הטריגון ארסי ואין לו הרבה טורפים. הטורפים העיקריים שלו בטבע הם הפטישניים הלוכדים טרף מהקרקעית. הוא ניצוד גם בידי אנשים למטרות סחר בחיות מחמד ומגודל באקווריומים שונים. בנוסף משתמשים בעורו כדי לייצר תופים לאורך חופי המזרח התיכון.
איתו לנצח
אִתּוֹ לָנֶצַח הוא שיר של להקת קרח תשע, אשר יצא לאור בשנת 1997 כחלק מאלבום הבכורה שלה, תחילתם של החיים הנכונים. השיר נכתב והולחן על ידי נעם רותם ואוהד קוסקי ועובד על ידי משה לוי וכל חברי הלהקה. השיר זכה להצלחה רבה, אך ספג ביקורות נוקבות בשל הנושא בו הוא עוסק שהוא אהבה הומוסקסואלית.
רקע.
השיר הופק באולפני ההקלטות "טריטון", והוקלט בו וב"דאון טאון". בשיר מתוארת אהבה הומוסקסואלית בין שני גברים.
הצלחה וביקורת.
השיר, שנחשב לראשוני השירים בישראל שנכתבו מפורשות על יחסים הומוסקסואליים, זכה להצלחה רבה, ועורר התעניינות רבה בלהקה ובאלבום. הצלחתו הרבה בשנות ה-90, לקראת שיא המאבק הלהט"בי בישראל, הייתה עבור רבים נדבך נוסף בלגיטימציה של הקהילה הגאה במרחב הציבורי בישראל.
השיר נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-20 ביולי 1997, ושהה שם במשך עשרה שבועות, עד 12 באוקטובר 1997. בשיאו הגיע למקום השני (17 באוגוסט). השיר דורג במקום ה-28 במצעד השנתי של התחנה לשנת תשנ"ז (1997).
ברבות השנים, נאמרה ביקורת מסוימת על השיר ככזה המשקף רצון ליחסים הטרו-נורמטיביים (במילים "נחיה כמו בעל ואישה"), ועל כך שהוא נכתב ובוצע על ידי הטרוסקסואלים. בריאיון שנתנו בנושא חברי קרח תשע לעיתון הארץ נאמר כי מאחר שלא הייתה זמרת בלהקה, שר את השיר רותם בלשון זכר, וכי הם שמחים שהשיר הפך להמנון הומוסקסואלי. בריאיון אחר רותם אמר על כך "שימח אותי שזה הגיע להרבה אנשים ונתן להרבה אנשים אפשרות להתמודד עם הזהות שלהם ולהרגיש נוח איתה, אבל אני מבחינתי פשוט כתבתי שיר. שיר אהבה. כל השאר לא באמת קשור אליי או תלוי בי."
גרסתה של ליהי עטר.
איתו לנצח הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית ליהי עטר. השיר יצא לאור ב-2010, מתוך אלבום הבכורה שלה, הקרוי על שמה.
בגרסה של עטר שונו חלק מהמילים (מנקבה לזכר), ובכך הטקסט הוצא ממשמעותו המקורית – משיר אהבה הומוסקסואלי ("רוצֶה לחיות איתו לנצח") להטרוסקסואלי ("רוצָה לחיות איתו לנצח").
בביקורת של יוסי חרסונסקי לשיר, הוא נתן לו 3.5 כוכבים ואמר עליו "פופ נדוש, טוב בסוגו, שום דבר שיש לרוץ לבשר עליו בראש חוצות".
מיקומי שיא.
השיר הגיע שלוש פעמים לראש המצעד העברי השבועי של מדיה פורסט – ב-7, ב-14 וב-28 במרץ 2010.
זונדרגטו
גטו יהודי הרייך
גטו איזביצה
גטו איזביצה היה גטו יהודי שהוקם על ידי גרמניה הנאצית באיזביצה, פולין במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. הגטו שימש נקודת העברה לגירוש יהודים מפולין, גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה למחנות ההשמדה בלז'ץ וסוביבור. הגטו הוקם בשנת 1941, אף על פי שהטרנספורטים הראשונים של יהודים מהרייך הגרמני החלו להגיע אליו כבר בשנת 1940. איזביצה היה גטו המעבר הגדול ביותר בתוכנית לובלין, ושיעור התמותה היה כמעט שווה לזה של גטו ורשה. האופטשטורמפיהרר , שהיה ידוע באכזריותו יוצאת הדופן, שימש כמפקד הגטו.
