ב-828 אל-מאמון הקים בתי דין אינקוויזטוריים שנועדו לשפוט סטיות מהנורמה הדתיות המקובלת על פי אל-מאמון - אסכולת המעתזלה. אנשים שזומנו לבתי הדין, נאלצו להסביר את אמונתם הדתית, ובייחוד מהי דעתם אודות הקוראן (אם הוא נצחי או נברא). אנשים שלא ענו בצורה "נכונה" פוטרו מתפקידים ציבוריים, נכלאו ולעיתים נענשו בהצלפות. אירועים אלו שנמשכו כ-15 שנים (833- 848) זכו לכינוי מִחְנָה (محنة) (פירוש:מבחן, עינוי, רדיפה).
ב-848, כשהח'ליף אל-מתוכל הראשון הפסיק את הרדיפה, דימויים של הח'ליפים כמנהיגים דתיים הגיע לשפל. במקומם, התחזק מעמדם של העולמא (חכמי הדת המוסלמיים) כצמרת שלטונית דתית, שהתנגדו למחנה, יחד עם מרבית הציבור.
העולמא והאסכולות התאולוגיות האסלאמיות עוצבו בתקופת אל-מאמון, לאור המתקפה על הסדר הישן והמוכר של הדברים במהלך המחנה. הסונה הוגדרה בתקופה זו כדת המקובלת והלגליסטית, וההבדלים הדוקטריניים בינה לבין השיעה הפכו לבולטים יותר. אחמד אבן חנבל, מייסדה של האסכולה החנבלית, התפרסם בהתנגדותו למִחְנָה. האינקוויזיציה והתמיכה שהעניק אל-מאמון למלומדים השונים, עוררה דיון פנימי, בנוגע לחילון ודת.
תום שלטונו והשפעתו.
זמן קצר לפני מותו, במהלך ביקורו במצרים ב-832, הח'ליף הורה לבצע חפירות ארכאולוגיות סביב הפירמידה הגדולה של גיזה. נראה שהוא נכנס לפירמידה לאחר פינוי מנהרה שהשתמשו בה שודדי קברים בעת העתיקה. היות שהפירמידה כבר נשדדה, משלחתו של אל-מאמון מצאה במקום רק את שאריות המומיה של ח'ופו.
במהלך מסע לחימה נגד האימפריה הביזנטית בסיציליה, מת אל-מאמון ב-10 באוגוסט 833 בקרבה לטרטוס. נטען כי קברו נמצא במסגד הגדול בעיר. זמן קצר לפני מותו, מינה אל-מאמון את אחיו אבו אסחאק ליורשו, תחת השם אל-מעתצם.
אל-מאמון ניסה להתגרש מאשתו במהלך תקופת ח'ליפותו, היות שהיא לא הולידה לו בנים. אשתו שכרה שופט סורי, לפני שאל-מאמון הצליח למנות אחר במקומו. השופט, שתמך בעמדת האשה, סירב לאפשר את הגירושין. לאור ניסיונו של אל-מאמון, אף ח'ליף אחריו לא נישא, והם העדיפו למנות ליורשיהם, את אחד מבניי השפחות בארמונם.
Maple story
פדרליסטים
מיקרו־מעבד
יהדות שוודיה
יהדות שוודיה היא הגדולה מבין ארבע הקהילות היהודיות בסקנדינביה. רובה היום מורכב מצאצאיהם של ניצולי שואה, אולם שורשי הקהילה עתיקים מעט יותר. זרמי היהדות שבה מאוחדים במסגרת "קהילה מאוחדת", בראשות הנשיא ארון וורסטאנדיג (Aron Verständig). נישואי תערובת, בין יהודים ללא-יהודים, מתרחשים בשיעור גבוה במיוחד ונובעים מהאופי החילוני של המדינה. הקהילה היהודית בשוודיה מונה כשמונה עשר אלף נפש, כאשר מחציתה מתגוררת בעיר הבירה סטוקהולם - בה מצויים שלושה בתי כנסת, הגדול שבהם בית הכנסת הגדול של סטוקהולם, בית ספר יסודי ותיכון, מוזיאון יהודי ותנועת נוער פעילה, בני עקיבא.
מלבד הקהילה בסטוקהולם, קהילות יהודיות משמעותיות חיות בערים מאלמה וגטבורג, וקהילות קטנות יותר מתקיימות בבורוס ובאופסלה. במאלמה יש בית כנסת אורתודוקסי וקהילה פעילה שלה גן ילדים.
