בשנת 1922, אחרי סיום לימודיו בסין, נסע לאירופה - ודרך מרסיי ו פריז יצא לברלין ללמוד אדריכלות ומתמטיקה בבית הספר הטכני הגבוה. כעבור שנתיים חזר למוזיקה ולמד בין השנים 1924-1926 הלחנה בקונסרבטוריון אצל פרידריך ארנסט קוך ומוזיקולוגיה אצל ארנולד שרינג, פרידריך בלומה ואריך מוריץ פון הורנבוסטל. מאוחר יותר שב עם אמו למולדת הוריו, בבירת אסטוניה רוול (כיום טאלין).
אחרי 1933, האשים אותו המשטר הנאצי תחילה בכתיבת "מוזיקה מנוונת" ואסר על ביצוען של אחדות מיצירותיו. בלכר גרם לזעם הביקורת המוזיקלית הנאצית לא רק בגלל נטיותיו המודרניסטיות הנועזות, אלא גם בגלל קריצותיו לסגנון של איגור סטרווינסקי ולמוזיקת ג'אז האסורות. כאשר נראה שהקפיד על חיבור אופרות תמימות, שהמבנה ההרמוני שלהן לא פגע ברגשות השלטון, הניחו לו זמנית לנפשו. יצירותיו בתקופה זו כללו את האופרות "חגיגה בדרום" ב-1935, "הרלקינאדה" בשנת 1940 ו"הנסיכה טרקנובה" (Fürstin Tarakanowa, על הנסיכה לכאורה טרקנובה שטענה כי היא בתה של יליזבטה, קיסרית רוסיה ואלכסיי רזומובסקי) בשנת 1941, וכן סימפוניה, שבוצעה בברלין בשנת 1939 וקונצ'רטו לתזמורת כלי מיתר משנת 1942 (המבורג).
אחרי שבשנת 1938 עבד בבריטניה חזר לגרמניה שעה שהמצנח קרל בהם מצא לו משרת מדריך בקונסרבטוריון בדרזדן. אחרי שהתגלה כי לא נמנע מללמד יצירות של ארנולד שנברג, דריוס מיו, והינדמית האסורים, וככל הנראה נחשף כ"רבע יהודי" ("Vierteljude" - עדות ודאית על חשיפה זו קיימת בשנת 1941), פוטר ממשרת ההוראה כעבור שנה. בינתיים, באותה השנה 1939 הוריו נפטרו: אביו בחרבין, אמו בדנציג. כדי להתקיים נעזר בלכר, בין היתר, בשיעורים פרטיים שהעניק למוזיקאים הצעירים כמו למשל גוטפריד פון איינם. כשחלה בשחפת, בין השנים 1943-1944 פון איינם נתן לו מקלט בבית הנופש המשפחתי שלו בכפר רמזאו אם דקשטיין בחבל שטיריה.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
ב-1945, אחרי נפילת המשטר הנאציונל-סוציאליסטי, קיבל משרת פרופסור להלחנה במכון הבינלאומי למוזיקה שייסד יוזף רופר בברלין-צלנדורף. בשנת 1948 התמנה לפרופסור בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין ואחר, בשנת 1953, למנהלו (במקום ורנר אגק). כיהן בתפקידים אלה עד שנת 1970. עם תלמידיו נמנו גוטפריד פון איינם, ג'ורג' קרמב, אריברט ריימן ונעם שריף.
בין יצירותיו "אופרה מופשטת מס' 1", אלגוריה ללא עלילה, שבלכר המציא עם ורנר אגק, ולא זכתה להצלחה.
בוריס בלכר נפטר בברלין המערבית ב-30 בינואר 1975 ונקבר בבית העלמין וולדנדורף ברובע צלנדורף שבו התגורר.
היה נשוי משנת 1945 לפסנתרנית גרטי בלכר-הרצוג,(נ' 1922), ילידת אאכן, שאחד מהוריה היה יהודי. היא הייתה מבצעת מוערכת של יצירותיו וסייעה לו רבות בניסוייו בתחום המוזיקה האלקטרונית. לזוג נולדו ארבעה ילדים - ביניהם השחקנית טטיאנה בלכר והכנר הסולן קוליה בלכר, בעבר קונצרטמייסטר (1993) של התזמורת הפילהרמונית של ברלין ומאוחר יותר פרופסור לכינור בבית הספר הגבוה למוזיקה בהמבורג, ולאחר מכן בבית הספר בגבוה למוזיקה בברלין "האנס אייזלר".
פרסים ומחוות כבוד.
בין השנים 1968-1971 היה יושב ראש אקדמית האמנויות בברלין.
