שלוש נשים גבוהות הוא מחזה בן שתי מערכות מאת אדוארד אלבי, שנכתב בשנת 1990, וזכה בפרס פוליצר לדרמה לשנת 1994, הפוליצר השלישי של אלבי.
סקירה כללית.
הגיבורה, אישה כריזמטית בת יותר מ-90, משקיפה על חייה בתערובת של בושה, הנאה, חרטה וסיפוק. היא נזכרת בהנאה שבילדותה ובנישואיה המוקדמים, כאשר חשה אופטימיות סוחפת. היא נזכרת במרירות באירועים שליליים שגרמו לה חרטה: הרומנים של בעלה ומותו, והתרחקותו של הבן ההומוסקסואל.
מערכת היחסים של האישה עם בנה היא האינדיקציה הברורה ביותר לכך שאלביי עיבד כמה זיכרונות מטרידים משלו ב"שלוש נשים גבוהות". לאחר שגודל על ידי הורים מאמצים שמרנים בניו אינגלנד שהסתייגו מהיותו הומו, הוא עזב את הבית בגיל 18, וכך גם הבן במחזה. אלבי הודה בריאיון למגזין "האקונומיסט" שהמחזה "היה סוג של גירוש שדים. ולא חיבבתי יותר את האישה אחרי שסיימתי את המחזה מאשר כשהתחלתי אותו."
במחקר על ההצגה צוין כי "מלבד גירוש השדים האישיים, אלבי החזיר את הכבוד של מבקרי התיאטרון בניו יורק עם המחזה. רבים מהם התייאשו מכך שהמחזאי, שהפגין הבטחה גדולה בשנות השישים והשבעים, התייבש באופן יצירתי. למעשה, "שלוש נשים גבוהות" זכה בפרס פוליצר לדרמה בשנת 1994, כמו גם בפרסי חוג מבקרי הדרמה, לוסיל לורטל, ופרסי מעגל המבקרים החיצוניים על המחזה הטוב ביותר."
תקציר העלילה.
מערכה ראשונה.
המחזה נפתח עם שלוש הדמויות הראשיות יחד בחדר השינה של א'. לאורך הסצנה, א' עושה את מרבית הדיבורים. לעיתים קרובות היא נזכרת ומספרת סיפורים על חייה. ב' מתלוצצת איתה, תוך כדי שהיא עוזרת לה לעשות מטלות יומיומיות שהיא מתקשה לעשות בעצמה (לשבת, ללכת לשירותים, להיכנס למיטה). ג', אשר מנסה להשחיל מילה בנוגע למטלות אותן היא מנסה להשלים, נוטה להירתע בעקבות הסיפורים הארוכים של א'. ג' לעיתים קרובות מאתגרת את ההצהרות הסותרות והלא-הגיוניות של א'; אבל ב' שמורגלת ל-א' והרגליה מניאה את ג' מכך. המערכה הראשונה מסתיימת כאשר ל-א', באמצע אחד מסיפוריה, יש אירוע מוחי.
מערכה שנייה.
המחזה ממשיך כאשר בובה של א' שוכבת במיטה. א', ב' ו-ג' כבר לא הישויות הנפרדות שהיו במערכה הראשונה, אלא מייצגות את א' בתקופות שונות בחייה (הגילאים שלהן תואמים את אלה של א', ב' ו-ג' במערכה הראשונה). מכיוון ש-א', ב' ו-ג' במערכה זו מאוד קוהרנטיות (בשונה מה-א' הסנילית של המערכה הראשונה), הקהל זוכה לתובנה הרבה יותר ברורה לגבי עברה של האישה.
בשלב מסוים, הבן נכנס לשבת ליד הבובה. א' ו-ב' (אשר בלתי נראות עבורו) לא שמחות לראות אותו, בגלל הקרע ביניהם. ג' (אשר גם בלתי נראית עבורו) אינה חכמה יותר, מכיוון שהיא מתקופה לפני נישואיה של האישה. הבן לא אומר דבר לאורך כל הדרך, ועוזב לפני סוף המחזה.
המחזה מסתיים בכך ש-א', ב' ו-ג' מתלבטות על הרגע המאושר ביותר בחייהן. א' אומרת א המילה האחרונה באומרה: "זהו הרגע המאושר ביותר. כשהכל נעשה. כשאנו עוצרות. כשאנו יכולות לעצור."
הפקות.
המחזמר זכה בבכורה עולמית בתיאטרון האנגלי בווינה ביוני 1991. את המחזה ביים אלבי, עם קאסט שכלל את מיירה קרטר כאישה הזקנה, קתלין באטלר כאישה בגיל העמידה, סינתיה בסהאם כאישה הצעירה, והווארד ניטינגאל בתור הבן.
