לאחר שסיים את לימודיו בקולג' עבר ליפן. הוא החל את הקריירה שלו כמדריך אייקידו באוסקה שביפן, ולימד שם מספר אמנויות לחימה, בהן קראטה ואייקידו. הוא היה האמריקאי הראשון שאינו יפני שהפעיל דוג'ו (מרכז ללימודי אמנויות לחימה) באוסקה. גובהו 1.93 מ', הוא בעל חגורה שחורה דאן 8 באייקידו. לאחר תקופה של כ-15 שנה ביפן חזר לארצות הברית ועבד כשומר ראש. לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס.
קולנוע.
בשנת 1988 בעזרתו ובעידודו של סוכן שאצלו עבד סיגל, הופיע לראשונה בקולנוע במותחן פעולה בשם "ניקו" שבוים על ידי אנדרו דייוויס. למרות תקציבו הדל, הסרט נחשב להצלחה קופתית מרשימה שהפכה את סיגל לכוכב. מאז הוא המשיך לככב בסרטי פעולה מצליחים כגון "חשבון פתוח" (1990), "סימן קטלני" (1990), "סוגר חשבון" (1991) ובמה שנחשב לשיא הצלחתו "מצור ימי" (1992) לצדו של טומי לי ג'ונס וגארי ביוסי, וגם השיתוף שני של סיגל עם הבמאי אנדרו דייוויס. "מצור ימי" הפך לשובר בקופות ופרץ את סיגל למיינסטרים לצדם של ארנולד שוורצנגר, סילבסטר סטאלון וז'אן-קלוד ואן דאם.
ב-1994 לאחר הצלחה מרשימה, סיגל ניצל את המומנטום בסרטו הראשון שהוא מככב וגם מביים בשם "על קרקע בוערת", סרט פעולה שמתמקד על איכות הסביבה, אולם הסרט נכשל מבחינה קופתית וקיבל ביקורת נוקבת מאוד שאף הביאה לו את פרס ראזי המשפיל. שנה לאחר מכן שב לגלם את דמותו המפורסמת בסרט המשך למצור ימי בשם "" שיצא ב-1995. הסרט קבל ביקורת מעורבת, אבל הכנסותיו היו מאכזבות בניגוד לקודמו. ב-1996 שיחק תפקיד משנה לצד קורט ראסל בסרט מתח "החלטה גורלית" שנחשב להצלחה קופתית.
החל מסוף 1996 הקריירה הקולנועית של סיגל החלה לדעוך, לאחר שסרטים כמו "מרדף הצללים" (1996) ו"עיר במצור" (1997) נכשלו ברצף, ועם סיום החוזה בין סיגל להאחים וורנר מאז 1988. ב-1998 סיגל כיכב בסרטו הראשון שיוצא ישירות לווידאו "הפטריוט", סרטו השלישי שמתמקד באיכות הסביבה. ב-2001 שלוש שנים מאז סרטו האחרון שיצא לקולנוע סיגל שב למסך הגדול עם סרט הפעולה "בשם החוק" לצד הראפר DMX. הסרט הפך ללהיט לא צפוי בקופות ונחשב לקאמבק הגדול של סיגל. למרות זאת הוא לא הצליח לחזור על ההצלחה עם הסרט "חצי מת" (2002) שנכשל ואף לא כיסה את תקציבו. באותה תקופה שיחק סיגל תפקיד משנה בסרט "אומנות החבלה" לצדם של טום סייזמור ודניס הופר, שיצא ישירות ל-DVD. מאז עבר סיגל כמעט קבוע לככב בסרטי פעולה שיוצאים ישירות ל-DVD, רובם צולמו בתקציב נמוך ברחבי אירופה ואסיה. ב-2010 אחרי כמעט עשור, חזר לקולנוע בסרטו של רוברט רודריגז "מצ'טה" לצד דני טרחו, ג'סיקה אלבה ורוברט דה נירו.
ב-2010 הציע השחקן סילבסטר סטאלון לסיגל להשתתף בסרט הפעולה "בלתי נשכחים", שנועד להחזיר את כוכבי סרטי האקשן של הדור קודם, אך הוא סירב בשל בעיות יחסים עם מפיק הסרט אבי לרנר, שעבד עם סיגל בסרטיו הקודמים.
אחר.
