בשנים 1973-1975 זנח אריכא את העיסוק בציור והתמקד ברישום והדפס מתוך התבוננות. ההדפס "סלעי ירושלים" הוא אחד מסדרה בת שישה הדפסי-אבן שיצר אריכא בעת ביקור שלו בישראל בשנת 1975. העבודה הודפסה במהדורה של 35 עותקים על גיליון נייר בגובה 77 ס"מ, וברוחב 57 ס"מ.
הרישום של אריכא מתמקד בקטע סלעי של הנוף הירושלמי במבט תקריב. את רוב הפורמט תופס תיאור של סלעים ומעליהם מתוארת צמחייה דלילה. מרדכי עומר כתב על סדרת הדפסים אלו כי .
דמוקרטיית האצילים
דמוקרטיית האצילים (לטינית: Aurea Libertas; פולנית: Aurea Libertas; ליטאית: Aurea Libertas) הייתה מערכת פוליטית מיוחדת של ממלכת פולין, ולאחר איחוד לובלין הפכה למערכת הפוליטית של האיחוד הפולני-ליטאי. תחת מערכת זו, כל האצילים (szlachta), ללא קשר למעמדם הכלכלי, נחשבו לבני מעמד שווה ונהנו מזכויות רבות. בני מעמד האצולה שלטו ברשות המחוקקת (הסיים - הפרלמנט של פולין) ובמלך הנבחר של האיחוד.
דודי גולדמן
דודי גולדמן (נולד ב-13 בפברואר 1955) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב המחשבים והטכנולוגיה של העיתון ידיעות אחרונות. מראשוני העיתונאים המסקרים את האינטרנט בישראל.
ביוגרפיה.
דודי גולדמן נולד ב-13 בפברואר 1955 בעיר באר שבע, שם למד בבית הספר היסודי בארי. בשנת 1970 עברה משפחתו לתל אביב-יפו, ואת לימודיו התיכוניים סיים בגימנסיה העברית "הרצליה". ב-1973, סמוך לפרוץ מלחמת יום הכיפורים התגייס גולדמן לצבא הגנה לישראל ושירת ביחידת ההאזנה של חיל המודיעין. עם שחרורו מהצבא בשנת 1976 החל בלימודי תואר ראשון בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב וב-1979 המשיך בלימודי פילוסופיה כללית באותוה האוניברסיטה. כמו כן, גולדמן הוא בוגר בית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב. למד לתואר שני בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
בחודש אוקטובר 1980, עם הקמתו של עיתון "העיר", גולדמן החל לכתוב בו ככתב כללי והתמקד בכתבות מסוג עיתונות חוקרת. במקביל לעבודתו בעיתון העיר ועד 1982 כתב גולדמן בשבועון "כספים", שם והתמחה בכתבות דיוקן של אנשי עסקים ודמויות בולטות בכלכלה המקומית.
בשנת 1981 החל לכתוב בשבועון אנשים ומחשבים, ולאחר שנה וחצי התמנה לעורכו הראשי. באותה שנה החל לעבוד במחלקת המוספים המקצועיים של עיתון הארץ, ושם ערך וכתב כתבות במגוון תחומים; מחשבים, תיירות וכיוצא בזה.
ב-1986 עזב את עבודתו בעיתון הארץ ובאנשים ומחשבים, השתתף בקורס הכתבים של קול ישראל והתמנה לכתב מחשבים וטכנולוגיה בידיעות אחרונות. בין השנים 1987–2001 עבד גם כעורך בדסק החדשות של העיתון.
באמצע שנות התשעים כתב תחקיר מקיף במוסף 7 ימים של ידיעות אחרונות, ובו סקר את רשת האינטרנט בישראל. ישראל עדיין לא הייתה מחוברת לאינטרנט (עד ל-1998), ובכך היה לאחד הכתבים הראשונים שסיקר את הנושא בכלי תקשורת ישראלי גדול. הכתבה הופיעה גם בבחינת הבגרות בעברית באותה שנה.
