ב-2011-2010 ביים בתיאטרון Théâtre de l'Île Saint-Louis בפריז את להקתו עם הצגתה "סרפיטה" בעיבוד שכתב עם ברברה היימן לרומן מאת אונורה דה בלזק. ההצגה הופיעה גם ביוון, בקונגו-ברזוויל ובבריסל.
ב-2012 ההצגה הופיעה בתיאטרון "בית בלזק" ובתיאטרון דריוס מיו בפריז, בחיפה, באיסטנבול, בשווייץ ובפסטיבל הבינלאומי ה-24 של פורטו-הלי, יוון. ב-2013 במנטון (Menton) דרום צרפת וב-2014 באורוויל שבהודו.
ב-2012 נסע עם מחזהו המקורי והצגתו "הבגד הבלתי נראה" להופיע בפסטיבל הבינלאומי של אוניברסיטת סנקט פטרבורג.
ב-2013 ביים את "מסר למטריאליסטים" (Message aux Matérialistes) מאת אומרם מיכאל איבנהוב, בשווייץ, בפסטיבל הבינלאומי ה-25 של פורטו-הלי, יוון, במנטון (Menton) דרום צרפת וב-2014 באורוויל, הודו. ב-2015 בפריז, בשני תיאטרונים.
ב-2015 ביים את מחזהו "חניכות שמים" בשווייץ, בריסל, פריז (בשני תיאטרונים), פרג'וס ואקס-אן-פרובאנס.
ב-2017 מביים את מחזהו Das Unsichtbare Kleidungsstück (הבגד הבלתי נראה) בפני הקהילה הגרמנית בדרום צרפת.
ב-2018 מרצה באוניברסיטת מוסקבה הממלכתית על שם מיכאיל לומונוסוב, על "רובוטיקה, החסרונות והיתרונות".
ב-2019 מרצה באוניברסיטת טקסס אוסטין בנושא: "ההומור המזרחי כבסיס לחוכמה האנושית".
באותה שנה מביים את מחזהו "Our Father Who" בשפה האנגלית, בפני הקהילה האנגלית בעיר פרג'וס, צרפת
ביים מחזות רבים, חלקם פרי עטו או בתרגומו. חלקם בעבודה קולקטיבית עם השחקנים. מחזות בבימויו מועלים בתיאטראות בכל הארץ, בפסטיבלים וברחבי העולם. זוהר שיחק במספר מחזות מאת שייקספיר, מולייר וויקטור הוגו בבימוי במאים ישראלים ובעיקר תחת בימויה של ביאטריס ברו בצרפת. מחזות בתרגומו כוללים בין השאר את "טרטיף" ו"הקמצן" מאת מולייר, "משחק האהבה והגורל" מאת פייר דה מאריבו (הצגה זו הופיעה בפריז), העצם מאת בירגו דיופ (הצגה זו הופיעה באוניברסיטאות מורסיה ואליקנטה), הרצאת הציפורים מאת פאריד אל-דין אטאר, אשר בוימו בידי פיטר ברוק, ועוד.
בין תלמידיו השחקן ובמאי הקולנוע סכנדר קובטי יוצר הסרט "עג'מי", במאי התיאטרון שלמה פלסנר, המחזאית, תסריטאית, שחקנית הדר גלרון, המחזאית יוספה אבן-שושן ורבים אחרים בתחומיו.
ממחזותיו.
כתב כ-45 מחזות, להלן כמה כותרים:
הערות שוליים.
[[קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים]]
[[קטגוריה:מחזאים ישראלים]]
[[קטגוריה:סופרים ישראלים]]
[[קטגוריה:סופרים כותבי עברית]]
[[קטגוריה:מתרגמים ישראלים]]
[[קטגוריה:משוררים כותבי עברית]]
[[קטגוריה:חוקרי תיאטרון ישראלים]]
[[קטגוריה:בוגרי התיכון האזורי ע"ש בן-גוריון בעמק חפר]]
[[קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: החוג לתיאטרון]]
[[קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פריז]]
[[קטגוריה:סגל הטכניון: לימודים הומניסטיים ואמנויות]]
[[קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952]]
[[קטגוריה:תל יצחק: אישים]]
דליה קרפל
דליה קַרְפֶּל (נולדה ב-1950) היא במאית קולנוע ישראלית, תסריטאית ועיתונאית.
ביוגרפיה.
