עשרות פעילי זכויות להט"ב התכנסו במרכז טביליסי לעצרת. על פי דיווחים, כ-20,000 חברי כנסייה גרוזינית אורתודוקסית הפגינו ממולם, בראשותם של כמרי הכנסייה, יחד עם התפתחות של התנגשות בפארק פושקין, ליד כיכר החירות. כוחות המשטרה לא מנעו מהמפגינים ההומופוביים לרוץ לעבר משתתפי העצרת נגד ההומופוביה, כפי שביקשו הכמרים. המפגינים נגד הומופוביה פונו על ידי המשטרה באוטובוסים שהותקפו על ידי מפגשי הנגד. על פי מקורות שונים, 17 עד 28 אנשים נפצעו כתוצאה מההתנגשויות האלו.
תגובות.
האלימות גונתה באופן נרחב על ידי שגרירויות זרות, וארגונים לא-ממשלתיים, כולל Transparency Georgia, ארגון עורכי הדין הצעירים הגאורגים ואמנסטי אינטרנשיונל. ראש הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית, איליה השני גינה כל אלימות, אך חזר על דעתו על הומוסקסואליות. משרד הפנים פתח בחקירה והבטיח העמדה לדין של העבריינים. פול רימפל ומארק מולן תיארו את האירועים כחלק ממאבק גדול יותר בין הכנסייה לשלטון החילוני.
הוגו פון הברמן
הוגו פון הברמן (בגרמנית: Hugo Freiherr von Habermann; 14 ביוני 1849 - 27 בפברואר 1929) היה צייר ושרטט גרמני. לפעמים מכנים אותו "הזקן" כדי להבדיל אותו ואחיינו באותו השם, שהיה גם צייר.
חיים.
הברמן נולד בדילינגן, בנו של פיליפ, פרייהר פון הברמן, מנישואיו לפאולין, הרוזנת לוטרום פון ארטינגן. בשנת 1858 עברה המשפחה למינכן, שם למד בבתי ספר יוקרתיים ועבר שיעורים ראשונים באמנות. בשנת 1868 החל ללמוד משפטים, אך לא התלהב מקריירה משפטית.
בשנת 1870 הוא שירת כקצין צבא במלחמת צרפת-פרוסיה, אך למרות הסחת הדעת הזו הצליח לייצר את ציורו הראשון בנושא "רות ובועז". בשנה שלאחר מכן הוא מונה לפקח על האמנים שציירו דיוקנאות של שבויי המלחמה באינגולשטאט. אז הוא החליט לוותר על לימודי המשפטים ולהיות צייר.
כאשר הברמן חזר למינכן, הוא לקח כמה שיעורים מקדימים מהרמן שניידר (1847-1918) ואז נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות. בשנת 1874 התקבל לכיתת אמן של קארל פון פילוטי. תערוכתו הראשונה התקיימה ארבע שנים אחר כך. הוא סיים את לימודיו בשנת 1879 ופתח סטודיו משלו.
יחד עם ברונו פיגליין ופריץ פון אוהדה, הוא פתח בית ספר פרטי לאמנות בשנת 1880. המקום משך מעט תלמידים ונסגר לאחר תקופה קצרה. באותה שנה הוא הצטרף לאלוטריה, ארגון לאמנים "מהפכניים" שיהווה ארגון מבשר של הזצסיון במינכן. בתערוכת האמנות הבינלאומית במינכן בשנת 1897 כינה אותו הנסיך יורש העצר מבוואריה, כפרופסור על ציורו "סלומה".
שנים מאוחרות.
בשנותיו המאוחרות יותר המתמחה בפורטרטים של נשים.
הברמן היה ממייסדי הזצסיון במינכן ונעשה הנשיא השני שלו. בשנת 1905 מונה לפרופסור מן המניין באקדמיה ובשנת 1909 מונה לחבר המסדר המקסימיליאני הבווארי למדע ואמנות. בתקופה זו הוא גילה את הצייר הספרדי אל גרקו, שהשפיע באופן מיידי וברור על סגנונו.
בשנת 1922 הוא התחתן עם הדוגמנית הוותיקה שלו, אולגה הס. שנתיים לאחר מכן פרש לגמלאות, ובשנה שלאחר מכן קיבל עיטור אזרחי מפאול פון הינדנבורג, נשיא גרמניה.
