אלזס לוריין
ג'אנט רינו
ג'אנט רינו (באנגלית: Janet Reno; 21 ביולי 1938 – 7 בנובמבר 2016) הייתה משפטנית אמריקאית שכיהנה בתפקיד התובעת הכללית של ארצות הברית תחת נשיאותו של ביל קלינטון, בשנים 1993–2001. היא האישה הראשונה אשר כיהנה בתפקיד.
ביוגרפיה.
רינו נולדה במיאמי שבפלורידה להורים שעסקו בעיתונות. אמה, ג'יין וולס, הייתה עיתונאית חוקרת עבור "מיאמי ניוז", ואביה, הנרי אולף רנו, היה מהגר מדנמרק שהיה כתב עבור "מיאמי הרלאד" למשך 43 שנה. היא למדה כימיה באוניברסיטת קורנל ולאחר מכן קיבלה תואר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד, שם הייתה ב-1960 אחת מ-16 נשים בלבד מתוך מחזור של 500 סטודנטים.
ב-1971 מונתה למנהלת הסגל של ועדת המשפט של בית המחוקקים של פלורידה. ב-1973 עברה לעבוד במשרד הפרקליטות של מחוז דייד (הכולל את מיאמי) ולאחר מכן, ב-1976 עזבה והייתה לשותפה במשרד עורכי דין פרטי.
כעבור שנתיים שבה לשירות הציבורי כאשר נבחרה למשרת התובעת הכללית של המחוז, תפקיד שאותו מילאה חמש כהונות רצופות על פני כ-14 שנים. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד תובע כללי של מחוז במדינת פלורידה.
ב-1993 לאחר שמועמדתו הראשונה של קלינטון לתפקיד התובע הכללי, זואי ביירד, נאלצה לוותר על המינוי כשנחשף שהעסיקה מהגרים לא חוקיים במשק ביתה, שלח הנשיא לסנאט את רינו כמועמדת לתפקיד. מינויה אושר ב-11 במרץ. רינו נשארה בתפקיד לכל אורך כהונתו הכפולה של קלינטון, בעוד רוב חברי הקבינט של ארצות הברית הוחלפו. ההחלטות שקיבלה היו לא פעם שנויות במחלוקת, כאשר הביקורת באה על פי רוב מצדה הימני-שמרני של המפה הפוליטית.
המשבר הגדול ביותר תחת אחריותה היה פרשת התבצרותם של דייוויד כורש ומאמיניו בווייקו, טקסס. רינו אישרה את המלצת ה-FBI לפרוץ למתחם ב-19 באפריל 1993 לאחר 51 ימי מצור, בין השאר על סמך עדויות כי מתרחשת בו התעללות בילדים. סופה הטראגי של אותה פריצה היה שרפה שקטלה 75 נפשות, כולל מספר ילדים. הסיבה המדויקת לפריצת השרפה ומידת האחריות, אם בכלל, של הסוכנים הפדרליים לטרגדיה שנויים במחלוקת עד היום, אך רבים האשימו את רינו וציינו את חוסר ניסיונה (שכן הפרשה אירעה ממש עם כניסתה לתפקיד) כגורם לאסון.
בין ההחלטות האחרות של רינו שעוררו דיון ציבורי נוקב בארצות הברית ניתן למנות את השבתו של הילד אליאן גונזלס לאביו בקובה ואת התביעות שהגישה נגד פעילים המתנגדים להפלות כאשר לתפיסתה מנעו מנשים גישה להפלות.
ב-1995 חשפה רינו לציבור כי היא חולה במחלת פרקינסון.
ב-2002 ניסתה ללא הצלחה לזכות במועמדות מטעם המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל פלורידה. לאחר מכן פרשה מהפוליטיקה.
רינו נפטרה ב-7 בנובמבר 2016 מסיבוכים של מחלת הפרקינסון.
משרד הביטחון
משרד הביטחון (או בראשי תיבות: משהב"ט) הוא המשרד הממשלתי האמון על ביטחונה של מדינת ישראל. זהו המשרד הממשלתי בעל התקציב הגדול בישראל (כולל סיוע אמריקאי), מטה המשרד ממוקם במחנה רבין (הקריה) בתל אביב-יפו.
מערכת הביטחון.
מערכת הביטחון מורכבת משלושה אורגנים:
דרג מדיני.
