ב-1958, חתמה לורן על חוזה עם חברת ההפקות "סרטי פרמאונט" והקריירה שלה החלה לנסוק. היא כיכבה בסרטים: "תשוקה בצל האילנות", "ספינת האהבה" ו"הלר בטייטס ורודים". ב-1960, היא כיכבה בסרט "לה צ'וצ'ארה" של ויטוריו דה סיקה. על משחקה בסרט זה, היא זכתה ב-22 פרסים בינלאומיים. במהלך שנות ה-60 היא הופיעה גם בסרטים הוליוודיים לצדם של פרנק סינטרה, קרי גרנט, אנטוני פרקינס, פיטר סלרס, פול ניומן, מרלון ברנדו, ריצ'רד ברטון, קלארק גייבל ועוד. ב-1970, שיחקה בסרט "שדה החמניות" לצדו של מרצ'לו מסטרויאני. בהמשך שיחקו ביחד גם בסרטים "יום מיוחד" (1977) ו"משהו ללבוש" (1994).
באוגוסט 1964 הייתה בישראל התרגשות רבה כאשר לורן הגיעה לארץ לצורך צילומי הסרט "יהודית". בסרט השתתפו בין היתר הישראלים שרגא פרידמן וזהרירה חריפאי.
ב-1982, נכלאה לורן ל-18 יום עקב עבירות של העלמת מס.
בספטמבר 1999, הגישה תביעה כנגד 79 אתרים למבוגרים שפרסמו תמונות עירום שלה.
במהלך השנים זכתה סופיה בפרסים רבים ובהם שני פרסי אוסקר: פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1962 על תפקידה בסרט לה צ'וצ'ארה
ב-1991, זכתה בפרס לשם כבוד על תרומתה לעולם הקולנוע. ב-1995, היא זכתה בפרס לשם כבוד מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. באותה שנה שיחקה בסרט "משתגעים על אהבה" לצידם של ג'ק למון ווולטר מתאו.
ב-2009, כיכבה בסרט "Nine". ב-16 בנובמבר 2017, היא קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים בספרד.
בשנת 2021 יצא לאור הסרט "כל החיים לפניו" המבוסס על רומן של רומן גארי, אותו ביים בנה אדוארדו ובו היא משחקת את התפקיד הראשי. הספר עבר עיבוד שאפשר הגדלת נפח תפקידה של סופיה לורן והותאם לזמננו.
חייה האישיים.
סופיה לורן היא קתולית. מסוף 2006, היא מתגוררת בז'נבה, שווייץ. היא אוהדת מושבעת של קבוצת הכדורגל נאפולי. במאי 2007, היא אמרה בראיון שאם הקבוצה תזכה היא תבצע מופע חשפנות. באותה שנה היא דיגמנה ללוח השנה של פירלי.
ב-1957, במהלך צילומי הסרט "הגאווה והתשוקה", החל רומן בין לורן לקרי גרנט, בזמן שהיה נשוי לבטסי דרייק. היא התחתנה עם מפיק הקולנוע האיטלקי קרלו פונטי ב-17 בספטמבר 1957. פונטי היה פרוד אבל לא גרוש רשמית. הנישואים בוטלו ב-1962 כדי שפונטי לא יואשם בביגמיה אך הזוג המשיך לחיות ביחד. ב-1965, הם הפכו לאזרחי צרפת וכך השיג פונטי גירושים מאשתו גיליאנה בצרפת ונישא מחדש ללורן ב-9 באפריל 1966. לזוג נולדו שני ילדים: קרלו פונטי ג'וניור ב-1968 ואדוארדו פונטי ב-1973. ללורן ארבעה נכדים. פונטי נפטר בינואר 2007.
ב-1962, נישאה אחותה הצעירה אנה מריה לבנו של בניטו מוסוליני, ואחייניתה היא הפוליטיקאית אלסנדרה מוסוליני.
אחי, איפה אתה?
"אחי, איפה אתה?" (באנגלית: "?O Brother, Where Art Thou") הוא סרט מסוגת קומדיית פשע מוזיקלית משנת 2000 שביים ג'ואל כהן. הסרט הוא עיבוד מודרני לסיפור האודיסאה של הומרוס. שם הסרט לקוח מהסרט מסעות סאליבן, שגיבורו האידיאליסט שואף להפיק סרט חברתי, המבוסס על ספר בדיוני בשם "אחי, איפה אתה?".
עלילת הסרט.
במדינת מיסיסיפי של שנת 1937, בתקופת השפל הגדול, יוליסס אוורט מק'גיל, או כפי שהוא מכונה, אוורט, נידון למאסר ולעבודות פרך בעוון עיסוק בעריכת דין ללא רישיון. אוורט, בעל תחכום מסוים ויכולת השפעה על שני בורים מקומיים, פיט ודלמאר, שנידונו גם הם למאסר, בורח עימם מעבודות הפרך כדי לחזור אל עירו ואל אשתו. כדי לשכנעם לברוח עימו, הוא מספר להם על אוצר בלום שאותו קבר בקרקעו של עמק המיועד להצפה, בטרם נכנס לכלא.
העלילה מסתבכת כאשר השלושה מאבדים את הדרך ופוגשים שלל דמויות מגוונות, שרובן מעכבות אותם ומעמידות אותם בסכנה.
תחילה מסיע את השלושה נהג עיוור של קרונית-יד. הוא מנבא שהם אכן ימצאו אוצר, אך לא את זה שהם מחפשים. השלושה לנים באסם בביתו של וואש, דודנו של פיט, אשר מסגיר אותם לשריף המקומי קולי, והם נאלצים להימלט בעזרתו של בנו הקטן של וואש, הנוהג במכוניתו.
לאחר שהם נפטרים מהילד, השלושה אוספים במכונית את טומי, גיטריסט שחור שטוען שמכר את נשמתו לשטן, בתמורה להצטיינות בנגינה. כדי להשיג מזומנים, הם מקליטים עם טומי שיר, ומכנים עצמם בענווה "נערי הקרקע הבוצית" (The Soggy Bottom Boys) - מחווה ללהקת הבלוגראס האמיתית "נערי ההר הערפילי" . הם שוב נאלצים להימלט מהמשטרה, ומבלי שידעו, השיר הופך ללהיט ברחבי דרום המדינה. שם הם פוגשים לראשונה את מושל המדינה, פאפי או'דניאל, המתמודד לתקופה נוספת וזקוק ליחסי ציבור.
החבורה נקלעת לנהר שבו נשמעת שירה ענוגה של שלוש כובסות בנהר. שירת הנשים מושכת את הגברים באופן בלתי נשלט, והן משקות אותם בויסקי מתירס, עד לאובדן חושיהם. כשהם מתעוררים משכרונם, פיט נעלם, ורק בגדיו נותרים על הסלעים, ומהם מגיחה קרפדה. דלמאר מבין שהשלוש היו סירנות שהפכו את פיט לקרפדה. בהמשך הם פוגשים את דן טיג הגדול שתום-העין, המשכנעם שהוא מוכר ספרי תנ"ך, ולאחר מכן שודד אותם ומועך באכזריות את הקרפדה-פיט.
אוורט מגלה שאשתו פני שינתה את שם משפחתה, סיפרה לבנותיהם שאביהן נדרס על ידי רכבת, ושהיא מאורסת לוורנון וולדריפ, איש יחסי ציבור. אז מגלים השניים שפיט חי, והוא שוב אסיר בשלשלאות. דלמאר לוחש לו באולם קולנוע: "חשבנו ש'תה קרפדה", ובתגובה לוחש פיט: "אל תחפשו את האוצר!" בלילה הם מתגנבים לתאו ומשחררים אותו. בדרך, פיט מספר להם שהסירנות הסגירו אותו למשטרה, ושתחת עינויים נאלץ לספר להם על מקום האוצר. בתגובה, מתוודה אוורט בפניהם שאין אוצר כלל. פיט כועס מאוד, מפני שנותרו לו רק שבועיים עד שחרורו מהכלא, וכעת יגזרו עליו חמישים שנות מאסר, והוא צפוי להשתחרר בגיל 84. דלמאר מתנחם בכך שהוא יהיה רק בן 82.
בהמשך השלושה נקלעים לעצרת של ארגון KKK, שבה עומדים לתלות את טומי. הם מצילים אותו, ובמהומה שפורצת, מתברר ש"המכשף הגדול" (תפקיד שהתקיים בארגון ה-KKK) הוא לא אחר מאשר הומר סטוקס, מתמודד אחר על משרת המושל. אוורט משכנע את החבורה לסייע לו להשיב את אשתו, והם מתגנבים לאספת בחירות של סטוקס, מחופשים לנגנים עממיים. הם מתחילים לשיר את שירם הידוע, ומופתעים כשהקהל מזהה אותו ומריע בהתלהבות. סטוקס מזהה אותם, ודורש לסלקם, אך בכך הוא נחשף כמי שניהל את טקסי ה-KKK. בתגובה, הקהל מגרשו מהעיר. המושל או'דניאל מנצל את ההזדמנות, משנה את עורו ומכריז על חנינה לכל החבורה. פני מסכימה להינשא לאוורט, בתנאי שימצא את טבעת הנישואין, שנמצאת בביקתה בעמק המיועד להצפה. בהגיעם לעמק, מתברר שהשריף ואנשיו אורבים להם. השריף מתכחש לחנינה שהעניק המושל, ומצווה לתלות אותם. ברגע האחרון ובאורח נס, מגיע שיטפון שמטביע את השריף ואת כל צוותו, וממציא לידי החבורה את הטבעת האבודה. הסצנה מזכירה את סיפור המבול התנ"כי, ובאופן סמלי החברים ניצלים מטביעה באמצעות ארון מתים שצף על פני המים.
