בתקופת מרד אדוניהו נגד שלמה המלך ניסו יואב בן צרויה שר הצבא וגם אדוניהו עצמו (בנפרד) למצוא מקלט בכך שאחזו בקרנות המזבח (מפני שהמזבח הוא בגובה 10 אמות, חייבים ללמוד מכך שאדוניהו החזיק בקרנות מזבח הזהב). אדוניהו ירד מהמזבח בעצמו לאחר ששלמה הבטיח לו שלא יהרוג אותו, בתנאי שלא ימרוד יותר (מאוחר יותר, כאשר אדוניהו הפר את התנאי, שלמה אכן הורה להוציאו להורג) אבל את יואב נאלץ בניהו בן יהוידע להרוג במקום.
בעקבות המקרים האלה נוצר הפתגם "אוחז בקרנות המזבח", כשהכוונה היא למי שמנסה להינצל בכל דרך אפשרית או (סירב לקבל את העונש הנגזר עליו) .
כלי המזבח.
למזבח העולה היו מספר כלי שרת ששמשו לעבודה השוטפת, שאותם במהלך היום היו שומרים על שולחן ליד המזבח שנקרא שולחן הכלים. הכלים הם:
קלשונות ארד.
קלשונות הארד נקראים גם בלשון המשנה צינורות או מגרפות כפי שמוזכר במסכת תמיד.
הקלשונות שמשו להעברת הדשן ממערכות האש שהיו קיימות אל התפוח.
צלוחית הזהב וכוס הזהב.
בכל יום, בזמן הקרבת קרבן התמיד היו מנסכים את היין בבית המקדש, ובנוסף לכך נסכו את המים בכל יום בחג הסוכות.
כדי לנסך את היין השתמשו בצלוחית הזהב, מעין קנקן עשוי זהב, שממנו שפכו את הנוזל אל כוס זהב. בתחתית כוס הזהב היה חור כדי להעביר את היין אל השיתין שבתחתית המזבח.
מחתת הכסף.
בעזרת מחתת הכסף היו מקיימים בכל יום את תרומת הדשן, כאשר העבירו את הדשן שעל המזבח אל בית הדשן.
הכלי למנחות.
כאשר רצו להקטיר מנחה כלשהי על מזבח העולה היו מכניסים את העיסה אל כלי מיוחד שבו נשמרה המנחה עד שקמצו ממנה והקטירו את הקומץ על האש.
מזרק.
המזרק הוא כלי ששימש לזריקת דם הקורבנות על מזבח העולה. בכל פעם ששחטו קרבן זרקו את דמו מעל או מתחת לחוט הסיקרא בעזרת המזרק. המזרק היה כנראה בצורת כוס גדולה, המחוברת למקל, אשר בעזרתו נזרק הדם.
הבנרה
הבנרה (Habanera) הוא סגנון מוזיקלי שמקורו בקובה, אחד המאפיינים הבולטים של מוזיקה קובנית.
באופרה הידועה כרמן, הדמות כרמן שרה את "שיר ההבנרה" כדי לפתות את דון חוסה. מוריס ראוול כתב "ווקליזה − אטיוד בצורת הבנרה".
בית&quot;ר פרובנס
בית"ר פרובנס הוא סרט קולנוע ישראלי עלילתי, שיצא לאקרנים בשנת 2002. את הסרט ביים אורי ענבר, על פי תסריט של יובל פרידמן.
עלילה.
הסרט מספר על קבוצת הכדורגל של העיירה הדמיונית גבעת צורים, בית"ר גבעת צורים מליגה ג', שמצליחה להשתחל לשמינית גמר גביע המדינה בכדורגל. הקבוצה הוגרלה לשחק נגד מכבי תל אביב. מנהל הקבוצה (זאב רווח), שחקן עבר שנזרק ממכבי תל אביב לאחר פציעה, מנסה להעמיד קבוצה מכובדת, ולשם כך הוא שואל שחקן רכש ברזילאי לשבועיים. העניינים מסתבכים כאשר השחקן נפצע ומנהל הקבוצה צריך להשיג כסף. האפשרות היחידה שלו, היא מכירת החלוץ הצעיר והמוכשר להפליא של המועדון, שלומי חזי (איתי תורג'מן), לקבוצת הפועל עכו. העלילה מתמקדת בעשרת הימים שבין ההגרלה לבין הגעתה ההיסטורית של מכבי תל אביב ליישוב הקטן. סיפור משני שנכלל בסרט הוא סיפורה של אישה מהעיירה, שהתגרשה מאחד משחקני המועדון לאחר נישואים כושלים. חברו הטוב ביותר (שהוא גם שחקן במועדון) מתחיל איתה, דבר שגורם לחיכוכים בין השניים.
