ב־13 באפריל 1909, לפי לוח השנה הרומי 31 במרץ, פרץ מרד שביקש להחזיר את השלטון האבסולוטי של הסולטן ולחזק מחדש את כוחה של דת האסלאם והשריעה ("תקרית 31 במרץ"). הטורקים החדשים הצליחו לדכא את המרד וב-23 באפריל הדיחו את עבדול חמיד השני והחליפו אותו באחיו רשאט, שהועלה על כס המלכות כמהמט החמישי. קוצ'וק סעיד פאשה עמד בראש ישיבת הפרלמנט שהכריזה על הדחת עבדול חמיד השני וש שראו בכך מעשה חוסר נאמנות.
בימי המונרכיה החוקתית עמדה טורקיה העות'מאנית מול אתגרים חדשים.
ב-1911 הציגה איטליה אולטימטום לשער העליון והודיעה שתכבוש את טריפולי ואת קירנאיקה. הווזיר הגדול אברהים חאקי פאשה הרגיש אובד עצות והתפטר ועל סעיד פאשה קוצ'וק הוטל ב-30 בספטמבר 1911 להרכיב ממשלה חדשה. אבל גם הוא לא הצליח להגיע לשום הישג מול פלישת האיטלקים ללוב. האופוזיציה האשימה את שלטון הטורקים החדשם ("המועצה לאחדות ולקדמה") באוזלת יד. הוא התפטר סופית ב-16 ביולי 1912. ב-31 בינואר 1913 נבחר ליושב ראש מועצת המדינה וב-12 ביוני 1913 לראש הסנאט
הוא נפטר בפברואר 1914 ונקבר בצלו של עץ דולב על יד פתח היציאה של המסגד של קבר איוב באיסטנבול.
שונות.
בשנת 1908 רכש מהמט סעיד פאשה את הארקדה המפורסמת הידועה כיום כ"צ'יצ'ק פסאז'" ("פסאז' הפרחים") ברובע ביולו באיסטנבול. הפסאז' ידוע בשם זה משנות ה-1940. עד אז נקראה Sait Paşa Pasajı (הפסאז' סעיד פאשה), מכיוון שהיה בבעלותו של הפאשה בעשור הראשון של המאה ה-20.
מורשתו.
ברנרד לואיס ראה בקוצ'וק מהמט סעיד פאשה "דמות מפתח ברפורמות " בתקופה החמידית. ההיסטוריון אנוור זיא קאראל ציין את היותו אדם "חרוץ, מלומד וישר", אם כי העריך שלא נמנה עם גדולי המנהיגים, בגלל דבקותו בשיטה ה"דספוטית של עבדול חמיד השני.
הנרי לם תיאר את קוצ'וק סעיד בשנת 1906 כ"פטריוט כן, אדם בעל אינטליגנציה גבוהה, וידע רחב, ועצמאות אופי, שלא תמצא כמוהו בין המנהיגים הטורקים של ימינו". מעריכים כי קוצ'וק סעיד תרם תרומה חשובה לבנייתם של מוסדות המדינה הטורקית המודרנית.
הוא התנגד למדיניות ה"עות'מאניזם" שאפיינה את התנזימאט ואת מחברי החוקה משנת 1876 ובראשם מידהט פאשה. העדיף את גישת הסולטאן עבדול חמיד השני ששם דגש מעל הכל על היסוד האסלאמי ועל נאמנותם של כלל המוסלמים באימפירה לסולטאן הח'ליפה, ובתוכם התמקד בכל זאת במרכזיות המוסלמים הטוקרים מאנטוליה. שלל את הרעיון של הסולטאן לאמץ את השפה הערבית כשפה רשמית של האימפריה, וטען שזו עלולה לסמן את "קץ הטורקיות"
לקריאה נוספת.
Azmi Özcan, "Said Paşa (Küçük) Hüseyin Paşa (Ağa) Yaşamları ve Yapıtlarıyla Osmanlılar Ansiklopedisi", İstanbul:Yapı Kredi Kültür Sanat Yayıncılık A.Ş. C.2 p.491-492 1999ISBN:975-08-0072-9
, Sinan Kuneralp "Son Dönem Osmanlı Erkan ve Ricali (1839 - 1922)" Prosopografik Rehber, İstanbul:ISIS Press,1999, .
קישורים חיצוניים.
