מורנו החל את דרכו בריבר פלייט, והיה שותף לחמישייה ההתקפית שזכתה לכינוי "המכונה" ("La Máquina"), בזכות שליטתה בכדורגל הארגנטינאי בשנות ה-40. הוא המשיך את הקריירה בקבוצות פאר שונות ביבשת, והיה לכדורגלן הראשון בהיסטוריה שזכה באליפות בארבע מדינות שונות, לאחר שקטף את התואר בארגנטינה, מקסיקו, צ'ילה וקולומביה. ככדורגלן נבחרת ארגנטינה רשם מורנו 34 הופעות בהן כבש 19 שערים, והיה שותף לשתי זכיות בקופה אמריקה.
קריירת משחק.
מורנו נולד בשכונת העוני לה בוקה שבבואנוס איירס. הוא גדל בקרבת אצטדיונה הביתי של בוקה ג'וניורס, הבונבוניירה, ואהד את הקבוצה בילדותו. כשהיה בן 15, ניסה להתקבל למחלקת הנוער של בוקה, אך ניסיונו לא צלח. ב-1933, בעקבות המלצתו של חלוץ הקבוצה ברנאבה פריירה, הצטרף מורנו למחלקת הנוער של ריבר פלייט, יריבתה הגדולה של בוקה ג'וניורס.
בשנת 1934, כשהיה בן 18, צורף יחד עם מספר שחקנים צעירים מהמועדון למסע משחקים בברזיל, ולראשונה היה חלק מהקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית ערך מורנו ב-17 במרץ 1935, בניצחון 1–2 על פלטנסה, ובו אף כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה. שנה אחר כך כבר היה מורנו לשחקן משמעותי בהרכב הקבוצה. הוא הפגין טכניקה וראיית משחק ברמה גבוהה, יכולת כיבוש גבוהה בתוך הרחבה ומשחק ראש משובח, שהפכו אותו לשותף בכיר לזכייה באליפויות ב-1936 (קופה קמפאונטו וקופה דה אורו) וב-1937.
בשנות ה-40 היה מורנו לחלק מחמישיית התקפה חזקה של ריבר פלייט, שזכתה לכינוי "המכונה" ("La Máquina") וכללה מלבדו את אדולפו פדרנרה, אנחל לברונה, חואן קרלוס מוניוס ופליקס לוסטו. שחקני "המכונה" היו הגורם העיקרי לשליטתה של ריבר פלייט בכדורגל הארגנטינאי של אותן שנים. בשנים אלו זכה מורנו עם ריבר בשתי אליפויות נוספות (1941, 1942), והעלה את מאזנו לחמש זכיות בתואר במדי ריבר.
לקראת עונת עזב מורנו לראשונה את ריבר פלייט, והצטרף לקלוב אספניה, סגנית האלופה בליגת העל המקסיקנית. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה היה מורנו חלק משמעותי מזכייתה של הקבוצה באליפות מקסיקו הראשונה בתולדותיה. הוא החמיץ שלושה משחקי ליגה בלבד לאורך כל העונה, ותרם שבעה שערים. בעקבות הופעותיו המוצלחות במדי הקבוצה, זכה מורנו לכינוי אל צ'ארו, על שם הכינוי המסורתי לבוקר המקסיקני.
לאחר עונה נוספת, בה כשלה הקבוצה להתברג בצמרת, חזר מורנו ב-1946 לריבר פלייט. שנה אחר כך, הוסיף זכייה נוספת באליפות עם המועדון, שישית במספר. הקדנציה השנייה של מורנו בקבוצה נמשכה שלוש עונות, עד שב-1949 עבר לאוניברסידד קאתוליקה הצ'יליאנית. כפי שעשה במקסיקו, גם בצ'ילה הצליח מורנו להתאקלם במהרה, ותרם שמונה שערים ב-22 הופעות ליגה לזכייתה של הקבוצה באליפות צ'ילה.
ב-1950, בתום עונה אחת בלבד, עבר מורנו לקבוצה אותה אהד מילדות, וליריבתה הגדולה של קבוצת נעוריו, בוקה ג'וניורס. במדיה של בוקה לא הצליח מורנו לזכות באליפות ארגנטינה נוספת, והוא עזב בסיום עונה אחת בה סיימה בוקה כסגנית האלופה, לאחר שכבש שבעה שערים ב-23 הופעות במדי המועדון. לאחר עונה אחת בבוקה, המשיך מורנו את מעבריו התכופים ובמשך שלוש העונות הבאות רשם קדנציות קצרות, בנות לא יותר מ-15 הופעות וללא זכייה בתארים, באוניברסידד קאתוליקה (1951), דפנסור ספורטינג (1952) ופרו קאריל אואסטה (1953).
ב-1954 עבר מורנו לדפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין הקולומביאנית. בעונתו השנייה בקבוצה רשם הישג חסר תקדים בזמנו, כשזכה באליפות קולומביה עם הקבוצה, ובכך השלים זכייה בתואר אליפות בארבע מדינות שונות. לאחר זכייה נוספת עם הקבוצה בתואר ב-1957, פרש ממשחק בגיל 41.
נבחרת ארגנטינה.
מורנו החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה ב-1936, כשהיה בן 20 בלבד. את הופעתו האחרונה רשם בשנת 1950, ובסך הכול ב-14 שנות הקריירה הבינלאומית ערך 34 הופעות בהן כבש 19 שערים.
מורנו היה שותף לשלושה טורנירי אליפות דרום אמריקה. בראשון שבהם, ב-1941, סייע לארגנטינה לזכות בתואר, תוך שהוא כובש שלושה שערים בארבעה משחקים ומסיים כסגן מלך השערים בטורניר. שנה אחר כך, בקופה אמריקה 1942, סיימה ארגנטינה כסגנית האלופה אחרי . מורנו עצמו היה למלך שערי הטורניר (במשותף) עם שבעה שערים, מתוכם חמישה בניצחון 0–12 על . ניצחון זה נותר הניצחון הגבוה ביותר בתולדות המפעל, והחמישייה אותה כבש מורנו הציבה אותו כשיאן השערים במשחק אחד בקופה אמריקה (במשותף עם שלושה שחקנים נוספים). כמו כן, אחד משעריו של מורנו במשחק היה השער ה-500 בתולדות המפעל.
בתקופה בה שיחק בקלוב אספניה המקסיקנית, זכתה ארגנטינה פעמיים נוספות בתואר - אך מורנו לא נכלל אז בסגל של גיז'רמו סטאבילה, שהורכב משחקנים מליגת העל הארגנטינאית בלבד. כשחזר לריבר פלייט, שב גם לסגל הנבחרת לקופה אמריקה 1947, וסייע לנבחרתו לזכות בתואר בפעם השלישית ברציפות והתשיעית בהיסטוריה, כשכבש שלושה שערים במהלך הטורניר. נכון ל-2015, הוא חולק את המקום השלישי בכל הזמנים בטבלת גדולי הכובשים של הקופה אמריקה.
קריירת אימון.
מורנו החל את דרכו כמאמן ב-1958, מיד לאחר פרישתו, כשהתמנה לתפקיד מאמן בוקה ג'וניורס. כבר בעונתו הראשונה על הקווים הוביל את בוקה לסגנות, כשתחת הדרכתו כבשה בוקה באותה עונה יותר מכל קבוצה אחרת בליגה, עם שבעים שערים בשלושים משחקים. במהלך 1959 עבר לאמן את אול בויס מליגת המשנה, ובאותה שונה אף רשם קדנציה קצרה כמאמן נבחרת ארגנטינה, אותה הוביל למקום השני בקופה אמריקה 1959 (בטורניר השני מבין השניים באותה השנה). שנה אחר כך חזר לליגה הבכירה כשהתמנה לתפקיד מאמן הוראקן.
ב-1960 חזר לקולומביה, לקבוצת אינדפנדיינטה מדיין שבמדיה פרש. הוא אימן את הקבוצה במשך שנתיים, שבמהלכן אף שב, בגיל 44, לשמש כשחקן פעיל, עם שלוש הופעות ליגה. את הופעתו האחרונה רשם במשחק ידידות שאורגן עבורו ב-1961, בין מדיין לבוקה ג'וניורס. מורנו כבש את שני שעריה של מדיין בהפסד 2–5 לבוקה, וחמש דקות לסיום הניף את ידיו, הודה לקהל ועזב את המגרש בפעם האחרונה.
ב-1962 אימן לתקופה קצרה את קולו-קולו מליגת העל הצ'יליאנית, ולאחריה המשיך לקדנציות קצרות נוספות באול בויס (פעמיים) ובהוראקן. ב-1976 החל לאמן את דפורטיבו מרלו מהליגות הנמוכות בארגנטינה.
ב-1978, בעודו משמש כמאמן פעיל, נפטר מורנו בגיל 62. המועדון חלק לו כבוד וקרא על שמו את אצטדיון הקבוצה, שמאז מחזיקה בכינוי "לוס צ'ארוס", על שמו של "אל צ'ארו" מורנו.
