בשנת 1795, בעת שעברה העיר לידי האימפריה הרוסית, חיו בעיר כאלפיים יהודים, אשר היוו את מרבית תושבי העיר. בשנת 1816 נמנו בעיר 8,422 יהודים לעומת 1,451 נוצרים. בשנת 1907 היו בעיר כ-25,000 יהודים לעומת כ-22,000 נוצרים.
לאחר הקמת המדינה הפולנית אחרי מלחמת העולם הראשונה, היה שיעור התושבים היהודים בעיר יותר מ-40%.
בין שתי מלחמות העולם פעלה בעיר ישיבת שער התורה בראשות הרב שמעון שקופ. הפעילות הציונית בעיר הייתה ערה במיוחד ובשנת 1926 היו 18,000 מצביעים למוסדות הציונים מקהילה זו. בוגרי השומר הצעיר יסדו בישראל את קיבוץ עין שמר.
בשואה.
בתחילת שנות השואה היו בגרודנו כ-25,000 יהודים – כמחצית מאוכלוסיית העיר.
מרכז גסטפו היה בעיר כבר בספטמבר 1941, ובאפריל 1942 קיבל קפטן ארלס (Heinz Erreles) את הפיקוד על שישה מחוזות. המפקד בפועל היה אס-אס אונטר-שטורמפיהרר (מקביל לסג"ם) סקוט (Scott), ותחתיו אחראים על הגטאות איש האס-אס שארפיהרר שְטְרֶבְּלוֹ (Streblow) ואנשי אס-אס נוספים. (שטרבלו נידון בסוף המלחמה במשפט בדורטמונד לשש שנות מאסר על פשעים נגד האנושות. הוא חנק את אשתו והתאבד.)
יהודי האזור רוכזו ב-1 בנובמבר 1941 בשני גיטאות שהרכיבו יחד את גטו גרודנו. גטו מספר 1, שהכיל כ-15,000 יהודים, היה בעיר העתיקה ובו היה בית הכנסת העתיק של גרודנו. גדר בגובה 2 מטר חצתה חצרות אחוריות בעיר, והכניסה לגטו הייתה רק משער המבצר העתיק. עד לרציחתו ב-1943, שימש בתפקיד ראש היודנראט הראשון (יודנראט אחראי, לעומת יודנראט משתף פעולה) ד"ר בראוור, מנהל בית הספר. חברים נוספים ביודנראט היו עורך הדין שולקס ובאס. אלו טיפלו ברישום היהודים, בהעסקתם ובהקצאת מזון, ועד ל-2 בנובמבר גם ביחידת משטרה בראשות רובינצ'יק. שולקס והסוחר צ'רנק חויבו להביא כמויות קצובות של רכוש יהודי.
גטו מספר 2 שכן על הכביש לסקידל, מצידם השני של פסי הרכבת, בשכונת סלובודקה. בשטח שהיה גדול יותר משל גטו 1, אך פחות בתים, הצטופפו כ-10,000 יהודים. באזור זה שוכנו בעיקר בעלי מלאכה.
ב-2 בנובמבר 1942, עם חתימת הגטו, החלו המשלוחים. חלק מן היהודים הועברו למחנה מעבר לוסוסנה, ליד תחנת רכבת כ-10 ק"מ מחוץ לגרודנו. בינואר ובפברואר 1943 החלו משלוחים גדולים שמטרתם הייתה חיסול גטו 1. במשך חמישה ימים, החל מן ה-18 בינואר 1943 - י"ב עד ט"ז בשבט ה'תש"ג – נשלחו 10,000 יהודים לאושוויץ.
ב-13 בפברואר (ח' באדר ה'תש"ג, שבת פרשת תרומה) נשלחו 5,000 יהודים לטרבלינקה. הם נלקחו מבתי הכנסת ובתיהם נבזזו. כדי להפחידם ירו הנאצים באופן אקראי לתוך בתי הכנסת, פוגעים במנורות, בשעון ובמתפללים. עד 13 במרץ 1943 הוצאו אחרוני היהודים ה"שימושיים" לביאליסטוק, והגטו שבעיר הוכרז "יודנריין". משלוחים אלו סומנו כ-RSHA, והרציחות תועדו בידי הגרמנים. את התיעוד ועדות לרצח זה של יהודי גרודנו, סקולקה, וולקוביסק ופרוזחני, ניתן לראות במוזיאון אושוויץ.
בגרודנו נותרו רק 12 יהודים שהועסקו בידי הגסטאפו. כולם פרט לאחד נהרגו בעת המתקפה הסובייטית.
בין היהודים שנולדו בגרודנו ועלו לארץ ישראל לאחר השואה : ד"ר פליקס זנדמן, שולמית גרוס, אלוף (מיל). משה גורן, השחקן ישראל רובינצ'יק ופרופ' מנדל סטבורובסקי.
זיכרון קהילת גרודנה בישראל.
ב-1966 הוקמה בעיר אשדוד ישיבת גרודנא - מיסודו של הרב יוסף שלמה כהנמן. ישיבה זו מונה כ-500 תלמידים ואברכים, והייתה היסוד לשכונה החרדית הראשונה באשדוד (סביב שכונה זו קמו השכונות החרדיות האחרות באשדוד). ראש הישיבה, הרב דב צבי קרלנשטיין גר בשכונה זו הנקראת "קריית פוניבז'-אשדוד".
הקהילה היהודית כיום.
כיום ישנה בעיר קהילה יהודית, פעילות יהודית ובית כנסת פעיל. כרב העיר מכהן שליח חב"ד הרב יצחק קופמן, שגם קנה את בית הכנסת המפואר שנבנה בזמנו על ידי הרב מרדכי יפה "בעל הלבושים". בית הכנסת משמש כמרכז ליהדות וכולל בתוכו פעילות מגוונת כמו בתי ספר לנוער, מקווה, ספרייה ועוד.
דמוגרפיה.
הרכב אתני של האוכלוסייה.
מסקר שנערך בעיר בשנת 2005, עלו הממצאים הבאים לגבי הזהות האתנית של תושבי העיר: בלארוסים – 62.3%; פולנים – 24.8%; רוסים – 10.1%; אוקראינים – 1.8%; יהודים – 0.4%; ליטאים – 0.2%; טטארים – 0.2%; אחרים – 0.4%.
Every Good Boy Deserves Fudge
Every Good Boy Deserves Fudge ("לכל ילד טוב מגיע פאדג'") הוא אלבומה השני של להקת הגראנג' מאדהאני. הוא יצא בתקופה שבה שקלו חברי הלהקה לחתום בחברת תקליטים גדולה, אך הם החליטו לבסוף שהוא ייצא בחברת סאב פופ. מבקרי מוזיקה אחדים ביקרו את עטיפתו העליזה והכמעט ילדותית של האלבום (שהייתה מנוגדת באופייה למוזיקה שעסקה ברובה בסקס, סמים ורוקנרול). הגיטריסט סטיב טרנר טען כי אלבום זה הוא המועדף עליו ביותר כיצירה שלמה מבין כל אלבומיה של מאדהאני, וגם מבקרים רבים גרסו כי הלהקה הגיעה לשיא אומנותי באלבום זה.
המקור לשם האלבום הוא אמצעי עזר לזיכרון מפתחות מוזיקליים (EGBDF) שסטודנטים למוזיקה משתמשים בו (קיימים מספר אמצעי עזר נוספים, למשל "Every good book deserves finishing").
קר חם
צ'אק ברי
צ'ארלס אדוארד אנדרסון ברי (באנגלית: Charles Edward Anderson "Chuck" Berry; 18 באוקטובר 1926 – 18 במרץ 2017) הידוע כצ'אק ברי היה גיטריסט וזמר-יוצר אמריקאי. נחשב לאחד מחלוצי הרוק אנד רול בארצות הברית.
במהלך הקריירה, שארכה כשבעה עשורים, יצר ברי להיטים רבים, בהם "Maybellene" (שנת 1955), "Roll Over Beethoven" (שנת 1956), "Rock and Roll Music" (שנת 1957) ו-"Johnny B. Goode" (שנת 1958), אשר הפכו עם השנים לקלאסיקות ולנקודת ציון בהתפתחותו של הרוקנרול כזאנ'ר מוזיקלי פופולרי. רבים משיריו עוסקים בחיי הנעורים, אהבה, אובדן והתבגרות.
במהלך השנים, זכו שיריו של ברי לגרסאות כיסוי מצד מאות מוזיקאים, ובהם אלביס פרסלי, הביטלס, הביץ' בויז והרולינג סטונז, אשר ציינו פעמים רבות את ההשפעה הרבה שהייתה לברי על עיצוב דרכם המוזיקלית.
ברי זכה לפרסים רבים במהלך הקריירה ונכלל באופן תדיר ברשימות המוזיקאים הגדולים בכל הזמנים של מגזיני המוזיקה המובילים. המגזין רולינג סטון דירג את צ'אק ברי במקום החמישי ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים. המגזין טיים כינה אותו "האבא של הרוק אנד רול".
