בשנת 1912 גויס לצבא הצאר הרוסי, ונשלח לקווקז, לעשות שם את תקופת טירונותו. בשנת 1914 נשלח עם יחידתו לקרבות מלחמת העולם הראשונה באזורים שמעבר להרי הקרפטים. הוא נפצע בקרב ונלקח בשבי על ידי הצבא האוסטרי. שמואל ניסן הצליח להימלט מהשבי וחזר לוורשה שהייתה אז תחת כיבוש גרמני.
בוורשה הצטרף למפלגה הקומוניסטית, חזר לרוסיה והצטרף לכוחות המהפכה. בשנת 1921 נשלח על ידי המפלגה למכון הספרותי הגבוה על שמו של המשורר ולרי בריוסוב, למד שם שנתיים ויצר את יצירות היידיש שלו שתאמו לדרישות המשטר. הוא כתב גם שירים, אבל כוחו נתגלה בסיפורת. נושאי כתיבתו בראשית דרכו היו סיפורי המהפכה ומלחמת האזרחים ברוסיה.
שמואל ניסן גודינר הצטרף לסופרי היידיש הקומוניסטים ופרסם בכתב העת "שטערן" (יידיש: 'כוכב') בעיר מינסק, ובכתבי העת היידישיסטים של המשטר. כתב מחזות ותרגם מיצירות הסופרים הסובייטים (יורי אולשה, פיודור גלדקוב וליליה סייפולינה), ערך גם כמה אנתולוגיות של יוצרי יידיש. הוא ביקר כמה פעמים בבירוביג'ן, וסייע בהקמת מוסדות תרבות ביידיש הנאמנים למשטר.
בקיץ 1941, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, התגייס לפרטיזנים שנותרו מאחורי החזית, אך חזר למוסקבה. ממוסקבה נשלח שוב כמפקד פרטיזנים, ונהרג בקרב נגד הגרמנים.
ספריו הרבים ביידיש נפוצו בכל רחבי העולם היהודי, כולל ארצות הברית וארץ ישראל. לאחר מותו יצאו אחדים מספריו במהדורות חוזרות, בניו יורק, בהוצאת איקו"ף, בשנת 1950. אף יצירה של גודינר לא תורגמה לעברית.
ספרי גודינר ביידיש.
בבית הספרים הלאומי רשומים 15 כותרים משלו, כולם ביידיש. מהם ראויים לציון:
אלילות
סאב זירו
סאב-זירו (אנגלית: SUB-ZERO) הוא מותג מקררים מתוצרת ארצות הברית.
החברה נוסדה בשנת 1945, על ידי ווסטיי אף. בייק במדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית. בשנת 2000 רכשה החברה את קו המוצרים הביתיים של חברת "וולף ריינג'", שבסיסה בקליפורניה ועוסקת בייצור מוצרי מטבח לשוק הפרטי, המוסדי והמסחרי. החברה מייצרת את מקרריה במפעלים בוויסקונסין ובאריזונה.
כיום משווקים תחת המותג "סאב-זירו" מקררים ואמצעי אוורור שהיו מיוצרים בעבר על ידי חברת וולף תחת מותג בעל שם זהה. חברת וולף ממשיכה לייצר ולשווק לשוק המסחרי בלבד. המותג מתחרה במותגים אמריקאיים מובילים כמו קיצ'ן איד וGE Monogram, וכן במותגים לא אמריקאיים כמו בוש (BOSCH) ומילה (Miele).
החברה מייצרת שתי סדרות של מקררים מובנים למטבח הביתי, וכן מתקנים לאחסון יין. החברה טוענת להמצאת רעיון ה"קירור הדואלי", האמור לאפשר שמירה על מוצרי מזון לזמן ממושך יותר. נטען כי החברה היא זו שהמציאה את רעיון ההתקנה המובנית של מקרר במטבח הביתי.
כל אחד מהמקררים ניתן להזמנה במבחר רמות גימור, בדרך כלל על בסיס פלדת אל חלד. לקוחות יכולים להתקין לוחות לפי הזמנה על דלתות המקרר וכך ליצור התאמה עם ארונות המטבח. המקררים מגיעים בדרך כלל בעומק 24 אינץ' וניתנים להתקנה חלקה לצד ארונות מטבח בעומק סטנדרטי זהה, ליצירת מראה אחיד. בגלל העומק המוגבל, המקררים נוטים להיות רחבים מהמקובל.
