בשנת 2001 הצטרף כמגיש ועורך לחברת החדשות של ערוץ 2. בשנים 2003–2013 הגיש את "חדשות סוף השבוע". החל מתחילת שנת 2008 מגיש קושמרו את מהדורת החדשות המרכזית של חברת החדשות, לסירוגין, עם יונית לוי. בינואר 2012 החל להגיש גם את "אולפן שישי", בעקבות מעברו של יאיר לפיד לפוליטיקה. אחר כך הודיע שהוא מוותר על התפקיד ומועמדים אחרים נבחנו. לאחר שהמשיך להגיש את "אולפן שישי" באופן זמני מונה לבסוף באופן רשמי במאי 2013.
במשמרת הלילה הראשונה שלו כמגיש מבזקים בחדשות ערוץ 2, ב-24 במאי 2001, התרחש אסון אולמי ורסאי, והוא ניהל אל תוך הלילה את שידור האירוע. ב-1 בפברואר 2003 שידר את התוכנית המיוחדת לרגל נחיתת מעבורת החלל קולומביה ובה האסטרונאוט הישראלי הראשון אילן רמון. באסון התרסקה המעבורת וכל צוותה נספה.
ב-2005 הגיש את התוכנית היומית "חדר החדשות" - המהדורה המוקדמת של חברת החדשות ששודרה מול "לונדון את קירשנבאום" בערוץ 10. בקיץ 2005, במהלך תוכנית ההתנתקות, הגיש את משדר הבוקר של חברת החדשות, לצדה של דנה ויס. ב-2006 הגיש את "חדשות בחמש" לצד נטשה מוזגוביה. בשנת 2007 החליף את גידי גוב בהגשת תוכנית הבוקר של "שידורי קשת" "יום חדש", לצדה של סיון רהב-מאיר, ולאחר שנה עזב את התוכנית על רקע בחירתו להגשת המהדורה המרכזית של ערוץ 2.
במרץ 2013 הציג קושמרו את סרטו התיעודי, ששודר בשידורי קשת בערוץ 2, "אני מצהיר", אשר ליווה חרדים בגיוסם לגדוד "נצח יהודה" בצה"ל ועקב אחריהם משלב החיול בבקו"ם ועד לטקס סיום הטירונות.
בסקר שנערך בקיץ 2014 אחרי מבצע צוק איתן בעיתון "גלובס", הוא נבחר למגיש החדשות האהוב בישראל בפער גדול מהמגישים אחרים: 44.6 אחוזים מהנסקרים אמרו שהם מעדיפים לצפות בו על האחרים.
בנוסף לעיסוקים אלה, קושמרו הוא כתב האופנועים של "ידיעות אחרונות". החל משנת 2009 הוא בעל טור קבוע, ומשמש כבוחן בעיתון האופנועים "מוטו".
תוכניות נוספות שהגיש היו "איך להציל את החיים של הילדים שלך" בנושא תאונות ילדים, סדרת "עדות" בנושא השואה בערוץ ההיסטוריה, ו"מישהו נכנס למחשב שלך" – על הסכנות שבאינטרנט. ב-2006 הגיש יחד עם רותם אבוהב את "אנשי השנה - לתת באהבה", וגם תוכנית אתגרית-היסטורית לנשים לערוץ ADV1.
באפריל 2015 לאחר הבחירות לכנסת העשרים הציג בשידורי קשת בערוץ 2 סרט תיעודי שנקרא "שתי מדינות, עם אחד" (פרפזה לאחד מפתרונות הסכסוך הישראלי-פלסטיני "פתרון שתי מדינות לשני עמים"), על ההבדלים שבין הימין לשמאל, בין "מדינת תל אביב" לפריפריה ובין מזרחיים לאשכנזים בישראל.
בדצמבר 2015 הציג בשידורי קשת את סרטו "מזג האוויר השתגע", שעסק בבעיות אקלים בעולם ובהתחממות הגלובלית.
בשנת 2018 הנחה את טקס הדלקת המשואות הממלכתי בהר הרצל.
במאי 2020 זכה בפרס העיתונות של בני ברית.
באוקטובר 2020 שודרה התוכנית "עד הקצה" בהשתתפותו ובהנחייתו, בה תיעד תופעות טבע מרהיבות וקיצוניות, והעלה שוב את המודעות למשבר האקלים והנמסות הקרחונים בקטבים כתוצאה מההתחממות הגלובלית.
חיים אישים.
