מניסוי שנערך על עכברים עולה, כי סבילות (שנמדדה על ידי הגבה לכאב ופעילות ספונטנית) שנבנתה לאחר 6.5 ימים בהם קיבלו העכברים 2 מנות THC בהזרקה תת-עורית (13 מנות), נעלמה בהדרגה בימים לאחר מכן, כשלא נמדדה שום סבילות אחרי 11.5 ימים.
השוואה לסמים אחרים.
דו"ח ממשלתי צרפתי מ-1998 שהוגש על ידי שר הבריאות ברנאר קושנר דרג סמים לפי רעילות עצבית וסכנת התמכרות. הוא מיקם את ההרואין, הקוקאין והאלכוהול בקטגוריות הקטלניות והממכרות ביותר; בנזודיאזפינים, הלוצינוגנים וטבק בקטגוריה הבינונית, וקנאביס בקטגוריה האחרונה. הדו"ח קבע ש"התמכרות לקנאביס לא קשורה לרעילות עצבית כמו שהוגדר בסעיף 3 של קריטריונים נירואנטומיים, נוירוכימיים והתנהגותיים. לפיכך, תוצאות קודמות המראות שינויים אנטומיים במוח אצל משתמשים כרוניים בקנאביס, שנמדדו על ידי טומוגרפיה ממוחשבת, הופרכו על ידי טכניקות דימות תהודה מגנטית מודרניות. נוסף על כך, פגימה מורפולוגית בהיפוקמפוס (לו חלק חשוב בזיכרון והריכוז) אצל חולדות להן ניתנו מנות גבוהות במיוחד של THC לא נמצאה." שר הבריאות ברנרד קושנר סיכם וקבע כי "עובדות מדעיות מראות ששום רעילות עצבית לא נגרמת על ידי קנאביס, בניגוד לאלכוהול וקוקאין." מחקרים שפורסמו בשנת 2018 הראו שהשינוי במוח אכן מתרחש, בקרב בני נוער, גם אם צרכו כמות קטנה מאוד של קנאביס בלבד.
לפי המועצה המייעצת בענייני שימוש בסמים, גוף בריטי ממשלתי, שימוש בקנאביס פחות מסוכן משימוש בטבק ובאלכוהול, מבחינה חברתית, בריאותית, והתמכרותית.
מנגנון הפעולה.
חומרים פעילים, מטאבוליזם, ודרך פעולה.
מתוך יותר מ-400תרכובות הנמצאות בקנאביס, בהן יותר מ-60 סוגי קנבינואידים, הרכיב הפעיל העיקרי הוא Δ9-tetrahydrocannabinol, הידוע לרוב בקיצורים Δ-9THC או פשוט THC, והוא היוצר את רוב ההשפעות המשכרות והרפואיות של הצמח. ל-THC ישנן כמו כן השפעות נוירופרוטקטיביות (הגנה על תאי עצב) נגד אקסיטוטוקסיסיות (הריגת תא עצב על ידי הפעלת יתר של קולטוניו), ועל כן מונע נזק עצבי מרעלים עצביים מסוימים וכמו כן מגן על תאי עצב (נוירונים) ממחלות התנוונותיות פרוגרסיביות.
THC עלול להפוך לקנבינואידים אחרים, כמו קנאבינול (CBN), תוצר חימצון לא פסיכואקטיבי של THC, וקנאבידיול (CBD), איזומר מבני של THC הגורם לאדם להיות ישנוני ומבולבל (השפעה המזוהה עם הביטוי stoned באנגלית), ובנוסף נראה שהוא ממתן את השפעת ה-THC ומאט את פירוקו בכבד. נראה ש-CBD מקל פרכוסים, דלקת, חרדה ובחילה. קנבינואיד אחר המצוי בסם ולו השפעה משמעותית הוא ה-THCV (Tetrahydrocannabivarin), האנלוגי ל-THC עם שרשרת צד קצרה בשתי קבוצות מתילין (CH2).
הקנבינואידים נצמדים לקולטני קנבינואידים, מסוג CB1,הנמצאים בחלקים רבים במוח ומערכת העצבים, ו-CB2, הנמצאים בעיקר על תאי T, מערכת החיסון, תאי B, ומקרופאג'ים.
נראה שקנאבידיול לא משפיע על אף אחד מהקולטנים הנ"ל, דבר המצביע על כך שאולי ישנו סוג נוסף של קולטני קנבינואידים שעוד לא התגלה.
