בגיל עשרים וחמש, ב-23 בספטמבר 1982 הוא נסע לגבעת צָ׳מוּנְדִי והתיישב על אבן, כאשר הייתה לו חוויה רוחנית. סדגורו מתאר את החוויה שלו, "עד אותו רגע בחיי תמיד חשבתי שזה אני וזה מישהו אחר ומשהו אחר אבל בפעם הראשונה לא ידעתי מהו אני ומהו לא אני. לפתע, מה שהיה אני היה בכל מקום. האבן שעליה ישבתי, האוויר שאני נושם, כל האטמוספירה סביבי, בערתי לתוך כל דבר. זה נשמע כמו טירוף מוחלט. זה נמשך כעשר-חמש עשרה דקות, כך חשבתי, אבל כשחזרתי להכרתי הרגילה מסתבר שזה נמשך כארבע וחצי שעות שישבתי שם, בהכרה מלאה, עם עיניים פקוחות, אך הזמן פשוט התהפך. שישה שבועות לאחר החוויה הזו הוא השאיר את העסק שלו לחבר שלו וערך מסעות מרובים במאמץ להשיג תובנות בקשר לחוויה המיסטית הזו. לאחר שנה של מדיטציה ומסע, החליט סדגורו ללמד יוגה ולשתף בחווייתו הפנימית.
ב-1983, הוא ניהל את כיתת היוגה הראשונה שלו שמנתה שבעה משתתפים במייסור. במשך הזמן, הוא החל לנהל כיתות יוגה ברחבי קאנטקה והיידראבד כאשר הוא נוסע מכיתה לכיתה על האופנוע שלו. הוא חי מרווחי חוות העופות שלו וסירב לקבל תשלום עבור כיתות היוגה. הוא היה נוהג לתרום את הכספים של משתתפי כיתות היוגה שלו לארגוני צדקה מקומיים ביום האחרון של השיעור. השיעורים הראשוניים האלה היוו את התבנית שעליה נבנתה לאחר מכן התוכנית "אישא יוגה" מאוחר יותר.
דיאנלינגה.
ב-1994, ערך סדגורו לראשונה תוכנית בתצורת האשראם, שבמהלכה דיבר לראשונה על ה"דיאנלינגה". ה"דיאנלינגה" הוא מקדש יוגה ומקום למדיטציה, שמהותו היא משימת חייו של סדגורו שניתנה לו על ידי הגורו שלו. ב-1996, הוזמנה האבן המרכזית של ה"לינגה" והגיעה לאשראם. לאחר שלושה שבועות של עבודה, הייתה הדיאנלינגה מוכנה ב-23 ביוני 1999, ונפתחה לציבור ב-23 בנובמבר.
מקדש הדיאנלינגה מציע מרחב למדיטציה שאינו מוגבל לאמונה או דת כלשהי. כיפה בת כ-23 מטר, שנבנתה מלבנים בלבד ויוצבה באמצעות חימר ללא פלדה או בטון, מכסה את המקדש. האבן המרכזית היא כארבעה מטר גובה ועשויה מגרניט שחור בעל דחיסות גבוהה. ה"סרבה, דהרמה, סת'אמבה", הממוקם בכניסה המרכזית מתפקד כסמל האיחוד עם פסלים וסמלים מדת ההינדו, אסלאם, נצרות, סיקיזם, ג'ייניזם, טאויזם, זורואסטריאניזם, יהדות, בודהיזם ושינטו כתובים כברכה אוניברסלית לבאים.
קרן אישא.
סדגורו הקים את "קרן" "אישא" (Isha Foundation), ארגון רוחני, לא למטרות רווח, המנוהל על ידי מתנדבים. מרכז היוגה של הארגון, ליד קוימבטור, הוקם ב-1992, ומארח סדרת תוכניות להעצמה של המודעות העצמית באמצעות יוגה. הארגון פועל בשיתוף עם גופים בינלאומיים כגון הוועדה לחברה וכלכלה של האו"ם.
יוזמות חברתיות.
