קתרין בוט מרבה להקליט, כדידו בדידו ואניאס של פרסל (עם כריסטופר הוגווד והאקדמיה למוזיקה עתיקה בשנת 1994), עם קינג'ס קולג', קיימברידג' בניצוח סטיבן קלאוברי ביוהנס פסיון של באך, בתפקיד ונוס ב"ונוס ואדוניס" של ג'ון בלואו עם פיליפ פיקט וב"הכתרת פופיאה" של מונטוורדי עם סר ג'ון אליוט גרדינר.
בשנים האחרונות, מנצחים מזמינים את בוט לבצע ולהקליט רפרטואר חדש בהרבה, כמו למשל הרקוויאם של פורה, "סינפוניה אנטארקטיקה" של ווהן ויליאמס והסימפוניה השלישית של נילסן עם בריידן תומסון והתזמורת הסקוטית המלכותית. כמו כן, יש לבוט ביקוש רב בקרב מלחינים בני זמננו כמו מייקל ניימן וג'ונתן דאב.
היא אחת משלושת המגישים של התוכנית למוזיקה עתיקה ברדיו 3 של ה-BBC (עם אנדרו מאנז ולוסי סקיפינג) בשבתות ובימי ראשון בין 13:00 ל-14:00.
סקוט ג'ופלין
סקוט ג'ופלין (באנגלית: Scott Joplin; סביבות 1868 - 1 באפריל 1917) היה מוזיקאי אפרו-אמריקאי ומלחין רגטיים ידוע. ג'ופלין נחשב לאחד המלחינים הידועים ביותר בסגנון זה יחד עם ג'יימס סקוט וגוז'ף לאם.
ביוגרפיה.
ג'ופלין נולד בטקסס לאב עובד מסילה ואם שעבדה כעוזרת בית, בתור ילד שני מבין שישה. היות שלמשפחתו לא היה כסף לקנות פסנתר, הוא נהג לנגן בבתים של אנשים שאצלם אימו עבדה. בהתחלה אמו חששה כי הנגינה היא תחביב לא בריא שיסיט את בנה ממציאת קריירה יציבה אולם מהר מאוד הבינה שמדובר בכישרון טבעי. בגיל 11 מורה גרמני מקומי לפסנתר זיהה את כישרונו ונתן לו שיעורים בחינם, וכך נחשף סקוט למוזיקה של התקופה הרומנטית.
בתחילת שנות השמונים של המאה התשע עשרה עזב את ביתו ופתח בחייו העצמאיים. חיים אלה כללו סיבובי הופעות בהרכבים מוזיקליים שונים בכל המדינות השכנות. על אף חיי הנדידה והמוזיקה, ג'ופלין לא נסחף לשתייה והוללות. כבר בתקופה זו הוא הלחין ומכר שני שירים- "בבקשה תגידי כן" ו"תמונה של פניה". לאחר מכן העמיק את הידע המוזיקלי שלו ולמד הלחנה במיזורי, וב-1894 השתקע בדירה פרטית באזור תוך כדי עבודה כפסנתרן במועדונים של החברה הגבוהה.
ב-1898 החלה תקופת ההצלחה של ג'ופלין. הוא מכר שש יצירות לפסנתר, אחת מתוכן הייתה יצירת רגטיים. שנה מאוחר יותר הוא מכר את היצירה המפורסמת ביותר שלו, "ראג עלה האדר" (Maple Leaf Rag). יצירה זו זכתה להצלחה עצומה, מכרה כחצי מיליון עותקים בעשר שנים והובילה את ג'ופלין לראש רשימת אמני הרגטיים הבולטים והמוכרים. ג'ופלין הפסיק לנגן במועדונים והקדיש את כל זמנו להלחנת יצירות, אך בשל הפרפקציוניזם שלו צלח בכתיבה של מספר יצירות מועט יחסית, כולן מורכבות ומתוחכמות באופן יחסי. הוא אף כתב אופרת רגטיים שעקבותיה נעלמו.
עם המוניטין המוזיקלי המפואר שלו, הוא עבר בתחילת המאה ה-20 לסנט לואיס שם הלחין עוד יצירות מפורסמות נוספות כגון "הבדרן" (שזכה לפופולריות רבה ושימש לפסקול הסרט "העוקץ"), "ריקוד רגטיים", "סינקופות עיליות" ועוד. את שנותיו האחרונות בילה ג'ופלין בהלחנה ובכתיבה של מחזה בשם טרימונישה ("Treemonisha"). המחזה לא היה אופרת רגטיים אך כלל שילוב של סגנונות פופולריים רבים לתקופה.
