בהגיעו לישראל פגש באחיו הרב שלום יצחק הלוי, שאותו לא הכיר עד אז מפני שאחיו עלה לארץ ישראל טרם נולד, ובהמלצתו הלך ללמוד בישיבות ירושלים, ביניהן ישיבת מרכז הרב. בשנת תשכ"ב מונה לרב שכונה בהרצליה, וכעשר שנים לאחר מכן (תשל"ב, 1972) נבחר לרב העיר הספרדי. לאחר בחירתו הוגשה בקשה לצו על תנאי ולפסילת בחירתו, בשל מה שנראה למגישיו כאי־חוקיות בפעילותו של הגוף הבוחר, שנדחתה על ידי בית המשפט העליון. הרב יצחק הלוי שימש בתפקיד זה עד מותו, במשך שלושים וארבע שנה, לצד רבה האשכנזי של העיר יצחק יחיאל יעקובוביץ.
נפטר בב' בניסן תשס"ה. היה נשוי למזל, ולא הותיר אחריו בנים. על שמו תיכון לחיים אחי"ה בהרצליה, והעמותה "ברכת חיים לתורה ולתעודה".
יצחק הלוי (פירושונים)
בובי איקס
בובי איקס (באנגלית: Bobbie Eakes; נולדה ב-25 ביולי 1961) היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה.
איקס נולדה בג'ורג'יה כצעירה מבין חמש בנות, ב-1982 נבחרה למיס ג'ורג'יה וב-1983 הייתה אחת מעשר המועמדות הסופיות בתחרות מיס אמריקה.
ב-1986 התארחה בסדרת הטלוויזיה "מטלוק". ב-1988 שיחקה בפרק בסדרה "חופשי על הבר" ולאחר מכן הופיעה בסדרות "רחוב ג'אמפ 21" ו"צער גידול בנות".
בשנת 1989 החלה להופיע באופרת הסבון "היפים והאמיצים" בתפקיד מייסי אלכסנדר, אהובתו של ת'ורן פורסטר, עקב תפקיד זה היא קיבלה את מירב פרסומה והייתה מועמדת עליו לפרס אופרת הסבון של מגזין דיגסט. איקס עזבה את הסדרה ב-2000, אך ב-2002 שבה לשחק בסדרה עד לפרישתה הסופית שנה לאחר מכן.
בשנות האלפיים היא הופיעה בתפקיד עצמה בקומדיית המצבים "הופ ופיית", והתארחה בסדרות "ג'אג", ו-"ימי חיינו".
בשנת 2003 החלה לשחק תפקיד קבוע בסדרה "כל ילדיי" כקריסטל קארי, עד אשר עזבה את הסדרה בשנת 2011.
Service Civil International שרות אזרחי בינלאומי
שירות אזרחי בינלאומי
Service Civil International
המצור על ירושלים (70)
המצור על ירושלים שהתרחש בשנת 70 לספירה (י"ד בניסן - ח' באלול ג'תת"ל), היה השלב הסופי בהכנעת המרד הגדול נגד השלטון הרומאי, שהתרחש בארץ ישראל בשנים 70-66 לספירה. המצור הסתיים בכיבושה של העיר בידי כוחות האימפריה הרומית תחת פיקודו של טיטוס. במהלך כיבוש ירושלים (שבוצע במספר שלבים) שרף הצבא הרומאי את בית המקדש, ערך טבח באוכלוסייתה, והחריב את העיר. מספר ההרוגים שמתו בחרב או ברעב הסתכם במאות אלפים. ההרס והטבח שבאו בעקבות כיבוש ירושלים, גרמו לשקיעתהּ של העיר לאחר מאות שנים של שגשוג ופריחה.
ההתקוממות בירושלים נגד השלטון הרומי, היוותה את השלב הראשון ואת המאיץ לפרוץ מרד כללי של האוכלוסייה היהודית בארץ ישראל נגד האימפריה הרומית. המרד פרץ בהדרגה לאחר תסיסה ארוכה בת שנים רבות שהונעה מסיבות שונות ומגוונות, אך בעלות אופי אחיד ומשותף. המרד כלל את כל חלקי ארץ ישראל ואף מחוצה לה, אך המערכה המרכזית התרחשה בירושלים. המורדים היהודים, שהיו מלכתחילה מפולגים למספר סיעות, ניהלו מלחמת אחים קשה בתוך העיר, במקביל למערכה נגד האויב הרומי. הם השכילו להתאחד רק לאחר שהצבא הרומאי הטיל מצור על העיר ותקף אותה, אך בשלב זה של המרד, זה כבר היה מאוחר מדי.
