עם המודעות הגוברת לאיכות הסביבה, יש נטייה גוברת למחזר את הגופיות הישנות, לא רק לסמרטוטים. גמישות הגופיות וצבעוניותן, עוררו רבות לעשות מהם תיקי נשיאה לירקות. היות שלרוב הגופיות עשויות מסריג, הן משמשות חומר מצוין להפיכתן למעין חוטים עבים המכונים 'חוטי טריקו', חוטי סריג אלו מצוינים לצינור או סריגת שטיחים, סלי בד וכדומה.
לוסי (פירושונים)
זפקת
זפקת (בלטינית: gutteria, struma),היא התנפחות של הצוואר (מתחת לפיקה בגרון או בית הקול) בגלל בלוטת תריס מורחבת. זפקת מסווגת במספר דרכים:
סיבוכים של זפקת יכולים להיות, בין היתר, דימומים- כתוצאה מקרע בין זקיקי הבלוטה, פיברוזיס (לייפת) של הבלוטה כתוצאה מתהליך ריפוי של הדימום, או הסתיידויות.
גורמים.
הגורם הנפוץ ביותר בעולם לזפקת הוא חוסר ביוד. באוכלוסיות בהן קיים מחסור קבוע בתזונה ביסוד הכימי יוד קיימת שכיחות גבוהה של זפקת. תופעה זו נקראת "זפקת אנדמית". ניתן לרפא מצב זה על ידי מתן תוספי מזון (מינרלים) עשירים ביוד לאוכלוסייה. תופעה זו קיימת עדיין בעולם אך ורק במדינות עניות שבהן אין משאבים כספיים למתן תוספי מזון לאוכלוסייה כחלק מתוכניות בריאות הציבור.
גורמים אחרים הם:
שכיחות.
יוד הוא יסוד חיוני בתהליך הסינתזה של הורמוני בלוטת התריס תריודוטירונין ותירוקסין (T3 ו-T4). בתנאים שבהם נוצרת זפקת אנדמית, כאשר היסוד יוד אינו מצוי באופן טבעי במזון, בלוטת התריס אינה יכולה ליצור הורמונים אלה. בתגובה לרמת נמוכה של הורמונים בבלוטת התריס, מפרישה בלוטת יותרת המוח הורמון TSH. TSH גורם להגברת הסינתזה של T3 ו-T4, אבל בכמויות גדולות הוא גם גורם לבלוטת התריס לגדול בתגובה להורמון.
זפקת נפוצה יותר בין נשים, אבל הגורמים לזפקת בנשים הם מגוונים וכוללים זפקת הנגרמת ממחלות אוטואימוניות ולא רק ממחסור ביוד.
ייתכן שטיפול רפואי בזפקת אינו הכרחי, אם התופעה לא נגרמה ממחלה והיא קטנה בגודלה. בנסיבות מסוימות, בהן הזפקת מפריעה לנשימה תקינה או לבליעה, ייתכן ויש צורך להסירה בניתוח. קיימת היום אלטרנטיבה להסרת הזפקת בניתוח על ידי טיפול ביוד רדיואקטיבי, עם ובלי הזרקה של TSH קודם לטיפול ביוד. טיפול זה יכול להפחית את גודל הזפקת ב-30-65%. אבל הסרת זפקת מפושטת יכולה לעיתים להיות כרוכה בהסרת בלוטת התריס כולה. הסרת בלוטת התריס הורסת למעשה את יכולת הגוף לייצר את הורמוני התריס. במקרה כזה יצטרך החולה ליטול באופן קבוע הורמוני בלוטת התריס בכדורים כדי למנוע נזקים גופניים הנגרמים מחוסר בהורמונים אלה (היפותירודיזם).
אבחון.
זפקת ניתנת לאיבחון על ידי בחינה ומישוש הצוואר וכן על ידי בדיקת גלי קול (Ultrasound - US). חשיבות בדיקת ה US נובעת מהעובדה הפשוטה שחלק ניכר ממקרי הזפקת, בעיקר בשלבים הראשונים בהתפתחותו, אינם ניתנים לזיהוי בקלות. הערכת צריכת יוד בילדים מתבצעת לרוב באמצעות בדיקות ריכוז יודיד בשתן. בניגוד לבדיקות שתן, המעידה על צריכת יוד בימים הבודדים הקודמים, זפקת עשוי להעיד על מחסור ביוד חודשים עד שנים טרם הבדיקה.
עבר ועתיד.
