קווין עבדה על שיר בשם "Feel Like", אך לא הייתה מרוצה מהתוצאה. דייוויד בואי הלך במקור לאולפני מאונטיין כדי לשיר קולות רקע בשיר אחר של קווין, "Cool Cat", אך שירתו הוסרה מהשיר האחרון כיוון שהוא לא היה מרוצה מהביצועים שלו. ברגע שהוא הגיע לשם, הם עבדו זמן מה וכתבו את השיר. הגרסה הסופית, שהפכה ל"Under Pressure", התפתחה ממפגש ג'אם של סשן ג'אם שהיה לבואי עם הלהקה בסטודיו של קווין במונטרו, שווייץ. עם זאת, לדברי הבסיסט ג'ון דיקון (כפי שצוטט במגזין צרפתי בשנת 1984), הכותב העיקרי של השיר היה פרדי מרקיורי - אם כי כולם תרמו לשיר.
"הגרסה הקודמת והעוברית של השיר ללא בואי, "Feel Like", זמין ב-bootleg, ונכתב על ידי מתופף קווין רוג'ר טיילור."
היה גם מעט בלבול לגבי מי יצר את קו הבס של השיר. ג'ון דיקון אמר (במגזין היפני חיי המוזיקה בשנת 1982) כי דייוויד בואי יצר את זה. בראיונות האחרונים, בריאן מיי ורוג'ר טיילור זיכו את קו הבס לדיקון. בואי, באתר האינטרנט שלו, אמר שקו הבס כבר נכתב לפני שהוא התערב. רוג'ר טיילור, בריאיון לסרט הדוקומנטרי של ה- BBC "Queen: the Days of Our Lives", הצהיר כי דיקון אכן יצר את קו הבס, וטען כי לאורך כל המפגשים באולפן הוא ניגן את הריף שוב ושוב. הוא גם טוען שכשהלהקה חזרה מארוחת ערב, דיקון, באופן משעשע, שכח את הריף, אך טיילור עדיין הצליח לזכור את זה. בריאן מיי הבהיר את העניינים במאמר של Mirror Online משנת 2016, וכתב שלמעשה בואי, לא טיילור, ששינה שלא בכוונה את הריף. הריף החל כ"דיסי החלה לשחק, 6 תווים זהים, ואז תו אחד ורביעי למטה ". לאחר הפסקת הארוחה, בואי שינה את זיכרון הריף ל- "דינג-דינג-דינג דידל אינג-דינג"
קרדיטים.
מפיקים מקוריים:
מוזיקאים בגרסה המקורית:
שוגרלנד אקספרס
שוגרלנד אקספרס (באנגלית: The Sugarland Express) הוא סרט דרמת פשע אמריקאי, בבימויו של סטיבן ספילברג שגם היה שותף בכתיבתו. זהו סרטו הראשון של ספילברג אשר הוצג בבתי הקולנוע. בסרט מככבים גולדי הון, בן ג'ונסון, ויליאם אתרטון ומייקל סאקס.
הסרט מגולל את סיפורם של בעל ואישה המנסים להימלט מהחוק והוא מבוסס על אירוע שהתרחש במציאות. בסרט, לוקחים בני הזוג שוטר סיור כבן ערובה ויוצאים למסע בריחה לאורך מדינת טקסס, בניסיונם לתבוע בחזרה לחזקתם את בנם בטרם יימסר למשפחת אומנה. הסרט צולם כולו במדינת טקסס שבה אירע גם הסיפור האמיתי (אם כי באזורים שונים). לפי עלילת הסרט, בני הזוג מנסים להגיע לבית המשפחה אשר בחזקתה נמצא הילד בעיר שוגרלנד שבטקסס, ומכאן שמו של הסרט.
ספילברג שכנע את המפיקים ריצ'רד זאנוק (בנו של מפיק העל ומייסד אולפני פוקס דריל זאנוק) ודייוויד בראון שיאפשרו לו לביים את סרטו הקולנועי הראשון בהתבסס על הסיפור האמיתי לעיל. הסרט צולם בינואר עד אפריל 1973 בסיוע כ-5,000 ניצבים מתושבי טקסס. סרט זה כולל גם את שיתוף הפעולה הראשון בין ספילברג ובין המלחין ג'ון ויליאמס. מבין כל הפסקולים שחיבר ויליאמס עבור ספילברג (כל סרטיו מלבד חמישה), זהו היחיד שלא יצא לאור כאלבום נפרד. עם זאת, ויליאמס הקליט בשנית את נעימת הסרט ב-1991 בליווי טוטס טילמנס ותזמורת הטיילת של בוסטון. ההקלטה נכללה באלבום האוסף משנת 1991 שכולל מגוון יצירות מבין שלל שיתופי פעולה בין השניים.
