במעבדה סודית מתחת למוסד לחולי נפש אשר היה בבעלותו הפרטית של אורט-מאייר, הד"ר עבד 30 שנה על צירוף ומניפולציה של תאי DNA שנלקחו מכל אחד מהקושרים בניסיון ליצור חיים. חופשי מכל התחייבות אתית או מוסרית, מחקרו של אורט-מאייר הפיק ניסיונות כושלים רבים ותפלצים חסרי בינה, אך בסופו של דבר, מספר שיבוטים משופרים גנטית מוצלחים נבראו. 47 היה אחד משיבוטים אלו, בסדרה 47 של אורט-מאייר, המצביע על כך שלשיבוטים אלו יש 47 כרומוזומים. כרומוזומים מיוחדים אלו, יחד עם שורשיו יוצאי הדופן בפשיעה, העניקו ל-47 רמות של כוח, מהירות, סיבולת ואינטליגנציה אשר גבוהות במידה ניכרת מהנורמה האנושית.
ההכשרה.
47 נולד ב-12 בספטמבר 1964 וגודל יחד עם השיבוטים האחרים על ידי צוות המוסד. כבר בהתחלה, ד"ר אורט-מאייר ראה ב-47 את יצירתו המבטיחה ביותר. בזמן התבגרותו של 47, הוא היה שקט ומופנם, לא הראה חיבה כלפי אף אחד למעט ארנב מעבדה נמלט שהוא אימץ לעצמו וחיבתו לדובי פנדה (למרות מורת רוחו של אורט-מאייר). ל-47 היה קשר שלילי למדי עם צוות המוסד כתוצאה מהבדיקות הרפואיות הסדירות והזריקות המכאיבות התכופות. פעם אחת, כש-47 הוטרד יתר על המידה, הוא דקר רופא עם מספר מזרקים, מה שהביא להכפלת כמות השומרים על 47 בכל רגע נתון.
יחד עם השיבוטים האחרים, 47 הוכשר מנעוריו להיות מומחה לנשק. הוא הודרך בשימוש בנשק חם ובטכניקות התנקשות שונות. בזמן הכשרתו, 47 היה ידוע בכושר הקליעה יוצא הדופן שלו ועל התקפותיו את צוות ביה"ח באמצעות קלעים שיצר במו ידיו.
לאחר 30 שנים של הכשרה קשה תחת חסותו של ד"ר אורט-מאייר, 47 מצא לבסוף פרצה ברשת האבטחה של ביה"ח. לאחר שהרג מאבטח ולבש את מדיו, הוא הצליח להימלט מביה"ח. 47 לא היה מודע לכך שלמעשה הימלטותו אורגנה במכוון על ידי ד"ר אורט-מאייר כדי לראות כיצד 47 ישתלב ויפעל בעולם החיצוני.
הלשכה.
בשנת 2000, 47 הצטרף ל-ICA או International Contract Agency (הלשכה הבינלאומית להתנקשויות), ארגון צללים המספק שירותי התנקשות מקצועיים. עם מימון בריא מאוד, כוחה של הלשכה סובב את כל הגלובוס והיא אישרה מבצעי התנקשות במקומות רבים, מארצות הברית עד ליפן. מטרות הלשכה הן לרוב אנשים במעמד גבוה, בעלי אבטחה כבדה וכאלו שאינם ניתנים לעצירה בכל אמצעי אחר. אף על פי שהלשכה רחוקה מלהיות מוסרית מבחינות פוליטיות ואתיות, היא מעדיפה את הרווחים הגדולים שנובעים מיציבות גלובלית, ולכן היא בדרך כלל עובדת עם מדינות סטטוס קוו ונגד ארגוני טרור. למרות זאת חשוב לזכור כי ללשכה אין כל עילה שלא לאשר חיסולים על פוליטיקאים מוכרים או גנרלים, אם המחיר הוא מתאים.
לאחר תקופת אימונים ארוכה מאוד ובזכות יכולות פיזיות הנובעות משינויים גנטיים, 47 הופך חיש מהר לאופרטור הבכיר ביותר של הלשכה.
במשחק הראשון, "Hitman: Codename 47", ללשכה הייתה מדיניות אשר קבעה שאין לקבל יותר מעבודה אחת מאותו לקוח, וכמו כן, להימנע כמה שיותר מאבדות בנפש בצד האזרחי, כתוצאה מתשומת הלב התקשורתית שאלו יצרו. למעשה, הלשכה תשלח "מנקים" לחסל את 47 אם יהרוג כמות לא קבילה של אזרחים. אולם, מאז אירועי המשחק הראשון, נראה כי הלשכה כבר לא מקפידה על מדיניות זו.
