לעניין הממצאים האנטומיים, הכותבים מראים, למשל, כי אשכיו של הזכר האנושי נמצאים מחוץ לגופו, מה שהופך אותו לפגיע יותר, אך מאפשר לו לקיים יחסי מין מספר פעמים ברציפות. עוד מסבירים הכותבים כי איבר המין הגברי במין האנושי גדול במיוחד ביחס לקופי אדם דומים, מה שמתאים פחות למין המתאפיין במערכות יחסים מונוגמיות. איבר מין מוגדל אף מתיישב עם הטענה שיחסי המין לא היו מונוגמיים בשל ההיגיון של ברירה טבעית, שכן הפרטים בעלי איבר המין הגדול יותר היו בעלי הסיכוי הטוב ביותר לעבר את האישה. בנוסף לטענה זו, מוסיפים הכותבים סקירה השוואתית אמפירית של מספר קופי אדם, ומציגים מגמה לפיה ככל שמין הקוף מתאפיין במיניות מונוגמית יותר, כך איבר מינו קטן יותר, שכן אין הוא נדרש להתחרות בזכרים אחרים להעברת מטענו הגנטי. בסקירתם ההשוואתית, מראים הכותבים מגמה דומה גם ביחס לביוץ הסמוי (מצב בו לא ניתן לדעת מתי הנקבה מבייצת ולכן פורייה) המאפיין את המין האנושי, וכן ליכולתם של פריטים אנושיים לקיים יחסי מין לכל אורך המחזור החודשי של האישה וכן במהלך חודשי ההיריון, בניגוד לאופייני במינים שמיניותם מונוגמית.
בהשוואתם לקופי אדם אחרים, מראים הכותבים כי ככל שמין קוף האדם חברותי יותר, מפותח יותר שכלית וקרוב לאדם גנטית, כך נטייתו למערכת יחסים מונוגמית קטנה. עוד מביאים הכותבים אבחנות בין התנהגויות שונות של שימפנזים באזורים מסוימים, ושופכים אור על מין קוף-אדם המכונה "בונובו" או "שימפנזה ננסי", אף שהוא נפרד מהשימפנזים, וקרוב אלינו גנטית יותר מהם. הכותבים מבססים טענה כי בעוד שהשימפנזים מתאפיינים בכוחנות, באגרסיביות ובפתרון סכסוכים בכוח, קופי הבונובו משתמשים במין ככלי לשמירה על קוהזיה קבוצתית ופותרים את סכסוכיהם באמצעים חברתיים ומיניים. עוד טוענים הכותבים כי בעוד שנכתב רבות על מחקר השימפנזים ומסקנות העולות ממנו על חקר טבע האדם, הרי שקופי הבונובו נדחקו לקרן זווית, משל היו בלתי רלוונטיים. זאת, חרף שלל תכונות המשותפות לקופי הבונובו ולהומו סאפיאנס אשר אינם משותפים לשימפנזים, ההופכים אותו לטענתם לדוגמה לא פחות טובה להשוואה. הכותבים אף מפנים למגוון ההתנהגויות המאפיין שימפנזים בסביבות חיים שונות, ולנטיית המחקר להתעלם ממגוון זה.
הכותבים טוענים שבחירת בן הזוג בתקופה טרום המהפכה החקלאית לא הייתה מושא לתחרות ולא עברה קומודיפיקציה. עוד טוענים הכותבים כי לעניין הברירה הטבעית, תחרות ביכולת הזרעה הפכה מרכזית יותר מאשר ברירה מינית. הכותבים מסיקים על בסיס אלה שהמודל הסטנדרטי, וכן האמנות פופולריות לגבי טבעו של המין האנושי בכלל, שגויות.
המודל הסטנדרטי.
תמצית/הפשטה: על-פי המודל הסטנדרטי, באופן אוניברסלי, בכל חברה אנושית, ולכל אורך התקופות, גברים סחרו באמצעים, מזון, מקלט, הגנה וכו', בתמורה לנאמנות מינית של נשים.
