ב-1513 פלש לאיטליה לואי ה-12 כדי לממש את תביעותיו למילאנו ונאפולי. כדי להתגונן מפניו ליאו כרת ברית עם ספרד; צרפת נוצחה בקרב נוברה (Novara) ונסוגה. שנתיים מאוחר יותר, עם עלייתו של פרנסואה הראשון לכס הצרפתי, פלשו הצרפתים בשנית. הפעם הם ניצחו את ספרד, האימפריה הרומית הקדושה ואנגליה בקרב מריניינו (Marignano). בעקבות הקרב נחתם בין פרנסואה ולאו הקוֹנְקוֹרְדָט של בולוניה, שהקנה למלך צרפת סמכויות מעשיות רחבות במינויים כנסייתיים בצרפת, אך הכיר בעליונותו הפורמלית של האפיפיור.
בסכסוך הירושה של האימפריה הרומית הקדושה לאחר מותו של הקיסר מקסימיליאן תמך ליאו בפרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה. כאשר בסופו של דבר זכה בכתר קרלוס הראשון מלך ספרד, התייצב בכל זאת לצדו ונגד פרנסואה מלך צרפת.
לאו ולותר.
הכנסייה הקתולית נקלעה לקשיים כלכליים כתוצאה מהמלחמה עם צרפת, בניית כנסיית סן פייטרו, מסע הצלב המתוכנן נגד הטורקים ופזרנותו הכללית של לאו העשירי. כדי לגייס כסף לקופת הכנסייה נאלץ לאו למכור אינדולגנציות ומשרות כנסייתיות ולקחת הלוואות בריבית קצוצה. שיטת האינדולגנציות קדמה אמנם ללאו במאות שנים, אך איתרע מזלו והוא כיהן בתקופה שבה פרסם מרטין לותר את תשעים וחמש התזות שלו, בתגובה לדרשותיו של נזיר דומיניקני שהטיף לאינדולגנציה, והתחיל בכך את תנועת הרפורמציה.
לאו ניסה לגרום ללותר לחזור בו מדבריו בדרכים שונות, ואף פרסם את הבולה Exsurge Domine שבה הוקיעוֹ ככופר. לאחר שלא חזר בו, נידה אותו מהכנסייה בבולה Decet Romanum Pontificem. רעיונותיו של לותר התפשטו במהירות בצפון אירופה, אך לאו לא התייחס ברצינות הראויה לאיום שעמד לפתחה של הכנסייה הקתולית; הוא הניח שכפי שהכנסייה שרדה דורות רבים של מינים, כך תגווע גם תנועתו של לותר.
לאו העשירי נפטר ממחלת המלריה בדצמבר 1521.
אפולו 8
אפולו 8 (באנגלית: Apollo 8) הייתה המשימה המאוישת השלישית בתוכנית אפולו להנחתת אדם על הירח, והראשונה בהיסטוריה האנושית שעזבה את מסלולו ושדה כבידתו של כדור הארץ, נכנסה לשדה כבידתו של גוף שמימי אחר והשלימה את מסעה עם נחיתתה בכדור הארץ.
שלושת אנשי הצוות: פרנק בורמן, ג'יימס לוול הבן וויליאם אנדרס הם בני האדם הראשונים שזכו לראות את צידו המרוחק של הירח.
אפולו 8 היא המשימה הראשונה שעשתה שימוש בטיל סטורן 5, והמשימה המאוישת הראשונה בתוכנית ששוגרה ממרכז החלל קנדי בפלורידה ב-21 בדצמבר 1968 בשעה 7:51 בבוקר.
פראנסס נורת'קאט, האישה הראשונה שאי פעם שעבדה בצוות טכני של נאס"א, תכנננה את מסלול החזרה של אפולו 8 מהירח לכדור הארץ. נורת'קאט בצעה חישובים שהפחיתו את כמות הדלק הנחוצה במשימה - הפחתה שבלעדיה לא הייתה המשימה מצליחה.
המשימה.
לאחר שלוש שעות של הקפת כדור הארץ בזמן שמערכות החללית נבדקות, החל תהליך המעבר למסלול ירחי. 25 דקות מאוחר יותר נפרד השלב השני של המשגר (שנקרא S-IVB) והחללית התהפכה, כדי לאפשר צילום ובדיקה חיצונית של שלב זה. לאחר מכן הושלך מהשלב חמצן נוזלי בפקודה מהקרקע, כדי לתת לו תנופה שהכניסה אותו למסלול סביב השמש.
