שפת היידיש פרחה בעשורים שלפני המלחמה, במיוחד בפולין. ערב מלחמת העולם השנייה, היו 11 עד 13 מיליון דוברי יידיש בעולם. השואה וחורבן יהדות פולין היו גורם חשוב בשקיעת תרבות היידיש. במהלך המלחמה חלה ירידה דרמטית בשימוש ביידיש, שכן הקהילות היהודיות הגדולות, החילוניות והדתיות, שהשתמשו ביידיש בחיי היומיום שלהן, נחרבו במידה רבה. רבים מאוד מקורבנות השואה היו דוברי יידיש. עם זאת, עוד לפני המלחמה עמדה שפת היידיש בפני טמיעה לשונית מואצת שדיללה במהירות את שורות דובריה, זאת בלי קשר לשואה. בחירת הציבור היהודי בברית המועצות להתבולל בתרבות הרוסית כבר בשנות ה-30 ולהתעלם מהאוטונומיה התרבותית היידית שהציע לו המשטר, האמריקניזציה של בני המהגרים היהודים בארצות הברית ומעברם הכמעט מוחלט לאנגלית, וגם המעמד הבלעדי שניתן לעברית במדינת ישראל, זאת לאחר שנים של עידוד השימוש בה ומאמץ להחייאתה, כולם הצטרפו להתמעטות כוחה של היידיש; אף בפולין (בה האפליה הקשה ומיעוט הגירה שימרו את היהודים כמיעוט אתני יותר מבברית המועצות השוויונית) וביתר מזרח אירופה שטרם המלחמה הייתה טמיעה תרבותית מואצת, בעיקר במעמד הבינוני. גורמים אלו כולם הביאו את הלשון היידית לשפל.
תאולוגיה.
על רקע היקפו העצום של החורבן וההרס בשואה, תאולוגים רבים בחנו מחדש את ההשקפות התאולוגיות הקלאסיות על טובו של האל ומעשיו בעולם, ובעיית הרע הועלתה ונבחנה בהקשר זה. שאלה מרכזית שנשאלה לאחר המלחמה (ונשאלת גם במאה ה-21) היא כיצד להאמין באל טוב וכל יכול לאחר השואה. עם שאלה זו מתמודדים הוגים חילונים ודתיים.
באמנות.
השואה השפיעה עמוקות על האמנות ותחומיה הרבים, אצל יהודים ולא יהודים. חלק מהיצירות הידועות ביותר הן של אנשים שחוו את השואה עצמם (כגון אלי ויזל, ויקטור פראנקל, אנה פרנק, יחיאל די-נור ופרימו לוי). השואה הייתה גם מקור לסרטים מצליחים רבים שאף חלקם זכו בפרסי אוסקר, כמו החיים יפים והפסנתרן. שניים מסרטי השואה פורצי הדרך היו הסרט התיעודי משנת 1985 של ניצול השואה קלוד לנצמן "שואה", והסרט "רשימת שינדלר" שזכה להצלחה מסחרית רבה ואף זכה בשבעה פרסי אוסקר. שני הסרטים עוררו לאחר יציאתם הדים רבים.
במשך העשורים שלאחר המלחמה התפתחה גם אמנות בגרמניה עצמה המתמודדת עם השואה. אחת הדוגמאות להתמודדות זו היא הספר נער קריאה שיצא בגרמניה בשנת 1995, המתאר רומן בן צעיר גרמני לפושעת מלחמה נאצית שנים לאחר המלחמה.
ימי שואה.
כיום נהוגים שני ימים בשנה המוקדשים לזכר השואה. הראשון הוא יום הזיכרון לשואה ולגבורה הנהוג בישראל בכ"ז בניסן ונקבע האופן רשמי בחוק בשנת 1959. היום השני הוא יום הזיכרון הבינלאומי לשואה, אשר נקבע ב-1 בנובמבר 2005 על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות. יום זה מצוין בכל שנה ב-27 בינואר, יום שחרור מחנה ההשמדה אושוויץ על ידי הצבא האדום.
הכחשת שואה.
