ז'אנר ציורי הגרלנד נוצר בהשראת פולחן הכבוד בחצר הבסבורג (אז שליטי דרום הולנד) ובאנטוורפן בכלל. ציורי גרלנד היו בדרך כלל תוצר של שיתופי פעולה בין צייר טבע דומם לצייר דמויות. הז'אנר התחבר בתחילה לדימויים הוויזואליים של התנועה נגד הרפורמציה.
דוגמה לציור גרלנד שיתופי שהוא עשה עם יאן ברויגל האב הוא זר הפירות סביב אלה המקבלת מתנות מארבע העונות. ישנן שתי גרסאות לציור זה באופן מסורתי, המדליון במרכז הציור מתאר את סיבילה, האלה הקדושה הקדומה של האדמה והטבע כפי שהיא תוארה בשנת 1774 באוסף של ויליאם החמישי, נסיך האורנג' בהאג.
הוצע זיהוי של האלה עם סרס, אלת החקלאות הרומית הפוריות ויחסי האימהות. הסיבה היא שלאלת במדליון אין אף אחת מהתכונות שקשורות באופן מסורתי לסיבלה. סביב המדליון תלוי זר של פרחים, ירקות ופירות – מחווה לאלה ומעשי השפע והפוריות. ואן באלן צייר את המדליון ואילו ברויגל צייר את הזר השופע, את הדמויות שמסביב ואת בעלי החיים הרבים.
אוטרופיוס (היסטוריון)
פלאוויוס אוטרופיוס (בלטינית: Flavius Eutropius; פעל בסביבות שנת 360) היה היסטוריון רומאי.
חייו.
ישנה מחלוקת על הרקע ומקום הולדתו המדויקים של אוטרופיוס. חוקרים אחדים טוענים שהוא נולד בבורדיגלה (בורדו). עם זאת, אחרים דחו את הטענות הללו כבלתי סבירות ביותר. אוטרופיוס נזכר במקורות אחרים כ"איטלקי" ונאמר שהיה בעל אחוזות באסיה. מלבד זאת, שמו היה יווני, ולכן לא סביר שהגיע מגאליה. בלבול בעניין זה התעורר בגלל העובדה שאוטרופיוס היה שם פופולרי בעת העתיקה המאוחרת.
עם זאת, הוא היה כמעט בוודאות פגאני ונשאר כזה גם תחת יורשיו הנוצרים של הקיסר יוליאנוס הכופר.
הוא שימש כמזכיר הקיסרי (magister memoriae, האחראי על הארכיון) בקונסטנטינופול. הוא ליווה את יוליאנוס (קיסר בשנים 361–363) במסע מלחמתו נגד הפרתים בשנת 363. הוא שרד לפחות בכל תקופת הקיסר ואלנס (364–378), לו הקדיש את חיבורו "תקציר תולדות רומא".
ההיסטוריה שלו מסתיימת במהלך תקופת שלטונו של ואלנס, אך ייתכן שהוא שרד וכיהן בתפקיד בכיר גם בשנים מאוחרות יותר: ידוע שאדם בשם "אוטרופיוס" שימש כפרפקט פרטוריאני באיליריה בשנת 380 וכקונסול קיסרי – עם הקיסר ולנטיניאנוס השני – בשנת 387.
יצירתו.
חיבורו, "תקציר תולדות רומא" (Breviarium Historiae Romanae), הוא אוסף בן עשרה פרקים של ההיסטוריה של רומא מאז היווסדה ועד עלייתו של הקיסר ואלנס. הוא נערך בזהירות רבה מתוך המקורות ברי הסמכא הנגישים הטובים ביותר, הוא נכתב בסגנון ברור ופשוט, ומתייחס לנושאיו בחוסר משוא פנים כללי. עבור תקופת הרפובליקה, אוטרופיוס התבסס על התקציר של ההיסטוריה של רומא ("מיסוד העיר") של ליוויוס. עבור תקופת האימפריה, נראה שהוא השתמש בסווטוניוס ובחיבור האבוד "ההיסטוריה של הקיסרים" . לסוף סקירתו, עשה שימוש ככל הנראה בחוויות האישיות שלו.
אזכורי היהודים וארץ ישראל.
