בראשיתו הסניף שכן ברחוב אחוזת בית, אח״כ ברחוב אלנבי ואח״כ בבית יבמ הראשון ברחוב לינקולן 15 (בנין בן 4 קומות, בתוספת כמה קומות בבית מעיא בדרך מנחם בגין 74) בתל אביב. בשנת 1979 עם גידול הפעילות בארץ עבר הסניף לבית יבמ שברחוב ויצמן בתל אביב. בשנת 1999 נמכר הבניין, והסניף עבר לפארק אזורים בפתח תקווה. כל משרדי החברה נבנו לצרכיה במיוחד אשר כל מבנה מציג אדריכלות שונה לתקופת בנייתו.
ליבמ ישראל היה גם בית חרושת ליצור כרטיסים מנוקבים בבת-ים.
בשנת 1972 הקימה החברה בישראל מרכז מדעי, ראשון מסוגו בישראל. המרכז המדעי התפתח למעבדת המחקר של IBM בחיפה, שהיא כיום מעבדת המחקר הגדולה ביותר של IBM מחוץ לארצות הברית. מעבדת המחקר מעסיקה כ-350 עובדים ובראשה עומדת ד"ר איה סופר (קדמו לה בתפקיד עודד כהן, ד"ר מיכאל רודה וד"ר יוסף רביב). מעבדת המחקר שוכנת בקמפוס אוניברסיטת חיפה. כיום מעבדת המחקר עוסקת בתחומי מחקר מגוונים כגון טכנולוגיות הענן, בינה מלאכותית, חישוב קוואנטי וטכנולוגיות בלוקצ'יין.
IBM הייתה גם הראשונה להקים יחידה ייעודית לקידום שיתופי פעולה עם חברות הזנק והיי-טק ישראליות – Global Technology Unit. יחידה זו אחראית על פיתוח וניהול שיתופי פעולה ארוכי טווח עם חברות טכנולוגיה וחברות הזנק ישראליות, המשלבות בפתרונות שלהן חומרה/תוכנה/שירותים של IBM, ומסייעת להן לפעול בשוק העולמי בשלושה מישורים: מכירות, תמיכה ופיתוח עסקי.
בתחילת 2008 נמסר על ידי IBM כי תוקם מעבדה חדשה בישראל בתל אביב ובחיפה, שתעסוק בפעילות פיתוח בתחום אחסון המידע ובטכנולוגיות של תכנון לוגי של מעגלים.
בשנת 2014 השיקה החברה תוכנית האצה חדשה בישראל בשם Alpha-Zone, במסגרת האקסלרטור, שצפוי להמשך 24 שבועות, תציע IBM לחברות ויזמים שימוש חופשי בכלי הפיתוח של החברה, כמו גם בתשתיות מחשוב הענן שלה בשווי כולל של עד 24 אלף דולרים. האקסלרטור החדש יהווה ערוץ נוסף לאיתור וטיפוח חברות צעירות ישראליות.
מתחילת שנת 2000 ועד 2016 רכשה החברה 15 חברות הייטק ישראליות (ראו פירוט להלן). מספר העובדים המועסקים במערכי הפיתוח והמחקר של יבמ בישראל בשנת 2021 הוא כ-2,000 איש. כתוצאה מהרכישות הוקמו בישראל שתי מעבדות נוספות של IBM אשר לתוכן מוזגה גם פעילות הפיתוח של החברות הנרכשות:
בשנת 2014 הקימה IBM, בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב מרכז מצוינות בתחום הסייבר.
בנובמבר 2015 יבמ הקימה מרכז פיתוח נוסף באשדוד. בספטמבר 2017 נחנך מרכז פיתוח של החברה על פני שבע קומות במגדל השחר בגבעתיים.
מנכ"ל החברה בישראל, החל מ-1 בפברואר 2017, הוא דניאל מלכה. קדמו לו בתפקיד הנרי פולק, אלכס רטהויז, דוד כהן, יהושע מאור, מאיר ניסנסון וריק קפלן (משנת 2012).
במסגרת הפיצול של חברת קינדריל מחברת IBM הוקמה בפברואר 2021 חברת קינדריל ישראל בע"מ, ואליה הועברו שירותי ניהול תשתיות IT של IBM בישראל. מנהל קינדריל ישראל הוא דרור פרל.
מחשבות (כתב עת)
מחשבות היה כתב עת להגות ולמדע שיצא לאור בהוצאתה של חברת יבמ ישראל ובעריכתו של צבי ינאי.
