דביר נולד ב-23 במרץ 1944 בישראל. למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה, במחזור ח'. באוגוסט 1962 התגייס לחיל השריון, ובו שירת כקצין עד שנת 1965. במילואים לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, בה נפצע בחזית המצרית.
עם שחרורו למד לתואר ראשון הנדסת חשמל ואלקטרוניקה בטכניון עד שנת 1969. לאחר לימודיו עבד ברפאל בפרויקטים הקשורים לחיל האוויר ולחיל המודיעין. בנובמבר 1976 התגייס מחדש בדרגת סגן אלוף, ושירת ביחידה 8200. בין השנים 1974–1979, במקביל לשירותו, למד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. בפברואר 1988 השתחרר בשנית בדרגת אלוף-משנה, ולאחר שחרורו למד לתואר שני בחקר ביצועים, והמשיך לדוקטורט בניהול ארגונים טכנולוגיים.
בשנת 1992 הקים את המחלקה לניהול טכנולוגיה במכון הטכנולוגי חולון, בראשה עמד במשך חמש שנים. בשנת 1999 עזב את המכון הטכנולוגי חולון, ובשנת 2000 הצטרף לסגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב כמרצה בכיר. לאחר שלוש שנים התמנה לראש המחלקה לניהול, תפקיד בו שימש במשך שש שנים. לאחר מכן ניהל תוכנית בינלאומית למצטיינים לתואר שני במנהל עסקים, וכן מונה לפרופסור מן המניין. ב-2012 פרש מהאוניברסיטה.
ב-2014 נבחר לתפקיד נשיא האקדמית גליל מערבי, תפקיד בו כיהן עד שנת 2018.
Angel's Knock
Angel's Knock (בעברית: נקישה של מלאך) הוא אלבום האולפן השלישי של להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית AOA. האלבום יצא לאור ב-2 בינואר 2017, על ידי חברות התקליטים FNC אנטרטיינמנט ו-LOEN. מתוך האלבום יצאו שני הסינגלים: "Excuse Me" ו-"Bing Bing".
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
רקע.
ב-2 בינואר 2017, יום צאתו של האלבום, יצאו שני הסינגלים מתוכו "Excuse Me" ו-"Bing Bing". הראשון מתוכם הצליח לצבור למעלה מ-15 מיליון השמעות בספוטיפיי, תוך שזכה להצלחה נאה בקוריאה הדרומית, בעוד השני זכה להצלחה פחותה, כאשר צבר 5 מיליון השמעות בספוטיפיי.
האלבום נמכר בלמעלה מ-35,013 בקוריאה הדרומית, ו-3,424 עותקים ביפן.
פרשת סילבסטר
פרשת סילבסטר היא פרשה פלילית שהיוותה את התיק הראשון שהונח על שולחנו של בית המשפט העליון של מדינת ישראל וגם משפט הריגול הראשון שהתקיים במדינת ישראל. במסגרת הפרשה הורשע פרדריק סילבסטר בערכאה הראשונה בריגול ונידון לשבע שנות מאסר, ולאחר מכן זוכה בערעור.
הפרשה עוררה עניין תקשורתי רב הן בישראל והן בעיתונות הבין-לאומית.
אודות הפרשה.
הפרשה החלה בירושלים בתקופת מלחמת העצמאות, כחודשיים לאחר שהשלטון הבריטי המנדטורי הסתיים.
ב-8 ביולי 1948 עצרו אנשי האצ"ל (שעדיין פעל בצורה עצמאית בירושלים) חמישה אזרחים בריטים: ויליאם ג'ורג' הוקינס (William George Hawkins), פרדריק ויליאם סילבסטר (Frederick William Sylvester), אלפרד ליץ' (Alfred Leech), תומאס מייקל אלווד בריאנט (Thomas Michael Elwood Bryant) ותומס אנת'וני דאונס (Thomas Anthony Downes). כל העצורים היו אזרחים בריטים, פקידי חברת החשמל תושבי המושבה הגרמנית בירושלים שנעצרו בחשד שריגלו לטובת הלגיון הערבי. ב-16 ביולי 1948 ראשי האצ"ל הסגירו את החשודים לרשויות המדינה לאחר שניתנה התחייבות בשמו של היועץ המשפטי לממשלה, יעקב שמשון שפירא, להעמידם לדין.
