בזיליקת סן מרקו מילאה תפקיד חשוב מאוד במוזיקה של תקופת הרנסאנס וביצירת האסכולה הוונציאנית של תקופה זו, הודות לחללה הפנימי היחיד במינו ביציעי המקהלה שלו, המוצבים זה מול זה. האדריכלות המרווחת של הבזיליקה חייבה פיתוח סגנון מוזיקלי, שינצל את אפקט ההד בצורה הטובה ביותר, במקום לחפש דרכים לבטל אותו. כך פותח סגנון הפוליכוראליות הוונציאני, הסגנון האנטיפונאלי המפואר, המציב קבוצות זמרים ונגנים להשמיע את תפקידיהם לפעמים אלה מול אלה ולפעמים יחדיו, מאוחדים בצליל העוגב. המלחין הראשון שפרסם אפקט זה היה אדריאן וילארט, שהתמנה למאסטרו די קאפלה בסן מרקו בשנת 1527 ונשאר בתפקיד זה עד מותו בשנת 1562. ג'וזפו צארלינו, אחד הכותבים רבי ההשפעה בעולם המוזיקה של דורו, כינה את וילארט "פיתגורס החדש", והשפעתו של וילארט חדרה לעומק, לא רק כמלחין אלא גם כמורה, הואיל ורוב הוונציאנים שבאו אחריו היו תלמידיו.
ג'ובאני גבריאלי, אחיינו ותלמידו של אנדריאה גבריאלי, פיתח סגנון כתיבה זה ושכלל אותו.
בדיקות ללא הרס
בזיליקת סאן-מרקו
בזיליקת סן-מרקוס
ירי דו-צדדי
בזיליקת סן-מרקס
כנסיית סן-מרקו
כנסיית סן מרקו
בזיליקת מרקוס הקדוש
כנסיית מרקוס הקדוש
ג'אקומו ברוג'י
ג'אקוֹמוֹ בְּרוֹגִ'י (באיטלקית: Giacomo Brogi; 6 באפריל 1822 - 29 בנובמבר 1881) צלם איטלקי בן המאה ה-19.
ביוגרפיה.
ברוג'י נולד ונפטר בפירנצה, איטליה. ברוג'י החל לצלם לראשונה בשנת 1856. בשנת 1864 פתח לראשונה סטודיו לצילום ברומא. בשנת 1868 החל לנסוע ממקום למקום ולצלם. את רוב תמונותיו צילם באיטליה ובמזרח התיכון, והיה בין הצלמים האירופאיים הראשונים שצילם בפלשתינה, מצרים וסוריה, והותיר אחריו תיעוד מצולם ראשוני וייחודי של נופים מהמאה ה-19.
הצילום הומצא במאה ה-19, כ-20 שנה לפני כניסתו של ברוג'י לתחום. בניגוד לצילום האינסטנט כיום, בוצע הצילום על ידי תהליך דאגרוטיפ, בעזרת מכשירי קמרה אובסקורה. תהליך הפיתוח ארך מספר ימים ואחוזי הכישלון היו גדולים. התצלומים היו יחידאים, ללא נגטיב וללא יכולת לשחזרם. התפקיד דרש דיוק, מיומנות ועבודה קשה, ולא ניתן היה ללומדו בצורה מסודרת, דבר שהביא למיעוט צלמים מקצועיים עד למחצית המאה ה-19.
הצלחתו המקצועית של ברוג'י והמוניטין שרכש איפשרו לו לפתוח סטודיו לצילום בשלוש ערים באיטליה: בפירנצה, נאפולי ורומא. לאחר מותו המשיך בנו, קארלו ברוג'י, את אמנות הצילום.
ליפובני
קידוש לבנה
תחומים בביולוגיה
הביולוגיה הפכה לתחום מחקר רחב כל כך עד כי היא לא נתפסת בדרך כלל כדיסציפלינה או כמקצוע אחד, אלא כמספר תת-דיסציפלינות מקובצות. הפרק הזה מחלק את תחומי המחקר לארבע קבוצות עיקריות. הקבוצה הראשונה מורכבת מהמקצועות שחוקרים את המבנים הבסיסיים של מערכות חיות: תאים, גנים וכו'; הקבוצה השנייה בוחנת את הפעילות של מבנים אלה ברמה של רקמות, איברים וגופים; הקבוצה השלישית מתבוננת ביצורים החיים ובהיסטוריה שלהם; הקבוצה האחרונה של תחומי מחקר מתמקדת ביחסי הגומלין ביניהם.
