המושג מופיע במסכת ערכין יג בתלמוד בבלי ובו מדובר על צוערי הלוויים ששרו יחד עם הלוויים בבית הקדש אבל לא עמדו על הדוכן. הם נקראו צוערי הלויים כיון שהלווים הצעירים יכלו לשיר בקולות צלולים ודקים שהלווים המבוגרים לא יכלו- דבר זה גרם צער ללווים המבוגרים ולכן הם נקראו צוערים. מבחינה היסטורית, "צוער" (באנגלית: Cadet) היה כינוי מסורתי שהיה מקובל כבר בראשית המאה ה-17, עבור ילדים שאינם הבכורים בקרב אנשי האצולה האירופית. בעוד הבנים הבכורים היו יורשים כמעט את כל התארים והנכסים, באופן מסורתי הצוערים היו פונים אל קריירה דתית או צבאית. כנראה מסיבה זו, במדינות מסוימות, החלו לכנות צעירים ממעמד האצולה, אשר למדו בבתי ספר צבאיים או בקורסים להכשרת קצינים, בכינוי "צוערים".
השימוש המוקדם ביותר הידוע בכינוי זה נעשה על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, בשנת 1682.
תקן ה-CE
שחר אילון
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה (1772–1806)
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Louis Ferdinand Prinz von Preußen; 18 בנובמבר 1772 - 10 באוקטובר 1806), היה נסיך פרוסי שנהרג במהלך קרב זאלפלד.
ביוגרפיה.
לואי פרדיננד נולד ב-18 בנובמבר 1772 לאוגוסט פרדיננד, נסיך פרוסיה ואליזבת לואיזה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט וסופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה, והיה אחיינו של פרידריך השני, מלך פרוסיה. לואי פרדיננד היה מוזיקאי ומלחין מוכשר, ואף נחשב לפסנתרן מעולה.
בצעירותו התגייס לואי פרדיננד לצבא הפרוסי, ואף לחם במלחמות נגד צרפת המהפכנית. במהלך המצור על מיינץ בשנת 1793 לחם לואי פרדיננד תחת פיקודו של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ואף נפצע במהלך הקרב. בשנת 1806 היה לואי פרדיננד מהתומכים בחידוש המלחמה נגד צרפת, ובהצטרפות לקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. ב-10 באוקטובר 1806 פיקד לואי פרדיננד על כוח שמנה 8,300 לוחמים, והתקדם כנגד הקורפוס הצרפתי ה-5 בפיקודו של ז'אן לאן. בקרב שהתפתח הובס כוחו של לואי פרדיננד על ידי הכוח הצרפתי שהיה יותר גדול, ובנוסף החזיק בעמדות גבוהות יותר. לואי פרדיננד ניסה לחזק את רוח לוחמיו, ואף סירב להצעת כניעה שהוצעה לו על ידי הצרפתים. לבסוף נהרג לואי פרדיננד על ידי כוח פרשים צרפתי, מה שזעזע את בית המלוכה הפרוסי, ואף היווה אחד מן הגורמים שהביאו למפלת הפרוסים בקרב ינה-אאורשטדט 4 ימים מאוחר יותר.
קרב זאלפלד
מצפור ה-17
משה בן-בסט
משה (מוש) בן בסט (נולד ב-3 באוגוסט 1967) הוא עורך, במאי, זמר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה.
בן-בסט נולד בתל אביב.
את שירותו בצה"ל עשה בלהקת פיקוד הצפון (יחד עם אחינועם ניני, מירי נבו, איילת זורר, מיכל צפיר ודני שטג).
בקדם-אירוויזיון 1989 הופיע יחד עם שני חבריו מלהקת פיקוד צפון כזמר ליווי לשירו של אבי דור, "מביט מהצד".
בשנים 1992 ועד 1999 שיחק והופיע בסדרות טלוויזיה (כגון "עניין של זמן") ובתיאטרון (במחזות כמו "משחקים בחצר האחורית").
בשנת 2011 הוציא אלבום אחד, ובו השיר "אני רוצה".
במשך שבע שנים שימש כמנהל הקריאטיבי ב-HOT, והחל משנת 2006, הוא עורך ובמאי הבית במחלקת הפרומו של רשת, זכיינית ערוץ 13
חיים אישיים.
