המוזיקה לסרט נכתבה על ידי אניו מוריקונה, היא מורכבת מכלים סטנדרטיים כמו חצוצרה וכן משריקות. מוריקונה אמר כי חלק מהמוזיקה נכתבה לפני הסרט ולכן לפעמים לא הייתה מותאמת לחלוטין לסרט מבחינת הזמן, פעמים רבות העדיף לאונה להאריך את הסצנות על מנת לסיים את קטע המוזיקה, זו אחת הסיבות לאיטיותו של הסרט.
מקורות.
למרות שהסרט פורסם כ"הסרט הראשון מסוגו", העלילה והצילום היו מבוססים במידה רבה על סרטו של אקירה קורוסאווה, "יוג'ימבו", מפיקי "יוג'ימבו" אף הגישו תביעה בנושא. קורוסאווה כתב ללאונה על הסרט: "זה סרט מצוין, אבל זה הסרט שלי".
לבסוף זכה קורוסאווה בתביעה וקיבל 15% מהזכויות על הסרט ואת הזכות להפצתו באופן בלעדי ביפן, טאיוואן וקוריאה הדרומית. קורוסאווה אמר לאחר מכן כי הוא הרוויח יותר כסף מסרטו של לאונה מאשר מה שהרוויח מסרטו שלו.
הצלחה.
הסרט נחל הצלחה גדולה באיטליה ובאירופה. זמן קצר לאחר יציאת הסרט בארצות הברית כתב בוסלי קראוטר בניו יורק טיימס כי כמעט כל קלישאה של המערב ניתן היה לראות בסרט ואף ביקר בהתנשאות את משחקו של איסטווד.
בתרבות הפופולרית.
בעבור חופן דולרים מצוטט לעיתים קרובות בתרבות הפופולרית. דוגמאות מפורסמות הן בסרטים בחזרה לעתיד 3, ולהרוג את ביל ובתוכנית הטלוויזיה מסע בין כוכבים. הסרט האיש האחרון שנשאר שיצא בשנת 1996 בכיכובו של ברוס ויליס, הוא שילוב בין בעבור חופן דולרים לבין יוג'ימבו. הספר "האקדוחן" מתוך סדרת הספרים המגדל האפל הושפע גם הוא מהסרט.
פרידריך דירנמט
חורב
פרנק בורמן
פרנק בורמן (באנגלית: Frank Borman; נולד ב-14 במרץ 1928) הוא טייס חלל בתוכנית ג'מיני ובתוכנית אפולו להנחתת אדם על הירח.
השכלה.
בורמן נולד בגארי שבאינדיאנה. בורמן למד טיסה כבר בגיל 15. סיים את האקדמיה הצבאית האמריקאית בווסט פוינט בשנת 1950 כבוגר במדעים. בשנת 1957 השלים תואר שני בהנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה. בשנת 1970 השלים את התוכנית המתקדמת למינהל בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
שירות צבאי.
בורמן שירת בחיל האוויר האמריקאי כטייס קרב, מדריך וטייס ניסוי. היה עוזר הוראה (מתרגל) בתרמודינמיקה ומכניקה של נוזלים במכללה הצבאית בווסט פוינט. בעת בחירתו לנאס"א היה מדריך טיסה בבית הספר לטיסה בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה.
שירות בנאס"א.
בשנת 1962 נבחר על ידי נאס"א לתוכנית ג'מיני ואפולו. בשנת 1965 היה מפקד ג'מיני 7, שם, יחד עם ג'יימס לוול, ביצע את החבירה הראשונה בחלל, עם ג'מיני 6. בשנת 1967 השתתף בוועדת החקירה לאסון אפולו 204 (שכונתה "אפולו 1" מאוחר יותר). מאוחר יותר קיבל את תפקיד מנהל תוכנית אפולו, והנהיג את הצוות שתכנן מחדש את חללית אפולו. השתתף במשימת אפולו 8, שהייתה הפעם הראשונה שבני אדם עזבו את מסלול כדור הארץ, והקיפו את הירח.
עזב את נאס"א וחיל האוויר ב-1970 בדרגת קולונל.
לאחר נאס"א.
בתום שירותו היה ליועץ מיוחד בחברת התעופה איסטרן איירליינס. מאוחר יותר קיבל תפקיד סגן נשיא לפעולות בחברה. הוא המשיך להתקדם בחברה זו עד לתפקיד נשיא ומנכ"ל החברה, עד לפרישתו בשנת 1986.
שירת כשגריר נשיאותי מיוחד במזרח הרחוק ואירופה, ובתפקיד זה השיג תמיכה לשיחרור השבויים האמריקאים בצפון וייטנאם.
