בשנים 1984–1985 השלים את לימודי הפוסט-דוקטורט במחלקה להמטולוגיה / אונקולוגיה, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת שיקגו שבאילינוי, ארצות הברית. בשנים 92–1988 שימש פרופסור חבר ומנהל המרכז לאימונולוגיה של תאים סרטניים, בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת שיקגו. בשנים אלו רכש ניסיון רב בתזונה קלינית ואונקולוגית.
בשנת 1988, בהיותו בן 40 שנה, חלה בתסמונת "פוסט פוליו", שבעקבותיה נפגעו גם שרירים בריאים בגפיו והוא נאלץ להתנייד בכיסא גלגלים חשמלי המשמש אותו עד היום.
בשנים 1992–1996 שימש פרופסור מן המניין ומנהל המרכז למחקר ומחשוב בביו-רפואה, באוניברסיטת שיקגו. במסגרת זו קיים גם את מחקריו העצמאיים על 'תזונה אונקולוגית אינטגרטיבית' ועל 'רפואת הרמב"ם'.
מאז חזרתו לישראל, הוא משמש מרצה בדרגת פרופסור ביחידה לפיתוח מקצועי, בית הספר לחינוך, אוניברסיטת בר-אילן, ובמכללות ובארגונים שוניםופועל להנחלת שיטת הרמ"ת (רפואה מונעת תכליתית) שפיתח, זאת מתוך שאיפה להנחיל את הידע הזה לציבור כולו. ייסד את 'רות"ם - מכוני מחקר' לקידום שיטת הרמ"ת בישראל ועומד בראשם.
פרסם למעלה מ-100 מאמרים בספרות המדעית העולמית ושימש כמבקר מדעי של עיתונים מדעיים שונים. הוציא לאור את ספרו המקיף על 'רפואת הרמב"ם במבחן המדע בן זמננו'. פרסם אלפי מאמרים ותגובות מדעיות באתר רות"ם ובפורומים שונים.
ראליה אודינגה
בנואה המון
מיכאיל יפרמוב
מיכאיל גריגורוביץ' יפרמוב (; 22 בפברואר 1897 - 19 באפריל 1942) היה גנרל לייטננט בצבא האדום אשר פיקד לזמן קצר החזית המרכזית.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
יפרמוב נולד ב-22 בפברואר 1897 בעיר טרוסה שבמחוז קלוגה שבאימפריה הרוסית. הוא היה בן למשפחת איכרים ענייה, ובילדותו עבד בחווה של אביו ובהמשך עבר למוסקבה והועסק כשוליה. בספטמבר 1915 גויס לצבא האימפריה הרוסית. הוא הוצב ברגימנט המילואים ה-55, ולמד בבית הספר הצבאי בתלאווי עד אביב 1916. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית, והשתתף בין היתר במתקפת ברוסילוב. ב-1917 פוזר הצבא הקיסרי ויפרמוב חזר למוסקבה והחל לעבוד במפעל. בפברואר 1918 הוא התגייס לצבא האדום, ובקיץ של אותה שנה מונה למפקד פלוגה ובהמשך למפקד גדוד. הוא לחם במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, והוביל את לכידת באקו מידי הצבא הלבן. כיבוש העיר היווה מכה קשה לצבא הלבן, ועל חלקו במהלך המבצע קיבל יפרמוב את עיטור הדגל האדום כמו גם חרב זהב ואגרטל קריסטל מעוטר באבני חן מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית.
בפברואר 1921 הוא מונה למפקד הדיוויזיה השלישית, ובאפריל 1924 מונה למפקד הדיוויזיה ה-19. ב-1927 נשלח לסין כיועץ צבאי, וב-1928 מונה למפקד הדיוויזיה ה-18, במרץ 1931 מונה למפקד הקורפוס השלישי ובדצמבר 1933 למפקד הקורפוס ה-12. במאי 1937 מונה למפקד המחוז הצבאי וולגה, בנובמבר של אותה שנה הועבר למחוז הצבאי עבר הבאיקל וב-1938 מונה למפקד המחוז הצבאי אוראל. באותה שנה הוא הוזמן בדחיפות למוסקבה, שם נעצר בידי הנ.ק.ו.ד. במסגרת הטיהורים הגדולים, בחשד לקשירת קשר עם מיכאיל טוכאצ'בסקי. הוא שוחרר בין היתר בשל ידידותו עם קלימנט וורשילוב. ב-4 ביוני 1940 הוענקה לו דרגת גנרל מיור הוא מונה למפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז. באוגוסט הועבר לפקד על המחוז הצבאי קווקז.