ג'ופלין רצה להמשיך להלחין יצירות מורכבות כמו הטרימונישה, אך בשנת 1916 כבר סבל מתסמינים חמורים של עגבת ומאוחר יותר אף הראה סימנים של פרנויה. בינואר 1917 אושפז בניו יורק, ונפטר כשלושה חודשים מאוחר יותר מהמחלה, בגיל 48.
השפעותיו בתחום המוזיקה.
מוזיקת הרגטיים של ג'ופלין הייתה ומושפעת רבות מההכשרה הקלאסית שקיבל בצעירותו. הסטטוס הקלאסי יחסית של יצירותיו "הרים" את היוקרה של הרגטיים, שנחשב עד אז לז'אנר נחות למדי. סגנונו שילב את הפולקלור המסורתי האפרו-אמריקאי עם הרומנטיקה האירופאית של המאה ה-19 באופן מעניין ויוצא דופן שברא סגנונות מקוריים וחדשניים נוספים.
ניתן להגיד שהמוזיקה של ג'ופלין הייתה אחד מגורמי ההשפעה העיקריים על מוזיקת הג'אז כפי שהיא מוכרת לנו היום.
ראגטיים
חברת הקלטות
חלבנות
תנועות מצלמה
תנועת מצלמה הוא מושג בצילום וידאו המתאר מצב שבו המצלמה מצלמת ונעה לכיוון מסוים בו זמנית. ישנם שני סוגי תנועת מצלמה: "סטטיות" ו"נעות". יש אפשרות להשתמש בכמה תנועות בו זמנית, לדוגמה: תנועת "פאנינג" יחד עם "זום".
תנועות מצלמה סטטיות.
בתנועות אלה המצלמה נשארת מקובעת במקומה על הרצפה ונעה אך ורק על ציר (בדרך כלל של חצובה) אופקי או אנכי.
פאנינג.
המושג נובעה מהמילה פנורמה. זוהי תנועה אופקית של המצלמה. התנועה דומה לסיבוב של הראש מצד לצד (כמו סימון המילה "לא"). תנועה זו עשויה לשמש לסריקת אובייקטים רחבים שלא יכולים להיכנס לתוך הפריים במלואם, למעקב אחר תנועת אובייקט הנמצא בתנועה רוחבית, או למעבר בין אובייקט לאובייקט צידי.
טילט.
תנועה אנכית של המצלמה. התנועה דומה להזזה של הראש מלמטה למעלה (כמו סימון המילה "כן"). בתנועה זו המצלמה מוטה לכיוון מעלה או מטה. תנועה זו משמשת כדי להראות אובייקטים שלא נכנסים לפריים כמו בניינים גבוהים.
זוּם.
שינוי גודל הפריים על ידי שינוי מרחק עדשת הזום מהאובייקט המצולם. זו אינה תנועת מצלמה במובן המילולי של המושג מפני שהמצלמה נשארת סטטית לגמרי. ישנה התקרבות או התרחקות מנושא הצילום באמצעות שינוי מיקום עדשה במערך העדשות של המצלמה.
"זום" היא אינה תנועת מצלמה המדמה התרחשות ראייתית טבעית, שכן ההתקרבות או ההתרחקות מהמאובייקט נוצרת על ידי כניסה פנימה ללא התקרבות פיזית (בניגוד לתנועת "דולי" הדומה להתקרבות פיזית לאובייקט או להתרחקות ממנו). השימוש בזום הוא על כן שימוש אמנותי או פורמליסטי המעבה את התחושה בה מתמקדת הסצנה בסרטים העלילתיים או האקספירמנטליים. בסרטים תיעודיים וחדשותיים משמשת התנועה למיקוד תשומת הלב באלמנט מסוים או להגדלת טווח הכיסוי של הפריים.
שילוב של תנועת זום ודולי לשם שימור גודל האובייקט המצולם והגדלת או הקטנת הסביבה המופיעה ברקע פותח על ידי אירמן רוברטס והתפרסם בזכות השימוש בו בסרטו של אלפרד היצ'קוק 'ורטיגו'. שילוב זה נקרא לא פעם 'אפקט ורטיגו'.
תנועות מצלמה נעות.
בתנועות אלה המצלמה נעה בזמן התנועה דבר שגורם להם להראות טבעיות יותר. המצלמה נעה בדרך כלל בעזרת ציוד שונה שמאפשר תנועות שונות ויציבות כגון:
דולי.
