מונחי תעופה בעברית התפתחו במשך מרבית ההיסטוריה של התעופה ככלל, ושל התעופה בארץ ישראל מראשיתה, בפרט, ובעיקר לאחר הקמת חיל האוויר הישראלי, שביסס וועדה למונחי תעופה. מספר גדול של מונחים לועזים השתרשו ונשארו בשפה העברית, מקור מרבית המילים הללו הוא באנגלית, אף על פי שישנם מונחים שמקורם בצרפתית שהשתרשו בעברית במהלך שנות ה־50 וה־60, שבהן חיל האוויר התבסס על מטוסים צרפתים.
מונחי טיסה.
מונחים בסיסיים.
צירי תנועה.
ככלל, כל צירי התנועה נפגשים במרכז הכובד של המטוס, המטוס נע סביב ולאורך הצירים הללו.
חלקי כלי טיס.
בגלל גודל המטוס וריבוי הרכיבים ניתן בקלות להתבלבל בין הכיוונים והרכיבים במטוס ולכן לגבי תיאור חלקי מטוסים מתייחסים למטוס כאילו הוא בטיסה, כלומר הוא עומד בצורה ישרה ואופקית ופניו לכיוון טיסה. לדוגמה אם מדברים על כנף ימין הכוונה היא לכנף ימין יחסית לכיוון טיסה.
מבנה כלי טיס.
מבנה מטוס מחולק למספר חלקים עיקריים, המושגים הבאים לא באים לידי שימוש בכל כלי הטיס בהתאם לחלוקה שמתוכננת על ידי יצרן המטוס וייתכן ולא כוללים חלק מהרכיבים הבאים:
היגוי ובקרת טיסה.
משטחי היגוי.
בשל השימוש בתגובה והתנגדות אווירודינמיים לניהוג המטוס אמצעי הניהוג הם בעצם גופים עם שטח פנים שניתן להטות לצד מסוים, ועל כן הם נקראים משטחי היגוי.
פארקס
קורנטין (עיתון)
הדינשטאגישי קורנטין והפרייטאגישי קורנטין (מיוני 1687, דינשטאגישי קורנט ופרייטאגישי קורנט; מלועזית, "העיתון של יום שלישי" ו"העיתון של יום שישי") היה עיתון ביידיש שיצא לאור באמסטרדם ב-1686 ו-1687, קודם במתכונת של דו-שבועון ואחר כשבועון בלבד. היה זה כתב-העת היידי הראשון בהיסטוריה, והעיתון היהודי השני בכלל, לאחר ה"גזטה די אמסטרדם" שיצא בספרדית מ-1672.
לא הרבה ידוע על העיתון. המוציא לאור הראשון היה אורי פייבש בן אהרן הלוי (1715 – 1627), אשכנזי יליד אמסטרדם שסבו הגיע מאמדן כדי להורות לאנוסים מספרד ופורטוגל ששבו ליהדותם בעיר. הוא היה אחד המדפיסים החשובים בדורו באות עברית. העורך והכותב הראשי היה משה בר אברהם אבינו מניקלשבורג, גר צדק. אמסטרדם הייתה מרכז עיתונות גדול, והשלטונות התירו חופש ביטוי רחב יחסית. שני היזמים פרסמו את ה"קורנטין" לקהילה האשכנזית הגדלה, שהגיעה לקרוב ל-3,000 נפש בעת שהחל לצאת לאור, אולי גם בהשראת ה"גזטה". בתחילה הדפיסו את ה"קורנטין" כדו-שבועון: מהדורה אחת יצאה ביום שלישי, ועל כן נקראה "דינשטאגישי קורנטין", והשנייה ביום שישי, "פרייטאגישי קורנטין." לא ידוע מתי נדפס העותק הראשון, אך הישן ביותר שנמצא הוא מ-9 באוגוסט 1686. שמותיהם של הלוי ובר אברהם הופיעו בכל מהדורה בתארים "המחוקק" ו"המסדר". לא היו להם אמצעים לשכור כתבים משלהם והם עסקו כמעט אך ורק בתרגום ידיעות מהעיתונים הגדולים. רוב החדשות היו אודות ענייני העולם, אך גם בלווית דגשים יהודיים מדי פעם. כשדיווחו אודות העלאתם על המוקד של שלושה אנוסים בליסבון, צירפו לכך תפילות לנקמה.
