עבודתו הובילה להתקדמות חלוצית על האנזימים ADH, אשר מפרקים את אלכוהול בכליה.
וילפריד מרטנס
וילפריד מרטנס ׁ(בלעז: Wilfried Martens, נולד ב-19 באפריל 1936, נפטר ב-9 באוקטובר 2013) היה פוליטיקאי בלגי ממוצא פלמי אשר כיהן כראש ממשלת בלגיה בשנים 1979-1992 (למעט הפסקה למשך מספר חודשים בשנת 1981). מרטנס היה חבר במסדרים רבים וזכה במספר גבוה של עיטורים ובהם מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, לגיון הכבוד ומסדר לאופולד.
ביוגרפיה.
מרטנס נולד ב-19 באפריל 1936 בצפון מערב בלגיה. בשנים 1971-1974 כיהן בבית הנבחרים ובשנים 1991-1994 כיהן כחבר הסנאט הבלגי.
ממשלותיו השונות התאפיינו בניהול משברים כלכליים שפקדו את המדינה בתקופה זו. בשנת 1976 היה מרטנס ממיסדי מפלגת הימין מפלגת העם האירופית. בשנת 1979 הוא החליף את פול ואנדן בוינאנץ בתפקיד ראש ממשלת בלגיה וכיהן בתפקיד במשך שנתיים. בדצמבר 1981 הוא התחיל את הכהונה השנייה שנמשכה כ-10 שנים.
הוא ניהל את סיעה זו בפרלמנט האירופי בשנים 1994-1998.
מרטנס היה דוקטור למשפטים ובעל תואר ראשון בפילוסופיה ולמד מדעי המדינה באוניברסיטת הרווארד. הוא היה נשוי פעמיים ונולדו לו חמישה ילדים. נפטר ב-19 באוקטובר 2013 בצפון בלגיה מסרטן. ראש ממשלת בלגיה אליו די רופו הספיד אותו ואמר כי מרטנס הוא "מדינאי אמיתי ואחד מאבות בלגיה הפדרלית".
קרב אדינגטון
קרב אדינגטון (באנגלית: Battle of Edington) נערך בין ה-6 ל-12 במאי 878 בין האנגלו-סקסונים של ממלכת וסקס, בפיקודו של המלך אלפרד הגדול, לבין הוויקינגים הדנים, בפיקודו של מלכם גות'רום. הקרב הסתיים בניצחון אנגלו-סקסוני, אשר הוביל להסכם ודמור בין אלפרד לגות'רום מאוחר יותר באותה שנה, במסגרתו הוגדרו הגבולות בין ממלכת וסקס לבין השטח בשליטה דנית, שנודע מאוחר יותר כדנלואו. אלפרד ניצל את ההסכם לביצור ולארגון מחדש של ממלכתו, הדף פשיטות ויקינגיות נוספות ועד שנת 954 הצליחו צאצאיו לכבוש את אנגליה ולאחדה תחת שליט אחד.
המקורות העיקריים המתארים את הקרב מיקמו אותו ב"את'אנדוּן" (Ethandun או Ethandune), ועל בסיס קונצנזוס בין ההיסטוריונים הוסכם כי אדינגטון שבווילטשייר הוא האתר בו התקיים.
אירועים שקדמו לקרב.
הפשיטה הוויקינגית הראשונה על שטח אנגלו-סקסוני ארעה ככל הנראה באי פורטלנד הסמוך לדורסט בין השנים 786 ל-802, שם נחתו שלוש ספינות והרגו את פקיד המכס של מלך וסקס באורטריק. ב-8 ביולי 793 פשטו הוויקינגים על המנזר באי לינדספרן שבצפון מזרח אנגליה, אירוע המסמל את תחילת הפשיטות הוויקינגיות על האי הבריטי. לאחר מכן נמשכו פשיטות אקראיות עד שנת 836, אז התעמת אגברט מלך וסקס מול כוח בן 35 ספינות ויקינגיות באזור סאמרסט, וב-838 הביס כוח משולב של ויקינגים ואנשי קורנוול בקרב הינגסטון דון.
