מבנה גופו של צביון מקסוול קצר עגלגל וקומפקטי ביותר, גבו קמור, והשילוב ביניהם גורם לדמיון בינו ובין הארנבת. צווארו הרחב תומך בראש קטן ומקושת. בדומה לצביון הכחול גם חרטומו של מין זה מחודד מאוד. הרגליים שלו קצרות ודקיקות אך עבות ביחס לגוף, ויש הפרש ניכר באורך בין האחוריות לקדמיות המדגישות את ה"גיבנת" שיש לו. אוזניו רחבות ומחודדות, ויש לו זנב מנוצה, ארוך ועבה שיוצא דופן משאר הצביונים. עיניו גדולות ובעלות אישונים רחבים, ואפו בצבע סגלגל או ורדרד עם נחיריים רחבים כשל אייל. הקרניים כאמור הן ההבדל העיקרי בין הזכרים לנקבות, והאחרונות גדולות במעט במידות הגוף.
מידות הגוף של צביון מקסוול:
גובה הכתפיים: 38-35 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 76-63 ס"מ.
אורך הקרניים: כ-5 ס"מ.
אורך הזנב: 15-12 ס"מ.
משקל: 10-5 ק"ג.
צביון כחול.
צביון כחול ("Philantomba monticola"), הוא המין השני בסוג צביון גמדי ועל כן יש לו דמיון רב לצביון מקסוול, עד שבעבר מקסוול נחשב כתת-מין שלו. עם זאת ניתן להבדיל ביניהם על פי המאפיינים הבאים: צביון מקסוול גדול יותר במידות הגוף (שוקל לעיתים פי 2 מצביון כחול) ויש לו בלוטות ריח גדולות ונפוחות יותר. לצביון הכחול גולגולת קטנה וצרה יותר, ולצביון מקסוול גולגולת רחבה ובעלת שיפוע רב יותר. לצביון הכחול כשמו פרווה בגוון כחלחל-סגלגל, בעוד שלצביון מקסוול פרווה אפרפרה-חומה שאחידה יותר בצבעה מהמין הכחול. לצביון הכחול יש גחון ומפשעה לבנים בוהקים, כתם שחור סמוך לזנב, ולעיתים קרובות גם רגליים חומות, וכל אלו נעדרים אצל מקסוול. בלוטות הריח שבפרסות בעלות חריץ פשוט אצל הצביון הכחול, בניגוד לנפיחות הבצקית שיש להם אצל צביון מקסוול. לצביון מקסוול יש קרניים ארוכות יותר. הצביון הכחול נפוץ במרכז ודרום אפריקה עם טווח גדול ורחב יותר משל צביון מקסוול ושני המינים חופפים בניגריה.
תפוצה ובית גידול.
צביון מקסוול מצוי במערב אפריקה. תפוצתו משתרעת על פני דרום ומרכז ניגריה, מרבית בנין, טוגו, גאנה, חוף השנהב, ליבריה, סיירה לאון, גינאה, גינאה ביסאו, דרום בורקינה פאסו, ודרום מערב גמביה וסנגל. כאמור ייתכן והאוכלוסייה במזרח שייכת למין חדש - צביון וולטר.
בית הגידול של המין הוא יערות גשם טרופיים ראשיים ומשניים, יערות שפלה, יערות מוצפים, קרחות יער, שרידי יער בסוואנה, וסוואנה לחה וגשומה. חלק גדול מבית הגידול המקורי שלו נהרס על ידי התיישבות חקלאית, אולם צביון זה מותאם לכל אזורים עם סבך צפוך, ועל כן הוא מצוי גם במטעים ושיחים חקלאיים ואפילו סמוך ליישובים, ובכל מקום שבו יש כמות מספקת של סבך למסתור. המין נהנה גם באופן מסוים מהתחדשות היער שבאה לאחר כריתת העצים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים השנתית היא 4,300-500 מילימטר לשנה.
אקולוגיה.
התנהגות ומבנה חברתי.