עלילה.
לו-ג'ין פופלין מבקרת את בעלה קלוביס בבית כלא בטקסס ומבשרת לו כי בנם עומד להימסר לידי משפחת אומנה לצמיתות. אף על פי שקלוביס נמצא ארבעה חודשים בלבד לפני שחרורו, היא משכנעת אותו לברוח ולסייע לה להשיג את הילד בחזרה. הם תופסים טרמפ במכוניתו של זוג מבוגר, אך כאשר ניידת סיור עוצרת אותם בגין עבירת תנועה קלה, לו-ג'ין וקלוביס נמלטים עם המכונית. שוטר הסיור שעצר אותם, מקסוול סלייד, פותח במרדף אחריהם וכאשר המכונית נקלעת לתאונה והוא ניגש לסייע להם, הם מצליחים להשתלט על האקדח והניידת שלו ולוקחים אותו כבן ערובה. בני הזוג וסלייד נוסעים לאורכה של טקסס כאשר מלווה אותם שיירת ניידות משטרה (בפיקודו של קפטן טאנר), רכבי חדשות ומסוקים. במהלך המסע, אשר כולל עצירות תדלוק וקניית מזון מהיר בדרך, נרקמים בין בני הזוג ובין סלייד קשרי חברות וכבוד הדדי.
כאשר בני הזוג וסלייד מגיעים לבית משפחת האומנה הם נתקלים במארב של כוחות משטרה. קלוביס נורה בידי צלפים ונהרג, ולו-ג'ין נלקחת למעצר. סלייד משוחרר ללא פגע. שקופית המופיעה בסוף הסרט מספרת כי לאחר ריצוי מאסרה, לו-ג'ין הצליחה בסופו של דבר לשכנע את הרשויות וקיבלה בחזרה את בנה.
צוות השחקנים.
שוטר הסיור שנחטף במציאות, ג'יימס קנת' קרון, השתתף אף הוא בסרט בתפקיד אורח קטן.
הסיפור האמיתי.
הדמויות של לו-ג'ין וקלוביס פופלין מבוססות על איילה פיי הולידיי דנט בת ה-21 ורוברט "בובי" דנט בן ה-22, דמותו של מקסוול סלייד מבוססת על שוטר הסיור ג'יימס קנת' קרון, בן ה-27 ודמותו של קפטן טאנר מבוססת על קפטן ג'רי מילר.
במציאות, איילה פיי לא הבריחה את בובי מבית הכלא - הוא שוחרר עוד לפני אירוע החטיפה, שאירע ב-2 במאי 1969. בניגוד למסע בן היומיים בסרט, המסע האמיתי ארך מספר שעות והסתיים באותו היום. בובי נורה בבית הוריה של איילה פיי בעיירה ווילוק שבטקסס, לשם הם נסעו על מנת לבקר את שני ילדיה של איילה פיי מנישואים קודמים. הוא מת בדרך לבית החולים. איילה פיי נעצרה ובהמשך נידונה לחמש שנות מאסר, אך בסופו של דבר ריצתה רק מספר חודשים. היא מתה מסרטן ב-1992. השוטר קנת' קרון המשיך לשרת כשוטר במחלקת ביטחון הציבור של טקסס עד לשנת 1978. הוא מת כתוצאה מהתקף לב בפברואר 2011.
ביקורות.
התגובות לסרט היו חיוביות ברובן. בעוד חלק מהמבקרים טענו כי ספילברג לא העניק מספיק עומק לדמויות הראשיות והתרכז יתר על המידה בסיטואציה המגוחכת שיצר המרדף, אחרים שיבחו את משחקה של גולדי הון ובעיקר את יכולות הבימוי של ספילברג שהיה אז צעיר וכמעט אנונימי, ואת יכולתו להפוך את הסיפור האמיתי הפשוט לסרט המשלב אלמנטים קומיים וטרגיים ומייצג תמונה מפוכחת של החברה האמריקאית. מבקרים רבים ניבאו על בסיס הסרט כי ספילברג עוד יוכיח את עצמו כבמאי שיירשם בספרי ההיסטוריה של הוליווד.