זפקת הייתה נפוצה מאוד באזורים רבים בעולם בהם היה מחסור ביסוד יוד באדמה. לדוגמה, באזור מרכז אנגליה (המידלנדס) התופעה הייתה ידועה בשם "צוואר דרבישייר" (Derbyshire Neck). בארצות הברית זפקת הייתה נפוצה באזור הימות הגדולות ובמערב התיכון. תופעה זו נעלמה כמעט לחלוטין בארצות מפותחות שבהן מלח שולחן מכיל תוספת של יוד, אולם זפקת עדיין נפוצה במרכז אסיה ובמרכז אפריקה.
החל משנות ה-90, קטנה הצריכה של היוד בחלק מהמדינות המפותחות (למשל אוסטרליה), בשל שימוש מועט מדי במלח שמכיל תוספת יוד וירידה בשימוש בחומרי חיטוי המכילים יוד בתעשיית החלב. עקב כך קיים חשש בקרב מומחי בריאות מפני חזרת מחלות הקשורות במחסור ביוד למדינות אלה, ובהן הזפקת.
זפקת בישראל.
ישראל גובלת בים התיכון ונחשבת לעשירה ביוד ולפיכך בעלת שיעורי זפקת נמוכים. עם זאת, שיעורים גבוהים נמצאו בקרב ילדים תושבי הגליל העליון בשנות ה-50 וילדים ברמת הגולן בשנות ה-80. בנוסף, בקרב ילדי עולים ממדינות מזרח אירופה ומאתיופיה בשנות ה-90 נמצאו שיעורים גבוהים, ככל הנראה עקב מחסור ביוד והמצאות גויטרוגנים במזון. שיעורים שכאלה אף נמצאו בקרב עולות בוגרות מאתיופיה, אולם ככל הנראה, השפעת הגויטרגנים במזון וגנטיקה היוו את הסיבה לכך ולאו דווקא מחסור ביוד.
בשנים האחרונות התגלה על ידי חוקרים מהאוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי אוניברסיטאי "ברזילי" כי קיים חשש שהעלייה בשימוש התפלה במי השתייה קשורה במחסור יוד ולכן בהפרעות כתוצאה ממחסור יוד כגון זפקת. ממחקר שנערך בישראל על ידי ד"ר יניב עובדיה (תזונאי-דיאטן קליני), בהנחיית ד"ר דב גפל מבי"ח "ברזילי" ופרופ' אהרון טרואן מהאוניברסיטה העברית, עולה כי חלה עליה בעשור האחרון בשימוש בתרופות לטיפול במחלות בלוטת התריס, דבר העלול להעיד על עליה בשכיחות של מחסור ביוד. חוקרים אלו מצאו כי זפקת מסוימת קשורה בערכי תירוגלובולין (Thyroglobulin) מוגברים בדם ובמחסור יוד בתזונה במדגם ישראלים בוגרים מנפת אשקלון. עובדיה, גפל וטרואן גורסים כי צריכה נאותה של יוד בתזונה עשויה להקטין את הסיכוי ללקות בזפקת.
COINTELPRO
COINTELPRO (ראשי תיבות של Counter Intelligence Program; באנגלית: התוכנית לסיכול ריגול) הייתה סדרה של תוכניות חשאיות של ה-FBI, שכוונה להתחקות, לפקח ולסכל ארגונים פוליטיים אשר מתנגדים למשטר בתוככי ארצות הברית. תוכנית ה-COINTELPRO הרשמית התרחשה בשנים 1956–1971, ועקבה אחר מספר ארגונים נודעים כמו תנועת הפנתרים השחורים, הוועידה למנהיגות נוצרית דרומית (ארגונו של מרטין לותר קינג), הקו קלוקס קלאן, סטודנטים למען חברה דמוקרטית, כמעט כל הקבוצות שהפגינו נגד מלחמת וייטנאם ואף מפגינים בודדים שלא השתייכו לארגונים מסוימים. התוכנית נחשפה על ידי ועדת האזרחים לחקירת ה-FBI, אשר פרצה למשרד שדה של ה-FBI במדיה, פנסילבניה, לקחה מספר תיקים, וחשפה את התוכנית על ידי העברת החומר הזה לעיתונים ולסוכנויות הידיעות.
טכניקות.
לארגון הFBI היו כמה טקטיקות מרכזית אשר השתמשו בהם במבצעי COINTELPRO.
כוח בלתי חוקי: ארגון הFBI היה יוצר קשר עם תחנות המשטרה המקומיות מכמה סיבות: כדי לאיים על מתנגדים, לבצע פריצות לא חוקיות לבתים של מתנגדים ולבצע ונדליזם, תקיפות והתנקשויות. המטרה הייתה להפחיד מתנגדים, וכך לשבש את תנועותיהם.
