בערים מסוימות, מלחמות שוורים מתבצעות על גבי סוסים והם כוללות תהלוכות המוניות של גברים הלבושים בתלבושות מהמאה ה-16, של סייסים ושל נושאי כליהם. הסייס הוא מרכז האירוע והוא ינסה לעייף את השור ולתקוע חיצים בגבו. המטאדורים פה, בניגוד למטאדורים בספרד, ממלאים תפקיד קטן באירוע ותפקידם לרוב הוא להסיח את דעתו של השור. בסופה של כל מלחמת שוורים יסתערו על השור 8 גברים, כאשר המנהיג שלהם ינסה לתפוס את השור בקרניו וינסה להכניע אותו. כשהשור יותש יתפזרו הגברים ויוכרז סופו של הקרב.
רחוב ויצמן (כפר סבא)
רחוב ויצמן הוא הרחוב הראשי ההיסטורי של העיר כפר סבא שבשרון. הרחוב קרוי על שם חיים ויצמן, הנשיא הראשון של מדינת ישראל. הרחוב חוצה את העיר כמעט לכל אורכה וכולל חנויות, משרדים, בתי קפה, דוכני מזון, מוסדות ציבור, מבני מגורים ושטחים ירוקים. ביולי 2018 דורג הרחוב במקום התשיעי מבין רחובות המסחר המובילים בישראל במחקר שערך העיתון TheMarker וחברת הייעוץ צ'מנסקי בן שחר.
היסטוריה.
סלילת הרחוב החלה בשנת 1929, והוא תוכנן במקור כעורק מסחרי המקשר בין יישובי השרון לערי החוף. בתחילה נקרא "רחוב השרון". בתוכנית המתאר הראשונה של העיר הרחוב סומן כדרך ראשית שרוחבה 20 מטרים. הרחוב התפתח במהירות ובשנות ה-30 של המאה ה-20 כבר היו בו 100 חנויות ובתי מלאכה.
בשנת 1976, הכין אדריכל העיר יוסף קולודני תוכנית מתאר מקומית, המכונה "התוכנית הרביעית" (שכן הייתה זו הפעם הרביעית בה הוכנה תוכנית מתאר לכפר-סבא).על פי התוכנית נבנה מרכז עירוני חדש לאורך רחוב ויצמן בין הרחובות ארבל וכצנלסון, שכלל את היכל התרבות ומרכז עסקים (קניון ערים) וביניהם חיברה ככר העיר. החלטות נוספות שהתקבלו במסגרת התוכנית היו שבמרפסות הפתוחות של דירות המגורים ("מרפסות שמש") יהיו אדניות בנויות לפרחים ובבניינים המשלבים מגורים ומסחר חויבו הקבלנים לבנות אכסדרה עם קשתות לפני החנויות להגנה מפני גשם ושמש, שמתחברים לרחוב מסחרי רציף.
במהלך שנות התשעים ותחילת האלפיים נבנו בקצוות העיר ובאזורי התעשייה קניונים וחנויות ענק. בשנת 2009 נפתח מרכז קניות "G", וב-2015 נפתח בו מתחם קולנוע מרשת "סינמה סיטי", ותנועת הקונים בו פחתה.
תוכניות עתידיות.
בתחילת 2015 הכריזה עיריית כפר סבא על תחרות אדריכלים לשיפוץ ושינוי פני הרחוב. ההצעה הזוכה כללה הוצאת תנועת כלי רכב מהרחוב והפיכתו לשדרה להולכי רגל שבצידיה מסלולי מערכת אוטובוסים מהירה. התוכנית משתלבת בתכנון הרכבת הקלה של מטרופולין תל אביב, במסגרתה מתוכנן קו אוטובוס מהיר, הקו הוורוד, שיעבור ברחוב.
חורבת גבול
חורבת גבול (ח'רבת ג'בול במקור) הוא אתר ארכאולוגי בדרום מזרח הגליל התחתון, כשלושה קילומטרים מדרום לכוכב הירדן, ומעל גדתו הצפונית של נחל יששכר.