הפשיטות נמשכו ועם הזמן גברה תדירותן ועוצמתן. בשנים 865–866 החריף המצב לאחר הגעתו לאנגליה של הצבא הוויקינגי הגדול (או כפי שכונה בידי האנגלו-סקסונים "צבא הכופרים הגדול", "Great Heathen Army"). לא קיים תיעוד לגבי עוצמתו של צבא זה, אך כוחו הראשוני הוערך ב-2,000 עד 3,000 איש. בתחילה היה הצבא הוויקינגי הגדול תחת פיקודם של איבר חסר העצמות, אובה והאלפדן רגנרסון, והגעתו סימנה שלב חדש, של כיבוש והתיישבות, במקום פשיטות ולאחריהן נסיגה. עד 870 כבשו הוויקינגים את ממלכות נורת'מבריה ומזרח אנגליה וב-871 תקפו את וסקס. מתוך תשעת הקרבות המוזכרים בכרוניקה האנגלו-סקסונית ניצחו האנגלו-סקסונים רק באחד, אך באותה שנה ירש אלפרד הגדול את כסאו של אחיו אתלרד הראשון, לאחר מותו של האחרון בעקבות קרב מרטון. על אף תבוסתו בקרב וילטון, הצליח אלפרד להגיע להסכם עם הוויקינגים, אשר עזבו את תחומי ממלכתו לאחר שקיבלו סכום כסף נכבד.
ממלכת מרסיה התמוטטה ב-874 והצבא הוויקינגי התפצל. האלפדן חזר לנורת'מבריה ולחם שם בפיקטים ובוולשים של ממלכת סטרת'קלייד. צבאו התיישב באותו אזור והוא אינו מוזכר עוד לאחר 876. ב-875 הפליג צבא דני חדש (אשר כונה "צבא הקיץ הגדול", Great Summer Army) בפיקודו של גות'רום, יחד עם המלכים אוסטל (Oscetel) ואנוונד (Anwend), ותקף את וסקס מספר פעמים, כאשר אלפרד עצמו כמעט ונלכד בהתקפה על מצודתו בצ'יפנהאם. עד 878 שלטו הדנים בצפון ובצפון-מזרח אנגליה ותבוסתם הזמנית בקרב אשדון לא עצרה את התקדמותם אל תוך ממלכת וסקס. אלפרד בילה את החורף בשנה שקדמה לקרב באדינגטון באזורי הביצות של סאמרסט, כאשר מאפייניו הפיזיים של השטח העניקו לו הגנה. באביב של שנת 878 הזעיק אלפרד אל דגלו את האנגלו-סקסונים תושבי האזור וצעד לעבר אדינגטון, שם פגש את הצבא הדני בפיקודו של גות'רום.
מצבו של אלפרד בטרם הקרב.
גות'רום ואנשיו עשו שימוש באסטרטגיה הדנית הקבועה, אשר כללה כיבוש אתר, הקמת מחנה מבוצר והמתנה לתחילת משא ומתן להשגת "הסכם שלום", כלומר, קבלת כופר בתמורה להבטחה לעזוב את הממלכה באופן מיידי. אלפרד עקב מקרוב אחר הדנים מגבול הממלכה, בניסיון לעכב את התקדמותם ולצמצם בכך את הנזק שביכולתם לגרום. המערכה החלה ב-875, כאשר חמקו גות'רום וצבאו מכוחותיו של אלפרד וכבשו את וארהאם (Wareham) שבדורסט. בתמורה לבני ערובה ולהבטחה לעזוב את הממלכה, שילם להם אלפרד את הכופר, אך הדנים הפרו את ההסכם והגיעו לאקסטר, עמוק יותר בשטח הממלכה, שם נותרו עד סתיו 877. פעם נוספת הגיע עימם אלפרד להסכם, והדנים עזבו, הגיעו לגלוסטר ונותרו בה עד סוף אותה שנה. אלפרד בילה את חג המולד בצ'יפנהאם, כ-50 ק"מ מגלוסטר. הדנים תקפו את צ'יפנהאם בשעות הלילה, ככל הנראה בין ה-6 ל-7 בינואר 878, כבשו את העיירה ואלפרד נאלץ להימלט עם מה שנותר מכוחותיו אל תוך השטח הכפרי ומשם אל אזורי הביצות.
עד אותו זמן, נראה היה כי אלפרד רודף אחר הדנים ברחבי וסקס, בעוד האחרונים פועלים כרצונם וכמעט ללא התנגדות. כותבי הכרוניקה האנגלו-סקסונית ניסו לתאר מצב לפיו הייתה היוזמה בצידו של אלפרד, אך נכשלו בכך. גם אם יצר אלפרד מגע עם הדנים, לא היה בכוחו להביסם. כוחותיו נכשלו אפילו בהגנה על צ'יפנהאם, בתקופה בה לא הייתה לוחמת מצור מפותחת, והיה ספק גדול ביכולתם לנצח את הדנים בשדה הקרב, ללא סיוע של ביצורים. בין 875 ל-877 לא היה אלפרד מסוגל לעשות הרבה כנגד האיום הדני, מלבד לשלם לפולשים בתקווה שיעזבו את ממלכתו.