ההשלכות של החורבן על העם היהודי היו קשות והשפעתן הייתה במגוון תחומים ולטווח ארוך, עד לימינו אנו.
ירושלים בשלהי ימי הבית השני.
בשלהי ימי הבית השני הגיעה ירושלים לשיאה. שטחה של ירושלים עמד אז על כ-1,800 דונם (פי שניים משטחה של העיר העתיקה בימינו), ובתוכה היו ארמונות ושכונות הדומות לאלו שבאימפריה הרומית. העיר הוקפה בחומות בצורות עם מגדלים הנישאים ובולטים לגובה רב.
רקע גאוגרפי: מבנה העיר, חומותיה וביצוריה.
ערב המרד הגדול הייתה ירושלים מוקפת ומחולקת במספר חומות. העיר המרכזית הכילה במזרחה את עיר דוד הצפופה והוותיקה (שכונתה גם "העיר התחתונה"), ובמרכזה ובמערבה את "העיר העליונה" שנבנתה החל מימי החשמונאים ואילך. בין רבעים אלו היה גיא שכונה "הגיא המרכזי" (או "טִירוֹפּוֹיאוֹן", מיוונית), שלאורכו - מהדרום לצפון - טיפס רחוב ארוך ורחב עד לכותל המערבי של הר הבית, שם המשיך עוד לאורכו של הכותל. בצד המערבי והעליון של העיר העליונה בנה המלך הורדוס לעצמו ארמון מלוכה מפואר; הארמון גבל בחומת העיר ומצִדו הפנימי (שלצד העיר) הוא הוקף בחומה המבדילה אותו מהעיר. בחומה החיצונית שובצו שלושה מגדלי ענק מפוארים: מגדל פצאל, מגדל היפיקוס ומגדל מרים. סביב רבעים אלו נבנתה "החומה הראשונה", שהקיפה למעשה את העיר התחתונה יחד עם העיר העליונה. שתיהן היוו למעשה את חלקה העיקרי של ירושלים.
צפונה לעיר התחתונה היה שטח הר הבית ובו בית המקדש השני. שטח זה היה המקום המרכזי בירושלים בפעילותו ובחשיבותו היה בית המקדש. הורדוס הכפיל את שטחו של הר הבית, וזה הפך למקדש הגדול ביותר ברחבי האימפריה הרומית. מקדש הורדוס היה מוקף בסטווים מפוארים ותוכו רוּצף וחוּפה בסוגי שיש יקרים ובזהב. הוא נישא עד לגובה של כ-70 מטרים מעל רחבת הר הבית, שאף היא הייתה גבוהה בהרבה מהעיר שתחתיה. המקדש והר-הבית נתמכו בחומות-תמך אדירות. בקצה המערבי של חומת הר-הבית הצפונית בנה הורדוס את מצודת אנטוניה שבפינותיה התנשאו ארבעה מגדלים גבוהים הצופים על פני השטח כולו. ובצלע הדרומי של ההר הקים הורדוס את הסטיו המלכותי, ששימש גם למטרות ציבוריות. מפעל הבנייה הכביר התקדם אף בימי ממשיכיו של הורדוס עשרות שנים אחר מותו. בית המקדש שימש מוקד לאמונת עם ישראל והיווה את מרכז חיי הרוח. ההיערכות לקליטת עולי הרגל והמון האדם שפקד את העיר, כללה בין היתר: סלילת דרכים, בניית שווקים, אספקת מים והכשרת מקומות אירוח. לקראת סוף ימי הבית השני, ככל שגברה העלייה לרגל, כך עלתה חשיבותה של ירושלים והיא הפכה לאחת הערים הגדולות באימפריה הרומית.
בתקופת הורדוס התפשטה ירושלים צפונה לצדו המערבי של הר-הבית; השוק הגדול הסמוך לכותל המערבי של הר-הבית הוסיף והתרחב אל הצפון ורובע חדש נוצר סביב השווקים שהתהוו במקום עם גדילת הסחר. הרובע שהתפתח מערבית וצפונית להר-הבית, בצמוד אליו, תוּחם על ידי חומה חדשה שנקראה "החומה השנייה". עיקר ביצורי ושִכלולי העיר והמקדש בוצעו בידי הורדוס כ-100 שנים לפני פרוץ המרד. בשנים הסמוכות יותר למרד התרחבה העיר עוד לכיוון צפון ושכונות חדשות נבנו מצפון לחומה השנייה והראשונה. המלך אגריפס הראשון החל לבנות את "החומה השלישית", שאמורה הייתה להקיף את כל השטח הצפוני החדש. אולם מלאכת הבנייה הושבתה, ככל הנראה בפקודת הקיסר קלאודיוס, שחשש מביצורה של העיר. השלמת החומה התבצעה, כפי הנראה, על ידי המורדים רק עם ובסמוך לפרוץ המרד. חומה זו הייתה פחות חזקה משאר חומות העיר.
