Unknown Pleasures (באנגלית: תענוגות לא ידועים) הוא אלבום הבכורה של להקת הפוסט-פאנק הבריטית ג'וי דיוויז'ן משנת 1979. זהו האלבום היחיד של הלהקה שיצא לאור בתקופת חייו של הסולן איאן קרטיס. אלבום זה זכה לשבחים רבים ממבקרים ונחשב לאבן דרך בזרם הפוסט-פאנק.
הפקת האלבום והקלטתו.
לאחר הצלחת המיני אלבום הקודם של ג'וי דיוויז'ן, חברת ההפקות ג'נטיק רקורדס הציעה ללהקה עסקת הקלטות בסך של 70,000 פאונד להקלטת אלבום חדש. מנהל הלהקה רוב גרטון סירב לעסקה, הוא העדיף את האפשרות כי האלבום יוקלט תחת חברת הפקות קטנה ופנה לחברת פקטורי רקורדס. חברה זו הייתה תחת ניהולו של טוני וילסון שבתוכנית הטלוויזיה שלו התארחה הלהקה שנה קודם לכן.
תהליך הקלטת האלבום נמשך כשישה ימים ונערך ברובו בשלושה סופי שבוע, לרבות שלבי המיקס, בין התאריכים 1–17 באפריל 1979. את האלבום הפיק מרטין הנט, אשר שימש קודם לכן מפיק למיני אלבום של להקת באזקוקס, באותה עת תחת הכינוי מרטין זירו.
הנט השתמש בטכניקות לא קונבנציונליות בתהליך ההקלטה, לצורך השגת סאונד ייחודי. בין היתר שולבו בשירים צלילים שהוקלטו באולפן כגון זכוכית מתנפצת ודלתות נטרקות. בשיר "Insight" העלה את הרעיון להקליט את קולו של איאן קרטיס שהוקלט כששוחח דרך שפופרת טלפון. הוא החליט להשתמש גם באפקט הד על גבי חלקים רבים באלבום, בין היתר על גבי התופים, באופן שלא היה שגרתי באותה עת. כשמתופף הלהקה, מוריס, ניגש להקלטות הוחלט כי כל אחד מן התופים יוקלט בנפרד להשגת אפקט קולי ייחודי.
תוכני האלבום.
מילות שירי האלבום מתמקדות בתיאור מצבים נפשיים שונים והקבלתם לדימויים אורבניים. רבים מהשירים מתארים תחושות של בדידות, ניכור, בושה, אובדן וחולי. בחלק משירי האלבום כלל קרטיס את חוויותיו בהתמודדות עם מחלת האפילפסיה. בשיר "She’s Lost Control" שילב בין תחושותיו האישיות כמתמודד עם המחלה לבין חוויות של חולים אחרים שעמם נפגש כחלק מעבודתו בתחום כוח האדם לאנשים עם מוגבלויות.
עם זאת, קרטיס לא שוחח עם מנהל הלהקה או עם חברי הלהקה האחרים על מצבו הרפואי בפתיחות. הוא העדיף שלא לשתף את חבריו במצבו הנפשי והפיזי שהתדרדר במהירות באותה עת, או בקשיים שאליהם נקלעו נישואיו. חברי הלהקה סיפרו גם כי לא הביאו בחשבון את המשמעות העגומה של מילות השירים ואת העובדה כי קרטיס הביע בהם את המשבר שעבר, או חשדו שהוא נמצא על סף התאבדות. הם חשבו כי קרטיס תיאר חוויות של אחרים ולא את רגשותיו ורק לאחר מותו העמיקו לראשונה במילות שיריו ובמשמעותן.
שם האלבום, Unknown Pleasures, הוא מחוה לספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד".
עטיפת האלבום.
את עטיפת האלבום עיצב האמן פיטר סאביל, שהחל באותה עת לעצב כרזות עבור חברת פאקטורי רקורדס. על העטיפה מוצג דימוי של אות גלי רדיו מפולסר, משלבי גסיסתו של כוכב. הגיטריסט סאמנר הציע לסאביל לכלול את הדימוי בעטיפת האלבום לאחר שנתקל בו במהלך עיון במהדורת שנת 1971 של האנציקלופדיה לאסטרונומיה של אוקספורד. סאביל שינה את הצבעים של הדימוי המקורי באנציקלופדיה שהוצג בקווים שחורים על רקע לבן, ובחר בקווים לבנים על רקע שחור.
