חברי האקדמיה נבחרים לכל ימי חייהם באספה כללית של חברי האקדמיה. עם הקמתה נקבע שבאקדמיה יהיו עד 50 חברים מתחת לגיל 75, חציים בחטיבה למדעי הרוח וחציים בחטיבה למדעי הטבע. בתחילת 1962 היו באקדמיה 33 חברים, בסוף 1963 42 חברים ובתחילת 1967 היו בה 45 חברים. בהמשך הוגדל המספר המרבי של חברים מתחת לגיל 75 בכל חטיבה ל-35. בשנת 2002 היו באקדמיה 81 חברים, בשנת 2008 94 חברים ובסוף 2009 מספר החברים הגיע ל-99. סה"כ מספר החברים כולל אלו שהלכו לעולמם הגיע בשנת 2012 ל-184.
עד ראשית שנות ה-90 נבחרו לאקדמיה רק שתי נשים: דורותיאה קרוק ורות נבו, שתיהן בחטיבת מדעי הרוח, ועד שנת 2000 נוספו לאקדמיה עוד שלוש נשים: רות ארנון, יהודית בירק ועדה יונת, שלושתן בחטיבת מדעי הטבע. לאחר מכן נוספו לאקדמיה עוד נשים: נילי כהן, מרגלית פינקלברג, שולמית וולקוב, חוה טורניאנסקי ומיכל בירן, חמישתן בחטיבה למדעי הרוח. מיעוט הנשים באקדמיה הלאומית למדעים מוסבר בכך שלאקדמיה מגיעים פרופסורים מבוגרים יחסית ועל כן שיעור הנשים באקדמיה משקף את שיעורן בקרב הפרופסורים מן המניין בעבר. אולם היו שטענו שהסיבה היא שיטת החבר-מביא-חבר שמנעה ייצוג הולם לנשים.
בתחילת 2012 היו 47 חברי אקדמיה מהאוניברסיטה העברית, 20 ממכון ויצמן למדע, 19 מאוניברסיטת תל אביב, 7 מהטכניון, 2 מאוניברסיטת חיפה (דוד נבון שנבחר ב-1992 ואשר קוריאט שנבחר ב-2002), 1 מאוניברסיטת בר-אילן (יעקב קליין שנבחר ב-2005), 1 מאוניברסיטת בן-גוריון (יעקב בלידשטיין שנבחר ב-2007) ודב פרוהמן שלא היה פעיל באקדמיה בעת היבחרו כחבר האקדמיה. ההסבר שניתן למיעוט נציגים מהאוניברסיטאות הצעירות יותר בכך שלאקדמיה מגיעים פרופסורים מבוגרים יחסית ועל כן חברי הסגל באוניברסיטאות החדשות לא הספיקו להגיע להכרה הנדרשת, אולם היו שטענו שהסיבה היא שיטת החבר-מביא-חבר.
בעלי תפקידים.
נשיא האקדמיה מתמנה על ידי נשיא המדינה על-פי המלצת האקדמיה. תקופת כהונתו שלוש שנים, אך הוא יכול לכהן תקופות נוספות. סגן-הנשיא נבחר על ידי חברי האקדמיה לשלוש שנים. הנשיא וסגנו באים מחטיבות שונות. כל חטיבה בוחרת ביושב-הראש שלה לשלוש שנים. נשיא האקדמיה הנוכחי הוא פרופ' דוד הראל ממכון ויצמן למדע, וסגניתו היא פרופ' מרגלית פינקלברג מאוניברסיטת תל אביב. בראש החטיבה למדעי הרוח עומד פרופ' סרג'יו הרט מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובראש החטיבה למדעי הטבע עומד פרופ' ידין דודאי ממכון ויצמן למדע.
האקדמיה הצעירה הישראלית.
בחודש נובמבר 2012 החלה לפעול האקדמיה הצעירה הישראלית בחסות האקדמיה הלאומית, עם בחירתם של 26 המדענים הראשונים. מסגרת זו הוקמה בעקבות הקמת מסגרות דומות בעולם. היא מיועדת לקדם את מעמדו של המדען הצעיר בישראל ולעודד קשרים, שיתוף פעולה ומחקרים משותפים בין חוקרים צעירים מתחומים שונים ובין חוקרים צעירים בישראל ומחוץ לה.
חברי האקדמיה הצעירה (בגילאי 45 או פחות בעת בחירתם) הם חוקרים בולטים ומצטיינים בתחומי עיסוקם, שהדגימו חשיבה מקורית וזכו במענקי מחקר יוקרתיים, בפרסים חשובים ובאותות הצטיינות, ובעלי רצון לעשייה אקדמית, חינוכית וחברתית ברמה הלאומית. החברים נבחרים לכהונה בת ארבע שנים. נכון לשלהי 2016, מונה האקדמיה הצעירה הישראלית 31 חברות וחברים.
