בשנת 1894 זכה בית החרושת לארח את הופעת הבכורה של תיאטרון שכולו ארצישראלי. הייתה זו הצגת המחזה "שולמית" מאת אברהם גולדפדן בהשתתפות "הפרימדונה של היישוב" אולגה סלוצקין (פרנק) והתזמורת הראשונה בארץ ישראל.
המפעל של שטיין המשיך להתפתח וייצר מכשירים לטחנות קמח, מכונות לעשיית קרח, שערי ברזל וכדומה. מספר עובדיו של שטיין עלה מ-40 ב-1905 ל-125 ב-1907 ול-150 ב-1909. המפעל התפרש על כמה מגרשים והוקם סניף גם בפתח תקווה. ב-1907 כבר ייצר המפעל 50 מנועים. טכנאי המפעל יצאו לכל חלקי הארץ לסייע בהרכבת המנועים והמפעל ייצא מתוצרתו גם לסוריה, ללבנון, לעבר הירדן ולמצרים. במושגים של ארץ ישראל הקטנה היה זה מפעל ענק. שטיין השקיע את כל אונו והונו במפעל. התגורר בו וישן בו עד שנשא אשה בגיל מאוחר.
שטיין חיפש משקיעים, לקח הלוואות והקים חברת מניות. בתחילה נדמה היה כי יש רווחים ואפשר לחלק דיווידנדים. אבל ניהול כספי כושל בצד סכסוך עם הפועלים על תנאי העבודה ולחץ של בנק אפ"ק להחזר החוב גרמו לפשיטת רגל של המפעל. בבדיקה שלאחר מעשה נתברר כי לא הייתה הצדקה לפירוק המפעל. הציוד עם המלאי היו שווים יותר מן החובות. אך הבנק התעקש לקבל את כספו וסירב לכל הצעה להוריד את הריבית ולהאריך את זמן הפרעון.
מנהל הבנק, זלמן דוד ליבונטין, הצטער לאחר מעשה על שגרם להתמוטטות המפעל. באספת בעלי המניות אמר כי "ליאון שטיין עשה לטובת הארץ ויישובה יותר מהברון רוטשילד".
בעקבות פשיטת הרגל נרכש בית החרושת על ידי פקידו ומנהל חשבונותיו של שטיין, מר מרדכי אמיתי (צ'יצ'ילינצקי) אשר הצליח לייצר את המשאבות הצנטריפוגליות הראשונות בארץ ישראל (1934).
על שמו רחוב בחיפה.
על מותו של שטיין כתב החוקר שמואל אביצור ("ממציאים ומאמצים", יד יצחק בן-צבי, 1985):
לוח חלק
ז'לייקו קומשיץ'
תאוריית התלות (מדעי החברה)
תאוריית התלות היא מקבץ תאוריות במדעי החברה, פרי יצירתם של אינטלקטואלים שונים, ובמרכזה תפיסת עולם הגורסת כי מדינות תת-מפותחות ועניות בפריפריה העולמית מנוצלות בידי מדינות מפותחות ועשירות במרכז במטרה לשמר את עושרן וצמיחתן הכלכלית. נוסף על כך, עוניין של המדינות התת-מפותחות, כך טוענת התאוריה, הוא תוצאה של אופי השתלבותן במערכת העולמית, ותפקידן בו במסגרת "חלוקת העבודה" העולמית, ולא, כפי שטוענים כלכלנים חסידי תאוריית השוק החופשי, תוצאה מהשתלבותן החלקית בו. משום כך עוסקת התאוריה ביחסים שבין מדינות מפותחות ומדינות "תת-מפותחות", ולא "מתפתחות".
הנחות היסוד של התאוריה הן:
התאוריה הופיעה לראשונה כתגובה לתאוריות ליברליות של סחר חופשי בשנות ה-50 של המאה ה-20 מבית מדרשו של ראול פרביץ' (Prebisch), שמחקרו במסגרת ECLA הראה כי עושרן של מדינות עניות נטה לקטון, בעוד שעושרן של מדינות עשירות - לגדול. פול באראן (Baran) פיתח תאוריית תלות בהשפעת הניתוח המרקסיסטי, וזו התפתחה במהירות לאסכולות שונות. אחדים, כגון אנדרה גונדר פרנק (Gunder Frank), התאימו את התאוריה למרקסיזם. תאוריות תלות "סטנדרטיות" אחרות, לעומת זאת, נבדלות ממרקסיזם בהתנגדותם לבינלאומיות, בדחייתם את התקווה לקידמה במדינות תת-מפותחות באמצעות תיעוש או מהפכה משחררת. טאוטוניו דוס סנטוס תיאר "תלות חדשה", המתמקדת ביחסי הפנים והחוץ כאחד של המדינות התת-מפותחות בפריפריה. פרננדו אנריקה קרדוזו, נשיא ברזיל לשעבר וסוציולוג במקצועו, כתב רבות על התלות בזמן שהיה בגלות פוליטית, וטען כי התאוריה מהווה גישה טובה ללימוד ההבדלים הכלליים בין מרכז ופריפריה. הסוציולוג האמריקני עמנואל ולרשטיין עידן את ההיבט המרקסיסטי של התאוריה וכינה אותה בשם "המערכת העולמית".