עטיפת האלבום הפכה למזוהה במיוחד עם הלהקה וזכתה עם השנים למעמד אייקוני, ולחלק בלתי נפרד מהדימוי הציבורי והתרבותי של ג'וי דיוויז'ן בעיני הציבור. הדימוי הפך גם לסמל פופולרי בתעשיית האופנה והופיע על גבי חולצות ופריטי לבוש נוספים שנמכרו בהמוניהם ברחבי העולם. המעצב ראף סימונס אף כלל את הדימוי על גבי מספר פריטים שהציג על המסלול בתצוגת אופנה. קולקציה זו הביאה גם את מעצב האופנה היפני יוז'י יאמאמוטו להציג את העטיפה על בגדים בקולקציות שלו.
סיבוב הופעות.
לאחר צאת האלבום החלו ג'וי דיוויז'ן בהופעות לקידומו וכן הופיעו בתוכנית הרדיו של ג'ון פיל ובראיונות טלוויזיוניים. בזמן סיבוב ההופעות לקידום האלבום, חלה החמרה משמעותית במחלת האפילפסיה עמה התמודד קרטיס, אשר אובחנה בתחילת שנת 1979. לא אחת עבר התקפים על הבמה במהלך הופעה, מה שאילץ את הלהקה לבטל מספר הופעות מאותו סבב הופעות.
ביקורות ומורשת.
האלבום יצא לאור ביוני 1979 וזכה לתגובות חיוביות ממבקרים, אם כי מספר העותקים שנמכרו באותה עת היה נמוך למדיי והאלבום לא הגיע למקומות גבוהים במצעדים. לאחר צאתו של הסינגל "Transmission" חלה עלייה משמעותית במכירות האלבום ובפופולריות הלהקה.
האלבום נכלל ברשימות אלבומי הפאנק הטובים בכל הזמנים, ואף ברשימות האלבומים הטובים בכל הזמנים במגוון סגנונות מוזיקליים.
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-211 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים.
לאחר מות איאן קרטיס.
איאן קרטיס התאבד בתליה בביתו ב-18 במאי 1980 כשהוא בן 23, פחות משנה אחרי צאת אלבום הבכורה והצלחתו ומעט לפני שהייתה הלהקה אמורה לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית. היה זה לאחר מותו הטרגי שהאלבום והלהקה הגיעו לפופולריות רבה במיוחד. מעריצים ומבקרים שייכו את התאבדותו של קרטיס עם מילות השירים באלבום, שעסקו רבות בדיכאון, מוות ובדידות וייחסו לזמר דימוי של "אמן מיוסר". מסרים אלה חלחלו בצורה משמעותית לדימוי הלהקה והאלבום בעיני החברה מאותה עת והלאה.
דימויים אלה גם תרמו להגדלת קהל המאזינים והמעריצים של הלהקה. מאזינים מחוץ לזרם הפוסט-פאנק נחשפו לאלבום והחלו לאהוד את הלהקה, בין היתר הודות למסרים שבו ולהתייחסויות לנושאים אוניברסליים ורלוונטיים לתקופה, כגון מלנכוליה וחרדה חברתית.
רשימת שירים.
כל השירים נכתבו על ידי איאן קרטיס, פיטר הוק, סטיבן מוריס וברנרד סאמנר.
מצר טקומה
מצר טקומה (באנגלית: Tacoma Narrows) הוא מצר ים, המפריד בין שני חלקי מפרץ פיוג'יט במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
המצר הימי מפריד בין חצי האי קיטסאפ לבין העיר טקומה. מאחר שמצר הים צר, מהירות זרמי המים בו עשויים להגיע ל-6 קשרים.
על המצר מצוי הגשר הכפול גשר מצר טקומה (גשר שעמד במקום זה קודם התמוטט זמן קצר לאחר שנפתח).
מקור השם.
שמו של המצר ניתן לו בשנת 1841 על ידי צ'ארלס וילקס, במהלך משלחת החקר האמריקאית.
תיירות וספורט.
המצר מהווה אתר ספורט מים ובייחוד - שיט בקיקים.
