הלכה נוספת שאמר היא, ש"אין זימון למפרע", ושלושה שאכלו לחם ואחד מהם הקדים ובירך ברכת המזון - שני חבריו יכולים לצרפו לזימון והם ייצאו בכך ידי חובתם, אך הוא לא ייצא ידי חובתו, שכבר בירך.
תקופתו.
בניגוד לקודמיו, שפעלו בתקופה שקטה יחסית מצד הממלכה הפרסית ותושביה, שנשלטה על ידי המלכים משושלת בית ססן, תקופתו של רבה תוספאה הייתה קשה ליהודים. תקופה זו התאפיינה ברדיפות כנגד היהודים, על ידי האמגושים (כהני דת פרסיים), שזכו בתמיכה במעלליהם מצד המלכים הסאסאניים. בתקופתו של רבה תוספאה שלט המלך פירוז הראשון, שנקרא בפי היהודים "פירוז רשיעא" (=הרשע). בין גזירותיו גזר על חטיפת ילדים מבית הוריהם וחינוכם כגויים.
בז' בטבת, שנת ד'ר"ל (470), נאסר ראש הגולה, הונא מרי בר מר זוטרא, ועימו רבנא אמימר בר מר ינוקא ומשרשיא בר פקוד. הונא ראש הגולה ומשרשיא הוצאו להורג 11 יום אחר כך, בי"ח בטבת, ורב אמימר בר רב ינוקא הוצא להורג בחודש אדר של אותה שנה.
בשנת פטירתו, ד'רל"ד (474), הרסו הפרסים בתי מדרשות, וחטפו את ילדי היהודים לחנכם לחיות בדיני פרס. על כסאו של רבה תוספאה ישב רבינא האחרון, שלפי ראב"ד נפטר באותה שנה, ולפי רב שרירא גאון האריך ימים עוד 26 שנה (עד שנת ד'ר"ס - 499).
רבא תוספאה
רבא תוספתא
רבה תוספתא
טום פלטצ'ר
תומאס 'טום' מייקל פלטצ'ר (באנגלית: Thomas 'Tom' Michael Fletcher; נולד ב-17 ביולי 1985) הוא זמר וגיטריסט בלהקת הפופ רוק הבריטית מקפליי (לצדם של דני ג'ונס, דאגי פוינטר והארי ג'אד), וכותב מרבית השירים של הלהקה.
ילדותו ונעוריו.
פלטצ'ר נולד בהארו, לונדון, אנגליה, למשפחה ממעמד הפועלים. אביו, בוב פלטצ'ר עבד בחברת קודאק וניגן בלהקות מקומיות. אמו, דבי פלטצ'ר עבדה כמורה לילדים בעלי צרכים מיוחדים, ומגיל קטן תמכה ועודדה את אהבתו של טום למוזיקה. יש לו אחות קטנה בשם קארי הופ פלטצ'ר שהפיקה בלוגי וידאו למען יוטיוב והתחילה קריירת מוזיקה לאחרונה. כשהיה בן עשר, כיכב פלטצ'ר בתפקיד הראשי ב'אוליבר!' בפלדיום בלונדון לצד ג'ים דייל ששיחק את פייגן .
מקפליי.
ב-2001 חתם טום על חוזה עם חברת התקליטים של באסטד: יוניברסל, יחד עם דני ג'ונס (גיטרה/קולות), לאחר שלא התקבל אל באסטד. המפיקים ערכו אודישנים למתופף ונגן בס, ודאגי פוינטר (בס/קולות רקע) והארי ג'אד (תופים) הצטרפו לטום ולדני והשלימו את הלהקה ב-2003. בנוסף הוא גם כתב את רוב המוזיקה של מקפליי, ביחד עם שאר חברי הלהקה.
ג'יימס בורן (חבר להקת באסטד), חבר טוב של טום, מסייע לעיתים בכתיבת השירים ללהקה.
כתיבת שירים.
פלטצ'ר כותב שירים גם לבאסטד. תשעה מבין הסינגלים שכתב הגיעו למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי (7 מהם של מקפליי ושניים של באסטד). בנוסף הוא כתב 8 שירים מתוך האלבום השני של באסטד A Present for Everyone, ואת כל השירים (חוץ מאחד) באלבום הראשון של מקפליי Room on the 3rd floor, אלבום זה הגיע ישר למקום הראשון במצעדי אנגליה, כמו גם האלבום השני Wonderland.
טום עזר לכתוב מחדש את שיר הנושא לסרט Thunderbirds יחד עם ג'יימס בורן, אשר הגיע למקום הראשון במצעדים. השפעותיו של פלטצ'ר הם: הביטלס, הביץ' בויז, ג'ון ויליאמס, The Who ואמנים חדשים כמו גרין דיי ובלינק-182.
