עם זאת, ב-1976 כבר פיתחו הפלמריאנים היררכיה כנסייתית ובתוך פחות משנתיים הם מינו 91 בישופים. רובם היו מאירלנד ומספרד, ואחרים הגיעו ממספר מדינות באמריקה ובאירופה. בתקופה זו, הפלמריאנים עדיין לא ראו עצמם ככנסייה נפרדת.
עם מות האפיפיור פאולוס הששי באוגוסט 1978, טען קלמנט שהוא הפך לאפיפיור על ידי התערבות אלוהית ישירה, כשהוא מאמץ את השם גרגוריוס ה-17. לאחר שחזר לסביליה הכריז שהכס הקדוש עבר מרומא לפלמר דה טרויה. התקופה הרומית של הכנסייה הסתיימה והכנסייה הקדושה הקתולית האמיתית הוקמה. בשנת 1980 הוקמה המועצה הפלמריאנית, כגוף עליון של הכנסייה.
בשנת 2001 הודפס מה שמכונה בשם "התנ"ך הפלמיריאני" שהוא ספר בחמש כרכים שהיה עיבוד יסודי מאוד של ספרי התנ"ך תוך התבססות על חזיונותיו של גרגוריוס. ב-21 במרץ 2005 מת גרגוריוס והחליף אותו ידידו מנואל אלונסו שאימץ לעצמו את השם פטר השני כשמו האפיפיורי.
הכנסייה הפלמריאנית נעשתה סגורה וייחודית יותר מבעבר, כאשר בכמה הזדמנויות חזר פטר על הרעיון שהכנסייה הפלמריאנית היא התקווה היחידה בעולם הנשלט על ידי השטן. הוא השית כללים רבים שהלכו והבדילו בין הפלמריאנים לבין מי שלא היה בן הכנסייה. חברי הכנסייה אינם נוטים להצביע בבחירות כלליות או להיכנס לבנייני כנסייה של זרמים אחרים ונאסר עליהם להשתתף בטבילות, חתונות או הלוויות של מי שלא היה פלמריאני, כולל קרובי משפחה. פטר הרחיק לכת אפילו יותר והורה להרוס את מכשירי הטלוויזיה, הטלפונים הניידים והמחשבים כדי לא להידבק ב"צרעת המוסרית הסוערת המשתוללת בעולם", כפי שניסח זאת האפיפיור.
באמצעות תרומות נדיבות הצליחו מנהיגי הכנסייה לרכוש כעשרה בניינים במרכז העיר סביליה, ששימשו כמפקדה ומנזרים. הם גם הצליחו לבנות את הכנסייה העצומה המשמשת כמרכז ומקום מושבה הכנסייה הפלמריאנית והיא אחד מבתי התפילה הגדולים ביותר שנבנו בספרד ב ופלמר דה טרויה התבססה כמרכז הרוחני של התנועה.
לאחר שש שנות כהונה, פטר השני מת ביולי 2011 וליורשו מונה קצין הצבא לשעבר חינס חסוס הרננדז מרטינז (יליד 1959). האפיפיור החדש אימץ השם גרגוריוס השמונה עשר ובתקופתו הושלמה בניית הקתדרלה המרכזית, בשנת 2014.
באפריל 2016, גרגוריוס נטש לפתע את הכנסייה הפלמריאנית והותיר פתק, בו קבע כי איבד את אמונתו. הוא הלך לגור עם אישה איתה ניהל רומן עוד קודם לכן. ב-23 באפריל 2016, מרקוס ג'וזף אודרמט, ששימש קודם כמזכירו של גרגיוריוס, הפך לאפיפיור בשם פטר השלישי. במכתביו הוא הכריז על האפיפיור הקודם כ"כופר" ו"חיה מקוללת", שניסה להרוס את הכנסייה כולה. הוא תיאר את התנצלותו של גרגורי כעריצות והאשים את הרננדז בגניבת רכוש לרבות כספים, תכשיטים ורכב BMW המפואר, ששימש את ראש הכנסייה.
בין אפריל ליוני 2016, הרננדז העניק מספר ראיונות לתקשורת הספרדית, בהן הצהיר שהכנסייה הפלמריאנית היא תרמית משוכללת, המבוססת על שקרים.
האפיפיורים הפלמריאנים.
