פורטוגל חדרה לעומק היבשת, אל תוך אנגולה ומוזמביק, וחוקרי הארצות הרמנז'ילדו קאפלו ורוברטו איוונש היו בין האירופים הראשונים שחצו את אפריקה בדרך היבשה ממערב למזרח. התוכנית לחיבור בין שתי המושבות, אנגולה ומוזמביק, שכונתה המפה הוורודה, הייתה יעדם המרכזי של קובעי המדיניות הפורטוגזים באזור אפריקה, במחצית השנייה של המאה ה-19. עם זאת, הבריטים לא קיבלו את הרעיון בסבר פנים יפות, כי גם להם היו שאיפות משל עצמם לטריטוריה בריטית רציפה, בשטח שבין קהיר לקייפטאון. בשנת 1890 הציבו הבריטים אולטימטום באותו עניין. מלך פורטוגל, קרלוש ה-1, ויתר לבסוף על יישום תוכנית המפה הוורודה ופעל לפי דרישות הבריטים. הרפובליקנים בפורטוגל ניצלו את תגובת המלך לאולטימטום הבריטי, לניגוח המלך ובית המלוכה. בשנת 1908 נרצחו בליסבון המלך קרלוש ה-1 והנסיך לואיש פיליפה, דוכס ברגנסה. אחיו של לואיש פיליפה, מנואל, הוכתר כמלך פורטוגל, בשם מנואל ה-2. שנתיים מאוחר יותר הפכה פורטוגל לרפובליקה, ומנואל יצא לגלות בבריטניה.
במלחמת העולם הראשונה איימו חילות גרמניים על מוזמביק, ופורטוגל נכנסה למלחמה כדי להגן על מושבותיה. סלאזאר, שנטל את השלטון על פורטוגל ב-1933, החשיב את מושבות פורטוגל כפרובינציות פורטוגזיות מעבר לים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, תנועות דה-קולוניזציה החלו לצבור תנופה. בשונה ממעצמות קולוניאליות אירופיות אחרות, ניסה סלאזאר לעמוד בפני גאות האנטי-קולוניאליזם ולשמר את שלמות האימפריה. כתוצאה מכך, הייתה פורטוגל לאומה הקולוניאלית האחרונה שהחזיקה במושבותיה העיקריות. המלחמה הקרה הביאה עימה גם חוסר איזון בחברותיהן של האוכלוסיות הכפופות לשלטון פורטוגל מעבר לים, בגלל מאמציהן של ארצות הברית ושל ברית המועצות להגדיל את טווח השפעותיהן הגלובליות. בשנת 1954, פלשה הודו לדאדרה ונאגר הבלי, וב-1961 בא הקץ על הודו הפורטוגזית כאשר זו פלשה גם לגואה, לדאמאן ולדיו.
שקיעתה ונפילתה של האימפריה הפורטוגזית (1961–1974).
עלותה וחוסר הפופולריות של המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית (1961–1974), שבה ניסתה פורטוגל להכניע את התנועות הלאומניות במושבותיה האפריקאיות, הובילו בסופו של דבר בשנת 1974 לקריסת משטרו של סלזאר. אחד הצעדים הראשונים שננקטו בידי הממשלה הדמוקרטית שעלתה לשלטון, היה לשים קץ למלחמות בחזיתות השונות ולשאת ולתת על הנסיגה הפורטוגזית מהמושבות באפריקה. מקבץ מהלכים אלה נודעו בכינוי "מהפכת הציפורנים". מיד פרצו באנגולה ובמוזמביק מלחמות אזרחים נגד שלטונם של המשטרים הקומוניסטים, שהוקמו בידי אלה שמרדו קודם לכן בשלטון הפורטוגזי, תחת גיבוין של ברית המועצות, קובה ומדינות קומוניסטיות נוספות. זאיר, דרום אפריקה וארצות הברית תמכו עתה בקבוצות ההתנגדות.
גם מזרח טימור הכריזה על עצמאותה באותו זמן, אך נכבשה כמעט לאלתר בידי אינדונזיה השכנה, ששמרה על שליטתה בה עד שנת 1999. באותה שנה נערך משאל עם בחסות האו"ם, שתוצאתו הייתה תמיכתם של תושבי מזרח טימור בעצמאותה של מדינתם הזעירה. זו הוכרזה בפועל בשנת 2002.
מסירתה של מקאו לסין ב-1999 על פי הסכם שנוסח 12 שנים קודם לכן, סימלה את סופה של האימפריה הימית של פורטוגל.
