חסידות זידיטשוב היא חצר חסידית שקמה באמצע המאה ה-18 בעיר זידיטשוב שבגליציה. ראשון האדמו"רים בשושלת היה רבי צבי הירש מזידיטשוב.
תולדות החסידות.
אביו של הרב צבי הירש היה רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין (בערך ת"ק -א' באדר תק"ס), נכד התוספות יום טוב ותלמיד החוזה מלובלין. התגורר בכפר ספרין. היו לו חמישה בנים שהתפרסמו כצדיקים: רבי צבי הירש מזידיטשוב, רבי משה מסמבור, רבי ישכר בעריש מזידיטשוב, רבי אלכסנדר סנדר מקומרנה ורבי ליפא מסאמבור. יש המציינים את החמישה בראשי תיבות "במסל"ה נעלה", (בעריש, משה, סנדר, ליפא והירש).
רבי צבי הירש מזידיטשוב.
רבי צבי הירש (תקכ"ג-י"א בתמוז תקצ"א) היה תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ושל החוזה מלובלין. חיבר ספרים רבים, בהם: עטרת צבי על הזוהר (שעל שמו הוא מפורסם) ו"סור מרע ועשה טוב".
ממשיכיו של רבי צבי הירש.
אחר פטירתו של רבי צבי הירש מינו חלק מחסידיו לאדמו"ר את אחיו, רבי ישכר בעריש, גם כן בזידיטשוב. היה תלמידם של החוזה מלובלין ושל אחיו. הוא נפטר כעבור פחות משנה לאחר התמנותו, בז' בסיוון תקצ"ב, כשהיה בעיירה סקאלה.
אח נוסף של רבי צבי הירש, רבי משה מסמבור, החל לשמש גם הוא כאדמו"ר מזידיטשוב בעיר סמבור הסמוכה בשנת תקצ"ב. היה תלמידם של החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ, רבי מנדל מרימנוב ורבי משה מפשעווארסק. חיבר את הספר "תפילה למשה". נפטר בו' באייר ת"ר ונטמן באוהל אחיו רבי צבי הירש. את מקומו מילא בנו רבי יחיאל מיכל, מחבר ספר "עטרת זקנים". נפטר בשנת תר"ד בערך.
בן נוסף של רבי משה, רבי יהודה צבי מראזלה היה אדמו"ר של חסידי זידיטשוב, עוד בחיי אביו, לאחר שנפטרו שני דודיו. היה חתנו של דודו רבי צבי הירש מזידיטשוב. נולד בשנת תקנ"א. חיבר את הספרים "דעת קדושים" ו"עמוד התורה". נפטר בז' בחשוון תר"ח.
חתנו של רבי צבי הירש (בעלה של בתו חוה חיה), הרב יעקב נפתלי הירץ לאבין, ירש את בית המדרש של חותנו. לא היו לו חסידים רבים. כאשר נקלע לחובות רכשו ממנו את בית המדרש חסידיו של רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב (ראו להלן), שהיה בן דודו ומחותנו.
רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב.
רבי יצחק אייזיק, בנו של רבי בעריש, היה תלמידם של דודיו הרב צבי הירש והרב משה מסמבור. התנהג באדמו"רות אך סירב לשבת באופן רשמי על כיסא האדמו"רות עד כ"ז באלול תרט"ו, יום פטירתו של האדמו"ר רבי שלום רוקח מבעלזא. נחשב לממשיכו הבולט של דודו רבי צבי הירש. רבים באו לחצרו, בהם רבי בחיים הלברשטאם מצאנז ורבי יהושע רוקח מבלז. חיבר את הספר "ליקוטי מהרי"א". נפטר בט' בסיוון תרל"ב.
הדור השלישי.
חמשת בניו של הרב יצחק אייזיק היו לאדמו"רים:
הדור הרביעי עד השואה.
בני רבי אלכסנדר סנדר.
ארבעה מבניו של רבי אלכסנדר שימשו באדמו"רות:
נכדי רבי חיים יחיאל רובין חתנו של רבי אלכסנדר, כיהנו אף הם באדמו"רות. רבי אלכסנדר סנדר ליפא בדולינה, רבי אברהם כאדמו"ר מזידיטשוב בוורשה ורבי ישכר בעריש כאדמו"ר מדולינה בניו יורק.
בני רבי שלמה יעקב.
שנים מבניו של רבי שלמה יעקב שימשו באדמו"רות:
בני רבי בעריש.
