ב-31 בדצמבר 1742 מת קרל פיליפ במנהיים, ובמקומו עלה לשלטון בעלה של נכדתו קרל הרביעי תאודור, הנסיך הבוחר מפפאלץ מבית פפאלץ-זולצבאך, שבשנת 1777 ירש אף את נסיכות הבוחר מבוואריה.
משפחתו.
בשנת 1688 התחתן קרל פיליפ עם לודוויקה קרולינה רדזיוויל, בתם של בוגיסלאב רדזיוויל ואנה מריה רדזיוויל, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
בשנת 1701 התחתן קרל פיליפ עם תרזה לודומירסקה, בתם של יוזף קרול לודומירסקי ותאופיליה לודוויקה זאסלאווסקה, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
בשנת 1728 התחתן קרל פיליפ בנישואים מורגנטיים עם ויולנטה מריה תרזה מטורן וטקסיס, אך לא היו לו ילדים ממנה.
הנערה מאידה
הנערה מאידה (Yde Girl; , נהגה: ) היא גופת כבול שנמצאה בביצת הכבול "Stijfveen" על יד הכפר ההולנדי אידה, במאי 1897.
רקע.
הגופה נמצאה ב-12 במאי 1897. בדיקות פחמן-14 הראו כי הנערה מתה בין שנת 54 לפנה"ס לשנת 128, בגיל משוער של 16 שנים. היה לה שיער בגוון זהוב-אדום, ותחילה חשבו שצד אחד של ראשה גולח קודם מותה. אולם מחקרים מאוחרים שנעשו על גופת כבול אחרת, ווינדבי 1, הציעו כי הסיבה ששיערה חסר באותה צד היא משום שהוא נחשף מעט יותר לחמצן מהצד האחר. סריקות הראו כי הנערה סבלה מעקמת וגובהה היה 137 ס"מ, נמוך יחסית לנערה בגיל זה.
הגופה נמצאה לבושה בגלימה מצמר. צווארה היה עטוף בצעיף צמר קלוע בטכניקת ספראנג, מה שייתכן מלמד כי היא הוצאה להורג או הוקרבה. יש לה פצע דקירה באזור עצם הבריח, אך על פי בדיקות שנערכו זהו לא גורם המוות. יש המשערים כי בזמן שמתה הייתה מחוסרת הכרה משום שלא נמצאו פצעי הגנה על ידה. כמו במקרים אחרים של גופות כבול, העור ותכונותיו נשמרו הודות לחומצה הטאנית שנמצאת במים.
על פי הדיווחים, בזמן שהתגלתה הייתה הגופה שמורה במצב יוצא דופן, במיוחד שיערה. אולם עד שהגופה הועברה לטיפול הרשויות, שבועיים לאחר מכן, היא נפגעה קשות: רוב שיניה הוצאו על ידי תושבי הכפר, וגם כמויות גדולות של שיער. בנוסף, בשעה שהגופה נמצאה פגעו החופרים בטעות בגולגולת. כך שרק הגו (פלג הגוף העליון ללא הגפיים), הראש, היד הימנית וכפות הרגליים נשארו ללא פגע עד ימינו אנו. שאר הגוף לא נשתמר במהלך השנים או שנפגע על ידי כלי חיתוך הכבול.
הצגתה.
גופתה של הנערה מאידה הוצגה במוזיאון ולא נערך מחקר נוסף על שרידיה עד שנת 1992 אז ערך ריצ'רד ניב , חוקר מאוניברסיטת מנצ'סטר, בדיקת CT של הגולגולת וקבע את גילה של הנערה, היסטורית ואנטומית.
הנערה מאידה נודעה בציבור בעקבות שחזור ראשה ומראה פניה שנעשה על ידי ריצ'רד ניב. בשחזור זה השתמש ניב בטכניקות מתחום הכירורגיה הפלסטית והרפואה המשפטית. לאור מצב הגופה שחזור מראה פניה כלל כמה ניחושים, כגון מראהו של האף. גופת הנערה, לצד השחזור המודרני שלה, מוצגים במוזיאון דרנט באסן.
גופת הנערה, יחד עם שתי גופות כבול אחרות, רוטר פרנץ והאיש מווירדינג, הועברו ברחבי העולם במסגרת תערוכה נודדת בין מוזיאונים בתחילת שנות ה-2000.
