ברוח הרנסאנס התעניין אלימנו רבות באמנות החזותית, והוא דן בה הן באמצעות דיון ישיר בתחום האסתטיקה, והן במסגרת דיון פילוסופי עקיף. דיונו של אלימנו אודות האמנות מזכיר את הערותיהם והנחיותיהם של אמני זמנו, כדוגמת פיליפו ברונלסקי, לאונרדו דה וינצ'י ולאונה בטיסטה אלברטי. אלימנו ראה את ערך האמנות ככזה החורג מקישוטיות גרידא, וסבר שהיא בעלת חשיבות מהותית המבוססת על חיקוי הטבע וההרמוניה השלטת בו. בנוסף, לדעתו האמנות מביאה לידי ביטוי את אנושיותו של היוצר ומספקת את צרכיו הנפשיים והרוחניים של הצופה, ואף מכאן חשיבותה הגדולה.
לדברי אלימנו, ערכה של האמנות נגזר משלמות האשליה שהיא יוצרת אצל הצופה; אשליה הנגזרת מההרמוניה האמנותית המשקפת את ההרמוניה הטבעית. אלימנו נטה להדגיש את הצד הטכני והביצועי של האמנות, ולהמעיט בערכו של הנרטיב המובע על ידה. הדבר נבע הן משיקולים דתיים-הלכתיים המחמירים בנוגע לייצוגים חזותיים, והן כתוצאה מתפיסתו האסתטית, הרואה את האמנות כדיסציפלינה טהורה היונקת את ערכה מתוכה, ולא מכוח שימושה לצרכים אחרים (דתיים או פוליטיים למשל). לפיכך גם כל שימוש פוליטי באמנות היה פסול בעיני אלימנו.
חיבורים.
חשק שלמה.
חיבורו הראשון של אלימנו הוא "חשק שלמה" (נדפס בשם "שער החשק" בליוורנו תק"ו, ולאחר-מכן נדפס שנית בהלברשטאדט בשנת 1862), המהווה פירוש על שיר השירים בדרך הפשט והסוד. פירוש זה משמש יותר כמסה פילוסופית ברוח הגות הרנסאנס מאשר כפירוש קלאסי. כפי שסיפר אלימנו במבואו לספר, הוא החל לכותבו בצעירותו והשלימו מאוחר יותר לפי בקשתו של פיקו שמצאו כמעניין במיוחד. כמעט חצי הספר הוא מבוא, שתכליתו לתאר את שבחי שלמה המלך ברוח המדרש והאגדה, ותוך כדי כך לדון בטבעה של האהבה – הגשמית והרוחנית. הספר נכתב אמנם בעברית, אולם מבחינת נושאו הוא ממשיך את מסורת הכתיבה האיטלקית הפילוסופית על האהבה שבה פתח מרסיליו פיצ'ינו בשנים 1474-1475. הספר יצא לאור במהדורה ביקורתית בעריכת ד"ר דפנא לוין, תל אביב: הוצאת אדרא תש"פ.
חי העולמים.
חיבורו העיקרי של אלימנו הוא "חי העולמים" (נותר בכתב-יד), אשר נכתב במשך כשלושים ושלוש שנים ולא הגיע לידי השלמה. בחיבור זה הוא המשיך לפתח את נושא האהבה העליונה, באמצעות דיון בטיפוס האנושי האידיאלי ובדרך התעלותו עד הגעתו לדבקות באלוהים ולחיי אלמוות של הנפש (אלמותיות הנפש היה נושא פופולרי ביותר בהגות הרנסאנס). אלימנו השתמש ב"חי העולמים" בשני קולות שונים: קול ה'אב' (ראשי-תיבות של 'אמת בלבבו') הדובר במונחים ובסגנון פילוסופיים עבור המשכילים, וקול ה'מיעל' (ראשי-תיבות של 'מליץ יושר על לשונו') הדובר להמון בלשון רטורית המושפעת מלשון הספרות המקראית.
את החיבור "חי העולמים" ניתן לראות כאנתולוגיה על האדם, שמטרתה לפרוש בפניו דרך אופטימלית לניהול חייו; דרך אשר תוביל אותו הן לחיים משמעותיים בעולם-הזה והן לחיי נצח בעולם-הבא. לתפיסת אלימנו הנפרשת בספר, חיי האדם מורכבים משלבים שונים שביניהם הוא מטפס לאחר תהליך 'הבשלה'. תהליך ההבשלה הנפשי מצריך את האדם ליצור איזון בין צורכי הגוף והנפש וכן להכיר הכרה מעמיקה את גופו, נפשו והעולם שבתוכו הוא חי, כאשר לנגד עיניו אמורה לעמוד המטרה הסופית של הגעת הנפש לחיי אלמוות.
