לקראת עונת עבר ונדנברג לאנדרלכט. העברתו של ונדנברג הוערכה בסכום של כמיליון וחצי אירו, במה שהיה אז לסכום שיא בבלגיה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה כבש ונדנברג עשרים שערי ליגה וזכה בפעם הרביעית ברציפות בתואר מלך שערי הליגה. במהלך אותה עונה הגיע לקבוצה המאמן פול ון הימסט, והוביל אותה לזכייה בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במשחק גמר כפול מול בנפיקה ליסבון. ונדנברג פתח בהרכב קבוצתו בצמד משחקי הגמר. עונה אחר כך הגיעה הקבוצה בשנית לגמר גביע אופ"א, אך הפסידה את התואר לטוטנהאם הוטספור בדו-קרב פנדלים. בעונת זכה ונדנברג לראשונה בקריירה בתואר האליפות בבלגיה, לאחר שכבש בפעם השלישית ברציפות עשרים שערי ליגה בדיוק לזכות קבוצתו. במהלך עונת הוחלף ון הימסט במאמן ההולנדי ארי האן. ונדנברג התקשה להתרגל לסגנון המשחק ההגנתי יותר של המאמן החדש, ולמרות שזכה פעם נוספת באליפות ובתואר מלך שערי הליגה החמישי בקריירה עם 27 שערים ב-31 הופעות באותה עונה, החליט ונדנברג לעזוב את הקבוצה בסיום העונה.
לקראת עונת הצטרף ונדנברג לקבוצה היחידה בה שיחק מחוץ לבלגיה, ליל הצרפתית, שם חבר למאמן בן ארצו, ג'ורג' היילנס, ולחברו לנבחרת פיליפ דסמט. ונדנברג התקשה להתבלט בקבוצה ממרכז-תחתית הטבלה של הליגה הצרפתית, ובעונתו הראשונה כבש שמונה שערים בלבד, כמות נמוכה משמעותית מהממוצעים אותם הציב בבלגיה. בעונת , עונתו השלישית בקבוצה, כבש ונדנברג 14 שערי ליגה, כמות השיא שלו בליגה הצרפתית, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השמיני, מיקום שיא עבורה בתקופתו של ונדנברג. הוא הוסיף לשחק בקבוצה עונה אחת נוספת, ובסך הכול ארבע עונות, בהן כבש 38 שערי ליגה בלבד ב-114 הופעות.
ונדנברג חזר לליגה הבלגית לקראת עונת , כשחתם בקבוצת גנט, אותה אימן אז חברו לשעבר לאנדרלכט ולנבחרת, רנה ונדרייקן. שיתוף הפעולה והיחסים בין השניים היטיבו עם הקבוצה, שסיימה את העונה במקום השלישי, וכן עם השחקן, שכבש 23 שערי ליגה ב-34 משחקים, וזכה בפעם השישית בקריירה בתואר מלך שערי הליגה הבלגית. אמנם, לאחר עונה זו החלה ירידה בכושרו של ונדנברג בן ה-33. ממוצעי הכיבוש שלו פחתו משמעותית, וסיום דרכו של ונדרייקן בקבוצה ב-1993, אף הובילו אותו פעמים רבות לשבת על ספסל הקבוצה. לקראת עונת חזר ונדנברג לשתף פעולה עם ונדרייקן, שהחתים אותו בקבוצת מולנבק בה התמנה למאמן. לאחר עונה אחת בלבד במדי הקבוצה, פרש ונדנברג ממשחק פעיל בגיל 36.
ב-1995, זמן קצר לאחר פרישתו, היה ונדנברג למאמן קבוצת וסטרלו מליגת המשנה. הוא נותר במועדון בתפקיד מקצועי במחלקת הנוער במשך כעשר שנים, בהן אף העלה את בנו קווין ממחלקת הנוער של המועדון לקבוצה הבוגרת.
נבחרת בלגיה.
יכולתו של ונדנברג במדי ליירסה במהלך עונת , בה זכה בנעל הזהב האירופית, הובילו אותו כבר בגיל 20 לסגל נבחרת בלגיה של המאמן גי תיס. הופעת הבכורה של ונדנברג התקיימה ב-19 בדצמבר 1979 בהאמפדן פארק בגלאזגו, במסגרת משחקה האחרון של בלגיה במוקדמות יורו 1980. ונדנברג כבש את השער הראשון במשחק, שהסתיים בניצחונה של בלגיה 1–3 על .
