הם חוזים במפקד וואטנקה (מייקל פייט) נואם בפני האינדיאנים על רצונו לגרש את האדם הלבן ולהחזיר את השלטון לאינדיאנים. האינדיאנים מתחילים ב"ריקוד רוחות" סביב המנהיג. צ'יפ יוצא ומתעמת עם וואטנקה וג'ונה מתחמק לבסיס ומזעיק את מייק ולארי. הם מגיעים, נכנסים למערה ונכבלים.
הקולונל מארגן את הצבא להתקפה. השלושה מצליחים להשתחרר וצופים בטור הגדול של הצבא שצועד לעבר מארב מתוכנן של מאות אינדיאנים.
ג'ונה שנפצע מחץ בכתפו מצליח להגיע לראש הצוק ולחצצר את תרועת האזהרה. הקולנול קולט זאת, מפזר את הטור ומתחיל בהתקפה על האינדיאנים עם פרשים ותותחים והם נסוגים לאחר אבדות כבדות.
בסוף מקבלים שלושת הסרג'נים תעודת הצטיינות וג'ונה מצטרף לצבא בדרגת טוראי.
התפרצות נגיף הקורונה בארגנטינה
יחסי הפיליפינים–פורטוגל
יחסי הפיליפינים–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין הפיליפינים ופורטוגל. לשתי המדינות יחסים דיפלומטיים ישירים מאז 1960.
היסטוריה.
האימפריה הפורטוגזית.
פרדיננד מגלן הפורטוגלי נחשב לאירופי הראשון בפיליפינים מאז הגעתו בשנת 1521 לאחר כיבוש סולטנות מלאקה ב-1511, הפורטוגלים הרחיבו את נתיבי הסחר שלהם ברחבי האוקיינוס ההודי לעבר האוקיינוס השקט. מלאקה הפכה למוקד רשת הסחר ההולכת וגדלה.
טומה פירס דיווח בשנת 1515 על מגעים עם אנשים מהאי לוזון במלאקה. ככל הנראה המגעים עם קהילה זו היו מהסיבות של המלחים הפורטוגזים להפליג ללוזון בפעם הראשונה.
עם זאת, הביקור המתועד הראשון של פורטוגלי באזור הפיליפינים היה הגעתו של מגלן ב-16 במרץ 1521 לאי הומונהון. מגלן, שהיה בשירות ספרדי, ביקר אז בסבו ובאיים אחרים באזור הפיליפינים, עד שמת ב-27 באפריל 1521 בקרב על מקטן.
בשנים שלאחר מכן פנו מדי פעם ספינות פורטוגזיות לאיים שונים בדרום הפיליפינים. עם זאת, הם לא הקימו קשרים קבועים או אפילו בסיסים משלהם, מכיוון שלא מצאו שם סחורות או מקומות מסחר מעניינים. הספרדים, לעומת זאת, התיישבו מייד בפיליפינים במטרה לקבל מכאן גישה לנתיבי הסחר בפורטוגל. משלחתו של הנווט הספרדי רואי לופז דה וילאלובוס בשנת 1543 העניקה לפיליפינים את שמה הנוכחי לכבוד המלך הספרדי פליפה השני. אולם הקשיים הימיים לחזור מהפיליפינים לבסיסים הספרדיים באמריקה מנעו מתוכניותיה של ספרד לגזול מהפורטוגלים את שליטתם בסחר עם המזרח הרחוק.
הקשר הרשמי המתועד הראשון בין פורטוגל לפיליפינים הוא נחיתתו של הנווט הפורטוגלי פרו פידאלגו על האי לוזון בשנת 1545 במסעו מבורנאו לחוף סין.
לאחר הידיעה באירופה על ההתיישבות המוצלחת של הפורטוגלים במקאו בשנת 1557, ספרד הגבירה את מאמציה במזרח אסיה, וכתוצאה מהמאמצים הוקמה קולוניה ספרדית על ידי מיגל לופז דה לגזפי בשנת 1564 וגילוי נתיב ימי אמין מהפיליפינים חזרה לאמריקה על ידי אנדרס דה אורדנטה.
סוחרים פורטוגזיים ממקאו נסעו אז בתדירות גבוהה יותר לפיליפינים, שם הפורטוגלים החליפו בעיקר מוצרים סיניים בכסף מאמריקה. סחר זה התוגבר במיוחד בתקופת השלטון הספרדי על פורטוגל בין השנים 1580–1640.
קשר סחר זה נמשך עד המאה ה-19. סוחרים פורטוגלים המשיכו לסחור בקביעות בסחורות סיניות כמו משי ופורצלן בעד מזון וכסף מאמריקה. ישנן עדויות גם למשלוחים של תותחים פורטוגזיים שנעשו ממקאו לפיליפינים. למרות קשר הסחר המתמשך, לא ידוע על עקבות פורטוגזיים משמעותיים בפיליפינים. בנוסף לחרסינה ותותחים ממקאו ומאמבני נמבאן המסופקים על ידי הפורטוגזים, הספרים הפורטוגזיים והדפסים, במיוחד בספרייה של אוניברסיטת תומאס אקווינס במנילה, הם חלק ממורשת זו.
הנוכחות הפורטוגזית בהיסטוריה של הפיליפינים, במיוחד במאות ה-16 וה-17, טרם נחקרה בצורה מספקת.
יחסים מודרניים.
הפיליפינים קיבלו עצמאות מספרד בשנת 1898, אך מאוחר יותר הפכו למושבה של ארצות הברית, ממנה הם קיבלו עצמאות בשנת 1946.
בפברואר 1960, הפיליפינים ופורטוגל כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
לאחר מהפכת הציפורנים בשנת 1974, פורטוגל, שחזרה לדמוקרטיה, העניקה למושבותיה עצמאות וכוננה מחדש את היחסים הבינלאומיים. הפיליפינים תחת הדיקטטור הפרו-מערבי פרדיננד מרקוס לא הייתה בין המדינות איתן התפתחו יחסים אינטנסיביים יותר. היחסים השתפרו לאחר נפילתו של מרקוס בשנת 1986, אך בגלל היעדר נקודות התייחסות, שתי המדינות לא התקרבו זו לזו. בין השנים 1981–1996 הייתה פורטוגל מיוצגת בפיליפינים באמצעות שגרירותה בסיאול, קוריאה הדרומית.
כחלק מהצעדים שלה לאחר משבר האירו בשנת 2010, סגרה פורטוגל את נציגותה במנילה בשנת 2012, ומאז היא מיוצגת שם באמצעות שגרירותה בג'קרטה, אינדונזיה. הקמה מחודשת של נציגות פורטוגזית במנילה, שתוכננה מאז 2014, טרם יושמה (נכון לאפריל 2017).
יחסי סחר.
בשנת 2016 פורטוגל ייצאה סחורות בשווי 13.66 מיליון אירו לפיליפינים (2015: 8.77 מיליון אירו; 2014: 7.61 מיליון אירו; 2013: 6.15 מיליון אירו; 2012: 6.52 מיליון אירו), מתוכם 42.5% מכונות ומכשירים, 15.8% מוצרים כימיים-פרמצבטיים, 6.9% פקק ועץ, 5.2% ביגוד ו-5.1% כלי רכב וחלקי רכב.
באותה תקופה הפיליפינים ייצאה לפורטוגל סחורות בשווי 24.69 מיליון אירו (2015: 20.91 מיליון אירו; 2014: 13.32 מיליון אירו; 2013: 12.47 מיליון אירו; 2012: 14.45 מיליון אירו), מתוכם 40.6% אלסטומרים (כולל גומי טבעי ופוליאתילן), מכונות ומכשירים 29.7%, מזון 8.8%, תוצרת חקלאית וטקסטיל 3.9% 7.1%.
זה הציב את הפיליפינים במקום ה-94 כלקוחה וה-74 כספקית לסחר החוץ הפורטוגלי. בסחר החוץ בפיליפינים דורגה פורטוגל במקום ה-54 כלקוחה ובמקום ה-65 בקרב הספקים.
השער המונומנטלי של תדמור
השער המונומנטלי של תדמור, נקרא גם: הקשת המונומנטלית, שער הניצחון (בערבית: قوس النصر) או הקשת של ספטימיוס סוורוס, היה מבנה קשת נוי רומאי בעיר תדמור בסוריה. השער נבנה במאה ה-3 בתקופת שלטונו של הקיסר ה-21 של האימפריה הרומית, ספטימיוס סוורוס. בהמשך חורבות הקשת נהפכו לאחת האטרקציות העיקריות של תדמור עד להריסתה הרשמית על ידי ארגון הטרור האסלאמי סוני המדינה האסלאמית (ISIL) בשנת 2015.
רוב בסיס האבן של השער עדיין עומד במקום וישנן תוכניות לבנות אותו מחדש באמצעות אנסטילוזיס (שיטת שיחזור ושימור).
היסטוריה.
