מספר התאמות פיזיולוגיות מסייעות לקיפודן הנמלים באורח חייו. מכיוון שהקיפודן חי במחילות, הוא עמיד לרמות גבוהות של פחמן דו-חמצני, ואף נשאר מרצונו במקומות שבהם רמת הפחמן הדו-חמצני גבוהה. אוזניו רגישות לגלי קול בתדירות נמוכה, ובכך הן מותאמות לזיהוי הקולות שמשמיעים הנמלים והטרמיטים. חוטמו של הקיפודן מכוסה בקולטנים מכניים (mechanoreceptor) ובקולטני חום (thermoreceptors), אשר מספקים לו מידע על הסביבה המקיפה אותו. חוש הריח שלו מפותח למדי, ומשמש לזיהוי טרף ולזיהוי בני המין השני. עצב הראייה שלו רגיש מאוד, ונראה כי הוא בעל יכולות אבחנה ויזואלית וזיכרון מרחבי, ברמה הדומה לאלו של החולדה. מוחו ומערכת העצבים המרכזית שלו נחקרו רבות תוך השוואה אבולוציונית בין הקיפודן ליונקי השליה (Placentalia). לקיפודן הנמלים קורטקס קדם-מצחי (קליפת המוח הקדמי; prefrontal cortex) הגדול ביותר ביחס לגודל גופו מבין היונקים, והוא מגלה תנועת עיניים מהירה בזמן השינה. לקיפודן נמלים אוסטרלי יש יכולת נדירה מקרב היונקים היבשתיים לחישה חשמלית, יכולת זו שכיחה יותר בבעלי חיים ימיים. איבר החישה החשמלי נמצא על קצה חוטמו ומכיל כ-400 קולטני חשמל המסייעים לו לחוש בשדות חשמליים של טרפו. איבר זה יעיל יותר בקיני נמלים וטרמיטים שם המוליכות גבוהה יותר בשל הלחות, במיוחד לאחר הגשמים.
אקולוגיה והתנהגות.
על קיפודן הנמלים האוסטרלי לא נערך מחקר אקולוגי מסודר; עם זאת, נערכו מספר מחקרים בנוגע לכמה היבטים בהתנהגות האקולוגית שלהם. קיפודני נמלים אוסטרליים חיים בבדידות ובנפרד מהמאורה שיצרו עבור צאצאיהם; אין להם מחסה קבוע. הם פעילים בעיקר בשעות היום, אף על פי שאינם מצוידים כראוי להתגוננות מפני החום – אין להם בלוטות זיעה והם אינם מתנשפים. מסיבה זו הם משנים, במזג אוויר חם, את דפוס הפעילות שלהם ומעבירים את עיקר פעילותם לשעות הערב או הלילה. הם מסוגלים להתקיים במזג אוויר קר, ובאזורים קרים במיוחד הם נכנסים לתרדמת חורף.
קיפודן הנמלים האוסטרלי יכול להתקיים בכל מקום שיש בו אספקה מספקת של מזון, אם כי הוא יכול לשרוד ללא מזון במשך מספר שבועות. הם מאתרים את מזונם באמצעות חוש הריח שלהם והחיישנים שבקצה חוטמם. עיקר מזונם הוא נמלים וטרמיטים. בסביבות החודשים אוגוסט וספטמבר הקיפודנים מסתערים על תליה של נמלת הבשר ("Iridomyrmex detectus") ואוכלים את הנקבות השמנות. על מנת להוציא את טרפם מהאדמה ולהכין לעצמם מחסה, הם משתמשים בטפרים שבכפות רגליהם הקדמיות. חוש הראייה שלהם חלש יחסית, והם אינם משתמשים בו: הם מאתרים את טורפיהם באמצעות שמיעתם הטובה. אם הם חשים מאוימים ואין מחסה קרוב, ייתכן שיתחפרו באדמה במהירות. במהלך התחפרות זו, הם מכניסים את בטנם לחור קטן שהם חופרים באדמה, ומשנים את צורתם לצורת כדור. צורה זו משמשת אותם להגנה מפני טורפים.
באוסטרליה, קיפודן הנמלים נפוץ בעיקר באזורים מיוערים השופעים יצורים שמהם הוא ניזון. באזורים חקלאיים ניתן למצוא אותם בעיקר בסביבת סבך שיחים נמוכים. כמו כן, ניתן למצוא אותם גם באדמת מרעה, באזורים צחיחים ואף בפאתי פרברים של ערים. מעט ידוע לגבי תפוצתם בגינאה החדשה, אף שהם נתגלו בדרום גינאה החדשה באזורים מיוערים.
