במהומות הר הבית (2000) ובייחוד בפרשת מדחת יוסף בקבר יוסף בשכם, הוטחה ביקורת על התנהלותו ואחריותו לאופן הטיפול הישראלי וההישענות על הכוחות הפלסטיניים שלמעשה היו בין התוקפים. הזכרת דיין באה על רקע מעורבותו בקרב על המתחם ארבע שנים קודם, ב-1996, כמפקד פיקוד מרכז ופיקודו על כוחות צה"ל בעת מתקפה הזו, וכן לאור התנהלותו מול בקשות אנשי ישיבת "עוד יוסף חי". לעומת זאת היו שטענו שקבר יוסף נותר בידי ישראל בשל תפקודו והחלטותיו של דיין באותה התקפה, דבר אשר לשיטתם נזקף לזכותו. בשנת 2011 בעקבות רצח בן יוסף לבנת בקבר יוסף, קרא לישראל להגן על המתפללים בקבר יוסף ולאפשר ליהודים להגיע למקומות אלו באופן יומיומי. כמו כן הודיע שלדעתו אסור היה להשען על אנשי הרש"ף, ושיש לפעול באופן פרטני נגד אנשי הרש"ף החשודים בהשתתפות בפעילות עוינת ובהתקפות על יהודים.
בשנת 2001 יזם במסגרת הפורום לאחריות לאומית את הקמת ועדת א.ל.ה, אשר בראשה עמד מפקד חיל האוויר לשעבר, הרצל בודינגר. הוועדה פעלה בין השנים 2001 - 2003. מטרת הוועדה הייתה שיפור תפקודה של מערכת החינוך והצעת רפורמות מערכתיות. דו"ח הוועדה נמסר לשרת החינוך, לימור לבנת, בנובמבר 2003, והוצג בפני ועדת החינוך של הכנסת מספר ימים לאחר מכן. המלצות הוועדה לא יושמו.
ב-25 בדצמבר 2005 הכריז על הפיכתה של תנועתו תפנית, למפלגה בישראל שתלחם בשחיתות הציבורית. הוא התמודד בבחירות לכנסת ה-17 במסגרת מפלגת תפנית, אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. למרות זאת, המשיכה התנועה בהנהגתו בפעילות חברתית ופוליטית.
ב-28 ביולי 2008 הודיע שתפנית מתמזגת עם מפלגת הליכוד. חברי כנסת ממפלגת העבודה ומקדימה טענו כי גם הם קיימו משא ומתן על הצטרפות עוזי דיין ותפנית למפלגותיהם. בבחירות המקדימות של הליכוד לקביעת רשימתה לבחירות לכנסת ה-18 זכה דיין ב-7,648 קולות שהם כ-15.8% מהקולות, מוקם במקום ה-42 ברשימה ולא נכנס לכנסת.
דיין התארח בכנסים ותוכניות אירוח שונות, בהם הנחה פאנל בנושא מלחמת לבנון השנייה בכנס ירושלים השני של התנועה לאיכות השלטון.
דיין משמש כנשיא כנס ישראל-שדרות לחברה.
במחצית 2010 הקים דיין גוף בשם "מועצת הביטחון לישראל" שמטרתו להוות משקל-נגד ל"המועצה לשלום ולביטחון" על ידי מתן נקודת ראות הימנית לסוגיות ביטחוניות.
בעת הקרבות בעזה ב-2012 במבצע עמוד ענן דיין הביע את דעתו שיש 'לחסל' את ראש החמאס אסמאעיל הנייה, ולמוטט את החמאס, ולא להסתפק בהפגנת כוח תוך השארתו בשלטון.
דיין היה אחד משני האלופים במילואים שהעידו לטובת החייל אלאור אזריה.
בשנת 2017 ארגן עוזי דיין קבוצת מתנדבים שעלו לראשונה לקאסר אל יהוד בפאתי יריחו והציעו לקרוא למקום מעברות הירדן.
יושב ראש מפעל הפיס.