בנו של רבי בעריש מדולינא היה רבי יהודה צבי (תרי"ח - י"ב באייר תרס"ט) מדולינה. חסידיו נאמדו באלפים. במקביל אליו כיהן גיסו רבי פנחס רוקח. רבי פנחס עבר למונקאץ' בזמן מלחמת העולם הראשונה ושם גם הוכר כאדמו"ר מדולינא. את מקומו של רבי יהודה צבי ברבנות ואדמו"רות מילא חתנו רבי יהושע הלברשטאם (משושלת ברדיוב). נולד בשנת תרנ"ו. היה ידוע כבעל תפילה מלהיב. נשרף בשואה עם משפחתו בבית הכנסת שלו.
בני רבי מנחם מנדל.
בזידיטשוב נותר רק בנו של רבי מנדל, רבי חיים אברהם (השאר כיהנו כאמור בוורצקי, בחודורוב, באלעסק, בסטרי, ביאריטשוב, בפודהייץ ובדולינה). נולד בערך בשנת תר"כ. מילא את מקום אביו משנת תרס"א. היה ידוע בבקיאותו בזוהר. חתנו היה רבי משה מבוסטון. נפטר בלבוב בשנת תרס"ט והובא לקבורה לזידיטשוב. את מקומו מילא בנו רבי מנחם מנדל חתן רבי אפרים מרוזבדוב. היה חסידם של אדמו"רי קומרנה.
מנהגי והשפעת זידיטשוב.
המסורת החסידית מספרת כי מנהגו של האדמו"ר הראשון היה שבשעת הטיש ישבו עשרות חסידים לבושים בבגדי לבן, בניגוד למנהג בחסידויות אחרות, כמו חסידות קוסוב, שם התייחד האדמו"ר בלבוש הלבן ושאר החסידים לבשו שחורים. את מנהגו הסביר כך: "קאסוב בבחינת מלכות, ואצל מלכות כתוב 'ובלעדיך לא ירים איש את ידו ואת רגלו', אצלינו בזידיטשוב שולט בחינת נבואה, ואצל נבואה כתוב 'ומי יתן כל עם ה' נביאים'".
חסידות זידיטשוב השפיעה על חצרות רבות בגליציה והונגריה, אשר אדמו"ריהן היו תלמידי או צאצאי אדמו"רי זידיטשוב. בהן: חסידות ספינקא, חסידות טאש, חסידות קוסון, חסידות קומרנה, חסידות קאליב, חסידות בורשטין, חסידות רוזלה, חסידות דולנה, חסידות דרוהביטש ועוד.
חסידות זידיטשוב אחרי השואה.
כאמור, הרבה חצרות אימצו ממנהגי ונוסח זידיטשוב, וחצרות רבות השתלשלו מחצר זו. להלן האדמו"רים שכיהנו תחת השם זידיטשוב.
בנו השני של רבי יצחק אייזק שניבלג הוא הרב יהושע פרץ שניבלג רב בית המדרש זידיטשוב בלינדין.
בנו של רבי ישראל מבולחוב, הרב יוסף יעקב, ממלא את מקום אביו.
חסידות בורשטין.
האדמו"ר הראשון בשושלת זו היה רבי יצחק אייזיק מנחם, בן רבי שלמה יעקב, שהוזכר לעיל. בנו של רבי יצחק אייזיק מנחם היה רבי שלמה יעקב זיידא. נולד בבורשטין, מקום מגורי סבו וממנו קיבל את שם המשפחה ברנדוויין. כיהן כאדמו"ר מפודהייץ-בורשטין. היגר לאמריקה על מנת לכהן ברבנות הוואנה אך יהודי המקום לא היו חרדים ועל כן היגר לניו יורק שם פתח בית מדרש בשם בורשטין. משפחתו נרצחה בשואה. לאחר המלחמה התחתן בשנית ונולדו לו שני בנים. תולדותיו יצאו בספר "צדיק מה פעל", ניו יורק תש"ס.
בניו של רבי זיידא:
ז'רמיין טאיפר
אנה, קיסרית רוסיה
אנה, קיסרית רוסיה (ברוסית: Анна Иоанновна; 17 בפברואר 1693 - 28 באוקטובר 1740) הייתה קיסרית האימפריה הרוסית בין השנים 1730–1740. אנה הייתה בתו של איוואן החמישי ואחייניתו של פיוטר הגדול. היא הוזמנה להיות קיסרית על ידי המועצה הסודית העליונה של רוסיה תוך שקיבלה על עצמה מהם הגבלות קשות. אולם תוך זמן קצר פיזרה את המועצה וביטלה את כל ההגבלות שהוטלו עליה.
השנים הראשונות.
