התסמונת זוהתה לראשונה בשנת 1927 בבריטניה על ידי רופא משפחה יליד דרום אפריקה, ד"ר ססיל א. אלפורט (1880–1959). אלפורט תיאר משפחה ובה שלושה דורות שסבלו ממחלת כליות ומחירשות. הוא גילה שהסימן הראשון למחלה הוא דם בשתן (המטוריה), ולאחר מכן המחלה הולכת ומתגברת עם השנים. מאז התגלו עוד משפחות רבות שבהן הופיעה תסמונת דומה, ובשנת 1961 נקראה התסמונת על שם אלפורט.
לאחר שנים התגלה שתסמונת זו נגרמת עקב פגמים גנטיים שונים ברכיבים של קולגן מסוג 4 - Type IV Collagen - מרכיב חשוב ברקמות שונות, כולל בכליות.
מנגנון הפגיעה וצורות ההורשה הגנטית.
הפגיעה נגרמת עקב פגמים בשרשראות־חלבון של קולגן מסוג 4. שרשראות אלה נמצאות באופן תקין בקרומים ברקמות מסוימות בכליות, בעיניים, בריאות וב"שבלול" - איבר השמע באוזן הפנימית.
התסמונת נגרמת מפגמים גנטיים בכל אחת משלוש שרשראות הקולגן הבאות:
ביוכימיה.
באופן תקין מתחברות שרשראות הקולגן משלושת הסוגים שבטבלה הנ"ל - (‎IV) ‎Alpha-3, (‎IV) ‎Alpha-4, (‎IV) ‎Alpha-5 - ויוצרות רשת של קולגן (Collagen Network) בקרומים שונים בגוף. פגם באחת מהשרשראות האלה עלול לגרום לפגיעה ברשת הקולגן. מנגנון הפגיעה המולקולרי המדויק אינו ברור, אך קיימת עדות שפגיעה בשרשראות אלה של קולגן מסוג 4 (IV) גורמת לשקיעה של שרשראות קולגן מסוגים אחרים - מסוג 5 (V) ומסוג 6 (VI). הדבר גורם לעיבוי של הקרום, ולשינויים ביציבותו ובתפקודו.
מחלת הכליות.
בפקעית (Glomerulus) קיים קרום המסנן את הדם, והוא קרוי קרום גלומרולרי בסיסי ‎Glomerular Basement Membrane (‎GBM). פגיעה בקרום זה, הבנוי מרשת של שרשראות קולגן, גורמת לאובדן של תאי דם ושל חלבון מהדם אל השתן.
הביטוי הראשוני של התסמונת הוא הימצאות דם בשתן (המטוריה). לחלקם כמות קטנה שניתן להבחין בה רק במיקרוסקופ (המטוריה מיקרוסקופית), אך אצל רוב החולים ריכוז הדם בשתן גבוה מספיק עד שניתן להבחין בו בעין. בסוג השכיח ביותר של המחלה - הורשה בתאחיזה לכרומוזום X - יש ל-100% מהגברים דם בשתן, אבל גם ל-95% מהנשים הנושאות את הגן הפגוע באחד מכרומוזומי X.
ביטוי קליני ראשוני נוסף הוא הימצאות חלבון בשתן (פרוטאינוריה), שהולכת ומוחמרת עם השנים - עד לאובדן מסיבי של חלבון בשתן (תסמונת נפרוטית).
לאורך השנים מצטלקות הכליות, ומתפתחת אי-ספיקת כליות הדרגתית, שהופכת עם השנים לאי-ספיקת כליות סופית, המצריכה טיפול בדיאליזה או השתלת כליה. כ-90% מהלוקים בתסמונת סובלים מאי-ספיקת כליות סופית עד גיל 40, מתוכם כ-75% עד גיל 30. אי-ספיקת כליות גורמת לתופעות קליניות קשות ורבות - הפרעות בחומרים רבים בגוף, אנמיה עקב חוסר באריתרופויאטין, דלדול עצמות ועוד.
בסוג השכיח ביותר של המחלה - הורשה בתאחיזה לכרומוזום X - רוב הנשים הנושאות את הגן הפגוע הן בריאות, אולם לפי מחקרים אחרונים, כ-30% מאותן נשים סובלות מאי-ספיקת כליות סופית עד גיל 60, מתוכן כ-12% עד גיל 40.
אצל רוב החולים מופיע גם יתר לחץ דם, שמתפתח בדרך כלל כבר בעשור השני של חייהם.
ליקויים בשמיעה.