ל-THC יש אפקט על ויסות המערכת החיסונית, דבר העלול לגרום לאפקט על תאים ממאירים, אך אין מספיק מחקר מדעי כדי לקבוע אם זה עלול לקדם או להגביל את הגורם לסרטן, אך כפי שצוין שני מחקרים סטטיסטיים חשובים הראו שאין מתאם (קורילציה) חיובי בין צריכת קנאביס לסרטן.
ישנם קולטני קנבינואידים גם במערכת הרבייה האנושית, אבל אין מספיק מחקר מדעי כדי לקבוע באופן חד משמעי את ההשפעות של קנאביס על הרבייה - בעוד מחקרים מסוימים על בעלי חיים דיווחו על ירידה (זמנית) ברמת הטסטוסטרון, ייצור, כושר תנועה, וחיות של הזרע והפרעה בווסת, מחקרים אחרים הראו תוצאות הפוכות, וייתכן שמתפתחת סבילות לתופעות האלו.
אצל חלק קטן באוכלוסייה קנאביס עלול לעורר תגובות אלרגיות מתונות.
זמינות ביולוגית.
בשאיפה של עשן או אדי קנאביס היחס בין כמות ה-THC הנמצא בחומר לזו הנספגת במחזור הדם משתנה בין אדם לאדם, בטווח שבין 1% ל-24%.
רמת הספיגה הנמוכה והפכפכותה המתמיהה נובעת מכמה גורמים, ביניהם: עשן המתפזר באוויר, הבדלים בטכניקות העישון בין משתמש למשתמש, נשיפת העשן כשעוד יש בו THC, והבדלים במטבוליזם ופירוק קנבינואידים בריאות בין אדם לאדם.
מחקר הראה שלהחזיק עשן קנאביס בריאות לא בהכרח מגביר את השפעות ה-THC במבחן ביצוע פסיכולוגי. ברם, מחקר חדש יותר שנערך על ידי אותם מחברים מראה שהחזקת העשן לאורך זמן רב יותר מגבירה את הדירוג הסובייקטיבי של ה"היי". המחקר הנ"ל מצא כמו כן שהחזקת העשן לאורך זמן רב יותר, מפחיתה את הדירוגים הסובייקטיבים של "רוגע" יותר מאשר החזקה קצרה של העשן.
מדידת הזמינות הביולוגית של הסם בצריכה אוראלית מאוד קשה, בשל הקושי בביצוע טיטור בצריכה אוראלית.
מנת יתר.
הרעילות של THC נמוכה מאוד (נמוכה עשרות מונים משל קפאין לדוגמה), משום שבחלקים במוח השולטים בפעולות חיוניות של הגוף, כמו נשימה ודופק, יש פחות קולטני קנבינואידים, כך שהם נשארים אדישים יחסית אפילו למנות גדולות. בנוסף, כדי להתקרב לעשירית מרף הרעילות, אדם יצטרך לעשן קילוגרמים של מסה אורגנית בתוך מספר שעות, בזמן שרף ההרדמות ממנה גדולה נמוך הרבה יותר.
מסיבה זו לא תועד מעולם מקרה מוות כתוצאה ישירה של מנת-יתר של קנאביס. ראיות מתונות קושרות מקרים של מנת יתר של קנאביס לתופעות פיזיות אחרות כמו מצוקה נשימתית, בעיקר בקרב קטינים.
לפי אינדקס מרק, המהדורה ה-12, ה-LD50
(מינון סמי לתלי) של THC בחולדות, או המינון (במקרה זה הכוונה היא לרמת הTHC בדם, כשכפי שצוין בין 1% ל-24% מה-THC הנמצא בחומר נספג בדם) הקטלני בשביל 50% מקבוצת חולדות שנבדקו בשאיפה, הוא 42 מ"ג לק"ג של משקל גוף.
זה שווה ערך לאדם השוקל 75 ק"ג, ושואף את כל ה-THC בלכל הפחות (כלומר, אם הספיגה שלו היא הגבוהה ביותר שנמדדה) 87.5, ולכל היותר (כלומר, אם הספיגה שלו היא הנמוכה ביותר שנמדדה) 2,100 סיגריות מלאות גרם אחד של קנאביס בעל פוטנציה גבוהה במיוחד של 15% THC (יותר מפי 3 ממריחואנה ממוצעת), באותו רגע. מנה זו גדולה ביותר מפי 1,000 מהמנה האפקטיבית - כמות הסם הנדרשת כדי לקבל השפעה נורמלית (חשוב לציין, שהרעילות הנמדדת במחקרים על בעלי חיים לא בהכרח מדויקת אצל בני אדם. תפוצת קולטני הקנבינואידים במערכת העצבים המרכזית של חולדות שונה מזו אצל בני אדם, ולכן הרעילות אצל בני אדם עלולה להיות מעט שונה מזו המתפרסמת במחקרים על בעלי חיים).
