רשימה זו כוללת את הסמלים שבהם נעשה שימוש במחוז חיפה של מדינת ישראל לפי סוג הרשות המוניציפלית ולפי סדר הא'-ב':
ההתערבות הצרפתית במקסיקו
מבשר גאון
רב מבשר הכהן (כהנא) בן קימוי גאון היה גאון פומבדיתא משנת 917 עד לפטירתו בשנת 922.
תולדות חייו.
היה בנו של רב קימוי בן אחאי ראש ישיבת פומבדיתא בין השנים 905-896, בנו של רב אחא כהנא בן מר רב, גאון פומבדיתא בשנת 858.
לאחר פטירת רב יהודה בר מר שמואל בשנת 917, פרצה מחלוקת אודות מחליפו. חכמי הישיבה מינו את רב מבשר לגאון, אך רב מבשר לא קיבל את מרותו של ראש הגולה דוד בן זכאי, אשר כתגובה לכך מינה את רב כהן צדק בן יוסף. לצדו של רב מבשר עמדו גם הגאון הארצישראלי אהרן בן מאיר והגביר אהרן בן עמרם. לפי גרסת רב שרירא גאון, המחלוקת נמשכה כחמש שנים, ובשנת 921/922 הושגה פשרה, בתיווכו של נסי הנהרוואני, לפיה שני החכמים ימשיכו לעמוד בראשות שתי ישיבות מקבילות בפומבדיתא, אך מובחרי החכמים היו בישיבתו של רב מבשר, עד לפטירת רב מבשר, אז הכירו כל החכמים בכהונתו של רב כהן צדק. רבי אברהם זכות מספר גרסה שונה: לדבריו, לאחר שמינה בן זכאי את רב כהן צדק, נטרפה דעתו של רב מבשר עד שכל החכמים עברו לתמוך ברב כהן צדק. החוקרים מקבלים את גרסתו של רב שרירא. רב מבשר סמך את רב אהרן הכהן בן יוסף (כלף בן סרג'אדו), שהיה לגאון פומבדיתא כמה דורות אחר כך.
לפי רב שרירא גאון, נפטר רב מבשר בכסלו של שנת ד'תרפ"ה (אלף רל"ז למניין השטרות), שהוא חודש נובמבר 924. משה גיל מקדים את פטירתו לכסלו של שנת ד'תרפ"ג (נובמבר או דצמבר 922), ומרדכי מרגליות כותב שנפטר בשנת 926. שרגא אברמסון מאחר את פטירתו לשנת 928.
מובא בשמו ששמשון נענש על כך שאיבד עצמו לדעת, על אף שעשה בכך נקמה גדולה בפלשתים.
ורנר זילברשטיין
ורנר זילברשטיין (אברהם דוד ורנר זילברשטיין, 24 בנובמבר 1899 – 31 בינואר 2001) - היה רופא, פרופסור לבקטריולוגיה, המנהל הראשון של המעבדות המרכזיות ושל מחלקת המעבדות לבריאות הציבור של משרד הבריאות.
ביוגרפיה.
נולד בברלין בן למשפחה דתית-מסורתית. בשנת 1917 התקבל ללימודי רפואה בברלין. בשנת 1924 סיים את לימודי הרפואה בפרייבורג.
עבד שנתיים במחלקה פנימית בבית החולים האוניברסיטאי של ברלין.
בשנת 1926 הצטרף זילברשטיין למחלקה הכימותרפית במכון רוברט קוך בברלין ועסק בחקר מחלות מידבקות. במקביל עבד כרופא פנימי (1933-1928).
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, פוטר מעבודתו ועלה לארץ ישראל.
ביו השנים 1938–1933 עבד כמיקרוביולוג בבית החולים הדסה בירושלים.
בשנת 1938 הוזמן ע״י פרופ׳ הוגו בראון מנהל המכון למיקרוביולוגיה של אוניברסיטת איסטנבול להצטרף אליו למחקר ולהוראה. בשהותו באיסטנבול חקר ופרסם יחד עם בראון שורת עבודות העוסקות בחיידקי מעיים. באחת העבודות תיארו מצע יעיל ופשוט לזיהוי מהיר של החיידקים הפתוגניים במעי - מצע שהיה בשימוש במעבדות המרכזיות עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנת 1942 חזר זילברשטיין לארץ ישראל.
משנת 1943 עבד זילברשטיין כבקטריולוג ממשלתי במעבדות המרכזיות של משרד הבריאות המנדטורי בירושלים. עם קום המדינה נתמנה למנהל המעבדות.
