ליכטנברג נולד באוחלאו שבשלזיה (בסמיכות לברסלאו, בפולין של היום) ולמד תאולוגיה באינסברוק, אוסטריה. ב-1899 הוסמך לכמורה. מ-1900 שימש ככומר בקהילה בשרלוטנבורג שבברלין.
בימי מלחמת העולם הראשונה היה ליכטנברג כומר צבאי של גדוד חיל רגלים. במקביל נכנס לפוליטיקה המקומית כחבר מועצת העיר מטעם מפלגת המרכז הקתולית.
ליכטנברג סומן כאויב על ידי יוזף גבלס, מי שעתיד היה להיות שר התעמולה של הרייך השלישי, עוד ב-1931, כאשר היה בין הקוראים למאמיני הדת הקתולית ללכת לראות את הסרט במערב אין כל חדש, עיבוד לספרו הפציפיסטי של אריך מריה רמרק על מלחמת העולם הראשונה. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 ערכו שוטרי הגסטפו חיפוש בדירת משפחתו. בשנים שלאחר מכן נערכו בה חיפושים נוספים.
ב-1935 מחה ליכטנברג במכתב רשמי להרמן גרינג על התנאים במחנה הריכוז אסטרווגן. ב-1938 התמנה לכומר הראשי בקתדרלת הדוויג הקדושה בברלין. הבישוף של ברלין הטיל עליו אז לעזור לנוצרים שמוצאם יהודי לעזוב את גרמניה.
לאחר ליל הבדולח הנהיג ליכטנברג תפילה למען היהודים הנרדפים והמגורשים בתפילת הערב בקתדרלה. הוא אף מחה כנגד תוכנית האותנסיה של הנאצים. במכתבו ללאונרדו קונטי, הרופא הראשי של הרייך, יצא נגד רצח חולי הנפש והנכים על ידי המדינה.
הדיקטטורה הנאצית לא נהגה לעבור לסדר היום על התרסות פומביות כגון זו, אף שחששה לעיתים לפגוע באנשי הכנסייה. ב-23 באוקטובר 1941 נעצר ליכטנברג וב-22 במאי 1942 נידון לשתי שנות מאסר. לאחר שנגזר דינו נשאל אם יש לו דבר מה נוסף לומר לפרוטוקול. הוא ניצל הזדמנות זו כדי להצהיר ש"שום נזק לא נגרם למדינה מכך שאזרחים מתפללים למען היהודים". לאחר שסיים לרצות גזר דין זה ב-1943, הציע הגסטפו להניח לו, ובלבד שיתחייב לא להטיף עד תום המלחמה. הוא סירב וביקש במקום זאת להשלח לפולין ולשמש ככומר עבור הנוצרים שגורשו לשם בשל מוצאם היהודי. לבסוף נשלח למחנה הריכוז דכאו, אולם בדרכו לשם חלה ומת.
ב-1965 הובאו עצמותיו לקבורה בקתדרלת הדוויג הקדושה במרכז ברלין. ב-23 ביוני 1996 הכריז האפיפיור יוחנן פאולוס השני בביקורו בברלין עליו כמבורך. תהליך הקאנוניזציה של ליכטנברג כקדוש קתולי נמשך עדיין. ב-7 ביולי 2004 הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם וב-18 במאי 2005 העניק שגריר ישראל בגרמניה שמעון שטיין את תעודת הכבוד והמדליה המוענקות לחסידי אומות העולם לקרדינל גאורג שטרצינסקי, הארכיבישוף של ברלין, שקיבל אותה בשמו של ליכטנברג בטקס שנערך בקתדרלת הדוויג הקדושה.
איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה
איזבלה הראשונה (בספרדית: Isabel I de Castilla; 22 באפריל 1451 – 26 בנובמבר 1504) הייתה מלכת קסטיליה, אשתו של פרננדו השני מלך אראגון.
ביוגרפיה.
איזבלה נולדה ב-22 באפריל 1451 לחואן השני, מלך קסטיליה ואיזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה, בתם של ז'ואאו, מושל פורטוגל ואיזבל מבארסלוש. לאחר מות אביה, חואן השני, בשנת 1454, ירש אחיה הגדול אנריקה הרביעי את המלוכה הקסטיליאנית וגירש את איזבלה ושאר קרוביו מהממלכה. בהיותה בסביבות גיל עשר, הוחזרה איזבלה לקסטיליה תחת פיקוחו ההדוק של אנריקה הרביעי. בהיותה בת שבע-עשרה ביקשו אצילים למרוד במלך אנריקה ולמנות אותה למלכה במקומו, אך היא סרבה והכירה במלכותו של אחיה. בתמורה, הוכרה איזבלה על ידיו כיורשתו.
