פייר קונבר, שהכיר את משפחת יעקובוביץ עוד לפני המלחמה, היה פעיל בכוחות הפנים של צרפת (Forces françaises de l'intérieur) , ארגון מחתרת צרפתי משורות תנועת ההתנגדות הצרפתית. קונבר הנפיק מסמכי זהות מזויפים עבור בני המשפחה שהשתחררו, מסמכים בהם היה רשום שמו-שלו. הוא ביקש מאמו לסייע להם במזון, שיכן אותם בביתו ויידע אותם בכל עת שבה הייתה נוכחות חריגה של גרמנים באזור, כדי שיקפידו על מסתור וכך חייהם יינצלו.
ב-12 ביולי 1944 נעצר קונבר על ידי הגרמנים בשל פעילויותיו במחתרת, ונורה למוות.
הנצחה והכרה.
ב-2010 הכיר יד ושם בפייר קונבר בתור חסיד אומות העולם.
בשנת 2014 נקראה הכיכר שמול הבית בו נולד קונבר בסנט-אטיין-דו-בואה, "כיכר פייר קונבר".
מקאדו
ויליאם מקאדו
הסופר קאפ הסובייטי
הסופר קאפ הסובייטי הוא שמו הנפוץ של גביע העונה (ברוסית: Кубок сезона) והוא היה מפעל כדורגל סובייטי המוכרע במשחק אחד, והפגיש בין אלופת ברית המועצות לבין מחזיקת הגביע הסובייטי.
אם האלופה הייתה גם מחזיקת הגביע, היא הייתה פוגשת במשחק את הקבוצה שהפסידה בגמר הגביע. המפעל נוסד בשנת 1977 ומאז נערך בכל שנה עד פירוקו בשנת 1989, כשבאופן מסורתי היה פותח את עונת הכדורגל במדינה.
הטורניר היה נערך בחסות העיתון "קומסומולסקאיה פראבדה" ולא נחשב לטורניר רשמי של ההתאחדות לכדורגל ולא היה נערך באופן סדיר בשל חוסר הפופולריות שלו. כך למשל, בשנת 1989 נערך המשחק האחרון בסוצ'י והתחרו בו שתי קבוצות אוקראיניות ("דנייפר דנייפרופטרובסק" ו"מטאליסט חרקוב") במשחק שצפו בו 1,500 צופים.
הסופר-קאפ הסובייטי
זליג עפשטיין
מרקוס אאורליו די פאולו
מרקוס אאורליו די פאולו (בספרדית: Marcos Aurelio Di Paulo, 27 בספטמבר 1920 בבואנוס איירס שבארגנטינה - 28 בספטמבר 1996 בלאון שבמקסיקו) היה כדורגלן ארגנטינאי שנודע בשם מרקוס אאורליו. מרקוס אאורליו שיחק במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 בעיקר כקשר ימני והוא אחד מהשחקנים הבולטים בהיסטוריה של קלוב לאון המקסיקנית. בנוסף, שיחק במשך שנתיים בברצלונה הספרדית.
קריירה.
מרקוס אאורליו נולד בבואנוס איירס למשפחה ממוצא איטלקי. אחת מרגליו הייתה קצרה יותר מהשנייה, מה שהוביל לכך שצלע, והוא כונה בשל כך "ברווז" (בספרדית: Pato). בהגיעו לגיל 15 החל לשחק כדורגל. הוא הצטרף למחלקת הנוער של צ'קריטה ג'וניורס, קבוצה מעירו שהחלה לשחק בליגה הארגנטינאית הראשונה. מרקוס אאורליו שיחק כקשר ימני והוא בלט ביכולת שלו לנוע עם הכדור ברגליו וכן ביכולת ההבקעה שלו, על אף ששחקני קישור מיעטו לכבוש שערים בתקופתו. ב-1940, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה השנייה, החל לשחק עם הקבוצה הבוגרת במשחקי הליגה ועזר לה לשוב לליגה הראשונה תוך שנה. ב-1942 עזב את צ'קריטה והצטרף לוולס סארספילד, קבוצה נוספת מבואנוס איירס שהייתה בליגה השנייה באותן שנים. כבר בעונתו הראשונה עמה עלה עם הקבוצה חזרה לליגה הראשונה.
