קמבי התחיל את קריירת ה-NBA שלו בטורונטו ראפטורס, ולאחר שתי עונות במדי הקבוצה עבר לניו יורק ניקס, שם שיחק ארבע שנים עד שעבר בעונת לדנוור נאגטס, לקראת עונת עבר לקליפרס.
קמבי נבחר לשחקן ההגנה של העונה ב-NBA לעונת , לחמישייה ההגנתית בעונת , וכן זכה ארבע פעמים בתואר "מלך החסימות של ה-NBA", לאחר שהוביל את הליגה בממוצע חסימות למשחק. שלוש מהפעמים ברציפות: בעונת , עונתו השנייה, חסם 3.7 פעמים למשחק ב-31.8 דקות למשחק ב-58 משחקים, ב- השיג 3.3 חסימות למשחק ב-33.2 דקות למשחק ב-56 משחקים, ב- חסם 3.3 פעמים ב-33.8 דקות למשחק ב-70 משחקים, וב- חסם 3.6 פעמים ב-34.9 דקות למשחק ב-79 משחקים. בשתי האחרונות אף היה "מלך החסימות" במספר החסימות בעונה (231 ו-285 חסימות) וכך גם ב-, כשחסם 199 פעמים (ממוצע של 3 חסימות למשחק).
ב-24 ביולי 2012 חתם קמבי בניקס לעונה אחת.
יעקב לוריה
תת תרבות
לנתיבות ישראל
דגל שחור
ג'ניה אוורבוך
גֶ'נְיָה (ז'ניה) אָוֶורְבּוּך (19 במאי 1909, כ"ח באייר תרס"ט – 1977) הייתה אדריכלית ישראלית שפעלה בעיקר בתקופת היישוב ובעיר תל אביב. התמחתה בבנייני מוסדות ציבור ובתכנון עירוני. ידועה בעיקר בזכות תכנון כיכר דיזנגוף.
ביוגרפיה.
יבגניה אוורבוך נולדה בסמילה שברוסיה (אוקראינה), לצביה (ציניה) לבית ברניסקין, פסלת, וזאב אורבוך, רוקח. בגיל שנתיים עלתה לארץ ישראל עם משפחתה וגדלה בתל אביב. בארץ הקים אביה את בית המרקחת הראשון בתל אביב, ולאחר מכן היה ממקימי ההסתדרות הרפואית וממקימי המפעל "מעדן" לגזוז ולקרח. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 גורשה המשפחה למצרים, כנתינים רוסים; אביה התגייס לגדוד נהגי הפרדות, ובשנת 1919 שבה המשפחה ארצה.
ב-1926, בגיל 17, אחרי שסיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה, במחזור ט"ו, למדה אדריכלות שנה באקדמיה לאמנות ברומא ולאחר מכן ארבע שנים ב וב-1930 הוסמכה כאדריכלית. לאחר תום לימודיה שבה לארץ והחלה לעבוד במחלקה הטכנית של הסוכנות היהודית שבהנהלת האדריכל ריכרד קאופמן.
שותפותה הראשונה הייתה עם האדריכל שלמה (גרישה) גינזבורג, לו גם הייתה נשואה, אולם יחסי העבודה והנישואין הסתיימו אחרי תקופה קצרה.
בשנת 1932 פתחה בתל אביב משרד לאדריכלות ובניין ערים בשותפות עם המהנדס זלמן ברון.
ב-1934 נישאה בשנית לחיים אלפרין (1899–1967), מייסד המשטרה העברית הראשונה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ניהלה במשך שלוש שנים את המחלקה לבניין ערים בעיריית תל אביב, ולאחר המלחמה וכן בהמשך הקריירה שלה אחרי קום המדינה תכננה פרויקטים ציבוריים גדולים יותר.
עיקר תכנוניה התאפיינו בסגנון הבינלאומי, ורבים מבנייניה, ובראשם כיכר דיזנגוף, מוכרים כיום כמבנים לשימור המהווים חלק מן העיר הלבנה של תל אביב. במהלך שנות ה-30 עסקה בעיקר בתכנון בנייני מגורים בתל אביב. בשנת 1934 זכתה בתחרות לתכנון הכיכר על שם צינה דיזנגוף, אשר זיכתה אותה בתהילה רבה. התכנון כלל את שטח הכיכר עצמה ואת הקו המנחה לעיצוב האדריכלי של כל הבניינים הסובבים את הכיכר, שהם בעלי קווים נקיים ופשוטים המתעגלים בקצה. חלק מן הבניינים שסביב הכיכר תוכננו על ידי אוורבוך עצמה.
