הפלסטינים החלו בהפגנות ומהומות המוניות שבשיאן הוצתו באש מספר מבנים, ביניהם מרכז התרבות הבריטי ברצועת עזה ומספר כלי רכב של ארגונים זרים. הם האשימו את ארצות הברית ואנגליה בשיתוף פעולה עם ישראל, כמו גם הפרת "הסכם רמאללה". בנוסף טרוריסטים פלסטינים מהחזית העממית לשחרור פלסטין חטפו בתגובה 14 אזרחים זרים בשטחים ואיימו לרצחם אם לא תופסק הפעולה. בין החטופים היו אזרחים בריטים, 3 אזרחיות מצרפת, מרצה אמריקני, 2 מורות אוסטרליות ועיתונאי קוריאני. כוחות ביטחון של הרשות הפלסטינית ניסו לסכל חלק מהפעולות נגד הזרים ובמהלך חילופי אש עם חמושים נהרג פלסטיני אחד ונפצעו עוד כעשרה. בתגובה לחטיפות דרשו צרפת והאיחוד האירופאי את שחרור בני הערובה ואיימו בהפסקת הסיוע לרשות.
בנוסף לחטיפות ירו הפלסטינים 13 רקטות קסאם לעבר ישראל מצפון רצועת עזה, בלילה שבין יום שלישי לרביעי.
בישראל העלו את הכוננות הביטחונית מחשש לניסיונות של ארגוני הטרור הפלסטינים לבצע גל פיגועי נקמה.
ב-15 במרץ, יום למחרת האירוע, שוחררו כל האזרחים הזרים שנחטפו על ידי הפלסטינים ללא פגע, כאשר רוב האזרחים שהיו ברצועת עזה יצאו מן האזור, כולל ממעבר רפיח.
בנות (תוכנית טלוויזיה)
בנות הייתה תוכנית טלוויזיה יומית אקטואלית בפורמט פאנל שיחתי, ששודרה מ-5 בפברואר 2006 ועד 2007 בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה בכבלים HOT.
בתוכנית מנהלות המנחות, נשים מוכרות מתחומי הבידור, התרבות והתקשורת הישראליים, שיחה מתמשכת על ענייני השעה - אקטואליה, תרבות, בידור, סגנון חיים ויחסים - מנקודות מבט שונות. במהלך התוכנית היו פינות שונות, ומדי יום רביעי התארחה בה דמות מוכרת.
בין אורחות התוכנית היו איריס קול, נורית גפן, גלית גיאת, גילה אלמגור, אורלי וילנאי פדרבוש, יעל דן, אסתי זקהיים ודפנה רכטר.
לורנציום
לוֹרֵנְצִיּוּם (Lawrencium) הוא יסוד מלאכותי שסמלו הכימי Lr, ומספרו האטומי 103. זהו היסוד ה-11 בסדרת היסודות הטרנס אורניים.&lt;br&gt;
האיזוטופ היציב ביותר שלו הוא 262Lr, לו זמן מחצית חיים של כ-4 שעות. לורנציום מסונתז מקליפורניום, ואין לו שימושים ידועים.
תכונות.
מראה החומר אינו ידוע, אולם סביר שהוא כסוף-לבן או אפור-מתכתי. אם ייוצרו כמויות גדולות מספיק של לורנציום, הוא יהווה סכנה עקב קרינה רדיואקטיבית. מעט מאוד ידוע על תכונותיו הכימיות, אולם מעבודה ראשונית על מספר אטומים נראה שהוא מגיב בדומה לאקטינידים אחרים. לפי האופי המחזורי של התכונות בטבלה המחזורית, לורנציום יתואר כמתכת מעבר, עקב מיקומו בבלוק-d, אך לפי IUPAC הוא אקטיניד.
היסטוריה.
הלורנציום זוהה ב-14 בפברואר 1961 במעבדה הלאומית לורנס ברקלי, חלק מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ארצות הברית. החומר נוצר על ידי צוות המדענים שכלל את אלברט גיורסו, טורביורן סיקלנד, אלמון לארש ורוברט ל. לאטימר. הוא נקרא על שם המדען האמריקאי ארנסט לורנס, ממציא הציקלוטרון.
היסוד נוצר כאשר ארבעת המדענים הניחו 3 מיקרוגרם (0.000003 גרם) קליפורניום במאיץ יונים כבדים קווי (Heavy Ion Linear Accelerator) והפציצו אותו ביוני בורון 10B ו-11B.
