סוג זה התגלה סמוך לעיר בריסטול שבדרום-מערב אנגליה והוא נחקר ותואר בידי החוקרים הנרי ריילי (Henry Riley) ועוזרו סמואל סטטצ'ברי (Samuel Stutchbury), אשר העניקו לו את שמו ב-1836. הוא היה הדינוזאור החמישי שתואר בשם, לאחר המגלוזאורוס, האיגואנודון, ההילאוזאורוס והסטריפטוספונדילוס והוא העתיק ביותר מדינוזאורי בריטניה. בעבר הכלילו בסוג זה מינים, אך רבים מהם בוטלו או הועברו לסוגים אחרים, בין השאר לסוגי דמויי דינוזאורים או תניסתרופאיים. רק מין אחד נותר תקף - "T. antiquus" - מילולית: "עתיק".
דינוזאור זה היה קרוב לפלטאוזאורוס ולמסוספונדילוס, אך היה קדום יותר, דו-רגלי ואולי היה אוכל-כול זריז. הוא לא עלה על אורך של 1.2 עד 2.5 מטרים ומשקל של 10 עד 20 קילוגרם בקירוב. הוא היה בעל גולגולת מרובעת עם חלל עיניים גדול, רגליים אחוריות גדולות בהרבה מהקדמיות וזנב ארוך שתמך בייצוב הגוף. הגפיים הסתיימו בחמש אצבעות קצרות.
במקור הדינוזאור לא נחשב לדמוי זאורופוד אלא שויך לקבוצות אחרות כמו לסקדילוזאוריים ולארכוזאורים קדומים. רק החוקר תומאס הנרי האקסלי שייך אותו לקבוצתו הנוכחית.
ארלניס סיירה
ארלניס סיירה קניאדייה (בספרדית: Arlenis Sierra Cañadilla; נולדה ב-7 בדצמבר 1992) היא רוכבת אופני כביש ומסלול קובנית בקבוצת נשים של A.R. Monex . בתחום המסלול, היא מדליסטית הארד מאליפות העולם בנקודות (לונדון 2016) ובמשחקים הפאן אמריקאיים באומניום (לימה 2019). בתחום הכביש, היא זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן אמריקאיים (גוואדלחרה 2011, לימה 2019).
ביוגרפיה.
סיירה נולדה במנסניו שנמצאת בקובה.
ב-2011, זכתה במדליית זהב (בענף הכביש) ב שהתקיימו בגוודלחרה, מקסיקו, כשהקדימה את זוכת מדליית הכסף יומארי גונסאלס ואת זוכת מדליית הארד יודלמיס דומינגס בפער של 13 שניות. באותה שנה זכתה במדליית כסף באליפות פאן אמריקה במרוץ הנקודות.
ב-2013, זכתה במדליית ארד ברדיפה קבוצתית באליפות פאן אמריקה. באותה שנה היא זכתה במדליית זהב באליפות פאן אמריקה גם בכביש.
ב-2014, בתחום הכביש סיירה ניצחה את אליפות קובה וסיימה רביעית באליפות קובה בנגד השעון. בנוסף לכך זכתה במדליית זהב באליפות פאן אמריקה. בתחום המסלול, זכתה בשתי מדליות באליפות פאן אמריקה. כסף במרוץ הנקודות וזהב במרוץ הסקרטץ'.
ב-2015 הגנה סיירה על תוארה כאלופת קובה בכביש. בתחום המסלול, זכתה בשתי מדליות ארד באליפות פאן אמריקה. אחת במרוץ הנקודות והשנייה במרוץ הסקרטץ'.
ב-2016, הגנה סיירה על תוארה כאלופת קובה בכביש. בנוסף לכך ניצחה את הוואלטה קוסטה ריקה לאחר שניצחה שני קטעים במרוץ, סיירה גם ניצחה את קטגוריית הנקודות וההרים. לאחר מכן ניצחה סיירה את הטור של ברטאן וגם את קטגוריית הנקודות ושני קטעים. היא נכללה בסגל קובה לאולימפיאדת ריו בכביש, וסיימה במקום ה-28. במסלול, זכתה סיירה במדליית ארד באליפות העולם במרוץ הנקודות כשמקדימות אותה הפולניה קטרזינה פאוולובסקה (זהב) והקנדית יסמין גלייסר (כסף). באליפות פאן אמריקה זכתה סיירה בשתי מדליות, כסף במרוץ הנקודות וארד במרוץ הסקרטץ'. באליפות פאן אמריקה בכביש, זכתה סיירה במדליית הכסף.
