל המינים ומכל המוצאים האתניים. במשפחות מסוימות קיימת נטייה לחלות במחלה ונטייה זו עוברת בתורשה. דלקת ושט אאוזינופילית היא ההפרעה האאוזינופילית הנפוצה ביותר הקשורה במערכת העיכול.
סימפטומים.
הסימפטומים של דלקת זו משתנים מאדם לאדם והם תלויים לרוב בגורם הגיל. הקאות מופיעות יותר אצל ילדים מאשר אצל מבוגרים אך קשיי בליעה מופיעים יותר אצל מבוגרים. הסימפטומים הנפוצים הם:
אבחון.
כדי לאבחן דלקת ושט אאוזינופילית, נעשית בדיקה גסטרוסקופית בצירוף ביופסיות שונות ממערכת העיכול. במהלך הבדיקה, רופא גסטרואנטרולוג מחדיר צינור עם מצלמה דרך הפה, בוחן את מראה הושט, הקיבה והתריסריון ולוקח ביופסיות, שאותן בודק פתולוג תחת מיקרוסקופ. הפתולוג בודק תאים שנפגעו, התנפחות והתעבות של שכבות הוושט. אפילו כאשר הוושט נראה תקין בבדיקה, הביופסיות עלולות להצביע על דלקת אאוזינופילית. מספר רב של אאוזינופילים ליחידת שטח, המוגבלים לוושט בלבד, מהווים אישור ודאי לאבחנה של דלקת ושט אאוזינופילית. כאשר יש אבחנה ודאית בודקים גם אלרגיות למזון.
דלקת ושט אאוזינופילית היא הפרעה נדירה למדי שרופאים רבים לא נתקלים בה. האבחנה לעיתים מתעכבת אפילו למשך שנים מחמת חוסר המודעות להפרעה. ברוב המקרים ביופסיות מאשרות את האבחנה אך רופאים רבים חולקים אחד על דעת השני בנושאים ספציפיים הקשורים להפרעה.
בדיקת אלרגיות למזון.
בסיטואציות רבות, הימנעות מאלרגנים ש"מפעילים" את האאוזינופילים, תהיה טיפול יעיל. התגובות לאוכל אינן תמיד מיידיות, אלא יכולות להופיע לאחר תקופה של שבועות. התגובות עלולות להיות הפעלת האאוזינופילים שייגרמו לדלקת ופציעה של הושט. מסיבה זו, רישומים של המזון והסימפטומים לא יהיה יעיל בזיהוי הגורמים המפריעים. בדיקת האלרגיות תיעש על ידי בדיקה תת-עורית או על ידי בדיקה עם מדבקה.
טיפול.
הטיפול במחלה נחלק למספר אפשרויות - טיפול תרופתי, טיפול דיאטטי או שילוב ביניהם.
רוב המטופלים שמאובחנים עם דלקת ושט אאוזינופילית מגיבים באופן חיובי לדיאטות. הדיאטה מונחית על ידי בדיקות האלרגיה ומעקב אחר הסימפטומים. סוגי הדיאטות שמשתמשים בהם הם: