רבים רואים את באקמינסטר פולר כאדם רב כישורים, צאצא ישיר של דור "אנשי האשכולות" של הרנסאנס דוגמת לאונרדו דה וינצ'י, פיליפו ברונלסקי, מיכלאנג'לו ועוד. גישתו הפילוסופית של פולר הייתה דומה מאוד לזו של ארכימדס לפניו, אשר אמר - לפי המסורת -"תנו לי נקודת משען וארים את העולם".
אבוד בין כוכבים
אָבוּד בֵּין כּוֹכָבִים (באנגלית: Lost in the Stars) הוא מחזמר אמריקאי משנת 1949 מאת מקסוול אנדרסון (מילים) וקורט וייל (לחנים), המבוסס על ספרו של הסופר ולוחם זכויות השחורים בדרום אפריקה אלן פטון, "זעקי, ארץ אהובה".
המחזמר מספר על הכומר סטפן קומאלו, שבנו, אבשלום, נוסע לעיר הגדולה יוהנסבורג לחפש את מזלו. הוא מסתבך שם ברצח ונידון למוות. אביו נוסע ליוהנסבורג בניסיון שווא להצילו.
באחד השירים הידועים מופיעות המילים:
בישראל הועלה המחזמר בתיאטרון הבימה עם אהרן מסקין בתפקיד הכומר.
ליטקס לובץ'
ליטקס לובץ' (בבולגרית: ‎"ПФК Литекс" Ловеч) היא קבוצת כדורגל בולגרית מהעיר לובץ', שמשחקת בליגה הבולגרית השנייה. הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון לובץ', בעל קיבולת של 8,100 מקומות.
היסטוריה.
מועדון הכדורגל של העיר לובץ' נוסד בשנת 1921, תחת השם "היסאריה". משחקה הרשמי הראשון של הקבוצה התקיים בשנת 1923.
בשנת 1994 סיימה הקבוצה, שנקראה אז "לקס", במקום הראשון בליגת המשנה, ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל הבולגרית, אך נקודת המפנה הייתה דווקא בשנת 1996, לאחר שירדה לליגת המשנה. עם הירידה קנה את הקבוצה איש העסקים גרישה גנצ'ב ושינה את שמה ל"ליטקס". רוב השחקנים שוחררו, ובמקומם הוחתמו שחקנים ברמה גבוהה. הקבוצה סיימה ללא קושי את העונה במקום הראשון והעפילה שנית לליגת העל הבולגרית.
מיד לאחר חזרתה לליגת העל, בעונת , זכתה ליטקס באליפות בולגריה. חלוץ הקבוצה, דימצ'ו בליאקוב, היה מלך השערים של הליגה עם 21 שערים, והקשר סטויצ'קו סטוילוב זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה. בעונת זכתה ליטקס שנית באליפות.
לאחר שסיימה במקום השלישי בעונת , זכתה הקבוצה להשתתף בשלב הראשון של מוקדמות גביע אופ"א. בשלב זה ניצחה את קופר הסלובנית, ובשלב המוקדמות השני ניצחה את אומוניה ניקוסיה והעפילה לשלב הראשון של גביע אופ"א, בו הוגרלה לשחק נגד מכבי חיפה, אלופת ליגת העל הישראלית. לאחר שוויון 1-1 במשחק הראשון בין הקבוצות, שהתקיים בהולנד משום שבזמן מלחמת לבנון השנייה שללה אופ"א מהקבוצות הישראליות את הזכות לארח משחקים במדינתן, ניצחה חיפה 3-1 בגומלין והדיחה את ליטקס מהמשך הטורניר.
בעונת סיימה הקבוצה את הליגה במקום הרביעי והעפילה לגביע אופ"א בעונת . בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את קבוצת סלימה וונדררס ממלטה. בסיבוב המוקדמות השני ניצחה את קבוצת בסה קביה מאלבניה. בסיבוב הראשון הפסידה לקבוצת המבורג מגרמניה והודחה מהטורניר. עונה לאחר מכן שוב השתתפה בגביע אופ"א, והודחה בסיבוב הראשון על ידי אסטון וילה.
בעונת 2009/10 זכתה הקבוצה באליפות השלישית בתולדותיה וזכתה בפעם היחידה בסופרקאפ הבולגרי כשניצחה את קבוצת ברואה סטארה זאגורה. בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה באליפות הרביעית.
בשנים 2001, 2004, 2008, 2009 זכתה הקבוצה בגביע הבולגרי.
