ב-19 בדצמבר 1967, ג'ון מקיואן, המנהיג המכהן של מפלגת הכפר (שבעתיד תקרא בשם המפלגה הלאומית) בממשלת הקואליציה, הושבע כראש ממשלה זמני בעקבות מותו הפתאומי של ראש הממשלה הרולד הולט. (היה אז דיון שמנהיג המפלגה הליברלית ושר האוצר ויליאם מקמהון ימלא את מקומו של הולט. מקמהון תכנן ישיבת סיעה של מפלגתו ב-20 בדצמבר כדי לבחור מנהיג חדש, מתוך כוונה לזקוף את התפקיד הנחשב לעצמו, אבל ניסיון זה נכשל כאשר מקיואן הכריז בפומבי ב-18 בדצמבר כי הוא לא יכהן בממשלת מקמהון.) מקיואן נשבע אמונים לתפקיד ראש הממשלה בהנחה שהממשלה תמשיך לכהן רק כל עוד יידרשו הליברלים לבחור מנהיג חדש. ההצבעה למנהיגות הליברלית נקבעה מחדש ל-9 בינואר 1968. כפי שהתברר, מקמהון לא ניצח בבחירות לראשות המפלגה, והסנאטור ג'ון גורטון נבחר והחליף את מקיואן כראש הממשלה ב-10 בינואר 1968. מקיואן חזר למעמדו כאיש מספר שתיים בממשלה, על פי הסכם הקואליציה. הוא היה באופן בלתי רשמי סגן ראש הממשלה מאז שהפך למנהיג מפלגת הכפר ב-1958, ומאז 1966 הפעיל וטו על מדיניות הממשלה מכוח היותו החבר השני בחשיבותו בממשלה.
מאז 1968, רק שני סגני ראש הממשלה המשיכו לתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה מתפקידם כסגנים: פול קיטינג וג'וליה גילארד. בשני המקרים, הם נכנסו לתפקיד זה לאחר שניצחו בבחירות על ראשות מפלגותיהם לאחר שראש הממשלה והמפלגה המכהן איבד את תמיכתו במפלגתו.
התפקיד.
חובתו של סגן ראש הממשלה לפעול בשם ראש הממשלה בהיעדרו כאשר הוא מחוץ לגבולות לאוסטרליה או בחופשה. סגן ראש הממשלה תמיד יהיה חבר בממשלה ותמיד יחזיק לפחות בתיק ממשלתי אחד מהותי (זה יהיה אפשרי מבחינה טכנית שיכהן שר שתפקידו הוא רק סגן ראש הממשלה, אך מקרה מסוג זה מעולם לא קרה בהיסטוריה של אוסטרליה).
אם ראש הממשלה נפטר, מודח או מתפטר במהלך כהונתו, ישביע המושל הכללי האוסטרלי את סגן ראש הממשלה כראש ממשלת ביניים עד שהמפלגה השולטת תבחר מנהיג חדש, למרות שהיא אינה מחויבת לעשות כן. זה לא קרה מאז שהמשרה נוסדה בשנת 1968.
אלמר
סאוסן נאטור-חסון
סאוסן נאטור-חסון (נולדה ב-16 באוגוסט 1979) היא האשה הדרוזית הראשונה המכהנת כדיפלומטית ישראלית.
ביוגרפיה.
סאוסן נאטור-חסון נולדה בדלית אל-כרמל, להורים גאליה חלבי ושחאדה נאטור. את לימודיה התיכוניים סיימה בבית הספר נזירות כרמלית בחיפה, המוכר גם כבית הספר האיטלקי.
חסון למדה באוניברסיטת חיפה לימודי סטטיסטיקה (1997-1998) ולאחר מכן המשיכה ללימודי משפטים, קיבלה רישיון עו"ד (2002) וסיימה כמצטיינת דיקן תואר LL.M מוסמך במשפטים באוניברסיטת חיפה (2007).
בראשית דרכה התנדבה והייתה בין מקימי עמותת "ניצני סובלנות" בדלית אל כרמל, עמותה אשר פעלה לקידום סובלנות ודו-קיום בקרב צעירים ובבתי ספר באזור. במהלך הקריירה האקדמית שלה, כיהנה כעוזרת מחקר לפרופ' יונתן יובל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
חסון נשואה לרני ואם לשניים.
קריירה משפטית.
את התמחותה עשתה חסון במשרד עורכי הדין הוד-סוקול ושות' בחיפה, בתחומי דיני נזיקין, דיני ביטוח ועוד.
