בלילה של סערה קשה מקבלת סיביל קריאה דחופה לבוא לבית בוורמונט וליילד אישה. במהלך הלידה האישה חוטפת שבץ ומתה. סיביל יודעת שהתינוק חי ומבצעת ניתוח קיסרי להצלת התינוק. לאחר מוות האם עלו השערות שבמהלך הניתוח האם הייתה חיה וניתן היה להציל אותה. העיירה רועשת וסיביל עומדת למשפט בו תיאלץ להוכיח את חפותה.
סדרה.
סדרת טלוויזיה על בסיס עלילת הספר יצא בשנת 2011. כיכבו בסדרה סיסי ספייסק, פייפר לורי וביים גלן ג'ורדן.
ג'ון פיטרסון
הפצת מנדריבה
עגל זהב
חג מתן תורה
דוחא
אלונה איינשטיין
אלונה איינשטיין (7 ביוני 1936 – 6 בינואר 2006) הייתה צלמת ישראלית שפעלה בשנות השישים והשבעים.
ביוגרפיה.
נולדה בשנת 1936 למשפחת שוחט מקיבוץ כפר גלעדי, משפחה ממייסדי הקיבוץ וארגון "השומר". היא בתם של מלכה וגדעון שוחט (גדע), מראשוני הטייסים של חיל האוויר הישראלי, ונכדתם של החלוצים מניה וישראל שוחט.
לאחר שירותה הצבאי נישאה לאברהם פלישמן, מהנדס ישראלי שעבד בלוס אנג'לס. לאחר תקופה קצרה התגרשו השניים ואלונה שבה ארצה. עם שובה כתבה מכתב הערצה לזמר אריק איינשטיין, ולאחר היכרות קצרה נישאו השניים בשנת 1963. טקס הנישואין התקיים במבואה של תיאטרון הבימה, שם שיחק איינשטיין באותה העת במחזמר המצליח "אירמה לה דוס". במהלך נישואין אלו נולדה לשניים בתם הבכורה שירי. לאחר ארבע שנות נישואין התגרשו השניים.
גירושיה של אלונה מאריק יצרו אצלה דחף חזק להשקיע בקריירה כצלמת מקצועית, ובזכות כישרונה אף הצליחה בתחום. תצלומיה מאותה עת מעטרים את טובי האלבומים של סוף שנות השישים וראשית שנות השבעים, החל מאלבומיו של אריק איינשטיין עצמו, וכלה באלבומיהם של זמרים כדוגמת שלום חנוך, אושיק לוי, מתי כספי והשלושרים.
בשנת 1968 שבה אלונה ונישאה לאריק איינשטיין. התקליט "פוזי" שהקליט אריק בשנת 1969 נקרא על שם כינוי החיבה שלה. בשנת 1971, נולדה בתם השנייה, יסמין, שעל שמה נקרא אלבומו של איינשטיין משנת 1972. באפריל 1972 הורשעה בהחזקת סם יחד עם אריק איינשטיין, אורי זוהר וצבי שיסל שהייתה בעת ההיא כחלק מחבורת לול. הזוג התגרש בשנית שנים ספורות לאחר מכן. אלונה שיחקה בתפקידים קטנים בסרטיו של אורי זוהר: "מציצים" ו"עיניים גדולות", ובסרטו של בועז דוידזון - "שבלול".
בסוף שנות השבעים חזרה בתשובה יחד עם שתי בנותיה ואורי זוהר ואשתו, עזבה את תל אביב ואת מקצוע הצילום, והשקיעה את מרצה בהחזרה בתשובה. היא למדה בסמינר לבנות בעלות תשובה בשם "נתיב בינה" בשכונת קריית מטרסדורף בירושלים, והתגוררה לא הרחק משם בשכנות לאורי זוהר ומשפחתו. שתי בנותיה, שירי ויסמין, נישאו לשני בניו הבוגרים של אורי זוהר, אפרים פישל ושלום (בהתאמה), שחזרו אף הם בתשובה עם אביהם.
מותה.
אלונה איינשטיין נפטרה בינואר 2006 ממחלת הסרטן והובאה למנוחות בהר המנוחות.