מכללת לוינסקי לחינוך
מכללת לוינסקי לחינוך היא המכללה העברית הראשונה להכשרת מורים. המכללה האקדמית מציעה תוכניות לתואר ראשון בחינוך (.B.Ed) ותעודת הוראה, להסבת אקדמאים להוראה, לתואר שני בחינוך (M.Ed.) וכן, קורסים ייחודיים למורים ולגננות.
נכון לשנת 2020, למעלה מ-48,000 מורים ומחנכים הוכשרו במכללה - יותר מבכל מוסד לימודי בישראל.
היסטוריה.
מכללת לוינסקי לחינוך נוסדה על ידי חברי תנועת חובבי ציון בשנת תרע"ג (אוקטובר 1912). המכללה נקראה בשם "בית המדרש למורות ביפו (מוסד חובבי ציון) לזכר א. ל. לוינסקי", ונודעה בשם "סמינר לוינסקי". ביום 31 באוקטובר 1982 קיבל המוסד, שנקרא אז בשם "המכללה לחינוך ע"ש לוינסקי", היתר לפתוח מוסד להשכלה גבוהה. המוסד קרוי על שמו של אלחנן לייב לוינסקי (1857-1911), סופר ועיתונאי ומראשוני אגודת חובבי ציון ברוסיה.
בשנת 1913 פרצה מלחמת השפות. הסתדרות המורים ותלמידות הסמינר למורים עמדו בראש המאבק למען תחיית השפה העברית. באותה שנה, לוין קיפניס עלה לארץ ישראל והחל לימודי אמנות ב'בצלאל'. בהמשך דרכו לימד בסמינר לוינסקי מלאכת–יד.
בשנת 1938, במלאת 25 שנים לסמינר, חנכה עבורו עיריית תל אביב בניין חדש, ברחוב בן-יהודה 195. הבניין שימש מאז כמשכנו הקבוע במשך 43 שנים. בסמוך לו נבנה בית הספר "לדוגמה" ע"ש הנרייטה סאלד, אשר שימש כבית ספר לאימונים ולהתנסות של תלמידי סמינר לוינסקי.
בשנת 1945 נפתח בית המדרש למורות וגננות גם בפני בנים ושמו שונה ל"בית המדרש למורים וגננות". נוסדה המדרשה למוזיקה בתל אביב, המוסד הראשון בארץ ישראל להכשרת מחנכים למוזיקה, על ידי ליאו קסטנברג.
בשנת 1957 החל "סמינר צה"ל" לפעול במסגרת סמינר לוינסקי. הוא נועד לחיילים בשירות סדיר, הלומדים בשעות הערב, ובא לענות על הצורך הגובר במורים, בעקבות העלייה הגדולה לישראל בשנותיה הראשונות של המדינה. הסמינר פעל במשך 11 שנים ומנה למעלה מ-1,200 בוגרים.
בשנת 1981 עבר סמינר לוינסקי לבניין החדש בקרית החינוך בצפון העיר. להקמתו היו שותפים משרד החינוך והתרבות ו"חטיבת הנשים של המגבית המאוחדת" בניו יורק, שהיא חברת–בת של הסוכנות היהודית. המדרשה למוזיקה התמזגה עם הסמינר. השם הרשמי שונה ל"מכללה ע"ש א.ל. לוינסקי". כעבור שנתיים, באישור המועצה להשכלה גבוהה, נקבע השם 'מכללת לוינסקי לחינוך'. באותה שנה אברהם רוכלי מונה למנהל המוסד הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1996.
בשנת 1982 הוקם מרכז לוין קיפניס לספרות ילדים ומרכזי למידה פדגוגיים נוספים.
בשנת 1986 קיבלה המכללה מהמועצה להשכלה גבוהה הכרה מלאה והסמכה להעניק תואר 'בוגר חינוך בהוראה' (B.Ed.) בכל מסלולי ההכשרה ובכל מקצועות ההוראה הנלמדים במכללה. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1989 הוקם המסלול להסבה ולהסמכת אקדמאים להוראה.
בשנת 2003 קיבלה המכללה היתר והכרה מהמועצה להשכלה גבוהה ללימודי התואר האקדמי השני בהוראה (M.Ed.).
בשנת 2006 הוקמה רשות המחקר, ההערכה והפיתוח במכללה, גוף אקדמי-מחקרי המבצע מחקרים בתחום חינוך וחברה.
בשנת 2011 נפתחה תוכנית M.Teach לתואר שני ותעודת הוראה לבית הספר העל–יסודי.
בשנת 2012 חגגה מכללת לוינסקי לחינוך 100 שנים להיווסדה, זכתה בפרס קונסטנטינר לחינוך יהודי וחנכה את גלריית מכללת לוינסקי לאמנות עכשווית.