שבע מושבותיה לשעבר של פורטוגל הן כיום אומות עצמאיות החברות, יחד עם פורטוגל, בקהילת המדינות הדוברות פורטוגזית (CPLP).
רטו-רומאנית
לסלאו (עיר)
כיכר האדומה
הלקאה
X-10 (מטוס ללא טייס)
ה-X-10 מתוצרת נורת' אמריקן אוויאיישן, בדומה ל-X-9 שרייק, הוא מדגים טכנולוגיה לא מאויש לטכנולוגיות טילים מתקדמות המשתייך לסדרת מטוסי ה-X. הוא נועד להשיג תוצאות מחקריות לצורך פיתוח טיל השיוט SM-64 נואחו.
היסטוריה.
פיתוח טילי שיוט קרקע-קרקע על-קוליים ארוכי טווח בנורת' אמריקן שהחל ב-1946 הוביל לבסוף לפיתוח ה-SM-64 נואחו. לצורך השגת תוצאות מחקריות לפיתוח ה-SM-64, נבנה ה-RTA-A-5, ששמו שונה ל-X-10 ב-1951, והוא טס לראשונה ב-13 באוקטובר 1953.
ה-X-10 הונע על ידי שני מנועי טורבו-סילון, כלל כן נסע מתקפל ויכל להמריא ממסלול המראה ולנחות עליו כמו מטוס רגיל. הקנארדים וכנפי הדלתא שלו היו זהים לאלו ששימשו בטיל הנואחו. ה-X-10 נשלט מהקרקע על ידי מפעיל באמצעות מערכת הנחיה, ששידרה לו פקודות ברדיו, וצויד במערכת טייס אוטומטי לטיסה יציבה. מטוסי X-10 מאוחרים יותר כללו מערכת ניווט אינרציאלית.
בזמנו, ה-X-10 היה המטוס המהיר ביותר שהיה מונע על ידי מנועי טורבו-סילון, בהגיעו למהירות שיא של מאך 2.05. הגובה המרבי אליו הגיע ה-X-10 הוא 44,800 רגל. התוכנית המוצלחת הופסקה ב-1956, עם התחלת הניסויים הראשונים בטיל הנואחו. התוכנית עברה מבסיס אדוארדס לקייפ קנבראל ב-1955. הטיסה האחרונה של ה-X-10, 27 במספר, נערכה ב-26 בינואר 1959. מתוך שלושה עשר מטוסי X-10 שנבנו, רק עשרה שימשו לניסויים. פרט ל-X-10 אחד, אבדו כל מטוסי ה-X-10 בתאונות נחיתה או כששימשו כמטרות לירי. ה-X-10 היחיד ששרד מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, ליד דייטון אשר באוהיו.
קישורים חיצוניים.
על הX-10 (באנגלית)
אלזה קוך
נורת' אמריקן X-10
אליאונורה דוזה
אליאונורה דוזה (באיטלקית: Eleonora Duse; 3 באוקטובר 1858 - 21 באפריל 1924) הייתה שחקנית איטלקייה, שנודעה בכינוי "דוזה".
חייה.
אליאונורה דוזה נולדה בוויג'באנו, צפון איטליה והחלה לעסוק במשחק (המקצוע המשפחתי) כילדה. אביה וסבה היו שניהם שחקנים, והיא הצטרפה למופע שלהם כבר בגיל ארבע. את פרסומה רכשה בהופעה בגרסאות איטלקיות של תפקידים, ששרה ברנאר הקנתה להם את תהילתם. כבוגרת סיירה באירופה ובאמריקה ושמה נקשר בעיקר למחזות של גבריאלה ד'אנונציו והנריק איבסן.
ב-1897, כששהתה בנאפולי, פגשה את העיתונאי מאטינו קאפיירו והשניים שקעו בפרשיית אהבה, שהתקדמה בקצב מהיר. הוא עזב אותה כעבור פחות משנה, באמצע הריון. התינוק נולד מת וקאפיירו עצמו נפטר זמן קצר אחר כך. דוזה הצטרפה ללהקת התיאטרון של צ'זארה רוסי ופגשה את השחקן תיאובלדי קצ'י. השניים נישאו בשנת 1881. בשנת 1885 נולדה בתם, אנריצ'טה. דוזה וקצ'י התגרשו לאחר רומן שדוזה ניהלה עם שחקן אחר, פלאביו אנדו.