אלימנו, וגם זאת ברוח מחשבת הרנסאנס, הביע בספרו את העמדה לפיה פעילותו של האדם צריכה להתקיים בשני מישורים: הפנימי שעיקרו חיי התבוננות ועיון, והחיצוני שעיקרו בפעילות חברתית לשם שיפור פניה של החברה האנושית. רק בדרך זו, טען אלימנו, נפשות רבות ככל האפשר תשרודנה את המסע בעולם החומרי ותזכינה לחיי אלמוות.
חיבורים נוספים.
בנוסף חיבר אלימנו חיבור בשם "עיני העדה" על התורה, ובו הוא מפרש את התורה לפי דרכי הפשט והסוד. מספר זה הגיעו אלינו אך קטעים בכתב-יד, וייתכן שלא הושלמה כתיבתו. מכתביו נותרו גם "ליקוטים" שעודם בכתב-יד, וכן חיבור ללא כותרת המוכר כ"כתב-יד פריז" וכונה על ידי גרשם שלום "כתב-יד בלתי נודע".
השפעה.
מלבד השפעתו של אלימנו על פיקו, ודרכו על מקובלים נוצרים לאחר-מכן, היו נוצרים נוספים שלמדו אצל אלימנו והושפעו מתורתו. כך למשל ידידו של פיקו, המשורר ג'ירולאמו בניווייני , למד אצל אלימנו וכך עלה בידו לחבר מילון עברי-לטיני ולטיני-עברי. בנוסף השפיע אלימנו על הוגים יהודיים שבאו אחריו כגון רבי אברהם יגל, רבי יהודה מוסקאטו, רבי אברהם הירירה ויש"ר מקנדיה, לשילובה של המערכת הפילוסופית הניאופלטונית בתמונת העולם הקבלית.
פיאט 125
פיאט 125 (איטלקית: Fiat 125) מכונית משפחתית גדולה שיוצרה על ידי קונצרן הרכב פיאט באיטליה בין השנים 1967–1972. יוצרו 606,877 יחידות.
גוף הפיאט 125 התארך מעט משל דגם הפיאט 124, שני הדגמים חלקו את אותו תא הנוסעים והדלתות, אבל המושב האחורי של ה"פיאט 125" נקבע מעט יותר מאחור.
תחנת כוח מבוססת טורבינת גז
וירצברג (פירושונים)
המשטרה הפדרלית של ברזיל
המשטרה הפדרלית בברזיל (בפורטוגזית: Polícia Federal) היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית בברזיל שהוקמה בשנת 1944 בשם המחלקה הפדרלית לביטחון הציבור (Departamento Federal de Segurança Pública) ונושאת את שמה הנוכחי משנת 1967.
המשטרה אחראית על אכיפת הפשיעה בתחומי סחר בסמים, מלחמה בטרור, לוחמת סייבר, מאבק בפשע מאורגן, שחיתות ציבורית, מאבק בהלבנת הון ופשעי צווארון לבן, לוחמה בהגירה בלתי חוקית, פיקוח על גבולות המדינה ושיטור ימי. המשטרה כפופה למשרד המשפטים הברזילאי ומקבילה בתפקידה ל-FBI האמריקאי.
סימוכין חוקי.
המשטרה הפדרלית בברזיל פועלת מכוח פסקה 1 בסעיף 144 של חוקת ברזיל שקבעה כי הארגון מופקד על:
בנוסף המשטרה הפדרלית אחראית גם על:
היסטוריה.
במרץ 1944 המשטרה הפדרלית המחוזית של ריו דה ז'ניירו הפכה למחלקה הפדרלית לביטחון הציבור. מטרת המהלך הזה הייתה ליצור גוף שיטור כללי אחד בברזיל שיהיה אחראי על אכיפת החוק הפדרלי בכל תחומי המדינה (עד אז כל במדינה בברזיל הפעילה גוף שיטור משלה שהיו לו סמכויות רק בתחומי המדינה בה פעל). חרף שמו, הגוף פעל תחילה רק בתחומי המחוז הפדרלי, אם כי הוא הפעיל את יחידת השיטור הימי בכל תחומי המדינה.