המונח "הכחשת שואה" מתייחס לטענות כי רצח העם של היהודים במלחמת העולם השנייה לא התקיים באמת בממדים המיוחסים לו על ידי הקונצנזוס המחקרי, אם בכלל. באופן מפורט ישנה דחייה במידה מסוימת של מספר הקרבנות העומד על 5–7 מיליון יהודים, שיטתיות רצח העם וביצועו ההמוני על ידי אמצעים כגון תאי גזים. מכחישי שואה לרוב אינם משתמשים במונח "הכחשה". רוב הטענות הנוגעות להכחשת שואה טוענות שהשואה היא שקר או קונספירציה יהודיים שנועדו לקדם את האינטרס היהודי והציוני בעולם. הכחשת השואה היא עבירה פלילית, שעונשה קנס ומאסר, בישראל, בצרפת, בגרמניה, באוסטריה, בספרד ובבלגיה.
יחסי גרמניה–רומניה
בין גרמניה לבין רומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה.
הקיסרות הגרמנית.
ב-20 בפברואר 1880 כוננו היחסים בין הקיסרות הגרמנית לנסיכויות הרומניות המאוחדות, שבראשם עמד נסיך גרמני - קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן, ובשנת 1881 הכירה גרמניה בהקמת ממלכת רומניה.
בשנת 1883 הצטרפה רומניה לברית המשולשת, אולם במלחמת העולם הראשונה התנערה רומניה מהברית, ובשנת 1916 הצטרפה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. בעקבות כך כבשו הגרמנים והאוסטרים את רומניה, אולם לאחר תבוסתם במלחמה, קיבלה רומניה את טרנסילבניה ובוקובינה שהיו תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ועל פי מה שהוסכם בו, תבעה ברית המועצות מרומניה את בסרביה ואת צפון בוקובינה, כולל חבל הרצה. רומניה, חסרת בני ברית, נאלצה להיכנע לאולטימטום הסובייטי ונסוגה מחבלים אלה שנכבשו מיד על ידי הצבא האדום. במסגרת תכתיב וינה ב-30 באוגוסט 1940 הכריחו גרמניה הנאצית ואיטליה את רומניה לוותר על צפון טרנסילבניה לטובת הונגריה, וכן להעניק לבולגריה את חבל הקדרילטר (דרום דוברוג'ה), ב-5 בספטמבר 1940.
במאמץ להתגבר על המשבר הפוליטי שנוצר עם אובדן בסרביה, מינה קרול השני, מלך רומניה את הגנרל יון אנטונסקו לראש ממשלה, ב-6 בספטמבר 1940. אנטונסקו הכריח את המלך להתפטר, ושם על כיסאו את בנו מיכאי הראשון בן ה-19. אנטונסקו כרת ברית עם תנועת הלגיונרים והכריז על רומניה כמדינה "לאומית-לגיונרית", כשתוארו "Conducător" - מנהיג. רומניה כרתה ברית עם גרמניה מתוך תקווה להשיב לעצמה, בעזרת גרמניה, את החבלים שעברו לברית המועצות, לכן חתמה על ההסכם התלת צדדי ב-23 בנובמבר 1940. ב-1941 נכנסו למדינה חיילים גרמנים והשתמשו בשטחה לפלישה ליוגוסלביה ולאחר מכן, יחד עם הצבא הרומני הגדול, לברית המועצות. כמו כן נהנו הגרמנים משימוש חופשי באוצרות הטבע של רומניה, במיוחד חיטה ונפט.
ב-22 ביוני 1941 הצטרפה רומניה למבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות. לא רק זאת שאפשרה מעבר חיילים גרמנים בשטחה, אלא גם תרמה 300,000 מחייליה ללחימה לצד הגרמנים בחזית, יותר מכל בעלת ברית משנית אחרת. רומניה סיפחה לשטחה שטחים עצומים. היא השיבה לעצמה את בסרביה וסיפחה שטחים ניכרים ממזרח לנהר הדניסטר, כולל העיר אודסה.
במהלך המלחמה סייעו הכוחות הרומנים בהשמדת היהודים, וכ-280,000/380,000 יהודים נרצחו ברומניה.
משהתהפך גלגל המלחמה, התבוסה הגרמנית לצבא האדום נראתה בלתי נמנעת והצבא האדום התקרב לנהר פרוט, הודח אנטונסקו, וב-23 באוגוסט 1944 הכריזה רומניה על תמיכתה בבעלות הברית, ועד מהרה נכבשה המדינה על ידי הצבא האדום.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה הוקם ברומניה משטר קומוניסטי, ואילו גרמניה חולקה לגרמניה המערבית הדמוקרטית וגרמניה המזרחית הקומוניסטית. רומניה וגרמניה המזרחית היו שותפות בברית ורשה, ואף היו שותפות לדיכוי האביב של פראג בצ'כוסלובקיה בשנת 1968.