מלחמת העולם השנייה.
ב-24 ביולי 1941, לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני של אותה שנה, מונה יפרמוב למפקד הארמייה ה-21. הארמייה שלו נסוגה מפני הגרמנים המתקדמים וניסתה לנהל מתקפות נגד. ב-7 באוגוסט מונה יפרמוב למפקד החזית המרכזית, והחזיק בתפקיד עד 25 באוגוסט. בספטמבר הוא מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק ב-1 באוקטובר מונה למפקד הארמייה העשירית, וב-17 באוקטובר מונה למפקד הארמייה ה-33. הארמייה שלו נכללה במסגרת החזית המערבית של גאורגי ז'וקוב. באפריל 1942 החליט ז'וקוב לצאת למתקפה על מבלט רז'ב הגרמני. הארמייה של יפרמוב הצליחה לפרוץ פרצה במערך הגרמני, וחזר אליה קורפוס הפרשים הראשון של המשמר בפיקודו של פאבל בלוב. אולם אז הגרמנים התאוששו, וסגרו את דרך הנסיגה של הסובייטים. הסובייטים פעלו בעורף הגרמני באזור ויאזמה לצד הפרטיזנים, כשהם מתוספקים מהאוויר. באפריל ניתנה להם רשות לנסות לפרוץ ולחבור אל כוחות סובייטיים סמוכים. הפרשים של בלוב אמנם הצליחו בכך והגיעו אל הארמייה העשירית הסובייטית, אך הארמייה של יפרמוב כותרה והושמדה בידי הגרמנים. יפרמוב עצמו התאבד ב-19 באפריל בגיל 45 כדי לא ליפול בשבי.
על אומץ לבו, הוענק ליפרמוב עיטור הדגל האדום נוסף. בסוף שנת 1996 העניקה לו הפדרציה הרוסית את העיטור גיבור הפדרציה הרוסית. אנדרטה לזכרו נמצאת בעיר ויאזמה.
אוהורו קניאטה
אוהורו מויגאי קניאטה (בסווהילי: Uhuru Muigai Kenyatta, נולד ב-26 באוקטובר 1961 בניירובי) הוא פוליטיקאי קנייתי, המכהן כנשיא קניה החל מ-9 באפריל 2013. הוא בנו של המנהיג ג'ומו קניאטה. מכונה גם "אוהניה".
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
אוהורו קניאטה הוא בנו הבכור של ג'ומו קניאטה, הנשיא הראשון של קניה (1964–1978) ושל אשתו הרביעית, נגינה לבית מוהוה, שנודעה כ"מאמה נגינה". הוא משתייך למוצא האתני קיקויו. הוא נולד בשנת 1961 בניירובי וקיבל את השם "אוהורו" - שפירושו חירות, לקראת העצמאות המתקרבת של מולדתו (שהוכרזה בשנת 1963).
על אף שאביו היה נשיא המדינה, אוהורו קניאטה בילה את ילדותו בבית ההורים בגטונדו ולא בבית הנשיא הרשמי. בגיל 7 חגגו לראשונה ובאופן חד-פעמי את יום הולדתו בבית הנשיא. למד בבית הספר בנט מרי בניירובי ושיחק רגבי בנעוריו. בתיכון הצטיין בלימודיו, בין השאר, באנגלית ובהיסטוריה. אהב גם תיאטרון ושיחק בשנת 1977 באופרטה "המיקאדו" מאת גילברט וסאליבן. בגיל 17, בעודו תלמיד תיכון, נפטר אביו, הנשיא ג'ומו קניאטה. אחרי סיום לימודי התיכון עבד תקופה כפקיד בנק בבנק למסחר של קניה ב"קיפנדה האוס". בשנת 1980 נסע לארצות הברית ולמד מדעי המדינה וכלכלה במכללת אמהרסט עד שנת 1985. כסטודנט שיחק כדורגל וגולף. בתום הלימודים שב לקניה ופתח עסק בשם "וילהאם קניה בע"מ" לגידול ולייצוא פירות וירקות.
קריירה פוליטית.
ביולי 1990 הצטרף לקבוצה של ארבעה פעילים פוליטיים צעירים שנאבקו למען שינויים במפלגה השולטת קאנ"ו (KANU - האיחוד הלאומי האפריקאי של קניה) ופתיחות לכיוון היווצרות חברה רב-מפלגתית. הפעלים כללו את אלפרד דטונגה, ארגוונגס סיזר קודק, פיטר מבויה ופרנסיס מיצ'וקי. בשנת 1992 תמך במועמד מפלגת FORD-Asili לפרלמנט, קנת' מטיבה.