Türkiye Divanet Vakfi, 2008
Ercümend Kuran "Küçük Said Paşa (1840-1914) as a Turkish Modernist" International Journal of Middle East Studies,Vol.1 no.2, April 1970 pp.124-132
תיאו הרננדז
תעודת פרו
תעודת פְּרוֹ של אופ"א (באנגלית: UEFA Pro Licence) היא תעודה המאשרת שמאמן כדורגל עבר קורס הסמכה המאושר על ידי הארגון והוא יכול לאמן קבוצה במשחק רשמי של אופ"א במסגרת ליגת האלופות, הליגה האירופית והליגה האזורית, משחקים בינלאומיים, או בליגה הראשונה במדינה החברה באופ"א. תעודה זו תקפה ל-3 שנים קלנדריות ועל המחזיק בתעודה חלה אחריות לחדש אותה בכל פעם. במסגרת הליגה המקומית מותר למאמן לאמן ללא תעודת פרו לתקופה של 12 שבועות.
את קורסי ההסמכה מעבירים התאחדויות הכדורגל המקומיות לאחר הדרכה מאופ"א ובאישור הארגון. בישראל, ההתאחדות לכדורגל אחראית על הקורסים.
קריטריונים לקבלה לקורס.
כדי להירשם לקורס המעניק תעודת פרו, על המועמד לעמוד באחד התנאים הבאים:
תעודות נוספות.
תעודת הפרו היא ההסמכה הבכירה של אופ"א, אך קיימות הסמכות נוספות יותר עבור מאמנים.
תעודת A - תעודה דרג ב' המאפשרת למאמן כדורגל לאמן קבוצות נוער עד גיל 18, קבוצות מילואים בליגות נמוכות, וקבוצות חצי מקצועניות.
תעודת B - תעודה דרג ג' המאפשרת למאמן כדורגל לאמן קבוצות נערים עד גיל 16, קבוצות חובבים, ומאפשרת להיות עוזר מאמן בקבוצות מקצועניות.
בנוסף, קיימות תעודות נוער עילית A למאמני נוער בכירים, קטרגל B למאמני קטרגל ושוערים A למאמני שוערים.
מקרים מיוחדים.
ב-2006 מאמן ניוקאסל יונייטד גלן רודר קיבל אישור מיוחד מהתאחדות הכדורגל האנגלית להמשיך לאמן במסגרת פרמייר ליג למרות שלא היה לו תעודת פרו מעבר ל-12 השבועות המותרים למשך שבועיים נוספים, על מנת לסיים את העונה כמאמן הקבוצה.
ב-2007 מאמן צ'לסי אברהם גרנט קיבל אישור מיוחד מהתאחדות הכדורגל האנגלית ואופ"א להמשיך לאמן במסגרת הפרמייר ליג וליגת האלופות.
ב-2009 מונה ניר לוין כמאמן מכבי תל אביב למרות שעוזר המאמן אבי נמני היה המאמן בפועל, מכיוון שלנמני לא היה תעודת פרו ולא יכל לאמן את הקבוצה.
אודי כבודי
אודי כבודי (נולד ב-27 במאי 1978) הוא מאמן כדורגל, וכדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ בליגת העל והנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל.
קריירה.
כבודי נולד וגדל בתל אביב. את דרכו החל במחלקת הנוער של בית"ר תל אביב, ובעונת 1996/1997, בגיל 18, עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון ששיחקה באותה עת בליגה הארצית (אז הליגה השנייה).
בעונתו הראשונה בבוגרים כבש כבודי שער בודד, ובעונה השנייה מאזנו כבר עלה לחמישה כיבושים. עונת 1998/1999 הייתה עונת הפריצה של כבודי, שבה עבר למועדון המזוהה איתו יותר מכל – עירוני ראשון לציון. בעונה שלפני כן (1997/1998) הציגה עירוני ראשון לציון, תחת המאמן אייל לחמן, כדורגל הגנתי ואגרסיבי, שהתבטא ב-42 שערי זכות בלבד. בתום אותה עונה, פוטר לחמן, ובמקומו הוחתם אלישע לוי, במטרה ליצור קבוצה התקפית ואטרקטיבית. השחקן הראשון אותו החתים לוי היה כבודי, והחלוץ גמל לו מיידית. בעונה זו כבש כבודי 12 שערים, הוביל את הקבוצה למקום ה7 (המיקום הגבוה בתולדות המועדון, למעט עונת 1980/1981), נבחר לכובש המצטיין של הקבוצה, השחקן המצטיין של הקבוצה, ועזר לשפר את מאזן שערי הזכות ל-58.
