לאחר מספר שנים סוערות שבהן לא זכה להצלחה, במהלך מלחמת העולם הראשונה ואחריה, עבר נימצוביץ' לקופנהגן ב-1922 (על פי מקורות אחרים ב-1920) וקיבל אזרחות דנית. שם התגורר בשכירות בדירת חדר.
המעבר לדנמרק מקביל לעלייתו לצמרת השחמט העולמית.
אהרון נימצוביץ' נפטר בשנת 1935 בסנטוריום בעיר קופנהגן מדלקת ריאות ונטמן בבית עלמין בעיר.
שחקן השח הדני ינס אנפולדסן (1907- Jens Enevoldsen ;1980) קבור כיום במקום.
קריירת שחמט.
פסגת הקריירה של נימצוביץ' הייתה בסוף שנות העשרים ותחילת שנות השלושים של המאה ה-20.
הישגים עיקריים בתחרויות:
בין הצלחותיו הבולטות ביותר של נימצוביץ' ניתן למנות את המקום הראשון בתחרות קופנהגן בשנת 1923, דרזדן 1926 וקרלסבד 1929, ומקום שני, אחרי אלכין, בתחרות סן רמו בשנת 1930.
הניצחון בתחרות קרלסבד 1929, שבה השתתפו גדולי השחמטאים של אותה התקופה, למעט ד"ר עמנואל לסקר ואלכין, נחשב להישג הגדול ביותר של נימצוביץ'.
נימצוביץ' לא פיתח נטייה לדו-קרבות, תוצאתו הבולטת היא תיקו עם אלכין בדו-קרב קצר בן שני משחקים שהתקיים בשנת 1914, 13 שנים לפני שאלכין הפך לאלוף העולם.
הגם שנימצוביץ' מעולם לא זכה נגד קפבלנקה, תוצאתו טובה יותר מול אלכין. הוא אף ניצח את אלכין בכלים השחורים בתחרות סנקט פטרסבורג בשנת 1914. אחד ממשחקיו המפורסמים ביותר של נימצוביץ' הוא משחק מול פרידריך זמיש מתחרות קופנהגן בשנת 1923 שהגיע לעמדת צוגצוונג ומכונה משחק צוגצוונג האלמוות. משחק מפורסם אחר הוא ניצחונו מול פול ג'והנר בתחרות דרזדן 1926. כאשר היה בכושר, נימצוביץ' היה יריב מסוכן מאוד גם בכלים השחורים, תוך צבירת ניצחונות רבים מול שחקני העילית של אותה עת.
עמדת הסיום של משחק צוגצוונג האלמוות
משחקו של נימצוביץ' מול פרידריך זמיש מתחרות קופנהגן בשנת 1923 מכונה "משחק צוגצוונג האלמוות" משום שעמדת הסיום המוצגת מעלה נחשבת לעמדה נדירה ביותר של צוגצוונג בשלב המציעה. המשחק הסתיים כאשר הלבן נכנע בעמדה זו.
ללבן יש מעט מסעי רגלים שאינם מפסידים חומר, אך בשלב כלשהו יהיה עליו להניע את אחד מכליו. אם ישחק 1. צג1 או צד1 הרי ש-1...צה2 לוכד את המלכה הלבנה, על 1. מח2 יבוא 1...צ5ו3 לוכד את המלכה אף הוא. (אין אפשרות להכות את הצריח על ידי הרץ משום שהרץ מרותק למלך); על 1. ז4 צ5ו3 2. ר:ו3 צח2 מט ; 1. א3 א5 2. א:ב4 א:ב4 3. ב3 מח8 (מסע המתנה) 4. ח4 מז8 וללבן אין מסע וכעת יפסיד חומר. מסעים אחרים של לבן מפסידים חומר בצורה יותר ברורה. קיים ויכוח אם העמדה היא עמדת צוגצוונג טהורה, משום שגם אם הלבן "יצליח" להעביר את תור המסע לשחור, עדיין הוא יפסיד, אם כי באופן איטי יותר. אחרי 1...צ5ו3 2. ר:ו3 צ:ו3 המלכה הלבנה נלכדה ולשחור מלכה ורץ עבור שני צריחים.
השפעה.
נימצוביץ' נחשב לאחד השחקנים והסופרים המשפיעים ביותר בהיסטוריה של השחמט. כתביו השפיעו על שחקנים רבים כולל ריצ'רד רטי, בנט לארסן ואלוף העולם בשחמט טיגראן פטרוסיאן. השפעתו עדיין מורגשת כיום.
