עלות הבניין חרגה מאוד מהעלות הצפויה המקורית, ועלותו הכוללת הגיעה ל-350 מיליון ש"ח, במקום 160 מיליון ש"ח הצפויים. חריגה זו, בשילוב עם ירידת מחזורי המסחר בתקופת השלמת הבנייה, הביאו את חברת הבורסה לגירעונות עמוקים של עשרות מיליוני ש"ח. עלות האחזקה השנתית גם היא גבוהה בהרבה מהצפוי, כ-28 מיליון ש"ח לשנה. מנכ"ל הבורסה, יוסי ביינארט, אשר נכנס לתפקיד שבועות ספורים לפני המעבר לבניין החדש, הזמין שתי הערכות בלתי תלויות לכדאיות המעבר לבניין החדש. שתיהן הגיעו למסקנה שערכו הממשי גבוה בהרבה מערכו בספרים. והוחלט לאחר סקירת החלופות כי החלופה הטובה ביותר היא מעבר לבניין החדש ומכירת הבניין הקודם, ברחוב אחד העם, ואכן הבניין נמכר לחברת הראל ביטוח.
הבורסה סיכמה את שנת 2021 עם רווח של כ-45.5 מיליון ש"ח אשר מהווה גידול של כ-23% ברווח הנקי לעומת שנת 2020. ההכנסות בשנת 2021 הסתכמו לסך של כ-323.7 מיליון ש"ח גבוהות בשיעור של כ-6% לעומת ההכנסות בשנת 2020, ה-EBITDA המתואם (הרווח מפעילות שוטפת לפני פחת, תשלומים מבוססי מניות והוצאות חד פעמיות) בשנת 2021 הסתכם לסך של כ-103.0 מיליון ש"ח, גידול בשיעור של כ-8% לעומת שנת 2020.
מיצבים.
במסגרת חגיגות 70 שנה לפעילות הבורסאית ערכה הבורסה שני מיצבים של פיסול שבלוני בשדרות רוטשילד בתל אביב, בסמוך לבניין הבורסה:
הבורסה לניירות ערך
מילאצו
מילאצו (Milazzo), (בעבר נקראה מילאי) היא עיר בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה. עיקר פרסומה בא לה על שום שני קרבות ימיים חשובים שהתחוללו במימיה בעת העתיקה: הקרב הימי הראשון ניטש במלחמה הפונית הראשונה בין רומא לקרתגו ב-260 לפנה"ס, והשני אירע במהלך מלחמת האזרחים בין אוקטביאנוס וסקסטוס פומפיוס ב-36 לפנה"ס.
אמצעי ספרותי
הרשות לניירות ערך
אהוד יערי
אהוד יערי (נולד ב-1 במרץ 1945) הוא עיתונאי, איש רדיו וטלוויזיה ישראלי, פרשן לענייני המזרח התיכון, האסלאם והערבים. משמש כיום כפרשן של חברת החדשות (לשעבר חדשות ערוץ 2) לענייני ערבים. חתן פרס סוקולוב ופרס רשות השידור.
קורות חיים.
יערי נולד בארץ ישראל בשנת 1945. לדבריו בקרב משפחתו קיימת מסורת לפיה מוצאם הוא מהכוזרים. הוא בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1968 היה עוזר למתאם פעולות הממשלה בשטחים, האלוף שלמה גזית במשרד הביטחון. בשנים 1969–1975 היה כתב לענייני ערבים בעיתון דבר ובגלי צה"ל. משנת 1975 שימש כפרשן לענייני המזרח התיכון בערוץ הראשון. משנת 1987 שימש כעמית ב"מכון וושינגטון למדיניות המזרח הקרוב". מ-1990 בעל טור בג'רוזלם ריפורט, מבית הג'רוזלם פוסט.
במהלך שנים אלה, שהה תקופות ארוכות במצרים ובלבנון ושנה אחת (1997) היה שליח הערוץ הראשון בוושינגטון. כמו כן, ערך ראיונות בלעדיים עם מנהיגי העולם הערבי, ביניהם אנואר סאדאת, חוסני מובארכ, בשיר ג'ומאייל, חסן מלך מרוקו, עבדאללה מלך ירדן ויאסר ערפאת; שרי החוץ: הסורי - פארוק א-שרע, התוניסאי - חביב בן-יחיא, העומאני - יוסוף בן-עלווי ועוד. ערך גם ריאיון עם ביל קלינטון.
יערי היה בין הדוברים הבולטים כנגד הסכמי אוסלו. לטענתו הוא כמעט הוחרם בידי התקשורת הישראלית בעקבות כך, והעברתו לוושינגטון ב־1997 הייתה למעשה יציאה לגלות, שבאה בעקבות לחצים פוליטיים על הערוץ הראשון, שכללו גם ניסיונות להדיח את יערי מתפקידו.