היה עורך ומגיש שותף של תוכנית טלוויזיה בשם "אינטראקטי-וי", תוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שעסקה באינטרנט, ושודרה בתקופת שידורי הניסיון של הערוץ השני בתחילת שנות התשעים.
החל משנות התשעים גולדמן מלמד תקשורת ועיתונות במוסדות חינוכיים שונים, ביניהם המכללה למינהל. נוסף על כך, הוא מתנדב כמורה לאזרחות ותקשורת בבתי ספר תיכוניים ברחבי המדינה, ובעיקר בכיתות לתלמידים מתקשים. כמו כן היה חבר בוועדה מייעצת למשרד החינוך בנושא רתימת הטכנולוגיה לצורכי השכלה הומניסטית. משמש כראש הקורס לעיתונות בבית הספר חשיפה של האוניברסיטה, ומלמד עריכת חדשות.
הארמייה החמישית (איטליה)
הארמייה החמישית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 5) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
הארמייה הוקמה לראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה ב-25 במאי 1916, כדי לבלום את מתקפת טרנטינו של הצבא האוסטרו-הונגרי. כמפקד הארמייה מונה פייטרו פרוגוני, אשר ב-19 ביוני הוחלף בסטימיו פיאצ'נטיני. הארמייה פורקה כבר ב-2 ביולי של אותה שנה.
מלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה בשנית בלוב ב-7 בספטמבר 1939 במהלך מלחמת העולם השנייה. כמפקדה מונה איטלו גריבולדי. הארמייה הגנה על קירנאיקה והגישות לטריפולי מפני פלישה אפשרית של צרפת מתוניסיה ואלג'יריה. הצורך בארמייה פחת לאחר הקרב על צרפת, והארמייה הפכה למקור לאספקה ואנשים עבור הארמייה העשירית בגבול מצרים. הארמייה פורקה ב-16 בפברואר 1941. היא הוקמה פעם נוספת לתקופה קצרה בין 15 באפריל-5 בספטמבר 1941. היא הוקמה פעם שלישית ואחרונה ב-10 באפריל 1942, ובסיסה היה בפירנצה. היא הגנה על טוסקנה וסרדיניה, ובנובמבר הורחבו תחומי אחריותה גם לקורסיקה. עם כניעתה של איטליה בספטמבר 1943, פורקה הארמייה וחייליה נשבו בידי הגרמנים.
הארמייה השביעית (איטליה)
הארמייה השביעית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 7) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
לאחר התבוסה האיטלקית ההרסנית בקרב קפורטו בנובמבר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, עבר הצבא המלכותי האיטלקי ארגון מחדש בידי ארמנדו דיאז. הארמייה השביעית הוקמה, וכמפקדה מונה ג'וליו צ'זאר טאסוני. ביוני 1918 לחמה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, ובהמשך לחמה בקרב ויטוריו ונטו. הארמייה פורקה עם סיום המלחמה.
מלחמת העולם השנייה.
הארמייה הוקמה בשנית בספטמבר 1939, וכמפקדה מונה הנסיך אמנואלה פיליברטו, דוכס גנואה. הארמייה פורקה ב-14 בדצמבר של אותה שנה, וב-12 ביוני 1940 הוקמה מחדש והוחזקה בעתודה. היא הייתה אמורה להשתתף בפלישה האיטלקית לצרפת, אולם בפועל לא לחמה ופורקה ב-31 באוקטובר 1940. היא הוקמה פעם נוספת ב-30 בספטמבר 1940 והגנה על פוליה, קמפניה ולאציו. ב-1942 הורחבה אחריותה גם אל קלבריה. בספטמבר 1943 נכנעה איטליה בפני בעלות הברית, והגרמנים כבשו את צפון המדינה. הגרמנים פירקו את הארמייה השביעית, והעבירו לגרמניה את רכבותיה, ציודה ועמדות החוף שלה. חיילי שש הדיוויזיות שלה פורקו מנשקם והורשו לחזור לביתם.
הארמייה התשיעית (איטליה)
הארמייה התשיעית של הצבא המלכותי האיטלקי (באיטלקית: Armata 9) הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר.
