תל דור הוא תל קדום המזוהה עם העיר המקראית דור. האתר הארכאולוגי יושב על רכס כורכר בדרום חוף הכרמל, כ-30 ק"מ דרומית לחיפה. שטח התל הוא כ-70 דונם. באזור התל ישנם שלושה מפרצים נתון זה הפך את העיר דור לנמל ונקודת סחר חשובה. בפברואר 1952 חפר בתל דור יוסף ליבוביץ' מטעם אגף העתיקות והמוזיאונים. בחפירתו חשף ליבוביץ חלקים מתיאטרון העיר בצפון התל וכן מהכנסייה הביזנטית במזרח התל. החפירה העיקרית בכנסייה התקיימה בין השנים 1979 -1994. החל משנת 1980 ועד היום מתקיימת בתל דור חפירה רחבת היקף על ידי משלחת המורכבת משיתוף פעולה של מוסדות אקדמיים וחוקרים עצמאים ובחסותה של החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה. נכון להיום נפתחו בחפירה שמונה שטחי חפירה עיקריים שבהם נחשפו שכבות היישוב מתקופת הברונזה המאוחרת ועד התקופה הרומית. פרויקט חפירות תל דור הוא מהפרויקטים הגדולים והרציפים ביותר בדרום הלבנט.
תל חצור.
תל חצור הוא תל וגן לאומי השוכן ממערב לאיילת השחר בגבולו הדרומי של עמק החולה. תל חצור משתרע על שטח של כ-840 דונם והוא הגדול מבין כ-200 תילים מקראיים ברחבי ישראל. בשנת 2005 הוכר תל חצור כאתר מורשת עולמית. שטחה של העיר מתחלק לשני חלקים - העיר העליונה, או האקרופוליס ששטחו 120 דונם, והעיר התחתונה המשתרעת על 700 דונם. בשנים 1955–1958 חפרה במקום משלחת גדולה בהנהלתו של יגאל ידין. עונה נוספת ניהלה משלחתו של ידין בשנת 1968. החפירות במקום התחדשו בשנת 1990 על ידי משלחת חפירות בהנהלתו של אמנון בן תור.
תל מגידו.
תל מגידו הוא מהחשובים ומהמרשימים באתריה הארכאולוגיים של ישראל. ראשית ההתיישבות בו החלה באלף הרביעי לפנה"ס. ממצאי החפירות ותעודות מצריות קדומות הראו שההתיישבות במגידו החלה באלף הרביעי לפנה"ס (התקופה הכלכוליתית). בראשית האלף השלישי לפנה"ס (תקופת הברונזה הקדומה) הייתה מגידו עיר שהוקפה בחומה אדירה. כמו כן, נתגלה כי באלף השני לפנה"ס הייתה מגידו אחד מן המרכזים השלטוניים המצריים החשובים בארץ ישראל. החפירות הראשונות במקום נערכו על ידי החוקר הגרמני הטמפלרי גוטליב שומאכר בשנים 1905-1903. בין 1925 ל-1939 המשיכה לחפור במקום משלחת של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. ב-1960, ב-1966 וב-1967 ניהל את החפירות יגאל ידין. חפירה נוספת נערכה בשנת 1974, על ידי אברהם איתן. מאז 1994 נערכות במגידו חפירות נרחבות על ידי אוניברסיטת תל אביב בניהול פרופסור ישראל פינקלשטיין ופרופסור דוד אוסישקין. החוקרים גילו במגידו שלושים שכבות ארכאולוגיות, החל מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה האשורית, המשתרעות על פני למעלה מ-4000 שנה. בשנת 2005 הוכר האתר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
תל ערד.
תל ערד הוא אתר ארכאולוגי בנגב המזרחי, כ-10 ק"מ מערבית לעיר ערד. תל ערד נמצא על צומת דרכים חשוב מתקופה הקדומה ועד ימינו. באתר נערכו חפירות במשך 18 עונות חפירה, מתוכן 14 עונות חפירה בעיר תקופת הברונזה הקדומה, בראשותה של רות עמירן. משלחת ראשונה בשנים פעלה במקום בשנים 1966-1962, והשנייה בין 1980-1971. החפירות בתל המצודות נערכו ברובן על ידי יוחנן אהרוני. האתר מוכרז כגן לאומי המופעל על ידי רשות הטבע והגנים. תל ערד מזוהה לדעת יוחנן אהרוני וחוקרים אחרים עם ערד המקראית הנזכרת כעיר כנענית חזקה בנגב המזרחי, שלא ברור אם נכבשה על ידי שבטי ישראל, הממצא הארכאולוגי בתל מתחלק לשתי תקופות עיקריות: הממצאים בעיר התחתונה הם מתקופת הברונזה הקדומה בלבד, ותל המצודות ובו שרידים מתקופת הברזל ועד התקופה הביזנטית. במצודה שבראש התל נמצא מקדש ישראלי שלדעת החופרים היה דגם מוקטן של בית המקדש הראשון שחרב מאוחר יותר על ידי המלך יאשיהו בעת הרפורמות הדתיות שהנהיג. המקדש כלל היכל רחב ואולם קטן בסמוך לו. בין הממצאים מצבת אבן בגובה של מטר אשר נמצאה על הבמה המרוצפת באולם הקטן. באתר נתגלו חרסים עם כתובות אשר כללו שמות של משפחות כוהנים.
