מקובל לחשוב כי בהקשר של דוא"ל, הנזק של אזעקת שווא (False Alarm) גדול מהנזק של החטאה (Miss). משמעות החטאה היא שמקבל הדואר צריך לטפל בדואר לא רצוי. לעומת זאת במקרה של אזעקת שווא הודעה בעלת חשיבות עסקית עשויה להישלח לתיקיית דואר זבל ולהביא לנזקים, כגון: אובדן לקוחות, אובדן עסקאות, או מימוש מאוחר של תהליכים עסקיים. ההסתברות שמקבל ההודעה ידלה הודעות כאלה מתוך "ערימת" הזבל הענקית היא קטנה: בדרך כלל ירוקן את תיקיית הזבל בלי לבדוק את תוכן ההודעות, משום שבתהליך הסינון נשלחות הודעות המזוהות כדואר זבל לתיקיות נפרדות על מנת לחסוך מהמשתמש את הטיפול הפרטני בהן.
שיטות לסינון דואר זבל.
קיימים הבדלים טכניים בין סינון בארגון, סינון על ידי משתמש ביתי וסינון על ידי ספק שירותי אינטרנט (ISP), אבל בכל המקרים מדובר באותן שיטות עקרוניות.
שיטות שונות נבדלות זו מזו ברמת הדיוק באבחון פגיעות (Hits) ובמניעת אזעקות שווא (False Alarms). קל יחסית להימנע מאזעקת שווא (זיהוי הודעת דואר לגיטימית כ"זבל") מאשר לזהות דואר "זבל" כדואר לא רצוי. מספר שיטות עשויות להשתלב ביחד באותו פתרון ועל ידי כך להגדיל את ההסתברות של אירועים רצויים.
השיטות הראשונות לסינון התבססו על הגדרות ידניות. המשתמש הגדיר מאפיינים של הודעת זבל (למשל: הודעה משולח מסוים). הודעות נכנסות נבחנו מול הגדרות אלה. בגלל הדינמיות וריבוי סוגי הודעות דואר "זבל" התווספו שיטות סינון המבוססות על תפיסה של רשת עצבית מלאכותית. שיטות סינון אלה הן שיטות הלומדות בעצמן ומשכללות בהדרגה את הכללים להגדלת הסתברות פגיעה (Hit) ללא הכרח בהגדרות ידניות.
להלן פירוט של מספר שיטות לסינון:
סינון על פי כתובת השולח.
מאפיין בסיסי בזיהוי הודעת דואר זבל הוא כתובת השולח. אחת השיטות היא יצירת רשימה "לבנה" (White List), המכילה כתובות נמענים מהם מעוניינים לקבל דואר ורשימה "שחורה" (Black List) של נמענים, שכל דואר המגיע מהם הוא דואר זבל.
הרשימה ה"לבנה", קלה יחסית לניהול, בדרך כלל מדובר בנמענים מוכרים למקבל הדואר או נמענים העובדים בחברות המוכרות למקבל הדואר. קלט ראשוני לרשימה הוא ספר הכתובות שמחזיק המשתמש. ניתן בקלות לצרף לרשימה נמענים איתם יש קשר רציף באמצעות דואר אלקטרוני.
במשך זמן קצר ובהשקעה קטנה של מאמץ ניתן להגיע לרשימה "לבנה" שתגרום לכך שמרבית ההודעות הרצויות לא יזוהו כדואר "זבל".
רשימה "שחורה" מבוססת על ההנחה שאותו שולח מאותה כתובת דוא"ל ימשיך לשלוח הודעות לא רצויות. התבססות על רשימה "שחורה" עשויה ליצור מספר בעיות:
לסיכום שיטה לא יעילה ורבת תקורה.
סינון על פי מספר הנמענים.
שיטה זו מתבססת על ההנחה הנכונה בפני עצמה, ששולחי דואר "זבל" עשויים במקרים רבים לשלוח את אותה הודעה למספר נמענים רב, מכיוון שהם מעוניינים להפיק מכך תועלת עסקית.
הבעייתיות של שיטה זו היא המספר הגדול יחסית של אזעקות שווא, כלומר: הודעות רצויות הנשלחות למספר גדול של נמענים מאובחנות בטעות כדואר "זבל". כך למשל: מחקרים הנשלחים על ידי חברות אנליסטים לרשימת תפוצה, הודעות ספקים ויצרנים, עיתונים אינטרנטיים, עשויים להיות מסווגים כדואר זבל.
