גריי גם היה המוציא לאור של העיתון "וינסטון סיילם ג'ורנל", יושב ראש מועצת המנהלים של חברת ההוצאה לאור פידמונט ויושב ראש הנאמנות הלאומית לשימור היסטורי.
משפחתו.
ב-1938 נשא גריי לאישה את ג'יין בוידן קרייג ונולדו להם ארבעה בנים: גורדון גריי הבן, ברטון גריי (איש עסקים ותאורטיקן פוליטי וכלכלי), בוידן גריי (איש ממשל ודיפלומט בממשליהם של ג'ורג' בוש האב וג'ורג' בוש הבן) וברנרד גריי. לאחר מותה של ג'יין, נשא גריי לאישה את ננסי מגווייר ביבי. אביו של גריי, באומן גריי, דודו, ג'יימס א. גריי האב ומאוחר יותר אחיו, באומן גריי הבן, היו כולם ראשי חברת הטבק "ר. ג'. ריינולדס". אחיינו של גריי, ליונס גריי, הוא בוגר אוניברסיטת קרוליינה הצפונית ואוניברסיטת ייל והוא כיהן בעבר כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית, כפקיד הפיננסי הראשי של הסוכנות להגנת הסביבה וכמזכיר ההכנסות של קרוליינה הצפונית.
Came Here for Love
Came Here for Love הוא סינגל של ה-DJ הבריטי סיגלה בשיתוף הזמרת הבריטית אלה אייר.
דואו סילבר-גרבורג
דואו סילבר-גרבורג הוא דואו פסנתר , אשר נוסד על ידי צמד הפסנתרנים הישראלי, בני הזוג סיוון סילבר וגיל גרבורג.
הופעות ושיתופי פעולה.
הדואו הופיע במגוון אולמות ידועים, כגון הקרנגי הול, מוזיקפראיין, הפסטשפילהאוז של פסטיבל זלצבורג, בית האופרה של סידני והיכל הפילהרמונית של ברלין . מאז שהוקם, הדואו הופיע בכמעט 70 מדינות בארבע יבשות.
סילבר-גרבורג משתפים פעולה באופן קבוע עם תזמורות נודעות כמו הפילהרמונית של סנקט פטרבורג, הסימפונית של מלבורן והתזמורת הקאמרית-פילהרמונית של ברמן , התזמורת הקאמרית הגרמנית , התזמורת הסימפונית של ברלין, תזמורת הרדיו של צפון גרמניה (NDR) , הקאמריות של מינכן ושטוטגרט , ובארץ עם הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, אנסמבל סולני תל אביב ועוד. הם הופיעו עם מחזור כל הקונצ'רטי לפסנתר של בטהובן בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד כחלק מקונצרט חניכת בית העירייה המחודש לאחר רעידת האדמה שם ב-2011.
הדואו הופיע עם עיבוד לרביעיית הפסנתר של ברהמס בסול מינור עם מגוון תזמורות, עם הקונצ'רטי לשני פסנתרים של מרטינו ודריוס מיו, ועם עיבודים של יצירות מאת שוברט ומנדלסון לפסנתר 4 ידיים ותזמורת מיתרים .
הם גם שיתפו פעולה עם אמנים נודעים כדוגמת הכנרים גיא בראונשטיין, וג'ק ליבק , הויולן גלעד קרני, הצ'לן אולף מנינגר ורביעיית ארטיס .
דיסקוגרפיה.
הדואו הוציא מספר תקליטורים, אשר כוללים בין היתר את הפנטזיה בפה מינור של שוברט , הסוויטה "En blanc et noir" של דביסי , הקונצ'רטי לשני פסנתרים של מוצרט ומנדלסון, הגרסה המקורית של מנדלסון לחלום ליל קיץ" , עיבודיו של סטרווינסקי לבלטים פטרושקה ופולחן האביב, ותקליטור שכולל יצירות ל-4 ידיים או שני פסנתרים מאת פרנץ ליסט, רוברט שומאן, קאמי סן-סנס וקלוד דביסי.
חיים אישיים.
כיום בני הזוג חיים בברלין עם בנם, ומלמדים באוניברסיטה לאומנויות בגראץ . לפני שעזבו את ישראל, השניים למדו בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה אצל אריה ורדי, ואף הופיעו בתוכניתו אינטרמצו עם אריק.
