מגפת השפעת של 1918 ("השפעת הספרדית") התרחשה במקביל למלחמת העולם הראשונה, דבר שגרם להפצת הנגיף ברחבי העולם במהירות רבה. במגפה היו לפחות שלושה גלים מובהקים. הגל הראשון החל במרץ 1918 ודעך באוגוסט. הגל השני החל באוקטובר 1918, וגל שלישי באביב 1919. גל רביעי, חלש במיוחד, התרחש בחורף 1920, והיה בעיקרו התפרצויות מבודדות במספר מקומות, בהם העיר ניו יורק.
הגל השני היה הקטלני ביותר, ומתו בו הרבה יותר אנשים מאשר בגלים האחרים. חוקרים סבורים שהנגיף עבר מוטציה בגל השני, אם כי הדבר לא הוכח, ולא ברור כיצד מוטציה כזו הצליחה להתפתח ולהתפשט במהירות. יש המפנים אצבע מאשימה כלפי ממשלת ארצות הברית, שזלזלה בהערכות המדעיות ואפשרה התקהלויות המוניות, במיוחד בפילדלפיה.
הגל השני דעך עם התפתחות חסינות העדר. מספר האנשים באוכלוסייה שעדיין לא נדבקו ירד, וקצב ההתפשטות הואט.
מגפת השפעת של 2009.
במגפת השפעת ב-2009 זוהה נגיף שפעת A חדש מתת-זן H1N1 ("שפעת החזירים"), וגם בה התרחש גל שני לאחר דעיכת הגל הראשון.
הגל השני של המגפה היה גדול משמעותית מהראשון, והיו בו פי 4.8 מקרי אשפוז בבתי חולים, פי 4.6 מקרי מוות, ופי ארבע מקרי טיפול נמרץ, על פי מחקר שפורסם בכתב העת הרפואי של קנדה.
גלים נוספים לאחר הגל השני.
במגפת השפעת (1889–1890), מגפת השפעת של 1918 ומגפת השפעת ב-2009 התרחשו מספר גלים נוספים לאחר הגל השני.
בהתייחס למגפת הקורונה, מומחה למחלות זיהומיות מאוהיו אמר: "אין הגבלה למספר הגלים שאנחנו עלולים לחוות. לרוע המזל, יהיו כנראה עוד ועוד גלי קורונה, עד שיימצא חיסון יעיל, או עד שלפחות 70 אחוז מהאנשים יידבקו. על פי חלק מהמודלים המדעיים, מגפת נגיף הקורונה עלולה להימשך עוד כמה שנים." דו"ח של אגף המחקר במשרד המודיעין ובו תרחישים שונים מציין שייתכנו כמה גלי תחלואה עד שנת 2022: כמה גלים קבועים או לא-סדירים, וגל שני שיכלול התפרצות המונית ואחוזי תמותה גבוהים. על פי המחקר, גם לאחר השלמת פיתוח חיסון לנגיף יהיה בלתי-אפשרי לחסן את כל האוכלוסייה עד שנת 2022. דוברת ארגון הבריאות העולמי אמר שאין לחשוב על המגפה במונחים של גלים כי הנגיף נשאר.
לרו מרטין
לרו מרטין (באנגלית: LaRue Martin; נולד ב-30 במרץ 1950) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1972–1976. נבחר על ידי קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA 1972, אולם שיחק בליגה במשך ארבע עונות בלבד, והעמיד ממוצעים מאכזבים של 5.3 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות.
מרטין נולד וגדל בשיקגו שבאילינוי, ובין השנים 1968–1972 למד באוניברסיטת לויולה באילינוי. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 18.2 נקודות ואסף 15.9 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך באף אחת מהן לא העפילה הקבוצה לטורניר אליפות המכללות. 1,062 הריבאונדים שהוריד לאורך קריירת המכללות מציבים אותו במקום הראשון בתולדות קבוצת האוניברסיטה.
קריירת משחק ב-NBA.
בדראפט ה-NBA 1972 נבחר מרטין על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בבחירה הראשונה, מיד לפני חבר היכל התהילה של הכדורסל לעתיד – בוב מקאדו. בשתי עונותיו הראשונות בפורטלנד מיעט לקבל דקות משחק, תחת המאמן ג'ק מקלוסקי, ותרם 4.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונת הציג שיפור קל, כמחליפו מהספסל של הרוקי ביל וולטון, עם שיאי קריירה של 7.0 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק. בסיום עונתו הרביעית בקבוצה, , הועבר בטרייד לסיאטל סופרסוניקס ומיד פרש ממשחק.
