האדריכלים ילין והקר חברו לריכרד קאופמן בתכנון השדרה המרכזית (שדרות המאירי), ונקבע כי לכל אורכה יינטעו עצי ברוש. ראשיתה של שדרה זו בפינת הרחובות הרב צבי יהודה (לשעבר בן-דור)-העילוי-ימין אבות-המאירי, וסופה בהצטלבות עם רחוב קוסובסקי, שם עומד המבנה הציבורי - בית הכנסת. כיום רציפותה של השדרה נקטעת בהצטלבות עם רחוב קריית משה בשל קיוסקים שנבנו על השדרה.
בית הכנסת תוכנן כמבנה אבן מרובע, שעליו בסיס מתומן וכיפה עגולה, מאפייני סגנון בנייה מזרחי-מסורתי. עם זאת, שולבו בתכנון המבנה גם מאפייני הסגנון הבינלאומי שרווח בשנות ה-30: צמדי חלונות ארוכים וצרים. כיום קשה מהתבוננות בחזית הקדמית של המבנה לזהות את התכנון המקורי של הקר וילין, שכן לאורך השנים נוספו בקדמת המבנה חדרי תפילה קטנים ששינו את המראה הקדמי של הבניין כמעט עד לבלי הכר.
ילין והקר אף תכננו את בתי המגורים בשכונה. בתים אלו תוכננו כבתים חד-קומתיים פשוטים ובעלי גגות רעפים, ששיוו לשכונה מראה כפרי. בתים אלה, שהיו בתיהם של מייסדי השכונה וראשוניה, נהרסו ברבות השנים ובמקומם נבנו בתי דירות. כיום (2010) ניתן עדיין למצוא בשכונה בתים מקוריים אחדים שהשתמרו.
רבנות השכונה.
בשנת תשכ"ו מונה לרב השכונה הרב מרדכי יהודה ליב זק"ש, לאחר תקופת כהונה קצרה בה נאלץ לנסוע מחוץ לישראל לצורך טיפול רפואי באחד מבני משפחתו שחלה, הופסקה כהונתו והוא מונה לרבה של שכונת זיכרון משה.
בסוף תשכ"ט נבחר לתפקיד רב בית הכנסת אוהל יצחק, בית הכנסת המרכזי בשכונה, הרב שילה רפאל. בשכונה, שבה גדל ובה גם התגורר סבו המנוח, היו שהתנגדו למינוי רב שלא שירת בצבא. הוא החליט להתגייס על אף שהיה פטור, ושירת כשלושה חודשים.
לאחר פטירת הרב שילה רפאל, החל לכהן הרב יוסף אליהו מובשוביץ.
עובד צה&quot;ל
אזרח עובד צה"ל או עובד צה"ל (בראשי תיבות: אע"צ או ע"צ) הוא אדם המועסק על ידי משרד הביטחון, ועובד במסגרת צה"ל. עובד צה"ל אינו לובש מדים ואינו נמנה עם כוחות הצבא הסדיר, למרות שהוא עשוי לשמש במעמד של נגד או במעמד של קצין.
בצה"ל מועסקים כיום כ־7,400 עובדי צה"ל, מרביתם ביחידות הכפופות לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל). נהוגות שתי דרגות לעובדי צה"ל: בח"ג (בחזקת חוגר) - מרבית הע"צים; בח"ק (בחזקת קצין) - מיעוט הע"צים, כאלו הממלאים תפקיד המקביל לתקן רב-סרן ומעלה. בצה"ל מועסקים עובדים במגוון רחב של תחומים: עובדי ייצור, עובדי הוראה, טכנאים, הנדסאים, מהנדסים, עיתונאים, רופאים, פסיכולוגים, מחסנאים, אנשי לוגיסטיקה, יועצים ארגוניים ועוד. משך עבודתם בצה"ל ארוך יחסית למשך השירות של משרתי קבע וחלקם מתמידים במערכת 30 שנה ואף יותר, מאחר שהע"צים פורשים לגמלאות בגיל המקביל בדרך כלל לגיל הפרישה במגזר הציבורי, שהוא גבוה בהרבה מגיל הפרישה הצבאי.
מרבית התקנים המאוישים על ידי עובדי צה"ל מיועדים רק לעובדי צה"ל, אך בחלק מהמקרים התקן מאויש לעיתים על ידי עובד צה"ל ולעיתים על ידי קצין.