צביון מקסוול הוא בעל חיים לילי בעיקרו, אך במקרים מסוימים הוא יכול להיות פעיל בשעות הבוקר המוקדמות, שעות אחר הצהריים המאוחרות, ובערב. המין נוטה להיות ברוב הזמן באזורי הסבך, ורק לעיתים רחוקות יתרחק למעלה מ-30-20 מאזור סבוך. בשל היותו זהיר וחששן קשה למדי לצפות בו בטבע. צביון זה נע ביער בשבילים קבועים אותם הוא מפלס לעצמו בצמחייה, ופעמים רבות נע בתנועות קופצניות תוך כדי שהוא מניף במהירות את זנבו למעלה ולמטה לסירוגין. זהו מין טריטוריאלי הנוהג לסמן את שטחו בתדירות גבוהה ביותר: זכרים יסמנו כ-5 אובייקטים בשטחם כל 10 דקות, ונקבות יסמנו 2 אובייקטים בזמן דומה. סימון נוסף יתרחש לפני אכילה ומנוחה. בטריטוריה שלהם ישנם אזורים קבועים המיועדים לצואה, שתן ומנוחה. למרות שיש שימוש רב בסימון כימי, לא ידוע על אופן התגובה של הצביון בהיתקלו בריח של צביון אחר.
צביון מקסוול הוא בעל חיים מונוגמי המתרבה בדרך כלל עם נקבה אחת בלבד, אפילו כאשר יהיו בשטחו מספר נקבות אחרות. ייתכן כי זו גם הסיבה לזמן הרב שהזוג מבלה בטיפוח הדדי. בניגוד לצביונים מונגומים אחרים, צביון זה אמנם פעיל בבדידות לעיתים קרובות, אך מאוד נפוץ שהוא חי לאורך השנה בזוגות של זכר ונקבה מונגומים. הוא נבדל מהמינים האחרים גם בכך שבאזורים שבהם יש מפגשים נפוצים בין פרטים או בשבי, ישנן ממש קבוצות חברתיות של זכרים ונקבות. הפרטים בקבוצה מחזקים ביניהם את הקשר על ידי שפשוף הראשים הגורם להפרשת נוזל מבלוטות הריח הנפוחות שבצידי העיניים. התנהגות זאת נפוצה ביותר בין זכרים לנקבות, פחות בין נקבות, ונדירה בין הזכרים. כאשר צביון זר מנסה להצטרף לקבוצה זה מוביל בדרך כלל לשפשוף ראש מוגבר בקרב חברי הקבוצה, כמו הגדלה של סימון הטריטוריה על ידי הזכרים והנקבות יחדיו. בפלישה של צביון זר לשטחו של זכר בודד או של זוג מונוגמי, הזכר הטריטוריאלי מנסה לגרש אותו משטחו. הלחימה ביניהם כוללת התנגשות עם הראשים ולחיצה על הפנים ובלוטות הריח בחוזקה, כשהקרניים פחות דומיננטיות בקרבות. הקרב מסתיים בבריחתו של אחד מהזכרים תוך כדי שהמנצח רודף אחריו.
תזונה.