ב-2017, הצטרפה סיירה לקבוצת הנשים של אסטנה. היא ניצחה את אליפות קובה בכביש בפעם הרביעית ובפעם הראשונה את אליפות קובה בנגד השעון. היא ניצחה שוב את הוואלטה קוסטה ריקה, כשהיא מנצחת שלושה קטעים ואת קטגוריית הנקודות וההרים.
ב-2018, סיירה סיימה שנייה באליפות קובה ולא התחרתה במקצה נגד השעון, ובכך לא שמרה על שני התארים שלה כאלופת קובה. היא זכתה במדליית זהב שלישית באליפות פאן אמריקה ובסוף העונה ניצחה את הטור של גואנשי (מרוץ חד יומי)
ב-2019, ניצחה שוב את אליפות קובה בכביש ובנגד השעון. היא ניצחה גם את מרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה לאחר שהקדימה את לוסי קנדי ואמנדה ספראט ב-19 שניות. היא זכתה במדליית ארד במשחקים הפאן אמריקאיים באומניום, שנערכו בלימה, פרו.
תקודונטוזאוריים
Instinct
Instinct הוא מגזין לייף סטייל אמריקאי לגברים להט"בים שהתחיל את פעילותו בנובמבר 1997. הגרסה המקוונת של המגזין התחילה ב-2013 שפעיל עד היום. הגרסה המודפסת של העיתון בוטלה ביוני/יולי 2015.
מאוסזאורוסיים
ג'קי פלמינג
ג'קי פלמינג (באנגלית: Jacky Fleming) היא ציירת קומיקס, קריקטוריסטית וסופרת אנגליה, פעילת התנועה הפמיניסטית בבריטניה. כחלק מהפעילות שלה בתנועה, כתבה את הספר "הצרה עם נשים", ספר סאטירה על הדרך בה גברים חשבו על נשים במאות שעברו.
ביוגרפיה.
פלמינג נולדה בלונדון, שבבריטניה, בסוף 1955.
בצעירותה למדה פלמינג בבית ספר מקובל לאמנות ברובע צ'לסי שבלונדון, ולאחר שסיימה את לימודיה בהצטיינות בגיל 18 עברה ללמוד רישום באוניברסיטת לידס.
כישרונה לא בא לידיי ביטוי פיננסי עד לסיום לימודיה באוניברסיטה, כשקריקטורה ראשונה שלה פורסמה במגזין "Spare Rib" הבריטי. הקריקטורה פורסמה בעזרת תמיכה גבית בג'קי מצד האוניברסיטה, והיא הציגה ילדה שקורסת תחת העומס שהחברה מעמיסה עליה, תוך תהיה למה מצפים ממנה לכל כך הרבה. הקריקטורה הייתה הצעד הראשון בדרך לפעילות מלאה של ג'קי בתנועה הפמיניסטית.
עם הצלחת פרסום הקריקטורה שלה הפכה ג'קי לכותבת קבועה במגזין, וקומיקס בועט וסאטירי שלה החל להופיע בעיתונים נוספים, כמו The Guardian, The Independent, New Statesman, New Internationalist, Red Pepper, Observer ועוד. היא הוציאה את ספר הקריקטורות הראשון שלה בשנת 1991, שנקרא "Be A Bloody Train Driver".
בשנות התשעים הוציאה עוד כארבעה ספרים: "Never Give Up", "Falling In Love" ,"Dear Katie" ,"Hello Boys", כל ספר יצא בהפרש של שנה אחד מהשני. הספרים כולם עסקו בפמיניזם, בכוח הנשי, ובמחאה נגד הממסד הגברי המדכא את הנשים. הספרים הם ספרי קריקטורות, והגדרתם כקומיקס שנויה במחלוקת.
בשנת 2004 יצא ספרה השישי של פלמינג, "Demented".
בשנת 2016, יותר מעשור אחרי צאת ספרה הקודם, יצא ספרה המצליח ביותר עד כה של פלמינג, "הצרה עם נשים". הספר הוא ספר מחאתי-קריקטוריסטי המציג באופן ציני והומוריסטי אך בו בזמן בועט את מחשבתם המזלזלת והמכפישה של גברים לאורך ההיסטוריה לגבי נשים. הספר מציין מספר דעות קדומות ולא מבוססות מדעית על גוף האישה, אשר היו הדעה הרווחת במאות שעברו, לצד דעות הקיימות עד היום כמו ש"אישה לא יכולה לעבוד וצריכה רק לטפל בילדים ולכין אוכל". הספר למעשה משווה בין דעות מופרכות לחלוטין (כמו שלנשים יש אוזניים גדולות וראש קטן) לדעות קדומות שישנם גברים ברחבי העולם שעדיין מאמינים בהם (כמו שאישה לא יכולה לעבוד עבודת כפיים). הספר זכה בפרס "Artemisia Humour".
