ההתפוצצות הגדולה של אטא קארינה שארכה 20 שנים ושיא בהירותה נצפה ב-1843 העיפה לחלל שכבת חומר גדולה, שמסתה מוערכת בכ-12 עד 40 מסות שמש, המתרחקת מן הכוכב במהירות של כ-600 קילומטרים בשנייה. למרות האירוע שבו נפלטה כמות קרינה כשל סופרנובה, הכוכב הכבד שרד, והוא ממשיך לקרון. כוכבים מסיביים כמו אטא קארינה שורפים את הדלק הגרעיני שלהם מהר מאוד, ואורך החיים שלהם קצר בהתאם, כמה מיליוני שנים לכל היותר. לאחר מכן הם מתפוצצים בסופרנובה והופכים לחור שחור. זה יהיה גם גורלו של אטא קארינה בטווח הזמן שבין כמה עשרות שנים עד מיליון השנים הקרובות. ב-2006 נצפו סופרנובות בשני כוכבים דומים מאוד, SN 2006jc ו-SN 2006gy ויש המסיקים מכך כי ייתכן ואטא קארינה יתפוצץ כבר בעשרות השנים הקרובות. התפוצצות כזו עלולה לגרום להתפרצות גמא אדירה. מחקר של אוניברסיטת הרווארד שפורסם באוקטובר 2014 מצביע על כך שבעשור האחרון נצפתה פעילות מאוד לא שגרתית בכוכב, דבר שכנראה מצביע על מותו הקרב.
לפי נתוני הטלסקופ NuSTAR שנמדדו בין מרץ 2014 ליוני 2016, יחד עם תצפיות האנרגיה הנמוכה מטלסקופ החלל ניוטון, מסתבר שרוח השמש של הכוכב הוא מקור קרינה חזק שחלקה מגיעה לכדור הארץ בצורה של קרינה קוסמית.
מערכת כפולה.
מחזוריות קבועה ברמות הקרינה הנמדדות מן הכוכב (קרינת אור נראה, גלי X וגלי רדיו) מצביעות על האפשרות שמדובר בכוכב כפול, בעל זמן הקפה של 5.539 שנים במסלול אקסצנטרי מאוד עם אקסצנטריות 0.9 או יותר.
ההערכה היא שמסת הכוכב המשני היא כ-30 מסות שמש. הוא פחות בהיר מהכוכב הראשי וקורן בעיקר באור אולטרה-סגול. מהנתון האחרון מסיקים כי טמפרטורת הפנים שלו היא כ-36,000-40,000 קלווין - כפולה מטמפרטורת הכוכב הראשי.
קרינת ה-X מהמערכת נוצרת ככל הנראה מהתנגשות אנרגטית בין רוחות השמש של שני הכוכבים המסיביים. כל מחזור, כאשר הכוכבים מתקרבים זה לזה מתרחש "מאורע ספקטרוסקופי" בו קווים ספקטרליים רבים מגיעים למינימום עוצמה. המאורע הספקטרוסקופי איננו ליקוי, והתרחשותו קשורה להתנגשות רוחות שני הכוכבים ותהליכי ספיחה של רוח הכוכב הראשוני על הכוכב המשני כאשר הכוכבים מתקרבים. המאורע הספקטרוסקופי האחרון התרחש ביולי-אוגוסט 2014.
מלחמת האזרחים באלגי'ריה
סמטת נוקטורן
פיטר שאפר
פיטר לווין שאפר (באנגלית: Peter Levin Shaffer; 15 במאי 1926 – 6 ביוני 2016) היה מחזאי יהודי בריטי שכתב מחזות רבים שזכו בפרסים, חלקם אף הפכו לסרטי קולנוע.
ביוגרפיה.
נולד למשפחה יהודית בליברפול, והוא אחיו התאום של המחזאי אנתוני שאפר. הוא גדל בשכונת המפסטד בצפון לונדון התחנך בבתי ספר פרטיים "הול", בהמפסטד, ובית הספר "סנט פול", במרכז לונדון. ולאחר מכן קיבל מלגה לטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג', שם למד היסטוריה. במהלך מלחמת העולם השנייה גיוס לעבוד בתור כורה פחם. אחר כך עבד במספר עבודות, כולל מוכר בחנות ספרים, ועוזר בספרייה הציבורית בניו יורק, לפני שגילה את כשרונותיו הדרמטיים.