ליטקס לובאץ'
כנסיית מקדמי היום השביעי
מועוויה אבן סופיאן
קלאודיוס גלנוס
אייליוס או קלאודיוס גָלֶנוֹס (ביוונית: Κλαύδιος Γαληνός; 129–200 לספירה לערך), היה רופא יווני קדום, יליד פרגמון שבאסיה הקטנה (כיום טורקיה).
עבודתו של גלנוס.
גלנוס היה רופא החצר של הקיסר הרומאי מרקוס אורליוס והיה בקי במדעים אחרים. הוא הביא לשיאה את תורתו של היפוקרטס, אבי השיטה המדעית לרפואה. פרוטוקול ההכנה של תרופות על פי מרשם בקנה מידה קטן נקרא עד היום על שמו - הכנות גלניות.
הביטוי העברי "מזג" כתיאור אופיו של האדם (אדם בעל מזג חם, אדם בעל מזג נוח) נלקח מתורתו של גלנוס, הואיל וגלנוס מדבר על מזיגת מרכיבים בצורה שונה עבור כל אדם. גלנוס היה הראשון שתיאר שורת מחלות, בהן כרסת.
גלנוס תיאר את אופיו של האדם כתמהיל של ליחות ביולוגיות מולדות שנמצאות אצל כל אדם במינונים משתנים ומשפיעות על תכונותיו: מרה שחורה הגורמת למזג מלנכולי, מרה לבנה (ריר), הגורמת למזג פלגמטי, מרה אדומה (דם), הגורמת למזג סנגוויני, ומרה צהובה (מרה), הגורמת למזג כולרי.
תפיסתו של גלנוס את הרפואה שלטה בתרבות המערבית יותר מאלף שנה לאחר מותו, עד תום תקופת הרנסאנס. ידועה למשל התאוריה שלו בדבר יצירת הדם, הולכתו ותפקידיו, שנתנה הסבר מניח את הדעת לתופעות שונות הקשורות למחזור הדם ושהיו ידועות בזמנו ואף מעבר לכך. רק עם ניתוחי גוויות והעמקת הידע המדעי בימי הרנסאנס הביאו להפרכת תורתו של גלנוס ולגילוי מחזור הדם.
ניתן למצוא שרידים לתפיסתו של גלנוס בשפת הדיבור - למשל הביטוי "מרה שחורה" לביטוי מצב דיכאון. הרפואה המודרנית אמנם אינה מקבלת את תורתו של גלנוס ואת תאוריית ארבע הליחות אבל גם כיום מקובלת התפיסה שאופי אינו רק תוצר חינוך או סביבה אלא הוא מולד (ואף עובר בתורשה).
הרמב"ם התייחס במקומות רבים בכתביו הרפואיים לגלנוס. על אף שיסודות תפיסתו של גלנוס היו מקובלים עליו, לא נרתע הרמב"ם ממחלוקות חריפות עם עמדותיו של גלנוס וכתב: "... הקדמתי לך דברים אלה, כדי שתטיל ספק גם בדברי גלנוס, אותו חכם מלומד". במקום אחר תיאר את גלנוס כאחד ה"אנשים בעלי חריפות ותבונה שכבר ידעו אחת מהחכמות... ובחכמות אחרות לא ידע בהם כלל או יהיה חסר בה... שלא ירצה שיאמֵר שיש שם דבר שלא ידעהו... ויטעון ויבאר שאותם החכמות אשר לא יכשרו אצלו הם בלתי מועילות ואין צורך בהם ושאין שום חכמה שראוי שיכלה האדם זמנו בה אלא החכמה אשר ישרה בעיניו לא זולתה". אצל אבן סינא וכן אצל אבו אל-חסן אל-עאמירי , לפני הרמב"ם, מופיע שילוב דומה של קבלת ידע מדעי מגלנוס, תוך דחייה של דעותיו הפילוסופיות.
גלנוס על היהדות והנצרות.
גלנוס מזכיר בכתביו את היהודים, כמו את הנוצרים, בעיקר כדי להדגים צורת מחשבה מסוימת שלדעתו אינה תואמת לזו של המדען והפילוסוף האמיתי.
נמצאו 5 קטעים בחיבוריו, בהם יש התייחסות מפורשת ליהדות. שלושה מהם נמצאים בחיבוריו היווניים הקיימים ושניים שוחזרו מתרגומים ערביים.