בגל השרפות באוסטרליה (2020-2019), שבו מתו מעל למיליארד בעלי חיים, התברר כי הקיפודן פיתח שיטת התגוננות מפני שרפות: הוא מסתתר במחילה עמוקה באדמה ומוריד מאוד את טמפרטורת גופו.
רבייה.
קיפודן הנמלים מחפש בת-זוג בין החודשים יוני ואוגוסט. הן הזכרים והן הנקבות מפרישים ניחוח חזק בעונת הרבייה. במהלך החיזור – שנצפה לראשונה ב-1989 – הזכרים מאתרים נקבות ורודפים אחריהן. נצפו שיירות של עד 10 זכרים שעוקבים אחרי נקבה אחת, כאשר לעיתים קרובות הזכר הצעיר והקטן ביותר נמצא בסוף התור, בטקס חיזור שנמשך עד ארבעה שבועות; משך החיזור משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי. באזורים קרים, כמו בטסמניה, עשויות הנקבות להזדווג עם בני-זוגן בתוך מספר שעות לאחר שהתעוררו מתרדמת החורף.
התקופה שבה מזדווגים הקיפודנים היא בחודשים יולי ואוגוסט. לפני ההזדווגות, מריח הזכר את הנקבה, ומפנה תשומת לב מיוחדת לפתח הביב (פתח המין אשר ממנו מופרשים גם השתן והצואה; Cloaca). הזכר נצפה לעיתים קרובות מגלגל את הנקבה על צידה כדי לבחון את פתח הביב שלה, ואז מתגלגל הוא עצמו על צידו, כך שבטנו מופנית אל בטנה. הנקבה מטילה ביצה אחת בלבד. ההפריה נעשית בחצוצרת הרחם. לזכר אין כיס אשכים, שכן אשכיו הם פנימיים. ההיריון נמשך בין 21 ל-28 ימים, ובמהלכו בונה הנקבה מחילה לוולדותיה. בסוף תקופה זו מוטלת ביצה יחידה שקוטרה נע בין 13 ל-17 מילימטרים לתוך כיס קטן שמתפתח בבטן האם. לאחר עשרה ימים בוקע הוולד מתוך הביצה. במהלך תקופת הדגירה מפתח העובר "שן ביצה", ובסופה הוא משתמש בשן זו על מנת לבקע את הביצה; שן זו נעלמת זמן קצר לאחר הבקיעה.
אורכם של הקיפודנים הקטנים מייד לאחר בקיעתם הוא 1.5 סנטימטרים, ומשקלם נע בין 0.3 ל-0.4 גרמים. עד גיל שנה, משקל הקיפודן הצעיר לא יגיע אף לקילוגרם בודד. לנקבת קיפודן הנמלים, כלשאר יונקי הביב, אין פטמות, והוולדות מחברים את עצמם לאזור מיוחד בבטנה של האם המפריש חלב ונקרא "הילת החלב". הקיפודנים הקטנים יוצאים מכיס אימם כבר בגיל שניים עד שלושה חודשים, וזאת מכיוון שקוציהם בגיל זה כבר ארוכים למדי. תדירות ההנקה יורדת בהדרגה, עד לגמילתם הסופית בסביבות גיל חצי שנה. לאחר שהם יוצאים מכיס האם, חיים הקיפודנים הקטנים במחילה שהאם בונה עבורם, ושם הם נשארים גם כאשר האם יוצאת לחפש מזון. מדי פעם חוזרת האם למחילה על מנת להניק את צאצאיה.
קיפודן הנמלים מגיע לבגרות מינית בגיל ארבע עד חמש שנים לפי ההערכות, אולם עובדה זו אינה ידועה לאשורה. במחקר שנערך במשך 12 שנים ופורסם ב-2003, נמצא כי קיפודן הנמלים מגיע לבגרות מינית בין הגילים 5 ו-12, וכי תדירות הרבייה יורדת מהטלה אחת בכל שנתיים להטלה אחת בכל שש שנים. תוחלת החיים של קיפודן הנמלים היא 45 שנים בטבע, ועשויה להגיע ל-49 שנים בשביה.
מצב שימור.