בצריכה אוראלית ה-LD50 של THC אצל חולדות הוא 1,270 מ"ג לק"ג ו-730 מ"ג לק"ג אצל זכרים ונקבות, בהתאמה. זה בממוצע שווה ערך לאדם הבולע חצי ק"ג של קנאביס עם פוטציה גבוהה במיוחד של 15% THC (בערך פי 6,000 מהכמות הנדרשת כדי לקבל השפעה נורמלית).
רק במתן תוך ורידי רמה רעילה של THC בגוף אפשרית באופן תאורטי.
היחס בין כמות הקנאביס הדרושה להרוות קולטני קנבינואידם לכמות הקנאביס הדרושה כדי לגרום למנת יתר קטלנית הוא 1:40,000.
כדורי האבן בקוסטה ריקה
כדורי האבן בקוסטה ריקה (בספרדית: Esferas de piedra de Costa Rica) הם כשלוש מאות כדורי אבן חצובים, שהתגלו לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בקוסטה ריקה. קוטרן של האבנים נע בין כמה עשרות סנטימטרים ל-2 מטרים, כאשר הגדולים שבהם שוקלים עד 16 טונות. רוב הכדורים נחצבו מאבן גרנודיוריט, הקרובה לגרניט. מעריכים שהכדורים נוצרו בתקופה שבין שנת 200 לפני הספירה והכיבוש הספרדי במאה ה-16. מטרת יצירתם אינה ידועה בוודאות. הכדורים התגלו בכמה אתרים בדלתה של הנהר , הנהר הגדול ביותר בקוסטה ריקה, המכונה על ידי הילידים בני הקבוצה האתנית בשם דיקיס (Diquís, מילולית "הנהר הגדול"). על שם הנהר מכונה התרבות שיצרה את כדורי האבן, והשאירה שרידים ארכאולוגיים נוספים בשם . ב-2014 הוכרזו 4 אתרים של תרבות דיקיס כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם: "יישובי משטר צ'יף פרה-קולומביאנים עם כדורי אבן של הדיקיס".
גילוי.
הכדורים התגלו במהלך חיפוש של חברת הפירות המאוחדת (United Fruit Company) אחר אתרים חלופיים למטעי בננה, באזור הפסיפי (המערבי) של קוסטה ריקה ב-isla del cano, בעקבות מחלה שתקפה את מטעי החברה באזור הקריבי.
הכדורים התגלו כאשר עובדים הכשירו קרקעות לנטיעה. כאשר התברר שהכדורים הם מלאכת אדם, החלו העובדים לאספם ולרכזם בעזרת בולדוזרים. בעקבות אמונה עממית, שהתגלתה ככוזבת, שהכדורים מכילים זהב, החלו בשלב מסוים העובדים לקדוח בכמה מן הכדורים חורים ולפוצץ בהם מקלות דינמיט, ששימשו אותם לפוצץ גזעים ושורשים בשטח. כדורים אחדים הושמדו בצורה זאת עד שהרשויות המקומיות התערבו. כיום שוחזרו חלק מהכדורים המפוצצים וניתן לראותם במוזיאון הלאומי בבירת קוסטה ריקה, סן חוסה.
אמונות עממיות.
חוסר הוודאות בנוגע למקורם ומטרתם של הכדורים מהווים כר פורה לצמיחתן של אמונות עממיות לגביהם. יש טוענים כי מקורם של הכדורים בעיר האבודה אטלנטיס, בעוד שאחרים טוענים שהכדורים נוצרו באופן טבעי. אמונות מקומיות טוענות כי ליוצרי הכדורים היה שיקוי מיוחד שריכך את האבנים, בנוסף יש המאמינים כי בליבם של הכדורים שוכן פול קפה יחיד.
הכדורים אינם מושלמים מבחינה גאומטרית. מדידות לייזר שנערכו על ידי חוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה הראו כי הכדורים הם בקירוב 96% מהכדור המושלם.
אתר המורשת העולמית.