המשימה בדקה את מערכות מודול הפיקוד, כולל מערכות התקשורת, תמיכת החיים והמעקב, ואיפשרה לבדוק את תפקוד הצוות במסלול ירחי. הצוות צילם את פני הירח, ביצע סקירה טופוגרפית, ואסף ציוני דרך ומידע מדעי אחר, שנדרש למשימות אפולו הבאות.
אפולו 8 כללה מודול פיקוד דומה לזה של אפולו 7, מלבד זאת שפתחי הלחץ וה(ablative) הקדמיים שולבו לפתח אחד, שישמש למעבר למודול הירח במשימות הבאות. מסת החללית (28,817 ק"ג) כללה את מסת מודול הפיקוד ומודול השירות, כולל דלק וחומרים מתכלים. משימה זו לא כללה מודול ירח, משום שפיתוחו פיגר בחמישה חודשים אחר פיתוח שאר חלקי החללית. השיגור בוצע בכל זאת, כדי לעמוד בתחרות מול ברית המועצות, שכבר שיגרה שתי חלליות זונד בלתי מאוישות סביב הירח בספטמבר ונובמבר, והחזירה אותן בשלום לכדור הארץ, והיה חשש שהרוסים יקדימו את האמריקאים בנחיתה על הירח. פרנק בורמן, מפקד המשימה, העיד שזו הייתה למעשה המטרה העיקרית של משימה זו, שבמקור כלל לא תוכננה להגיע אל הירח. במקום מודול הירח החסר, הורכב מודול דמי בעל אותו משקל על המתאם בין החללית לרכב השיגור (הרקטה), לאיזון.
ב-24 בדצמבר, בשידור ישיר לטלוויזיה אמר ויליאם אנדרס: "אנו מתקרבים כעת לזריחת הירח, ולכל האנשים מאחור על כדור הארץ, לצוות אפולו 8 יש מסר שאנחנו רוצים להעביר אליכם: "בראשית ברא אלוהים את השמים ואת הארץ..." וכך המשיכו אנשי הצוות להקריא את עשרת הפסוקים הראשונים של ספר בראשית.
במהלך המשימה, כאשר חזרה החללית מעבר לירח ויצרה שוב קשר עין עם כדור הארץ, צילם הצוות את התמונה המפורסמת של זריחת הארץ מעל אופק הירח.
החללית נחתה ב-27 בדצמבר אותה שנה, באוקיינוס השקט, וחולצה על ידי USS Yorktown.
כהכרה על הישגם של אנשי הצוות, שהיו הראשונים לצאת מתחום כוח המשיכה של כדור הארץ ולהיכנס לתחום כוח המשיכה של גוף שמיימי אחר, נבחרו שלושת אנשי הצוות כאנשי השנה של המגזין TIME לשנת 1968.
הצוות.
פרנק בורמן.
בגיל 15 כבר למד לטוס. סיים את האקדמיה הצבאית האמריקאית בשנת 1950 כבוגר במדעים. בשנת 1957 השלים תואר שני בהנדסה אווירונאוטית במכון הטכנולוגי של קליפורניה. שירת בחיל האוויר האמריקאי כטייס קרב, מדריך וטייס ניסוי. בשנת 1962 נבחר על ידי נאס"א לתוכנית ג'מיני ואפולו. בשנת 1965 היה מפקד ג'מיני 7, שם, יחד עם ג'יימס לוול, ביצע את הפגישה הראשונה בחלל, עם ג'מיני 6. בשנת 1968 השתתף בוועדת החקירה לאסון אפולו 204 (שכונתה "אפולו 1" מאוחר יותר). מאוחר יותר קיבל את תפקיד מנהל תוכנית אפולו, והנהיג את הצוות שתכנן מחדש את חללית אפולו. השתתף במשימת אפולו 8, שהייתה הפעם הראשונה שבני אדם עזבו את מסלול כדור הארץ, והקיפו את הירח.
ג'יימס לוול הבן.
היה אסטרונאוט בתוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו. בשנת 1952 סיים תואר בוגר במדעים באקדמיה למדעים של הצי האמריקאי. בשנת 1958 סיים לימודים בבית הספר לטייסי ניסוי. בשנת 1961 סיים לימודים בבית הספר לבטיחות תעופתית של אוניברסיטת דרום קליפורניה. סרן בחיל האוויר האמריקאי. שירת כטייס ניסוי במרכז הניסויים של הצי. היה מנהל תוכנית מטוס ה־F-4 פנטום, ובמקביל שירת כמהנדס בטיחות בטייסת הקרב 101. נבחר לתפקיד אסטרונאוט ב־1962, והיה אסטרונאוט גיבוי לג'מיני 4 ו־9, וכן היה גיבוי של ניל ארמסטרונג באפולו 11. ב־4 בדצמבר 1965 שוגר בג'מיני 7, שהייתה הפעם הראשונה בה שתי חלליות נפגשו בחלל. ב־11 בנובמבר 1966 שוגר עם באז אולדרין לג'מיני 12, המשימה האחרונה בתוכנית ג'מיני.