למטייל
למטייל היא רשת חנויות ישראלית למטיילים ותרמילאים, העוסקת גם במתן שירותים לטיולים ולפעילות פנאי. הרשת מונה, נכון לשנת 2019, 24 סניפים (למטייל, למטייל עודפים, ולמטייל סקי) ומפעילה סוכנות ביטוח ומועדון חברים שבו למעלה מ-70,000 חברים. החברה היא גם בעליו של אתר האינטרנט "טיולי" המספק מידע על מסלולים, טיולים ואתרים בישראל.
היסטוריה.
למטייל נוסדה בשנת 1979 על ידי יובל לימון, והייתה מהראשונים להתייחס לתופעת התרמילאות הישראלית, שהייתה בראשיתה. החנות הראשונה של הרשת הוקמה באזור כיכר מסריק בתל אביב, ובשנת 1982 היא הועברה לדיזנגוף סנטר בעיר. בתחילת הדרך עסקה למטייל גם ביצור מוצרים לתרמילאים אולם עד מהרה ויתרה על פעילות זו והתמקדה בתחום הקמעונאות. בשנת 1987 הצטרף ערן נאור כשותף ומנכ"ל משותף להנהלת החברה. בשנת 1993 הוקמה החנות השנייה של הרשת בקניון לב המפרץ בחיפה, וארבע שנים מאוחר יותר נוספה חנות שלישית – בנחלת השבעה בירושלים. בשנת 1999 הוקם אתר האינטרנט של החברה, ובין השנים 2000–2006 נפתחו תשע חנויות נוספות: ברעננה, ראשון לציון, ירושלים -תלפיות, חיפה-קניון חורב, רמת השרון, נתניה, באר שבע, צומת ביל"ו ובפתח תקווה. בשנת 2007 הוקם מרכז שלג, חנות לציוד סקי וסנובורד, בפתח תקווה. בשנת 2008 נפתחו חנויות נוספות בראשון לציון מערב, מודיעין ובאשדוד, ובשנת 2010 נוספה החנות בנס ציונה. בשנת 2011 הוקמה חנות למטייל בכפר סבא. כניסת "דקטלון" לשוק הישראלי והמכירות אונליין החלישו את הרשת ובתגובה מתכנן בעליה צעדי התייעלות כמו הקטנת גודל החנויות והגדלת מגוון המוצרים באתר המכירות. בשנת 2021 נפרץ והושבת, אתר למטייל על ידי קבוצת האקרים הנקראים "Sharp Boys".
חנויות ציוד למטיילים.
חנויות למטייל מופעלות על ידי מטיילים אשר חזרו מטיולים ממושכים בחו"ל, ופונות לקהל המטיילים, התרמילאים וחובבי הטיולים ותרבות שעות הפנאי. הן מכילות ציוד טיולים ומחנאות, ספריות לקניה ועיון במדריכי טיולים ומפות, אופנת מטיילים, מחלקות לציוד סקי וספורט חורף, וכדומה.
הרצאות למטיילים מתקיימות בחנויות הרשת מאז ימיה הראשונים, והפכו לסימן היכר שלה. ההרצאות פתוחות למטיילים בחינם, ומרצים בהן מטיילים מנוסים על מגוון יעדי טיול מגוון.
היינריך מילר
היינריך מילר (בגרמנית: Heinrich Müller; 28 במאי 1900 – תאריך מוות לא ידוע, אך יש עדויות המצביעות על מאי 1945) היה פושע מלחמה נאצי, מפקד הגסטפו משנת 1939 עד לסיום מלחמת העולם השנייה; נודע בשם "גסטפו מילר". עקבותיו נעלמו ב-29 באפריל 1945.
ביוגרפיה.
היינריך מילר נולד במינכן למשפחה קתולית ממעמד הפועלים. בשנת 1918 גויס לצבא הגרמני, נלחם במלחמת העולם הראשונה בתור תצפיתן בחיל התותחנים וקיבל מספר עיטורים על אומץ לב, בהם צלב הברזל מדרגה שנייה. לאחר שהשתחרר מהצבא, התגייס למשטרת מדינת בוואריה; בתפקידו זה נטל חלק בדיכוי התקוממויות קומוניסטיות אשר התרחשו לאחר המלחמה. שנאתו לקומוניזם של מילר החלה באותה תקופה, שבה ראה את אנשי "הצבא האדום של בוואריה" טובחים בבני ערובה שלקחו.