בריאותו החלה להידרדר בשנת 1928 והוא עבר להתגורר בסטודיו שלו והפך למתבודד עד למותו במינכן ב־27 בפברואר 1929.
סולפציה
סולפציה (באנגלית: Sulfation או Sulfurylation) בביוכימיה היא תהליך ביוטרנספורמציה על ידי אנזים מקבוצת סולפו () כזרז (לא להתבלבל עם סולפט או סולפוריל), למולקולה אחרת. ביוטרנספורמציה זו מערבת אנזים סולפוטרנפרז כזרז להעברה מקבוצת סולפו בתוך קופקטור תורם, בדרך כלל PAPS (ראו ), הידרוקסיל או אמין במולקולת הקופקטור, היוצר כתוצאה סולפט או סולפומט (בהתאמה).
סולפציה מעורבת במגוון תהליכים ביולוגיים, בין השאר כולל: ניקוי רעלים, ויסות הורמונלי, זיהוי מולקולרי, איתות תאי וכניסה נגיפית לתאים. סולפציה היא בין התגובות ב"חילוף החומרים בשלב II" של סמים. דוגמה נוספת לסולפציה ביולוגית היא בסינתזה של גליקוזאמינוגליקנים סולפטיים, כמו הפארין, הפאראן גופרתי, כונדרויטין סולפט, ודרמטאן סולפט. סולפציה היא גם פוטנציאלית מודיפיקציית PTM (ראו ) בחלבונים.
אווה קליין
אווה קליין (שם נעורים: פישר, בהונגרית: Klein Éva; בודפשט, 22 בינואר 1925) היא ביולוגית תאים יהודייה-הונגרייה-שוודית, אימונולוגית, אונקולוגית, חברה חיצונית באקדמיה ההונגרית למדעים. אווה קליין היא חוקרת מוכרת בחקר התגובות החיסוניות הנגרמות על ידי סרטן והתהליכים הרעילים המשמידים תאי גידול. היא פרופסורית אמיריטוס במכון קרולינסקה בסטוקהולם.
ביוגרפיה.
אווה פישר נולדה במשפחה יהודית אמידה. היא למדה בבית ספר פרטי עם עניין בספורט, בתיאטרון ובמדע (בהשראת חייה ועבודתה של מארי קירי). אפשרויות הקריירה שלה הוגבלו על ידי המצב הפוליטי, עם האנטישמיות והרדיפה שהחריפו כאשר הונגריה נכבשה על ידי גרמניה לאחר שסיימה את בית הספר התיכון. הבחירות בחייה ובקריירה שלה כצעירה יהודייה הוגבלו על ידי האפליה, והיא שרדה את השלבים המאוחרים של הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה במסתור בבודפשט.
קריירה.
בשנת 1945 נרשמה לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת סגד. לאחר זמן קצר ויתרה על לימודיה כדי להפוך לשחקנית, אך עד מהרה חזרה ללמוד שוב רפואה, הפעם בפקולטה לרפואה של "אוניברסיטת פאזמאני פטר" בבודפשט (ששמה שונה בשנת 1951 לאוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1947 נישאה לבן זוגה הצעיר לספסל הלימודים, לג'ורג' קליין, אליו הצטרפה בהגירתו לשוודיה בתחילת שנת 1948.
החל משנת 1948 קיבלה משרת אסיסטנטית ליד טורבורן קספרסון במחלקה לציטולוגיה במכון קרולינסקה בסטוקהולם והפכה לאחד מאנשי הצוות הקרובים ביותר של בעלה שעבד גם הוא במכון. הוא קיבלה שם את התואר דוקטור ברפואה (MD) בשנת 1953 ולאחר מכן גם PhD בביולוגיה. בין השנים 1979–1993 הייתה פרופסורית במכון לביולוגיה של גידולים סרטניים במכון קרולינסקה ומאז 1993 היא פרופסורית אמריטוס במרכז המחקר של מכון קרולינסקה למיקרוביולוגיה וביולוגיה של גידולים, בקבוצה בהובלת בעלה בזמנו.
עבודתה.