ג'סי סטיוארט
ג'סי הילטון סטיוארט (באנגלית: Jesse Hilton Stuart; 8 באוגוסט 1906 – 17 בפברואר 1984) היה סופר, מורה ומנהל אמריקאי. ידוע בעיקר בשל הסיפורים הקצרים, השירה והיצירות האוטוביוגרפיות שכתב. הוא נולד וגדל באזור כפרי בצפון מזרח קנטקי,  והדבר מתבטא היטב בכתביו. הוא הוכתר כמשורר הלאומי של קנטקי ב-1954.
ילדותו ונעוריו.
ג'סי סטיוארט נולד סמוך לריברטון, קנטקי, למיטשל ומרתה סטיוארט (הילטון), ב-8 באוגוסט 1906. במלחמת העולם השנייה שירת סטיוארט בחיל הים האמריקני, אך לא מצא שם את ייעודו. ב-1939 נשא את נעמי דין נוריס, מורה, שילדה לו את בתו, ג'סיקה ג'יין.
השכלה.
לאחר שלוש דחיות משלושה קולג'ים, התקבל סטיוארט ללמודים ב- Lincoln Memorial University, ליד הרוגייט, טנסי. לאחר השלמת הלימודים חזר  לסביבת ביתו, והחל ללמד בבית ספר תיכון סמוך. לאחר מכן, מונה למנהל בית ספר אחר, כעבור שנה לטובת לימודית באוניברסיטת ואנדרבילט שבנאשוויל, טנסי. לאחר מכן היה לתקופה מסוימת המפקח של בתי הספר במחוז מגוריו, שאחריה סיים את הקריירה החינוכית כמורה לאנגלית בבית הספר תיכון בפורטסמות' שבדרום אוהיו.
שירה.
באחד הימים, בעוד סטיוארט חורש את שדהו, הוא עצר וכתב שורה ראשונה של סונטה: "I am a farmer singing at the plow". בתרגום לעברית: "אני הוא איכר ששר ליד המחרשה".  זו הייתה בעצם השורה הראשונה מתוך שבע מאות ושלוש הסונטות שהוא יחבר בחייו ויכלול אותן  בספרו "האיש ומחרשת לשון הפר". המשורר האירי ג'ורג ויליאם ראסל התבטא בשבחו  של ספר זה ואמר עליו שהוא ספר השירה הטוב ביותר באמריקה מאז שנכתב הספר "עלי דשא" בידי וולט ויטמן. סטיוארט זכה בפרס המשורר הלאומי של קנטנקי בשנת 1954, ו-ב-1961 זכה בפרס השנתי של האקדמיה האמריקאית לשירה.
רומנים.
הרומן הראשון שכתב סטיוארט היה "אילנות שבשמים" (פורסם ב-1940). הסיפור על חובב עבודת האדמה שרוצה שתהיה לו עוד אדמה מתרחש באזור הכפרי של קנטקי. סגנון כתיבתו פשוט ודליל. הרומן המפורסם והמצליח ביותר שלו יצא ב-1943, ונמכרו יותר ממיליון עותקים ממנו במשך שנתיים. על כתיבתו זכה בפרס על שם תומאס ג'פרסון. הוא היה השני הצעיר ביותר ברשימת 44 סופרים שפעלו במחצית הראשונה של המאה העשרים. (הצעיר ביותר היה ויליאם סארויאן). הרשימה פורסמה ב-1974.
סיפורים קצרים.
הוא כתב כ-460 סיפורים. הסיפור הקצר הראשון שנקרא "הביצה בקן" נכתב כשהיה בשנתו השנייה בבית הספר התיכון. הסיפור עוסק בתרנגול מהמשק שלו שמפריע לשכנים ומושך אליו את התרנגולות. לאחר שני עשורים הוגש הסיפור ללא שינוי לירחון האטלנטיק, שפרסם אותו בפברואר 1943. הסיפור הופיע לאחר מכן גם באחד מקובצי הסיפורים שהוציא סטיוארט.
אחד מסיפוריו הידועים ביותר הוא "עץ הדובדבן השבור", שפורסם לראשונה במגזין אסקווייר בינואר 1939. בסיפור זה מורה בבית ספר מעניש את תלמידו להישאר בבית הספר לאחר הלימודים ולעבוד כדי לשלם על הנזק שעשה לעץ דובדבן. אבי הילד מגיע לבית הספר כדי לריב עם המורה, הוא מאיים עליו, אך לבסוף המורה גורם לאב להבין את חשיבות ההשכלה והחינוך שבמעשהו של המורה. הסיפור נכלל בתוכנית הלימודים לבחינת הבגרות באנגלית בישראל.