ב-1969 השתתפה בחישובי המסלול של משימת אפולו 11 לירח. בשנת 1970 היא השתתפה במשימת אפולו 13. לאחר שמיכל חמצן התפוצץ על סיפון החללית והצוות היה צריך לחזור לכדור הארץ בביטחה, עבודתה על תרשימי ונוהלי גיבוי עזרה לאסטרונאוטים לקבוע מסלול בטוח חזרה בעזרת מערכת תצפית על כוכב אחד, אשר מאפשרת לאסטרונאוטים לקבוע את מיקומם בדיוק גבוה. ג'ונסון אמרה: "כולם היו מודאגים מהדרך לשם. אנחנו דאגנו להחזירם". בהמשך הקריירה שלה בנאס"א השתתפה בתוכנית מעבורות החלל ובתכנון המשימות למאדים.
חיים אישיים.
קתרין (קולמן) נישאה ב-1939 להנרי גובל ולזוג נולדו שלוש בנות. בשנת 1953 עברה המשפחה סמוך למתקן הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה על מנת שקתרין תוכל להגיש מועמדות לעבודה במתקן. גובל נפטר ב-1956 בשל גידול מוחי.
ב-1959 קתרין נישאה לג'יימס ג'ונסון, שהיה בעל עבר צבאי במלחמת קוריאה. הזוג התגורר בהמפטון, וירג'יניה.
ג'ונסון נפטרה ב-24 בפברואר 2020, בגיל 101.
פרסים ומורשת.
ג'ונסון הייתה מחברת שותפה ל-26 מאמרים מדעיים. היא נחשבה למודל לחיקוי ופורצת דרך במדע החלל ובמחשבים.
ב-2015 העניק לה נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, את מדליית החירות הנשיאותית, וב-2019 הוענקה לה מדליית הזהב של הקונגרס, שני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
ב-2016 נקרא על שמה הבניין החדש לחישוביות של נאס"א, באירוע לציון 55 שנים לטיסת החלל של אלן שפרד. באירוע, נאמר אודות ג'ונסון: "מיליוני אנשים בעולם צפו בטיסתו של שפרד, אבל מה שהם לא ידעו הוא שהחישובים שלקחו אותו בביטחה לחלל ובחזרה הביתה נעשו על ידי קתרין ג'ונסון". באותו אירוע, הוענק לג'ונסון פרס "סנופי כסוף" אשר מוענק לאלו שתרמו תרומה יוצאת דופן לבטיחות טיסות והצלחת משימות.
ב-2016 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "מאחורי המספרים" על פעילותן של ג'ונסון ונשים אפרו-אמריקאיות נוספות בתוכנית מרקורי ובנאס"א. את ג'ונסון מגלמת בסרט טראג'י פ. הנסון. באותה השנה, היא הופיעה בסדרת "ללא זמן" של NBC וכן היא נכללה בסדרה "100 נשים" של ה-BBC, כאחת ממאה נשים משפיעות בעולם.
בשנת 2017, חברת לגו הנציחה את דמותה בסט "נשות נאס"א", יחד עם סאלי רייד, מרגרט המילטון, מיי ג'מיסון וננסי גרייס רומן.
ב 20.2.21 נשלחה חללית המשא הבלתי המאוישת סיגנוס NG-15 לשם אספקת תחנת החלל הבינלאומית, המשימה נקראה על שם קתרין.
סאטורנליה
סאטורנליה (בלטינית: Saturnalia) הייתה הפסטיבל שצוין בלוחות השנה הרומאיים ב-17 בדצמבר, חגו של האל הרומאי סאטורנוס. הסאטורנליה הייתה מחגי רומא הידועים ביותר – ואולי אף הפופולרי שבהם: המשורר הרומאי קטולוס קרא לו "סאטורנליה, הטוב שבימים!" (Catulus 14.15). החג צוין במרחב הציבורי והפרטי, ואופיין באווירה חגיגית ושמחה: בתי המשפט ובתי הספר היו סגורים, נהגו לצאת לקניות ומותר היה להמר בפרהסיה. חופש הביטוי הותר לכל אדם, ובעיקר לעבדים. בנוסף נהוג היה להעניק בחג מתנות אחד לשני, ואחד ממנהגי החג הידועים ביותר היה היחס השווה בו נהגו בעבדים באותו יום. החג צוין גם בתקופת האימפריה הרומית, ונראה כי שמר על פופולריות עד המאה החמישית לספירה – כאשר נטמע בחגיגות הנוצריות לציון השנה החדשה וחג המולד.