ריב&quot;א (פירושונים)
ביג ואן ויידר
לאון אלן וייט (באנגלית: Leon Allen White; 14 במאי 1955 – 18 ביוני 2018) הידוע בשם הבמה "ביג ואן ויידר" (Big Van Vader) או "ויידר", היה מתאבק אמריקאי. ויידר הופיע בין היתר, ב-WWF (שמו הקודם של ה-WWE) וכן ב-WCW, שם זכה בשלוש אליפויות עולם. לפי האתר CBS Sports הוא נחשב לאחד המתאבקים הגדולים במשקל סופר-כבד בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
ויידר החל את הקריירה בשנת 1985, אחרי קריירה של שנתיים כשחקן פוטבול בהן שיחק במדי לוס אנג'לס ראמס מה-NFL.
הוא זכה להכרה במסגרת ארגון ההיאבקות AWA, לפני שעבר ליפן והחל להתאבק, כשהוא עטוי במסכה, תחת השם "ביג ואן ויידר". ויידר הפך לאחד המתאבקים הגדולים של ארגון ההיאבקות היפני NJPW. הוא נהנה מהצלחה בזירת ההיאבקות היפנית לפני שחזר לארצות הברית והפך לאחד הכוכבים של ה-WCW, שם זכה שלוש פעמים באליפות העולם במשקל כבד וכן באליפות ארצות הברית במשקל כבד. במשך שהותו בארגון ניהל עימותים עם סטינג ורון סימונס. בשנת 1996 עבר ויידר ל-WWF ושם בלט בעימותים עם שון מייקלס ועם אנדרטייקר. בשנת 1998 עזב את ה-WWF וחזר להתאבק ביפן ובארגוני היאבקות שונים.
חרף משקלו הכבד (170 קילו), היה ידוע במהלך המונסולט (moonsault) (סלטה אחורית) מהקורה העליונה ביותר, אותו ביצע באופן קבוע בקרבותיו. בשנת 1996 נכנס להיכל התהילה של מגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter
בשנת 2016 אובחן כחולה במחלת לב, ולפי הערכות הרופאים הותירו לו שנתיים לחיות. בשנת 2018 הלך ויידר לעולמו.
הקטור בבנקו
הקטור אדוארדו בבנקו (בפורטוגזית: Héctor Eduardo Babenco) (נולד ב-7 בפברואר 1946 - 13 ביולי 2016) היה במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק ושחקן ארגנטינאי-ברזילאי-יהודי, שעבד במספר מדינות, ובהן ברזיל, ארגנטינה וארצות הברית. הוא היה אחד מיוצרי הסרטים הברזילאים הראשונים שזכו להוקרה בינלאומית, דרך סרטיו שעסקו לעיתים קרובות בשולי החברה. יצירותיו הידועות ביותר כוללות את ""פישוטה" ("1980), "נשיקת אשת העכביש" (1985), "עשבי פרא"" (1987), "משחק בשדות האלוהים" (1991) "קראנדירו"" (2003).
סרטיו של בבנקו הביאו לו תהילה. הוא היה מועמד שלוש פעמים לפרס "דקל הזהב" של פסטיבל הקולנוע בקאן, והיה מועמד לפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר עבור "נשיקת אשת העכביש." הוא זכה פעמיים בפרס הגדול של הקולנוע הברזילאי - Grande Prêmio do Cinema Brasileiro, ופעם אחת בפרס נוסף של הקולנוע הברזילאי - Cinema de Prêmio ACIE.
ראשית חייו.
בבנקו נולד בעיר בואנוס איירס, ארגנטינה וגדל בעיר מאר דל פלאטה. אמו, ינקה הברברג, הייתה מהגרת יהודיה מפולין ואביו, ג'יימה בבנקו, היה "גאוצ'ו" ארגנטינאי בן למהגרים יהודים מאוקראינה. בבנקו התגורר באירופה בין השנים 1964 עד 1968. בשנת 1969 החליט להתשקע בסאו פאולו, ברזיל .
קריירה.
סרטו העלילתי הראשון של בבנקו כבמאי היה "מלך הלילה -" "O Rei da Noite") (1975) בכיכובם של פאולו ז'וסה ומריליה פורה.