ונדנברג זומן על ידי תיס לטורניר יורו 1980 באיטליה, ופתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים של הנבחרת בשלב הבתים, בהם סיימה בשוויון 1-1 עם וגברה 1–2 על . ונדנברג נכנס כמחליף במשחק האחרון של נבחרתו בשלב זה, בו סיימה בשוויון 0-0 עם המארחת, שהבטיח את מקומה של בלגיה בגמר הטורניר. ונדנברג לא שותף במשחק הגמר מול , שהסתיים בהפסדה של בלגיה בתוצאה 1–2.
ונדנברג היה חלק משמעותי מהצלחת הנבחרת לסיים בראש הבית במהלך מוקדמות מונדיאל 1982, כשכבש חמישה שערים בשבעה משחקים בהם שותף, כולל שער בניצחון הביתי 0–2 על . בלגיה העפילה לטורניר הגמר בספרד, והמאמן תיס זימן את ונדנברג כחלוץ מוביל לסגל הנבחרת. בלגיה פתחה את הטורניר מול אלופת העולם המכהנת , וגברה עליה 0–1 משער של ונדנברג בדקה ה-62, לאחר שעצר כדור ברחבה וכבש. ונדנברג פתח בהרכב נבחרתו גם בשני משחקיה הנותרים בשלב הבתים, בהם גברה 0–1 על וסיימה בשוויון 1-1 עם בדרך למקום הראשון בבית. ונדנברג פתח בהרכב גם בשני משחקיה של בלגיה בשלב הבתים השני, בהם נחלה הפסדים ל ול וסיימה את דרכה בטורניר.
במהלך מוקדמות יורו 1984 כבש ונדנברג ארבעה שערים בשישה משחקים וסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר. הוא זומן על ידי תיס לסגל הנבחרת, ושוב היה בהרכב נבחרתו בכל משחקיה בשלב הבתים, ואף כבש את שערה הראשון של נבחרתו בטורניר, בניצחון 0–2 על . בשני משחקיה הנותרים בבית נוצחה בלגיה על ידי צרפת ו וסיימה את דרכה כבר בסיום השלב הראשון.
ונדנברג זומן על ידי תיס לטורניר הבינלאומי האחרון שלו, מונדיאל 1986 במקסיקו. ונדנברג פתח בהרכב וכבש את שערה היחיד של נבחרתו במשחק הפתיחה של הטורניר, בו נוצחה בלגיה 1–2 על ידי המארחת. בכך השלים ונדנברג טורניר משמעותי שלישי ברציפות בו הוא כובש, לאחר טורנירי המונדיאל והיורו שקדמו לטורניר זה. אף על פי כן, מאז הוחלף באותו משחק בדקה ה-66, לא זכה ונדנברג לדקות משחק נוספות בטורניר, בו סיימה בלגיה במקום הרביעי.
בשנים שלאחר הטורניר, בעקבות הירידה ביכולתו של ונדנברג במדי ליל, הוא איבד את מקומו בסגל הנבחרת וזכה להופעות ספורות בלבד. הוא לא זומן על ידי תיס למונדיאל 1990, ורק הופעות טובות במדי גנט בעונה שלאחר הטורניר, החזירו אותו למספר הופעות בסגל הנבחרת. את שערו האחרון במדי בלגיה כבש ונדנברג ב-27 בפברואר 1991, בניצחון הביתי 0–3 על במסגרת מוקדמות יורו 1992, מהם לא הצליחה בלגיה להעפיל. באותה שנה סיים ונדנברג את הקריירה הבינלאומית, עם 48 הופעות בהן כבש עשרים שערים.
אוליבר טוויסט (סרט, 1948)
אוליבר טוויסט (באנגלית: Oliver Twist) הוא סרט הקולנוע השני של דייוויד לין שהוא עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס. בעקבות הצלחת הסרט "תקוות גדולות" משנת 1946 קיבץ לין את אותו צוות הפקה לעיבוד של הרומן "אוליבר טוויסט" מאת דיקנס שיצא לאור ב-1838, בהם את המפיקים רונלד נים ואנתוני הבלוק-אלן, הצלם גאי גרין, המעצב ג'ון בריאן והעורך ג'ק האריס. קיי וולש, שהייתה אז אשתו של לין שיחקה בתפקיד ננסי. ג'ון הווארד דייוויס גילם את אוליבר ואלק גינס הופיע בתפקיד פייגין.
