על פי תחקיר של הניו יורק טיימס, החל משנת 2017 יחידות משטרה מקומיות קיבלו היתר וגישה ממשלת סין לפריסה של מערכות ריגול מקומיות גם בערים רבות שמחוץ למחוז שינג'יאנג. מערכות הריגול כוללות שילוב של מצלמות זיהוי פנים לצד סורקי טלפונים סלולריים שעוקבים אחר תנועתם של מכשירי הסלולר האישיים, במטרה להצליב את מיקום הטלפון הסלולרי מול מיקומו של בעליו. כדי להקל על הצלבה זו העבירה ממשלת סין בשנת 2019 חוק שמחייב סריקת פנים לכל רוכש כרטיס סים. על פי התחקיר, המידע של התושבים הכולל מידע אישי רגיש לצד היסטוריית מיקומים, נשמר בתחנות המשטרה המקומיות באופן לא מאובטח, וחשוף עקב כך לפרצות אבטחה פוטנציאליות.
בשנת 2019 נאסר על כלי תקשורת בבעלות זרה לפרסם תוכן ללא אישור ממשלתי מראש ובעיתונות מפורסמת דרך קבע אזהרה מטעם הנשיא שי ג'ינפינג שלא להביע עמדות שונות מהעמדה הרשמית של מפלגת השלטון.
הגבלות על חופש התנועה.
המפלגה הקומוניסטית עלתה לשלטון בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 וקבעה בסין מדיניות של כלכלה מתוכננת. מאוחר יותר, ב-1958, הקים מאו מערכת ממשלתית שתפקידה לשלוט בהגירה בתוך המדינה. לאזרחים הונפקו אישורי שהייה לפי אזורים ובהם כל עובד סווג כ"כפרי" או כ"עירוני". אדם שחפץ לעבור מאזור כפרי לאזור עירוני ולהפסיק לעבוד בחקלאות נדרש לפתוח בהליך ביורוקרטי רלוונטי כאשר מספר העובדים שהורשו לבצע מהלכים שכאלה היה מוגבל. אנשים שעבדו מחוץ לתחום או לאזור גאוגרפי המאושר עבורם לא היו זכאים לקבל הקצבת מזון, דיור מהמעסיק, או טיפולי בריאות. כמו כן מערכות החינוך, התעסוקה ורישום הנישואים נשלטו ווסתו לפי מדיניות זו. מערכת שליטה זו הוסברה בצורך למנוע את הכאוס הנגרם על ידי תהליכי עיור בלתי מתוכננים. כחלק ממדיניות מדינה אחת, שתי שיטות, שהוצעה על ידי דנג שיאופינג והתקבלה על ידי ממשלות בריטניה ופורטוגל, האזורים המנהליים המיוחדים שהוקמו בהונג קונג ובמקאו שמרו על גבולות נפרדים ביניהם לבין שאר אזורי הרפובליקה העממית. אזרחי סין היו אמורים לקבל אישור מהממשלה לפני נסיעה להונג קונג או מקאו, אך בפועל דרישה זו בוטלה לאחר העברת השלטון. מאז, ההגבלות שהוטלו על ידי ממשלות ה-SAR הן הקובעות ומגבילות את חופש התנועה.
החופש הפוליטי.
הממשלה הסינית פועלת נגד התנגדות מאורגנת לממשלה. מתנגדי משטר נעצרים ונכלאים באופן שגרתי, בדרך כלל לתקופות ארוכות וללא משפט. ישנם אף מקרים של עינויים, עבודות כפייה וחקירות לשם השגת הודאות שווא בהאשמות שונות. כאמור, חופש ההתאספות וההתאגדות מוגבל מאוד. הפעולה ההמונית האחרונה בעניין החופש הפוליטי דוכאה בטבח בכיכר טיין-אן-מן בשנת 1989, באשר מספר ההרוגים המשוער נע בין 200 ל-10,000.
אחד ממתנגדי המשטר הידועים הוא ג'אנג ג'ישין, שפעל נגד השמאל הקיצוני הקומוניסטי. באוקטובר 2008, הממשלה הסינית גינתה את החלטת הפרלמנט האירופי להעניק את "פרס סחרוב לחופש המחשבה" להו ג'יה, בטענה כי הייתה זו "התערבות בענייניה הפנימיים של סין" לתת פרס ל"פושע כלוא". לאחר הענקת פרס נובל לשלום לאסיר הפוליטי ליוּ שְׁיָאוֹבּוֹ בשנת 2010, סין החלה להחרים סחורות שיובאו מנורווגיה.
