אירמה לינדהיים הייתה מנהיגה פורצת דרך חלוצה בישראל. היא הייתה נואמת אידאולוגית לטובת הציונות, דעתנית, סוציאליסטית, סופרת, אשת חינוך שחברה תוכניות חינוכיות יצירתיות כמו הקמת מחנות לנוער ותוכניות שונות לנוער - "תוכנית הסבתות", ששאבה מקורות מנכדיה הפרטיים וכן עסקה בפעולות הסברה וכתיבה עיתונאית. לינדהיים אספה חומרים ביבליוגרפיים רבים המאששים את תוכניתה זאת. היא התגוררה בארצות הברית ולאחר מכן בארץ ישראל אך מעולם לא ויתרה על אזרחותה האמריקאית. היא עסקה בפעולות חינוכיות ופילנתרופיות שעיצבו את דרכה. פועלה של אירמה לינדהיים הוא חלק בלתי נפרד מתולדות התנועה הציונית באמריקה. לימים קשרה קשרים עם "ההסתדרות", ואחרי כן עם "השומר הצעיר", שבו ראתה את הגשר לפער בין הרעיון אחוות העמים והגשמתו. ההשפעה הגדולה ביותר עליה באה מ"השומר הצעיר". עם ארגון זה היא כרתה ברית לכל ימי חייה עד ליומה האחרון. לינדהיים גרסה שבגולה, גולת הכותרת של העם היהודי הייתה האיחוד בין הדת והמוסר, ובתנועת "השומר הצעיר" היא מצאה איחוד פורה בין המוסר היהודי והסוציאליזם המבוסס על חלוציות ועבודת כפיים.
פרויקט הסבתות.
בין רשימותיה הרבות של אירמה לינדהיים, בטיוטה שאינה רשומה ביומנה האישי, היא מספרת על הארה שפקדה אותה בערב שבת על הדחיפות בהעברת המסורת לדור הבא, בדומה להתגלות האלוהית לאברהם וההוראה לעזוב את ארצו וללכת לארץ המובטחת.
פרויקט הסבתות יצא לדרך ב-2 באוקטובר 1964 ונמשך עד תחילת 1965. פרויקט זה הוצג כפתרון לבעיה אמיתית בה לינדהיים התחבטה בסוגיות של זהות יהודית, כלומר מהי המשמעות של להיות יהודי באמריקה? זאת תקופה בה רבו נישואי התערובת, התקופה שלאחר השואה. לרבים מהיהודים היו נקיפות מצפון וכן חלקים מהמשפחות של יהודי ארצות הברית נרצחו בשואה, וכמענה לכך, יצרה את הפרויקט "תוכנית להישרדות יהודית" ("Operation Jewish survival").
לינדהיים גרסה כי הפסקת ההתבוללות תתקיים בקרב קהילות יהודיות בארצות הברית באמצעות לימוד ילדים על ידי ההורים והסבים/ות, כלומר בתוך המשפחה. שיטת העברת הזהות מדור לדור היא דרך החקר, ולא דרך לימוד או הוראה, ובדרך זאת לחדור אל קדמוניות הציוויליזציה ולברר מדוע היהודים צמחו כיהודים.
משה חייבי
הרב משה חייבי (1836 ה'תקצ"ו – 1939 ה'תרצ"ט) היה רבה של שכונת "מחנה יוסף" בתל אביב.
ביוגרפיה.
משה חייבי נולד בעיר תעיז שבתימן. עוד בילדותו התגלה כעילוי, ולכן נשלח ללמוד בבית המדרש בעיר הבירה, צנעא. בגיל ארבע עשרה הוסמך על ידי חכמי צנעא לשוחט ובודק. בהמשך חייו התפרסם כרב, מורה וכתלמיד חכם והעמיד תלמידים לרוב.
הרב משה חייבי היה חובב ציון מובהק וכל חייו נכסף לארץ הקודש על אף שבתימן לא הכירו את הציונות בנוסח האירופי שלה.
הרב שתה בצמא את הסיפורים על ארץ ישראל וירושלים ומוסדות התורה שבה, ובעלייתו לארץ הפך את חלומו למציאות.
בגיל שבעים שנת תרס"ו (1906) נטש את עירו ואת ביתו נפרד מקהל תלמידיו, ועלה לארץ ישראל, לאחר שפגש בעיר מולדתו שליח מהארץ בשם אברהם נדאף, שהרבה לספר לו עליה. שמו של הרב משה הלך לפניו ובין הבאים לשמוע את דברי התורה מפיו היה אהרן שלוש מייסד נווה צדק הסמוכה.
