קאן היה נשוי ארבע פעמים. ב-1961, נישא לדי ג'יי מאתיס; הם התגרשו ב-1966. נולדה להם בת, טרה (ילידת 1964). נישואיו השניים של קאן לשילה מארי ריאן (חברתו לשעבר של אלביס פרסלי) ב-1976 היו קצרי מועד; הם התגרשו בשנה שלאחר מכן. בנם, סקוט קאן, שהוא גם שחקן, נולד ב-23 באוגוסט 1976. הסנדק של סקוט קאן הוא הבוס של משפחת הפשע של קולומבו, אנדרו רוסו. ג'יימס קאן ואנדרו רוסו היו חברים מאז תחילת שנות ה-70.
קאן נפטר ב-6 ביולי 2022, בגיל 82.
רמי הסמן
רמי הסמן (נולד ב-28 בספטמבר 1958) הוא איש פרסום, מרצה וחוקר לשיווק מדיני וחברתי, ומראשי המאבק באיידס בישראל. הסמן אובחן כנשא HIV במהלך הקריירה שלו כאיש פרסום ואסטרטגיה שיווקית, ומאז ניתב את פעילותו המקצועית-התנדבותית להנהגת המאבק במגפה ולקידום המודעות הציבורית לנושא.
ביוגרפיה.
הסמן נולד בתל אביב, ובין השנים 1962-1968 חי עם משפחתו בשיקגו, ארצות הברית. הוא למד בתיכון עירוני א' בתל אביב וסיים ב-1977. בתקופת לימודיו שימש כיושב-ראש סניף תל אביב של ארגון 'נוער לנוער' ( 1975-1976).
לאחר שרותו הצבאי בצה"ל (1978-1982) כקצין נ"מ הוא סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, לימודי תואר שני בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה, וקיבל דיפלומה בפרסום בינלאומי מטעם איגוד הפרסום הבינלאומי (IAA).
במהלך הקריירה המקצועית שלו ניהל הסמן את מחלקות המחקר והאסטרטגיה ("פלנינג") במשרדי הפרסום גיתם ופוגל-לוין, והיה מראשוני האסטרטגים בענף הפרסום בישראל. הוא עסק בפיתוח וביישום של מודלים אסטרטגיים בתחום הפרסום והתקשורת השיווקית, ושימש כיועץ אסטרטגי למשרדי ממשלה שונים, לגופים ציבוריים ולתאגידים במגזר הפרטי. במקביל ריכז את תחום לימודי הפרסום במכללה למנהל, לימד מנהל עסקים בבית הספר לתיירות של משרד התיירות, ושימש כמזכיר איגוד הפרסום הבינלאומי בישראל.
בשנת 1996 אובחן אצל הסמן נגיף הHIV (הגורם למחלת האיידס) בשלב מתקדם. הוא עזב את עבודתו בחברת הפרסום והחל בפעילות התנדבותית ב"בלה דואגת" - זרוע הסברה ממוקדת לקהילה הגאה של הוועד למלחמה באיידס, שנועדה להילחם בהתפשטות מגפת האיידס בישראל ולהקל על חייהם של אנשים החיים עם הנגיף. הסמן הביא עמו את ניסיונו כפרסומאי וכאיש תקשורת שיווקית, והפרויקט הראשון שניהל היה הפקת חוברת הסברה בשם "יש חיים אחרי האיידס", שחולקה חינם לחולים ולנשאים.
בשנת 1997 שימש הסמן כיושב ראש מטה המאבק של ארגוני האיידס בישראל. גוף זה ריכז באותה תקופה את המאבק של ארגוני הבריאות בישראל על הכללת התרופות לטיפול במחלות האיידס, הסרטן והסוכרת בסל שירותי הבריאות, מאבק שלאחריו תוקן חוק ביטוח בריאות ממלכתי. הוא כיהן גם כיושב ראש הנהלת הוועד למלחמה באיידס במשך שלוש שנים, שבהן עסק בשדרוג המאבק באיידס בישראל במישור הממלכתי, התקשורתי, החינוכי והארגוני. במהלך שנים אלה גדל משמעותית תקציב הארגון, והוא הפך לאחד מארגוני הבריאות המשפיעים במדינה.
במקביל עסק בפעילויות נוספות במסגרת קהילת הלהט"ב בישראל. בין היתר השתתף בהפקת אירועי הגאווה ובניהול מאבקים פוליטיים לטובת הקהילה. בשנת 2003 זכה באות "יקיר הקהילה". ב-2004 פרש הסמן מתפקידיו הרשמיים השונים, אך המשיך לשמש יועץ אסטרטגי חיצוני לארגוני האיידס והלהט"ב בפעילויותיהם.