היישוב הקדום "גבול" נזכר עוד בראשית המאה ה-14 בידי החוקר אשתורי הפרחי, בתיאור הדרך מבית שאן לטבריה, ולפי הסברה כאן היה מקום מוצאו של האמורא יעקב גבולאי הנזכר בתלמוד הירושלמי (חלה, נט, ע"א).
בחורבה נתגלו שרידים מהתקופה הביזנטית, וכן שני לוחות אבן עם חריטה מעוצבת של מנורת שבעת הקנים לצד מחתה, שופר וארבעת המינים.
כמו כן, נתגלו בחורבה שרידי מבנה ציבורי גדול, ובו אבני גזית, לוח שיש, אבן מזוזה ואבני פסיפס, אשר אופייניים לבתי כנסת קדומים באזור.
לקריאה נוספת.
א' שילר, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 52 - בתי כנסת קדומים בגליל ובגולן, תשמ"ז-1987, 75-73.
ג'ון דיברתולומאו
טאקוונדו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
תחרויות הטאקוונדו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו התקיימו בין התאריכים 17 באוגוסט עד ה-20 באוגוסט 2016. בתחרויות השתתפו 128 ספורטאים שחולקו לשמונה קבוצות משקל שונות - ארבע קבוצות משקל לגברים וארבע קבוצות לנשים. רון אטיאס היה הספורטאי הישראלי הראשון שייצג את ישראל בתחרויות הגברים בענף.
התחרויות התקיימו באולם קריוקה ארנה 3 הנמצא בשכונת בארה דה טיז'וקה במערב ריו דה ז'ניירו.
ישראל בתחרויות הטאקוונדו.
רון אטיאס, לוחם הטאקוונדו הישראלי, היה הספורטאי הראשון המתחרה באולימפיאדה בקטגוריית הגברים. את מקומו במשלחת הישראלית הבטיח לאחר שזכה במדליית הזהב בטורניר הקדם אולימפי שנערך באיסטנבול. אטיאס התחרה במשקל עד 58 ק"ג. בקרב הראשון הפסיד לברזילאי ונילטון טשיירה בתוצאה 16:2 וסיים את ההשתתפות בתחרויות לאחר קרב אחד.
קראיניקובו
קראיניקובו (באוקראינית: Крайниково; בהונגרית: Mihálka, מיהאלקה; ביידיש: קרייניקוב או קרייניקוף) הוא כפר במחוז זקרפטיה באוקראינה. הכפר שוכן מדרום-מזרח לעיר חוסט.
היסטוריה.
האזכור הראשון לכפר הוא במסמך הונגרי משנת 1391, שם הוא מוזכר בשם "קראינוקפלואה" (Karaynokfalua). במסמכים מאוחרים יותר הוא מוזכר גם כ"מיהאלפלואה" (Myhalfalua), "קראיניקפלבה" (Krajnikfalva) ו"מיהאלקפלבה" (Mihalkafalva).
כמו יתר חבל זקרפטיה, הכפר היה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית עד לחתימת חוזה טריאנון לאחר מלחמת העולם הראשונה, אשר במסגרתו החבל הועבר לצ'כוסלובקיה. במלחמת העולם השנייה השתלטה הונגריה על החבל, ולקראת סוף המלחמה הוא נכבש על ידי ברית המועצות.
החבל היה תחת השלטון הסובייטי עד שב-1991 אוקראינה קיבלה את עצמאותה.
הקהילה היהודית.
הקהילה היהודית בכפר התקיימה לפחות משנת 1880, אז ישבו בו 22 יהודים. כעבור 30 שנה, ב-1910 האוכלוסייה היהודית גדלה ל-41. בעקבות גודלה הקטן הקהילה לא הייתה יכולה לספק שירותי דת לעצמה והסתמכה על אלו של הכפר סוקירניציה הסמוך.
ב-1941 נמנו בכפר 86 יהודים ב-17 משפחות, כ-8% מכלל האוכלוסייה. ערב השואה מרבית היהודים עסקו בחקלאות ובמרעה, במיוחד של ביזונים.
