שטחה הכולל של פוקיס המודרנית עומד על 2,210 קמ"ר, ונכון לשנת 2011, אוכלוסייתה מונה 40,343 נפשות, מה שהופך אותה לאחת מהיחידות האזוריות הכי פחות מאוכלסות ביוון. היישוב הגדול ביותר בפוקיס הוא אמפיסה, שמהווה גם את בירתה המנהלית.
פוקיס העתיקה הייתה מאוכלסת בדלילות, ותושביה, שהתארגנו בפדרציה של שבטים, עסקו בעיקר בחקלאות ומרעה. חשיבותה ההיסטורית של פוקיס הייתה במיקומה של דלפי בתחומיה: דלפי הייתה מקום מושבו של האורקל מדלפי, שהיה האורקל החשוב ביותר ביוון הקלאסית, והיא הייתה אתר חשוב עבור המאמינים באל אפולו. בנוסף לכך המקום המקודש בדלפי היה מקדש פאן-הלני, ובמקום זה התחרו פעם בארבע שנים ספורטאים מכל רחבי העולם היווני במשחקים הפיתיים. בשל החשיבות הדתית של דלפי, הפוקים סבלו מהתערבויות מתמדת בענייניהם מידי שכניהם, והם הותקפו בשורה של מלחמות, הידועות כמלחמות הקודש של דלפי, על ידי הכוחות הבולטים ביוון העתיקה.
Winterheart's guild
טאי פאן (ספר)
טאי פאן ((אנגלית: Tai-Pan) הוא ספרו השני של ג'יימס קלאוול משנת 1966. הסיפור מספר על האי הונג קונג, מושבה בריטית חדשה, אחרי הסכם צ'אונפי בשנת 1841. טאי פאן הוא גם הספר השני בסאגה האסייאתית של ג'יימס קלאוול.
לטאי פאן עלילה מורכבת וארוכה. הוא מציג מגוון רחב של דמויות, אשר רובן, ובמקרים רבים גם קרוביהן הרחוקים, מוזכרים בספרים מאוחרים יותר.
עלילה.
העלילה מתרחשת בחודשים שלאחר הניצחון הבריטי במלחמת האופיום הראשונה והזכייה באי הונג קונג.
דירק סטרואן, ה"טאי פאן", או המנכ"ל של חברת בית האצילים, חברת הספנות והסחר החזקה ביותר באסיה, מהמר על כספו בהשקעת סכומי כסף אדירים בפיתוח סחר האופיום וביסוס המטה שלו באי, השקעה שנראית לכאורה חסרת ערך. עם זאת, מטרתו האמיתית של סטרואן היא יצירת קשרי מסחר יציבים עם סין, ותוך כדי כך הכנסתה של סין למשפחת האומות.
הסיפור עוקב אחר ניסיונותיו של סטרואן לשמור את בית האצילים כחברה החזקה ביותר במזרח הרחוק, וניסיונו לפתח שושלת אשר תשלוט בבית האצילים ובים הסיני לאחר מותו. אויבו העיקרי של סטרואן הוא טיילר ברוק, אשר היה בעבר ממונה על סטרואן והכה אותו באכזריות. ברוק מנהל כעת את החברה השנייה בגודלה במזרח הרחוק, והוא לא יעצור עד שלא יכריע את סטרואן, והוא עצמו יהיה לטאי פאן של כל אסיה.
טאי פאן מבוסס בחופשיות על ההיסטוריה של ג'ארדין מת'סון.
בשנת 1986 יצא הסרט "טאי פאן", המבוסס על הספר.
עדן (פירושונים)
מחלת השימוטו
מחלת הַשימוֹטוֹ (באנגלית: Hashimoto’s Thyroiditis; קרויה על שם האקארו השימוטו (ביפנית: 橋本 策)) היא מחלה אוטואימונית, המופיעה בעיקר אצל נשים הגורמת לתת-פעילות של בלוטת התריס בעקבות הרס של הבלוטה.
גילוי המחלה.
