חץ התחיל את עבודתו האמנותית בראשית שנות השבעים. בשנת 1972 ייסד את האנסמבל לריקוד "תנועות" שאיתו הוא מופיע בישראל, באירופה ובארצות הברית. בשנת 1984 הופיע ב"פסטיבל ישראל" ובשנת 1989 ייסד את "פסטיבל ריקודי חדר", פסטיבל לריקוד קאמרי, שבמסגרתו מופיעים רקדנים מישראל ואורחים מחו"ל. בשנים 1991–1992 היה חבר במוסד ללימודים מתקדמים בברלין, שאותה אימץ כמרכז חיי היצירה שלו כרקדן וככוריאוגרף.
חץ נחשב לדמות מובילה ומשפיעה בתחום התנועה והמחול בישראל ובעולם. הוא יצר חיבור מיוחד בין המחול, התנועה והכוריאוגרפיה, ותרם רבות לגישה האנליטית לניתוח התנועה של כתב התנועה אשכול-וכמן, וההתייחסות לגוף ולתנועותיו של פלדנקרייז. חץ זכה במהלך השנים לפרסים והוקרות על מפעל חייו בתחום המחול ובחקר התנועה.
פסטיבל ריקודי חדר.
פסטיבל ריקודי חדר שנוצר ביוזמתו של חץ, מתקיים בתל אביב ובירושלים ופועל ברציפות מאז שנת 1989. הפסטיבל התקיים לראשונה בגלריה בוגרשוב בתל אביב ובאולם ספורט בבית ספר ברחוב נרקיס בירושלים בהפקתה של דיאנה שואף. את הפסטיבל יצר חץ לדבריו "כדי לתת במה וסביבה אוהדת לאנשים שיצאו מהאקדמיה והתחילו לחפש את דרכם". הפסטיבל שואף ליצור חוויית תנועה אינטימית שבמרכזה רקדנים או אנסמבלים קטנים המופיעים באולם שבו אין חיץ בין הבמה לצופים. הריקודים כולם מנסים להחזיר את הבכורה לרקדן המחבר והמבצע, וכן לבדוק דרכי יצירה חדשות ושפות ריקוד אשר שמות דגש על יחס קרוב בין רוקדים וצופים. הדגש שנותן פסטיבל "ריקודי חדר", הוא בריקוד כאמנות עצמאית ובלתי תלויה באמנויות הבמה האחרות - בין אם מדובר בעיצוב תפאורה או בצירוף טכנולוגיות ומדיות חדשות.
במשך השנים טיפח הפסטיבל גילויים עצמאיים שונים של ריקוד קאמרי, מתוך רצון להציב את הפסטיבל בתוך העשייה המחולית העכשווית. בכל שנה יש נושא שונה המאיר את תוכני הפסטיבל – רעיון או מושג אשר משמשים כעדשה אל מולה או דרכה נוצרות העבודות. דגש מיוחד הושם על אמנים המבקשים להבין ולהגדיר את כלי היצירה שלהם ועל עבודות שבהן יש שיתוף פעולה בין יוצרים, מתוך אמונה שהשיתוף מביא איתו את הרחבת שפת הריקוד ובכך גם את קרבתו של הקהל. מתוך הכרה בחשיבותו של שיח על אודות החיבור שבין חוויה תנועתית לבין חישה, תאוריה ומחשבה, מתקיים לצד ההופעות כנס שנתי שבו מציגים הרקדנים את מחשבותיהם בזיקה לעבודתם ומומחים מתחומים שונים מעשירים את הדיון המחולי מזוויות נוספות.
לאחר 23 שנה בהן הוביל חץ את הפסטיבל, ב-2012 הצטרפה אליו ליאור אביצור כמנהלת אמנותית שותפה. החיבור בין השניים הציע צירים נוספים לאוצרות הפסטיבל והיווה עבור השניים הזדמנות לבחון מחדש סוגיות שונות בעבודתם.
על יצירתו.
המשורר חזי לסקלי, מבקר המחול של "העיר" כתב עליו ב-1986: "הקבוצה המעניינת ביותר הפועלת כעת בירושלים היא של חץ. היא עוסקת במחול טהרני, צורני ושכלתני מבית מדרשה של נעה אשכול. חץ הוסיף לסגנונה הרבה משלו והתוצאה פחות חמורת סבר ויותר גמישה מזו של המורה הגדולה. מקווים שחץ יגיע לתל אביב, שלא רק הירושלמים יתמוגגו".