ב-6 ביוני 1687 חדל פייבש הלוי להוציא את העיתון לאור עקב קשיים כספיים. דוד די קָסְטְרוֹ טַרְתָּס, מפרסם ה"גזטה" מן הקהילה הספרדית, רכש את השליטה. משה בר אברהם הוסיף לשמש כעורך וככותב בפועל. השם שונה מ"קורנטין" ל"קורנט" וטרתס הוסיף את סמל העיר אמסטרדם לכותרת. ב-5 באוגוסט נכתב ב"קורנט" שמשם והלאה תתפרסם רק מהדורת יום שישי, עקב אי-רווחיותה של זו ביום שלישי. העותק האחרון שנמצא נדפס ב-5 בדצמבר, אם כי לא ברור מתי אכן חדל ה"קורנט" לצאת. כמאה מהדורות שלו שרדו בסך הכל ונתגלו על ידי חוקרים. היה זה עיתון היידיש הראשון, והאחרון לתקופה ארוכה: רק ב-1771 יצא שוב כתב-עת בשפה, ה"דירנפורטער פריפילגירטע צייטונג" בדירנפורט שליד ברסלאו.
יוג'ין
יוג'ין (בצרפתית: אז'ן, בלטינית: אאוגניוס, ברוסית: יבגני) הוא שם פרטי. מקורו בשם היווני εὐγενής, שפירושו "אצילי" (מילולית: "סוג טוב"; בלשון חז"ל:אֶוְוגִּינוֹס).
יבגני
יצחק אבן דאנן
אסיף (פירושונים)
אלברכט השני, מלך גרמניה
אלברכט השני, מלך גרמניה (בגרמנית: Albrecht II, Römisch-deutscher König 10 באוגוסט 1397 וינה – 27 באוקטובר 1439 נסמיי) היה מלך גרמניה מ-1438 ועד 1439, ובנוסף היה גם מלך הונגריה, קרואטיה ובוהמיה.
חייו.
אלברכט נולד ב-10 באוגוסט 1397 לאלברכט הרביעי, דוכס אוסטריה ויוהאנה סופיה מבוואריה, בתו של אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ורעייתו מרגרט מבריג.
בשנת 1404 מת אביו, ואלברכט עלה לשלטון במקומו כאלברכט החמישי, דוכס אוסטריה. בתחילה שימשו דודיו וילהלם, דוכס אוסטריה ולאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה כעוצרים, אולם לאחר מותו של לאופולד בשנת 1411, תפס אלברכט את השלטון.
עם הקמת תנועתו האנטי-קתולית של יאן הוס בצ'כיה, החמיר מצבם של היהודים עקב האשמות בכך ששיתפו פעולה עימה. בשנת 1420 הגיעה הקהילה לשעת שפל חמור ביותר, עת יהודי מפרנסי העיר אנס שבאוסטריה עילית הואשם בעלילת שווא של חילול לחם הקודש. עלילה זו גרמה לכך שאלברכט פקד לאסור את כל יהודי אוסטריה. 210 יהודים הועלו על המוקד בפומבי והשאר גורשו מאוסטריה בחוסר כל. בכך הייתה אוסטריה הראשונה בין מדינות מרכז אירופה שגירשה את תושביה היהודים.
בשנת 1422 התחתן אלברכט עם אליזבת מלוקסמבורג, בתו של זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ורעייתו ברברה מצליה. בשנת 1423 סייע אלברכט לחותנו במהלך המלחמות ההוסיטיות, ובתמורה הכריז עליו זיגמונד כיורשו, והעניק לו את התואר מרקיז מוראביה.
בשנת 1437 מת חותנו זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואלברכט הוכתר למלך הונגריה, קרואטיה ובוהמיה, וב-18 במרץ 1438 אף נבחר למלך הרומאים.
ב-27 באוקטובר 1439 מת אלברכט בעיר נסמיי במהלך מסע כנגד הטורקים, ומכאן והילך שלטו יורשיו באימפריה הרומית הקדושה עד לפירוקה בשנת 1806.
משפחתו.
ב-12 בפברואר 1422 התחתן אלברכט עם אליזבת מלוקסמבורג, בתם של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וברברה מצליה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
כנסיית ניקולאי (לייפציג)
כנסיית ניקולאי (בגרמנית: Nikolaikirche) בלייפציג נקראת על שם ניקולאוס הקדוש היא אחת מהכנסיות הלותרניות הגדולות והחשובות במרכז העיר. התפרסמה בגלל שיוהאן סבסטיאן באך ניצח בה על יצירותיו ובעיקר בגלל שבה החל המרי האזרחי במזרח גרמניה שהביא בסופו לקריסת השלטון במדינה זו ולאיחוד גרמניה.
