פעילות מינית חד-מינית לא הייתה חוקית בירדן עד שנת 1951, עד אשר ניסחה ירדן חוק עונשין משלה, אשר לא הביא להפללה של הומוסקסואליים. התנהלות הומוסקסואלית נותרה חוקית בירדן. עם זאת, ניתן להעמיד לדין להט"בים המגלים חיבה במרחב הציבורי בגין "שיבוש המוסר הציבורי" ורוב ציבור הלהט"בים מתמודדים עם אפליה חברתית שלא חווים תושבים שאינם להט"בים.
מעמד בחוק.
החוק הפלילי של המנדט הבריטי הפליל את ההומוסקסואלים עם עד 10 שנות מאסר, עד שנת 1951, כאשר ירדן אימצה את חוק העונשין שלה שלא הפליל אותם. גיל ההסכמה ליחסי מין במדינה הוא 16.
חוק העונשין הירדני אינו מאפשר לבני משפחה להכות או להרוג בן ממשפחתם שמיניותו מתפרשת כמביאה "חרפה" לכל המשפחה. החל משנת 2013, חוק העונשין החדש המתוקן הופך הריגה על כבוד המשפחה, כהצדקה חוקית לרצח, לבלתי חוקית.
חוק העונשין הירדני מעניק למשטרה את שיקול הדעת בכל הנוגע להגנה על שלום הציבור, שלעיתים נעשה בו שימוש כנגד הומוסקסואלים המארגנים אירועים ומחאות חברתיות.
היסטוריה.
הפעם הראשונה שממשלת ירדן מסרה הצהרה פומבית כלשהי בנוגע לזכויות להט"ב הייתה בכנס העולמי הרביעי לנשים שהתקיים בשנת 1995. הוועידה הבינלאומית ביקשה לטפל בסוגיות זכויות נשים בקנה מידה עולמי, והועלתה הצעה לקיים את הוועידה באופן רשמי. לטפל בזכויות האדם של נשים לסביות וביסקסואליות. הנציגים הירדנים לכנס סייעו לדחות את ההצעה. לאחרונה, גם צירי הממלכה המאוחדת התנגדו למאמצים שהאו"ם עצמו יתמוך בזכויות הלהט"ב, אם כי הצעה מאוחרת זו אומצה בסופו של דבר על ידי האו"ם.
דיווחים אחרונים מצביעים על כך שאף על פי שמספר גדול של אזרחים להט"בים נמצאים בארון ולעיתים קרובות הם צריכים לנהל חיים כפולים, גל חדש של להט"בים צעירים יותר מתחיל לצאת מהארון והולך ונראה יותר במדינה, ופועל להקים קהילה להט"בית תוססת של סרטים, עיתונות, ספרות, אומנות להט"ב ועוד מקצועות אחרים. מרבית הירדנים ה"פתוחים" הללו הם משכילים ומגיעים ממשפחות אמידות ממעמד הביניים והעשירים.
בשנת 2015 פרסם משרד הפנים הירדני הצהרה על זכויות להט"ב בתגובה לפרסום סביב אירוע על זכויות הלהט"ב שהתקיים בעמאן. בהצהרה נאמר כי זכויות הלהט"ב מתנגשות עם חוקי האסלאם אשר זו היא דתה של המדינה וכי החוק הירדני מפליל את קיום ישיבות הציבור ללא אישור מראש וכן התנהלות ציבורית המפרה את שלום החברה. לפיכך, הכרה בקהילות להט"ב נחשבת להפרה של השריעה האסלאמית ובהמשך גם לחוקה הירדנית. כל הצעה של "מעוותים מינית" להפר את הוראות חוק השריעה ואת הצו הכללי, ולשם כך ההצעות האמורות נחשבות לפשע שעונש על פי חוק. כך לדברי משרד הפנים הירדני.
בשנת 2017 נאסרה הופעתה של משרוע ליילה, להקה לבנונית בירדן. ההודעה יצאה על ידי משרד הפנים. השמרנים התנגדו לעמדות הליברליות של הלהקה ולעובדה שאחד מחברי הלהקה, חאמד סינו, הוא גיי.
זהות מגדרית.
בשנת 2014, התיר בית המשפט העליון בירדן, לאישה טרנסג'נדרית לשנות את שמה החוקי ואת מינה לנקבה לאחר שהביאה דוחות רפואיים מאוסטרליה. ראש המחלקה למעמד אזרחי ודרכונים הירדני הצהיר כי שניים-שלושה מקרים של שינוי מין מגיעים למחלקה מדי שנה, וכולם מבוסס על דוחות רפואיים וצווי בית משפט.
