דגמי Zenbook רבים עם מפרט רזולוציה של QHD + (3200x1800) ו-4K (3840x2160) משתמשים בתצוגות RG / BW של פנטיל, הנחשבות בעיני חלקן כ"תרגול מוצל" ו"מעין רמאות".
ביקורת.
ה-ZenBooks הרשמי הראשון, ה-ZenBook UX21E ו-UX31E ביצעו השוואות ל-מקבוק אייר וזה נחשב כ"יריב מצוין "על ידי סוקר "CNET" אנדרו הויל. היבטים נוספים במחשבים הניידים שסוקרים אהבו היו הרמקולים של Bang ו-Olufsen, זמני אתחול מהירים עקב תכנון ה-BIOS של Asus ומהירות המשימות הכלליות במערכת ההפעלה הנובעות ממעבדי SSD ו-Sandy Bridge. עם זאת, המסכים גררו ביקורת על יחס הניגודיות הירוד שלהם, דיוק הצבע וזווית הצפייה המושלמת פחות, אם כי הם זכו לשבחים על בהירותם וחדות המסך של ה-UX31. הסוקרים ציינו גם את לחיצת המקשים הרדודה של מקלדת המתכת וחוסר התאורה האחורית, תכונה שאסוס לא הספיקה ליישם לפני המשלוח.
המסכים החדשים ב-ZenBook Prime זכו לשבחים רבים על ידי הסוקרים כשחשבו על בהירות, יחס ניגודיות, זווית צפייה ודיוק צבע, והשיפורים בהשוואה לדגמים קודמים הועברו למעבר מתצוגות TN ל-IPS. המקלדת זכתה גם לשבחים על התאורה האחורית המוגברת ושיפור נסיעת המקשים בעוד שבקר ה-Wi-Fi של אינטל נמצא כמניב ביצועים טובים יותר מקוואלקום ששימש בדור הראשון של Zenbooks. ה-Zenbook Primes עדיין ספג ביקורת מסוימת: הגרסה האחרונה של לוח העקיבה הוכרה כשיפור בהשוואה למחשבי ה-Zenbook המקוריים, אך עדיין מרגיזה, ואיכות הצליל נמצאה גרועה מזו של הדור הראשון. למרות נושאים אלה, התגובה הכוללת הייתה חיובית: ה-UX31A כונה "האולטרה-ספר הטוב ביותר של ימינו" ו"האולטרה-ספר הכי טוב שיש" בזמן היציאה.
ה-ZenBook UX32VD התקבל היטב מסיבות דומות ל-Zenbook Prime. המסך, השלדה והמקלדת זכו שוב לשבחים אם כי הכללתו של GPU נפרד צוינה כנקודת מכירה גדולה. הכונן ההיברידי עורר ביקורת על ביצועיו האיטיים ואותן בעיות משטח העקיבה שהיו ל-Zenbook Prime עדיין היו. SLR Lounge מתח ביקורת על הכונן ההיברידי האיטי ו-4 GB של זיכרון RAM, אך הציע להחליף אותם כיוון שהאופציה זמינה, וציין כי זו אפשרות שלא לעיתים קרובות מוצעת ב-ultrabooks.
כאופציה זולה יותר שיבח כריס מרטין את ZenBook UX32A מ-PC Advisor על היותו "מותרות משתלמת יותר", תוך שמירה על "תחושת הפרימיום" של טווח Zenbook אך במחיר נמוך יותר. שלדת האלומיניום, שזהה ל-UX32VD כדי להוזיל את העלויות, זכתה לשבחים רבים בזכות חוזקה ואיכות הבנייה. לעומת זאת, שבב Sandy Bridge, חלק מהדור הקודם בזמן המכירה, הותווה כגורע כמו גם חיי הסוללה הנמוכים יותר בהשוואה ל-UX31E. המסך בו נעשה שימוש היה אמנם פאנל TN ורזולוציה נמוכה יותר מה-UX32VD או UX31A, אך הוא נחשב לפשרה מקובלת במחיר. למסך גימור מאט ובהירות גבוהה יחסית, אשר מבקר ה-Notebook Check, כריסטיאן הופ, מצא "מתאים למדי לשימוש חיצוני", וציין כי היה לו יחס ניגודיות טוב אך טווח צבעים מצומצם.
ה-ZenBook UX42VS ו-UX52VS גררו ביקורת על מחירם הגבוהים וחוסר מסך המגע, אך איכות המסך, המקלדת ומהירות המערכת זכו לשבחים. חיי הסוללה נחשבו לטובים בהתחשב בגורם הצורה וב-GPU הנפרד, אף על פי שהיה קצר משמעותית מ-UX31A.
