ביולי 1774, קצין הצי הספרדי חואן חוסה פרז הרננדס היה האירופי הראשון שנתקל בארכיפלג של היידה גוואי (שהיה ידוע בעבר כ"איי המלכה שארלוט") כשהיה בדרכו לאלסקה . לאחר ההפלגה הראשונית היו אמורים להתקיים מספר הפלגות ספרדיות נוספות לאורך חוף קולומביה הבריטית. בשנת 1789, ספרד הקימה שני יישובים בסנטה קרוז דה נוקה ופורט סן מיגל, שניהם ממוקמים בסאונד נוטקה. בתקופת האימפריה הספרדית ביבשת אמריקה שלטה ספרד בשטחים מהקצה הרחוק ביותר של אמריקה הדרומית ועד אלברטה וססקצ'ואן של ימינו. ביולי 1935 כוננו קנדה וספרד יחסים דיפלומטיים.
בשנים 1936–1939 הסתבכה ספרד במלחמת אזרחים בין הפלג הרפובליקני לסיעה הלאומנית. קנדה, הייתה נייטרלית באופן רשמי במהלך הסכסוך, עם זאת, למעלה מ-1,700 קנדים התנדבו ונלחמו למען הסיעה הרפובליקנית בספרד. תחילה הצטרפו המתנדבים הקנדיים לגדוד לינקולן האמריקני (המכונה גם חטיבת אברהם לינקולן) ולגדוד ג'ורג' וושינגטון לפני שיצרו חטיבה קנדית בעיקר שכונתה גדוד מקנזי-פפינו (Mac-Paps). באותה תקופה, הפרלמנט הקנדי העביר את "חוק הגיוס הזר בשנת 1937", שאסר על השתתפותם של הקנדים במלחמות זרות. במהלך מלחמת האזרחים, כ-700 קנדים איבדו את חייהם בלחימה. בשנת 1938 הסיעה הרפובליקנית החלה להפסיד במלחמה. כמה לוחמים קנדים עזבו את ספרד וחזרו לקנדה לפני שהגנרל פרנסיסקו פרנקו נכנס למדריד וסיים את המלחמה באפריל 1939.
מאז תום מלחמת העולם השנייה נהנות קנדה וספרד מיחסים דיפלומטיים ידידותיים וצמודים. בדצמבר 1959 ביטלו שתי המדינות את דרישות הוויזה עבור אזרחיהן. במרץ 1995, היחסים בין שתי המדינות הגיעו לשפל של כל הזמנים כאשר נתפסה ספינת דיג ספרדית בשם "אסטאיי" עם צוות של 45 איש ממש מחוץ לאזור הכלכלי הבלעדי של קנדה, מכיוון שהממשלה הקנדית האשימה את ספרד בדייג יתר של טורבוט בקרבת מימיה, שהפעילה את "מלחמת" "הטורבוט" ("Guerra del fletán" בספרדית). במהלך המשבר הטילה ספרד אשרות על אזרחים קנדים שביקרו בספרד ואיימה לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם קנדה. ספרד החלה לשלוח סירת סיור מדגם סרוויולה כדי להגן על מכמריהן כשקנדה החלה לחתוך את רשתותיהם של המגדלים הספרדים שדגו באזור. התמיכה מהאיחוד האירופי התפצלה במהלך המשבר, כאשר בריטניה ואירלנד תמכו בקנדה ואילו אירופה היבשתית ואיסלנד תמכו בספרד. במהלך המשא ומתן בין קנדה לאיחוד האירופי כדי לפתור את הנושא, הציג צוות הספינה ערבות בסך 500,000 $ וחזר לספרד. המשבר נפתר כאשר קנדה והאיחוד האירופי הסכימו לעסקה ב-5 באפריל. במסגרת הסכם זה נאלצה ספרד לעזוב את האזור שבמחלוקת והתקבלה זכותה של קנדה להוציא ספינות דיג זרות מהאזור תוך שימוש בכוח צבאי. במסגרת העסקה הופחתה מכסת הדיג של גרינלנד עצמה בקנדה, והם החזירו את קנס 500,000 הדולרים לבעלי האסטאי. מאז המשבר, השתפרו היחסים בין קנדה לספרד ובשנת 2007 נחתם מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בדייג בין שתי המדינות.
ביקורים רמי דרג.
ביקורים רשמיים מקנדה בספרד
ביקורים רשמיים מספרד בקנדה
יחסי סחר.