היסטוריה.
מלחמת העולם הראשונה.
לאחר התבוסה האיטלקית ההרסנית בקרב קפורטו בנובמבר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, עבר הצבא המלכותי האיטלקי ארגון מחדש בידי ארמנדו דיאז. הארמייה התשיעית הוקמה, וכמפקדה מונה פאולו מורון. ביוני 1918 לחמה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, ובהמשך לחמה בקרב ויטוריו ונטו. הארמייה פורקה עם סיום המלחמה.
מלחמת העולם השנייה.
ב-9 בנובמבר 1940 הועברה ארמיית הפו לאלבניה והיא הפכה להיות הארמייה התשיעית. הארמייה השתתפה בפלישה האיטלקית ליוון, אולם בעקבות מתקפת נגד יוונית נהדפה חזרה לאלבניה. הקמפיין נתקע עד שהגרמנים פלשו גם הם אל יוון באפריל 1941. לאחר סיום המערכה כנגד יוון היוותה הארמייה את כוח הכיבוש האיטלקי באלבניה, וכן בחלקים מדלמטיה ומונטנגרו שסופחו לאלבניה הכבושה. בספטמבר 1943 פורקה הארמייה בידי הגרמנים, ורבים מחייליה, ובין היתר כל הדיוויזיה ה-41 "פירנצה", הצטרפו אל הפרטיזנים האלבנים.
חוקת 3 במאי 1791
חוקת 3 במאי 1791 (בפולנית: Konstytucja 3 maja; בליטאית: Gegužės trečiosios konstitucija) אומצה בידי הסיים הגדול (פרלמנט) של האיחוד הפולני-ליטאי. החוקה נכתבה במשך 32 חודשים ואומצה באופן רשמי כחוק הממשלתי ("Ustawa rządowa"). המסמך נועד לתקן את הליקויים הפוליטיים שהיו קיימים באיחוד. המערכת הפוליטית של דמוקרטיית האצילים העניקה זכויות רבות מדי למעמד האצולה (szlachta) ועם הזמן הביאה לשחיתות. לאימוץ החוקה קדמה תקופה של תסיסה בקרב העם, שדרש רפורמות פוליטיות. הרפורמות הביאו לבחירות ממלכויות ולבחירתו של סטניסלאב פוניאטובסקי כמלך האחרון של האיחוד.
החוקה ביקשה להחליף את האנרכיה ששררה בממלכה במונרכיה חוקתית. היא הציגה אלמנטים של שוויון פוליטי בין בני המעמד הנמוך לבני האצולה, והעניקה לאיכרים הגנה ממשלתית, בכך מיתנה את שעבודם. החוקה אסרה על הליכים פרלמנטריים כגון הליברום וטו, שאפשר לכל אחד מבני האצולה להביא לפירוק המושב הנוכחי של הסיים. שכנות האיחוד הגיבו בעוינות כלפי החוקה. פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, ביטל את הברית בין שתי המדינות. האיחוד הותקף בידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, ומלך האיחוד נאלץ לבסוף להיכנע.
החוקה הייתה החוקה הדמוקרטית הראשונה באירופה, והיא נשארה בתוקף למשך תקופה של פחות מ-19 חודשים; היא בוטלה על ידי הגרודנו סיים , מושב הסיים האחרון של האיחוד, ב-23 בנובמבר 1793. עד 1795, החלוקה הראשונה והשנייה של פולין הביאו לסיומה של מדינה פולנית ריבונית. במשך 123 השנים הבאות, חוקת 3 במאי 1791, נתפסה כעדות להצלחתן של הרפורמות הפנים-מדינתיות וכסמל המבטיח את השבת הריבונות של פולין.
לזכר החוקה נבנו מספר מבני הנצחה ואנדרטאות ברחבי פולין, הראשונה שבהן היא אנדרטת החוקה בלובלין.
נמל התעופה גיברלטר
נמל התעופה הבינלאומי של מלטה
הסיים הגדול