באפריל 2018 העביר הפרלמנט הירדני את חוק האחריות הרפואית אשר אוסר על רופאים לבצע במטופל טיפול רפואי לשינוי מין והעונש עליו מגיע לכדי מאסר בפועל.
בתי המשפט המחוזיים אחראים לבדיקת מקרים של שינוי מין חוקי בירדן. ההחלטה בסופו של דבר היא של השופט הבכיר. בדרך כלל בית המשפט מייעד ועדה רפואית אשר תבחן את התובע בטרם תקבל החלטה בתיק.
תנאי מחיה.
ועדת התקשורת מסדירה את התערוכה המסחרית וההפצה של סרטים ותוכניות טלוויזיה בירדן. בשנת 2016 קבעה ועדת התקשורת כי לא ניתן להציג את הסרט הילדה הדנית בפומבי משום שהוא מעודד סטייה ואי סדר ציבורי. מדיה מודפסת מוסדרת בחוק העיתונות והפרסום.
חוק העיתונות והפרסום תוקן בשנת 1998 ובשנת 2004. המסמך הראשוני אוסר על תיאור או אישור של "סטייה מינית", שייתכן שכללה הומוסקסואליות. למהדורה המתוקנת בשנת 2004 יש כמה הוראות שיש להן השפעה ישירה על זכויות הלהט"ב. ראשית, האיסור הוחלף בדרישה כללית כי העיתונות "תכבד את ערכיה של האומה הערבית והאסלאמית וכי על העיתונות להימנע גם מפגיעה בחייהם הפרטיים של אנשים".
בשנת 2007 הושק מגזין ראשון בירדן בנושא להט"ב, My.Kali. שנה לאחר מכן, My.Kali השיקו גם אתר באינטרנט, בעריכתה של הדוגמנית הגאה בפומבי ח'אליד עבד אל-האדי, דבר אשר גרר כותרות במדינה, מכיוון שהיה זה המדיה הלהט"ב הראשון שהיה אי פעם באזור הערבי.
אירועים נערכו בבירה הירדנית עמאן ביום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה בשנת 2014 ו-2015, למטרות חינוכיות ולמטרת הרמת קול לקהילה ודיון באתגרים העומדים בפנייה. באירועים השתתפו פעילים רבים וחברי קהילת הלהט"ב ובני ברית להט"ב בירדן. באירוע השני שהתקיים בשנת 2015 שגרירת ארצות הברית בירדן אליס וולס הייתה אחת מהדוברות. האירוע שהתקיים בשנת 2015 פורסם וסוקר כמעט בכל כלי התקשורת במדינה.
דעת קהל.
על פי סקר שנערך בשנת 2019, 93% מהירדנים ענו לא, ו-7% ענו כן, לשאלה "האם החברה צריכה לקבל הומוסקסואליות?". סקר נוסף נערך מאוחר יותר בשנת 2019, לשאלה "האם על אנשי להט"ב למחות ולדרוש זכויות משלהם?", 78% ענו שלא, לעומת 22% שענו שכן.
אדוארד פרננדס
אדוארד פרננדס (בספרדית: Eduard Fernández; נולד ב-25 באוגוסט 1964) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ספרדי, זוכה שלושה פרס גויה.
אדוארד פרננדס נולד בברצלונה ולמד משחק במכון לתיאטרון בעיר בו נולד. לאחר סיום הלימודים הוא שיחק בתיאטראות שונות בעיר. בשנת 1992 הוא לראשונה השתתף בסדרת טלוויזיה כאשר השתתף בסדרה בת 32 פרקים. החל משנת 1994 הוא משחק בסרטי קולנוע ספרדים. מאז הוא השתתף בעשרות סרטים. בשנת 2009 הוא שיחק לצד בתו וזה היה הסרט הראשון בהשתתפותה.
בשנים 2001, 2003 ו-2013 אדוארד פרננדס זכה בפרס גויה. בשנת 2016 הוא זכה בפרס של פסטיבל לקולנוע בסן סבסטיאן על משחקו בסרט "עשן ומראות". בנוסף לכך הוא זכה בפרסים נוספים למשחק בקולנוע בספרד.
בשנת 2021 כיכב בסרט הספרדי-יווני "Mediterraneo: The Law of the Sea" של הבמאי מרסל ברנה. באותה שנה החל לשחק בסדרה המסתורין "30 מטבעות", של רשת HBO אירופה העוקבת אחר האב ורגרה (פרננדס), מגרש שדים, מתאגרף ואסיר-לשעבר שגורש על ידי הכנסייה לעיירה נידחת בספרד.
