על פי הכתבים ההינדים צ'נדרגופטה יצר לעצמו משחק חשיבה נזירי בינו ובין חבריו. צ'אנקיה ראה את הנער בהחלטותיו התקרב אל הצייד, שילם לו ואימץ את צ'נדרגופטה. הוא לימד אותו אומנויות, לחימה, חוקה ועוד. עם הזמן השניים עברו לפאטליפוטרה שהייתה הבירה העתיקה של הידע בממלכת מגהדה המזרחית שבהודו. שם הם פגשו את דנה ננה וצ'נדרגופטה התגייס לצבאו. לפי מקורות רומים צ'נדרגופטה העליב את המלך שהורה להוציאו להורג. גרסה אחרת גורסת שהיה זה צ'אנקיה שהעליב את ננה בפומבי. בכל מקרה הם ברחו והפכו למורדים המנסים להפיל את ממלכת ננדה. צ'אנקיה אף נשבע להפיל את שושלת ננדה. גם על פי אותם מקורות נזכרים מספר נסים שעברו על "הקיסר המתנבא", בפעם הראשונה בזמן שצ'נדרגופטה ישן בא אליו אריה, הוא ליקק אותו ואז פשוט הלך. פעם שנייה כשצ'נדרגופטה התכונן למבצע נואש נגד כוחותיו של אלכסנדר מוקדון פיל בא לקראתו והצטרף מתוך לצונו האישי לצבאו.
בניית האימפריה.
לאחר סיום לימודיו צ'אנקיה הפך את צ'נדרגופטה לגנרל שפיקד על הצבא שהם בנו. הצבא היה ערבוב של אנשים מרחבי האזור, מיידים, איכרים וסוחרים, כל מי שהתגייס כנגד הכוחות של ממלכת ננדה. הצבא שולם בעזרת מטבעות שצ'אנקיה יצר. תחילה הצבא תקף ישירות אל תוך הבירה הננדית, ונכשל. בקמפיין שני צ'נדרגופטה וצ'אנקיה לקחו עיר אחר עיר מידי כוחות ננדה בעוד הם התקרבו אל הבירה. בנקודה מסוימת הקמפיין נעצר וצ'נדרגופטה ייצר את כל השטחים הכבושים שלו לפני שחזר לקרב על הבירה פאטליפוטרה.
כיבוש אימפריית ננדה.
הסופר היווני-רומי פלוטארך, בעת חייו של אלכסנדר, קובע כי מלך הננדה היה כל כך לא פופולרי, עד שאלכסנדר ניסה, הוא יכול היה לכבוש את הודו בקלות. לאחר שאלכסנדר סיים את מסע הבחירות שלו ויצא לעבר הכיבוש, כבש צבאו של צ'אנדרגופטה את בירת ננדה פאטליפוטרה בסביבות 322 לפני הספירה. פרטים מהיומנים מבחינה היסטורית אודות מסע הפרסום של צ'אנדרופטה בדרך כיבושו לפאטליפוטרה אינם אלא סיפורים אגדתיים שנכתבו מאות שנים לאחר מכן ואינן עקביים. על פי טקסטים בודהיסטים, מגאדה נשלטה על ידי שושלת ננדה, אשר נחשבה ל"רעה", צ'נדרדופטה כבש אותה בקלות והחזיר את הדאמה. צבא צ'אנדרגופטה וצ'אנקיה כבש תחילה את השטחים החיצוניים של ננדה ולבסוף פלש לבירת ננדה פאטליפוטרה. בניגוד לניצחון הקל במקורות הבודהיסטים, הטקסטים ההינדים והג'ייניסטים מציינים כי המערכה נלחמה במרירות מכיוון שלשושלת ננדה היה צבא מאומן היטב ועוצמתי.
הכיבוש הועלה על פי הבדיון במודרראקשאסה, בה נאמר כי צ'נדרגופטה רכש תחילה את פונג'אב ואז בנה ברית עם מלך מקומי בשם פרווטקה, בעצת צ'אנקיה, והתקדם לתוך אימפריית הננדה. צ'אנדרגופטה הטיל מצור על קוסומאפורה (פטנה של ימינו), בירת מגדה, בעזרת שכירי חרב מאזורים שכבר נכבשו ועל ידי פריסת שיטות לוחמת גרילה. ההיסטוריון פ. ק. בהטאטאריה קובע כי האימפריה נבנתה על ידי כיבוש מחוזות הדרגתי לאחר התבססותה הראשונית של מגדה. על פי גרסת הג'ייניסטים, הצלחתם של צ'אנדרגופטה ואסטרטגיית צ'נאקיה נעצרה על ידי עיר ממלכת ננדה שסירבה להיכנע. לאחר מכן נכנס צ'אנקיה כשהוא מחופש לרופא ומצא בתוך העיר שבע אלות אם. הוא הסיק כי אלות אלה הגנו על אנשי העיר. תושבי העיר חיפשו את עצתו של הרופא המוסווה כיצד לסיים את המצור על הצבא המקיף את עירם. לטענת צ'נדרגופטה, צ'אנקיה הורה להם לסלק את אלות האם. תושבי העיר הסירו את אלות המגן וניצחון קל על העיירה בא בעקבותיו. לאחר מכן, ברית צ'אנדרגופטה ופרווטקה עלתה על ממלכת הננדה, ואז תקפה את פאטליפוטרה ב"צבא שלא ניתן להבחין בו", קובעת גרסת ג'ייניסטית. מלך ננדה הפסיד מכיוון שצבאו היה מותש, האינטליגנציה מוצתה ו"ההצלחה הייתה מותשת", על פי הכתבים ההינדים.
כוחות האיחוד ניצחו בקרב ומלך ננדה, דנה ננה נכנע. לפי הכתבים הבודהיסטים ננה הוצא להורג. לעומת זאת על פי מקורות הינדים הוא הורד מהכס או גולה.
כיבוש צפון מערב הודו.
המערכה ההודית של אלכסנדר מוקדון הסתיימה לפני שצ'אנדרגופטה עלה לשלטון. אלכסנדר עזב את הודו בשנת 325 לפני הספירה ויצא מצפון מערב שטחי תת-היבשת ההודית שהשאיר תחת מושלים יוונים. אופי היחסים המוקדמים בין מושלים אלה וצ'אנדרגופטה אינו ידוע. המקורות הרומים מזכירים את צ'אנדרגופטה כיריבה של ממשיכי דרכו של אלכסנדר בצפון מערב הודו. הכתבים קובעים כי לאחר מותו של אלכסנדר, צ'אנדרגופטה שחרר שטחים הודיים מהשעבוד היווני והוציא להורג כמה מהמושלים. על פי המקורות ההודים, מלחמה זו עם השטחים הצפון-מערביים נלחמה בחלקה על ידי שכירי חרב של צ'אנדרגופטה וצ'אנקיה, וייתכן שמלחמות אלה היו הגורם למותם של שני מושלי אלכסנדר, ניקנור ופיליפ. מגסטנז שימש כשגריר יווני בבית המשפט של צ'נדרגופטה במשך ארבע שנים.
מלחמה, חתונה וההסכם עם הסלאוקים.
לדברי אפיאן, סלאוקוס הראשון ניקאטור, גנרל מקדוני של אלכסנדר שבשנת 312 לפני הספירה הקים את הממלכה הסלאוקית שבירתה בבבל, הביא את פרס ובקטריה תחת סמכותו שלו, והעמיד את חזיתו המזרחית מול האימפריה העולה של צ'אנדרופטה. סלאוקוס וצ'נדרגופטה ניהלו מלחמה, קובע אפיאן, עד שהגיעו להבנה זה עם זה ונקשרו בנישואין בין משפחות המלוכה. נראה כי סלאוקוס הסתדר כשורה לאחר שהעניק את הטריטוריות הגדולות ממערב לאינדוס לצ'נדרדופטה. האימפריה המאורית הוסיפה את ארכוסיה (קנדהאר), גדוסיה (בלוכיסטן) ופרופמיסאדה (גנדהארה). לפי סטראבו, העניק סלאוקוס ניקאטור אזורים אלה לצ'נדרגופטה יחד עם הסכם נישואין, וקיבל בתמורה חמש מאות פילים. פרטי הסכם ההתקשרות אינם ידועים. על פי גרסה אחת, הסכם הנישואין כלל נסיכה הודית, ואילו בגרסה אחרת נכתב כי נסיכה סלאוקית נשואה למשפחת מוריאן. צ'אנדרגופטה שלח 500 פילי מלחמה לסלאוקוס, שמילאו תפקיד מפתח בניצחונו של האחרון בקרב איפסוס. בנוסף לחוזה זה, שלח סלאוקוס שגריר מגסטנז לבית המשפט של צ'נדרגופטה, ובהמשך שלח אנטיוכוס את דיימקוס לבית המשפט במאוריה בפאטנה.
שמותיו של צ'נדרגופטה.
ההיסטוריון היווני פילרכוס כינה את צ'נדרגופטה סנדרוקוט. לאחריו ההיסטוריון הרומי גוליאן כינה את צ'נדרגופטה סנדרקוטוס או ביוונית אנדרקוטוס (Ανδροκόττος). שמות רבים כוונו אל הקיסר גם מתוך העם ההודי אבל המידע אל נכונותם וכוונתם אבד להיסטוריה.
האימפריה המאורית.
אין רישומים של כיבושי צ'נדרגופטה ועל תחומי האימפריה שלו. ידע זה מבוסס על מסקנות מהערות שהשאירו היסטוריונים יוונים ורומאים, והטקסטים ההודים הבדיוניים והדתיים שנכתבו מאות שנים לאחר מותו. בהתבסס על אלה, טווח הצפון-מערב של האימפריה שלו כלל חלקים מאפגניסטן של ימינו שסלאוקוס הראשון ניקאטור, נתן לו, כולל קאבול, קנדהאר וגנדהארה. אלה הם האזורים שבהם נכדו אשוקה השאיר את צו הרוק הגדול של קנדהאר וגזרות אחרות בשפה היוונית והארמית. במערב מעידים על שלטונו של צ'נדרוגופטה על גוג'ראט של ימינו על ידי הכיתוב של האשוקה במקום. על אותו סלע, כ-400 שנה לאחר מכן, רודראמאדן כתב טקסט ארוך יותר מתישהו באמצע המאה השנייה. על פי הודעתו של רודראמאדן נאמר כי אגם סודארשנה באזור הוזמן בתקופת שלטונו של צ'נדרגופטה באמצעות מושלו וישיא פושיאגופטה, ונוספו צינורות במהלך שלטון אשוקה דרך טושאספה.
השליטה המאוריאנית באזור מאוששת עוד יותר על אותו סלע. זה גם מצביע על כך שצ'נדרדופטה שלט באזור מלווה במרכז הודו, שנמצא בין גוג'ראט לבירתו פאטליפוטרה במג'דה. קיימת אי ודאות לגבי הכיבושים האחרים שאולי הגיע צ'נדרגופטה אליהם, במיוחד באזור דקאן בדרום הודו. בעת עלייתו של נכדו, אשוקה ב-268 לפני הספירה, האימפריה התארכה עד לקרנטקה של ימינו בדרום, כך שניתן לייחס את הכיבושים הדרומיים לצ'נדרגופטה או לבנו בינדוסארה. מסורת ג'ייניסטית מספרת על כך שצ'נדרגופטה מסיים את חייו כשליח בקרנאטקה ידועה כנכונה, ולכן נראה כי צ'נדרגופטה יזם את הכיבוש הדרומי. צ'נדרגופטה עם יועצו צ'נאקיה בנו יחד את אחת האימפריות הגדולות ביותר אי פעם על תת-היבשת ההודית. האימפריה של צ'נדרגופטה התרחבה מבנגל לרוב תת-היבשת ההודית למעט חלקים שהם כיום טמיל נאדו, קראלה ואודישה.
שלטון.
לאחר איחוד חלק גדול מהודו, צ'נדרגופטה וצ'אנקיה העבירו שורה של רפורמות כלכליות ופוליטיות חשובות. צ'נדרגופטה הקים ממשל מרכזי חזק מפאטליפוטרה (כיום פטנה). צ'נדרגופטה מאוריה יישם את מדיניות החוקים והמדיניות הכלכלית המתוארת בטקסט של חאנקיא ארתאשסטרה. בספרות ההיסטורית, האגדית והאגיוגרפית של דתות הודיות שונות ישנן דיווחים משתנים על שלטונו של צ'אנדרופטה, אך אלצ'ין וארדוסי, טענות אלה חשודות. לטענתם, "אי אפשר שלא להיפגע מההתכתבויות ההדוקות הרבות בין ארתשסטרה (ההינדית) ושני המקורות העיקריים האחרים, הכתובות האסוקניות (הבודהיסטיות) והטקסט המגאסטני (היווני)". שלטון מאוריה היה ממשל מובנה; לצ'נדרגופטה הייתה מועצת שרים (אמטיה). צ'אנקיה היה השר הראשי שלו (ראש ממשלה). האימפריה הייתה מאורגנת בשטחים (ג'נאפדה), מרכזי כוח אזוריים הוגנו במבצרים (דורגה), ומבצעי המדינה מומנו באוצר.