אלפרין ואוורבוך היו הורים לדניאל (דני) אלפרין, עורך דין (1936–2015).
ג'ניה אוורבוך נפטרה ב-1977, בגיל 68. בשנת 2014 נקראה על שמה כיכר בתל אביב.
כפר הנוער הדסים
גני צהלה
רון שובל
רון שובל (במקור: שובלי; נולד ב-4 בספטמבר 1973) הוא זמר ישראלי בתחום המוזיקה הים-תיכונית והפופ.
ביוגרפיה.
רון שובל הוא החמישי בין שישה אחים. דודו הוא שלום שובלי, סולן להקת השובלים.
שובל נולד וגדל בנווה עופר למשפחה יוצאת תימן. למד בבית הספר היסודי "ברנר".
קריירה.
החל את הקריירה המוזיקלית כבר בגיל 13, כשיצא אלבומו הראשון "נעורים", האלבום נחל הצלחה בקרב חובבי הז'אנר הים תיכוני.
ב-1989 יצא אלבומו השני "מרגיש בדרך", שהפך את שובל לכוכב. שירו המצליח "לפעמים", פרסם אותו במוזיקה הים תיכונית. עד סוף השנה נמכר האלבום ב-20,000 עותקים.
בהגיעו לגיל 18 לא התגייס לצבא - על כך ספג ביקורות.
ב-1990 יצא אלבומו השלישי "כבר לא ילד" בו לא הצליח שובל לשחזר את ההצלחה של אלבומו הקודם.
לאחר שנפרד מאמרגנו אהוד שמר, הוציא שובל ב-1993 את אלבומו הרביעי "שמש כנען" שלא זכה להצלחה מסחרית.
באמצע שנות ה-90 חזר שובל אמרגנו שמר. באלבומו החמישי "חלק מגופי" שיצא ב-1998. האלבום הפך להצלחה גדולה ונמכר בעשרות אלפי עותקים מה שהפך את שובל לזמר מועדונים מבוקש. זמן קצר לאחר צאת האלבום נפרדו שוב דרכיהם של שובל ושמר, והזמר חבר לאמרגן אשר ראובני.
ב-1999 יצא האלבום הכפול "עובר בשנים", שרובו כלל גרסאות כיסוי לשירים ישנים.
השיר "מסובבת אותי", מתוך האלבום באותו השם, שיצא ב-2001 זכה להצלחה רבה. באלבום של סאבלימינל משנת 2002, "האור והצל", התארח שובל בשיר "אני יכול" שגם כן הצליח.
בתחילת 2003 הוציא את אלבום האולפן "מיכאלה" בו ביצע חידוש לשיר "אין עוד יום", והשיר "די מספיק". שני השירים זכו להצלחה.
בדצמבר 2004 הוציא את אלבומו העשירי, "הלב נתפס", שכלל את שיר הנושא, "אני לא אשכח", "שגעי אותי", "ריקוד החתונה", "לפני ואחרי".
בשנת 2008 יצא אלבומו "בחדרי ליבי", שזכה להצלחה יחסית ובמיוחד בלט בו השיר "אל תדאגי לי אמא".
בנובמבר 2009 הוציא את הסינגל "לילה משגע". השיר שימש כשיר הנושא של האלבום שהוציא שובל בדצמבר 2012. האלבום כלל גם חידוש לשיר "גאולה", שהקליט שובל לפרויקט ולאלבום "שני צדדים למטבע".
ב-2009 השתתף בתוכנית "המטבח VIP" בהנחיית השף עזרא קדם ששודרה בערוץ 2.
ב-2010 לפרויקט ולאלבום "שרים עוזי חיטמן" חידש את "מן הקולות", שהתפרסם בביצועו של חיים משה.
ב-2012 השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" שהוקרנה בערוץ HOT3, וגם ביצע את שיר הנושא "זה לא נורמלי", שהפך ללהיט.
בפברואר 2013 הוציא תשיר "תשארי לנצח". עוד באותה שנה הוציא יחד עם טום קשתי את הסינגל "בואי נעשה חיים".
ב-2015 השתתף בתוכנית "הקודחים". בהמשך אותה שנה השתתף בתוכנית "הישרדות", מטעם הזכיינית "רשת", הגיע ל-"שבט המאוחד", אך הפך למודח ה-10.
ב-2016 הוציא את הסינגל "אני חוזר", בעקבות השתתפותו בתוכנית הטלוויזיה "הישרדות".