עם זאת, חשוב לשים לב כי גבולות, הקבצות ותאורים אלה הם מאפיינים פשטניים של המחקר הביולוגי. במציאות, הגבולות בין דיסציפלינות גמישים, ורוב תחומי המחקר משתמשים לעיתים קרובות בטכניקות מתחומים אחרים. לדוגמה, ביולוגיה אבולוציונית נשענת במידה רבה על טכניקות של ביולוגיה מולקולרית כדי לקבוע את הרכבם של רצפי DNA אשר מסייעים בהבנה של המגוון הגנטי של אוכלוסייה; ופיזיולוגיה משתמשת בממצאים מתחום הביולוגיה של התא כדי לתאר את התפקוד של מערכות איברים. אתולוגיה ופסיכולוגיה משווה מרחיבות את הביולוגיה כדי לבצע מחקר של ההתנהגות ומאפייני החשיבה בבעלי חיים, בעוד שפסיכולוגיה אבולוציונית גורסת כי שדה הפסיכולוגיה, כולל זו של בני האדם, הוא ענף של הביולוגיה.
ניתן לסווג את תחומי המחקר הביולוגיים גם בצורות אחרות, למשל בהתאם לסוג היצורים הנחקרים: פלאונטולוגיה - חקר המאובנים, ונאונטולוגיה - חקר היצורים בני זמננו.
ברמת האוכלוסייה.
תחומים רבים ברשימה זו חופפים או שייכים למספר תחומי על: כך, למשל, גנומיקה שייכת לביוכימיה ולגנטיקה יחדיו; וביופיזיקה ונוירופיזיולוגיה עוסקות לעיתים בנושאים חופפים.
כפי שניתן לראות, הביולוגיה נעזרת ותלויה במדעים רבים אחרים. אלקטרופיזיולוגיה שייכת גם לפיזיקה, למשל, ואילו רוקחות שייכת גם לרפואה. מהסיבה הזו כוללות תוכניות הלימוד לביולוגיה בשנת הלימודים הראשונה מתמטיקה, כימיה, ביוכימיה ופיזיקה, שכן ללא הבנה בתחומים אלו לא ניתן להסביר תופעות ביולוגיות, וכן מחשבים, אשר מהווים כיום כלי עזר חיוני ביותר למחקר הביולוגי.
אורנייה מצויה
אורנייה מצויה (שם מדעי: "Suillus granulatus") היא פטריה טובה למאכל ממשפחת הגושיתיים. האורנייה גדלה ביערות אורנים ומקיימת יחסי מיקוריזה (סימביוזה בין פטרייה לשורשי צמח) עם עצי האורן. פטריית האורנייה מלווה את עצי האורן ומקיימת אתם יחסי הדדיות הדוקים. קורי האורנייה נצמדים אל שורשי האורן הצעיר, חודרים לתוכם, ומתקיימים אתם כגוף אחד. סבך הקורים המסועף של הפטרייה מצטרף לשורשי האורן וכנראה מגדיל באופן ניכר את יכולתו של האורן לקלוט מים ומינרלים מהקרקע. האורן, מצדו, חולק עם האורנייה את הסוכר שהוא מייצר. וכך הם חיים יחדיו, בשיתוף פעולה הדוק.
בארץ ישראל גדלה האורנייה בשיתוף עם עצי אורן ירושלים, במיוחד עם פרטים צעירים של העץ. היא מופיעה בעיקר ביערות, אך ניתן למצוא אותה גם בגינות שבהן שתולים עצי אורן. הכובע יכול להופיע אחרי הגשמים הראשונים עד מרץ-אפריל. האורניות יכולות להופיע כבודדות או בקבוצות בנות פרטים אחדים.
צבע הכובע של האורנייה הוא חום מלמעלה וחום-צהוב מלמטה. קוטרו בין 4 ל-14 ס"מ, חלקו התחתון ספוגי ולעיתים דבוקים אליו מחטי אורן. הרגל גלילית ומנוקדת בנקודות אדמדמות-ערמוניות. גובה הרגל יכול להגיע עד 7 ס"מ. גודל הנבגים קטן מ-10 מיקרון. צורתם מוארכת וצבעם צהוב כהה.
האורנייה היא פטרייה נפוצה וקלה לזיהוי. היא נאספת בידי חובבים ונאכלת בצורות שונות. ביערות אלונים נמצאת פטריית ספוג הדומה לאורנייה, שנקראת גושית הזאב (Boletus lupinus). בניגוד לאורנייה, גושית הזאב רעילה למאכל. בניגוד לשאר בני משפחת הגושיתיים, אין בשר האורנייה משנה את צבעו כשהוא נחשף לאוויר. סימני זיהוי נוספים שיכולים להקל בזיהוי ודאי של אורנייה כוללים את מבנה הרגל שצורתה גלילית ולא תפוחה, והכובע הדביק, במיוחד באורניות צעירות.מצב שימור המין ללא חשש.