זילברשטיין ניהל את המעבדות המרכזיות מאז הקמת המדינה ומי שניהל את מחלקת המעבדות לבריאות הציבור של משרד הבריאות, מאז הקמתה בשנת 1959. בתקופת ניהולו הרחיב את שטחי הפעילות של המעבדות והקים את השלוחות בתל אביב, חיפה ובאר שבע.
זילברשטיין היה חבר הוועד המנהל של ההסתדרות הרפואית בישראל. שנים רבות כיהן כיושב ראש ארגון רופאי המדינה.
בשנת 1957 הוענק לזילברשטיין תואר פרופסור מ-מכון רוברט קוך בברלין.
בשנת 1963 הוענקה לזילברשטיין המדליה על שם קלמנט ממכון פסטר בפריז.
היה בין מייסדי האגודה המיקרוביולוגיה הישראלית יחד עם פרופ' ישראל יעקב קליגלר, פרופ' אריה ליאו אוליצקי, פרופ' יוסף גורביץ, ד"ר אריך קלופשטוק, פרופ' מנפרד אשנר ואחרים.
בשנת 1965 פרש לגמלאות.
זילברשטיין התעניין במוזיקה קלאסית ויהודית והיה בין מקימי "רננות" המכון למוזיקה יהודית.
בשנת 2000 הוענק לזילברשטיין תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
נפטר בגיל 101 בשנת 2001
הצלת ציוד וחומרי רפואה של המעבדות המרכזיות בירושלים.
בימי שלהי המנדט הבריטי על ארץ ישראל, הייתה העיר ירושלים נתונה במצור ובמצוקה. ירושלים הייתה חצויה
לשניים, בעת ההיא, היו המעבדות המרכזיות משוכנות בבניין הטורקי העתיק, בתוך שכונת מחנה יהודה.
עובדי המעבדות האנגלים והערבים לא הופיעו יותר לעבודה, אולם היהודים המשיכו במילוי התפקידים החיוניים שהיו מוטלים עליהם.
מתוקף היותו של זילברשטיין הרופא היחיד במקום והאחראי על עבודת המעבדות, הגיעה אליו הוראה מאת ראשי מחלקת הבריאות המנדטורית להעביר את כל מלאי התרכיבים (חיסונים) השונים (תרכיבים נגד כלבת, אבעבועות רוח, טיפוס וכיו״ב), שהוכנו במעבדות ושהיו מאוחסנים בהן, לשטח הערבי בעיר העתיקה.
אנשי שלוש המחתרות - ההגנה, האצ״ל והלח״י - השתלטו על מקומות משמר בגגות הבתים שמסביב לבנין המעבדות, כדי למנוע ואפילו בכוח הזרוע כל ניסיון להוציא חומרים וכלים מן
המעבדות ולהעבירם לצד הערבי.
אל ראשי מחלקת הבריאות העביר זילברשטיין סירוב מוחלט ותקיף לדרישותיהם, וכך ניצל מלאי התרכיבים לצרכיי האוכלוסייה היהודית
בירושלים הנצורה".
מספריו.
דברי פיוט והגות מספרו של זילברשטיין.
לעולמים (לקוח מספרו)
פרופ' ורנר זילברשטיין.
קובי בלדב
יעקב (קובי) בלדב (נולד ב-14 באוקטובר 1965) הוא כדורגלן עבר ישראלי בעמדת השוער במכבי נתניה, אשר שימש גם כמנהל כללי ויושב ראש המועדון.
קריירה.
בלדב החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל נצרת עילית ועלה לקבוצה הבוגרת ב-1982. ב-1984 עבר למכבי נתניה כשוער מחליף. באותה העונה, בהיותו קפטן נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19, היה חלק מפרשת קובלנץ, והורחק לשנה מהנבחרת. ב-1986 תפס את מקומו של אריה חביב כשוער הראשון. בלדב הופיע במדי נתניה ב-251 משחקי ליגה, והיה שותף לעליה לגמר גביע הטוטו ב-1988/1989. ב-1995 עבר למכבי הרצליה ושם שיחק עונה אחת לפני שפרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו חזר בלדב למכבי נתניה ומונה כמנהל הכללי של המועדון עד 2007, בו עזב את התפקיד אך נשאר במועדון כחבר הנהלה. במהלך התקופה הזאת מונה גם כעוזר מאמן ב-2002 ושימש בתפקיד כמספר חודשים. ב-2010, עקב עזיבתו של דניאל יאמר, מונה כבעלים משותף ויושב ראש המועדון.