כיום מרצה הסמן בתוכנית הבינלאומית של בית-הספר למנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה, וחוקר בבית-הספר לממשל ולמדיניות בפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת תל אביב.
המכון לקולנוע על שם גרסימוב
המכון לקולנוע על שם גרסימוב, רשמית המכון הממלכתי הרוסי לקולנוע על שם סרגיי גרסימוב (ברוסית: ВГИК - Всероссийский Государственный Институт Кинематографии имени С. А. Герасимова). הוא המוסד האקדמי הבכיר ביותר ברוסיה ללימודי קולנוע.
שוכן ברחוב וילהלם פיק שבמוסקבה.
היסטוריה.
VGIK הוא המוסד על שם גרסימוב ללימודי אמנות הקולנוע הראשון בעולם, שנוסד על ידי ולדימיר גארדין במוסקבה בשנת 1919. סרגיי אייזנשטיין, וסלבולוד פודובקין, מיכאיל רום ואלכסיי בטלוב היו בין הפרופסורים המכובדים של המוסד. השם VGIK הוצמד למוסד ב-1934, ראשי תיבות של "המכון הסובייטי הממלכתי לאמנות הקולנוע" (Всесоюзный государственный институт кинематографии ,ВГИК; All-Union State Institute of Cinematography)
בשנת 1986 הוחלט לקרוא למוסד על שם הבמאי הרוסי סרגיי גרסימוב, ורשמית הוא החל לשאת את השם "המכון הסובייטי הממלכתי לאמנות הקולנוע ע"ש סרגיי גראסימוב". ב-1992 ראשי התיבות נותרו על כנן, אך מעתה משמעותן "המכון הממלכתי הכל-רוסי לאמנות הקולנוע" (Всероссийский государственный институт кинематографии).
זהו אחד ממוסדות הלימוד המעטים שהתמקדו בלימוד שיטות של הפקת סרטי 35 מילימטר. בוגרי המוסד פועלים ב-90 ארצות מסביב לעולם. מביימים סרטים, ומלמדים בבתי ספר לקולנוע. בתי ספר לקולנוע בווייטנאם, מצרים וסין נוסדו בעזרת מדריכי המוסד וכיום כמעט כל תעשיית הקולנוע ברוסיה מורכבת מבוגרי המכון.
VGIK היא ממייסדי CILECT - האגודה הבינלאומית ללימוד קולנוע וטלוויזיה של אונסק"ו. האגודה מפעילה מדריכים בבתי ספר לקולנוע ברוסיה ומחוץ לה ובמוסד עצמו קיים סטודיו לסרטי סטודנטים (היחיד ברוסיה, למעשה), שבו אפשר לעשות הפקת סרט מלא. נוסף לכך, תיאטרון הסטודנטים מאפשר את התנאים להכשרת שחקנים.
ב-2008 המוסד הפך רשמית לאוניברסיטה, והחל להיקרא רשמית "האוניברסיטה הרוסית הממלכתית לאמנות הקולנוע ע"ש סרגיי גרסימוב" (Всероссийский государственный университет кинематографии имени С. А. Герасимова) – אך ראשי התיבות נשתמרו אף הם, והמוסד ממשיך להיקרא בשם זה.
בשנת 2015 המילה "אוניברסיטה" הורדה משם המוסד.
תחומי הלימוד.
המוסד מכשיר תלמידים להיות תסריטאים, במאים, שחקנים, צלמים, במאי קול, מעצבי אתר צילומים, מעצבי תלבושות, אנימטורים, מנהלי הפקה, מפיקים, מבקרי סרטים.
חורים שחורים, גורי יקומים ומסות אחרות
ארץ עוץ
ארץ עוץ (באנגלית: Oz) היא ארץ בדיונית המשמשת כרקע לעלילת סדרת ספרי עוץ של ליימן פרנק באום.
ארץ עוץ מוזכרת בספר "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1900, אחת מארצות בדיוניות רבות, שאותן יצר באום בסדרת ספריו. ספר זה זכה לפופולריות הרבה ביותר מבין ספריו של באום. בעקבות הצלחת הספר באום המשיך לכתוב ספרים בסדרת עוץ אשר עלילותיה התרחשו בארץ עוץ ובארצות השוכנות בסביבתה.
ארץ עוץ מתוארת בספרים המקוריים כמקום אמיתי - שלא בדומה לעיבוד הקולנועי המפורסם משנת 1939 בו ארץ עוץ מוצגת כארץ בדיונית אשר מתקיימת בחלומותיה של דורותי.