גביע אינטראמריקנה
גביע אינטראמריקנה (בספרדית: Copa Interamericana, באנגלית: Interamerican Cup) היה טורניר כדורגל שנערך בין השנים 1968 ועד 1998. הטורניר הפגיש את הזוכה בגביע ליברטדורס של קונפדרציית CONMEBOL (דרום אמריקה) ואת הזוכה בגביע CONCACAF לאלופות של קונפדרציית CONCACAF (צפון אמריקה, מרכז אמריקה והאיים הקריביים).
מטרוסקסואליות
המרד ההולנדי
המרד ההולנדי או מלחמת שמונים השנה, אשר התרחש בין השנים 1568 ל–1648 הוא כינוי להתקוממות שבע-עשרה הפרובינציות שב"ארצות הנמוכות" או "ארצות השפלה" (Nederlanden), המכונות בשפה העברית כיום "הולנד" נגד האימפריה הספרדית (בית הבסבורג) ששלטה באזור. ארצות השפלה הן למעשה הפרובינציות המאוחדות של ארצות השפלה, אזור שזכה בעצמאותו מספרד לאחר מרד זה.
שלטונו של קרל החמישי ובנו פליפה השני.
קרל החמישי (1500 עד 1558), מלך ספרד וקיסר האימפריה הרומית הקדושה, היה למעשה פלמי (יוצא חבל פלנדריה) מלידה. סדרת אירועי ירושה הביאו לכך שזכה בכתרי ספרד, גרמניה ופלנדריה (נחלות בורגונדיה).
בשנים בהן שלט קרל בספרד (1520 עד 1556), הרחיבו כובשים כמו הרנן קורטס (1485-1547), פרנסיסקו פיזרו (1470-1541) ואחרים את השליטה הספרדית בעולם החדש. קרל ויתר על כס המלוכה בשנת 1556 והעניק את נכסיו העצומים לבנו פליפה השני (1527-1598). פליפה שהתחנך בספרד לא היה רגיש כלפי נתיניו הפלמים וההולנדים כפי שהיה אביו, ונהג בתושבי האזור ביד קשה, בין היתר בגלל התחזקות מגמת הרפורמציה הפרוטסטנטית בקרב תושבי האזור אותה שאף פליפה, כמו אביו, לקעקע מממלכתו.
בשנת 1568 התאחדו הפרובינציות של ארצות השפלה תחת הנהגתו של הנסיך וילם מאורניה (נסיכות אורנז'), והרוזן לאמורל פון אגמונט, שהיה מראשי הצבא.
המרד.
פליפה השני שלח צפונה את הדוכס מאלבה והדוכס מפארמה, שני מצביאים ותיקים, בראש צבא אשר מנה אלפי חיילים ספרדים, כדי לדכא את המרד. מול חיל הרגלים הספרדי עמדו המיליציות של אנשי ארצות השפלה, אשר כרעו תחת נטל המיסים הספרדיים וקיוו נואשות להציל את מולדתם ולזכות בחירותם. כדי לבלום את התקדמות הספרדים, פתחו אנשי ארצות השפלה את הסכרים אשר הגנו על המישורים הנמוכים מהים, והציפו שטחים נרחבים בנתיב הצבא הספרדי. בסופו של דבר, הצליחו המורדים להדוף את הספרדים.
פליפה השני הציב פרס על ראשו של הנסיך מאורניה, ואכן הלה נרצח ביריות אקדח ב-10 ביולי 1584 ב"פרינסנהוף" שבדלפט בידי אציל מקומי זוטר, תומך בית המלוכה הספרדי. בשנת 1581, "התנערו" הפוליטיקאים והסוחרים ההולנדים החשובים באופן חגיגי מפליפה השני כמלכם, כשהם מונים את פגיעותיו באנשיהם. הם הכריזו על שבע פרובינציות מארצות השפלה כעצמאיות וריבוניות.
יש הגורסים כי מרד זה, אשר הונהג על ידי הסוחרים החופשיים אנשי הגילדות ועל ידי האצולה הזוטרה, שימש השראה להתקוממויות שאירעו באנגליה בשנת 1642, בצפון אמריקה 1775 ובצרפת בשנת 1789.
סוף המרד.
כדי למנוע מאנגליה (הפרוטסטנטית) לסייע לאנשי ארצות השפלה, שיגר פליפה השני בשנת 1588 את הארמדה הספרדית לתקוף את הצי האנגלי. כאשר נכשל ניסיון זה, הלכה ודעכה יכולתו של פליפה להכניע את המרד ההולנדי.