אותות ועיטורים.
בנוסף, כמו אסטרונאוטים רבים אחרים, הוא קיבל לאחר פרישתו מנאס"א במהלך השנים שלל אותות כבוד מגופים ממשלתיים ופרטיים. בשנת 1968 הוא נבחר לאיש השנה של המגזין טיים יחד עם ג'יימס לוול וויליאם אנדרס.
רומן רולן
רומן רולן (בצרפתית: Romain Rolland; 29 בינואר 1866 - 30 בדצמבר 1944) היה סופר, מחזאי וחוקר מוזיקה צרפתי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1915.
תולדות חייו.
רומן רולן נולד בקלאמסי שבחבל בורגונדי. הוא היה בנו של נוטריון. רולן למד היסטוריה בפריז וברומא וקיבל תואר דוקטור בשנת 1895. הוא לימד היסטוריה במשך חמש שנים באקול נורמל סופרייר, ותשע שנים היה מורה לתולדות המוזיקה באוניברסיטת סורבון בין השנים 1900–1912, וכתב בעיקר על מוזיקה ומוזיקאים. בשנת 1906 פרסם את חיי מיכלאנג'לו, ובשנת 1908 פרסם את מוזיקאים של היום ומוזיקאים של הימים ההם. בשנת 1910 רולן פרסם ביוגרפיה של הנדל ובשנת 1911 את חיי טולסטוי. אחרי מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, פרסם את מסע מוזיקלי בעבר, ובשנת 1922 את בטהובן האיש ואמונתו.
בימי מלחמת העולם הראשונה עבר רולן לשווייץ, ובהיותו פציפיסט, הטיף לשלום והיה פעיל בצלב האדום. הוא הושפע מתורותיהם של לב טולסטוי ושל גנדי. רולן נטה בתחילה לקומוניזם, אך התנגד לטרור ולכפייה שהתלוו לו. הוא היה זה שעודד את פנאיט איסטרטי להתחיל לכתוב.
מחקרו תולדות האופרה באירופה לפני לולי וסקרלטי זכה בפרס האקדמיה הצרפתית.
בשנת 1915 הוענק לו פרס נובל לספרות על "האידיאליזם האציל בו מצטיינת פעילותו הספרותית, בגלל האפיון (קרקטריזציה) הנאמן והשופע של האנושות המעידה על רגש עמוק ביותר".
בשנים 1923 עד 1936 ניהל רולן חליפת מכתבים עם זיגמונד פרויד. במכתב מ-1927, בתגובה לביקורת של פרויד על האמונה הדתית, טבע רולן את המונח "חוויה אוקיאנית", המתאר תחושה של אחדות עם היקום. לפי רולן, חוויה זו היא המקור של כל האנרגיה הדתית. אדם יכול לראות בעצמו 'דתי' על בסיס החוויה האוקיאנית לבדה, גם אם הוא דוחה כל אמונה ספציפית.
רולן נפטר בשנת 1944 בכפר וזליי בצרפת, כתוצאה ממחלת השחפת.
רומן רולאן
אליסטר מקלין
אליסטר סטיוארט מקלין (באנגלית: Alistair MacLean; 28 באפריל 1922 - 2 בפברואר 1987) היה סופר סקוטי, מחבר מותחנים וספרי הרפתקאות מצליחים, שהנודע ביותר שבהם הוא "תותחי נברון", שעובד גם לסרט בשם זה. בכתיבתו השתמש גם בשם העט איאן סטיוארט.
חיים.
מקלין היה בנו של כומר ולמד אנגלית כשפתו השנייה, אחרי שפת אמו, גאלית סקוטית. הוא נולד בגלאזגו אבל את רוב ילדותו ונעוריו עשה בדאוויוט, סמוך לאינוורנס. בשנת 1941 התגייס לצי המלכותי, שירת כמלח על סיפון הסיירת "רויאליסט" ולחם במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה למד אנגלית באוניברסיטת גלאזגו, סיים בשנת 1953 ועבד בהוראה.
בעודו באוניברסיטה, החל מקלין לכתוב סיפורים קצרים כמקור הכנסה נוסף וזכה בתחרות בשנת 1954 על סיפורו הימי Dileas. ההוצאה לאור "קולינס" ביקשה ממנו לכתוב רומן והוא נענה בסיירת יוליסס, המבוסס על חוויות המלחמה האישיות שלו. הספר נחל הצלחה רבתית ותוך זמן קצר התאפשר למקלין להקדיש את כל זמנו לכתיבת סיפורי מלחמה, סיפורי מרגלים ושאר הרפתקאות.
