הבחירות היו קרב חוזר מהבחירות ב-1796. הקמפיין היה מריר ואופיין על ידי התקפות מלוכלכות ואישיות על שני הצדדים. הפדרליסטים הפיצו שמועות שהדמוקרטים-רפובליקנים היו רדיקלים שירצחו את יריביהם, ישרפו כנסיות וישמידו את המדינה (בהתבסס על ההעדפה של הדמוקרטים-רפובליקנים את צרפת על פני בריטניה). טיעון זה התבסס על העובדה שהמהפכה הצרפתית עברה לפסים אלימים. ב-1798, ג'ורג' וושינגטון טען שהדמוקרטים-רפובליקנים עלולים להרוס את המדינה. מנגד, הדמוקרטים-רפובליקנים האשימו את הפדרליסטים בהשמדה של ערכים רפובליקנים, וגינו את חוקי הזר וההסתה, שבוטלו על ידי בית המשפט העליון. הם גם האשימו את הפדרליסטים באהדה לבריטניה כדי לקדם משטר אריסטוקרטי בארצות הברית.
אדמס הותקף על ידי הדמוקרטים-רפובליקנים וגם על ידי אנשים ממפלגתו שלו שתמכו בהמילטון. הדמוקרטים-רפובליקנים הרגישו שמדיניות החוץ של אדמס הייתה יותר מדי אוהדת כלפי בריטניה, חששו שהצבא ידכא את העם, התנגדו למיסים החדשים של אדמס ואמרו שחוקי הזר וההסתה הם פגיעה בחוקה ובזכויות המדינות בארצות הברית. הפדרליסטים, לעומת זאת, הרגישו שאדמס מתון מדי, והעדיפו את המילטון. מכתב בן 54 עמודים בו המילטון מעביר ביקורת על אדמס הגיע לידיים של דמוקרטי-רפובליקני, פורסם וגרם למבוכה רבה למפלגה הפדרליסטית.
המילטון איבד את סבלנותו בנוגע לאדמס ורצה נשיא חדש שיתמוך בו. הוא הצליח להשפיע בתקופת וושינגטון בנוגע לעמדת הממשל כלפי מרד הוויסקי. כשוושינגטון הכריז שלא ירוץ לתקופת כהונה שלישית, אדמס נחשב כנשיא הבא בתור. המילטון קיווה שהשפעתו תמשיך להיות גדולה, אולם אדמס היה עצמאי מדי לטעמו. לכן המילטון הוביל מהלך להעמדתו של צ'ארלס קוטוורת' פינקני לנשיאות, בהסתמך על כך שחוסר הניסיון שלו יגרום לו להיות מושפע מהמילטון.
שינוי שיטת הבחירות.
חברי המפלגות רצו לנצל כל יתרון שימצאו, כולל שינוי שיטת הבחירה במדינתם כדי להבטיח את התוצאה הרצויה. בג'ורג'יה, הדמוקרטים-רפובליקנים החליפו את הבחירות הכלליות בבחירה על ידי הרשות המחוקקת. הפדרליסטים עשו אותו הדבר במסצ'וסטס ובניו המפשייר (אך הזעם בקרב אנשי מסצ'וסטס גרם לירידה בפופולריות של הפדרליסטים שם). פנסילבניה החליטה שבחירת האלקטורים תהיה על ידי הרשות המחוקקת, אך החלטה זו גרמה לפיצול כמעט שווה בקולות. וירג'יניה שינתה את השיטה מחלוקה על פי מחוזות לבחירות כלליות, מה שעזר לדמוקרטים-רפובליקנים.
בכל מדינה נהגו שיטות שונות למינוי האלקטורים:
מספר האלקטורים מכל מדינה היה כדלקמן:
הצבעה.
בגלל שכל מדינה בחרה ביום הבחירות שלה, ההצבעה נמשכה מאפריל עד אוקטובר. באפריל, בר הצליח להפוך את הרוב הפדרליסטי ולקבל תמיכה דמוקרטית-רפובליקנית ברשות המחוקקת של ניו יורק. הפדרליסטים והדמוקרטים-רפובליקנים היו בתיקו של 65-65 בבית הנבחרים, והמדינה האחרונה שבחרה, דרום קרוליינה, בחרה בשמונה דמוקרטים-רפובליקנים, וכך נתנה את הבחירות לג'פרסון ולבר.
