הלהקה קיבלה נגנים מכל התחומים ומכל הסיגנונות, ובתוך כחצי שנה מנתה כ-8 חברים, המנגנים על שלל כלים. המנהיגה של הלהקה הייתה נווינס, ששרה וניגנה על גיטרה. בשנת 1968 הוחתמה הלהקה על ידי הלייבל Reprise Records () והוציאה את אלבומה הראשון, Sweetwater. האלבום היה לאלבום רוק פסיכדלי יחיד מסוגו ששילב מוזיקת רוק ייחודית עם שלל כלים וסגנונות, אבל בשונה מלהקות בעלות סגנון דומה מאותה תקופה, כדוגמת קינג קרימזון, הלהקה לא התיימרה להיות מתנשאת מבחינה מוזיקלית, אלא השתייכה לזרם ילדי הפרחים ששרר בארצות הברית של שנות השישים.
בשנת 1969 הופיעה הלהקה בפסטיבל וודסטוק למען השלום אחרי ריצ'י הייבנס, והייתה ללהקה הראשונה שהופיעה בפסטיבל זה. הלהקה, שעד אז הופיעה רק בביתי קפה, קיבלה בפסטיבל הזדמנות פז לפרוץ לקהל הרחב, וכך היה - כמעט מיד לאחר ההופעה כבר הוחתמו חבריה עם חברת התקליטים Reprise Records על אלבום שני.
ב־5 בדצמבר אותה שנה הוזמנה הלהקה להתארח בתוכנית האירוח האמריקנית "The Red Skelton Show" ('), שם מתארחים מיטב האמנים והבדרנים של התקופה. ההשתתפות בתוכנית הייתה צעד גדול עבור הקריירה של הלהקה, וגם הייתה פרסום טוב לאלבומם החדש.
ב-8 בדצמבר, שלושה ימים לאחר האירוח בטלוויזיה, בדרכה אל אולפן ההקלטות כדי להקליט את אלבום הלהקה השני, נפגעה נווינס בתאונת דרכים קטלנית ונפגעה בידיה, רגליה, בטנה וראשה. היא נכנסה לתרדמת ורק כעבור שמונה חודשים התעוררה. רופאיה הצהירו כי לא תוכל לשיר שוב לעולם, והיא ושאר חברי הלהקה הגיעו להסכמה כי ימשיכו בלעדיה, בזמן שהיא תעבור תקופת שיקום בבית החולים (שנמשכה שלוש שנים, עד שנת 1973).
בלית ברירה, פרד הררה (בסיסט הלהקה) התמנה לתפקיד הזמר וחציו של האלבום שהקליטו הושר על ידיו (החצי, שהוקלט לפני תאונת הדרכים, השני הושר על ידי נווינס). האלבום יצא בשנת 1970 ונקרא "Just for You" (בעברית: רק בשבילך).
הלהקה המשיכה לפעול תחת אותו הלייבל במשך שנתיים, ופרסמה את האלבום "Melon" (בעברית: מלון. 1971). האלבום היה לכישלון ומעריצים רבים של הלהקה התאכזבו מחסרונה של נווינס. לאחר יציאת האלבום הבינו חברי הלהקה כי עידן תם, והלהקה התפרקה.
לאחר ניתוק של מספר שנים, בשנת 1994 הוזמנו חברי הלהקה להשתתף בפסטיבל וודטוק 94', אך חלק ניכר מחברי הלהקה כבר לא היו בני החיים אז: אוגוסט ברנס (צ'לו) נפטר לאחר שנדבק בדלקת ריאות קשה תוך כדי שהוא מטופל בבית חולים גרמני בגלל פציעות שעבר לאחר שנפל ממעלית באתר בנייה בשנת 1979, אלן מלרוביץ (המתופף ואחד משלושת המקימים של הלהקה) נהרג בתאונת דרכים בשנת 1981, אלברט מור (חליל צד) נפטר מסרטן ריאות בשנת 1994. לבסוף הגיעו רק שלושה חברים להופיע, נווינס (שעדיין לא הייתה במיטבה), פרד הררה ואלכס דל זופו (נגן הקלידים של הלהקה). ההופעה הייתה הופעתה הראשונה של נווינס מול קהל מאז תאונת הדרכים שלה, כמעט שלושים שנה קודם.