הארגון היציג של עובדי צה"ל הוא ארגון עובדי צה"ל, שבראשו עומד מאיר בן הרוש.
בבי יאר
מאיר ברד
מאיר ברד (נולד ב-7 בנובמבר 1949) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר בהפועל באר שבע ונבחרת ישראל.
ברד שיחק במרבית שנות הקריירה שלו בהפועל באר שבע, איתה זכה בשתי אליפויות. הוא היה השחקן הבאר שבעי הראשון ששיחק באופן קבוע במדי נבחרת ישראל. שיחק 385 משחקים בליגה העליונה בהם כבש 70 שערים. בשנת 1974 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל ובשנת 2009 נבחר להיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
ביוגרפיה.
מאיר ברד נולד להורים שעלו מתוניסיה בסוף שנות ה-40. לאחר לידתו במעברת פרדס חנה, הועברה המשפחה למושב גילת ולאחר מכן השתקעו בשכונה א' שבבאר שבע. עד גיל 14 שיחק ברד כילד עני בשכונת ילדותו, יחד עם שחקנים נוספים לעתיד בקבוצת הפועל באר שבע כמו רפי אליהו, מאיר אדמון, מאיר עייני ואשר שלגי. בבית ספר שיחק עם חבריו קטרגל בהפסקות וכך גילתה אותו הפועל באר שבע שם החל את הקריירה והצטרף לקבוצת הנוער שלה. את קבוצת הנוער הוביל ברד לאליפות הליגה הבכירה לנוער. בסוף 1966, בטרם מלאו לו 17, שותף לראשונה במשחקי הקבוצה הבוגרת על ידי המאמן יחיאל מור, שם כבש צמד שערים בהופעת הבכורה, והפך במהירות לאחד מהשחקנים המרכזיים בקבוצה. באותה עת הוא הופיע עדיין בשם משפחתו המקורי, ברדה ונקרא "מירו ברדה", אותו עיברת בהמשך ל"ברד".
ברד הצטיין בראיית משחק, במסירות מדויקות ובבעיטות חזקות מכל הטווחים. נחשב כמנהיג הקבוצה במרכז השדה, יחד עם רפי אליהו שאייש את האגף השמאלי ועם אליהו עופר ששיחק בקישור האחורי.
בעונה שנסתיימה ב-1969 נקבע, עוד לפני המחזור האחרון, כי הפועל באר שבע תנשור לליגה השנייה. במחזור הליגה האחרון שיחקה הפועל באר שבע מול מכבי יפו שהייתה זקוקה לניצחון במשחק על מנת להישאר בליגה העליונה. ברד טען בשנים מאוחרות יותר, כי הוצעו לו סכומי כסף על ידי אנשים מיפו כדי שלא יתאמץ ולא יבקיע שערים במשחק. הפועל באר שבע ניצחה במשחק משני שערים של ברד ושתי הקבוצות ירדו בצוותא לליגה השנייה.
בעונת 1971/1972 הבקיע ברד שער שנחרת בזיכרון אוהדי הכדורגל של אותן שנים. במשחק של הפועל באר שבע מול הפועל תל אביב, שנערך באצטדיון בלומפילד לעיני 22,000 צופים ואשר התעלה לרמה גבוהה, הוא כבש שער בדקה ה-90 בבעיטה עזה מ-25 מטר, אל בין חיבורי הקורות של שוער הפועל תל אביב, אריה בז'רנו והשווה את התוצאה ל-2-2. בעונת 1973/1974 זכה בתואר כדורגלן העונה של "ידיעות אחרונות".
שנות השיא היו בעונות 1974/1975 ו-1975/1976 כאשר זכה עם הפועל באר שבע באליפות המדינה. נחשב אחד מהגורמים הישירים לזכייה באליפות ואף זכה בתואר שחקן העונה בשנת האליפות הראשונה.
ב-1977 עבר לשחק שנה אחת בהפועל חיפה ולאחריה חזר להפועל באר שבע, שם סיים את הקריירה שלו בתום עונת 1982. עם פרישתו מהפועל באר שבע עבר ברד לשחק כמה משחקים בשורות בית"ר באר שבע, לפני שעבר להפועל ירושלים. בעונת 1983/1984 החתימה בית"ר באר שבע את ברד מחדש, גם מתוך כוונה ל"משוך" אוהדים מהפועל לבית"ר באר שבע. בעונת 1984/1985 שיחק כמה משחקים בהפועל דימונה מליגה א' דרום, לפני שפרש בגיל 35.