פגיעה בשמיעה בשתי האוזניים, מסוג תחושתי-עצבי, אינה קיימת בגיל הינקות, אלא מתפתחת בדרך כלל עד גיל 30. בתחילה הפגיעה היא בתדרי קול גבוהים - בין 2000 ל-8000 הרץ, עם התקדמות המחלה נפגעת גם השמיעה בתדרים נמוכים, עד להפרעה בהבנת דיבור. בסוג השכיח ביותר של המחלה - הורשה בתאחיזה לכרומוזום X, מפתחים כ-90% מהגברים אובדן שמיעה עד גיל 40, אבל גם 10% מהנשים הנושאות את הגן הפגוע.
הפגיעה בשמיעה מקדימה בדרך כלל את מחלת הכליות.
ליומיומטוזיס מפושט.
ליומיומטוזיס מפושט Diffuse Leiomyomatosis הוא תופעה נדירה, העלולה להתרחש - בין היתר - במקרה של פגמים - הן בשרשרת (‎IV) ‎Alpha-5 והן בשרשרת (‎IV) ‎Alpha-6 (מוטציה בשני הגנים COL4A5 ו-COL4A6 אשר נמצאים שניהם על כרומוזום X).
בנוסף לתסמונת אלפורט, סובלים חולים אלה מגידולים שפירים בוושט, בקנה הנשימה, בסמפונות, ולנשים - בדגדגן, בשפתיים הגדולות וברחם.
ליומיומטוזיס מפושט מופיע בכ-5% מהסובלים מתסמונת אלפורט בצורה ה"קלאסית" - זו שמועברת בהורשה גנטית בתאחיזה לכרומוזום X. הליומיומטוזיס פוגע במידה שווה בגברים ובנשים, בעוד שהתופעות האופייניות לתסמונת אלפורט - בכליות, באוזניים ובעיניים - מופיעות בעיקר אצל גברים.
אבחון.
ביופסיה של הכליה.
ביופסיית כליה היא שלב חשוב מאוד באבחנה. מבוצעת באמצעות ניקור של הכליה עם מחט מתאימה.
קיימים סיכונים בניקור כליה - במיוחד למי שחולה באי-ספיקת כליות - ולכן נדרש שיקול דעת האם לבצע את הבדיקה. ניתן להימנע מביופסיה של הכליה אצל מי שבמשפחתו כבר אובחנה בוודאות תסמונת אלפורט, ומתגלים אצלו סימנים ראשוניים של המחלה, או אצל מי שאובחנה אצלו תסמונת אלפורט על פי ביופסיה של העור, כמפורט בהמשך.
אבחון של תסמונת אלפורט על פי ביופסיה של הכליה נעשה באמצעות מיקרוסקופ אלקטרוני:
ביופסיה של העור.
את תסמונת אלפורט ניתן לאבחן באמצעות ביופסיה של העור. בבדיקה זו נמנעים מהסיכון הקיים בביצוע ביופסיה של הכליה. בביופסיה של העור, בדומה לביופסיית כליה, ניתן לגלות חוסר של שרשראות ‎Alpha-3, ‎Alpha-4, ‎Alpha-5 של קולגן מסוג 4 - באפיתל העור.
מניעה וטיפול.
טיפול עד לשלב שבו מתפתחת אי-ספיקת כליות.
טרם נמצא טיפול המונע התפתחות של אי-ספיקת כליות, למי שלוקה בתסמונת זו. נדרש מעקב רפואי הדוק ומתן טיפול רפואי בתופעות המתעוררות עם השנים, בעיקר טיפול נגד יתר לחץ דם ונגד החלבון בשתן.
קיימות עדויות, שתרופות מסוימות עשויות להאט את התפתחות המחלה:
טיפול במצב של אי-ספיקת כליות.
נדרש טיפול תומך באי-ספיקת כליות: דיאטה מתאימה, הגבלת כמות הנוזלים, מתן אריתרופויאטין במקרה של אנמיה, ויטמין D3 במקרה של דלדול עצם, תרופות נגד יתר לחץ דם ועוד. במצב של אי-ספיקת כליות סופית - נדרש טיפול בדיאליזה או השתלת כליה. 3% - 4% ממושתלי הכליה עקב תסמונת אלפורט מפתחים דלקת בכליה המושתלת, עקב נוגדנים הפועלים נגד הקרום הבסיסי הגלומרולרי שבכליה המושתלת.
ייעוץ גנטי.
חולים בתסמונת זו ונשאים שלה חייבים לעבור ייעוץ גנטי כדי לאתר קרובי-דם נוספים הנושאים את הפגם הגנטי, וכדי למנוע את העברת הפגם הגנטי לדורות הבאים.
