ספי בן-יוסף כותב:
הסבר קצר - צלצול שמו של המקום בערבית נשמע כמו" אל-איבר'יג " מצלול זה הטעה מתרגמים לחשוב שהכוונה ל" מבריק " ולתרגמו לברק, למרות שכאמור משמעות השם היא "הקומקום הקטן"
מקורו של נחל ברק בהר כיפה, והוא נשפך לנחל הערבה, כקילומטר צפונית לנקודה בה נשפך אליו נחל פארן. רוב מסלולו מקביל לזה של נחל פארן, במרחק של כ-2 ק"מ זה מזה. בחלקים רבים לאורכו מתאפיין הנחל במפלים, אשר הגבוה שבהם מגיע לכ-20 מטר (מכונה גם "הקניון הלבן"). מפלים נוספים קיימים בגבהים של בין 4-8 מטר. המעבר במפלים מתאפשר באמצעות סולמות וחבלים המותקנים במקום. אורכו הכולל של הנחל מגיע לכ-18 ק"מ.
נחל ברק עשיר בצמחייה, כגון סהרון משולשל ועצי שיטה הגדלים בשפך הנחל. הצמחייה והמים הנאגרים בו מושכים אליו גם בעלי חיים שונים מהסביבה.
נחל ברק נחצה על ידי כביש הערבה בנקודה בה הוא מתחבר לנחל הערבה.
ישראל סדן
סייבל
האי סייבל (באנגלית: Sable Island, בצרפתית: île de Sable) הוא אי קנדי קטן הממוקם 180 ק"מ דרום מזרחה מנובה סקוטיה שבאוקיינוס האטלנטי. באי מתגוררים תושבים אחדים.
אין להתבלבל בין האי סייבל ובין האי קייפ סייבל, אשר שוכן בדרום מערב נובה סקוטיה.
גאוגרפיה.
סייבל הוא אי צר בצורת סהר, ברוחב של לא יותר משני ק"מ בחלקו הרחב ביותר, ובאורך של 38 ק"מ, בקירוב. הוא שוכן בסביבת מים רדודים מאוד, על מדף יבשתי, הסובל רבות מערפל כבד ומסופות פתאומיות, כגון הוריקנים. כמו כן, האי גרם להרס ספינות רבות אשר לא הבחינו בו בשל ממדיו הזעירים והאנונימיות היחסית שלו, וכתוצאה מכך התנגשו בו.
בשל הנזק הרב שהוא גורם לספינות, מכונה האי פעמים רבות "בית הקברות של האוקיינוס האטלנטי".
האי יושב על המעגל הגדול, שבין חופה המזרחי של צפון אמריקה ובין אירופה.
האי סייבל קרוי בשמו בשל החול הרב שבו - המילה "Sable" בצרפתית משמעותה "חול". האי מכוסה בדשא ובסוגי צמחייה נמוכים אחרים.
מדענים משערים, כי סייבל נוצר מכמויות גדולות של חול ושל חצץ אשר שקעו באזור המדף היבשתי, בתקופה שלקראת סוף עידן הקרח. האי ממשיך לשנות את צורתו במהלך השנים, כתוצאה מרוחות חזקות וסערות ים אימתניות אשר פוקדות את האי לעיתים קרובות.
הממשל הפדרלי שתל באי למעלה מ-80,000 עצים בשנת 1901, במטרה לייצב אקולוגית את האדמה באי. כל העצים מתו.
בעלי החיים באי.
סוסי הפרא.
האי משמש בית למאות אחדות של סוסי פרא, אשר מוגנים על ידי התערבות אנושית מצומצמת. תאוריה אחת המתייחסת למקור אוכלוסיית סוסי הפרא באי, טוענת שהם צאצאים של סוסים שהובאו לאי באמצע המאה השמונה-עשרה על ידי הסוחר מבוסטון תומאס הנקוק, דודו של ג'ון הנקוק, אחרי שהוחרמו מאקדים במהלך גירושם ללואיזיאנה.
בעבר היה עודף של סוסים שהסתובבו באי, ואלה נמכרו לשימוש במחנות פחם באי קייפ ברטון. חלק מהסוסים נמכרו לסוחרים שונים שהגיעו לאי, או שהומתו על ידי יושבי האי ותושביו הארעיים.
