הנשיא הנבחר הוא משחק וידאו מסוג סימולציה פוליטית, שפורסם לראשונה על ידי סימולציות אסטרטגיות עבור מחשב ה-Apple II בשנת 1981 ולאחר מכן יצא גם לקומודור 64 בשנת 1984.
משחק ההמשך, הנשיא הנבחר: מהדורת 1988 שוחרר בסוף שנת 1987 והיה ניתן להורדה עוד לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו שנה לאחר מכן, במשחק זה גם ניתן לשחק במחשבי MS-DOS ו-Atari ST, ההבדל היחיד במשחק היה הוספת מועמדים אחרים, בהם ביל קלינטון, אוליבר נורת', ג'רלדין פררו, מייקל דוקאקיס ודיק גפהארדט.
תיאור.
המשחק נותן לשחקן את האפשרות לבחור לשחק עם מספר מועמדים שונים לנשיאות, חלקם מועמדים אמיתיים, חלקם פוטנציאליים וחלקם בדיוניים לחלוטין.
במהלך מערכות הבחירות לנשיאות שנערכו בין מערכת הבחירות ב-1960 למערכת הבחירות ב-1984 (ברוב הגרסאות שיצאו למשחק נכללה גם מערכת הבחירות ב-1988) לשחקנים ניתנה האפשרות לבחור לשחק בתרחיש "היסטורי" או "א-היסטורי" בכל אחת ממערכות הבחירות שניתן לשחק בהן. באופציה ה"היסטורית" נקבעו המועמדים, כמו גם תנאי המדיניות הכלכלית ויחסי החוץ כמו שבאמת התקיימו במערכת הבחירות שנקבע, לעומת זאת אם השחקן בחר באפשרות השנייה של "א-היסטורית", השחקנים יכולים לקבוע בעצמם את כל המשתנים האלה (למשל, השחקן יכול לבחור לשחק במערכת הבחירות ב-1984 אך שהיא תערך בין הנשיא המכהן מטעם הרפובליקנים רונלד רייגן, יתמודד מול הסנטור הדמוקרטי טד קנדי אשר לא התמודד במערכת הבחירות הזו), שחקנים גם יוכלו לבחור באפשרות להריץ מועמד בדיוני לנשיאות (או מועמד אמיתי שלא בהכרח הגיוני ביחס לציר הזמן בו מתקיים המשחק, כגון: ג'רי בראון, ג'ורג' רומני, הווארד בייקר), באמצעות בחירת מאפיינים פוליטיים, אישיים וגאוגרפיים שונים.
ניתן היה לשחק את המשחק עם שניים או אף עם שלושה מועמדים (למשל, התרחישים "ההיסטוריים" במערכות הבחירות שנערכו ב-1968 וב-1980 אשר כללו מועמדי צד שלישי כמו המקרה בו רץ לנשיאות מעומד המפלגה העצמאית האמריקאית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968, ג'ורג' וולאס או המועמד העצמאי בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980, ג'ון אנדרסון). בהתאמה, תרחישים "א-היסטוריים" יכולים לכלול הוספת מועמד שלישי.
במשחק עצמו השחק צריך לנהל את מרכז הפעילות שיוכל להביא לו PAPs ("נקודות פעולה פוליטיות") שיהיו שוות ערך לכספים איתם יוכל לנהל הקמפיין, בקמפיין עצמו ניתן לקבוע מתי ואיפה לערוך ביקורים שונים במדינות שונות, מלבד זאת, קיים סיכוי כי המתמודדים במירוץ יהיו צריכים לערוך ביניהם עימות בחירות.
קבלה.
בשנת 1996 מגזין הגיימינג CGW דירג את המשחק כמשחק המחשב ה-131 הטוב ביותר שיצא אי פעם.
Sennacieca Asocio Tutmonda
סֶנְנַצִיאֶצַה אָסוֹצִיאוֹ טוּטמוֹנְדַה (אספרנטו: Sennacieca Asocio Tutmonda, המוכר בקיצור SAT – קרי: אגודת מחוסרי הלאום העולמית) הוא ארגון עצמאי עולמי, בעל תפיסת עולם שמאלית-סוציאליסטית ואנטי-לאומית, המבקש לקדם את רעיונות תנועת הפועלים באמצעות שפת האספרנטו - כשפה שוויונית ונייטרלית עבור חילופי רעיונות בין עובדים ואנשי שמאל מכל העולם. הארגון הוציא לאור את המילון המוכר והמקיף ביותר בשפת האספרנטו - ה-Plena Ilustrita Vortaro de Esperanto (PIV - "מילון האספרנטו המאויר השלם").