כעבור מספר שנים כתב עליו שוב: "חץ, מאנשי הכת הכמעט סודית של נעה אשכול, הקים ב–1972 אנסמבל משלו. זהו חץ ישיר היוצא מהתנועה הטהורה, נטולת התוספות המיותרות והקישוטים שפיתחה המורה הגדולה נעה אשכול מתוך כתב התנועה שלה ושל וכמן. זהו מחול פוסטמודרניסטי במלוא מובן המושג. אפשר לקשר אותו למחול הפוסטמודרניסטי הטהרני של יוצרים חשובים משנות ה–60 כמו איבון ריינר, לוסינדה צ'יילדס ולורה דין, אך למעשה המחול של אשכול וחץ הוא מחול אותנטי לחלוטין, חף מהשפעות זרות, שצמח כאן כמו נס מקומי שרק בעוד זמן יבינו את גדולתו".
אפליית מחירים
אפליית מחירים היא אסטרטגיית תמחור מיקרו כלכלית שבה מוצרים או שירותים זהים או דומים במידה רבה נמכרים במחירים שונים על ידי אותו ספק בשווקים שונים. האפליה במחיר מבוססת בעיקר על השונות ו שלהם.
המונח "תמחור דיפרנציאלי" משמש גם לתיאור הנוהג של גביית מחירים שונים לקונים שונים עבור אותה איכות וכמות של מוצר, אך הוא יכול להתייחס גם לשילוב של בידול מחירים והבחנה בין מוצרים. מונחים אחרים הקשורים לאפליית מחירים כוללים בין היתר תמחור הון, תמחור מועדף, תמחור כפול ותמחור שכבתי. הגדרה מקובלת משנות ה-20 לאפליית מחירים היא:
תמחור אישי (או אפליית מחירים מדרגה ראשונה) - מכירה לכל לקוח במחיר אחר; מכונה . במקרים כאלה נוצרת אפליית מחיר מושלמת הממקסמת את המחיר שכל לקוח מוכן לשלם.
גרסת מוצר (או אפליית מחירים מדרגה שנייה) - הצעת קו מוצרים על ידי יצירת מוצרים שונים במקצת לצורך בידול מחירים, כלומר קו מוצרים אנכי. שם נוסף שניתן לשיטת גרסת המוצר הוא תפריט תמחור.
התמחור הקבוצתי (או אפליית מחירים מדרגה שלישית) - חלוקת השוק למקטעים וגביית מחיר שונה לכל מגזר (אך באותו מחיר לכל חבר באותו מגזר). זאת שיטה המפשטת את ההתמודדות עם הקשיים בתמחור המותאם אישית. לדוגמה הנחות לסטודנטים והנחות לקשישים.
סוגי אפליית מחירים.
אפליה מדרגה ראשונה.
אפליית מחיר מדרגה ראשונה (או מושלמת או ראשונית) מחייבת את המונופול לדעת את המחיר המקסימלי המוחלט שכל צרכן מוכן לשלם. כשהמחיר המקסימלי המוחלט ידוע המוכר יכול למכור את המוצר או השירות לכל צרכן במחיר המרבי שהוא מוכן לשלם, ובכך לספוג את עודף הצרכנים לתוך ההכנסות. לכן הרווח שווה לסכום עודפי הצרכנים ועודפי היצרנים. הצרכן השולי הוא זה שמחיר המוצר שלו שווה לעלות השולית של המוצר.
אפליה מדרגה שנייה.
באפליית מחירים מדרגה שנייה, המחיר משתנה בהתאם לכמות המבוקשת. כמויות גדולות יותר זמינות במחיר יחידה נמוך יותר. שיטה זאת נפוצה במיוחד במכירות ללקוחות תעשייתיים, שבהן קונים בתפזורת על מנת ליהנות מהנחות גבוהות יותר.
בנוסף, באפליית מחירים מדרגה שנייה, המוכרים אינם מסוגלים להבדיל בין סוגים שונים של הצרכנים. לפיכך, הספקים יספקו תמריצים לצרכנים לבדל את עצמם על פי העדפה, הנעשית על ידי כמות "הנחות", או תמחור לא ליניארי. זה מאפשר לספק לקבוע מחירים שונים לקבוצות השונות וללכוד חלק גדול יותר של עודף השוק.