דליה קרפל גדלה בתל אביב, השלישית מבין ארבע אחיות. אמה הייתה גננת, ואביה היה איש התעשייה הצבאית. סיימה את תיכון סמינר הקיבוצים ברמת אביב, ושרתה כמורה חיילת בדרום הארץ. לאחר שירותה הצבאי, השלימה לימודי קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
קרפל החלה את עבודתה העיתונאית בשנות השמונים הראשונות ככתבת לענייני תרבות בגלי צה"ל ובכתבות תרבות בערוץ 1. בד בבד, כתבה בעיתונות הכתובה. היא החלה בעבודתה בעיתונים "מוניטין" ו"העיר". בתחילת שנות התשעים עברה לעיתון "הארץ", בו היא פרסמה כתבות ביוגרפיות וכתבות דיוקן בתחומי התרבות והספרות, הציור והאמנות הפלסטית. היא נתנה מכוחה גם לכתבות היסטוריות, שהעלו למחזור החיים הציבוריים דמויות נשכחות מהעבר הקרוב.
במקביל לעיסוקה כעיתונאית עסקה בכתיבת תסריטים לסרטים דוקומנטריים, וביימה סרטים דוקומנטריים עטורי פרסים. בשנת 2017 פרשה מעיתון "הארץ".
לימדה בבית הספר "כותרת".
מיצירותיה הקולנועיות.
קרפל ביימה והפיקה כמה סרטים דוקומנטריים שזכו להצלחה בישראל ובחו"ל. ביניהם:
הפועל ראשון לציון (כדוריד)
הפועל ראשון לציון היא קבוצת כדוריד מליגת העל הישראלית, שנוסדה ב-1968, והיא הקבוצה המעוטרת ביותר בכדוריד הישראלי ונחשבת לאחת הקבוצות הבכירות כיום. החל מעונת 2016/2017 הקבוצה משחקת באולם הספורט נחלת יהודה, אולם הספורט של חטיבת הביניים והתיכון "מקיף יב'" המוכר גם כביה"ס "המעיין" בשכונת נחלת יהודה שבראשון לציון, שתכולתו כ-600 מקומות.
לקבוצה יש שלוש קבוצות משנה המשחקות בליגה השנייה ובליגה השלישית בכדוריד.
היסטוריה.
הקבוצה שיחקה בליגה הלאומית ובליגה הארצית בשנות ה-70 של המאה ה-20, וב-1979 עלתה לליגה הלאומית (אז הליגה הבכירה) שבה היא משחקת מאז. בשנות ה-80 של המאה ה-20 היא הצליחה להתברג בצמרת הליגה באופן קבוע וביססה את מעמדה בליגה העליונה, ובעונת 1987/1988 זכתה באליפות ראשונה בהיסטוריה שלה. באותה עונה זכו בדאבל גם קבוצות הנוער, הנערים והילדים של הקבוצה. עונה אחת לאחר מכן (1988/1989) היא זכתה לראשונה בגביע המדינה. הקבוצה הצליחה לזכות בדאבל ראשון בתולדותיה בעונת 1989/1990, ובדאבל שני עונה לאחר מכן. הקבוצה הגיעה לשיאה בשנות ה-90 וה-2000 כאשר בין 1993 ל-2001 זכתה הקבוצה ב-9 אליפויות רצופות (שיא ישראלי לאליפויות רצופות), בין 1988 ל-1999 זכתה הקבוצה ב-11 גביעים רצופים (שיא ישראלי לגביעים רצופים), ובין 1993 ל-1999 היא משלימה שבע זכיות רצופות בדאבל (שיא ישראלי לדאבלים רצופים).
השחקן הבולט בקבוצה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 היה עידן מימון, ולאחר עזיבתו לליגת המשנה בגרמניה התקשתה הקבוצה למלא את מקומו, ואיבדה הקבוצה את האליפות לאס"א ת"א. לאחר חזרתו של מימון הצליחה הקבוצה לזכות באליפויות בעונות: 2002/2003 ו-2003/2004, כאשר יריבתה העירונית מכבי ראשון לציון זוכה בשני גביעים. בין 2004 ל-2007 הקבוצה לא הצליחה לזכות בתארים, עד שבעונת 2007/2008 היא הצליחה לשוב ולזכות באליפות לאחר סדרת גמר מול יריבתה העירונית מכבי.
בעונת 2011/2012 היא עלתה לגמר לאחר ניצחון על מכבי ראשון לציון ברבע הגמר ואס"א ת"א בחצי הגמר, ובגמר ניצחה הפועל ראשון לציון את מכבי תל אביב בתוצאה 28-24 וזכתה בגביע המדינה בכדוריד בפעם ה-13. באותה עונה, העפילה הקבוצה לגמר ליגת העל בכדוריד ושיחקה נגד מכבי ראשון לציון, היריבה העירונית אולם במשחק החמישי הפסידה 25-22 והפסידה את האליפות. בעונת 2012/2013 זכתה הקבוצה באליפות ה-16 שלה.
