מרכז הכנסים הבינלאומי של המכללה מכיל שלושה אולמות קונגרסים, אולם תיאטרון ובית קולנוע. באולם הקולנוע מועלים מדי שבוע סרטים לציבור הסטודנטים, ובאולם התיאטרון עולים הצגות ומחזות. בקומה הראשונה של מרכז הכנסים ממוקמת מסעדה והיא מכילה 500 מקומות.
קואופווגיר
קואופווגיר (באיסלנדית: Kópavogur) היא העיר השנייה בגודלה באיסלנד ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2018 כ-36,990 תושבים. העיר שוכנת מדרום לבירה רייקיאוויק ונכללת בשטח המטרופולין שלה, אליו היא מקושרת באמצעות כביש הטבעת של המטרופולין.
שטחה של העיר עומד על 83.72 קמ"ר, רובו המכריע של השטח כולל רבעי מגורים, אך קיימת בקואופווגיר גם אזורים מסחריים ותעשייתיים. פירוש שמה של העיר הוא "מפרץ גורי כלבי ים". בעיר מרכז תרבותי ובו מוזיאון טבע, ספרייה ואולם קונצרטים העשוי על טהרת חומרי בנייה איסלנדים, וכן בריכת שחיה תרמית.
בשנת 1662 התקיימה בעיר ועידת קואופווגיר, בה אישרו נציגי איסלנד כי ריבונותה של המונרכיה האבסולוטית של ממלכת דנמרק-נורווגיה תחול גם עליה.
פודהייצה
פודהייצה (באוקראינית: Підгайці, בפולנית: Podhajce, ביידיש: פאדהאיצע או פידאייץ) היא עיירה במחוז טרנופול בחבל פודוליה במערב אוקראינה, בחבל גליציה ההיסטורי. העיר משמשת כמרכז אזורי לכפרים שמסביבה. בשנת 2001 גרו בה כ-3,300 איש. בעיר ישבה קהילה יהודית גדולה שהושמדה בשואה.
פודהייצה שוכנת על גדות הנהר קורופיץ, שהוא יובל של הדנייסטר. בעיירה תחנת רכבת שהיא האחרונה במסילה לבוב - פודהייצה.
היסטוריה.
פודהיצה היא מהיישובים הקדומים באזורה. היא מוזכרת לראשונה בשנת 1519, שנה בה עברה העיר לרשותו של יאקוב בוצ'אצקי, הבישוף מחלם. עד מלחמת העולם הראשונה הייתה פודהייצה שייכת לקיסרות האוסטרו-הונגרית. בין מלחמת העולם הראשונה לשנייה, השתייכה פודהיצה לפולין, לאחר מלחמת העולם השנייה משתייכת פודהיצה לאוקראינה.
על ראש ההר בסמוך לעיירה שוכן פסלו של המלך הפולני יאן סובייסקי, שהוקם לזכר ניצחונו במקום, בקרב עם הטורקים בשנת 1673.
הקהילה היהודית בפודהייצה.
עד מלחמת העולם השנייה הייתה בפודהיצה קהילה יהודית ניכרת. תיעוד ראשון לקהילה יהודית מופיע ברשימות ממשלתיות של רוסיה ופולין משנת 1550. אולם מצבות שנמצאו בעיר הוכיחו כי יהודים גרו בעיר לפחות משנת 1420. במאה ה-19 הגיעה האוכלוסייה היהודית לשיאה. בעיר נמנו כ-6,000 תושבים יהודים, ובמרחב הכפרי שמסביבה עוד כ-8,000 יהודים. במאה ה-20 חלה ירידה ניכרת באוכלוסייה היהודית בפודהיצה, כמו בכל אזור מזרח אירופה, בעיקר בשל הגירה שנבעה מהלחץ הכלכלי ומהאנטישמיות. במפקד בשנת 1931 נמנו בעיר רק 2,827 יהודים, מתוך אוכלוסייה כללית של 6,000 איש.
בית הכנסת של פודהיצה, שנבנה בין סוף המאה ה-16 לתחילה המאה ה-17, הוא הבניין העתיק בעיר כיום. הוא נבנה בצורת מבצר, כמו בתי כנסת רבים מאותה תקופה, כדי שישמש כמקום מחסה לקהילה היהודית, במקרה הצורך. בתקופת השלטון הקומוניסטי שימש מבנה בית הכנסת כחנות מכולת. כיום בית הכנסת סגור ומוזנח.