הגרעינים החדשים הפכו לטעונים חשמלית, ונאספו על סרט דק מנחושת. אז הונע הסרט כדי להציב את האטומים שנאספו בפני סדרה של גלאי מצב מוצק. הצוות דיווח כי האיזוטופ 257103 התגלה בדרך זו, ודעך על ידי פליטת חלקיק אלפא בעל אנרגיה 8.6MeV, בזמן מחצית חיים של 4.2 שניות.
ב-1967, צוות חוקרים בדובנה, רוסיה, דיווחו כי לא הצליחו לזהות איזוטופ הדועך בפליטת חלקיק אלפא בזמן כ-4.2 שניות כאיזוטופ 257103. מאז שיוך זה שונה ל-258Lr או 259Lr. עד כה יוצרו 11 איזוטופי לורנציום, כאשר האיזוטופ היציב ביותר הוא 262Lr, שזמן מחצית חייו הוא 216 דקות, ל-256No. האיזוטופים של לורנציום דועכים על ידי פליטת חלקיק אלפא, ביקוע ספונטני ולכידת אלקטרון (סדר מהנפוץ לנדיר ביותר).
קרוסלת המלך ארתור
קרוסלת המלך ארתור (באנגלית: King Arthur Carrousel - שגיאת כתיב במקור) היא קרוסלה המצויה בארץ הפנטזיה בדיסנילנד שבקליפורניה. בעת הקמת פארק השעשועים וולט דיסני האמין שפארק שעשועים לא יכול להיות מושלם בלא קרוסלה. הוא ייבא לארצות הברית בשלמותה את הקרוסלה של סאניסייד פארק מטורונטו שבפרובינציית אונטריו שבקנדה שנבנתה בשנת 1875 ופעלה עד שנת 1922.
במהלך השנים בוצעו שינויים רבים בקרוסלה - המרכבות המקוריות הוסרו (והועברו ל-"רכבת הקרקס של קייסי הבן"), העוגב שבמרכז הקרוסלה אינו עובד וחלק מהעיטורים של הקרוסלה הוחלפו בעיטורים ברוח הסרט החרב באבן.
בקרוסלה 72 סוסים שנבנו בגרמניה בסוף המאה ה-19. חלקם מקורם בקרוסלה אחרת והם נוספו לקרוסלה בפארק על מנת להוסיף עוד שורה של מושבים.
בשל הפופולריות הרבה של הסוס הלבן היחיד שהיה בקרוסלה, נצבעו כל הסוסים לבן בשנת 1976.
בשנת 2003 נערכו בקרוסלה שיפוצים נרחבים שכללו מערכת מחשב חדשה, העוצרת את הקרוסלה בדיוק באותה נקודה בכל פעם ופעם, וכן מחצית מהמראות הוחלפו בסצנות מהסרט "היפהפייה הנמה".
Pאנק
ליי
לאי
ארקדי גיידמק
שביל סובב כנרת
שביל סובב כנרת הוא טרק המאפשר הליכה מסודרת וחופשית, או רכיבה על אופניים, סביב אגם הכנרת. השביל מסומן בסימון שבילים לבן-סגול-כחול. את השביל יזמה החברה להגנת הטבע והוא מתוחזק ומפותח על ידי רשות הכנרת ואיגוד ערים כנרת. במסגרת הקמתו בוצעו השגת אישורים למעבר השביל והמטיילים במתחמים שונים, הסרת גדרות ומכשולים אחרים, סימון, ועדכון תמ"א. עם זאת, חלקים מהשביל מעולם לא הוכשרו, ואחרים נזנחו והתמלאו בצמחייה, או שהגישה אליהם הוגבלה.
רקע והקשר חקיקתי.
על פי חוקי מדינת ישראל הגישה לחופי הכנרת אמורה להיות חופשית לכל, והיא פטורה מתשלום דמי כניסה. למרות החוק, פרטים וגופים שונים השתלטו על חלקים מהחופים וגדרו אותם, והם מונעים אליהם כניסה לציבור הרחב, או שהם מתנים אותה בתשלום דמי כניסה.
במסגרת המאבק לתיקון המצב הופעל על ידי החברה להגנת הטבע ומתנדבים מהציבור הרחב, כבר בראשית 2003, פרויקט של הסרת הגדרות ויצירת "שביל סובב כנרת", שיאפשר לציבור הרחב לטייל באופן מסודר מסביב לאגן הכנרת, ובכך יעגן את זכות הציבור למעבר חופשי. "שביל סובב כנרת" אמור להשתלב במערך מסלולי הטיולים האזוריים. עם הקמת איגוד ערים כנרת ורשות הכנרת תפס הפיתוח של השביל תאוצה תחת ניהולם.
