הראשון לכבוש בדו-קרב היה מריוס לקאטוש, שבעט בעוצמה למשקוף ופנימה. מן העבר השני, זינוק מרשים נוסף של דוקאדאם הציל את הבעיטה של פיצ'י אלונסו, והותיר את ברצלונה ללא שער. גאבי באלינט העלה את סטיאווה ל-2-0, ומרקוס אלונסו פניה היה חייב לכבוש כדי להותיר את קבוצתו במשחק. דוקאדאם קלט בקלות את הבעיטה, הציל פנדל רביעי ברציפות במשחק, והעניק באופן יוצא מן הכלל לקבוצתו את הגביע הראשון בתולדותיה.
דיוקנה של אדלה בלוך-באואר
סילבר מרלין
סילבר מרלין (באנגלית: Silver Marlin) הוא כלי שיט בלתי מאויש מתוצרת אלביט מערכות למטרת סיורים ימיים. הוא מצויד בנשק 7.62 מילימטר הנשלט מרחוק וכן במערכות תצפית ותקשורת. הוא מסוגל לפעול במשך 24,036 שעות ברציפות, במשימות כגון סיור, מעקב, הגנה מפני טרור, לוחמה ימית ולוחמה נגד מוקשים, חיפוש והצלה, ניטור זיהום, ולוחמה אלקטרונית.
גאליה קלטיקה
גאליה קלטיקה (בלטינית: Gallia Celtica, מילולית: גאליה הקלטית) הייתה אזור גאוגרפי ותרבותי של גאליה, שאוכלוסייתו הורכבה בעיקר מקלטים. כיום, אזור זה משתרע על חלקים של שווייץ, צרפת, לוקסמבורג, וגדתו המערבית של הריין בגרמניה.
לפי יוליוס קיסר ומספר אתנוגרפים רומיים, גאליה חולקה לשלושה אזורים, בכל אחד מהם עם ותרבות שונים: בלגיקה, אקוויטניה, וקלטיקה. תושבי אזור קלטיקה קראו לעצמם קלטים. לאחר שהרומאים כבשו את כל גאליה, הם חילקו אותה לפרובניקיות, וגאליה קלטיקה חולקה בין גאליה אקוויטניה וגאליה לוגדוננסיס.
סרה-אן
סרה-אן (נכתב גם סראן, וגם סרה-אל; מלך בתחילת המאה ה-16 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה) היה נסיך מימחד, וייתכן ומלך בחלב לאחר רציחתו של המלך החתי מורשיליש הראשון.
זהותו.
סרה-אן ידוע דרך חותם של בנו, אבא-אן השני, שנמצא באללח' והיה בשימושו של ניקפאה מלך אללח' כחותם מלכותי. החותם מתאר את אבא-אן השני כ"אהוב האל הדד", תואר שהיה בשימושם של מלכי ימחד. ניקפאה היה בנו של אידרימי , שהיה מצאצאי שושלת ימחד שמלכה בחלב. אידרימי היה בנו של אלם-אלימה, המלך האחרון שמלך בחלב לפני שנכבשה על ידי ממלכת מיתני, והוא היה כנראה בנו של אבא-אן השני.
שמו של סרה-אן מופיע גם בשני לוחות בכתב יתדות שנמצאו באללח', בהם הוא משמש כעד במסמכים משפטיים. לוח אחד עוסק בהסכם להעברת קרקעות בין ירים-לים השלישי ואמיתכום מלך אללחק. במסמך השני, שמו מופיע בין שמה של הנסיכה בינטיקידיה והנסיך חמורבי, שהיה יורש העצר של אללח', ומכאן הסיקו החוקרים שהוא היה כנראה בנו של ירים-לים השלישי.
מלוכתו.
המסמכים שנמצאו מאשרים שסרה-אן היה נסיך ימחד, אבל לא מאשרים שהוא היה המלך. החתיתולוג טרבור ברייס מעריך שהוא היה המלך ששיקם את חלב ואת השלטון של בית ימחד על הממלכה. חוקרים אחרים  מייחסים את שיקום בית המלוכה והממלכה לבנו, אבא-אן השני.