סינון על פי מילות מפתח.
בשיטה זו מגדירים הודעה כדואר "זבל" אם מילים מסוימות מופיעות בה. ניתן להגדיר האם אותן מילים חייבות להופיע בנושא ההודעה או בגוף ההודעה. שיטה זו הייתה נפוצה בתוכנות מדור ראשון לסינון דואר זבל.
לשיטה זו מספר חסרונות:
לסיכום, שיטה המחייבת מאמץ ידני מתמשך להגדרה, עם כמות החטאות (Misses) שעשויה להיות גבוהה.
סינון על פי כללים (Rules).
בשיטה זו נבנים כללים על בסיס ניתוח תכנים בהודעה. למילות המפתח מתוספות התניות ופעילויות. הכללים מרכיבים תסריטים (Scripts) פשוטים המתוכנתים על ידי המשתמש. גם שיטה זו מתקשה להתמודד עם הדינמיות של הודעות ה"זבל" ולאתר אותן. כמו כן היא דורשת תכנות התסריטים, מה שלא כל משתמש ביתי מסוגל לבצע באופן אפקטיבי.
סינון באמצעות שיתוף גולשים.
שיטה המבוססת על התראות על מפיצי דואר "זבל" למאגר מרכזי באינטרנט. מוצר תוכנה הניגש למאגר בודק האם השולח נמצא במאגר. שיטה זו היא בעצם שיטה מתוחכמת יותר לבניית רשימה שחורה (Black List), המאפשרת איתור מספר גדול יותר של מפיצי "זבל". כשיטה המבוססת על רשימה שחורה, יש לה את אותו חיסרון של קושי באיתור מפיצי דואר ה"זבל", בגלל יכולתם לשנות בקלות כתובות דואר אלקטרוני. מחירו של התחכום הוא בתקורה: גם במשלוח התראות למאגר המרכזי וגם בגישה אליו בזמן ניתוח ההודעות.
סינון בעזרת השיטה הביסיאנית (Baysian).
שיטה זו מנסה לנתח את תוכן ומבנה ההודעה בהנחה שהודעות אמיתיות והודעות דואר זבל שונות בהיבט זה. השיטה מבוססת על דירוג ההודעה כדואר זבל או דואר לגיטימי על פי מאפיינים. מאפיינים עשויים להיות מילים מסוימות, אך גם דברים אחרים כמו העיצוב הגרפי של ההודעה.
כל הודעה מנותחת לגבי כל אחד מהמאפיינים ומקבלת ציון. הציון מבטא הסתברות להיותה זבל על פי אותו מאפיין. הציונים בכל המאפיינים מסוכמים לציון כולל, המבטא הסתברות לכך שההודעה היא הודעת דואר זבל.
במסגרת השיטה הביסיאנית קיימות 2 תפיסות:
השיטה השנייה היא שיפור של השיטה הראשונה. היא גמישה יותר ומתחשבת בהבדלים בין משתמשים שונים בהקשר של מהו עבורם דואר זבל.
הנחת העבודה בבסיס שיטה זו היא ששולח דואר הזבל לא יתאמץ על מנת להתאים את מאפייני הודעותיו למאפיינים של הודעות לגיטימיות. אם יעשה זאת קל לעקוף את מסנני הדואר.
לגבי הודעות "דיוג" (המהוות דואר זבל) הנחה זו מוטעית לחלוטין: שולחי הודעות דיוג עושים מאמצים להתאים את עצמם למאפייני ההודעה המקורית של גופים פיננסיים אליהם הם מתחזים. היבט בעייתי נוסף בשיטה זו, כמו בשיטות אחרות המבוססות במידה רבה על ניתוח תוכן, הוא תמיכה בריבוי-לשונות (Multi-Language). הודעות דואר זבל, עשויות להיכתב במגוון רחב של שפות. קיים קושי טכנולוגי בניתוח תוכן ההודעה במספר שפות.
לסיכום שיטה העשויה לתת מענה סביר להיבטים הדינמיים, ולהגיע לאחר פרק זמן לא קצר, להסתברות גבוהה יחסית של פגיעות ודחיות מוצדקות. זאת בתנאי ששולחי דואר הזבל לא ינסו לאמץ דפוסי מבנה ותוכן של הודעות לגיטימיות. במקרים שיעשו זאת, השיטה עלולה להיתקל בקשיים.
