חישוב תעריף הדואר על בסיס מרחק היא שיטת חישוב תעריפי משלוח דברי דואר בתוך גבולות המדינה, שהתבססה בעיקר על מרחק הובלת המכתב. שיטה זו הייתה נהוגה בתחילת המאה ה-19, בתקופה שקדמה להחלת הרפורמה בשיטת הפעלת הדואר בבריטניה (ובעקבותיה בכל רחבי תבל). לאחר שהתברר שהשיטה שגויה, היא הוחלפה בשיטה המקובלת גם כיום, ומבוססת על משקלו של המכתב.
אופן חישוב תעריפי הדואר.
משך מאות שנים עמד מרחק הובלת המכתב בבסיס חישוב תעריפי הדואר. עבור מקבלי ההחלטות זה היה הגיוני שאדם המבקש לשלוח מכתב למרחק של מאות קילומטרים ישלם עבורו יותר מאשר זה המבקש לשלוח מכתב למרחק קצר של קילומטרים ספורים. ההנחה המקובלת הייתה שלשירותי הדואר עולה הרבה יותר להעביר את המכתב ליעד מרוחק, ואת תוספת העלות צריך הלקוח לשלם.
על בסיס היגיון זה הכינו משרדי הדואר השונים ברחבי העולם לוחות תעריפים מורכבים שהגדירו את הסכום שיש לשלם עבור כל קבוצת מרחק. לוחות אלו היו שונים ממדינה למדינה, והביאו לידי ביטוי גם שיקולים אחרים אשר השפיעו על המחיר הסופי, אבל בבסיס כל הלוחות האלו עמד מרחק הובלת המכתב.
התחשבות בקשיי הדרך.
דוגמה למרכיב שהשפיע על עלות המשלוח ניתן למצוא בדרך בה חישבו את לוח תעריפי הדואר באימפריה העות'מאנית. בבסיס לוח התעריפים נקבע מושג שנקרא בשם "שעת רכיבה", אשר שקלל הן את המרחק והן את תנאי הדרך. אורכה של כל "שעת רכיבה" היה בין 3 ל-5 קילומטרים, תוך התחשבות בתנאי השטח של האזור בו עברה דרך הדואר. אורך "שעת רכיבה" באזור הררי היה קצר יותר מאשר אורך "שעת רכיבה" באזור מישורי.
הנהלת הדואר העות'מאני הכינה בשנת 1840 טבלה מפורטת, בה צוין המרחק בשעות רכיבה של כל בית הדואר ברחבי האימפריה מבית הדואר המרכזי שבאיסטנבול הבירה. על בסיס הטבלה הזו נקבע כי תעריף משלוח מכתב רגיל אשר משקלו אינו עולה על 3 דירהם (9.9 גרם) יעמוד על 1 פארה לכל שעת רכיבה.
בשנת 1861 נעשה ניסיון לפשט את מבנה הטבלה, ונקבע כי הובלת מכתב רגיל למרחק שאינו עולה על 50 שעות רכיבה תעלה גרוש אחד. הובלת המכתב למרחק של 50 - 100 שעות רכיבה תעלה 3 גרוש, וכל 100 שעות רכיבה נוספות יעלו שני גרוש נוספים.
במהלך השנים שלאחר מכן שונו התעריפים מעת לעת תוך ניסיון לפשט את אופן החישוב ולהקל על הפקידים לקבוע את מחיר המשלוח. כך לדוגמה נקבע בשנת 1868 מחיר אחיד עבור מרחק של עד 100 שעות רכיבה.
שיטה זו בוטלה בשנת 1877, עם הצטרפותה של האימפריה העות'מאנית לאיגוד הדואר העולמי.
מכתב מחיפה לביירות בשנת 1863.
המכתב שבתמונה נשלח בשנת 1863 מן העיר חיפה אל העיר ביירות שבלבנון. החותמות וסימני הדואר שעליו מתעדים את תהליך הטיפול במכתב:
התחשבות במספר הדפים של המכתב.
חישוב מחיר המשלוח בדואר הבריטי התבסס על טבלת המרחקים שבין בתי הדואר ברחבי המדינה ובין בית הדואר המרכזי בלונדון. כך לדוגמה נדרש מאדם שביקש לשלוח מכתב מלונדון לאדינבורו, מרחק של כשש מאות קילומטרים, לשלם סכום של 17 פני.
מחיר זה התייחס למכתב הכולל דף אחד בלבד. אם המכתב הכיל שני דפים, המחיר הוכפל. אם המכתב הכיל שלושה עמודים, המחיר היה פי שלושה וכך הלאה.