במאי 2011 מינה ראש הממשלה בנימין נתניהו את דיין ליו"ר דירקטוריון מפעל הפיס, בבוחרו אותו מבין חמשת המועמדים של ועדת האיתור לתפקיד. במהלך תפקידו כיו"ר הדירקטוריון התפרסמו מספר תחקירים עיתונאיים על שחיתות במפעל הפיס, שדיין לכאורה היה מעורב בה. דיין סיים את תפקידו במאי 2018. דו"ח מבקר המדינה לשנת 2017 קובע כי דיין חרג מסמכויות הפיקוח המוטלות עליו מכוח תפקידו והיה מעורב, בעצמו ובניהול השוטף של המפעל ובכך הפר את האיזון הנדרש בהפרדה שבין הדירקטוריון לבין הדרג המנהל ו"חטא לתפקידו העיקרי כמפקח על פעולות הנהלת המפעל". דיין הוציא הוראה למנהלת האגף למשאבי אנוש, המנוגדת לתקנון, לפיה "כל פעולה בהתייחס לקליטה, פיטורין, שינוי בדרגה, איוש תקנים שהתפנו ושינוי בשכר במפעל תתבצע אך ורק באישור היו"ר מראש". בין היתר מצא המבקר כי דיין מנע את ביצוע החלטת הדירקטוריון לקיים ליועצת המשפטית שימוע בעקבות חשד שהתעורר נגדה וחתם עמה על הסכם להסדרת הפסקת עבודתה מבלי ליידע את מנכ"ל מפעל הפיס ומבלי לקבל מראש את אישור הדירקטוריון ומשרד האוצר.
חבר כנסת.
ב־8 בינואר 2019 הודיע דיין על התמודדותו בפריימריז לרשימת הליכוד, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת. בפריימריז, שנערכו ב-5 בפברואר 2019, התמודד וניצח על משבצת השמורה למועמד ממחוז מישור החוף ולכן שובץ במקום ה-35 ברשימת "הליכוד" לכנסת, מאוחר יותר קודם למקום ה-33, ונבחר לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-36 ברשימת "הליכוד" ולא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצב שוב במקום ה-36 ונבחר לכנסת, שנה לאחר ולקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוקפץ דיין למקום ה-32 ברשימת הליכוד ולא נכנס לכנסת.
חיים אישיים.
דיין הוא נכדו של חבר הכנסת שמואל דיין, אחיינו של משה דיין ובן דודם של יעל דיין, אסי דיין ויהונתן גפן. נשוי לפרופסור תמר דיין, בתו של יגאל תלמי ואב לשלושה ילדים. מתגורר כיום בכוכב יאיר.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
תפילה (יהדות)
תפילה היא מצוות עשה מהתורה, וחלק מרכזי בעבודת ה' המלווה את היהודי בכל מעשיו. אנשי כנסת הגדולה קבעו את החובה להתפלל שלוש פעמים ביום. לאחר חורבן בית המקדש נחשבת התפילה כתחליף לעבודת הקורבנות, זאת על פי הכתוב בפסוק: ().
בכל יום חול מתקיימות שלוש תפילות: שחרית, מנחה, וערבית. בימי שבת, חג, וראש חודש נוספת גם תפילת מוסף. התפילה צריכה להתקיים לכל אורכה במניין, כלומר בנוכחות עשרה גברים או יותר מעל גיל 13, והיא מתקיימת בדרך כלל בבית כנסת.
במשנה ובתלמוד הוזכרו לראשונה ברכות ונוסחי תפילות שסודרו, מאוחר יותר כנוסח קבוע ומחייב בסידור התפילה. ספר התפילות היהודי קרוי סידור, על שם סידור התפילות ועריכתם, ומרוכזים בו תפילות יום יומיות וברכות שונות, וספר התפילות של החגים קרוי מחזור, על שם המחזוריות השנתית, ומרוכזים בו תפילות של שלוש רגלים (פסח, שבועות וסוכות), וכן ראש השנה ויום הכיפורים.
פוסקים רבים סוברים תפילה אינה נחשבת כמצווה עשה שהזמן גרמא ועל כן אף נשים חייבות בתפילה, יש דיונים לגבי האם חובת האשה היא מדרבנן או מדאורייתא.
התפתחות התפילה ביהדות.
התנ"ך מספר על מספר דמויות שהתפללו, כמו אליעזר עבד אברהם, יעקב, משה, חנה ושלמה. אחד מנוסחי התפילה המוקדמים שיש בידינו הוא מתפילתו של משה על מרים אחותו: .
חיוב התפילה מהתורה או מדרבנן.
לדעת הרמב"ם תפילה היא מצוות עשה מהתורה:
אך הרמב"ן חולק, וטוען כי התפילה היא תקנת חכמים, שכן הוא רואה אותה כחסד שעושה האלוהים עם ישראל. אמנם בשעת צרה - אף לדעת הרמב"ן התפילה היא מצווה.
נוסח התפילה.