בשנת 2013 שונה המבנה האקדמי של המכללה והוקמו שלוש פקולטות: הפקולטה לחינוך, הפקולטה הרב-תחומית והפקולטה לחינוך מוזיקלי. בנוסף, תוכנית טיפול במוזיקה לתואר שני (M.A.A.T) אושרה על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
החל משנת 2015 קיבלה המכללה אישור לפתיחת מסלולים עם תזה בתוכניות: התואר השני לחינוך מוזיקלי, התואר השני בהוראה ולמידה ובתואר השני בחינוך לשוני בחברה רב-תרבותית.
המכללה הובילה את תהליך האקדמיזציה של הכשרת המורים והראשונה שקיבלה הכרה אקדמית מלאה בכל מסלולי ההכשרה.
מכללת לוינסקי מתכוננת להתאחד עם המכללה האקדמית בוינגייט, על פי תוכנית הות"ת.
תוכניות הלימודים.
תוכניות הלימודים של מכללת לוינסקי לחינוך משלבות בין התנסות פעילה, למידה עיונית ושימוש בטכנולוגיות מידע. כבר בשנת הלימודים הראשונה, הסטודנטים משתלבים בהתנסות מעשית בגנים או בבתי הספר בליווי של צוות מקצועי ומיומן מטעם המכללה. ההיכרות עם המציאות הבית ספרית לצד הכלים שרוכשים הסטודנטים במהלך לימודיהם הופכים אותם למאוד מבוקשים על ידי המסגרות החינוכיות השונות. יותר מ-90% מבוגרי המכללה נקלטים במערכת החינוך.
במסגרת המכללה פועל גן ילדים ייחודי, היחיד מסוגו בישראל, שבמסגרתו מתנסים הסטודנטים בהוראה והילדים מקיימים מפגש יום – יומי עם סביבה עתירת גירויים. בנוסף פועל במכללה "בית הספר לחינוך מוזיקלי" (לשעבר, "המדרשה למוזיקה"), המוסד האקדמי היחיד בישראל להכשרת מורים למוזיקה. עד 2013 פעל במסגרת זאת גם "בית הספר לשירת מקהלה על שם גרי ברתיני".
המכללה מפעילה גם מכינה קדם אקדמית. במסגרת המכינה, נבחנים לבחינות הבגרות.
למכללה יש שלוחה באילת, בה מתקיימות חלק מתוכניות הלימודים.
פקולטות ותוכניות.
במכללת לוינסקי לחינוך פועלות שלוש פקולטות, בהן מתקיימים לימודים אקדמיים בתוכניות ובחוגים המוצעים במכללה:
המכללה מציעה מגוון תוכניות ללימודים אקדמיים: לתואר ראשון בחינוך, לתואר שני, להסבת אקדמאים וכן מכינה ייעודית להוראה (טרום תואר) לצד תוכניות וקורסים הפתוחים לקהל הרחב.
מרכזים.
מרכז לוין קיפניס.
המרכז הוקם ב-1982 על ידי משפחת קיפניס ומיועד לשוחרי ספרות הילדים והנוער. הוא מעניק שירותים לחוקרים, לתלמידי מחקר, למורים, לסטודנטים ולשוחרי ספרות ילדים. לוין קיפניס, חתן פרס ישראל, ראה חשיבות רבה בבניית מרכז מחקרי לספרות ילדים ובכך הוגשם חזונו.
רשות המחקר, ההערכה והפיתוח.
חברי הצוות המחקרי ברשות המחקר, ההערכה והפיתוח במכללת לוינסקי לחינוך מבצעים מחקרים מסוגים שונים, בעיקר בתחום החינוך והחברה, שחלקם יזומים על ידו וחלקם מוזמנים בידי גורמים אחרים במכללה. במקרים רבים מתקיימים שיתופי פעולה מחקריים עם מרצים מתוך המכללה או עם גופים חיצוניים המבקשים לחקור סוגיות מתחום החינוך והחברה. מטרה מרכזית נוספת של הרשות היא פיתוח מקצועי-מחקרי של חברי הסגל האקדמי. מתוך כך נערכים ימי עיון מחקריים, פרויקטים ייחודיים, ייעוצים והכוונה למחקר ופיתוח פורום מחקר במכללה.
יחידת ההערכה, הפועלת במסגרת הרשות, אחראית על הבטחת איכות אקדמית, על הערכת תוכניות לימודים ועל הערכת ההוראה במכללה (משובים וליווי של חברי סגל חדשים).
מרכז מנעד.