לעיר היו "מחסומים" טבעיים-טופוגרפיים: נחל קדרון מהמזרח וגיא בן הינום מהדרום. מסיבה זו אף נותרו גבולות העיר בצדדים אלו יציבים לאורך כל התקופה ההלניסטית עד לעת חורבן העיר.
המבנה הדתי-חברתי.
החברה היהודית בתקופת בית שני הייתה חלוקה לכמה כיתות שנבדלו ביניהן באמונתן ובהרכבן החברתי. אל שלוש הכיתות הבולטות - הצדוקים, הפרושים והאיסיים - נוספה בתחילת המאה הראשונה לספירה הכת המכונה על ידי יוסף בן מתתיהו "הפילוסופיה הרביעית", זרם רעיוני שדגל בשחרור מעול הרומאים בתוקף אמונות משיחיות. עם הפרושים, שהאמינו בתורה שבעל פה, נמנו בעיקר אנשי מעמד הביניים וחלק מעניי העם, אולם הם היו דומיננטיים מאוד בחיי היהודים. במחצית השנייה של המאה הראשונה, צמחו מתוך "הפילוסופיה הרביעית" הקנאים, שדרשו שחרור מהשלטון הרומאי, ופלג קיצוני ובולט מתוכם - הסיקריים, שנקראו כך על שם הפגיונות הקטנים שנשאו עמם תחת בגדיהם ודקרו באמצעותם יריבים פוליטיים.
יוספוס פלאביוס, לאורך כל חיבורו "מלחמת היהודים", מרבה לתאר את הפילוג והמחנאות שהיו בין קבוצות היהודים, ולדבריו אף לא הושגה אחדות מלאה גם כאשר הרומאים כבר לחמו מול שורות המורדים. תיאורים אלו נמצאים הם בעמדת יחיד וללא חולק, שכן אין תיעודים היסטוריים אחרים מבני אותה תקופה שהכירו את המצב החברתי בירושלים. אמנם היסטוריונים נוטים לחשוד את יוספוס בהגזמה של הקיטוב בין המחנות, ובניסיון להציג באור שלילי ועוין את היחס שבין הקבוצות. כך מציין מנחם שטרן, כי: .
הכהונה הייתה מעמד האצולה היהודי, ורבים מבניו השתייכו לשכבת עשירי ירושלים. הכהנים הגדולים, המשרתים ובדימוס, היוו את האליטה של העיר ושל העם כולו. עם תחילתו של המרד הגדול בירושלים, לקחה האליטה את ההנהגה לידיה, אולם כבר בשנתו הראשונה של המרד איבדה את שלטונה ומעמדה לקנאים שהשתלטו על רחובות ירושלים.
ירושלים במרד הגדול.
אופיים של הנציבים הרומיים בתקופה שקדמה לפרוץ "המרד הגדול" ונטייתם לטובת האוכלוסייה הסורית-הלניסטית במחלוקות עם האוכלוסייה היהודית בתחומי ארץ ישראל, וכן סחיטת הכספים אותה הפעילו על האוכלוסייה היהודית ופגיעתם ברגשות הדתיים שלה – דרדרו את יחס המרות של האזרחים היהודים, וכשהאחרון שבהם, גסיוס פלורוס, ערך טבח באוכלוסייה היהודית בירושלים, ואף ניסה לגזול את כספי המקדש, החלה התמרמרות כללית בקרב הציבור היהודי, שהפכה להתקוממות ראשונית בירושלים. היה זה הניצוץ שהבעיר את המרד הגדול בשנת 66 לספירה.
המרידה והשתלטות היהודים על העיר.
העם בירושלים התקומם ויצא במרד נגד שלטונו של פלורוס. ניסיונותיו של אגריפס השני להניא את העם ממרד לא צלחו, והוא גורש מהעיר. הסיקריים פעלו ברחבי העיר להעמיק את המרד, הם הציתו מבנים ותפסו מוקדי שליטה. לאחר יומיים של לחימה הם השתלטו על מצודת אנטוניה וטבחו בחיל המצב הרומי ששהה בה. בינתיים פרצה בעיר מלחמת אחים בין הקבוצות השונות.