קיז נולד ב-30 באוקטובר 1888, בפורט בייארד שבמדינת ניו מקסיקו, ארצות הברית. אביו היה אלכסנדר קיז - קפטן בצבא ארצות הברית, ואמו הייתה וירג'יניה מקסוול קיז. ב-2 במרץ 1908, נרשם קיז ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט), אותה סיים ב-1913. בין חבריו ללימודים נמנו אלכסנדר פאץ' וויליס קריטנברגר. הוא התגייס לחיל הפרשים והוצב ברגימנט הפרשים ה-6. ב-1916 הוא השתתף במשלחת העונשין למקסיקו - פעולת תגמול כנגד פשיטותיו של פנצ'ו וייה על אדמת ארצות הברית, תחת פיקודו של ג'ון פרשינג. ב-1917 מונה למורה לצרפתית בווסט פוינט, ואף שימש כמאמן קבוצת הפוטבול של האקדמיה. במלחמת העולם הראשונה הוא נותר בארצות הברית כמדריך. בספטמבר 1933 הוא מונה לראש מחלקת הטקטיקה בבית הספר הצבאי לפרשים, ב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1936 החל ללמוד במכללת המלחמה של הצבא. ב-31 באוגוסט 1937 הוא הוצב במטה רגימנט הפרשים ה-13, ובמאי 1938 הועבר לבריגדת הפרשים ה-7. ב-11 באפריל 1939 הועבר לאגף האספקה של המטה הכללי, ובהמשך לחיל השריון. ב-25 ביולי 1940 מונה לראש מטה דיוויזיית השריון ה-2, אשר מפקדה באותה תקופה היה ג'ורג' פטון. כמו קיז, פטון היה קצין פרשים לשעבר ושניהם גילו עניין רב בלוחמת שריון. פטון אמר מאוחר יותר על קיז ש"היה לו את המוח הטקטי הטוב ביותר של כל קצין שאני מכיר". ב-26 ביוני 1941 הוא הועלה לדרגת קולונל זמנית.
מלחמת העולם השנייה.
ב-15 בינואר 1942 הועלה קיז לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד) זמנית ומונה למפקד דיוויזיית השריון ה-9. ב-22 ביוני של אותה שנה הוא הועלה זמנית לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים), וב-1 ביולי הפכה דרגת הקולונל שלו לקבועה. בספטמבר של אותה שנה הוא הוחלף בג'ון לאונרד, ונשלח למערכה בצפון אפריקה. הוא מונה לסגן מפקד כוח המשימה המערבי בפיקודו של פטון, ויחד עמו השתתף בכיבוש קזבלנקה במסגרת מבצע לפיד. בפברואר 1943 מונה לסגן מפקד הקורפוס ה-1 ולחם עמו במערכה בתוניסיה. ביולי של אותה שנה הוא מונה לסגן מפקד הארמייה השביעית, שוב תחת פיקודו של פטון. הוא השתתף בפלישת בעלות הברית לסיציליה, ובמהלכה נתן לו פטון פיקוד על קורפוס זמני שהורכב משלוש דיוויזיות. קיז התקדם לאורך 125 קילומטרים בחמישה ימים, דרך שטח הררי קשה, והשתלט על רוב סיציליה המערבית, כולל פלרמו, בירת סיציליה. לאחר מכן נותר הקורפוס בסיציליה המערבית כחיל מצב, עד שפורק ב-20 באוגוסט, שלושה ימים לאחר סיום המערכה על האי. בספטמבר 1943 הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-2 מידי ג'ון לוקאס, והשתתף עמו בפלישת בעלות הברית לאיטליה בנובמבר, כחלק מהארמייה החמישית שעליה פיקד מארק קלארק, אשר היה צעיר מקיז בשמונה שנים. הוא השתתף בקרב על סן פייטרו אינפיין ולאחר מכן בקרב על נהר רפידו, קרב מונטה קאסינו, פריצת הקו הגותי ומתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה. ב-17 באפריל 1945 הוא הועלה לדרגה זמנית של לוטננט גנרל (שלושה כוכבים).
אחריתו.
בספטמבר 1945 מונה קיז למפקד הארמייה השביעית אשר הוצבה באזורי הכיבוש בגרמניה. באפריל 1946 הוא מונה למפקד הארמייה השלישית - גם כן בגרמניה. שנה לאחר מכן הוא מונה למפקד הכוחות האמריקניים באוסטריה. ב-1950 הוא פרש מהצבא לאחר 41 שנות שירות. הוא נפטר בוושינגטון די. סי. ב-17 בספטמבר 1967 שבועות מספר לפני יום הולדתו ה-79. הוא נקבר בבית הקברות וסט פוינט.
