אחד הגורמים אשר מווסתים את סדר העדיפויות של המניעים המובילים את ההחלטה הוא תחושת פעלנות יוזמת של המשתתף. במחקרים נמצא כי במצבים בהם הפעלנות היוזמת נמוכה, למשל כאשר משתתפים שפטו החלטות אשר הונחתו עליהם בעל כורחם, הם נטו יותר להתחשב בשוויניות של תוצאות ההחלטה כאשר נשאלו עד כמה הם מסופקים מההחלטה שהונחתה עליהם. זאת בהשוואה למצב בו רמת הפעלנות היוזמת שלהם הייתה גבוהה, למשל כאשר הם עצמם היו מעורבים בהליך קבלת ההחלטה, ולא רק שפטו החלטה שניתנה עליהם בעל כורחם. ממצאים אלו תוקפו גם באמצעות מדידות אלקטרופיזיולוגיות של מוליכות עורית.
אחד ההסברים האפשריים להשפעת הפעלנות על סדר העדיפויות בקבלת החלטה ניתן על ידי שני חוקרים ישראלים: אילן יניב ושהם חשן-הלל. חוקרים אלו שיערו כי כאשר ישנה מעורבות של המשתתף בהליך קבלת ההחלטה, הוא רואה את רווחי האחר מההחלטה כנובעים מנדיבותו ובכך הוא מרוויח ערך מפעולה שכזו, גם במחיר של פגיעה ברווחיו החומריים מההחלטה בצורה שאינה שווה. כאשר המשתתף אינו שותף לקבלת ההחלטה, הוא רואה את תוצאות ההחלטה כמעידות על כישוריו, ועל כן הוא ידחה תוצאות החלטה שמיטיבות עם אחר לעומתו, דבר שמעמיד אותו בעמדת נחיתות.
מושגים קשורים.
תחושת הפעלנות משחקת תפקיד מכריע בהתפתחות קוגניטיבית, לרבות השלב הראשון של מודעות עצמית (או חוויה פרה-תאורטית של מנטליות עצמית של אינדיבידואל), אשר תומכת בתיאוריה של התודעה. למעשה, היכולת של אינדיבידואל לזהות עצמו כסוכן ההתנהגות היא האופן שבו העצמיות נבנית כישות עצמאית מהעולם החיצוני. לתחושת הפעלנות ולמחקר המדעי שלה השלכות חשובות בקוגניציה החברתית , בשיפוט המוסרי ופסיכופתולוגיה. ההבחנה הרעיונית בין SA ו־SO הוגדרה על ידי הפילוסוף והפנומנולוג שון גלאגר.
קולות הנושמים
קולות הנושמים הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר הישראלי עידן רפאל חביב. האלבום יצא לאור ב-9 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים NMC
רקע והפקה.
את האלבום, בדומה לאלבומיו הקודמים, "כל פעם קצת" ו"לאבד עניין בזמן" הפיק המוזיקאי גלעד שמואלי, והעבודה עליו נמשכה כשנתיים וחצי. כשנשאל חביב בראיון למעריב אונליין כיצד האלבום שונה מאלבומיו הקודמים, אמר כי "זה אלבום חשוף יותר שנוגע באהבה וביצר בצורה מאוד ישירה עד כדי כך שאבא שאל אותי אם זה נכון להשתמש במשפט כמו 'שומר על הכבוד בחוץ אבל מתבזה בחדרים'".
מהאלבום הצליח השיר "אין כבר סתם", שהגיע למקום ה-29 במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ ואתר ynet לשנת תשע"ח.
ביקורת.
דודי פטימר ממעריב אונליין העניק לאלבום ביקורת חיובית: "באלבומו החדש, השלישי, 'קולות הנושמים', שיוצא כחמש שנים מאז קודמו, נותן חביב למאזיניו קורטוב מעולמו הפנימי, הקמעה מלנכולי־קמעה אופטימי, ועוטה על עצמו, בפאסון האופייני לו, אדרת פיוטית של שאנסון צרפתי, פולק ישראלי ונגיעות אתניות. כשעל כל אלה מנצחת יד אלקטרונית רכה, שנוסכת נופך עדכני ובלתי שגרתי, השזור היטב בקולו הנעים".