אשת הקשר של 47 מהלשכה משתמשת בשם "דיאנה בורנווד", שם אשר סביר כי הוא לא יותר מכינוי בדוי. בכל משחקי הסדרה, דיאנה נמצאת בקשר מתמיד עם 47 במהלך משימותיו ומדריכה אותו דרך המחשב הנייד שלו. כמו כן, בששת המשחקים הראשונים בסדרה היא משמשת לו כיועצת כלכלית לגבי רווחיו מהחוזים אותם הוא מבצע, מספקת לו מידע במידת הצורך (אם כי כל פיסת מידע היא תמיד בתשלום מסוים, אשר עלול לבוא בצורה של כסף או חוזה שיש לבצע) ומציגה לו את החוזים השונים המוצעים כרגע למימוש בלשכה.
המראה.
47 הוא קירח למשעי, סביר להניח שכתוצאה מהשינויים הגנטיים שנעשו בו. הסימן היחיד לשיער על גופו הוא בגבותיו השחורות. קעקוע ברקוד גלוי באופן בולט על אחורי ראשו המכיל מידע על תאריך בריאתו ומספר לזיהוי סדרת השיבוטים אליה הוא שייך: 040147-640509. ל-47 עיניים כחולות לגמרי. תווי הפנים שלו מרשימים למדי: יש לו פנים ארוכות, עצמות לחי רחבות, גבות בולטות ומצח שקוע. כמו כן, 47 גבוה למדי אך לא באופן יוצא דופן. במשימותיו, 47 תמיד לבוש בחליפה ומכנסיים שחורים, עם עניבה אדומה וחולצה לבנה. בנוסף, הוא משתמש בזוג כפפות עור שחורות. למרות זאת, מכיוון ש-47 עושה שימוש שוטף בתחפושות ומסווים במהלך משימותיו, הוא למעשה לובש את חליפתו הרגילה מעט זמן יחסית במהלך המשחק. השיבוטים האחרים, או ה"אחים", כפי שנקראים במשחק נראים כמו 47. סוכן 17 שמופיע במשחק השני ושלבסוף נהרג על ידי 47, ומספר 48 שמופיע בסוף המשחק הראשון. זה מראה שכל השיבוטים בעלי מראה דומה מלבד ההופעה החיצונית. לדוגמה: סוכן 17 לובש עניבה צהובה לעומת 47 שלובש אדומה.
אישיות: 47 לא מראה סימני חיבה או הבעות אנושיות כלשהן. כנראה בגלל הניתוח שעבר, כמו כן הוא תמיד מתנהג באופן רגוע, למעט פעם אחת כשדיאנה הזריקה לו חומר מסמם במרמה. זו גם הפעם היחידה שבה הוא מקלל.
הנשק.
47 נוהג להשתמש במגוון רב של כלי נשק, דוגמת רובי צלפים, תת-מקלעים, אקדחים מושתקי קול ושאר כלי הריגה מאולתרים אשר בנמצא (גרזן, מקל ביליארד וכדומה). למרות זאת, כלי נשק מסוימים של 47 שימשו אותו פעמים כה רבות עד שהפכו לסימני היכר שלו:
המטרות.
47 זכה לקבל עבודות התנקשות על מטרות ברמה עולמית לא פעם ומן הראוי לציין כמה מהן:
בעלי ברית.
ל-47 יש מספר קטן של בעלי ברית שבהם הוא יכול לבטוח:
הפסקול.
סדרת "היטמן" ידועה בפסקולים שלה אשר מולחנים ומונצחים על ידי ג'ספר קיד. הפסקולים בדרך כלל משקפים במדויק את אופי המשחק. למשל, "Hitman: Contracts" היה משחק קודר ואפל בהרבה מקודמיו (הדבר התבטא בביטויי אלימות וסקס רבים), כך שהפסקול שלו עושה שימוש כמעט אך ורק במוזיקה אלקטרונית המורכבת מפעימות קצרות וגבוהות של צלילים כבדים. ג'ספר קיד גם ידוע בשימוש רב עוצמה ואיכותי במקהלה ותזמורת גרנדיוזית ועל כך מעידה הנעימה המרכזית של "Hitman 2: Silent Assassin" אשר עושה שימוש נרחב בתזמורת הסימפונית של בודפשט והמקהלה ההונגרית המונה 150 מוזיקאים מצטיינים, ונחשבת על ידי מעריצים רבים ליצירה המוזיקלית הטובה ביותר שהופיעה בסדרת "היטמן".