בשנת 2014 הסתכם המסחר הכולל בין קנדה לספרד ביותר משני מיליארד דולר. היצוא של קנדה לספרד כולל: מטוסים וחלקים, עפרות ואפר, דגנים, ציוד מכונות ומוצרים הקשורים לאנרגיה. הייצוא של ספרד לקנדה כולל: מוצרים פרמצבטיים, דליקים, נפט ומינרלים, משקאות וציוד אלקטרוני. חברות רב-לאומיות קנדיות כמו בומברדיה בע"מ, בלקברי ותומסון רויטרס פועלות בספרד ואילו חברה רב-לאומית ספרדית זארה פועלת בקנדה. בשנת 2014 סיכמו קנדה והאיחוד האירופי (כולל ספרד) הסכם על הסכם סחר חופשי המכונה "הסכם כלכלה ומסחר מקיף (CETA)".
נציגויות דיפלומטיות.
ספרד מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ו-7 קונסוליות בהליפקס, מונטריאול, קוויבק, סנט ג'ונס, טורונטו, ונקובר וויניפג. מאידך, קנדה מחזיקה שגרירות במדריד ו-2 קונסוליות בברצלונה ומלאגה.
אלסנדרו מאנצ'יני
אלסנדרו מאנצ'יני (; נולד ב-4 באוקטובר 1975) הוא פוליטיקאי סן מרינזי, הקפיטן העוצר של סן מרינו מחודש אפריל 2020 עד אוקטובר באותה השנה. מאנצ'יני שרת כקפיטן עוצר של סן מרינו יחד עם גרציה צפרני. בנוסף לכך שרת מאנצ'יני כקפיטן המחוז של סן מרינו בתקופה המקבילה בשנת 2007, יחד עם אלסנדרו רוסי.
מאנצ'יני הוא חבר במפלגת הסוציאליסטים והדמוקרטים של סן מרינו.
ישראל בכר
ישראל בכר (נולד ב-9 במרץ 1971, אדר ה'תשל"א) הוא אסטרטג שיווקי ישראלי ומנכ"ל חברת "Bachar Strategy".
ביוגרפיה.
בכר נולד כבן שלישי לאחר שתי בנות לפיבי ושבתאי בכר שעלו לישראל ממרוקו וטורקיה וגדל בשכונת 'חסכון' בבית שאן. בתיכון למד במגמת ביולוגיה ב'אורט' בית שאן. בצבא שירת בכר בחטיבת גולני.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 החל לשמש כפרשן בחדשות 13.
השכלה אקדמית.
בכר הוא בוגר תואר ראשון במדעי המדינה ותקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני מאוניברסיטת פורדהם בניו יורק בחוג לתקשורת המונים במסלול קמפיינים פוליטיים. במסגרת לימודי התואר השני בניו יורק למד בכר אסטרטגיה שיווקית ו-"Message design", המהווה שילוב בין מחקר לתכנון מסרים.
עסקיו.
במסגרת עיסוקיו כאסטרטג שיווקי, ליווה בכר אסטרטגית ושיווקית גופים עסקיים וציבוריים ובהם מיתוג מחדש של חברת נתיבי ישראל, מקורות, לוויתן (הפרויקט הלאומי) ונובל אנרג'י. נוסף לליווי שיווקי-אסטרטגי ארוך טווח של חברות כמו בנק דיסקונט, בנק הפועלים, פרטנר, אסותא, נ.ת.ע (הרכבת הקלה), משרד הביטחון, Enlight Energy ונוספות.
בכר כיהן בעברו כמנכ"ל משותף של חברת "קמיר-בכר", יחד עם יועץ התקשורת אלי קמיר. בין לקוחות החברה ניתן למצוא בנקים גדולים, חברות ציבוריות ואנשי ציבור.
התחום הפוליטי.
בתום לימודיו עבד בכר במספר קמפיינים פוליטיים בניו-יורק. בספטמבר 2005 שב ארצה, והחל ליישם בישראל את אשר למד ואת ניסיונו בקמפיינים גדולים בחו"ל. בכר ניהל כאסטרטג ראשי ארבעה קמפיינים לראשות ממשלה: הליכוד בראשות נתניהו ב-2009, ושלוש מערכות בחירות של כחול לבן: פעמיים ב-2019 ופעם אחת ב-2020.
אסטרטגיית הגוש וקמפיין הליכוד ונתניהו לראשות הממשלה 2009.
