בסרטו האחרון שהופק בשנת 1959, הפיק סמואל גולדווין, יחד עם השחקנים סידני פואטייה, דורות'י דאנדריג', סמי דייוויס ג'וניור והזמרת פרל ביילי, את הסרט "פורגי ובס", על פי האופרה בשם זה מאת ג'ורג' גרשווין. הסרט היה זכה בפרס אוסקר (היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר).
סמואל גולווין נפטר בביתו שבלוס אנג'לס בשנת 1974 בגיל 94. בשנות ה-80 נמכרו אולפני סמואל גולדווין לחברת "האחים וורנר". הוא הונצח בתיאטרון שנקרא על שמו בבוורלי הילס, וכמו כן יש לו כוכב במדרכת הכוכבים של הוליווד.
גולדווין נתפס כאיש עסקים חסר רחמים, שהיה ללא חינוך פורמלי, ונימוסיו הקלוקלים לעיתים יחד עם מזגו הסוער הותירו אותו עם מעט מאוד חברים קרובים. כך למשל, עם מותו של שותפו לשעבר ויריבו הגדול לואי ב. מאייר, צוטט גולדווין באומרו: "הסיבה לכך שכל כך הרבה אנשים הופיעו להלווייתו היא, שהם רצו לוודא שהוא אכן מת". אף על פי כן, גולדווין נחשב לגאון קולנוע, שהאמין באיכות ושגשג בעולם התחרותי של עסקי הקולנוע.
שמואל גלבפיץ
סמואל גולדפיש
שרונה
סקרלט ספיידר
סקרלט ספיידר (באנגלית: Scarlet Spider, "עכביש השני") הוא דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "The Amazing Spider-Man #149" מאוקטובר 1975, ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר רוס אנדרו.
סקרלט ספיידר הוא האלטר אגו של בן ריילי, שיבוט של פיטר פארקר שנוצר בתקופת "" על ידי פרופסור מיילס וורן. וורן היה מדען מטורף שידוע בכינויו "התן", אשר לקח דגימת DNA מפיטר פארקר ויצר לו מספר שכפולים שלהם העניק את זכרונותיו, אישיותו ותודעתו. אולם, כל שאר השכפולים, מלבד בן ריילי, לא הצליחו.
בן ריילי (בן על שם הדוד בן, ריילי - שם הנעורים של דודה מיי), בן דמותו של פיטר פארקר, חושב שהוא השכפול ונודד ברחבי ארצות הברית. עד שיום אחד נתקל בן בקיין, שכפול נוסף אשר כשל וגופו כולו מכוסה בגידולים סרטניים הרסניים, אשר שופך אור חדש על עברם המשותף. במקביל התן מגלה לפיטר פארקר את אשר נעשה וגורם לפארקר עצמו לפקפק בזהותו.
ריילי חוזר לניו יורק, עיר מגוריו של פארקר, ומפתח לעצמו זהות סודית בשם "סקרלט ספיידר" (עכביש השני) אשר מעוררת את סקרנותו של פארקר ומובילה למפגש הבלתי נמנע בין השניים. במהלך קרב של השניים נגד הגובלין הירוק, ריילי נהרג והוכח כי הוא השיבוט. שנים לאחר מכן, ריילי הוחיה והחל לפעול כ"תן", ובזהות זו החל להחיות דמויות רבות שנהרגו בידי ספיידרמן, שנהרגו כתוצאה ממעשיו או שנהרגו תחת משמרתו - ביניהם גוון סטייסי, ג'ורג' סטייסי, אוטו אוקטביוס, מאטי פרנקלין, אליסטר סמיית, מיסטריו וג'ק-או-לנטרן.
Eat Static
Eat Static הוא הרכב-טראנס של מוזיקת דאנס מאנגליה אשר הוקם בשנת 1990, וחברים בו מרב פפלר וג'ואי הינטון.
היסטוריה.
מרב וג'ואי נפגשו כמתופף ונגן קלידים בלהקה Ozric Tentacles מסאמרסט, אנגליה. להקה זו היא בין הלהקות הראשנות שהשתמשו באלמנטים מעולם המוזיקה האלקטרונית. בזכות ההתנסות שלהם ב-Ozric עם הסינתסייזר והמוזיקה האלקטרונית הם הקימו ב-1990 את Eat Static, אך המשיכו לעבוד במקביל עם להקתם והוציאו את האלבום "Abduction". בשנת 1994 הם התנתקו סופית מ-Ozric Tentacles ועבדו אך ורק במסגרת ההרכב שלהם.
סוגת המוזיקה.
