הוראת שפה משולבת תכנים (באנגלית: Content and Language Integrated Learning - CLIL) היא שיטת לימוד שפה דרך לימוד תוכן. העיקרון המרכזי בשיטה הוא שניתן להגיע לתוצאות חיוביות - הן בלימוד שפה, והן בלימוד תחום דעת - דרך השילוב בין שניהם. דוגמה לשימוש ב-CLIL יכולה להיות, למשל: כיתה בבית-ספר באיטליה, שבה התלמידים לומדים גאוגרפיה (תחום דעת) בשיעור המתנהל כולו בשפה האנגלית (שפה זרה\שנייה). החל מתחילת המאה ה-21 ניתן לראות אימוץ משמעותי של השיטה במגוון מערכות חינוך, לרבות באירופה.
אטימולוגיה.
המונח CLIL מתייחס ללמידה משולבת של שפה ותוכן (באנגלית – ראשי תיבות של: Content and Language Integrated Learning). הוא נוצר בשנת 1994 על ידי דייוויד מארש ואן מאליירס כמתודולוגיה דומה אבל לא זהה ל'היטמעות בשפה' (Language Immersion) ו'הוראה מבוססת תוכן' (Content Based Instruction). זוהי גישה ללימוד תוכן באמצעות שפה נוספת (זרה או שנייה), באמצעותה נלמדים גם הנושא וגם השפה. הרעיון של תומכיה היה ליצור "מונח מטרייה" הכולל צורות שונות של שימוש בשפה כאמצעי הוראה.
הגישה עצמה.
גישת CLIL מבוססת ביסודה על עקרונות מתודולוגיים שפותחו בעקבות מחקר על היטמעות בשפה (Language Immersion).
ל-CLIL יש שתי מטרות עיקריות:
שתי המטרות מתאחדות וכתוצאה מכך התלמיד מועשר בידע מגוון שקודם לכן לא היה באמתחתו, מעבר ללימוד השפה.
ברוב השימושים בגישה, נדרש ידע סף בשפה עבור התלמיד. מעבר לכך, הכישורים הנדרשים מהתלמיד הם: למקם את הנושא בהקשר רחב יותר, לדעת לזהות סוגי טקסטים שונים, לזהות מקורות, אוצר מילים, להבין את ההבדל בין תיאור לחוות דעת ועוד. יש מקום לשפה הראשונה במהלך השיעורים, בעיקר בתחילת הדרך, כל עוד השימוש בשפת היעד עולה עם הזמן.
מכיוון ש-CLIL נחשב מונח מטרייה, בספרות המקצועית יש כמה מודלי-רצף (continuum models) שנעים בין הגישה החזקה לגישה החלשה:
מסגרת קונצפטואלית בשם 4C פותחה על ידי דו קויל כדי לתת בסיס לרעיון ש-CLIL מורכב מחלקים שונים, אך חשובים, שמחוברים ותורמים ללמידה מוצלחת:
מבחינת המורה, יש יתרון בכך שהגישה יכולה להרחיב את נושאי הלימוד בהם עוסק המורה, ופותחת לו אפשרות ללמד כל נושא שירצה (בתנאי שיהיה בשפת היעד). מאידך, לפעמים המורים לא בטוחים שיש להם את הידע הנדרש על מנת שיוכלו ללמד תחומים מגוונים בשפה האנגלית. המענה של השיטה לבעיה זו, הוא שהמורים אינם נדרשים להיות מומחים בכל התחומים - גם המורה לומד תוך כדי התהליך. יש ממצאים המוראים ששיתוף פעולה בין מורים לשפות ומורים לתוכן, עשויים לתרום להצלחת הגישה.
תגובות ואימוץ באירופה.
גישה מהסוג הזה זוהתה על ידי הנציבות האירופיות כחשובה מאוד מכיוון ש: "כך ניתן לספק הזדמנויות יעילות לתלמידים להשתמש במיומנויות השפה החדשות שלהם עכשיו, במקום ללמוד אותם עכשיו לשימוש מאוחר יותר. זה פותח דלתות בשפות עבור מגוון רחב של לומדים, מסייע בטיפוח ביטחון עצמי בקרב לומדים צעירים וכאלה שלא הגיבו היטב להוראת שפה פורמלית בחינוך כללי. בנוסף, הגישה מספקת חשיפה לשפה מבלי לדרוש תוספת זמן בתוכנית הלימודים, דבר אשר יסייע במיוחד בסביבת למידה מקצועית". גישה זו כוללת לימוד מקצועות כמו היסטוריה, גאוגרפיה ועוד, באמצעות שפה נוספת (לרוב, השפה הנוספת היא אנגלית). הגישה יכולה להיות מאוד מוצלחת בשיפור הלמידה של שפות ונושאים אחרים, ובפיתוח גישה חיובית של עשייה בקרב לומדים צעירים, כלפיי עצמם כלומדי שפה. כתוצאה מכך, הוחלט בנציבות האירופיות לקדם הכשרת מורים "על מנת לחזק יכולות שפתיות בכלל, ועל מנת לקדם הוראה של מקצועות לא-שפתיים בשפות זרות". באופן כללי, הנציבות האירופית שמה דגש על השיטה מאז 1995 במאמץ לקדם אותה, כפי שנזכר במסמכי המדיניות (ב-1995, 2003, 2005 ו-2008).