צביון מקסוול הוא בעל חיים צמחוני ברובו, ותזונתו מורכבת בעיקר מעלים וגבעולים של צמחי יער קטנים כמו גם עשבי תיבול ושיחים; הם ניזונים מעשבים רק לעיתים רחוקות. בשל הגודל הקטן של הלוע ושרירי הלעיסה שלו, המין נוטה לאכול פריטי מזון בקוטר של 3 ס"מ בדרך כלל. העלים הנצרכים ביותר על ידם הם של הטהונינג'יה (מהסנטלניים), הקנטיום (מהפואתיים), והאלצ'ורנה (מהחלבלוביים). בדומה למינים אחרים גם צביון מקסוול ניזון מפירות, והאחוזים שלהם מכלל התזונה שלו משתנים לפי העונות. לצביון יש מעין סימביוזה חד-צדדית עם בבוני זית ובבוני גויאנה המתבצעת על ידי כך שהוא עוקב אחריהם בעת שהללו מלקטים מזון בעצים, כך שהוא נהנה מפירות, עלים וענפים הנופלים על ידם. על פני כל העונות זוהו לפחות 78 מיני פירות הנצרכים על ידו, ובממוצע בכל זמן נתון הוא צורך 3 סוגים שונים של פירות. ההעדפה משתנה בין העונות: במהלך חודשי ינואר ופברואר הצביון מעדיף בעיקר פירות של דקל סנגלי (מהדקליים), גריפוניה (מהקסאלפיניים), נאוקלה (מהפואתיים), תאנת הכף (מהתותיים), אלצ'ורנה (מהחלבלוביים) ואפרסק אפריקאי (מהסבוננאים). מלבד זאת הצביון צורך גם פרחים, שורשים, זרעים, פקעות ופטריות, אם כי מזונות אלו מהווים חלק קטן מאוד מהתזונה הכוללת שלו. למרות שנמליים הם חלק טבעי מהדיאטה שלו, עד כה הם לא תועדו באופן נרחב בבדיקת תוכן הקיבות של המין. מיני הנמלים הנצרכים על ידו הם בעיקר מהמינים נמלת סירחון אפריקנית (Paltothyreus) ונמלה אורגת (Oecophylla). צביוני מקסוול נצפו מספר פעמים בשבי צדים ציפורים קטנות, אך עם זאת זה לא נצפה עד כה בטבע. צביון מקסוול מסייע בהפצת הזרעים של מיני פירות רבים. בעוד שזרעים של פירות גדולים נשחתים בדרך כלל במערכת העיכול, זרעים קטנים כגון אלו של משפחות הסולניים והורדנאים, עשויים להיות מפוזרים על ידו בצורה יעילה. פירות של הסוג פיקוס, שנצרכים בכבדות על ידי המין ומתאפיינים בזרעים קטנים, הם המפוזרים ביותר על ידו משאר זרעי הפירות השונים. צביון מקסוול עלול לירוק חלק מהזרעים בעת העלאת הגרה.
התמודדות עם טורפים.
כאשר הצביון נרדף הוא נמלט במהירות עם קפיצות יוצאות מן הכלל - כמעט עד 2 מטר, ולעיתים אף יתנגש באובייקטים גבוהים כענפים בשל חוסר אומדן המרחק והגובה שלו. בעת שהצביון עצבני או מאוים הוא יקפא על מקומו - לעיתים אף באמצע שהוא צועד, כדי למנוע לרוב מהטורף להתמקד בו. צביון זה עושה קול הדומה ל"שריקת אזהרה" של מינים רבים כאשר הוא נרדף, אם כי לא ברור מידת ההשפעה שלו על צביונים שבסביבה. הוא גם עלול להשמיעה פעיה חזקה כאשר הוא נדחק לפינה על ידי צביון אחר או על ידי אדם למשל. בדרך כלל בעת סכנה הצביון מעדיף ל"צלול" לתוך הסבך הצפוף והסבוך - אזור שבו קשה לטורף לרדוף ולתמרן ביעילות.
טורפיו העיקריים של צביון מקסוול הם הנמר ועיט הכתר, אך בשל גודלו הקטן יש לו מגוון אויבים ביניהם: סרוואל, חתול זהוב אפריקני, חתול בר, זבד אפריקאי, תן לבן-פס, גירית הדבש ופיתון סלעים אפריקני.
רבייה ומחזור חיים.
צביוני מקסוול מתרבים אחת לשנה, כשלרוב הנקבות מתרבות באופן כזה שהלידות יתרחשו ב"עונה היבשה" (ינואר עד מרץ) או ב"עונה היבשה הקטנה" (אוגוסט עד פברואר). במהלך עונת הרבייה הזכר עסוק בחיזור אחר הנקבה, הכולל מרדפים, נשיכות קלות ובעיטה עם רגלו הקדמית בין רגליה האחוריות. הזכר מריח את השתן של הנקבה ואז מעקם את שפתיו למעלה ופותח את פיו במה שמכונה תגובת פלהמן, שמסייע לו לבדוק על פי הפרומונים האם הנקבה מוכנה לרבייה.