היסטוריה.
המאה ה-17 עד המאה ה-20.
בשנת 1680 התיר קרל האחד עשר, מלך שוודיה ליהודים להתיישב בשוודיה, אך בשנת 1685, נוכח התנגדות התושבים המקומיים, נדרשו היהודים לעזוב את המדינה תוך 14 יום. הסיבה הייתה חשש מהשפעת הדת היהודית על המאמינים הנוצרים. בכנסייה הלותרנית בסטוקהולם נמצא רישום משנת 1681, לפיו 28 יהודים, בני המשפחות ישראל, מנדל ומוזס יעקב, הוטבלו לנצרות בנוכחות המלך.
הנוכחות הרשמית של היהודים בשוודיה החלה בשנת 1772. סמסון אפרים (Samson Efraim) ובנו הגיעו לגטבורג ולסטוקהולם למטרות מסחריות. אנשי עסקים נוספים הגיעו לשוודיה, מטעם חברת הודו המזרחית הבריטית, שלה היה מונופול על כל המסחר של אירופה עם הודו המזרחית. ב-1773 הורשו היהודים לקחת חלק בשווקים של העיר גטבורג. - במקביל, התקיימה קהילה יהודית קטנה בסטוקהולם, גם קודם לשנה זו.
בשנת 1774 הגיע לשוודיה אהרון אייזיק, חרט וגַּלָּף במקצועו, מגרמניה. הוא קיבל אישור לישיבת קבע, בתנאי שיקבל על עצמו את דת הנצרות. לפי מסורות בקהילה הוא השיב: "לא אמיר את דתי בעד כל הזהב בעולם". תגובתו הרשימה את ראש העירייה של סטוקהולם והוא הציע לו להגיש מחאה חריפה למלך שוודיה גוסטב השלישי. המלך אישר לאייזיק אזרחות שוודית ואפילו התיר לו להביא לעיר משפחות יהודיות נוספות עד אשר יימנו מספר האנשים הדרושים למניין, במטרה לאפשר קיום תפילה יהודית בציבור.
הקהילה רכשה אדמה לבית קברות והקימה חברה קדישא. יהודי שוודיה הביאו לארצם רב אשר שימש גם מורה לבניהם. בשנת 1779 הורשו יהודים לשבת בסטוקהולם, גטבורג ונורשפינג.
רק בשנת 1782 בוטלה החובה להתנצר כתנאי להתיישבות יהודית בשוודיה. בשנה זו פורסמו תקנות שקבעו כי יהודים יוכלו לעסוק רק במקצועות מסוימים, שלא נשלטו על ידי הגילדות. כן הותר להם להקים בית כנסת ולקיים תפילה בציבור.
האמנציפציה ביהדות שוודיה החלה בשנת 1838. קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה העניק ליהודים זכויות אזרחיות במעמד של אזרחי מדינה והם הוגדרו בתור "שוודים בני דת משה". בשנת 1870 קיבלו היהודים שוויון זכויות מלא, בדומה לשאר יהודי אירופה. בשנת 1840 מנו יהודי שוודיה 900 נפש. עם זאת רק בשנת 1951 הוסרה ההגבלה האחרונה שעוד חלה על היהודים, והם הורשו לקבל משרות ציבוריות. במחצית השנייה של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 הגיעו לשוודיה יהודים מרוסיה ומפולין וכך מנתה קהילת יהודי שוודיה כ-6,500 נפש בשנת 1920.
השואה פסחה על יהדות שוודיה הודות להיותה של הממלכה מדינה נייטרלית במלחמת העולם השנייה. בניגוד לגישה שבה נקטה שוודיה טרם המלחמה, כאשר אסרה על אלפי הפליטים היהודים להיכנס אליה, במהלכה ולאחריה היא שינתה את גישתה. יהודי שוודיה היו מעורבים בעת המלחמה במאמצים להצלת יהודים מנורווגיה, מדנמרק ומהונגריה, במסגרת פעולות ההצלה של חסידי אומות העולם, הדיפלומט השוודי בבודפשט, ראול ולנברג, הכומר אריק פרווה, הרוזן פולקה ברנדוט ואחרים. גם ועד ההצלה יכול היה לפעול משוודיה. כך למשל, הרב שלמה וולבה (שהגיע לשוודיה כבר בשנת 1938), הצליח להשיג אלפי ויזות לבני ישיבות ולאחרים מאת הקונסול ההולנדי בשוודיה. וולבה אף דאג משם להעברת סכומי כסף גדולים לישיבת מיר הגולה בשאנגחאי.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
בתום המלחמה פתחה שוודיה את שעריה לכעשרים אלף פליטים יהודים, רובן נשים. הרב המקומי בנימין זאב יעקבזון, שימש מנהל סניף ועד ההצלה ופתח בסטוקהולם, בית ספר חרדי, לכאלף בנות, משוחררות מחנה הריכוז רוונסבריק, באי בשם לידינגה סמוך לסטוקהולם.
