בשנת 2006 יצר יחד עם הזמרת חנה צרפתי והפסנתרן עידן דוד את מופע השנסונים הצרפתיים שהתחיל בשם "המופע – שירי שנסון צרפתיים" וממשיך עד היום בשמו הנוכחי "משאנז אליזה לישראל". הופעתו הראשונה של ההרכב הייתה ב־2006 בתיאטרון הסימטה ביפו. המופע רץ בהצלחה רבה בתיאטרון, מדי חודש, במשך שנתיים רצופות. ובמקביל הופיע ההרכב גם באולמות אחרים בארץ כמו תיאטרון החאן בירושלים עד שנת 2010, ב"גן אפולוניה", "קפה ביאליק" ועוד. ההרכב מופיע עד היום באירועים פרטיים וציבוריים ברחבי הארץ.
בינואר 2007 הוציא לאור את הסינגל הראשון שלו, "את מצפה", שזכה גם לווידאו קליפ ושודר בתחנות הרדיו והטלוויזיה. הסינגל יצא במסגרת אלבום הבכורה של עמית, "עולם של יופי", שיצא לאור באוקטובר 2007 וזכה לביקורות חיוביות מצד התקשורת.
האלבום השני "נפתח לעולם חדש" יצא בינואר 2010 והביא איתו את השיר "את עדיין יפה" שנרקד והוצג בסרט אירופאי שנקרא: Symbiofaerietaxiplasm או בשמו הגרמני: oder die Feen von Hadres. עמית הוזמן כאורח כבוד להקרנת הבכורה של הסרט בווינה.
בנובמבר 2014 יצא לאור ספרו הראשון של עמית "דואר נע פריז – רמלה" בהוצאת הדובדבן. רומן זה מגולל את סיפורה של הטרנסקסואלית בשם עינת באמצעות מכתבים שהיא שולחת לפריז לחבר שלה לשעבר יגאל. בעולם המושגים של משפחתה המושג "טרנסג'נדריות" אינו קיים, והוריה מסרבים להיפגש עמה, על אף ניסיונותיה. יום אחד היא פוגשת את מושא אהבת נעוריה, אהוד, שאינו יודע שהוא מתאהב בעצם בחברו מהעבר, ומכאן הכל הולך ומסתבך. הספר תורגם לאנגלית ונמכר במהדורתו הדיגיטלית באמאזון בשם: Exchange of Letters Paris-Ramla.
באפריל 2017 יצא לאור אלבום נוסף של חיו יחד עם הזמרת חנה צרפתי. אלבום שהוקלט בהופעה חיה בתיאטרון החאן. האלבום נקרא "משאנז אליזה לישראל" והוא הושק במופע חגיגי בקפה ביאליק לרגל חגיגות 11 שנה למופע.
בפברואר 2019 הוציא לאור את אלבומו הרביעי "אוהב את הנותר". בין שירי האלבום והמופע ניתן למצוא את השיר "תן לי את השקט" שבתי ספר רבים בארץ אימצו אותו לטקסי יום הזיכרון. השיר גם נרקד בחוגי ריקודי עם בישראל ובעולם. את הריקוד יצרה הכוראוגרפית כרמית שימקו. באלבום גם נמצא שיר החופות המקורי והגאה "תישא אותי לגבר", אותו עמית ביצע במצעד הגאווה ברחובות, ימים בודדים לאחר יציאתו לאור. עוד באלבום עיבוד מחודש וגאה ל"גידי" של שרון ליפשיץ, ועיבוד מחודש גם לשיר "אתה קורא לי" של עפרה חזה. האלבום יצא בפברואר, סמוך ליום הולדתה של עפרה חזה, כמחווה של עמית לזמרת האהובה עליו.
בין תחומי הבמה והיצירה הוא עוסק גם בכתיבה. הוא כתב תסריטים ומחזות שעדיין לא פורסמו. הוא עוסק במיתוג ועיצוב גרפי לעיתונות, מגזינים ועסקים שונים. כמו כן יצאו לרדיו, לתקשורת ולאינטרנט סינגלים ושירים רבים נוספים של עמית, שלא נכללו בארבעת אלבומיו, אותם הוא כתב או שר במסגרת פרויקטים מוזיקליים שונים ועדיין ממשיך להופיע כזמר לאירועים פרטיים וציבוריים.
חיו חי בזוגיות עם בן זוגו והם מתגוררים ברמת גן.
דיסקוגרפיה.