סדגורו ייסד גם את "פרויקט ידיים ירוקות" (Project GreenHands - PGH). לפרויקט האקולוגי שלו הוענק ביוני 2010, על ידי ממשלת הודו, פרס ההוקרה הגבוה ביותר, פרס ה"פריאורן פורסקאר" על שם אינדירה גנדי. מטרת הפרויקט היא להגדיל את הכיסוי הירוק במחוז טאמיל נאדו ב-10%, וראה את שתילתם המוצלחת של יותר מ-17 מיליון עצים על ידי יותר מ-2 מיליון מתנדבים. בריאיון למגזין נשיונל ג'יאוגרפיק, סדגורו הסביר את הדחף שגרם לו לייסד את הפרויקט: "ב-1998, כמה וכמה מומחים חזו שעד 2025, 60% מאזור טאמיל נאדו יהפוך למדבר... החלטתי לנסוע לטאמיל נאדו ולראות בעצמי אם זו אמת. הגעתי להכרה שהם טעו לחלוטין ושזה לא יהיה עד 2025 אלא יקרה הרבה יותר מהר על פי דעתי. אז מ-98' עד 2003, 2004, הלכתי ושתלתי עצים במוחם של אנשים. ומאז 2004, אנו שותלים את העצים האלה בחזרה לאדמה."
יוזמת ההחיאה הסביבתית (Action for Rural Rejuvenation - ARR) היא יוזמה תחת "קרן אישא" שמטרתה לשפר את הבריאות ואת איכות חייהם של העניים בפריפריה. את היוזמה החל סדגורו ב-2003 ומטרתה היא להטיב עם כ-70 מיליון אנשים בכ-54,000 כפרים בדרום הודו. מאז 2010, הפרויקט הגיע לכ-4,200 כפרים ולאוכלוסייה של למעלה מ-7 מיליון אנשים. הפרויקט גם היה מעורב עם ארגונים חקלאיים במטרה לפתור בעיות שאליהן נקלעו חוואים הודים.
"אישא וידיא" היא יוזמת החינוך של "קרן אישא" ומטרתה להעלות את רמת החינוך וידיעת קרוא וכתוב בפרברי הודו. ישנם שבעה בתי ספר, הפועלים במסגרת היוזמה, והם מחנכים כ-3000 תלמידים. הארגון גם אימץ כ-26 בתי ספר ממשלתיים כדי לעזור לתלמידים מרקע כלכלי רעוע ושואף לאמץ עוד כ-3,000 בתי ספר.
תוכניות יוגה.
לאחר הקמת האשראם, סדגורו החל להעביר סדנאות יוגה במרכז היוגה בקוימבטור, כולל קורס לנבחרת הגברים להוקי שדה של הודו ב-1996.
ב-1997 הוא החל להעביר שיעורים גם בארצות הברית וב-1998 הוא החל להעביר שיעורי יוגה לאסירי עולם בבתי סוהר בטאמיל נאדו. מ-2011, הוא החל להעביר שיעורים רבי משתתפים שמנו מ-10,000 עד 15,000 משתתפים בכל פעם. בתוכניות אלה השתתפו למעלה מ-75,000 אנשים.
התוכניות מוצעות תחת מטריית "אישא יוגה". פירוש המילה "אישא" היא "חסרת הצורה האלוהית". תוכנית הדגל של "אישא יוגה" היא "הנדסה פנימית" הכוללת מבוא למדיטציה, פרניאמה ושמבהבי מהמודרה. הוא גם עורך שיעורים למנהלים עסקיים ומציג להם את מה שלו הוא קורא "כלכלה כוללת", שבהם הוא מציג תחושה של חמלה כוללת לעולם הכלכלה העכשווי.
סדגורו גם עורך סדנאות קבועות בטאמיל נאדו ובקרנאטקה הכוללות מדיטציות ושאלות ותשובות עם הקהל. הסדנאות האלה גם מהוות פלטפורמה לעידוד פעילויות לשתילת עצים. הוא גם עורך סדנאות ריטריט שנתיות הנקראות "יאטרה" בהר קאילאש ובהרי ההימלאיה. סדנאות ה"יאטרה" שמוביל סדגורו כוללות את הקבוצות הגדולות ביותר העושות דרכן לקאילש. ב-2010 לקחו חלק במסע כ-514 עולים לרגל. הוא גם מבלה במכונים טכנולוגיים, כגון אוניברסיטת SRM בצ'נאי, כדי לעזור להפיג את מתח של העובדים.
סדגורו מארגן חגיגות לילה לבן שנתיות לכבוד מהא שיוורטרי במרכז היוגה. ב-2013 נכחו שם כ-600,000 עד 800,000 איש. החגיגות כוללות מוזיקה, ריקודים ומדיטציה מודרכת.
במרץ 2005, החלה הבניה של "מרכז אישא למדעים הפנימיים" ( Isha Institute of Inner Sciences) בעיירה מקמינוויל שבמדינת טנסי, בארצות הברית. הבניה הסתיימה לאחר 6 חודשים. סדגורו החליט להקים את המרכז כמרכז להתפתחות רוחנית בחצי כדור הארץ המערבי. ב-7 בנובמבר 2008, חנך סדגורו את "אולם מהאימה" שגודלו כ-3,600 מ"ר במרכז המשמש למדיטציה. "אולם מהאימה" הוא אולם המדיטציה הגדול ביותר בחצי כדור הארץ המערבי.