בן בסט נשוי ואב לשלושה ילדים.
השתתפות בטלוויזיה.
בשנת 1995 השתתף בקלטת הילדים "סבתא בישלה דייסה", לצד ליא קניג.
בשנים 1992–1996 גילם את דמותו של עידו מרקוביץ' לצד שי קפון, דנה ברגר, אסתי ירושלמי ושרון חזיז, בסדרה "עניין של זמן".
בשנים 1998–1999 שיחק בסדרה "20 פלוס", ספין אוף של "עניין של זמן", לצד שי קפון ושירה גפן.
בשנת 2012 חזר לגלם את דמותו של עידו מרקוביץ' בסדרה עניין של זמן (ספין-אוף), לצד שי קפון, דנה ברגר, אסתר ירושלמי ושרון חזיז.
The Best (פיפ&quot;א)
The Best FIFA Football Awards (בתרגום חופשי: פרסי הכדורגל, "הטוב ביותר" של פיפ"א) או פשוט The Best FIFA, הוא פרס המוענק מדי שנה קלנדרית לכדורגלן, לכדורגלנית, למאמן, ולמאמנת הטובים ביותר בעולם על ידי פיפ"א. הפרס חולק לראשונה בשנת 2016, והזוכה הראשון בפרס בקטגוריית הכדורגלנים היה כריסטיאנו רונאלדו.
הזוכה הנוכחי בפרס הוא רוברט לבנדובסקי.
טקס הענקת הפרסים התקיים לראשונה ב-9 בינואר 2017 בציריך, שווייץ. הפרס החליף את פרס כדורגלן השנה בעולם, לאחר שהאיחוד של פרס כדורגלן השנה בעולם עם פרס כדור הזהב של המגזין פראנס פוטבול הופסק בשנת 2016.
שיטת ההצבעה.
זוכי הפרס נקבעים על ידי הצבעות של מאמני הנבחרות הלאומיות החברות בפיפ"א, הקפטנים של הנבחרות הלאומיות החברות בפיפ"א, עיתונאים, והאוהדים שמצביעים דרך האינטרנט. לכל אחת מהקבוצות המצביעות יש 25% מכלל ההצבעות.
פיאט 1300
פיאט 1300 (Fiat 1300) היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בשנים 1961–1967. יחד עם ה"פיאט 1500" יוצרו 1,900,000 יחידות.
הפיאט 1300 שווקה בישראל.
הפיאט 1300 יוצרה גם ביוגוסלביה, קולומביה וארגנטינה.
אוגוסט פרדיננד, נסיך פרוסיה
אוגוסט פרדיננד, נסיך פרוסיה (בגרמנית: August Ferdinand von Preußen; 23 במאי 1730 - 2 במאי 1813), היה אחיו של פרידריך השני, מלך פרוסיה.
ביוגרפיה.
אוגוסט פרדיננד נולד בברלין ב-23 במאי 1730 לפרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה וסופיה דורותיאה מהנובר, בתם של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה וסופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה. בגיל 5 הצטרף לצבא הפרוסי, ובשנת 1740 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-34. בשנת 1756 הועלה לדרגת גנרל מיור, ואף לחם בקרבות שונים במלחמת שבע השנים, אולם בשנת 1758 פרש מהצבא בעקבות בריאותו הרפויה. בשנת 1763 מונה אוגוסט לריבון המסדר של מסדר יוחנן הקדוש, וב-2 במאי 1813 מת אוגוסט פרדיננד בביתו בברלין.
משפחתו.
ב-27 בספטמבר 1755 התחתן אוגוסט פרדיננד עם אחייניתו, אליזבת לואיזה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט וסופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה (אחותו של אוגוסט פרדיננד), ממנה נולדו לו 7 ילדים:
Ayreon
אירייאון (באנגלית: Ayreon) הוא פרויקט מוזיקלי, על ידי אריאן אנתוני לוקאשן - כותב שירים, זמר, מוזיקאי, רב-נגן, ומפיק הולנדי. המוזיקה של אירייאון מתוארת כרוק מתקדם, פרוגרסיב מטאל, ופאוור מטאל, לפעמים בשילוב עם ז'אנרים כגון מוזיקת פולק, אלקטרונית, ניסיונית וקלאסית. רוב האלבומים של אירייאון הן מעין "אופרות רוק" (או "אופרות מטאל"), מפני שבאלבומיו מוצגות עלילות מורכבות של מבחר דמויות, כאשר בדרך כלל כל אחת מן הדמויות מיוצגת על ידי סולן ייחודי.