הקריירה שלה הייתה בשלב זה בתנופה מלאה והפופולריות שלה החלה לטפס מעלה מעלה. היא יצאה למסע הופעות בדרום אמריקה ובשובה כעבור שנה הקימה להקה משלה.
בין השנים 1887 ל-1894, היא ניהלה רומן עם המשורר האיטלקי אריגו בויטו. הרומן נוהל בצורה מאוד חשאית, ככל הנראה בגלל חבריו האריסטוקרטים של בויטו. למרות זאת, מכתביהם הרבים זה לזה נשמרו. בשנים מאוחרות יותר השניים נשארו חברים עד למותו ב-1918.
ב-1895 פגשה את גבריאלה ד'אנונציו ובין השניים נוצר קשר רומנטי בד בבד עם שיתוף פעולה מקצועי. כשד'אנונציו נתן את התפקיד הראשי במחזה "העיר המתה" לשרה ברנאר במקום לדוזה, התחוללה מריבת איתנים ודוזה שמה קץ לקשריה עמו.
בשנת 1896 השלימה דוזה סיבוב הופעות מצליח מאוד בארצות הברית. הנשיא גרובר קליבלנד ואשתו נכחו בכל ההופעות בו. גברת קליבלנד הדהימה את החברה בוושינגטון, כאשר לראשונה אי פעם, כדי לארח את דוזה, הזמינה אנשים לתה בבית הלבן לכבודה של שחקנית.
היא פרשה מן המשחק בשנת 1909, ובערך בתקופה זו החלה מערכת היחסים הרומנטית שלה עם הפמיניסטית האיטלקייה לינה פולטי. הן גרו ביחד שנתיים בפירנצה שבאיטליה, ולאחר מכן נפרדו.
דוזה חזרה לבימה ב-1921 בשורה של הופעות באמריקה ובאירופה.
במהלך הקריירה שלה זכתה דוזה לכבוד ולתהילה על תמיכתה בשחקנים ושחקניות צעירים.
ב-30 ביולי 1923 הייתה לאישה הראשונה מאז ומעולם שהופיעה על שער טיים מגזין. סגנונה הטבעי והאינדיבידואלי עמד בניגוד לרגשנות הבולטת של ברנאר והשתיים היו יריבות במשך שנים רבות.
דוזה נפטרה בגיל 65 בפיטסבורג, פנסילבניה בשעת מסע הופעות בארצות הברית.
בנגלור
בנגלור (בקאנדה: ಬೆಂಗಳೂರು (בֶּנגַלוּרוּ), באנגלית: Bangalore) היא בירת מדינת קרנאטקה בדרום הודו, אוכלוסיית העיר מונה כ־11,250,000 נפש, השלישית בגודלה בהודו. המטרופולין של בנגלור הוא החמישי בגודלו בהודו.
היסטוריה.
בנגלור מוזכרת כעיר מהמאה התשיעית, אך היסטוריה כתובה קיימת רק משנת 1537, אז בנה קמפה גוודה הראשון מבצר במקום.
בתקופת השלטון הבריטי בהודו הייתה בנגלור מרכז קולוניאלי חשוב.
גאוגרפיה.
בנגלור נמצאת על רמת דקאן, בגובה של כ-900 מטר מעל פני הים. שטחה של העיר הוא כ-696.17 קמ"ר.
כלכלה.
בנגלור והמחוז סביב לה מהווים מרכז כלכלי חשוב בהודו. ההכנסה לנפש, 1,160 דולר לשנה, היא הגבוהה ביותר מבין ערי הודו והעיר מושכת השקעות זרות רבות בשל ריכוז מפעלי התעשייה והטכנולוגיה הגבוהה בה. בעיר נמצאים מפעלי הינדוסטאן אירונאוטיקה (HAL), מעבדות האוויר-חלל הלאומית (NAL), תעשיות חשמל כבדות בהראט (BHEL), BEML ומפעלי תעשייה כבדה רבים אחרים.
בנגלור נחשבת ל"עמק הסיליקון של הודו" – מרכזי טכנולוגיית המידע בה תורמים 38% מייצוא ההייטק ההודי. בין חברות הטכנולוגיה הפועלות בבנגלור ניתן למנות את טאטא, Wipro ו-Infosys, חברות התוכנה הגדולות בהודו, וכן חברות זרות כמיקרוסופט, אינטל ו-IBM. בעיר שדה תעופה המשמש, בין היתר, גם כבסיסה הראשי של חברות התעופה קינגפישר איירליינס ואינדיגו איירליינס.
היסטוריה של הרפובליקה הטורקית