הוענק לו הצלב הצבאי ב-3 ביולי 1915, צו השירות (DSO) ב-1 בינואר 1918 ואוזכר בשדרים ארבע פעמים, בנוסף לצלב המלחמה הצרפתי בנובמבר 1918.
בין המלחמות.
לאחר תום המלחמה, הועלה אירווין לדרגת מייג'ור קבועה ב-3 ביוני 1919. בהמשך השתתף במכללה לפיקוד ומטה, קימברלי כסטודנט בין השנים 1924–1925, ועם חבריו נמנו אלפרד ריד גודווין אוסטן, גווילם אייבור תומאס, דאגלס גרהאם, נואל ברספורד-פייר, האמפרי גייל, ארצ'יבלד ניי, וילוובי נורי, דאריל ווטסון, תומאס רידל-וובסטר ואוטו לונד. בעקבות זאת, שירת במטה ארמיית הריין הבריטית. בין 1920 ל-1932 שירת בתפקידי מטה, ובשנת 1927 הועבר לרגימנט הגבול.
בשנת 1933 מונה למדריך הראשי במכללה הצבאית המלכותית, סנדהרסט, במשך שלוש שנים. בשנת 1937 שימש כקצין מטה של הכוחות בריטים שהוצבו בסין.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939, אירווין שהועלה לדרגת בריגדיר ב-15 במרץ 1939, מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-6, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-2. ב-20 במאי 1940 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ובמהלך הנסיגה לדנקירק מונה למפקד הדיוויזיה ה-2, ופיקד עליה במהלך קרב צרפת.
לאחר פינוי דנקירק במאי 1940, נעשה ארווין עמית מסדר האמבט ב-11 ביולי 1940. ב-28 באוקטובר הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-38 (וולשית) בבריטניה. ב-7 בנובמבר 1941, אירווין הועלה לדרגת לוטננט גנרל, ומונה למפקד הקורפוס ה-11, שבסיסו במזרח אנגליה והיה לו אחריות משמעותית להגנת בריטניה במקרה של פלישה גרמנית.
הוא הועבר למזרח התיכון בשנת 1942, לפיקוד על הקורפוס ה-4 בעיראק. מטה הקורפוס הועבר להודו לאחר כיבוש בורמה על ידי היפנים. אירווין מונה למפקד הראשי של המזרח, הודו ביולי 1942. לצבא המזרח היה אחריות רחבה להגנה על הגבול המזרחי של הודו מפני היפנים, ולשמירה על הביטחון באזורים נרחבים בהודו.
לקראת המתקפה בארקאן בשלהי 1942 עקפו ארצות הברית והמפקדה של הצבא המזרחי את מפקדת הקורפוס ה-15 לאחר חילוקי דעות עם המפקד המקומי, ביל סלים, והשתלטו על המבצע. ההתקפה נכשלה, עם השפעות חמורות על המורל והיוקרה של בעלות הברית. ב-6 באפריל 1943 נתן אירווין מסיבת עיתונאים בה הוא מתח ביקורת על ציוד, אימונים ומוטיבציה של צבאות בעלות הברית בהודו. אף שהתוודעו כי הדברים היו נכונים במידה רבה, סירובו של אירווין להודות בכל טענה שהייתה קשורה לעצמו ולאנשי צוותו גרמה לפיטוריו, והוא חזר לבריטניה בחופשת מחלה.
בשנת 1944 מונה למפקד על מחוז סקוטלנד המזרחי ונשאר בתפקיד זה עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה.
לאחר מכן שימש שלוש שנים כמפקד הכוחות הבריטי בפיקוד מערב אפריקה, שבמהלכן הועלה לדרגת קבע של לוטננט גנרל, ובשנת 1948 פרש לחיים פרטיים. ב-21 בדצמבר 1972 הוא מת בביתו בהולפורד, סאמרסט.
קרן התחקירים
הפס&quot;ד
ביאנקה (זמרת)
אנה בוריסובנה קורסון (ברוסית: Татьяна Эдуардовна Липницкая; נולדה ב-17 בספטמבר 1985), הידועה בשם הבמה ביאנקה (Бьянка), היא זמרת-יוצרת, מפיקה מוזיקלית, שחקנית ומלחינה בלארוסית-רוסית.