אף על פי שמושבות סוסי הפרא שבאי לא זכו לרוב ליחס כלשהו מבני אדם, בעשורים האחרונים היו תריסר מקרים שהממשל הפדרלי הצניח מהאוויר חבילות חציר גדולות, ששימשו כמזון עבור סוסי הפרא במהלך חודשי החורף. בשנים האחרונות הנוהג הופסק, על מנת לאפשר לסוסי הפרא שבאי להתייצב באופן טבעי, ולהתפתח שם ללא התערבות אנושית.
ישנם מדענים ואקולוגים התומכים בהוצאתם של הסוסים מהאי, על מנת להחזיר את טבע האי למצבו המקורי (לפני שהגיעו לשם סוסי הפרא).
בעלי חיים נוספים.
קיימות באי מושבות של תריסר מיני ציפורים גדולות: טרן ארקטי ו-Ipswich Sparrows הם תת-מין של ה-Savannah Sparrows, והם ייחודיים לאי סייבל.
מינים שונים של כלבי ים שוכנים על חופו של האי. קיים גם מין של ספוג (Heteromeyenia Macouni), אשר ייחודי למים המתוקים הנמצאים תחת האי סייבל.
STS-107
STS-107 הייתה המשימה ה־113 של מעבורות החלל של נאס"א שהתבצעה באמצעות המעבורת קולומביה, ושוגרה לחלל ב-16 בינואר 2003. המשימה הסתיימה באסון כשהצוות, שכלל שבעה אסטרונאוטים, נהרג ב-1 בפברואר 2003 במהלך הכניסה מחדש אל אטמוספירת כדור הארץ. הסיבה הטכנית לתאונה הייתה חתיכת קצף בידוד שנשברה במהלך השיגור ופגעה ברעפי ההגנה מחום בכנף השמאלית של המעבורת. במהלך הכניסה מחדש לאטמוספירה התחממה הכנף הפגועה בהדרגה ולבסוף התפרקה, דבר אשר הוביל לפירוקה המוחלט של המעבורת ולהתרסקותה. ועדת החקירה מצאה גם כשלים ארגוניים בנאס"א שהובילו לתאונה.
המשימה.
המשימה כללה עבודות מחקר מתחומי המיקרוכבידה ומדעי כדור הארץ בסדרי-גודל עולמיים במשך 16 הימים בהם שהתה המעבורת בחלל.
ייתכן כי אחת המשימות, וידאו שהוסרט למטרת מחקר אבק אטמוספירי, גילתה תופעה אטמוספירית חדשה המכונה TIGER (ראשי תיבות של Transient Ionospheric Glow Emission in Red).
על המעבורת היה ציורו של פטר גינז המתאר את המראות אשר היה רואה אילו היה מביט מהירח אל כדור הארץ. פטר היה בן 14 כשצייר את הציור ונספה בשואה במחנה הריכוז טרזין.
טלאי המשימה.
האלמנט המרכזי בטלאי המשימה הוא סימן המיקרוכבידה, "µg", המשתלב עם קרני סמל האסטרונאוטים. סמל האסטרונאוטים נמצא בזווית של 39 מעלות ביחס לאופק כדור הארץ, ומציין את זווית נטיית מסלול המעבורת במהלך המשימה. הזריחה מסמלת את הניסויים הרבים אשר מציינים עידן חדש לחקר המיקרוכבידה בתחנת החלל הבינלאומית ומעבר לה. רוחב היריעה של המחקר המדעי וחקר החלל מומחש על ידי ציורי כדור הארץ והכוכבים. קבוצת הכוכבים יונה (Columba) נבחרה לציין שלום עולמי ואת מעבורת החלל קולומביה. שבעת הכוכבים מציינים גם את חברי צוות המשימה ולכבודם של האסטרונאוטים אשר סללו את הדרך למחקר בחלל. שישה מהכוכבים הם בעלי 5 קודקודים והאחרון הוא בעל שישה בדומה למגן דוד, המסמל את תרומתה של סוכנות החלל הישראלית למשימה.
דגל ישראל נמצא בצירוף לשמו של אילן רמון, הישראלי הראשון בחלל.
ניסויי המעבורת.
במהלך ימי הטיסה בוצעו על המעבורת כ-80 ניסויים לחקר מיקרוכבידה ומדעי כדור הארץ. המטע"ד הראשי (עם מגוון ניסויים) הכיל מודול כפול של מעבדת SPACEHAB. מתוך המשקל הכולל של המעבורת כ-2433 ק"ג הוקצו לניסויים, בינם ניסויים ביולוגים, ניסויים פיזיקליים, ניסויים מסחריים ואף 6 ניסויים של בתי ספר, במסגרת תוכנית (STARS (Space Technology and Research Students .