ג'יימס לוול התפרסם לאחר מכן כמפקד משימת אפולו 13, שנכשלה במשימתה לנחות על פני הירח בשל תקלה, אולם הצליחה לחזור לכדור הארץ בשלום.
ויליאם אנדרס.
אנדרס נולד בהונג קונג. בשנת 1955 קיבל תואר בוגר במדעים מהאקדמיה של הצי האמריקאי. בשנת 1962 קיבל תואר שני בהנדסה גרעינית מהמכון הטכנולוגי של חיל האוויר. בסיום לימודיו באקדמיה של הצי הצטרף לחיל האוויר כטייס בטייסת יירוט בכל מזג אוויר. מאוחר יותר מונה לאחראי על ניהול טכני של תוכניות תוצאי סיכוך וקרינה של כורים גרעיניים במעבדת הנשק של חיל האוויר בניו מקסיקו. בשנת 1964 נבחר על ידי נאס"א כאסטרונאוט כחלק מהקבוצה השלישית. היה טייס גיבוי של ג'מיני 11 ואפולו 11, והיה טייס מודול הירח באפולו 8.
רוסיה (פירושונים)
ג'יימס לוול
ג'יימס ארתור "ג'ים" לוֹוֶל הבן (באנגלית: James "Jim" Arthur Lovell, Jr; נולד ב-25 במרץ 1928) הוא אסטרונאוט לשעבר בתוכנית ג'מיני ובתוכנית אפולו. הוא אחד מ-24 בני האדם שטסו אל הירח, הראשון מבין שלושה שטסו אל הירח פעמיים, והיחיד שטס אל הירח פעמיים בלי לנחות עליו. לוול היה גם האדם הראשון שטס ארבע פעמים לחלל.
השכלה.
לוול נולד בקליבלנד שבאוהיו. בשנת 1952 סיים תואר בוגר במדעים באקדמיה הימית של ארצות הברית ואוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בשנת 1961 סיים לימודים בבית הספר לבטיחות תעופתית של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשנת 1971 סיים תואר בתוכנית לניהול מתקדם של בית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
שירות צבאי.
לוול הגיע לדרגת קפטן בצי האמריקאי. שירת כטייס ניסוי במרכז הניסויים של הצי במשך ארבע שנים. היה מנהל תוכנית מטוס ה־F-4H פנטום, ובמקביל שירת כמהנדס בטיחות בטייסת הקרב 101 בתחנת האוויר הימית בווירג'יניה.
בשנת 1958 סיים לימודים בבית הספר לטייסי ניסוי.
שירות בנאס"א.
נבחר לתפקיד אסטרונאוט ב־1962, והיה אסטרונאוט גיבוי לג'מיני 4 ו־9, וכן היה גיבוי של ניל ארמסטרונג באפולו 11. ב־4 בדצמבר 1965 שוגר בג'מיני 7 יחד עם פרנק בורמן. משימה זו הייתה הראשונה בה שתי חלליות נפגשו בחלל. ב־11 בנובמבר 1966 שוגר עם באז אולדרין לג'מיני 12, המשימה האחרונה בתוכנית ג'מיני.
ביוני 1967 מונה על ידי לינדון ג'ונסון ליועץ לכושר גופני וספורט. כאשר עדכן הנשיא ריצ'רד ניקסון את הרכב הוועדה ב-1970, הוא מונה ליו"ר הוועדה לכושר גופני.
בין 21 ל־27 בדצמבר 1968 היה טייס מודול הפיקוד ונווט במשימת אפולו 8, המשימה הראשונה שהגיעה אל הירח והראשונה שעשתה שימוש בטיל סטורן 5.
בין 11 ל־17 באפריל 1970 היה מפקד משימת אפולו 13, ופיקד על טיסה זו שעקב כשל טכני שהוביל לפיצוץ מיכל חמצן בחללית, הפכה בעצם למשימת הצלה של שלושת האסטרונאוטים שהיו בה עד לשובם המוצלח חזרה לכדור הארץ. בכך היה לאדם הראשון שהגיע אל הירח פעמיים (אם כי שתי המשימות רק הקיפו את הירח ולא נחתו עליו).
בין 1971 ל־1973 היה סגן מנהל מרכז טיסות החלל מרשל.
לאחר נאס"א.