הטירה מוזכרת לראשונה במסמכים היסטוריים משנת 973. לפי המסמכים שבט פולאבי מקונפדרצית האובוטריטיים בנה מבצר על אי באגם שוורין . ב-1160 שבטים גרמאניים בהנהגתו של הינרייך הארי תקפו את המבצר. בתגובה האובוטריטיים בהנהגתו של ניקלוט החריבו את המבצר ונסוגו. השבטים הגרמאניים שהשתלטו על המבצר הבינו את חשיבותו האסטרטגית של האי ומיקומו המרשים והחלו בבניית מבצר חדש באי. באותה שנה נוסדה גם העיר שוורין.
מאות 16 עד-17.
בזמן שלטונו של ג'ון אלברט הראשון, דוכס מקלנבורג (1525-1576) המבצר הוסב לארמון. בניית הארמון כללה שימוש בטרקוטה (שהובאה מליבק), חומר בנייה נפוץ בצפון גרמניה בתקופת הרנסאנס. קפלת המבצר שופצה בהשראת כנסיות בטורגאו ודרזדן והפכה לכנסייה הפרוטסטנטית הראשונה במדינה. שער הטירה בנוי בסגנון ונציאני מוקדם ובו תיאור ישו נושא את הצלב. בחלונות הצפוניים של הכנסייה מתוארים סיפורים מהביבליה שצוירו על ידי האמן וילם ואן דן ברוק . במהלך המאה ה-16 נבנו באסטיונים להגנת הטירה וניתן לראותם עד היום. ב-1617 החלו עבודות לשיפוץ הטירה בסגנון הרנסאנס של ארצות השפלה . העבודות נקטעו עקב מלחמת שלושים השנים.
המאה ה-19 ואילך.
ב-1837, עם חזרת מושב הדוכס לטירה, פאול פרידריך, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין הורה לארכיטקט גיאורג אדולף דמלר לשפץ את הטירה. העבודה נפסקה לאחר זמן קצר בהוראת יורשו של הדוכס, פרידריך פרנץ השני שרצה לתכנן מחדש את הטירה באופן מוחלט. רק חלקים בודדים של הטירה מהמאות ה-16 וה-17 נשמרו. גיאורג אדולף דמלר אימץ כמה רעיונות מהארכיטקטים גוטפריד זמפר ופרידריך אוגוסט שטילר ושאב השראה מטירות בסגנון הרנסאנס הצרפתי ומשאטו צרפתיים מתקופת הרנסאנס בעמק הלואר (למשל טירת שאמבור). הטירה הפכה ליצירתו הגדולה ביותר. שטילר, יורשו של דמלר בתפקיד, הוסיף כמה שינויים, ביניהם את הפסל הרכוב של ניקלוט ואת הכיפה.
הארכיטקט הברלינאי היינריך סטראק נבחר לעבודת עיצוב הפנים של הטירה. העבודה נעשתה ברובה על ידי בעלי מלאכה מברלין ושוורין.
ב-1913 שרפה כילתה חלקים נרחבים מהטירה. שיקום הקירות החיצוניים הושלם אך המשך העבודות נקטע ב-1918 עם פרוץ המהפכה הגרמנית, הדחתו של הדוכס הגדול והקמת המדינה החופשית מקלנבורג-שוורין. בהמשך הטירה הפכה למוזיאון וב-1948 למקום מושב הפרלמנט של המדינה (לנדטאג). בתקופת גרמניה המזרחית, בשנים 1981 – 1952, הטירה שימשה כמכללה לגננות ולאחר מכן כמוזיאון עד 1993 (האורנג'רי שימש כמוזיאון מ-1961 ומ-1974 כמה חדרים מחודשים הפכו אף הם למוזיאון). החל משנות ה-90 המאוחרות של המאה שעברה הטירה שבה לשמש כמקום מושבו של הפרלמנט. פעולות שימור וחידוש רבות נעשו באתר, רובן נשלמו עד 2019.
ניליה האנטר
ניליה האנטר ביידן (באנגלית: ; 28 ביולי 1942 – 18 בדצמבר 1972) הייתה מחנכת אמריקאית ואשתו הראשונה של ג'ו ביידן, לימים נשיא ארצות הברית. האנטר מתה בתאונת דרכים ב-1972 בעת שנסעה יחד עם בתה התינוקת נעמי, אשר גם נהרגה וגם עם שני בניה, בו והאנטר שנפצעו אנושות אך נשארו בחיים.
ביוגרפיה.