ב-8 בדצמבר 2008, יומיים לפני פרסום צ'רטר 08, נעצר הפעיל הפוליטי ליו שיאובו. הוא חתם על הצ'רטר יחד עם 302 אזרחים סינים אחרים. הצ'רטר הוא מעין מניפסט שפורסם ביום השנה ה-60 להכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם (10 בדצמבר 2009), שנכתב ברוח המניפסט הצ'כוסלובקי (צ'רטר 77), ובו קראו להרחבת חופש הביטוי, זכויות האדם, וכן לבחירות חופשיות.
למרות שהממשלה הסינית פוגעת כיום פחות בפרטיות האזרחים מאשר בעבר, היא עדיין רואה צורך לעקוב אחר מה שאנשים אומרים בפומבי. פורומים באינטרנט נמצאים תחת פיקוח קפדני, וכך גם הדואר היוצא מחוץ לסין והדואר האלקטרוני.
במאה ה-21 נסגרו בסין כנסיות רבות בטענות של "פיתוח סביבתי". פעילים פוליטיים, עו"ד שעסקו בתחומים ציבוריים ואפילו בני משפחה של מתנגדי-משטר נכלאו.
עמדות בקהילה הבין לאומית.
דו"ח מצב זכויות האדם בסין בידי משרד החוץ האמריקני ודוחות של ארגוני זכויות אדם כגון אמנסטי אינטרנשיונל ו-Human Rights Watch מציינים כי סין מתעלמת באופן מופגן מכללי המשפט הבינלאומי בנוגע לזכויות האדם בשטחה. במרץ 2004 נוספה לחוקת סין העממית פסקה אשר מחייבת את המדינה "לכבד ולשמור את זכויות האדם" בשטחה, על אף שעמדת השלטון הרשמית בסין הייתה כי זכויות אלו כבר ממומשות כהלכה במדינה. במערב היו שקיוו ששינוי החוקה יביא לשינוי ביחס המפלגה הקומוניסטית השולטת בסין כלפי זכויות האדם, אך תקוות אלו התבדו, והשלטון בסין ממשיך להפר זכויות אדם בסיסיות כגון חופש הביטוי וחופש האמונה.
תשומת הלב העולמית הופנתה לסוגיית זכויות האדם בסין כאשר נודע שפרס נובל לשלום לשנת 2010 יוענק לליו שיאובו, בעודו כלוא, כאמור. מקרה נוסף שהביא להעלאת הנושא היה מעצרו של האמן איי וייויי.
נקודת המבט של השלטון בסין.
מאז המאה ה-19 שאפה הפוליטיקה הסינית למדינה חזקה בעלת חברה החיה בהרמוניה סוציאלית וללא פערים אקונומיים. ההוגה ליינק קויצ'הו קבע כי חובתם האזרחים היא בניית מדינה חזקה על חשבון גחמותיהם האישיות וזאת מבלי להתלונן בפני הממשל על ערכי חופש ירודים - בניגוד לעמדות פילוסופים אירופים באותה עת.
בהתייחס למסורת הסינית, השלטונות דאגו ועודדו את ה"זכויות הטובות" (מזון וביגוד) ולא עודדו "זכויות שליליות" (כגון חופש הביטוי והמחאה). אלו היו הזכויות הבסיסיות שסיפקו השלטונות בסין. כשהוקמה הרפובליקה העממית של סין היא דאגה לשמר את אחריות המדינה למצבם האקונומי של אזרחיה ולבריאותם.
שלטונות סין מכחישים את קצירת האיברים ממתרגלי הפאלון גונג, אך לא הרשו לחוקרים להיכנס לסין ולא נתנו שום הסבר מהו מקור האיברים לניתוחי ההשתלות המרובים.
המשטר הסיני מכיר בהפרות זכויות אדם, בחוסר חופש השיפוט של בתי המשפט בסין ובשימוש בעינויים להוצאת הודאות מנאשמים, אך טוענת כי על השינוי לבוא מתוך המפלגה החוקית היחידה בסין, המפלגה הקומוניסטית.
אסי דגני
אסי דגני (נולד ב-14 במאי 1935) הוא משורר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה.
דגני נולד בירושלים. בוגר האוניברסיטה העברית בספרות עברית וספרות אנגלית. פרסומיו הראשונים ראו אור ב"קשת" וב"הארץ שלנו" (1965). מאז ראו אור שיריו, רשימותיו ותרגומיו בכתבי עת שונים בארץ ובעולם. מפרסם גם סקירות על ספרי שירה חדשים. חבר באגודת הסופרים העבריים מ-1997.
