בדצמבר 2021 דווח כי העוזרת שלו, שרה קנפו בת ה-28, איתה ניהל רומן מחוץ לנישואין, בהיריון ממנו. התחקיר בנושא פורסם במגזין צרפתי, חרף הניסיונות של בני הזוג למנוע זאת בטענה לפגיעה בפרטיותם.
Mer De Noms
ניקל מריה
מריה ניקל (באנגלית: Maria Nickel; 22 במאי 1910 – 21 בינואר 2001), אמא לשניים וחסידת אומות עולם, הסתירה בדירתה ברובע טמפלהוף (לועזית) בברלין את רחא אברהם – תינוקת צעירה ואת שני הוריה, בין  ינואר 1943 ועד סוף מלחמת העולם השנייה.
פעילותה בתקופת השואה.
מינואר 1943 עד לסוף מלחמת העולם השנייה, מריה ניקל, אמא צעירה לשניים, הסתירה תינוקת צעירה בשם רחא אברהם (Reha Abraham) בדירת הפועלים שלה ברובע טמפלהוף בברלין.
מריה יצרה קשר עם הורי התינוקת כאשר כל מגע בין יהודים לגרמנים היה כבר אסור בהחלט. ב-1942 כחודשיים לפני לידתה של רחא, אמה רות אברהם (Ruth Abraham), הייתה בדרכה לעבודת הכפיה שלה במפעל סטארק (Starke pharmaceutical plant) ברובע טמפלהוף בברלין. מריה ניקל עקבה אחרי רות עד שהצליחה ליצור איתה קשר, ושאלה אם יש דרך כלשהי שהיא יכולה לעזור לה. רות אברהם סירבה ואמרה שאין דבר שאישה גרמניה יכולה לעשות עבורה.
מריה המשיכה להציע עזרה בכל פעם שפגשה בה, אך בכל פעם אברהם סירבה. אברהם, שדיברה עם בעלה על המקרים, הסכימו שניקל ככל הנראה לוקה בנפשה או לחליפין היא סוכנת של הגסטפו.
בערב חג המולד, ניקל ניגשה למפעל בו עבדה אברהם, וביקשה לראותה. לכשהגיעה אברהם, ניקל הציעה לה סל מלא באוכל כשהיא אומרת "לא יכולתי לאכול את ארוחת החג שלי כשאני יודעת שאת רעבה".
כחודשיים לאחר מכן, בינואר 1943, כשנולדה רחא אברהם, בתם של רות ובעלה, ההורים היו מוכרחים לברוח ולהתחבא. ניקל הציעה לאברהם לטפל בתינוקת שלה, והזמינה אותה לבוא לבקר אותה בדירתה בכל עת שתרצה. כאשר רחא חלתה, ניקל טיפלה בה במסירות ואף לקחה אותה לבית החולים על מנת לקבל טיפול בקרינה עבור גידול שהתגלה בגופה.
כשאביה של רחא התחבא, ניקל סיפקה לו את המסמכים של בעלה הארי, אשר איפשרו  לו להתחזות כנהג משאית במלחמה.
במשך כשנתיים, עד לסוף המלחמה, ניקל הוסיפה ועזרה לרחא ולהוריה להישאר בחיים בגרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה.
כשלוש שנים לאחר תום המלחמה, משפחת אברהם עברה לגור בניו יורק, שם פתחו חנות רהיטים. מריה ניקל, איתה הם נשארו בקשר קבוע, סירבה להצעותיהם לעזרה.
הכרה והנצחה.
ב-1 בדצמבר 1970, יד ושם הכיר בניקל מריה כחסידת אומות עולם.
לקריאה נוספת.
השכל, אמיר. גיבורים רגילים. יבנה: הוצאת שורשים תשע"ד, פרק 12.
ד&quot;ר סימיליאן צ'קדה
בוריס וואסקה אלטיפארמאק
בוריס מ. וואסקה אלטיפארמאק (Altiparmak, Boris M. &amp; Vaska), הם זוג שהתגורר בבית במרכז העיר ביטולה במקדוניה. בוריס וואסקה אלטיפארמאק היו אחראים להצלתם של האחים סולומון (מו) וסמואל (סמי) סדיקאריו (Sadikario, Solomon (Mo) &amp; Samuel (Sami) ) ולהצלתו של אלברט רוסו (Albert Ruso).
