ילקוט הפרסומים ה'תשע"ט, חוברת 8024: שבלי-אום אל–גנם, 4000; אום אל–פחם, 4002; בית ג'ן, 4005; בת ים, 4007; טירת כרמל, 4010; יהוד-מונוסון, 4013; כאבול, 4015; כפר סבא, 4018; כפר קרע, 4020; לקיה, 4023; ערערה, 4025; קלנסווה, 4028; ראשון לציון, 4031; הוד השרון, 4034; זרזיר, 4037; ראש העין, 4039; רמת גן, 4042; רמת השרון, 4045.
ילקוט הפרסומים ה'תשע"ט, חוברת 8025: אלונה, 4052; ברנר, 4052; גדרות, 4054; גולן, 4055; גן רווה, 4056; זבולון, 4057; חוף הכרמל, 4058; חוף השרון, 4060; מנשה, 4061; נחל שורק, 4063.
ילקוט הפרסומים ה'תשע"ט, חוברת 8072: עין קנייא 6100.
תוצאות שתוקנו לאחר ערעור:
ילקוט הפרסומים ה'תשע"ט, חוברת 8126: ערערה (מועצה בלבד) 8069.
ילקוט הפרסומים ה'תשע"ט, חוברת 8128: אשקלון (מועצה בלבד) 8102.
דבר דעביד לטעמא
דבר דעביד לטעמא או מילתא דעבידא לטעמא (דבר העשוי לטעם) הוא שם לקטגוריה הלכתית מתוך הדברים שאינם בטלים הכוללת מאכלים שביכולת טעמם להיות מורגש גם כאשר יש בתערובת כמות מאכל היתר הגדולה ביותר מפי שישים מכמות המאכל האסור. כאשר מאכלים כגון אלו אסורים מצד עצמם, לא חל עליהם כלל ביטול ברוב מפני שהם ניכרים על ידי נתינת טעם.
תוקף האיסור.
באיסור מהתורה.
כאשר המאכל הנותן טעם אסור באיסור תורה, נחלקו האם תוקף האיסור מהתורה או מדברי חכמים:
הש"ך הביא דברי האיסור והיתר הטוען שכיון שיש ששים היתר כנגד האיסור, האיסור מתבטל מדאורייתא ולכן תוקף איסור דבר דעביד לטעמא הוא מדרבנן בלבד. כך פסקו גם חוות דעת, אבי העזרי וחכמת אדם.
רבי עקיבא איגר הביא את דברי הר"ן הטוען שכל זמן שטעם האיסור מורגש, התערובת אסורה מדאורייתא (בגלל הכלל שטעם כעיקר). כך פסקו גם פרי חדש, כרתי ופליתי ויד יהודה.
באיסור מדברי חכמים.
מוסכם שגם כאשר המאכל הנותן טעם אסור מדברי חכמים, האיסור אינו בטל (וחומרת האיסור כאיסור מדברי חכמים).
הגדרת 'עביד לטעמא'.
הט"ז כתב שדווקא תבלין חזק במיוחד המורגש ביותר, נחשב לדבר שאינו בטל בששים. כך כתב גם ערוך השולחן.
לכן יין למשל בטל בששים, ולעומת זאת מלח, שום, ופלפל חריף אשר נותנים טעם ביותר מפי ששים אינם בטלים.
תנאים לאיסור.
איסור עצמי.
בדברי הרמ"א מפורש שרק כאשר המאכל אסור מחמת עצמו חל עליו הדין של דבר דעביד לטעמא.
על מאכל שנאסר מבליעת איסור לא חל דין זה והוא בטל בשישים גם אם טעם המאכל (שהוא היתר מטבעו) מורגש (אלא אם ניתן להרגיש גם את טעם האיסור הבלוע). הטעם לכך הוא שבמקום שאין האיסור יכול לילך שם, אין הנאסר אוסר יותר מן האוסרו.
סוג התערובת.
הש"ך מביא שהאיסור חל דווקא בתערובת כזו שהאיסור אינה מאותו מין של ההיתר (מין בשאינו מינו), אבל בתערובת של מין במינו (מב"מ) האיסור בטל בששים, מפני שטעמו אינו ניכר.
זה וזה גורם.
דין דבר דעביר לטעמא חל כאשר לאיסור יש יכולת לתת טעם בתערובת לבדו (גם אם יש מאכל היתר שמחזק את טעמו).
לעומת זאת, אם אין באיסור יכולת לתת טעם לבדו בתערובת והוא אכן נותן טעם בסיוע מאכל היתר אחר, האיסור בטל בששים, אפילו אם גם בהיתר אין יכולת לתת טעם לבדו.
טעימת גוי על מנת להתיר את התערובת.