כמו בסיפור האודיסאה, לסרט יש סוף טוב, אם כי אירוני ברוח הקומדיה השחורה: אוורט מעניק לפני את הטבעת, אך היא טוענת שזו אינה הטבעת הנכונה. אולם בניגוד לאודיסאה, כל חבריו של אוורט שבים בשלום. כמו כן, אוורט לא הורג איש ממחזריה של אשתו - אף על פי שבסרט, אשתו לא הגיעה לדרגת הנאמנות החסודה של פנלופה, שחיכתה לאהובה עשרים שנה ודחתה את כל מחזריה.
האודיסאה כבסיס לסרט.
הרמזים השונים לסיפור האודיסאה פזורים לכל אורך הסרט, במספר רבדים:
השחקנים והדמויות.
יוליסס אוורט מק'גיל (ג'ורג' קלוני): הדמות המובילה את הסרט והאיש שמוביל את החבורה שבורחת מהכלא. כריזמטי, בעל חשיבות עצמית גבוהה וכושר התנסחות. בורח מהכלא רק כדי להחזיר אליו את אשתו, פני. בשונה מאודיסאוס המקורי, אוורט הוא ההפך מאיש מלחמה - הוא מוכה בקרב אגרוף בידי המחזר של אשתו, והוא אובססיבי למשחות שיער, עובדה המובילה אליו בכל פעם את רודפיו. עם זאת, אוורט מגלה שוב ושוב נאמנות עמוקה לחבריו למסע, ומסכן את חייו כדי להצילם.
פיט הוגוואלופ (ג'ון טורטורו): אחד החברים שבורח עם אוורט. בור חסר השכלה ובעל נטיות אלימות, אך עדיין הפחות טיפש מבין השניים.
דלמאר אודונ'ל (טים בלייק נלסון): החבר השני שבורח עם אוורט ונגרר אחריו לכל מקום. הוא "שוטה הכפר", דבר שמתבטא בהערות טיפשיות-תמימות שנאמרות מצידו לכל אורך הסרט. על פי עדות יוצרי הסרט, נלסון היה היחיד בצוות שממש קרא את סיפורי האודיסאה.
טומי ג'ונסון (כריס ת'ומס קינג): נגן גיטרה שחור ומסתורי, שדמותו מבוססת על אמן הבלוז רוברט ג'ונסון. החבורה אוספת אותו כטרמפיסט ומתיידדת איתו, הם מקליטים איתו שיר תחת השם "נערי הקרקעית הבוצית" כשהוא מלווה אותם בגיטרה. הוא נפרד מהחבורה במהלך הסרט, אך באחד מרגעי השיא שלו, הם מחלצים אותו מידי הקו קלוקס קלאן. בסוף הסרט הוא מופיע איתם מול קהל רב כאחד מ"נערי הקרקעית הבוצית".
במהלך הסרט מועלית פעמים רבות הטענה כי הוא מכר את נשמתו לשטן בתמורה ליכולות הנגינה הייחודיות שלו (בדומה לאגדה דומה אודות רוברט ג'ונסון).
דן טיג הגדול (ג'ון גודמן): נוכל גדול ממדים ובעל רטייה, מתחזה למוכר ספרי תנ"ך ושודד את אוורט ופיט, ובהמשך הסרט מתגלה כחבר בקו קלוקס קלאן.
פני (הולי האנטר): אשתו של אוורט. התארסה לוורנון וולדריפ, יועץ התדמית של המועמד למושל מדינת מיסיסיפי, בזמן שאוורט ישב בכלא.
פאפי או'דניאל (צ'ארלס דרנינג): מושל מיסיסיפי הכושל והמגושם, המתמודד לקדנציה נוספת. פוליטיקאי מן מהמניין שישנה את התנהגותו ודעותיו רק לצורך מטרותיו הפוליטיות. דמותו מבוססת על מושל טקסס באותה תקופה, ווילברט לי "פאפי" או'דניאל , שהיה כותב שירים בעצמו. מייצג בסרט את מנלאוס (מלך ספרטה).