משרת ראש הגולה בבבל, ראש ההנהגה המדינית של היהודים בבבל והסמכות העליונה לעניינים פנים-יהודיים, הוחזקה בידי משפחה המיוחסת לדוד המלך, ליהויכין מלך יהודה ולזרובבל בן שאלתיאל. לרוב הוכר ראש הגולה על ידי השלטון כנציג היהודים.
מר זוטרא האב היה ראש הגולה בבבל במשך כ-20 שנה. בתקופה זו החמיר מצבם של היהודים בבבל, ובעקבות גזרות ופוגרומים החליט למרוד בשלטון הסאסאני. בתחילה נחל מר זוטרא האב ניצחון ובמשך כשבע שנים מלך בעיר מחוזא. בסופו של דבר המרד דוכא, וראש הגולה נצלב עם ראש הישיבה, רב חנינא, שהיה סבו. בו ביום ילדה אשת ראש הגולה בן, וזה נקרא על שם אביו – זוטרא.
עלייתו לארץ ישראל.
מר זוטרא הבן, בנו היחיד של ראש הגולה, נותר הנצר היחיד למשפחת ראש הגולה. הוא עלה לארץ ישראל בשנת ד'ר"ף (520). שם נתקבל בכבוד גדול, וישב בראש ועד החכמים, הוא וצאצאיו. מר זוטרא בר מר זוטרא התיישב בטבריה, היה מראשוני הסבוראים, היה בנו של ראש הגולה בבבל היה מיוחס לבית דוד, והוא וצאצאיו אחריו, במשך שבעה דורות, עמדו בראשות הנהגה התורנית. זו למעשה הייתה תחילתה של הישיבה הארצ-ישראלית (ישיבת גאון יעקב) ובכך היוותה כממשיכתה הסמלית של מוסד הסנהדרין. למעשה ישבה הישיבה בטבריה זמן כה רב עד שגם כאשר היא עברה לירושלים היו נקראים לעיתים ראשיה בשם "גאון טבריה".
על מועד עלייתו של מר זוטרא בר מר זוטרא לארץ חלוקות הדעות. לדעת החוקר הרב יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים", הסתתר מר זוטרא הבן כ-30 שנה בבבל, ואחר כך עלה לארץ ישראל. מה שהשפיע עליו בהחלטתו לעלות לארץ ישראל היה מאיסת השררה. לטענה זו התנגד רבי זאב וולף רבינוביץ', שכן משרת ראש הגולה בבבל בוטלה לאחר המרד.
צבי גרץ, לעומתו, כתב בספרו "דברי ימי ישראל" שמר זוטרא הבן עלה לארץ עם אימו, שברחה מיד אחרי המרד מאימתו של המלך קבאד, שרדף את משפחת ראש הגולה. דעה נוספת היא שמר זוטרא הבן עלה לארץ ישראל בגיל 18.
החוקר ר' יצחק אייזיק הלוי, בספרו "דורות הראשונים", טען שנפלה טעות סופר בסדר עולם זוטא לגבי שנת עלייתו של מר זוטרא הבן לארץ. לדעתו, יש לדחות אותה בכ־70 שנה, והנוסחה הנכונה בספר היא שנת ד'שמ"ט (589). טענה זו נתקלה בהתנגדות מצד חוקרים אחרים.
לדעתם של החוקרים אייזיק הירש וייס ור' יצחק אייזיק הלוי, מר זוטרא הבן היה זה שהביא את התלמוד הבבלי לארץ ישראל ולימד אותו שם. בארץ ישראל היו חכמים שפעלו בגליל, ולפעמים היו נשלחות אליהם שאלות מן הגולה. בני ארץ ישראל שמחו לקבל את התלמוד הבבלי שהביא עמו מר זוטרא, ולמדו אותו ממנו תחת התלמוד הירושלמי, שפסיקת ההלכה על פיו היא קשה. ברם, טענה זו אינה מוסכמת, והיא ספגה ביקורת מפני שהיא סותרת מקורות היסטוריים שונים.
צאצאיו.
בספר "סדר עולם זוטא" מסופר שמר זוטרא, לאחר עלייתו לארץ, ישב בראש ועד החכמים שבארץ ישראל, ה"סנהדרין". הוא וצאצאיו, במשך שבעה דורות, ישבו בראש ועד החכמים. שמותיהם: מר זוטרא, רב גוריא, מר זוטרא (הרביעי), רב יעקב, רב מיגס, רב נחמיה ורב אבדימי.