בבנקו זכה להצלחה בינלאומית עם הסרט "פישוטה - חוק החלשים ביותר -(Pixote: a Lei do Mais Fraco" (1981. שעוסק בילדיה הנטושים של ברזיל. בהתייחסו אל הסרט, אמר חוקר ומבקר הקולנוע הדוקומנטרי א. רובי ריץ' כי בעוד שהוא נוגע ל"זוג נערים היוצרים ביניהם איחוד מיני סימביוטי", אי אפשר לראות בו דוגמה "לתיאור תשוקה הומוסקסואלית, בהתחשב בטיפול המסעיר והמשפיל שהוא מעניק ליחסים אלו - מין כתחליף למגורים וכענישה ". הסרט בולט במשחקו המרשים של השחקן הצעיר פרננדו ראמוס דה סילבה, אז בן 10, שהתגלה בפרברי סאו פאולו. הסרט זכה לפרסים רבים.
בגין הסרט "נשיקת אשת העכביש" (1985), היה בבנקו מועמד לפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר, הלטינו - אמריקאי הראשון שהיה מועמד בקטגוריה זו.
הוא ביים כמה מהשחקנים האמריקאים המכובדים ביותר בתקופתו, ובהם וויליאם הרט, ג'ון לית'גו, ראול ג'וליה, ג'ק ניקולסון, מריל סטריפ, טום ברנג'ר, דריל האנה, איידן קווין וקתי בייטס .
בשנת 2012 השתתף בבנקו בחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה -34 במוסקבה.
סרטו האחרון היה "החבר ההינדי שלי" (2016), בו מככב וילם דפו. הסרט מגולל את סיפורו של במאי קולנוע המתקרב למותו.
חיים אישיים.
בשנת 2010 נישא בבנקו לשחקנית הברזילאית ברברה פז. הוא היה נשוי בעבר לשושה לופז ולרקל ארנאוד. הוא הותיר אחריו שתי בנות, ינקה בבנקו ומיירה ארנאוד בבנקו, מנישואיו הקודמים.
סוגיות בריאותיות ומוות.
בשנת 1994 חלה בבנקו ונאלץ לעבור השתלת מח עצם לטיפול בסרטן הלימפה .
ב־12 ביולי 2016 אושפז בבנקו בבית החולים הסורי - לבנוני בסאו פאולו, לטיפול בסינוסיטיס. למחרת בלילה הוא סבל מדום לב ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
ויידר (פירושונים)
סיוון סילבר
גיל גרבורג
סרגיי סלין
סרגיי סלין (ברוסית: Серге́й Андре́евич Се́лин; נולד ב-12 במרץ 1961) הוא שחקן רוסי.
ביוגרפיה.
סלין נולד בוורונז'. בצבא ברית המועצות הוא שירת בתזמורת צבאית. לאחר שחרור הוא ניסה להתקבל לבית הספר לשחקנים במוסקבה אך ללא הצלחה. סרגיי סלין חזר לוורונז' והחל ללמוד הנדסה. לאחר שנתיים הוא עזב את הלימודים והתקבל לבית הספר לשחקני תיאטרון, קולנוע ומוזיקה בלנינגרד.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 סרגיי סלין החל להצטלם בסרטים שצולמו בלנפילם. הוא זכה לפופולריות לאחר השתתפותו בסדרות רחובות הפנסים השבורים וכוח קטלני.
בשנת 2008 הוא צולם בסרט פעולה בלארוסי כומתת הארגמן.
בשנת 2004 הוא השתתף בגרסה הרוסית של תוכנית ריאליטי המבצר.
על הישגיו בתחום הקולנוע הונק לסרגיי סלין תואר "השחקן הכבוד" בשנת 2006, פרס בתחום הקולנוע ו"עיטור ידידות" בשנת 2011.
אליעזר טאובר
אליעזר טאובר הוא מזרחן והיסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בר-אילן. פרסם ספרים ומאמרים רבים על תולדות התנועות הלאומיות במזרח התיכון ועל צמיחת מדינות ערב המודרניות. כיהן בעבר כדיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה.
את לימודיו האקדמיים החל טאובר באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1981 במחלקה להיסטוריה כללית וערבית. בשנת 1984 התחיל בלימודי הדוקטורט בהיסטוריה כללית עם התמחות במזרח התיכון וסיימם בשנת 1986.
טאובר נשוי לרחלי.