פרט לקולנוע פעיל סיגל בתחומים נוספים. הוא זמר, מוזיקאי וגיטריסט, וכן ייסד חברה בשם "מפעלי סטיבן סיגל", המשווקת משקה אנרגיה הקרוי על שמו, ובכוונתה לשווק מוצרים נוספים מסוג זה. ב-20 שנה האחרונות משרת סטיבן סיגל גם כסגן שריף בעיירה קטנה במחוז ג'פרסון שבמדינת לואיזיאנה, ארצות הברית. במהלך 2009 הצטלם סיגל לתוכנית ריאליטי הנקראת "סטיבן סיגל: איש חוק" המתעדת את פעילות השיטור בה עוסק סיגל.
בשנת 2016 הפך לאזרח רוסי ובמאי 2021 קיבל כרטיס חבר במפלגת רוסיה הוגנת – למען האמת.
חיים אישיים.
סיגל נישא ארבע פעמים ואב לשבעה ילדים. אשתו השנייה הייתה קלי לה ברוק. הזוג נישא בשנת 1987, נולדו להם שלושה ילדים, ובשנת 1996 הם התגרשו.
הוא פעיל בתחומי איכות הסביבה וזכויות בעלי חיים. כמו כן, הוא פעיל למען חירותה של טיבט, ותומך בדאלאי לאמה. סיגל מתעניין בעניינים שברוח, ואמר כי הבודהיזם מהווה חלק חשוב בחייו. הוא הוכר בידי הלאמה פנור רינפוצ'ה, כטולקו, גלגול נשמות של נזיר בודהיסטי שנדר את נדר הבודהיסטאווה, להביא את כל בני האדם לנירוואנה כל עוד נמשך מחזור הסמסרה של המוות והלידה מחדש.
במרץ 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, ביקר סיגל במוסקבה וחגג את מסיבת יום ההולדת ה70 שלו, בהשתתפות אנשים רבים הקשורים לוולדימיר פוטין, כולל כמה שהושפעו מעיצומים בין-לאומיים בסכסוך האוקראיני-רוסי. מסיבה זו זכתה לביקורת לאור החרם הבינלאומי הגובר על רוסיה. באוגוסט של אותה שנה הוא ביקר באולניבקה במחוז דונצק, המקום שבו בוצע הטבח בכלא אולניבקה, ונפגש שם עם מנהיג הרפובליקה העממית של דונצק, דניס פושילין, שטען שסיגל מצלם סרט תיעודי על המלחמה בדונבאס. סיגל נפגש גם עם ליאוניד סלוצקי.
היסטוריה של בולגריה
בולגריה היא מדינה בחצי האי הבלקני הגובלת ברומניה בצפון, בים השחור במזרח, ביוון ובטורקיה מדרום, במקדוניה ובסרביה במערב. הבלקן הוא חבל ארץ אסטרטגי המהווה חיץ למזרח אירופה בגבולות הדנובה והים השחור חולש על הים האגאי וסמוך למפגש בין אירופה לאסיה. מאפיינים אילו העניקו לאזור חשיבות כלכלית וצבאית ניכרת במשך אלפי שנים. הגם שאזור בולגריה יושב באופן מאורגן עוד במהלך המאה ה-12 לפנה"ס, ההיסטוריה הלאומית הבולגרית מתחילה בשלהי המאה ה-6 עם הקמתה של ישות מדינית עצמאית שנודעה בהמשך כאימפריה הבולגרית הראשונה.
ראשית ההתיישבות המאורגנת.
שבטים תראקים התיישבו בבלקן במספר גלי הגירה החל מתקופת האבן החדשה. ההתיישבות המשמעותית אירעה בין תקופת הברונזה המאוחרת לתקופת הברזל המוקדמת, החל מהמאה ה-12 לפנה"ס ועד המאה ה-7 לפנה"ס, בעיקר לחופי הים השחור והדנובה. בראשית המאה ה-20 נערכו חפירות ארכאולוגיות באזור חוף הים השחור והעיר וארנה על ידי מספר ארכאולוגים ובכללם האחים קארל והרמן שקורפיל. במהלך החפירות נמצאו ממצאים פיניקיים, תסלים וקווקזים המעידים על קיומה של מערכת סחר חליפין ענפה בין השבטים התראקים ליושבי חבלי ארץ אלו וכן נוספים כגון באסיה הקטנה, שברובו בוצע דרך הים השחור והים התיכון. חוקרים נוספים טוענים שבמהלך האלף ה-1 לפנה"ס התיישבו באזור גם שבטי קימרים. ב-513 לפנה"ס ערך המלך דריווש מסע מלחמה כנגד הסקיתים ומניחים שסוחרים שנלוו אליו התיישבו באזור דוברוג'ה. עוד קודם לכן בין השנים 4,200 ל-4,700 לפנה"ס שגשגה לחופי הים השחור בצפון מזרח בולגריה העיר סולניטסטה שהתבססה על מכרות מלח שהתגלו באזור ונחשבת לעיר העתיקה ביותר באירופה.
גם באזורי מרכז ודרום בולגריה קיימים ממצאים רבים להתיישבות מאורגנת מתקופת הממלכה התראקית בעיקר של שבטי הגטים התראקים. במהלך המאה ה-5 לפנה"ס ייסדו מספר שבטים תראקים בראשות טרס הראשון ממלכה עצמאית שבירתה אודריסה ונודעה כממלכת אודריסה. במהלך המאה ה-4 לפנה"ס התפצלה הממלכה לשלוש ממלכות קטנות יותר, אחת מהן השתרעה בשטחי מרכז בולגריה של ימינו וב-320 לפנה"ס קבעה את בירתה בעיר סאותופוליס. הממלכות התראקיות היו נתונות בעימותים מול ממלכת מוקדון, מרבית שטחיהם נכבשו על ידי פיליפוס השני והם נטמעו בהדרגה אל תוך התרבות ההלניסטית. על פי עדותו של פטולומאוס בן לאגוס, שהשתמרה בשני מקורות שונים, יצא ב-335 לפנה"ס אלכסנדר מוקדון למערכה נגד הגטים שכללה את חציית הדנובה. בשנים 326-327 לפנה"ס יצא זופיריון , המושל המוקדוני של מחוז הים השחור בחבל תראקיה ("תראקיה הפונטית"), למערכה נוספת שהסתיימה בתבוסת צבאו ומותו. בהמשך מוזכרת מלחמתו של דרומיכטס מול ליסימכוס. ב-279 נכבש מרבית שטח בולגריה בידי שבטים קלטים והעיר אודסוס מתועדת כעירם המרכזית בה שלט עד ל-216 לפנה"ס (או 210 לפנה"ס), מלכם האחרון קוואר. לאחר שהקלטים הובסו בידי התראקים, נטמעה חלק מאוכלוסייתם בתוך השבטים התראקים. במקביל בשטח שבין אודסוס לדיוניסופוליס התיישבו סקיתים במספר ממלכות קטנות.
הפרובינקיה הרומית-ביזנטית.
ב-217 לפנה"ס במהלך המלחמה הפונית השנייה, נכנסו לגיונות רומיים לאיליריה וכך החל תהליך השתלטותה של הרפובליקה הרומית על הבלקן. ב-168 לפנה"ס כתוצאה מקרב פידנה חולקה ממלכת מוקדון ל-4 אזורי שליטה רומיים. ב-27 לפנה"ס השלים מרקוס ליקיניוס קראסוס את כיבוש כל אזור תראקיה ובשנת 15 הוקמה פרובינקיית מואסיה. בשנת 45 סיפח הקיסר קלאודיוס את שטחי ממלכת החסות האורדיסיאנית לפרובינציה הרומית בתראקיה. בראשית ימיה של הנצרות עבר ברחבי הבלקן בדרכו לרומא השליח הנוצרי פטרוס ובכלל זה ביישובים גיגן ליד ניקופול, בונוניה וחאסקובו.
פרובינקיית מואסיה, שכללה אזורים המצוים בשטחי בולגריה וסרביה המודרניות סבלה מפשיטות ביזה של הקארפים (השבט שעל שמו קרויים הרי הקרפטים) ושל הגותים. בין 270 ל-275 נסוג צבא האימפריה הרומית מדאקיה בלחץ הגותים והאזרחים הרומים הועברו לשטחי מואסיה, דרומית לדנובה. ב-376 בלחץ ההונים ההונים עברו גם שבטים גותים לגדה הדרומית של הדנובה התחתונה ובאישורו של הקיסר ואלנס התיישבו במקום במעמד של בני ברית. ההסכם בין הרומים לגותים לא האריך ימים. בין הגותים ובני בריתם הוונדאלים ובין הצבא הרומי היו התנגשויות רבות עד שהקיסר ואלנס החליט לצאת לקרב מכריע. ב-9 באוגוסט 378 הובסו הרומים בידי קואליציית שבטים גותים בקרב אדריאנופול ואחת מתוצאות תבוסה זו הייתה חלוקתה הסופית של האימפריה הרומית לשתי ישויות נפרדות.
תאודוסיוס הראשון, הקיסר האחרון של האימפריה הרומית המאוחדת, שהגיע לשלטון זמן קצר לאחר מותו של ואלנס (עם שלטון ביניים קצר של גרטיאנוס), סיכם עם הגותים הסכם דומה המתיר להם להתיישב דרומית לדנובה במעמד של בני ברית.