מקורות נוספים.
"of the twentieth century avant garde: a biocritical book
2002 Greenwood Publishing Group
Politische Dimensionen einer Komponisten "
" Biographie im 20.Jahrhundert:Gottfried von Einem
Franz Steiner Verlag, 1998
שיקוי פולימיצי
ישוע הנוצרי
ונוס היישנה
שביתת הנשק של מודניה
שביתת הנשק של מודניה (טורקית Mudanya Mütarekesi) הייתה הסכם שנחתם בין האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, לבין איטליה, צרפת ובריטניה ב-11 באוקטובר 1922 בעיר מודניה הסמוכה לבורסה בטורקיה, ואשר סיים את מצב הלוחמה בין הצדדים לו. שלושה ימים לאחר מכן, ב-14 באוקטובר 1922, הצטרפה גם יוון להסכם.
לפי ההסכם הגיע מצב הלוחמה בין טורקיה ויוון לסיומו. ליוונים ניתנו 15 יום לסגת אל צידו המערבי של נהר המריצה ותראקיה המזרחית והעיר אדירנה עברו לשליטת הטורקים. עוד הכיר ההסכם בריבונותה של טורקיה על איסטנבול ועל מצרי הדרדנלים והבוספורוס, וצרפת ובריטניה התחייבו לפנות את כוחותיהם מאזורים אלה בתוך 30 יום. הסכמות אלה אומצו בהסכם לוזאן שנחתם ב-24 ביולי 1923 ואשר סיים באופן מלא את מלחמת העצמאות של טורקיה.
ביטוח סיעוד
ביטוח סיעוד הוא ביטוח שמטרתו מתן מענה לצרכים המתעוררים כאשר אדם נזקק לשירותי סיעוד, כלומר הופך לתלוי במידה רבה בעזרת הזולת לביצוע רוב פעולות היומיום.
בישראל ניתן ביטוח סיעוד בשלושה רבדים:
בדרך כלל נוצר הצורך בשירותי סיעוד בגיל זקנה, אך הצורך עלול להתעורר גם בגיל מוקדם יותר, בין אם עקב תאונה (תאונת דרכים, תאונת עבודה וכדומה), מחלה או מצב רפואי.
מקורות ציבוריים לכיסוי טיפול סיעודי.
החקיקה הסוציאלית פורסת רשת מגן באמצעות חוקים שונים כגון חוק הביטוח הלאומי, חוק ביטוח בריאות ממלכתי, חוק ההגנה על חוסים וכדומה. המוסד לביטוח לאומי, משרד הבריאות וקופות החולים הם נותני עיקר הסיוע הציבורי בתחום זה, בהתאם לכללים הקבועים בחוקים אלו, וזאת לאחר שנבדקים מצבו הבריאותי והכלכלי של החולה.
ביטוח סיעוד בחוק הביטוח הלאומי.
ביטוח סיעוד התווסף בשנת 1986 לחוק הביטוח הלאומי, במסגרת תיקון מס' 61 לחוק, והוא ממומש על ידי המוסד לביטוח לאומי החל מ-1 באפריל 1988, בשיתוף עם קופות החולים ולשכות הרווחה ברשויות המקומיות.
על-פי החוק מספק הביטוח הלאומי גמלת סיעוד לקשישים שהגיעו לגיל פרישה, הגרים בביתם או בדיור מוגן במחלקות עצמאיות, במידה שלפי הערכה מקצועית הם נזקקים לעזרה רבה בביצוע רוב פעולות היומיום כגון רחצה, אכילה, התלבשות, הליכה בבית וכדומה, או הנזקקים להשגחה בבית לשמירה על בטיחותם ובטיחות הסובבים אותם. הערכת התלות בזולת מתבצעת על ידי אנשי מקצוע (אחות, פיזיותרפיסט, מרפא בעיסוק ועוד) המבקרים בביתו של הקשיש.
בעבר היה הביטוח הסיעודי "גמלת שירותים". כלומר: הסיוע מטעם הביטוח הלאומי ("גמלת הסיעוד") לא היה ניתן בכסף, אלא במתן עזרה בפועל, במתן שירותי סיעוד ורווחה המיועדים לסייע לקשיש בפעולות היום-יום ובניהול משק הבית. כוונת המחוקק בחוק זה הייתה שלא לאפשר ניצול הכספים על ידי בני משפחה והמטפלים בקשיש, למטרות זרות שאינן הטיפול בו. היום קיימת אפשרות לקבל כסף במקום שירותים, אם מעסיקים מטפל צמוד.