מנשה (סרט)
מנשה (באנגלית: Menashe) הוא סרט קולנוע דובר יידיש שנוצר בארצות הברית בשנת 2017. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס ב-23 בינואר 2017.
עלילת הסרט מבוססת על חייו האמיתיים של הקומיקאי והשחקן משה מרדכי לאפפלער (המוכר בשם הבמה מנשה לוסטיג), המגלם את התפקיד הראשי. עלילת הסרט מתרחשת בשכונת בורו פארק, בברוקלין שבניו יורק. מנשה הוא חסיד אלמן הנאבק להשיג משמורת על בנו בקהילתו החרדית, הדוחפת אותו לשאת אישה בשנית לאחר מות רעייתו ואינה מוכנה לאפשר לו לטפל בבנו עד שיתחתן שוב.
על הפקת הסרט נמנה הבמאי-מפיק דניאל פינקלמן (Daniel Finkelman) מהיוצרים הבולטים בסרטי המוזיקה הדתיים.
פריזי
הפְּרִזִּי הוא שמו המקראי של עם המוזכר כאחד משבעת עמי כנען, אשר שכנו בארץ ישראל טרם כיבושהּ, ואשר במקרא מובטח לעם ישראל שאלוהים יגרשם מהארץ לשם כיבושהּ על ידי ישראל. עם זאת, גם נצטוו בני ישראל להכרית כל צאצאי הפריזי, בהתאם למצוות מחיית שבעה עממין.
גנאלוגיה.
הפריזי אינו נזכר בשום מקום בנפרד משאר עממי כנען. למעשה הוא בכלל לא נזכר ברשימה של בני כנען:
אראל סגל הלוי כותב כי ייתכן שה'פריזי' הוא רק כינוי שניתן לחלק מצאצאי כנען (אולי מתוך בני-כנען שלא היו לעמים: הערקי, הסיני, הארודי וכו'), אולי מפני שהם ישבו בכפרים ובערי-פרזות, כמו שכתוב:
"וְעַכְבְּרֵי הַזָּהָב מִסְפַּר כָּל עָרֵי פְלִשְׁתִּים לַחֲמֵשֶׁת הַסְּרָנִים מֵעִיר מִבְצָר וְעַד כֹּפֶר הַפְּרָזִי..." (). ורשי מבאר: "כפר הפרזי" - כפר שאין לו חומה".
ועל פי הכתוב ביחזקאל: "וְאָמַרְתָּ אֶעֱלֶה עַל אֶרֶץ פְּרָזוֹת אָבוֹא הַשֹּׁקְטִים יֹשְׁבֵי לָבֶטַח כֻּלָּם יֹשְׁבִים בְּאֵין חוֹמָה וּבְרִיחַ וּדְלָתַיִם אֵין לָהֶם" (). אפשר אולי להסיק, שעמים שישבו בערי-פרזות היו עמים שקטים שעסקו במסחר ולא במלחמה, ולפי זה הפריזי היה גם-כן עם שקט ושלו, אפילו יותר מהכנעני.
אבן עזרא, בפירושו על התורה, משייך את עם הפריזי ל"צידון", בנו בכורו של כנען.
הופעות נוספות בתנ"ך.
ב נכתב: .
נזכר בין עשרת העממים הנמנים בברית בין הבתרים: ().
יעקב מפחד מהפריזי: ()
ברשימת מלכי הברית של יבין מלך חצור () נזכרים האמורי (עם) והחתי והפרזי והיבוסי כיושבי ההר. הפרזי ישב, כנראה, ברכס ההרים שבמרכז הארץ, אולי בסביבות שכם. יש לשער, כי הפרזים התפשטו גם צפונה וצפון-מזרחה עד עמק יזרעאל ועד בית שאן שבנחלת בני יוסף, כי כן הכו אותם יהודה ושמעון במלחמתם בבזק ().
אנה גסטייר
תחרות חיבורים תורניים של מפעל הפיס
תחרות החיבורים התורניים של מפעל הפיס מעודדת כתיבה תורנית במגזר החרדי ובמגזר הדתי לאומי.
בכל שנה נקבע נושא אחר שבו תעסוק התחרות. הנושאים שנבחרו הם בעלי אופי עיוני תלמודי ולרוב גם קשורים לסוגיות חברתיות, למשל: ערבות הדדית, פיקוח נפש, שמיטה, צדקה, יחסי שכנים, ועוד.