יוסי חרסונסקי נתן לאלבום ציון של ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה והעניק לו גם הוא ביקורת חיובית: "עידן רפאל חביב נמצא במצב רוח של דכדוך. כשאתה מרגיש כך, זה הופך חלק בלתי נפרד מתעודת הזהות המוזיקלית שלך. הקול הקטן והמחוספס כמעט מלחש, מגיע מאיזושהי כנות שגורמת לזמר להישאר באזור המינורי-אינטימי-מלנכולי, לשיר בהפנמה בקווי מתאר אקוסטיים רכים שהם חלק אינטגרלי מהמהות של הזמר והיוצר, שמערב זרם תודעה המכיל התחושה. תוגתו-שירתו נוגעת ומגעת גם כשהוא מגביר קצב. רגישותו מחלחלת להפקה מעודנת מופלאה".
ג'ון הופנר
ג'ון הופנר (באנגלית: John Hoppner; 4 באפריל 1758 – 23 בינואר 1810) היה צייר פורטרטים אנגלי, שהושפע רבות מג'ושוע ריינולדס, שזכה לתהילה כצייר מבריק.
ראשית חייו.
הופנר נולד בווייטצ'אפל בלונדון, בן להורים גרמנים - אמו הייתה אחת מהמלוות הגרמניות בארמון המלוכה. המלך ג'ורג' גילה עניין וחסות אבהית על הילד הצעיר שהולידו שמועות, כי ייתכן שהיה בנו הלא לגיטימי.
הופנר הפך לנער מקהלה בקפלה המלכותית, אך גילה נטייה חזקה לאמנות, בשנת 1775 נכנס לאקדמיה המלכותית לאמנויות. בשנת 1778 זכה במדליית כסף, ובשנת 1782 קיבל את פרס האקדמיה הגבוה ביותר, מדליית הזהב לציור היסטורי, שנושאו היה המלך ליר.
קריירה.
הופנר הציג לראשונה באקדמיה המלכותית בשנת 1780. אהבתו הראשונה הייתה לציורי נוף, אך הצורך בפרנסה חייב אותו לפנות לעסק המשתלם יותר של ציור פורטרטים. הצלחתו הייתה גדולה, וקהל הפונים אליו היו מהמפורסמים והעשירים ביותר, והיה היריב הגדול ביותר של תומאס לורנס ותומאס פיליפס.
לעיתים נדירות הוא ניסה לצייר נושאים אחרים. הנסיך מוויילס ביקר אותו לעיתים קרובות, ורבים מהדיוקנאות הטובות ביותר שלו נתלו בארמון סנט ג'יימס, בעיקר אלה של הנסיך עצמו, הדוכס והדוכסית מיורק, לורד רודני ולורד נלסון. ציוריו האחרים כללו את סר וולטר סקוט, הדוכס מוולינגטון, הנרי בארטל פרר וסר ג'ורג' ביומונט.
יצירותיו המצליחות ביותר היו דיוקנאותיו של נשים וילדים. עבודותיו זכו להערצה רבה בזכות הברק וההרמוניה של הצביעה. אחרי תקופת שפל מסוימת, הופעתן של כמה מתמונותיו הטובות הראתה כי תהילתו כצייר הייתה מבוססת.
באופן יוצא דופן, צייר הופנר את הרקע של הדיוקן באורך מלא של שרלוט, הרוזנת טלבוט, שמיוחס לתומאס גיינסבורו בשנת 1788, השנה בה מת גיינסבורו. הוא נמצא כעת בגלריה לאמנות ציבורית של דנידין.
חיים אישיים.
הופנר היה איש בעל כוח משיכה חברתית ובעל השכלה רחבה - איש העולם.
הוא התחתן עם פיבי רייט, בתו של הפסלת ילידת אמריקה, פיישנט רייט. נולדו להם חמישה ילדים, ומעט ידוע על הצעירים, ביניהם:
מוות.
בשנותיו המאוחרות יותר סבל הופנר ממחלה כרונית של הכבד. הוא נפטר ב־23 בינואר 1810.
מג'ד עזת אל-שורבג'י
מג'ד עִזַת אל-שורבג'י (בערבית: مجد عزت الشربجي; נולדה ב-1981) היא פעילת שלום סורית. ב-2015 קיבלה את אות האומץ הנשי הבינלאומי עבור פעילותה למען נשים וזכויות אדם בסוריה.
ביוגרפיה.
מג'ד עִזַת אל-שורבג'י נולדה בשנת 1981 בדארייה, פרבר של דמשק, שבסוריה למשפחה סונית. כשהייתה בת חצי שנה החלה התקוממות סונית נגד הנשיא המכהן חאפז אל-אסד שהובילה לטבח בעיר חמה. משפחתה של שורבג'י ברחה לצרפת בעקבות האלימות באזור, וחזרה בשנת 1991. שורבג'י סיימה את לימודיה באוניברסיטת דמשק בלימודי ספרות צרפתית ועם סיום לימודיה, עבדה בקמפיין נגד שחיתות בפרברי דמשק.