סוקר" AnandTech", ג'ייסון אינופואנטס, מצא כי מסך המגע עדיף על משטח העקיבה עד שהוא הפסיק להשתמש במשטח העקיבה לחלוטין במשפטו על Zenbook Touch באירוע ההשקה של Asus. כריס גריפית מאוסטרליה מצא כי המסך של ה-UX31A הגיב היטב וכי ה-Windows 8 עבד כצפוי, והביקורת היחידה שלו הייתה המחיר הגבוה.
ה-ZenBook UX430 מדווח בדרך כלל כי הוא סובל מבעיות יללות סליל משמעותיות.
מרים רג'ווי
מרים רג'אווי
מרים רג'וי
מרצ'לו דודוביץ'
מרצ'לו דודוביץ' (באיטלקית: Marcello Dudovich; 21 במרץ 1878, טריאסטה – 31 במרץ 1962, מילאנו) היה צייר, מאייר ויוצר פוסטרים איטלקי.
ביוגרפיה.
מרצ'לו דודוביץ' נולד בטריאסטה שאז היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית למשפחה ממוצא איטלקי. הוא החל את לימודיו בעיר הולדתו, טריאסטה אצל יוג'ניו סקומפריני (באותה תקופה עם ג'ינו פארין) ובשנת 1897 עבר למילאנו. בשנת 1899 הוא עבר לבולוניה בה פגש את אשתו אליזה בוצ'י. באותה תקופה הוא עבד בעיקר בתחום האיור. בשנת 1900 מרצ'לו דודוביץ' זכה במדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז. בהיותו בבולוניה הוא השתתף במספר תערוכות.
בשנת 1905 דודוביץ' חזר למילאנו. הוא מונה לאחראי לתערוכה לקראת פתיחת מנהרת סימפלון. ובהיותו בעיר הוא יצר מספר פוסטרים מוצלחים לחברות כמו בורסלינו, פירלי וחברות נוספות.
השנת 1911 דודוביץ' עבר למינכן והיה כתב מיוחד של ירחון "זימפליציסימוס". לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא לא היה יכול להסכים להמשיך בעבודה בירחון שפרסם כתבות ורקיקטורות נגד איטליה. בחזרה לאיטליה הוא הואשם בשיתוף פעולה עם הגרמנים. במהלך כל המלחמה דודוביץ' היה בהשגחה משטרתית. למרות זאת הוא עבד על מספר יצירות פטריוטיות על המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה דודוביץ' עזב את תחום התעשייה והתרכז בציור.
מרצ'לו דודביץ' נפטר ממחלה בשנת 1962 ונטמן בבית הקברות הגדול במילאנו.
מרסלו דודוביץ'
מונוגורוד (monotown)
יוזף אנטון קוך
יוזף אנטון קוך (בגרמנית: Joseph Anton Koch; 27 ביולי 1768 - 12 בינואר 1839) היה צייר אוסטרי נאו-קלאסי ומאוחר יותר השתייך לתנועת הנצרתיים הרומנטית הגרמנית.
חיים.
יוזף אנטון קוך היה בנו של סוחר טירולי שלימד את עצמו את צעדיו האמנותיים הראשונים. את הכשרתו הראשונה קיבל באאוגסבורג, שם השתייך לסדנתו של הפסל איגנאץ אינגרל. בשנת 1785 הוא קיבל מענק מהנסיך-הבישוף של אוגסבורג, קלמנס ונצלאוס פון זקסן. המענק איפשר לו להשתתף כתלמיד בבית ספר לאמנות בשטוטגרט, שם היה אמור לקבל הכשרה אמנותית מקיפה. עם זאת, משנת 1791 ואילך, הזדהה קוך עם רעיונות המהפכה הצרפתית, כך שנעצר בגין "חשד פוליטי" ואוים בהדחה על ידי הנהלת בית הספר. הוא צפה לסנקציה הזאת ועזב את בית הספר ללא הסמכה.
בשנת 1794, עם מענק של פטרונו גאורג נוט, הצליח קוך לנסוע לאיטליה. הוא ביקר בסלרנו ובפסטום בשנת 1795 ולבסוף התיישב ברומא, שם למד אצל הקלאסיקאי הגרמני אסמוס יאקוב קרסטנס, שהשפיע על יצירות הדמויות שלו ביצירותיו. משנת 1797 עבד כשרטט וכחרט ומאייר עבודות של הומרוס ושייקספיר.
