כדי להיות זכאי לאפוסטיל, המסמך חייב להיות מאושר תחילה על ידי פקיד המוכר על ידי הרשות הנותנת את האפוסטיל. כך למשל, מסמך המאושר בחותם נוטריון, יוכר לצורך מתן אפוסטיל על ידי פקיד בית המשפט המוסמך, לאחר שיוודא כי הנוטריון אכן מופיע ברשימת הנוטריונים המוסמכים על ידי שר המשפטים. תעודת תואר אקדמי מישראל תהיה חייבת תחילה בחותמת משרד החינוך בטרם תאושר באפוסטיל על ידי משרד החוץ.
על האמנה חתומות רוב מדינות אירופה, ארצות הברית, וכן מדינות נוספות באמריקה הלטינית, אפריקה, אסיה ואוקיאניה. מדינת ישראל חתומה על האמנה, ואף תיקנה בשנת 1977 תקנות לשם יישומה.
מדינות חברות באמנת האפוסטיל.
נכון לשנת 2020 על האמנה חתומות 118 מדינות.
קבלת אישור אפוסטיל בישראל.
אפוסטיל בישראל ניתן בשני ערוצים (נכון למרץ 2020):
למסמכים ציבורים ישראליים, דוגמת תעודות של משרד הפנים (לידה, פטירה, וכדומה), פסקי דין והחלטות של בתי משפט, ניתן לקבל אפוסטיל במשרד החוץ בירושלים. לא ניתן לקבל אפוסטיל על מסמכים ציבוריים ישראלים בערים אחרות, או בשגרירויות ישראל.
אפוסטיל למסמכים נוטריוניים, (דוגמת אישור תרגום מסמך, אימות חתימה, תעודת חיים), ניתן לקבל במזכירות בתי המשפט ברחבי ישראל.
קתי בייטס
קת'לין דויל "קתי" בייטס (באנגלית: Kathleen Doyle Bates; נולדה ב־28 ביוני 1948), היא שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית, זוכת פרס אוסקר על תפקידה כאנני וילקס ב"מיזרי".
ביוגרפיה.
בייטס נולדה בממפיס, טנסי שבארצות הברית, למדה תיאטרון באוניברסיטה פרטית בטקסס, וסיימה את לימודיה ב-1969. תפקידה הראשון בקולנוע היה בסרטו האמריקני הראשון של מילוש פורמן, "התפשטות" (1971), בו גילמה תפקיד זעיר של זמרת הנבחנת לאודישן. לאחר שבע שנים קיבלה את תפקידה הבא בקולנוע, בסרט "Straight Time", בו גילמה תפקיד משנה משמעותי, כשבתפקיד הראשי מככב דסטין הופמן. לאחר ארבע שנים הופיעה שוב בקולנוע, באחד הסרטים הפחות ידועים של רוברט אלטמן, "חזור הביתה ג'ימי דין, ג'ימי דין", בו גילמה חברה במועדון מעריצים של השחקן ג'יימס דין. רק לאחר מכן החלו התפקידים לזרום.
תפקידה הבולט הראשון היה בסרט "מיזרי" (1990), המותחן המצליח של רוב ריינר, על פי ספרו של סטיבן קינג, בו גילמה את דמותה הפסיכוטית של אנני וילקס. על תפקידה זה זכתה בייטס בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר".
בתפקידיה הבאים בקולנוע התרחקה מאוד מדמותה ב"מיזרי", וקנתה לה שם של שחקנית המרבה לשחק דמויות אנושיות וטובות לב בקולנוע ובסרטי טלוויזיה, לרוב בתפקידי משנה. אל תפקיד המרשעת חזרה בייטס כשכיכבה במלודרמה "חשדות מהעבר" (1995), שגם הוא היה עיבוד לספרו של סטיבן קינג, בו גילמה אישה הנחשדת ברצח. לאחר "מיזרי" הייתה מועמדת פעמיים לפרס האוסקר: על תפקידה בדרמה הפוליטית של מייק ניקולס, "צבעי השלטון" (1998) וב"אודות שמידט" (2002), בו הופיעה לצד ג'ק ניקולסון. ב־1997 כיכבה באחד מן הסרטים המצליחים בכל הזמנים, מבחינה כספית, "טיטניק", בו גילמה את דמותה של מרגרט בראון, שנאבקה להורדת כמה שיותר מנוסעי הטיטניק לסירות ההצלה. בייטס הייתה גם מועמדת 7 פעמים לפרס אמי, אף על פי שמעולם לא זכתה בו. מתוכם הייתה מועמדת שלוש פעמים כשחקנית המשנה הטובה ביותר במיני סדרה או בסרט טלוויזיה, פעמיים על הופעת אורח (בהן ב"עמוק באדמה"), פעם אחת על הבימוי ופעם אחת כשחקנית ראשית.