מטה הכנסייה ממוקם במתחם מוקף בחומה של הכנסייה, ממוקם ליד הכפר אל פלמר דה טרויה, כשהחומה מקיפה את קתדרלת הבזיליקה של אמנו המוכתרת של פלמר המכילה את "קתדרת" האפיפיורים הפלמריאנית ולפחות 15 מזבחות.
Nigger
בשפה האנגלית, המילה "Nigger" או Nigga היא כינוי גנאי אתני ומופנית בדרך כלפי אנשים שחורים, אבל בעיקר לאפרו-אמריקאים.
מקור המילה במאה ה־18 כעיבוד למילה הספרדית negro, צאצא של שם התואר הלטיני "niger", שפירושו "שחור". מאז נעשה בה שימוש כמילת גנאי. החל מאמצע המאה ה־20, במיוחד בארצות הברית, השימוש בה על ידי כל אדם שאינו אדם שחור הפך באופן חד משמעי לעלבון גזעני ובתוך כך הוא החל להיעלם מהתרבות הפופולרית הכללית. הכללת המילה ביצירות ספרות קלסיות עוררה מחלוקת בעת המודרנית.
מכיוון שהמונח נחשב לפוגעני ביותר, הוא מכונה לעיתים קרובות בלשון נקייה "The N word" (מילת ה־N). עם זאת, הוא נותר בשימוש על ידי אפרו־אמריקאים בינם לבין עצמם, ובדרך כלל נהגה כ־Nigga. האיות משקף את ההגייה של המילה "Nigger" בניבים בהם משמיטים את האות R ומחליפים את האות E באות A.
אטימולוגיה והיסטוריה.
"Neger" ו־"Negar" הגיעו משפות אירופאיות שונות בהן משמעות המילה היא "שחור", כמו negro בספרדית ופורטוגזית ו־"nègre" בצרפתית שלימים הפכה גם היא למילת גנאי. האות "i" נוספה דרך השפה הלטינית. מבחינה אטימולוגית, "negro" ,"noir" ,"nègre", ו־"nigger" מגיעים מהמילה "nigrum", שורש של המילה הלטינית ("שחור"), מבוטא עם עיצור מכתשי רוטט ב־"r".
בשימוש המקורי בשפה האנגלית, "nigger" (שנכתב אז כ־"niger") הייתה מילה לאדם כהה עור. השימוש המוקדם ביותר שפורסם במונח הוא משנת 1574. על פי מילון אוקספורד, שימוש הגנאי הראשון במונח תועד כעבור מאות שנים, בשנת 1775.
בספרות של המאה התשע עשרה ניתן למצוא שימושים במונח ללא קונוטציה גזענית. מארק טוויין, בספרו האוטוביוגרפי "מסע לאורך המיסיסיפי" (1883), השתמש במונח בציטוטים. ג'וזף קונרד פרסם נובלה בבריטניה בשם "The Nigger of the Narcissus" בשנת 1897, אך הומלץ לו לשחרר אותה בארצות הברית בשם "The Children of the Sea" (ילדי הים).
המילון "אנגלית מודרנית" של H. W Fowler, קובע במהדורה הראשונה (1926) כי השימוש במילה "nigger" כלפי "אחרים מלבד כושים (negroes) מלאים או חלקיים נחשבת לעלבון ובגידה, אם לא חוצפה מכוונת, לפחות חוסר אנושיות יהיר מאוד"; אך המהדורה השנייה (1965) מתארת את המונח כ"תואר הנושא את כל העלבון, הבוז והדחייה שהלבנים גרמו לשחורים."
בסוף שנות השישים, השינוי החברתי שהביאה התנועה לזכויות האזרח הכשירה את מילת הזהות הגזעית "black" (שחור) לשימוש רגיל באנגלית אמריקאית לציון אמריקאים שחורי עור ממוצא אפריקאי. הנשיא תומאס ג'פרסון השתמש במילה זו על עבדיו ב"מאמרו על מדינת וירג'יניה" (1785), אך "black" לא הייתה בשימוש נרחב עד למאה העשרים המאוחרת (ראו תנועת הגאווה השחורה).
בשנות השמונים המונח "אפריקאי־אמריקאי" אומץ בדומה למונחים "אמריקאי־גרמני" ו"אמריקאי־אירי", ואומץ על ידי כלי תקשורת גדולים. יתר על כן, כמילה מורכבת, "אפריקאי־אמריקאי" דומה לבאזוורד "אפרו־אמריקאי", שהייתה נפוצה בתחילת שנות השבעים.