כתב העת החל לצאת לאור בשנת 1961, ובראשית דרכו היה בעל אופי שיווקי-מסחרי, ונועד לקדם את פעילותה העסקית של IBM בישראל. את ארבעת הגיליונות הראשונים ערך אהרון לוין, ואת גיליונות 5–15 ערך דניס שיפרין. החל מגיליון 16 ערך את כתב העת צבי ינאי, שגם כתב חלק ניכר מהמאמרים בו, והחל מגיליון 18 החל כתב העת, ביוזמת ינאי ובעידודו של דוד כהן, לשנות את אופיו והפך בהדרגה לכתב עת העוסק בנושאי הגות ומדע. בכמה גליונות שימש ד"ר אילן עמית כעורך-שותף. שמו של כתב העת נובע מדרישה של תומאס ווטסון להציג בכל חלל עבודה בחברת IBM שלט עם המילה "Think" ("חשוֹב!"). ביטאון החברה באנגלית נשא אף הוא את השם Think, ובהסבתו לעברית נקרא "מחשבות".
בכתב העת, שיצא לאור באופן לא סדיר בתדירות של גיליון או שניים בשנה, התפרסמו ראיונות ושיחות עם בכירי החוקרים בישראל, בהם הפרופסורים ישעיהו ליבוביץ, מישל רבל, אסא כשר, מיכאל רבין, ישראל אומן ויהושע בר-הלל, ועם אנשי רוח בולטים כחיים גורי ודליה רביקוביץ ורבים אחרים. ראיונות ושיחות אלה התפרסמו בשנות השבעים והשמונים, והיו במה חשובה להבאת הגותם של הוגים אלה לציבור הרחב.
אוסף מאמרים שפורסמו ב"מחשבות" יצא לאור בחמישה כרכים בשנת 1978, ושמותיהם משקפים את עושר הנושאים בהם עסק כתב העת:
בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים ערך צבי ינאי, עורך כתב העת, מפגשים אחדים בשם "מחשבות בעל פה" שהתקיימו במוזיאון תל אביב. תוכן ההרצאות שנישאו במפגשים פורסם בגיליונות כתב העת. בשנת 1996, לאחר שיצאו לאור 68 גיליונות, חדל כתב העת להופיע. בשנת 2000 יצאה לאור חוברת מיוחדת: "קובץ היובל ליבמ ישראל 50 שנה 1949–1999".
כתב העת, שזכה לביקוש רב, לא נמכר בחנויות, אלא חולק חינם לעובדי חברת יבמ ישראל, ללקוחותיה, וכן למי שפנה למערכת בבקשה לקבל אותו. ביוני 2015 הועלו כל גליונות "מחשבות" לרשת על ידי בת זוגו של צבי – דליה הוכברג, והם פתוחים לצפייה חופשית.
תלמוד תורה (מצווה)
מצוות תלמוד תורה היא מצוות עשה מהתורה ללמוד את התורה, שבכתב ושבעל פה, על כל רבדיה, וללמדה לאחרים. על פי מקורות רבים במסורת היהודית, מצווה זו עומדת נגד כל יתר המצוות. נשים אינן מחויבות במצווה זו.
החיוב המינימלי הוא קביעת זמן ללימוד ביום ובלילה ('קביעת עתים לתורה'), אולם קיום מצווה זו כראוי, כולל ניצול כל רגע פנוי ללימוד תורה (התמדה) ללא ביטול תורה. כחלופה ללימוד עצמי, יש שהציעו הסכם יששכר וזבולון.
מצווה זו נדחית לצורכי פרנסה או לכל צורך מצווה אחרת. ישנה מחלוקת נרחבת אם מצווה זו מונעת מהאדם ללמוד לימודי חול (למשל מדעים ופילוסופיה), וכן ביחס היהדות לתרבות הפנאי.
לימוד תורה נעשה על ידי לימוד עצמי או על ידי שמיעת שיעור ממלמד או רב, מקום המוקדש ללימוד נקרא בית מדרש או ישיבה.
מעמד מיוחד ביהדות יש לתלמיד חכם הבקיא בדיני התורה.
מקור המצווה.
ישנם כמה פסוקים בתנ"ך המורים על חיוב תלמוד תורה:
לאור פסוקים אלו, מובא בתלמוד מסכת קידושין שישנם שלשה חיובים הקשורים למצווה זו, ללמד את עצמו, ללמד את בנו, וללמד תלמידים.
בקרב מוני המצוות ישנה מחלוקת אם יש למנות כל חיובים אלו כמצוה אחת, או בכמה מצוות, לדעת הרוב וביניהם הרמב"ם יש למנות רק מצווה אחת הכוללת את כל חיובים אלו. יש הסבורים שמצוות תלמוד תורה מחולקת לשני מצוות נפרדות, ללמוד וללמד. הבה"ג מנה מצווה זו אף יותר משני מצוות.