ספרד המשיכה לנסות לכבוש מחדש את השטחים הנרחבים אשר בהם איבדה שליטה, אולם ללא הצלחה, עד אשר בשנת 1609, נחתם הסכם שלום בין הניצים, כאשר דרום ארצות השפלה, לרבות פלנדריה וחלקים מדרום הולנד, נותר בשליטה ספרדית.
תשע שנים לאחר מכן, כאשר פרצה מלחמת שלושים השנים, שוב עמדו הספרדים וההולנדים משני צידי המתרס. ההולנדים, שבעת זו החזיקו בצי גדול וחזק, פשטו על חצי האי הספרדי ופגעו באינטרסים ספרדיים הן באירופה והן באיים הקריביים. כאשר הסתיימה מלחמת שלושים השנים בשנת 1648, הסכימה ספרד, במסגרת שלום וסטפליה, לעצמאותן המלאה והשלמה של ארצות השפלה, תחת הנהגת בית אורנז'-נאסאו. הסכמה זו הושגה כשמונים שנה לאחר תחילת העימות ולכן יש הקוראים למרד ההולנדי "מלחמת שמונים השנים".
מנהרות הכותל
מנהרות הכותל הן מערך חללים ומחילות תת-קרקעיות מתקופות שונות לאורך תוואי הכותל המערבי, מתחת לבתי הרובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. במתחם מבנים מתקופת בית שני, מימי הביניים ומהעת החדשה. ציר הליכה אופקי מחבר את החללים והמחילות, מעניק למבקר חוויה של מסע לאורך ציר הזמן ההיסטורי, ונחשב לאחד מאתרי התיירות הפופולריים בישראל. כנקודת חיכוך רגישה מבחינה דתית בין אוכלוסייה מוסלמית ויהודית, הביא האתר לא פעם לתסיסה, שהגדולה בהן הייתה מהומות מנהרת הכותל בשנת 1996. מיזם חשיפת הכותל המערבי לכל אורכו לאחר מלחמת ששת הימים, במטרה לאפשר לכל יהודי לגשת אל הכותל ללא הפרעה וללא מכשול, היה יוזמה של משרד הדתות. האתר מנוהל כיום על ידי הקרן למורשת הכותל המערבי.
מיקום ותיאור.
הכניסה למנהרות הכותל היא מן הקצה הצפוני של רחבת הכותל המערבי, ממנה עוברים דרך שורת חללים ממערב למזרח, עד לנקודת החיבור עם הכותל המערבי. מנקודה זו המשך ההליכה במנהרות הוא בקו ישר צפונה, עד לפינה הצפונית-מערבית של הר הבית. לכל אורך הדרך אין מעבר למתחם הר הבית. החללים כוללים מסדרון וכנסייה מימי הביניים, גשר וחדרי פאר מתקופת בית שני, בתי מגורים, בורות מים, מחצבה, תעלה מן התקופה החשמונאית ועוד. החללים האלו חוברו על מנת לאפשר מעבר רציף של מבקרים לאורכו של המערך.
היווצרות מנהרות הכותל.
את העיר העתיקה חוצה גיא עמוק (הגיא המרכזי), המתחיל בצפון בשער שכם, ומסתיים סמוך לשער האשפות בדרום. הר הבית שוכן מצדו המזרחי של הגיא, בעוד שרוב בתי המגורים בעיר העתיקה שוכנים מצדו המערבי, כך שהגיא היה למעשה מכשול טבעי עבור המבקשים לעלות להר הבית. בתקופת בית שני נבנה בשל כך גשר גדול, שחצה את הגיא ממערב למזרח, וכן נבנה מחלף (הוא קשת רובינסון), שאיפשר לעלות ממפלס הגיא הנמוך לרום רחבת הר הבית. עם חורבן המקדש בשנת 70 לספירה נחרבו הגשר והמחלף, אולם בתקופה הרומית או בראשית התקופה המוסלמית הראשונה נבנה גשר חדש במקום הגשר הקדום. במהלך הדורות נבנו בתוך הגיא מבני ציבור ובתי מגורים, וסביבותיו התמלאו.