רשות המעברים המטרופוליטן של מחוז האריס (METRO) מפעילה תחבורה ציבורית.
בסביבות 1988 הציע מטרו להרחיב את רחוב ביצ'נוט. תושבי "מאיירלנד", "מייפלווד, ו"רובינדל" הופיעו בפני הדירקטוריון של מטרו ומחו על תוכניות, בטענה שהם יביאו תנועה מוגברת מדי. בעקבות כך מטרו הפילה את התוכניות.
משטרה.
השכונה נמצאת באגף הסיור הדרום-מערבי של משטרת יוסטון. התאחדות בעלי הבית מקיימת חוזה עם מחוז האריס קאונטי 5 לשיפור האבטחה המקומית.
פארקים ופנאי.
שני פארקים המופעלים על ידי העיר נמצאים במיירלנד. פארק מאיירלנד, הממוקם ברחוב ג'ייסון, מסווג כפארק שכונתי.
פארק נוסף הוא הרברט גודווין ברחוב רותרגלן, המסווג כפארק קהילתי. במרכז הקהילתי גודווין, באותו מגרש, יש ביתן חיצוני, מגרש משחקים ומגרש ספורט מואר. מתקני הספורט כוללים בייסבול, מגרש כדורגל ומגרש כדורסל מקורה. אמהות וילדים רבים מתכנסים בפארק בסופי שבוע. מימי סוורץ אמרה עליו כי "הדשא גזום וירוק, ציוד המשחקים צבוע ורענן. הפארק מוצל על ידי אלונים מיטיבים שהם בערך באותו הגיל של הבתים המקיפים אותו..."
בשנים הראשונות לקיומה של מאירלנד הוקמו שמונה מועדונים. בייסבול הליגה הקטן אורגן לראשונה במיירלנד בשנת 1957, עם משחקים שהתרחשו בפארק מאירלנד. עד שנת 1958 נפתח מועדון העשרה של מאירלנד ומועדון האזרחים מאיירלנד. ב־24 במאי 1958 נפתח רשמית מועדון מאיירלנד. משפחות התכנסו במועדון שאירח צוות שחייה. המועדון נסגר בשנת 1996 ונמכר למרכז הקהילה היהודית, שפיתח מחדש את המתקן והפכה אותו למרכז הנוער "מרפיש".
כלי תקשורת.
"כרוניקל יוסטון" הוא העיתון האזורי באזור.
"בוחן בלייר" הוא עיתון מקומי המופץ בקהילה.
""חדשות הכפר" ו"חדשות דרום מערב"" מתפרסמים גם הם בקהילה.
המלחמות העות'מאניות–פרסיות
המלחמות העות'מאניות–פרסיות (בטורקית: İran-Osmanlı savaşları; בפרסית: جنگ‌های ایران و عثمانی) היו סדרת מאבקים צבאיים, אשר התרחשו מהמאה ה-16 ועד המאה ה-19 בין שתי המעצמות הגדולות במזרח התיכון, האימפריה העות'מאנית והאימפריה הספווית.
הדם הרע בין המדינות נגע בין לבין לנושא דתי, האימפריה העות'מאנית היוותה את המרכז הסוני של האסלאם (בראשה היה הח'ליפה) ופרס המרכז השיעי של האסלאם, נושא מדיני-אסטרטגי, פרס היוותה חוד משויף המכוון אל תוך מרכז האימפריה העות'מאנית אשר ביכולתו לאיים על אסיה הקטנה, דבר אשר מנע מהאחרונה לרכז כלל כוחותיה במאבקים בחבל הבלקן, נגד מעצמות אירופאיות כגון האימפריה הרומית הקדושה, האיחוד הפולני-ליטאי, רוסיה הצארית ועוד רבים אחרים.
המלחמות השפיעו על מצבו של המזרח התיכון בשלוש המאות המדוברות ולבסוף קבעו את גבולה המערבי של איראן.
קרב צ'לדיראן (1514).
המערך הראשון בין שתי המדינות התרחש בשנת 1514, זמן קצר לאחר שהשושלת האזרית תחת שאה אסמאעיל הראשון כבשה את ממלכת פרס והשליטה את ממשל האימפריה הספווית מעליה. מערך ההתנגשות הצבאית מקורו בסכסוך טריטוריאלי בעבר מזרח אסיה הקטנה ומאז מלחמות הטורקים בטימור לנג הממשל הבין כי האומה הפרסית מאיימת על הבירה קונסטנטינופול (כיום איסטנבול) דרך אסיה הקטנה.
