שיר שאה סורי, מייסד סולטנות סור, ציווה לבנות את המבצר כדי לחסום את התקדמותו של הקיסר המוגולי הומאיון, שהוגלה לפרס בעקבות תבוסתו בקרב קנוג'. המבצר ניצב במיקום אסטרטגי בין האזור ההררי של אפגניסטן לבין המישורים של פונג'אב, ונועד למנוע מן הקיסר המוגולי לשוב להודו.
המבצר שימש גם לדכא את שבטי הגכהר המקומיים באזור. שבטים אלה היו בעלי ברית של האימפריה המוגולית, וסירבו להכיר בשלטונו של שיר שאה סורי.
המבצר עבר לשליטת הקיסר המוגולי הומאיון בשנת 1555,
לאחר שהמושל המקומי, טטר ח'אן ח'אצי, נטש את המצודה עוד לפני התקדמות הצבא המוגולי.
המבצר איבד הרבה מחשיבותו, שכן מטרותיו הראשוניות - מניעת חזרתו של הקיסר הומאיון והכנעת שבטי הגכהר - כבר לא היו נחוצות. יתר על כן, בנייתו בסמוך של מבצר אתוכ (قلعہ اٹک) על ידי הקיסר אכבר שימשה טוב יותר את האינטרסים המוגוליים. באופן אירוני, מבצר רוהתאס שימש אז כמעוז שבטי הגכהר, אותם היה אמור להכניע, ולא שימש עוד כמעוז צבאיכיוון שהשבטים המקומיים נשארו נאמנים לשלטון המוגולי.
המבצר נותר בשימוש במהלך התקופה המוגולית, והיה פעיל כמעט ברציפות עד 1707, אף על פי שכבר לא היה פופולרי בקרב השליטים המוגולים מכיוון שלא היו בו גינות גדולות או סגנונות אדריכליים מפוארים הרווחים במבצרים מהתקופה המוגולית, כדוגמת מצודת לאהור. שימוש צבאי מחודש במבצר התרחש בשלהי ימי האימפריה המוגולית, כאשר האימפריה הסיקית היריבה החלה להתפשט באזור.  נאדר שאה מפרס והשליט האפגני אחמד שאה חנו שניהם  במבצר במהלך מסעות המלחמה שלהם בפנג'אב בשלהי ימי האימפריה המוגולית.
ב-1825, הכוחות הסיקיים של גורמוק סינג לאמבה כבשו את המבצר מראש שבט הגכהר נור ח'אן. לאחר מכן שימש המבצר גם למטרות מנהלתיות על ידי השליט הסיקי ראנג'יט סינג.
מבנים עיקריים.
הסוללות.
גובה החומה החיצונית משתנה בין 10 ל-18 מ', ורוחבה משתנה בין 10 ל-13 מ'. בקירות המבוצרים יש 68 באסטיונים במרווחים לא סדירים, עם 12 שערים מונומנטליים דרכם אפשר להיכנס למבצר הפנימי. החומות תואמות את קווי המתאר של הגבעות הסובבות.
בחומות יש עד שלוש טרסות הממוקמות בגבהים שונים. הטרסות מחוברות זו לזו באמצעות גרמי מדרגות. בטרסה העליונה יש ביצורי חומה שדרכם ניתן לירות, או לשפוך עופרת מותכת.
החומה בנויה מאבן חול ולבנים. השערים בנויים מאבני גזית אפורות. חלקים מסוימים נבנו באמצעות לבנים שרופות.
השערים.
מבצר רוהתאס כולל 12 שערים. כולם בנויים אבני גזית אפורות (אשלר).
המסגד המלכותי.
מסגד קטן בשם "מסגד שאהי" עומד בסמוך לשער קאבולי. יש בו חדר תפילה וחצר קטנה. זהו המבנה המעוטר ביותר מבין המבנים המקוריים במבצר. מדרגות מובילות ישירות מתוך חצר המסגד אל החלק העליון של שער קאבולי.
באר מדרגות.
ישנן שלוש בארות מדורגות (באולי) בתוך המבצר, שנוצרו על ידי חיתוך עמוק לתוך אבן הגיר.
הבאר נמצאת באמצע המבצר לשימוש חיילים, פילים, סוסים וכו'. לבאר יש 148 מדרגות. רוחב כל מדרגה הוא 20 סנטימטרים. יש לה שלוש קשתות, שמשתרעות לכל אורך הבאר.