כישלונו של מרטין ב-NBA, ביחס לבחירה ראשונה בדראפט, הקנתה לו השוואות רבות לשני סנטרים מאכזבים נוספים שבחרה פורטלנד בתחילת הדראפט – סם בואי אשר נבחר בבחירה השנייה של דראפט 1984 (לפני מייקל ג'ורדן) וגרג אודן אשר נבחר בבחירה הראשונה של דראפט 2007 (לפני קווין דוראנט). "כשאתה הנבחר הראשון בדראפט, יש עליך הרבה לחץ... לא קיבלתי את ההזדמנות לתרום אז כולם קראו לי בחירת הדראפט הגרועה ביותר בליגה, אבל ככל שאתה מתבגר אתה לומד לחיות עם זה", סיפר מרטין בשנת 2017.
לאחר קריירת המשחק עבד בחברת השילוח UPS, כמנהל שירותים קהילתיים.
לארו מרטין
האראלד אדלסטם
גוסטב האראלד אדלסטם (בשוודית: Gustav Harald Edelstam; 17 במרץ 1913 – 16 באפריל 1989) היה דיפלומט שוודי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא זכה לכינוי "Svarta nejlikan" ("הפימפרנל השחור", הרמז לסקרלט פימפרנל) על כך שסייע למאות יהודים נורווגים, כמו גם לסוכני SOE וחבלנים לברוח מהגרמנים.
בראשית שנות השבעים הוא הוצב בסנטיאגו דה צ'ילה, ונודע כ"ראול וולנברג של שנות השבעים" כשסייע ליותר מ-1,200 צ'ילאנים, מאות דיפלומטים קובניים ואזרחים ו-67 פליטים אורוגוואים ובוליביים שנמלטו מרדיפות על ידי הדיקטטור אוגוסטו פינושה.
ראשית חייו.
אדלסטם נולד בסטוקהולם שבשוודיה, בנם של פביאן אדלסטם והילמה דיקינסון. אחיו הצעיר היה השגריר אקסל אדלסטם ונכדו של חבר הפרלמנט ארנסט אדלסטם. בשנת 1933 קיבל תואר במשפטים בסטוקהולם.
בשנת 1939 הועסק כנספח במשרד החוץ בסטוקהולם ולאחר מכן שירת כדיפלומט ברומא, במשרד החוץ בסטוקהולם בשנת 1940 ובברלין בשנת 1941.
הצלת יהודים ואחרים בנורווגיה.
בשנת 1942 מונה אדלסטם לסגן הקונסול השני של שוודיה באוסלו בירת נורווגיה. הוא שירת שם עד שנת 1944. כדיפלומט בנורווגיה הכבושה על ידי הנאצים, אדלסטם הציל את חייהם של מאות יהודים נורווגים כמו גם אחרים, מלוחמי המחתרת נגד קוויזלינג.
המשך הקריירה.
ב-1944 הוחזר אדלסטם לסטוקהולם ומונה למזכיר שני במשרד החוץ. היה מזכיר שני במשרד החוץ בסטוקהולם בשנת 1946, שימש כמזכיר הראשון ב-1948 ומזכיר ראשון בהאג בשנת 1949 ובוורשה בשנת 1952. הוא היה אז המזכיר הראשון במשרד החוץ בסטוקהולם בשנת 1953 וממלא מקום השגריר בשנת 1956. בשנת 1958 נשלח לווינה כיועץ השגרירות, ובשנת 1962 נשלח לאיסטנבול כקונסול כללי. הוא שהה באיסטנבול עד 1965 ולאחר מכן היה שגריר בג'קרטה ובמנילה בשנים 1966 עד 1968. אדלסטם נשלח אז למרכז אמריקה, שם היה שגריר בגואטמלה סיטי, במנגואה, בסן חוסה, בסן סלבדור ובטגוסיגלפה בשנים 1969 עד 1972.
הצלת קובנים ואחרים בצ'ילה.
בשנת 1972 נשלח אדלסטם לסנטיאגו דה צ'ילה כשגריר. לאחר ההפיכה הצבאית ב-1973 נגד נשיא צ'ילה סלבדור איינדה, שגרירות קובה הייתה תחת אש של טנקים, והקובנים החזירו אש מהחלונות; אדלסטם אחז בידו דגל שוודי והלך לפני הטנקים כשהכדורים חולפים על פניו. הוא הוציא את הקובנים מהשגרירות ולקח אותם לשגרירות שוודיה, ואז הבריח אותם מצ'ילה למקום מבטחים. לאחר המקרה, שגרירות קובה בסנטיאגו דה צ'ילה נותרה תחת חסות שוודית במשך 18 שנה עד 1991. ראש הממשלה אולוף פלמה העניק לו את כל תמיכתו.