ב-1944 התחתן עם אשתו איריס קסנובס, אישה ממוצא קטלאני. באוגוסט אותה שנה עזב את ארגנטינה ועבר, ביחד עם אנחל פרננדס, אנטוניו בטגליה ומיגל אנחל רוחילו, לקבוצה המקסיקנית קלוב לאון. ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה בקבוצתו החדשה ואף הבקיע את שערו הראשון במדיה, בניצחון 5-3 על אטלנטה. מרקוס אאורליו השתלב היטב בקבוצתו החדשה. שיא ההצלחה הגיע בעונת 1947/1948, בה, עם המאמן חוסה מריה קסוז'ו, היה מרקוס אאורליו חלק משמעותי בזכייתה הראשונה בהיסטוריה של לאון באליפות מקסיקו. הוא כבש 19 שערים במהלך העונה, שני רק לאדלברטו לופס ברשימת כובשי הקבוצה. בהמשך השנה זכה עם לאון באלוף האלופים לאחר ניצחון 1-0 על וראקרוס.
היכולת הטובה שהפגין מרקוס אאורליו משכה את תשומת לבה של ברצלונה הספרדית, שיצרה עמו קשר והציעה לו משכורת גבוהה מאוד ביחס למה שהרוויח במקסיקו. בתחילת 1949, באמצע עונת 1948/1949 הן במקסיקו והן בספרד, עבר אליה והחל לשחק בקבוצה, אותה אימן אנריקה פרננדס האורוגוואי. ב-13 בפברואר ערך את הופעת הבכורה בליגה הספרדית, במשחק בו ניצחה ברצלונה 3-1 את סלטה ויגו. עד סוף העונה ערך 6 הופעות נוספות בליגה, מבלי להבקיע שער, וברצלונה זכתה באליפות הרביעית בתולדותיה. בקיץ זכתה הקבוצה בגביע הלטיני, אם כי מרקוס אאורליו לא שותף בשני משחקי הטורניר. בעונה הבאה החל למלא תפקיד משמעותי יותר. הוא הבקיע 8 שערים ב-22 הופעות. שערו הראשון היה בניצחון 10-1 על ז'ימנסטיק טרגונה ב-11 בספטמבר, ובהמשך גם כבש צמדים לרשתן של סביליה וריאל ואיאדוליד. ברצלונה כשלה בליגה, החליפה את אנריקה פרננדס באמצע העונה והגיעה למקום החמישי בלבד.
עונת 1950/1951, בה פרדיננד דאוצ'יק הסלובקי החל לאמן את הקבוצה, הייתה הפורייה ביותר עבור מרקוס אאורליו, שכבש 10 שערים ב-27 משחקים בהם שותף. העונה החלה עם צמדים בהפסד לאתלטיקו מדריד ב-17 בספטמבר 1950 ובקלאסיקו נגד ריאל מדריד בו הביסה ברצלונה את יריבתה 7-2 שבוע מאוחר יותר, ב-24 בספטמבר. ב-22 באוקטובר כבש צמד שלישי ואחרון בעונה זו, בניצחון 6-1 על ליידה, ואחד משני שעריו היה השער ה-1,000 שברצלונה כובשת בהיסטוריית הליגה. כך שמו נחרט בהיסטוריית המועדון. ברצלונה סיימה את עונה זו במקום הרביעי בליגה. למרות ההצלחה האישית של מרקוס אאורליו, הגעגועים לאמריקה הביאו אותו ואת אשתו להחליט לחזור לשם, כשההתלבטות היא אם לחזור לארגנטינה או למקסיקו. הוא עזב את ברצלונה באמצע 1951, שנה לפני סיום חוזהו בקבוצה. למרות הצעות מקלוב אטלס ומפואבלה, שב מרקוס אאורליו לקבוצתו הקודמת, קלוב לאון.