ואסילה לוקה
ואסילה לוקה (Vasile Luca)
(8 ביוני 1898 - 23 ביולי 1963) נולד בשם Luka László,
מראשי המשטר הקומוניסטי הרומני; במקור ממוצא הונגרי סקלרי.
לוקה נולד בכפר מיושב סקלרים בשם סנקטולנה (Sâncatolna) בטרנסילבניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחרי מות אביו הוכנס לבית יתומים בעיר סיביו. בגיל 17 התגייס למיליציה האנטי קומוניסטית של הרוזן קארולי קראטוצ'ויל ונלחם במסגרת הגדודים הסקלריים כנגד הצבא הרומני, שפלש להונגריה כדי למגר שם את הרפובליקה הסובייטית קצרת הימים של בלה קון. בשנת 1919 עשה תפנית חדה והצטרף לתנועה הקומוניסטית הרומנית ומונה להנהיג את הסניף המקומי בעיר ברשוב, רומניה. הוא נעצר, נשפט ונכלא כמה פעמים. בשנת 1940, כאשר ניסה לעבור את הגבול לברית המועצות ביחד עם שני חברים נוספים מהנהגת המפלגה הקומוניסטית הרומנית (זיגלבוים ורוסנק), נתפס ונידון ל-8 חודשי מאסר. הוא נכלא בעיר צ'רנאוץ, בירת חבל בוקובינה, וכשהחבל עבר לידי ברית המועצות ב-1940 הוא שוחרר, והתקבל כגיבור. אז הצטרף לפעילותה של סיעת הקומוניסטים הרומנים הגולים בברית המועצות, בהנהגתה של אנה פאוקר. הוא נבחר כנציג בפרלמנט של הרפובליקה האוקראינית בברית המועצות. לימים התחתן עם אליסבטה (בטי) בירמן (Betti Birman), קומוניסטית שפעלה בעבר במנגנון הלוגיסטי של הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד.
עם פלישת כוחות הצבא האדום לשטח רומניה ב-1944, תוך כדי דחיקת הנאצים משם, הוא שב לרומניה ביחד עם אנה פאוקר. שניהם היו חלק מההנהגה המרובעת של המפלגה הקומוניסטית שעלתה לשלטון ברומניה.
בנובמבר 1947 התמנה לסגן ראש ממשלה ושר אוצר.
הדחתו ומאסרו.
בהמשך, תוך כדי מאבקים פנים מפלגתיים (בין קבוצת בית הסוהר שכללה את גאורגה גאורגיו-דז', יוסיף קישינבסקי, גאורגה אפוסטול ופטרה בורילה ובין קבוצת מוסקבה שכללה מלבדו את אנה פאוקר, את ואסילה לוקה ואת תאוהרי ג'אורג'סקו), הוא הואשם בכישלון הרפורמה המונטרית של שנת 1952 וכן הוטחו נגדו האשמות על קשר אנטי-מפלגתי, כולל שיתוף פעולה כביכול עם ה"סיגורנצה", משטרת הביטחון הרומנית בשנות השלושים של המאה ה-20. הוא עבר עינויים, נשבר בחקירות והסכים להודות בהאשמות השווא; כדי למצוא חן בעיני החוקרים האשים את שותפתו להנהגה, אנה פאוקר, ב"לאומנות ציונית". בעקבותיו נעצרה גם אשתו והוחזקה בבידוד כמה שנים. לשווא שלח מכתבים במשך שנים למנהיג גאורגיו-דז', בהם ביקש מחילה, אך מעולם לא נענה - עד שנפטר בכלא איוד בשנת 1963. לאחר מותו, בשנת 1968, טוהר שמו על ידי יורשו של גאורגיו דז' בהנהגת המפלגה והמדינה - צ'אושסקו.
יחסו ליהודים.
כלפי יהודי רומניה הוא נקט בעמדה אנטי-ציונית חריפה, מלווה בביטויי אנטישמיות מובהקים. לפי עדות של ליקה קיריצה בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ב-5 באוקטובר 1945 בנושא "הבעיה הלאומית", גינה את היהודים - ניצולי השואה - כ"מנצלים את הפועלים הרומנים", והשווה את הציונים ואת ניצולי השואה לפאשיסטים. להתקפות אלה הצטרפה אליו גיזלה ואש, עסקנית יהודייה.
בשנת 1947 ערך לוקה ביקור בארץ ישראל המנדטורית, ביחד עם אשתו.
רוברט מוגבה
צ'רנאוצי