משה מרקוביץ
משה מרקוביץ (ה'תרט"ו, 1855 - ניסן ה'תרצ"ה, 1935) היה ביבליוגרף וביוגרף ליטאי, בן העיר ראסיין. מחבר הספר "שם הגדולים השלישי".
ביוגרפיה.
נולד בנמוקשט (ביידיש: נעמאָקשט; בליטאית: Nemakščiai ) שבפלך קובנה, בצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא). במקצועו היה מרקוביץ רצען, אך פרויקט חייו היה ספרו "שם הגדולים השלישי" שבו רצה להשלים ערכים שנשמטו מספרו של חיד"א "שם הגדולים". רק חלק קטן מהספר ראה אור בדפוס ובשנים האחרונות נעשה מאמץ שיתופי בפורום אינטרנט של "אוצר החכמה" להנגיש את החלקים שנותרו בכמה כתבי יד עם שינויים בין המהדורות.
מרקוביץ לא ידע לכתוב, ובמשך 38 שנים הכתיב תוך כדי עבודתו את תוצאות מחקריו לבחורים מבתי המדרש של ראסיין תמורת תשלום.
הוא נפטר בשנת 1935 (תרצ"ה) בגורזד.
שם הגדולים השלישי
סופר-מרטינגל
חגית בריל
חגית יונה בריל (נולדה ב-10 בדצמבר 1974) היא טניסאית שולחן ומרימת משקולות פאראלימפית ישראלית.
ביוגרפיה.
בריל גדלה ברמת גן ובילדותה התאמנה בשחיה בכפר המכביה. בתיכון למדה במגמת ספורט, הוכשרה כמדריכת ספורט במכון וינגייט והדריכה חוגי שחיה עד גיוסה לצה"ל. במהלך שירותה הצבאי בחיל המודיעין נפצעה בריל בעת פעילות מבצעית שפרטיה אסורים בפרסום. על אף הפציעה השלימה את שירותה הצבאי. לאחר הפציעה נעזרה במקל הליכה ולאחר מכן בקביים עד ששתי רגליה שותקו לחלוטין - מצב שחייב מעבר לכיסא גלגלים. לאחר כשנה חזרה בריל לבריכה והחלה להתאמן באופן יום יומי.
תחילת דרכה בספורט מקצועני לנכים הייתה בהרמת משקולות. ענף שאליו הגיעה בעקבות מפגש עם אבי ברונר, מאמן נבחרת הרמת המשקולות, שפגש אותה בעת שהייתה בטיפול רפואי ושכנע אותה לבוא ולהתאמן בהדרכתו. דרכה בענף זה הגיעה לשיאה באולימפיאדת הנכים סידני (2000) שם קבעה בריל שיא לאומי בהרמת משקולות כשלחצה 62.5 ק"ג ודורגה במקום התשיעי. אך כשנה לאחר האולימפיאדה, בעקבות הליך רפואי, שותקה ידה השמאלית והיא נאלצה לפרוש מהענף.
בשנת 2010 שימשה כעוזרת פרלמנטרית של חבר הכנסת ישראל חסון ובכך הייתה לעוזרת הפרלמנטרית הראשונה בתולדות הכנסת, הרתוקה לכיסא גלגלים ממונע.
בשנת 2015 החלה להתחרות בטניס שולחן ברמה הבינלאומית וזכתה במדליית כסף באליפות גרמניה הפתוחה בדרגת הנכות הגבוהה, במדליית ארד באליפות צ'כיה הפתוחה ובהישגים נוספים שדרגו אותה במקום גבוה מספיק לצורך הקריטריון הפאראלימפי להשתתפות במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) בטורניר היחידות ובטורניר הצוותים יחד עם קרולין טביב.
במשחקים הפאראלימפיים בריו הפסידה בשני המשחקים בשלב הבתים של טורניר היחידות ולא עלתה לרבע הגמר.
בספטמבר 2019, שבה חגית מאליפות אירופה עם מדליית ארד.
החל משנת 2014 מתנדבת בריל בבסיס הפעלה של משמר הגבול. התנדבות זו החלה לאחר שכמה פעמים שוטרי מג"ב עזרו לה בתיקונים דחופים בבית ובחצר שבהם לא יכלה לטפל בשל נכותה.