שנים עבריות ג'ש' - ג'שצ&quot;ט
אירועים.
מולך על ממלכת יהודה לשלושה חודשים
שנים עבריות ג'ת' - ג'תצ&quot;ט
שנים עבריות ג'ת&quot;ק - ג'תקצ&quot;ט
שנים עבריות ג'ת&quot;ר - ג'תרצ&quot;ט
שנים עבריות ד'ר' - ד'רצ&quot;ט
שנים עבריות ד'ש' - ד'שצ&quot;ט
שנים עבריות ד'ת' - ד'תצ&quot;ט
שנים עבריות ד'ת&quot;ק - ד'תקצ&quot;ט
שנים עבריות ד'ת&quot;ר - ד'תרצ&quot;ט
גלוסקמת יעקב אחי ישו
"גלוסקמת יעקב אחי ישו" היא גלוסקמא שנמצאה בישראל בשנות השבעים, אשר זכתה לפרסום נרחב בעולם בשנת 2002. על הגלוסקמא נחרט בארמית (בתרגום לעברית: "יעקוב בן יוסף אחיו של ישוע"). הגלוסקמא היא קופסת אבן שנועדה לשימור עצמותיו של הנפטר שהונחו בתוכה, בהתאם למסורת היהודית שהייתה מקובלת בעיקר באזור ירושלים במאה הראשונה לספירה. ככל הידוע, הגלוסקמא התגלתה בעמק קידרון בסמוך לכפר סילואן. על סמך הכתובת, נטען שהגלוסקמא הכילה קרוב לוודאי את עצמותיו של יעקב, אחיו של ישו מנצרת.
הבעיות בזיהוי ובמקוריות.
אף על פי שכל השמות המצוינים בגלוסקמא (יעקב, יוסף וישוע) היו שמות יהודיים נפוצים בתקופת בית שני, על פי בדיקת שכיחות ושילוב השמות המופיעים על גבי הגלוסקמא, אשר בוצעה על ידי פרופסור קמיל פוקס מאוניברסיטת תל אביב, במהלך עשרות השנים בהן היו גלוסקמאות אבן בשימוש בירושלים חיו ונפטרו באזור ירושלים רק כשבעה עשר אנשים בוגרים ששמם הפרטי היה יעקב, שם אביהם היה יוסף והיה להם אח בשם ישוע. פרופסור אנדריי לאמייר, ארכאולוג מומחה לכתובות ארמיות ולתקופת ראשית הנצרות מאוניברסיטת סורבון, ציין במחקר המדעי שפרסם כי עצם הזכרתו של אח בכתובת על גבי גלוסקמא הייתה נדירה ביותר במהלך אותם שנים, ומשכך היא מצביעה על היותו של האח המוזכר על גבי גלוסקמא בצמוד לשמו של נפטר, דמות חשובה וידועה בקהילה. לאמייר טען שנתון זה מחזק את הסבירות לכך שבגלוסקמא זו נטמנו עצמותיו של יעקב, אחיו של ישו מנצרת, ומשכך מדובר בממצא הארכאולוגי הקדום ביותר שנתגלה המזכיר את ישו משם.
הגלוסקמא מצויה באוסף העתיקות של עודד גולן, אחד האספנים הידועים בעולם של ארכאולוגיה ארצישראלית ושל ארכאולוגיה מקראית. גולן רכש את הגלוסקמא מסוחר עתיקות במזרח-ירושלים באמצע שנות השבעים של המאה הקודמת. לדבריו דווח לו כי הגלוסקמא נתגלתה בעמק קידרון בסמוך לסילוואן (כפר השילוח).
