על פי פרסומי עיריית תל אביב שטח יפו העתיקה עומד על 300 דונם.
רקע.
שטח המתחם היה ברוב התקופות מרכזה של יפו.
יפו של ימינו נבנתה מחדש בראשית המאה ה-19, לאחר שניזוקה במלחמות של נפוליאון וגם של אבראהים פאשא וכן בתים רבים נחרבו ברעידת אדמה בשנת 1837.
לאחר השיקום היה האזור מיושב בצפיפות, כמו מרבית הערים בארץ במאה ה-19. חומת יפו, שנבנתה מחדש בראשית המאה, פורקה החל משנת 1888, כדי לאפשר את הרחבת העיר. בעקבות זאת התפשטה העיר מזרחה, כולל מרכזי השלטון, אך יפו העתיקה נותרה ליבת העיר.
בתקופת המרד הערבי, בשנת 1936 שיבשו חלק מתושבי יפו העתיקה את התנועה לנמל באמצעות ירי וזריקת רימונים. התגובה הבריטית הייתה מבצע עוגן ביוני 1936, שבו פרצו הבריטים צירי תנועה רחבים לנמל תוך הרס כל הבניינים שעמדו בתוואי שעליו נפרצו הצירים. בתים נוספים נהרסו כפעולת ענישה והרתעה. לאחר שנהרסו 237 בניינים במבצע עוגן הפך חלק מיפו העתיקה לשטח פתוח. במבט מהאוויר הייתה לשטח הפתוח צורה של עוגן ומכאן שם המבצע. השטח הפתוח הפריד בין השטח הנוצרי במערב לשטח המוסלמי הגדול יותר במזרח, וחצה את יפו העתיקה לכל אורכה.
בתקופת מלחמת העצמאות נפגעו בתים רבים נוספים, ורוב אוכלוסיית העיר עזבה. כבר במהלך המלחמה התיישבו עולים חדשים בבתים הנטושים והרעועים. האזור הפך במהרה לשכונה שאופיינה בעוני, בתנאי תברואה ירודים ובפשיעה. בגלל השטחים הפתוחים הרבים שהיו באזור, במיוחד בראש גבעת יפו, כונה האזור "השטח הגדול". בשנות החמישים החלו לפנות את אוכלוסיית האזור. בתים שפונו, וכן בתים שהיו נטושים, נהרסו, וכך התרחב עוד יותר השטח הפתוח בלב יפו העתיקה. פרנסי עיריית תל אביב הכינו תוכניות לבניית שיכונים מודרניים בשטח הפתוח.
בתחילת שנות השישים, בעקבות גל מחאות, הוחלט לשנות את המדיניות לגבי יפו העתיקה. בשנת 1960 הוקמה החברה העירונית-ממשלתית לפיתוח יפו העתיקה. התוכניות להריסת יפו העתיקה ולבנייתה מחדש כשכונה מודרנית נגנזו. התוכנית החלופית שנבחרה התבססה על שיקום ושימור האזור תוך הפיכתו לרובע אמנים, ועל פיתוח גנים וכיכרות בשטחים הפתוחים. על תוכנית זו הופקד צוות אדריכלים שעליו נמנו יעקב יער, סעדיה מנדל, יונה פיטלסון ואליעזר פרנקל, ואשר עבדו יחדיו על תוכנית השימור בין השנים 1961 - 1962. בשנת 1965 הושלם פינוי תושבי האזור והחלו עבודות השיקום. במקביל נערכו במתחם חפירות ארכאולוגיות בארבעה אתרים.
רובע האמנים.
הבתים שנותרו במתחם לאחר פינוי האוכלוסייה (בעיקר בחלקו הדרומי והמערבי, שהיוו את החלקים הנוצריים של יפו העתיקה) שוקמו, והוקצו לאמנים במסגרת פיתוח רובע האמנים. הסמטאות שופצו, רוצפו באריחי אבנים והותאמו לתנאי תברואה מודרניים. כל הסמטאות נקראו בשמות של מזלות מגלגל המזלות, והסמטה המרכזית נקראה נתיב המזלות. כיום המתחם ממלא את ייעודו באופן חלקי. הוא כולל אמנם גלריות רבות וסדנאות ואת תיאטרון הסימטה, אך לא התפתחו במקום חיים עירוניים שוקקים. נוסף לכך הוא כולל גם מספר אתרי דת, בהם מסגד הים וכנסיית פטרוס הקדוש הפרנציסקנית.
גן הפסגה וגן המדרון.