אלבומי אולפן
אלבומי הופעה
אנדרטת אלכסנדר ברוולד
אנדרטת אלכסנדר ברוולד היא אנדרטה לזכרו של האדריכל, מתכנן בניין הטכניון בהדר הכרמל וראש הפקולטה הראשון לאדריכלות - אלכסנדר ברוולד, ברחוב קלר בכרמל מרכזי בחיפה.
ברוולד נפטר באוקטובר 1930 ומוקירי זכרו החליטו להקים יד זיכרון במקום שבו אהב לשבת ולצייר. את האנדרטה תכנן זאב גסקו שסיים במחזור הראשון של הפקולטה לאדריכלות של הטכניון אשר ברוולד היה מייסדה.
האנדרטה בנויה כגדר וספסל, בצורת משושה עם פשפש קטן, המקיפים ברושים אשר ניטעו שם הרבה לפני הקמת האנדרטה.
על האנדרטה נחקקו כתובות בשלוש שפות: עברית, אנגלית וערבית, ביטוי לרב-תרבותיות בה האמין ברוולד, ובהן נכתבו שמו ותאריכי לידתו ופטירתו הלועזיים והעבריים.
האנדרטה נחנכה ב-26 במרץ 1937 בנוכחות מושל המחוז אדוארד קית'-רוץ', שבתי לוי, הרמן שטרוק - ידידו עוד מגרמניה של ברוולד, אלמנתו וחבריו.
יז'י קוסלה
יז'י קוסלה (15 ביולי 1942, צ'נסטוחובה - 7 בינואר 2017, גדיניה) היה גיטריסט, זמר, ומלחין פולני. הוא ידוע בעיקר בכך שהיה בין המייסדים של להקת צ'רבונה גיטרי.
ביוגרפיה.
י'זי נולד בוצ'נסטוחובה כאשר העיר הייתה תחת כיבוש נאצי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה המשפחה עברה לגדיניה. בשנת 1961 יז'י קוסלה הקים את הלהקה הראשונה שלו. בשנים 1962–1964 הוא שירת בצבא שגם שם הקים להקה.
בשנת 1965 הוא היה בין המייסדים של להקת צ'רבונה גיטרי והיה בין מוביליה בשנים 1965–1967. לאחר עזיבת הלהקה, הוא המשיך לנגן, לשיר ולהלחין עד לשנת 1976.
בשנת 1976 יז'י קוסלה בעיקר עבד במועדון לילה. בשנת 1991 הוא חזר ללהקה אותה הקים, עזב אותה בשנת 1993 ובשנת 1999 חזר הבפעם השלישית.
יז'י קולסה כתב מספר שירים שהיו להיטים של הלהקה שהייתה בין הפופולריות ביותר בפולין. הוא הפסיק את הפעילות המוזיקלית בשנת 2015 עקב הידרדרות בבריאותו.
יז'יקלוסה נפטר בגדיניה בשנת 2017.
על הפעילות המוזיקלית הוענק לו עיטור פולני ופעמיים הוא קיבל פרס התרבות מהעיר גדנסק בו פעלה להקת "צ'רבונה גיטרי".
שוק הזהב
שוק הזהב הוא שוק בעיר עזה שבו נמכרים מוצרי זהב. השוק נמצא בסמוך למסגד הגדול של עזה, מוגדר עם גג, ומכיל חנויות בהן מוכרים זהב, תכשיטי זהב ומוצרי זהב נוספים.
היסטוריה.
השופט העזתי שייח שמס א-דין אל-חימסי הורה לבנות את שוק הזהב בשנת 1476, תחת השלטון הממלוכי בארץ ישראל. השוק היווה במקור חלק משוק מקורה גדול בהרבה מהשוק שקיים כיום, אך מרבית האזור נהרס על ידי הצבא הבריטי במהלכה של מלחמת העולם הראשונה.
כמו עסקים נוספים ברצועת עזה גם שוק הזהב תלוי במנהרות ההברחה ממצרים כדי לחדש את הסחורה שלו. כמו כן, הזהב מוכנס לרצועה על ידי פלסטינים שעוברים במעבר ארז, על פי נתונים הברחת משלוח זהב במנהרות ההברחה לעזה עולה בין 700 ל-1,200 דולרים, תלוי בכמות המוברחת.
גם במאה ה-20 ולאחריה גם במאה ה-21 היה השוק מוקד ביקור פופולרי לגברים ונשים שעמדו להתחתן וחיפשו תכשיטים מזהב.
אישטוואן זאדור
אישטוואן זאדור (במקור וייס, בהונגרית: Zádor István; קיקינדה, 15 בינואר 1882 – בודפשט, 24 במאי 1963) היה גרפיקאי, צייר, צייר דיוקנאות יהודי-הונגרי, ניצול שואה. זוכה פרס קושוט.