שיבתו ללאון הייתה מוצלחת ומרקוס אאורליו ביסס את מעמדו כאחד מהשחקנים הטובים בהיסטוריה שלה. בעונת 1951/1952, עם אנטוניו לופס הראנס הספרדי כמאמן ועם אנטוניו קרבחאל כשוער, זכה בפעם השנייה באליפות מקסיקו עם הקבוצה. במהלך העונה הבקיע 11 ובכך היה המבקיע המוביל של הקבוצה. בשלוש השנים הבאות חוותה הקבוצה דעיכה, לאחר שסיימה במקום השלישי, השמיני והרביעי בעונות שלאחר מכן. בסוף עונת 1955/1956 סיימה לאון בשוויון נקודות עם אורו בראש הטבלה, ולכן התקיים משחק מכריע על האליפות בין השתיים כחודשיים לאחר סיום העונה, ב-25 במרץ 1956. מרקוס אאורליו הבקיע שער אחד, מתאו דה לה טיחרה הבקיע שלושער ולאון ניצחה 4-2. כך זכה מרקוס אאורליו באליפות השלישית עם לאון, לה זו הייתה הרביעית בתולדותיה. בסוף העונה הבאה, בה הגיעה לאון למקום השלישי, פרש מרקוס אאורליו מכדורגל מקצועני. הוא עבד כמאמן לפרקים קצרים בסלאיה ובסאן סבסטיאן. מרקוס אאורליו נשאר בלאון עד מותו ב-1996, בהיותו בן 76.
החלטה 273
ברבי הנסיכה רפונזל
ברבי הנסיכה רפונזל הוא סרט הנפשה משנת 2002 המבוסס על המעשייה "פעמונית" מאת האחים גרים.
עלילה.
ברבי מספרת סיפור לאחותה הקטנה קלי, שלא בטוחה בקשר ליכולות הציור שלה, רפונזל חיה כמשרתת של גוטל הרעה במקום מרוחק ביער וגדלה כל חייה במחשבה שגוטל הצילה אותה מנטישה בינקותה.
רפונזל מתחברת עם דרקון וארנב ומציירת ציורים של מקומות אליהם היא חולמת ללכת יום אחד כשתהייה חופשייה וגוטל אינה אוהבת את תחביב זה של רפונזל וטוענת שרפונזל אינה מעריכה את מה שהיא עושה עבורה, בסוף הסרט רפונזל מתאחדת עם הוריה האמיתיים וקלי מרגישה ביטחון בקשר לכישרון הציור שלה.
דייגו קלימוביץ'
דייגו פרננדו קלימוביץ' (בספרדית: Diego Fernando Klimowicz, נולד ב-6 ביולי 1974 בקילמס שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק לאורך הקריירה בעמדת החלוץ בקבוצות שונות בארגנטינה, בספרד ובגרמניה.
קריירת מועדונים.
קלימוביץ' החל בשנת 1993 את קריירת הבוגרים באינסטיטוטו דה קורדובה, ששיחקה אז בליגת המשנה הארגנטינאית. לקראת עונת 1996/97 נמכר קלימוביץ' למועדון הספרדי ראיו ואיקאנו, ששיחק אז בליגת העל הספרדית. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע קלימוביץ' 11 שערים בליגה ושבעה שערים בגביע המלך שזיכו אותו בתואר מלך השערים של הגביע, אך ראיו ואיקאנו נשרה בתום עונה זו אל ליגת המשנה הספרדית. את עונת 1997/98 פתח קלימוביץ' בליגת המשנה עם ראיו ואיקאנו, אך בפגרת החורף חזר לליגה הבכירה כאשר עבר לריאל ואיאדוליד, שם הבקיע שלושה שערים עד לתום העונה, ונשאר בוויאדוליד עונה נוספת, בה הבקיע שער אחד בלבד. לקראת עונת 1999/00 חזר קלימוביץ' לארגנטינה כאשר חתם בלנוס, שם חזר להבקיע במספרים דו ספרתיים, 16 שערים בעונה הראשונה ו-17 שערים בעונה השנייה. את עונת 2001/02 החל קלימוביץ' בלנוס, והבקיע שמונה שערים עד לפגרת החורף, בה עבר לוולפסבורג מהבונדסליגה, והוסיף עוד עשרה שערים עד לתום העונה.