היה נשוי למיכל סביון, מעצבת פנים, ולהם שני בנים. כיום הוא נמצא בזוגיות עם אנג'ליקה ויש להם בת משותפת.
קושמרו רוכב על אופנועים החל מגיל 16. ב-14 ביוני 2018 נפצע באופן בינוני בתאונת אופנוע באיטליה.
קושמרו חובב צלילה, טיפוס וספורט אתגרי וידוע כאוהד של קבוצת הכדורגל הפועל באר שבע.
קישורים חיצוניים.
ביקורות
פדרו קברל
פדרו אלברש קברל (בפורטוגזית: Pedro Álvares Cabral; 1467 לערך – 1520 לערך) היה נווט ומגלה ארצות פורטוגזי, הנחשב, בדרך כלל, לאירופאי הראשון שגילה את ברזיל (22 באפריל 1500).
ביוגרפיה.
משערים כי הוא נולד בבלמונטה, בפרובינציית ביירה ביישה (Beira Baixa), אשר בפורטוגל. הוא היה בנם השלישי של פרנאו קברל (1427 לערך – 1492 לערך), מושל הפרובינציה, ואיזבל דה גוֹבֵיָה דה קיירוש (Gouveia de Queirós; 1433 לערך – 1483 לערך (צאצאית של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל)). קברל נשא לאישה את איזבל דה קשטרו, בתו של פרנאו דה נורוניה (Noronha, (גם הוא צאצא של אפונסו הראשון)). כפי הנראה זכה להכשרה מעולה בניווט ורכש לו ניסיון רב כיורד ים, שכן מנואל הראשון מלך פורטוגל מצא אותו ראוי להמשיך את מפעלו של וסקו דה גמה.
משימתו של קברל הייתה לייסד קשרי מסחר קבועים ולהפיץ את הנצרות בכל מקום אליו יגיע, גם באמצעות כוח הזרוע במידת הצורך על מנת להשיג את מטרתו. אופייה של המשימה הביא סוחרים פלורנטינים עשירים לתרום לציוד ספינותיו, ולכמרים להצטרף למשלחתו. המשלחת הורכבה מ-13 ספינות אשר נשאו 1,500 איש, ובין רבי החובלים היו גם בארתולומיאו דיאש וכן ניקולאו קואליו (Nicolau Coelho) אשר השתתף במסעו של וסקו דה גמה, ובארתולומיאו דיאש עצמו נתן לקברל את ההוראות הדרושות לניווט המשלחת.
המשלחת הפליגה מליסבון ב-9 במרץ 1500, ובהתאם למסלול שהתווה מראש, הוא שאף להימנע מאזור מפרץ גינאה. לאחר שנפרדו מאחת הספינות אשר נאלצה לסוב לאחור עקב סערה, הפליגה המשלחת מאיי כף ורדה לכיוון דרום מערב, וב-22 באפריל, הבחינה המשלחת בהר, ושמו נקרא הר פסקואל (כלומר "ההר של הפסחא"). למחרת היום, ב-23 באפריל, נחת קברל על חופה של ברזיל וב-25 באפריל עגן הצי כולו ב"פורטו סגורו". קברל הבין כי חבל הארץ אותו גילה נמצא ממזרח לקו האורך ששורטט בחוזה טורדסיאס, ושיגר את אחת מספינותיו חזרה לפורטוגל עם החדשות המסעירות. מתוך אמונה שגויה כי האדמה אותה גילה היא אי, קרא קברל למקום "האי של ורה קרוש" (אי צלב האמת) והשתלט עליו באמצעות הקמת צלב וקיום טקס דתי.
קברל חידש את מסעו ב-3 במאי 1500, ולקראת סוף החודש הגיע הצי לכף התקווה הטובה, שם נקלע לסערה בה איבד ארבע ספינות, בהן ספינתו של בארתולומיאו דיאש, כאשר הצי שלו מונה כמחצית מכוחו המקורי, הפליג קברל לאורך חופיה המזרחיים של אפריקה בנסותו לקשור קשרים עם שליטים מקומיים. ב-10 באוגוסט גילתה אחת מספינותיו אי שלימים נקרא מדגסקר. קברניט ספינה זו היה דיוגו דיאש, אחיו של ברתולומיאו דיאש.
קברל המשיך במסעו להודו על מנת לסחור בפלפל שחור ותבלינים אחרים, וייסד תחנת מסחר בקוז'יקוד, אליה הגיע ב-13 בספטמבר. בקוצ'ין הצליח קברל לחתום על הסכמי מסחר ועל הקמת מושבת סחר עם השליט המקומי. ב-16 בינואר 1501, לאחר מספר הסכמים, אך גם כישלונות, לאורך חופה של הודו, החל קברל במסעו חזרה לפורטוגל, אליה הגיע ב-23 ביוני עם ארבע ספינות בלבד.