ההצגה נפתחה באוף ברודוויי בתיאטרון הוויניארד ב-27 בינואר 1994, ונסגרה ב־13 במרץ 1994. היא בוימה על ידי לורנס סחרוב. הקאסט כלל את ג'ורדן בייקר (בתור ג'), מיירה קרטר (בתור א'), מייקל רודס (בתור הבן), ומריאן סלדס (בתור ב'). ההפקה עברה לתיאטרון הפרומנייד ב-13 באפריל 1994, שם רצה עד ל-26 באוגוסט 1995. במהלך הריצה, סלטס קיבלה את התפקיד של א', כאשר ג'ואן ואן ארק ופרנסס קונרוי קיבלו את התפקיד של ב'.
המחזה נפתח בבכורה בווסט אנד בתיאטרון ווינדהאם באוקטובר 1994, בבימויו של אנתוני פייג' בכיכובן של מגי סמית' (ג'), פרנסס דה לה טור (ב'), אנסטסיה היל (ג') וג'ון אירלנד (הבן).
המחזה הועלה מחדש בלונדון בתיאטרון ווינדהמס באוקטובר 1995, בבימויו של אנתוני פייג' ובכיכובן של מגי סמית', שרה קסטלמן וסמנתה בונד.
המחזה עלה בבכורה מחודשת בברודוויי בתיאטרון הגולדן ב-29 במרץ 2018, בבימויו של ג'ו מנטלו ובכיכובן של גלנדה ג'קסון בתור א', לורי מטקלף בתור ב' ואליסון פיל בתור ג'. ההפקה הייתה מועמדת לפרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזה. ג'קסון ומטקאלף זכו בפרס טוני לשחקנית הראשית ולשחקנית משנה הטובות ביותר במחזה בהתאמה.
בישראל.
בפברואר 1997 עלה המחזה בישראל בתיאטרון הבימה בתרגומה של רבקה משולח, בבימויו של ג'ק מסינגר ובכיכובן של ליא קניג (א'), טטיאנה קנליס אולייר (ב'), יעל הדר (ג'), וירון מוטולה (הבן).
איך למדתי לנהוג
איך למדתי לנהוג (באנגלית: How I Learned to Drive) הוא מחזה מאת המחזאית האמריקאית פולה ווגל. המחזה עלה בבכורה ב-16 במרץ 1997, באוף ברודוויי בתיאטרון הוויניארד . על יצירה זו זכתה ווגל בפרס פוליצר לדרמה לשנת 1998.
הסיפור עוקב אחר היחסים המיניים המתוחים בין חתיכה קטנה (Li'l Bit) לבעלה של דודתה, הדוד פק (Uncle Peck), החל מגיל ההתבגרות שלה דרך שנות העשרה שלה לקולג' והלאה. באמצעות הנהיגה כמטפורה וסוגיות של פדופיליה, גילוי עריות ומיזוגיניה, המחזה חוקר רעיונות של שליטה ומניפולציה.
תקציר העלילה.
ההצגה מגוללת את סיפורה של אשה המכונה חתיכה קטנה (Li'l Bit) כשהיא מתמודדת עם מערכת היחסים, הכוללת ניצול מיני, עם דודה פק במהלך גיל ההתבגרות שלה. פרט לחתיכה קטנה ודוד פק, מקהלה יוונית של שלוש דמויות משחקות את כל הדמויות האחרות בחייהם. התסריט הוא מחזה זיכרון המסופר ברובו בסדר לא כרונולוגי, כאשר התמונה הראשונה מתרחשת בשנת 1969 בחניון במרילנד הכפרית. חתיכה קטנה בת 17 ויושבת במכוניתו של הדוד פק. פק משחרר את החזייה שלה דרך חולצתה, מעשה שחתיכה קטנה לא מרגישה בנוח איתו. חתיכה קטנה מזכירה שהיא מסיימת תיכון והולכת ל"קולג' מפואר" בסתיו, בזמן שהדוד פק ממשיך להעריץ את גופה.