היסטוריה.
הארגון הוקם ב-1921 על ידי יוג'ין לנטי (שם העט של יוג'ין אדם) ופעילים נוספים מתנועת העבודה האספרנטית. הוא הגיע לשיא גודלו בתקופה שבין מלחמות העולם. בשנים 1929–1930 היו חברים בו 6524 איש מ-1674 קהילות ב-42 ארצות. הוא הצטמצם משמעותית זמן לא רב לאחר מכן, כשברית המועצות החלה להתנכל לפעילים בפעילות 'קוסמופוליטית' לאחר עליית הסטאליניזם וכן לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה והאיסור על תנועת האספרנטו ב-1933. ברית המועצות וגרמניה היו שני המעוזים המשמעותיים ביותר של הארגון. גם ויכוחים פנימיים בארגון בין כוחות אנרכיסטיים, קומוניסטיים וסוציאל-דמוקרטיים תרמו להתחלשותו. עם זאת, הארגון מכיל גם כיום חברים פעילים ממגוון תפיסות עולם שמאליות, ואיננו משתייך לזרם ספציפי מביניהן.
מטרות.
בקונגרס המכונן של SAT נקבעו לו המטרות הבאות:
בהצהרה של הארגון משנת 1928 נקבע כי הארגון, "בהיותו ארגון לא פוליטי, כי אם חינוכי, הסברתי ותרבותי, מטרתו לפתח בקרב חבריו סובלנות והבנה כלפי מערכות פוליטיות או אסכולות פילוסופיות עליהן נשענות מפלגות הפועלים השונות ותנועות האיגודים המקצועיים. באמצעות בחינת עובדות ורעיונות על ידי דיון חופשי, היא נועדה למנוע מחבריה לפתח דוגמטיזם או להתקבע ברעיונות שספגו בסביבתם הספציפית. SAT מכוונת באמצעות השימוש בשפה שהומצאה באופן רציונלי לשימוש עולמי, לסייע ליצירת נפשות בעלות חשיבה רציונלית, המסוגלות לבחון היטב, להבין ולשפוט רעיונות, תזות ונטיות, ולכן מסוגלות לבחור לעצמן את הדרך הנראית הישרה ביתור או האפשרית ביותר - לשחרור מעמדי ולהעלאת האנושות לרמה הגבוהה ביותר האפשרית של תרבות והתפתחות".
מבנה ארגוני ופעילות.
משרדי הארגון הם בפריז. על אף של-SAT יש מבנה ארגוני המחולק לאזורים, החברות בארגון היא ישירה ואיננה משויכת לאזור מסוים. מבנה קבלת ההחלטות הרשמי של הארגון מחייב תיקוף החלטות הוועדה הנבחרת שלו באמצעות משאלים בקרב כלל החברים, אולם החלטות רבות של הוועדה הנבחרת אינן מוגשות בפועל למשאל כללי. הארגון מנוהל ברמה השוטפת על ידי ועד מנהל בן 8 חברים.
SAT מפרסמת מדי חודש את הירחון 'סננציאולו' (Sennaciulo - חסר הלאום")" וכן מגזין שנתי לענייני תרבות סננציאצה רֶבוּאוֹ (Sennacieca Revuo). לצד זאת היא מוציאה גם ספרים, חלקם בעלי אופי חינוכי, דוגמת מילון PIV. זאת, לצד ספרות פוליטית מגוונת באספרנטו. מדי שנה עורך הארגון קונגרס בינלאומי, המתקיים בנפרד מקונגרס האספרנטו העולמי.
נכון לשנת 2003 היו בארגון 883 חברים; בשנת 2006 היו בו 724 חברים; ובשנים 2015–2016 היו בו 525 חברים.
פטרישיה פטיבון
פטרישיה פטיבון (בצרפתית: Patricia Petibon; נולדה ב-27 בפברואר 1970) היא זמרת סופרן קולורטורה צרפתייה. הרפרטואר שלה כולל מוזיקה בארוק צרפתית וקלאסית ומלחינים מודרניים בהם פרנסיס פולנק, ליאונרד ברנשטיין ואהרן קופלנד. מופיעה עם מנצחים בעלי שם ותזמורות מפורסמות בבתי אופרה ואולמות קונצרטים חשובים בעולם.
