נוגס נולד וגדל בבורחה, כפר קטן ליד סרגוסה שבאראגון. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בסרגוסה, וב-1930 הוא עבר לברצלונה. את הופעת הבכורה במועדון ערך ב-28 בדצמבר, בתיקו 1-1 עם ראסינג סנטנדר. בעונתו הראשונה בברצלונה השתתף ב-10 משחקי ליגה מתוך 18, חולק את עמדת השוער עם שני שוערים נוספים. בעונה שלאחר מכן תפס מקום קבוע יותר בשער הקבוצה, והוא פתח ב-16 מחזורים. ב-1932 הגיע עם ברצלונה לגמר הגביע הספרדי, והוא עמד בשערה במשחק הגמר בו הפסידה ברצלונה לאתלטיק בילבאו 1-0. נוגס הוסיף לפתוח בשערה של ברצלונה בשנים אלה, עוזר לקבוצה לזכות 5 פעמים באליפות קטלוניה עד מלחמת האזרחים הספרדית, שהובילה להשבתת הכדורגל הספרדי. למרות ההצלחה בקטלוניה, לא הצליחה ברצלונה לזכות באליפות ספרד בשנים אלה.
לאחר תום המלחמה שב הכדורגל לפעילות, ונוגס המשיך לשחק כשוערה של ברצלונה. בעונת 1939/1940 עמד בשער הקבוצה ב-20 מתוך 22 מחזורי הליגה, אך ברצלונה סיימה במקום ה-9. בעונה הבאה חלק את עמדת השוער עם ליואיס מירו, וברצלונה הגיעה למקום ה-4 בליגה. בסוף העונה החליט נוגס לפרוש ממשחק, ובמחזור הראשון לעונת 1941/1942, ב-28 בספטמבר 1941, פתח בשער ברצלונה בפעם האחרונה כפרידה מהקבוצה, בתיקו 4-4 עם הרקולס.
נוגס נכלל בסגל נבחרת ספרד למונדיאל 1934, כשוער גיבוי לריקרדו זאמורה. משחקו היחיד במדי הנבחרת היה במשחק החוזר של רבע גמר הטורניר מול ב-1 ביוני 1934, אז עמד במקומו של זאמורה שנפצע במשחק הקודם. ספרד הפסידה 1-0 והודחה מהטורניר. במקביל, על אף שלא היה קטלאני, הוא לקח חלק במספר משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה בין 1934 ל-1942.
קריירה כמאמן.
כאמור, נוגס פרש ממשחק בקיץ 1941. במהלך עונת 1941/1942 התקשתה ברצלונה בליגה הספרדית, ומאמנה רמון גוסמאן פוטר בסוף ינואר 1942, לאחר הפסד בקלאסיקו נגד ריאל מדריד, כשהקבוצה במקום ה-13 מתוך 14 קבוצות, מועמדת לירידה לליגה השנייה. עם נוגס כמאמן ניצחה ברצלונה 4 מ-9 משחקיה הנותרים לעונה, כולל ניצחון 3-1 במחזור האחרון על קאסטיון, ובזכות כך הצליחה הקבוצה לעלות למקום ה-12 ולהישאר בליגה הראשונה. בניגוד להישגיה בליגה, הצליחה ברצלונה לזכות בגביע הספרדי לאחר שגברה בגמר על אתלטיק בילבאו בהארכה בתוצאה 4-3.
בעונה הבאה התאוששה הקבוצה והציגה תוצאות טובות יותר בליגה, בעיקר הודות להנהגת החלוץ מריאנו מרטין, שהיה מלך השערים בליגה עם 30 שערים. ברצלונה סיימה את העונה במקום ה-3 בליגה. בגביע, הגיעה ברצלונה לחצי הגמר, שם פגשה את ריאל מדריד. במשחק הראשון, שנערך בלס קורטס, ניצחה ברצלונה 3-0. האווירה בספרד סביב משחק הגומלין הייתה מתוחה ביותר. אוהדי ברצלונה הואשמו בכך שיצאו נגד "האומה הספרדית", שיוצגה על ידי מדריד בעידן הגנרל פרנקו. אנשיו של פרנקו איימו על שחקני ברצלונה וחייבו אותם להפסיד במשחק. במשחק עצמו נשמעו שריקות בוז רמות לשחקני ברצלונה, וחפצים נזרקו לעבר שוערה. ברצלונה כלל לא ניסתה לנצח, ולכן הפסידה לריאל בתוצאה הגבוהה 11-1. נוגס המשיך בברצלונה עונה נוספת, בה הגיעה הקבוצה למקום ה-6, ובסיום העונה הוחלף נוגס בשחקן עבר נוסף של ברצלונה, ז'וזפ סמיטייר.