העיר חלב שוקמה ונבנתה מחדש, וחזרה להיות עיר בירה קצת לאחר רציחתו של המלך החתי מורשיליש הראשון, שהרס אותה בשנת 1600 לפנה"ס לערך.
מורשיליש הראשון מת בסביבות 1590 לפנה"ס, והשיקום נעשה תקופה קצרה לאחר מותו. בהתאם לכך, אם סרה-אן אמנם היה המלך, הוא מלך ברבע הראשון של המאה ה-16 לפנה"ס. לאחר מותו ירש אותו בנו, אבא-אן השני. בשנים שלאחר מכן הצליחה הממלכה לשקם את עצמה מעט. היא הרחיבה את שלטונה על ניי, מוּכִּיש (אזור אללח' Mukis) ועמו (Ama'u). אבל ממלכת ימחד הפסיקה להיות כוח משמעותי במזרח הקרוב, ולא חזרה למעמדה הקודם.
אמיר הרפז
אמיר הרפז (נולד ב-1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד בסיס נבטים של חיל האוויר.
ביוגרפיה.
הרפז נולד בקיבוץ הזורע בנם של נורית ורמי הרפז. אביו היה טייס בחיל האוויר ואמו מורה. התגייס לצה"ל ב-1983 וסיים קורס טיס במגמת קרב. הוא פיקד על טייסת סקייהוק ועל טייסת F-16, שימש ראש מחלקת מחקר מודיעין של חיל האוויר. ביוני 2006 מונה למפקד בסיס נבטים ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון השנייה ועד אוגוסט 2008. לאחר מכן למד במכללה לביטחון לאומי ושימש ראש החטיבה האסטרטגית במטה לביטחון לאומי. בשירות המילואים משמש מדריך בבית הספר לטיסה ומפקד תא שליטה במטה המבצעי של חיל האוויר.
בשנתו האחרונה בשירות הקבע עשה הסבה להוראה במסגרת תוכנית "הטובים בחינוך" בבית ברל. לאחר שחרורו החל לעבוד כמורה לפיזיקה ומחנך בתיכון ביפעת. ב-2013 מונה למנהל בית הספר העל יסודי משגב, תפקיד בו כיהן עד 2019.
חיים אישיים והשכלה.
הרפז בעל תואר ראשון בפיזיקה מהטכניון, בעל תואר שני במדעי המדינה מהמכללה לביטחון לאומי ובעל תעודת הוראה מבית ברל. הוא נשוי ואב לשלושה.
אבאן הראשון
ורד שנבל
ורד שנבל (נולדה ב-21 באפריל 1973) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה.
שנבל נולדה בתל אביב וגדלה ברעננה. למדה בתיכון אוסטרובסקי. בשירותה הצבאי הייתה מדריכת אימון גופני בחיל האוויר. בוגרת בית הספר "כותרת" לעיתונאות ותקשורת, ובעלת תואר ראשון משולב במדעי החברה והרוח מהאוניברסיטה הפתוחה.
לאחר סיום לימודיה האקדמאים החלה לעסוק בתחומי העיתונות והכתיבה, ובהמשך עסקה בכתיבה מגזינית בפלטפורמות שונות.
שנבל החלה את דרכה העיתונאית ככתבת מוניציפלית בעיתון תל אביב. משם המשיכה לאתר תפוז אנשים בתפקיד עורכת משנה, ובהמשך התמנתה לסגנית עורכת מגזין עולם האישה.
בינואר 2002 עברה להתגורר בניו יורק, ושם המשיכה לעסוק בכתיבה מגזינית (שימשה ככתבת מגזין "עולם האשה" בניו יורק) ובמקביל החלה לעסוק בעולם הטלוויזיה, לייצר תסריטים ולפתח רעיונות לתוכניות.
כששבה לארץ כתבה גם למגזינים "מנטה" ו"אטמוספירה". במקביל, נחשפה לעולם הטלוויזיה בעקבות סדרות דרמה שיצרה ופיתחה. בנוסף, החלה לכתוב טור אישי במגזין טיים אאוט ילדים.
ביולי 2013, יצא לאור רומן הביכורים שלה "עכשיו אפשר להתחיל". הוא החל כרעיון לתסריט. הרומן מבוסס על הבלוג הפופולרי "אלוהים יודע איך – הבלוג של מילי", שפורסם במשך שלוש שנים באתר "סלונה".