לפי חוקת ארצות הברית, כל אלקטור הצביע פעמיים, והמועמד עם רוב הקולות יבחר לנשיא, כשהמועמד במקום השני יהיה סגנו. לכן הפדרליסטים ארגנו שאחד מנציגיהם יצביע לג'ון ג'יי ולא לפינקני. הדמוקרטים-רפובליקנים רצו שאחד מהאלקטורים שלהם יתמוך במועמד שאינו בר, אבל לא הצליחו, ולכן כל האלקטורים שלהם הצביעו לג'פרסון ולבר, וגרמו לתיקו של 73 קולות לשניהם. למען האמת, אלקטור אחד מניו יורק הצביע פעמיים לבר, ודבר זה היה הופך אותו לנשיא. אולם האלקטורים לא יכלו להצביע לשני מועמדים ממדינתם, וכיוון שגם בר היה מניו יורק, הקול השני הלך לג'פרסון. לפי החוקה, ההכרעה עברה לבית הנבחרים, כשכל מדינה תצביע פעם אחת. למרות שלדמוקרטים-רפובליקנים היו 68 נציגים לעומת 38 לפדרליסטים, הבחירות נאלצו להיות מוכרעות בידי הבית היוצא, שנבחר ב-1798 (באותו הזמן, כהונות הנשיא והנבחרים התחילו ב-4 במרץ לאחר הבחירות), ושם לפדרליסטים היה רוב של 60 נציגים לעומת 46.
הצבעת האלקטורים.
האלקטורים הצביעו כמפורט להלן בטבלה:
כל אחד מהמתמודדים היה צריך 70 קולות על-מנת לנצח בבחירות; ג'פרסון ובר עברו שניהם את המינימום הזה, אך הם קיבלו מספר זהה של קולות, ולכן ההכרעה עברה לבית הנבחרים.
ההכרעה בבית הנבחרים.
לכל מדינה בבית הנבחרים היה קול אחד בנוגע לבחירת הנשיא, והצבעתה של כל מדינה נקבעה לפי הצבעת רוב נציגיה. היו שש-עשרה מדינות, ולכן כל מועמד היה צריך תשעה קולות כדי להיבחר. הפדרליסטים, ששלטו בבית הנבחרים, נאלצו לבחור בנשיא החדש.
למרות שידעו כי ג'פרסון היה המועמד לנשיאות ובר היה סגנו, פדרליסטים רבים סירבו לתמוך בג'פרסון. הם ניצלו את ההזדמנות, ורובם תמכו בבר, כך שבר קיבל שש מדינות מתוך שמונה שהפדרליסטים שלטו בהם. שבע מדינות דמוקרטיות-רפובליקניות תמכו בג'פרסון, והנציג הפדרליסטי מג'ורג'יה תמך בו גם, כך שהוא זכה לשמונה מדינות. ורמונט הייתה מפולגת בין הפדרליסטים לדמוקרטים-רפובליקנים ונמנעה. למרילנד היו חמישה נציגים פדרליסטיים ושלושה דמוקרטים-רפובליקנים, ואחד מהפדרליסטים תמך בג'פרסון, כך שגם מרילנד נאלצה להימנע.
מה-11 בפברואר עד ה-17 בפברואר, עקב תככי הפדרליסטים, מצב זה חזר על עצמו במהלך 34 הסיבובים הבאים. באותו זמן התושבים של כמה מהמדינות תומכות ג'פרסון התחילו לאיים בפרישה מהברית אם הפדרליסטים ימשיכו למנוע מג'פרסון את התפקיד המגיע לו (שכן היה זה סוד גלוי שג'פרסון הוא-הוא המועמד לנשיאות). בנוסף לכך, אלכסנדר המילטון, אויבו של ג'פרסון ואחד ממנהיגי הפדרליסטים החשובים, שוחח עם כמה מנציגי הפדרליסטים בניסיון לשכנעם לתמוך בג'פרסון השנוא עליהם, משום שג'פרסון לדעתו היה "מסוכן הרבה פחות" מבר. משתי הסיבות הללו, מספר מדינות שינו את הצבעתן, ובסיבוב הבחירות ה-36, ב-17 בפברואר 1801 תומאס ג'פרסון ניצח בהצבעה בבית הנבחרים, כשורמונט ומרילנד תמכו בו, וכך הוא זכה בעשר מדינות ובניצחון. נציג דלאוור נמנע במקום לתמוך בבר, וארבעת הנציגים הפדרליסטים מקרולינה הדרומית עברו מתמיכה בבר להימנעות.
בית אלעזרי
בֵּית אֶלְעָזָרִי הוא מושב חילוני באזור המרכז, דרום שפלה ליד גדרה השייך למועצה אזורית ברנר ולתנועת המושבים.
היסטוריה.