בראשית שנות ה-60 פרסם מקלין שני רומנים תחת שם העט איאן סטיוארט כדי להוכיח שהפופולריות של ספריו נובעת מתוכנם ולא משמו על הכריכה. הספרים נמכרו היטב, אך יש לזכור שמקלין לא עשה כל ניסיון לשנות את סגנונו, ואוהדיו יכלו להכירו בנקל מאחורי שם העט הסקוטי. במשך הזמן עלתה מכירת ספריו של מקלין במידה כזאת, שהיה עליו לעבור לשווייץ כמקלט מס. משנת 1963 עד 1966 פרש מקלין מכתיבה וניהל עסקי מלונאות באנגליה.
ספריו המאוחרים של מקלין לא התקבלו בעין יפה כל כך כמו אלה המוקדמים, ומתוך רצון לעדכן את סיפוריו על פי רוח התקופה, גלש לעיתים לעלילות בלתי סבירות עד כדי הפרזה.
הוא נאבק בקביעות עם אלכוהוליזם, שבסופו של דבר הביא למותו במינכן בשנת 1987, בגיל 65. מקלין התחתן פעמיים והוליד שלושה בנים מאשתו הראשונה.
סגנון הכתיבה.
בהשוואה לסופרי מותחנים אחרים בימיו, כגון איאן פלמינג, ספריו של מקלין יוצאי דופן במובן אחד לפחות: הם נטולי סקס ואהבים, משום שמקלין סבר, שהסחות דעת כאלה רק מאטות את הפעולה. הם אינם דומים גם לגישה הטכנו-מתח של ספרים מאוחרים יותר. מקלין איננו נותן לדבר כמעט לעכב את שטף האירועים בספריו. גיבוריו נאבקים כנגד כוחות שאין להביסם, לכאורה, כמעט ללא סיכוי, ובמקרים רבים הוא דוחף אותם עד לגבולות כוח הסבל הגופני והנפשי שלהם. גיבוריו של מקלין הם, בדרך כלל, אנשים רגועים, ציניים, שכל חייהם קודש לעבודתם ולא פעם הם צופנים ידע סודי מסוים. תפנית אופיינית לכתיבתו היא התגלותו של אחד ממשתפי הפעולה הקרובים של הגיבור כבוגד.
הטבע, בייחוד הים והצפון הארקטי, ממלאים תפקיד חשוב בסיפורי מקלין, והוא השתמש במגוון חלקים אקזוטיים של העולם כזירות התרחשות לספריו. רק אחד מהם, When Eight Bells Toll, התרחש בסקוטלנד, מולדתו. ספריו הטובים ביותר של מקלין הם לא פעם אלה שבהם הייתה לו אפשרות לעשות שימוש בידע הישיר שלו עצמו בנושא מלחמה וימאות, כגון הסיירת יוליסס, הנחשב כיום לקלאסיקה בסיפורת ימית.
מבחינה סגנונית אפשר לחלק את ספרי מקלין לארבע תקופות:
בסך הכול פרסם מקלין 28 ספרים וקובץ סיפורים קצרים, בנוסף לספרים על לורנס איש ערב וג'יימס קוק.
מקלין כתב גם תסריטים, מהם מבוססים על רומנים שלו ואחרים משל סופרים אחרים. בסביבות 1980 התמנה על ידי חברת הפקה אמריקאית לכתוב סדרה של מתווי סיפורים, שיופקו בהמשך כסרטים. הוא כתב אומנם על ארגון פיקטיבי של האו"ם, אך הספרים הושלמו לאחר מכן על ידי אחרים. בין אלה "Hostage Tower" מאת ג'ון דניס ו-Death Train" מאת אלאסטייר מקניל. כמה מיצירות אלה אינן נושאות דמיון ממשי לסגנונו של מקלין, בעיקר בשימוש שהן עושות ללא צורך במין ובאלימות.
על פי רבים מספריו של מקלין הופקו סרטים, אבל אף לא אחד מהם הצליח להשיג את רמת הפירוט והעוצמה של סגנון כתיבתו, כפי שהוא בא לביטוי בקלאסיקה כגון המפתח הוא פחד (Fear is the Key); שני הסרטים המוצלחים ביותר מבחינה אמנותית ומסחרית היו תותחי נברון ו-הצונחים אל המוות.
אליסטר מקלין הוכתר בתואר דוקטור לספרות באוניברסיטת גלאזגו בשנת 1983.
גארי לינקר
כ&quot;ט בנובמבר 1947
ניקוס קאזאנצאקיס