גם בישראל התקבל הסרט בתגובות חיוביות. כך למשל נתן גרוס בביקורתו על הסרט: "סרט שבולט לטובה בביצועו המבריק, בחינו, בסגולותיו הקולנועיות ובמשקלו." מאיר שניצר כותב: "זהו האנושי שבסרטי שפילברג, שהוא בדרך-כלל בלתי אנושי ביותר. תערובת של הומור וחרדה ומלודרמה, עם גולדי הון המצוינת בתפקיד הראשי."
פרסים.
הסרט זכה בפרס "התסריט הטוב ביותר" לשנת 1974 בפסטיבל הקולנוע בקאן.
נערת הרוק
נערת הרוק הוא פזמון שכתב יצחק לאור, הלחין מתי כספי וביצעה ריקי גל. השיר יצא לאור בשנת 1987.
רקע.
השיר נכלל באלבום "ריקי גל" שהיה לאלבום הבכורה שלה.
כשגל וכספי עבדו על אלבומה, הבחין כספי במילות השיר בעודו מעלעל בעיתון. כשיצא השיר הוא בתחילה נאסר לשידור ברדיו בגלל מילותיו הפרבוקטיביות ועיסוקו בסקס ושימוש בסמים. כך, אחד הבתים בשיר כלל את המילים:
היא מזדיינת בקלות
(או כמעט לא זזה כמעט
כל הדפיקה או מסייעת
בתנועה קלה של הישבן שלה
לאקט החדירה וקופאת
או משתוללת)
היא לא אוכלת או היא כן
אוכלת או היא לא גומרת או
היא כן גומרת או היא לא מדברת
היא לא נותנת לא מזדיינת לא או כן
מאוננת אולי רק מבשלת להם אולי רק מתבוננת
בהם בשקט בשקט
בסוד הם מעשנים מריחואנה ושותקים
השיר עוסק בנערה המחפשת להתחבר עם להקת רוק לא מצליחה במיוחד, ולגעת בעולם הזוהר של הרוק. הדרך לשם מבחינתה עוברת דרך מיטתם של חברי הלהקה. כשנחשפה ריקי גל למילים היא התלהבה מהן כי ראתה בנערת הרוק את דמותה, של גרופית ההולכת אחר מוזיקאים. גם השימוש בסמים היה נקודת דמיון ביניהן.
Crazy (מיני-אלבום)
Crazy (בעברית: משוגע\ת) הוא המיני-אלבום השישי של להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית 4Minute. המיני-אלבום יצא לאור ב-9 בפברואר 2015, על ידי חברות התקליטים קיוב אנטרטיינמנט ויוניברסל מיוזיק גרופ. מתוך המיני-אלבום יצאו שני הסינגלים: "Cold Rain" ו-"".
המיני-אלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
רקע.
ב-17 במרץ 2014, יום צאתו של המיני-אלבום, יצא מתוכו הסינגל הראשון מתוכו "Cold Rain". השיר הגיע למקום ה-15 במצעד השירים של קוריאה הדרומית. המיני-אלבום עצמו כבש את פסגת מצעד אלבומי העולם של בילבורד והפך לראשון של הלהקה שהצליח לעשות זאת.
בנוסף לכך, נמכר המיני-אלבום בלמעלה מ-48,715 עותקים בקוריאה הדרומית, ובלמעלה מ-1,000 עותקים ביפן.
Act. 7
Act. 7 הוא המיני-אלבום השביעי והאחרון של להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית 4Minute. המיני-אלבום יצא לאור ב-1 בפברואר 2016, על ידי חברות התקליטים קיוב אנטרטיינמנט ויוניברסל מיוזיק גרופ. מתוך המיני-אלבום יצאו שני הסינגלים: "Hate" ו-"Canvas".
המיני-אלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
רקע.
ב-1 בפברואר 2016, יום צאתו של המיני-אלבום, יצא מתוכו הסינגל הראשון מתוכו "Hate". השיר הגיע למקום ה-13 במצעד השירים של קוריאה הדרומית, ולמקום השני במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד. השיר נמכר בלמעלה מ-260,000 עותקים בקוריאה הדרומית בלבד.
בנוסף לכך, נמכר המיני-אלבום בלמעלה מ-20,589 עותקים בקוריאה הדרומית, ובלמעלה מ-257 עותקים ביפן.
צעירה מדי לנשיקה
צעירה מדי לנשיקה (באנגלית: Too Young to Kiss) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1951 בצבעי טכניקולור של מטרו גולדווין מאייר עם ג'ון אליסון, ואן הפלין וגיג יאנג בתפקידים הראשיים.
ג'ון אליסון זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.