תאורית התלות הפכה פופולרית בשנות ה-60 וה-70 כביקורת על תאוריית המודרניזציה (המוכרת גם בשם "תאורית הפיתוח") שלאור המשך העוני בחלקים נרחבים של העולם, נראה היה כי כשלה. לקראת סוף המאה ה-20 דעכה קרנה של תאוריית התלות, בעיקר לנוכח גידולן של כלכלות מזרח אסיה והודו. אף על פי כן התאוריה עדיין נפוצה בדיסציפלינות כגון היסטוריה ואנתרופולוגיה, בין אם לחיוב ובין אם לשלילה.
גרסה קיצונית של תאוריית התלות שימשה כחלק מהבסיס התאורטי למפלגה הקומוניסטית של קמבודיה. המדיניות פותחה במסגרת לימודי תואר שלישי בפריז של פעילים בכירים במפלגה הקומוניסטית של קמבודיה ("קבוצת פריז").
תאוריית התלות
דימיטרי מדבדב
קופי אנן
העד האחרון
העד האחרון הוא ספר ילדים מאת הסופרת הישראלית עמי גדליה, העוסק בהכחשת השואה. הספר יצא לאור 1989 בהוצאת כרטא וזכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.
עלילה.
אריק לרסון, הוא נער שוודי שחקן כדורסל וחביב הבנות. אימו נפטרה בצעירותו והוא ילד יחיד אשר גר עם אביו השתיין. כאשר הוא מקבל עבודה בבית הספר על נושא היסטוריה, קרינה-חברתו לכיתה בחרה את נושא השואה ונאמה עליו בכיתה. המורה פסלה לה את העבודה בעודה אומרת שהיא לא מסתכלת על השואה מכל הצדדים בעודה נוקבת במספר רב של שמות של מכחישי שואה. השיחה זעזעה אותו מאוד והוא מחליט לבחון את הנושא לעומק. הוא כותב את עבודתו בהיסטוריה על השואה, כשהוא קובע שכל מכחישי השואה הללו טועים. המורה טוענת שכל המקורות בהם השתמש מוטים לטובת היהודים, ומכחישה את השואה לגמרי. ילדי כיתתו סוערים מתווכחים ולבסוף שוכחים.
אריק מחליט שהשואה היא עניין חשוב מידי. הוא אומר לחבריו כי השואה התרחשה כי נתנו לה להתרחש ואסור להם להיות אדישים לה. הוא משכנע את חבריו לעזור לו ולמצוא עד אחד "רלוונטי"- כלומר לא יהודי ולא נאצי. לבסוף הוא מוצא במקרה רופא פולני, שלאחר שכנוע, הוא מספר להם את סיפורו המצמרר וכיצד עבר את מחנות ההשמדה בתור עוקר שיני זהב ליהודים שכבר נרצחו. בעקבות העדות המזעזעת הולך אריק לנסות לשכנע שוב את המורה בקשר לשואה והיא הפעם מתפרצת עליו ומגרשת אותו מהכיתה. אריק פונה למנהל בית הספר ובעקבות מחאת הכיתה, המורה מועברת ללמד כיתות אחרות. אריק וחבריו פונים לעיתונות על מנת לדאוג שהמורה לא תלמד יותר במערכת החינוך. במסעם הם סוחפים את בית הספר, המנהל, כתב בעיתון המקומי, ולבסוף את העיר כולה. אריק וחבריו מעלים את סיפורם ויוצרים תערוכה בבית ספרם, ולבסוף, מודיע להם המנהל כי המורה פוטרה לאלתר ממערכת החינוך. במקביל למאבקו מול המורה אריק מכיר את אן מרי מכיתתו, ומתאהב בה. הוא מתחבר לרופא הפולני, העד הראשון והם נהיים חברים. הוא מנסה לעזור לאביו להפסיק לשתות, ולמצוא עבודה.