לאחר שקיבלה את רישיון העו"ד (2002), עבדה חסון כעו"ד במשרד עורכי הדין יובל ריימונד ביוקנעם עילית, שם עסקה בדיני נזיקין, דיני משפחה, חוזים, ביטוח לאומי ודיני עבודה. במקביל, עסקה כעו״ד עצמאית בעיקר בתחומי דיני נזיקין ומשפט אזרחי.
בתום שלוש שנים, מונתה (2005-2010) לתובעת בתחום דיני עבודה במשרד הכלכלה, במחוז חיפה והצפון. במסגרת זו הנחתה צוותי חוקרים של המשרד, הגישה כתבי אישום והטילה קנסות כנגד מעסיקים שהפרו חוקי עבודה לרבות בטיחות בעבודה ועסקה רבות בליטיגציה, תוך טיפול בתיקים תקדימיים.
קריירה דיפלומטית.
חסון הצטרפה לקורס הצוערים של משרד החוץ בשנת 2010, ובכך הייתה האשה הדרוזית הראשונה שכיהנה כדיפלומטית ישראלית.
בשירותה הראשון כיהנה כסגנית השגריר בשגרירות ישראל בבולגריה (2011-2015). במסגרת זו עסקה בחיזוק הקשרים בין מדינת ישראל לבין בולגריה בפן המדיני, בדגש על הפן המשפטי. חסון ניהלה את חדר המצב בשגרירות בעת הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, בו נהרגו 6 בני אדם, חמישה מהם ישראלים ומעל ל-30 נפצעו.
לאחר חזרתה לארץ שימשה חסון כעוזרת משפטית באגף היועץ המשפטי למשרד החוץ, במחלקת משפט דיפלומטי ואזרחי. תפקידה כלל בין השאר ייעוץ לאגפי המשרד ולנציגויות ישראל בעולם, הכנת חוות דעת משפטיות והשתתפות בוועדת המכרזים במשרד.
בשנים 2016-2020 כיהנה חסון כסגנית שגרירת ישראל באתונה שביוון.
הוקרה ופרסים.
במהלך ובתום שירותה כסגנית השגריר בסופיה, בולגריה, קיבלה חסון תעודות הוקרה ומדליות מראש ארגון העל של הקהילה היהודית בבולגריה, מקסים בנבנישתי, על פועלה למאבק באנטישמיות ושנאת זרים; מהתובע הראשי של בולגריה, סוטיר צאצארוב, על מאמציה לקידום השת"פ המשפטי בין גופי התביעה; ומנשיא הצלב האדום הבולגרי, ד"ר הריסטו גריגורוב, על השת"פ ועל חלקה בקידום הקמפיין ההומניטרי ("לב חם") בהובלת השגרירות והצלב האדום.
שנות ה-90 של המאה ה-19
שנות התשעים של המאה התשע עשרה היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-19, החלו ב־1 בינואר 1890 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1899.
מלחמת סין–יפן הראשונה (1894-1895) ומלחמת ארצות הברית–ספרד (1898) מסמנים את הצטרפותם של יפן וארצות הברית למעצמות העולם הגדולות.
עשור זה כונה בידי מארק טוויין "עידן הזהב", כינוי אירוני שבא להזכיר את המשברים הפיננסיים החמורים ב-1893 וב-1896 . העשור כונה גם "העשור הסגלגל" (The Mauve Decade) בשל נוכחותו החזקה של הצבע הסגלגל באופנה בעשור זה.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות.
ההתנקשויות, החיסולים, וניסיונות ההתנקשות הבולטים ביותר במהלך העשור (לא בהכרח רק רציחות פוליטיות):
1890-1899
צהשי
רנו פואגו
רנו פואגו (בצרפתית: Renault Fuego) היא מכונית קופה קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1980–1992, בצרפת.
בנוסף לייצור בצרפת, ה"רנו פואגו" יוצרה בספרד (1980-1986), ארגנטינה, צ'ילה וונצואלה.
דגם "רנו פואגו" מבוסס על דגם "רנו 18".
אורטל שמאיילוב
ברנבי ג'ויס
ברנבי תומאס ג'רארד ג'ויס (; נולד ב-17 באפריל 1967) הוא פוליטיקאי אוסטרלי שכיהן כסגן ראש ממשלת אוסטרליה מ-18 בפברואר 2016 עד אוקטובר 2017, כמנהיג המפלגה הלאומית של אוסטרליה מאז ה-11 בפברואר 2016, וכשר החקלאות ומשאבי מים מ-21 בספטמבר 2015 עד אוקטובר 2017. הוא הושבע לתפקיד שר החקלאות בממשלתו של טוני אבוט ב-18 בספטמבר 2013. ניהול משאבי המים של אוסטרליה נוסף לתיק החקלאות בו החזיק ב-21 בספטמבר 2015 בממשלת מלקולם טרנבול.