מרווין ורביט
מרווין פלדמן ורביט (באנגלית: Mervin Feldman Verbit; נולד ב־24 בנובמבר 1936) הוא סוציולוג יהודי אמריקאי שעבודתו עוסקת בעיקר בסוציולוגיה של הדת וביהדות ארצות הברית. תפקידו הנוכחי הוא ראש המחלקה לסוציולוגיה בטורו קולג'.
קורות חיים.
נולד בפילדלפיה שבמדינת פנסילבניה ב־1936. למד באוניברסיטת פנסילבניה, ועשה שם את התואר הראשון והתואר השני שלו. את תואר הדוקטור שלו קיבל מאוניברסיטת קולומביה. הדיסרטציה שלו עסקה בגישות דתיות של סטודנטים יהודיים, ונקראה "Referents for religion among Jewish college students". היה פרופסור לסוציולוגיה בברוקלין קולג', והיה פרופסור חבר במספר מוסדות, דוגמת אוניברסיטת בר־אילן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, ישיבה יוניברסיטי ובית המדרש לרבנים באמריקה. הוא מונה לסגן נשיא המחלקה לסוציולוגיה בטורו קולג' ב־2006, ובהמשך ליושב ראש המחלקה.
היה נשיאם של כמה ארגונים. בין השנים 1971–1973 היה נשיא האגודה לחקר היהודים במדעי החברה (ASSJ), ארגון רב־תחומי שחוקר את העם היהודי ברחבי העולם. אחריו עמד בראש האגודה מרשל סקלאר, שהיה סגנו כשוורביט עמד בראש האגודה. היה חבר בוועד הטכני המייעץ לסקר האוכלוסייה היהודית הלאומי בשנים 2000–2001 שמומן על ידי הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה ומערכת הפדרציות היהודיות.
כיום ורביט הוא עמית במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
בתו של ורביט ושל אשתו אסתר (לבית לאנץ), שירה ריצ'מן, היא יועצת טיפול התנהגותי, ומחברתם של שני ספרים על אוטיזם אצל ילדים, "Raising a Child with Autism" ו־"Encouraging Appropriate Behavior for Children on the Autism Spectrum".
מחקריו.
שיעור הדתיות.
ורביט הוא אחד החוקרים שניסו ליצור מסגרת תאורטיות להבנת ממדיה הסוציולוגיים של הדתיות . תרומותיו לתחום זה כוללות זיהוי קביעת שיעורה של הדתיות באמצעות שישה מרכיבים. התנהגות יחיד משתנה מול כל אחד ממרכיבים אלו, ויוצרת מספר ממדים, דבר שיוצר 24 מרכיבים לשיעור הדתיות.
ששת המרכיבים של הדתיות, לפי ורביט, הם:
הממדים שמשמשים להגדרת וקביעת שיעורם של ששת מרכיבים אלו הם:
התאוריה של ורביט טוענת כי כל אחד מששת המרכיבים נמדד באמצעות ארבעת הממדים (לדוגמה ריטואל יכול להימדד לפי תוכנו, תדירותו, עוצמתו ומרכזיותו).
מחקר סוציולוגי של היהדות הסובייטית.
ב־1976 החל בנימין פיין במחקר סוציולוגי של יהדות ברית המועצות. לאחר שעלה לישראל בשנת 1977, פיין וורביט פרסמו מחקר שנושאו היה זהות יהודית בקרב יהודי ברית המועצות. מחקרם, שנשא את הכותרת "Jewishness in the Soviet Union: Report of an Empirical Survey", פורסם בירושלים בשנת 1984 על יד המרכז הירשלמי לענייני ציבור ומדינה. המחקר מתאר את מסירותם יוצאת הדופן, לטענתם של מחבריו, של יהודי ברית המועצות לסממני יהדות בסיסיים תחת שלטון ברית המועצות.
הנתונים שמוצגים במחקר נאספו בסקר שערך פיין בשנת 1976. המשיבים היו כ־1,200 מיהודי ברית המועצות אשר לא נקטו כל צעד כדי לנסות לעזוב את הארץ. חמישים ושלושה אחוזים מהמשיבים דיווחו כי הם מכבדים את הדת למרות שאינם מאמינים, ולעומתם שלושים וחמישה אחוזים היו בעלי עמדות שליליות שונות על הדת. עשרה אחוזים היו בעלי עמדות חיוביות יותר כלפי הדת.
קליעה ספורטיבית
תלמנות
חוק האפס-אחד של לוי
טרונק
ארכאולוגיה של אנגליה האנגלו-סקסונית