נימצוביץ' פיתח אסכולה חדשה המכונה "היפרמודרנית". מעיקריה:
הרגלים לא חייבים להמצא במרכז הלוח.
נימצוביץ' כתב שלושה ספרים על אסטרטגית שחמט: שיטתי (גרמנית: Mein System) והמצור (גרמנית: Die Blockade) שניהם בשנת 1925, ויישום שיטתי (גרמנית: Die Praxis meines System) בשנת 1929.
מעריכים שכ-99% מאמני השחמט בימינו קראו את הספר "שיטתי", ועל כן הוא נחשב לתרומתו הגדולה ביותר של נימצוביץ' לשחמט. הספר מציג את רעיונותיו החשובים ביותר של נימצוביץ', בשעה שספרו השני המשפיע ביותר "יישום שיטתי" מפתח רעיונות אלו, מוסיף עליהם מעט אך יש לו ערך עצום כאוסף מעורר מחשבה של משחקיו של נימצוביץ' עצמו, גם במקרים שהמשחקים יותר משעשעים מאשר בעלי ערך לימודי.
התאוריות של נימצוביץ' התקשו לעמוד מול הרגלי השחמטאים, בשעה שהיו כאלה כמו אלכין, עמנואל לסקר ואפילו קפבלנקה שהרשו לעצמם לחרוג מעיקרי האסכולה הקשיחה שפיתח זיגברט טאראש, הרי הקבלה של רעיונותיו של טאראש, וכל הפישוטים של עבודתו המעמיקה של וילהלם שטייניץ הייתה כמעט כללית. הרעיונות הבסיסיים של הפילוסופיה של טאראש - שהמרכז צריך להישלט על ידי רגלים ושהפיתוח של הכלים צריך לתמוך בשליטה זו, היו בגדר חוקי טבע שכל שחמטאי התקופה צייתו להם.
נימצוביץ' ניפץ הנחות אלו. הוא גילה מושגים כגון הגנת יתר (הפחות חשובה מכל רעיונותיו מנקודת ראות מודרנית הגם שהיא עדיין מעניינת ולעיתים ישימה), שליטה במרכז באמצעות כלים במקום באמצעות רגלים, אלמנט המצור, פרופילקטיות (מסעים המונעים את תוכניות היריב), פיאנקטו (במקרה של הפיאנקטו ניתן לטעון שזה גילוי מחדש, אבל נימצוביץ' עידן את השימוש בו). נימצוביץ' גם הִצְרִין (הפך לפורמלי) אסטרטגיות המשתמשות בקווים פתוחים, במאחזים ופלישה לשורה השביעית של היריב, כל אלו מקובלים כיום על הציבור הרחב של השחמטאים. אחרים השתמשו ברעיונות כאלו גם לפניו, אבל נימצוביץ' היה הראשון ששזר את כולם לשלמות תֶּמָטִית.
פתיחות והסתעפויות על שמו.
קיימות מספר רב של פתיחות והסתעפויות הנושאות את שמו, המפורסמת שבהן היא ההגנה הנימצו-הודית, (1. ד4 פו6 2. ג4 ה6 3. פג3 רב4)
בהגנה הנימצו-הודית מוכן השחור לעיתים קרובות לוותר על צמד הרצים שלו על ידי ההכאה ר:ג3. כפיצוי, גורם השחור להכפלת הרגלים של הלבן בטור ג', המהווה חולשה סטטית. השחור ישאף לסגור את העמדה כך שלצמד הרצים של הלבן לא יהיה מרחב תמרון. כדי להשיג מטרה זו על השחור לחסום את הרגלים הלבנים במרכז מלהתקדם, ולנטרל את סיכויי ההתקפה של הלבן באגף המלך. דוגמה לאסטרטגיה שנוהלה בהצלחה הוא המשחק הקלסי בין מיכאל בוטביניק לשמואל רשבסקי מתחרות המועמדים על אליפות העולם בשנת 1948, שהגיעה לעמדה הבאה לאחר מסע הלבן ה-24:
מוקדם יותר במשחק, הצליח רשבסקי לחסום את התקפת הלבן באגף המלך על ידי המסעים פו6-ה8 ו-ו5. כעת לשני הרצים של הלבן תפקיד הגנתי פסיבי בלבד, והמלכה הלבנה צריכה להמצא בערוגה א2 כדי להגן על א3 ו-ג4. ללא כל סיכוי למשחק נגדי, עמדת הלבן אבודה מבחינה אסטרטגית כבר עכשיו. בסופו של דבר החליף השחור מלכות וזכה בסיום.