הוצאה לאור.
אחד מיעדי האקדמיה המוצהרים הוא "לפרסם כתבים שיש בהם כדי לקדם את המדע". במסגרת ההוצאה לאור של האקדמיה הישראלית למדעים ראו אור מעל ל-300 כותרים. הם עוסקים בכל תחומי המדע וצורות הצגת המידע הקשור למחקר המדעי: דו"חות; סקירות שיטתיות; סדרות נושא, המציגות ניתוח עדכני ממצה; ונתונים או מלל מבואר, כמו כתבי יד מהודרים; וכמו כן, דו"ח שמוציאה האקדמיה על פעילותיה.
רפאל קוק
הרב רפאל הכהן קוק (1900 תר"ס - 15 ביולי 1971, כ"ב בתמוז תשל"א) היה רב העיר טבריה מקום המדינה ועד פטירתו.
קורות חייו.
נולד בבירז שבליטא לרב דב בער הכהן קוק, שהיה אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. למד בישיבת מיר ובישיבת טלז.
בשנת 1925, עלה לארץ ישראל עם משפחתו ולמד בישיבת מרכז הרב בראשות דודו הרב אברהם יצחק הכהן קוק. עמד לימין דודו בסידור שיעוריו לפני תלמידי הישיבה, ובפגישותיו הרבות, וזאת למעלה מעשר שנים. בשנת 1933 עבר ללמוד במכון הארי פישל, והוציא לאור במסגרתו את תוספות הרא"ש על מסכת מועד קטן. עסק בצרכי ציבור, דוגמת מאבק במיסיון.
בט"ו באב ה'תרפ"ח נישא לרחל, בתו של הרב שמחה מנדלבוים, ועבר להתגורר בבית המשפחה, בית מנדלבאום, הסמוך לשער מנדלבאום. נהג להתפלל מדי שבת בביתו של הרב יצחק זאב סולובייצ'יק ושמע ממנו דברי תורה רבים.
בתחילת שנת תש"ח נבחר לכהן כרב הראשי של טבריה ואב בית הדין שבה מטעם הרבנות הראשית, תפקיד שבו נשא עד פטירתו בשנת תשל"א. בשנותיו הראשונות בעיר עמד לצידו הרב אשר זאב ורנר, שכיהן כרבם של חסידי סלונים עד לפטירתו בשנת תשי"ח.
לאחר פטירתו הוקמה על שמו ישיבת תורת רפאל בירושלים.
כתביו.
הרב קוק היה בקשר מכתבים עם רבנים בולטים, בענייני הלכה ואגדה. נכדיו הוציאו לאור את כתביו בספר "כהונת רפאל". תלמידיו הוציאו לאור ספר בענייני פורים בשם "כהונת רפאל" וחוברת הכוללת את דברי תורתו בענייני חתונה.
קתדרלת שטרסבורג
קתדרלת שטרסבורג (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame, בגרמנית: Straßburger Münster) היא קתדרלה קתולית בשטרסבורג, צרפת. אף על פי שהקתדרלה לא הושלמה, היא נחשבת לאחת הדוגמאות הטובות לאדריכלות הגותית בשיאה. האדריכל ארווין פון שטיינבך חתום על תרומות משמעותיות לבניה החל מ-1277 עד למותו ב-1318.
עם מגדל שמתנשא לגובה 142 מטר, הקתדרלה הייתה המבנה הגבוה בעולם מ-1647 עד 1847. היא נשארה הכנסייה הגבוהה בעולם עד בניית כנסיית ניקולאי הקדוש בהמבורג ב-1847, והקתדרלה הגבוהה בעולם עד להשלמת הצריח של קתדרלת רואן (המתנשא לגובה 151 מטר) בשנת 1876.
הקתדרלה תוארה בידי ויקטור הוגו כ"פלא ענק ועדין" הפאר של הקתדרלה נראה הרחק על פני המישורים של אלזס וניתן לראות את המגדל מהרי הווז' או מהיער השחור שנמצא בצידו השני של נהר הריין.
מזימה איסלאמית לפיצוץ הקתדרלה סוכלה בידי משטרת גרמניה בשנת 2000.
היסטוריה.
מבנים קודמים באתר.
האתר שבו נמצאת קתדרלת שטרסבורג שימש מספרים מבנים דתיים, החל מהתקופה הרומית בה הרומים כבשו את גאליה אז ניצב מקדש רומי באתר וכלה בקתדרלה הגותית הנוכחית.