בית אלעזרי היה מושב העולים הראשון. הוא הוקם על ידי עולים חדשים הן ממדינות אירופה (פולין ורומניה) שהגיעו בספינת המעפילים "פאניורק" והן על ידי עולים מליטא, עיראק, איראן, תימן ועוד. הרעיון להקמת המושב היה של לוי אשכול, שהגיע לבית העולים בפרדס חנה וחיפש מועמדים להקמת המושב הראשון לאחר קום המדינה. לאחר חצי שנה לוי אשכול ארגן 16 משפחות מהאונייה פאניורק, והביא אותם לעאקיר, שהיה כפר ערבי עד למלחמת העצמאות. העולים קיבלו הדרכה מהחקלאים של כפר ביל"ו עד הקמת המושב.
ביולי 1949 ציינו תושבי המושב את הקמת המוסדות הציבוריים של המושב. באמצע 1950 הוחל בהקמת 70 בתים נוספים במושב, דבר שנתקל בתחילה בהתנגדות מצד אנשי גבעת ברנר. בינואר 1951 כלל המושב כ-160 משפחות.
העולים בנו בתים מפח וחילקו את האדמה לחלקות עיבוד. כל אחד קיבל עבודה לפי יכולותיו. לאחר מכן הוסיפה הסוכנות היהודית קבוצות עולים נוספות עד שהיישוב התייצב על כ-120 משפחות. כל משפחה קיבלת מהסוכנות רפת קטנה מבטון (חלק משרידי הרפתות עדיין קיימים) ופרה. לאורך השנים הענף העיקרי ממנו התפרנסו התושבים היה ענף הרפת - כיום נותרו רפתות בודדות.
מושב בית אלעזרי הוא אחד המושבים הגדולים בישראל- היקפו 6 ק"מ והוא מונה כ-400 משפחות, 120 משקים והיתר גרים בהרחבה הקהילתית.
ליד המושב נמצאת "חוות החרקים והפרפרים הישראלית" ובתוך המושב, בית ספר בראשית.
שם המושב.
המושב הוקם בינואר 1949 ובתחילה נועד להיקרא "ערוגות", עד שהשם נמסר לערוגות. מכיוון שהוא הוקם על ידי עולים שהתיישבו באופן זמני בעאקיר, הוא נקרא "עקיר החדשה". בשנת 1952 שונה שמו ל"בית אלעזרי" על שמו של יצחק אלעזרי-וולקני (וילקינסקי), שהיה אגרונום ושותף פעיל בהתפתחות ההתיישבות בארץ ישראל. למרות זאת, השם עקיר החדשה המשיך ללוות את המושב וועדת השמות הממשלתית דרשה מתושביו לחדול מלהשתמש בשם הערבי ולדבוק בשם העברי בלבד ומודעות פורסמו בעיתונות על כך בינואר 1957.
כורל
המנושל
המנושל (באנגלית: The Dispossessed) הוא ספר מדע בדיוני המתעסק בשאלת היתכנותה של אוטופיה שנכתב על ידי אורסולה ק. לה גווין בשנת 1974. הספר מתרחש באותו יקום (היקום האקומני) בו מתרחשים ספרים נוספים של הסופרת, בין השאר "מעבר לעלטה" ו"העולם כיער". הספר זכה הן בפרס הוגו והן בפרס נבולה בשנת 1975, וזכה להכרה ספרותית בלתי-רגילה יחסית ליצירות מז'אנר המדע בדיוני.
הספר תורגם לעברית על ידי תמר עמית ויצא לאור בהוצאת כתר בשנת 1980, ותורגם פעם נוספת בשם בידיים ריקות על ידי עמנואל לוטם ויצא לאור בהוצאת "מובי דיק" ב-2015.
עלילה.
הסיפור מתרחש בכוכב הלכת הבדיוני יוּראס (אוּראס בתרגום החדש) ובירחו, אַנארֵס. לאחר מהפכה אנרכיסטית אשר התרחשה כ-200 שנים לפני הזמן בו מתרחשת העלילה, המורדים עזבו מרצונם אל הירח הדליל במשאבים שם הקימו חברה אנרכיסטית שיתופית בשיטה אותה הם מכנים "אוׂדוׂניזם" על שם המהפכנית שפיתחה אותה, אוׂדוׂ. יושבי כוכב הלכת מניחים לפורשים לנפשם בגלל הסכם סחר לפיו הם מספקים מחצב נדיר שקיים על פני הכוכב לפלנטה, אך מלבד ספינות המסחר מעבר אנשים בין הכוכב לירח אסור בהחלט.