לפני בחירתו לפרלמנט האוסטרלי עבד ג'ויס כרואה חשבון. בבחירות הפדרליות ב-2004 נבחר ג'ויס לסנאט האוסטרלי וייצג את מדינת קווינסלנד מיולי 2005 ועד אוגוסט 2013 כחבר במפלגה הלאומית של אוסטרליה. הוא הפך למנהיגם של הלאומנים בסנאט ב-17 בספטמבר 2008, כאשר ניצח את נייג'ל סקוליון. כסנאטור, ג'ויס "חצה את הקומה" (חציית הקומה הוא מונח כאשר פוליטיקאי משנה את נאמנותו או מצביע נגד מפלגתו בפרלמנט של מדינה המשתמשת בשיטת הממשל של וסטמינסטר) 19 פעמים בתקופת ממשלת ג'ון הווארד.
בחודש אפריל 2013 ג'ויס נבחר מראש על ידי המפלגה הלאומית לייצג את בבית הנבחרים האוסטרלי את אזור הבחירה ניו אינגלנד שבניו סאות' ויילס בבחירות הפדרליות 2013. הוא התפטר מן הסנאט ב-8 באוגוסט 2013 כדי להתמודד בבחירות הפדרליות וזכה לייצג ניו אינגלנד בבית הנבחרים.
ג'ויס הוא האדם היחיד בהיסטוריה של הפרלמנט האוסטרלי שייצג מדינה אחת בסנאט ומדינה שנייה בבית הנבחרים בו בזמן.
ראשית חייו.
ג'ויס נולד בטאמוורת' שבניו סאות' ויילס, וגדל בעיר וולברוק. ג'ויס היה אחד משישה ילדים ממשפחה בעלת חוות צאן ובקר. אביו, ג'יימס ג'ויס, נולד בניו זילנד ועבר לחיות באוסטרליה כדי ללמוד רפואה וטרינרית באוניברסיטת סידני שם פגש את אמו של ג'ויס, מארי.
ג'ויס למד במכללת סנט איגנטיוס הנמצאת בריוורוויו, פרוור של סידני ולאחר מכן באוניברסיטת ניו אינגלנד שבעיר ארמידייל, שם למד במכללת סנט אלברט וסיים את חוק לימודיו בתואר ראשון במנהל פיננסי בשנת 1989. הוא שירת בשמורת הצבא האוסטרלי (כוחות מילואים של צבא אוסטרליה) בין השנים 1994–1999. באוניברסיטה פגש ג'ויס את אשתו, נטלי, והם נישאו ב-1993. לאחר שסיים את לימודיו, ג'ויס עבר לצפון ניו סאות' ויילס ולקווינסלנד, ובשלב מסוים עבד כשומר סדר ואחר כך כעובד חקלאי. הוא עבד בתחום החשבונאות בין השנים 1991–2005, עד שנבחר לסנאט האוסטרלי. הוא חבר באגודת רואי החשבון של אוסטרליה. לו ולאשתו יש ארבע בנות.
קריירה.
בסנאט (2004–2013).
ג'ויס נבחר לסנאט האוסטרלי בבחירות 2004 כנציג המפלגה הלאומית של אוסטרליה; תקופת כהונתו החלה ב-1 ביולי 2005 והסתיימה ב-30 ביוני 2011. הוא נבחר מחדש בבחירות 2010 כחבר המפלגה הליברלית הלאומית של קווינסלנד, שהוקמה לאחר שסניפי המפלגה הליברלית של אוסטרליה והמפלגה הלאומית בקווינסלנד אוחדו כדי להתעלות על הפופולריות של מפלגת הלייבור האוסטרלית.
ג'ויס החזיר את המושב בסנאט שהלאומנים איבדו לטובת מפלגת האומה האחת ב-1998, והביס את הסנאטור ממפלגת האומה האחת, לן האריס. הליברלים זכו בשלושה מושבים בקווינסלנד. יחד עם בחירתו של ג'ויס כסנאטור מהמפלגה הלאומית, הייתה זו הפעם הראשונה מאז הרחבת הסנאט ב-1984, שמפלגה או קואליציה זכו בארבעה מתוך שישה מושבי הסנאט הזמינים ממדינה אחת.