הקשת המונומנטלית נבנתה במהלך תקופת שלטונו של הקיסר ספטימיוס סוורוס, בין השנים 193 עד 211 לספירה; הקשת היוותה קישור בין הרחוב הראשי של האכסדרה הגדולה בתדמור לבין מקדש בל. היא נועדה לשלב את החלקים הדרומיים והמרכזיים של שדירת העמודים כיוון שמיקומה מסמן שינוי של 30 מעלות בכיוון הרחוב בין טטרפילון למקדש בל. כדי לפתור בעיה זו בקשת שולבו שתי חזיתות בנפרד אחת מהשנייה.
על פי מקורות מסוימים, המבנה נבנה כשער ניצחון להנצחת ניצחונותיהם של הרומאים על הפרתים. לעיתים נקרא בטעות המבנה "קשת אדריאנוס", אם כי קיסר רומא אדריאנוס היה מת כבר למעלה מחצי מאה בעת הקמת הקשת.
חורבות הקשת, יחד עם אנדרטאות אחרות בתדמור, תוארו בתחריטים על ידי הבריטי רוברט ווד שנסע ברחבי העולם, ופורסמו בלונדון בשנת 1753 תחת הכותרת "חורבות פלמירה; או תדמור במדבר".
הקשת המונומנטלית שוחזרה בשנות השלושים. כאשר חורבות פלמירה הפכו לאטרקציה תיירותית במאה ה-20 ובראשית המאה ה-21 הקשת הייתה אחד המראות המרכזיים בעיר.
ארכיטקטורה.
הקשת המונומנטלית הייתה יוצאת דופן מבחינה ארכיטקטונית מכיוון שהייתה לה חזית כפולה, המסווה עיקול של 30 מעלות בין החלקים המזרחיים והמרכזיים של האכסדרה הגדולה. הקשת כללה שער גדול במרכזו שלצדו פתח קטן יותר משני הצדדים.
הקשת עוטרה בפיתוחי אבן מעוטרים, כולל תבליטים המתארים צמחים או עיצובים גאומטריים. העיצובים היו דומים לסגנון העיצובי שנמצא בקשתות אחרות שנבנו בתקופת שלטונו של סוורוס במקומות אחרים באימפריה הרומית, כמו בלפטיס מגנה שנמצאת בלוב של ימינו. התבליטים על הקשת תוארו על ידי אונסק"ו כ"דוגמה יוצאת מן הכלל לאמנות הפלמירית" והם הופכים אותה לאחד המונומנטים המעוטרים המפוארים ביותר בעיר.
הרס הקשת.
תדמור נכבשה על ידי ארגון הטרור האסלאמי סוני המדינה האסלאמית במאי 2015. המיליציות לכדו את הקשת זמן קצר לאחר מכן, וב-4 באוקטובר דווח כי הקשת פוצצה באמצעות דינמיט.
לשכת נשיא סוריה וכן מנכ"ל אונסק"ו גינו את הרס הקשת המונומנטלית. על פי ארגון האומות המאוחדות, ההרס הראה שהמדינה האסלאמית "מבועתת מההיסטוריה ומהתרבות".
במרץ 2016 הצהיר מנהל העתיקות מאמון עבדל-קרים כי הקשת המונומנטלית, יחד עם מקדש בל ומקדש בעל שמין בתדמור, ייבנו מחדש באמצעות שרידים קיימים בתהליך שיחזור הנקרא אנסטילוזיס.
העתק של החלק המרכזי של הקשת המונומנטלית נחרט משיש מצרי באיטליה על ידי מכונות תוך שימוש במודל מחשב תלת ממדי של המכון לארכאולוגיה דיגיטלית באוקספורד, אנגליה. ההעתק הותקן בכיכר טרפלגר בלונדון ב-19 באפריל 2016. הוא הוצג שם במשך שלושה ימים, לפני שהועבר למספר מקומות אחרים, כולל ניו יורק, פירנצה, ז'נבה, וושינגטון די.סי. ודובאי. הוא אמור להישלח לסוריה לאחר מכן.
פאי אוכמניות
פאי אוכמניות הוא פאי עם מלית אוכמניות. הוא נחשב לאחד מסוגי הפאי הפשוטים ביותר להכנה וזאת, כיוון שהוא אינו מצריך פיטום או קילוף של פרי. בדרך כלל, יש לו קלתית וציפוי עליון; הציפוי העליון יכול להיות מורכב מפירורים אך עם זאת, אינו קריטי. פאי אוכמניות נאכל לעיתים קרובות בקיץ (המכונה "עונת האוכמניות").
היסטוריה.