ממוקמת ליד שער קאבולי ושימשה את משפחת המלוכה. יש לה 60 מדרגות, כמה חדרונים ששימשו כמרחצאות על ידי המשפחה המלכותית.
באר קטנה ליד שער סאר, שנראה ששימשה חיילים.
ראני מהאל והחווילה של מאן סינג.
ראני מהאל (ארמון המלכה) נמצא ליד החווילה של מאן סינג. זהו מבנה חד-קומתי. בעבר היו בו ארבעה חדרים, אבל כיום נותר רק חדר חדר. עדיין ניתן לראות את היסודות של ארבעת חדרים.
המבנה אינו חלק מקורי של המבצר אלא נבנה בסביבות התקופה שבה נבנתה החווילה של מאן סינג.
מוטיבים דקורטיביים.
גילופים אלה נמצאים על השער ובמסגד. רובם הם גילופים של קליגרפיה ערבית ושל חמניות.
רוב הכתובות הקליגרפיות נמצאות במסגד שאהי. על הקיר החיצוני של המסגד יש כתובות קליגרפיות בכתב נסח'י בשני הצדדים של כל אחת מהקשתות.
על שער שישי יש כתובת בפרסית שבה מצוין תאריך תחילת הבנייה. כתובת זהה נמצאת גם בשער טלאקי.
האריחים נמצאו על שער שישי. סוג זה של אריח הפך מאוד פופולרי עם המוגולים מי מעודנים יותר מהם. האריחים על שער שישי הם הדוגמה הקדומה ביותר לשימוש באריחים מסוג זה. אריחים אלו נעשו בלאהור.
אדריכלות.
המבצר נבנה בסגנון ששאב מהמסורות האמנותיות של טורקיה, המזרח התיכון ודרום אסיה.
לפני הקמת המבצר, השילוב של הסגנונות האלה לא היה הרמוני. מבצר רוהתאס הוא הדוגמה המוקדמת ביותר להצלחת מיזוג סגנונות אלו, כשהבולט בהם הוא הסגנון האפגני.
שימור.
רוב המבצר נשמר היטב. בחלקים שנפלו (למשל, חווילת מאן סינג) אפשר עדיין לראות חלק מן הבנייה המקורית.
הקשת המרכזית של שער צ'נדוואלי שופץ לאחרונה, והוא החלק המשוחזר היחידי במבצר.
בתחילת 2005, רטיבות, גשמים כבדים, והזנחה כללית גרמו להתמוטטות החלק הפנימי השמאלי של שער טלאקי, ולהיפרדות החלק הימיני מן המבנה.
את תוכנית השימור של מבצר רוהתאס יזמה קרן חיות הבר של ההימלאיה ב-2000, כדי להגן על המבצר מן המאה ה-16 ליד ג'הלום, ולפתח אותו כאתר מורשת העומד בסטנדרטים בינלאומיים של שימור ותיירות.
צו פינוי ממשלתי.
בשנת 1992, הממשלה הורתה לתושבים המקומיים של המבצר לפנות את האזור הפנימי וציינה כי הממשלה תבנה עבורם בתים חלופיים מחוץ למבצר. התושבים התנגדו לצו הפינוי והכריזו כי לא ייתנו לממשלה להלאים את המבצר. צו הפינוי עדיין בתוקף, אבל אף ממשלה לא המשיכה בביצועו והתושבים המקומיים ממשיכים להתגורר שם.
גאבלה (צרפת)
גאבלה (בצרפתית: gabelle) היה מס מאוד לא פופולרי שהוטל על המלח בצרפת החל מאמצע המאה ה-14 וגבייתו נמשכה לאורך השנים, עם הפסקות ותוך שינויים, עד לשנת 1946.
מקור שמו.
שם המס הגיע לצרפתית מאיטלקית gabella ומקורו בערבית:قَبَلَ "קבל" - "קיבל".
היסטוריה.
בצרפת התחילה הגאבלה כמס עקיף שנגבה עבור מוצרים חקלאיים ותעשייתיים, כמו סדינים, חיטה, תבלינים ויין. עם זאת, החל מן המאה ה-14 הוטלה הגאבלה אך ורק על המלח למען הכתר הצרפתי.