בשנת 2012 זכתה לבסוף בפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בתפקיד אורחת על הופעתה בקומדיית המצבים "שני גברים וחצי".
בשנת 2001 שיחקה לצד קולין פארל בסרט האקשן "הרעים שוב טובים" בבימויו של לס מייפילד,
בשנת 2006 דיבבה את ביטצי בסרט המצויר "חוות הקסמים" בכיכובה של דקוטה פנינג.
בשנת 2011 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "החוק של הארייט" ברשת NBC, בתפקיד האריסט קורן. בספטמבר 2011 שבה לשחק בעונה השנייה והאחרונה.
בשנת 2013 הצטרפה בייטס לקאסט הקבוע של העונה השלישית בסדרה אימה אמריקאית, " שם גילמה את דמותה ההיסטורית של דלפין לאלורי, אשת חברה אמריקאית מכובדת מניו אורלינס, שעינתה ורצחה בסתר עשרות עבדים שחורים בדרכים מזעזעות, בביתה שלה. בעונה הרביעית " גילמה בייטס את אתל דרלינג "האישה המזוקנת" במופע ה"פריק שואו", בעונה החמישית " את אייריס מנהלת המלון ובעונה השישית " גילמה את אגנס מרי וינסטד שחקנית בעלת הפרעה סכיזואפקטיבית, חזרה בעונה השמינית "" בה גילמה את מרים מיד, אחת מעובדי השטן.
בשנת 2016 שיחקה בקומדיה הפרועה "הבוס" בכיכובה של מליסה מקארתי. באותה שנה זכתה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, על תרומתה לתעשיית הקולנוע.
בשנת 2017 השתתפה בתפקיד אורחת בסדרת האנתולוגיה "אויבות", שנוצרה ונכתבה על ידי ראיין מרפי, לצידן של ג'סיקה לאנג וסוזן סרנדון, כבת דמותה של ג'ואן בלונדל.
המרכז לקיימות מקומית
המרכז לקיימות מקומית, הפועל החל מינואר 2006, נועד להוות כתובת לנושאי פיתוח בר קיימא (Sustainable Development) ברמה המקומית (רשויות, מועצות מקומיות ואזוריות). המרכז מספק כלים והכשרות, ופועל ליצירת רשת של הגורמים השונים העוסקים בקיימות מקומית.
המרכז פועל כשיתוף פעולה בין המשרד להגנת הסביבה, מרכז השל לחשיבה ומנהיגות סביבתית, בית הספר ללימודי הסביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב וארגון ICLEI המאגד בתוכו רשת של עשרות ערים מקיימות מרחבי העולם.
המרכז פועל במימון קרן LIFE של הקהילה האירופית.
המרכז פועל הן מול גופים מקצועיים, פוליטיים ונציגי ציבור ברשויות המקומיות, והן ברמה הארצית. כמו כן עוסק המרכז בקישור ורישות בין הגורמים השונים, ואיסוף והעברת מידע בנושא קיימות מקומית בישראל.
בין פעילויות המרכז:
דבי בסרגליק
דבי (דבורה) בסרגליק (19 בנובמבר 1955 - 10 במרץ 2005) הייתה שחקנית, מחזאית ומדבבת ישראלית.
נולדה ביפו. בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב והוראת תיאטרון במכללת לוינסקי לחינוך. שיחקה בתיאטרון הרפרטוארי, המסחרי, תיאטרוני ילדים ובפסטיבל עכו. כתבה, ביימה, עיצבה והדריכה שחקנים במחזות זמר. עסקה בהוראת תיאטרון במכללת לוינסקי לחינוך, בבתי ספר ובמסגרות חינוך למבוגרים.
קריירת משחק ודיבוב.
דבי בסרגליק הופיעה בעיקר בתפקידי משנה בתיאטרון ובטלוויזיה והתמחתה בדיבוב סדרות וסרטי הנפשה ופרסומות.
בין ההצגות בהן השתתפה, ניתן למנות את "סאלח שבתי" ו"חלון בלהות" (תיאטרון "הבימה"); "קול קטן" (תיאטרון בית ליסין); "מולייר במצרים" (בימת קדם); "האוזן הפרטית" ו"העין הציבורית". מחזות הזמר "גבירתי הנאווה", "צלילי המוסיקה" ו"תום סוייר והאקלברי פין"; "המכשפה" (התיאטרון לילדים ולנוער); "עליזה בארץ הפלאות" (על פי סדרת הטלוויזיה, התיאטרון המוזיקלי).
