לפני מלחמת העצמאות שכן בחלקו הצפוני של האזור שבו מוקם פארק צמרת כפר ערבי בשם ג'מאסין אל ע'רבי. הכפר ננטש ב-1948, במהלך מלחמת העצמאות, ובבתיו שוכנו פליטים יהודיים, בשכונה שנקראה "גבעת עמל ב'". ב-1993 נרכש על ידי קבוצת חבס שטח של 9 דונם באזור זה, בפינה הצפונית של המתחם. קבוצת חבס, שבנתה את מגדלי YOO, שילמה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, פיצוי של כ-450–500 אלף דולר לכל משפחה תמורת פינוי השטח. אחת המשפחות שפונו, שהחזיקה קרקע בשטח דונם קיבלה פיצוי של מיליון דולר תמורת הפינוי. שאר המתחם היה ברובו ריק, בגבולו המערבי (כיום רחוב פנחס ספיר) עברה מסילת החוף עד העתקתה לבין המסלולים של נתיבי איילון ב-1988. בפינה הצפונית מערבית של המתחם, בשטח של 2.5 דונם סמוך למחלף ההלכה, ממוקם בית קברות מוסלמי.
ב-2002 אושרה תוכנית הבניה של המתחם, ב-2004 החלה בניית מגדלי YOO, בניית מגדל מנהטן החלה ב-2005, ב-2006 החלה בניית מגדל ONE, מגדל NAM ומגדל W, ב-2007 החלה בניית מגדל אביב בצמרת וב-2010 התחילה בנייתם של 2 מגדלי הברונזה (ב.ס.ר 5+6).
הקמת הבניין האחרון בפארק צמרת - מגדל רום, הממוקם בחלקו הדרומי של השכונה, החלה ב-2016. זהו המגדל הגבוה ביותר בשכונה וכולל 50 קומות של חברת ישראל קנדה
מחלוקת סביב הפרויקט.
מתחילת הפרויקט נשמעה ביקורת כלפיו בקרב אדריכלים ומתכנני ערים. מבקרי הפרויקט טוענים כי הוא ייצור שטח עירוני גדול אשר מנוכס באופן בלעדי לטובת תושביו העשירים וכי הנגישות אליו, בעיקר הגנים והשטחים המיועדים לרווחת הציבור, ישרתו למעשה רק את תושבי השכונה ולא את הציבור הרחב. עוד נטען כי הסתגרותה של השכונה ביחס לסביבתה פוגעת ברציפות של המרקם העירוני של העיר ללא כל אפשרות עתידית להתחדשות עירונית אשר תשנה זאת. בהקשר זה טוענים מתכנני ערים כי אותה כמות של יחידות דיור יכלה להיכנס לשטח הנתון גם בבנייה נמוכה יותר אך צפופה יותר אשר תוכל לפחות ליצור חללים עירוניים ראויים בין הבניינים.
מצדדי התוכנית טוענים כי השטח שבו נבנית השכונה מעולם לא היה חלק ממרקם העיר הקיים אלא שטח בלתי מנוצל בשולי העיר, אשר בשל הימצאותו בין דרך נמיר ונתיבי איילון לא יכול היה מעולם להיות חלק רציף ממרקם העיר. עוד נטען כי הדרישה של עשירי ישראל לדירות יוקרה תמיד תמצא מענה וכי עדיפה שכונה של גורדי שחקים בשטח מצומצם יחסית לעומת הפשרה של שטחים פתוחים גדולים הרבה יותר באזור השרון לשם בנייה של צמודי קרקע; שטחים כדוגמת שכונות היוקרה שקמו ליד שמורת הטבע בארסוף (ליד אפולוניה) או שכונות יוקרה בהרצליה פיתוח ובמושבים כגון בני ציון בהם צפיפות המגורים דלה הרבה יותר.
אום א-רסאס
אום א-רסאס (ערבית أم الرّصاص, תעתיק מדויק: אם אלרצאץ) הוא אתר ארכאולוגי בממלכת ירדן, השוכן מצפון לוואדי מוג'יב וכ-50 ק"מ מדרום לבירה עמאן. באתר ממצאים מהמאה ה-3 ועד למאה ה-9 החל בתקופה הרומית, דרך התקופה הביזנטית וכלה בראשית התקופה המוסלמית.
