בתקופת כהונתו של פולסון כמזכיר האוצר פרץ משבר הסאבפריים. על מנת לחלץ את כלכלת ארצות הברית מהמשבר, יזם פולסון את חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008, אשר זכה גם לכינוי "תוכנית פולסון".
מצילתיים
דריוס מיו
דריוס מיו (בצרפתית: Darius Milhaud; 4 בספטמבר 1892 - 22 ביוני 1974) היה מלחין ומורה יהודי-צרפתי. הוא היה חבר ב"קבוצת השישה" ונמנה עם המלחינים הפוריים ביותר במאה ה-20.
חייו ופועלו.
מיו נולד למשפחה יהודית באקס-אן-פרובאנס והחל ללמוד בפריז אצל שארל וידור וונסן ד'אנדי. כיוון שהתיידד עם אריק סאטי שנים רבות לפני שנוצרה "קבוצת השישה", היה היחיד מחברי הקבוצה שלא היה מעולם במחלוקת עם מלחין זה. בצעירותו עבד זמן מה בפמליה הדיפלומטית של פול קלודל, המשורר והמחזאי החשוב, שכיהן כשגריר צרפת בברזיל.
בטיול בארצות הברית בשנת 1922 גילה את הג'אז, שהשפיע רבות על השקפתו המוזיקלית. הוא עזב את צרפת בשנת 1939 והיגר לאמריקה בשנת 1940. הוא עבד שם בהוראה במילס קולג' באוקלנד, קליפורניה.
משנת 1947 עד 1971 לימד לסירוגין במילס ובקונסרבטואר בפריז, עד שמחלה שהתגלתה אצלו בסביבות 1947 והביאה אותו לבסוף לכיסא גלגלים אילצה אותו לפרוש מעבודתו. הוא מת לבסוף בז'נבה.
בשנת 1952 חי זמן מה בישראל וכתב בה חלק מהאופרה שלו "דוד".
המוזיקה שלו נודעת במיוחד בהשפעה שקיבלה מן הג'אז וכן ממוזיקה דרום אמריקאית, וכן הוא ידוע על השימוש שעשה בפוליטונאליות (שימוש ביותר מסולם אחד בבת אחת).
מיו (כמו בני זמנו פאול הינדמית, בוהוסלב מרטינו והייטור וילה לובוס) הצטיין במהירות כתיבתו, יוצר שפעולת ההלחנה נראתה טבעית לו כמעט כנשימה. יצירותיו החשובות ביותר כוללות את "השור על הגג" (Le Boeuf sur le Toit) (בלט), "בריאת העולם" (ג'אז), "סקרמוש" (סוויטה לשני פסנתרים) ו-"Saudades do Brasil" (סוויטת מחול). את האוטוביוגרפיה שלו הכתיר בשם "תווים ללא מוזיקה", שם ששונה לאחר מכן ל"חיי המאושרים".
על שמו הוקם "תיאטרון דריוס מיו" בפריז (Théâtre Darius Milhaud).
דריוס מיו נפטר בז'נבה שבשווייץ בגיל 81. בהתאם לבקשתו נטמן בחלקה היהודית בבית הקברות סן-פייר בעיר הולדתו.
קקדו
קקדו (שם מדעי: "Cacatua") הוא עוף ממשפחת הקקדואיים. הסוג קקדו מונה 11 מינים שונים. הידועים שבהם: קקדו צהוב-ציצית, קקדו אמברלה וקקדו גאלה (ורוד חזה). מוצאם של הקקדו באוסטרליה ומשקלם מגיע לחצי קילוגרם ואף יותר. מזונם העיקרי הוא פירות וגרעינים למיניהם. בשבי, רצוי להאכילם בכופתיות מיוחדות לתוכים גדולים. (ראו קקדו לבן).
תוכי זה רועש במיוחד וידוע באינטליגנציה גבוהה מהרגיל.
פלמס
פלמס (בפורטוגזית: Palmas) היא עיר הבירה של מדינת טוקנטינס שבברזיל. בעיר אוכלוסייה הנאמדת ב-208,166 תושבים (יולי 2005), ושטחה 2,474.95 קמ"ר.
היסטוריה.
