במידה ומספר קבוצות בבית סיימו עם אותו מספר נקודות, ההכרעה הייתה נקבעת לפי סדר חשיבותם של התנאים הבאים: יתרון בהפרש שערים, יתרון בשערים שנכבשו, חוק שערי חוץ, בעיטות עונשין. בסדרת הגמר חוק שערי חוץ לא בתוקף. במקומו הייתה תוספת זמן ובעיטות עונשין במידת הצורך.
הקבוצות דורגו בהתאם להישגיהן בשלב הבתים: 1-8 מנצחות הבית, 9-16 הקבוצות שסיימו במקום השני.
ראפאת (סלפית)
ראפאת (בערבית: رافات) הוא כפר פלסטיני הממוקם בשומרון, כ-38 ק"מ מדרום-מערב לשכם ומשתייך לנפת סלפית. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,258 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה.
במאות ה-18 וה-19 ראפאת נכללה בחבל הארץ שנקרא "ג'וֹרַת עַמְרַא" או "בילאד ג'מאעין." אזור זה היה על התפר שבין הרי יהודה והרי השומרון, והוא סבל מחוסר יציבות פוליטית עקב הגירת שבטים ותחרות מתמדת בין משפחות תקיפות על גביית מיסים בשם השלטונות העת'מאניים.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בראפאת הייתה אוכלוסייה של 92 נפש, כולם מוסלמים, ובמפקד 1931 המספר עלה ל-127 נפש, אשר גרו ב-31 בתים.
ב-1945 הייתה אוכלוסיית ראפאת 180 נפש, כולם מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל היה 8,125 דונם, כשמתוכו 1,889 דונם שימשו לגידולי דגנים, ואילו 24 דונם סווגו כשטח בנוי.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה מנתה 375 נפש.
לאחר 1967.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
665 דונם מקרקעות הכפר מוגדרות כשטח B, ואילו 8,204 נוספים הם שטח C. ישראל הפקיעה 101 דונם מאדמות ראפאת, בנוסף לקרקעות מזאוויה למחצבה הישראלית "מחצבת נחל רבה". מחצבה זו נמצאת כיום בצד הישראלי של גדר ההפרדה, וישראל מייצאת 94% מהחומרים המופקים ממנה לישראל.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. ב-2004, עשרות תושבים נפצעו בעימותים עם כוחות צה"ל והמשטרה, בעת הפגנות נגד הקמת גדר ההפרדה באזור. ראפאת (יחד עם הכפרים דיר בלוט וזאוויה) כותרה מכל צדדיה על ידי הגדר בתוך "מובלעת א-זאוויה", שהביאה להפרדת שליש מן האדמות השייכות לכפר, ניתק את היישובים א-זאוויה, דיר בלוט וראפאת מעיר המחוז והמרכז השלטוני שלהם, בעיירה סלפית, המהווה עורק חיים לאותם כפרים בתחום הבריאות, החינוך, התעסוקה וקבלת שירותים ממשלתיים. המובלעת מנותקת מכביש 5, ללא מתן פתרון תחבורה הולם. כן הביא תוואי הגדר לתפיסת עשרות דונמים של חלקות פרטיות ולעקירת מאות עצי זית, שמהווים מקור פרנסה למשפחות רבות בכפר. התושבים עתרו לבג"ץ נגד תוואי הגדר, ב-2006 נדחו העתירות על ידי בית המשפט העליון.
בשנים האחרונות החל הכפר לבנות בתים בשטחי C בניגוד לחוק, במטרה למנוע את גדילת היישובים הסמוכים לשם, עלי זהב והמאחז שחרית.
הזדמנות (רכב חלל)
יצחק יחיאל ארנפלד
הרב יצחק יחיאל ארנפלד (עהרנפלד; נולד בה' באב ה'תש"ז, 22 ביולי 1947) הוא ראש ישיבת בית שמואל וישיבת משנת עקיבא ורבה של קריית מטרסדורף בירושלים.
קורות חיים.
נולד בניו יורק, ארצות הברית לרב עקיבא ארנפלד, בנו הגדול של הרב שמואל ארנפלד רבה האחרון של העיר מטרסדורף באוסטריה לפני מלחמת העולם השנייה וצאצא של החת"ם סופר, ולחנה בתו של הרב חיים צבי קרוגר רבה של בריסל.
למד בישיבתו של זקנו ישיבת "חתן סופר" בניו יורק, ארצות הברית, שם נקשר לדודו הרב בנימין פאלער שכיהן אז כר"מ בישיבה. באותה תקופה הרב ארנפלד יצר קשר גם עם הרב יצחק הוטנר קשר שנמשך גם לאחר עלייתם ארצה. בשנת תשכ"ח הגיע ללמוד בישיבת בריסק בראשות הרב יוסף דב סולוביצ'יק, והיה משומעי שיעורו כעשור שנים.
בשנת תש"מ נפטר סבו הרב שמואל, והוא מונה לכהן כרבה של קריית מטרסדורף בירושלים. במקביל שימש הרב ארנפלד כדיין בבית דינו של הרב שמואל וואזנר.
בקיץ תשמ"ז פתח הרב ארנפלד את ישיבת בית שמואל בקרית מטרסדורף. בשיעוריו הוא מרבה לשלב מתורת החת"ם סופר, כמו כן, שיחותיו מבוססים בעיקר על תורת המהר"ל. שיעוריו ושיחותיו מתפרסמים בישיבה כ"מהדורה פנימית" היוצאת לתלמידי הישיבה.
הרב ארנפלד הוא חבר ועדת הרבנים של קרן אברהם הכהן, המחלקת פרסים מדי שנה לאברכים מצטיינים.
בחורף תשע"ז נפלה ישיבתו למשבר כלכלי חמור, אשר מנע ממנו לשלם את משכורות הצוות במועדן, בין היתר בשל הלוואות לראשי מוסדות, שלא הוחזרו.
משפחתו.
אחד מחתניו הוא הרב נחום בר חיים, שימש בעבר כר"מ בישיבת בית שמואל וכיום כראש הקיבוץ בישיבת משנת עקיבא, ובשנים האחרונות מונה במקביל לשמש כראש קיבוץ בישיבת חברון. חתן נוסף הוא הרב אבינועם פלברבאום, מחבר סדרת הספרים "ציונים והערות" - מראי מקומות על המסכתות הנלמדות בישיבות. כמו כן בנו הרב יהודה אריה, משמש ר"מ בישיבה.
יצחק יחיאל עהרנפלד
בית צעירות מזרחי (ירושלים)
בית צעירות מזרחי בירושלים היה בית ספר שהוקם בשנת 1933 על ידי נשות המזרחי באמריקה במטרה להכשיר בנות דתיות לחיי המעשה. המוסד שימש בהמשך לקליטת ילדי טהראן.
הקמה ומבנה.
ההחלטה על הקמת בית צעירות מזרחי בירושלים נתקבלה בעקבות המלצתה של בתיה גוטספלד שחזרה מביקור בארץ ישראל בשנת 1927 ודיווחה שאין בארץ ישראל מוסדות לימוד לבנות דתיות. ההחלטה התחזקה בעקבות ביקור של אדלה גולדשטיין, יושבת ראש נשות המזרחי באמריקה בארץ ישראל.
מבנה בית הספר היה מבנה עות'מאני בסגנון הליוואן ליד שכונת מקור ברוך, שקדם לשכונה, ונרכש בשנת 1932 על ידי נשות המזרחי באמריקה לצורך הקמת בית הספר. בשנות ה-30 נוספו למבנה שתי קומות בסגנון הבינלאומי. בהמשך נשכרו בתים בשכנות לבית הספר לצורך שיכון תלמידות נוספות.
באפריל 1953 נחנך לצד המבנה המקורי מבנה לימודים בן שתי קומות שהוקם בתרומה של אסתר ודוד שפירא. בשנת 1961 נחנך אגף חדש עם מטבח וחדר ללימודי כביסה וגיהוץ.
בתחילת שנות ה-70 עלתה כוונה לבנות לבית הספר קמפוס חדש בסנהדריה.
כיום, פועל בבנין תיכון לבנות ששייך לרשת אמי"ת.
בית הספר.
ב-17 באוקטובר 1933 נפתח בית צעירות מזרחי בירושלים במטרה לחנך נערות דתיות ילידות ארץ ישראל. תוכנית הלימודים ארכה שנתיים. בשנה הראשונה למדו בישול, אפייה, גיהוץ, כיבוס, תפירה וגינון. בשנה השנייה התמחו באחד התחומים וביצעו חודש של עבודה מעשית. שיעורים עיוניים נתנו בתנ"ך, בוטניקה, תזונה, היגיינה, ניהול חשבונות, והתעמלות.
מכיוון שבעקבות עליית אדולף היטלר לשלטון בגרמניה, היה צורך למקומות לילדים מבתים דתיים שעלו במסגרת עליית הנוער מגרמניה, המוסד פתח את שעריו בפני נערות דתיות אלו. קבוצה ראשונה של 24 צעירות הגיעו בשנת 1934. בהמשך נקלטו עוד תלמידות מעליית הנוער ובסך הכל עברו במוסד בשנות ה-30 כ-250 נערות שהגיעו בעליית הנוער. אופי המוסד, שתוכנן בתחילה כמוסד חינוכי לבנות ארץ ישראל, הותאם לתלמידות שהגיעו בעליית הנוער, שהיוו את רוב התלמידות במוסד. בשנות ה-40 קלט בית הספר חלק מילדי טהראן, בגילאים צעירים יותר מהנערות שלמדו בו עד אז. בשנת 1947 דווח שלומדות בבית הספר רק נערות עולות.
בשנת 1952 הוסב בית הספר לתיכון מקצועי ארבע שנתי, ונוספו בו לימודי מזכירות, כתבנות וסטנוגרפיה. בבית הספר למדו אז כ-100 בנות, 80 מהן שהו בפנימיה. עם זאת, המוסד המשיך לשמש בית לבנות עולות עד שנת 1960. בשנת 1957 הגיע מספר התלמידות לכ-160 ובשנת 1960 לכ-260. בשנת 1962 למדו בבית הספר כ-320 בנות, מעל 100 מהן בפנימיה.
בשנת 1967 הגיע מספר הבנות בבית הספר לכ-500 והוא היה לבית ספר מקיף עם מגמות שונות, בהם כיתת אולפנה ומגמת לבורנטיות. בשנת 1977 דווח שרוב תלמידות המוסד נזקקות למלגה מרקע של מצוקה. בראשית שנות ה-80 הוכנסה לבית הספר מגמת מחשבים. בשנת 1987 נסגרה מגמת משק ומלונאות של בית הספר.
צוות בית הספר.
מורי המוסד כללו את נחמה ליבוביץ ודב רפל.
בשנת 1944 ניהל את בית הספר ד"ר ירחמיאל ברגמן.
בראשית שנות ה-50 ניהל את בית הספר שמואל כהן ובהמשך שנות ה-50 ניהל את בית הספר נחום וולף עד פטירתו בשנת 1964. בשנת 1967 ניהל את בית הספר אביגדור ביטמן.
דה טומאסו ואלה-לונגה
דה-טומאסו פנטרה
סקי בסגנון חופשי
סקי בסגנון חופשי (באנגלית: Freestyle skiing) הוא ענף ספורט חורף הכולל מספר סוגי תחרויות שאינן כלולות בקטגוריות סקי אלפיני.
הפדרציה הבינלאומית לסקי הכירה באופן רשמי בענף ב-1979, הוא נכלל בתחרויות גביע העולם מ-1980 ובאליפות העולם בסקי מ-1986. באולימפיאדת קלגרי (1988) נכלל הענף בתחרות כענף הדגמה ומאולימפיאדת אלברוויל (1992) נכללות תחרויות סקי חופשי כתחרויות רשמיות וכענף ספורט אולימפי במשחקי החורף האולימפיים.
סקי חופשי
דה-טומאסו 505/38
דה-טומאסו Deauville
תומס נייגל
קהיר האסלאמית
קהיר המוסלמית היא אחד משלושת האזורים שמהם מורכבת קהיר בירת מצרים של ימינו. היא נמצאת במרכז הנוכחי של קהיר, מסביב לחומות העיר ולמצודת קהיר (מצודת צלאח א-דין). הרחוב המרכזי שלה מתחיל מדרום בבאב אל-זווילה ונגמר בצפון בבאב אל-פותוח. בעיר המוסלמית ישנם מאות מסגדים, קברים, מדרסות וחאנים מהתקופה המוסלמית. אונסק"ו הכריז על אזור זה כעל אתר מורשת.