הקתדרלה הראשונה הוקמה על ידי הבישוף ארבוגאסט (Saint Arbogast) בסוף המאה ה-7, על בסיס מקדש שהוקדש למריה הקדושה, וכיום לא נשאר ממנה שום שריד.
במאה ה-8, הקתדרלה הראשונה הוחלפה במבנה חשוב יותר, שהושלם תחת שלטונו של קארל הגדול. הבישוף רמיגיוס פון שטראסבורג (Remigius von Straßburg) ביקש להיקבר בקריפטה, לפי צוואתו מ-778. בבניין זה שבועות שטרסבורג נאמרו ב-842. חפירות שנערכו באתר חשפו שלקתדרלה הקרולינגית הזאת היו 3 ספינות ו-3 אפסיסים. שיר של הבישוף רת'ו תיאר את הקתדרלה כמוקשטת בזהב ואבנים יקרות. הבזיליקה נשרפה מספר פעמים: ב-873, ב-1002 וב-1007.
ב-1015 הבישוף ורנר פון האבסבורג הניח את אבן הפינה של קתדרלה חדשה, שהוקמה על חורבות הבזיליקה הקרולינגית. הוא בנה את הקתדרלה בסגנון רומנסקי. הקתדרלה נשרפה ב-1176 מכיוון שבאותה תקופה הספינות כוסו במסגרות מעץ.
אחרי האסון החליט הבישוף היינריך פון האסנבורג לבנות קתדרלה חדשה, יותר יפה מזו של בזל שהושלמה זה עתה. בניית הקתדרלה החדשה החלה על היסודות של המבנה הקודמת ונסתיימה רק כעבור מספר מאות.
בניית הקתדרלה הגותית (1176-1439).
הבנייה החלה עם בית המקהלה והחלק הצפוני של בית הרוחב שנבנו בסגנון רומנסקי אך ב-1225 הגיעו אדריכלים, בעלי מלאכה ואמנים מהסדנה של קתדרלת שארטר ועשו מהפכה בבנייה בכך שהעבירו אותה לסגנון הגותי. כדי למצוא כסף לסיים את הספינה הראשית, הכנסייה מכרה כתבי מחילה (Indulgences) החל מ-1253. הכסף נשמר בידי Oeuvre Notre-Dame שגם שכרה אדריכלים, בנאים וסתתים.
אבני חול הובאו מהרי הווז' ושמשו בבנייה, דבר שנתן לקתדרלה את הגוון הורוד שלה.
כמו העיר שטרסבורג עצמה, הקתדרלה משלבת השפעות גרמניות וצרפתיות, בעוד שהאגף המזרחי (המקהלה ושער הדרומי) בעלי מאפיינים רומנסקיים.
החזית המערבית והספינה הראשית נבנו בסגנון גותי קורן (Rayonnant).
מעל כולם, מעוטרת באלפי דמויות ותבליטים, החזית המערבית המפורסמת היא יצירת מופת של האדריכלות הגותית. המגדל הוא אחד הראשונים שסמך באופן ממשי על אומנות גבוהה, כאשר הופעתו הסופית היא במידה רבה ליניאריות (קווים ניצבים) מסותתת באבן. בעוד שחזיתות אחרות תוכננו ושורטטו לפני הבנייה, לשטרסבורג יש את אחת החזיתות המוקדמות שלא סביר שבנייתן נעשתה ללא שרטוט. קתדרלת שטרסבורג וקתדרלת קלן מייצגות את אחד השלבים המוקדמים ביותר באדריכלות בו נעשה שימוש בשרטוט אדריכלי. עבודתו של פרופסור רוברט או. בורק (Robert O. Bork ) מאוניברסיטת איווה מציעה שהתכנון של החזית המערבית של שטרסבורג, בזמן שהיא נראית אקראית במורכבתה, ניתנת לבניה באמצעות סדרה של מתומנים מסובבים.
המגדל הצפוני, שהושלם ב-1439, היה הבניין הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1647 (כאשר הצריח של כנסיית מריה הקדושה בשטרלזונד נשרף) ו-1847 (אז הוקמה כנסיית ניקולאי הקדוש בהמבורג). המגדל הדרומי שתוכנן מעולם לא הושלם וכתוצאה מכך נתקבלה צורתה האסימטרית של הקתדרלה, דבר שהפך אותה לאחד מסמליו הבולטים של אזור אלזאס. מקומת התצפית ניתן לראות למרחק 30 ק"מ, דבר שמספק תצפית על גדות נהר הריין והרי הווז' עד ליער השחור.
השעון האסטרונומי.