משחק.
בנוסף לפעילותו בתחום המוזיקה, החל פלטצ'ר גם בפיתוח קריירת משחק. הוא למד בבית הספר לתיאטרון של סילביה יאנג, במסגרתו גילם את דמותו של אוליבר טוויסט במחזמר "אוליבר!". הוא הופיע בסרט קצר על המודעות לאיידס, השתתף במספר תשדירי פרסומת, וכן גילם את עצמו, עם יתר חברי הלהקה, בסרט "אני והמזל שלי".
כדור הקפה
הקפות
הקפות הן מנהג דתי בו קבוצת אנשים מקיפה בהליכה או בריקודים מקום או עצם מסוים, בדרך כלל דבר קדוש. הקפות מעגליות כסמל לשלמות ואחדות או שיתוף פעולה לתכלית משותפת, הן נוהג תרבותי שקיים בעמים ותרבויות שונות. באמריקה, היו האינדיאנים מתפללים לירידת גשם או להבסת האויב בזמן שהקיפו את האליל שלהם בריקודים. באסלאם, כחלק ממצוות העלייה לרגל למכה, נהוג להקיף את הכעבה.
ביהדות.
ביהדות, נהוג בחג הסוכות להקיף את הבימה עם ארבעת המינים בכל אחד משבעת ימי החג, ובשמחת תורה להוציא את ספרי התורה מן ארון הקודש ולהקיף בהם את הבימה בבית הכנסת תוך שמחה גדולה, ריקודים ושירה.
על פי המסופר בספר יהושע, בני ישראל סבבו את חומת העיר יריחו הבצורה פעם אחת ביום במשך שבוע, כאשר בראשם הולכים שבעה כהנים ביחד עם ארון הברית, וביום השביעי הקיפו שבע פעמים, תקעו בשופרות והריעו, ואז נפלה החומה והם פרצו לתוך העיר. גם בזמן בית המקדש, כשרצו להרחיב את שטח המקדש, היו מקיפים קודם את המתחם הרצוי, ואז מספחים אותו לבית המקדש.
בחג הסוכות.
ביום טוב הראשון של סוכות ובכל יום מחמשת ימי חול המועד (שאינם שבת), מוציאים ספר תורה מארון הקודש במהלך תפילת שחרית ואחד המתפללים נעמד עמו על הבימה. יתר המתפללים מקיפים את הבימה הקפה אחת, כאשר הם נושאים בידיהם את ארבעת המינים, ושרים את פיוטי ההושענות של אותו יום. הקפות אלו נערכות בסוף תפילת מוסף או לאחר קריאת ההלל. למעט בשבת - שאז אין מתבצעות הקפות.
בהושענא רבה, היום השביעי והאחרון של חול המועד, מוציאים את ספר התורה ומקיפים אותו כמו בימים הקודמים, אך במקום הקפה אחת מבצעים שבע הקפות, זכר לבני ישראל שסבבו שבע פעמים את חומת יריחו. בחלק מהקהילות נוהגים להוציא את כל ספרי התורה מארון הקודש. כמו כן, בנוסף לפיוטי ההושענא המיוחדים להושענא רבה, שרים את פיוטי ההושענות של רוב הימים הקודמים.
בשמחת תורה.
את שיאן של חגיגות חג שמחת תורה מסמלות ה"הקפות", שבהן מוציאים את ספרי התורה מארון הקודש, ועורכים עמם שבע הקפות או יותר מסביב לבימה כשהם נישאים בזרועות המתפללים, תוך שירה וריקודים (בעיקר שירים שמחים, כדוגמת "מפי אל"). את טקס ההקפות נוהגים לערוך בליל החג וביומו. במוצאי החג, עת מתחיל יום טוב שני של גלויות שהוא גם שמחת תורה בחו"ל, יש נוהגים בארץ ישראל לערוך הקפות שניות, בהן יוצאים עם ספרי התורה לרחובות העיר ורוקדים פעם נוספת עם ספרי התורה.
מנהג ההקפות בשמחת תורה הוא ככל הנראה מנהג מאוחר שהחל במאה ה-15. בזמן הראשונים מוזכר מנהג של הוצאת ספרי התורה מההיכל בשמחת תורה בלי הקפות. הרמ"א במאה ה-16 כבר מזכיר גם את הנוהג של הקפות ושל שמחה המלוות את הוצאת הספרים. בזמנם היה נהוג לילך מסביב הבימה בשירה שלוש או שבע פעמים. המנהג לרקוד מסביב הבימה ולא להקפיד על מספר ההקפות, הוא מנהג יותר מאוחר.