בעיר שימש ברבנות בין השנים 1580 ו-1620 הרב בנימין אהרן סלניק שנודע בכינויו המשאת בנימין, וקבור בבית הקברות בעיר. רב נוסף שכיהן בפודהייצה הוא הרב יששכר בעריש, בנו של רבי יעקב יהושע פלק.
בשואה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וחלוקת פולין על ידי גרמניה הנאצית וברית המועצות, עברה העיר לשלטון ברית המועצות. באותה תקופה התווספו לאוכלוסייה פליטים מאזור הכיבוש הגרמני, שהעלו את אולוסייתה היהודית של העיר אל כ-3,000 איש. עם הכיבוש הנאצי, הוקם בעיר גטו בשני רחובות במרכז העיר ויודנראט. בעקבות הצפיפות והתנאים ההיגינים הלקויים, פרצה בגטו בחורף 1941 - 1942 מגפת טיפוס, שגרמה למות רבים מהיהודים. יהודים רבים נוספים מתו מהרעב.
ביום הכיפורים ה'תש"ב, (22 בספטמבר 1942) נשלחו כ-1,000 יהודים אל מחנה ההשמדה בלז'ץ. כחודש מאוחר יותר, בב' בחשוון בוצעה אקציה שנייה למחנה ההשמדה בלז'ץ. שארית היהודים נרצחו בג' בסיוון ה'תש"ב, כשנורו באמצעות מכונת ירייה בבורות ליד העיר. מספר יהודים מצומצם התחבא ביערות או חבר לפרטיזנים, אך רובה המוחלט של הקהילה היהודית בפודהיצה הושמדה בשואה.
לאחר המלחמה הוקמה בישראל ובארצות הברית אגודת יוצאי פודהיצה, שהורכבה מניצולי השואה, יחד עם אנשים שעלו ארצה או היגרו לארצות הברית לפני השואה. האגודה הוציאה ספר זיכרון בשם 'ספר פודהיצה' וכן פעלה להנצחת הקהילה בדרכים נוספות. בשכונת מעלות דפנה בירושלים, ובעיר ניו יורק מנציחים בתי כנסת בשם 'משאת בנימין' את קהילת פודהיצה שנספתה בשואה. יוצאי פודהייצה קבעו את יום ג' בסיוון, שבו הושמדה שארית היהודים בעיר, כיום זיכרון לקהילה.
לימן (שיטת השקיה)
לימַן (ביוונית: λιμήν - נמל) הוא מערכת ללכידת מי שיטפונות הנוצרת מסוללת עפר מלאכותית הנבנית באפיק נחל אכזב, בעיקר באזורים מדבריים או מדבריים למחצה. סוללות העפר יוצרות את צורת האות "ח" כאשר המפתח פונה אל מעלה אפיק הנחל. כיום, נוטעת קק"ל בשטח הלימן עצים, בדרך כלל אקליפטוסים, שיטים, ינבוט, וושינגטוניה, אשל ולעיתים גם מינים נוספים. הגומה אוצרת את מי הגשם או מי נגר עילי ומשקה את העצים.
את השיטה פיתחו היערנים יוסף ויץ ובני וירצברג, בהשראת שיטות השקיה נבטיות, במסגרת עבודתם באגף הייעור של קק"ל באזור הדרום.
ניתן לראות לימנים רבים בצדי הדרכים בנגב ובערבה, אף על-פי שרבים מהם הורדו והקרקע יושרה כאשר הוחלט על סלילת כביש ראשי או מסילת רכבת במקום, ועל-כן קשה לראות כאלו בקרוב לאזורים מיושבים.
אוראז
אוראז (Urease) הוא אנזים חלבוני המזרז הידרוליזה של שתנן לפחמן דו-חמצני ואמוניה. אנזים זה קיים בבקטריות, שמרים ומספר סוגי צמחים.
התגובה הכימית מתבצעת כך:
(NH2)2CO + H2O → CO2 + 2NH3
ב-1926 הראה ג'יימס בטשלר סאמנר כי האוראז הוא חלבון.
הטמפרטורה האופטימלית לפעילותו של החלבון היא 60 מעלות צלזיוס, וה-pH האופטימלי הוא 7.4. מתכות כבדות יכולות לעכב אנזים זה.
המוליזין
המוליזינים (באנגלית: Hemolysins) הם חלבונים וליפידים הגורמים לליזיס של תאי דם אדומים באמצעות הריסת הממברנה שלהם. אף על פי שלפעולת הפירוק המבוצעת על ידי מספר מיקרואורגניזמים יש חשיבות רבה ברכישת נוטריאנטים, המוליזינים רבים המופקים על ידי פתוגנים לא גורמים לנזק משמעותי לתאי הדם האדומים במהלך זיהום.