הסיפור מבוסס על מקרה אמיתי שאירע בבית ספר בשווייץ בשנת 1987.
מספר אבה
מספר אבה (Abbe) הוא גודל חסר ממד המבטא את הנפיצה (דיספרסיה) של אור בחומר. הנפיצה היא השתנות מקדם השבירה עם אורך הגל. ככל שהנפיצה גדולה החומר יהיה "יעיל" יותר בהפרדת אור לבן למרכיביו הספקטרליים. המספר קרוי על שמו של הפיזיקאי הגרמני ארנסט אבה (Ernst Abbe; 1840–1905) שהגדיר אותו.
הגדרת מספר אבה.
כאן:
ככל שמספר אבה נמוך יותר הנפיצה גדולה יותר, מכיוון שהפרש מקדמי השבירה נמצא במכנה. מספר אבה הוא מדד לנפיצה רק בתחום האור הנראה של הספקטרום.
משתמשים במספר אבה לאפיין זכוכיות מבחינה אופטית. לבדולח מספר אבה נמוך מ-50, ויכול להגיע עד 20 בהרכבי בדולח כבדים (תכולת עופרת גבוהה). בזכוכיות אופטיות מספר אבה גדול מ-50 ומגיע ל-80 בזכוכיות פלואורידיות.
קיימת הגדרה חלופית למספר אבה שבה formula_6 הוא קו פליטה של הליום ב-587.56 ננומטר.
מתכננים של מערכות אופטיות נוהגים להשתמש בדיאגרמת אבה לבחירת החומרים שמהם ייוצרו אלמנטים אופטיים שונים. בדיאגרמה מופיעים סוגי זכוכיות שונים בהתאם לתכונותיהן האופטיות: הציר האנכי הוא מקדם השבירה והציר האופקי הוא מספר אבה. כל הרכב זכוכית הוא נקודה בדיאגרמה.
אד (סדרת טלוויזיה)
אד (באנגלית: Ed) היא סדרת דרמה אמריקאית ששודרה ברשת NBC. היא עוסקת באד סטיבנס, עו"ד החוזר לעיר הולדתו סטאקיוויל, לאחר שפוטר מעבודתו במשרד גדול וגילה שאשתו בוגדת בו. הוא רוכש את אולם הבאולינג בעיר, ופותח בו משרד עורכי דין. אד חובר למלכת השכבה שאיתה למד, קרול ווסי, בה היה מאוהב לאורך התיכון. הוא חובר לשאר חבריו מהתיכון, והם הופכים לחבורה מגובשת שמבלה הרבה יחדיו. הסדרה בוטלה לאחר ארבע עונות בעקבות רייטינג נמוך. בישראל היא שודרה בערוץ 10.
עלילה.
אד סטיבנס הוא עורך דין ניו יורקי מצליח שיום אחד פוטר מחברת עורכי הדין המצליחה בה עבד, בגלל פסיק ששם במקום לא נכון במסמך בן 500 עמודים, וגרם לחברה הפסדים של מיליונים. הוא חוזר הביתה מוקדם ומגלה שאשתו בוגדת בו עם דוור (אד מדקדק וטוען שהיא לא בגדה בו עם "ה"דוור שלהם, אלא עם גבר שבמקרה הוא דוור). הוא מחליט לחזור לעיירת הולדתו (הבדיונית), סטאקיוויל, אוהיו (Stuckeyville). הוא פוגש את חבריו מהתיכון, אותם לא ראה זמן רב, וגם את קרול ווסי, נערת חלומותיו מהתיכון. אד מחליט להשתקע במקום ולזכות באהבתה של קרול, כיום מורה לאנגלית בתיכון המקומי, ומחליט לקנות את אולם הבאולינג המקומי, "סטאקי-בול". הוא פותח בתוך האולם משרד עורכי דין, ומכונה בפי רבים "עורך הדין מאולם הבאולינג", "Bowling-Alley Lawyer". אד שב ומסביר שהוא עורך דין ובעל אולם באולינג, ושאלו שני דברים שונים. אד הופך עד מהרה לעורך דין מצליח יחסית ובעל שם בעיירה, ויש לו זרם לקוחות קבוע. במקביל, האולם הכושל שרכש משגשג, והופך למקום בילוי פופולרי של תושבי העיירה.