ב-1944 החל ריכוז היהודים באזור לגטאות ויהודי קראיניקובו נשלחו ביחד עם יהודי כפרים נוספים לגטו שהוקם בסוקירניציה. כעבור מספר חודשים נשלחו כל יושבי הגטו לאושוויץ ורובם הגדול של יושביו נספו.
קרייניקובו
מיהלקה
מיהאלקה
טבח משפחת אושרנקו
שפא עמר
דוד מימון (רב חובל)
דוד מימון (וסרמן) (3 במאי 1922 - 26 באוגוסט 2017) היה מפקדן של שלוש ספינות מעפילים, ושירת בצה"ל כמפקד השייטת הגדולה בחיל הים. השתחרר משירות בדרגת אלוף-משנה.
ילדות.
מימון נולד בתל אביב, בתאריך ה' באייר ה'תרפ"ב, 3 במאי 1922, בן בכור לשרה ויעקב וסרמן. מימון נולד כשנה לאחר עלייתם לארץ מקמניץ-פודולסקי שבאוקראינה.
בילדותו החליט לעברת את שם משפחתו "וסרמן", ובחר בשם "מימון", בהתייחסות למילה Wasser (בגרמנית: מים), וכן בהתייחסות לרבי משה בן מימון. לאחר קום המדינה שינו גם הוריו את שם משפחתם למימון.
בשנת 1933 עברה המשפחה להתגורר בשכונת הפועלים ג', בחולות בצפון תל אביב (לימים חוף מציצים). שם החל מימון הצעיר לפקוד את צריף "הפועל", בו לימדו הבוגרים אותו ואת חבריו חתירה ופרק בימאות. חלק מהנערים היו חברים בתנועת "השומר הצעיר", ודוד הצטרף איתם לתנועה.
בשנת 1939 נשלחו מימון וחבריו ב"שומר הצעיר" להשלמה בקיבוץ מרחביה. במשך שהותו שם עבד בלול. לאחר שלושה חודשים הגעגועים לים גברו, ומימון החליט להצטרף לקיבוץ שדות ים.
המדינה שבדרך.
שדות ים.
בשנת 1940 הצטרף דוד לקיבוץ שדות ים. בתחילה עבד בנמל חיפה בבניית שובר הגלים, ובהמשך הצטרף לצוות הדייגים של הקיבוץ. באחד הימים, בעת דיג מול חופי תל אביב, פרצה סערה קשה. ציר המנוע של הספינה נשבר, והרוח סחפה את הספינה אל מול חופי ביירות. מימון וחבריו נחשדו כמרגלים, אך הצליחו ליצור קשר עם הקהילה היהודית בעיר ולקבל סיוע ביצירת קשר עם הארץ, שישלחו ציר חדש למנוע. עד שהספינה תוקנה, התארחו הדייגים בבתי היהודים בעיר.
בספינות הדיג היו הדייגים מבריחים נשק על מנת לסייע לחוליית החבלה הימית של הפלי"ם. באחת הפעמים בה העבירו ארגז עם כדורי רובה, נעצרו לבידוק על ידי משמר החוף הבריטי. באותה עת חוקקו הבריטים חוק לפיו אדם שיימצא בכליו כדור רובה - דינו מוות. החיפוש לא העלה דבר, והספינה הגיעה ליעדה בשלום.
פלי"ם.
בשנת 1945 החל הפלי"ם להשתתף ב"עלייה ב'". דוד ביקש את אישור הקיבוץ להתגייס, אך נענה בשלילה. למרות זאת, החליט להצטרף לפלי"ם, הוא עזב את העבודה בדיג, והתקבל לעבוד על ספינת משא קטנה שהפליגה בין נמלי הים התיכון, כדי ללמוד את תורת השיט בים הפתוח. במקביל למד בעצמו ניווט. בראשית שנת 1946 התגייס לפלי"ם. במסגרת הכשרתו הצבאית נשלח לקורס מ"כים, ואחריו לאירופה. בעזרת דרכון מזויף טס לפראג, וממנה ברכבת לאיטליה, למחנה הפליטים מטפונטו במפרץ טרנטו.
פיקוד על אוניית המעפילים "שבתאי לוז'ינסקי" (שושנה).