לדוד משה הייתה חווה
לדוד משה הייתה חווה (או: לדוד משה הייתה פרה) הוא שיר ילדים ישראלי שביצעה חוה אלברשטיין באלבומה טיקיליטון משנת 1977. הפזמון צבר פופולריות ונחשב לקלאסיקה של שירי הילדות בישראל, השיר בוצע גם על ידי ציפי שביט ונתן דטנר, עוזי חיטמן, דליה פרידלנד, ג'קי מקייטן, דודו זר, משתתפי "שלוש, ארבע חמש וחצי", משתתפי "בלי סודות", דנה עדיני ודרור קרן ואחרים.
במקור נכתב השיר בשפה האנגלית בשם "Old MacDonald Had a Farm", ("למקדונלד הזקן הייתה חווה") בשנת 1917 ותורגם לשפות שונות. השיר תורגם לעברית על ידי אברהם ברושי.
תוכן הפזמון עוסק בחקלאי המגדל בעלי חיים, ובקולות שמשמיעות החיות השונות.
סוציאליזם לעשירים וקפיטליזם לעניים
סוציאליזם לעשירים וקפיטליזם לעניים הוא טיעון פוליטי-כלכלי קלאסי, לפיו בחברות קפיטליסטיות המדינה מבטיחה כי יותר משאבים יזרמו לעשירים מאשר לעניים, למשל על ידי תשלומי העברה. המונח "רווחה תאגידית" משמש לרוב לתיאור מתן טיפול חיובי לתאגידים מסוימים על ידי הממשלה. אחת מצורות הביקורת הנפוצות נגד הכלכלה הפוליטית הקפיטליסטית היא הטענה שהיא מאפשרת לתאגידים גדולים "להפריט רווחים ולהלאים הפסדים".
הביטוי בא במקור לבקר את המדיניות הכלכלית של ארצות הברית, אך מאז שימש גם לתיאורן של מדינות נוספות.
היסטוריה ושימוש.
הביטוי הפך לפופולרי לראשונה הודות לספרו של מייקל הרינגטון משנת 1962, "אמריקה האחרת", בו ציטט הרינגטון את צ'ארלס אברמס, סמכות ידועה בתחום הדיור.
אנדרו יאנג מצוטט לרוב כמי שכינה את המערכת בארצות הברית "סוציאליזם לעשירים וכלכלת שוק לעניים", ומרטין לותר קינג השתמש לעיתים קרובות בניסוח זה בנאומיו. מאז 1969 השתמש גור וידאל בביטוי דומה כדי לתאר אף הוא את המדיניות הכלכלית של ארצות הברית, ובשנות השמונים הוא השתמש בו כדי לבקר את המדיניות הכלכלית של רונלד רייגן.
הכלכלן דין בייקר הביע דעות דומות בספרו "מדינת-המטפלת השמרנית: כיצד העשירים משתמשים בממשלה כדי להישאר עשירים ולהתעשר עוד", בו הצביע על כמה תחומי מדיניות שונים בהם התערבות ממשלתית היא חיונית לשמירה והעצמה של העושר בידיהם של מעטים.
הבלשן נועם חומסקי מתח ביקורת על אופן יישום עקרונות השוק החופשי. הוא העיר כי "השוק החופשי הוא סוציאליזם לעשירים – שווקים חופשיים לעניים ופרוטקציוניזם של המדינה על העשירים." הוא טען כי העשירים והחזקים "רוצים להיות מסוגלים לנהל את המדינה-המטפלת" כך ש"כשיהיו בצרה, משלם המיסים ישלם את ערבותם".
טיעונים דומים הועלו בקשר למשבר הכלכלי של 2008. בספטמבר של אותה השנה אמר הסנאטור האמריקאי ברני סנדרס בנוגע לחילוץ המערכת הפיננסית האמריקאית: "זו הדוגמה הקיצונית ביותר שאני יכול לזכור של סוציאליזם לעשירים ושוק חופשי לעניים." באותו חודש אמר הכלכלן נוריאל רוביני: "זה פתטי שהקונגרס לא התייעץ עם איש מבין הכלכלנים המקצועיים הרבים שהציגו [...] תוכניות חלופיות שהיו יותר הוגנות ויעילות ופחות יקרות לפתרון המשבר הזה. זהו שוב מקרה של הפרטת הרווחים והלאמת ההפסדים; חילוץ וסוציאליזם לעשירים, למקושרים ולוול סטריט".
מזכיר העבודה של ארצות הברית לשעבר רוברט רייך, אמר בפרפרזה בדיילי שואו באוקטובר 2008: "יש לנו סוציאליזם לעשירים, וקפיטליזם לכל השאר."