הש"ך, חוות דעת, חכמת אדם ועוד כתבו שבדבר דעביד לטעמא, אם יש בהיתר פי ששים (ויש ספק אם יש טעם מורגש מהתבלין האסור), סומכים על טעימת גוי אפילו באיסור תורה, מפני שדווקא במקרים בהם אין כמות של פי ששים כנגד האיסור לא נהגו להסתמך על טעימת גוי.
פינס גלעדי תקשורת
מדברי חכמים
2018 בישראל
2018 בישראל היא השנה בה מדינת ישראל ציינה 70 שנים להקמתה.
צ'מפיון מוטורס (ישראל)
צ'מפיון מוטורס בע"מ היא חברה פרטית ישראלית העוסקת ביבוא והפצה של כלי רכב פרטיים ומסחריים. החברה משמשת כנציגה הבלעדית בישראל של יצרניות הרכב פולקסווגן, אאודי, סקודה, סיאט וקופרה.
היסטוריה ופעילות.
צ'מפיון מוטורס הוקמה במאי 1965 על ידי אהרן גוטווירט, איש עסקים יהודי-בלגי שנפטר ב-1980. היא הוקמה כחלק מחברת ההחזקות "אלייד". לאחר הקמתה, רכשה את זיכיון הייבוא ושיווק של מכוניות פולקסווגן בישראל מחברת "ויזרה" שפשטה את הרגל. בספטמבר 1976 רכשה את זיכיון הייבוא ושיווק של "מכוניות הדר החברה הישראלית ליבוא מכוניות בע"מ" והחלה לייבא לישראל את רכבי המותג "אאודי".
בדצמבר 1985 "דלק - השקעות ונכסים" רכשה כ-75% ממניות חברת "סעם אספניה אוטומורוס" אשר עסקה בייבוא לישראל של מכוניות מתוצרת "סיאט" הספרדית. ביוני 1990 צ'מפיון מוטורס רכשה מידי חברת "דלק - השקעות ונכסים" את פעילות יבוא המכוניות מתוצרת סיאט הספרדית. בנוסף לכך, היא רכשה ממנה גם את יתרת מניות חברת "אופרן", המציעה כלי רכב להשכרה.
ב-1991 שלמה שמלצר ושלומי פוגל, בעלי חברת סכו-קאר קיבלו לידם את זיכיון הייבוא של מכוניות סקודה לישראל. בשנת 2000 תאגיד פולקסווגן רכש את יצרנית המכוניות הצ'כית "סקודה", ובעקבות כך, זכיינית מותגי פולקסווגן בישראל, צ'מפיון מוטורס, רכשה כ-51% ממניות חברת "סכו קאר" ושינתה את שמה ל"צ'מפיון ס.כ.ו קאר". ביולי 2006 מכרו שמלצר ושלומי פוגל את יתרת מניותיהם בחברת ס.כ.ו לידי שותפתם צ'מפיון שהגיעה להחזקה מלאה בחברה.
מסוף המאה ה-20, צה"ל רוכש מידי החברה מכוניות מדגם פולקסווגן ומעניק אותם לכל אלוף בצבא. אתר החברה בעברית אינו מציין את פעולותיה של החברה בתקופת השואה, את הרקע הנאצי שלה, או את העובדה שהתבססה בשנותיה הראשונות על עבודת כפייה יהודית.
את שנת 2015 סיימה סקודה כמותג השישי בהיקף מכירותיו בישראל, עם עלייה במכירות של כ-12.5% לעומת שנת 2014. משנת 2016 סקודה הוא מותג הרכב האירופאי הנמכר בישראל, וממוקם שלישי (מבחינת כמות המכירות) לאחר יונדאי וקיה הקוריאניים. נכון לשנת 2016, צ'מפיון מוטורס היא יבואנית הרכב הכי גדולה בישראל, עם נתח שוק של כ-17.3%.
שברולט D-20
שברולט D-20 (באנגלית: Chevrolet D-20) הוא טנדר, אשר יוצר על ידי חטיבת המכוניות שברולט בקונצרן הרכב ג'נרל מוטורס האמריקאית בברזיל בין השנים 1985–1997 ובארגנטינה בין השנים 1993–1997.
תאוצת דגם "שברולט D-20" בין 0 - 100 קמ"ש היא 19.1 שניות (דגם מנוע טורבו-דיזל 3,900 סמ"ק, 150 כ"ס).
צ'ארלס קוונדיש-בנטינק
צ'ארלס קוונדיש-בנטינק (אנגלית: Charles Cavendish-Bentinck; 8 בנובמבר 1817 - 17 באוגוסט 1865) היה סבה של אליזבת, המלכה האם ואבי-סבתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה.
