באפריל 1948 נערכו שתי התקפות נוספות של "ההגנה" על סלמה, שבעקבותיהן התגבר זרם התושבים הנמלטים מהעיירה. ב-28 באפריל 1948, במסגרת מבצע חמץ של "ההגנה" שמטרתו המקורית הייתה כיתור העיר יפו על ידי כיבוש הכפרים הערביים סביבה, טיהור השטח שסביב לה וקידום כניעתה, החלה חטיבת "קרייתי" של ההגנה להטריד את סלמה מכיוון מערב. בעקבות פעילות "ההגנה" נמלטו תושבי הכפר ומגיניו לעבר יפו. בליל 29 באפריל תקפו יחידות של חטיבת אלכסנדרוני את העיירה משני כיוונים שונים ומצאוה ריקה מבני אדם.
לאחר הכרזת העצמאות של ישראל יושבו מבני העיירה בפליטים יהודיים מהאזור, ובהמשך הוקמו גם צריפים ומבנים ארעיים לקליטת עולים נוספים. שטח הכפר חולק לשלושה אזורים - סלמה א', ב' וג'. בנובמבר 1948 סופחו רוב שטחי הכפר לתל אביב וכשליש מהם (סלמה ג') לרמת גן. כ-500 דונם הוחכרו לחברת "הזרע", שהקימה במקום חווה חקלאית (כיום "חוות שלם"). שטח הכפר כולו הועבר לבעלות הקרן הקיימת לישראל.
בבתים נטושים בפאתי הכפר בתחום רמת גן התיישבו עולים מתימן, בשטח שהפך מאוחר יותר ל"גבעת גאולה". על שטחים חקלאיים של סלמה הוקמו ברמת גן השכונות רמת השקמה, רמת חן והפארק הלאומי. בשנת 1974 הוקם על חלק משטח הפארק הלאומי הספארי.
בתל אביב הוקמו השכונות הבאות על שטחי סלמה: נווה אליעזר, ניר אביב, נווה חן, נווה בארבור, נווה צה"ל, נווה כפיר, לבנה וחלק מיד אליהו.
רחוב "דרך שׂלְמה", העובר בדרום תל אביב, חיבר בעבר את יפו וסלמה ומשמר את שמה של העיירה.
כיום נותרו כמה ממבני העיירה כבתים בשכונת "גבעת גאולה" ברמת גן ובכפר שלם בתל אביב. ברמת השקמה, בפינת דרך הטייסים והרב פרדס ניצב מתחם מגודר ובתוכו עץ שיזף עתיק. בסמוך לעץ עמד עד שנות ה-70 קבר שייח. הקבר עמד בפאתי בית קברות מוסלמי, שעליו נבנו חלק מדירות השכונה. רוב בתי סלמה נהרסו במסגרת מבצע "פינוי-בינוי" עם הריסת חלקים נרחבים מכפר שלם ושכונת הארגזים בתל אביב. בנוסף נותרו על תילם מבנה קבר השיח', בית קברות אחד ומסגד העיירה.
הילינג
הילינג, (מאנגלית: Healing; הבראה, ריפוי, מציאת מזור) רפואת אנרגיה, טיפול באנרגיה, ריפוי באנרגיה, או ריפוי רוחני. דרך טיפול וענף של רפואה אלטרנטיבית, הפועלת מתוך אמונה שמרפא יכול לתעל את אנרגיית הריפוי, לאדם שביקש עזרה, באמצעות שיטות שונות: באמצעות ידיים, לריפוי חוליים וכאבים, באמצעות מגע כפות הידיים או השראה ללא מגע ישיר כלל, או אף טיפול שבו המטופל והמטפל נמצאים במקומות שונים. בעולם קיימות אסכולות שונות של הילינג, או ריפוי באנרגיה. הוא ידוע בתור ריפוי שדה אנרגטי חי (biofield), ריפוי רוחני, ריפוי מגע, ריפוי מרחוק, טיפולי מגע, רייקי, או צ'י קונג ועוד. הריפוי הרוחני הוא במידה רבה לא דתי: מתרגלים לא רואים דווקא את האמונה הדתית המסורתית כתנאי מוקדם לביצוע הריפוי. לעומת זאת אכן קיים ריפוי שיש בו הקשר אמונתי בהקשר דתי.
תומכי השיטה טוענים כי ה"הילרים", המרפאים, ניחנים ביכולת מיוחדת לטפל ב"שדה האנרגיה הטבעי" של הגוף, וכך לרפאו. השימוש בשם "הילינג" אינו מוגדר היטב, ויכול להתייחס למגוון שיטות טיפול אלטרנטיביות, ביניהן רייקי, "מגע מרפא" (Therapeutic Touch), ועוד. הסבר משותף לכולן, עם זאת, הוא מניפולציה של שדה האנרגיה של הגוף כדי לרפא, או לעודד ריפוי.