חתיכה קטנה שוברת את התמונה הזו כדי לתאר את משפחתה בפני הקהל. היא מסבירה את מנהג משפחתה לחלוקת כינויים המבוססים על אברי מין לבני המשפחה. זו הסיבה שהיא קיבלה את הכינוי חתיכה קטנה לכל החיים. המנהג כולל את אמה האלכוהוליסטית, "פלא חסר ציץ" (titless wonder), סבה המיזוגיניסט "ביג פאפה", סבתה הכנועה, ובן דודה הצעיר BB (ביצים כחולות). ארוחת ערב משפחתית טיפוסית ב-1969 משפחתה של חתיכה קטנה (אותה מגלמים שלושת חברי המקהלה היוונית) מספרים בדיחות על כמה שהיא "שופעת". פק הוא בן המשפחה היחיד שתומך בחלומותיה של חתיכה קטנה ללמוד בקולג'. מתוסכלת, חתיכה קטנה עוזבת את ארוחת הערב לאחר שסבא מרחיק לכת עם העלבונות שלו. אשתו של פק, הדודה מרי (אחות אמה של חתיכה קטנה), מבקשת ממנו לנחם את חתיכה קטנה, דבר המצביע על כך שהיא (מרי) אינה מודעת להתעללותו.
חתיכה קטנה מגלה שבסופו של דבר היא איבדה את מלגת הלימודים שלה והיא גורשה מהקולג' בגלל בעיית שתייה. היא בילתה את רוב אותה השנה בנהיגה בכבישים מהירים, והתפעלה כמה טוב לימד אותה פק לנהוג. לאחר מכן יש לה זיכרון משנת 1968, בו הדוד פק לוקח אותה למסעדת חוף מזרחי מפוארת כפרס על שעברה את מבחן הנהיגה שלה בניסיון הראשון. פק מזמין בערמומיות צדפות ומרטינים עבור חתיכה קטנה, ואילו אמה של הילדה נותנת לה עצות לא חיוביות על שתיית אלכוהול. חתיכה קטנה ואמה משתכרות יותר ויותר ממרטינים. פק סוחב את חתיכה קטנה השיכורה למכוניתו, שם הם דנים באופי מערכת היחסים שלהם. חתיכה קטנה מנשקת בשכרות את דודה, אך פק מסרב להמשיך עד שהיא אומרת ברור אחרת. חתיכה קטנה מתחילה להטיל ספק בהולמות מערכת היחסים שלה עם דודה.
נערת המקהלה היוונית משתלטת בקצרה על הצגת זיכרון שאינו של חתיכה קטנה. במונולוג, הדוד פק מעניק לבן הדוד BB הבלתי-נראה שיעור דיג, שם משתמע מאוד כי הוא משתמש בזה ככיסוי כדי להטריד את הנער באותה דרך בה נהג לנצל את חתיכה קטנה. חתיכה קטנה שוב לוקחת שליטה כדי לשחזר שיחה שקיימה עם אמה וסבתה על סקס. אמא מנסה לסייע בהסבר נושאים כמו אורגזמות והסכמה, ואילו סבתא מייללת שחתיכה קטנה צעירה מכדי לדעת על סקס ומשתמשת בטקטיקות הפחדה כדי למנוע ממנה לעשות זאת עד שהיא נשואה. חתיכה קטנה הבוגרת שוברת את הזיכרון כדי להסביר שהיא עשתה סטוץ עם ילד בן שבע-עשרה כשהייתה בת עשרים ושבע, כדי לחוות את המשיכה לבשר הצעיר שדוד שלה חש פעם. לאחר מכן היא חוזרת לזיכרון, שהופך לוויכוח בין אמא לסבא וסבתא. לאחר שלא הצליחה להתמודד עם הזיכרון הזה שוב, חתיכה קטנה משנה את הזיכרון (כחלק ממטאפורת הנהיגה, היא משווה את זה לתחנות מתחלפות ברדיו) לזיכרון שבו הדוד פק לימד אותה לראשונה כיצד להתניע מכונית. כדי להראות בכנות שאכפת לו מחתיכה קטנה מעבר לגופה, פק נותן עצות הגיוניות כיצד להיות בטוחים בכביש. חתיכה מתבלבלת באשר כיצד פק יכול לנצל אותה תוך שהוא מסייע לה.
הסצנה הבאה היא סדרת תצלומים מימי בית הספר של חתיכה קטנה משנת 1966, שם התמודדה עם לעג והטרדות מיניות מצד שאר התלמידים בעקבות שדיה הגדולים. אחד הילדים מבקש ממנה לרקוד בריקוד קופצני (sock hop), אבל חתיכה קטנה מסרבת מתוך אמונה שהוא רק רוצה לראות את השדיים שלה "מקפצים" בזמן שהיא רוקדת.
הסצינות עוברות לשנת 1965, שם הדוד פק מצלם תמונות "pin-up" פרובוקטיביות של חתיכה קטנה. הדודה מרי עולה לבמה כדי להגן על מעשיו של בעלה בפני הקהל. היא טוענת שהוא אדם טוב ושהאשמה הבלעדית היא של חתיכה קטנה שפיתתה אותו. היא מאמינה שאפשר להציל את נישואיה ברגע שאחייניתה תלך לקולג'.