בעקבות ההכרזה ב-1988 על המדינה החדשה טוקנטינס, אשר הופרדה ממדינת גויאס, נוסדה ב-20 במאי 1989 העיר פלמס כדי שתשמש בירת המדינה החדשה. העיר תוכננה בדומה לבירת ברזיל – ברזיליה.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת בגובה של 230 מטרים מעל פני הים. בשנת 2002 הושלמה הקמת תחנת החשמל ההידרואלקטרית לאז'יאדו והמאגר המזין אותה. מאגר זה יצר לעיר חופי רחצה רבים ונהר העובר בסמוך לה, עליו הוקם גשר פונטה דה אמיזאדה פרסידנטה פרננדו הנריקה קרדוסו שאורכו 8 קילומטרים.
במרכז העיר, בכיכר פראסה דוס גיראסויס ממוקמים בנייני השלטון המדינתי והעירייה.
תחבורה.
בשנת 2002 נחנך שדה התעופה של העיר במרחק 20 קילומטרים ממרכז העיר.
השכלה.
בעיר ממוקמת האוניברסיטה הפדרלית של טוקנטינס.
אמשטרדם
נבחרת הרפובליקה של קונגו בכדורגל
נבחרת קונגו בכדורגל, הידועה בכינוייה "השדים האדומים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הרפובליקה של קונגו. נחשבת לנבחרת אפריקאית ממוצעת מבחינה סטטיסטית ללא אף הופעה בגביע העולם בכדורגל, אך עם הופעות בגביע אפריקה לאומות וזכייה בו ב-1972.
אום (מנטרה)
אוֹם (בהינדי: ॐ, מבוטא כAum או Om) (שמות נוספים: אומקרה (oṃkāra), אודגית'ה (Udgitha) ופראנווה (praṇava)) היא מנטרה מרכזית בדת ההינדית, המשמשת גם בדתות אחרות שמקורן בתת-היבשת ההודית, כגון בודהיזם, ג'ייניזם וסיקיזם. על פי האמונה, שינון האום, המציין את המוחלט והאינסופי, מסיר מכשולים בהתפתחות הרוחנית של המאמין.
רוב המנטרות בהינדואיזם משתמשות בהברה "אום", או כוללות הברה זו בתחילתן, כאשר סיומת ההברה מוארכת.
משמעות.
על פי מזמור בריג ודה, עוד לפני שנוצר העולם, הברהמן חשב; מהמחשבה הזו נוצרה ויברציה שנשמעה כ"אום", כלומר אום הוא היצירה הראשונה שיצר הברהמן, וכאשר נוצר העולם, האום ליוה אותו.
לכן יש המפרשים את המילה אום בתור "הנני".
ניתוח מדוקדק של משמעות אום מופיע במנדוקיה אופנישד. נדונים שלושת מצבי החוויה המסומנים על ידי הצלילים A, U, M והגורם הרביעי המסומן על ידי AUM.
שלושת המצבים הם:
את הגורם הרביעי, הנקרא טוריה והקיים תמיד, ניתן לזהות ביתר קלות בשבריר הזמן שבין סיום מלמול הברת אום אחת לתחילת מלמול הברת אום שנייה. זהו האטמן, התודעה הפשוטה, הרגילה, הלא-דואלית, חסרת גבול ומגבלה.
בנוסף ניתן לראות את הסהר (צ'נדרה) שמצביע על תודעה חסרת מנוח ועל האדם המחפש ללא הפסקה; הנקודה שמעל הסהר נקראת "בינדו", והיא מסמלת את האלוהי, את "האני הגבוה" שהוא מצב התודעה אליו שואף כל מתרגל.
במדיטציה.
במדיטציה ניתן לבחור נושא לריכוז כמו הנשימה, הצליל אום או הצורה של אום, וכך להשקיט את הפטפוט הבלתי פוסק של המחשבות. כאשר הן מופיעות, נותנים להן לחלוף מבלי להיאחז בהן או לגרש אותן בכוח.
אמירת או חשיבת ההברה אום נועדה לעזור לאדם להתרכז על מנת לרוקן את התודעה.
יש לשבת באופן רפוי להרפות גוף וחשיבה ולחזור על מנטרת האום על מנת לחוש את תחושת האינסוף.
ראו גם.
אום מאני פאדמה הום - Om Mani Padme Hum: המנטרה אותה מדקלמים (chant) הטיבטים, על מנת לעורר מצב של אחדות בין החכמה הטהורה לדרך \ תרגול ובכך להשיג זכויות (merits).
יצחק ארצי
יצחק (איציו) ארצי (הֶרציג) (14 בנובמבר 1920 - 17 בספטמבר 2003), היה פעיל ציוני, איש ציבור ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת "הליברלים העצמאיים".
ביוגרפיה.
