בדומה למסיבות הנערכות בתקופה המודרנית, גם ביוון העתיקה נערכו מסיבות חברתיות בהם הזמין עורך המסיבה את חבריו למשתה. שני סוגים של משתים נערכו ביוון העתיקה - "סימפזיום" ו"סיסיטיה".
סימפוזיום/סימפוזיון.
סימפוזיון (ביוונית: συμπόσιον), או בלטינית סימפוזיום (משתה) היה אחד מצורות הבילוי האהובות ביותר ביוון העתיקה.
לסימפוזיון היו שני שלבים: הראשון - שלב האכילה, והשני - שלב השתייה. בפועל, גם בשלב האכילה שתו יין, וגם בשלב השתייה אכלו מתאבנים וחטיפים (ביוונית: טארגמאטה - τραγήματα, ובלשון התלמוד: מיני תרגימה) שכללו: אגוזים, חיטה קלויה ("קלי"), עוגות דבש, שעועית ומחמצים - מאכלים שמקילים על שתיית אלכוהול שכן הם עוזרים לפירוקו בגוף ומונעים שכרות מהירה.
החלק השני של המשתה כלל טקס של נסיכת יין - בדרך כלל לכבוד האל דיוניסוס, ולאחר מכן נערך דיון או נערכו משחקים כגון קוטאבוס. האורחים שכבו על כורסאות (למעשה - דרגשים מרופדים) לאורך קירות המבנה - שכונו "קלינאי" (κλίναι). בין הכורסאות היו שולחנות נמוכים עליהם הונח המזון, ובמרכז החדר נערכו מופעים על ידי רקדנים, אקרובטים או מוזיקאים. הכורסאות סודרו לרוב סביב שלוש מקירות החדר - שנקרא על שם סידור זה "טרקלינאום" (בתלמוד: טרקלין), היינו שלושה קלינאי - שלוש כורסאות.
האורחים בסימפוזיון היו גברים בלבד, ולמעט רקדניות, אקרובטיות או הטיארות, אשר בידרו את האורחים, הכניסה לנשים הייתה אסורה.
המשתה שימש כרקע למספר רב של יצירות ספרותיות כגון המשתה של אפלטון, המשתה של קסנופון, שיחות שולחן של פלוטרכוס ומשתה המלומדים של אתנאיוס.
סיסיטיאה.
"סיסיטיאה" או "טה סיסטיאה" (τὰ συσσίτια), הייתה ארוחה משותפת שנערכה בנוכחות גברים וילדים זכרים של קבוצה דתית או חברתית מסוימת, בייחוד בכרתים וספרטה. כל הגברים היו מחויבים להיות נוכחים בארוחה זו שהייתה מכונה "אנדריאה" (ביוונית: "שייכת לגברים") או "פידיטיה", והיא נחשבה אירוע בעל חשיבות חברתית רבה. בניגוד לסימפוזיון, ארוחות אלה היו רציניות וצנועות, ולא נערכו בהן פעולות בידוריות.
מאכלי יוקרה ומטבח עילי.
עד המאה השלישית לפנה"ס הייתה הצניעות, שנבעה מהקושי לגדל גידולים חקלאיים בשל התנאים הגאוגרפיים והאקלימיים, לערך בעיני היוונים. היוונים אמנם העריכו את ההנאה הגלומה באוכל טוב, אך העדיפו מזונות פשוטים על מאכלים מורכבים ומסובכים.
היוונים ראו בגסטרונומיה ובמטבח המורכב של האימפריה הפרסית סימן לשחיתות מוסרית וחברתית, והתגאו במטבחם הצנוע. בחיבורו "סטרטגמס" מספר פוליאינוס כי כאשר ראה אלכסנדר מוקדון את חדר האוכל בארמון המלוכה הפרסי, אמר שהשחיתות הפרסית היא שהביאה לתבוסתם.
המטבח בעולם היווני היה נחלתן של נשים בלבד. רק באמצע התקופה הקלאסית החלו גברים להתמחות בבישול, אולם לרוב נתפס מקצוע זה באור שלילי. קלאודיו אאליאנוס ואתנאיוס מציינים לשלילה את אלף הטבחים שליוו את סמינדירייד מסיבאריס במסעו לאתונה בימי קלייסתנס.
במהלך השנים השתנה טעמם של היוונים, ובקרב המעמדות העליונים והמבוססים התפתח מטבח עילי. במאות השלישית והשנייה לפנה"ס, כתוצאה מהשפעות רומיות, החלו היוונים לערוך משתאות בסגנון רומי, בהם הוגשו מנות רבות.
מטבחים ייחודיים.