עם מות אנריקה הרביעי מלך קסטיליה בדצמבר 1474, הוכתרה איזבלה ליורשתו. בתו של אנריקה הרביעי, חואנה שהייתה נשואה למלך פורטוגל טענה גם היא לכתר, בתמיכת אצילי אקסטרמדורה ומלך פורטוגל. איזבלה הצליחה לגבור על חואנה והוכתרה למלכת קסטיליה. עם נישואיה לפרננדו השני, מלך אראגון, הפכה איזבלה למלכת הממלכה המאוחדת של קסטיליה ואראגון.
איזבלה ובעלה הרחיבו את סמכויות המלוכה בקסטיליה על חשבון אצולת קסטיליה ועריה, תוך חיזוק הכנסייה על ידי הקמת האינקוויזיציה ב-1478. ב-1492, לאחר הכנעת ממלכת גרנדה המוסלמית, השלימו איזבלה ופרננדו את תהליך הרקונקיסטה בספרד. בתקופת מלכותם נתקבלו שתי החלטות היסטוריות; האחת, גירוש ספרד, הוא גירוש היהודים אשר לא המירו דתם ב-1492, והשנייה, ההחלטה על התפשטות ספרד באמצעות מסעות קולומבוס לשם ביסוס האימפריה הספרדית כמעצמה פוליטית ולשם הפצת הקתוליות.
ב-26 בנובמבר 1504 מתה איזבלה, ובתה חואנה, מלכת קסטיליה עלתה לשלטון במקומה.
משפחתה.
לפרננדו ואיזבלה נולדו שבעה ילדים, מתוכם הגיעו חמישה לבגרות:
בזכות כוחם הרב כשליטים בממלכה משותפת, נישאו בנותיהם למספר שושלות אירופיות ובכך הניחו את הבסיס לירושה העצומה של נכדם, קרלוס הראשון.
בתרבות הפופולרית.
דמותה של איזבלה מוצגת בסרט "המעיין" משנת 2006, בבימויו של דארן ארונופסקי. היא מגולמת על ידי רייצ'ל וייס, והעלילה מתארת את המלכה שולחת קונקיסטאדור למסע חיפוש של עץ החיים באזור השייך לבני המאיה.
דמותה היא הדמות הראשית בסדרה "איזבל" (Isabel) בהפקת הטלוויזיה הספרדית (TVE), הסדרה שודרה במשך שלוש עונות, במהלך השנים 2012–2014. הסדרה מתמקדת בחייה של איזבל, מהמאבק על הכתר דרך המלחמה בממלכת גרנדה ועד למסעותיו של קולומבוס לעולם החדש.
בעיית זרימה מקסימלית
אלגוריתם פורד פולקרסון
אלגוריתם אדמונדס קארפ
איזבלה מקסטיליה
איסבלה מקסטיליה
בראילה
בראילה (ברומנית: Brăila, בתעתיק IPA: ; בטורקית: Ibrail; ברוסית ובבולגרית: Браила) היא עיר נמל על הגדה המערבית של הדנובה, במחוז בראילה, בדרום מזרח רומניה, במרחק של כ-15 קילומטרים מגאלאץ. לפי נתוני שנת 2002 יש בבראילה 216,929 תושבים.
היסטוריה.
שנת ההיווסדות המוערכת בשם בראילה היא 1368. המקום מסומן בשם "דרינגו" (Drinago) בתיאור נוסעים גאוגרפי ספרדי בשם ליברו דל קונוסימיינטו (Libro del conoscimiento) משנת 1350, וגם על מפות קטלניות של אנג'לינו דה דלורטו (Angellino de Dalorto) מהשנים 1325-1330 ושל אנג'לינו דולסרט (Angelino Dulcert) משנת 1339. בשנת 1368 מוזכרת בראילה באישור שניתן לסוחרים מהעיר בראשוב.
העיר נכבשה על ידי הטורקים משנת 1538 ועד סיום המלחמה בין הטורקים לרוסים בשנת 1829. בתקופה הטורקית העיר נקראה "איבראיל" (Ibrail). תקופת השגשוג הייתה בתחילת המאה ה-20, כנמל חשוב לייבוא וייצוא סחורות בכלי שיט קטנים עד בינוניים. אחרי מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה בחשיבות הנמל ואת הבכורה תפס הנמל של גאלאץ.
בתקופה קומוניסטית על האי הגדול של בראילה בדנובה היו כמה מחנות "חינוך מחדש".