מדי שנה כותבים לתחרות למעלה מאלף בחורי ישיבות ואברכים ואף רבני קהילות בגילאים שונים. הבדיקה מתבצעת בעילום שם על ידי וועדת בדיקה מיוחדת שהוקמה לצורך הפרויקט. עד שנת תשע"ז התקיימו שש תחרויות למגזר החרדי וארבע תחרויות למגזר הדתי לאומי, והוגשו כ-7,500 מאמרים.
היסטוריה.
בשנת תש"ע החליט מפעל הפיס להשיק פרויקט ייחודי למגזר החרדי בשם "וקנה לך חבר", במסגרת המיזם נקראים תלמידי ישיבות ואברכים לכתוב חיבורים תורניים בנושא מסוים, והחיבורים הטובים ביותר זוכים לפרס שמוענק בטקס במעמד יו"ר מפעל הפיס רבנים ואישי ציבור נוספים. החיבורים הזוכים מתפרסמים בחוברת שמוציא מפעל הפיס, שנקראת "וזה הפיס הראשון", לצד מאמרים פרי עטם של הרבנים חברי וועדת הבדיקה.
כבר בשנתו הראשונה הצליח המיזם בצורה יוצאת דופן והוגשו למעלה מאלף חיבורים תורניים.
לאחר שהתקיימו שתי תחרויות לציבור החרדי, פנו ח"כ זבולון אורלב והשר אורי אורבך ליו"ר מפעל הפיס וביקשו לפתוח מיזם מקביל שיהיה מיועד למגזר הדתי לאומי, הוא נענה לבקשתם ומאז שנת תשע"ב מתקיימות שתי התחרויות במקביל.
המיזם מנוהל על ידי מפעל הפיס בשיתוף עם רשת החנויות אור החיים. מדי שנה מתפרסמת התחרות בריכוזים החרדיים והדתיים, ובעיתונים. המידע על התחרות מוגש בכל הדוכנים של מפעל הפיס ברחבי הארץ.
לאחר פטירתו של אורי אורבך הוגדל מספר הזוכים בתחרות והיא נקראה על שמו. את הפרס הראשון העניקה אשתו מיכל. האירוע הפומבי האחרון בו השתתף אורבך לפני שאושפז היה בטקס חלוקת הפרסים של התחרות, ושם אמר אורבך שהוא רואה בלימוד התורה בדרך אהבת הבריות והארץ את הערך החשוב שבשבילו העולם קיים.
לדברי יו"ר מפעל הפיס עוזי דיין הצלחתו הגדולה של המיזם שזכה להיענות גבוהה מצד הציבור הרחב ורמתם הגבוהה של החיבורים שהוגשו, מוכיחות מעבר לכל ספק ש"החיבור בין התרומה החברתית של מפעל הפיס לבין עולם התורה הוא טבעי ומתבקש".
בשנת תשע"ז-תשע"ח קיים המפעל לראשונה תחרות מקבילה ייעודית לנשים מהמגזר הדתי-תורני. בתחרות זו המשתתפות כותבות מאמר הגות ומחשבה, ולחמש הזוכות הראשונות מוענקים סכומים כספיים זהים בשווים לזוכי התחרות הכללית.
בתחקיר של עקיבא וויס, שהתפרסם במהדורת החדשות של כאן 11 נטען שמפעל הפיס יזם את הפרויקט על מנת לשפר את תדמיתו השלילית של מפעל הפיס במגזר החרדי כמפעל התומך בלומדי תורה, ועל ידי כך להעלות את מספר המהמרים החרדיים. לפי התחקיר המיזם ענה לציפיות ואכן מספר המהמרים במגזר החרדי עלה בצורה משמעותית בעקבות הפרויקט. מפעל הפיס הגיב שהוא יזם את התחרות כדי ליצור מקבילה חרדית לפרס ספיר, המיזם נוחל הצלחה רבה וזוכה לתמיכת הרבנים.
ועדת הבדיקה והפרסים.
לצורך התחרות הוקמה וועדות אישים מיוחדות שייצגו את מגוון החוגים במגזרים השונים.
בראשות הוועדה לתחרות החרדית עומד הרב ברוך דב פוברסקי, חברי הוועדה הם הרב מסעוד בן שמעון, הרב יצחק אזרחי, הרב בן ציון קוק, הרב חיים פרץ ברמן, הרב נפתלי נוסבוים והרב אליהו אבא שאול..
בוועדה לתחרות הדתית לאומית מכהנים הרבנים: : הרב יעקב אריאל, הרב זלמן מלמד, הרב גבריאל סרף, הרב יעקב שפירא, הרב חיים סבתו, הרב יגאל לרר, הרב רא"ם הכהן.