ברשימת 100 הסרטים הבריטיים הטובים ביותר דרג מכון הסרטים הבריטי את הסרט "אוליבר טוויסט" במקום ה-46.
תקציר עלילה.
אשה צעירה בהריון מתקדם מגיעה לבית המחסה לעניים ומתה אחרי שהיא יולדת בן. הילד מקבל את השם אוליבר טוויסט (ג'ון הווארד דייוויס). כשהשנים חולפות אוליבר ושאר הילדים בבית המחסה סובלים מקשיחותם של האחראים, השמש מר באמבל (פרנסיס ל. סאליבן) ואם הבית גברת קורני (מרי קלייר). באחד הימים עולה בגורלו של אוליבר לבקש מנה נוספת של דייסה ("בבקשה אדוני, אני רוצה עוד").
על בקשתו החצופה של אוליבר ממהרים האחראים על המקום להעביר אותו אל הקברן, מר סאוברי (גיב מק'לכלין), כדי שיעבוד אצלו כשוליה. אצל סאוברי אוליבר מקבל יחס מעט טוב יותר. אבל כאשר נוח קלייפול, עובד אחר של סאוברי, משמיץ את אמו של אוליבר, הוא משתולל מכעס ותוקף את נוח. על כך אוליבר נענש בהצלפה.
אוליבר בורח ללונדון, שם הוא פוגש את ארטפול דודג'ר (אנתוני ניולי), כייס צעיר ומוכשר, שלוקח אותו לפייגין (אלק גינס), איש זקן שמכשיר ילדים להיות כייסים. פייגין שולח את אוליבר עם דודג'ר ועם ילד נוסף שילמד מהם כיצד לגנוב. השניים מנסים לכייס את מר בראונלו (הנרי סטיבנסון), ג'נטלמן מבוגר ועשיר. ניסיון הגנבה מתגלה אבל רק אוליבר נתפס ונעצר. למרבה המזל מגיע עד שמנקה מחשד את אוליבר. מר בראונלו שחש חיבה לילד, לוקח אותו לביתו. בפעם הראשונה בחייו חווה אוליבר חיים מאושרים בהשגחתו של מר בראונלו ובטיפולה האוהב של סוכנת הבית מרת בדווין (אמי ונס).
בינתיים, מגיע אל פייגין איש מסתורי בשם מונקס (ראלף טרומן), שמתעניין מאוד באוליבר. פייגין שולח את מונקס אל באמבל וגברת קורני (שכעת היא אשתו השתלטנית של באמבל). מונקס קונה מהם תליון ובו דיוקן של אמו של אוליבר.
ביל סייקס, שותפו של פייגין, וחברתו טובת הלב ננסי נתקלים יום אחד באוליבר ברחוב. הם תופסים אותו בכוח ומחזירים אותו לפייגין. לננסי יש נקיפות מצפון בגלל המעשה, וכשהיא רואה כרזה שפרסם מר בראונלו בה הוא מציע פרס למי שיחזיר את אוליבר, היא יוצרת איתו קשר ומבטיחה להביא אליו את אוליבר למחרת. פייגין שחושד בננסי, שולח את דודג'ר לעקוב אחריה. כשפייגין מספר לסייקס על המעקב ועל מה שדודג'ר שמע, הוא מאמין שהיא בגדה בו והורג אותה בחמת זעם.
הרצח מעורר את זעם ההמון כלפי הכנופיה. מר בראונלו והשוטרים מחלצים את אוליבר, וסייקס נורה. בניסיון להימלט דרך הגגות, סייקס קושר חבל סביב עצמו, אבל נופל ונתלה בצווארו בחבל שעליו. פייגין וחבורתו נתפסים. מתגלה גם חלקו של מונקס והוא נעצר. הוא ניסה להבטיח לעצמו את הירושה שנועדה לאוליבר. מתברר שאוליבר הוא נכדו של מר בראונלו. מר וגברת באמבל מאבדים את משרותיהם בבית המחסה על מעורבותם במזימותיו של מונקס. בסוף הסרט אוליבר חי באושר עם סבו ועם גברת בדווין.
הבדלים בין הספר לסרט.