בשנת 1999, שלושים שנה לאחר הופעתם בוודסטוק, רשת vh1 האמיריקאית חזרה אל סיפורם של להקות "נשכחות" שהופיעו בוודסטוק. תוך כך הרשת חשפה מספר קטעי ארכיון לגבי סיפורה של הלהקה. נוצר עניין ציבורי גדול יחסית בעקבות ציון שלושים השנים לפסטיבל, והרשת החליטה להוציא סרט תיעודי על סיפורה של הלהקה ושל ננסי נווינס בפרט. הסרט, שיצא באותה שנה, נקרא "Sweetwater, A True Rock Story" בעקבות ההצלחה של הסרט ותקופת השיקום הממושכת של נווינס, הצליחו חברי הלהקה הנותרים לקיים מופע איחוד, שצולם והוקלט, ובו נווינס שרה במלוא עוצמת קולה. בראיון עמה אמרה כי זוהי מעיין "נקמה" על כך שרופאיה נהגו להסביר לה כי לא תוכל לשיר יותר. מאז היא המשיכה לשמש כסולנית הלהקה למספר הופעות, ואז הלהקה התפזרה סופית.
הופעתם האחרונה של הלהקה התקיימה בשנת 2002 והוקלטה לאלבום, שנקרא "Live at Last" ומסכם את פעילותה של הלהקה.
סלימן אלמגריבי
סלימן בן־חמו (1927–1998) המוכר בשם הבמה סלימן אלמגריבי היה מוזיקאי, פזמונאי, מלחין, זמר ונגן עוד ישראלי, יליד מרוקו.
ביוגרפיה.
חיים מוקדמים.
נולד במקנס שבמרוקו לזוהרה ולמרדכי בן־חמו. אביו היה זמר וכנר בעל להקה. בילדותו למד בתלמוד תורה ואצל מורה פרטי בביתו.
כשסיים את לימודיו בתלמוד תורה המשיך ללמוד נגינה, תווים ופיתוח קול. בשנים אלו ניגן בתזמורת עם אביו מרדכי ועם אביו של שייך מואיז'ו.
בשנת 1950 נישא לפרחה (פאני) אבוטבול שעבדה כתופרת, ובשנת 1956 עלה איתה ועם שני ילדיהם ארצה. עם הגיעם לארץ נשלחה המשפחה למעברת עולים באשקלון ובהמשך עברו לגור בחיפה.
להקת סלימן אלמגריבי.
לאחר העלייה, אלמגריבי ולהקתו, שאותה ייסד במרוקו יחד עם אחיו, החלו לצבור פרסום. עוד במרוקו, הלהקה ניגנה ושרה באירועים שונים. בראש הרכב האחים עמד אלמגריבי - ששר וניגן על עוד, אלי ניגן בכינור, מוריס ניגן באקורדיון, יצחק תופף על תוף ודרבוקה, ושמעון שר וניגן אף הוא על עוד.
אלמגריבי ניצח על הצד הארגוני של הלהקה, והצלחתה בהרכביה השונים התבססה עליו. לאחר מספר שנים רב התפרקה הלהקה, ואלמגריבי המשיך לעבוד עם להקות אחרות.
פעילות מוזיקלית.
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 החל אלמגריבי להקליט סינגלים אצל האחים אזולאי ביפו.
כשבסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 פרחה במועדוני הלילה בישראל המוזיקה היוונית והמזרחית, אלמגריבי החל להופיע במועדוני לילה ידועים בתל אביב, בין היתר ב"קזבלנקה", ב"לילות פריז" וב"רספוטין". הוא הופיע גם בשאר רחבי הארץ ואף במקומות שונים באירופה, ובעיקר בצרפת.
בישראל הופיע לעיתים עם שייך מואיזו, כשהאחרון אף כתב עבורו כ-40 שירים.
אלמגריבי התבקש מספר פעמים להופיע בביתו של חסן השני, מלך מרוקו, אך בשל חששו מהמוסלמים התחמק מכך. לבסוף, בשנת 1982 נכח המלך חסן באחת מהופעותיו בפריז, ואף העניק לו תמונה שלו עם הקדשה אישית.
ההופעות היו פרנסתו העיקרית, לצד ניסיונו למצוא הכנסות נוספות, ולצד הופעות בהתנדבות. העבודה עם הלהקות בהרכבים שונים נמשכה עד תחילת שנות התשעים.
כמוזיקאי, אלמגריבי כתב, הלחין וניגן בעצמו את רוב השירים שאותם ביצע, כ-100 במספר. במשך שנות פעילותו הוציא אלבומים וסינגלים רבים, ומשך אליו מעריצים רבים מקרב חובבי המוזיקה המרוקאית. בין להיטיו המפורסמים: "זית ונסידו","יא סידי טאלב","רג'אלי למעפר" ו"ג'דרק עלא ג'דרי".