המוזיקה של Eat Static נחשבת כטראנס פסיכדלי, אך ניתן להגיד שהלהקה משלבת את כל סוגי המוזיקה האלקטרונית, כמו: טראנס, טכנו וברייק ביט. לפעמים הם משלבים גם אלמנטים מסוגי מוזיקה אחרים כמו מוזיקה לטינית, מוזיקת עולם וג'אז ואפילו עם סימפולים של קטעי "קיטץ' מסרטים סוג ב'".
אגרות הראיה
ספר אגרות הראיה (ראשי תיבות של אגרות הרב אברהם יצחק הכהן) הוא סדרת ספרים המקבצים מכתבים שכתב הרב קוק. ככלל חולקו מכתביו של הרב קוק למכתבים בעלי תוכן הלכתי, שנתפרסמו בספרי השו"ת שלו (משפט כהן, דעת כהן, עזרת כהן ואורח משפט), לבין המכתבים העוסקים בעניינים ציבוריים, הגותיים ועוד, שנתפרסמו בספרי אגרות הראיה. לעיתים, אותו מכתב עצמו, נתפרסם חלקו באגרות הראיה וחלקו באחד מספרי השו"ת.
מהדורות הספר.
עוד בחייו של הרב קוק יצא לאור בשנת ה'תרפ"ג בהוצאת "דגל ירושלים" ספר בשם אגרות ראיה שכלל כ-140 אגרות, אולם לאחר פטירתו יצא הספר לאור במתכונת רחבה הרבה יותר (ובהשמטת כמה קטעים שיצאו בספרים אחרים). הספר יצא לאור בהוצאת מוסד הרב קוק בשלושה כרכים, בעריכתו של הרב צבי יהודה קוק. בכרך הראשון, אגרות הראיה א, אגרות עד סוף שנת ה'תר"ע (רוב האגרות החל משנת ה'תרס"ז, אז החלה עבודת השימור של אגרות הרב באמצעות נייר קופי); בכרך השני, אגרות הראיה ב, אגרות בין השנים ה'תרע"א-ה'תרע"ה; בכרך השלישי, אגרות הראיה ג, אגרות בין השנים ה'תרע"ו-ה'תרע"ט.
בשנת ה'תשמ"ד לאחר פטירת הרצי"ה הוציא לאור מכון הרצי"ה כרך נוסף, רביעי, שנערך על ידי הרב יעקב פילבר, ובו אגרות בין השנים ה'תר"פ-ה'תרפ"ה. כרך זה נחשב במשך שנים רבות קשה להשגה, חסר ולא-מוגה. בשנת ה'תשע"ח התחיל המכון, בשיתוף עם "בית הרב" להוציא מחדש ובאופן מלא ומדוקדק את האגרות מתר"פ והלאה. עד עתה יצאו אגרות הראיה ד (איגרות מן השנים ה'תר"פ-ה'תרפ"א), אגרות הראיה ה (ה'תרפ"ב) ואגרות הראיה ו (ה'תרפ"ג). בכרכים אלה, שנערכו בידי הרב זאב נוימן, נוספו מאות אגרות חדשות, נספחות (בהן איגרות ממשרד הרבנות הראשית, אגרות אל הראי"ה ועוד) ומפתחות.
בשנת ה'תש"פ יצא לאור על ידי מכון ישיבת הר ברכה בשיתוף עמותת בית הרב אגרות הראיה תרצ"א (א), הכולל אגרות מחודשים תשרי עד אדר. הכרך נערך על ידי הרב ארי יצחק שבט והרב צוריאל חלמיש, והוא כולל הערות שוליים ביוגרפיות על אודות המכותבים וההקשר ההיסטורי, מדור מאמרים קצר בשם "מילואים ובירורים" ומפתח אישים.
מלבד הנ"ל, עדיין לא פורסמו באופן מסודר האגרות מעשר שנות חייו האחרונות של הרב (ה'תרפ"ו-ה'תרצ"ה), אולם ככל הידוע רוב האגרות משנים אלו קצרות ובעלות אופי טכני הקשור בדרך כלל לניהול ענייני הרבנות הראשית. אגרות נוספות פורסמו לאורך השנים בבמות שונות, במיוחד בכרכים של "אוצרות הראי"ה" ובגיליונות "מגד ירחים".
חלק מהאגרות העוסקות בלימוד תורה צורפו לספר אורות התורה כנספח. ב-2005 הוציא הרב שלמה אבינר את אגרות הראי"ה ערוכות לפי נושאים בארבעה כרכים בשם "הליכות הראי"ה".