קברל קבור במנזר בסנטרם אשר בפורטוגל. זכרו כובד במספר בולי דואר, דוגמת סדרת בולים ברזילאים שהופקה ב-11 בינואר 1900 לציון 400 שנים לגילויה. בברזיל מתנוסס דיוקנו על מטבע של סנטאבו אחד, ובסדרה מיוחדת של שטר כסף של 10 ריאל.
לוקרישיה גרפילד
לוקרישיה רודולף גרפילד (באנגלית: Lucretia Rudolph Garfield; 1832 - 14 במרץ 1918) הייתה אשת נשיא ארצות הברית ג'יימס גרפילד. הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית למשך תקופה קצרת מועד בשנת 1881.
ביוגרפיה.
לוקרישיה הייתה בתו של זב רודולף מהעיר חירם (היירם) שבמדינת אוהיו.
לוקרישיה פגשה את בעלה - "ג'ים" גרפילד כאשר שניהם למדו יחד בבית ספר יסודי. הם שבו ונפגשו בשנת 1851 כאשר שניהם היו סטודנטים במכון האקלקטי וסטרן ריזרב, אולם הם התאהבו רק לאחר היכרות ממושכת, בדצמבר 1853, ונישאו רק בנובמבר 1858 עת עבד ג'יימס גרפילד כמורה בבית ספר. בין השנים 1861–1863 שירת גרפילד בצבא האיחוד, וכמעט לא פגש את אשתו. בתם הבכורה נפטרה בשנת 1863.
לאחר שנבחר לבית המחוקקים המדינתי עברה המשפחה לבירת מדינת אוהיו. בנם הבכור נפטר בשנת 1876 בגיל שנתיים אולם חמשת ילדיהם הנוספים הגיעו לבגרות.
בעת כהונתו של גרפילד בבית המחוקקים של ארצות הברית עברה המשפחה לוושינגטון הבירה ועם בחירתו לנשיאות עברה המשפחה לבית הלבן. לוקרישיה לא אהבה את תפקידי הגברת הראשונה, אולם נהגה לארח בביתה מכובדים לארוחות ביתיות פעמיים בשבוע.
בחודש מאי באותה שנה חלתה במלריה ועברה להחלמה בלונג בראנץ' שבניו ג'רזי, ושם הייתה בעת ההתנקשות בגרפילד ב-2 ביולי. צ'ארלס גיטו, המתנקש, עקב אחר גרפילד לתחנת רכבת כאשר הנשיא ליווה את לוקרישיה בדרכה לנופש בחוף לונג ברנץ' שבניו ג'רזי, אך הוא החליט לא לירות בו אז, שכן לוקרישיה הייתה ידועה בשל בריאותה הלקויה וגיטו לא רצה לפגוע בה.
לוקרישיה שבה לוושינגטון ברכבת מיוחדת שנשלחה להביא אותה. הרכבת נסעה במהירות כה גבוהה עד שנשבר המנוע שלה בבווי שבמרילנד. לוקרישיה גרפילד נחבלה בתאונה, אך לא נפצעה. עם הגיעה לוושינגטון הגיעה מיד למיטתו של בעלה, ושהתה לצידו בשלושת החודשים שחלפו עד למותו מפצעיו. במהלך החודשים בהם סעדה את בעלה (שהיה פצוע אנוש) זכתה לאהדה ציבורית רחבה על מסירותה.
לאחר מותו של ג'יימס גרפילד בחודש ספטמבר שבה המשפחה לחוותם באוהיו, שם חיה במהלך 36 השנים הבאות. לוקרישיה הקימה בביתה חדר שהוקדש לקריירה של בעלה והפך למעשה לספרייה נשיאותית.
לוקרישיה נפטרה בשנת 1918 בעת שהותה בפסדינה שבקליפורניה.
לוקרישיה רודולף גרפילד
לוקרשיה גרפילד
לוקרשיה גארפילד
לוקרישיה גארפילד
ועידת קזבלנקה
ועידת קזבלנקה נערכה בעיר קזבלנקה שבמרוקו ובמסגרתה נועדו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, יחד עם ראשי המטות שלהם ומנהיגי צרפת החופשית, כדי לתכנן ולתאם את האסטרטגיה של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בעיקר ב.