יליץ' נולד ב-26 במרץ 1956 בכפר קופריבנה (Копривна) שליד מודריצ'ה (Модрича) בבוסניה והרצגובינה אז ביוגוסלביה. הוא למד בתיכון בעיר דובוי (Добој) ולאחר סיום לימודיו למד בפקולטה לכלכלה בסובוטיצה (Суботица) שבסרביה. הוא בעל תואר דוקטור לכלכלה מאוניברסיטת בנייה לוקה.
במשך 13 שנים כיהן כמנהל בית הזיקוק במודריצ'ה. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית הסרבית בראשות רדובאן קרדז'יץ' ונבחר מטעמה לאספה הלאומית של סרפסקה לאחר הסכם דייטון ב-1995. ב-1998 עבר יליץ' למפגלת הסוציאל-דמוקרטים העצמאיים. בבחירות של אוקטובר 2002 הוא התמודד על תפקיד נשיא סרפסקה וזכה ב-22.1% מהקולות, מקום שני לאחר דראגן צ'ביץ' שזכה ל-35.9% מקולות המצביעים. ב-1 במרץ 2006 מונה לשר הכלכלה, האנרגיה והפיתוח בממשלתו החדשה של מילורד דודיק.
שירת כחבר מועצת העיר מודריצ'ה במשך 4 שנים וב-1987 מונה למאמן קבוצה שנקראת OOUR ואחר כך למנהל קבוצת Rafinerija ulja במודריצ'ה. יליץ' כיהן גם כנשיא ההתאחדות לכדורגל של רפובליקה סרפסקה (Фудбалски Савез Репубике Српске) וגם נשיא ההתאחדות לכדורגל של בוסניה והרצגובינה.
נפטר ב-30 בספטמבר 2007 מהתקף לב במהלך כהונתו. בעקבות מותו הוכרזו שלושה ימי אבל והדגלים הורדו לחצי התורן בכל מוסדות הרפובליקה. שנה לאחר מותו הוענק לו על ידי מחליפו רייקו קוזמנוביץ', אות הרפובליקה על תרומתו לפיתוח הרפובליקה ושיתוף פעולה בינלאומי.
The Killers
שירותרום
השירותרום היה אירוע התרמה שנתי שקיים גלי צה"ל עבור האגודה למען החייל ובעבר גם עבור קרן לב"י .
בשירותרום הופיעו בהתנדבות אמנים וסלבריטאים שונים לצד חיילי וקציני צה"ל. האירוע נמשך משעות הבוקר עד הערב המאוחר, והועבר בשידור ישיר בגלי צה"ל וכן בתחנות טלוויזיה שונות בישראל.
היסטוריה.
השירותרום הראשון התקיים בשנת 1979 עורכים ומפיקים ראשיים - שמואל נחושתן (אוקון) ויוסי עוזרד. ולאחר מכן התקיים אחת לשנה בחודש דצמבר. בנוסף ליום השידורים הארצי התקיימו בשנותיו האחרונות "שירותרום דרום" (החל מ-1998), בשיתוף עם רדיו דרום ו"שירותרום ירושלים" בשיתוף עם רדיו ירושלים (החל מ-2006).
בשנת 2010, בעקבות אירועי השרפה בכרמל, הוקדש השירותרום לראשונה לכלל כוחות הביטחון שלקחו חלק באירועים - צה"ל, מכבי אש, מד"א, שב"ס ומשטרת ישראל.
בשנת 2012, לאחר 33 שנים, הופסק השירותרום, זאת בשל "התבזות הצבא בפני גופים מסחריים", על פי ועדה של דובר צה"ל.
ביקורת.
במקביל לירידה בכמות התרומות בשירותרום במהלך השנים, הועברה ביקורת על עצם האירוע ומדי שנה הועלו דרישות לבטלו. המתנגדים טענו שבעקבות בדיקה שביצע בעבר מבקר המדינה נמצא כי מנכ"ל האגודה למען החייל, משתכר 51 אלף שקל בחודש, ו-13 בכירים אחרים מרוויחים יותר מ-40 אלף שקל בחודש, וכי על רקע נתונים אלה אין מקום להתרים כספים לאגודה. בינואר 2006 פורסם במעריב כי הרמטכ"ל דן חלוץ שקל לבטל את האירוע ולבסס את תקציב האגודה על תקציב משרד הביטחון ולא על תרומות.