לאחר פרישתו החל ברד בקריירת אימון במחלקות הנוער של הפועל באר שבע. בהמשך, בשנת 2008, שימש ברד כמגלה כישרונות של הפועל באר שבע בקרב ילדים ונוער בבאר שבע, וכמאמן ילדים ג' של קבוצת הפועל מיתר.
נבחרת ישראל.
ברד הוזמן לסגל נבחרת ישראל על ידי עמנואל שפר ושיחק את משחקו הראשון במדי הנבחרת ב-25 באוגוסט 1969, בהפסד 1–3 לנבחרת שוודיה. השתתף במשחקי הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1970 ואף היה בהרכב הפותח במשחק המכריע על כרטיס העלייה לטורניר הגמר שנערך בסידני ובו סיימה ישראל בתיקו 1-1 מול נבחרת אוסטרליה. נופה מהסגל לפני טורניר הגמר במקסיקו. בסך הכול השתתף ב-13 משחקים בין ארציים, כולל במוקדמות מונדיאל 1974 ובמוקדמות האולימפיאדה 1976. במסגרת זו שיחק גם את משחקו האחרון במדי הנבחרת במשחק התיקו 0-0 מול נבחרת קוריאה הדרומית ב-28 באפריל 1976. הוא נופה מסגל הנבחרת על ידי המאמן דוד שווייצר לאחר שהתברר שבילה, בניגוד להוראות, יחד עם חברו לקבוצה ולנבחרת, רפי אליהו, בפאב במסע הכנה של הנבחרת באירופה.
חיים אישיים.
ברד נולד לקלמנט ואסתר, שעלו מתוניסיה ב-1949. מתגורר במיתר.
ברד הוא אביו של הכדורגלן הדר ברד, אשר משחק בקבוצת בית"ר באר שבע.
אינו (שבט)
אריה ים ניו זילנדי
אריה ים ניו זילנדי (שם מדעי: "Phocarctos hookeri") הוא מין אריה ים יחיד בסוגו המתרבה סביב לחופים של האי הדרומי של ניו זילנד, באיי אוקלנד ובמידה מסוימת גם באי סטיוארט.
מאפיינים.
פרוותם של הבוגרים חומה-שחורה, וצבע פרוותן של הנקבות בהיר יותר משל הזכרים. אריות ים ניו זילנדים זכרים מגיעים באורכם לכ-3.5 מטר, ואילו הנקבות מגיעות לאורך של 2 מטרים בלבד. הזכרים שוקלים בין 300 ל-450 ק"ג והנקבות שוקלות עד 160 ק"ג.
במהלך מסעות ציד, יכולים אריות הים הניו זילנדים להרחיק מהחוף אף למרחק של 130 ק"מ. להם יכולת לצלול לעומק של 300 מטר. תזונתם מורכבת מתמנונים, דגים קטנים, סרטנים, שבלולים ופינגווינים. הם נוהגים לבלוע אבנים המסייעות להם בתהליך העיכול, ומאוחר יותר הם מקיאים אותן.
אריות הים הניו זילנדיים מתרבים במושבות בין נובמבר לינואר, כאשר הגורים נולדים בתקופה שמתחילת דצמבר ועד לסוף ינואר. בנובמבר מגיעים הזכרים לחופים, ושם נאבקים ביניהם על טריטוריה. כמה שבועות לאחריהם מגיעות הנקבות לחופים, והזכר המנצח בכל טריטוריה זוכה בשטח שאליו מגיעות 8 עד 25 נקבות.
גורי אריות הים הניו זילנדיים נולדים עם פרווה עבה בצבע חום. אורך גופם בלידה 70-100 ס"מ, ומשקל הגורים הזכרים כ-7.9 ק"ג בעוד שמשקלן של הנקבות הוא כ-7.2 ק"ג. כעבור 2-3 שבועות מתחילים הגורים לשחות. הנקבות מגדלות את גוריהן עד הגיעם של הגורים לגיל 8 חודשים לפחות.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 3-4 שנים. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 5, אך רק בגיל 8 או אף יותר מכך מגיעים לבגרות חברתית המאפשרת להם להתרבות. תוחלת חייהם של הזכרים יכולה להגיע עד 23 שנים ואילו תוחלת חייהן של הנקבות עד 18 שנה.
אוכלוסייה.
כבעלי חיים נוספים בפאונה של ניו זילנד, גם אריה הים הניו זילנדי הוא מין בסכנת הכחדה.