לוקה מיליבוייביץ' (באנגלית: Luka Milivojević; בסרבית: Лука Миливојевић; נולד ב-7 אפריל 1991) הוא כדורגלן סרבי, שמשחק בתור קשר בקבוצת קריסטל פאלאס מהפרמייר ליג בה מכהן גם כקפטן ובנבחרת סרביה.
קריירת מועדונים.
העונה הראשונה של מיליבוייביץ' בקבוצה בוגרת הייתה עם מועדון עיר הולדתו, Radnički Kragujevac בעונת 2007/08, אז שיחקה בליגה הסרבית מערב. בסוף אותה עונה עבר לשחק בליגה הבכירה במדינה בקבוצת ראד.
מיליבוייביץ' חתם בכוכב האדום בלגרד ב-19 בדצמבר 2011. הגעתו לכוכב האדום נבעה במידה רבה מרצונו של המאמן רוברט פרוסינצ'קי, שהאמין בסרבי.
ב-26 ביולי 2013, חתם מיליבוייביץ' לחמש שנים באנדרלכט הבלגית. ב-1 בספטמבר 2014 הצטרף לאולימפיאקוס בהשאלה מאנדרלכט.
בסיום עונת 2014/15, הביע מיליבוייביץ' את רצונו להישאר במועדון היווני. ב-4 ביוני 2015, אנדרלכט אישרה כי הגיעה להסכם עם אולימפיאקוס להעברה קבועה של מיליבוייביץ' והוא הצטרף לאלופת יוון בחוזה לארבע שנים, תמורת תשלום של 2.3 מיליון יורו. ב-30 ביוני 2015, דחתה אולימפיאקוס הצעה של פנרבחצ'ה בגובה 5 מיליון אירו על השחקן.
ב-31 בינואר 2017, מיליבוייביץ' חתם בקריסטל פאלאס בחוזה לשלוש וחצי. ב-10 באפריל 2017, הוא הבקיע את שערו הראשון עבור פאלאס בבעיטת עונשין בניצחון הביתי 3:0 על ארסנל. בעונת 2017/18, מיליבוייביץ' סיים כמלך השערים של פאלאס עם 10 שערים כאשר הנשרים התאוששו מפתיחת עונה גרועה וסיימו במקום ה-11 בליגה תחת המאמן החדש רוי הודג'סון.
באוגוסט 2019, מיליבוייביץ' חתם על הארכת חוזה בקריסטל פאלאס עד 2023.
קריירה בינלאומית.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה ערך ב-14 בנובמבר 2012 במשחק ידידות נגד צ'ילה. ב-6 באוקטובר 2017 כבש את שערו הראשון בנבחרת במשחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד אוסטריה. ביוני 2018 הוא נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2018, שם הוא הופיע בשני משחקים, נגד קוסטה ריקה ונגד שווייץ.
ולדימיר סמירנוב
ולדימיר וסילייביץ' סמירנוב (; 4 ביולי 1849 – 1 בנובמבר 1918) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
סמירנוב נולד ב-4 ביולי 1849 ולמד בבית הספר לצוערים בפולוצק וב-23 באוגוסט 1865 הועבר לבית הספר הצבאי פבלובסק. ב-17 ביוני 1867 הוא סיים את לימודיו והוצב ברגימנט פולוצק ה-28. כעבור חודש הוא הועבר למשמר הקיסרי במוסקבה. ב-17 באפריל 1870 הוא הועלה לדרגת פודפורצ'יק. ב-30 באוגוסט 1872 הוא הועלה לדרגת פורוצ'יק. ב-1874 סיים סמירנוב את האקדמיה הצבאית ניקולייב והוצב במטה המחוז הצבאי חרקוב. ב-5 במרץ 1875 הועבר למטה הדיוויזיה ה-36, וב-13 באפריל של אותה שנה הוא הועלה לדרגת קפטן. ב-4 בנובמבר 1876 הועבר סמירנוב למטה הקורפוס ה-7, ולחם עמו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). ב-11 בנובמבר 1877 הוא הועבר למטה המחוז הצבאי אודסה. ב-16 באפריל 1878 הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק וב-12 באפריל 1881 לדרגת פולקובניק. ב-1 באוגוסט 1881 הוא מונה למפקד הרגימנט ה-57 והחזיק בתפקיד עד ה-15 בספטמבר