ביקורת אחרת הופנתה לעצם ההתרמה עבור צה"ל, על רקע העובדה שתקציב משרד הביטחון הוא הגבוה ביותר בתקציב המדינה מכלל משרדי הממשלה. לפי ביקורת זו, המדינה, באמצעות כספי המיסים המועברים אליה, היא הגוף שצריך ונדרש לממן את רווחת חיילי צה"ל ואין הצדקה לפנות אל הציבור בנושא זה. על כך כתב ניב שטנדל, בעכבר העיר:
שירי השירותרום.
מדי שנה נבחר שיר רשמי שליווה את השירותרום. לרוב התבקשו יוצרים והרכבים פופולריים לקחת חלק ולכתוב שיר במיוחד לצורך העניין:
במקביל ליוו את המשדרים שירי להקות צה"ל דוגמת "יונה עם עלה של זית" שמילותיו שונו במיוחד ("על חורבותיה של אומה אחרת" נפסל להשמעה), "קום והתהלך בארץ" ועוד.
בשנים מאוחרות יותר בוצעו חידושים לשירי עבר:
אליהו דוד רבינוביץ תאומים
התפרצות מנטוס
משה לרר
משה לרר (23 בדצמבר 1933 - 26 בנובמבר 2006) היה מהבולטים שבעיתונאי הספורט בישראל.
ביוגרפיה.
לרר נולד בעיר סטאניסלב שבגליציה, הרפובליקה הפולנית השנייה (כיום באוקראינה), ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בהיותו בן 6 חודשים. בגיל 13 החל לכתוב בנושאי ספורט בעיתונות שלפני קום המדינה, ולא חדל מכך עד ימיו האחרונים.
בין השנים 1949 עד 1954 לרר עבד ככתב ספורט ב"ספורט ישראל" ו"חדשות הספורט". עבודותיו הבאות היו במעריב והארץ (1954–1960), כתיבה ועריכה במדור הספורט של ידיעות אחרונות (1962–1970) ועריכת מוסף הספורט והמוסף "סגנון" של מעריב (1970–1990).
ב-1991 פרש לגמלאות, ושנתיים מאוחר יותר נקרא לשמש בצוות ההקמה של קשת. בשנים האחרונות לחייו פרסם מאמרים בחדשות המחלקה הראשונה וכן במקור ראשון.
בין עיסוקיו האחרים: מ"מ וסגן יו"ר אגודת העיתונאים, וכן ערך והגיש יחד עם העיתונאי ישעיהו פורת את התוכנית "רדיו ספורט" בגלי צה"ל. בשנות ה-70 הוציא לאור ספרים ואלבומים בנושאי ספורט, ובין היתר על קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב, וכן על תולדות הספורט ב-50 שנות קיומה הראשונות של ישראל.
החיים עם הסרטן.
לרר נפטר ממחלת הסרטן לאחר שחי בצילה שנים רבות. אשתו הראשונה רותי נפטרה מהמחלה, וכך גם אשתו השנייה חיה צחור שנפטרה כ-20 שנה לאחר מכן. חודשיים לאחר מות אשתו השנייה נפטר גם הוא. בשנות חייו האחרונות היה פעיל באגודה למלחמה בסרטן ופרסם מאמרים רבים בגנות עישון סיגריות, אשר גרם למחלתו.
פרס משה לרר.
שנה לאחר פטירתו של לרר הנהיגה אגודת העיתונאים בתל אביב ומשפחתו פרס לעיתונאי הספורט המצטיין בעיתונות הכתובה על שמו של לרר. ב-25 בדצמבר 2007 חולק הפרס לראשונה לאברהם טבק ממעריב ועוזי דן מהארץ.
הידרוגן
הדרך לעין חרוד
הדרך לעין חרוד הוא רומן דיסטופי שכתב עמוס קינן, בין הבודדים בעברית מסוגה זו. הספר יצא לאור בשנת 1984 בהוצאת עם עובד ובשנת 2016 יצא במהדורה מחודשת, בעריכתו של חיים פסח. הספר תורגם לשמונה שפות: אנגלית, צרפתית, ספרדית, גרמנית, דנית, צ’כית, הונגרית וערבית.
תקציר העלילה.