ערעור של דעת הסובבים: הFBI ניסו לפגוע בארגונים על ידי קריאת תיגר על המוניטין שלהם בקהילה. הארגון תכנן תוכניות כדי לחסום מנהיגים מלהפיץ את הרעיונות שלהם בפומבי או דרך התקשורת. יתר על כן, הארגון יצר ושלט בתקשורת שלילית שנועדה לערער את ארגוני הכוח השחור. יכולתו של ה- FBI ליצור חוסר אמון בתוך ארגונים מהפכניים וביניהם, נגעה בתדמיתם הציבורית והחלישה את הסיכויים לאחדות ותמיכה ציבורית.
לוחמה פסיכולוגית: ה- FBI והמשטרה השתמשו במספר רב של שיטות כדי לערער תנועות מתקדמות. הם שתלו סיפורי תקשורת כוזבים ופרסמו עלונים מזויפים בשם קבוצות ממוקדות: הם זייפו התכתבויות, שלחו מכתבים אנונימיים וביצעו שיחות טלפון אנונימיות. הם הפיצו מידע מוטעה אודות פגישות ואירועים, הקימו קבוצות תנועה שקריות המנוהלות על ידי סוכני ממשלה, והורים, מעסיקים, בעלי בתים, פקידי בתי ספר ואחרים מניפולטיביים או חזקים, כדי לגרום לצרות לפעילים. הם השתמשו במידע כוזב כדי ליצור חשד לגבי פעילים ממוקדים, לפעמים עם השלכות קטלניות.
קורבנות.
הקורבנות הגדולים ביותר בתוכניות ההפרעה של ה- FBI היו חלק מקבוצות ה"לאומנים השחורים". כדי לבצע פעולות נגד הקבוצות השונות, הונחו סוכנים שתפקידם היה להכפיש את קבוצות ה"לאומנים השחורים". הסוכנים הכפישו את הקבוצות בקרב קהילות רבות. תזכיר מה- 4 במרץ 1968 מאת ג'י אדגר הובר, ראש ה -FBI לשעבר למשרדי ה - FBI הגדיר יעד מרכזי של COINTELPRO - תוכנית "קבוצת השנאה הלאומנית". מטרת הקבוצה הייתה "למנוע את הקואליציה של קבוצות לאומיות שחורות לוחמניות; " כדי למנוע את עלייתו של משיח שיכול לאחד את קבוצת השחורים הלוחמנית לאומנית... כדי למנוע אלימות מצד קבוצות לאומיות שחורות; ו"מניעת צמיחה ארוכת טווח של ארגונים לאומניים שחורים, במיוחד בקרב בני נוער."
ד"וח מיוחד משנת 1970 שיועד לנשיא ניקסון חושף את הרעיונות מאחורי הפעולות שביצעה הממשלה נגד קבוצת "הפנתרים השחורים". בדו"ח נכתב כי קבוצת הפנתרים השחורים היא הקבוצה המסוכנת והפעילה ביותר בקרב קבוצות הלאומנים השחורים. נכתב כי מספר משתתפי הקבוצה עמד על על כ-800, אך כי 25 אחוזים מהקהילה השחורה בארצות הברית רוחשת כבוד ואהדה לפנתרים השחורים. בגלל הנתונים הללו, הופעלו מבצעים רבים נגד קבוצת הפנתרים השחורים, כדי להבטיח שהפוטנציאל הגבוה של הקבוצה לא יתממש בקרב האוכלוסייה השחורה של ארצות הברית.
חשיפת COINTELPRO.
תוכנית COINTELPRO הייתה חשאית עד שנת 1971. בשנה זו, ועדת האזרחים לחקירת ה- FBI פרצה למשרד שדה של ה- FBI בפנסילבניה. הוועדה לקחה לקחה כמה תיקים אשר חשפו את התוכנית. החומר שהוועדה מצאה הועבר לסוכנויות הידיעות. האקטיביסטים מודעת האזרחים השתמשו בקרב אגרוף בין מוחמד עלי לג'ו פרייזר כמעין כיסוי למעשיהם. תחילה, ארגוני חדשות רבים סירבו לפרסם את המידע באופן מיידי, למעט העיתון "וושינגטון פוסט". העיתון אישר את מהימנות המסמכים, ופרסם אותם בעמוד הראשון (בניגוד לבקשת היועץ המשפטי לממשלה), מה שגרם לארגונים אחרים ללכת בעקבותיהם. בתוך השנה הכריז מפקד ה-FBI ג'יי אדגר הובר כי COINTELPRO הריכוזית הסתיימה, וכי כל פעולות האינטליגנציה הנגד בעתיד יטופלו ממקרה למקרה.