בסופו של דבר התיישבו בשוודיה לאחר המלחמה כשבעת אלפים ניצולים ממחנות ריכוז. הגירה זו הכפילה את האוכלוסייה היהודית השוודית. בשנת 1956 הגיעו אליה יהודים מהונגריה ובשנת 1968 מפולין. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 הצטרפו גם יהודים מחבר המדינות וממדינת ישראל.
שיעור נישואי התערובת בקרב יהדות שוודיה גבוה; לא מעט בשל העובדה ששוודיה היא מדינה חילונית מאוד. היהודים, המהווים חמישית האחוז מאוכלוסיית המדינה, מהווים חלק מהחברה ומהתרבות השוודיות.
הקהילה היהודית בסטוקהולם היא קהילה מאוחדת: אורתודוקסים, קונסרבטיבים ורפורמים. בתי הכנסת נמצאים תחת חסות ארגון גג אחד: "המועצה הרשמית של הקהילות היהודיות בשוודיה", תחת נשיא אחד ומוסדות מאוחדים. ההבדל מתבטא רק בבית כנסת ורב נפרדים. נוסח התפילה, המקובל בכל קהילות סקנדינביה, הוא נוסח אלטונה מאשכנז. האורתודוקסים המעטים בשוודיה קיבלו את דעתו של הרב עזריאל הילדסהיימר, מראשי היהדות האורתודוקסית בגרמניה וממבשרי האורתודוקסיה המודרנית, שלפיה "מותר לקיים אחדות קהילתית בין יהודים רפורמים ליהודים אורתודוקסים במצבים שבהם אפשר להבטיח את שלמות העמדה האורתודוקסית".
ב-1883 התמנה הרב גוטליב קליין (1852–1914), יליד הונגריה ובוגר ישיבת אייזנשטט ובית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין, לרבה הראשי של סטוקהולם. קליין היה רפורמי והושפע רבות מאברהם גייגר. מי שירש אותו היה מרדכי אהרנפרייז, שהחזיק בתפקיד עד 1948. הוא הוחלף בידי הרב קורט וילהלם, יוצא מגדבורג, שהוסמך בבית המדרש לרבנים בברסלאו ובבית המדרש לרבנים באמריקה. עם פטירת הלה ב-1965 בא במקומו מורטון נארו, קונסרבטיבי מארצות הברית. הוא כיום מבכירי הרבנים בצפון אירופה. את עבודת הדוקטורט שלו כתב על ההיסטוריה הציונית בשוודיה. בית-הכנסת הגדול בסטוקהולם חבר ב"מסורתי עולמי", הגוף הקונסרבטיבי הבינלאומי. רבת הקהילה ורבת בית הכנסת הגדול היא אוטה סטייר (), שהוסמכה בבית המדרש לרבנים באמריקה. סטייר היא האישה הראשונה למלא את התפקיד מאז 2015. הרב יצחק נחמן הוא רב הקהילה האורתודוקסית.
בהתאם לסקר של ליגה נגד השמצה שוודיה נכללת בין המדינות עם אנטישמיות נמוכה ביותר. במחצית הראשונה של החלו להתפרסם הודעות על גל פעולות אנטישמיות במלמה. ראש העיר אילמר ריפאלו תחילה הודיע שלא לא ידוע לו על אירועים מסוג זה אך מאוחר יותר הודה בכך שלא עודכן בנושא. העיר מאלמה עצמה נודעה בתור ״העיר האנטישמית באירופה״, ומספר היהודים בה הולך ויורד באופן דרמטי מדי שנה.
מוסדות הקהילה.
חינוך ותרבות.