הספר מתאר את ארץ ישראל שלאחר מלחמה אשר בה השתלטה כת צבאית על המדינה. הכת גירשה את כל הערבים והשליטה שלטון צבאי. במסגרת עולם זה יוצא בחור מתל אביב, הנתונה במצור מוחלט, ומנסה להגיע לחלקים בארץ ישראל אשר עדיין מתקיים בהם שלטון חופשי בהנהגת המורדים נגד השלטון הצבאי. עיקר עלילת הספר מתמקד בניסיון ההגעה מתל אביב הנצורה לעין חרוד וקורות מסעו של הגיבור בדרך לשם.
תה רייז
רולטה רוסית
רולטה רוסית היא משחק קטלני בו המתמודד נוטל אקדח תופי שטעון בכדור אחד בלבד, מסובב את התוף, מכוון את האקדח לראשו ולוחץ על ההדק, מבלי לדעת מראש אם תיפלט ירייה, או לא.
מקור השם.
השם רולטה רוסית נובע מסיבוב תוף האקדח כגלגל של רולטה, ומהסיכויים לפליטת כדור (בדרך כלל יש מקום לשישה כדורים בתוף).
על פי האגדה, מקרים רבים של רולטה רוסית התרחשו ברוסיה החל מהמאה ה-19. לפי סיפור אחד, אולצו אסירים רוסים לשחק את המשחק על ידי סוהריהם, שהימרו על תוצאותיו. בגרסה אחרת, קצינים משועממים ואובדניים בצבא הרוסי שיחקו במשחק כדי להרשים אחד את השני. לא ברורה אמיתות אגדות אלו.
בקולנוע.
משחק ברולטה רוסית הופיע גם במספר סרטי קולנוע, שהבולט בהם הוא "צייד הצבאים", אשר זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 1978. נטען כי בעקבות הסרט גדל מספר מקרי ההתאבדות בשיטה זו.
בסרט באגסי משנת 1991, הגנגסטר באגסי סיגל מבצע רולטה רוסית בכיוון ראשו, כדי להוכיח לאויבו דרגנה שהוא "אלמותי". הוא ניצל בניסיון זה.
הקוסם הבריטי דרן בראון ביצע הדגמה של רולטה רוסית עם אקדח אמיתי שבה הוא קיבל לידיו אקדח טעון בכדור בודד, גילה את מקומו של הכדור וניצל.
בסרטון המצויר של האחים וורנר משנת 1951, באגס באני נלחם ביוסמיטי סם על מנת לזכות בבחירות לראשות העיר, כאשר מתברר שהסוס האפל זכה בבחירות, באגס וסם מחליטים לשחק ברולטה רוסית שבסופה באגס מכוון לראשו, מפספס ופוגע בסם. הקטע צונזר ברוב רשתות הטלוויזיה האמריקאיות, אולם בישראל הוא שודר ללא צנזורה.
במשחק מייסון משחק עם וודס רולטה רוסית וברגע האחרון יורה את הכדור לעבר שוביו ושניהם ניצלים.
רולטה רוסית משחקת תפקיד מרכזי בסרט הדרמה ההיסטורית "דואליסט" משנת 2016.
בסדרה ״גומורה״ מבצע הגיבור צ׳ירו גרסה מחוזקת של רולטה רוסית (שהוא מכנה ״רולטה ספרדית״) שבה יש 3 כדורים מתוך 6. כלומר, סיכוי 1:2 שתתבצע ירייה. הוא עובר את המשחק בשלום ובכך מוכיח שהוא ״אלמותי״, בדומה לסרט ״באגסי״ המוזכר למעלה. זהו גם כינויו בסדרה - ״האלמותי״.
בדרמה הספרדית "בית הנייר" אחת הדמויות הראשיות מאיימת על דמות אחרת במשחק מדומה של רולטה רוסית. המשחק נעצר לפני שנורה כדור.
אישיות
אישיות (בלטינית: Persona) או אופי היא האיכות הכללית של התנהגות האדם. האישיות היא מכלול התכונות הנפשיות הנרכשות והמולדות המכתיבות את ההתנהגות, המחשבות והתחושות של הפרט במצבים בהם פרטים אחרים לא בהכרח יתנהגו, יחשבו ויחושו כמותו.
את האישיות ניתן להגדיר גם כקבוצה גמישה ומאורגנת של מאפיינים ייחודיים לאדם מסוים המשפיעים על הכרתו, דחפיו והתנהגותו במצבים שונים.
התפתחות המושג ומקור השם.