שלל אותה שנה. ב-20 ביולי 1884 הוא מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-5, ובילה כמעט שבע שנים בתפקיד זה. ב-1 באפריל 1891 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-131 בטירספול. ב-26 בפברואר 1894 הועלה סמירנוב לדרגת גנרל-מיור ומונה לראש מטה הקורפוס ה-9. ב-4 ביולי 1901 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, וב-6 בדצמבר של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל. ב-9 ביולי 1906, הוא מונה למפקד הקורפוס הסיבירי ה-2. ב-13 באפריל 1908 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-28 ביולי של אותה שנה קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-20.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 לחם הקורפוס של סמירנוב כנגד הגרמנים בקרב טננברג. ב-20 בנובמבר של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה השנייה. במרץ 1916 הוא נאלץ לעזוב את החזית בגלל מחלה, ובהיעדרו ספגה הארמייה שלו נזקים כבדים במהלך מתקפת אגם נארוץ'. ב-11 במרץ 1917 הוא הועבר לפקד על החזית המערבית. בספטמבר 1918 הוא נלקח כבן ערובה בידי הצבא האדום. לפי מקורות מסוימים הוא נורה ליד פיאטיגורסק ב-1 בנובמבר של אותה שנה לצד 100 קצינים וגנרלים נוספים. לפי מקורות אחרים הוא נרצח בקייב בתחילת שנת 1919.
המתקפה בריגה (1998)
המתקפה בריגה משנת 1998 הייתה סדרת פיצוצים שהתרחשה בעיר ריגה, לטביה ואשר זכתה אז לכיסוי חדשותי ניכר, בעיקר בזכות הקשרה לקבוצות פשיסטיות ועליית רגשות פשיסטיים בלטביה. ממשלת ארצות הברית הציעה לסייע באיתור החשודים וכינתה את המעשים "פחדניים". ראש ממשלת לטביה, גונטארס קראסט, גינה את ההפצצות, וקרא להן ניסיון לערער את היציבות במדינה.
בשעה 1:50 לפנות בוקר, ב-2 באפריל, התפוצצה פצצה בעיר העתיקה של ריגה מחוץ לבית הכנסת פייטב, מבנה בן 92 שנים, בית הכנסת היחיד ששרד בעיר. נגרם נזק קשה למבנה והסביבה. הפצצה, שכביכול נשתלה על ידי קיצוניים פשיסטים, הוצבה על מדרגות חזית בניין בית הכנסת וגרמה נזק נרחב, כולל תלישתה של דלת האלון במשקל 90 ק"ג. הפיצוץ הביא להרס של כל החלונות, המרתף והקומה הראשונה והשנייה והשאירה חורים עמוקים בקיר. לא היו נפגעים.
ארבעה ימים לאחר הפיצוץ ב-2 באפריל, פיצוץ נוסף גרם לנזק למבנה שגרירות רוסיה בריגה. כמו בפיצוץ ב-2 באפריל, לא היו פציעות. הגורם לפיצוץ היה חומר נפץ פלסטי שפוצץ בפח אשפה. ההתקפה נקשרה לעלייה בפעולות הלאומניות והקיצוניות בקרב לטבים, נגד יהודים ורוסים. אלכסנדר אודלצב, שגריר רוסיה בלטביה, הצטרף למנהיגי לטביה והאשמים בניסיון לחבל ביחסי לטביה-רוסיה. משרד החוץ הרוסי האשים את מבצעי הפיגוע מחוץ לשגרירות ב"היסטריה אנטי-רוסית שיצאה לאחרונה מלטביה ועידוד הלאומיות והקיצוניות" וקרא לצעדים דרסטיים והענשת האשמים.
ימים ספורים לאחר הפיגוע בריגה, הוצבה אנדרטה לזכר קורבנות השואה הלטביים בעיירת הנמל לייפאיה.
הפיגוע ב-2 באפריל 1998 היה פיגוע הפצצה השני בבית הכנסת. בית הכנסת היה מטרה לפיגוע קודם, ב-6 במאי 1995, אך אז נגרם הרבה פחות נזק.
הפצצות במוסקבה.