ביתו של הרב שימש כבית כנסת, כתלמוד תורה לילדים וכבית מדרש לשוחרי תורה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה במסגרת גירוש יפו ותל אביב הוגלה הרב בן השמונים לצפת, ושם שהה עם משפחתו עד לאחר סיום המלחמה, שלאחריה חזר ליפו.
הרב חייבי נפטר בשיבה טובה (בגיל 103) בשנת תרצ"ט (1939).
שלושים ושלוש שנים חי רבי משה חייבי בארץ ישראל, ביפו ובתל אביב. בכל הימים האלו לא פסק פיו מלימוד התורה ולא הפסיק להרביץ תורה בתלמידיו.
הרב משה חייבי היה מאנשי הרוח הבולטים של עדת בני תימן, אבל אזור השפעתו לא הצטמצם רק בעדה זו אלא הקיף את כלל ישראל.
הנצחתו.
בי"ח טבת התשנ"ג, 11 בינואר 1993, בלשכת ראש עיריית תל אביב-יפו דאז, שלמה להט, הוכרז על קריאת רחוב בתל אביב יפו על שמו.
למעמד זה הוזמנו והגיעו: הרב יוסף צוברי הרב הראשי לעדה התימנית בתל אביב יפו, אהרון חייבי שופט בדימוס, מאיר בן דב- סגן ראש עיריית תל אביב יפו דאז, הרב מורדכי יצהרי- סגן ראש עיריית תל אביב יפו. ובנו הרב יעקב חייבי.
קרחון סקוט
מיכאל קלגנוב
המפלגה הרדיקלית
פריקה (פירושונים)
התריסר (ספר)
התריסר (באנגלית: The Twelve) הוא רומן מסוגת האימה מאת הסופר ג'סטין קרונין אשר יצא לאור בשנת 2012, הוא הספר השני בטרילוגיית ספרים וקדם לו הרומן המעבר. התריסר יצא לאור ב-16 באוקטובר 2012 על ידי ספרי בלנטיין. הטרילוגיה הסתיימה עם פרסומו של הרומן "עיר המראות", בשנת 2016.
רקע.
לאחר ביקור קצר אצל חלק מדמויות השורדים מהספר הראשון, הרומן קופץ בחזרה לתחילת המגפה. 4 קווי עלילה נוצרים: דני, נהג אוטובוס בית ספר אוטיסט מחליט לקחת את האוטובוס לסיבוב שלו עוד פעם אחת, צלף צבאי בשם קיטרידג' מתבצר בקומה גבוהה בבניין דירות בדנוור מתחיל לירות בנגועים; לורנס גריי, שרת שעבד במתחם בו החל פרויקט נח, מתעורר במלון ומוצא את עצמו צעיר ורזה יותר; והורנס גילדר, בעל תפקיד בממשל הפדרלי הגוסס, נאלץ להתמודד עם המדינה שקורסת סביבו.
בהמשך העלילה חוזרים 90 שנה קדימה בזמן, העלילה ממשיכה עם הגיבורים מהספר הקודם. בנוסף מתוודעים לעיר נוספת של אנשים, אשר משתפים פעולה עם היצורים דמויי הערפד, ומשעבדים שבויים ממקומות שונים לתפעול העיר והאכלת היצורים.
ביקורות.
הספר זכה לביקורות חיוביות לרוב. באתר BookPage כתבו כי הסיום של התריסר מספק יותר מזה של המעבר, אך עדיין יש מספקים נושאים פתוחים על מנת להשאיר את הקוראים משתוקקים לספר השלישי.
גמד ענק
ממלכת אווד
קהילת נהורא
עאדל שיחי
עאדל שיחי (בערבית: عادل شيحي, בצרפתית: Adil Chihi, נולד ב-21 בפברואר 1988 בדיסלדורף שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן מרוקאי-גרמני המשחק בעמדת הקשר. שיחי שיחק לאורך רוב הקריירה שלו בפ.צ. קלן.
קריירת מועדונים.