ניוטון בייקר
ניוטון דיל בייקר הבן (באנגלית: .Newton Diehl Baker Jr; 3 בדצמבר 1871 – 25 בדצמבר 1937) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. בין השנים 1912 – 1915 הוא כיהן כראש עיריית קליבלנד ובין השנים 1916 – 1921 כמזכיר המלחמה של ארצות הברית, תקופה בה הוא ניהל את מעורבותה של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה.
בייקר נולד במרטינסבורג, וירג'יניה המערבית. לאחר סיום לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינטון ולי, הוא פתח משרד עורכי דין בקליבלנד. הוא היה בעל ברית פרוגרסיבי דמוקרטי של ראש העיר טום ל. ג'ונסון. בייקר שימש כיועץ המשפטי של העיר בין השנים 1901 – 1909 וב-1912 הוא נבחר כראש העיר. בתפקיד זה הוא שאף לרפורמות בתחבורה הציבורית, בשיפור מצבם של בתי החולים ולשיפור חזות העיר. בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית תמך בייקר בוודרו וילסון, וסייע לו לזכות בקולותיהם של חברי המשלחת מאוהיו. לאחר תום כהונתו כראש העיר, קיבל בייקר מינוי כמזכיר המלחמה בממשלו של הנשיא וילסון. הוא היה אחד הג'ורג'יסטים הבולטים שמונו למשרה בקבינט של וילסון.
בייקר ניהל את השתתפותה של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה. הוא בחר בגנרל ג'ון פרשינג לפקד על חיל המשלוח של ארצות הברית, והוא עמד על כך שהוא יפעל כיחידה עצמאית. ב-1921 הוא סיים את כהונתו ושב ל-BakerHostetler, משרד עורכי הדין שהוא היה שותף להקמתו. הוא היה מעורב בתיק "הכפר אוקליד נגד חברת הנדל"ן אמבלר", תיק בו הוא ייצג את חברת הנדל"ן ושהיה ציון דרך שמיסד חוקתית את חוקי יעוד הקרקע. הוא היה תומך נלהב של חבר הלאומים ובמהלך שנות ה-20 הוא המשיך לדחוף להשתתפותה של ארצות הברית בארגון. מ-1928 הוא שימש כחבר בבית המשפט הקבוע לבוררות בהאג. בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית ב-1932 הוא היה מועמד לנשיאות, אך המפלגה בחרה בפרנקלין דלאנו רוזוולט.
ראשית חייו.
ניוטון דיל בייקר נולד ב-3 בדצמבר 1871 במרטינסבורג, וירג'יניה המערבית כבנם של ניוטון דיל בייקר האב ושל מרי אן (לבית דוקהארט) בייקר. סבו, אליאס בייקר, היה תומך נלהב של האיחוד. מנגד, אביו התגייס לצבא הקונפדרציה ושירת שם בחיל הפרשים, נפצע ונפל בשבי. לאחר שובו הביתה ב-1865 הוא קיבל תואר מבית הספר לרפואה אוניברסיטת מרילנד ועבד כרופא במרטינסבורג עד למותו ב-1906.
בייקר למד בבתי הספר שבמרטינסבורג עד לשנתו השנייה בבית הספר התיכון וסיים את חוק לימודיו בבית הספר התיכון של הכנסייה האפיסקופלית שבאלכסנדריה, וירג'יניה.
ב-1892 סיים בייקר את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שם הוא היה חבר באחוות "פי גמא דלתא". הוא נכח בהרצאותיו של וודרו וילסון ששימש שם כפרופסור אורח באותה תקופה. ב-1894, לאחר שקיבל את התואר מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי, הוא ניסה במשך שנה להקים משרד עורכי דין במרטינסבורג ואז היה למזכירו האישי של האחראי על הדואר של ארצות הברית, ויליאם ל. וילסון, ששירת בחיל הפרשים של הקונפדרציה עם אביו של בייקר. הוא נשאר בוושינגטון די. סי. עד יוני 1897, אז יצא לחופשה באירופה ושב למרטינסבורג. בינואר 1899 הוא היה לשותף זוטר במשרד עורכי הדין "פורן, מק'טיגן ובייקר" בקליבלנד.
קריירה פוליטית בקליבלנד.