גן הפסגה (המכונה גם "גן אברשה") וגן המדרון תוכננו על ידי אברהם קרוון בראש גבעת יפו ובמדרון הצפוני. הגן מחובר אל כיכר קדומים וכנסיית פטרוס הקדוש באמצעות גשר המזלות מעל הכביש (רחוב מפרץ שלמה) התוחם את הגבעה. הגנים משתלבים עם סביבתם, ולכן ניתן להגיע אליהם מכיוונים שונים. בשטחם משולבים שימושים שונים מלבד האלמנטים של הגינון, בהם שטחי חפירות ארכאולוגיות, בתים ששוקמו, יצירות אמנות ותותחים ממלחמות נפוליאון.
בגנים ניטעה צמחייה מגוונת, העמידה לרוחות הים והמלח. בין השאר ניטעו הרדופים, אשלים, אגבות, מלוח קיפח ועצי רותם. בראש הגבעה ניטעו עצי תאנים ותמרים. כן עוצבו מרבדי אהל מצוי, בוגנוויליות וסביונים. כן ניטעו מדשאות רחבות ונבנה אמפיתיאטרון.
בראש הגבעה מוקמה רחבת תצפית, ממנה ניתן לצפון לשלושה כיוונים (למעט לכיוון דרום). במרכז רחבה זו הוצבה היצירה "שער האמונה", פסל בצורת שער של הפסל דניאל כפרי. הפסל המתאר שלושה אירועים תנ"כיים הקשורים במוטיב האמונה ובהבטחת הארץ לשלושת האבות. עיצוב הפסל בדמות שער מסמל את הכניסה לארץ ישראל. שני עמודיו מתנשאים לגובה של 4 מטר כל אחד ומייצגים את ההבטחה לאבות העם, וזהו גם אורכה של הקורה המאוזנת המייצגת את תחילת הגשמתה של ההבטחה. בעמוד הראשון מתוארת עקדת יצחק באופן לא מקובל, ואברהם נראה כורע מעל האיל ומניף את יצחק כלפי מעלה. העמוד האחר מציג את חלום יעקב. על הקורה נראה כיבוש יריחו בידי יהושע.
סמוך לרחבת התצפית נבנה גשר המשאלות, עליו הוצבו לוחות המייצגים מזלות שונים וסמוך לו הוצב פסיפס של גלגל המזלות (ורדה גבעולי, אילן גלבר, נבות גיל). מקור שמו של הגשר במסורת כי משאלתו של אדם תתגשם אם בעת שהוא עומד על הגשר ומבקש משאלה, הוא מניח את ידו על סמל המזל שלו.
בחלקו הדרום-מזרחי של הגן ישנו שטח חפירות בו נחשפו שרידים משער הכניסה לעיר מזמנו של רעמסס השני, והוצב שיחזור של השער. גן הפסגה נקרא על שם אברהם שכטרמן, מיוזמי פיתוח יפו העתיקה.
כיכר קדומים.
כיכר קדומים היא רחבה המכסה את שטח החפירות המרכזי. החפירה בלב תל יפו התאפשרה לאחר שפונו הריסות הבתים שנהרסו במבצע עוגן. חפירה ראשונה בוצעה בשנים 1948 עד 1950. חפירה נוספת בוצעה באמצע שנות החמישים.
בחפירות נחשף שרידים מתקופות שונות, בהם מבנים חשמונאים, חרסים פלישתיים וממצאים מהתקופה המצרית. הממצאים הועברו למוזיאון לעתיקות יפו שפועל בבניין הסראייה הישן בגן הפסגה. רק מעט משטחה של יפו העתיקה נחפר.
בסוף שנות השישים פותחה כיכר קדומים מסביב לחפירה המרכזית.
בשנת 1993 הוחלט לקרות את החפירה. בשטח החפירה המקורה, מתחת לכיכר, פועל מרכז מבקרים. לאחר קירוי החפירה התקבלה רחבה גדולה, המקשרת בין גן הפסגה במזרח לסמטאות יפו העתיקה במערב. בכיכר קדומים מספר מסעדות ובתי קפה. בתקופת הקיץ מתקיימים במקום אירועי תרבות ("לילות יפו").
באפריל 2011 לאחר שיפוצים, נפתח מרכז המבקרים מחדש ובו ממצאים ארכאולוגיים מיפו ושתי מצגות אור קוליות: על פרשת אנדרומדה ועל ההיסטוריה של העיר לאורך אלפי שנים.
בקצה הכיכר נמצא עמוד זיכרון ובו יד זיכרון למחדשי היישוב היהודי של יפו במאה ה-19.