ב־1912 תיאר ד"ר האקארו השימוטו (Hakaru Hashimoto) ארבע נשים עם הפרעה כרונית של בלוטת התריס. בלוטת התריס של החולות הייתה מוגדלת, והתאפיינה באינפילטרציה (הסננה) דיפוזית של לימפוציטים, פיברוזיס (לייפת) ואטרופיה (ניוון) של פרנכימת הבלוטה. מבחינה היסטולוגית ניתן לראות כי התסנין הכבד של הלימפוציטים הורס את תאי הבלוטה (התאים הפוליקולריים) וניתן לראות תאים מיוחדים הקרויים תאי hurthle- אלו הם תאים אשר עברו שינוי (היו בעבר תאים פוליקולריים רגילים) והם בעלי ציטופלסמה רחבה יותר, המאופיינת בנוכחות של מיטוכונדריות רבות. בנוסף ניתן להבחין בזקיקים לימפטיים הכוללים מרכזי נבט לימפטיים.
בעבר חשבו שהמחלה נדירה ולרוב נעשתה האבחנה בזמן ניתוח או על ידי הפתולוג לאחר כריתת הבלוטה. השכיחות העולה בשיטת הביופסיה באמצעות החדרת מחט (FNA =Fine-Needle Aspiration Biopsy) והתפתחות שיטות סרולוגיות לניתור נוגדנים, הובילו לאבחנה לעיתים קרובות יותר.
כיום מסתבר כי זוהי מחלת בלוטת התריס הנפוצה ביותר.
האינדיקציה הראשונה לאנומליה אימונולוגית בהקשר למחלה נראתה בניסוי שבו גילו כי קיימת עלייה משמעותית ברמות הגמא גלובולין (IgG) (סוג של נוגדן נפוץ) בסרום החולים. בניסוי נוסף, הוספת דם של חולה השימוטו לרקמת בלוטת תריס בריאה גרמה להרס תאי הרקמה, במופע הדומה לזה שמתקבל במחלה עצמה.
ממצאים אלה, ועוד רבים, הביאו לחשד כי מדובר במצב מתמשך של תגובה אוטואימונית - מצב שבו המערכת החיסונית של אדם תוקפת את גופו שלו.
אפידמיולוגיה.
השימוטו היא המחלה השכיחה ביותר מבין מחלות בלוטת התריס.
בין 1-1.5 מתוך 1000 בני אדם יחלו במחלה זו בשלב מסוים של חייהם.
שכיחותה אצל נשים גבוהה פי 8–15 מאשר אצל גברים.
אף על פי כי המחלה יכולה להתפרץ בכל גיל, כולל ילדים, המחלה נצפית לרוב בקרב נשים בגילאי 30-60.
סימפטומים.
בצורה קלאסית מתחילה המחלה בהגדלה של הבלוטה (לעיתים נדירות ייתכנו כאב מתון, רגישות ודחיקה של מבנים באזור הצוואר) והתפתחות הדרגתית של היפותירואידיזם (תת תריסיות) הנובעת מהרס התאים המייצרים את ההורמונים, על ידי מערכת החיסון.
ניתן לחלק את התפתחות המחלה ל-3 שלבים:
בשלב הראשון, יש פעילות יתר של בלוטת התריס (היפר-תיירואידיזם). לאחר מכן יכולה להיות פעילות תקינה כביכול, אף על פי שהמחלה מתקדמת (נובע מכך שהתאים הנותרים מתרבים ומייצרים כמות תקינה של T3 ו- T4). בשלב השלישי, כל התאים נהרסים והתוצאה היא תת-תריסיות.
הסימן שמאפיין לרוב את הפגיעה בבלוטת התריס היא יצירה של דלקת מקומית עקב התגובה האוטואימונית.
למחלה שתי גרסאות קלאסיות:
תסמיני המחלה משתנים מאדם לאדם, ובהתאם לשלב המחלה.
התסמינים הנפוצים: עייפות כרונית, עלייה במשקל, חולשה, אי סבילות לקור, כאבי שרירים
אבחון.
כשמתעורר חשד למחלת בלוטת התריס מתחילים את האבחון בבדיקת רמות ה-TSH (תירוטרופין), הורמון המופרש מההיפופיזה שתפקידו לעורר את פעילות בלוטת התריס. כשבבדיקת דם מתגלה רמה גבוהה של הורמון TSH, זה מצביע על חוסר בהורמוני בלוטת התריס, דבר הגורם למשוב חיובי על ההיפופיזה לשחרור TSH נוסף. בדרך כלל, על מנת לאבחן את המחלה, תספיק בדיקה זו יחד עם בדיקה לנוכחות נוגדנים נגד בלוטת התריס (התירואיד).
במקרים הקשים יותר לאבחון ניתן לבצע בדיקות נוספות (אולטרסונוגראפיה, ביופסיה, בדיקת רמות הורמון והורמון חופשי בדם).