על אף שכיום נהוג לערוך ההקפות ברוב קהילות ישראל, בעבר לא התקבל המנהג בחלק מקהילות מערב אירופה ואף נתקל בהתנגדות נחרצת. ר' שלמה זלמן גייגר מציין בספרו דברי קהלות (המהווה מקור חשוב למנהגי יהדות פרנקפורט), כי המנהג הקדום בארצות אשכנז היה שלא להקיף, והוא מבקר בלשון חריפה את רש"ר הירש שהנהיג הקפות כמנהג פולין וכינהו בלעג "חנווני מקיף, כל הישר הולך לא ילך אחריו להקיף". כמו כן, בארבע הקהילות בהן היה נהוג נוסח פרובנס לא קיבלו את המנהג.
על פי מנהג המקובלים מתקופת האר"י, יש לקיים הקפות במוצאי 'שמיני עצרת', וקוראים להן 'הקפות שניות'. ואף הן לכבוד התורה, ולכן יש בהן מצווה. והורה מרן הרב קוק זצ"ל לנגן בהן בכלי שיר, כדי שיהיה ניכר שכבר מוצאי יום טוב, ולא יֵראו כמוסיפים יום טוב שני של גלויות בארץ ישראל (אורח משפט קמב) . מנהג ההקפות השניות התחדש בשנת 1942 (ה'תש"ג) בתל אביב, פרי יוזמה של רבהּ, הרב יצחק ידידיה פרנקל. הרב פרנקל יזם את האירוע במוצאי חג שמחת תורה (שהוא ערב חג שני לתושבי חו"ל) כדי להזדהות עם קהילות אירופה שלא יכלו לחגוג את החג עקב השואה שבה היו נתונים באותה תקופה. המנהג התפשט מאז לכל הארץ, בעיקר כיוזמה של בתי כנסיות וישיבות, אבל תמיד זוכה לשיתוף פעולה של הרשויות, ובעיקר נועד לחבר הציבור שלא יכול או מעוניין לחגוג בבתי הכנסיות בחג עצמו על ידי הבאת החגיגות לכיכרות במרכזי הערים והוספת כלי נגינה והגברה שאותם לא היה אפשר להוסיף במהלך החג.
הקפת חתן.
בחלק מקהילות אשכנז ומזרח אירופה נהוג שכשהכלה מגיעה לחופה בלוויית שושביניה, היא מקיפה את החתן שבע או שלש פעמים, ולבסוף מתייצבת לצידו. המקור הקדום ביותר למנהג מופיע בשנת 1430 בפירוש לתורה של ר' דוסא היווני, שמציין שביהדות אוסטריה נהגו להקיף 3 פעמים, ומטעים זאת בפסוק ב: "כִּי בָרָא ה' חֲדָשָׁה בָּאָרֶץ נְקֵבָה תְּסוֹבֵב גָּבֶר". במהלך השנים השתנה המנהג בחלק מהקהילות משלש הקפות לשבע, ייתכן שהשינוי נבע מהחשיבות שיש למספר שבע בתורת הקבלה. עם הזמן גם הועלו הסברים שונים למנהג ההקפות, כגון שהן מסמלות את חומת יריחו שנפלה בעקבות שבע ההקפות שערכו סביבה יהושע ובני ישראל, כך גם יפלו המחיצות בין בני הזוג. טעם נוסף שהוזכר הוא שההקפות נעשות לזכר שבעת התנאים המוזכרים בספר הושע באירוסין הסמליים שבין ה' לישראל, או לזכר שלשת הדברים שהכלה מתקדשת בהם: כסף שטר וביאה. ייתכן גם שהמנהג נוצר בהשפעת עמי האזור הנכריים.
הקפת הנפטר.
בקהילות יהודיות רבות נהגו בעבר המטפלים במת והמלווים אותו, להקיף את המיטה שבע פעמים לפני קבורתו, ולומר פסוקי תהילים כגון "יושב בסתר עליון" ו"אנא בכח", כסגולה להינצלות ממזיקים. המנהג שאוב מתורת הקבלה, אך כיום כמעט ולא נוהגים מנהג זה כי אם לעיתים רחוקות וכשהנפטר הוא איש חשוב ביותר. מנהג זה חדר לתימן בדורות האחרונים, ונהגו בו לנפטר שהיה גדול בתורה. כך נוהגים גם כיום אשכנזים בני הדור הישן, וכן בני קהילת הפרושים בירושלים, כאשר קוברים נפטרים חשובים כגון רבנים ואישי ציבור.
באסלאם.