במקרה של הפגם הגנטי השכיח ביותר, תורשה בתאחיזה לכרומוזום X:
וואנגליס
אסכולת אתונה
אסכולת אתונה (באיטלקית: Scuola di Atene) היא אחד הציורים הידועים ביותר של אמן הרנסאנס האיטלקי רפאל שצויר בשנים 1509–1510. הציור הוא פרסקו (ציור קיר) בארמון האפוסטולי שליד כיכר פטרוס הקדוש בקריית הוותיקן.
הציור מציג את כל גדולי הפילוסופים והספרות מתקופת יוון העתיקה כפי שנתפשו בתקופת הרנסאנס והוא משקף את תפישתו של רפאל וכן את רוח התקופה כולה אשר שאבה את רוב השראתה מהתקופה הקלאסית. הציור מבטא גם את כל עקרונות "הרנסאנס בשיאו" - גם בהיבט התמטי וגם בהיבט האמנותי והקומפוזיטיבי.
רקע.
רפאל היה צייר צעיר יחסית אך ידוע, הוא זכה לשבחים ברחבי איטליה. היו לו מעט קשרים בתוך עולם האמנים, אך הוא התחבב על אנשי הבורגנות העשירה שהיו נוהגים להזמין ממנו ציורים. הדבר זימן לו אפשרויות טובות לביטוי. בעזרת קרוב משפחתו, האדריכל ברמנטה, הוזמן רפאל על ידי האפיפיור לרומא. האפיפיור הזמין את מיטב אמני התקופה לבניית רומא החדשה. האפיפיור דרש מרפאל שיכיר את רומא העתיקה והמודרנית, לפני שיקבל לידיו כל עבודה. ימים שלמים התבונן רפאל בעבודות החופרים, אשר חשפו פסלים ומבנים מתקופת רומא העתיקה. נמצאו פנקסי טיוטה של רפאל, ובהם ניסיונותיו בשרטוט דמויות שונות שתכנן לציוריו.
"האסכולה של אתונה", בוצע על ידי רפאל במשכנו החדש של האפיפיור ונושאי הציורים נבחרו על ידי האפיפיור בעצמו. ארבעה החדרים העיקרים היו אולמות ענקיים, כל אחד כ-100 מ"ר. על רפאל הוטל לכסות בציורי פרסקו את התקרה ואת ארבעת הקירות של כל אחד מהאולמות. ה"אסכולה של אתונה" צויר בחדר שנקרא "דלה סינייטורה" שפירושו באיטלקית ה"חותם", אולם זה שימש כבית דין של האפיפיור ובו היו נחתמים פסקי הדין המרשיעים והמזכים. כאן היה על רפאל לתאר את ארבע הדרכים באמצעותן יוכל אדם לרכוש לו תהילה: התאולוגיה – חקר האלוהות, הפילוסופיה – בקשת האמת, הצדק – כיבוד החוקים, השירה – ביטוי הדמיון.
תוכן.
רפאל בחר להציג את כל גיבורי הספרות מן התקופות הקלאסיות והנוצריות, הפילוסופים הקדומים ותאולוגים הדנים במסתורין של לחם הקודש (הפיכת הלחם והיין לבשרו ולדמו של ישו – ציור שנמצא בחדר השכן). בגלל גודלם העצום של הקירות, החליט רפאל לצייר דמויות רבות ולסדר אותן בקבוצות, כמו בהצגת תיאטרון רבת משתתפים. נוסף לכך הגה רפאל רעיון מעניין, לצייר אישים ידועים מן העת העתיקה לצד אישים שחיו בתקופתו. ההיכל שבו שכנו הציורים שימש מופת לתבניתו וקישוט של פנים בזיליקת פטרוס הקדוש של ברמנטה ומיכלאנג'לו.
"האסכולה של אתונה" היה הציור השני שצויר בחדרים שבארמון האפיפיור לצד "La Disputa" בו מתוארות דמויות התנ"ך והברית החדשה בקומפוזיציה דומה. הם מגלמים את יישוב הניגודים וההשלמה בין הנצרות לתרבויות יוון ורומא הקלסיות. מן העבר האחד נראית כאן האוכריסטיה, התגלמות גופו של ישו בלחם הקודש והיין, שהוא טקס המסתורין הראשי בנצרות. מן העבר השני "אסכולת אתונה", תיאור חזותי רחב יריעה, כולל ומקיף, של הפילוסופיה, מעשה הלל בשבחה של הפילוסופיה היוונית הקלאסית, שבמרכזו דמויותיהם של אפלטון ואריסטו. שני ציורי הפרסקו מפליאים בהרמוניה שביניהם ועל רקע אדריכלי רב רושם המתאים בצורתו ובממדיו ובהדרו לאידיאלים של המאה ה-16.
ניתוח אמנותי.