ברוקולי
ברוקולי (שם מדעי: "Brassica oleracea Italica") הוא זן של כרוב הבר.
לברוקולי ראשי פרחים ירוקים כהים, המסודרים בצורה דמוית-עץ על גבי ענפים שנובטים מגבעול עבה ואכיל. אזור הפרחים הגדול מוקף בעלים ירוקים. במראהו דומה הצמח לכרובית.
את הברוקולי מגדלים באזורים קרירים, בשל חוסר יכולתו לפרוח באקלים קיצי חם. עונות זריעתו הן סתיו וחורף.
לברוקולי ערך תזונתי גבוה. בישולו נעשה באמצעות טכניקות פשוטות, בעיקר הרתחה או אידוי, ניתן לאכול תפרחות של צמח טרי גם ללא בישול.
מקור השם.
מקור המלה "ברוקולי" במילה הלטינית "ברקיום" (brachium) ולאחר מכן המלה האיטלקית "ברוקולו" (broccolo), פירושן זרוע או ענף. השם משקף את צורת הצמח שמסתעף כמו עץ.
היסטוריה.
הצמח פותח מכרוב הבר באמצעות ברירה מלאכותית ודיכוי התפתחות הפרחים. היסטוריונים סבורים כי בתקופת רומא העתיקה נעשה לראשונה גידול של ברוקולי, על אף שהמילה "ברוקולי" לא נמצאת ביצירות מהתקופה.
על אף אי הוודאות באשר למועד הגידול הראשוני, מקורו הגאוגרפי של ברוקולי היה בוודאות באיטליה, והצמח לא התפרסם מחוץ לארץ זו במשך שנים רבות. ברוקולי הופיע בצרפת לראשונה ב-1560, אך ידוע כי אף במאה ה-18, ברוקולי לא היה מאכל פופולרי באנגליה. כשהמאכל הובא לארצות הברית על ידי המדינאי והמדען תומאס ג'פרסון באמצע אותה מאה, היה הברוקולי יבול נדיר ואקזוטי מאוד. הברוקולי הפך למאכל עממי רק בראשית המאה ה-20, כשמחירו ירד וכאשר המגדלים בחרו להדגיש את ערכו התזונתי.
תזונה.
הברוקולי הוא מאכל בעל ערך תזונתי גבוה, ותועלת בריאותית מגוונת לגוף. לדוגמה, בעוד שברוקולי מכיל רק 43 קלוריות למנה של כוס אחת, הוא מכיל 205.7% של הצריכה היומית המומלצת של ויטמין C, כ-90 מיליגרם למאה גרם. להשוואה, בתפוזים יש 50 מ"ג ל-100 גרם, בתרד 30, בעגבניות 10, ובתפוחים 6.
בנוסף, ברוקולי מכיל מרכיבי מזון חיוניים אחרים, כמו סידן, חומצה פולית, סיבים תזונתיים, ויטמין K, מנגן, חומצת האמינו טריפטופן, אשלגן, וויטמין B6.
כמו כן מיוחסת לברוקולי יכולת למניעת מחלות רבות. מחקרים רבים מצאו כי צריכת ברוקולי מסייעת במניעת סרטן. בדומה לצמחים אחרים במשפחתו, ברוקולי מכיל כימיקלים המסוגלים למנוע סרטן ולבלום התפשטות או התפתחות גידולים. נכון לשנת 2010, דובר על סרטן השד וסרטן הערמונית.
ברוקולי הוא מאכל בעל תועלת רבה לבריאות הלב. צריכת הצמח מסייעת לחיזוק מערכות ההגנה בגוף ובכך למנוע מחלות לב ולהפחית את נזקיהן. מרכיבים מסוימים בברוקולי מסוגלים לסייע בתיקון תאי עור שניזוקו על ידי השמש, ולכן במניעת סרטן העור. לברוקולי יש תועלות רבות למערכת העצמות בזכות הריכוז הגדול של ויטמין C וסידן. עם זאת, הברוקולי אינו מכיל כמויות גדולות של סוכר ושומן המצויים במאכלים מחזקי עצמות אחרים כמו תפוזים וחלב. לברוקולי יש יתרונות במניעת קטרקט, דלקת מפרקים, מומים מולדים, וכיבים (פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף).
הנדסה ביו-רפואית