המודל הסטנדרטי למיניות המין האנושי המוצג בספר מתיימר להקיף את המקובל בספרות המקצועית אותה מבקשים כותבי הספר לבקר. לשיטתם, אותו המודל עובד באופן הבא:
זכר ונקבה בוחנים את הערך הזוויגי (mate value) של הפרטנר שלהם בהתבסס על יכולותיהם וצורכיהם.
כך, הזכר מחפש סימנים לכך שהנקבה צעירה, פורייה ובריאה, נעדרת ניסיון מיני קודם, וכן בעלת סיכוי גבוה לנאמנות מינית בעתיד. במילים אחרות, הערכתו מתמקדת בחיפוש אחר בת זוג בריאה ופורייה עם פוטנציאל להביא הרבה ילדים שיישאו את מטענו הגנטי, מבלי שתביא ילדים שאינם שלו אותם יצטרך לכלכל.
הנקבה, לעומתו, תחפש סימנים לעושר (או לפחות אינדיקציות לעושר עתידי), מעמד חברתי, בריאות פיזית, וסבירות שהזכר יישאר בסביבתה וידאג לילדיהם. בן הזוג שלה חייב לרצות ולהיות מסוגל לספק את צרכיה המטריאלים (במיוחד במהלך ההיריון וההנקה) ואת צורכיהם של ילדיהם (מה שמכונה גם כ"Male Parental Investment", או MPI, דהיינו, השקעה-הורית-זכרית ()).
הזכר והנקבה בוחנים איש את רעותו, מזדווגים ויוצרים יחידה זוויגית מונוגמית. לאחר ההזדווגות, הנקבה תהיה רגישה לאינדיקציות שהזכר שוקל לעזוב (ובתוך כך תהיה ערה לסימני חוסר נאמנות שעניינם אינטימיות עם נקבות אחרות, שיסכנו את הגישה שלה למשאביו ולהגנה שלו), וזאת בזמן שתיטה לא לעמוד במחויבויותיה שלה (במיוחד כשהיא לקראת שלב הביוץ) ותערוג לרומן חפוז עם זכר עדיף גנטית על פני בן זוגה.
הזכר לעומתה יהיה רגיש לסימנים של חוסר נאמנות מינית (שתסכן את הוודאות האבהית שלו ביחס לילדיו), תוך ניצול הזדמנויות מיניות קצרות טווח עם כמה שיותר נשים אחרות (שכן זרעו מיוצר בקלות ובשפע).
בהתנהגות אנושית, כותבי הספר טוענים שהם "לא רואים [התנהגות מינית המאפיינת את המין האנושי נכון להיום] כיסודות של הטבע האנושי, אלא כהתאמות לתנאים חברתיים - שרובם הגדול נוסד עם המהפכה החקלאית לפני לא יותר מעשרת אלפים שנה".
טענות ביחס לטבע האנושי מעבר לתחום המיני.
הכותבים נוקטים בעמדה רחבה שמשתרעת מעבר להתנהגות המינית של המין האנושי. לשיטתם, אנשים באופן כללי הרבה יותר שוויוניים ובלתי-אנוכיים משנהוג לחשוב. עוד מסבירים הכותבים כי לשיטתם אנשים נוטים להשתמש בכוח "כשיש על מה להילחם, אך במהלך רוב ההיסטוריה לא היה (על מה להילחם)".
במהלך הספר הכותבים מצביעים על היעדר הבחנה בספרות בין נטייה לאלימות פנים-אנושית לבין צייד, על משוא פנים בפירוש תכונות של חיות אחרות כחמלה ועל נרטיב שולט שמונע הסתכלות נכוחה על המציאות. עוד מסבירים הכותבים כי הספרות מדגישה יתר על המידה קריקטורה של התנהגות שימפנזים, בעודה מתעלמת מהתנהגות קופי הבונובו וכן מהעושר של התנהגויות הרווחות בקרב קהילות שימפנזים שונות.
הכותבים מסבירים במהלך הספר שהנטייה לשותפות אינה מבוססת על אצילות המין האנושי, אלא היא התפתחה משום שזו הייתה הדרך הטובה ביותר לחלק סיכונים בחברה טרום-חקלאית, ומי שהראה התנהגות לא שיתופית הוקע באופן אלים.