בספר השישי, אוטרופיוס מזכיר את כיבוש ירושלים על ידי פומפיוס בשנת 63 לפנה"ס ואת תהלוכת הניצחון שלו, בה הובל אריסטובולוס השני, "מלך היהודים". בספר השביעי הוא מציין שתי ערים בשם "קיסריה", שנוסדו לכבוד אוגוסטוס, אחת מהן היא העיר שהוקמה "בפלשתינה", שבימיו של המחבר הייתה "נודעת ביותר" (בתקופה זו הייתה בירתה של פלשתינה פרימה). באותו ספר הוא מזכיר את "ירושלים, שהייתה העיר האדירה ביותר בפלשתינה" ואת ניצחונם של אספסיאנוס וטיטוס עליה.
מורשת.
הערך הבלתי תלוי של "התקציר" שלו הוא קטן, אך לפעמים הוא ממלא פער שהותירו הנתונים הרשמיים יותר. זה מועיל במיוחד להיסטוריונים בגלל תיאורו את המלחמה הפונית הראשונה, מכיוון שלא שרד שום עותק של ספריו המקוריים של ליוויוס על אותה תקופה.
סגולותיו הסגנוניות והמתודולוגיות גרמו לכך שנעשה בו שימוש רב על ידי היסטוריונים מאוחרים יותר של רומא. בפרט, הוא קיבל מהדורה מורחבת של פאולוס הדיאקון (המאה ה-8), שחזר על הטקסט המקורי והמשיך אותו לתקופות שלטונו של יוסטיניאנוס הגדול, ומהדורה זו הורחבה על ידי לנדולפוס סאגאקס (סביב שנת 1000), שהרחיב אותה הלאה עד לתקופת לאון החמישי הארמני (813–820).
החיבור תורגם ליוונית על ידי פאייניוס בסביבות שנת 380 ועל ידי קפיטו ליקיוס (Capito Lycius) במאה ה-6. תרגומו של האחרון שרד כמעט בשלמותו.
אף על פי שהלטינית של אוטרופיוס שונה במספר מקרים מהדוגמאות הטהרניות ביותר, הסגנון הפשוט של החיבור הפך אותו למשך תקופה ארוכה לספר לימודים לטיני אהוב. מהדורה מדעית נערכה על ידי דרויסן (H. Droysen) בשנת 1879, והכילה את המהדורה היוונית של קפיטו ליקיוס ואת המהדורות הלטיניות המורחבות של פאולוס ולנדולפוס.
יחסי הממלכה המאוחדת–לאוס
יחסי הממלכה המאוחדת–לאוס הם היחסים הדו-צדדיים בין הממלכה המאוחדת ללאוס.
היסטוריה.
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1985, אולם רק בשנת 2014 פתחה לאוס שגרירות בלונדון, ובכך הושלמה הנוכחות בבריטניה של כל אחת מעשר המדינות החברות בגוש המסחר והכלכלה של דרום-מזרח אסיה.
יחסים כלכליים.
היצוא של בריטניה ללאוס גדל בכ-20 אחוזים ל-3.98 מיליון ליש"ט בשנת 2013, בהשוואה לשנה הקודמת. היצוא של לאוס לבריטניה, המורכב בעיקר מבגדים, גדל ב-9% ל-42 מיליון ליש"ט.
המשקיע הגדול של בריטניה בלאוס הוא אימפריאל טבק, המחזיק בנתח רציני בטבק הלאוטי.
מותגים בריטים פעילים נוספים כוללים מכוניות לנד רובר וריינג' רובר - פופולריות בקרב מעמד הביניים הלאוטי הצומח - וכן רכבי בנייה של JCB וחברות שירותים פיננסיים כמו Standard Chartered Bank, KPMG ו-PWC.
Bidspirit
יחסי לאוס–צרפת
יחסי לאוס–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס לבין הרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה.
בסוף המאה ה-18, סיאם השתלטה על החלק שכיום הוא לאוס. בעקבות הפיכת וייטנאם למושבה צרפתית, צרפת החליפה את סיאם והחלה לשלב את לאוס בתוך האימפריה הצרפתית. החוזה הצרפתי-סיאמי של 1907 הגדיר את התחום הנוכחי של לאוס עם תאילנד.
בזמן מלחמת העולם השנייה, כבשה האימפריה היפנית את הודו-סין, שכללה את לאוס. המלך סיסוואנג ונג של לואנג פראבאנג, שוכנע להכריז עצמאות מצרפת ב-1945, קצת לפני כניעתה של יפן. בתחילת 1946, כוחות צרפתיים כבשו מחדש את המדינה והעניקו לה אוטונומיה מוגבלת.