חלקו המרכזי של האתר הוא המוצב הצבאי הרומי אשר נודע כ"קסטרום מפאה" (Kastrom Mefaa) או "קסטרון מפאה" (Kastron Mefaa). המחנה הצבאי בנוי בצורת מרובע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא 150 מטר. מחוץ לשטח המחנה הרומי שוכנים השרידים המאוחרים יותר על תא שטח באורך של 300 מטר וברוחב של 200 מטר. הממצא העיקרי באתר הוא כנסיית סטפנוס הקדוש, אחת מארבע כנסיות במקום. בכנסייה פסיפסין המתוארכים לשנת 785, והמרכזי שבהם מתאר סצינות יום-יומיות כמו ציד, דיג, עיסוק בחקלאות. שני פסיפסים אחרים הם מפות. באחד מופיעות ערי ארץ ישראל ובהן ירושלים, שכם, קיסריה ועזה, ובאחר ערי עבר הירדן מידבא, עמאן (פילדלפיה), כרכ ומעאן. סמוך לאתר המחנה הצבאי נמצאות חורבות כפר מהמאה ה-5 ובו חומות וארבע כנסיות נוספות.
כקילומטר וחצי מצפון לאתר נמצא מגדל הנישא לגובה של 15 מטר. במגדל אין מדרגות אך בקומתו העליונה קבועים חלונות. את פנים המגדל מעטרים צלבים והוא שימש כת נוצרית שדגלה בפרישה ובהתבודדות במגדלים כאלה. בסביבתה של אום א-רסאס שרידים של עיבוד חקלאי הכוללים מאגרי מים, טרסות, תלות מים, סכרים ובארות. שני בתי קברות קטנים שוכנים משני צדדיו של האתר - המזרחי הוא בית קברות בדואי עתיק, בעוד שהמערבי חדש יותר.
רובו של האתר טרם נחפר, אך הממצאים שנתגלו עד כה הביאו את אונסק"ו להכריז עליו בשנת 2004 כאתר מורשת עולמית.
260-269 לפנה&quot;ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 269 - 260 לפנה"ס
פני יהושוע
סאלים הראשון
כוח באמצעות שמחה
כוח באמצעות שמחה (בגרמנית: Kraft durch Freude, ובראשי תיבות: KdF, קָה-דֶה-אֶף) היה גוף ממשלתי גדול לתרבות הפנאי בגרמניה הנאצית, חלק מחזית הפועלים הגרמנית (Deutsche Arbeiterfront), ארגון העובדים הלאומי באותה תקופה.
פעילויות.
החל משנת 1933 דאג הקָה-דֶה-אֶף לספק פעילויות פנאי במחירים נמוכים, כמו קונצרטים, טיולים וחופשות בבתי הבראה. אוניות נוסעים גדולות, כמו למשל האונייה וילהלם גוסטלוף, נבנו במיוחד עבור הארגון למטרת שיט תענוגות.
המטרה העיקרית של הארגון הייתה לצמצם את פער המעמדות בכך שפעילויות פנאי "בורגניות" יהפכו לזמינות עבור ההמונים. עד מהרה התפשט הארגון (בין השאר בהשפעת ארגון איטלקי-פשיסטי מקביל, Dopolavoro, כלומר "אחרי העבודה"), שלח שלוחות גם למקומות עבודה - והפך לאחד הגופים הגדולים ברייך כולו. על פי הנתונים הרשמיים, 2.3 מיליון איש יצאו לחופשת קָה-דֶה-אֶף בשנת 1934. ב-1938 המספר היה 10.3 מיליון. ב-1939 היו בארגון 7,000 עובדים שכירים ועוד 135,000 מתנדבים, שחולקו ליחידות שעסקו בתחומים כמו ספורט, חינוך ותיירות; תאים של הארגון היו בכל מפעל וסדנה שבהם יותר מעשרים פועלים. על פי כמה הערכות, בשנת 1939 כבר השתתפו 25 מיליון איש.
מכונית "כוח באמצעות שמחה".
הקה-דה-אף החל גם בייצור מכונית זולה, קה-דה-אף-וָאגֶן, שמאוחר יותר נקראה בשם פולקסווגן (בגרמנית: "מכונית העם"). לשם ייצור המכונית נבנתה עיר חדשה כדי לשכן בה את הפועלים, קה-דה-אף-שטאדט (כיום וולפסבורג). חלק מהעבודה בוצע בארבייטסדורף על ידי עובדי כפייה יהודים. הארגון הקים תוכנית חיסכון מיוחדת כדי לאפשר לפועלים פשוטים ליהנות ממכונית. על כל פנים, בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה רוב התוכניות הללו לא יצאו לפועל, והמפעל (כמו שאר הקה-דה-אף) התמקד בתמיכה במאמץ המלחמתי. הכוונה המקורית הייתה שאזרחים גרמנים יקנו את המכונית באמצעות תוכנית חיסכון, ואכן כ-336,000 אנשים הצטרפו לתוכנית. אחרי המלחמה כיבדה פולקסוואגן את ההסכמים.