אדלסטם גם עזר לקובנים רבים אחרים לברוח מצ'ילה ופידל קסטרו כינה אותו גיבור. בשל אומץ ליבו והיושר המוסרי שלו, אדלסטם נחשב נחשב כגיבור מודרני אמיתי בקרב מיליונים ברחבי אמריקה הלטינית ובמיוחד בקרב מאות אלפי הצ'יליאנים שנאלצו לצאת לגלות על ידי המשטר הדיקטטורי.
המשטר הצבאי הצ'יליאני התנגד לאדלסטם והכריז עליו כאישיות בלתי רצויה בדצמבר 1973. אדלשטם חזר לסטוקהולם ובמהלך 1974 נשלח כשגריר באלג'יר בעצתו של אויבו הגדול ביותר של אדלשטם, הדיפלומט וילהלם וכטמייסטר. הוא עזב את התפקיד ופרש בשנת 1979.
חיים אישיים.
הוא היה נשוי בשנים 1939–1958 לרוזנת לואיז פון רוזן (ילידת 1918), בתם של הרוזן הנס פון רוזן ודגמר (וויקסטרום, טרם נישואיה) ובשנים 1959–1963 לנטשה מיכייב. אדלשטם התחתן בפעם השלישית בשנת 1981 עם כריסטין קולמיין. מנישואיו עם פון רוזן נולדו לו שלושה בנים: קרל (נולד ב-1941), הנס (נולד ב-1943) ואריק (נולד ב-1946). אדלסטם נפטר מסרטן בשנת 1989.
בתרבות פופולרית.
סרט על מעשיו של אדלשטם בצ'ילה, בשם הפימפרנל השחור, יצא בספטמבר 2007. השחקן מיכאל ניקוויסט מגלם את דמותו.
בשנת 2019 גילם אותו מייקל פרסברנדט בסדרת הטלוויזיה הפינית-צ'יליאנית "גיבורים בלתי נראים". הסדרה מתארת את מאמציו של הממונה על היחסים בשגרירות הפינית להציל פליטים מצ'ילה במהלך ההפיכה הצבאית בשנת 1973.
רוברטו קוסאק
רוברטו קוסאק (בספרדית: Roberto Kozak; 14 במאי 1942 – 4 בספטמבר 2015) היה דיפלומט ארגנטינאי והומניסט ממוצא אוקראיני, הידוע במיוחד במאמציו להצלת אנשים מבתי הכלא ומכוחות המוות של הדיקטטורה הצבאית הצ'יליאנית. קוסאק קיבל את מסדר ברנרדו או'היגינס בדרגת "הצלב הגדול", העיטור הגדול ביותר בצ'ילה לאזרחים שאינם צ'יליאנים. הוא מכונה 'שינדלר של אמריקה הלטינית' על סיועו לאסירים פוליטיים לאחר ההפיכה הצ'יליאנית בשנת 1973.
הפימפרנל השחור
הפימפרנל השחור (בשוודית: Svarta nejlikan, בספרדית: El Clavel negro) הוא סרט דרמה שוודי, בבימויו של אולף הולטברג ובכיכובם של מייקל ניקוויסט וליזה ורלינדר. בסרט מופיעים גם קייט דל קסטיו, לואיס גנקו וקלייר רוס-בראון בתפקידים משניים. הסרט עוסק בהאראלד אדלסטם, שגריר שוודיה בצ'ילה, שאחרי ההפיכה הצבאית של אוגוסטו פינושה בשנת 1973, הצליח להציל את חייהם של יותר מ-1,300 איש על ידי לקיחתם לשגרירות שלו והעברתם לשוודיה.
שמו בא מהגיבור הבדיוני סקרלט פימפרנל שהציל חיים רבים במהלך המהפכה הצרפתית.
הפקה.
הסרט צולם בסנטיאגו, כולל מחוץ לארמון הנשיאות לה-מונדה ובאצטדיון הלאומי הידוע לשמצה בו עונו מאות הרוגים. הוא צולם החל מינואר 2006 והוקרן בבכורה ב-14 בספטמבר 2007 בשוודיה.
פרס לוריאל-אונסק&quot;ו לנשים במדע