בוריס גונסון
פיאט 2300
פיאט 2300 היא מכונית מנהלים בעלת מנוע 6 צילנדרים שיוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1961–1969.
פיאט 2300 הוא מודל פיאט הראשון שיוצר משנת 1966 עם תיבת הילוכים אוטומטית. הדגם הבא היה פיאט 130 שיוצר בין השנים 1969–1977.
האגודה היהודית להגנת נערות ונשים
האגודה היהודית להגנת נערות ונשים (באנגלית: Jewish Association for Protection of Girls and Women) הייתה אגודה יהודית בריטית שהוקמה בשנת 1885 על ידי מספר נשים פעילות, במטרה להילחם בסחר בנשים יהודיות ולסייע בשיקומן של נערות יהודיות מזרח-אירופאיות שעסקו בזנות. בהמשך דרכה הצטרפו לפעילים בה גם גברים. אגודה זו הובילה מאבק בין-לאומי בסחר בנשים, סייעה לקורבנות הסחר ודאגה לשקם אותן. בתום מלחמת העולם השנייה סיימה האגודה את פעולתה.
רקע.
האוכלוסייה היהודית במזרח אירופה גדלה במהירות רבה במהלך המאה ה-19. ב-1800 חיו ברוסיה, בפולין, ברומניה ובגליציה כ-1,250,000 יהודים, ואילו בשנת 1900 גדל מספרם ל-6,200,000. הגידול המהיר באוכלוסייה גרם לשינויים דמוגרפיים משמעותיים ולאנדרלמוסיה חברתית. ההזדמנויות הכלכליות פיגרו בהרבה אחרי צרכיה של האוכלוסייה המתרבה, והמחסור יצר גל הגירה גדול; בין השנים 1880–1914 חצו כ-2,400,000 יהודים את הגבולות הבינלאומיים. הם עזבו את מזרח אירופה ומרכזה במטרה להגר לארצות הברית ולשפר את חייהם. חלק מהם לא הגיע ליעד המקורי המתוכנן, ובחר להשתקע באמריקה הדרומית או במערב אירופה בעקבות אפשרויות וסיכויי הצלחה במקומות אלו. על חלקם האחר נכפה השינוי בכוח. לקטגוריה זו השתייכו בעיקר נערות או נשים יהודיות, מתוכן גם נשואות טריות, שפותו בדרכים שונות להשתלב בתעשיית המין שצמחה במקביל להגירה.
ההגירה היהודית לממלכה המאוחדת.
הקהילה היהודית בלונדון לפני 1880 הייתה רובה ככולה מושתתת על יהודים ספרדים ומרכז-אירופאים ממעמד כלכלי גבוה. בעקבות גל ההגירה הגדול ממזרח אירופה, חלו שינויים רבים בקהילות היהודיות במערב אירופה ובתוכם גם בבריטניה. בין השנים 1880 ל-1914 גדלה האוכלוסייה היהודית בלונדון מ-40,000 ל-200,000 איש. מרבית היהודים שהגיעו ללונדון מתחום המושב באימפריה הרוסית התרכזו באזור איסט אנד. הם היו מזרח-אירופאים ושונים לגמרי בחזותם ובתרבותם מהקהילה היהודית הוותיקה של לונדון. באזור שררו תנאי עוני וצפיפות בולטים ותנאי סניטציה גרועים. תנאים אלו הביאו עמם פשיעה, ובתוכה גם "סחר עבדים לבן" . סחר העבדים הלבן היה תופעה בינלאומית חדשה של גברים ונשים שעסקו במסחר מאורגן ומתואם בנשים יהודיות. קשה לאמוד את מספר הנשים שנסחרו בצורה זו, אך דובר בתופעה בקנה מידה בינלאומי, שנוכחותה הייתה מורגשת, והיא זרעה פחד בקרב היהודים בעולם; הם חששו בין היתר שהמהגרים המזרח-אירופאים העניים והקשורים לפשע יזוהו עמם וילבו את האנטישמיות.
הקמת "אגודת הנשים היהודיות למניעה והצלה".