מכיוון שהגאבלה פגעה בכל אזרחי צרפת (שהשתמשו במלח בבישול, בשימור המזון, בייצור גבינות ובגידול בעלי החיים) והיה כרוך בפערי ענק במחיר המלח בין אזורים שונים, היא הייתה מס שנוא במיוחד. המס בוטל על ידי האספה הלאומית בעיצומה של המהפכה הצרפתית בשנת 1790. הגאבלה הונהגה מחדש בשנת 1806 על ידי נפוליאון. היא בוטלה והונהגה שוב גם בימי הרפובליקה הצרפתית השנייה ובסופו של דבר בוטלה סופית בשנת 1945 עם שחרור צרפת מן הכיבוש הנאצי.
נציגויות דיפלומטיות בכף ורדה
בכף ורדה פועלות כ-14 נציגויות דיפלומטיות שמתוכן 12 שגרירויות וקונסוליה כללית הפועלת בפראיה, בירת המדינה.
שגרירויות.
פראיה
קונסוליות כלליות.
פראיה
יוהנה, מרקיזת באדן-באדן
פרנסואז מארי דה בורבון
פרנסואז מארי דה בורבון (בצרפתית: Françoise-Marie de Bourbon; 4 במאי 1677 - 1 בפברואר 1749), הייתה בתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ואשתו של פיליפ השני, דוכס אורליאן.
ביוגרפיה.
פרנסואז מארי נולדה ב-4 במאי 1677 בשאטו דה מנטינון, ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת ולמאדאם דה מונטספן, בתם של גבריאל דה רוששור דה מורטמר ודיאן דה גרנסיין. פרנסואז מארי ואחיה לואי אלכסנדר, רוזן טולוז חונכו על ידי פרנסואז ד'אובינייה, מרקיזת מנטנון, ומדי פעם הובאה לארמון ורסאי לפגוש את הוריה. בשנת 1681 קיבלה פרנסואז מארי מעמד של בת לגיטימית, ובנוסף קיבלה את התואר מדמואזל דה בלואה.
אביה לואי הארבעה עשר, מלך צרפת הציע לבן דודה פיליפ, דוכס שארטר את בתו הבלתי חוקית, פרנסואז מארי, ואף הציע לו נדוניה של שני מיליון ליברות עם ידו של בתו. לאחר ששמעה אמו של פיליפ, אליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ, כי בנה הסכים לנישואין, סטרה אמו של פיליפ על פניו אל מול בית המלוכה והפנתה את גבה אל המלך כשקד לה. אף על פי כן, ב-18 בפברואר 1692 נישאו השניים בקפלה של ארמון ורסאי, ובין האורחים היו אף ג'יימס השני, מלך אנגליה הגולה ואשתו מרי ממודנה. הזוג הצעיר, שלא התאים מלכתחילה, מעולם לא חיבב זה את זה, ועד מהרה נתן פיליפ הצעיר לאשתו את הכינוי מאדאם לוציפר, אך למרות זאת, היו להם שמונה ילדים.
עם מותו של חמיה פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ביוני 1701, ירש פיליפ את דוכסות אורליאן, אנז'ו, מונפנסייה, ונאמור, כמו גם את נסיכות ז'ואנוויל. חמיה פיליפ הראשון מת לאחר ויכוח עם אחיו לואי הארבעה עשר על פילגשו של פיליפ השני, וכן הוא התרגז כל כך על שלואי לא שילם את הנדוניה של בתו. במשך חייו היו לפיליפ הרבה פילגשים, בעוד פרנסואז מארי העדיפה לחיות בשקט בסנט קלאוד, בפאלה-רויאל, או בביתה בבגנולה.
בשנת 1710 התחתנה בתה הבכורה מארי לואיז אליזבת ד'אורליאן, עם שארל, דוכס ברי, ובכך החזיקה במעמד יותר גבוה מהוריה בחצר המלוכה, אך לא היו להם ילדים.
בשנת 1711 מת לואי, הדופן הגדול, ובנו לואי, דוכס בורגונדיה מונה לדופן צרפת. בשנת 1712 מת אף לואי שנדבק בחצבת מאשתו, וכמה ימים מת אף בנו לואי, דוכס ברטאן, ובנה הקטן לואי, דוכס אנז'ו מונה ליורש העצר. ב-1 בספטמבר 1715 נפטר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולואי, דוכס אנז'ו ירש את הכתר בשם לואי החמישה עשר, אך היות שהיה בן חמש שנים בלבד שימש בעלה פיליפ כעוצר בשמו.