אצל 90% מהחולים נמצאים בסרום נוגדנים נגד TPO (פראוקסידז של בלוטת התריס). ה-TPO הוא אנזים ממברנלי (אנזים המעוגן בקרום התא), שתפקידו בבלוטת התריס הוא חמצון יון היוד והבאתו למצב אנרגטי שיאפשר סינתזה של הורמוני הבלוטה. 20%-50% מהחולים מציגים נוגדנים נגד תירוגלובולין. חלבון זה מיוצר על ידי תאי הבלוטה ויש לו תפקיד בהובלת תירוזין (חומצת אמינו שהיא אבן הבניין העיקרי של הורמוני הבלוטה). במצב של הרס הבלוטה ישנה "בריחה" של תירוגלובולין לפריפריה ויצירת נוגדנים נגדו. הופעת נוגדנים אלה מעידה על פעילות אינטנסיבית של מערכת החיסון נגד הבלוטה.
גורמי המחלה.
מחקרים הראו קשר בין שני גנים לבין התפתחות מחלת השימוטו, וגם כמה גורמים סביבתיים.
התפרצות המחלה יכולה לנבוע מגורמים גנטיים (גנים, מין האדם) מגורמים סביבתיים (מזהמים, לחץ, צריכה עודפת של יוד או מחסור בסלניום)
עם זאת, הסיבה להפעלה הראשונית של התגובה החיסונית לא ידועה עדיין, אך ישנן שתי השערות עיקריות:
טיפול.
עיקר הטיפול הוא במתן תחליף תירוקסין (levothyroxine) לפי רמת התת-תריסיות של החולה, ובכך ליצור איזון. בנוסף, עוזר התירוקסין להורדת רמות הנוגדנים בסרום ולצימצום גודל הזפק.
השימוטו
קוראים לי סם
קוראים לי סם (באנגלית: I am sam) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2001 שביים ג'סי נלסון, בכיכובם של שון פן, מישל פייפר ודקוטה פנינג. (באותה שנה היה שון פן מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.)
עלילה.
הסרט עוסק בסם דוסון (שון פן), אב מוגבל בשכלו, המגדל את בתו לוסי לאחר שאמה נטשה אותה כשהייתה תינוקת (דקוטה פנינג). מוגבלותו של סם מקשה עליו מאוד במלאכת גידול בתו, והאדם היחיד שעוזר לו במלאכה זו היא שכנתו הסובלת מפוביות ואינה מעיזה לצאת מביתה. אולם, לוסי זוכה מאביה לאהבה רבה ועל אף כל חסרונותיו כאב, היא קשורה אליו מאוד.
בית הספר מסייע ללוסי בדרכים שונות, ואינו מדווח לרשויות הרווחה על המצב בביתה, מתוך חשש, שהפקעת הילדה מאביה תגרום לבעיות קשות יותר מאלה שהיא באה לפתור. אולם, רשויות הרווחה מגלות את המצב בכוחות עצמן, ומחליטות לקחת את הילדה מאביה אל משפחה אומנת, על מנת לאפשר לה "חיים נורמליים". סם, שנותר חסר אונים, פונה לעורכת הדין ריטה האריסון, שמסכימה לעזור לו בחינם, עקב התערבות עם חברותיה שהיא מוכנה לעבוד גם ללא תמורה.
ריטה מנסה לגייס את חבריו של סם כעדים לכך שסם הוא אבא טוב, אך בגלל שלכל חבריו יש גם כן מוגבלויות הם לא עדים טובים. לבסוף, אנני, שכנתו של סם, באה ומעידה, אך עורך דינם של המשפחה האומנת שובר אותה במשפט, והיא בוכה. בסופו של דבר סם מפסיד במשפט משום שעורך הדין של המשפחה האומנת מנצל בצורה צינית את מוגבלותו, מוכיח שוב ושוב שסם אינו חכם, מפחיד ומקניט את סם וגורם לו להתפרצות זעם ובכי בבית המשפט. לאחר המשפט סם מנסה להתקרב ללוסי בכך שהוא עובר לגור ליד המשפחה האומנת שבה היא מתגוררת. המשפחה האומנת מנסה להרחיק את לוסי מסם, אך לבסוף מתפשרת עם סם על אחריות חוקית משותפת בגידולה של לוסי.
ונום (קומיקס)