עם הזמן, התקדם מילר במשטרה הבווארית וקודם לתפקיד ראש המחלקה הפוליטית של משטרת מינכן. בתפקידו זה הכיר נאצים רבים, ובהם אישים בכירים במפלגה – ריינהרד היידריך והיינריך הימלר.
בשירות גרמניה הנאצית.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, גייס היידריך, שהיה ראש שירות הביטחון הנאצי (האס דה, זרוע של האס אס) את מילר לשורות המחלקה שלו. מילר נחשב לבן טיפוחיו של היידריך, וקודם במהירות באס אס. בשנת 1939 אורגן המשרד הראשי לביטחון הרייך בראשותו של היידריך, ומילר, שהיה כבר אז בדרגת גרופנפיהרר (גנרל) מונה למפקד אגף ד' שלו, הגסטפו. בתפקידו כראש הגסטפו היה מילר אחראי לדיכוי כל צורה של התנגדות למשטר הנאצי: הוא הסתנן וחיסל את ההתארגנויות המחתרתיות של המפלגות הסוציאליסטית והקומוניסטית הגרמניות. כמו כן, בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר שהתגלה ארגון המודיעין הצבאי, האבווהר, כקן פורח של אנטי-נאצים, היו אלה מילר והגסטפו שהופקדו על הביון והביון הנגדי של גרמניה הנאצית. הישגו הגדול של מילר בתחום זה היה ההסתננות לרשת המרגלים "התזמורת האדומה".
בינואר 1942 השתתף מילר בוועידת ואנזה עם ראש המחלקה לענייני יהודים בגסטפו, אדולף אייכמן. מילר אמנם לא עסק ישירות ביישום הפתרון הסופי, אך בתור מפקדו הישיר של אייכמן, הוא היה מודע היטב לכל הנעשה ואף קיבל דוחות שוטפים על עבודת האיינזצגרופן.
לאחר חיסולו של הפטרון הגדול של מילר, ריינהרד היידריך, בידי המחתרת הצ'כית בשנת 1942, ירדה מעט קרנו של מילר במפלגה הנאצית. הוא התווכח תדיר עם הימלר, מפקד האס אס, באשר לעובדה שאנטי-נאצים רבים הסתננו לתוך שירות הביון ומשרד החוץ; לאחר שהימלר ציווה עליו להפסיק את החקירה נגד האדמירל וילהלם קנריס, שהיה ראש שירות הביון הנגדי, למרות ראיות חותכות נגדו, מילר עבר ממחנהו של הימלר למחנהו של בורמן, מזכ"ל המפלגה הנאצית ויריבו של הימלר. לאחר כישלון קשר העשרים ביולי מילר מונה לעמוד בראש צוות החקירה של האירוע, ובעקבות תוצאות ומסקנות חקירתו, למעלה מ-200 איש, כולל קנריס, הוצאו להורג.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
מילר נראה לאחרונה בבונקר של אדולף היטלר בברלין ב-29 באפריל 1945, יום לפני התאבדותו של אדולף היטלר; עקבותיו לא נודעו מאז.
בשנת 2001 פורסם ברבים תיק סוכנות הביון האמריקאית (CIA) על מילר, אשר ממנו עולה כי מיד לאחר המלחמה ערכו האמריקאים – וגם הבריטים – חיפושים נרחבים אחר מילר, כמו גם אחר נאצים בכירים אחרים, אך העלו חרס; על חיפושם זה הקשתה התפוצה הרחבה של השם "היינריך מילר" בגרמניה, עד כדי כך שאפילו בקרב הגנרלים של האס אס היו שני אנשים שנשאו שם זה. בשנת 1947 הופסקו החיפושים עקב התחלתה של המלחמה הקרה והפסקת שיתוף הפעולה עם ברית המועצות.
בשנות ה-60 חידשה משטרת גרמניה המערבית את החיפוש אחר מילר, בין השאר לאור לכידתו של אדולף אייכמן בידי המוסד ואמירתו של אייכמן כי לדעתו מילר עדיין חי. במסגרת חיפושיה, בדקה משטרת גרמניה המערבית כמה דיווחים על מותו וקבורתו של מילר, אך אף לא אחד מהם היה אמין או ניתן לאימות.
ב-1967 נעצרו שני סוכני המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים (יאיר רחלי וברוך) לאחר שפרצו לדירתה של סופי מילר, רעייתו של היינריך. הם נידונו למאסר ושוחררו לאחר כחודש.