המחזה הראשון של שכתב, "ארץ המלח" (1955), הוצג בערוץ ITV, ב-8 בנובמבר 1955. מעודד מהצלחתו הזו, המשיך שאפר לכתוב וביסס את המוניטין שלו כמחזאי בשנת 1958, בהפקת תרגיל בחמש אצבעות, שעלה בלונדון בבימוי של ג'ון גילגוד וזכה בפרס הדרמה של השנה. כאשר עברה ההצגה לעיר ניו יורק בשנת 1959, היא התקבלה באותה מידה של הצלחה והעניק, והוא זכה בפרס מעגל מבקרי הדרמה של ניו יורק למחזה הזר הטוב ביותר. המחזה עובד לסרט בשנת 1962.
ב-1962 כתב שני מחזות קצרים - "האוזן הפרטית" ו"העין הציבורית". ה"עין הציבורית" עובד לסרט קולנוע בכיכובם של חיים טופול ומיה פארו. על תפקידו בסרט זכה טופול ב"פרס צדף הזהב", לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
עם הקמת התיאטרון המלכותי הלאומי בשנת 1963, היה שאפר למחזאי הבית שלו. ב-1964 העלה את המחזה "הציד המלכותי של השמש" על כיבוש האינקה בידי הספרדים והשחתת התרבות המקומית. מחזה זה הופק לסרט מצליח בכיכובו של כריסטופר פלאמר. שמוליק קראוס הופיע בו בתפקיד קטן. ב-1965 עלה המחזה "קומדיה שחורה" המביט בהומור על תעלולי קבוצה של דמויות שמרגישות את דרכן סביב חדר שחור-אפור, למרות שהבמה מוצפת למעשה באור.
בשנת 1973 עלה המחזה "אקווס", אשר זכה בפרס המבקרים ועובד לסרט בשנת 1977. המחזה הוצג למעלה מ-1,000 פעמים בתיאטראות ברודוויי. המחזה עלה שוב בשנות ה-2000, שבהפקתו האחרונה כיכב דניאל רדקליף בה הופיע בעירום.
בשנת 1979 עלה המלזה "אמדאוס", שבו הוא טווה עלילה לפיה מלחין החצר אנטוניו סליירי ניסה להרוס את וולפגנג אמדיאוס מוצרט, שבו קינא. המחזה זכה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר בשנת 1981, ועובד לסרט, שזכה בשמונה פרסי אוסקר ב-1984 ואף זיכה אותו בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר.
בשנת 1986 כתב את המחזה "Lettice and Lovage" במיוחד עבור השחקנית מגי סמית', עליה היה מועמד לפרס טוני נוסף ומגי סמית' זכתה בסופו של דבר בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר, לאחר שלוש מועמדויות, בשנת 1990.
ג'ון לורד
ג'ון דאגלס לורד (באנגלית: Jonathan „Jon” Douglas Lord; 9 ביוני 1941 - 16 ביולי 2012) היה מלחין וקלידן בריטי, שנודע בעיקר בזכות עבודתו החלוצית בשילוב אלמנטים של מוזיקה קלאסית וסגנון בארוק יחד עם מוזיקת רוק, בעיקר במסגרת להקת הרוק הכבד דיפ פרפל (סגול כהה), אולם גם עם וייטסנייק ולהקות נוספות איתן ניגן לפני ובמהלך תקופת חברותו בדיפ פרפל. ב-1968 לורד היה אחד ממייסדי דיפ פרפל, והיה יחד עם המתופף איאן פייס, אחד משני החברים היחידים שנותרו באופן קבוע בהרכבי הלהקה בין 1976-1968 עת הלהקה התפרקה. לורד חזר ללהקה בתקופת הקמתה מחדש בין 1984-2002, עת לורד פרש מהלהקה סופית. ב-11 בנובמבר 2010, לורד קיבל מעמד של חבר של כבוד בקולג' אדינבורו בסקוטלנד עבור תרומתו למוזיקה בקריירה הענפה שלו. ב-15 ביולי 2011 הוענק לו תואר דוקטור של כבוד למוזיקה מטעם אוניברסיטת לסטר. ב-4 באפריל 2016, הוכנס לורד לאחר מותו, להיכל התהילה של הרוק אנד רול יחד עם שאר חברי דיפ פרפל. לורד נחשב בידי רבים לאחד הקלידנים הטובים ביותר בכל הזמנים, ושמו מופיע תדיר ברשימות הקלידנים הטובים ביותר.
