כיום מקובל השימוש באוריגמי במוסדות שיקומיים שונים ברחבי העולם. בישראל משתמשים באוריגמי בבית הספר לחינוך מיוחד "ברושים" ככלי טיפולי שאינו מעורר התנגדות בקרב התלמידים.
חינוך והוראה.
במדינות רבות, שהמובילה שבהן היא יפן, הפך האוריגמי לכלי פופולרי להוראה ולחינוך מרמת גני הילדים ועד לאוניברסיטה. לראשונה שימשו קיפולי נייר כעזר לימודי במהלך המאה ה-18, בבתי ספר בגרמניה ובצרפת, שהשתמשו בקיפולי נייר ספרדיים. בסוף המאה ה-19 החלה הרשת העולמית של גני הילדים של פרובל להשתמש בווריאציה על האוריגמי היפני, כדי לפתח יצירתיות בקרב ילדים. מאז שנות השמונים של המאה ה-20, עם המחקר המתמטי של האוריגמי, החל שימוש באמנות גם להוראת גאומטריה ובמספר אוניברסיטאות, ביניהן אוניברסיטת טוקיו, נערכים קורסים על המתמטיקה של קיפולי נייר.
תרשימים סטנדרטיים.
עד אמצע המאה ה-20 לא הייתה בנמצא שיטה סטנדרטית לתיאור ותיעוד תהליך הקיפול. ספרים כללו בדרך כלל רק תרשים של התוצאה הסופית יחד עם הסבר כתוב קצר, או הראו שלבים שונים בתהליך הקיפול, תוך שימוש בסמלים לא אחידים שמטרתם להראות את אופן הקיפול. בתחילת שנות החמישים של המאה ה-20 פרסם אקירה יושיזאווה שיטת רישום שכללה מספר סמלים בסיסיים, כגון הקו המקווקו לציון "קפלי עמק", והקו המנוקד לסירוגין לציון "קפלי הר". שיטה זו הורחבה בתחילת שנות השישים על ידי סם רנדלט האמריקאי ורוברט הארבין הבריטי, שהוסיפו סדרה של סמלי עזר, כגון הסמל להיפוך הדף, הסמל להגדלת פרט בתמונה והסמל ל"מבט הרנטגן". סט זה של סמלים התקבל על ידי הקהילה הבינלאומית כתקן, וידוע כ"שיטת יושיזאווה-רנדלט".
תרשימי אוריגמי על פי שיטת יושיזאווה-רנדלט:
קיפולים נפוצים באוריגמי - בסיסים וקיפולים מורכבים.
קיפולי אוריגמי רבים מכילים קפלים המורכבים ממספר קיפולי יסוד (קפלי הר, קפלי עמק ועוד) הנעשים בו-זמנית. קיפולים מעין אלו נחוצים ברוב המוחלט של הדגמים באוריגמי. כמו כן, במרבית הדגמים באוריגמי משתמשים בכמה קפלי מוצא שחוזרים על עצמם בין דגמים שונים. קפלי מוצא אלו נקראים בסיסים.
מספר דוגמאות לקיפולים מורכבים ולבסיסים בהם נעשה שימוש נפוץ:
נייר האוריגמי.
סוג הנייר המשמש באוריגמי הוא בעל השפעה ניכרת על איכות הקיפול ומראהו. נייר צילום סטנדרטי, למשל, השוקל כ-70–90 גרם למטר רבוע מאפשר קיפולים פשוטים בלבד, בעלי מספר מועט של שכבות. לצורך קיפולים מורכבים יותר נהוג להשתמש בנייר דק יותר, ייעודי לאוריגמי. נייר מסוג זה שוקל כ-50–60 גרם לפיסה בשטח מטר רבוע. לעומת זאת, לצורך אוריגמי בשיטת "הקיפול הרטוב" נהוג להשתמש בנייר עבה יותר, בעל משקל של כמאה גרם למטר רבוע, המעניק לקפלים מראה עגלגל והופך לנוקשה ויציב יותר כאשר הוא מתייבש. בנוסף, כדי להקנות יציבות ועמידות לקיפולים, משתמשים לעיתים בנייר המודבק לרדיד אלומיניום דק המשמר את צורת הקיפולים לאורך זמן ומתאים לדגמים מורכבים במיוחד. בדרך-כלל, נייר אוריגמי באיכות גבוהה מכיל סיבי נייר ארוכים המעניקים לנייר חוזק וגמישות. על ניירות אלו להיות דקים ודחיסים במיוחד - תכונות המאפשרות שכבות רבות של קפלים.