הקרב.
לאחר אובדן צ'יפנהאם, נותר אלפרד עם חלק זעום מכוחותיו ולא היה ביכולתו לאיים על הדנים ולכבוש בחזרה את העיירה, שבדומה לקרבות קודמים (כגון קרב רדינג) הוכיחו את יכולתם להגן על עמדות מבוצרות. אלפרד נסוג דרומה, על מנת לארגן מחדש את כוחותיו ולהתכונן לקרב נוסף. בתקופה זו ניהלו אלפרד ואנשיו לוחמת גרילה כנגד הדנים, אשר התקשו לשלוט בשטח שנפל לידיהם. בנוסף, נועדו הפשיטות של אלפרד להזכיר לאוכלוסייה על קיומו, ולנהל לוחמה פסיכולוגית כנגד גות'רום. בסביבות חג הפסחא בנה אלפרד בסיס באת'לני (Athelney), אי בלב אגם, השוכן בשטח גבוה ובלב אזור מיוער אך קרוב לרשת הדרכים. אלפרד החל לבנות את כוחו והמשיך לפשוט על שטחים סמוכים במטרה להשיג אספקה לאנשיו ולפגוע במורל של הדנים. בשבוע השביעי שלאחר חג הפסחא הזעיק אלפרד את תומכיו באמצעות גיוס חובה אל נקודת כינוס באתר המכונה "האבן של אגברט" (Ecgbryhtesstan או Egbert's Stone), ואנשים רבים ממחוזות סאמרסט, וילטשייר והאמפשייר שעדיין לא נמלטו, חברו אליו שם. למחרת היום יצא אלפרד בראש כוחותיו והקים מחנה באילי אוק (Iley Oak), רק עשרה ק"מ משדה הקרב, וביום שלאחר מכן נע לעבר אדינגטון, כאשר יעדו הסופי, צ'יפנהאם. בבראטון, גבעה הסמוכה לכפר אדינגטון, המתין צבאו של גות'רום, ואלפרד הורה לאנשיו ליצור מערך של "קיר מגנים" ולתקוף. על פי "חיי המלך אלפרד", מאת אשר:
לאחר הקרב, כאשר תפסו הדנים מחסה מאחורי ביצוריהם בצ'יפנהאם, השמידו האנגלו-סקסונים את כל מקורות המזון בסביבה, כדי למנוע מהראשונים להשיג אספקה באמצעות גיחת פתע, והמתינו. לאחר שבועיים ביקשו הדנים הרעבים מאלפרד שלום, בהציעם בני ערובה ושבועות כי יעזבו לתמיד את ממלכתו, כמו במקרים הקודמים, אך עם הבטחה נוספת, שגות'רום ייטבל לנצרות. ההבדל העיקרי בין הסכם זה להסכמים שהושגו באקסטר ובוורהאם היה שאלפרד הביס בצורה מכרעת את הדנים באדינגטון, ולא רק עצר את התקדמותם, ומכאן נראה היה בסבירות גבוהה שיקיימו את תנאיו.
הסיבה העיקרית לניצחונו של אלפרד היה גודלם היחסי של שני הצבאות היריבים. אפילו אנשי מחוז אחד יכלו להוות כוח לחימה ראוי, כפי שהוכיחו אנשי דבונשייר, כאשר הביסו את צבאו של אובה רגנרסון בקרב סינוויט באותה שנה. בנוסף, ב-875 איבד גות'רום את תמיכתם של מלכים דנים אחרים, ובכללם איבר ואופה. כוחות אחרים התיישבו בתקופה שבין ההסכם באקסטר להתקפה על צ'יפנהאם בשטחי מזרח אנגליה ומרסיה, ורבים נוספים אבדו יחד עם 120 ספינות בסערה מול חוף סוואנג' (Swanage) בין 876 ל-877. אירועים אלה החלישו את כוחו של הצבא של גות'רום והיה עליו להרוויח זמן על מנת להתארגן מחדש. למזלה של וסקס, לא ניצלו הדנים את הזמן שניתן להם בצורה יעילה.
תוצאות הקרב.
שלושה שבועות לאחר סיום הקרב הוטבל גות'רום ושלושים מתומכיו הקרובים בכפר אלר (Aller) שבסאמרסט, כאשר אלפרד שימש כסנדקו. ייתכן, שההטבלה הכפוייה הייתה ניסיון מצידו של אלפרד להשית על גות'רום את הקוד האתי הנוצרי, בתקווה שהדבר יבטיח את קיום ההסכם על ידי הדנים. גות'רום קיבל את השם הנוצרי אתלסטאן.