אין עדות לקיום שדה אנרגיה מסוג זה, ולטענות ההילרים אין כל ביסוס מדעי.
סקירות של מחקרים בתחום מצאו כי אין ראיות התומכות ביעילות השיטה. עם זאת, השיטה עשויה להועיל במקרים מסוימים עקב אפקט הפלצבו - אמונת המטופל מסייעת להחלמה, גם אם הטיפול עצמו חסר תועלת.
תומכי השיטה מקשרים בין ה"הילינג" בימינו, למרפאים שונים, כפי שמוזכרים במיתולוגיות של עמים שונים, במקרא, בברית החדשה, ועוד.
מחקרים.
במחקר ידוע משנת 1999 נבדקו 14 עוסקים בתחום. העוסקים אמרו כי הם יכולים לחוש את שדה האנרגיה, או ההילה של החוקרת, במרחק כמה ס"מ מידיהם, ללא מגע. אך כאשר נחסם שדה הראייה שלהם, נמצא כי הם לא הצליחו לקבוע אם החוקרת הציבה יד בקרבת ידם או לא. בספרם ריפוי או פיתוי משנת 2008 הסיקו סיימון סינג ואדזארד ארנסט כי "שדה האנרגיה היה כנראה לא יותר מפרי דמיונם של ההילרים."
לפי החברה האמריקנית לסרטן, "הראיות המדעיות הקיימות אינן תומכות בטענות לפיהן מגע מרפא יכול לרפא סרטן או מחלות אחרות".
לפי סקירת ספרות של ספריית קוקרן, "אין ראיות חזקות לטענות לפיה מגע מרפא מסייע לריפוי פצעים חמורים".
פילוסופיה קדם-אלאטית
הפילוסופיה הקדם-אלאטית הוא מונח המתייחס למספר אסכולות בפילוסופיה היוונית העתיקה שקדמו לאסכולה האלאטית.
הקדם אלאטים כללו את האסכולה המילטית, האסכולה הפיתגוראית והרקליטוס.
הם ניסו להראות שהתופעות אינן מתהוות מן האין, אלא באות מחומר ראשוני וחוזרות אליו. מאחורי תהליך ההתהוות יש דבר קבוע בלתי משתנה, שהוא הבסיס ליציבות בתהליך.
הפילוסופים הפרי אליאטים
סטטוס-קוו
שיק (גילוח)
שיק (Schick) היא חברה המייצרת מוצרי גילוח השייכת לחברת אנרג'יזר החזקות (Energizer Holdings). החברה משווקת באירופה תחת המותג וילקינסון סורד (Wilkinson Sword) ותופסת את המקום השני בעולם במוצרי גילוח לאחר ג'ילט (Gillette). לעומת זאת ביפן חברה זאת היא המובילה.
היסטוריה.
החברה נוסדה על ידי קולונל ג'יקוב שיק (1887-1937), ממציא מכונת גילוח יבשה, אשר שווקה בארצות הברית ב-1926. ב-1927 מכר ג'יקוב שיק את מניות החברה לחברת American Chain &amp; Cable Company. ב-1929 "מכונת הגילוח החשמלית היבשה" נכנסה לשוק תחת השם Schick Dry Shaver, Inc.
ג'יקוב פתח מפעל בסטמפורד, קונטיקט, מפעל אשר העסיק בראשית דרכו כ-100 עובדים. העסק גדל בהרחבה תוך שיפור המוצרים. לאחר מותו של מייסד החברה, נמכרה החברה לחברת Rainbow, Inc ב-1940 ושמה של החברה שונה לשיק, Schick Inc.
ב-1979 סגר המפעל את שעריו, המפעל וזכויות השיווק הועברו ל- Philips DAP.
בישראל.
מוצרי המותג שיק מיובאים לישראל על ידי קבוצת שסטוביץ.
דוד והצרעה והעכביש
דוד והצרעה והעכביש הוא שמה של אגדה מפי חז"ל, המופיעה במדרש אלפא ביתא דבן סירא. לאגדה מוסר השכל: אין לפקפק בתועלת הבריאה ולתמוה על מעשי הבורא.
סיפור האגדה.