כתבה וביימה את ההצגות: "כניסה אחורית" ו"ירושלים של סבא".
בין הסרטים ותוכניות הטלוויזיה בהם השתתפה: זנב של עפיפון" (יהודית), "שמיכה חשמלית ושמה משה" (ברטה), "חסר קצת סוכר", "באזז", "מר באום (חיה), "פרא", "טיפת מזל" (הגננת דבי) ובתוכניות "זהו זה!", "כלבוטק", "רמת אביב גימל" (רגינה), "הפוך", "קפה פריז" (חיה איטה), "קריאת כיוון", "סיטון" ובסרט הדוקומנטרי "דביל'ה".
במסגרת הסדרה "בסוד העניינים" (סדרת-ההמשך ל"בלי סודות"), השתתפה במערכוני "המשרד המוזר" לצידה של רובי פורת שובל.
דיבבה בלמעלה משמונים סדרות וסרטי הנפשה, ביניהם: "פרופסור קשת", "קספר וחברים", "היי! בינבה", "אבירי האור הקסום" (אכזרינה), "נילס הולגרסון" (אולה), "דורימון", "דביבוני היער הירוק", "אלף ואחת אמריקות", "ממלכת עכברי השן", "הרפתקאות עיר הדובשנים" (אפי), "אגדות המלך שלמה", "החרב באבן", "102 כלבים וגנבים", "בלינקי ביל", "", "חוות סוסי הפוני", ובדמויות רבות בסדרת
הטלוויזיה "אגדות האחים גרים".
הייתה המדבבת הראשונה של ארתור ריד, הדמות הראשית בסדרה "ארתור", עד פטירתה.
ב-10 במרץ 2005 נפטרה בסרגליק ממחלת הסרטן והיא בת 49. נטמנה בבית העלמין ירקון.
מדינת הכוזרים
גלריית דגלי אירלנד
דגלים בהם נעשה שימוש באירלנד ובצפון אירלנד:
שער גן עדן
השער לגן עדן (באנגלית: Heaven's Gate) הייתה כת שהונהגה על ידי מרשל אפלווייט ובוני נטלס. לאחר מותה של נטלס מסרטן בשנת 1985, לקח על עצמו אפלווייט את ההנהגה. שמה של הקבוצה הוחלט סופית בשנת 1994, ועד אז עבר השם שינויים רבים.
סופה של הכת, ביחד עם הופעת שביט הייל-בופ (שכונה כוכב-השביט הגדול של 1997) זעזעה את ארצות הברית בשנת 1997 והחזירה את נושא הכתות לבמה הציבורית. אפלווייט שכנע 38 מחסידיו להתאבד כדי שנשמותיהם תוכלנה לעלות ולנסוע על חללית, שלפי אמונתם, הייתה מוסתרת מאחורי כוכב-השביט הייל-בופ. אמונות אלו הובילו לסיווג הכת ככת אמונה בחוצנים.
היסטוריה ומקור.
'השער לגן עדן' הייתה כת עידן חדש סודית ושהמידע עליה ועל מנהגיה מוגבל. בעת הצטרפות לכת, חברים נהגו לרוב למכור את רכושם כדי לנתק את קשריהם לקיום הארצי שלהם. במשך הרבה שנים הקבוצה חיה מנותקת מהחברה במערב ארצות-הברית. חברי הכת נהגו להסתובב בזוגות כדי להיפגש עם חברים אחרים למטרת העברת מצגות שנועדו כדי לצרף חברים חדשים. חלק מהזמן, חברי הכת נהגו לחיות בבתים חשוכים כדי להדמות את החוויה של מסעם בחלל החיצון. אחד מפרסומיה של הכת שנקרא "איך לבנות חוצן", התיימר לתאר חללית בין-כוכבית בנויה מחומרים שביניהם צמיגים ישנים. רוב המידע שידוע על הכת מגיע ממחקר שביצעו רוברט באלך ודייוויד טיילור אשר הסתננו לקבוצה בשנות השבעים.
חברי הכת הוסיפו "-אוֹדי" ("-ody") לשמם הפרטי במקום שמם המקורי. נטלס ואפלווייט נודעו כ"בו" ו"פיפ", ולאחר מכן "טי" ו"דו".