במציאות, תמחור שונה עשוי לחול על הבדלים באיכות המוצר, כמו גם כמות. לדוגמה, חברות תעופה לעיתים קרובות מציעות מספר רב של מושבים על טיסות, כגון מחלקה ראשונה במחלקת תיירים, הנוסעים במחלקה הראשונה יקבלו יין, בירה ומשקאות חריפים הכלולים במחיר כרטיס הטיסה שלהם ואילו לנוסעי מחלקת התיירים יציעו רק מיץ, ומים. זוהי דרך להבדיל בין הצרכנים על בסיס העדפה, דבר המאפשר למוכר לספוג את עודף הצרכן לרווחיו.
אפליית מחירים מדרגה שלישית.
פירושה גביית מחיר שונה לקבוצות צרכנים שונות. לדוגמה, המחיר לנוסעים ברכבת יכול להיות שונה לנוסעים קבועים ונוסעים מזדמנים, מחיר לסרט קולנוע יכול להיות שונה למבוגרים ולילדים. האפליה מתרחשת בעזרת פיצול השוק לשימוש/ קנייה בזמני שיא ולשימוש/ קנייה בזמני שפל של שירות נפוץ מאוד, לדוגמה: חשמל, שיחות טלפון, חדר כושר וחניונים.
הסבר.
מטרתה של אפליית מחירים היא בדרך כלל להרוויח את . עודף זה נובע מכך שבשוק עם מחיר אחד, חלק מהלקוחות (שוק בו גמישות המחירים נמוכה) יהיו מוכנים לשלם יותר מאותו מחיר השוק היחיד. אפליית המחירים מעבירה חלק מהעודף הזה מהצרכן ליצרן / משווק. כעקרון, עודף הצרכן לא אמור להתקיים, דוגמה לכך היא חיבור אינטרנט מהיר המשותף לשני צרכנים בבניין אחד; אם אחד מוכן לשלם פחות ממחצית העלות, והשני מוכן לשלם את השאר אבל לא לשלם את העלות כולה, אז אפליית מחירים הכרחית על מנת שהעסקה תתקיים
דוגמאות לאפליית מחירים.
אפליית מחירים בענף הקמעונאות
היצרנים רשאים למכור את מוצריהם לקמעונאים דומים במחירים שונים, בהתבסס על היקף המוצרים שנרכשו בלבד.
תעשיית התיירות.
חברות תעופה וחברות נסיעות משתמשות באפליית מחירים באופן קבוע מאחר שהן מוכרות מוצרי נסיעות ושירותים לפלחי שוק שונים בו זמנית. דבר זה נעשה לעיתים קרובות על ידי הגבלת קיבולת המחלקות השונות במטוס ומכירת כרטיסים במחיר שונה בהתאם למחלקה. ההגבלות מסייעות להבטיח כי הרוכשים מפלחי השוק השונים ירכשו בטווח המחלקות המתאימות עבורם. לדוגמה, נוסעים עסקיים אשר עבור תזמון מהווה שיקול חשוב מוכנים לשלם 300 דולר למושב סביר להניח שלא ירצו לרכוש כרטיס העולה 150 דולר, מכיוון שבתעריף זה נכללת לעיתים קרובות דרישה לשהייה של יום שבת בשדה התעופה או רכישה מראש של 15 יום, או כלל אחר שמרתיע, ממזער או מונע למעשה מכירה של כרטיסים במחיר 150 דולר לנוסעים עסקיים.
שימו לב כי בדוגמה זו "המושב" הוא לא באמת תמיד אותו מוצר. כלומר, איש העסקים הרוכש את הכרטיס ב 300 דולר עשוי לשלם סכום זה תמורת מושב בטיסת בוקר מבוקשת ולקבל החזר מלא במידה לא ישתמש בכרטיס, וכן את היכולת לשדרג למחלקה הראשונה אם יש מושב זמין תמורת תשלום סמלי. באותה טיסה יש נוסעים הרגישים למחיר שאינם מוכנים לשלם 300 דולר, אך מוכנים לטוס בטיסה עם ביקוש נמוך יותר (טיסה היוצאת שעה קודם לכן), או טיסה לא ישירה (קונקשן), ומי שמוכן לוותר על החזר במקרה של ביטול. מאידך, חברת תעופה עשויה גם להחיל תמחור דיפרנציאלי על "אותו מושב" לאורך זמן למשל על ידי הנחה עבור הזמנה מוקדמת או מאוחרת (מבלי לשנות את מצב הנסיעה).
קופונים.