ישנן שתי גישות לטיפול במחלה, הראשונה זה טיפול אנטי-פרזיטי שמטרתו לחסל את הטפיל. גישה אחרת היא לטפל בתסמיני המחלה.
תרופות הבחירה בפרוטוקול זה הם תרופות שמכילות קבוצה אחת או יותר של חנקן פעיל או תרופות ממשפחת "azole" כמו בנזנידיזול. שתי המשפחות של תרופות אלו מוגבלות מבחינת יכולתם לחסל את הטפיל במיוחד בשלב הכרוני של המחלה, ישנם מקרים בהם מתפתחת עמידות לתרופות אלו.
מחקרים מראים שטיפול תרופתי מביא להחלמה מלאה ב-90% מהתינוקות החולים, בעוד שבמבוגרים האחוז יורד ל-60%–85% מהמקרים שטופלו בשנה הראשונה של השלב האקוטי של המחלה. ברגע שרואים נזק לבבי אין עוד אפשרות להתערב טיפולית והטיפול היחיד הוא השתלת לב, במקרה של הרחבה בצינור העיכול אפשר להתערב כירורגית למרות זאת המחלה בשלב זה היא חשוכת מרפא.
מניעה.
נכון להיום אין חיסון נגד מחלת צ'אגאס. המניעה מבוססת על הורדת מספר הפשפשים מעבירי המחלה וכך הפחתת המגע עם בני אדם. דבר זה נעשה על ידי ריסוס בחומרי הדברה נגד יתושים, בנוסף לכך, צריך לשפר את התנאים הסניטריים באזורים כפריים. לתושבי ערים שמבלים חופשות באזורים כפריים מומלץ להשתמש ברשת להגנה מיתושים. עירוי דם היו הגורם השני בשכיחותו בהעברת מחלת צ'אגאס, אבל התפתחות בנק הדם ברחבי העולם ובדיקות הסקירה של מנות הדם הורידו את מקרי ההדבקה בצורה זו, באזורים אנדמיים מנות הדם עוברות בדיקות מקפידות לגילוי המחלה ומניעת העברתה הלאה. במדינות כמו צרפת, ספרד, ארצות הברית שחוות עליה במספר המהגרים מאזורים אנדמיים יש עלייה במספר הבדיקות לגילוי המחלה.
אפידמיולוגיה.
מחלת צ'אגאס נפוצה בעיקר בדרום אמריקה, 8–10 מיליון בני אדם סובלים ממחלה זו באזורים אנדמיים באמריקה הלטינית, באזורים לא אנדמיים כמו ספרד וארצות הברית ישנם 300–400 אלף בני אדם נגועים. מדי שנה ישנם 41,200 מקרים חדשים באזורים אנדמיים ו-14,400 מקרים מולדים של צ'אגאס מדי שנה. ב-2010 10,300 בני אדם נפטרו כתוצאה מהמחלה, דבר שמעיד על עלייה בפטירות בהשוואה לשנת 1990 בה מספר הנפטרים היה 9,300.
היסטוריה.
המחלה נקראת על שם הרופא והאפידמיולוג הברזילי קרלוס צ'אגאס שתיאר את המחלה לראשונה בשנת 1909. המחלה לא נחשבה כבעיה רפואית בבני אדם עד שנת 1920 בה התפרצה המחלה בברזיל בצורה רחבה. ד"ר צ'אגאס כינה את הטפיל בשם טריפאנזומה קרוזי. בארגנטינה המחלה נקראת "mal de Chagas-Mazza" על שם הרופא הארגנטיני סלבדור מאזה שהתחיל לחקור את המחלה בשנת 1926 והפך לחוקר העיקרי של המחלה בארגנטינה. ישנה השערה שאומרת שצ'ארלס דרווין סבל ממחלת צ'אגאס.
קופיל
קופיל (בבלארוסית: Капыль, קפיל; בפולנית: Kopyl; ביידיש: קאפוליע) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1274, ובתקופה זו הוקפה בחומה. במהלך המאה ה-14 הייתה העיירה תחת שלטון הדוכסות הגדולה של ליטא, ומסוף אותה מאה עברה לבעלות משפחות אצולה.
במהלך המאה ה-16 הותקפה העיירה מספר פעמים בידי הטטרים, ובשנת 1652 הוענקו לה זכויות עיר וזכות לקיים ירידים עתיים.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי קופיל.
קופיל ידועה כעיירת הולדתו של מנדלי מוכר ספרים, ובראשית המאה ה-20 נמנו בה כ-2,700 יהודים, רוב תושביה. במהלך התקופה הסובייטית שבין מלחמות העולם הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בעיירה, והוקמו לידה מספר קולחוזים יהודיים.
ב-26 ביוני 1941, כמה ימים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה. בזמן פעילות הגטו, נלקחו יושביו לעבודות כפייה, ומעת לעת ביצעו השוטרים הבלארוסים ששמרו על הגטו מעשי אונס ורצח בקרב יושביו. כתוצאה מהרעב, הצפיפות והמחלות בגטו, מתו רבים מיושביו.
ב-25 במרץ 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה המונית, בה נאספו כל יושביו, הופשטו מבגדיהם, והוכו בידי השוטרים הבלארוסים. לאחר מכן, נרצחו רובם, כ-1,200 איש, בחצר בית הכנסת המקומי, לעיני האוכלוסייה המקומית. מעט היהודים שהושארו בחיים נצטוו לקבור את גופות הנרצחים בקברי אחים. ב-23 ביולי 1942 נרצחו אחרוני היהודים בגטו שבעיירה, תוך שרפת בתים על יושביהם.