מנהגי החג.
מקדשו של סאטורנוס היה המרכזי ביותר בחג זה, והוא נחנך ב-17 בדצמבר (לא ברור באיזו שנה בדיוק, אבל סביר להניח שבאחת משנותיה הראשונות של ה-Res Publica). ביום החג, מקדש סאטורנוס נפתח והוסרו כיסויי הצמר מעל פסל סאטורנוס שהיה בו. פתיחת המקדש והסרת הכיסויים היו משמעותיים משתי סיבות: ראשית, מנקודת מבט דתית, הסרת הכיסויים נועדה לסמל את הזרע שאך מחכה לאור – באופן שקושר את החג למשמעות חקלאית של זריעה (ואכן, החג נחוג סמוך לזריעה האחרונה, ואף שמו של החג ושל האל לקוחים מ-satus, "התחלה" בלטינית). מקרוביוס מסביר בספרו "סאטורנליה":
בעבור האזרח הפשוט, הסיבה השנייה בגינה פתיחת המקדש הייתה משמעותית הייתה העובדה שהוא הכיל את אוצר המדינה. מעבר לכך, נהגו לערוך כמה מנהגים דתיים ביום החג, בין היתר הקרבת קורבן במקדש ובפורום רומאנום, ולאחריו סעודה פתוחה לכלל הציבור בניגוד למה שהיה נהוג בדרך כלל, ולא דרשה את הבגדים הרשמיים אשר נדרשו להעלאת הקורבן עצמו. הטקס הדתי הסתיים בקריאה "Io Saturnalia" ("הידד סאטורנליה").
החג התבטא גם במרחב הפרטי. כאמור, אדוני הבתים סיפקו לעבדים ארוחה שווה לארוחה שלהם, אכלו יחד איתם ואולי אף חיכו להם להתחלת הסעודה, וחלק זה של החג היה המרכזי ביותר. בנוסף, כל משפחה בחרה "מלך מדומה" (Saturnalicius princeps), כמנהיג החגיגות הביתיות. בנוסף אחת המסורות הידועות יותר של החג הייתה חלוקת מתנות, ככל הנראה מיד לאחר הסעודה. החל ממתנות לחברים (נרות שעווה למשל) לבני המשפחה (בובות חימר, חותמות), ואף לעבדים.
הסטאורנליה בתקופת האימפריה.
את החג המשיכו לציין גם בתקופת האימפריה, אך לאורך הזמן התייחסו אליו כאל "חג של חירות", ועל כן היווה סכנה לקיסרות. כך לראיה, רצח בריטניקוס לאחר שניסה להדיח את נירון מהשלטון על ידי ניצול חופש הביטוי שחשב שקיים ביום הסאטורנילה. החג עבר שינויים בתקופת האימפריה, והפך לכלי ביד הקיסר על מנת לבסס את שלטונו. בעוד בתקופת ה-Res Publica ובמקורו של החג, טיב החגיגות, מיקומן וזמניהן היו קבועים, הקיסר ארגן את החגיגות וקבע את מיקומן ואף את תאריכו. המשורר סטאטיוס מתאר את החג בחיבורו "סילוויי" (Silvae), ומוסיף על מנהגי החג המקובלים גם מופעי ראווה שסופקו על ידי הקיסר (דומיטיאנוס, בתקופתו), וכן קורא לחג Saturnalia principis, "הסאטורנליה של הקיסר", כל זאת, מתוך נקודת הנחה וגישה לפיה הקיסר למעשה שולט בזמן ובמקום בהם חירות האזרחים תיחגג.
החג בלוח השנה הרומאי.
סאטורנליה הוא חג עתיק ונמנה עם החגים הארכאים ברומא ובמקור נחוג רק במהלך יום אחד, ב-17 בדצמבר, תאריכו הדתי והיום בו נערכו הטקסים הדתיים הפומביים. עם זאת, קיימות עדויות רבות לכך שבמשך השנים משך הזמן שבו ציינו את החג השתנה. כך, בזמנו של קיקרו הוא נחוג משך שבעה ימים, ומאוחר יותר, בזמן האימפריה הרומית, מספר ימי החג נע בין שלושה, חמישה ושבעה. בנוסף, הפסטיבל צוין בסמוך ליום הקצר ביותר בשנה (21 בדצמבר) – באופן שמזכיר חגים רבים בתקופה זו, שלרוב זוהו עם צורך במנוחה והפגנת שמחה. החג המשיך להופיע בלוחות השנה הרומאיים לכל הפחות עד המאה הרביעית לספירה, בלוח השנה של שנת 354, אך בלוח השנה של פולמיוס סילביוס, המתוארך לסוף המאה החמישית לספירה, ה-17 בדצמבר מתואר רק כ"חג הפקידים" (feriae sevorum), ככל הנראה כחלק מתהליך שילובו עם חגיגות השנה החדשה הנוצריות וחג המולד, ונעדר התייחסות לפולחן סאטורנוס שהיה במקורו של החג. שילוב מנהגי הסאטורנליה בחג המולד הנוצרי בא לידי ביטוי גם במנהג חלוקת המתנות, בהפגנת שמחה ואולי אף במנהג חבישת כובעי נייר, אשר מזכיר את הלבוש הדתי שהיה נהוג ברומא בזמן החג.