מגזין "רולינג סטון" דירג את ברי במקום ה-7 ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים", ובמקום ה-41 ברשימת 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים.
יחד עם הצלחתו המזיקלית, הסתבך ברי לאורך השנים עם רשויות החוק ואף ריצה עונשי מאסר בשל כך. בגיל 18, נשלח לכלא למספר שנים בשל שוד שביצע עם חבריו. בראשית שנות ה-60, נשלח לשלוש שנים בכלא על הברחה של נערה בת 14 אל גבולות ארצות הברית. במהלך שנות ה-70, נשלח לכלא בעוון העלמת מס.
ביוגרפיה.
1926-1954: ראשית חייו.
ברי נולד ב-18 באוקטובר 1926 בסנט לואיס שבמיזורי למשפחה בני המעמד הבינוני. אביו הנרי עסק בקבלנות (או בנגרות, לפי סברה אחרת) וככומר של הכנסייה הבפטיסטית המקומית. אמו מרתה הייתה מנהלת בית ספר. מלבד צ'אק, נולדו לבני הזוג ברי חמישה ילדים נוספים.
הוריו של ברי חשפו אותו למוזיקה מגיל צעיר, לרבות בהופעות שנערכו בכנסייה בה עבד אביו הנרי. ההשפעות המוזיקליות הראשונות של ברי כללו מוזיקת בוגי ווגי, בלוז וסווינג. בצעירותו ישב ברי במשך שעות והקשיב לתקליטים של האמנים האהובים עליו, ביניהם טמפה רד, לוני ג'ונסון, מאדי ווטרס, נט קינג קול ואחרים. בשנת 1941, הופיע ברי לראשונה במסגרת הופעה שנערכה בתיכון בו למד. לימים, ציין ברי כי להופעה זו הייתה השפעה רבה על המשך דרכו המוזיקלית, שכן הוא גילה כי יש לו ביטחון עצמי רב בהופעה על במה. בנוסף, הוא התלהב מאוד מנגינת הגיטרה של חברו טומי סטיוונס, שליווה אותו בהופעה. לפי ברי, לאחר ההופעה הוא היה נחוש לשפר את יכולותיו על הגיטרה, על מנת שיוכל לשיר ולנגן בעצמו ללא צורך בליווי. ברי הבין שאם יצליח ללמוד את האקורדים האופיינים למוזיקת הבלוז וישלוט במספר שינויי מקצבים, הוא יוכל לנגן את מרבית השירים שנוגנו באותה תקופה בתחנות הרדיו. הוא לווה גיטרה מחבר והחל ללמוד לנגן, בהתחלה מספר לימוד ובהמשך בעזרת חברים ושכנים.
בשנת 1944, לאחר שהחליט לעזוב את לימודיו בתיכון, נסע ברי לקליפורניה עם שניים מחבריו. בדרך שדדו השלושה מספר חנויות בקנזס סיטי ואף גנבו מכונית. הם נתפסו על ידי המשטרה ושהו חודש במעצר בבית סוהר בקנטקי בהמתנה למשפטם. בתום המשפט נגזרו עליהם 10 שנות מאסר. ברי נשלח למוסד לעבריינים צעירים בג'פרסון סיטי בו שהה לבסוף שלוש שנים בלבד.
ב-18 באוקטובר 1947, יום הולדתו ה-21, שוחרר ברי מהמוסד, לאחר שקוצרה לו תקופת המאסר בשל התנהגות טובה. במהלך שהותו במוסד, החל ברי להתעניין בצורה רצינית במוזיקה.
ב-28 באוקטובר 1948, התחתן ברי עם חברתו טאמטאה סאגס, לאחר חמישה חודשי חברות. באוקטובר 1950 נולדה בתם דרלין ובהמשך נולדו להם שלושה ילדים נוספים. הוא החל לעבוד בשתי עבודות - במפעל לייצור מכוניות ובמפעל לייצור פגזים, למד בבית ספר לטיפוח יופי (בהשראת אחיותיו) ובערבים הופיע במועדונים מקומיים בעיר בביצוע גרסאות כיסוי לשירי בלוז ולהיטים ממגוון סגנונות.
בשנת 1951, הוזמן ברי להצטרף כגיטריסט להרכב שהוביל חבר כיתתו לשעבר. לברי ניתנה יד חופשית בלהקה, ששילבה מוזיקת בלוז עם אלמנטים ממוזיקת הקאנטרי.