לפקיד הדואר אסור היה לפתוח את המכתב על מנת לברר את מספר הדפים שהוא מכיל, וזאת כדי לשמור על פרטיות המכותבים. לצורך בדיקת המכתבים
עמד לרשות הפקיד בבית הדואר מתקן מיוחד, שהיה מורכב מקופסה אטומה עם חור קטן באחת הדפנות. פקיד הדואר היה לוקח את המכתב המקופל אל חדר חשוך, שם היה מדליק נר, מניח אותו בתוך הקופסה וסוגר אותה. החזקת המכתב מול נקודת האור שבדופן הקופסה אפשרה לפקיד להבין האם המכתב מכיל דף אחד או יותר. תהליך זה גזל זמן רב, וגרר לא אחת טעויות בקביעת מספר הדפים.
שיטה זו בוטלה בשנת 1840, עם הפעלת הרפורמה בשירותי הדואר בבריטניה. הנהלת הדואר השתכנעה כי עדיף לשקול את המכתב ולחייב במקרה הצורך על כפל משקל, מאשר להמשיך ולהתעסק עם בדיקת מספר הדפים.
מכתב מלידס ללונדון בשנת 1832.
המכתב שבתמונה נשלח בשנת 1832 מן העיר לידס שבצפון אנגליה אל עיר הבירה לונדון. החותמות וסימני הדואר שעליו מתעדים את תהליך הטיפול במכתב:
השפעת המרחק על עלות המשלוח.
כאמור, משך מאות שנים פעלה השיטה הקובעת את מחיר העברת המכתב על בסיס מרחק הובלתו, מבלי שאיש יערער על ההיגיון שבשיטה זו. איש לא שאל האם המרחק באמת משפיע על סכום הכסף שהדואר נדרש להוציא על מנת להוביל את המכתב ליעדו.
בשנת 1837 כתב רולנד היל מסמך בו סיכם את תוצאות המחקרים והבדיקות שערך על אופן פעולתו של הדואר בבריטניה, ובו הציג את הצעתו לרפורמה בשירותי הדואר. באחד מסעיפי המסמך פירט רולנד היל את העלות של משלוח מכתב מלונדון לאדינבורו, מרחק של כשש מאות קילומטרים.
היל חישב את עלות הנסיעה של מרכבת הדואר בין שתי הערים, כולל עלות השכר של הנהג והמאבטח, וחילק את הסכום במספר המכתבים הפוטנציאלי שניתן היה להעמיס על המרכבה (בהנחה שמשקלו של מכתב רגיל הכולל עמוד אחד הוא כ-20 גרם). תוצאת החישוב הראתה כי עלות העברת המכתב מגיעה לסכום של אחד חלקי 36 של פני (0.028 פני). במחיר של 17 פני (תעריף המשלוח של מכתב בודד באותם ימים) יכול היה הדואר להעביר כ-610 מכתבים מבלי להפסיד דבר.
ביטול הקשר בין התעריף למרחק.
בעקבות הבדיקות שערך, קבע רולנד היל כי מרכיב ההוצאה העיקרי בפעילות הדואר אינו מושפע ממרחק הנסיעה, אלא מעלות העבודה הכרוכה בתהליך הטיפול במכתב. הוא הציע לבטל את כל הפעולות המסובכות שגוזלות זמן וצורכות כוח אדם יקר. בשיטה הקיימת פקיד הדואר שקיבל לידיו את המכתב למשלוח חייב היה לבדוק את הכתובת הרשומה עליו, לבדוק את המרחק אל היעד בטבלאות המפורטות שהיו ברשותו, ולרשום על גבי המכתב את מחיר המשלוח. רולנד היל הוכיח כי עדיף להנהיג תעריף קבוע לכל מרחק שהוא ברחבי בריטניה, ולגבות סכום נוסף רק על מכתב שמשקלו עולה על זה של מכתב רגיל.
הצעות אלו, שהתקבלו במלואן בשנת 1840 במסגרת הרפורמה בשירותי הדואר בבריטניה (ראה ערך דואר אחיד בפני), ואומצו עם השנים בכל רחבי תבל, מהוות מאז את הבסיס לחישוב תעריפי הדואר בעולם כולו.
גלה לי
גלה לי הוא אלבום האולפן האחד עשר, של הזמרת מרגלית צנעני, ממובילות המוזיקה הים-תיכונית בישראל. האלבום יצא לאור באמצע 2005, בהפקה עצמית של צנעני, והפצה של חברת התקליטים "ביג בוס רקורדס".