ורוניקה וואל
ורוניקה וואל (באנגלית: Veronica Whall; 1887–1967) הייתה אמנית ויטראז'ים חשובה, ציירת ומאיירת הקשורה לתנועת האומנות והמלאכה. אביה, כריסטופר וואל, היה מנהיג תנועת האומנויות והמלאכה בזכוכית צבעונית. היא התחנכה בטכניקות של ציור ויצירת ויטראז'ים בסטודיו של אביה. בשנת 1922, וול ואביה הקימו יחד סטודיו לוויטראז'ים, אותו ניהלה במשך כמעט שלושים שנה לאחר מותו בשנת 1924.
ראשית החיים.
ורוניקה וואל נולדה בשנת 1887 בסטונברידג', ליד דורקינג, סארי. היא גילתה כישרון אמנותי בגיל צעיר מאוד והייתה בת 13 בלבד כאשר ציירה את קתרין הקדושה כחלק מחלון לקפלת ליידי של קתדרלת גלוסטר. אמה ואחיה היו משמשים לעיתים קרובות על ידי אביה כמודלים לעיצוביו של הויטראז'ים.
וואל השתתפה בשעורי בית הספר המרכזי לאומנות ומלאכה, כולל שיעורים שהעביר אביה. כמו תלמידים מוכשרים אחרים בבית הספר, וואל עבדה כשולייה בסדנת הסטודיו של אביה.
קריירה.
וואל הועסקה על ידי אביה, כריסטופר וואל כעוזרת סטודיו לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכות. היא ועוזרים אחרים עבדו עם כריסטופר וואל בהשלמת עבודות הויטראז'ים הרבות שיצרו בסדנת הסטודיו של וואל. בנוסף לקריירה המצליחה כאמנית ויטראז'ים, היא גם ציירה. אחת מיצירותיה, שעת האלפים, הייתה ציור בצבעי מים פיות ויקטוריאניים. בשנת 1907 הוצג במהלך הקיץ בגלריה החדשה בלונדון.
במפקד האוכלוסין בשנת 1911 הגדירה וואל את עיסוקה כעצמאית "אמנית בצבעי מים". בשנת 1912 היא איירה וצבעה ביד ספר במהדורה מוגבלת של ג'ון לילי בשם Cupid &amp; Campaspe. [8] היא גם כתבה, איירה וצבעה ביד את ספרה, סיפורו של פטרקין בעץ, שהודפס על ידי אחיה יו וואל בשנת 1912. היא הציגה כמה מעבודותיה בתערוכת אמנות דקורטיבית בשנת 1914 בפריז.
כמו אביה, היא שיתפה פעולה עם צ'ארלס סידני ספונר, שלימד בבית הספר המרכזי לאמנות. בשנת 1916 הוביל ספונר את הצוות שעבד על קפלת אפסידל לתצוגה בתערוכת ה -11 של החברה לתערוכת אומנויות ומלאכות באוקטובר – נובמבר 1916 באקדמיה המלכותית לאמנויות. וואל ואביה עבדו על אפריז הקפלה. היא קודמה למעצבת בסטודיו של אביה בשנת 1914, ועבדה כמעצבת עד 1918.
בשנת 1922, וואל ואביה פתחו יחד סטודיו שאותו ניהלו ביחד. כשכריסטופר וואל נפטר בשנת 1924, ורוניקה וואל ניהלה את העסק בסיוע אחיה כריסטופר, עד שהאולפן נסגר בשנת 1953. העסק "וואל אנד וואל", במהלך פעילותו השלים עבודות ויטראז' רבות לקתדרלות באנגליה, אוסטרליה וניו זילנד.
בשנת 1953 עברה וואל להנטדונשיר, והקדישה חלק ניכר מזמנה להחזקת עזים.
היא נפטרה בשנת 1967.
עבודות ויטראז'ים.
ורוניקה וואל הייתה אמנית ויטראז'ים בולטת ומכובדת במהלך הקריירה שלה. היא השלימה עבודות ויטראז' רבות. רבות מיצירותיה מחוץ לבריטניה נמצאות בניו זילנד, כמו אלה שבקפלת הזיכרון לאחיות בכרייסטצ'רץ', שהוזמנו על ידי ג'וזף דייוויס, חלונות אלה הן בין יצירותיה הטובות ביותר.