הכנסייה נבנתה לראשונה ב-1165 בסגנון רומנסקי עם שני מגדלים. במאה ה-16 הורחבה ונבנתה בסגנון גותי. המגדל הנוכחי נבנה ב-1730.
באך ניצח בכנסייה זו על יצירות רבות כמו יוהנס פסיון, אורטוריות, קנטטות שלו בהופעות בכורה עוד לפני שבוצעו בכנסיית תומאס.
אולם הכנסייה הענק מסוגל להכיל בתוכו 1700 איש. ב-2 בספטמבר 1989 נאספו אלפי אזרחים בכנסייה ובכיכר הסמוכה ובעידוד הכנסייה הם דרשו זכויות כמו החופש לטייל בכל מקום ודרישה לבחירת ממשלה דמוקרטית. סיסמת ההמון הייתה: "אנחנו העם" (בגרמנית: Wir sind das Volk). האירוע דווח בתקשורת ואספות דומות החלו להיערך בערי גרמניה המזרחית.
נקודת השיא הייתה ב-9 באוקטובר 1989. פרט לאנשים שגדשו את הכנסייה התאספו סביבה כ-70.000 (מתוך אוכלוסייה של 500.000). כוחות הביטחון הקיפו אותם אך לא קבלו הוראות לפתוח באש. ההפגנות תפחו והגיעו עד ל-320.000 עד שב-9 בנובמבר 1989 נפלה חומת ברלין.
באחד החדרים בכנסיית יש תערוכה של מסמכים וצילומים על אירועים אלה.
ממשלת גרמניה המזרחית הוציאה בול עם תמונת הכנסייה והסיסמה Wir sind das Volk.
נח קפלינסקי
נח קפלינסקי (1 ביוני 1909 – 25 באפריל 1993) היה פעיל ציוני, גינקולוג, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בשנים 1965–1971, בין מייסדי הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב ודקאן משנה ראשון של הפקולטה לרפואה.
ביוגרפיה.
נולד בשנת 1908 בסלונים שבבלארוס, רוסיה. בילדותו הצטרף לשומר הצעיר. סיים גימנסיה בברנוביץ', התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת וילנה.
בשנת 1932 סיים את לימודי הרפואה. עבד בעיר סקידל שבבלארוס. ב-1939 התמנה למנהל מחלקת היולדות בסלונים.
בזמן לימודיו היה פעיל ציוני. היה יושב ראש הסיעה היהודית בסקידל. כמו כן היה יו"ר ההסתדרות הציונית ויו"ר בית הספר "תרבות".
בזמן לימודיו נשא לאישה את זהבה לבית יוסלביץ, בנו אליעזר נולד ב-1936 ובתו יוכבד בשנת 1947.
מלחמת העולם השנייה.
ב-26 ביוני 1941, בזמן כיבוש סלונים על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה, היו רעייתו זהבה ובנו אליעזר בסנטוריום בקרים. בטבח שביצעו הנאצים ביהודי סלונים ב-17 ביולי 1941 לא נכללו הרופאים, אלה הורשו לגור מחוץ לרובע היהודי ולכן לא נשלחו להשמדה. קפלינסקי המשיך לעבוד בבית החולים.
בעדותו על גטו סלונים מספר קפלינסקי: "יום אחד פרצה שמועה בגטו שגירוש עומד להתרחש והנאצים רוצים לקחת את הילדים. התגובה הייתה עצומה וספונטנית. כל האמהות לקחו את ילדיהן ובעיצומו של יום חורף קשה, לקחו את הילדים על זרועותיהן וברחו מן העיר. זה היה מחזה אימים שהאמהות רצות לתוך העיר עם ילדיהן מכורבלים בשמיכות, בסדינים, ובמשהו אחר"
בקיץ 1942 הצליח לעבור לרוז'נו, מחוז ביאליסטוק, שסופחה לרייך. משם עבר מספר חודשים למוסטי ויילקיה ומשם לוולקוביסק למחנה עבודה של היהודים, שם התאחד עם בתו דולי ואחיו.
בין ינואר 1943 ליולי 1944 הסתתר בקרמיאניצה. 8 חודשים לא התרחצו ולא החליפו בגדים.
לאחר השחרור ניהל קפלינסקי את בית החולים ואת מחלקת הנשים והיולדות בוולקוביסק.
בסוף אוגוסט 1944 נודע לקפלינסקי שרעייתו זהבה ובנו אליעזר הגיעו לארץ ישראל עם ילדי טהראן.