באלבום זה נכללו שלושה להיטיה של צנעני, "אז מה", "אל תגיד לי ביי", ו-"אין לי כוח למשחקים". בנוסף לכך, לשלושתם יצאו וידאו קליפים, נלווים שהועלו לערוץ היוטיוב הרשמי של צנעני בשנת 2011.
רקע והפקה.
את מרבית שירי האלבום כתב הלחין עיבד והפיק מוזיקלית אסף לביא צנעני. מהאלבום יצאו שלושה להיטים, הראשון "אין לי כוח למשחקים", הצליח להגיע בשיאו אל המקום ה-2 במצעד של רשת ג', ואף התברג במקום ה-52 במצעד סוף השנה של ישראל.
השיר השני היה הלהיט "אז מה", שזכה למאות השמעות ברדיו ובטלוויזיה, והשיר "אל תגיד לי ביי", שהפך לוויראלי עם הזמן, והושמע פעמים רבות ברדיו גם כן.
יחסי אוסטרליה–גרמניה
יחסי אוסטרליה–גרמניה הם היחסים בילטרליים והדיפלומטיים שבין קהיליית אוסטרליה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים החל מהמאה ה-20. בין שתי המדינות ניכר שיתוף הפעולה בתחומי הכלכלה, המוזיקה, האמנות והספורט.
היסטוריה.
אי גינאה.
היחסים בין גרמניה לאוסטרליה התפתחו בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19, בתקופה זו, האימפריה הגרמנית הייתה מעוניינת בניצול השטח והמשאבים של האי גינאה החדשה. בסופו של דבר, הרובע הצפוני-מזרחי של האי, נכבש על ידי הגרמנים ב-1884. בעוד שהרובע הדרום-מזרחי של האי נכבש על ידי האימפריה הבריטית ב-1888. בשנים 1902–1905, זמן קצר לאחר הקמתה של אוסטרליה, שטח האי הועבר רשמית על ידי הממשל האוסטרלי תחת השם פפואה.
מלחמת העולם הראשונה והשנייה.
בתור חברה באימפריה הבריטית, אוסטרליה מצאה את עצמה כיריבה עם גרמניה במלחמת העולם הראשונה והשנייה. אף ששתי המדינות היו מופרדות מבחינה גאוגרפית, במהלך שתי המלחמות, כוחות הצבא של שתי המדינות נפגשו ישירות. למרות המבצעים הטובים שאירעו כוחות הצבא האוסטרלים, מספר החיילים ששירתו בצבא הייתה נמוך, שגרם לכוח האוסטרלי להיות קטן כנגד הגרמנים. בתום מלחמת העולם הראשונה, שתי המדינות קידמו משא ומתן בנוגע לאמנת ורסאי, שסייעה לחלק את שטחי האי גינאה החדשה, בין אימפריה הגרמנית. אמנה זו, הפכה לאמנה הבינלאומית הראשונה שנחתמה על ידי נציגים אוסטרליים. במהלך שתי המלחמות, נכלאו מרגלים זרים גרמנים בשטחה של אוסטרליה.
מאז סוף המאה ה-19 מיוצגת גרמניה על ידי קונסוליה בסידני. הקונסול הגרמני, קרל לודווינג סאהל (1897), שבילה את רוב חייו באזור דרום האוקיינוס השקט, חי ושירת בסידני עד מותו, ונקבר שם. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הקונסול הרשמי בגרמניה, ד"ר הנס ביסינג, הגיע לאוסטרליה בשנת 1924. היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לבין גרמניה החלו מיד לאחר הקמת אוסטרליה. ב-1952, הוקמה שגרירות אוסטרליה בגרמניה.
1952 - הווה.
לאחר 1952 שתי המדינות קיימו יחסים חמים. המדינות מקיימות קשר בתחומים רבים. שתי המדינות נלחמות על מנת לטפל בטרור, בהקלה על העוני, שינוי האקלים ועוד. שתי המדינות הצהירו כי הם מוכנים להגיע לשותפות אסטרטגית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2016 בגרמניה, למעלה מ-120,000 תושבים אוסטרליים נולדו בגרמניה, כ-25,980 אשרות חופשות הונפקו לצעירים גרמנים מה שהופך את גרמניה לשוק השני בגודלה באירופה לתיירות באוסטרליה בשנת 2017. שתי המדינות מקיימות קשרים גם בתחומי המוזיקה, האמנות והספורט.
יחסיים כלכליים.