על פי ביטוח לאומי, מספקת המדינה לקשישים המתגוררים וזקוקים לעזרה בפעולות היום יום, חלק מהשירותים הבאים, או את כולם:
ניתן לקבל את השירותים באופן מלא או חלקי גם באמצעות מרכז יום לקשיש.
סך שעות העזרה של חוק הסיעוד נקבע בהתאם למצבו התפקודי של הקשיש הזכאי לשירות, ועד 15.5 שעות לשבוע.
כיסוי לטיפול סיעודי באמצעות משרד הבריאות.
משרד הבריאות מעניק במסגרת הרובד הבסיסי מימון לאשפוז במוסד סיעודי. לאחר השלמת הליך הזכאות, מקבל מי שנקבע כזכאי לסיוע אישור זכאות ("קוד") הקובע את גובה ההשתתפות של משרד הבריאות במימון הוצאות האשפוז במוסד הסיעודי איתו קיים למשרד הבריאות הסכם. הזכאות ל"קוד" ניתנת לחולה סיעודי או תשוש נפש המתאים לאשפוז במוסד סיעודי, בכפוף - לבדיקת מצבו התפקודי בלבד. היקף הסיוע לצורך אשפוז סיעודי, נקבע על פי "מבחני הכנסה" - הבודקים את הכנסותיו של האדם הסיעודי ואת נכסיו, וכן את הכנסות בן או בת הזוג שלו וילדיו הבגירים. בהתאם למבחני ההכנסה נקבע גובה ההשתתפות העצמית אותה נדרשת המשפחה לשלם כחלקה במימון עלות האשפוז. משרד הבריאות מסייע גם במימון מכשירי שיקום וניידות.
ביטוח סיעוד במסגרת פוליסה קבוצתית של חברי קופת החולים.
קופות החולים בישראל מציעות ביטוח סיעודי קבוצתי לחברי הקופה, כאשר תקופות וגובה הכיסוי הביטוחי משתנים כיום בין קופה לקופה. את הביטוח מבצעת כל קופת חולים באמצעות אחת מחברות הביטוח, במסגרת הסכם התקשרות לתקופה מוגבלת שהן עורכות ביניהן.
הביטוח הסיעודי באמצעות קופות החולים מתאפיין בפרמיה זולה יחסית העולה עם הגיל, תקופת ביטוח המוגבלת לשנים בודדות, וסכום פיצוי מוגבל, המשתנה בהתאם למאפייני הטיפול במבוטח - אדם המטופל בביתו מקבל סכום נמוך יותר מאשר אדם המאושפז במוסד סיעודי. כמו כן, בחלק מקופות החולים תלוי גובה הפיצוי גם בגיל ההצטרפות לביטוח.
המפקחת על הביטוח מובילה מהלך של יצירת פוליסה אחידה (הסכם ביטוחי אחיד כדוגמת ביטוח חובה לרכב וביטוח דירה) לכל קופות החולים, בשונה מהמצב הקיים בו כל קופה מציעה תנאים וכיסויים שונים. מטרתו המרכזית של המהלך היא לאפשר לחברי הקופות השונות חופשיות רבה יותר במעבר מקופה לקופה.
פוליסת ביטוח סיעוד.
פוליסת ביטוח סיעודי פרטית היא חוזה אישי בין המבוטח וחברת הביטוח. הביטוח הסיעודי בחברת ביטוח מבוסס בעיקרו על פיצוי כספי חודשי, ללא תלות במצבו הכלכלי של האדם וללא השפעה או קיזוז עקב קבלת סיוע כלשהו מגורם אחר. היקף הכיסוי ותקופת הפיצוי נקבעים על ידי המבוטח, במועד ההצטרפות לביטוח ובהתאם לתנאי הפוליסה. יש סוגים שונים של פוליסות ביטוח סיעודי והגדרות שונות בתוך כל פוליסה מבחינת תקופת הכיסוי, השינויים בפרמיה החודשית, תקרת הכיסוי ועוד.
בחלק גדול מפוליסות הפרט, בדגש על הפוליסות עם הפרמיה הקבועה, ניתן לצבור זכויות לאורך שנות התשלום (ערכי סילוק), כך שגם אם מפסיקים לשלם אחרי כמה שנים למבוטח נשמרות חלק מזכויותיו והוא ימשיך להיות זכאי לתגמולי ביטוח כל חייו.
נתונים שפרסם משרד האוצר בשנת 2014 מעלים כי כשליש מתביעות הביטוח נדחות לחלוטין ורק 66% מאושרות באופן מלא או חלקי. זאת בהשוואה לאישור של 80%-90% בענפי הרכב והרכוש.