בעונת 2014/2015 זכתה הקבוצה בגביע ובאליפות והשלימה דאבל אחרי 14 שנה.
בעונת 2015/2016 זכתה הקבוצה בגביע המדינה. באותו העונה עידן מימון פרש מכדוריד והחל לאמן את הקבוצה.
בעונת 2016/2017 סיימה הקבוצה עונה ללא תואר, הדחה מוקדמת בחצי גמר הפלייאוף והפסד בגמר הגביע.
בעונת 2017/2018 זכתה הקבוצה בגביע ובאליפות והשלימה את הדאבל ה-12 בהיסטוריה שלה.
טורנירים אירופיים.
הקבוצה שיחקה גם בטורנירים האירופיים השונים, וב-1998 הצליחה להעפיל לראשונה לליגת האלופות לאחר שהדיחה במוקדמות את אלופת צרפת איברי פריז. בשלב הבתים היא התמודדה עם בראגה (פורטוגל), וירום (דנמרק) וברצלונה שהייתה סגנית אלופת אירופה המכהנת. ראשון גברה על וירום פעמיים, ניצחה בבית את בראגה והפסידה לה בחוץ, והפסידה פעמיים לברצלונה.
בעונת 1999/2000 היא חזרה להופיע בליגת האלופות לאחר היעדרות של שנה ולאחר שהדיחה בשלב המוקדמות את אלופת פורטוגל פורטו. היא סיימה את שלב הבתים במאזן של 4 ניצחונות ושני הפסדים, והעפילה לרבע הגמר מהמקום השני בבית. ברבע הצליחה הקבוצה להפתיע את קיל החזקה מגרמניה 26 - 24, אך במשחק הגומלין בגרמניה הפסידה 22 - 26 והודחה. במשחקי הדירוג הבאים היא דורגה במקום החמישי.
בשנת 2001 לא הצליחה הקבוצה להעפיל לליגת האלופות, והודחה גם במוקדמות גביע EHF המקביל לליגה האירופית בכדורגל. בשנת 2002 היא שיחקה שוב בליגת האלופות, אך הפעם הפסידה בכל ששת המשחקים. מאז לא הצליחה הקבוצה להעפיל בחזרה לליגת האלופות.
מחלקת הנוער ובית הספר לכדוריד.
מחלקת הנוער של המועדון מורכבת מ-11 קבוצות בגילאי כיתות ז' - י"ב, שבהן 200 שחקנים. קבוצות הגיל השונות מרבות לזכות באליפויות ובגביעים.
בעונת המשחקים 2013/2014 קבוצת הנוער בהדרכת סער פרנקל זכתה באליפות המדינה לנוער בליגת נוער עילת ללא שחקן מכיתה י״ג (שחקני נבחרת שקיבלו ספורטאי מצטיין) והיו הקבוצה הכי צעירה בליגה.
הקבוצה מפעילה בית ספר לכדוריד המיועד לילדים בכיתות א' - ו'. בית הספר כולל 22 קבוצות עם 500 ילדים המתאמנים ב-8 בתי ספר ומרכזים קהילתיים בראשון לציון. גם קבוצות אלה מצליחות לזכות בתארים השונים.
קבוצות מחלקת הנוער ובית הספר לכדוריד פועלות (מלבד אולם רוזנשטיין) בבתי הספר עמית עמל, טביב, ניצנים, נאות שקמה ובן-גוריון. הן פועלות גם בשכונות קריית ראשון, נאות כרמים, נווה דקלים, קריית חתני פרס נובל וקריית גנים.
את קבוצות בית הספר לכדוריד של הקבוצה, מאמנים חברי הנהלה כמו ניר יעיש ורן עפרון, אך בחלק נכבד מהקבוצות מאמנים גם שחקני הקבוצה.
אולם הבית.
אולם הבית של הקבוצה ששימש אותה מ-2001 עד 2016 היה אולם הספורט של חטיבת הביניים ותיכון מקיף ט' בשכונת נאות אשלים שבמערב העיר. היכל מרדכי רוזנשטיין קרוי על שמו של מרדכי רוזנשטיין שהקים את הקבוצה ב-1968 והיה למאמנה הראשון. האולם הוקם בשנת 2001, ובו נערכו משחקי הבית של קבוצת הבוגרים ושל קבוצות המשנה שלה, בנוסף לאימונים הסדירים גם של מחלקת הנוער. באולם יש 400 מקומות ישיבה, ובו נמצאים גם משרדי המועדון.