סאנצ'יס הוסיף להיות חלק חשוב מחוליית ההגנה הספרדית תחת המאמן לואיס סוארס מירמונטס, שזימן אותו לסגל לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. סאנצ'יס פתח ושיחק בכל ארבעת משחקיה של ספרד בטורניר, שהסתיימו בהדחה בשלב שמינית הגמר מול . הוא נותר בסגל הנבחרת שנתיים נוספות, וערך את הופעתו האחרונה במדיה ב-11 במרץ 1992, במשחק ידידות מול ארצות הברית.
בסך הכול ערך סאנצ'יס 48 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שער אחד.
מנואל סנצ'יס
מנואל סאנצ'יס
מנולו סנצ'יס
זוויחוסט
זוויחוסט (בפולנית: Zawichost; ביידיש: זאוויכאסט) היא עיירה במחוז סנדומייז' שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, במפגש הנהרות ויסלה וסן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
זוויחוסט נזכרת לראשונה בשנת 1148. בשנת 1205 התקיים בסמוך לה קרב בין נסיכות האליץ'-וולין ונסיכות פולין קטן. עד אמצע המאה ה-13 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במאה ה-17 נהרסה העיירה כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית והטרנסילבנים.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. מעמדה העירוני של העיירה ניטל ממנה בשנת 1888, והושב לה בשנת 1936.
יהודי זוויחוסט.
יהודים ישבו בעיירה מראשית המאה ה-18, ותרמו לפיתוחה הכלכלי. מסוף המאה ה-19, וביתר שאת לאחר מלחמת העולם הראשונה, היגרו רבים מיהודי העיירה אל מעבר לים.
בין רבני העיר היו רבי יעקב יוסף, רבי יהודה אריה לייבוש פרנקל, רבי יהודה לייב מזקליקוב, ר' צבי אשכנזי בן רבי משה אפרים מקליש ורבי יעקב בן רבי יצחק פרביאז'. כמו כן כיהן כרב ואדמו"ר רבי יעקב יצחק הורוויץ מחסידות בארנוב.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל, ופעל בה בית ספר מרשת ציש"א. מעת לעת אירעו בעיירה תקיפות אנטישמיות, ובשנת 1923 אף נרצח יהודי בעיירה באופן סתמי. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-1,500 יהודים, מתוך כ-4,000 תושבים.
ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור הליכה על מדרכות ואיסור יצירת קשר עם לא יהודים. יודנרט שהוקם בעיירה בתחילת 1940 נצטווה להעביר לשלטונות תשלומי כופר, ולספק באופן תדיר עובדים יהודים לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה.
באוגוסט 1942 רוכזו כ-5,000 יהודי העיירה, ובהם פליטים רבים שהגיעו ושהובאו אליה, בגטו שהוקם בה. ב-29 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו אנשי ס"ס ושוטרים פולנים, והצעידו את כל יושביו מרחק של כ-10 ק"מ עד לתחנת הרכבת האזורית, בה הועמסו בצפיפות רבה בקרונות משא בדרך למחנה ההשמדה בלז'ץ. בשעת האקציה נרצחו זקנים, ילדים וחולים יהודים עוד בשטח הגטו.
אחר עשרות יהודים שהצליחו להסתתר בעיירה ובסביבתה בשעת האקציה ערכו הגרמנים והפולנים מצוד, ומעט מאלו הצליחו לחבור ליחידות פרטיזנים.
השעה ה-25 (1967)
השעה ה-25 (בצרפתית: La Vingt-cinquième Heure) הוא סרט דרמה מלחמתית משנת 1967, בהפקתו של קרלו פונטי, בבימויו של אנרי ורניי, ובכיכובם של אנתוני קווין ווירנה ליזי. הסרט, המבוסס על רומן בשם זה מאת קונסטנטין וירג'יל גאורגיו, עוקב אחר תלאותיהם של זוג איכרים רומנים במלחמת העולם השנייה.
עלילה.