מקדוניה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ב-11 בחודש מרץ 1943 נכנסו חיילים בולגרים למקדוניה, וגרשו ממנה כ-  7,000 יהודים מקדונים למחנה הריכוז טרבלינקה. כמעט אף אחד מהם לא שרד את המלחמה, וכך כל הקהילה הושמדה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
האחים סדיקאריו.
ב-11 במרץ, בזמן איסוף המוני של יהודים במקדוניה, ברח סולומון (שכונה מו) סדיקאריו מהשוטרים הבולגרים, וחיפש מחסה בכמה בתים בביטולה, אך נתקל בסירוב כל פעם מחדש. סולומון היה חבר ב"תנועת הנוער הסוציאליסטית היגוסלאבית" ("SKOJ" ), ונראה שבאמצעות קשריו שם, שמע על בוריס אלטימארמאק, שהיה קשור למחתרת המקדונית. כשהגיע לבסוף לביתו של בוריס אלטיפארמאק, הסכים זה להסתיר אותו בביתו. סלומון הודה לבוריס והחל לבכות, ובוריס ישב לנחם אותו. לאחר שעה קלה, נשמעה שוב דפיקה בדלת ביתו של בוריס. בדלת עמד אחיו של סולומון, סמואל (שכונה סמי), והציע הכרת תודה אינסופית לבוריס אם ייתן גם לו להתחבא מהמשטרה הבולגרית בביתו. בוריס הסכים להסתיר גם אותו. אחרי שלושה ימים שבהם טיפלה אשתו של בוריס, ואסקה, באחים סדיקאריו, הצליח בוריס ליצור קשר עם הפרטיזנים בהרים סביב ביטולה, והאחים סדיקאריו הצטרפו לשורותיהם. חברם לפלוגה הפרטיזנית "Damjan Gruev", זמילה קולונוסמוס, דיווח לאחר המלחמה, על סיפורם של האחים סדיקאריו אודות ההצלה לה זכו מידי בוריס אלטיפארמאק.
שני האחים סדיקאריו נהרגו במלחמה: סולומון נהרג בלחימה נגד הבולגרים ב-1944 וסמואל בלחימה נגד הנאצים ב-1945.
אלברט רוסו.
יום לאחר עזיבתם של האחים סדיקאריו את בית אלטיפארמאק והצטרפותם לפרטיזנים, הגיע לבית אלטיפארמאק חבר נוסף ב "תנועת הנוער הסוציאליסטית היגוסלאבית"- אלברט רוסו. רוסו סיפר שבוריס הזמין אותו להתחבא בביתו מיד לאחר שזה דפק על דלת הבית. בוריס עודד את רוסו לגבי מצבו, אך הזכיר לו שבית משפחת אלטיפארמק אינו בטוח עוד, שכן המשטרה חשדה בבני המשפחה ובשל האיומים וההפחדות שהשמיעו הנאצים לבולגרים ומקדונים שיסתכנו בעזרה ליהודים.
כעבור  שלושה ימים בבית אלטיפארמאק, הצליח בוריס ליצור קשר עם הפרטיזנים ורוסו הועבר לבית במרכז העיר, שם חיכה מספר ימים לפרטיזנים. ואסקה אלטיפארמאק המשיכה לספק לו מזון עד שהגיעה קבוצת הפרטיזנים לקחתו ליערות. למרבה ההפתעה אחד החברים בקבוצה זו היה חבר-ילדות שלו, סולומון סדיקאריו, שסיפר לו על שהותו הקצרה אצל בית אלטיפארמאק. אלברט רוסו שרד את השואה.
הכרה והנצחה.
ב-28 בנובמבר 1989 הוכרו בוריס וואסקה אלטיפארמאק כחסידי אומות העולם על ידי יד ושם.
רוברט לוקאס בואסביין
רוברט לוקאס בואסביין (בהולנדית: Robert Lucas Boissevain; 27 באפריל 1895 - 12 באפריל 1945) היה פעיל בהעברת מידע וזיוף מסמכים לטובת היהודים במהלך מלחמת העולם השנייה, בנוסף למשפחה שהוא ואשתו החביאו בביתם. הוא נתפס על ידי הנאצים ומת במחנה הריכוז זוויברג מדלקת ריאות ותשישות.
קורות חיים.