בזמן מלחמת הודו-סין הראשונה בין צרפת לבין התנועה הקומוניסטית בווייטנאם, הנסיך סופהנובונג יסד את ארגון ההתנגדות פאת'ט לאו (אדמות לאוס) שהתחייבה למאבק הקומוניסטי נגד הקולוניאליזם. ללאוס לא הוענקה ריבונות מלאה עד אשר צרפת הפסידה לווייטנאם ובעקבות ועידת ז'נבה לשלום ב-1954 אשר הובילו לעצמאות.
יחסים כלכליים.
צרפת היא המשקיעה המערבית המובילה בלאוס, וצרפת מעורבת בענף התיירות, ההנדסה והביטוח. מכירת ציוד הובלה מהווה את עיקר היצוא הצרפתי ללאוס, יחד עם האלקטרוניקה; צרפת מייבאת מוצרי לבוש מלאוס. צרפת תומכת בפיתוח הכלכלי של לאוס דרך סוכנות הפיתוח הצרפתי והמימון הציבורי.
יחסי חינוך ותרבות.
בלאוס קיים בית ספר תיכון צרפתי, והמכון הצרפתי ובית הספר הצרפתי למזרח הרחוק ממוקמים בו. צרפת ולאוס הן חברות מלאות בארגון הבינלאומי של לה פרנקופוני. חלקם של דוברי הצרפתית בלאוס מוערך בכ-3%, ונתון זה נמצא בצמיחה.
יחסי גרמניה–קירגיזסטן
יחסי גרמניה–קירגיזסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין גרמניה לקירגיזסטן.
היסטוריה.
ייסוד ארבעת הכפרים הגרמניים בקירגיזסטן בשנת 1882 היה האירוע הראשון שהניח אבן יסוד חשובה ליחסי גרמניה-קירגיזסטן. באותה תקופה הועברו לקירגיזסטן חקלאים מחלקה האירופי של האימפריה הרוסית. בשנת 1925 הגיע הגל השני של מהגרים גרמנים לאזור, ובמהלך מלחמת העולם השנייה חוותה קירגיזסטן גל הגירה גרמני שלישי לאחר שגורשו לקזחסטן בעקבות פירוק הרפובליקה הוולגה-גרמנית ומצאה בית חדש בקירגיזסטן לאחר מותו של סטלין. באותה תקופה לא היו מגבלות על כניסה והתיישבות בקירגיזסטן.
בשנת 1987, לחץ של CDU / CSU ו-FDP הביא לכך שברית המועצות שינתה את חוק ההגירה, מה שאפשר לגרמנים לחזור למקום הולדתם. בשנת 1989, עדיין חיו בקירגיזסטן כמאה אלף גרמנים אתניים, שמונה שנים אחר כך נותרו רק 20,000.
ב-31 באוגוסט 1991 הכריזה קירגיזסטן על עצמאות מברית המועצות, ובעקבות כך כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ב-3 בפברואר 1992, ובספטמבר של אותה השנה נפתחה שגרירות גרמניה בבישקק. באותה שנה קירגיזסטן הצטרפה לארגונים השונים, ביניהם, קרן המטבע הבינלאומית (IMF), הבנק העולמי והאו"ם (UN).
בשנת 1993 חתמו שתי המדינות על הסכם תרבות, שנכנס לתוקף תשע שנים לאחר מכן ואשר בין היתר בולט כבסיס לשיתוף פעולה בתחום החינוך. בינואר 1995 נפתחה שגרירות קירגיזסטן בבון, בירת גרמניה דאז. כאשר ברלין הפכה לבירת גרמניה, השגרירות עברה לשם בשנת 1999, אך החזיקה סניף בבון ופתחה קונסוליה בפרנקפורט.
קירגיזסטן חברה בארגון הסחר העולמי (WTO) מאז ה-20 בדצמבר 1998.
יחסים כלכליים.
יחסי הסחר בין גרמניה לקירגיזסטן הם בהיקף מועט למדי, כאשר לגרמניה יש עודף סחר ברור. בשנת 2014 ייצאה גרמניה לקירגיזסטן סחורות בשווי 81.9 מיליון אירו. מדובר בירידה של כ-5 אחוזים בהשוואה לשנת 2013. קירגיזסטן, לעומת זאת, ייצאה רק סחורות בשווי של 12.3 מיליון אירו בשנת 2014. מוצרי יצוא פופולריים מגרמניה הם בעיקר כלי רכב, מכונות, הנדסת חשמל וכימיקלים, וכן תרופות או קוסמטיקה. קירגיזסטן מייצאת בעיקר מוצרים חקלאיים וחומרי גלם במחירים נמוכים.