חיים תבורי
חיים תבורי (1919 – 12 באוגוסט 1992) היה מפכ"ל המשטרה השישי של משטרת ישראל (1976–1979).
ביוגרפיה.
תבורי נולד בשנת 1919 בעיר רובנו שברוסיה, בנם של שרה-לאה ומשה בלגולה (לימים תבורי), וב-5 באוגוסט 1925 עלה לארץ ישראל עם הוריו על סיפון האוניה "סיני". אביו היה ממקימי תחנת מכבי האש של פתח תקווה ומפקדה הראשון.
שירת בש"י ובשנת 1939 התגייס לנוטרות ושירת בראש העין.
ב-1 בינואר 1939 התנדב כחבר ההגנה, להיות נוטר במשטרת היישובים העבריים. ב-27 בספטמבר 1939 הוענקה לו אזרחות פלשתינאית (ארץ ישראלית), שם משפחתו העברי היה בעל-עגלה ומקצועו פקיד.
בשנת 1940 התגייס לחיל הרוכבים של משטרת המנדט. ב-1947 מונה למדריך בבית הספר לשוטרים בבית לחם. במלחמת העצמאות נפצע בקרב בעיר העתיקה בירושלים, במאי 1948 התגייס למשטרת ישראל ושירת כסמל בעיר העתיקה בירושלים. בשנת 1949 הועלה לדרגת מפקח שני ושירת בפרברי ירושלים, במהלך שירותו עוטר בצל"ש המשטרתי הראשון על חלקו בפענוח פרשת היעלמותו של שייח' יוסף אבו גוש. ב-1950 מונה למפקד משטרת באר שבע, בשנת 1952 היה לראש ענף תנועה במחוז ירושלים, ממנו עבר ב-1954 לשמש מפקד נפת הנגב, ושימש בתפקיד במשך 16 שנה (החל ב-1961 בדרגת סגן-ניצב). ב-1970 קודם לדרגת ניצב-משנה ומונה לסגן מפקד מחוז הדרום. ב-1971 מונה למפקד מרחב ירושלים.
בשנת 1973 מונה למפקד המחוז הדרומי בדרגת ניצב. בשנת 1975 מונה לראש אגף המבצעים והיה שותף להכנת המשטרה לקבלת האחריות על ביטחון הפנים.
ב-1 בינואר 1977 מונה למפכ"ל המשטרה ושימש בתפקידו זה עד ל־31 בדצמבר 1979.
אחר פרישתו כיהן כיו"ר ארגון יד לבנים בבאר שבע. זכה בשנת 1988 בתואר יקיר באר שבע.
תבורי היה נשוי ליעל – לבית כספי (דור שישי בארץ), ואב ל-3.
נפטר בשנת 1992, בגיל 73, ונקבר בחלקת המשטרה בהר הרצל בירושלים.
אחיו דב תבורי היה ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978–1989.
לימים, נכדו, אמנון אלקלעי, התגייס למשטרת ישראל ועבר מסלול כמעט זהה למסלול שעבר סבו רב ניצב חיים תבורי, כאשר אמנון שירת במחוז הדרומי כמפקד תחנת באר שבע, מפקד מרחב הנגב, עבר לשרת במחוז ירושלים כמפקד מרחב מוריה, מפקד מרחב ציון וחזר למחוז הדרומי כסגן מפקד מחוז דרום ובהמשך כממלא מקום מפקד המחוז. כיום אמנון משרת כראש אגף השיטור בדרגת ניצב, תפקיד שבעברו נקרא ראש אגף המבצעים עד שפוצל והמבצעים עברו תחת סמכותו של סגן המפכ"ל.
דוד קראוס
דוד קראוס (1929 - 16 בדצמבר 2000) היה המפכ"ל התשיעי של משטרת ישראל.
ביוגרפיה.
נולד בצ'כוסלובקיה לגבריאל ובלימה (ברטה) (לבית כהן). במלחמת העולם השנייה נלקח למחנה אושוויץ שם איבד רבים מבני משפחתו. בשנת 1948 עלה לישראל והתגייס לשורות הפלמ"ח. עם קום המדינה שירת בצה"ל, ולאחר שחרורו התגייס למשטרת ישראל.