הומאז' לזכרו נערך ב-14 ביוני 2017 על ידי התזמורת האנדלוסית ירושלים בניצוחו של תום כהן. שיריו זכו לביצועים של זמרים רבים וממשיכים להישמע בשמחות ואירועים.
חיים אישיים.
אלמגריבי היה נשוי לפרחה (פאני), שהלכה לעולמה ב-2014. לזוג נולדו ארבעה ילדים. הוא היה אדם דתי שהקפיד על שמירת מצוות ותפילה.
הלך לעולמו ב-1998 (כ"ד בשבט ה'תשנ"ח) לאחר מחלה, ונקבר בחיפה.
רוברט פרדריק פרולק
רוברט פרדריק פרולק (באנגלית: Robert Frederick Froehlke; 15 באוקטובר 1922 - 12 בפברואר 2016) היה איש עסקים, עורך דין ואיש ממשל אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית מיולי 1971 ועד מאי 1973.
ראשית חייו.
רוברט פרולק נולד בנינה, ויסקונסין. הוא סיים את בית הספר התיכון במרשפילד הסמוכה. בין השנים 1940–1943 הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. לאחר סיום לימודיו הוא התגייס לצבא ארצות הברית, שירת בחיל הרגלים באירופה במלחמת העולם השנייה, והגיע לדרגת קפטן לפני שהשתחרר ב-1946.
לאחר המלחמה למד פרולק בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ויסקונסין. הוא סיים את לימודיו שם ב-1949, התקבל ללשכת עורכי הדין ועסק בעריכת דין במדיסון במשרד עורכי הדין מקדולנד ומקדונלד. הוא גם שימש כחבר בסגל ההוראה של בית הספר למשפטים בו למד.
ב-1951 הצטרף פרולק למחלקה המשפטית של חברת הביטוח "סנטרי" ובהמשך שימש בה בתפקיד ניהולי. כידיד ותיק של מלווין ליירד הוא ניהל את מערכות הבחירות שלו לקונגרס. כאשר מונה ליירד כמזכיר ההגנה, מונה פרולק כסגנו לענייני מנהל. הוא שימש בתפקיד עד 1971 ובמהלך תקופה זו הוא קיבל את האחריות על משאבי המודיעין של מחלקת ההגנה והיה יושב ראש המועצה לסקירת ההגנה.
מזכיר הצבא.
ביולי 1971 מונה פרולק כמזכיר הצבא, תפקיד בו הוא כיהן עד מאי 1973. בניהולו פינה הצבא את אחרוני חייליו מווייטנאם ועבר הסבה מגיוס חובה לגיוס התנדבותי. בנוסף, הסתיימה השליטה של הצבא על איי ריוקיו ונסגרו מתקני הלוחמה הביולוגית כדי לעמוד בדרישות של ההסכמים והאמנות הבינלאומיים.
כמזכיר הצבא היה פרולק גם אחראי על שינוי סטטוס השחרור משחרור בנסיבות לא מכובדות לשחרור בכבוד של חיילים אפרו-אמריקאים שהואשמו לשווא בפשעים בפרשת בראונסוויל ב-1906.
קריירה מאוחרת.
לאחר התפטרותו מתפקיד מזכיר הצבא שב פרולק ל"סנטרי" וכיהן כנשיא החברה עד 1976, עת הוא עזב את החברה כדי לכהן כנשיא "איגוד ביטוחי הבריאות של ארצות הברית". לאחר מכן הוא היה נשיא "המועצה לביטוחי חיים של ארצות הברית" עד 1982, כאשר הוא היה ליושב ראש מועצת המנהלים של "אגודת ביטוחי החיים השוויוניים של ארצות הברית", שם הוא כיהן עד 1987 והתמנה כנשיא וכמנהל הכללי של חברת IDS Mutual Fund Group.
לאחר פרישתו ב-1993 התגורר פרולק במיניאפוליס, שם הוא היה פעיל בגיוס כספים למטרות אזרחיות ולמטרות צדקה. יחד עם מי שהייתה אז נגידת אוניברסיטת ויסקונסין, דונה שלאלה הוא היה שותף לניהול מהלך גיוס הכספים הראשון של המוסד. הוא החזיק בבית קיץ בוואופקה שבוויסקונסין לאחר שעבר להתגורר בסקוטסדייל, אריזונה.
רוברט פרולק נפטר בסקוטסדייל ב-12 בפברואר 2016. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
אורי זרנוב
אורי (פטר) זרנוב הוא שחיין ארץ ישראלי, פעמיים ברציפות אלוף ארץ ישראל (1945–1946) במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה.