מפעם לפעם התעוררו נגדו פולמוסים. עם זאת, בגלל ההערכה לגדלותו התורנית ומשום שלא הייתה לו השפעה רבה על הציבור הרחב, מעולם לא נודה על ידי הממסד החרדי. רבי יעקב ישראל קניבסקי, "הסטייפלער", שהעריכו מאוד, אמר עליו שבכל דור ישנו תלמיד חכם בדוגמת האבן עזרא. בלווייתו אמר הרב נסים קרליץ שהוא היה במדרגת "תלמיד חכם", אשר על פי הרמ"א אינה קיימת כיום. לרוב צינזרו בממסד החרדי את דעותיו הייחודיות והתייחסו להנהגותיו כאל דברים שאינם מתאימים לרבים.
כאשר הקים הרב שך את מפלגת דגל התורה, התנגד לכך הרב נדל בתוקף, כמו עוד רבנים מחוג חזון איש.
משפחתו.
לרב נדל תשעה ילדים. בניו ורבים מנכדיו ממשיכים בגישתו להימנע מפרנסה מלימוד תורה, ולכן מסרבים לקחת מלגות מכוללים. הם מחזיקים בבעלות משותפת על היקב המשפחתי, ומתפרנסים גם מקמעונאות, עסקים, חשמלאות, אפיית מצות ועוד. בנו הבכור הוא הרב יוסף שמואל נדל, ראש כולל "אוהל יעקב", דיין במודיעין עילית ומשמש בקהילה היהודית בשטרסבורג.
לרב נדל היו 3 אחים. אברהם נדל, אשר נהרג בעת שמירה במושב בלפוריה בשנת 1936, אחותו לאה נדל, ואחיו צבי שהיה גר בביתו וסמוך על שולחנו.
גיסו, אחי אשתו, הוא הרב אברהם יעקב ויינר מחבר ספרי "שארית יעקב".
תלמידיו.
לרב נדל מספר קבוצות של תלמידים שהושפעו מדעותיו ומדרך לימודו. הוא היה מהבולטים ברבני חוג חזון איש, וחלק מרבני ואנשי החוג היו לתלמידיו. הבולטים שבהם היו הרב ליפא דב וינטרוב (בנו של הרב שמואל) והרב דוד שמידל. תלמידים נוספים מחוג זה היו הרב יהודה בויאר, הרב אברהם גנחובסקי, הרב אליעזר דינר והרב דוד פרנקל (משמשו של החזון איש, שהיה גם למשמשו של הרב נדל).
קבוצה נוספת של תלמידיו הגיעה מישיבת ויז'ניץ, בעיקר מקבוצת ה"הנידחים", אשר לימים סולקו מהישיבה בשל השקפותיהם הקנאיות. קבוצה זו הצטרפה לימים לנטורי קרתא, ובהתאם להשקפתו של הרב נדל, היו בעלי אוריינטציה ליטאית-הלכתית. אחד מחברי קבוצה זו, הרב אליעזר דוד פאל ממונסי, מסר שיעורים בספרו הפילוסופי של הרמב"ם מורה נבוכים. תלמיד נוסף מקבוצה זו (הצטרף בהמשך לחסידות ויז'ניץ מונסי) היה הרב ברוך שטרן, שלמד עמו בחברותא.
בנוסף, תלמידי ישיבות רבים היו משתתפים בשיעוריו של הרב נדל, וחלקם הושפעו משיטת לימודו. בין תלמידים אלה מפורסמים הרב חזקיהו יוסף שרייבר והרב חזקיהו אברהם ישעיהו טורצ'ין. משנות ה-90, שפחתה השפעתו של חוג חזון איש בציבור הליטאי, פחתו תלמידי הישיבות שהשתתפו בשיעוריו. גם הרב יצחק שילת השתתף בשיעוריו והחשיב אותו כאחד מרבותיו, לימים הוציא את סיכומיו בספר. הרב לייב מינצברג גם השתתף לעיתים בשיעוריו והוא מצטט אותו בספריו.
קבוצה נוספת של תלמידיו היו בני צרפת, שמצאו באישיותו חוש ביקורתי וחיפוש אחר האמת, שאליהם הורגלו וחונכו במסגרות האקדמיות שבהן למדו, בייחוד בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70. הרב נדל היה נוהג לנסוע כפעם בשנה להרצות בשטרסבורג, שבה פועלים כמה בתי מדרש שהושפעו מתורתו.
חלק מגולשי פורום האינטרנט עצור כאן חושבים הם תלמידיו של הרב נדל ועוסקים בגישתו לנושאים שונים.
כתביו.