מחקרים רבים בדקו את התוצאות של לימוד שפה בשיטה זו. באיטליה למשל, נבדקו בתי ספר באזור טרנטינו - אלטו אדיג'ה מ-2003 עד 2006. לפי הממצאים, הייתה הצלחה עם השיטה כאשר מערכת החינוך תמכה במורים ופעלה בהתאם לקוי היסוד של השיטה הספיציפית באיטליה. בנוסף, כשמשווים את כישורי הדיבור של תלמידים בתוכניות רגילות לעומת תוכניות CLIL, נמצאה רמה גבוהה יותר בקרב תלמידים בקבוצה האחרונה.
הכנסה בסיסית לכול
הכנסה בסיסית לכול (באנגלית: Universal Basic Income) היא שיטה כלכלית שמציעה תשלום אחיד המשולם על ידי המדינה במועדים קצובים לכל אדם בוגר בחברה באופן שאינו תלוי במידת עושרו או עוניו. במקום שירותי הרווחה והתשלומים שאמורים להבטיח שאנשים לא ישקעו בעוני עמוק, בעיקר במדינות מפותחות, השיטה מתבססת על כך שלכולם תהיה הכנסה מינימלית. לדעת תומכיו של הרעיון, כיוון ש"תוכניות הסעד בעולם המערבי נכשלו" יש צורך לפשט ולהחליף אותן בתוכנית ישירה של הכנסה בסיסית לכל אזרח.
הכנסה בסיסית אמורה להיות משולמת בקביעות, במזומן ועל בסיס אישי לכל אדם בגיר. היא אינה דורשת מבחני הכנסה וגם לא התחייבות לבצע עבודה כלשהי.
לרעיון ההכנסה הבסיסית שלוש מטרות עיקריות: הראשונה - להעניק לאנשים חופש ללא תנאי לחיים בעלי משמעות. השנייה - למגר את העוני וחוסר השוויון. והשלישית - לבטל את שיטות הסעד הקיימות, שלדעת תומכי הרעיון הן "מאוד לא יעילות, בירוקרטיות ומשפילות עבור הנזקקות והנזקקים להן".
היסטוריה.
הרעיון אינו חדש. הוגה הדעות תומאס פיין כתב בשנת 1797 כך: הצעתי היא לייצר קרן לאומית אשר תשלם לכל אדם בהגיעו לגיל 21 סכום של 15 ליש"ט. התשלום יהיה לכול, לעניים וגם לעשירים. גם הכלכלן ג'ון סטיוארט מיל תמך בתשלום לכול
הסופרת וירג'יניה וולף כתבה בספרה חדר משלך כי התאפשר לה להקדיש זמן לכתיבה ספרותית רק לאחר שזכתה (בירושה מדודתה שעל שמה היא נקראה ואשר נהרגה מנפילה מסוס) במענק של 500 לירות שטרלינג בשנה לכל ימי חייה.
מרטין לותר קינג דרש תוכנית חירום שתספק עבודה לכל מי שזקוק לה, ואם הדבר לא מתאפשר כי אז הכנסה מובטחת שנתית שתאפשר תנאי חיים בטוחים והוגנים.
הכלכלן הליברטריאן מילטון פרידמן הציע תקצוב ממשלתי להכנסה בסיסית מינימלית באמצעות מס הכנסה שלילי. הוא נימק זאת בצורך של כל אדם לקבוע בעצמו ועם משפחתו איך להשתמש בתקציב שעומד לרשותו, בלי התערבותם של פקידי הסעד. כמו כן הוא טען שהכנסה בסיסית תגרום לצימצום הבירוקרטיה ותעודד את האנשים לעבוד ולהרוויח יותר, מתוך ידיעה שגם אם יפסיקו בעתיד את העבודה מסיבה כלשהי, תמיד מובטחת להם הזכאות להכנסה בסיסית. לדבריו, תוכנית שמבטיחה לכולם אותו דבר באופן שוויוני עדיפה על מערכת הסעד הקיימת, אשר גורמת לפירוד בין אוכלוסיות ומגזרים.