בסך הכל, באום כתב 14 ספרי ילדים ו-6 ספרים קצרים על ארץ עוץ. לאחר מותו של באום, רות פלומלי תומפסון וסופרים נוספים כתבו ספרי המשך לסדרת ספרי עוץ המקורית.
ארץ עוץ, שמה של הארץ בתרגום העברי, מוזכרת בתנ"ך כארצו של איוב, ב: , ב: וכן ב: . השם עוץ מופיע גם מספר פעמים בתנ"ך כשם אדם.
גאוגרפיה.
ארץ עוץ היא ממלכה המחולקת לחמישה חלקים הנשלטים על ידי קוסם מופלא שחי בעיר הברקת, לכל אחד מארבעת החלקים האחרים יש שליט מקומי שכפוף לקוסם וצבע שמאפיין את הנוף בו.
עיר הברקת.
עיר הברקת (באנגלית: The Emerald City) היא בעצם עיר הבירה של ארץ עוץ הנמצאת ביבשת נונסטיקה. העיר נמצאת בדיוק במרכז ארץ עוץ וגובלת בכל אחת מארבע הארצות האחרות. על פי הספר הראשון בסדרה, הקוסם בנה את העיר ומינה עצמו לשליט שלה. בספרים מאוחרים יותר מסופר שהקוסם הגיע לשם ופיתח את העיר, אך לא הקים אותה ממש. בזמן שלטונו של הקוסם כל תושבי העיר נאלצים להרכיב משקפיים מיוחדים שדרכם נראית העיר בצבע ירוק כמו ברקת ומכאן שמה. העיר נחשבת עשירה מאוד ומלאת מסתרים.
בראש עיר הברקת עומדת המשפחה המלכותית, שגרה בארמון הנמצא במרכז העיר. המלך הראשון הידוע של העיר היה אביו של המלך פאסטוריה, ואחריו מלך המלך פאסטוריה עצמו. לאחר מכן שלט בעיר הקוסם הגדול מארץ עוץ, וכאשר הוא עזב החל לשלוט בעיר הדחליל. בזמן שלטונו של הדחליל התבצעה הפיכה בעיר שהעלתה לשלטון את ג'ינג'ור (Jinjur), מפקדת צבא הבנות. בזמן שלטונה נמצאה בתו האבודה של המלך פאסטוריה, הנסיכה עוצמה (Ozma), שהדיחה את ג'ינג'ור והחלה לשלוט בעיר עד לסוף הסדרה.
ארץ המנצ'קינים (ארץ המזרח).
ארץ המנצ'קינים (באנגלית: Munchkin Country) או אוזנקים נמצא במזרח ארץ עוץ ונשלט על ידי המכשפה המרשעת מן המזרח עד לבואה של דורותי. תושבי הארץ נקראים מנצ'קינים והצבע האהוב עליהם הוא כחול, בו הם צובעים את ביתם ונוהגים להתלבש. ביתה של דורותי נחת בארץ המנצ'קינים והרג את המכשפה הרעה, ובכך שחרר את הארץ משלטון הרודנות שלה. בנוסף ארץ המנצ'קינים הוא מקום הולדתם של הדחליל, איש-הפח והאריה הפחדן. בארץ עוברת גם דרך הלבנים הצהובות.
דרך הלבנים הצהובות.
דרך הלבנים הצהובות (באנגלית: Yellow Brick Road) היא שביל הבנוי לבנים צהובות המוביל מארץ המנצ'קינים לעיר הברקת, ובו הולכים דורותי וחבריה כדי להגיע לקוסם. בספר ההמשך נערת-הטלאים מעוץ מתגלה כי ישנה עוד דרך לבנים צהובות שמובילה לעיר הברקת.
אחת הטעויות הנפוצות, שמתרחשת גם בסרט שנעשה על פי הספר, היא שנהוג לחשוב שדרך הלבנים הצהובות מובילה לארץ עוץ. האמת היא שדרך הלבנים הצהובות כבר נמצאת בארץ עוץ והיא מובילה רק לעיר הברקת.
על פי תאוריה של קוראי סדרת הספרים, לכל ארץ יש דרך לבנים שמובילה אל עיר הברקת, וההבדל בין הדרכים הוא הצבע שלהן. לתאוריה זו אין שום ביסוס בספרים עצמם אבל בסדרת הטלוויזיה היא מומשה, וכאשר דורותי הלכה לפגוש את הקוסמת מהדרום היא השתמשה בדרך הלבנים האדומות.