רוברט לוקס בויסביאן נולד בצפון הולנד בעיירה הארלם. רוברט נישא להלנה סוזנה (Helena Suzana Tienhoven van). לרוברט ולהלנה נולדו שישה ילדים. הבכור נקרא על שם אביו ועם פרוץ המלחמה היה בן 18. בתם הקטנה הייתה בת שנתיים בערך. רוברט מת במהלך המלחמה אך משפחתו והיהודים שהחביאו, שרדו. רוברט ומשפחתו זכו בתואר חסידי אומות עולם - על הצלת משפחה (משפחת גרינברג) שמנתה שלוש נפשות ואדם נוסף בשם יעקב הכט.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים.
בזמן המלחמה, רוברט ומשפחתו החביאו בביתם את בני משפחת גולדברג היהודית. האב לבית משפחת גולדברג היה רופא. במהלך המלחמה מר גולדברג צרף למסתור בבית משפחתו של רוברט מכר נוסף שלו, גם הוא יהודי, בשם יעקב הכט (Jacob Veht). בנוסף להסתרת היהודים, רוברט עסק בזיוף מסמכים בשביל יהודים רבים בצפון הולנד. בתחילת שנת 1943, חודשים בודדים לאחר שהגולדברגים הגיעו לביתם של משפחת בויסביאן, רוברט נמלט מהולנד. רוברט נתפס בספטמבר 1943 ונשלח לבית הכלא הגרמני ״אורנג׳וטל״ (Orangotel). מאותו כלא נורא, הועבר למחנה עבודה בהולנד ולאחר עשרה חודשים נוספים לאחר שהסוהרים הגרמנים חשבו שמצבו טוב מדי, הוא הועבר למחנה בשם ״זוויברג״ (l ), שם מת כתוצאה מדלקת ריאות ותשישות. בערב חג המולד של שנת 1944 הגרמנים ערכו חיפוש בביתם של משפחת בויסביאן ולמזלם הרב של בני הבית, מקום המסתור לא נמצא.
לאחר שרוברט נתפס הלנה, אשתו, דאגה בעצמה לחייהם של ששת ילדיה ושל ארבעת היהודים שהחביאה. בנם הבכור של רוברט והלנה, נתפס גם הוא על ידי הגרמנים, באשמה כי נמנע מגיוס, והוחזק במעצר. הלנה הצליחה לשחררו ממאסר. כשיצאו השניים ממתקן המאסר, החביאה הלנה על גופה שני צמיגים, על מנת לתקן זוג אופניים של המשפחה. הלנה, שבני משפחתה היו זכאים לשבע מנות של קצבת מזון, נעזרה באופניים על מנת ללקט שאריות מזון בחוות ובצידי הדרכים, על מנת להצליח לכלכל את אחד עשר דרי הבית, שכללו גם את אורחיה במסתור. הלנה עמדה במשימתה בהצלחה וכול בני המשפחה למעט בעלה רוברט, נותרו בחיים.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הסתר, בתם הצעירה של רוברט והלנה בויסביאן, שינתה את שמה לאסתר (Ester→Ethser) ואת שם משפחתה לגרינברג, התגיירה ועלתה ארצה. אסתר גרינברג נישאה בארץ וילדה שני ילדים, גלעד ולילית.
הכרה והנצחה.
ב-3 בינואר 1980 הוכר רוברט על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. בנוסף הוכרה גם הלנה אשתו וחמישה מתוך ששת ילדיו. בתם הצעירה אסתר הוכרה ב-2007.
אלברט גוסטב בדיין
אלברט גוסטב בדיין (1893, אנז'ה, צרפת - 1980, ג'רזי, בריטניה) (Albert Gustave Bedane) היה אזרח ג'רזי חסיד אומות העולם וגיבור שואה בריטי שהסתיר אישה יהודיה הולנדית ומספר פליטים בביתו בזמן מלחמת העולם השנייה.
קורות חייו.
בדיין נולד באנז'ה (Angers) בצרפת ב-1893 ומשפחתו עברה לג'רזי (Jersey) ב - 1894.
בדיין שירת בצבא האנגלי ב-1/9 גדוד המפשייר (1/9th Hampshire Regiment).
לאחר סיום לימודיו, היה פיזיותרפיסט וייסד מרפאה בביתו, ברחוב רוזוויל סנט הלייר (Roseville Street, Saint Helier), שם נולדה בתו ולרי (Valerie).
לאחר מלחמת העולם הראשונה בדיין נישא לאשתו קלרה (Clara).
בדיין נהפך לאזרח בריטי ב-1921.
בזמן מלחמת העולם השנייה.