צ'ארלס נולד בקנזינגטון ב-8 בנובמבר 1817, ללורד צ'ארלס קוונדיש-בנטינק ולאן ולסלי. לצ'ארלס היה אח צעיר, ארתור קוונדיש-בנטינק, ושתי אחיות, אן ואמילי. סבו וסבתו מצד אביו היו ויליאם קוונדיש-בנטינק, הדוכס השלישי מפורטלנד, ראש ממשלת בריטניה, ודורותי בנטינק, דוכסית פורטלנד, בתם של ויליאם קוונדיש, הדוכס הרביעי מדבונשייר, שהיה אף הוא ראש ממשלת בריטניה, ושרלוט קוונדיש, מרקיזת הרטינגטון, בתו של ריצ'רד בויל, רוזן ברלינגטון השלישי. סבו וסבתו מצד אמו היו ריצ'רד ולסלי, מרקיז ולסלי הראשון, המושל הכללי של הודו הבריטית ואחיו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, והייסינת'-גבריאלה רולנד, שחקנית לשעבר בפאלה רויאל.
בעת לידתו, נראתה האפשרות שיירש את נחלות המשפחה כרחוקה מאוד, שכן לאחיו הבכור של אביהם, ויליאם בנטינק, הדוכס הרביעי מפורטלנד, היו כבר כמה בנים, ולאביהם היה אח נוסף, לורד ויליאם בנטינק (1774-1839).
צ'ארלס התחנך בקולג' מרטון, ולאחר מכן בניו אין הול, שהיו חלק מאוניברסיטת אוקספורד, בעוד אחיו ארתור פנה לקריירה צבאית. בשנת 1845 סיים צ'ארלס תואר ראשון באמנות, ובשנת 1846 השלים את התואר השני.
לאחר שקיבל את התואר, הביע צ'ארלס את כוונתו להפוך לאיש דת בכנסייה באנגליה, ואכן הוא מונה לכומר בהוסבורן קראולי, בדפורדשייר, שנהנתה מחסותו של פרנסיס ראסל, הדוכס השביעי מבדפורד. ב-23 בנובמבר 1849 מינה אותו הדוכס מבדפורד גם לכומר של רידג'מונט, ובקרב הקהילות שלו הוא היה ידוע בשם ויליאם צ'ארלס קוונדיש-בנטינק.
ארבעת בניו של דודו ויליאם בנטינק, הדוכס הרביעי מפורטלנד לא התחתנו, ובעקבות כך נוצר מצב שנחלות המשפחה יעברו לענף של צ'ארלס ואחיו. בשנת 1824 מת בן דודו ויליאם קוונדיש-סקוט-בנטינק, מרקיז טיצ'פילד, ובשנת 1848 מת גם בן דוד נוסף לורד ג'ורג' בנטינק. בשנת 1854 מת דודו ויליאם בנטינק, הדוכס הרביעי מפורטלנד, ובנו ויליאם קוונדיש-סקוט-בנטינק ירש אותו, תוך שאחיו לורד הנרי בנטינק נהיה היורש המשוער, וצ'ארלס במקום השני.
ב-17 באוגוסט 1865 מת צ'ארלס בהיותו בן 47, ונקבר בקרוקסטון, קיימברידג'שייר. בשנת 1870 מת בן דודו לורד הנרי בנטינק, ובשנת 1879 מת גם ויליאם קוונדיש-סקוט-בנטינק, הדוכס החמישי מפורטלנד. מכיוון שאחיו ארתור מת בשנת 1877 ירש אחיינו ויליאם קוונדיש-בנטינק את התואר דוכס פורטלנד ואת נחלות המשפחה.
משפחתו.
ב-26 בספטמבר 1839 התחתן צ'ארלס עם סינטה למבורן, בתו של ג'יימס למבורן, סוחר סוסים, וסינטה סמית, ממנה נולדו לו 2 בנים:
ב-13 בדצמבר 1859 התחתן צ'ארלס עם לואיז בארנבי, בתם של אדווין בארנבי ואן קרוליין סאליסברי, ממנה היו לו 3 בנות:
לואיז קוונדיש-בנטינק
לואיז קוונדיש-בנטינק (אנגלית: Louisa Cavendish-Bentinck; 1832 - 6 ביולי 1918), הייתה סבתה של אליזבת, המלכה האם ואם-סבתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה.
לואיז נולדה בהונגרטון, לסטרשייר בשנת 1832, לאדווין בארנבי ולאן קרוליין סולסברי, בתם של תומאס סולסברי ופרנסס וב. לואיז הייתה אחותו של אדווין שררד בארנבי, ודודניתו של פרדריק גוסטבוס בארנבי.