בשנת 2006 החל בכר לשמש כאסטרטג חיצוני של יו"ר הליכוד ויו"ר האופוזיציה, בנימין נתניהו. בבחירות שנערכו באותה שנה כשלה תנועת הליכוד וזכתה ב-12 מנדטים בלבד. בכר הצטרף אחרי הבחירות לצוות המקצועי של נתניהו כיועץ סקרים ואסטרטגיה, במטרה להגדיל את כוחה של הליכוד בראשות נתניהו לקראת הבחירות הבאות. בשנת 2007 הגה בכר לראשונה בישראל את אסטרטגיית הגוש, בשמה המקצועי structure. האסטרטגיה הציע שינוי מצורת החשיבה של הפוליטיקה הישראלית והתמקדה בקבלת המנדט להקמת הממשלה מידי נשיא המדינה ולא על יום הבחירות עצמו.
האסטרטגיה של בכר קבעה כי יש להקים גוש אלקטורלי ימני גדול שיבטיח בוודאות את הרכבת הממשלה על ידי הליכוד, גם אם קדימה תקבל מספר מנדטים גבוה יותר.
בבחירות 2009 הוכחה אסטרטגיית הגוש כמנצחת והובילה להרכבת ממשלה בראשות נתניהו, על אף שהליכוד קיבלה מנדט אחד פחות מקדימה בראשות ציפי לבני. לרשות נתניהו עמד גוש של 65 חברי כנסת, וב-31.3.2009 הוא הושבע כראש ממשלה.
החזרת אריה דרעי לפוליטיקה 2012-2013.
בסיום שבע שנות הקלון של השר לשעבר אריה דרעי, החל בכר לשמש כאסטרטג קמפיין חזרתו לפוליטיקה ולראשות תנועת ש"ס.
האסטרטגיה שבה פעל בכר הצליחה להחזיר את אריה דרעי להנהגת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה בשנת 2013. בקמפיין הבחירות שאותו ניהל בכר, הציגה ש"ס הנהגה משולשת בראשות אריה דרעי, אריאל אטיאס ואלי ישי. כמות הבוחרים של ש"ס הגיע ל-331,868 קולות.
הקמת מפלגת "כולנו" של משה כחלון 2015.
בכר בנה את האסטרטגיה למפלגת "כולנו" של משה כחלון, שהוקמה לקראת הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015. הוא יזם את קמפיין "כחלון לאוצר", תוך הדגשת היותו של כחלון חברתי ואנושי, ופנה איתו לקהל מצביעי "יש עתיד" שבראשה עמד שר האוצר היוצא, יאיר לפיד. בבחירות מפלגת "כולנו" הגיעה להישג שיא עבורה של עשרה מנדטים.
הקמת כחול לבן ואסטרטגיית "המפלגה הגדולה".
ביולי 2018 החל בכר לייעץ לרמטכ"ל לשעבר בני גנץ. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, יחד הם הקימו את "חוסן לישראל", אך שלושה ימים לפני סגירת הרשימות לכנסת בנו אסטרטגיה חדשה: "המפלגה הגדולה". בכר יזם את הקמת "כחול לבן", המורכבת משלוש מפלגות: חוסן לישראל, יש עתיד ותל"ם, כך שבין לילה קמה אלטרנטיבה שלטונית לליכוד. הבחירות הסתיימו בשוויון אלקטורלי (35 מנדטים לכל אחת מהמפלגות).
הבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
בכר הגה במהלך קמפיין לבחירות לכנסת העשרים ושתיים במחצית השנייה של 2019 שני מרכיבים כאסטרטגיה מרכזית: "נתניהו דואג רק לנתניהו", וקמפיין "ממשלת אחדות חילונית".
בקמפיין זה ניצחה כחול לבן את הליכוד במנדט (33 מול 32 מנדטים), וכמות הקולות שקיבלה היוותה שיא היסטורי של כמות המצביעים שקיבלה אי פעם מפלגה בישראל: 1,151,214 קולות. לרשות הגוש שביקש להחליף את נתניהו עמדו 65 מנדטים ומהפוזיציה הזו הגיע בכר כחבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני.
הבחירות לכנסת העשרים ושלוש.
אסטרטגיית הקמפיין הייתה לשמר את כמות המצביעים של כחול לבן ולמנוע מהליכוד ומגוש הימין 61 מנדטים.
כחול לבן קיבלה בבחירות אלו 70 אלף קולות נוספים לעומת הבחירות הקודמות, אך בסך הכללי זכתה ב-33 מנדטים לעומת 36 של הליכוד. בחירות אלה הובילו להקמת ממשלת אחדות שבראשה עמד בנימין נתניהו, שהיה אמור לפנות את מקומו לשר הביטחון וראש הממשלה החלופי בני גנץ בנובמבר 2021.