בשנת 1989 הופל משטרו של ניקולאה צ'אושסקו, ובשנת 1990 אוחדה גרמניה מחדש, ובשנת 1992 חתמו שתי המדינות על חוזה ידידות.
יחסים כלכליים.
גרמניה היא שותפת הסחר החשובה ביותר של רומניה, ו-18.6% מכלל היצוא של רומניה נשלחים לגרמניה. ב-5 בספטמבר 2002 הוקמה הלשכה הרומנית-גרמנית למסחר, הממוקמת בבוקרשט.
יחסים תרבותיים.
בשנת 1995 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, ובשנת 1996 חתמו על הסכם לשיתוף פעולה בין מוסדות החינוך.
יחסים דיפלומטיים.
גרמניה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט, ו-2 קונסוליות בטימישוארה וסיביו. מאידך, רומניה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-6 קונסוליות בבון, המבורג, לייפציג, מנהיים, מינכן ושטוטגרט
ביקורים רשמיים.
נשיא גרמניה הורסט קלר ביקר ביולי 2007 ברומניה, וקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ביקרה שם באפריל 2008 לקראת הפסגה של נאט"ו. בשנת 2010 שר החוץ הגרמני גידו וסטרוולה ערך ביקור רומניה. נשיא רומניה טראיאן בססקו ביקר בברלין בשנים 2005, 2006, 2007, 2010 ו-2011. באוקטובר 2012 שר החוץ הרומני טיטוס קורלציאן ביקר בברלין, ובמאי 2013 ביקר שם ראש ממשלת רומניה ויקטור פונטה.
בנוסף התקיימו ביקורים רשמיים על ידי ראשי המדינות הפדרליות הגרמניות ברומניה, במאי 2010 ביקר ראש ממשלת בוואריה הורסט זהופר, ובאוקטובר 2011 ביקר ראש ממשלת באדן-וירטמברג וינפריד קרצ'מן.
צוהריים
ונציה (כדורגל)
מועדון כדורגל ונציה (באיטלקית: ) הוא מועדון כדורגל איטלקי המייצג את העיר ונציה שבאיטליה. המועדון משחק בסרייה ב', ליגת המשנה האיטלקית.
המועדון הוקם לראשונה בשנת 1919 תוך איחוד מספר קבוצות של העיר. הוא שיחק בליגות שונות באיטליה, מהן 13 עונות בסרייה א'. בשנת 1941 המועדון זכה בגביע איטליה.
במהלך המאה ה-21 הוא הכריז כמה פעמים על פשיטת רגל ובכל פעם הקימו אותו מחדש תוך זמן קצר.
בסיום עונת 2020/2021 העפילה הקבוצה מסרייה ב' לסרייה א' לאחר 19 שנות היעדרות, אך לאחר עונה אחת בסרייה א', ירדה בחזרה לסרייה ב'.
סגל השחקנים.
נכון ל-7 בפברואר 2022
(קפטן שני)
(בהשאלה מיאנג בויז ברן)
(בהשאלה מצסק"א מוסקבה)
(קפטן)
(בהשאלה מלאציו)
(בהשאלה ממילאן)
(בהשאלה מקלאב ברוז')
אפס פסולת
אפס פסולת היא פילוסופיה המעודדת עיצוב מחדש של מחזור חיי משאבים, כך שבכל המוצרים מתבצע שימוש חוזר. אף אשפה אינה נשלחת למזבלות או למשרפות, כאשר התהליך המומלץ זהה לאופן שבו מתבצע שימוש מחדש במשאבים בטבע. ההגדרה שאומצה על ידי האמנה הבינלאומית ל"אפס פסולת" היא:
משמעותה של "חברה ללא פסולת" היא עיצוב וניהול מוצרים ותהליכים באופן שיטתי שימנע את הכמות והרעילות של פסולת, ישמור וישחזר את כל המשאבים, ולא ישרוף או יקבור אותם. על פי תפיסות משפטיות המתפתחות כיום ברחבי העולם, קיימת ציפייה כי על מנת שחברה ללא פסולת תתחיל להתקיים יש צורך בפיקוח ממשלתי, על מנת להשפיע על מפעלים תעשייתיים או גורמים תעשייתיים אחרים בבחירות של עיצוב מוצרים, אריזות, תהליכי הייצור ובחירת החומרים.