ויליאם רוברט פיל
ויליאם רוברט ולסלי פיל (באנגלית: William Robert Wellesley Peel; 7 בינואר 1867 – 28 בספטמבר 1937) היה אציל ומדינאי בריטי. פיל עמד בראש וועדה שנקראה על שמו, והעלתה לראשונה את רעיון חלוקת ארץ ישראל בין שני העמים השוכנים בה כפתרון לבעיית הסכסוך היהודי - ערבי.
ראשית דרכו.
הלורד ויליאם רוברט ולסלי פיל, הרוזן הראשון לבית פיל (1st Earl Peel) נולד בלונדון בשנת 1867. בנו של ארתור ולסלי פיל שהיה היושב ראש של הפרלמנט הבריטי בשנים 1884 עד 1896 ונכדו של רוברט פיל המייסד של משטרת המטרופולין של לונדון רבתי.
צעדיו הראשונים בפעילות ציבורית.
פיל הוסמך כעורך דין בגיל 26 ושימש לראשונה כחבר ועדת החקירה (אחת מני רבות שתבואנה בעתיד) המלכותית שחקרה את המצב בנמל לונדון. בשנת 1900 נבחר פיל כחבר מועצת העיר לונדון ובמקביל נבחר לבית הנבחרים הבריטי.
באוקטובר 1912 ירש את תואר האצולה מאביו והועלה לבית הלורדים.
בתקופת מלחמת יוון–טורקיה היה פיל כתב העיתון דיילי טלגרף.
בשנת 1921 נתמנה פיל למשרת שר התחבורה. בחודש מרץ 1922 נתמנה פיל כשר לענייני הודו והחזיק במשרה זו עד לשנת 1924. במשך ארבע השנים שלאחר מכן שימש פיל כנציב לענייני עבודה בממשלתו הראשונה של סטנלי בולדווין ובשנת 1928 נתמנה שנית לתפקיד השר לענייני הודו והחזיק במשרה זאת עד לשנת 1929. בשנת 1931 נתמנה לתפקיד הלורד שומר החותם, תפקיד יצוגי בלבד אך מקנה לנושא אותו מקום ליד שולחן הממשלה, כמעין "שר בלי תיק". בתפקיד זה החזיק זמן קצר בלבד.
חבר בוועדות חקירה.
משנת 1931 ואילך השתתף בוועדות ממשלתיות ובועדות חקירה רבות, בנושאי הודו, בורמה וכן בעניינים בריטיים פנימיים, מסחריים וחוקתיים. את מקומו בהיסטוריה של היישוב קנה הלורד פיל בעומדו בראש ועדת פיל לענייני ארץ ישראל בשנים 1936–1937.
ועדת פיל.
בעת מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט החליטה הממשלה הבריטית, באוגוסט 1936 על מינוי ועדת חקירה ממשלתית, שתבוא לארץ ישראל, תשמע את דברי נציגי שני הצדדים היהודי והערבי, ותמליץ על הצעות לפתרון הסכסוך. הלורד פיל נתמנה כיושב ראש הוועדה ועל כן נהוג לכנותה "ועדת פיל". ששת חברי הוועדה הגיעו לארץ ישראל ב-11 בנובמבר 1936. חברי הוועדה הושבעו ב-12 בנובמבר בארמון הנציב בירושלים. הלורד פיל הרשים את כל הנוכחים במעמד כאישיות תקיפה ונמרצת.
ישיבות הוועדה נערכו במלון פאלאס בירושלים, בנין מהודר עטור גילופי אבן בסגנון מזרחי. בפני הוועדה הופיעו נציגי שלטונות המנדט, נציגי היהודים ונציגי הערבים. ראשונים העידו נציגי ממשלת המנדט, אחריהם העידו ראשי היישוב היהודי, חיים ויצמן, דוד בן-גוריון ומשה שרתוק (לימים שרת). זאב ז'בוטינסקי שגלה באותה עת מארץ ישראל מסר עדותו בפני חברי הוועדה בשובם ללונדון. הנציגים הערביים הופיעו לפני הוועדה בימי שהותה האחרונים בארץ, לפני שובה לבריטניה. בראש הנציגים הערביים עמד המופתי חאג' אמין אל-חוסייני וכל יתר נציגיהם היו מאנשיו.