סקרים משנת 2006 הראו כי הציבור האמריקני תופס שימוש נרחב במונח כשגוי או לא מקובל, אך כמעט מחצית מהלבנים ושני שלישים מהשחורים הכירו מישהו באופן אישי שהשתמש במונח כלפי שחורים. כמעט שליש מהלבנים ושני שלישים מהשחורים אמרו כי השתמשו באופן אישי במונח בחמש השנים האחרונות.
שימוש תרבותי.
הגזענות המרומזת של המילה הפכה את השימוש בה לטאבו. כתבי עת ועיתונים בדרך כלל אינם משתמשים במילה אלא משתמשים בגרסאות מצונזרות כמו n*gg*r, n**ger, או "the N-word".
השימוש במונח בספרות ישנה הפך לשנוי במחלוקת בגלל המשמעות המודרנית של המילה כעלבון גזעני. אחת המחלוקות המתמשכות ביותר הייתה השימוש במילה בספרו של מארק טוויין "הרפתקאותיו של האקלברי פין" (1885). הרומן נכתב מנקודת מבטו, ובעיקר בשפה, של ילד לבן לא משכיל, שנסחף במורד נהר המיסיסיפי על רפסודה עם עבד נמלט מבוגר בשם ג'ים. טוויין השתמש במילה בספר (בעיקר כלפי ג'ים) יותר מ־200 פעמים. תומכיו של טוויין טוענים כי הרומן נכתב בשפת הזמן והמקום, ולא כסטריאוטיפ גזעני, מכיוון שג'ים, האיש השחור, הוא דמות חיובית.
בשנת 2011, מהדורה חדשה שפרסמה NewSouth Books החליפה את המילה "nigger" ב"עבד" והסירה גם את המילה "injun", מילה המשמשת לתיאור עמים ילידיים באמריקה. את השינוי הוביל אלן גריבן בתקווה להתמודד עם ה"צנזורה המונעת", שנובעת מהסרת הספר מתוכניות הלימוד בשל השימוש במונחים. השינויים עוררו זעם מצד המבקרים אילון ג'יימס, אלכסנדרה פטרי וכריס מדוז.
עלייה בשימוש ומחלוקת בעשור השני למאה העשרים ואחת.
בשנות העשרים של המאה העשרים ואחת, המונח "nigger" על צורותיו השונות החל להופיע בתדירות הולכת וגוברת בשיח בין אפרו־אמריקאים בינם לבין עצמם, ולמעשה המילה היא הביטוי הפוגעני הנפוץ ביותר במוזיקת היפ הופ. טא-נהאסי קואוטס טען כי אם העובדה שאנשים שאינם שחורים אומרים את המונח בשירה או ראפ תמשיך להיות לא מקובלת, האמריקאים הלבנים ירגישו איך זה לא להיות זכאי "לעשות כל מה שבא להם, בכל מקום." שאלה המועלית לעיתים קרובות היא האם חשיפה תכופה למונח תוביל בהכרח לשינוי התפיסה של המילה כפוגענית בקרב רוב האמריקנים שאינם שחורים, הרואים כיום את השימוש בה לא מקובל ומזעזע.
הוועדה לענייני המדינה של קוריאה הצפונית
הוועדה לענייני המדינה של קוריאה הצפונית (קוריאנית: 조선민주주의인민공화국 국무위원회) היא "גוף ההנהגה השלטוני העליון האחראי על מדיניות" על פי העדכון שנעשה בשנת 2016 לחוקת קוריאה הצפונית. יושב הראש של הוועדה, כפי שמגדירה החוקה, הוא המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ז'ונג-און המכהן בתפקיד מאז נוצרה הוועדה ב-2016.
היסטוריה.
וועדת ההגנה הלאומית נוצרה ב-1972, במקור אחת מארבע וועדות שהיו כפופות לנשיא קוריאה הצפונית קים איל-סונג. בשנת 1993 הועלה מעמדה של הוועדה והתמנה לראשה קים ג'ונג-איל. הוועדה הייתה אחראית על מגוון נושאים הקשורים לביטחון והגנה בקוריאה הצפונית. על פי החלטה של המושב הרביעי של אספת העם העליונה, הפרלמנט הצפון-קוריאני, ביוני 2016, הוחלפה וועדת ההגנה הלאומית בוועדה לענייני המדינה, עם התמקדות מורחבת על נושאי מדיניות שונים שלא קשורים רק להגנה וביטחון.
בחירות.