דמוגרפיה.
לפי נתוני שנת 1930 היו בעיר 68,347 תושבים, מתוכם 75.4% רומנים, 9.7% יהודים, 6.7% יוונים, 1.7% הונגרים ו-1.6% רוסים. הכמות הגדולה ביותר של תושבים נספרה בשנת 1980 כאשר אוכלוסיית העיר הגיעה ל-235,000 תושבים. מאז חלה נסיגה, בעיקר בגלל הגירת עובדים.
בסדרת האנימה קסטלווניה.
בסדרת האנימה קסטלווניה בריילה מוזכרת בתור עיר נמל חשובה במדינת וולאכיה שמותקפת על ידי הצבא של דרקולה ומסמנת את נקודת הבגידה של קרמיליה ואת תבוסת רוב הצבא של דרקולה.
איזאבלה הראשונה
טיל דלק מוצק
מנוע דלק נוזלי
מנוע דלק נוזלי (מכונה גם "מנוע הודף נוזלי") הוא מנוע הפועל על דלק ומחמצן נוזלי, ומשמש רקטות, טילים ומשגרי לוויינים וחלליות. דלק נוזלי רצוי מכיוון שצפיפותו הגבוהה יחסית לדלק מוצק מאפשרת נפח ומשקל נמוך יחסית של מכל הדלק (ללא הדלק), מה שמביא ליחס מסות (mass ratio) גבוה ולמהירות סופית גבוהה של הרקטה (שכן לפי נוסחת ציאולקובסקי המהירות הסופית של הרקטה יחסית ללוגריתם של יחס המסות).
שרפה יעילה במנוע מחייבת הזרמה מבוקרת ומתואמת של הדלק ממכל הדלק ושל המחמצן ממכל נפרד אל תא הבעירה במנוע. ההזרמה נעשית בדרך כלל באמצעות משאבה או באמצעות מכל שלישי שבו גז דחוס.
החיסרון הבולט של מנוע דלק נוזלי הוא שיש לתדלק את מכל הדלק בסמוך לפני הפעלת המנוע, בשל קורוזיה חריפה בדפנות המכל שאינה מאפשרת אחסון של כלי מתודלק. הצורך בתדלוק מגדיל את החשיפה של טילים בשדה הקרב ומקטין את שרידותם. חיסרון נוסף הוא העובדה שהנוזלים שבטיל נעים במהלך המעוף ומשנים את מרכז הכובד באופן שמשפיע לרעה על דיוק מסלול הטיסה.
שני היתרונות העיקריים של מנוע דלק נוזלי, על פני מנוע דלק מוצק, הם האפשרות לשליטה על עוצמת הדחף והאפשרות לכבות ולהדליק את המנוע באופן שמאפשר דיוק ואף שינוי של מסלול הטיסה, ויעילות אנרגטית גבוהה יותר.
אחד מהדלקים הנוזליים הנפוצים למנועי דלק נוזלי הוא קרוסין.
פרמטרים שמאפיינים מנוע דלק נוזלי.
תא בעירה (combustion chamber).
תהליך הבעירה שמתרחש בתוך תא הבעירה, מתחיל בכך שהדלק הרקטי והמחמצן שנשאבו בספיקה מתאימה באמצעות משאבות הטורבו (ישנן שתי משאבות טורבו; האחת לדלק הרקטי והשנייה למחמצן) מוזרקים ישירות לתא הבעירה באמצעי הזרקה, מגיבים כימית במשך זמן קצר, ומסתיים בכך שהתוצרים של התגובה - גזים לוהטים בלחץ עצום - נפלטים החוצה במהירות דרך הנחיר הרקטי. התהליך כולו אורך משך זמן לא מבוטל, ומצריך נפח סופי של תא הבעירה. הנפח התאורטי של תא הבעירה הוא פונקציה של מספר פרמטרים: קצב זרימת המסה של חומרי הבעירה (דלק ומחמצן), הצפיפות הממוצעת של תוצרי הבעירה, ומשך הזמן הנדרש בשביל בעירה יעילה. הקשר הזה ניתן במשוואה הבאה:
formula_1
כאשר q היא הספיקה המסית שמוזרמת לתא הבעירה, V הוא ההופכי לצפיפות של תוצרי הבעירה (צפיפות הגז שנוצר), ו־formula_2 הוא משך הזמן שאלמנט דלק שוהה בתא הבעירה. לפעמים נוח יותר אינטואיטיבית לעבוד במונחים של האורך האופייני formula_3 של תא הבעירה, שמוגדר כך:
formula_4