לאחר שחקירה משטרתית, שנוהלה על ידי יעקב מלץ לא גיבשה תשתית ראייתית נגד שלושה מהעצורים, שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, אליעזר מלחי, הורה לשחרר את השלושה והאריך את מעצרם של סילבסטר והוקינס. לא נמצאו ראיות להעמידם לדין בקשר לפיגוע ברחוב בן-יהודה בפברואר 1948 בו היו מעורבים עריקים בריטים.
משרד החוץ הבריטי הפעיל לחצים כבדים על מדינת ישראל שלא להעמידם לדין. משה שרת, שר החוץ הישראלי, נטה שלא להחריף את היחסים עם בריטניה שהיו ממילא מתוחים. לפיכך הזמין אליו את היועץ המשפטי לממשלה שפירא כדי לשכנעו שהאינטרסים העליונים של המדינה מחייבים שלא לפגוע עוד יותר ביחסים הרעועים עם הבריטים. שרת ביקש משפירא לשחרר את הנאשמים ללא משפט. האחרון סירב ועמד בתוקף על קיום משפט, כששני נימוקים מרכזיים עמדו לנגד עיניו: הראשון, כי יש להעמיד לדין את מי שחשוד בביצוע עבירה חמורה. השני, ההתחייבות שניתנה לאצ"ל על העמדתם לדין. נוכח תגובה זו ויתר שר החוץ שרת על כוונתו להביא את העניין לדיון בממשלה.
לאחר חקירת הנאשמים ובחינת חומר הראיות, טענות ההגנה והעדויות החליט שופט השלום הראשי בבית משפט השלום בירושלים, משה גולדברג כי יש הוכחות מספיקות להאשמתם של השניים בריגול והעביר את המשך דינם לבית המשפט המחוזי בירושלים.
בבית המשפט המחוזי בירושלים.
ב-29 באוגוסט 1948 הוגש נגד השניים כתב אישום בית המשפט המחוזי בירושלים. סילבסטר הואשם בכך ששידר באלחוט לקונסוליה הבריטית, ששכנה בקרבת העיר העתיקה, בשטח שהוחזק על ידי הלגיון הערבי, ידיעות על מיקום הפגזות באזור ירושלים ובעבירות נוספות של החזקת משדר אלחוטי ללא רישיון. על פי כתב האישום, דובר בידיעות שעלולות היו להיות לתועלת האויב. התובע היה חיים כהן, מי שמונה לפרקליט המדינה. את הנאשמים ייצגו עורכי הדין יעקב סלומון החיפאי, יעקב סטוינובסקי ופנחס רבינוביץ הירושלמים, וריצ'רד לוי, בריסטר יהודי-אנגלי שנשלח בידי משרד החוץ הבריטי. במהלך אחד הדיונים בתיק נפטר השופט גד (גינטר) שטולץ מאירוע מוחי. במותב שישב בדין נותרו הנשיא בנימין הלוי והשופט אליהו מני. ב-8 באוקטובר 1948 ניתן פסק הדין, לפיו זוכה הוקינס (זיכוי בעל פה ללא פסק דין כתוב), ואילו סילבסטר נמצא אשם בעבירה נגד סעיף 3(1)(ג) של פקודת הסודות הרשמיים, ונדון לשבע שנות מאסר.
בבית המשפט העליון.
סילבסטר ערער על הרשעתו בפני בית המשפט העליון, בתיק הראשון שהובא אי פעם בפני בית המשפט העליון במדינת ישראל בהרכב שכלל את נשיא בית המשפט העליון, משה זמורה, יצחק אולשן ומנחם דונקלבלום. בערעור בנובמבר 1948 זוכה מחמת הספק, בפסק דין המהווה תקדים בדיני הדיון הפלילי. בית המשפט קבע בפסק הדין כי אף אם ידיעה מהסוג ששידר סילבסטר ושבגינה הואשם בריגול יכולה להיות לתועלת האויב, לא נמצאה הוכחה שזו המטרה הפסולה שהוא ביקש להשיג בשדרו את הידיעה. אחד הציטוטים הזכורים מפסק הדין של נשיא בית המשפט העליון, משה זמורה: "פרוצידורה פלילית טובה צריכה בוודאי לתת לנאשם את מלוא ההגנה, כדי למנוע עיוות דין, אבל הדיון הפלילי אינו צריך לקבל צורת משחק אשקוקי שבו מהלך אחד בלתי נכון קובע את גורל המשחק. תפקיד הדיון הפלילי — להוציא כאור משפט".