רצח מיכל סלה
רצח מיכל סלה (18 במאי 1987 – 3 באוקטובר 2019) הוא פרשת הירצחה של מיכל סלה, פעילה חברתית ועובדת סוציאלית ישראלית, בידי אלירן מלול – מי שהיה בעלה ואב בתה באותה עת. הרצח קיבל תשומת לב ציבורית ותקשורתית רבה, ובעיני רבים הפך לסמל למאבקים נגד אלימות נגד נשים בישראל ואלימות בין בני זוג.
מיכל סלה.
מיכל סלה נולדה בירושלים, וגדלה במושב בית זית, בת רביעית מתוך שישה ילדים. היא בוגרת מכינה קדם-צבאית למנהיגות חברתית "נחשון" ובוגרת תואר ראשון בחינוך מיוחד וחינוך בשילוב אומנויות ממכללת תל חי. סלה ניהלה פסטיבלים בינלאומיים, הקימה וניהלה תוכנית לקידום השפה האנגלית בצפת, בחצור הגלילית ובראש פינה (צח"ר) מטעם הסוכנות היהודית, הדריכה נוער מחוץ לישראל, עבדה כרכזת פר"ח, ונבחרה כנציגת חוג לימודיה באגודת הסטודנטים במכללת תל חי.
היא סיימה תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים בהצטיינות, את דרישות התואר סיימה עשרה ימים לפני הירצחה. סלה עבדה כעובדת סוציאלית עם מתמודדי נפש, נוער בסיכון, קשישים ניצולי שואה, נפגעי תקיפה מינית בעלי צרכים מיוחדים, הנחתה הורים מוכרים לרווחה, וסייעה לילדים עם קשיים רגשיים ועם מוגבלויות פיזיות.
לדברי אחותה המובאים באתר מאקו הייתה נשואה לאלירן שנה בלבד לפני הרצח, ולפי דיווחי חדשות דובר על חשדות שנהג באלימות בנשים אחרות אתם היה בקשר, כלא אותן, וביצע בהן מעשי סדום ומעשים מגונים, אך טענות אלו לא הוגשו לבית המשפט בתצהיר המוקדם של התובע ולכן גם לא נידונו במהלכו, כך גם בן זוגה הקודם של סלה סיפר שמלול איים עליו בטלפון והזהירו שיתרחק ממיכל. לדברי האחות, מיכל עזבה אותה ועמדה להודיע למלול על פרידה, אך לא שיתפה את בני משפחתה במצבה או בתוכניותיה, וגם לא דיווחה להם על "שטלתנות וקנאות אובססיבית" של מלול כלפיה, וכנראה לא הבינה את הסכנה שהיא נתונה בו.
הרצח וההרשעה.
על פי כתב אישום שהוגש נגד אלירן מלול, בעלה ואב בתה של מיכל סלה, ב-3 באוקטובר 2019 בעת ששהו בביתם שברמת מוצא בירושלים הכה אותה מלול, הצטייד בסכין מטבח, גרר אותה מחדר בתם התינוקת בעודה מדממת, ודקר אותה 11 פעמים בסכין. עוד נכתב בכתב האישום כי מלול תקף את סלה באכזריות מיוחדת, הבאה לידי ביטוי בתקיפתה בנוכחות בתם התינוקת, וגרירתה על הרצפה ותוך ניסיונות ההתגוננות שלה. מלול שהה בזירת הרצח יחד עם סלה ובתה התינוקת במשך 17 שעות לאחר הרצח.
ב-6 באוקטובר 2021 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את אלירן מלול ברצח אשתו מיכל סלה בנסיבות מחמירות, סעיף בחוק העונשין שנכנס לתוקף שלושה חודשים בלבד לפני הרצח (כחלק מרפורמה בעבירות ההמתה), וגורר עונש קבוע של מאסר עולם.
ב-26 בדצמבר 2021 גזר בית המשפט המחוזי בירושלים על אלירן מלול את העונש המרבי בחוק - מאסר עולם ופיצוי מקסימלי של 258,000 שקלים שיועברו לחשבון בנק על שם בתו.
בעקבות הרצח.