בשנת 2014 הוקם מבנה מסחרי עבור חנויות בצדה הדרומי של הכיכר ובו קופת הכרטיסים של מרכז המבקרים.
אתרים סמוכים לעיר העתיקה.
מחוץ לתחום העיר העתיקה שהיה בעבר מוקף חומה מספר אתרים חשובים נוספים:
Lucy in the Sky with Diamonds
Lucy in the Sky with Diamonds (לוסי ברקיע עם יהלומים) הוא שיר רוק פסיכדלי של להקת הביטלס ונכלל באלבום "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band". הקרדיט לשיר מיוחס לשם לנון-מקרטני, אך נכתב בעיקר על ידי לנון. אורך השיר 3:28 דקות ואחד ממאפייניו הבולטים אשר מקנים לו את אופיו ה־"חלומי" הוא ששורת הליווי החוזר בבית המופיעה בדרך כלל כקו הבאס – מופיעה ב־"לוסי" דווקא בצלילים הגבוהים ומנוגנת באורגן האמונד שעבר כוונון כך שצלילו יישמע כצליל פעמונים.
בשנת 1974 הוציא אלטון ג'ון גרסת כיסוי לשיר בשיתוף עם ג'ון לנון.
בהשראת שיר זה כינה הפליאואנתרופולוג דונלד ג'והנסון את השלד של נקבת האוסטרלופיתקוס אפרנסיס שמצא באתיופיה בשם "לוסי".
מקור השיר.
למרות הכחשות חוזרות ונשנות של ג'ון לנון ויתר חברי הביטלס, יש הטוענים כי השיר מתאר שימוש בסם הפסיכדלי LSD, ואכן, השיר מתאר סיטואציות לא הגיוניות ותלושות מן המציאות. אחת מהטענות התומכות בתאוריה זו נטועה בעובדה שראשי התיבות של כותרת השיר והשורה החוזרת בה הן LSD. חברי הלהקה הכחישו במשך עשורים את הטענה (לנון טען שהמקור לשיר המדובר הוא בציור שציירה לוסי, חברתו לגן הילדים של ג'וליאן, בנו של לנון). בריאיון משנת 2004, דיבר פול מקרטני בפתיחות על שימושו בסמים בתקופת הביטלס, וחשף כי שירים כמו "Day Tripper" ו-"Got to Get You Into my Life" אכן נכתבו ישירות על LSD וקנאביס. כשנשאל לגבי "Lucy In The Sky With Diamonds", אמר שהציור של לוסי הוא ההשראה לכתיבת השיר, אך זה "די ברור" שהשיר הוא על "טריפ" של LSD.
גרסאות כיסוי.
לשיר יצאו גרסאות כיסוי רבות. ביניהן גרסת הלהקה "The Flaming Lips" בשיתוף עם מיילי סיירוס. גרסת הכיסוי של אלטון ג'ון הגיעה לפסגת המצעדים.
מרשל וורן נירנברג
מרשל וורן נירנברג (באנגלית: Marshal Warren Nirenberg; 10 באפריל 1927 - 15 בינואר 2010). היה ביוכימאי אמריקאי, יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1968 על תיאור הקוד הגנטי ותפקודו בסינתזה של חלבון.
תולדות חייו.
נירנברג נולד בעיר ניו יורק, בנם של הרי ומינרבה נירנברג. אביו למד רפואה במשך מספר שנים, אך משהתחתן עזב את לימודיו והצטרף לעסק המשפחתי של ייצור חולצות. אמו הייתה בוגרת אוניברסיטה ושני הוריו עודדו אותו ללמוד. משפחתו לא הייתה דתית, אך נירנברג נהג ללכת לבית כנסת בימים הנוראים. מגיל 8 עד גיל 13 הוא סבל מקדחת שגרונית שהייתה אז תעלומה ללא מרפא ונירנברג רותק למיטתו למשך תקופות ארוכות. למען בריאותו עקרה משפחתו לאורלנדו, פלורידה, אזור בו מזג האוויר חם יותר. מגיל צעיר פיתח נירנברג עניין בביולוגיה והיה זוכה בציונים לשבח בטבע בקייטנות. כילד הוא היה מסתובב באופן יום יומי בביצה ליד ביתו ואוסף עכבישים עבור המוזיאון הלאומי של ההיסטוריה של הטבע. כתלמיד תיכון במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא פגש אורניתולוג שהגיע לאזור ללמד בקורס הישרדות של חיל האוויר האמריקאי, ויצא איתו למסעות זיהוי ציפורים.