צמחונות.
אורפיזם ופיתגוראית הן שתי דתות או כתות שהיו נפוצות ביוון העתיקה, בהם האמונה בטהרה, בצורך להיטהר (להגיע לקתרזיס - κάθαρσις) היה מרכיב חשוב והשפיע על ההרגלים הקולינריים - ובייחוד על צמחונות. אמפדוקלס (המאה החמישית לפנה"ס) מצדיק צמחונות מתוך אמונה בגלגול נשמות - והחשש כי בעל החיים הנאכל מכיל נשמה של אדם. אריסטופאנס בספרו "צפרדעים" מתנגד להרג בעלי חיים באופן כללי.
המחזאים הקומיקאים אריסטופאנס ואלקסיס שהיו פיתגוראיסטים היו צמחונים מטעמים דתיים.
הפילוסוף הנאואפלטוני פורפירי (המאה השלישית לפנה"ס), בספרו "על ההימנעות" מקשר את הצמחונות עם הדת של כרתים - לפיה נתנה דמטר את החיטה לטריפטולמוס על מנת שבני האדם יגדלו את מאכלם ולא יהרגו בעלי חיים, ונותן רשימה של אישים שהיו צמחוניים.
הדיאטות של הספורטאים.
לדברי קלודיוס אאליאנוס, האתלט הראשון שנהג בדיאטה מיוחד היה איקוס מטראנטו (המאה החמישית לפנה"ס). אפלטון מציין בחיבור "חוקים" כי הספורטאים מקפידים על דיאטה חמורה בזמן אימוניהם, כמו גם התנזרות מפעילות מינית, הן עם נשים והן עם נערים. אצנאוס מציין כי ספורטאים אכלו בהתאם לדיאטת קסרופאגיאה (ξηροφαγία) המבוססת על מאכלים יבשים.
דיוגנס לארטיוס מציין כי פיתגורס (הפילוסוף או מאמן כושר בשם זה) הורה לאתלטים לראשונה לאכול בשר, וכי קודם לכן אכלו בעיקר דבלים, גבינה ולחם. סוג הבשר שאתלט אכל נבע מהספורט בו עסק, עז - על מנת להיות מהיר, בקר - על מנת להיות חזק וכדומה.
יפית גרינברג
וילקינסון סורד
וילקינסון סורד (באנגלית: Wilkinson Sword, חרב וילקינסון) היא חברה המייצרת סכיני גילוח וסכינים, שבעבר ייצרה חרבות. מוצרי של החברה, אשר נוסדה ב-1772 בלונדון, כללו אקדחים, חרבות, כידונים (עבור רובים) ומוצרים רבים כגון מכונות כתיבה, מספרי דשא, ומספרים. וילקינסון יצרה את מוצריה באנגליה במשך השנים במפעלים בצ'לסי, לונדון ואקטון. המפעל באקטון נסגר ויצור החרבות נפסק ב-15 בספטמבר 2005.
היסטוריה.
וילקינסון סורד נוסדה בשנת 1772 על ידי הנרי נוק (Nock), יצרן רובים. בשנת 1804 מונתה החברה על ידי מלך אנגליה, ג'ורג' השלישי, ליצרנית הנשק המלכותית וג'יימס וילקינסון נהפך לשותפו של נוק לאחר נישואיו עם ביתו.
לאחר מותו של נוק ב-1805 ירש וילקינסון את העסק. וילקינסון הרחיב את העסק מיצור כידונים ליצור חרבות. ב-1879 עבר העסק לצ'לסי ונהפך לחברה פרטית בשם Wilkinson Sword Co Ltd.
משנת 1890 הרחיבה החברה בהתמדה את מגוון מוצריה, ולקראת סוף המאה מכרה החברה מעל 5,000 מוצרים מכידונים וחרבות עד מכשירי גילוח לצוואר, וב-1898 הציגה החברה את מוצרה ה"חדש": "מכשיר הגילוח הבטוח".
במהלך מלחמות העולם, התמקדה החברה ביצור נשק. במלחמת העולם הראשונה התמקד יצור הנשק בכידונים וחרבות, ובמלחמת העולם השנייה התמקדה החברה ביצור מערכות הגנת אש אוויריות, סכיני קומנדו, ואפודי מגן ששווקו אף לצבא האמריקני. לאחר סיום המלחמה בעקבות חוסר במתכות יצרה החברה רק כלי עבודה לגן, וחזרה ליצור סכיני גילוח לאחר מכן.
בשנת 1956 הציגה החברה את סכין הגילוח בעל הלהב הכפול העשוי מפלדת אל-חלד.
מוצרים.
כיום החברה מתמקדת ביצור מוצרי גילוח ועיקר השוק שלה נמצא בבריטניה וגרמניה.
תורה אלקטרומגנטית
הנדסת אנוש
דיילי תומפסון
פרנסיס מורגן איודלה "דיילי" תומפסון (באנגלית: Francis Morgan Ayodélé "Daley" Thompson, CBE; נולד ב-30 ביולי 1958), הוא אתלט אנגלי בעבר, הוא אלוף אולימפי פעמיים ברציפות (מוסקבה 1980 ולוס אנג'לס 1984) ואלוף עולם (הלסינקי 1983) ושיאן העולם בעבר בקרב עשר.
ביוגרפיה.
תומפסון נולד בנוטינג היל, לונדון הבן השני לאבא ניגרי ולאמא סקוטית. בגיל 7 נשלח לפנימייה סגורה בסאסקס לילדים "בעייתיים". אביו שהיה נהג מונית נורה למוות בסטריטהאם כאשר היה תומפסון בן 12. שאיפתו הראשונה הייתה להיות כדורגלן מקצועני אך שינה את מטרותיו לאתלטיקה.
תומפסון שבר את שיא העולם בקרב עשר ארבע פעמים. בפעם האחרונה, בתחרות האולימפית בלוס אנג'לס, העמיד אותו על 8847 נקודות. תוצאה זו נותרה בעינה כשיא עולם במשך תשע שנים וכשיא אולימפי במשך עשרים שנה. באולימפיאדת סיאול (1988) התחרה בניסיון להיות הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית שלישית בענף, אך סיים רק במקום הרביעי.
חוץ מתאריו האולימפיים היה תומפסון גם אלוף העולם (1983), אירופה (1982, 1986) ושלוש פעמים אלוף חבר העמים הבריטי (1978, 1982, 1986). הוא היה בלתי מנוצח בכל התחרויות בהן השתתף מ-1979 עד 1987.
יחסיו עם התקשורת הבריטית ועם הקהל ידעו עליות ומורדות. הם חיבבו את אישיותו כשהיא התבטאה בשריקת "אל, המלך נצור" על דוכן המנצחים בלוס אנג'לס, אך לא כשסירב לשאת את דגל הממלכה המאוחדת, בטקס הפתיחה של משחקי חבר העמים ב-1982. כשבחר בו ה-BBC לאישיות הספורט של אותה שנה, הוא קילל בשידור חי בנאום קבלת הפרס שלו. למרות תקריות אלה ואחרות, נראה שהממלכה סלחה לתומפסון, שכן העניקה לו תוארי "קצין" (1983) ולאחר מכן "מפקד" (2000) במסדר האימפריה הבריטית.
גוודלחרה (מקסיקו)
גוודלחרה (ספרדית: Guadalajara) היא עיר במקסיקו, בירת מדינת חליסקו. העיר השנייה בגודלה במדינה לאחר מקסיקו-סיטי. נמצאת בצד המערבי של המדינה במרכז, ליד חוף האוקיינוס השקט. אוכלוסיית העיר מונה 1,495,189 איש, ויחד עם הערים הסמוכות כ-4,424,000 איש, נכון לשנת 2010. נקראת גם בשם חיבה: La Perla del Occidente (פנינת המערב), או Ciudad de las Rosas (עיר הוורדים).
היסטוריה.
העיר נוסדה ב־15 בפברואר 1542 לפי פקודתו של קרל ה־5 מלך ספרד וקיסר הקיסרות הרומית הקדושה על ידי מושל החבל נוניו בלטראן דה גוסמאן (Nuño Beltrán de Guzmán) ובאטריס הרננדס בעמק אטמחק. העיר נקראה על שם העיר גוודלחרה בספרד. במקום שהעיר נוסדה עד אז התקיימו 3 כפרים אינדיאניים בשמות: נוכחסטלן, טונלה ולקוטן. מאז ייסודה שימשה כבירת מחוז גליסיה החדשה, שמושלו הראשון היה נוניו בלטראן עצמו, עד למלחמת העצמאות של מקסיקו ב־1810-1821.
העיר התפתחה מאז קבלת העצמאות של מקסיקו ומילאה תפקיד חשוב במהפכה המקסיקנית שהחלה ב־1910. מהעיר יצאו אמנים רבים וכן תורמים חשובים לפיתוח המדינה.
ב־22 באפריל 1992 התרחשו בעיר מספר פיצוצים במערכת הביוב עקב דליפת בנזין לתוכה. כ-200 איש נהרגו, 500 נפצעו, 15,000 נשארו ללא קורת גג ורחובות שלמים נמחקו.