העיתונאי ג'ון פילגר כלל את הביטוי בנאום קבלת פרס השלום של סידני, פרס זכויות האדם של אוסטרליה, בנובמבר 2009: "הדמוקרטיה הפכה לתוכנית עסקית, עם שורה תחתונה לכל פעילות אנושית, כל חלום, כל הגינות, כל תקווה. המפלגות הפרלמנטריות המרכזיות מוקדשות עתה לאותה מדיניות כלכלית - סוציאליזם לעשירים, קפיטליזם לעניים - ואותה מדיניות חוץ של שעבוד למלחמה אינסופית. זו לא דמוקרטיה."
הסנאטור האמריקאי ברני סנדרס השתמש בביטוי במהלך נאום שמונה וחצי השעות שלו בסנאט ב-10 בדצמבר 2010 נגד המשך הפחתת המיסים מתקופת בוש, כשדיבר על החילוץ הפדרלי של מוסדות פיננסיים גדולים בזמן בו הלוואות לעסקים קטנים נדחו. הוא חזר, בשינויים קלים, על ביטוי זה במהלך הפריימריז של 2020, ובהקשר של התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית.
אגמאת
אגמאת (בערבית: اغمات; בברברית: ⵖⵎⴰⵜ; באנגלית: Aghmat, בתעתיק מדויק לעברית: אר'מאת) היא עיר בדרומה של מרוקו, כ-30 ק"מ מהעיר מרקש, ששימשה מרכז סחר חשוב בימי הביניים וכבירה האידריסית של אזור הסוס. בשנות האלפיים, היא נחשבת כמקום בעל חשיבות היסטורית ומצויים בה מספר אתרים ארכאולוגיים.
היסטוריה.
לאחר מותו של אידריס השני בשנת 828 חולקה הממלכה האידריסית בין בניו, ואגמאת הייתה לבירתו של אזור סוס, תחת שלטונו של הנסיך עבדאללה. כאשר פלשו לוחמי אלמורביטון ממדבר סהרה תחת עבדאללה בן יאסין, הוגנה אגמאת על ידי לקאט, מנהיג השבט הברברי מג'ראווה. לאחר הפסדו ומותו של לקאט בקרב, נישאה אלמנתו, זיינב אן-נפזאוויית, למנהיג אלמורביטון אבו בכר, והכניסה לרשותו הון רב. לאחר ההפיכה של יוסוף בן תאשפין נגד בן דודו אבו בכר (1071), התחתן יוסוף עם זיינב.
בסביבות 1068/1069 האוכלוסייה גדלה באופן בולט ואבו בכר החליט להקים בירה חדשה. הוא החל לבנות את העיר מרקש בסביבות שנת 1070, וזו בישרה את שקיעתה האיטית של אגמאת. האלמורביטון השתמשו באגמאת כמקלט לגולים, ביניהם היה מוחמד אל-מעתמיד, המלך לשעבר של האימפריה טאיפה של סביליה וקורדובה ומשורר ידוע. קברו הוא עדיין משמש כיעד עלייה לרגל. עבדאללה אבן בולוגין, מלך גרנדה לשעבר, הוגלה אף הוא לאגמאת, ובמהלך תקופת גלותו הוא כתב את זיכרונותיו.
בשנת 1126, 1127 ו-1130 הפכה אגמאת לזירת קרבות בין הצבא האלמורביטי תחת הנהגת עלי בן יוסף, וצבא אל-מוואחידון תחת פיקודו של אבו עבדאללה בן תומראת. ביום האמצעי של החודש המוסלמי "מוחרם" 541 (ב-27 ביוני 1146), לאחר מספר שנים שבהן אירעה בריחה כללית של כוחות אלמורביטון, נכנס מנהיג אל-מוואחידון עבד אל-מואמין לאגמת ללא כל קטטה.
מקור משנת 1860 מוסר כי התגוררו בעיר 5,500 תושבים, כולל כאלף יהודים.
כלכלה וחברה.
אבו עובייד אל-בכרי כתב במאה ה-11, ערב תבוסת כוחות אלמורביטון, על אגמאת כעיר משגשגת, בה נשחטו 100 בקר ו-1000 כבשים עבור מכירה ביום ראשון - אז "יום השוק". התושבים היו בוחרים בעצמם את המנהיג שלהם באופן קפדני. אגמאת נחלקה לשניים: המרכז המסחרי והפוליטי, שהיה ידוע בשם "אגמת אוריקה", ומקום המצוי במרחק של כ-13 ק"מ משם נקרא בשם "אגמת אילן", שהיה סגור לזרים. התקיימה תנועה עמוסה לנמל "חואז" בחוף האטלנטי - מסע של שלושה ימים מערבית לאגמאת.
העת האחרונה.