פיצוצים דומים אירעו ב-13 במאי 1998 במוסקבה, שם פצצה גרמה לנזק לחומה החיצונית של בית הכנסת במרינה רושצ'ה, מרכז קהילת ליובאוויטש הפעילה במוסקבה. הפיצוץ גרם נזק משמעותי לקומת הקרקע, השמיד מכוניות שחנו בסמוך וגרם לפגיעות קלות לשני אנשים בבניין סמוך. איש מבית הכנסת לא נפגע. בית הכנסת המקורי שהיה מבנה עץ נשרף עד היסוד בשנת 1993, במה שנחשב באותה עת כשריפה מקרית. הבניין החדש, שנחנך בשנת 1996, ספג פיגוע קודם לכן, חודשים ספורים לאחר פתיחתו מחדש. הפיגוע נקשר למתקפה על בית הכנסת בריגה פחות מחודש קודם לכן. עם זאת, ההתקפות בוצעו בצורה הרבה יותר מקצועית.
המשבר ביחסי לטביה–רוסיה.
ההפצצות תרמו למתיחות ביחסים בין ממשלות לטביה ורוסיה:
3 במרץ: כאלף מפגינים רוסים התאספו מחוץ לבניין עיריית ריגה. המשטרה פיזרה אותם עם אלות.
4 במרץ: מנהיגי רוסיה התלוננו על אלימות שהוצגה כלפי המפגינים וגינו את פעולות המשטרה הלטבית. ראש ממשלת לטביה, גונטארס קראסט, דווקא שיבח ויצא להגנת כוח המשטרה הלטבי.
6 במרץ: ראש ממשלת רוסיה ויקטור צ'רנומירדין, ביקר בגלוי את גונטארס קראסט וקבע ש"הידיעה על מה שקרה שם גרמה לצמרמורת על עמוד השדרה של רוסיה."
16 במרץ: בריגה, מעל 500 ותיקי הלגיון הלטבי צעדו במרכז הבירה, במה שעורר גינויים מרים ממוסקבה. משרד החוץ הרוסי הגיב וגרם למחלוקת רבה יותר כשיצא בהצהרה: "תשומת הלב הזו למחתרות הפשיסטיות מבישה עבור אירופה."
28 במרץ: הפגנה נוספת התקיימה בשגרירות לטביה במוסקבה. יורי לוז'קוב, מועמד פוטנציאלי לנשיאות רוסיה קובע ש"הרוסים בלטביה הפכו לעבדים." האיחוד האירופי עמד לצד רוסיה.
1 באפריל: משרד הכלכלה הלטבי טען שרוסיה כבר מיישמת סנקציות ברמה נמוכה, כולל האטת משלוח מצרכי מזון בגבול והגבלת זכויות הדייג של לטביה במים הטריטוריאליים הרוסיים, שגרמו לנזק כלכלי בלטביה בסך 300 מיליון דולר.
2 באפריל: הפצצת בית הכנסת פייטב בריגה מתרחשת בשעות הבוקר המוקדמות. הפיצוץ מעורר תשומת לב לא רצויה ללטביה. איש אינו לוקח אחריות על הפיגוע ולטביה מבקשת מה-FBI עזרה במציאת המבצעים. מפקד משטרת לטביה מפוטר על כך שלא נקט אמצעי בטיחות טובים יותר.
3 באפריל: מועצת הביטחון של לטביה, הכוללת את הנשיא וראש הממשלה, קוראת לפיטוריו של ראש הצבא של המחוז בשל השתתפותו בצעדת יום הלגיון הלטבי חודש לפני.
4 באפריל: נשיא לטביה גונטיס אולמניס מביע חשש שהתגובות השליליות והעיתונות הרעה פגעו בסיכויי המדינה להצטרף לאיחוד.
6 באפריל: חומר נפץ קטן התפוצץ בפח אשפה במרחק רחוב אחד משגרירות רוסיה במרכז ריגה. במוסקבה אומרים שהפיצוץ הוא הוכחה גדולה עוד יותר לכך שקיצוניות משתוללת בלטביה. בעיתונות הלטבית אומרים כי להפצצה בשגרירות יש את כל סימני ההיכר של השירות החשאי הרוסי.
8 באפריל: המפלגה הגדולה ביותר בקואליציה הרב-מפלגתית, סאימניקס מהמרכז-שמאל, מודיעה שהיא עוזבת את הממשלה. היא מבקרת את ראש הממשלה שתרם להידרדרות היחסים עם רוסיה.
בנג'מין בריסטו
בנג'מין הלם בריסטו (באנגלית: Benjamin Helm Bristow; 20 ביוני 1832 - 22 ביוני 1896) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר ה-30 וכפרקליט המדינה הראשון של ארצות הברית.