ביוגרפיה.
זאדור נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה וייס ושרולטה יוקלי (1863–1903). לאחר שסיים את לימודיו בתיכון עבד עד 1906 כפקיד בנק. בנוסף לעבודתו, החל משנת 1901 ללמוד בקורסי בית הספר לעיצוב בבודפשט. בשנים 1906 עד 1909 התגורר בפריז, שם למד בבית הספר לאמנויות יפות. שטיינלן היה המורה שלו. בשנים 1909 עד 1910 היה סטודנט באקדמיה בפירנצה. ב־27 בדצמבר 1910 נשא לאישה בבודפשט את ברטה זוננברג, בתם של דוד זוננברג וינקה פישל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, היה צייר כתב צבאי ביחד עם מיקלוש ואדאס ויאנוש ואסארי וב־1918–1919 הכין ציורי כתבות מהפכניים. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית התגורר בוויימר ואחר-כך במינכן.
כשחזר להונגריה, הפך לאחד החברים המייסדים של אגודת פאל סיניאי מרשה. הוא ביקר במושבת האמנים של סולנוק מספר פעמים בשנות ה-30. בשל האנטישמיות שהתגברה בהונגריה וחקיקת חוקים אנטי יהודיים הוא עזב חי ועבד בהולנד משנת 1938 וחזר להונגריה רק אחרי מלחמת העולם השנייה. לאורך הקריירה שלו, אך בעיקר בשנות החמישים, היה מעורב רבות באיור ספרים. לדוגמה: קלמן מיקסאט: הרומן "שני הקבצנים" ואייר את התרגומים להונגרית של כמה סופרים קלאסיים רוסים, בהם אלכסנדר פושקין, לב טולסטוי.
אומנותו הושפעה מסגנון הפְּלֶנְאֶר (ציור באוויר הפתוח) של מושבת האמנים בבאיה מארה, מהעולם הסמלי בעל הגוון הכהה של האר נובו ושל אדולף פניאש. הוא מוכר בעיקר כצייר דיוקנאות, אך יצירתו בעלת משמעות גם כגרפיקאי, הוא גם צייר את אחד הדיוקנאות הידועים ביותר של השחקנית גִיזִי בַּיוֹר. ציור הדיוקנאות שלו מאופיין בריאליזם.
וולטר בייס
וולטר ג'ון בייס (באנגלית: Walter John Bayes; 31 במאי 1869 – 21 בינואר 1956) היה צייר ומאייר אנגלי, שהיה חבר מייסד של קבוצת קמדן טאון וקבוצת לונדון, וגם מורה ומבקר אמנותי ידוע.
ראשית החיים.
בייס נולד בסנט פנקראס, לונדון, השני מבין ארבעה ילדים לאלפרד וולטר בייס, צייר ותחריטאי שהציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית לאמנויות, ואמילי אן פילדן. אחותו של וולטר, ג'סי, הייתה מעצבת ואחיו הצעיר היה הפסל גילברט בייס. וולטר בייס למד בבית הספר בוולדון ולאחר מכן ביוניברסיטי קולג' לפני שהחל לעבוד במשרד עורכי דין. הוא לא נהנה מהעבודה ובשנת 1886 החל להשתתף בשיעורי ערב בפינסבורי לפני שלמד במשרה מלאה בבית הספר לאמנות וסטמינסטר. בשנת 1894 בילה פרק זמן קצר בלימודים באקדמיה ז'וליאן בפריז.
קריירה.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלה בייס ללמד במספר מכונים ובתי ספר לאמנות בלונדון. הוא גם התחיל לכתוב על תאוריית אמנות וביקורת קבועה ב- Outlook, Saturday Review ו- Weekend Review. הוא המשיך לצייר, בעיקר נופים בצבעי שמן ובצבעי מים אך גם פיתח עניין בתפאורות תיאטרון.
הוא הציג במועדון לאמנות האנגלית החדשה בשנת 1892, ובתחילת המאה ה-20 הציג ציור נוף באקדמיה המלכותית.
העבודה הראשונה של בייס שנרכשה על ידי גלריה בריטית גדולה הייתה Top o' Tide שגלריית ווקר לאמנות רכשה בשנת 1900. בשנת 1901 הוא צייר סצינות להפקת תיאטרון של הנריק איבסן "ג'ון גבריאל בורקמן", ובשנת 1911 הציג גם תלבושות וגם עיצובי במה. בשנת 1906 הפך בייס למבקר האמנות של "אתינאום" במקום רוג'ר פריי.