לאחר שהות בווינה (1812–1815) חזר קוך לרומא והפך לאחד האישים המצטיינים בחוג האמנים של תנועת הנצרתיים. הייתה זו חבורת אמנים צעירים, ובהם פטר פון קורנליוס, יוזף פון פוריך, יוהאן פרידריך אוברבק, פרנץ פפור, וילהלם פון שדו, יוליוס שנור פון קרולספלד ופיליפ וייט. הם התאספו עד מהרה סביב קוך והתבססו עליו אמנותית.
על פי הצעתו של הצייר גוטליב שיק, אותו הכיר מבית הספר, התמסר קוך יותר ויותר לציור שמן, בעקבות הדוגמה הצרפתית של הציירים ניקולא פוסן וקלוד לורן. משנת 1803 החל קוך לחקור את האזור שמסביב לרומא. הוא ליווה את עמיתיו יוהאן כריסטיאן ריינהרט, פרידריך אוליבייה ופרנץ הורני.
בשנת 1806 התחתן קוך עם קסנדרה רנאלדי, שהייתה באותו גיל. היו להם שלושה ילדים. האדריכל המפורסם מהמאה ה-19 גאיטאנו קוך הוא צאצא של אנטון קוך. הצייר יוהאן מיכאל ויטמר הפך לחתנו.
פטר פון קורנליוס הפקיד בידיו חלקים מציור בית מאסימו, שם עבד קוך בין השנים 1824–1829 על מחזור ציורי קיר עבור "הקומדיה האלוהית" של דנטה.
קוך צייר עד סוף ימיו, אך נשאר עני למרות הכרה אמנותית. רק כמה שבועות לפני מותו, הציע לו הקיסר פרדיננד הראשון מאוסטריה קצבה נדיבה.
בגיל 71 נפטר ג'וזף אנטון קוך ב-12 בינואר 1839. הוא קבור בוותיקן בקמפו סנטו טאוטוניקו ליד בזיליקת פטרוס הקדוש.
יצירה.
עבודתו המאוחרת של יוזף אנטון קוך מאופיינת בשילוב של קומפוזיציה דמויות בפנורמות נוף גדולות. המשטחים מעוצבים בצורה חדה ושומרים על צבעים בהירים. למרות תשומת הלב לפרטים, הדגש הוא על ההרכב ההרמוני של נופי האלפים, כאשר אין לטעות בכוונה האידיאלית והמיתית.
הציור Der Schmadribachfall שלו, שצויר בין השנים 1805–1811 נחשב לתחילתו של ייצוג נוף הררי עצמו. הוא מביע כי נושא הנוף ראוי לתמונה בפני עצמו, ולא משמש רק כרקע. עם זאת, עדיין לא מדובר בשמירה מדויקת וטופוגרפית נכונה של פני הנוף, אלא מוצג כנוף הרואי, עולם נטול סכסוכים, אחדות הטבע והאדם.
מאחורי הכיוון החדש הזה הייתה גם תפיסה תרבותית חדשה: בשונה מהמאה ה-18 שבה ההרים עדיין נתפסו כמשהו מאיים, במאה ה-19, הם הפכו למייצגי מקום אידיאלי, שלל ביטחון, שקט ויופי. לכן בתקופה הזאת התיירות האלפינית החלה להתפתח.
הוא תרם ציורים לספרו של אלכסנדר פון הומבולדט על מסעו לאמריקה (1805).
ג'רמי גיטינס
פיליפ ג'רמי גיטינס (באנגלית: Philip Jeremy Gittins; נולד ב-30 בינואר 1956) הוא שחקן בריטי, הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד מייקל, הכומר האנגליקני, בסיטקום "מה יגידו השכנים?" של BBC One, בו הופיע בין השנים 1990 ל-1995.
ביוגרפיה.
גיטינס נולד בעיר מנצ'סטר שבאנגליה. הוא הופיע בסדרות טלוויזיה רבות בהן "דוקטור הו" יחד עם הדוקטור הרביעי, טום בייקר והמלווה שלו ללה וורד. עוד שיחק בסדרות "טנקו", "בון", "A Touch of Frost", "תחבולות חדשות", אופרת הסבון "איסטאנדרס" (בתפקיד ג'ון צ'רינגטון), ובסדרה "רופאים". ב-2005 כיכב בסדרה "נשות הכדורגלנים".
בנוסף ל"מה יגידו השכנים?" השתתף גיטינס בקומדיות מצבים אחדות בהן, "Fresh Fields", "טרי וג'ון", "Andy Capp", העונה הרביעית של "הפתן השחור" ("Blackadder Goes Forth"), ובסדרה "The Upper Hand".
זיינב אל-עסכרי