ניליה האנטר נולדה ב־28 ביולי 1942 בסקניאטלס, ניו יורק ללואיז (לבית בזל) ורוברט האנטר. היא למדה בפן הול, פנימייה שמכילה בית ספר תיכון ושוכנת בפנסילבניה. הייתה פעילה במועדון הצרפתית של בית הספר, שיחקה בהוקי ונהגה לשחות באופן תדיר. לאחר הלימודים התיכוניים למדה באוניברסיטת סירקיוז והייתה מורה בבית באותה העיר.
ניליה האנטר פגשה את ג'ו ביידן בנסאו שבאיי בהאמה כשביידן היה בחופשת האביב. זמן קצר לאחר מכן עבר גם ביידן לסירקיוז ולמד בבית ספר למשפטים במקום. בני הזוג נישאו ב־27 באוגוסט 1966. לאחר החתונה עברה המשפחה הטרייה לווילמינגטון, דלאוור, שם היה ביידן חבר במועצה המחוזית של מחוז ניו קאסל. לזוג נולדו שלושה ילדים: ג'וזף רובינט "בו", רוברט האנטר ונעמי האנטר. ביידן התמודד מול הסנאטור האמריקני מדלאוור, ג'יימס קיילב בוגס וניליה תוארה כ"מוח" מאחורי הקמפיין של ביידן.
מותה.
ב־18 בדצמבר 1972, זמן קצר לאחר שבעלה הפך לסנאטור, נסעה ניליה עם שלושת ילדיה לקנות עץ חג המולד. אך במהלך הנסיעה המכונית נפגעה על ידי משאית ניליה ונעמי נהרגו, ושני בניה שרדו את התאונה עם פציעות קשות, ביידן סבר כי נהג המשאית, קרטיס דאן היה שיכור בזמן התאונה אך סברות אלו התגלו כשגויות במהרה.
עונת 2018/2019 בליגה הבלקנית בכדורסל
עונת 2018/2019 בליגה הבלקנית בכדורסל (BIBL) הייתה העונה ה-11 של תחרות אירופית זו לקבוצות כדורסל.
המשחק הראשון במסגרת שלב הבתים התקיים ב-16 באוקטובר 2018 והגמר ב-7 באפריל 2019. בתחרות השתתפו 7 קבוצות, 2 מבולגריה, 2 מצפון מקדוניה, 1 מאלבניה, 1 מקוסובו ו-1 מקזחסטן.
מתכונת התחרות.
7 הקבוצות שיחקו בבית בודד במתכונת של שני סבבים, בית וחוץ נגד כל אחת מקבוצות הבית, בסך הכל כ-12 משחקים כאשר 4 הראשונות העפילו לפינל פור. לאחר הפינל פור שתי הקבוצות שהפסידו בחצי הגמר התמודדו במשחק בודד על המקום השלישי. כל משחקי הפינל פור התקיימו באולימפיק פארק שבטירנה, אלבניה.
ניילה האנטר
קץ לגלות
קץ לגלות הוא אלבום סולו מספר 4 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא ב-1985 בחברת גל פז והוא מורכב משירים שאת רובם הלחין יוסי גרין.
רקע.
האלבום יצא ב-1985 ובו 10 רצועות עם שירים חסידיים בעברית ואנגלית של גדולי המלחינים במוזיקה החסידית.
את השיר "וניקיתי" מבצע אברהם פריד בדואט עם עצמו כילד.
יצחק בר אבדימי
יצחק בר אבדימי (השני)
קיתרה
קיתֵירה (ביוונית: Κύθηρα) הוא אחד מהאיים היוניים, בקצה הדרום־מזרחי של חצי האי פלופונסוס.
היסטוריה.
קיתרה הייתה בתקופות קדומות תחת השפעה כנענית - באי נחשף כלי שעליו כתובת מצרית מוקדשת לאל רע מן המאה ה-25 לפנה"ס (אולם ייתכן שהכלי הובא לשם מאוחרת יותר), וכן כתובת מנחה או תפילה מהמאה ה-18 לפנה"ס באכדית לחייו של מלך אמורי. ייתכן שה"כפסלנים" המוזכרים בכתבי אוגרית הם תושבי נמל כַּפְּסֶלִי באי. קסנופון (המאה ה-4 לפנה"ס) מתאר מקום שנקרא "מפרץ הפיניקים בקיתרה". שמו של האי הוא גלגול יווני של השם הפיניקי "אי-כתר" (שכן ביוונית קדומה הועתקה האות הפיניקית כ' לקפא, והאות ק' לקופא).
הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס) כתב שפולחן אפרודיטה-אוראניה נפוץ לאי מאשקלון דרך קפריסין. פולחן זה הוא הצורה היוונית לפולחן הפיניקי של עשתרת-שמים, ובין מקדשיה העתיקים נמנה מקדשה בקיתרה .
בקרקעית הים בקרבת האי (ושכנו אנטיקיתרה) נמצא מנגנון אנטיקיתרה, מכונת חישוב אנלוגית קדומה.
ר. ל. סטיין
הדוויג פורשוץ
הדוויג פורשוץ (בגרמנית: Hedwig Porschütz לבית וולקר, 10 ביוני 1900 - 26 במרץ 1977) הייתה פעילה בהתנגדות הגרמנית לנאציזם. היא הוכרה לאחר מותה כחסידת אומות העולם על סיוע והצלת יהודים בתקופת השואה.
הדוויג וולקר נולדה בשנת 1900 בברלין-שנברג. בשנת 1926 התחתנה עם וולטר פורשוץ, שהיה אז נהג ובהמשך גויס לורמאכט. בתקופת השפל הגדול נאלצה לעבוד בזנות, ובשנת 1934 הואשמה בסחיטה באיומים ונידונה לעשרה חודשי מאסר.
מלחמת העולם השנייה.
החל משנת 1940 עבדה פורשוץ בבית המלאכה לעיוורים של אוטו ויידט כקצרנית. הם היו בקשר הדוק, והיא סייעה לו להגן על עובדיו על ידי הסתרת נשים יהודיות בביתה וסחר בלתי חוקי במצרכי מזון.
התאומות מריאן ואנליז ברנשטיין הוסתרו בדירתה של פורשוץ במשך שישה חודשים החל מינואר 1943. במרץ הצטרפו אליהן גרטה סליג ולוסי באלהורן. מדי פעם זונות היו משתמשות בדירה, ואז הדיירים נדרשו להמתין בחוץ עד שהלקוחות ייעזבו. כשהמצב בסופו של דבר הפך מסוכן מדי, עקב פשיטה של שוטרים על דירה אחרת באותו בניין באמצע שנת 1943, התאומות ברנשטיין עברו להתגורר בווילמרסדורף ואילו אמה של פורשוץ הגנה על שתי הנשים האחרות. שלוש נשים מתוך הארבע שרדו את השואה .
סחורות שפורשוץ קנתה בשוק השחור היא נתנה ליהודים נרדפים. היא גם נהגה לשחד את קציני הגסטפו. בעזרתה וויידט שלח יותר מ -150 חבילות מזון לגטו טרזינשטט כדי לספק מזון לפחות 25 איש שנכלאו שם. פורשוץ גם רכשה מסמכים מזויפים עבור אינגה דויטשקרון. בגלל מסחר בשוק השחור, פורשוץ נידונה ל 18 חודשי מאסר באוקטובר 1944. תקופה מסוימת נכלאה בזילרטל-ארדמנסדורף, מחנה משנה של מחנה הריכוז גרוס-רוזן.
אחרי המלחמה.
פעילותה במלחמה לא נודעה לאחר המלחמה. בקשותיה לקבל פיצוי בגין רדיפה פוליטית נדחו על ידי שלטונות מערב ברלין בשנת 1959. באותם ימים הרשויות לא שקלו תמיכה כספית לאנשים שנתנו עזרה ליהודים. היות שנאלצה לעסוק בזנות, פורשוץ נחשבה לאדם לא מוסרי ולא מכובד. פסק הדין משנת 1944, אף על פי שניתן על ידי בית משפט פוליטי, שימש נגדה. היא נפטרה ענייה ובודדה בשנת 1977.
הנצחה.
בנובמבר 2010 פורשוץ זכתה לכבוד על ידי העיר ברלין. לוח זיכרון אשר ניתלה בכתובתה לשעבר ( "Feurigstraße 43" ). בשנת 2011 בוטל פסק הדין משנת 1944 שנקבע על ידי בית הדין הנאצי. יד ושם הכיר בה כחסידת אומות העולם בשנת 2012, טקס הנצחה נערך כעבור שלוש שנים. רחוב בשכונת מיטה נקרא על שמה בשנת 2018 (הדוויג-פורשוץ-שטראסה).
יוסף דייטש
מאין באתי
מאין באתי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי אור עמרמי ברוקמן, מתוך אלבום הבכורה העתידי שלו. השיר יצא לאור ב-11 באוקטובר 2020, כסינגל הראשון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים טדי הפקות.
רקע.