בשנת 2000 עבר לחברת החדשות ששידרה אז בערוץ 2, שם הפך לפרשן לענייני ערבים, תפקיד בו הוא משמש עד היום. ביולי 2008 הצטרף כעמית בכיר ב"מכון אדלסון למחקרים אסטרטגיים" שבמרכז שלם.
משפחתו.
היה נשוי לחוה יערי, ממנה התגרש לאחר שהורשעה יחד עם אביבה גרנות ברצח התיירת מלה מלבסקי ונדונה למאסר עולם. כיום נשוי לדגמר שטראוס-יערי, עיתונאית לשעבר ברשת ABC.
ליערי בן ובת. בנו, יצחק (צחי) יערי בחר להמיר את דתו ולהתנצר. בשנת 2005 הואשם יצחק בשורה של מעשי הטרדה ופגיעה בפרטיותה של מיקי חיימוביץ', מגישת חדשות ערוץ 10. אולם ההליכים המשפטיים נגדו הופסקו לאחר שבית המשפט קבע כי אינו כשיר לעמוד לדין.
אחיו, יהודה יערי, הוא עיתונאי המרצה באוניברסיטת אריאל ועורך בעיתון "ידיעות אחרונות".
סבתו מצד אמו (שולמית יערי) הייתה מניה צ'יזיק, אחותם של יצחק חרפי וחנה צ'יזיק. בן דודו הוא מנכ"ל משרד האוצר רם בלינקוב ובן דוד נוסף שלו הוא איתמר צ'יזיק.
אל-חיאת (עיתון)
אל-חיאה (الحياة; בערבית: "החיים") הוא עיתון בשפה הערבית היוצא לאור בלונדון.
העיתון, בבעלות סעודית ובעל גישה פאן-ערבית, מודפס סימולטנית בלונדון, ריאד, פרנקפורט, קהיר, בחריין, ביירות וניו יורק ויוצא לאור מדי יום בכ-200 אלף עותקים. אל-חיאת נפוץ מאוד בקרב הקהילות הערביות הגולות ובעולם הערבי בכלל. המערכת נוקטת על פי רוב גישה ליברלית מזו המקובלת בעיתונות הערבית היוצאת לאור במדינות ערב עצמן ומקובלים בו דברי ביקורת על המשטרים הערביים ועל חיי האזרח הערבי במדינות המזרח התיכון.
אל-חיאת נהנה ממוניטין בינלאומי גבוה וכלי תקשורת מערביים מרבים לצטט ממנו. מנהיגים ערביים רבים וכן אינטלקטואלים ערבים רבים, בוחרים להעניק ראיון בלעדי לאל-חיאת, כל אימת שברצונם לבשר על דבר מה בעל נגיעה למערב או לפוליטיקה הפאן-ערבית.
היסטוריה.
העיתון, אשר נוסד בביירות ב-28 בינואר 1946, הפך במהרה לעיתון מוביל בעולם הערבי. המוציא לאור של העיתון ועורכו הראשי, היה כאמל מרווה. מרווה נרצח בידי מתנקשים ב-16 במאי 1966. השלטונות בלבנון עצרו מספר אנשים והעמידו לדין מספר חשודים תומכי נאצר ברצח אשר ראו ב"אל חיאת" "אויב הלאומנות הערבית, אנטי סוציאליסט ומשתף פעולה עם האמפריאליזם". העיתון המשיך לראות אור בביירות במשך עשר שנים נוספות עד למלחמת האזרחים בלבנון, אולם קרנו ירדה וקרנו של א-נהאר עלתה.
בשנת 1988 הושק אל חיאת מחדש, הפעם מלונדון והפך עד מהרה לעיתון הבינלאומי המוביל בשפה הערבית.
אגף המבצעים
אגף המבצעים (בראשי תיבות: אמ"ץ), בעבר "אגף המטה הכללי" (אג"ם), הוא אגף במטה הכללי של צה"ל.
אגף המבצעים נושא באחריות מטה לתכנון והפעלת כוחו המבצעי של צה"ל באמצעות מפקדות הפיקודים המרחביים, מפקדת זרוע האוויר, מפקדת זרוע הים, זרוע היבשה ואגפי המטכ"ל השונים.
ראש אמ"ץ הנוכחי הוא האלוף עודד בסיוק.
תפקידיו העיקריים של אגף המבצעים הם:
מבנה ארגוני.