הכנסה ועבודה.
חתן פרס נובל לכלכלה ג'וזף שטיגליץ אומר שהמדינה צריכה להיות מחויבת לזכות של כל אזרח לעבוד תמורת שכר הוגן. בעשרות השנים האחרונות יעילות כלכלת השוק יורדת ככל שהשוק נשלט בידי בינה מלאכותית, שמכוונת כדי לייצר רווחים לבעלי ההון על חשבון האנשים שמשתכרים מעבודה. גם כאשר הממשלה משקיעה במחקר ופיתוח, מירב ההכנסות מהפיתוח מגיעות לבעלי ההון. לכן יש למצוא דרך לחלוקה יותר נכונה של הרווחים.
מעורבות הטכנולוגיה בעבודה רק תלך ותגדל. צפוי כי בעתיד הקרוב יחסית תוכנות ורובוטים ימלאו את מקומם של בני אדם בתחומים רבים ועקב כך צפויה האבטלה לעלות מאוד. דבר זה, המכונה "אבטלה טכנולוגית",
יחייב את המדינה למצוא מנגנונים חדשים שיתאימו למציאות החדשה ויעניקו משמעויות חדשות לקשר שבין עבודה לכסף. העבודה אינה רק מקור הכנסה, אלא גם גורם המעניק משמעות לאדם. רועי צזנה, בספרו השולטים בעתיד, מציע שבמציאות עתידית זו התגמול הכספי יינתן עבור מעשים טובים.
יישום הרעיון.
יישום הרעיון מחייב דיון ביעילותו ובהיתכנותו הכלכלית. כמו כן נדרש לבחון - מהי ההגדרה להכנסה 'בסיסית' ועל אלו צרכים עליה לענות? שאלה נוספת היא האם ההכנסה הבסיסית מבקשת להחליף תשלומים אחרים שהמדינה מעניקה לתושבים?. תשובה אפשרית היא שהמודל יכול להחליף את קיצבאות הקיום כגון דמי מחלה או דמי אבטלה, וכן את הקיצבאות האוניברסליות כגון קצבת ילדים, לידה וזקנה. המודל אינו מהווה חלופה לקצבאות תפקוד המפצות אדם בעל צרכים מיוחדים כגון נכות, הזקוק להתאמות שונות לצורך הקיום היום יומי כמו סיעוד או אמצעי ניוד. מובן שעל כל מדינה המבקשת ליישם את המודל מוטל לעצב אותו באופן המתאים לאופי הפעילות הכלכלית והחברתית בה.
דוגמה לטענה מצד המתנגדים: אין שוויון בין בני האדם. לכל אחד יש צרכים ייחודיים. אם כולם יקבלו הכנסה זהה בלי לעבוד תמורתה אז המערכת החברתית של ערבות הדדית תקרוס. טענה נוספת: רעיון זה אינו ניתן ליישום, שהרי עלותו במדינה קטנה כמו ישראל צפויה להגיע למאות מיליארדי שקלים.
ניסויים בקנה מידה קטן במודל זה נערכו כבר בעבר בקנדה ובארצות הברית, וכן במדינות מתפתחות בהודו, דרום אמריקה ואפריקה. בשווייץ הוצע פעמיים במסגרת משאל עם ליישם את המודל באופן נרחב, אולם בשתי הפעמים ההצעה נדחתה.
בפינלנד.
ב-30 במרץ 2016 פרסם המכון לביטוח חברתי בפינלנד דו"ח מקדים בנושא הכנסה בסיסית לכול. הדו"ח כולל מספר מודלים של הכנסה בסיסית, כולל בין השאר תשלום לכול ללא תנאי שיתבצע במקום תשלומי ההטבות הקיימות, תשלום חלקי ומס הכנסה שלילי. הוועדה ממליצה לאמץ מודל חלקי של הכנסה בסיסית לצורך ההתנסות הראשונית. מודל זה יאחד לדעת חברי הוועדה את מירב היתרונות המקיימים ביטחון סוציאלי בסיסי ולא יפגע ביתרונות שמושגים באמצעות רווח מעבודה. מומלץ לקיים ניסויים מסוגים שונים לבחינת המודל, חלקם בקנה-מידה לאומי וחלקם בקנה-מידה אזורי.