את הבלוג "אלוהים יודע איך", החלה לכתוב שנבל לפני שלוש שנים, בתקופה לא פשוטה בחייה. היא חזרה ממגורים בניו יורק עם משפחתה, והתפרנסה מעיתונות. "הייתי הרבה שנים סגנית עורכת של 'עולם האישה', ותוך כדי הכתיבה והחיפוש העצמי, עלה בי הרעיון לכתוב על אישה שביום שהיא מתגרשת - מגלה שהיא בהיריון. הרומן זכה להצלחה רבה ותורגם לאנגלית.
ספרה השני, "בית הקפה של נורה אפרון", יצא לאור ב-2016. במרכזו שני ישראלים המתגוררים בניו יורק ונפגשים במקרה.
שנבל מתגוררת ברמת השרון. נשואה לירון שנבל, ואמא לשלושה.
שלי גוטמן
שלי גוטמן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חצרים של חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה.
גוטמן סיים את קורס טיס מספר 100 במגמת קרב. שירת כטייס סקייהוק וטייס פנטום. ב-1995 מונה למפקד טייסת 106, טייסת F-15, ובשנים 1997 עד 1999 פיקד על טייסת 101, טייסת מטוסי "ברק" F-16C. שימש ראש מחלקת מבצעים בחיל האוויר, ב-2004 מונה למפקד בסיס חצרים ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון השנייה ועד 2007. המשיך לשרת בחיל האוויר במילואים בין השאר במהלך מבצע עמוד ענן.
לאחר שחרורו כיהן כמשנה למנכ"ל וממונה על פיתוח עסקי בחברת "ערבה פאוור". ב-2014 מונה למנהל הפעילות בישראל של לוקהיד מרטין מערכות מידע. לאחר מכירת חטיבת מערכות המידע לחברת ליידוס (Leidos) מונה גוטמן למנכ"ל ליידוס ישראל.
חיים אישיים.
גוטמן בעל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני באסטרטגיה וניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון. מתגורר בקיבוץ קטורה שבערבה.
יונתן כנען
יונתן כנען (נולד ב-15 במרץ 1977) הוא מוזיקאי וזמר-יוצר ישראלי, מלחין ומנצח, זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2015, פרס אקו"ם, מענק מועצת התרבות של מפעל הפיס להלחנת אופרה, ופרס פסטיבל חג המחזמר 2014.
ביוגרפיה.
יונתן כנען נולד וגדל ברמת גן. הוא בנם של ד"ר גבי כנען, רופא-מנתח ומנהל בית החולים רבקה זיו בצפת, ופרופ' נורית כנען-קדר, חוקרת תולדות האמנות ודיקנית הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב; אחיו הבכור הוא פרופסור חגי כנען, ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. הוא החל לנגן גיטרה בגיל 11 ובגיל 16 התחיל להלחין שירים.
כנען הוא בוגר בית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין במגמת מוזיקה (1995). השלים תואר ראשון (B.Mus) ותואר שני (M.Mus) בקומפוזיציה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ובניצוח תזמורת, באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים;
כנען השתלם בארצות הברית בניצוח תזמורת במסגרת לימודי תואר שני, ולמד בתוכנית למנצחים בבית הספר הגבוה CCM בסינסינטי, ובבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה.
הוא הוציא שני אלבומים: "יונתן כנען" (2008) ו"בדרך לסנטה פה" (2012). סינגלים מתוכם הושמעו בתחנות הרדיו האזוריות, ברשת ג', בגלי צה"ל וב-103FM.
יזם, הלחין וכתב במשותף עם ולריה זבילוצקי את המחזמר האופראי "גרטה והמירוץ לחלל" 2014, אשר זכה בפרס חג המחזמר בבת ים בניהולו האמנותי של אורי פסטר.
ב-2017 הלחין את המחזמר "משיח עכשיו" לטקסט מאת אפרים סידון ובבימויה של שירית לי-וייס. המחזמר עלה בהפקה בימתית מלאה בכיכובם של הנרי דוד וקובי מרימי, במסגרת פסטיבל חג המחזמר בת-ים.