הגנת נימצוביץ' (1. ה4 פג6)
פתיחה זו נפוצה פחות שכן היא חריגה משהו. זוהי דוגמה לפתיחה היפרמודרנית בה השחור מזמין את הלבן לתפוס את מרכז הלוח עם הרגלים שלו. מטרת השחור היא לחסום או לבלום את רגלי הלבן במרכז, ואם יתאפשר לו בזכות משחק לא מדויק של הלבן, להחליש את מרכז הלוח הלבן על ידי התקדמות רגלים מתוזמנת היטב או תקיפת הכלים של הלבן המגינים על המרכז.
התקפת נימצוביץ'-לארסן או פתיחת לארסן (1. ב3 או 1. פו3 2. ב3)
רב אמן ריימונד קין, שכתב את הביוגרפיה על נימצוביץ', ומומחי פתיחות אחרים קוראים למסעים 1. ב3 או 1. פו3 ולאחר מכן 2. ב3 - התקפת נימצוביץ'-לארסן. קין גם כתב ספר בשם זה על הפתיחה.
רב האמן הדני הידוע בנט לארסן הוא שהחיה פתיחה זו בשנות ה-60 של המאה ה-20, ועשה בה שימוש רב במשחקיו, לכן זכה שזו תקרא (גם) על שמו. לארסן שאב השראתו ממשחקיו של נימצוביץ' אותם פתח לעיתים קרובות במסעים 1. פו3 2. ב-3.
המסע ב3 באגף מכין את הפיאנקטו של רץ אגף המלכה (שיוצב בערוגה ב2) ומשם יילחם על הערוגות המרכזיות ויפעיל לחץ על אגף המלך של השחור, היעד הרגיל של פתיחה זו. לעיתים קרובות הרץ ב2 מהווה מטרד רציני לשחור, ואין להחליפו סתם כך. כאשר מגיעים לשלב הסיום במשחק שבו השחור הצריח באגף המלך, רץ זה עשוי להוות את היסוד להתקפה מנצחת.
הגם שבתחילה היו ללארסן היו הצלחות רבות בפתיחה זו, היא ספגה מהלומה בדו-קרב בשנת 1970 בין ברית המועצות לנבחרת שאר-העולם בבלגרד. שם שיחק לארסן פתיחה זו מול אלוף העולם בשחמט בוריס ספסקי והפסיד ב-17 מסעים, הפסד מהיר בכל קנה מידה, במיוחד בכלים הלבנים. לארסן גם הובס בצורה משכנעת כאשר שיחק פתיחה זו מול רוזנדו באלינס במנילה, בשנת 1975.
הפתיחות לעיל מדגימות את רעיונותיו, החדשניים לתקופתו, של נימצוביץ' בדבר שליטה במרכז באמצעות הכלים במקום הרגלים.
הסתעפויות בהגנה הצרפתית
נימצוביץ' היה גם הרוח החיה מאחורי פיתוח של שתי הסתעפויות חשובות בהגנה הצרפתית.
הסתעפות וינוור הקרויה על שמו של שמעון אברמוביץ וינוור ואשר נימצוביץ' ובוטביניק היו מחלוציה (ולכן יש כאלה שקוראים לה הסתעפות נימצוביץ'), היא אחת ההסתעפויות המרכזיות של ההגנה הצרפתית. במחצית הראשונה של המאה ה-20 הייתה זו הפתיחה שנראתה בתכיפות הגבוהה ביותר בתגובה למסע 3. פג3, אך בשנות השמונים ההסתעפות הקלאסית חזרה לאופנה והפכה לפופולרית יותר. המסעים המאפיינים אותה הם 1. ה4 ה6 2. ד4 ד5 3. פג3 רב4 - מסע זה מרתק את הפרש ב-ג3, ומשאיר את ה4 לא מוגן. לבן מגיב בדרך כלל בהסעת הרגלי למקום מבטחים על ידי 4. ה5 תוך השתלטות על מרחב ובתקווה להראות כי הרץ ב-ב4 איננו מוצב במיקום מוצלח. שחור עונה בדרך כלל 4... ג5 5. א3 ר:ג3+ 6. ב:ג3 והתוצאה מוצגת בדיאגרמה למטה.
בשעה שללבן רגלים כפולים באגף המלכה, המהווים יעד להתקפת נגד של השחור, הם יכולים גם לסייע ללבן משום שהם מאפשרים לו תמיכה מוגברת במרכז וטור ב' פתוח למחצה. בנוסף, ללבן יותר מרחב באגף המלך, בו השחור חלש יותר מכרגיל משום שכבר החליף את הרץ שחור הצבע שלו. ביחד עם צמד הרצים, יש ללבן סיכויים לפתח התקפה מסוכנת.