קאפיל
קאפוליע
המדינה העממית הסן
המדינה העממית הסן הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה צורפה המדינה למדינת הסן הגדולה שהפכה בשנת 1946 למדינת הסן.
היסטוריה.
ב-9 בנובמבר 1918 התפטר ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הדוכסות, הפכה המדינה למדינה חופשית. המדינה התקיימה כמדינה חופשית במהלך רפובליקת ויימאר ובמהלך שלטון גרמניה הנאצית.
בהתאם לחוזה ורסאי היה כ-40% משטח המדינה (הסן התחתית וחלק משטארקנבורג), תחת כיבוש צרפתי עד ה-30 ביוני 1930.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, הייתה הסן התחתית תחת אזור הכיבוש הצרפתי, כחלק ממדינת ריינלנד-פפאלץ, ואילו שטארקנבורג והסן העילית היו תחת אזור הכיבוש האמריקני כחלק ממדינת הסן הגדולה, שהפכה בשנת 1946 למדינת הסן, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.
קופשיווניצה
קופשיווניצה (בפולנית: Koprzywnica; ביידיש: פאקשיווניץ) היא עיירה במחוז סנדומייז' שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בסמוך לשפך נהר קופשווינקה אל הויסלה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
בשנת 1185 הוקם בקופשיווניצה מנזר של נזירים ציסטרציאנים, ובשנת 1268 הוענקו ליישוב זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה בידי גייסות האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום השליטה האוסטרית. בשנת 1869 ניטל מהיישוב מעמדו העירוני, וזה הושב לו רק בשנת 2001.
יהודי קופשיווניצה.
על יהודים נאסר להתיישב בעיירה עד תקופת השלטון האוסטרי. במהלך המאה ה-19 גדלה הקהילה ביישוב, אך בסוף אותה מאה נבלמה התפתחות זו, כתוצאה ממגפת כולרה שפרצה בעיירה ומשריפה שפרצה לאחר מכן ברובע היהודי בה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה גירשו האוסטרים מהעיירה כ-500 יהודים, ולאחר המלחמה נקלעו יהודיה למשבר כלכלי. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-810 יהודים, כשליש מתושביה. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך הצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם.
בעיר היו קהילות חסידיות של חסידות דז'יקוב וחסידות טריסק. רבני העיר: רבי יחיאל הורוביץ בנו של רבי מאיר מדז'יקוב (מתר"מ בערך עד תרנ"ב אז גורש מהעיר ומתרס"ט עד תרפ"ב), בנו רבי נפתלי (עד תרצ"ב) ואחריו אחיו רבי אלתר שנרצח בשואה. אח נוסף רבי אברהם כיהן אף הוא בעיר והקים בה ישיבה בשם "בית יחיאל" (נכדיו מכהנים בארצות הברית כאדמו"רים מפאקשנוויץ). במשך תקופה כיהן בעיר ברבנות רבי ניסן לייב טברסקי משושלת מקארוב.
בשואה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, איסור הליכה על מדרכות, חובת תשלום סכומי כופר, איסור על קשר עם לא יהודים וחובת ביצוע עבודות כפייה מעת לעת רצחו אנשי ס"ס קבוצות יהודים בעיירה. בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, ממנו שולחו למחנות עבודה סמוכים. בתחילת 1941 הובאו לגטו זה מאות יהודים מראדום ומווינה.
ב-27 באוגוסט 1941 הוצאו להורג כל חברי היודנרט בעיירה בידי שוטרים גרמנים ופולנים, לאחר שלא עמדו באחד מתשלומי הכופר. באוקטובר 1942 רוכזו בגטו שבעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה.
ב-20 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים, ושילחו את כ-1,600 היהודים שנותרו בו למחנה ההשמדה טרבלינקה, תוך רצח חולים וקשישים במהלך האקציה.
יהודים מעטים שהצליחו להימלט מהאקציה ולהסתתר, נרצחו ברובם בידי הגרמנים ובידי פרטיזנים פולנים.
קופשיבניץ
המרכז למחקר ותכנון
פוקשיבניצה
פאקשיווניץ
מסגד שיח' לוטפאללה
קורמה
קורמה (בבלארוסית: Карма, קרמה; בפולנית: Korma) היא עיירה במחוז הומל שבמזרח בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
העיירה נזכרת לראשונה במאה ה-17. בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי קורמה.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,328 יהודים. בין מלחמות העולם נותרו בה כ-900 יהודים, קרוב למחצית תושביה. בתקופה הסובייטית פעלו ביישוב מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
ב-15 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת סרט זרוע. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בשלושה גטאות שהוקמו בה, ואשר הוקפו בגדר תיל. כתוצאה מרעב, ממחלות ומעבודות כפייה, מתו רבים מיושביו הגטאות, ובמהלך חודש ספטמבר בלבד נרצחו בהם כ-70 יהודים.
ב-7 עד 8 בנובמבר 1941 רוכזו כ-700 היהודים שנותרו בגטאות שבעיירה בבניין בית הספר המקומי, ושם הוכו ונשדדו בידי הגרמנים. לאחר מכן נרצחו כולם באתר סמוך לעיירה.
הארמייה ה-19 (ורמאכט)
הארמייה ה-19 (בגרמנית: 19. Armee) הייתה ארמייה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.