בכפר קטן ברומניה (בשם "פונטנה") מפליל מפקד המשטרה המקומית את האיכר יוהאן מוריץ (אנתוני קווין) כיהודי, היות שאשתו של האיכר, סוזאנה (וירנה ליזי), מסרבת להיעתר לחיזוריו של המפקד. מוריץ נשלח למחנה עבודה, יחד עם שאר היהודים. הוא עובר תלאות רבות, ממחנה למחנה. באחד המחנות רואה אותו קצין נאצי, וקובע שהוא מין נדיר של הגזע הארי. בעקבות קביעה זו נאלץ מוריץ להצטרף לוואפן אס אס. לאחר המלחמה עוצרים אותו, והוא עומד למשפט כפושע מלחמה. בסופו של דבר הוא משתחרר, ומתאחד מחדש עם אשתו ושלושת בניו בגרמניה.
הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת קונסטנטין וירג'יל גאורגיו. בעלילה משתלבים גם המשטר ההונגרי עושה דברם של הנאצים, הפלישה לרומניה על ידי חייליו של יוסיף סטלין, ואירועים היסטוריים נוספים.
גאורגיו שאב את רעיון הרומן ואווירת המחנות מחייו הוא, בעצמו התגלגל כמה שנים במחנות והופרד מאשתו.
שחקנים.
ואחרים.
בית הקברות עג'מי
אהרון עזריאל
סרט רומנטי
סרטי רומנטיקה (או סרטים רומנטיים) הם סוגה קולנועית שבמרכז עלילתה קיים סיפור אהבה המתרכז בתשוקה, ברגש, בחיבה הרומנטית בין הדמויות הראשיות ומערכת היחסים ביניהן. בדרך כלל, במהלך הסרט חוות הדמויות מתחים בחיי היומיום, מכשולים ובעיות פיננסיות, בריאותיות ובמקרים מסוימים חווה דמות אחת בגידה מבן הזוג השני.
סרטים רומנטיים מדי פעם בוחנים נושאים שונים בין בני זוג כמו אהבה ממבט ראשון, אהבה נכזבת, אהבה אובססיבית, אהבה סנטימנטלית, אהבה רוחנית, אהבה אסורה, אהבה אפלטונית, אהבה מינית, אהבה נפיצה והרסנית, אהבה טראגית ועוד. סרטים רומנטיים משמשים לצופים כפנטזיה או בריחה מהמציאות. בסדרות טלוויזיה רומנטיות, התפתחות מערכת היחסים בין בני זוג עשויה להתפרס על פני מספר פרקים.
תתי-סוגה.
סוגת הרומנטיקה עשויה לכלול את תתי-הסוגה המפורטים להלן, שהם עצמם כוללים אלמנטים מסוגים אחרים:
וילנסקי
וילנסקי הוא שם משפחה סלאבי שפירושו "יוצא וילנה".
העשור השלישי של המאה ה-21
קרדיף
מסעות האוצר
מסעות האוצר הם סדרה של שבעה מסעות ימיים שנערכו בעידן שושלת מינג בין השנים 1433-1405. ששת המסעות הראשונים נערכו תחת שלטונו של הקיסר יונג-לה וביוזמתו. לאחר המסע השישי שנערך בין השנים 1423-1421 הורה הקיסר יונג-לה על השהיית הפרויקט. יונג-לה לא חידש את המסעות טרם מותו. הקיסר קסואנדה (Xuande) חידש את המסעות ותחת חסותו נערך המסע השביעי והאחרון. הסריס והאדמירל ג'נג חה פיקד על כל שבעת המסעות לפי הוראת הקיסרים ובידו ניתנה סמכות אימפריאלית רחבה.