במשך כל תקופת הופעת העדים וחקירתם, ניהל הלורד פיל את הדיונים בתקיפות וכל הנוכחים חשו כי הוא האיש המוביל ואינו רק יושב ראש בתואר. פיל לא היסס לשסע דבריו של כל עד שסטה מן העיקר וכך נהג גם כלפי יתר חבריו לוועדה אם נראה לו שסטו מן המסלול שקבעה הוועדה לדיוניה.
סדר יומו של פיל בימי הדיונים היה קבוע. הוא קם משנתו מדי יום בשעה 6.30 בבוקר ועד לתחילת הדיונים בשעה 10.00 נועד עם חברי הוועדה ודן עמם בנושאים שהיו אמורים להיות נדונים בישיבת אותו יום. יחד עם זאת גילה הלורד פיל תבונה וחוש הומור. השאלות שהפנה לעדים היו נוקבות ולשאלותיו, שנוסחו באדיבות, לא נתן לאיש מהעדים להתחמק ממתן תשובה ברורה ולעניין. לאחר עדותו של דוד בן-גוריון שאל אותו הלורד פיל מהיכן הגיע לארץ ובן-גוריון השיב כי בא מפלונסק. הלורד המשיך ושאל היכן היא פלונסק זו ובן-גוריון ענה כי זו עיר בפולין. כאן באה השאלה הנוקבת; הלורד שאל את בן-גוריון האם יש בידו מסמך או שטר מכר הנותן לו, כמי שבא מארץ רחוקה, זכות לתפוס את מקומם של בני הארץ הערבים הגרים בה מזה דורות. על דוכן העדים היו מונחים ספר התנ"ך והקוראן עליהם הושבעו העדים. בן-גוריון נטל את ספר התנ"ך בידו וענה : "זה הקושאן שלנו !".
כלפי העדים מטעם ממשלת המנדט נקט הלורד פיל בגישה מחמירה. הוא דרש מהם נתונים מספריים, דמוגרפיים וגאוגרפיים מלאים ומדויקים ולא הסתפק בנתונים שטחיים או חלקיים.
הלורד פיל גילה יחס סבלני כלפי עדויות ממושכות, או שהייתה בהן חזרה על דברים שכבר נאמרו. למרות זאת יצא משלוותו כשהמופתי טען כי ההגנה הבריטית על המקומות הקדושים אינה מבטיחה שהציונים לא יחללו אותם, משום שלדברי המופתי "היהודים מסוגלים לכל דבר".
כלפי הד"ר חיים ויצמן גילה הלורד פיל כבוד והערכה, בזה זכה להוקרת אנשי היישוב. מאידך התייחס בביקורת לדרישתו של דוד ילין כי כל מסמכי הוועדה יתורגמו לעברית. ככלל התייחס הלורד בביקורת כלפי הנוהג של שלטונות המנדט להשתמש בשלוש שפות רשמיות, אנגלית, ערבית ועברית וראה בכך את אחד המכשולים העומדים בפני המינהל של שלטונות המנדט.
ב-13 בינואר 1937 עזבה הוועדה את ארץ ישראל ושבה ללונדון בה אמורה הייתה לפרסם את מסקנותיה. מסקנות הוועדה פורסמו בלונדון ב-7 ביולי 1937. מסקנות הוועדה היו בגדר חידוש נועז. זו הפעם הראשונה מאז כינון המנדט הבריטי בארץ ישראל שגוף שלטוני בריטי העלה את רעיון חלוקתה של ארץ ישראל לשתי מדינות לשני העמים השוכנים בה. הלורד פיל נהג בפרסום המסקנות במרץ רב, הוא נשא דבריו על מסקנות הוועדה בשידור רדיו של הבי בי סי, נאם אודותן במכון המלכותי לעניינים בינלאומיים ובבית הלורדים, אך ההתייחסויות השליליות כלפי מסקנות הוועדה מצד חבר הלאומים וכן מצד היהודים והערבים בארץ ישראל דיכאו את רוחו.
סוף הדרך.