גלריית תמונות.
מוצגי אוריגמי בתערוכת אוריגמי בשדה התעופה הבינלאומי בטורונטו:
יהודה דוד איזנשטיין
איזנשטיין
סרט כחול
קנטרברי
קנטרברי (באנגלית: Canterbury) היא עיר במזרח מחוז קנט בדרום מזרח אנגליה המפורסמת בעיקר בזכות הקתדרלה שלה ובזכות היותה מושבו של הארכיבישוף מקנטרברי, הבישוף הבכיר ביותר ב.
השם קנטרברי נובע מהשם באנגלית עתיקה קַנְטווָרַה בּוּרְג (Cantwara burg), שמשמעותה באנגלית עתיקה "מצודת בני קנט".
היסטוריה.
היסטוריה מוקדמת.
כבר בתקופה הפרהיסטורית היה יישוב בקנטרברי. באזור נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה; ומעגלי אבנים מתקופת האבן. העיר שנקראה דורוברנון (Durovernon - דורו - מצודה; וורנו - ביצה) הייתה ההתיישבות החשובה ביותר בקנט עוד לפני הגעת הרומאים לאזור.
בתקופת הרומאים הייתה העיר ידועה כ-Durovernum Cantiacorum, והפכה למרכז מנהלי של הרומאים, מכיוון שעמדה בצומת של הדרכים המובילות לשלושת הנמלים שלהם. שער העיר ואחת מחומות העיר מתקופה זו נותרו קיימים. לאחר שננטשה על ידי הרומאים, התיישבו בה סקסונים.
לאחר הכיבוש הנורמני הוקמה בעיר טירה שהייתה מורכבת מתל שהשקיף על חצר (שיטת Motte-and-bailey, תל וחצר חיצונית), שהוחלפה ב"טירת קנטרברי" הקיימת עד היום.
בשנת 596 שלח האפיפיור גרגוריוס הראשון את הנזיר אוגוסטין על מנת שינצר את בריטניה. המלך אתלברט מקנט הסכים להעניק לאוגוסטין מרחב פעילות. אוגוסטין ארגן ב-597 את בנייתה של הקתדרלה של קנטרברי (שרידים מן הקתדרלה המקורית נמצאו בחפירות ארכאולוגיות שנערכו אחרי מלחמת העולם השנייה). אוגוסטין גם בנה מנזר מחוץ לחומות העיר, שבו לאחר מכן הוא נקבר; במנזר קבורים גם ארכיבישופים אחרים של קנטרברי. למרות שגרגוריוס התכוון בהתחלה לחלק את בריטניה לאזורים, עם בסיס כוח בלונדון וביורק, הצלחתו של אוגוסטין בקנטרברי הפכה אותה למושב העיקרי של הכנסייה.
ב-842 ושוב ב-851 סבלה העיר מפלישות דניות. ב-978 הארכיבישוף דאנסטן הקים מחדש את המנזר שהקים אוגוסטין וקרא לו מנזר סנט אוגוסטין. ב-991 החל גל שני של תקיפות דניות ובשנת 1011 נחרבה הקתדרלה והארכיבישוף אלפה (Ælfheah) נרצח. בשל ההרס שחוללו שתי הפלישות הדניות, תושבי העיר לא התנגדו לפלישה של ויליאם הכובש ב-1066 והוא בנה בעיר מצודת "מוט וביילי". בתחילת המאה ה-12 המצודה נבנתה מחדש, באבן.
אתרים מרכזיים.
המוקד העיקרי בעיר הוא קתדרלת קנטרברי - קתדרלה גותית גדולה ומפוארת, שאף נרשמה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו לצד כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין. המנזר הוקם במאה ה-5 לספירה בידי אוגוסטין מחוץ לחומות העיר, אך המבנה המקורי לא שרד.
בכניסה לעיר נמצא השער המערבי, שריד לביצוריה של העיר מ-1379. השער המבוצר, בגובה של כ-18.28 מטר (60 רגל), מכיל מוזיאון וכן מאפשר תצפית נאה על העיר והקתדרלה.
בעיר נמצאים שרידיה של מצודת קנטרברי הנורמנית.
בית הכנסת העתיק של קנטרברי הוא בית כנסת הבנוי בסגנון התחייה המצרית והוא אחד משניים כאלה בעולם שעדיין ניצבים על תילם. כיום בית הכנסת משמש כחדר מוזיקה בבית הספר "קינג'ס סקול".