באחד הימים ישב דוד בגנו קודם שהוכתר למלך, וראה צרעה המשתקת עכביש. משתומם מן המחזה, נשא דוד דברים אל אלוהים, ושאלו מדוע ברא יצורים אלה שאין בהם כל תועלת: הצרעה אינה מפיקה דבש, אך ממיתה דבורים, ואילו העכביש טווה יום ולילה, אך לארוג בגד לא יצלח.
השיב לו אלוהים: עוד תבוא השעה שתלמד להעריך יצורים אלה כיאות.
בחלוף תקופת מה, החל שאול המלך לקנא בהצלחותיו הצבאיות של דוד ורדף אותו כדי לאסרו. דוד נמלט אל שפלת יהודה והסתתר במערה. מצא עכביש את פתח המערה וטווה בו את רשתו. הגיע שאול המלך אל הפתח, הבחין בקורי עכביש ואמר בלבו: אילו היה נכנס אדם למערה, לבטח היה קורע את הרשת. על כן הלך לו משם ודוד ניצל מן הרעה. לאחר שעזב שאול המלך, ניגש דוד אל העכביש והודה לו.
אז הלך דוד אל מחנה המלך במדבר, כדי להוכיח את רמתה הירודה של השמירה על המלך. הוא ניגש ליטול את צפחת המים של המלך, והנה זע אבנר בן נר, שר צבאו של שאול, בשנתו, הניח את רגליו הכבדות על דוד, ומנע ממנו לצאת. אלא שאז עקצה צרעה את רגלו של שר הצבא וזה הזיזה, וכך נחלץ דוד מן הסכנה. הודה דוד בלבו לצרעה ופנה אל אלוהים ואמר: לעולם לא אפקפק עוד במעשיך.
במקורות נוספים.
החיד"א ציטט מדרש זה מחז"ל בשינויים קלים "אמר דוד למה ברא השטות העכביש והפרעושים? ובשלושתן ניצול מהמוות, השטות כשהיה אצל אכיש מלך גת. העכביש, כשנטמן במערה מפני שאול, והעכביש עשה תכף מחיצה כמו כותל במערה וניצול. והפרעוש כשעבר מתחת רגלי שאול ואחר כך שאול השפיל רגליו והיה דוד המלך עליו השלום נמסר בידו, לולי הפרעוש שנשכו וזקף רגליו", כך שלפי מדרש זה תמיהתו של דוד הייתה על מציאות הפרעושים, וכמו כן הפרעוש עקץ את שאול בעצמו ולא את שר צבאו.
על פי התרגום אונקלוס ותרגום יונתן בן עוזיאל, את מזמור נז מספר תהלים חיבר דוד על נס העכביש: . וכך תרגם יונתן בן עוזיאל את הפסוק "אֶקְרָא לֵאלֹהִים עֶלְיוֹן לָאֵל גֹּמֵר עָלָי" - "אצלי קדם אלהא תקיפא (=אתפלל לפני האל החזק) די פקד לעכוביתא (=שציווה לעכביש) דיגמר באיספלידא עיזלא אמטלותי (=שידע במערה לטוות קורים בשבילי)".
נוסח האגדה.
להלן נוסח האגדה ב"תולדות בן סירא":
כללית
נהר אוואלי
שלום מויאל
הרב שלום עמנואל מויאל (נפטר ב-1910 א' בשבט ה'תר"ע) היה רב מקומי בעיר מנאוס, בירת מדינת אמזונס שבצפון ברזיל. קברו מהווה מוקד עלייה לרגל לנוצרים קתולים.
הרב מויאל נשלח ממרוקו על ידי רבה הראשי של המדינה למנאוס בשנת 1908‬, כדי לשמש שם כרבה של קהילת היהודים שהיגרו מצפון אפריקה. הוא נפטר מקדחת צהובה בראש חודש שבט ה'תר"ע (1910) ונטמן בבית קברות קתולי מכיוון שבית העלמין היהודי היה מלא.
בשנים האחרונות קברו הפך למוקד עלייה לרגל לנוצרים קתולים, המכנים אותו "סָאנטוּ ז'וּדֵאוּ מילָגרֶרוּ די מָנַאוּס" (הקדוש היהודי עושה הניסים של מנאוס). המאמינים צובאים על הקבר, מדליקים נרות ומשאירים מתנות, מתוך תקווה שמחולל הנסים היהודי הקדוש ירפא אותם ממחלות קשות.
בשנות ה-80 שמע אחיינו, אליהו מויאל על דודו הקבור בבית קברות נוצרי, והחליט להעלות את עצמותיו לישראל. הוא שיגר מכתב לראש הקהילה היהודית במנאוס, אך קיבל תשובה שלילית, בשל התנגדות העירייה אף להעבירו לבית הקברות היהודי המקומי.