ביולי 2017 הוציא את הדואט "אם את אוהבת" ביחד עם הזמר מתן לוי. בנובמבר 2017 הוציא את השיר הקיצבי "רק הקצב מדבר".
ב-2021 הוציא את הסינגל "מאמי זה שלך".
חיים אישיים.
שובל נשוי לדקלה ולהם ילד. מתגוררים ברמת גן.
קרב ארנהם
אלי לרטר
אליסון אליזבת' "אלי" לרטר (באנגלית: Alison Elizabeth "Ali" Larter; נולדה ב-28 בפברואר 1976) היא שחקנית ודוגמנית עבר אמריקאית. נודעת בעיקר בזכות תפקידיה בסדרות סרטי האימה "האויב שבפנים" ו"יעד סופי".
ביוגרפיה.
לרטר נולדה בצ'רי היל, ניו ג'רזי, ארצות הברית. בתם של מרגרט, מתווכת ודנפורת' לרטר, מנהל חברות הובלות. היא למדה בחטיבת הביניים קארוסי ולאחר מכן בתיכון צ'רי היל ווסט, אך היא לא סיימה את שנתה האחרונה בתיכון בשל עבודות דוגמנות. אמה ליוותה אותה לכל מקום עד שמלאו לה 18. הוריה עברו מאז להתגורר באלנטאון, פנסילבניה.
היא החלה את קריירת הדוגמנות שלה בגיל 14 כאשר צייד דוגמנות גילה אותה ברחוב ולרטר קיבלה את עבודת הדוגמנות הראשונה שלה בפרסומת של קבוצת הבייסבול פילדלפיה פיליז; מה שהוביל לחוזה דוגמנות עם סוכנות הדוגמנות היוקרתית של פורד מודלס בניו יורק. לאחר מכן, לרטר ויתרה על שנתה האחרונה בתיכון ועברה לדגמן באוסטרליה, איטליה ויפן, האחרונה היא מדינה שבה היא התיישבה זמנית בגיל שבע עשרה. שנה לאחר מכן שבה לארצות הברית; ועברה להתגורר בלוס אנג'לס בעקבות בן זוגה דאז.
קריירה.
המתיחה במגזין אסקוויר.
בנובמבר 1996 הופיעה בחורה מסתורית בשם "אלגרה קולמן" על שער מגזין הגברים "אסקווייר". כתבה שפורסמה במגזין על ידי העיתונאית מרת'ה שריל תיארה את קולמן כ"דבר הבא בהוליווד". סופר על קולמן, על שמועות סביב סרט של וודי אלן בו היא צפויה לככב, על צילומי עירום שלה שצולמו על ידי צלמי פפראצי ועל רומן הנרקם בינה לבין השחקן דייוויד שווימר. אך אלגרה קולמן לא הייתה קיימת באמת. על שער המגזין הופיעה לרטר שגילמה את קולמן כחלק ממתיחה של המגזין שבא ללעוג לחוסר הרצינות שבכתבות פרופיל של מפורסמים. כתבת השער עוררה התעניינות מצד עיתונאים שהביעו ביקורת על כך שהמגזין מפרסם דמות כה שטחית (קולמן, לא לרטר), וגם מצד סוכנויות משחק שניסו לאתר את האישה הדמיונית, כנראה כדי לצרפה לשורותיהן. המתיחה שנחשפה על ידי המו"ל לא עוררה הדים של ממש. רבים ראו בכך תרגיל יחצני ותו לא. אך המתיחה הזניקה את קריירת המשחק של לרטר.
המשך קריירת המשחק.
המתיחה באסקוויר עזרה ללרטר לקבל תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה שונות. ב-1997 היא הופיעה בעונה הראשונה והיחידה של סדרת הטלוויזיה הכושלת "הבנים של שיקגו" בהשתתפות ג'ייסון בייטמן וגם בסדרה הקומית "סוף סוף סוזן" בכיכובה של ברוק שילדס ב-NBC. לאחר מכן ב-1998 הופיעה בסדרות הטלוויזיה הפופולריות "שיקגו הופ", "תהרוג אותי וזהו" ו-"דוסון קריק". ב-1999 קיבלה תפקיד בסרט הקולנוע הראשון שלה, "כוכב חדש נולד" בכיכובו של ג'יימס ואן דר ביק. בהמשך אותה השנה הופיעה בסרטים "לוותר על זה", "את מטריפה אותי" לצד אדריאן גרנייה ובסרט האימה "הבית על הגבעה הרדופה". בשנת 2000 שיחקה בסרט האימה "יעד סופי", וב-2003 לאחר מכן בסרט ההמשך "יעד סופי 2".