לאחר פרסום הגלוסקמא בתקשורת בשנת 2002, היה מוצא הגלוסקמא נתון לוויכוחים, חלק טען כי היא זיוף מודרני, חלק טען כי המדובר בממצא אותנטי, ורק התוספת "אחוי דישוע", נכתבה, לדעתם, בכתב שונה משאר הכתובת, ולכן היא הזיוף, ואחרים (כמו רוני רייך, שמואל אחיטוב, חגי משגב, אסתר אשל ועדה ירדני) סברו כי הכתובת כולה עשויה להיות ממצא מהימן.
מקוריות כתובת הגלוסקמא עמדה בליבו של הליך משפטי שנמשך קרוב ל-8 שנים (2004–2012), בבית המשפט המחוזי בירושלים, לאחר שרשות העתיקות הצהירה כי מחצית מכתובת הגלוסקמא עתיקה ומחציתה הוספה בשנים האחרונות. במשפט העידו כ-120 עדים, בהם למעלה מ-50 מומחים מרחבי העולם לארכיאומטריה, ביו-גאולוגיה, גאולוגיה, מיקרוסקופיה, טכנולוגיות עיבוד אבן, פליאוגרפיה, ארמית, ארכאולוגיה, צילום ועוד, שבחנו את הגלוסקמא ואת אותנטיות הכתובת. המומחים – בהם פרופ' קרומביין (מאוניברסיטת אולדנברג), ד"ר אמנון רוזנפלד וד"ר אריה שימרון (מהמכון הגאולוגי בירושלים), ד"ר אד קיל וד"ר דן רחימי (מעבדות מוזיאון ROM בטורונטו), פרופ' ג'יימס הארל (מאוניברסיטת טולדו), ואורנה כהן (רשות העתיקות) – קבעו, על סמך איתורה של פטינה טבעית ממקור ביולוגי שהתפתחה באופן איטי במשך מאות שנים בחריצי אותיות שונות בכתובת (בפרט בחלק הכתובת שנחשד על יד הרשות להיות חדש), כי ניתן לקבוע בוודאות כי הכתובת לא נחקקה בדורות האחרונים. וכי פטינה זו זהה בכל פרמטר לפטינה המצויה על פני דפנות הגלוסקמא, שאין עוררין על קדמוניותה. ביהמ"ש ציין בהכרעת הדין שגם כמה ממומחי רשות העתיקות העידו כי הם זיהו בוודאות פטינה טבעית במילים "אחיו של ישו" וציין כעובדה ש"בסופו של יום נמצאה פטינה (ביולוגית ורניש) אותנטית בחלקה השני של הכתובת", החלק שנטען בכתב האישום שזויף.
ארכאולוגים ומומחים לכתובות עבריות וארמיות מימי הבית השני, אישרו את התאמתה המלאה של הכתובת כולה לכתובת שנחקקה בירושלים בסביבות אמצע המאה הראשונה לספירה. הארכאולוג וחוקר ירושלים, פרופ' רוני רייך, סיכם את חוות דעתו בנוגע למקוריות הכתובת כך: "לא ניתן להצביע בכתובת על ערבוב של סממנים צורניים ותוכניים מתקופות שונות, העשוי להצביע על זיוף כלשהו. לפי דעתי, דומה שכל אחד מן המאפיינים של הכתובת שפורטו לעיל, ושל כל המאפיינים האלה גם יחד, וללא יוצא מן הכלל, מעידים על כתובת אותנטית משלהי ימי הבית השני (בעיקר המאה הא' לספירה המקובלת)".
ביהמ"ש המחוזי בירושלים קבע בהכרעת דין כי לא הוכח שהכתובת של הגלוסקמא או חלק ממנה זויף, וכי הוא מאמץ את הראיות שהוצגו בפני ביהמ"ש לכך שגולן רכש את הגלוסקמא בשנות השבעים של המאה הקודמת. עם זאת הדגיש בית המשפט כי אין בכך כדי לקבוע שהכתובת אותנטית. המדינה ורשות העתיקות לא ערערו על הכרעת הדין והגלוסקמא הוחזרה בהוראת בית המשפט לאספן עודד גולן.
הסרטים הדוקומנטריים "אחיו של ישו" (דיסקברי, 2003) ו"הקבר האבוד של ישו" (ג'יימס קמרון ושמחה יעקובוביץ', 2007) נקשרו לתגלית זו.
כתובת הגלוסקמה נכללת כיום בקורפוס המדעי המלא של כל הכתובות המוכרות על גבי גלוסקמאות שנתגלו בישראל, שפורסם בשנת 2010.
הג'יהאד החדש
ג'י שמונה
ממשלת ישראל השתים עשרה