חשיבות לימוד התורה.
חכמי ישראל נתנו ללימוד התורה חשיבות עצומה. בלא לימוד התורה הרי לא ניתן היה לקיימה, ביטוי לכך נמצא במשנה במסכת פאה שם מובא רשימת מצוות מיוחדות שאדם נהנה משכרם בעולם הזה ובעולם הבא, מבין רשימת המצוותנאמר שהמצווה הגדולה ביותר היא תלמוד תורה שכן .
במסכת קידושין נאמר שמצווה זו עדיפה על כל מצווה מעשית אחרת.
כמו כן מבין השאלות שנשאל האדם לפני חישוב דינו בעולם האמת, השאלה השנייה (או הראשונה) היא "קבעת עיתים לתורה?". ברייתא המובאת במסכת יומא ומספרת על עני ועשיר ורשע באין לדין מדגישה שהכל חייבים בתלמוד תורה, גם כאשר קשיי החיים מפריעים לכך.
במדרשים שונים מובא דברי שבח על הלומד, למשל: הלומד תורה שכינה עמו, וחוט של חסד משוך עליו (סוג של יופי), בית שלומדים בו תורה אינו נחרב, לתורה אף ניתנו סגולות רפואיות, מאידך על המבטל את התורה נאמרו עונשים שונים כמו גלות, ייסורים ועוד.
ישנם אף מצוות שונות שהמטרה בהם היא האדרת והחשבת התורה, כמו חיוב ברכות התורה לפני הלימוד, ומצוות כבוד רבו, ותלמיד חכם,
במשנה במסכת הוריות מובא שחשיבות התורה עדיפה על מוסד הכהונה והמלכות, כך נפסק יש לכבד ממזר תלמיד חכם אף נגד כהן גדול עם הארץ.
הרב חיים אבן עטר כותב בשבח לימוד התורה:
הזמן המוקדש ללימוד.
קיימות דעות שונות בתלמוד ובין פוסקי ההלכה, סביב השאלה כמה זמן ביום מחויב האדם להקדיש ללימוד תורה.
על פי דעה אחת בתלמוד, החיוב המינימלי בלימוד תורה הוא קביעת עתים לתורה ביום ובלילה בלבד, ולצורך כך מספיקה רק אמירת קריאת שמע שחרית וערבית מוציאה מידי החיוב. דעה זו הובאה להלכה, כך נכתב , מאידך ישנם מקורות שונים בתלמוד, המלמדים שהחיוב הוא הרבה מעבר לכך, למשל בתלמוד נלמד מהפסוק "ודברת בם" שיש איסור לדבר בדברים בטלים, הרמ"א הביא ציטוט זה להלכה.
בנוסף לקביעת עתים לתורה, ישנו איסור לשכוח את הלימוד, כך נלמד בתלמוד מהפסוק "רק השמר לך ... פן תשכח את הדברים". ההשלכה המעשית לאיסור זה, הוא ניצול כל רגע פנוי ללימוד, שכן כל זמן שאדם אינו לומד הוא גורם לשכחת הלימוד, ולכך לא די בקביעת עתים בלבד. דרשה זו אף הובאה בספרי ההלכה.כך גם היא דעת הר"ן והתוספות..
אולם ישנם ששוללים לגמרי קביעה זו, וסבורים שאין חיוב לימוד תמידי אלא רק קביעת עיתים לתורה.
אולם גם מבין המקבלים חיוב זה, יש הסבורים שחובה זו (לנצל כל רגע פנוי) היא רק כאשר אדם מתבטל ללא כל סיבה אבל אם ישנה סיבה אף למטרת הנאה מותר. ישנם הסבורים שדין זה נאמר רק לתלמידי חכמים, ולא לכלל העם. ויש הסבור שדין זה נאמר רק כאידיאל, אולם בפועל המצווה משתנה בין סוגי האנשים.
הגישה הרדיקלית ביותר ביחס לניצול כל רגע ללימוד תורה באה לידי ביטוי במשנתו של הגר"א ותלמידו הרב חיים מוולאזין, המצטטים מדרשים שונים מהם עולה שישנה חשיבות בלימוד התורה לא רק כמצווה, אלא כגורם חשוב שבזכותו יש קיום לעולם, מספרים על הגר"א שהיה מזדרז ללמוד תורה לאחר צום הכיפורים זמן הסביר שאין בו לימוד תורה.
בנוסף לכל האמור ישנם עיסוקים הגורמים לאדם 'ביטול תורה', ועל כך קיימים דיונים הלכתיים: