אל-חאפז ירש את הח'ליפות מבן דודו מנסור אבו עלי, הידוע יותר בשמו אל-אמיר, אל-אמיר לא השאיר אחריו יורש חוקי ולאחר שנרצח ב-1130 תפס אל-חאפז את השלטון. ירושת השלטון לא עברה בלא התנגדות: קבוצה איסמאעילית מתומכי אל-מֻסְתַעלי אביו של אל-אמיר, שכינתה את עצמה מעתה מוסתעליה, הפיצה את האמונה כי אל-אמיר הותיר אחריו בן, בשם טַיַב אבי אל-קאסִם שנעלם מעיני האנשים, אולם צאצאיו הם האימאמים האמיתיים של האיסמאעיליה. קבוצה זו לא הכירה באל-חאפז כח'ליפה.
בח'ליפות הפאטמית כמו גם בזו העבאסית, איבדו הח'ליפים את כוחם הפוליטי, והפכו לבובות הנשלטות בידי אנשי משמר הארמון שלהם. הח'ליפים שלא הסכינו ולא הסכימו למצב זה, פעלו לשנותו בכל דרך אפשרית, כולל רצח וניסיונות רצח. כך הואשם אל-חאפז בידי מתנגדיו באחריות לרצח הוזיר הגדול אל-אפדל שאהנשאה בעיד אל אדחא של שנת 1121. אל-אפדל היה דמות אהודה במצרים, ורציחתו העיבה על השלטון כבר בשנותיו האחרונות של אל-אמיר. האחריות לרצח הוטלה על החשישיון, אולם רבים סירבו לקבל את ההאשמה וראו בה אמצעי של השלטון להתחמק מאחריות לרצח.
גם לאחר עלותו לשלטון המשיך אל-חאפז בנסיונותיו לשלוט במצרים, את תקופתו סיכם יהושע פראוור במילים אלו:
לאחר מותו, עלה על כיסא הח'ליפות בנו בן השבע עשרה א-זאפר. באפריל 1154 הוא נרצח, ועמו נהרגו גם יתר אחיו.
צ'יז'בו
נדא חפאז
נדא חפאז (בערבית: ندى حفاظ; בתעתיק מדויק: נדא חפאט') הייתה שרת הבריאות של בחריין בין השנים 2004–2007 והייתה לאישה הראשונה שכיהנה כשרה בממשלת בחריין.
ביוגרפיה.
חפאז למדה רפואה באוניברסיטת קהיר, באוניברסיטה האמריקנית בביירות, באוניברסיטת אדינבורו ובקולג' המלכותי למנתחים באירלנד לפני שחזרה לבחריין להתמחות. לאחר מכן החלה לעבוד במשרד הבריאות, הן כרופאה והן בתפקידים ניהוליים. באפריל 2004 מונתה על ידי מלך בחריין, חמד בן עיסא אאל ח'ליפה, לשרת הבריאות. בספטמבר 2007 הוחלפה כמענה של הממשלה למחאה של קבוצה דומיננטית של פרלמנטרים אסלאמיסטים שהתנגדו למינוי אישה לתפקיד בכיר שכזה. עוד לפני כן, באפריל 2007 הגישה חפאז מכתב פיטורין בעקבות הקמה של ועדה ממלכתית לבחינת פעילות משרד הבריאות. הוועדה הוקמה בעקבות ביקורת שנערכה על ידי המועצה הקנדית לבריאות למערכת הבריאות הבחריינית בה נמצא שכמה מאנשי משרד הבריאות עברו על הוראות בטיחות בסיסיות. האגודה הרפואית של בחריין התנגדה להקמת הוועדה והודיעה על תמיכה בחפאז, היא האשימה כי הוועדה לא הוקמה כדי לבדוק את מצבה של מערכת הבריאות אלא היא ממוקדת בבחינת פעילותה של חפאז וניסיון להכשילה.
הוא קיצור של המילה הלטינית Rex (רקס, מלך) או Regina (רגינה, מלכה). בסימון זה נעשה שימוש בעיקר בהיסטוריוגרפיה ובמשפט בארצות הכתר הבריטי.
בהיסטוריוגרפיה.
בסימן זה נעשה שימוש בהיסטוריוגרפיה לציון שנות מלוכה בניגוד לשנות חיים, לדוגמה: אל-חאפיז ( 1076 – 8 באוקטובר 1149), מציין את שנות חייו של אל-חאפיז, ואילו: אל-חאפיז ( 1130–1149), מציין את שנות שלטונו.
במשפט.
במשפט בארצות הכתר הבריטי, נעשה שימוש בקיצור "R נגד פלוני" לייצוג תביעות של המדינה או של בית המלוכה, כאומר: הכתר נגד פלוני. במדינות בהן הריבון הרשמי אינו מונרך, הסמכות התובעת היא של המדינה עצמה ולכן נעשה שימוש בשם המדינה בכתבי התביעה: "מדינת ישראל נגד פלוני" או "ארצות הברית נגד פלמוני".
אפס הפרדה
אפס הפרדה הוא כינוי למדיניות בבתי חולים המאפשרת לאם ולילוד לשהות יחד באופן רציף ומשותף מרגע הלידה, במהלך האשפוז שלאחריה ועד השחרור ממנו. ההבדל המהותי בין "אפס הפרדה" לבין "ביות מלא", מדיניות הנהוגה שנים רבות בבתי החולים, הוא שכל טיפול וכל בדיקה נעשית בנוכחות האם, ובעדיפות לכך שהתינוק נמצא עליה בעת הבדיקה, בשיטת מגע עור לעור מרגע הלידה לאורך זמן. מספר בתי חולים בישראל נוקטים בגישת "אפס הפרדה" גם בחדרי ניתוח, למשל אסף הרופא, בו מיישמים ניתוח קיסרי באפס הפרדה. יש הטוענים כי "התערבות אחת שיכולה לשפר תוצאות של האם והיילוד יותר מכל התערבות אחרת היא 'אפס הפרדה' מהיום הראשון של חיי היילוד".
היסטוריה.
מדיניות של "ביות מלא" בבתי חולים יושמה כבר בשנות ה-40. קודם לכן, נשים ברוב בתי החולים היו צריכות להתעקש שהוולד יישאר לצידן, כיוון שהיה נהוג להפריד את התינוקות מהאם, והתינוקיות התנהלו על פי שגרה ונהלים נוקשים. באותן שנים גישת "ביות מלא" נתפסה כגישה שאפשרה לאמהות חדשות לפתח ביטחון בטיפול בתינוק, כך שיידרש להן פחות זמן להתאקלם בטיפול בתינוק בבית. מקורו של מנהג "ביות מלא" נעוץ בתאוריית ההתקשרות, אשר שמה דגש על מגע קרוב בין האם לילוד. בשלב מאוחר יותר, תעמולה לעידוד הנקה תמכה בביות מלא כמסייע ביניקה לעיתים קרובות, דבר המחזק את היקף ההנקה. כמו כן, יישום "ביות מלא" סייע בהפחתת עלויות בבתי החולים.
בשנת 2001 אימץ משרד הבריאות את עשרת הצעדים של היוזמה הבינלאומית לבית חולים ידידותי לתינוקות, וביניהם ההנחיה לאפס הפרדה. המלצה הזו לא יושמה במשך שנים בבתי החולים, וגם כיום היא מיושמת ברוב בתי החולים רק לפי דרישת האם.
אפס הפרדה בניתוח קיסרי.
על אף המאמצים שנעשים לקידום מגע עור לעור בין האם לתינוק ומעורבות של ההורים בשלב מוקדם בלידה נרתיקית, לידה בניתוח קיסרי נותרת ממוקדת בהליך הניתוחי ובפעולות להצלת חיים אשר מעכבים את ההתקשרות של התינוק עם ההורים, פוגעים בסיפוק האימהי ומפחיתים הנקה. בגישת "קיסרי באפס הפרדה" ההורים יכולים לצפות בלידת תינוקם כמשתתפים פעילים, התינוק מועבר מיד לאחר הוצאתו מהרחם אל חזה אמו במגע עור לעור המאפשר הנקה, והם נשארים במצב עור לעור עד לסיום הניתוח, ועוברים לחדר ההתאוששות ביחד עם המלווה של האם, שם נשארים בהתאוששות משותפת במשך שעתיים. הקושי העיקרי בביצוע אפס הפרדה בחדר ניתוח קיסרי הוא שיתוף הפעולה של הצוות והנכונות להתרגל לנהלים חדשים. הגישה נחשבת לבטוחה עבור האם והיילוד, ולא נמצאו הבדלים בתוצאות סביב הלידה לעומת ניתוח קיסרי בדרך המסורתית.
יתרונות אפס הפרדה / מגע עור לעור.
כאמור, גישת "אפס הפרדה" מאפשרת קיום מגע עור לעור מיד עם יציאת הילוד מהרחם. המטרה במגע עור לעור היא לשמור על קרבה בין היילוד ובני המשפחה על ידי הצמדה שלו לעור של האם או של האב. מגע עור לעור מאפשר ליילוד חום פיזי ונפשי ומביא ליצירת התקשרות. חום הגוף היציב של ההורים עוזר ליילוד לווסת את חום גופו בצורה טובה יותר לעומת אינקובטור. הקרבה בין האם והיילוד במהלך השעות הראשונות לאחר הלידה מעודדת התנהגות אימהית ומקשרת בין האם והתינוק. מגע עור לעור במשך 15 עד 60 דקות לאחר הלידה משפיע באופן חיובי על יחסי הגומלין בין האם לתינוק ועל תפקוד האם והתנהגותה כלפי הילוד למשל בחיוך, נישוק, הסתכלות ודיבור אליו.
מגע עור לעור מיד לאחר הלידה מקל על המעבר מהרחם אל הסביבה החיצונית ומשפיע על ההתפתחות המוטורית והפיזית של הילוד בשעות שלאחר הלידה, בהשוואה לילודים שלא שהו במגע עור לעור עם אמם לאחר הלידה. כמו כן, מגע עור לעור משפיע גם על התנהגות התינוק בשלושת החודשים הראשונים, למשל, הפחתה בבכי ויותר חיוכים וצחוק, וכן על משך ההנקה. בנוסף, מגע עור לעור מפחית את תחושת הדכדוך וסימפטומים של דיכאון ודחק בקרב אמהות בשבועות הראשונים לאחר הלידה.
על פי מחקרים, לשיטת אפס הפרדה ומגע עור לעור יש השפעות חיוביות רבות, על האם ועל התינוק:
אפס הפרדה בצורה בטוחה.
לידה היא חוויה מתישה עבור האם ויש לה צורך גדול במנוחה. בשל כך, על מנת שתוכל אישה ליישם אפס הפרדה בצורה בטוחה, ההמלצה היא לקחת מלווה. אחת השאלות העיקריות שעולות בפי אמהות טרם הלידה הוא "האם אוכל לקיים אפס הפרדה לבד?" השאלה היא חשובה מכיוון שהתנאים שבהם תוכל השיטה להתקיים שונים מבית חולים לבית חולים: יש בתי חולים שאינם מאפשרים שהייה של מלווה בלילה, יש בתי חולים המאשרים רק מלווה אישה, יש בתי חולים הדורשים מלווה על מנת לאפשר אפס הפרדה, דבר אשר מונע זאת מנשים שאין להן את התמיכה מהסביבה ומסיבות שונות נותרות לבד.
חשיבות המלווה באפס הפרדה.
תפקיד המלווה מתחיל כבר בחדר הלידה. לעיתים היולדת עייפה, מטושטשת, כואבת או מורדמת, וצוות בית החולים יבקש לקחת את היילוד לבדיקה בתינוקייה ללא נוכחות האם. מלווה צמוד יכול להוות קול נוסף שמבהיר את רצונות האם לאפס הפרדה. ישנה חשיבות בטיחותית גדולה למלווה צמוד ביממה הראשונה, בעיקר למי שיולדת בפעם הראשונה. על פי מחקר, יש סיכון מוגבר לתינוקות בלידה ראשונה לחסימת דרכי נשימה או נפילה. לכן, על המלווה להישאר ער בשעות שהאם ישנה או עייפה, ולהשגיח על מדדי התינוק. על כל התלבטות על המלווה לפנות לצוות הרפואי.
במידת הצורך, המלווה יוכל לבצע חצי הפרדה עם היילוד, ועל כן חשוב שהמלווה והאם יסכמו מראש מה הם רוצים עבור התינוק (אילו חיסונים הם רוצים, האם לקלח, האם לתת מוצץ וכן הלאה). מומלץ על ידי גופים העוסקים בנושא להכין תוכנית לידה מסודרת לבית החולים, ולתת עותק למיילדת ועותק למלווה.
התפתחות אפס הפרדה בישראל.
ב-2015, נפתח עמוד פייסבוק וקבוצת נלווית, בשם "אפס הפרדה – הזכות שלכם מרגע הלידה", שבו תוך זמן קצר עלו פוסטים מרובים המלינים על הפרדת אמהות ותינוקות בבתי חולים בישראל, ועל הפרת זכויות היילוד. הקבוצה נהייתה ויראלית, ואלפי עדויות החלו להציף את הרשת. הקבוצה החלה גם למשוך תשומת לב מהתקשורת.