בנוסף בעיר יש מספר מוזיאונים.
אליהו ובן האלמנה
מצפה אבי&quot;ב
מִצְפֵּה-אָבִי"ב הוא יישוב קהילתי בגליל התחתון, בתחומי המועצה האזורית משגב. היישוב נוסד בל"ג בעומר 1981, בסמוך ליישובים הערבים טמרה ואעבלין.
היישוב נקרא על שם הגאוגרף וההיסטוריון אברהם יעקב ברוור.
היסטוריה.
המצפה הוקם לצד עשרות יישובים קהילתיים נוספים, חלקם בשטח המועצה האזורית "משגב", כחלק ממבצע "יהוד הגליל" ובשלב הראשון התגוררו בו שלוש משפחות.
במרץ 1988 החלו בבניית בתי הקבע של היישוב. מספר המשפחות בתכנון הסופי הוא כ-600 משפחות. הכבישים המובילים למצפה אביב הם מפותלים, לא נוחים והכשרתם הייתה בעייתית ויקרה.
חברה ותרבות.
במצפה אביב ישנו מספר קטן של מבנים ציבוריים לרווחת התושב כמו שני מגרשי ספורט רב-תכליתיים, מבנים קהילתיים, שירותי מכולת ודואר. ביישוב ישנה חוות סוסים וכן חוות כבשים קטנה. בקרבת היישוב ממוקם בוסתן נוף משותף.
נווה מנחם
הפני השחור
הפני השחור (Penny Black) הוא בול הדואר הרשמי הראשון שהונפק על ידי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד ב-1 במאי 1840, השימוש בו החל מה-6 במאי. השימוש בבול זה היה תחילתה של הרפורמה במערכת הדואר הבריטית אשר יצרה לראשונה את מערכת הדואר המקובלת מאז ועד היום בעולם כולו. לפיכך נחשב הפני השחור לבול הדואר המודרני הראשון בעולם.
היסטוריה.
הרעיון של בול נדבק שיציין תשלום מראש על שליחת דבר דואר היה חלק מהצעתו של רולנד היל, בשנת 1837, לרפורמה במערכת הדואר הבריטית. באותם ימים עלות הדואר הוטלה על המקבל, וחושבה לפי מספר הדפים והמרחק שעבר דבר הדואר. שיטה זו יצרה סרבול, בזבוז וחוסר יעילות; כל דבר דואר היה חייב להיות רשום, התעריפים המורכבים איפשרו שחיתויות, ומכתבים רבים לא נמסרו ליעדם מחוסר רצון או יכולת של המקבל לשלם את תמורתם. בנוסף, הדואר היה גלוי וחשוף לריגול, דבר שהקטין את בטיחות השימוש בו. היל טען כי שירות הדואר יקר בעיקר בגלל הביורוקרטיה שנדרשה בשיטה הקיימת, וכי שירות אמין, מהיר וזול יותר יתרום לפיתוח המסחר והתעשייה בממלכה.
מערכות משלוח דואר שעשו שימוש בבולים נדבקים התקיימו עוד לפני הפני השחור. יש ראיות לשימוש מוקדם בבולים לתשלום על דואר באוסטריה, שוודיה, וביוון, וסביר להניח כי היל הכיר את הרעיון ולא המציא אותו. אולם שלא כמו הפני השחור, בולים אלה לא היו חלק ממערכות דואר ממלכתיות, ולא האריכו ימים; מערכת הדואר הממלכתית הבריטית היא הראשונה שעשתה שימוש בבולים לציון תשלום על דברי דואר בכל רחבי בריטניה, וממשיכה בכך עד היום. השיטה הועתקה על ידי מדינות אחרות והתפשטה במהירות בכל העולם. עד היום, הבולים הבריטיים הם היחידים ששם המדינה לא רשום עליהם; במקום זאת, הבולים הבריטיים מעוטרים בתמונה או צללית המלך או המלכה במקום כלשהו על הבול.
עיצוב הבול.
על הבול מופיע רישום של ראשה של הנסיכה ויקטוריה (שהייתה לימים מלכה) המבוסס על פסל של האמן ויליאם וואיון שהוכן בשנת 1834, כאשר ויקטוריה הייתה בת 15. דמות הנסיכה המבוססת על הפסל הוטבעה על מדליה ששימשה להנצחת ביקורה של הנסיכה ויקטוריה בסיטי של לונדון לאחר הכתרתה בשנת 1837, והדמות המודפסת על הבול הועתקה מן המדליה.