דרכו המוזיקלית.
לורד היה נגן קלידים, אשר על אף שהיה בין מובילי הרוק הכבד בעולם המוזיקה, דחף גם ליצירת מוזיקה המשלבת מוזיקת רוק עם מוזיקה קלאסית. כבר בראשית חברותו בלהקת דיפ פרפל הלחין מספר יצירות שהביאו לשילוב זה: April, Blind, Anthem. בנוסף לשירים אלו, הוציא לורד בשיתוף הלהקה שתי יצירות תזמורתיות באורך מלא: בשנת 1969 "Concerto for Group and Orchestra" ובשנת 1970 "Gemini Suite". בעקבות חילוקי דעות בין חברי הלהקה לגבי אופייה המוזיקלי הלא-ברור של דרכם, החליטה דיפ פרפל שלא לערב עוד בשיריה מוזיקה שאינה רוק. בעקבות החלטה זו הוציאה הלהקה את אלבומם "IN ROCK", הנחשב ליצירה המוזיקלית השלמה הראשונה בז'אנר הרוק הכבד.
מאז פרישתו מהלהקה שהקים, המשיך לורד להופיע ולהקליט יצירות תזמורתיות. במרץ 2010 יצא אלבומו: To Notice Such Things.
ב-10 באוגוסט 2011 הודיע באתרו הרשמי כי הוא נאבק במחלת הסרטן ולכן הוא לוקח פסק זמן מהופעות. יחד עם זאת, באותה שנה הוציא שני אלבומים: הראשון אלבום בלוז והשני אלבום הופעה תזמורתי.
ג'ון לורד נפטר ב-16 ביולי 2012 לאחר מאבק ממושך במחלת סרטן הלבלב.
אלבומי סולו.
החל מראשית שנות ה-70, הוציא לורד מספר אלבומי סולו, בהם השתתפו מוזיקאים רבים:
אות קלון
אות קלון הוא ניב שנוצר בעברית החדשה (אף ששני רכיביו מקורם בלשון המקרא), הבא לבטא את החומרה של מושא הביטוי, פעמים רבות תוך ייחוס לחומרה השפעה לזמן רב, לעיתים כזה שאינו ניתן לכפרה, או להיקף רחב יותר מהמושא המצומצם.
דוגמאות.
חומרה: הגנרל וולטר בדל-סמית הגיב להאשמות על טיפול לקוי בניצולי שואה: "האשמות אלו הן אות קלון להנהלת המחנה" ובכך ביקש להבהיר את החומרה בה הוא רואה את ההאשמות אם תתאמתנה.
זמן: מזכיר הסתדרות המורים אמר שבית ספר שאינו מודרג אינו טובע אות קלון בילדים ובכך הביע את עמדתו שחלוקת ילדים להקבצות על פי רמות אינה נוגעת רק להווה, אלא עלולה להטביע על הילד תדמית שלילית לשנים רבות.
העדר כפרה: על טבח ליל ברתולומאוס הקדוש כותב בעל מאמר בהמליץ: "הוא אות קלון עולמי וכתם נצחי להיכנסייה הקתולית בספר דברי הימים, ואף אם תרבה לה בורית ותכבס בנתר נכתם עונה זה על לוחות התולדה".
היקף:
עלבון:
מקור הביטוי.
מקור הביטוי באותות קלון שהוכרחו אנשים ללבוש כדי לביישם, כמו אות הקלון שהוכרחו היהודים בימי הביניים לשאת על בגדיהם (טלאי צהוב על הבגד), וכן אות הקלון (הטלאי הצהוב) על בגדי היהודים בשנות שלטון הנאצים.
ע"פ ספר בראשית, אות הקלון הראשון הוטל ברוצח הראשון, בקין, ונקרא "אות קין".
בימי הביניים באירופה נהגו להטיל אות קלון בפושעים מורשעים על ידי הטבעה בעורם של דוגמה קבועה באמצעות מכוות אש. בנוסף לכך, אל עמוד הקלון, קשרו עבריינים, כדי לבייש אותם בציבור. אות קלון מסוג זה מוזכר בספר שלושת המוסקטרים, כך מגלה ד'ארטניאן שאהובתו באותו זמן היא פושעת נמלטת. כאן המקום להזכיר גם את הספר אות השני מאת נתנאל הותורן. באות השני מסומנת נערה שהרתה מחוץ לנישואין.
Pictured Within