הרב נדל לא פרסם מכתביו בעצמו דבר. תלמידיו הוציאו את "חידושי ר' גדליה" (בני ברק, תשס"א), שני כרכים של חידושים שנעתקו מכתב ידו. כמו כן נדפס קונטרס של חידושי אגדה ויסודות התורה שנקרא "שיעורי ר' גדליה". לאחר מותו יצא לאור ספר דברי הספד והערכה עליו. כל אלו הודפסו על ידי מקורבו ושכנו הרב ליפא דב וינטרוב (בנו של הרב שמואל וינטרוב).
השיעורים שהודפסו קוצצו בצורה ניכרת, והחידושים שאינם מתאימים לרוח הכללית הנושבת בציבור הליטאי-חרדי הושמטו. זמן קצר לאחר פטירת הרב נדל, בשנת תשס"ד (2004), הוציא הרב יצחק שילת לאור את הספר "בתורתו של ר' גדליה", שבו השיעורים המלאים, ובהקדמה סיפר שר' גדליה ביקש ממנו להוציא את תורתו, ושהביע את מורת רוחו מהקיצוצים שנערכו בה. הספר עורר התנגדות מצד משפחת הרב ומצד רבנים חרדים, לדברי הרב שילת - מפני רצונם להתכחש לפנים מסוימים במשנת אביהם. לאחר לחצים ומשא ומתן הסכים הרב שילת שלא להפיץ את הספר למשך שבע שנים. במרץ 2008 הספר אזל. בשנת תשע"ב הוציא הרב שילת את הספר במהדורה מתוקנת ומורחבת.
חתנו של הרב נדל, הרב דוד לוי, חיבר מספר חיבורים שיש בהם השפעה של חמיו. בסדרה הנקראת "דרך דוד" יצאו שיעורים על התורה, על פרק מרובה במסכת בבא קמא, מגילת איכה ופורים.
לקריאה נוספת.
אליעזר שולמן, כתבה נרחבת על דמותו של הרב נדל, גיליון משפחה, י"ב ניסן תשע"ו, עמ' 223–229
תאוריית קשר על מותו של פול מקרטני
בית הכלא אטיקה
מתקן הענישה 'אטיקה' (באנגלית: Attica Correctional Facility) שבמדינת ניו יורק הוא אחד מבתי הכלא הידועים בארצות הברית. הכלא נמצא באטיקה, עיר קטנה ששוכנת במחוז ויומינג באמצע הדרך בין באפלו לרוצ'סטר. כלא זה הוקם בשנות העשרים של המאה ה-20 וישבו בו כמה מן הפושעים האמריקאים המסוכנים ביותר במאה האחרונה. באולם האוכל ובאזורי העבודה של האסירים מותקנת מערכת גז מדמיע המשמשת להפסקת מהומות באותם האזורים. רוב אסירי הכלא כיום הם רוצחים מורשעים המרצים מאסר של 25 שנים ויותר.
מהומות 1971.
ב-9 בספטמבר 1971, פרצה התקוממות חריפה בכלא שנמשכה ארבעה ימים. המהומות פרצו כתוצאה ממחאת האסירים על התנאים הקשים בהם היו מוחזקים, ודרישתם לשיפור בתנאי מחייתם (שלא כללו מקלחות), וקבלת השכלה והכשרה מקצועית במסגרת הכלא. לאחר 4 ימים פרצו לכלא למעלה מאלף שוטרים ואנשי המשמר הלאומי של ניו יורק, והשתלטו על הפורעים. בסיום פעולה זו, נהרגו כ-40 איש, רובם במהלך הפריצה לכלא. 11 מהם היו בני ערובה שנלקחו על ידי האסירים (27 בני ערובה נוספים נותרו בחיים).
המהומות היו במוקד העניין הציבורי, והביאו לחשיפת התנאים הקשים ששררו בבתי הכלא בשנות ה-60 וה-70, וגילויי הגזענות החמורים מצד מערכות הענישה כלפי אסירים בני מיעוטים, אפרו-אמריקאים ברובם. כלי התקשורת אף דיווחו בתחילה על שיסוף גרונות בני ערובה בידי האסירים במהלך הפריצה, אם כי בדיעבד התגלו דיווחים אלו כשקריים – רוב ההרוגים במהומות היו מאש הכוחות הפורצים לכלא ולא מידי האסירים.
המהומות בכלא הפכו לסמל לאכזריות המשטרה בארצות הברית והוזכרו ביצירות רבות, בין הבולטות שבהן:
ב-9 בספטמבר 2016, יום השנה למרד בכלא אטיקה, אורגנה שביתת אסירים בארצות הברית. ב-9 בספטמבר 2018 אורגנה שביתה דומה, רחבה יותר בהיקפה.