עד לגיל 15 התגוררה אנה עם אימה בכפר ליד מוסקבה ובאפריל 1708 השתיים עברו לסנקט פטרבורג. בשנת 1710 עקב רצונו של פיוטר הגדול לחזק את השפעתו באזור הבלטי, הוחלט לחתן אותה עם דוכס קורלנד שהיה קרוב משפחה של מלך פרוסיה. החתונה התקיימה ב-31 באוקטובר 1710. בתחילת 1711 הזוג הצעיר יצא מסנקט פטרבורג לדוכסות, אך הדוכס הצעיר נפטר בדרך. בהתאם לדרישת פיוטר הגדול, אנה עברה התגוררה בילגבה שהייתה בירת דוכסות קורלנד וסמיגליה והשליטה דה פקטו בדוכסות הייתה בידי השגריר הרוסי.
בשנת 1726 אנה התכוונה להתחתן עם נסיך מסקסוניה, אך בלחצו של אלכסנדר מנשיקוב החתונה בוטלה. בתקופה זו היא הכירה את ארנסט בירון שהיה מאהב שלה לכל חייה.
הגעה לשלטון.
מיד לאחר פטירת פיוטר השני, המועצה הסודית העליונה החלה בדיונים על בחירת הקיסר החדש. פיוטר נפטר בגיל 14 ללא שהקים משפחה ולא היו גברים בין צאצאי בית רומנוב הזכאים לתבוע את הכתר. לפיכך, נלקחו בחשבון מספר מועמדות: יליזבטה בתו של פיוטר הגדול, יבדוקיה לופוחינה אשתו הראשונה של פיוטר הגדול, והדוכס מגולשטיניה שהיה נשוי לאנה בתו של פיוטר הגדול. בהתאם לצוואה של יקטרינה הראשונה יליזבטה הייתה צריכה להיות היורשת, אך נציגי המועצה חששו להכתיר אותה עקב גילה הצעיר ואישיותה הבלתי צפויה. בהתאם להצעת הנסיך גוליצין החלו להלקח בחשבון גם צאצאיו של איוואן החמישי. חברי המועצה פסלו את בתו הבכורה, יקטרינה, והעדיפו את הבת הצעירה אנה שמזה 19 שנים התגוררה בדוכסות קורלנד וסמיגליה ולא היו לה תומכים חזקים ברוסיה ולכן לא איימה על מעמדם של חברי המועצה. המועצה העבירה לאנה את תנאיה למסירת השלטון לידה, לפיהם השלטון המעשי יוותר בידי המועצה ותואר הקיסרית היה רק לצורכי ייצוג.
ב-8 בפברואר 1730 אנה חתמה על כתב התחייבות ובו התנאים שהכתיבה המועצה. ב-26 בפברואר 1730 התקיים במוסקבה טקס ההשבעה, תוך שבחצר נמשך המאבק בין חברי המועצה שדגלו בהגבלת שלטון הקיסרות לבין בני האצולה הרוסית שהתנגדו למהלך זה. ב-7 במרץ אנה קיבלה עצומה חתומה על ידי אצילים רבים ובה בקשה לשקול מחדש את הסכמתה להגבלת סמכויותיה הקיסריות. לאחר מספר שעות היא קיבלה עצומה נוספת בה הבקשה חד-משמעית לבטל את כתב התחייבות שהיא חתמה עליו. לאחר התלבטויות החליטה אנה לבטל את כתב ההתחייבות. ב-12 במרץ 1730 התקיים טקס הכתרה נוסף ופורסם צו על פיזור המועצה הסודית העליונה.
תקופת השלטון.
הקיסרית עצמה לא התעניינה בענייני המדינה. האנשים החזקים היו מאהבה ארנסט בירון, אנדריי אוסטרמן ששלט בנושאי חוץ, כריסטופור מיניך ששלט בענייני צבא והקנצלר גברייל גולובקין. במקום המועצה הסודית העליונה הוקם קבינט שתחילה אנה הקפידה לבוא לישיבות שלו, אך לקראת שנת 1732 היא חדלה לבוא .
אנה שיקמה את המשטרה החשאית והשתמשה בה להטיל אימה על מתנגדיה. מקורביה והאנשים שמינתה למשרות בכירות היו ברובם גרמנים, למגינת ליבה של האצולה הרוסית. אצילים שהתנגדו למדיניות העדפה זאת, כגון השר ארתמי פטרוביץ' ואלינסקי הוצאו להורג. לא ברור מה היה תרומתו של ארנסט בירון בהתוויית מדיניות זו, אך בחברה הרוסית במהלך המאה ה-19 הוא נתפס כגורם למדיניות "הגרמניזציה" של השלטון.
במדיניות החוץ החלה אנה במספר צעדים שהשפיעו עמוקות על דרכה הדיפלומטית של רוסיה בעתיד:
סיום השלטון.