בשנת 1997, בידיעה שבשתיקה של הנשיא דניאל אראפ מוי, נבחר אוהורו קניאטה לראש הסניף המקומי של מפלגת קאנ"ו בעיר גטונדו, באותה שנה רץ למושב בפרלמנט מטעם אזור ההצבעה גטונדו דרום אך הפסיד לאדריכל מוזס מויהיה. ב-1999 מינה אותו הנשיא אראפ מוי ליושב ראש הרשות הקנייתית לתיירות.
לסירוגין בממשלה ובאופוזיציה.
בסופו של דבר, בשנת 2001 ובגיל 40 נבחר לפרלמנט הרפובליקה. כעבור זמן קצר התמנה לשר המנהל המקומי וכן לסגן יושב ראש המפלגה קאנ"ו.
ב-2002, בתמיכת הנשיא אראפ מוי, נבחר אוהורו קניאטה למועמד המפלגה בבחירות לנשיאות. במחאה נגד צעד זה ראילה אודינגה ופעילים רבים אחרים עזבו את המפלגה השולטת לטובת המפלגה הליברלית-דמוקרטית של מוואי קיבאקי. אולם בבחירות שהתקיימו בדצמבר הובס קניאטה, שהשיג 31% מהקולות, על ידי מוואי קיבאקי, מועמד המפלגה הליברלית-דמוקרטית, שזכה ב-62%. קניאטה הודה בתבוסה והפך לראש האופוזיציה.
בינואר 2005 גבר על ניקולס ביווט ונבחר ליושב ראש מפלגת קאנ"ו עם 2,980 קולות מול 622.
באותה שנה הוביל את המאבק שהכשיל את אישור פרויקט החוקה של הנשיא קיבאקי במשאל עם. נתמך בכך על ידי פלג מורד ממפלגתו של קיבאקי, "התנועה הדמוקרטית אורנג'". לעומת זאת בדצמבר 2007 הוא תמך בבחירתו מחדש של הנשיא קיבאקי והשתתף בממשלה. באפריל 2008 התמנה לסגן ראש הממשלה בממשלת ראילה אודינגה, ולשר המסחר, ואחר כך, ב-2009, לשר האוצר.
ב-15 בדצמבר 2010 נפתחו נגדו הליכים משפטיים בבית הדין הפלילי הבינלאומי כחשוד בפשעים נגד האנושות על ידי תכנון ומימון האלימות באזורי נאיוואשה ונאוקורו אחרי הבחירות לנשיאות ב-2007. בשנת 2012 הואשם על ידי בית הדין הפלילי הבינלאומי בפשעים נגד האנושות. בעקבות זאת הוא התפטר מתפקידיו המיניסטריאליים פרט לזה של סגן ראש הממשלה.
נשיא קניה.
בבחירות לנשיאות ב-4 במרץ 2013 ניצח את ראילה אודינגה עם 50.05% מהקולות. הוא הושבע לתפקיד של נשיא קניה והתחיל את כהונתו ב-9 באפריל 2013.
ב-8 באוקטובר 2014 התייצב בפני בית הדין הבינלאומי והיה ראש המדינה המכהן הראשון שהופיע בפני בית דין זה. ב-5 בדצמבר 2014 הודיע בית הדין הבינלאומי כי ביטל על ראשי כתב האישום נגד קניאטה. התובעת פאטו בנסודה מבית הדין בהאג הסבירה במסמך רשמי כי אין בידיה מספיק ראיות כדי להוכיח מעבר לכל ספק סביר את אחריותו הפלילית של קניאטה. הודעה זו, היא ציינה, אינה מוציאה מן הכלל פתיחת המשפט מחדש אם תימצאנה עילות חדשות לאשמה נגדו. הנשיא קניאטה הביע את סיפוקו מכך ופירש זאת בכך שיצא זכאי. לעומת זאת הוקיע בית הדין הבינלאומי "שורה של מכשולים ניכרים" שהועלו בפני החקירה, במיוחד יוזמות רחבות מתוזמרות שהפעילו הטרדות, הפחדות ואיומים על העדים.
הופעותיו של קניאטה בזירה הדיפלומטית הבינלאומית, כולל במפגשים עם מנהיגים כמו נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, ואחרים, שיפרו את תדמיתו בעולם. התחלת נשיאותו נתנה מקום לתקוות עקב שאיפתו המוצהרת ליותר מודרניזציה ושקיפות.
פרטים אישיים וחייו הפרטיים.