חיים אישיים.
בלדב נשוי לאשת התקשורת לשעבר עו"ד לימור בלדב, וכיום הוא הבעלים של סוכנות ביטוח ויזמות עסקית.
קרב סמולנסק (1812)
קרב סמולנסק היה הקרב הגדול הראשון במלחמת רוסיה–צרפת (1812). הקרב התרחש בין 16–18 באוגוסט 1812. הכוחות הלוחמים היו מצד אחד הגרנד ארמה בפיקודו של נפוליאון שמנה 45,000-50,000 חיילים ו-84 תותחים ומהצד השני הצבא הרוסי, תחת פיקודו של מיכאיל ברקלאי דה טולי, שמנה 30,000-35,000 חיילים ו-108 תותחים.
הקרב היה מבין הקרבות העקובים מדם בפלישה הצרפתית לרוסיה ובסופו של דבר הוכרע בניצחון צרפתי וכיבוש סמולנסק. עם זאת, הרס העיר מנע מהצרפתים להשתמש בה כבסיס אספקה להמשך התקדמותם.
האירועים שקדמו לקרב סמולנסק.
קרב ויטבסק 26–27 ביולי.
קרב ויטבסק נערך ב 26–27 ביולי. נפוליאון ניסה לכפות קרב כולל על הארמייה המערבית הראשונה עליה פיקד מיכאיל ברקלאי דה טולי. אחרי שהכוחות התעמתו ברקלאי החליט להסיג את הארמייה כדי להימנע מקרב כולל וכדי לאחד כוחות עם הארמייה המערבית השנייה בראשותו של הנסיך פיוטר בגרטיון שחנתה בסמולנסק.
אחרי הקרב נפוליאון התעכב בויטבסק עד 12 באוגוסט כדי לארגן מחדש את הגרנד ארמה. גנרל ז'אן אנדוש ג'ונו החליף את המלך ז'רום (הצעיר מבין אחיו של נפוליאון) בפיקוד על הקורפוס השמיני של הגרנד ארמה והקורפוס הצטרף לצבא נפוליאון ב-4 באוגוסט ליד העיר אורשה.
מצב הצבא הצרפתי.
אחרי חמישה שבועות של פעילות בלתי פוסקת מצבת הכוחות של הגרנד ארמה ירדה מ-375,000 ל-185,000 חיילים. הסיבות לכך היו מגוונות. הרוסים גרמו לאלפי אבדות בשורות הצבא הצרפתי המתקדם לתוך רוסיה. בנוסף, 90,000 חיילים תחת פיקודם של מרשל האימפריה ניקולה אודינו והגנרלים לורנט דה גביו סאן-סיר ז'אן-לואי אבנעזר רנייה וויקטור דה פיי דה לה טור-מאבורג נשלחו למשימות שונות. סיבות נוספות היו מקרי עריקה רבים ורבבות מתים מרעב ומחלות, בעיקר דיזנטריה. החום הנורא של יולי צמצם את זמינות מקורות המים. סוסים של חילות הפרשים, סוסי משא ושוורים התפגרו כתוצאה מהעדר שטחי מרעה ומחסור במספוא.
ולמרות כל זאת, הסיבה העיקרית לדילול בשורות הגרנד ארמה הייתה אחרת- הצורך להציב חילות מצב בערים, בכפרים ובמבצרים שנכבשו עד כה.
הצבא הרוסי.
עימותים בצמרת הרוסית.
הצבא הצרפתי הפולש השתלט על שטחים נרחבים. כתוצאה מכך התגלע משבר בפיקוד העליון הרוסי שהתחלק לשני מחנות. מחנה אחד, בראשות הנסיך פיוטר בגרטיון, קרא למתקפה מיידית כוללת נגד נפוליאון. הצאר אלכסנדר הראשון תמך במחנה זה וכך גם מרבית קציני הצבא. מחנה שני, שזכה לכינוי "הזרים", בראשות מיכאיל ברקלאי דה טולי, היה מורכב ברובו מקצינים ממוצא גרמני. מחנה זה תמך בהמשך הטקטיקה הקיימת של השהייה ונסיגה (מאוחר יותר טקטיקה זו תהפוך לשיטת האדמה החרוכה) במטרה להתיש את הצבא הצרפתי.
תחת לחץ רב, מדרגים גבוהים ונמוכים כאחד, ברקלאי, מוביל המחנה שתמך בטקטיקת השהייה-נסיגה, הסכים לבסוף למתקפה.
מתקפה רוסית.