הכניסה והחיים בגטו.
היהודים שהתגוררו באיזביצה הוחזקו בנפרד מהנכנסים החדשים. הם שוכנו בצד השני של פסי הרכבת. כמו כן, היהודים שנשלחו מגרמניה ואוסטריה הובדלו מיהודי פולין בצבע שלט החובה של מגן דוד, צהוב ליהודים גרמנים וכחול ליהודי פולין. על מנת לפנות מקום לטרנספורטים הנכנסים, 2,200 יהודים מקומיים נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ ב-24 במרץ 1942. בין מרץ למאי 1942 הועברו לאיזביצה מרחבי אירופה כ-12,000 עד 15,000 יהודים חדשים כחלק ממבצע ריינהרד. ביניהם מהנדסים, רופאים, כלכלנים, גנרלים בצבא ופרופסורים מווינה, האג, היידלברג, ורוצלב ומפראג. האסירים שוכנו בכמה צריפי עץ שיכולים להכיל כמחציתם, לחוצים זה בזה כמו סרדינים. השאר נאלצו להתקיים בחוץ בתנאי קור. היהודים שהו בצריף בדרך כלל לא יותר מארבעה ימים, כמעט בלי שום דבר לאכול. קורבנות רבים נכנעו לטיפוס בגלל תנאים סניטריים ירודים בגטו. לזרים, שרבים מהם בקיאים בגרמנית, היה קל יותר להתנהל עם מדכאיהם הנאצים מאשר ליהודים הפולנים מתוך הגטו. השפלות ודיכוי היו דבר שבשגרה.
רצח המוני בגטו.
בשלב המוקדם של קיום הגטו, הרסו הנאצים את בית העלמין היהודי המקומי. המצבות חוללו ושימשו לבניית קירות של כלא חדש. כל הגטו באיזביצה חוסל החל מ-2 בנובמבר 1942 מה שהוביל לשבוע של הרג המוני בבית העלמין. כמה אלפי יהודים (שהוערכו בכ-4,500) נטבחו על ידי גדוד מתנדבי טרווניקי אוקראינים. הנרצחים הושלכו לקברי אחים שנחפרו במהירות. הרציחות בוצעו על ידי רוצחים מאומנים ששתו בכבדות, אך חיילי גדוד 101 של משטרת המילואים הגרמנית שגייסו את האסירים הנידונים שתו גם הם, במיוחד בלילה. במקום גטו איזביצה הוקם גטו שני, קטן יותר, לכ-1,000 יהודים מקומיים. הוא פורק ב-28 באפריל 1943 והאסירים שנותרו נשלחו למחנה ההשמדה סוביבור. מתוך כלל אזרחי איזביצה היהודים (מעל 90% מאוכלוסייתה לפני המלחמה), רק 14 שרדו את השואה. בית העלמין היהודי באיזביצה שוחזר על ידי הקרן לשימור המורשת היהודית בפולין.
סטניסלב ויטקביץ'
סטניסלב ויטקביץ' (פולנית: Stanisław Witkiewicz; 8 במאי 1851 - 5 בספטמבר 1915) היה צייר פולני, תאורטיקן אמנות ואדריכל חובב, ידוע ביצירתו "סגנון זאקופנה".
חיים.
ויטקייביץ' נולד ב Poszawsze בסמוגיטיה, ליטא של ימינו, בארצות חבר העמים הפולני-ליטאי בתקופת החלוקה, שנשלטה באותה תקופה על ידי האימפריה הרוסית.
כנער, בילה כמה שנים בטומסק הסיבירית, לשם הוגלו הוריו ושני אחיו הגדולים על תמיכתם במרד ינואר. הוא למד באקדמיה לאמנויות בסנט פטרסבורג (1868–1871) והמשיך את לימודיו במינכן (1872–1875). במהלך שהותו במינכן התיידד עם הציירים אלכסנדר גרימסקי, יוזף חלמונסקי והנריק סימירדזקי.
בשנת 1875 עבר לוורשה והקים סדנא לציור במלון אירופייסקי. בשנת 1884 נישא למריה פייטרצקביץ'. לזוג נולד בן, סטניסלב איגנסי. הסנדקית של הבן הייתה השחקנית הלנה מודג'סקה.
בשנים 1884–1887 עבד ויטקביץ' כמנהל האמנותי של שבועון "Wędrowiec", שעבורו כתב סדרת מאמרים הנוגעים לערכים של יצירת אמנות ולתפקיד מבקרי האמנות (פורסם בצורת ספר ב־1891 וב־1899). בשנת 1887 מילא את אותו תפקיד במגזין "קלוסי".