מחקריה התמקדו בהיבטים החיסוניים של מחלת הסרטן, במנגנוני ההגנה של הגוף ובתהליכים הציטוטוקסיים, כלומר תהליכים מזיקים לתאים שמעורבים בתגובות חיסוניות. היא הייתה בין הראשונים שזיהו את הפונקציה קושרת האנטיגן של אימונוגלובולין על פני תאי B האחראים לייצור נוגדנים אנושיים. היא שיחקה גם תפקיד חלוצי במחקר התפקיד החיסוני של תאי T ציטוטוקסיים טבעיים (המכונים גם תאי הרג טבעי) ההורגים תאי גידול.
במשך כמה עשורים עבדה עם בעלה, ג'ורג' קליין, בשיתוף פעולה ישיר. תוצאת המחקר המשותף שלהם היה חקירת הפוטנציאל הגידולי של וירוס אפשטיין-בר, שגורם לסרטן הלימפומה, וזיהוי הטרנסלוקציה של כרומוזומים בלימפומה ובלימפוציטים בתחילת לימפומת בירקיט. בקשר עם האחרון, היא הוכיחה כי טרנסלוקציה מפעילה אונקוגנים תאיים ובכך יוזמת טרנספורמציה סרטנית של תאים.
היא הייתה העורכת הראשית של כתב העת "סמינר בביולוגיה של סרטן" (Seminar in Cancer Biology).
היא תרגמה לשוודית שירים של משוררים הונגרים מספר - כגון דז'ה קוסטולאני, אטילה יוז'ף, מיקלוש רדנוטי, ועוד.
מרסל וואודה
טוני רנדל
טוני רנדל (באנגלית: Tony Randall; 26 בפברואר 1920 – 17 במאי 2004) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאי וזמר יהודי-אמריקאי. הקריירה שלו השתרעה על פני שישה עשורים ובה היה מועמד שש פעמים לפרס טוני ושש פעמים לפרס אמי לבידור בפריים טיים (מתוכן זכה בפעם אחת).
קורות חיים.
נולד כאריה לאונרד רוזנברג למשפחה יהודית בטלסה, אוקלהומה. לאחר שנת לימוד באוניברסיטת נורת'ווסטרן הוא הגיע לניו יורק ולמד ב-Neighborhood Playhouse School of the Theatre אצל סנפורד מייסנר ומרתה גרהם.
במלחמת העולם השנייה שירת בחיל הקשר של צבא ארצות הברית ולאחר שחרורו החל להופיע בהצגות בברודוויי. תפקידו החשוב הראשון היה בהצגת "ירש את הרוח" לצידם של אד בגלי ופול מוני (1955–1957).
הופעתו הראשונה בקולנוע בתפקיד משמעותי הייתה בסרט "הו גברים, הו נשים" לצידם של דייוויד ניבן וג'ינג'ר רוג'רס. בעקבות הצלחת הסרט לוהק לתפקיד ראשי לסרט "האם ההצלחה תקלקל את רוס הנטר?", לצידה של ג'יין מנספילד.
הוא הופיע בשלושה סרטים לצידם של רוק הדסון ודוריס דיי – "דו-שיח בחדר המיטות", "אהובי חזור אלי" ו"אל תשלח לי פרחים".
ב-1960 הופיע לצידם של איב מונטאן ומרילין מונרו בסרט "הבה נתאהב".
רנדל הופיע הרבה בסדרות וסרטי טלוויזיה. עיקרי פרסומו היה תפקיד פליקס אונגר בסדרה הזוג המוזר לפי מחזה של ניל סימון לצידו של ג'ק קלוגמן. הסדרה שודרה בשנים 1970–1975 ורנדל זכה עליה לפרס אמי לבידור בפריים טיים.
אל תסתכלו למעלה
אל תסתכלו למעלה (באנגלית: Don't Look Up) הוא סרט סאטירה-פוליטי אמריקאי משנת 2021, אותו כתב, הפיק וביים אדם מקיי. בסרט מככבים אנסמבל שחקנים, הכולל את ג'ניפר לורנס, לאונרדו דיקפריו, מריל סטריפ, קייט בלאנשט, רוב מורגן, אריאנה גרנדה, ג'ונה היל, טימותי שאלאמה ועוד.
הסרט עלה לשירות הסטרימינג של נטפליקס ב-10 בדצמבר 2021.
הסרט קיבל 4 מועמדויות בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79; פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, לתסריט הטוב ביותר (מקיי), לשחקן הטוב ביותר (דיקפריו) ולשחקנית הטובה ביותר (לורנס).
תקציר העלילה.