מתיו נייבל
מתיו נייבל (באנגלית: Matthew Nable; נולד ב-8 במרץ 1972) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי ושחקן רוגבי לשעבר. אחרי ששיחק באליפות ווינפילד במהלך שנות ה-90, הוא כתב וכיכב בדרמת הרוגבי "החורף האחרון". נייבל כיכב גם בסרטים "רידיק" ו"יחידה עילית". בשנים 2014–2015 גילם את דמותו של ראס-אל-גול בסדרה "החץ". ב-2016 חזר לגלם את ראס-אל-גול ב"אגדות המחר".
ביוגרפיה.
נייבל גדל בחופיה הצפוניים של סידני שבאוסטרליה. כמו כן, בהיותו ילד הוא שהה מספר שנים במלבורן שבוויקטוריה, שם אביו הוצב כחייל. אביו גם היה מאמן נבחרת אוסטרליה ברוגבי ואחיו, אדם נייבל, היה שחקן רוגבי מקצועי גם הוא.
ספורט.
נייבל החל לשחק רוגבי בקבוצת הנוער של מועדון הרוגבי מנלי וורינגה והופיע 5 פעמים במדיה בין השנים 1991–1992. מאז הוא לא שיחק בליגה הבחירה עד 1995, אז שיחק 3 משחקים במדי סאות' סידני ראביטוס. אחרי מספר עונות באנגליה, שם שיחק עבור קרליסל ועבור לונדון ברונקוס, ניסה נייבל את כוחו באיגרוף, כאשר נלחם בקטגוריית משקל קל-כבד כחובבן. לאחר מכן עבד כאיש מכירות וכמאמן אישי, אך לבסוף החליט לפרוש ולנסות את מזלו בכתיבה.
כתיבה ומשחק.
את קריירת הכתיבה שלו, נייבל החל עם כתיבת תסריט עבור "החורף האחרון", שבוסס על ספר שלא פורסם עם אותו השם. עם עזרה מחבריו, נייבל הצליח לגייס 1.6 מיליון דולר. הם עבדו ביחד כדי להכין את הסרט שיצא לאור בשנת 2007. הסרט זכה לשבחים, אך נכשל בקופות.
ב-2009 פרסם נייבל את ספרו "אנחנו לא חיים כאן יותר". ב-2011, פורסם ספרו השני אשר עונה לשם "פנים בעננים". ספרו השני זכה לתשבחות.
עבד כתסריטאי בתוכנית הטלוויזיה האוסטרלית "The Matty Johns Show" שעסקה בליגת הרוגבי הלאומית.
נייבל הופיע בסדרה "מזרח מערב 101" וב-2011 שיחק בסרט "יחידה עילית" יחד עם ג'ייסון סטיית'האם, קלייב אוון, רוברט דה נירו ודומיניק פרסל.
ב-2012, כיכב נייבל בדרמה האוסטרלית "Bikie Wars: Brothers in Arms" , ובסרט הקולנוע "הורג אותם ברכות". באותה שנה הודיע נייבל כי יככב בדרמה אוסטרלית נוספת בשם "Underbelly: Badness" . בשנה זאת שיחק נייבל בסרט "33 גלויות". נייבל הופיע ב-2013 בסרט "רידיק" יחד עם וין דיזל.
ב-4 בספטמבר 2014, הודיע סטיבן אמל בחשבון הפייסבוק שלו כי נייבל יגלם את ראס-אל-גול בעונה השלישית של "החץ". נייבל גילם את הדמות במשך 10 פרקים. הוא אף המשיך לגלם את הדמות בסדרת ההמשך, "אגדות המחר".
בשנת 2017 שיחק בסרט האימה "התגלמות הרוע".
טבח לורנס