במחצית הראשונה של שנת 1946 הורחבו סמכויות המחלקה והיא הפכה לגוף לאומי במאבק בסחר לא חוקי בסמים ומלחמה בפשעים כלכליים. ב-18 בספטמבר של אותה שנה התקבלה חוקה חדשה שהגדילה את סמכויות האכיפה והניהול של המדינות בברזיל, על חשבון כוחה של הממשלה הפדרלית.
בשנת 1960 הוקמה עיר בירה חדשה בברזיל בשם ברזיליה ואליה גם עבר מטה המחלקה הפדרלית שעברה שינוי מבני בניהול והפכה לסוכנות שיטור לאומית בעלת סמכויות נרחבות. ב-16 בנובמבר 1964 הורחבו סמכויות המשטרה ובחוקה חדשה משנת 1967 המחלקה שינתה את שמה למחלקת המשטרה הפדרלית (Departamento de Policia Federal), על פי סעיף 210 בחוק מספר 200 מ-25 בפברואר 1967. ב, המשטרה הייתה מעורבת במבצע שטיפת רכב, מבצע המאבק בשחיתות הגדול ביותר בהיסטוריה של ברזיל.
כסוכנות חקירות פדרלית עוצבה המשטרה הפדרלית על פי המודל של ה-FBI האמריקאי.
מבנה.
ראש המשטרה הוא המנהל הכללי האחראי לניהול כוחות המשטרה. למשטרה הפדרלית 27 סניפים אזוריים, 95 משרדי המשטרה הפדרלית (המכונים "משלחות"), 12 מעברי גבול, 12 בסיסי שיטור ימי ושני בסיסים במעברי מים פנימיים.
בשנת 1995 המשטרה הפדרלית רכשה 3 מטוסים, שני מטוסי Bell 412 ומטוס HB-350. שנה אחר כך, בשנת 1996, הוקמה יחידה בשם חטיבת המבצעים האוויריים. היחידה מורכבת משתי טייסות.
הצי האווירי כולל:
ציוד ורכבים.
סוכני המשטרה הפדרלית מתאמנים באקדמיית המשטרה הלאומית ונושאים אקדחי גלוק 17, גלוק 19 או גלוק 26. הם גם מחזיקים ברובי קרבין M4, הקלר וקוך G36K ואחרים.
סוכנויות אכיפה נוספות בברזיל.
לצד המשטרה הפדרלית בברזיל, פועלים במדינה גופים נוספים כדוגמת מחלקת בתי הסוהר הלאומית, המשטרה הצבאית של ברזיל, המשטרה האזרחית של ברזיל וגופים נוספים למאבק בפשיעה.
יואכים זאואר
יואכים זאואר (בגרמנית: Joachim Sauer; נולד ב-19 באפריל 1949) הוא כימאי גרמני, פרופסור לכימיה קוונטית ופרופסור מן המניין באוניברסיטת הומבולדט. זאואר ידוע בציבור הרחב בשל היותו בעלה של אנגלה מרקל.
ביוגרפיה.
יואכים זאואר נולד ב-19 באפריל 1949 בעירייה הוסנה בגרמניה המזרחית.
קריירה מדעית.
זאואר למד כימיה בין השנים 1972-1963 באוניברסיטת הומבולדט. ב-1972 הוא סיים ללמוד את לימודי הכימיה וקיבל לימודי תעודה בכימיה. בשנת 1974, לאחר שהשלים דוקטורט בכימיה, הוענק לו תואר דוקטור. הוא המשיך לעשות את מחקרו באוניברסיטה עד שבשנת 1977 עזב את האוניברסיטה לאקדמיה הלאומית למדעים של גרמניה המזרחית. אחרי איחוד גרמניה מחדש שימש לזמן קצר כסגן המנהל הטכני של האקדמיה הלאומית למדעים ואף יועץ של חברת Accelrys בסן דייגו.
בשנת 1992 הוא הצטרף אל מכון מקס פלאנק כראש קבוצת הכימיה קוונטית. מאז עובד כפרופסור מן המניין באוניברסיטת הומבולדט. הוא מדען חוקר פעיל בתחום הכימיה הקוונטית וכימיה חישובית. מחקרים בנושא כימיה חישובית שלו אפשרו הבנה טובה יותר של מבנים ופעילויות של זרזים וזאוליטים. כמו כן, הוא פירש מבנים של ספקטרוסקופיה ותהודה מגנטית גרעינית.
קריירה ציבורית.