אקטיביזם.
בשנת 2011, כשהאביב הערבי, הגיע לסוריה שורבג'י ארגנה שביתת שבת בקריאה לשחרר אסירים פוליטיים. היא נעצרה לשבעה חודשים וסבלה מאלימות משטרתית אך המשיכה לפעול בדרכים לא אלימות. כששהתה במעצר, היא העבירה סדנאות למאבק לא אלים לאסירות, ובהובלתה, 150 אסירות פתחו בשביתת רעב על מנת שיוכלו להציג את תביעותיהן בפני שופט. פעילותה האזרחית שהובילה להתנכלויות מצד המשטרה החשאית גרמו לכך ששורבג'י ושלושת ילידה ברחו ללבנון. בעלה מת מעינויים בכלא משום שפעל לשחרורה.
בלבנון היא סייע לנשים סוריות במחנות הפליטים. בינואר 2014, שורבג' הקימה את ארגון לתמיכה לנשים סורית. הארגון מספק תוכניות הכשרה מקצועיות, למימודי שפות ותמיכה נפשית. בשנת 2015 הקימה את בית הספר בעמק בקאע בלבנון, לילדים סורים. נכון לשנת 2016, בבית הספר לומדים יותר מאלף תלמידים סורים.
Web.archive.org
ואטסאפ
LFE ( קיצור של Lisp Flavored Erlang ) היא שפת תכנות פונקציונלית בעלת מערכת איסוף זבל ממשפחת שפות Lisp, שתוכננה ופותחה על ידי רוברט וירדינג (Robert Virding) ושוחררה לראשונה בשנת 2008. היא בנויה על Core Erlang ועל BEAM, המכונה הווירטואלית של שפת התכנות Erlang.
תכונות.
LFE פותחה באמצעות Erlang על מנת ליצור ניב Lisp שיתמוך ב-Fault Tolerance ( היכולת של מערכת לתפקד גם כאשר אחד מרכיביה כושל ) ובמערכות זמן אמת. בנוסף, היא תומכת בחישוב מבוזר. אחד היתרונות המשמעותיים ביותר בכתיבת קוד ב-LFE הוא שניתן לגשת לספריות ה-OTP של Erlang לצורך הפיתוח.
LFE היא שפה מרובת פרדיגמות, כלומר, היא תומכת במספר עקרונות תכנותיים:
תכנות פונקציונלי - תכנות פונקציונלי שם דגש על קריאה לפעולות ופישוטן כביטויים.
מטא תכנות - בפרדיגמה זו, ניתן ״לשכתב את השפה״, כלומר, לשנות ערכים ופעולות אשר מוגדרים בשפה.
Concurrent Computing- חישובים מסוימים מתרחשים במקביל, במקום באופן סדרתי (זה אחר זה).
ל-LFE ישנה מערכת איסוף זבל, כלומר, מערכת שבה סביבת הריצה של תוכנית מחשב משחררת באופן אוטומטי זיכרון שהוקצה דינאמית ואין בו עוד צורך.
היסטוריה.
פיתוח LFE החל בשנת 2007, כאשר רוברט וירדניג החל ליצור אב טיפוס של שפת Lisp שרצה ב-Erlang. וירדינג הכריז על שחרור הגרסה הראשונה של LFE במרץ 2008. הגרסה הראשונה הייתה מוגבלת ולא היה מעטפת ( Shell ) של Lisp .
רציונל.
רוברט וירדינג הצהיר שיצר את LFE ממספר סיבות:
תחביר.
Symbolic Expressions.
כמו ניבי Lisp רבים, LFE היא שפה שבה כל הקוד והמידע נכתבים כביטויים, וישנה הפרדה מועטה עד לא קיימת בתחביר של הצהרה לעומת של ביטוי. כל ביטוי נכתב בתוך סוגריים, ונקראים Symbolic Expression, או בקיצור- S Expression.
רשימות.
ב-LFE, האיברים במבנה הנתונים רשימה (list) מופרדים על ידי רווח. רשימה מוגדרת על ידי המילה השמורה list בתחילת הביטוי ( כחלק מהכתיב התחילי של ניבי Lisp ), לדוגמה:
רשימה זו מורכבת מהמספרים 1 ו-2 ומה- symbol .
דוגמאות קוד.
ניתן לתכנת בLFE באמצעות שורת פקודה (המכונה REPL-Read Evaluate Print Loop) או בקובץ (פרויקט).