מסכת כרתות
מיליבאר
ספרות חובבים
ספרות חובבים (ידועה גם כפאנפיקשן, מהצירוף Fan Fiction באנגלית - ספרות חובבים, לעיתים גם ספרות מעריצים ובקיצור פאנפיק) היא ספרות הנכתבת על ידי חובביה ומעריציה של יצירה מקורית כלשהי, המכונה פאנדום, כגון ספר, סרט, סדרת טלוויזיה וכו', תוך העשרת היצירה החדשה מפירות רוחו של המחבר באמצעות שימוש באלמנטים מהיצירה המקורית, וקיום דיאלוג מובהק עמה.
יצירות אלה, המכונות "יצירות חובבים" (או, באנגלית, fanfics; מקובל גם התעתיק "פאנפיקים"), קדמו לעידן האינטרנט, אך הרשת משמשת פלטפורמה נוחה לסופרים החובבים, ונתנה תאוצה לתחום. היצירות מקבלות את עיקר פרסומן דרך הרשת.
יצירות החובבים מתבססות על עולמה של היצירה המקורית ועל רקעה - דמויות או עלילה - תוך הוספת אלמנטים מדמיונו של המחבר שמקורם מחוץ ליצירה המקורית.
אורכן של יצירות החובבים מגוון. יש טקסטים הכוללים משפטים אחדים בלבד, אך יש גם יצירות מרובות פרקים וכרכים.
הפאנדומים העיקריים הם לרוב מסוגות הפנטזיה והמדע הבדיוני, מפני שסוגות אלה מספקות למחבר עולם פנטסטי מוכן, ובו "חורים" המאפשרים פיתוח נוסף של העלילה והדמויות. בין הפאנדומים הפופולריים נכללים הפאנדום הפוטריסטי והטולקינאי, וכן יצירות הנכתבות תחת השפעה ברורה של משחקי תפקידים.
יצירות חובבים מתחום האמנות החזותית מכונות "אמנות חובבים" או, בשם האנגלי הנפוץ יותר, "fanart".
סוגי פאנפיקים.
נהוג לחלק את ספרות המעריצים לסוגות משנה על פי מספר קריטריונים עיקריים: יצירת המקור מעוררת ההשראה; אורך; היחסים שבין הדמויות; מיקומה של עלילת היצירה על ציר הזמן ביחס ליצירת המקור ודירוג גיל קהל היעד של היצירה. נהוג לחלק את היצירות באופן זה:
לעיתים הסופר יכריז על אלמנט משני בסיפורו כ-AU כחלק מהתקציר על הסיפור מבלי לשנות את הגדרת הסיפור כולו.
יחס מחברי יצירות המקור לפאנפיקשן.
יש מחברים הרואים ביצירות כאלה מחמאה ומעודדים את כתיבתן במסגרת "השימוש ההוגן" כדוגמת מחברת ספרי "הארי פוטר", ג'יי קיי רולינג. או למשל תמיכתו של ג'ורג' ר. ר. מרטין, מחבר סדרת הספרים שיר של אש וקרח, שמעודד את הפאנפיקשן משחקי הכס. לעומתם, יש כותבים המתייחסים לתופעה בהסתייגות מסוימת, כמו פיליפ פולמן, מחבר טרילוגיית "חומריו האפלים".
הסוגיה המשפטית.
מעצם אופיין לוקות יצירות חובבים רבות, לכל הפחות לכאורה, בפגיעה בזכויות יוצרים ובקניין רוחני. הדבר מתבקש בשל נטילת אלמנטים מיצירת מקור והכנסתם ליצירה חדשה, ללא בקשת רשות מבעלי הזכויות של היצירה המקורית (המחבר, יורשיו או גוף אחר המחזיק בזכויות כדין) וללא הסכמתם. הדברים נעשים בגלוי ובאופן מובהק, ויש בכך משום פגיעה בזכויותיהם של בעלי הזכויות על המקור. למרות זאת, כיוון שרוב היצירות מתפרסמות במרחב האינטרנטי, והמחבר החובב אינו זוכה לגמול חומרי או כספי כלשהו, נראה כי בעלי הזכויות והרשויות נוטים להעלים עין מהתופעה. אף שתביעות משפטיות מצד בעלי זכויות יוצרים נגד יצירות אינטרנט מוגשות לעיתים רחוקות, קיימים חריגים אחדים; ג'יי קיי רולינג, למשל, תבעה כמה כותבים שעשו שימוש באלמנטים מיצירתה. התביעות הופנו נגד יצירות הכוללות סצנות חריפות של מין ואלימות.