יכולתו של כבודי לא נעלמה מעינו של מאמן הנבחרת האולימפית של ישראל באותה עת, יצחק שום – והוא זימן את כבודי לקמפיין הנבחרת לקראת יורו 2000 עד גיל 21. סה"כ רשם כבודי 7 הופעות בנבחרת האולימפית.
כבודי המשיך להוביל את התקפת ראשון לציון עד לסוף עונת 2000/2001, אז חתם במכבי נתניה. בנתניה התקשה כבודי להתאקלם, וכבר בתום אותה עונה, חזר לעירוני ראשון לציון לשתי עונות נוספות. בתום השנה השנייה (2003/2004) ירדה ראשון לציון לליגת המשנה, וכבודי החל "לנדוד" ברחבי הליגה, כאשר מדי עונה הוא מחליף קבוצה. בתחילה הפועל נצרת עילית ומכבי פתח תקווה מליגת העל, הפועל הרצליה, וסקצייה נס ציונה מהליגה הארצית, ולבסוף, לאחר פציעה קשה שעבר, בית"ר תל אביב בת ים, מכבי עמישב פתח תקווה, והפועל קריית אונו מהליגות הנמוכות. ב-2011, לאחר שלא הצליח להתאושש מהפציעה, תלה כבודי את הנעליים, ופרש ממשחק מקצועני.
לאחר הפרישה.
מיד עם פרישתו ממשחק, החל כבודי בקריירת האימון. בעונתו הראשונה אימן את גבעת שמואל מליגה ג' (כאשר בחלק מהמשחקים, לקראת סופם, נכנס כשחקן מחליף), ובתום אותה עונה עזב לקריית אונו. בתום שלוש עונות מוצלחות, שבמהלכן הגיע עד למשחק המבחן לעלייה לליגה א' (אותו הפסיד למכבי יפו), חתם כבודי במכבי עמישב על חוזה לשתי עונות. בתום החוזה שב כבודי לעירוני קריית אונו, וב-2020, הוא מאמן את הקבוצה. בנוסף, משחק כבודי להנאתו ב"וותיקי הכח רמת גן".
כבודי נשוי בשנית למיטל, ולו ארבעה ילדים. מתגורר בפתח תקווה.
בנו דולב, משחק בקבוצת הנערים של עמישב פתח תקווה.
אל-פותווה
ארגון אל-פותווה (בערבית فتوة - "גבריות צעירה", "העלומים" או "אבירות") היה ארגון נוער לאומי-צבאי ערבי במתכונת הנוער ההיטלראי, שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי (מפברואר 1936 עד לפחות אחרי מלחמת השחרור) ובעיראק.
הארגון הפלסטיני.
המנהיג הראשי של הארגון היה המופתי אמין אל-חוסייני.
מותו של עז א-דין אל-קסאם ב-1935 עורר התקוממות ערבית כללית יותר בארץ ישראל. אמין אל-חוסייני תפס כעת שהזמן בשל להשתתפות פעילה יותר. הוא הקים קבוצת נוער צבאית, "אל-פותווה" שהפכה למחתרת הפלסטינית או לקבוצת הטרור העיקרית הן במהלך המהומות ב-1936 והן בשנת 1948.
ב-19 במרץ 1935 הקימו החוסיינים, (אמין אל-חוסייני וג'מאל אל-חוסייני) את המפלגה הערבית הפלסטינית. היא כללה ב-1936 'כיתת נוער', שעוצבה על פי תנועת הנוער ההיטלראית, הוגדרה וכונתה במשך זמן מה למעשה 'הצופים הנאצים'. רוב חברי "פותווה" באו משורות בני הנוער הפלסטיני-העירוני. החוסיינים איחדו את ארגוני הנוער והצופים שלהם במסגרת צבאית למחצה של ארגון "הפותווה", לפי מתכונת ארגוני הנוער הנאציים. בישיבת ההקמה שלה ב-11 בפברואר 1936 (יח בשבט תרצ"ו) הכריז ג'מאל אל-חוסייני, עוזרו הראשי של אמין אל-חוסייני, כי היטלר התחיל עם שישה אוהדים בלבד וכעת יש לו שישים מיליון.