המסעות נערכו כדי לחזק את השליטה האימפריאלית של סין בנתיבי הסחר הימי וכדי להגדיל את מספר המדינות הזרות שלקחו חלק פעיל במסגרת מערכת התשורות (Ttributary System). הקיסרים הסינים שאפו להפגין נוכחות ואת עוצמתה ועושרה של סין בפני העולם המוכר לה. לשם כך עוצבו ונבנו במיוחד עשרות ספינות בעלות ממדים אדירים שכונו ספינות אוצר. ספינות אלו נשאו בבטנן כמות גדולה של אוצר ומכאן שמן. לצורך השוואה לפי הערכות מסוימות ספינת אוצר סינית הייתה גדולה פי שלושה מספינת הקרבל הספרדית שעל סיפונה חצה קולומבוס את האוקיינוס האטלנטי בשנת 1492. ספינות האוצר עוצבו כספינות מסחר חסרות סיפון התקפי, אף על פי כן, צוידו הספינות בתותחים. לספינות האוצר התלוו ציי ענק של ספינות סחר קטנות יותר וספינות מלחמה.
רבות מהספינות שהשתתפו במסע וכל ספינות האוצר נבנו במספנת לונג-ג'יאנג (Longjiang) ששכנה בקרבת העיר נאנג'ינג. הקיסר יונג-לה, שתחת שלטונו נערכו ששת המסעות הראשונים, הורה בשנת 1403 להתחיל בבניה של הספינות שישמשו למסעות ומינה את הסריס ג'נג-חה (Zeng-He) לנהל ולפקח על בנייתן.
נתיבי השיוט.
ג'נג חה הוביל את הצי לאורך דרכי מסחר מוכרות ונמנע משיוט בדרכים לא מוכרות. בשלושת המסעות הראשונים שנערכו בין השנים 1411-1405 הפליגו ציי האוצר לאורך מסלול די קבוע. מסעות האוצר יצאו לדרכן ממספנת לונג-ג'יאנג (Longjiang) ששכנה בצפון מערב נאנג'ינג (Nanjing). ממספנת לונג-ג'יאנג הפליגו הספינות לאורך נהר יאנגצה ולעבר ליוג'אגאנג (Liujiagang), שם נהג ג'נג-חה להשלים הכנות אחרונות. משנפרד מליוג'אגאנג הפליג הצי במשך שמונה שבועות בקירוב עד שהגיע למעגן טאיפינג (Taiping) שבצ'אנגלה (Changle), פוג'יאן (Fujian). במעגן טאיפינג המתין הצי למונסון החורפי שתנאיו הטיבו עם המבקשים להפליג לכיוון דרום ומערב. ממעגן טאיפינג הפליגו הציים לצ'אמפה, ומשם הפליגו לרוחב ים סין הדרומי לג'אווה ולסומטרה. לאחר מכן חצו הציים את מצרי מלאקה והגיעו לסומטרה הצפונית. משם הפליגו לאורך האוקיינוס ההודי לציילון ומשם לאורך חוף מלבר (Malabar) לקוז'יקוד (Kuzhikode). במסע הרביעי, החמישי, השישי והשביעי הוארך אותו המסלול מערבה. במסגרת המסע הרביעי האריך הצי את מסלולו והגיע עד למצרי הורמוז. במסגרת המסע החמישי, השישי והשביעי הפליג הצי אף רחוק יותר והגיע לחצי האי ערב ולמזרח אפריקה. המסעות חזרה לסין נערכו בשולי הקיץ ותחילת הסתיו היות שמועד זה נוח להפלגה לכיוון מזרח.
אנשי צוות, שדרת הפיקוד ומספר כלי השייט.
לפי הערכות מסוימות ספינת אוצר בודדת אוישה ב-500 אנשי צוות, או ב-600 לפי הערכות אחרות. שדרת הפיקוד הבכירה הורכבה מסריסים דוגמת ג'נג-חה. בראש שדרת הפיקוד עמדו שבעה מפקדים בכירים (taijian) ששימשו גם כשגרירים דיפלומטיים של הקיסר כאשר ג'נג-חה תפקד כבכיר מבין השבעה. הצוות ברובו הורכב מספנים ולוחמים שבאו מקרב צבא האימפריה. כל משלחת מנתה קרוב ל-200 אנשי רפואה, שני מזכירים, שני רשמי פרוטוקול מטעם משרד הטקסים, חמישה אסטרולוגים, מספר שופטים צבאיים, פקיד בירוקרטי מטעם משדר האוצר ופקידים זוטרים.