הבחירות לכנסת השבע עשרה סייעו, ככל הנראה, לגיוס אנשי ציבור לטובת פריצת השביל. ב-7 במרץ 2006 חתמו נציגים מכמה מן המפלגות הגדולות (עוזי לנדאו מהליכוד, שלום שמחון מהעבודה ובני אלון מהאיחוד הלאומי-מפד"ל) על "ברית עם הכנרת" בה הם מתחייבים להעלות את הכנרת לסדר היום הציבורי בכנסת הבאה, ולהשיב את חופיה לידי הציבור, למעבר חופשי. בטקס שנערך בחוף של מכללת אוהלו, בסמוך לכנרת, נכחו כלי תקשורת ובסופו צעדו חברי הכנסת בשביל שסומן במקום.
על שולחן הממשלה הונחה הצעת החלטה שהוגשה על ידי השרה לאיכות הסביבה דאז, יהודית נאות, אשר קוראת:
מנהל התכנון במשרד הפנים הביע נכונות לקדם הליך שינוי לתמ"א 13 לחופי הכנרת אשר יעגן סטטוטורית את העקרונות העומדים מאחורי רעיון השביל. בשנת 2016 פורסם ש"ניתן לצעוד בכ-90% מהשביל שחובק את הכנרת ואורכו כ-53 קילומטרים" וכי ממשיכים לפעול ברשות הכנרת ואיגוד ערים כנרת לפריצת עשרה האחוזים הנוספים שישלימו את אורך השביל ל-58 קילומטרים.
קטעי השביל.
המתנדבים, הכוללים קבוצות נוער מכל רחבי הארץ, כבר הכשירו קטעי שביל באורך של 35 קילומטרים מתוך סך היקפה של הכנרת שמגיע ל-60 קילומטרים, אותם סימנו אנשי הוועדה לשבילי ישראל, והם ממשיכים במאמץ שנועד להביא לשביל שיקיף את כל האגם. בשנת 2012 הסכים קיבוץ מעגן לסלילת השביל דרך שטחו, לאחר התנגדות שנמשכה שנים, והשביל יעבור סמוך למקום בו אירע אסון מעגן. בין הקטעים שנפתחו והמצטרפים לקטעים שהיו חופשיים למעבר נמנים:
טמפרטורת מעבר זכוכיתי
טמפרטורת מעבר זכוכיתי (Tg) היא טמפרטורה בה מוצק אמורפי (לדוגמה, זכוכית או פולימר אמורפי) עובר ממצב מוצק למצב רך בו הוא ניתן לעיבוד: מתיחה אלסטית או פלסטית ללא שבר. מתחת לטמפרטורה זו החומר נוקשה (דמוי זכוכית), ואילו מעל לטמפרטורה זו החומר מתאפיין ברכות. עבור פולימרים, טמפרטורת המעבר מתייחסת לכושר התנועה והפיתול של האזורים האמורפיים בפולימר. ברוב המקרים המעבר הזכוכיתי רלוונטי לזכוכית ופולימרים, אולם תחת תנאים מתאימים ניתן לייצר מבנה זכוכיתי גם בחומרים אחרים, כמו מתכות, ובמקרה זה גם להם תהיה טמפרטורת מעבר זכוכיתי.
מעבר זכוכיתי הוא מעבר פאזה מסדר שני. מעבר מסדר ראשון הוא מעבר ממוצק (גבישי) לנוזל - התכה, ממוצק לגז - המראה או מנוזל לגז - אידוי (וגם מעברים בין צורות גיבוש שונות במוצק). במעבר מסדר ראשון ניתן להבחין באי רציפות של פונקציית קיבול החום כפונקציה של הטמפרטורה: כשמתיכים קרח, למשל, ב-0°C נצפה קיבול חום "אינסופי" תערובת המים-קרח בולעת חום בלי לעלות בטמפרטורה (זהו החום הכמוס, שייצרך כל עוד לא הושלמה הפשרת הקרח). במעבר זכוכיתי אין "חום כמוס" - אין אי רציפות בקיבול החום ביחס לטמפרטורה. אי הרציפות היא בנגזרת הראשונה של קיבול החום. בטמפרטורה זו יש מספיק אנרגיה לשרשראות להתגבר על כוחות משיכה בין שרשראות (קשרים לא קוולנטים, כמו קשרי ואן דר ואלס) כך ששרשרת פולימרית (או שרשרת של טטראדרות סיליקטיות בזכוכית) יכולה "לזרום" או לנוע ביחס לשרשראות השכנות וכך מתאפשר עיבוד של החומר. למשל: כדי לנפח זכוכית יש לחמם אותה מעל ל-Tg וכאשר היא מתקררת המבנה החדש נשמר.