בשנת ה'תשמ"ז הוציא לאור מכון הרצי"ה כרך אגרות לראי"ה, שבו חלק מהאיגרות שכתבו רבנים לרב קוק. בשנת ה'תש"ן יצאה לאור מהדורה מורחבת, הכוללת קרוב למאתיים איגרות נוספות. איגרות נוספות מעין אלו פורסמו במשך השנים בבמות שונות.
נבחרת דרום תימן בכדורגל
נבחרת דרום תימן בכדורגל הייתה נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת דרום תימן מ-1965 עד 1989.
נבחרת דרום תימן השתתפה פעם אחת בגביע אסיה (1976) ולא עברה את הסיבוב הראשון. ב-1990 התאחדה הנבחרת עם נבחרת צפון תימן.
הנבחרת ערכה את משחקה האחרון בכווית סיטי, כווית ב-5 בנובמבר 1989 מול נבחרת גינאה, במשחק שנגמר בניצחון 0–1 של דרום תימן.
מולא
מולא (בערבית: مولى, בפרסית: ملا, תעתיק: מֻלא) הוא כהן דת מוסלמי. על המולא ללמוד את הקוראן על בוריו, רצוי בעל פה (אז הוא קרוי "חאפִז"). כמו כן עליו להיות בקיא בחדית' ובהלכה האיסלאמית. מורים מוסלמים ומלומדים מוסלמים אחרים מכונים לעיתים "מולא" כתואר של כבוד, אף על פי שאין להם את ההשכלה אשר נדרשת רשמית להקרא מולא.
השם "מולא" נפוץ בעיקר ביחס לאנשי דת שיעים באיראן, אך קיים גם בשפת אורדו המדוברת בפקיסטן ובחלק מצפון הודו, ובה הוא מתאר איש דת מוסלמי, יהא שיעי או סוני. בארצות ערביות לא משתמשים במושג מולא, והמקבילות הקרובות ביותר אליו הם שייח' במובן של מלומד מוסלמי, אימאם ועולמא. עם זאת, בעולם הסוני יש פחות משמעות לתפקיד כהן הדת לעומת השיעה.
המונח "מולא" משמש לעיתים בפי העם באיראן כמונח מזלזל בקיצוניים איסלמיים נבערים המנסים לכפות את הדת על אחרים. בפקיסטן, המונח מולא משמש לציין כל אדם המשתייך לווהאביה או לסלפיה, לעיתים מתוך זלזול, שכן אנשי תנועות אלו הולכים עם זקן ארוך כמו של חכמי הדת.
אצל יהודים.
התואר "מולא" מצוי בקהילות יהודיות ספרדיות מסוימות כדי להתייחס למנהיגות הקהילה, ובמיוחד למנהיגות הדתית. בשימוש אצל יהודים באיראן, בבוכרה, באפגניסטן ובשאר אזורי מרכז אסיה. אצל יהודים מאזורים אלו מצויים שמות משפחה כגון: מולא, מולאקנדוף, מולאיוף, ומולאזדה שמאזכרים את התואר מולא עם סיומות שמשמעותן היא "בן".
אברהם אהרן בורשטין
הרב אברהם אהרן הכהן בורשטין ("הרב מטבריג", ט"ו בשבט ה'תרכ"ז – י"ט בכסלו ה'תרפ"ו; ינואר 1867 – דצמבר 1925) היה רב של כמה עיירות בליטא. בסוף חייו עלה לארץ ישראל ולמשך כתשעה חודשים שימש כראש ישיבת מרכז הרב במקביל לרב קוק, עד לפטירתו.
ביוגרפיה.
נולד בקמניץ שבליטא לרב יהושע הכהן בלומנטל. בגיל ארבע החל ללמוד בחדר. מסופר על ידי חתנו שבגיל 11 הגיע לידיו ספר חידושים בשם "ברית יעקב" של הרב ברוך מרדכי ליפשיץ והילד הצליח למצוא בו טעויות רבות. מעט לפני בר המצווה שלו, נפטר אביו. לאחר ימי האבל הוא נסע לבריסק לבקש מהרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק המלצה כדי שיוכל ללמוד בישיבת וולוז'ין, אך הרב סולובייצ'יק סירב לבקשתו באומרו: "האם לשם כך אתה רוצה לנסוע לוולוז'ין, כדי שתוכל לבטל שם את ערכו של הספר ברית יעקב?". בעקבות הסירוב נסע הרב בורשטין ללמוד בסוכובוליה, עיר מוצאה של אימו, ובה למד כחצי שנה. לאחר כחצי שנה פגשו הרב של ויסוקי, יהודה לייב משה הלוי יהלום, אשר עמד על חריפותו.