התפילות היו קיימות תמיד, אבל הן התמסדו לאחר שהאקט הדתי הציבורי של הקרבת קורבנות בשם העם כולו חדל מלהתקיים עם חורבן הבית, ומאז הוגדרו תפילות הציבור כתחליף להקרבת הקורבנות, ושמותיהן נגזרים משמות הקורבנות – תמיד של שחר, תמיד של בין הערביים ושאריות של תמיד זה שהיו נשרפים למשך כל הלילה וכן קורבן מוסף בחגים. בהיעדר בית מקדש להקריב בו קרבנות חובה אלו, הייתה התפילה למוסד המאחד את עם ישראל והמעניק לו את סדירות הקשר עם האל. ברוח זה פירשו חכמים את הפסוק בספר הושע , כלומר כאשר אין באפשרותנו להקריב פרים בבית המקדש נתפלל לאלוהים שימחל על פשעינו וימלא צרכינו. חלקי תפילה רבים קשורים עם הקרבת הקרבנות (אמירת הקטורת בתחילה ובסיום תפילות שחרית ומנחה, אמירת פרשת הקרבנות לפני תפילת שחרית, ועוד אזכורים רבים של הקרבנות ובית המקדש). כך גם הלכות רבות והמרכזית בהן עניין הכוונות נובע מאיסור מחשבת פיגול בקרבנות.
חכמי המשנה סידרו את הבסיס לתפילות שאנו מכירים כיום, אולם יש תפילות שנאמרו עוד בזמן שבית המקדש היה קיים, למשל קריאת שמע, שאת הפרשה הראשונה שלה היו קוראים בנוסף לעשרת הדיברות בבתי כנסת במקביל להקרבת הקרבנות בבית המקדש (הוכחה לכך נמצאה - מלבד שזה נתפרש בתלמוד - עם התגלותו של פפירוס נש).
ניגונים ומוזיקה בתפילה.
במהלך השנים התפתחו דיונים הלכתיים ערים סביב הכנסת ניגונים - מקוריים או שאולים מסביבות חוץ-יהודיות - בתפילה, אם כקטע מהחזנות או כשירה על ידי הציבור, כולל דיונים על שימוש בכלי נגינה.
דיונים אלו הושפעו מהמוזיקה שהתפתחה בתפילות הנוצרים בכנסיות, בעיקר בקהילות פתוחות יותר כגון יהדות איטליה.
התפתחות הסידור.
בכל התפילות, גרעין התפילה היא תפילה אחת מרכזית שחוזרים עליה שוב ושוב בגרסאות שונות: תפילת שמונה עשרה. את התפילה הזו, שהייתה בתחילתה מורכבת משמונה עשרה ברכות, נוהגים להתפלל בעמידה. כבר בשלהי תקופת בית השני נוספה ברכה נוספת (ברכת המינים), ולכן תפילת העמידה מכילה כיום תשע עשרה ברכות.
תפילות חוברו גם במועדים מאוחרים יותר. תפילה שחוברה במאה ה-20 היא תפילה לשלום המדינה.
זמני התפילה.
ביהדות יש לכל הפחות שלוש תפילות ביום:
בשבתות, בחגים ובראשי חודשים ישנה תפילה נוספת אחרי תפילת שחרית:
ביום כיפור ישנה תפילה נוספת, חמישית במספר, שהיא ייחודית ליום זה בלבד:
מעבר לתפילות החובה קיימת בהלכה רשות להתפלל תפילת נדבה. אך לדעת הרבה פוסקים אפשרות זו מוגבלת כיום, ונעשה בה שימוש רק במצבים של ספקות שאירעו בימי חול.
מדיני התפילה.
ברוב התפילה נהוג לשבת, אבל בחלקה העיקרי של התפילה - 'תפילת שמונה עשרה', שנקרא גם 'תפילת עמידה' יש לעמוד.
ישנם קטעי תפילה כמו הקדיש וקדושה כמו גם קריאת התורה שמחייבים מניין, ותפילת שמונה עשרה שבה עדיף מניין, שהוא קבוצה של עשרה אנשים לפחות.
מקום התפילה.
המקום המיוחד לתפילה נקרא בית כנסת על שם ההתכנסות של האנשים בו. אין כללים כיצד לעצב את בית הכנסת, מלבד העקרונות הבסיסיים של בתי תפילה דתיים, ביניהם כיוון התפילה לירושלים, ולכתחילה אף הימצאות חלונות. בבתי כנסת בתקופה הרומית נמצאו רצפות פסיפס בסגנון הרומאי, עם גלגל המזלות ותיאורים של סיפורים תנ"כים.