מבנה אגף המבצעים הנוכחי מתבסס על מטה המורכב מחטיבות (בדומה ללהקים שבמטה זרוע האוויר והחלל והמספנים שבמטה זרוע הים) ויחידות עצמאיות אחרות. המבנה ההיררכי של החטיבות, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, מורכב ממחלקות, ענפים ומדורים. מפקד אגף המבצעים הוא ראש האגף, קצין בדרגת אלוף. תחתיו נמצאות שלוש חטיבות, כאשר בראשות כל אחת מהן עומד תת-אלוף. חטיבת המבצעים היא חטיבת הליבה של אגף המבצעים, חטיבת תורה והדרכה אמונה על תורת הלחימה, וחטיבת דובר צה"ל אחראית לדברר את הצבא.
היסטוריה.
אגף המבצעים הוקם בסוף 1947 במקום "מחלקת תכנון" ו"מחלקה אופרטיבית" שפעלו במסגרת ארגון ההגנה. ב־16 בנובמבר 1947 מונה יגאל ידין לראש האגף הראשון והחל בבנייתו. על פי התקן הראשון כלל האגף חמש מחלקות עיקריות: מחלקה כללית לתכנון אסטרטגי, מחלקת מבצעים ("תמכון" – תכנון מבצעים שוטפים), מחלקת מודיעין, מחלקה טכנית ומחלקת מנהלה ותיאום עם השירותים הכפופים לאגף ועם אגפי המטכ"ל. ביוני 1948 הוצאה מחלקת התכנון והפכה לאגף התכנון, אך לאחר שנה חזרה אליו כמחלקה. בנוסף האגף היה אחראי גם לצנזורה הצבאית, יחידת הקשר לעיתונות והמחלקה לקישור לאו"ם.
בפברואר 1949 הוחלף שם האגף לאגף המטה הכללי, ב־1953 הוצאה ממנו מחלקת המודיעין והפכה לאגף המודיעין ומחלקת ההדרכה הפכה לאגף נפרד.
לאחר מלחמת יום הכיפורים כלל האגף את מחלקת המבצעים, מחלקת תכנון וארגון, מחלקת ההדרכה, מחלקת ממשל צבאי, מחלקת התיישבות והגנה מרחבית.
במהלך השנים היה אגף המטה הכללי ייחודי בכך שמלבד ראש האגף שירתו בו קצינים נוספים בדרגת אלוף, כך במשך תקופות מסוימות היה התקן של ראש מחלקת ההדרכה, של עוזר ראש אג"ם ושל מתאם הפעולות בשטחים. קצינים אלו היו חברים בפורום מטכ"ל.
ב־1999 חל ארגון מחדש במטכ"ל, הוקם אגף המבצעים ובמקביל בוטל תפקיד עוזר ראש אג"ם.
עוזר ראש אג"ם.
מילאו תפקיד זה:
נינגשיה
נִינְגשְׂיָה (בסינית מפושטת: 宁夏, פין-יין: Níngxià, תרגום מילולי: "קיץ שקט\שלו"), הוא אזור אוטונומי בסין. שטחו כ-66,400 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-7.2 מיליון נפש ובירתו היא העיר יִינְצְ'ווַאן (银川/Yínchuān).
נינגשיה מוגדרת כאזור אוטונומי של בני חְווֵי, אחד מ-55 המיעוטים המוכרים רשמית על ידי ממשלת סין. על אף שאֶתנית הם דומים לַהאן (קבוצת הרוב בסין), החווי הם מוסלמים מזה מאות שנים, שמקורם בסוחרים שעברו בדרך המשי ובדרכי הים, וחלקם הובאו ממרכז אסיה על ידי המונגולים ששלטו בסין במאות 13-14. על אף שהאזור מוגדר כאוטונומיה של בני החווי, הם מהווים כ-20% בלבד מאוכלוסייתו, בעוד שמרבית היתר הם בני האן.
המחוז הוא צחיח ברובו, ומדברי בחלקו. הוא מהווה גם חלק מנתיבו של הנהר הצהוב. זהו גם המחוז\אזור השני בעוניו בסין (אחרי טיבט), וגם אחד הפחות מאוכלסים.
שפעת העופות
שפעת העופות (באנגלית: Avian influenza) היא סוג של שפעת התוקפת עופות. לשפעת שלושה זנים עיקריים של וירוסים - זן שאינו אלים (H9N2) וזן אלים (H5N1), ביוני 2021 התגלה זן חדש בשם H10N3 שעדיין לא מוגדר אלים.
בשנות התשעים, אוכלוסיית העופות גדלה ב-76% במדינות המתפתחות, וב- 23% במדינות המפותחות, מה שתרם לגידול במקרים של שפעת העופות.