ג'נט ג'קסון
ג'נט דמיטה ג'ו ג'קסון (באנגלית: Janet Damita Jo Jackson; נולדה ב-16 במאי 1966) היא זמרת, כותבת שירים, רקדנית ושחקנית אמריקאית, זוכת פרס גראמי, הנחשבת לאחת הזמרות המצליחות בכל הזמנים.
ראשית חייה.
ג'נט ג'קסון נולדה בעיר גארי שבאינדיאנה, ארצות הברית. היא הצעירה מבין תשעת ילדיהם של ג'וזף וקתרין ג'קסון, משפחה ממעמד בינוני-נמוך המשתייכת לעדי יהוה. כשהייתה פעוטה החלו חמשת אחיה (ג'קי, טיטו, ג'רמיין, מרלון ומייקל ג'קסון) להופיע יחד על הבמות כ"חמישיית הג'קסונים". הצלחת הלהקה איפשרה למשפחה לעבור לגור בלוס אנג'לס בשנת 1971. כילדה חלמה להיות רוכבת סוסים ולא זמרת כמו אחיה, אולם כשהפופולריות של חמישיית הג'קסונים החלה לדעוך, החליט האב (שהיה גם מנהל הלהקה) לצרף לעסקי השעשועים את שאר ילדיו, בהם בתו הקטנה, ג'נט.
קריירה מוזיקלית.
1979–1974.
ב-9 באפריל 1974 עשתה ג'נט את הופעת הבכורה שלה, לצד אחיה, במופע בלאס וגאס. מופע זה, שהיה מורכב בעיקר מחיקויים, הביא לג'נט את אהבת הקהל, כמו גם ביקורות טובות. ב-1976 מופע זה הסב את תשומת לבו של נשיא רשת הטלוויזיה CBS, פרד סילברמן. הרשת חיפשה באופן נואש אחר תוכנית בידור שתחליף את "The Sonny &amp; Cher Comedy Hour". ב-16 ביוני 1976 עלתה לשידור תוכנית הבידור של משפחת ג'קסון, שהתבססה על המופע בלאס וגאס, והייתה לתוכנית הבידור הראשונה בטלוויזיה האמריקנית בו מככבת משפחה אפרו-אמריקנית. התוכנית שודרה במשך שתי עונות, אשר הביא את ג'נט להמשיך בקריירה טלוויזיונית: בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים הופיעה בסדרות "זמנים טובים" (1977-1979), "משפחה שכזאת" (לצד רוב לאו) (1979), "על טעם ועל ריח" ובסדרת הדרמה המוזיקלית "תהילה".
1982–1985: ההתחלה.
אף על פי שג'נט מעולם לא רצתה להיות זמרת מקצועית, היא נשמעה להוראותיו של אביה, והשתתפה בשלל פרויקטים מוזיקליים של המשפחה. ההקלטה הראשונה שלה הייתה דואט עם אחיה, רנדי, בשיר "Love Song for Kids", בשנת 1978. כשהייתה בת 15 אילץ אותה אביה לחתום על חוזה הקלטות בחברת התקליטים A&amp;M Records. בספטמבר 1982 יצא לחנויות אלבום הבכורה של ג'נט ג'קסון, הנקרא Janet Jackson. האלבום הצליח במצעדי הרית'ם אנד בלוז האמריקנים, ונמכר ברחבי העולם בכמיליון עותקים.
אלבומה השני, Dream Street, שיצא לחנויות באוקטובר 1984, היווה עבור ג'נט התפתחות מוזיקלית מאלבומה הראשון. את האלבום הפיק, בין השאר, ג'ורג'ו מורודר, הנחשב לאבי הדיסקו, ועל כן היה זה אלבום קצבי מקודמו. המבקרים לא התרשמו מהבת הצעירה של משפחת ג'קסון ומכירות האלבום היו בסדר גודל של האלבום הקודם.
הפריצה.