נולד כאיז'ו הרציג (Izo Hertzig) בסירט באזור בוקובינה שברומניה לפאני וגבריאל הרציג במשפחה חסידית. חונך בידי סבו, אברהם כ"ץ, שהיה חסיד ויז'ניץ.
למד בבתי-ספר תיכוניים בסירט ובצ'רנוביץ ולאחר מכן, בקולג' היהודי בבוקרשט. בגיל אחת עשרה הצטרף לתנועת "הנוער הציוני" ומאז נמנה עם פעיליה הבולטים, היה מראשי התנועה ברומניה וחבר ההנהגה הראשית שלה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, היה מראשי המחתרת הציונית-חלוצית ברומניה, ועסק בהצלת ילדים ממחנות טרנסניסטריה, שם רוכזו יהודי בסרביה, בוקובינה וצפון מולדובה שגורשו בידי השלטונות הרומניים בשנים 1941–1942. לאחר המלחמה, בשנים 1944–1946, היה פעיל בתנועת הבריחה להברחת יהודים את הגבול ממזרח אירופה למערבה ומשם לארץ ישראל. היה פעיל בהעפלה ונמנה עם ראשי מחנות העולים בקפריסין.
הוא עלה לישראל בשנת 1946 באניית המעפילים כנסת ישראל בה שימש כראש ועד המעפילים ואחד ממארגני העפלתם. כשגורשו המעפילים לקפריסין המשיך לפעול גם במחנות המעצר בקפריסין. אחרי שחרורו מקפריסין נמנה עם גרעין חברי תנועת הנוער הציוני יוצאי רומניה ואוסטריה, שעלו לקרקע והקימו קיבוץ בגליל התחתון בשם "המאבק", שהפך למושב שיתופי בשם "אלוני אבא". באותם ימים נישא למרגלית (מימי) לבית ליקוורניק (אמה רחל הייתה אחותו של הרב מאיר שפירא מלובלין, מגדולי התורה המפורסמים באירופה).
ארצי עסק תחילה בעיתונות והיה סגן עורך העיתון "זמנים". לאחר מכן למד משפטים וכלכלה באוניברסיטת תל אביב, הוסמך כעורך דין ועסק בעיקר בפעילות ציבורית ופוליטית. הוא היה אחראי על ההסברה ויחסי הציבור במינהל הכנסות המדינה, ובשנים 1959–1961 היה מזכ"ל המפלגה הפרוגרסיבית אשר התמזגה עם הציונים הכלליים למפלגה הליברלית. לאחר איחוד המפלגה הליברלית עם "חירות" והקמת גח"ל, פרש ממנה עם מרבית חברי הפלג הפרוגרסיבי לשעבר וייסדו את "המפלגה הליברלית העצמאית" (ל"ע) והוא הפך למזכ"ל המפלגה. בשנים 1966–1969 היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית וראש מחלקת עליית הנוער בה. לאחר מכן נרתם לפעילות מוניציפלית בעיריית תל אביב וכיהן בשנים 1974–1983 כממלא-מקום ראש העיר ולאחר מכן כסגן ראש העיר.
בשנים 1984–1988 כיהן כחבר הכנסת מטעם הליברלים העצמאיים שברשימת המערך ולאחר מכן עבר ל"שינוי מפלגת מרכז". היה חבר בוועדות הכספים, הכלכלה, העלייה והקליטה וחוקה חוק ומשפט.
לאחר פרישתו מהכנסת, היה ארצי פעיל בארגונים לרווחת ניצולי שואה ולהנצחת השואה, בייחוד שואת יהודי רומניה. הוא היה חבר במועצת יד ושם ופעל שנים רבות בוועדה לקביעת חסידי אומות העולם. היה ממייסדי מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל, פעל בוועדה להחזרת הרכוש היהודי, וב-1994 היה ממקימי "הקרן לרווחת נפגעי השואה", שסיפקה לניצולי שואה נזקקים שירותי סיוע שגופי רווחה רגילים לא סיפקו, והיה היו"ר שלה.
ארצי פרסם בשנת 1999 אוטוביוגרפיה בשם "דווקא ציוני".
הוא נפטר ב-2003 בתל אביב ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
ילדיו של ארצי הם הזמר שלמה ארצי והסופרת נאוה סמל.
אסתר גמליאלית
אסתר גמליאלית יוסיפון (13 במרץ 1919 – 17 באוקטובר 2012) הייתה זמרת ישראלית שהייתה פופולרית בשנות השלושים והארבעים.