לאחר מכן החל נוגס לאמן את ז'ימנסטיק טרגונה, עוזר לה להעפיל מהליגה השנייה לליגה הראשונה. ב-1947, לאחר שהבטיחה את העפלתה לליגה הראשונה, הצליח נוגס להדריכה לחצי גמר הגביע הספרדי, לאחר שהדיחה ברבע הגמר את קבוצתו הקודמת של נוגס, ברצלונה. בחצי הגמר הודחה ז'ימנסטיק על ידי אספניול בתוצאה המצטברת 5-4. בעונתה הראשונה בהיסטוריה של הקבוצה בליגה הראשונה, עונת 1947/1948, הגיעה הקבוצה למקום ה-7. עונה זו זכורה בשל ניצחונה של ז'ימנסטיק על ריאל מדריד ב-11 בינואר 1948 בתוצאה 3-1 בסנטיאגו ברנבאו, ביתה החדש של מדריד. ז'ימנסטיק הייתה הקבוצה הראשונה שמנצחת את ריאל מדריד בברנבאו. בעונה שלאחר מכן הגיעה למקום ה-9. בעונת 1949/1950 פוטר נוגס מאימון הקבוצה בדצמבר 1949, כשהיא במקום ה-12 מתוך 14. בהמשך הוסיף להידרדר מצבה של הקבוצה והיא ירדה חזרה לליגה השנייה בתום העונה.
עוד לפני סוף העונה מצא נוגס קבוצה חדשה בליגה הספרדית, והוא הפך למאמנה של אספניול, קבוצה נוספת מהעיר ברצלונה, בפברואר 1950. אספניול הייתה בתחתית הטבלה באותה עונה אך הצליחה להישאר בליגה הראשונה, לאחר שסיימה את העונה במקום ה-11. נוגס הוביל את הקבוצה במשך שתי עונות נוספות, כשהיא מסיימת במרכז טבלת הליגה. בגביע הספרדי הודחה אספניול כבר בסיבוב הראשון בשתי עונות אלה. בקיץ 1952 עזב את אספניול ועבר לאמן את ספורטינג חיחון, קבוצה נוספת מהליגה הראשונה בספרד. בעונתו הראשונה שם הדריך את חיחון למקום ה-7, אך בעונה הבאה הידרדר מצבה של הקבוצה ונוגס פוטר בפברואר 1954, כשהקבוצה במקום האחרון. בתום העונה ירדה ספורטינג חיחון לליגה השנייה. בדצמבר 1954 התמנה למאמנה של ליידה, ששיחקה אז בליגה השנייה. נוגס אימן את ליידה עד סוף העונה, בה הגיעה למקום ה-10. היה זה תפקיד האימון האחרון שעסק בו.
גביע ארטמיו פרנקי
הפיינליסימה (אנגלית: Finalissima, ספרדית: Finalísima, בתרגום חופשי "הגראנד פינאלה/הגמר הגדול") היא תחרות רשמית משותפת לאופ"א וקונמבול המפגישה בין אלופת אירופה ואלופת דרום אמריקה. התחרות החלה להתקיים מחדש החל משנת 2022, לאחר שבעבר התקיימה פעמיים תחת השם גביע ארטמיו פרנקי ב-1985 ו-1993. הייתה זו המקבילה הרשמית למשחק הגביע הביניבשתי, שהפגיש בין הזוכה בגביע אירופה לאלופות לזוכה בגביע ליברטדורס.
התחרות אורגנה על ידי התאחדויות הכדורגל של שתי היבשות, אופ"א האירופית ו-CONMEBOL מדרום אמריקה. המפעל הוא מעין מהדורה מוקדמת לגביע המלך פהד ששוחק לראשונה ב-1992, ושינה את שמו לגביע הקונפדרציות כשפיפ"א החלה לארגן אותו בשנת 1997. המפעל קרוי על שמו של ארטמיו פרנקי, נשיא אופ"א בין השנים 1972 ל-1983, שנהרג בתאונת דרכים.
מהדורת 1985.
המפעל שוחק לראשונה בשנת 1985, והפגיש בין שזכתה ביורו 1984 לבין שזכתה בקופה אמריקה 1983. המשחק התקיים באצטדיונה הביתי של אלופת אירופה, הפארק דה פראנס בפריז, ב-21 באוגוסט 1985.
מהדורת 1993.
המהדורה השנייה של הטורניר הפגישה בין , מחזיקת קופה אמריקה 1991, לבין , שהפתיעה וזכתה ביורו 1992. המשחק נערך באצטדיון חוסה מריה מינלה שבמאר דל פלאטה, ארגנטינה ב-24 בפברואר 1993. שופט המשחק, סאנדור פול ההונגרי, נבחר לשמש כשופט בגמר מונדיאל 1994, כשנה וחצי מאוחר יותר.
מסגד איסתיקלאל (ג'קרטה)
מסגד אסתקלאל (אינדונזית: Masjid Istiqlal) הוא המסגד הלאומי של אינדונזיה. הוא ניצב במרכזה של בירת המדינה ג'קרטה.
זהו המסגד הגדול ביותר בדרום-מזרח אסיה ובו מקום ל-120,000 מתפללים.
הקמת המסגד.
לאחר ההכרה ההולנדית בעצמאותה של אינדונזיה בשנת 1949 הועלה הרעיון להקים מסגד לאומי במדינה המוסלמית הגדולה בעולם. מובילי הרעיון היו וחיד האשים (Wahid Hasyim), השר לענייני דתות הראשון של אינדונזיה, ואנואר צ'וקרואמינותו (Anwar Cokroaminoto), שהיה בהמשך ליושב ראש קרן המסגד. הוועדה להקמת המסגד קמה ב-1953, וב-1954 מינתה את נשיא אינדונזיה סוקרנו ליועץ הטכני הראשי שלה. סוקרנו עמד על דעתו שעל המסגד לקום במרכזה של ג'קרטה, ליד השטח המוכר כיום ככיכר מרדקה, ובשכנות לקתדרלת ג'קרטה, באופן המבטא סובלנות דתית ברוח פילוסופיית הפאנצ'אסילא (Pancasila). כדי לפנות מקום לבניית המסגד ליד הקתדרלה נהרסה מצודת הנסיך פרדריק (Citadel Prins Frederik) ההולנדית שעמדה במקום זה.
בתחרות לתכנון המסגד שנערכה ב-1955 זכתה תוכניתו של האדריכל הנוצרי פרדריק סילאבאן (Frederich Silaban). אבן הפינה למבנה הונחה על ידי סוקרנו ב-24 באוגוסט 1961. הנשיא סוהארטו חנך את המסגד ב-22 בפברואר 1978. המסגד נקרא אסתקלאל (קרי, "עצמאות" בערבית).
מספר רב של נכבדים זרים ביקרו במסגד, ובהם נשיא ארצות הברית ברק אובמה (ב-2010), קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל, סגן יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של סין, הנסיך צ'ארלס מבריטניה, נשיאי אוסטריה, צ'ילה ואיראן וראש ממשלת נורווגיה.
המסגד.
המסגד הוא מתחם הכולל מבנה תפילה עיקרי רבוע שמדרום לו משתרעת חצר מרוצפת רחבה מוקפת אכסדרות עמודים מסוגננות. באחת מצלעות החצר קבוע מבנה נוסף המקושר עם המבנה הראשי ובו נמצא השער הראשי של המתחם. בפינה הדרומית של החצר מתנשא המינרט היחיד של המסגד. במפלס הקרקע נמצא מתחם רחצת ההיטהרות (וודוא) וכן מדרסה ומשרדים, ואילו החצר ואולם התפילה נמצאים מפלס אחד מעליו. קירות המבנים מצופים בשיש מקומי.
מידות ומספרים סמליים שונים שולבו במבנה המסגד: על גבי מבנה התפילה העיקרי מתנוססת כיפה בקוטר של 45 מטרים - לציון הכרזת העצמאות של אידונזיה בשנת 1945. היא נתמכת על ידי 12 עמודים עגולים מצופים בפלדת אל-חלד - לציון 12 ברביע אל-אוול, הנחשב על ידי חלק מהסונים ליום הולדתו של הנביא מוחמד. הכיפה במבנה המשני היא בקוטר 8 מטרים, לציון חודש אוגוסט שבו הוכרזה עצמאות המדינה. במבנה העיקרי קיימים חמישה מפלסים (מהם ארבעה מפלסים של גלריות המשקיפות על אולם התפילה), כמספר חמשת עמודי האסלאם. למתחם שבעה שערים בסך הכל, כמספר העולמות בקוסמולוגיה האסלאמית. גובהו של המינרט 96.66 מטרים, מהם 66.66 מטרים המצופים שיש - לציון המספר 6,666, אחת הגרסאות למספר פסוקי הקוראן, ו-30 מטרים של חוד פלדת אל-חלד מעליה.
עיצוב אולם התפילה הוא מינימליסטי. בקיר הקדמי של אולם התפילה קבועים המחראב והמינבר. על הקיר כתובים בערבית שמותיהם של אללה מימין ושל מוחמד משמאל, ובמרכז הפסוק ה-14 של הסורא ה-20 בקוראן.