בשנת 1886 ביקר בזקופנה לראשונה. הוא התלהב מהנוף ההרי, מרמות פודל בדרום פולין, ומסורות העם שלהם. שאיפתו הייתה ליצור סגנון לאומי פולני באמצעות מיצוי של הצורות והצבעים מכל מגוון האמנות האדריכלית והדקורטיבית שבהרים.
הוא גיבש את סגנון זאקופנה (הידוע גם כ- Witkiewicz Style) בארכיטקטורה, ובו תכנן בתים וחללי פנים עבור פולנים בעלי נטייה אמנותית. הוא היה קשור מאוד לזקופנה וקידם אותה בקהילת האמנות.
לויטקביץ' היו דעות נחרצות כנגד השכלה פורמלית: "בית הספר מנוגד לחלוטין לצורך הפסיכולוגי של בני האדם". הוא יישם עיקרון זה בחינוך בנו והתאכזב כאשר בן ה -20 בחר להירשם לאקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב.
בשנת 1908, כשהוא סובל משחפת, עזב ויטקביץ' את משפחתו בזקופנה ועבר להתגורר בלוברן, אתר נופש אופנתי באותה עת באוסטריה-הונגריה, שנמצאת בקרואטיה.
הוא נפטר שם בשנת 1915.
תערוכת היחיד הראשונה שלו הועלתה בחברה לאמנויות יפות בזצ'טה בשנת 1927.
בנו, סטניסלב איגנסי ויטקביץ', הפך לצייר, מחזאי, סופר ופילוסוף מפורסם, הידוע גם בכינוי הבדוי "ויטקאסי".
מוזיאון קון-טיקי
מוזיאון קון-טיקי (בנורווגית: Kon-Tiki Museet) הוא מוזיאון באוסלו נורווגיה. המוזיאון שוכן בחצי האי בידגוי , ומוצגים בו חפצים ממשלחותיו ומחקריו של תור היירדאל.
המוצגים כוללים את הרפסודה המקורית של קון-טיקי, שבה הפליג היירדאל ב-1947 בראש משלחת מפרו לאיי טואמוטו בפולינזיה, מפות וציוד מהמשלחת, ספינת רע 2 המשוחזרת, מוצגים של מחקר ימי ודגמים משלושת סוגי המערות באי הפסחא. יש בה גם ספרייה עם יותר מ-8,000 ספרים. המוזיאון שכן לראשונה בבניין זמני ב-1949. בניית מתחם מוזיאונים שתוכננו על ידי האדריכלים פריטיוף פלטו (Frithjof Stoud Platou) ואוטו טורגרסן (Otto Torgersen) החלה בשנת 1950 והוא נפתח בשנת 1957. בשנת 1978 נפתחה הרחבה נוספת בתכנונו של טורגרסן.
בשיתוף פעולה עם הספרייה הלאומית של נורווגיה, מנהל המוזיאון את הספרייה של ביארנה קרופליאן (Bjarne Kroepelien) המכילה כ-4,500 ספרים ומאמרים על פולינזיה, ואת ארכיון היירדאל. בנוסף ליומנים, כולל ארכיון זה כתבי יד מקוריים, מכתבים פרטיים, תוכניות משלחות, מאמרים וגזרי עיתון וכן חומר ייחודי של צילומים וסרטים. הארכיון הוכרז כמורשת מסמכים עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2011.
בשנת 2012 הציג המוזיאון תערוכה מיוחדת על הפקת הסרט העלילתי החדש קון-טיקי .
סמוך למוזיאון נמצאים מוזיאונים נוספים: מוזיאון פראם , מוזיאון ההיסטוריה התרבותית של נורווגיה , מוזיאון הספנות הנורווגית ומוזיאון ספינות הוויקינגים .
דוזנברג ספיישל / מורמון מטאור
דוזנברג ספיישל / מורמון מטאור (באנגלית: Duesenberg Special / Mormon Meteor) הם מכוניות מרוץ שנבנו כדי לשבור את שיא המהירות הקרקעית של מכוניות המונעות על ידי גלגלים, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ ומכוניות הפאר Duesenberg Automobile &amp; Motors Company, Inc בשיתוף פעולה נהג המרוצים Ab Jenkins אשר יוצרו בין השנים 1935–1937 בארצות הברית.
דגמים.
"דוזנברג ספיישל".