מרבית סוגי ההמוליזינים הם מבנים חלבוניים, אם כי קיימים גם סוגים הבנויים מליפידים פעילי שטח.
אנזים זה נמצא בחלק מהחיידקים, ונוכחותו היא קריטריון לזיהוי וסיווג החיידק.
כמו כן ברפואה הווטרינרית, אנזים זה מצוי בחיידק עיקרי בשם פסאודומונס אארוגינוזה אשר מתבטא כגורם אלימות לתא שהוא נצמד אליו.
מוספלסבאיר
מוספלסבאיר (באיסלנדית: Mosfellsbær) היא עיר במערב איסלנד, כ-17 ק"מ מהבירה רייקיאוויק. העיר נמצאת על כביש הטבעת של איסלנד, המוליך מהבירה לאקרנס, ושטחה הוא 197 קמ"ר. אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2011 כ-8,886 תושבים.
במהלך השנים האחרונות חלה התפתחות שיטתית בפעילויות הפנאי באזור. גבעות המקיפות את העיירה, כמו מוספל, גרימנספל, הלגאפל ואולפרספל, מספקות נופים מדהימים של אזור החוף הדרום-מערבי, כמו כן יש הזדמנויות נהדרות להליכה, רכיבה על סוסים, טיולים ודיג פורלים וצ'ארקטיקה ארקטית. הפעילות התרמית באזור סיפקה לרייקיאוויק מים חמים לחימום ובריכות חמות מאז 1933.
הסופר האיסלנדי הלדור לכסנס בילה חלק מילדותו בעיר, ולפי המסורת המקומית, כאן טמן אגיל סקדלאגרימסון את אוצרות הכסף שלו.
KREEP הם ראשי תיבות של אשלגן (סימון אטומי K), עפרות נדירות (Rare Earth Element), וזרחן (סימון אטומי P). מרכיב גאוכימי זה נמצא בחלק מסלעי הברקציה והבזלת שעל הירח, שהותכו בפגיעות רבות עוצמה. KREEP כולל את רוב היסודות הבלתי תואמים (כלומר, אלה העוברים למצב נוזלי בתהליך גיבוש המאגמה), וכן היסודות פולטי החום: אשלגן, אורניום ותוריום.
למעשה מאמינים כי KREEP מייצג את השלב האחרון בהתגבשות של אוקיינוס המאגמה שהיה קיים בראשית ההיסטוריה הגאולוגית של הירח.
טקמאלי
סלטיירנרנס
סֶלְטְייַרְנַרְנֵס (באיסלנדית: Seltjarnarnes; נהגה: ) היא עיר בדרום מערב איסלנד, השוכנת בקצהו המערבי של חצי האי עליו ממוקמת הבירה רייקיאוויק ובצמוד אליה. שטחה של העיר הוא 2 קמ"ר בלבד, והיא העיר הקטנה במדינה מבחינה זו. בשנת 2011 מנתה אוכלוסיית העיר 4,320 תושבים.
העיר מוקפת בים כמעט מכל עבריה ומהטיילת שלאורך חופיה נשקפים נופים מרהיבים צפונה למפרץ קודלפיירד'יר ולעבר הר אסיאן, ודרומה אל מפרץ סקריאפיירד'יר. בחלקה המערבי של העיר שמורת טבע וגן ובו מועדון גולף. סמוך לקצה הצפון מערבי של העיר שוכן חצי האי הקטן גרואוטה (Grótta), שבעת גאות עשוי להפוך לאי. בגרואוטה ניצב מגדלור ובאזור אוכלוסיית ציפורים עשירה. בעיר שני מוזיאונים, לרפואה ולרוקחות.
מטבל טקמלי
טקמלי
אדר הראשון
אדר ראשון
זירחון חמצוני
הר קוץ
הר קוֹץ הוא הר בגובה 304 מטרים, הממוקם על הגבול בין הגליל התחתון המזרחי לבין הגליל התחתון המרכזי.
הר קוץ נושא את שמה של משמרת הקוץ, המשמרת השביעית מבין ה-24 משמרות הכהנים. הכהנים בני משמרה זו גלתה מיהודה לגליל לאחר חורבן בית שני, והתיישבה בכפר עיילבו, המזוהה עם היישוב בן זמננו עילבון, הנמצא בסמוך.
בוטניקה.