הכוחות הטורקים, אשר השתוו לפרסים במספרים של 1 ל-1.5 לטובתם של הטורקים, הביסו את הפרסים במערך מוחץ אשר עצר את ההתפשטות הפרסית מערבה ופתח את דרכה של האימפריה העות'מאנית לעבר הקווקז. השאה הפרסי אסמאעיל הראשון נפגע וכמעט נחטף במהלך הקרב ולבסוף הורה על נסיגה צבאית. הטורקים דחקו בכוחותיו של אסמאעיל עד לבירה הפרסית של תבריז, שם נכנע השאה והוחלט על מסירת שטחים לאימפריה העות'מאנית.
בשנת 1516 הפרסים פעלו להחזרת השטחים הכבושים. המערך המחודש נגמר באסון גדול מהקודם לפרסים והביא ניצחון עות'מאני מכריע, צבאות טורקים סיפחו את דרום-מזרח אנטוליה, צפון מזרח סוריה וצפון עיראק.
מלחמת 1532–1555.
המלחמה הגדולה בין פרס לטורקיה התרחשה עקב סכסוך גבול, כאשר הביי של ביטליס הכריז על העברת השטחים שבשליטתו לידי הפרסים ומאוחר יותר בעת שאה תהמאספ הראשון (שאה פרס), התנקש במושל בגדאד אשר היה תומך של סולימאן הראשון (הפאדישאה הטורקי השלט).
על תהמאספ נאמר כי למד מטעויות אביו אסמאעיל וידע כי מערך ישיר נגד הצבא הטורקי, אשר זמן קצר לפני כן כבש את ממלכת הונגריה וכעת היה מוכן בכללו למערך בחזית המזרחית, יביא לסופה של האימפריה הספווית, על כן השאה חישב מהלכים ופינה את כל מערב המדינה מעבר לאספהאן, לעבר ח'וראסאן.
הכוחות הטורקים, אשר לא ידעו על המאורע נעו דרך הרי הזגרוס, בפעולה שגרמה לאיבוד חיים חמור, עד אשר הגיעו אל הבירה הפרסית של תבריז ומצאו אותה שוממת. הכוחות נעו אל חוף הים הכספי, אך איש לא נמצא גם שם. בהחלטה אסטרטגית להשיג מרכזים חשובים, הכוחות הטורקים נעו דרומה אל בגדאד, בפעולה שדרשה תנועה חוזרת דרך הזגרוס. בנוסף לכך, הפרסים האזרים (אשר במקורם היו נוודים) השתמשו בטקטיקת אדמה חרוכה והרעיבו את הצבא העותמא'ני אשר נעצר בצדו המערבי של הרי הזגרוס לבסוף עם כוח אדם אשר הופחת מחיל של 200,000 לכדי 170,000 בלי ירייה אחת.
גבולות חדשים נקבעו לאחר שהכוחות הפרסים חזרו לכבוש את הבירה ולבסוף כלל מסופוטמיה ועיראק הועברו לידי טורקיה.
מלחמת 1578–1590.
לאחר מותו של שאה תהמאספ וסכסוכי הירושה בין שאה אסמאעיל השני לבין מוחמד ח'ודאבנדה בפרס, הצליחו הווזיר הגדול ויועצי הסולטאן לשכנע את אדונם מוראט השלישי להתחיל בתקיפה טורקית על פרס. במלחמה הזאת לא היו אלו רק טורקיה ופרס במלחמה, אלא השתיים פעלו עם תמיכת מדינות חסות, חאנות קרים תמכה בטורקיה, בעוד ממלכת קאחתי תמכה בפרס.
הטורקים תחילה תקפו בעבר הקווקז וכבשו את אדמות גאורגיה, דאז חיל שני תקף ממגוון מערכות את אהוואז בעבר ח'וזסתאן. בעודו צופה בהתקרבות הטורקים אל הבירה הפרסית מתוך הקווקז, השאה חתר להסכם שלום אשר נתן לטורקיה מדינות חסות בח'וזסתאן, לורסתאן, ארדלאן ואף כורדסתאן.
לאחר 3 שנים הטורקים תקפו מחדש והפעם מתוך הקווקז הם הקיפו את הרי הזגרוס האימתניים. עם מותו של מוחמד ח'ודאבנדה יועצי הממשל (קיזילבאש) החלו להיכנס למשא ומתן אשר היווה את ההפסד הגדול ביותר לאומה הפרסית שלא הביא לקריסה מוחלטת של המדינה. הרי הזגרוס, הקווקז ואף חצי מפארס סופחו לטורקיה. אספהאן הייתה על גבי הגבול והערים באקו, ירוואן, אורמיה, תבריז, אהוואז, ריי, קום ועוד כולל כל גאורגיה היו עמוק בתוך שטח טורקי מסופח.
מערכות שאה עבאס.
גדול שליטיה של פרס הספווית, עבאס שאה הראשון פעל להחזרת השטחים האבודים. עם מרידות פשטונים ובלוצ'ים במזרח השאה ידע כי זה רק עניין של זמן עד אשר תקרוס מחדש האומה הפרסית. הדרך היחידה לעצור את האבדון הקרב היא להחזיר את השטחים הכבושים ולהכות בפנים האימפריה העות'מאנית.
מלחמת 1605–1618.
בשנת 1605 החל במערכה ראשונה במתקפת פתע נגד הטורקים. חיל אשר יצא מן הדרום השתמש בזגרוס כגבול למעבר הכוחות הטורקים וכבש את הדרך עד לתבריז והחזיר לאימפריה את חלק מהשטחים הפרסים אך לא כולם, בהם לא את אזרבייג'ן. בשנת 1610 התרחשה תקיפה טורקית שהביאה לסיפוח מחודש של שטחים מינוריים מארמניה המערבית. בשנת 1615 העות'מאנים יצאו במערכה חדשה לכיבוש תבריז, כוחותיו של עבאס דחקו את הטורקים מעבר לימת אורמיה וכאשר עלה מוסטפא הראשון, הוא נטש את הלחימה בפרס.
מאוחר יותר פעל השאה מתחת לעיני הטורקים בפעולות שלא השפיעו עליהם ישירות ובכך מנע מלחמה ישירה. תחילה יצא עבאס במערכות צפוניות לכיבוש עבר הקווקז, הוא כבש את ממלכת כארתלי וממלכת קאחתי ובכך החזיר את השטחים של ארמניה ואזרבייג'ן של היום. כיבוש באקו היווה נקודת מפנה בתולדות השושלת.
המערכה בעיראק.
בשנת 1623 החל שאה עבאס בתוכניתו הגדולה לכיבוש עיראק. הוא תקף דרך הזגרוס ובתוך חודש החיל הפרסי הראשי הגיע עד לגבול העות'מאני עם שבטי חצי האי ערב. בגדאד נפלה במהרה. החיל הפרסי דאז התחלק לדרום, אשר פנה לכיבוש מהיר של כלל מסופוטמיה ועד אל המפרץ הפרסי אשר בחופו פנה דרומה עד אל מצר הורמוז וצפון, אשר פנה דרך הפרת והחידקל אל עבר כורדיסטן ומאוחר יותר אנטוליה, לב האימפריה העות'מאנית.
משלחת טורקית אשר נעה לבגדאד כותרה והושמדה. בשנת 1629 נפטר עבאס שאה ובנו, סאפי שאה ירש אותו. הסולטאן הטורקי מוראט הרביעי השתמש בחילופי השלטון כחלון הזדמנויות לתקוף את השטחים הכבושים. לאחר ניסיון כושל לתקוף אל תוך עיראק פנה הסולטאן לתקיפה מעבר לזגרוס, בעבר הקווקז, תקיפה זאת, אשר הייתה להסחת דעת אפשרה למוראט הרביעי לצאת במערכה מרכזית אחת ולכבוש את בגדאד ועיראק מחדש.
מאותה הנקודה והאלה נותרה עיראק בידיים טורקיות, אך לורסתאן וח'וזסתאן הוחזרו לידי האימפריה הספווית. בנוסף לקח, פרס קיבלה השפעה על נסיכויות עבר הקווקז ואף צפון הקווקז, שם שלטה על אזור דאגסטן אשר ממוקם היום ברוסיה.
קריסת הספווים.
במאה ה-18 לאחר תקופה די ארוכה של שלום בין שתי המדינות, החלה האימפריה הספווית לקרוס. מרד במזרח המדינה הביא את הפשטונים להכריז על מדינה אפגנית בשם האימפריה ההוטכית אשר עם היווצרותה החלה לכבוש את הספווים. תחילה נכבשו סיסתאן ובלוצ'סתאן, כמו גם ח'וראסאן, אך מאוחר יותר כרמאן, אספהאן הבירה, ריי ואף שיראז נכבשו. בעודם רואים את האימפריה הספווית מתפרקת, קפצו האימפריה הרוסית והאימפריה העות'מאנית על ההזדמנות לקרוע שטחים מתוך פרס המתפרקת.