הכותבים נמנעים מנקיטת עמדה בדיון המוסרי בשאלה האם מונוגמיה היא מצב רצוי בחברה מודרנית, אך מסבירים שלדעתם מוטב שאנשים יהיו מודעים להיסטוריה ההתנהגותית של המין האנושי, כדי שבחירתם תהיה מיודעת יותר, וכן על-מנת למנוע תחושות קשות ביחס לדברים שהם בסך הכל נטיות טבעיות.
ביקורת.
כשישה שבועות לאחר פרסומו, "Sex at Dawn" נכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, ונשאר שם במשך כשלושה שבועות.
חרף קיומה של ביקורת אקדמית משמעותית על המחקר, הסקת המסקנות וטענות הספר, הספר זכה לשבחים ממבקרים חוץ-אקדמאים רבים בתקשורת, וכן להתייחסויות חיוביות רבות ממבקרים אקדמיים.
בעל הטור בסקסולוגיה Dan Savage שיבח את הספר וכתב: ""Sex At Dawn" is the single most important book about human sexuality since Alfred Kinsey unleashed "Sexual Behavior in the Human Male" on the American public in 1948."
Kate Daily מה-Newsweek שיבחה אף היא את הספר, וכתבה כי:
Peter Sagal, מגיש רדיו ב-NPR (National Public Radio) בחר בספר בתור הספר הטוב ביותר לשנת 2010.
הבלוגר לענייני מדע Kevin Bonham הגיב באופן חיובי בספר. הוא כינה את הטיעון של הכותבים לפיו "חברות קדם-חקלאיות נהגו יחסי מין מגוונים בין מספר רב של פרטים" כ"משכנעת" ומבוססת כדבעי. ברם, Bonham הזהיר את קוראיו שהוא לא יכול להיות בטוח שהכותבים אינם לוקים בכשל מסוג Cherry Picking בבחירתם דוגמאות שמצדדות במסקנות שלהם. הכותב (Christopher Ryan) טען מנגד כי הביקורת תוקפות דחליל, שכן הדוגמאות שהובאו נועדו להפריך את המודל הסטנדרטי, המחויב לאוניברסליות.
אף שעיקר הביקורת בתקשורת הייתה חיובית, היו גם עיתונאים שביקרו את הספר. כך, Megan McArdle מ-"The Atlantic" ביקרה את הספר בבלוג שלה. היא כתבה כי:
הכותב טען מנגד כי הביקורת לפיה מחקרו לוקה ב-cherry picking תוקפות דחליל, שכן הדוגמאות שהובאו נועדו להפריך את המודל הסטנדרטי, המחויב לאוניברסליות.
בניגוד לקבלתו בתקשורת הפופולרית, הקהילה המדעית ברובה דחתה את הספר. כריסטופר ראין ניסה במקור להוציא את הספר לאור בOxford University Press, אך זה לא עלה בידו לאחר שהספר כשל בשלב ביקורת העמיתים. כותב הספר הסביר כי התגובה הראשונה בביקורת העמיתים הייתה חיובית מאוד, אך השנייה הייתה דחייה מוחלטת. עם זאת, הכותב טען כי הביקורת לא הייתה מהוגנת, ולצורך כך הצביע על הטענה שעלתה בביקורת כי אין אף קוף-אדם שהמיניות שלו מתאפיינת בפוליגמיה, בניגוד לעובדה שקופי הגורילה מתאפיינים ככאלה.
מלומדים רבים היו ביקורתיים כלפי המתודולוגיה של הספר ומסקנותיו. כותבים בעלי מומחיות בתחומים הקשורים לספר (אנתרופולוגיה, פרימטולוגיה, פסיכולוגיה אבולוציונית, סקסולוגיה ו-ביולוגיה) הגיבו לספר בבלוגים אישיים, תקשורת פופולרית וכן בכתבי עת אקדמאיים. מנגד, טען הכותב כי בין הביקורות היו גם כאלה שלא היו ענייניות. כך, האנתרופולוגית הלן פישר, שכתיבתה מבוקרת בספר, השיבה לו בהתכתבות ביניהן כי "my ideas are my babies" וכי עליה להגן עליהם בלא קשר לממצאים.