ב-30 בינואר 2010, חנך סדגורו, במרכז היוגה, את "לינגה בהיראבי", המהווה יצוג לצדדים הנשיים של האלוהות.
חזונו של סדגורו הוא להפוך את יום היוגה הבינלאומי ליום שבו ישנה פעילות משמעותית בתחום היוגה ומתן האפשרות לבני כל הגילאים, הדתות, המדינות, העדות ובעלי רקע חברתי לחוות מדיטציה תוך הרחבת תפיסת העולם שלהם באופן פרטי ואוניברסלי.
השתתפות בפורומים גלובליים.
סדגורו נאם בוועידת השלום של האו"ם בשנת 2000, ובפורום הכלכלה העולמי בשנת 2006, 2007, 2008 ו-2009. ב-24 ביוני 2013, הוא ערך שיעור רב־דתי "דיונים בין־דתיים על האוניברסליות של הדתות" במרכז היוגה, שבו נכחו נציגים ממספר רב של דתות.
ב-2012, הוא נבחר כאחד ממאה ההודים המשפיעים ביותר, על תרומתו להגנת הסביבה ועידוד השתתפות ציבורית בנושאים סביבתיים.
ב-2012, ייסד את תוכנית Isha Insight program, המתמקדת במתן עזרה לעסקים קטנים ובינוניים המעוניינים להגדיל את הפעילות העסקית שלהם.
ב-7 במאי 2022, הגיע סדגורו לישראל והשתתף באירוע במסגרת הקמפיין שלו למען הצלת האדמה (Save Soil). באירוע, שהתקיים בהיכל התרבות בתל אביב, נאמו השרה להגנת הסביבה, תמר זנדברג, ומנכ"ל משרד הכלכלה והתעשייה, רון מלכא.
וילהלם השני, מלך וירטמברג
וילהלם השני, מלך וירטמברג (שמו המלא בגרמנית: Wilhelm Karl Paul Heinrich Friedrich, Herzog von Württemberg; 25 בפברואר 1848 שטוטגרט - 2 באוקטובר 1921 בבנהאוזן), היה מלכה האחרון של ממלכת וירטמברג.
ביוגרפיה.
וילהלם נולד ב-25 בפברואר 1848 בעיר שטוטגרט שבממלכת וירטמברג, לפרידריך, נסיך וירטמברג ולקתרינה, נסיכת וירטמברג, בתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג.
לאחר מותו של דודו קרל הראשון, מלך וירטמברג, עלה וילהלם לשלטון בממלכת וירטמברג. וילהלם היה מלך מאוד פופולרי, והיה מכונה "האדון המלך". וילהלם היה יוצא לטייל בפארקים בשטוטגרט לבד עם שני כלביו, ללא ליווי של שומרי ראש. כמו כן, וילהלם שהיה חובב יאכטות, טרח בהקמת מועדון היאכטות המלכותי של וירטמברג באגם קונסטנץ.
ב-23 ביולי 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, קיבל וילהלם דרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נאלץ וילהלם להתפטר מתפקידו ב-30 בנובמבר 1918. לאחר התפטרותו התגורר וילהלם בבבנהאוזן, עד למותו ב-2 באוקטובר 1921.
משפחתו.
ב-15 בפברואר 1877 התחתן וילהלם בארולזן עם מריה, נסיכת ולדק ופירמונט (1857–1882), בתם של גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת נסאו. ממנה היו לו 3 ילדים:
מריה מתה ב-30 באפריל 1882 בשטוטגרט, כתוצאה מסיבוכים מהלידה של הילד השלישי שלה. וילהלם, שכבר היה בדיכאון בעקבות מותו של בנו יחידו, אמר שמעולם לא התאושש ממכה זו.
ב-8 באפריל 1886 התחתן וילהלם בביקבורג עם שרלוטה, נסיכת שאומבורג-ליפה (1864–1946), בתם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו. ממנה לא היה לו ילדים.
אנה בראודה-הלר
ד"ר אָנָה בְּרָאוּדֶה-הֵלֶר (ביידיש: אננא ברוידע-העלער; בפולנית: Anna Braude-Hellerowa; 6 בינואר 1888 – מאי 1943) הייתה רופאת ילדים פולנייה יהודייה, מנהלת בית החולים ברסון ובאומן בוורשה.
ביוגרפיה.