שר הביטחון ממונה מטעם הממשלה על מערכת הביטחון. לידו פועלים יועצים, ויחידות מטה, המסייעים לו לנהל את מערכת הביטחון בשם הממשלה. בנוסף לשר הביטחון, הדרג המדיני במשרד הביטחון כולל את סגן שר הביטחון (האמון על נושאים כגון ביטחון העורף והאזרחים, המכינות,שנות שירות,יחידת פרק המשימה הלאומית, שירות משמעותי בצה"ל ונושא המשפחות השכולות, לצד נושאים נוספים בתחום החברתי-ביטחוני) ואת עוזר שר הביטחון לענייני התיישבות.
גופים נוספים הכפופים לשר הביטחון הם מתאם הפעולות בשטחים, מבקר מערכת הביטחון ונציב קבילות החיילים.
מערכת צבאית - צבא הגנה לישראל.
צבא ההגנה לישראל הוא צבאה של מדינת ישראל. צה"ל פועל בכפיפות לרשויות השלטון האזרחי הדמוקרטי ולחוקי המדינה. בראש המערכת הצבאית עומד המטה הכללי של צה"ל (המטכ"ל) ובראשו הרמטכ"ל, שהוא דרג הפיקוד העליון בצבא. מטרת צה"ל היא להגן על קיומה של מדינת ישראל ועל עצמאותה, ולסכל מאמצי אויב לשבש את אורח החיים התקין. חיילי צה"ל מחויבים להילחם, להקדיש את כל כוחותיהם, ואף לחרף את נפשם להגנת מדינת ישראל, אזרחיה ותושביה.
מערכת אזרחית.
המערכת האזרחית כוללת את משרד הביטחון, יחידות הסמך והתאגידים הביטחוניים (כגון: רפא"ל, תומר והתעשייה האווירית). בראש מערכת הביטחון האזרחית עומד המנהל הכללי של משרד הביטחון אשר כפוף לשר הביטחון. מטרת משרד הביטחון להגשים את יעדי הביטחון הלאומי אשר בתחום אחריותו, ולבנות את בניין כוח צה"ל, תוך חיזוק יכולת ההרתעה והעצמת יתרונו האיכותי בשדה הקרב. בנוסף אחראי המשרד על הטיפול בנכי צה"ל ובאלמנות ויתומים של חללי צה"ל.
שני גופי ביטחון גדולים, השב"כ והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, אינם כפופים למשרד הביטחון, אלא למשרד ראש הממשלה.
מבנה ארגוני.
למשרד הביטחון כפופים גופי המטה ויחידות הסיוע השונות:
קשרי חוץ, יצוא ביטחוני וביטחון:
הרכשה, פרויקטים, מחקר ופיתוח:
גופי מטה וסיוע:
תחומי שיקום, חברה ומורשת:
גופים בכפיפות לשר הביטחון:
מערך המשלחות והנציגויות בחו"ל
אגף התקציבים.
אגף התקציבים (את"ק) אחראי לתכנון, ניהול ובקרה של תקציב הביטחון. האגף פועל כגוף משותף למשרד הביטחון ולצה"ל. החל מ-2011 עומד בראשו היועץ הכספי לרמטכ"ל.
האגף אחראי לבצע הערכת מצב תקציבית שנתית ורב-שנתית וכן לקבוע את המדיניות הכלכלית של רכישות משרד הביטחון. האגף מייצג את מערכת הביטחון מול הכנסת ומשרדי הממשלה, ובפרט מול משרד האוצר. ב-2011 מוזג עם אגף היועץ הכלכלי למערכת הביטחון.
אגף הכספים.
אגף הכספים (אכ"ס) מופקד על תכנון, ניהול וביצוע הפעילויות הכספיות של מערכת הביטחון בישראל ומחוצה לה. האגף הוקם בשנת 1948, יחד עם הקמת משרד הביטחון. ראש האגף כפוף למנכ"ל המשרד, ומשמש גם חשב משרד הביטחון.
בין תפקידיו העיקריים של אגף הכספים: להקצות את המשאבים המימוניים ולפרוס אותם על פי שיקולי תזרים המזומנים ולבצע פיקוח, בקרה וביקורת על השימוש במשאבים הכספיים במערכת הביטחון.
מנהל ההרכשה והייצור.
מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) הוא אגף המטפל ברכש הביטחוני של ישראל, בישראל ומחוצה לה, ובטיפוח התעשייה הביטחונית. האגף הוקם בשנת 1967, איחוד של שני אגפים - חימוש ואספקה. הרכש נערך על פי הצרכים המבצעיים והלוגיסטיים של צה"ל ומערכת הביטחון. מול כל זרוע בצה"ל פועלת יחידת רכש המספקת מענה לצרכים הייעודיים של הזרוע, ובאמצעות מערכות מתמחות פועל מנה"ר לריכוז הרכש בנושאים טכנולוגיים המשותפים לכל הזרועות. מפברואר 2017 עומד בראש האגף אל"ם (מיל') אבי דדון.
אגף מבצעים לוגיסטיים ונכסים.
אגף מבצעים לוגיסטיים ונכסים (בראשי תיבות: אמו"ן) עוסק בריכוז את הטיפול ברכישת מוצרי שירות עבור צבא הגנה לישראל ומשרד הביטחון, באספקת שירותים ישירים לאגפים ויחידות במשרד הביטחון, בניהול נכסים ומקרקעין במערכת הביטחון, ומרכז את הטיפול בפרויקטים, מבצעים ומשימות ייעודיות. האגף עוסק בהנחיה מקצועית, תיאום והכוונה של משלחות הרכש בחו"ל, ובטיפול בכל שלבי הייבוא לאמצעי לחימה וציוד.
תפקידי האגף
יחידות סמך ותאגידים ממשלתיים.
תחת אחריות המשרד פועלים מספר חברות ממשלתיות ויחידות סמך:
בניין.
בראשית המדינה שימש מחנה מקלף (נקרא אז 'מחנה גנים') ברמת גן כמטה משרד הביטחון. ב־1954 נחנך 'מבנה 22' במחנה הקריה, ששימש כמבנה העיקרי של משרד הביטחון, ובו שכנו לשכות שר הביטחון, הרמטכ"ל, ראש אגף מבצעים וראש אמ"ן. הרמטכ"ל הראשון שאכלס אותו היה מרדכי מקלף, ושר הביטחון הראשון שישב בבניין היה פנחס לבון. החלק המערבי שלו שימש את המטה הכללי של צה"ל, והחלק המזרחי את צמרת משרד הביטחון. הקומה השנייה של הבניין תוכננה כך שבחלק המערבי הייתה לשכת הרמטכ"ל, ובקצה מסדרון ארוך, בחלק המזרחי – לשכת מנכ"ל משרד הביטחון. בנוסף למבנה זה, התפרסו יחידות שונות של משרד הביטחון במבנים אחרים בקריה.
בשנות ה-90 החלו להתרקם תוכניות למעבר לבניין חדש. המגדל שנחנך ב־2005 נקרא מגדל המטכ"ל, והוא משמש מאז את יחידות משרד הביטחון.
תקציב משרד הביטחון.
ישראל היא בעלת תקציב הביטחון ה-15 בגובהו בעולם. ושיעור תקציב הביטחון מהתמ"ג גבוה בישראל מאשר במדינות אירופה וארצות הברית. בשנת 2017 היוו הוצאות הביטחון כ-5.74% תוצר. עם זאת, תקציב הביטחון במונחים של אחוז מהתוצר נמצא בירידה מתמדת: ב-1975 הוא עמד על 31% מהתוצר. ב-1985 הוא עמד על 22%. ב-1995 על 13%, וב-2014 עמד על 6.5%.
הוצאות הביטחון הגבוהות בישראל הן פועל יוצא של האיומים הביטחוניים הניצבים בפניה.
לתקציב הביטחון שלושה יעדים מרכזיים:
מוכנות - הכנת הצבא למלחמה. התקציבים המופנים למוכנות נועדו לממן בין השאר רכש של חלקי חילוף, שמירת כשירותן של הזרועות על ידי אימונים, מלאי תחמושת וכיוצא בזה.
התעצמות - השקעה במלאי ההון הביטחוני העתידי. מטרתה לתת מענה לאיומים נחזים קיימים ועתידיים באמצעות מחקר ופיתוח, וכן להצטייד באמצעים שיעמדו לרשות המערכת בטווח של מספר שנים.
פעילות שוטפת וביטחון שוטף - אלו מתבטאים בעלויות התחזוקה, בפעילות הביטחון היומיומית של מערכת הביטחון וכן בהוצאות שכר, הגמלאות, ואגפי השיקום והמשפחות השכולות.
בקרה תקציבית.