שנים ראשונות.
פטרישיה פטיבון נולדה ב-27 בפברואר 1970 בעיירה מונטגריס בלואר, צרפת. שני הוריה היו מורים. בילדותה למדה נגינה בפסנתר ובהמשך אומנות פלסטית, אך עד מהרה עברה לתחום המוזיקה בקונסרבטוריון בפריז וסיימה את לימודיה עם תואר ראשון במוזיקולוגיה. היא המשיכה את לימודיה בקונסרבטוריון בתחום הזמרה בהדרכת רחל יקר. בסיום לימודיה בשנת 1995 הוענק לה ממוסד זה פרס ראשון בזמרה.
התפתחות מקצועית.
תחילת הקרירה.
פטיבון התגלתה על ידי המנצח האמריקני ונגן הצ'מבלו הנחשב ויליאם כריסטי והופיעה פעמים רבות עם תזמורתו Les Arts Florissants בפססטיבל אקס אן פרובנס, בלה סקלה במילנו, בתיאטרון קולון בבואנוס איירס ובאולם וויגמור בלונדון. פטיבון הופיעה לראשונה על הבמה בשנת 1996 באופרה של פריז באופרה היפוליטה ואריציה מאת ראמו.לאחר מכן הופיעה במגוון תפקידים, בהם בלונדה, בחטיפה מן הארמון מאת מוצרט, זרבינטה באריאדנה מנקסוס, סופי באביר הורד מאת ריכרד שטראוס, נורינה בדון פסקוואלה. ואולימפיה בסיפורי הופמן מאת אופנבך. כן הופיעה באופרה הגרמנית של הריין ובבתי האופרה בליון, נאנסי, טולוז ושטרסבורג. בנוסף לכך הופיעה לראשונה בבית האופרה בסטיליה בפריז בתפקיד מנון ביצירתו של מאסנה, באופרה של ציריך כבלונדה ובאופרה הממלכתית של וינה כאולימפיה וסופי.
התפתחות אומנותית במאה העשרים ואחת.
עם תחילת המאה, הרחיבה פטיבון את הרפרטואר שלה בג'אנרים מגוונים של האופרה. הופעותיה כוללות את תפקיד לולו מאת אלבן ברג בז'נבה, בפסטיבל זלצבורג ובליסאו בברצלונה. בנוסף, השתתפה בהעלאת האופרה מיטרידאטה מאת מוצרט על הבמה בווינה ובמינכן. הופעתה לראשונה בתפקיד דונה אנה (דון ג'ובאני) הייתה בבית האופרה בסטיליה בפריז וזכתה להצלחה גדולה. כן הופיעה כסוזנה בנישואי פיגרו בפסטיבל אקס-אן-פרובאנס וכגילדה בהפקה חדשה של ריגולטו במינכן. פטיבון הופיעה בבכורה העולמית של האופרה Au Monde מאת פיליפ בוסמן שהייתה בבריסל ובשנת 2013 היא שרה את ג'וניה (לוסיו סילה) בברצלונה.
פטיבון ביצעה גם תפקידי אופרה בארוקיים רבים, כולל ג'ינברה באריודנטה של ​​הנדל בז'נבה ובפסטיבל אקס-אן-פרובאנס; פאני וזימה באינדיאנים האצילים של ראמו בניצוחו של ויליאם כריסטי בבסטיליית האופרה, דלינדה באריודנטה בניצוחו של מארק מינקובסקי ואמור באורפייה ואורודיצה מאת גלוק בניצוחו של ג'ון אליוט גרדינר בפתיחתו המחודשת של תיאטרון שאטלט. הצלחה מיוחדת הייתה הופעתה בתפקיד זלמירה בארמידה מאת היידן באולם המוזיקפריין של וינה, עם צ'ציליה ברטולי והמנצח ניקולאוס הרנקונור. פטיבון הופיעה לעיתים קרובות עם הרנקונור, והופיעה תחת שרביטו באופרות מאת מוצרט והיידן בווינה, לוצרן, זלצבורג וגראץ.
מאפינים אומנותיים.