סילבסטר נגד היועץ המשפטי
Solo (מיני אלבום)
ניסים ברכה
ניסים ברכה (נולד ב-19 בפברואר 1978) הוא משורר ישראלי.
ביוגרפיה.
ברכה נולד ב-19 בפברואר 1978 בדימונה למרסל, עקרת בית, ואברהם, איש ביטחון. הוא גדל והתחנך בדימונה, למד בבית הספר התיכון ״זינמן״. בצה"ל שירת כלוחם בחיל השריון. בתום שירותו הצבאי עבר להתגורר בירושלים.
לפרנסתו ברכה עובד בחברת הייטק בתחומי התשתיות, התקשורת ואבטחת המידע. הוא מתגורר בירושלים, נשוי לרינה ספיר ברכה ואב לבן ובת.
יצירתו.
שיריו הראשונים פורסמו בעיתון הארץ - מוסף תרבות וספרות בשנת 2013. שירו הראשון, ״אני ניסים ברכה כותב שירה״ זכה לתהודה גדולה, מאז הוא פרסם שירים בעיתון הארץ ובעיתון "מעריב", במספר כתבי העת לשירה ״כרמל״ ובמספר מהדורות של כתב העת עתון 77. בנוסף פורסמו שיריו באנטולוגיה ״בבואי היה מקום״ בעריכת רפי וייכרט וגור אלרואי בהוצאת ספרי עתון 77. בשנת 2019 עלתה בדימונה ההצגה ״דימונה אהובתי״, מופע מוזיקלי בבימויו של אורי וידיסלבסקי המספר את סיפורה של העיר דימונה דרך שירים שכתבו תושבי העיר. חלק משיריו של ברכה הולחנו והועלו בהצגה. בשנת 2021 פורסמו שיריו באנטולוגית שירי כדורגל "קריאת משחק" בעריכת המשורר גלעד מאירי.
בנוסף על פעילותו בתחום השירה, התנדב ברכה בין השנים 2019–2017 בבתי סוהר כמנחה סדנאות שירה לאסירים והשתתף בהתנדבות בסדנאות לילדים עם צרכים מיוחדים.
בשנת 2015 פורסם ספרו הראשון ״אני ניסים ברכה כותב שירה״ בעריכת סמדר שרת ובהוצאת ספרי עתון 77
ובשנת 2020 יצא לאור ספרו השני ״לכבוד מערכת שעות נוספות״ (גם בעריכת סמדר שרת ובהוצאת ספרי עתון 77)
ספריו.
ברכה מקפיד שלא לנקד את שיריו, וספריו אינם מנוקדים (למעט מילים בודדות).
פסוק האור (אסלאם)
פסוק האור (בערבית: آیة النور) הוא פסוק מספר 35 בסורה מספר 24 בקוראן, אשר נקראת סורת אל-נור. הפסוק ידוע בדימויים שבו, ואולי יותר מכל פסוק אחר נועד לקריאות מיסטיות או אזוטריות של הקוראן. חלק מפרשני הקוראן השיעים גורסים כי הפסוק מרמז בין היתר על אהל אל-בית, בעוד אחרים גורסים כי הוא אלגוריה המדמה את אלוהים לאור כדי לעזור לאדם להבין את האלוהים. פסוק האור היה הנושא המרכזי של הספר "גומחת האורות" של האימאם אל-ע'זאלי. עבור חלק מהסופים, פסוק האור מרמז על חשיבותו המיסטית של מוחמד.
בית הכנסת ברחוב פאווה
בית הכנסת ברחוב פאווה (בהונגרית: Páva utcai zsinagóga) הוא מבנה משמעותי באדריכלות בתי הכנסת ההונגרית של המחצית הראשונה של המאה העשרים. בית הכנסת שתוכנן על ידי האדריכל ליפוט באומהורן, כיום משמש כמרכז לזיכרון ותיעוד השואה בבודפשט, ומתפקד גם כבית כנסת שמשמש מוזיאון עם אתר זיכרון.
היסטוריה.