הניסויים הישראליים על המעבורת כללו את ניסוי MEIDEX, וניסוי הגן הכימי שתוכנן על ידי תלמידי אורט קריית מוצקין.
ההתרסקות במהלך החזרה לכדור ארץ.
המעבורת התפרקה במהלך חזרתה לאטמוספירת כדור הארץ ב-1 בפברואר 2003, 16 דקות לפני מועד נחיתתה המתוכנן. באסון נהרגו כל שבעת אנשי צוותה. ועדת חקירה שהוקמה בעקבות התאונה קבעה כי פיסת קצף בידוד שנפרדה בעת השיגור מהצד השמאלי של הדו-רגל, המחבר את מכל הדלק החיצוני למעבורת, ופגעה בכנף המעבורת, הייתה הגורם הישיר לאסון. עם זאת קבעה הוועדה כי שלל כשלים ארגוניים בנאס"א בכלל ובתוכנית מעבורות החלל בפרט אפשרו את התרחשות התאונה. בעקבות האסון קורקעו כל מעבורות החלל של נאס"א למשך כשנתיים וחצי עד לטיסת STS-114 של מעבורת החלל דיסקברי ב-26 ביולי 2005.
המפרץ הבוטני
המפרץ הבּוֹטְנִי (בפינית: Pohjanlahti, שוודית: Botniska viken) הוא המפרץ הצפוני ביותר בים הבלטי, ונמצא בין פינלנד לשוודיה. בדרום המפרץ מצויים איי אולנד.
מקור השם.
השם "בוטני" הוא תעתיק לטיני של השם הנורדי "botten" שמשמעו "תחתית" או "מקום נמוך" (בניגוד לארצות הרריות) או, לפי פרשנות אחרת, "תחתית" במובן של "מרוחק ביותר".
גאוגרפיה.
אורכו של המפרץ 725 קילומטרים מצפון לדרום, ורוחבו בין 80 ל-240 קילומטרים. עומקו הממוצע כ-60 מטרים. העומק המקסימלי הוא 295 מטרים. שטח המפרץ 117,000 קמ"ר.
חלקו הצפוני של המפרץ () מקושר לחלקו הדרומי () או הים הבוטני על ידי מצר קווארקן.
נהרות זורמים אל שני צידי המפרץ ועל כן המליחות של המים בו פוחתת ככל שמתקדמים מדרום לצפון. בנקודות הצפוניות ביותר במפרץ המים מתוקים, ומשמשים בית גידול לדגי מים מתוקים. בשל מתיקות המים נוהג המפרץ לקפוא ולהתכסות בקרח מדי חורף למשך חמישה חודשים.
הערים הגדולות לחופו של המפרץ הן אואולו וואסה היושבות על הגדה המזרחית, ולולאו, אומאו וסונדסוואל בחוף המערבי.
מיכא&quot;ל
מיכה אולמן
מיכה אולמן (נולד ב-11 באוקטובר 1939) הוא אמן ופסל ישראלי. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשס"ט (2009). עבודותיו, העוסקות בזיכרון ובהיסטוריה האנושית וכן ביחס בין האדם לטבע, משתמשות בתצורות אמנותיות שונות מתחומי הפיסול.
ביוגרפיה.
מיכה אולמן נולד בתל אביב ללילי ויצחק אולמן. בנעוריו למד בבית הספר החקלאי הכפר הירוק. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל מוצנח. לאחר השירות היה שותף לגרעין נח"ל בקיבוץ ארז. חי ופועל ברמת השרון.
בין השנים 1960–1964 למד אולמן אמנות ב"בצלאל". לאחר סיום הלימודים יצא לשנת לימודי המשך בבית הספר המרכזי לאמנות ולאומנות בלונדון, שם התמחה בתחריט. עם שובו לישראל, בשנת 1966, עבד כמאייר וכמעצב גרפי בעיתון "מעריב". תחריטי המתכת שיצר, ובהם תיאורי נוף, הוצגו בשנת 1969 ב"גלריה דוגית" בתל אביב. ב-1970 קיבל משרת הוראה ב'בצלאל', בתחילה כמורה לרישום ותחריט.
המעבר מייצוג אמנותי אל 'פעולה' ממשית בחלל התרחש במהלך שנות השבעים של המאה ה-20, בהשפעת האמנות המינימליסטית והאמנות מושגית, שפרחו באירופה ובארצות הברית. במסגרת השפעות אלו החל אולמן ליצור גרסה מקומית של אמנות אדמה, שסממנה המרכזי היה חפירה של בורות באדמה.