תנועה פיזית של המצלמה לכיוון ימין, שמאל, קדימה ואחורה. התנועה בדולי נראית טבעית בגלל שהמצלמה עצמה נעה והפרספקטיבה בין הרקע לאובייקט עצמו לא משתנה בניגוד לתנועת "זום". התנועה יכולה להעשות על ידי עגלת "דולי", מסילה (Track), על ידי "סטדיקאם", או בצילום כתף או יד.
פדסטל.
תנועה דומה לתנועת הדולי - אך המצלמה נעה מעלה ומטה, בדומה לתנועת מעלית.
מנוף (Crane).
תנועה פיזית של המצלמה לכיוון מעלה או מטה. תנועה זו מבוצעת בדרך כלל על ידי מנוף (Crane, "מצלמת-רחף".)
תנועות צילום נוספות.
דולי-זום.
בדולי זום נעשית תנועה דולי פיזית לאחור ובו זמנית "זום אין", ולהפך. תנועה זו יוצרת מצב שבו האובייקט המצולם נשאר בגודל קבוע אך גודל הרקע משתנה. תחילה נקרא האפקט "Vertigo" בשל השימוש שנעשה בו בידי צלם הסרט ורטיגו בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
אפקט זה נקרא גם "זולי" (באנגלית: ZOLLY), שילוב המילה "זום" ו "דולי".
מעקב.
מעקב אחרי אדם בדרכו בעזרת "סטדיקאם". תנועה זו עוקבת אחרי אדם כאשר הוא עובר במקומות צפופים והומי אדם, לדוגמה: מטבח במסעדה גדולה בסרט החבר'ה הטובים.
מסע הפלאים של נילס הולגרסון
מסע הפלאים של נילס הולגרסון (בשוודית: Nils Holgerssons underbara resa genom Sverige, בעברית: "המסע המופלא של נילס הולגרסון ברחבי שוודיה") הוא ספר ילדים מאת הסופרת השוודית סלמה לגרלף שיצא לאור לראשונה בשני חלקים ב-1906 ו-1907.
עלילת הספר.
הספר מתאר את קורותיו של נילס, ילד שובב החי בחווה בשוודיה. נילס הוא עצלן וחסר כל התחשבות בזולת, המתאכזר לחיות בחווה של הוריו. כעונש על מעלליו הוא מכווץ לגודל של ננס (על ידי גמד שהוא התעלל בו) ומקבל גם את היכולת לדבר עם בעלי החיים. נילס מצטרף בעל כרחו לאווזי הבר למסע הרפתקאות ברחבי שוודיה, במהלכו הוא רוכב על אווז בשם מרטין (בסדרה המצוירת האווז כונה "מולי" ולנילס צורף אוגר בשם אוגי שלא הופיע בספר). במהלך המסע אופיו של נילס משתנה והוא הופך לידיד החיות. בסוף הסיפור חוזר נילס להיות כאחד האדם, אך מזגו שהשתנה לטובה מלווה אותו בהמשך חייו.
מסעו של נילס הוא סיפור מסגרת לסיפורי-עם, מעשיות ואנקדוטות משוודיה, אליהן נחשף נילס במהלך המסע.
היווצרותו של מסע הפלאים.
הספר הוזמן מלגרלף על ידי הוועדה לבתי הספר היסודיים בשוודיה בראשות המורה הראשי דאלין, ככלי עזר לשיעורי גאוגרפיה והכרת המולדת השוודית. לצורך הכנת הספר סיירה לגרלף בשוודיה במשך שלוש שנים. ההשראה לכתיבתו של הספר במתכונת של אגדת ילדים הגיעה ללגרלף על בסיס האנתולוגיה "ספר הג'ונגל" של רודיארד קיפלינג, שיצא לאור שנים ספורות קודם לכן. מסתבר שדרך כתיבתה עוררה עליה את זעמם של השמרנים והקפדנים במורים, ופה ושם אף נאלצה לערוך בו תיקונים להתאימו לדרישותיהם, שלא תמיד עלו בקנה אחד עם הללו של הילדים.
כיום, דמותו של נילס הקטן והאווזים מתנוססת על שטר הכסף השוודי בערך 20 קרונות.
פרסומו של הספר.
על בסיס הספר הופקה לטלוויזיה ב-1980 סדרת האנימה "נילס הולגרסון", המרחיבה את הסיפור המקורי כמעט לבלי היכר.
בעברית.
המהדורה העברית הראשונה של הספר ראתה אור בהוצאת עם עובד בשנת 1943 בתרגומו של חיים שלום (ח"ש) בן אברהם. ההוצאה הוציאה מהדורה חדשה של הספר בשנת 2006, במסגרת חגיגות מאה השנה להוצאתו הראשונה של הספר בעולם.