בית הגידול האופייני לקיפודן הנמלים הוא בעל אקלים ממוזג. הוא נפוץ באוסטרליה ובשפלה של גינאה החדשה, והוא אינו נתון בסכנת הכחדה. הקיפודנים באוסטרליה נפגעו פחות מבירוא יערות מאשר מינים אחרים, כיוון שקיפודני הנמלים אינם זקוקים למקום מחיה מיוחד, ומתקיימים היטב בכל אזור שיש בו היצע מספיק של נמלים וטרמיטים. מקיפודן הנמלים ניזונים, על אף קוציו, עופות, שדים טסמניים, חתולים, שועלים וכלבים, כדוגמת הדינגו האוסטרלי. כמו כן, קיפודני הנמלים נאכלו על ידי האבוריג'ינים והמתיישבים האירופאים הראשונים באוסטרליה. האיומים הגדולים ביותר על הקיפודן באוסטרליה הם כלי רכב והרס בתי הגידול שלו, שהובילו להכחדה מקומית של הקיפודן במספר אזורים. בנוסף, זיהום הנגרם על ידי הטפיל "Spirometra erinaceieuropaei" הוא קטלני במיוחד עבור הקיפודן.
הקיפודן ממעט להתרבות בשבי, בין היתר בגלל מחזור הרבייה הנדיר שלו. חמישה גני חיות הצליחו להרבות את קיפודן הנמלים בשבי, אולם אף אחד מהקיפודנים שנולדו בשבי לא הגיע לבגרות.
אזכורים בתרבות.
קיפודני נמלים אוסטרליים מוצגים בתרבות האנימיסטית של הילידים באוסטרליה, בין היתר באמנות החזותית ובסיפורים אודותם. הקיפודן היה למושא הערצה של מספר קבוצות, כמו בני הנונגאר (Noongar) ממערב אוסטרליה, אשר קראו לקיפודן בשם "Nyingarn". כמה מיתוסים התפתחו בנוגע לקיפודן הנמלים האוסטרלי. כך, למשל, אחד המיתוסים הללו מתאר כיצד קיפודן הנמלים האוסטרלי נוצר כאשר קבוצה של גברים צעירים ורעבים יצאו בלילה על מנת לתור אחר מזון. בדרכם הם נתקלו בוומבט, והטילו עליו את חניתותיהם, אולם לא הצליחו לפגוע בו בשל החשיכה. הוומבט אימץ את החניתות לעצמו ככלי הגנה והפך לקיפודן נמלים. במיתוס אחר היה הוומבט אדם שהחביא אוכל מאנשי שבטו, שהטילו עליו את חניתותיהם, ואלו הפכו לקוצים. האדם מכוסה הקוצים הפך, על-פי המיתוס, לקיפודן.
קיפודן הנמלים האוסטרלי הוא בעל חיים מוכר מאוד באוסטרליה של ימינו ומהווה את אחד מסמליה. באופן בולט, הוא מופיע על המטבע האוסטרלי של חמישה סנט (המטבע בעל הערך הקטן ביותר באוסטרליה; ראו תמונה להלן), וכן על שטר מיוחד של 200 דולרים אוסטרליים שהונפק בשנת 1992. כמו כן הוא הופיע על מספר פרסומים של הדואר באוסטרליה: הוא היה אחד מארבעה מינים אנדמיים לאוסטרליה שהופיעו על בולי דואר אוסטרליים בשנת 1974, הוא הופיע על בול בשווי 37 סנט ב-1987, ועל בול בשווי של 35 סנט ב-1992. בנוסף, דמות מואנשת של קיפודן נמלים בשם מילי (Millie) הייתה לאחד הקמעות באולימפיאדת סידני בשנת 2000.
התיישנות בנזיקין
התיישנות בנזיקין הוא מונח הקובע כי אף בדיני נזיקין חלים מגבלות הזמן להגשת תובענה, שאינם זהים לדיני ההתיישנות הכלליים.
התיישנות בנזיקין- החוק הישראלי.
המחוקק הישראלי עוסק בהתיישנות הנזיקית בכמה מקומות ומשלב בין הוראות חוק ההתיישנות לבין דברי חקיקה כפקודת הנזיקין, חוק האחריות למוצרים פגומים ואחרים.
באופן כללי, חישוב תקופת ההתיישנות כולל שלושה מרכיבים:
סעיף 89 לפקודת הנזיקין קובע:
הרקע ההיסטורי להסדר בחקיקה.
מקור הוראת ההתיישנות בחוק היה החוק הקפריסאי, אשר בשנת 1944 הועתק בשינוי קל סעיף מספר 65 לחוק הקפריסאי, שעניינו התיישנות, לסעיף מספר 68 בפקודת הנזיקין האזרחיים. הסעיף קבע כי תקופת התיישנות היא שנתיים. בהמשך התקבל החוק לתיקון פקודת הנזיקין האזרחיים שהאריך את תקופת ההתיישנות לארבע שנים.