ים גרינלנד הוא ים הגובל באוקיינוס הארקטי המצוי בין גרינלנד, סבאלברד, יאן מאיין ואיסלנד. לעיתים הוא מסווג כחלק מהאוקיינוס הארקטי, ולעיתים הוא מסווג כחלק מהאוקיינוס האטלנטי. שטחו של ים גרינלנד הוא כ-1,205,000 קמ"ר.
בים גרינלנד זרמים ארקטיים הזורמים מצפון לדרום. חלקו הצפוני של ים גרינלנד מכוסה קרחונים ואינו נגיש לכלי שיט. זרם מזרח גרינלנד מביא קרח מצפון ומתפצל בסמוך לרכס המרכזי. סניפים של זרמים אטלנטיים חמים דוחפים את הקרח הצף צפונה. עונת הקרח נמשכת מאוקטובר עד אוגוסט שלאחר מכן, והקרח כולל קרח חבילות ארקטי (בעובי כמה מטרים), קרח ים (בעובי חצר) וקרח מים מתוקים בצורה של קרחונים מתנשאים. גאות והשפל, יחד עם מערכת הזרם המורכבת, מפרקים את דף הקרח וגורמים לערבוב של שכבות המים השונות.
עומקו הממוצע של ים גרינלנד הוא כ-1,450 מטרים. עומקה של הנקודה העמוקה ביותר בים גרינלנד היא 4,800 מטרים.
בים גרינלנד גדלים דגים רבים מסוג בקלה, מליחים, פוטית, וכן דולפינים, כלבי ים ולווייתנים.
פגניני
רימסקי קורסקוב
עסקים קטנים ובינוניים
עסקים קטנים ובינוניים היא קטגוריית עסקים בבעלות פרטית אשר מספר העובדים שבהם או מחזור המכירות אינו מוגדר כגדול.
הגדרות.
הקטגוריה עסקים קטנים ובינוניים מוגדרת באופן שונה במדינות שונות. בחלק מהמדינות ההגדרה היא בהתאם למספר העובדים, בחלקן בהתאם לגודל המחזור העסקי (הודו למשל, שם מדובר על עסקים תעשייתיים בלבד – Small Industries) ובאחרות בשילוב של שני הנתונים. כל זאת בתנאי שהם עסקים עצמאיים ואינם חלק (כמו חברת בת למשל) מתאגיד אחר.
ההגדרות משמשות לא רק לצורכי סטטיסטיקה אלא בעיקר כדי לייעד אמצעי סיוע שונים לקטגוריות שונות של עסקים.
בישראל, על פי הגדרות הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה עסק זעיר מוגדר כעסק בו יש עד 4 עובדים ומחזור מכירות של עד מיליון ש"ח. עסק קטן הוא עסק בו 5 עד 20 עובדים ומחזור מכירות של עד 20 מיליון ש"ח, ועסק בינוני מ-11 עד 100 עובדים ומחזור מכירות של עד 100 מיליון שח. בדוח מצב תקופתי 2013–2014 עסק קטן מוגדר כעסק בעל 5 עד 19 עובדים ועסק בינוני 20 עד 99. באותו דוח קיימת גם חלוקה לקבוצות גודל: 1–9, 10–19, 20–49, 50–249.
בארצות הברית קיימות הגדרות שונות לענפי תעסוקה שונים ועד לחמשת אלפים מועסקים בענפים מסוימים.
באיחוד האירופי, הוסכם, לאחר משא ומתן שנמשך שנים, על הגדרה משותפת לפיה: עסק זעיר (Micro) – עד 10 מועסקים ומחזור או מאזן עד 2 מיליון אירו; עסק קטן – עד 50 מועסקים ומחזור או מאזן עד 10 מיליון אירו; עסק בינוני – עד 250 מועסקים ומחזור עד 50 מיליון אירו או מאזן עד 43 מיליון אירו.
עסקים של עובדים עצמאיים, כמו בעלי מקצועות חופשיים למשל, ועסקים המתנהלים מהבית, הנקראים לעיתים :SOHO) Small office / Home office). כלולים אף הם בהגדרות הנ"ל.
היסטוריה.
חשיבותם של עסקים קטנים הוכרה בארצות הברית כבר בשנות השלושים של המאה ה-20. לאחר המשבר הכלכלי הגדול הוחלט להעניק הלוואות לעסקים גדולים כקטנים. בשנות ה-40 הוקמה קרן מיוחדת להלוואות לעסקים קטנים וב-1953 הוקמה בארצות הברית הרשות לעסקים קטנים – Small Business Administration ובקיצור – SBA.