הקטע המפורט ביותר הוא זה שבחיבור "De Usu Partium", יצירה שחוברה בין 169 ל-176 לספירה. ההתייחסות כוללת ביקורת על בריאת העולם על פי משה ונמצאת באמצע דיון על אורכם של הריסים. בדיון זה נמצא מה שגלנוס חושב כהבדל המשמעותי בין דעתו של משה לזו של אפלטון והיוונים האחרים כשהם עוסקים בשאלות טבע: למשה, "זה היה מספיק לומר שאלוהים יצר בכח רצונו את הרכב החומר", ואילו היוונים חושבים "שדברים מסוימים הם בלתי אפשריים על פי הטבע" ושאלוהים רק "בוחר בטוב ביותר מהאפשרויות הקיימות". הרמב"ם התקיף קשות את קטע זה במאמר כה של ספרו הרפואי "פרקי משה", ולדבריו על פי דברי גלנוס יש לשפוט שהבנתו בפילוסופיה הייתה קלושה למדי.
ארבע ההתייחסויות האחרות של גלנוס ליהודים עוסקות בעיקר בשתי תכונות המאפיינות אותם, הנפוצות בקרב היהודים וגם הנוצרים. אלו הן קבלת הכל על ידי אמונה ונאמנות עיקשת לתורתם. שניים מהקטעים מקורם בחיבור "De Pulsuum Differentiis". הם מופיעים בקשר לביקורתו של גלנוס על ארכיגנס , רופא מפורסם מהדור הקודם, על כך שטען טענה מסוימת מבלי שהביא לה הוכחות. גלנוס טוען שהיה הרבה יותר נכון להוסיף לטענה "הסבר מתאים, אם לא הוכחה משכנעת...כי אדם לא צריך מההתחלה, כאילו הגיע לבית מדרשם של משה וישו, לשמוע אודות חוקים שלא הוכחו, הנוגעים לנושא שבו זה הכי לא ראוי".
הקטע השני מאותו חיבור הוא התקפה על הדוגמטיזם של האסכולה, הבא לידי ביטוי בדבקות בלתי כשירה לתורה מסוימת. גלנוס משוה את זה לדבקותם של היהודים והנוצרים לאמונותיהם: "קל יותר להורות דברים חדשים לחסידיהם של משה וישו מאשר לרופאים ולפילוסופים הנצמדים לאסכולות שלהם".
משני הקטעים ששוחזרו מתרגומים ערביים, הקטע הראשון הוא ציטוט מתוך חיבור אבוד של גלנוס על "אנטומיה" של היפוקרטס, אחת מיצירותיו המוקדמות של גלנוס, שנכתבה בין 162 ל-166 לספירה: "הם משוים את אלה העוסקים ברפואה ללא ידע מדעי, למשה, שיצר מסגרת של חוקים לשבט היהודים, מאחר שזוהי שיטתו בספריו לכתוב בלא להציע הוכחות, באומרו 'אלוהים ציווה, אלוהים אמר'".
הקטע השני מופיע בחיבור של גלנוס, שתאריכו אינו ידוע, נגד התאולוגיה של אריסטו. גלנוס מקשר בו בין חסידיו של משה לחסידיו של ישו ודרכם ללמד את תלמידיהם: "הם מצווים אותם לקבל הכל על ידי אמונה".
בתרגום הערבי של קטע מתוך תקציר של גלנוס ל"רפובליקה" של אפלטון, גלנוס אינו מזכיר את היהודים כשהוא קובע שהאנשים המכונים "משיחיים" (נוצרים), אף על פי שמקבלים את השראתם ממשלים ונסים, לפעמים נוהגים באותו אופן כמו פילוסופים. גלנוס מפרט את מאפייני ההתנהגות הנוצרית, הגורמים לו לטעון שחלק מהנוצרים הגיעו לדרגה של הבנה אינטלקטואלית השוה לזו של פילוסופים אמתיים. הם מפגינים בוז למוות ונוהגים הימנעות מחיים בצוותא, שליטה עצמית בענייני אוכל ושתייה, ורדיפת צדק נלהבת.
גלנוס על ארץ ישראל.
באחד מחיבוריו מציין גלנוס בפירוש שביקר בארץ ישראל.
הוא מזכיר בחיבור את "הנהר בסביבת יריחו הנקרא 'ירדן'" ומציין שהמלח באזור ים המלח נקרא "סדומי", על שם ההרים הסובבים את האגם שנקראים "סדום".