שיחי נולד בדיסלדורף שבגרמניה, ובנעוריו שיחק בפורטונה דיסלדורף ובפ.צ. קלן, שם החל לשחק בקבוצת המילואים של פ.צ. קלן עונת 2005/06. שיחי העביר בפ.צ. קלן תשע עונות רצופות, כאשר בעונת 2006/07 תפס מקום חשוב בקבוצה הבוגרת, אך המשיך לשחק לעיתים גם בקבוצת המילואים. בעונת 2007/08 העפילו שיחי ופ.צ. קלן מהבונדסליגה השנייה אל הבונדסליגה, כאשר הקבוצה סיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה. שיחי וקלן שיחקו בבונדסליגה במשך ארבע עונות רצופות, את כולן סיימו בחלק התחתון של הטבלה. בעונת 2011/12 נשרה קלן לבונדסליגה השנייה. בעונת 2012/13 כשלה הקבוצה לחזור לבונדסליגה, ושיחי היה אחד השחקנים המובילים בקבוצה. בעונת 2013/14, חזרו שיחי וקלן לבונדסליגה כאשר סיימו במקום הראשון בבונדסליגה השנייה. עם זאת בעונה זו שיחי מיעט מאוד לשחק. בתום עונת 2013/14 עזב שיחי את קלן לאחר שצבר 130 הופעות ליגה והבקיע 20 שערים, וחתם בפולהאם בהעברה חופשית, אך כמעט שלא שיחק במועדון, ובתחילת 2016 חתם באסתקלאל טהראן מליגת העל האיראנית, בחוזה עד לתום העונה.
בקיץ 2016 חתם שיחי בפ.ס.וו. פרנקפורט מהליגה הגרמנית השלישית.
קריירה בינלאומית.
שיחי ערך את הבכורה בנבחרת מרוקו בשנת 2008, במשחק ידידות מול נבחרת בנין, אך לא זומן עד כה לטורניר גדול, נכון לאפריל 2016.
תארים.
עם פ.צ. קלן:
שמן ששון
מסבנת אל–פאר
מסבנת אל–פאר הוא מבנה בית בד ומסבנה (מפעל לייצור סבון) השוכן בעיר העתיקה בלוד, מצפון למסגד אל-עומרי ולכנסיית גאורגיוס הקדוש קוטל הדרקון. המבנה הוקם בתקופה העות'מאנית, ונעשה בו שימוש גם בימי המנדט הבריטי;
היסטוריה.
הקמת מבנה המסבנה החלה בשלהי המאה ה-17, והיא נבנתה בשלבים שונים ובתקופות שונות. בעל המסבנה היה מחמוד חאפז אל פאר (מכאן שמה). סביב לוד ורמלה, ובכפרים הערביים הסמוכים לערים אלו, היו כרמי זיתים רבים, ולפיכך ברמלה ובלוד נמצאו בתי בד רבים. כמו כן שימשה פסולת בתי הבד לתעשיית הסבון. על תעשיית הסבון בעיר לוד העיד הנוסע ויקטור גרן בספרו "תיאור ארץ ישראל". גרן ,שביקר 8 פעמים בארץ, בין השנים 1852 ועד 1888, תיאר את העיר לוד ומצא בה כמאה עובדים שעסקו בייצור סבון.
במחצית שנות השלושים של המאה העשרים בוצעו במבנה שינויים ארכיטקטוניים, וכן הותקנו בו מנוע ומערכת תמסורת שחוברה אל כל יחידות היצור והפעילה אותן בו זמנית.
בשנת 2013, בוצעו פעולות אינטנסיביות של שימור ושחזור חלקי במבנה במסגרת מיזם בראשית.
המבנה.
במבנה שלושה אגפים, כל אגף שימש כמפעל שבו ייצרו שמן ומוצרים הנגזרים ממנו.
פרדריק ואן דר ול
פרדריק ואן דר ול (בהולנדית: Frederique van der Wal; נולדה ב-30 באוגוסט 1967) היא דוגמנית הולנדית.
ביוגרפיה.
ואן דר ול נולדה וגדלה בהאג.
בשנת 1985 זכתה ואן דר ול בתחרות מראה השנה של עלית העולמית והייתה לזוכה השנייה בתחרות. ולאחר מכן הובילה את הקמפיינים של רבלון וויקטוריה'ס סיקרט והופיעה על שערי המגזינים ווג וקוסמופוליטן. ב-2003 הופיעה בגרסה הבימתית של המחזה מונולוגים מהווגינה שהועלתה בוושינגטון. היא השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט מספר פעמים.
ואן דר ול שיחקה תפקיד קטן במספר סרטי קולנוע וביניהם בסרט "סלבריטי" של וודי אלן וב"שני בחורות ובחור" לצד רוברט דאוני ג'וניור. היא הנחתה והפיקה מספר תוכניות בטלוויזיה.
ב-2005 הוחלט בהולנד, ארץ הולדתה לקרוא לזן של שושן על שמה ועקב כך יצרה סרט בערוץ דיסקברי העוקב אחר שדות הגידול של הפרח באפריקה ושיווקו בהולנד ובניו יורק.
ב-2008 יצרה ואן דר ול מותג בתחום הפרחים הנקרא "בחירתה של פרדריק" שאותו היא מנהלת. פרדריק אם לבת מבן זוגה התסריטאי ניקולאס קליין.
תוספות רא&quot;ש