רקע תאורטי לנושא ניתן לראשונה על ידי א.פ. שומאכר בספרו "קטן זה יפה" שיצא לראשונה באנגליה בשנת 1973. שומאכר מערער לראשונה על בלעדיותו של העיקרון של "יתרון לגודל" ומציין כי לצד העסקים הגדולים "...רבות מן היחידות הקטנות ...מעניקות לחברה את רוב רובן של ההתפתחויות הפוריות באמת". ובמקום אחר הוא מדבר על הקשר בין יזמים לבין "מפעל קטן ממדים".
בישראל החלה ההכרה בחשיבותם של עסקים קטנים ובינוניים רק בשנות השמונים של המאה ה-20, ובראשית שנות ה-90 החלה מגמה של עידוד עסקים קטנים ובינוניים. בשנת 1992 הסוכנות היהודית וארגון הג'וינט, בשיתוף רשויות מקומיות הקימו מספר מרכזים לטיפוח יזמות (מט"י). בסוף אותה שנה (26.11.1992) הקים שר התעשייה והמסחר, ח"כ מיכה חריש, ועדה ציבורית שבין היתר המליצה על הקמת רשות לעסקים קטנים ובינוניים.בוועדה שמנתה 36 חברים, השתתפו נציגי שישה משרדים ממשלתיים, 5 נציגי בנקים, נציגי הארגונים הכלכליים, נציגי האקדמיה ואישי ציבור. ליו"ר הוועדה נתמנה הכלכלן שמואל בהט, יו"ר בנק יהב. בעקבות המלצת הוועדה הוקמה ב-1993, בעידודו של ראש הממשלה, יצחק רבין, הרשות לעסקים קטנים ובינוניים.
יתרונותיהם של העסקים הקטנים והבינוניים.
בין היתרונות של העסקים הקטנים והבינוניים נמנים:
קשיים ובעיות של עסקים קטנים ובינוניים.
קיימים חילוקי דעות בין המומחים בנושא: יש המציינים את הקושי בהשגת מימון כבעיה העיקרית של עסקים קטנים ובינוניים, ויש המציינים את הבעיות הנובעות מחוסר מיומנות ניהולית כבעיה העיקרית שלהם.
לעסקים קטנים ובינוניים יש בדרך כלל קשיים להציג ביטחונות טובים, והם נחשבים על ידי הבנקים כבעלי סיכון גדול יותר ולכן הבנקים ממעטים להעניק להם אשראי, הן לצורכי השקעה והן להון חוזר. בכל המקרים כאשר עסקים אלה זוכים לקבל אשראי, הם משלמים ריבית גבוהה יותר מזו שמוטלת על עסקים גדולים.
עסקים גדולים מעסיקים בדרך כלל, אם בתוך העסק ואם כיועצים חיצוניים, מומחים בתחומי הניהול השונים: כספים, שיווק, ייצור, משאבי אנוש, מידע ועוד. העסקים הקטנים מנוהלים לרוב על ידי אדם אחד או שניים, ואלה אינם יכולים להיות מומחים בכל התחומים. לרוב גם אין להם יכולת כספית להיעזר ביועצים חיצוניים. מסיבות אלה נופלים עסקים קטנים רבים בגלל כשלים בניהול.
מנהלי העסקים הגדולים מקושרים לרוב עם גורמי שלטון, או מעסיקים מומחים לנושא (לוביסטים, יחצנים וכדומה). בעלי העסקים הקטנים והבינוניים מנותקים לרוב מקשרים כאלה, אינם יכולים לממן העסקת גורמים חיצוניים ולכן לעיתים אינם מצליחים לקבל אפילו את הזכויות המגיעות להם מהשלטונות למיניהם.
אחת הבעיות בתחום זה היא שמרבית המכרזים הממשלתיים והציבוריים מנוסחים כמתאימים לעסקים גדולים בלבד, וכל הניסיונות בישראל לשנות מצב זה נכשלו עד עתה (בארצות הברית למשל, מחויבת הממשלה על פי חוק להקצות אחוז מסוים מהמכרזים שלה לעסקים קטנים ובינוניים).
מסתבר גם שחוקים מסוימים, כמו חוקי העבודה וחוקי הגנת הסביבה, בנויים כמתאימים לעסקים גדולים ומטילים עול יחסי כבד יותר על עסקים קטנים.
לעיתים קרובות חסר למנהלי העסקים הקטנים והבינוניים מידע חיוני על התחום בו הם פעילים. מידע רב כזה ניתן למצוא באינטרנט, אך חוסר המיומנות של מנהלים אלה בעבודה עם מחשב הוא בעוכריהם. כאמור לעיל, אין להם גם היכולת הכספית לשכור מידענים. ראו גם בהמשך.