סינון בעזרת זיהוי תבניות.
בשיטה זו מזהים תבניות (Patterns) של הודעות דואר זבל. הזיהוי אינו מבוסס על תכנים בטקסט ההודעה. זיהוי הדפוסים נעשה באמצעות שרת ייעודי, שבתוכו בסיס נתונים עם דפוסים. לצורך מתן מענה הולם על ההיבט הדינמי, מאגר הדפוסים מתעדכן. במקרה של משלוח מסיבי של דואר זבל חדש, התוכנה מנסה לקבל אותו תוך זמן קצר, ולנתח את תבניותיו. תבניות חדשות עוברות עדכון בבסיס הנתונים. שרתי דואר של ספקי שירותי אינטרנט (ISPs), מקושרים לשרת לצורך שימוש ביכולות הניתוח שלו.
שיטה זו מרחיבה רעיון ששימש בשיטה של שיתוף גולשים למרכיבים נוספים על זהות השולח. גם שיטה זו אינה מתמודדת עם סוגי דואר שהם דואר לגיטימי עבור משתמש אחד, ודואר "זבל" עבור משתמש אחר.
איתור על פי כתובות URL.
שיטה זו מבוססת על כך שחלק משולחי דואר זבל מצרפים הצבעה לדף באינטרנט, אליו הם מעוניינים שמקבל ההודעה יכנס. במהלך בחינת ההודעה, מאתרים URLs ומנתחים מי הם. גם בהנחה שניתוח כזה נעשה באופן מושלם, השיטה אינה מונעת פגיעות על ידי דואר זבל שאינו מכיל הצבעות ל-URLs.
התגוננות מפני איסוף כתובות דואר אלקטרוני.
רוב האנשים מעוניינים לקבל פניות, ולשם כך מפרסמים את כתובת הדואר האלקטרוני שלהם. שולחי דואר זבל סורקים אתרי אינטרנט, פורומים, ומקומות אחרים שבהם מופיעות כתובות דואר אלקטרוני, לשם איסוף כתובות אלה כיעד למשלוח דואר זבל. הכתובות משמשות לבניית מאגר כתובות ושליחת דואר זבל למאגר הזה. דרך התמודדות אפשרית היא שיקול דעת לגבי היכן מפרסמים את כתובת הדואר האלקטרוני, והאם זה הכרחי.
דרך נוספת לאיסוף כתובות היא באמצעות מתקפת מילון (dictionary attack). במתקפה הזאת הזבלן לוקח דומיינים פופולריים, לדוגמה - hotmail.com, ומנסה לשלוח דואר זבל לשמות אפשריים בדומיין הזה, לדוגמה - joe@hotmail.com, adam@hotmail.com וכו'. לעיתים יש שימוש במאגר מידע אחר (לדוגמה, שמות שמופיעים בפייסבוק) על מנת להפיק את רשימת השמות הראשונית, או למקד את השליחה לקהל יעד אשר מתעניין בנושאים הקרובים לנושא של דואר הזבל. בדרך כלל הדומיינים של ספקי שירותי אינטרנט או של שירותי הדואר החינמי הם יעד למתקפות כאלה.
הסוואת כתובת הדואר האלקטרוני.
ניתן למנוע מכתובת הדואר האלקטרוני להגיע לרשימה של זבלן על ידי הסוואה של הכתובת בצורה כזו שלא תתגלה בסריקה אוטומטית פשוטה של אתר האינטרנט שבו היא מופיעה.
שיטה אחת היא לכתוב את הכתובת בצורה שונה מהכתובת האמיתית, כך שאדם יזהה את השינוי וידע להסיק מכך מה הכתובת האמיתית - אבל בוט לא ידע להבחין בכך. לדוגמה, ניתן להסוות את הכתובת joe@example.com כ- joe AT example DOT com. שיטה נוספת היא לשים תמונה שמופיעה בה כתובת הדואר האלקטרוני. בכל מקרה יש סיכון מסוים שמשתמש שירצה לשלוח דואר אלקטרוני לגיטימי לכתובת לא יבחין בשינוי, ולא יצליח לשלוח את הדואר האלקטרוני לכתובת הנכונה.
כתובת דואר אלקטרוני לשימוש חד-פעמי.