תמיכה ממשלתית.
ההבנה של הבעיות המיוחדות של העסקים הקטנים והבינוניניים, יחד עם ההכרה בחשיבות תרומתם למשק ולחברה, הביאו לכך שמרבית הכלכלנים, המומחים וגם מרבית הפוליטיקאים, מסכימים כי מדובר בכשל שוק ולכן מוצדקת תמיכה ממשלתית בעסקים אלה.
כאמור לעיל, היו האמריקאים הראשונים להקים מערכות כאלה, ובעקבותיהם הלכו היפנים, שהיו אז תחת השפעת הכיבוש האמריקאי. כיום קיימות מערכות תמיכה במרבית המדינות בעולם, בחלקן ממשלתיות בלבד, ובחלקן בשיתוף עם ארגוני הסקטור הפרטי (בארצות בנלוכס למשל). מערכות אלה כוללות בדרך כלל מתן אשראי, לרוב בתנאים נוחים לעומת תנאי השוק, סיוע בייעוץ, מערכות הכשרה ועוד.
בישראל, כבר בשנות ה-80 של המאה ה-20 העלו ארגוני העסקים הקטנים את הצורך בסיוע, אך פעילות ממשית החלה רק בראשית שנות ה-90, עם הקמתם של המט"ים הראשונים והפעלת תוכנית החונכות על ידי משרד התעשייה והמסחר. כן הוקמה אז הקרן הראשונה להלוואות לעסקים קטנים.
בשנת 1993 הוקמה כאמור הרשות לעסקים קטנים ובינוניים כעמותה משותפת למספר משרדי ממשלה ולארגוני הסקטור הפרטי. הרשות נסגרה בשנת 2013 עם הקמתה של הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים במשרד הכלכלה. הסוכנות מפעילה תוכניות סיוע שונות ובשטח היא פועלת באמצעות מערך של גופים הנקראים "מעוף", הכולל את המט"ים הוותיקים וגופים חדשים.
בתחום ההיי-טק, החלהסיוע ממשלתי לסטארט-אפים עם הקמתה של קרן "יוזמה" הממשלתית בשנת 1993. מכאן החלה לידתה של ה-"סטארטאפ ניישון".
ב 2012 הוגשה הצעת חוק לעידוד עסקים קטנים ובינוניים, אשר התקבלה בקריאה ראשונה בכנסת ביולי 2013.
אמצעי הסיוע לעסקים קטנים ובינוניים.
כדי להתגבר על הקשיים שתוארו לעיל קיימים מספר אמצעים:
ייעוץ חונכות וליווי.
קיימים סוגים שונים של ייעוץ וחונכות ומגוון של תוכניות בתחום זה. ביניהן ייעוץ חד פעמי בשאלות ספציפיות, ייעוץ מתמשך לכמה שעות באחד מתחומי הניהול או בכמה מהם, ליווי צמוד של בעל העסק על ידי מומחה בתחום מסוים לתקופת זמן מסוימת וכדומה. הייעוץ יכול להיות בהקשרים פיננסיים, ארגוניים, אסטרטגיים, ועוד. במדינות רבות נוהגת המדינה להעמיד לעסקים קטנים ובינוניים ייעוץ או ליווי מסובסד, כמו למשל תוכנית החונכות שמספק משרד הכלכלה והתעשייה בישראל.
הכשרה.
קיום קורסים בנושאים רלוונטיים ליזמים חדשים כמו: הקמת וניהול עסק, עבודה בעזרת מחשב, עבודה מהבית ועוד; וכן לבעלי עסקים קיימים הזקוקים לחיזוק בתחומים כמו: שיווק, ניהול כספים, אנגלית עסקית ועוד. בנוסף לניהול קורסים ייעודיים ממושכים, ניתן גם לקיים הכשרות קצרות בערבים ובסופי שבוע.
סיוע במימון.
במדינות רבות קיימות תוכניות סיוע במתן אשראי לעסקים קטנים ובינוניים. התוכניות הן מגוונות ובהן: עצם העמדת מקורות בנקאיים או חוץ-בנקאיים, מתן ערבויות מדינה, סבסוד ריביות, תנאי תשלום נוחים, ארגון מערכת ערבויות הדדית ועוד. בצד תוכניות ממשלתיות, פעילים בתחום זה גם ארגונים פילנתרופיים.
מרכזי סיוע (one stop shop).