המהדורה השנייה של הספר ראתה אור בשנת 1930 בהוצאת "שיר השירים". הייתה זו מהדורה של הספר עם הטקסט בגרמנית, צרפתית או עברית. לכריכת מהדורה זו היה מספר לא ידוע של וריאציות. חלק מן העותקים נכרכו בכריכת בד או עור, שחזרה על העיצוב של מהדורת 1923, אולם אחרים נכרכו באריג סקאי, עליו מוטבעת דוגמת בלט של שריגי פרחים, ומשובץ בה תבליט נחושת עם דמותה של מלכת שבא, כפי שהוא מופיע ב"מסגרת עם מלכת שבא ותרנגול הבר" (שנות ה-20).
מהדורות שלישית של הספר ראתה אור בהוצאת "שולמית" (1950), הוצאה עצמית אותה ייסד רבן עוד ב-1930. בנוסף, הופיעו האירוים בפורטפוליו "התנ"ך" בהוצאה זו. בשנת 2001 פורסמה מהדורה רביעית בהוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות ויד יצחק בן-צבי, לרגל תערוכתו הרטרוספקטיבית של רבן במוזיאון.
בשנת 1957 הוצג הספר או איוריו בתערוכה של רבן ויעקב איזנברג, שהתקיימה בבית האמנים בתל אביב-יפו. בשנת 1982 הוצגו חלק מן האיורים המקוריים בתערוכת יחיד של רבן שנערכה ב"גלריה דבל" בירושלים. חלק נוסף הוצג בתערוכה "זאב רבן: סימבוליסט עברי" (2001) במוזיאון תל אביב לאמנות. חלק מאיורי הסדרה המקוריים נמצאים כיום באוסף ליליאן ומרטין סטיינברג (ניו-יורק). מתווים נוספים נמצאים באוספים פרטיים שונים בישראל ובעולם.
פרשנות.
איורי "שיר השירים" של רבן, מתמקדים בתיאורי האהבה של מגילת "שיר השירים". אף על פי שהם משובצים בסמלים יהודיים, הרי רוח העבודה היא חילונית, ואף מכילה תיאורי עירום נשי. האיורים השונים בנויים במתכונת של מעין "שטיח" או דף מאויר של כתבי קודש נוצריים. במרכז הקומפוזיציה מתואר מפגש אוהבים. בת-שבע גולדמן אידה טענה כי רבן בחר להסתמך על פרשנות של הטקסט, המעמידה דמות של רועה ושל ומלך, המתחרים על ליבה של השולמית. בלוח "קול דודי הנה זה בא", לדוגמה, מופיע הגבר בדמות ערבי הלבוש בגדים מזרחיים ומביט אל השולמית הנמצאת מעבר לחומה. לעומת זאת, בלוח "ישקני מנשיקות פיהו" מופיע תיאור של הרמון ובמרכזו דמות מלך ובת זוגו, הלבושה בגד מזרחי החושף את שדיה. רבן מרחיב את דמותם של הגבר והאשה באיורים באמצעות אטרביוט וייצוג נוסף בדמויותיהם של אריה ואילה.
לצד הדמויות מקדיש רבן מקום נרחב לתיאורי טבע. לצד עצים ופררחים נעשה, בחלק מן הלוחות, שימוש בדגם של שריגים למילוי משטחים. בלוח "לכה דודי נצאה השדה" ובעמוד השער של הספר, לדוגמה שטח איור זה מחולק בין שריגים של גפן לשריגי רימון. ב"קול דודי הנה זה בא" מחולק דגם הצמחי בין תאנה לגפן. מוטיבים צמחיים אלו נושאים השפעות של האר נובו האירופי, וייתכן אף של קרמיקה ארמנית.
על פי אליק מישורי, תיאורי טבע ו-"פסטורליה" אלו שואבים השראתם מתיאור "גן האהבה" המופיע בחיבורו של בוריס שץ "ירושלים הבנויה" (1918), שראה אור בשנת 1924 מלווה באיור של רבן. גדעון עפרת ראה בתיאורי הגן, לא ייצוג של מקום תחום ונבדל, כי אם ביטוי אידאי של ארץ-ישראל כולה.
כבר בעת פרסומו, נתפש הספר כביטוי "ארצישראלי" לתנ"ך. במאמר משנת 1923 טען מרדכי נרקיס כי איורי הספר מהווים דוגמה לפרשנות מקומית לשיר השירים, כזו הנסמכת על סינתזה של מסורות דקורטיביות שונית עם השפעת הישיבה של האמן בארץ-ישראל. לעומתו, פרשנותו המאוחרת של יגאל צלמונה ראתה באיורים ביטוי לשילוב שבין תפיסה "מערבית" ל"מזרחית", האופייני ליצירות "אוריינטליסטיות" אחרות מן התקופה.
דוגמה לשילוב זה ניתן למצוא בלוח "הנך יפה רעייתי". צלמונה ראה בקומפוזיציה עצמה של הלוח, המאזכרת סידור של שטיח פרסי, עם חללים חלקים, האופייניים לאמנות מערבית, כביטוי לשילוב זה. במרכז הלוח מתואר גבר ערבי לובש גלבייה וחובש כאפיה, ואילו השולמית מתוארת עירומה וחובשת לראשה כיסוי דמוי כאפיה. הם נמצאים במעין מרפסת, שעל חומתה חקוק מגן דוד ועיטור צמחי. סביב תיאור מרכזי זה, יצר רבן 10 תיאורים משניים, כמעיין וינייטות, השואבות את השראתן ממקורות תרבותיים שונים, כגון חלון רוזטה וזוג יונים השותות מקערת מים, שמקורן בתולדות האמנות האירופית; תיאור מגדל דוד, ענף רימון ועדר עזים ליד עץ תמר, הלקוחים ממסורת יהודית-ארצישראלית, ואשה ליד זוג אילות, שחוקרים הצביעו על קרבתו לפסל "אשה עם אילות" (1912-1911) מאת ז'אק ליפשיץ.
הביקורת המרכזית נגד הספר נכתבה על ידי אביגדור המאירי במאמר בעיתון "דואר היום" (1923) המאירי תקף את אותו שילוב בין "מזרח" ל"מערב", בטענה כי הוא יוצר דקדנס, הממעיט ביופי המונומנטלי המזרחי, לעומת היופי המערבי ה"נעים אבל מוקטן". בנוסף תקף המאירי גם את אופיים של האיורים, אותם ראה כסימבוליסטים. באשר לאיכותם כתב המאירי כי "הרבה מתפעלים יש לו בינינו בארץ-ישראל. אך אלה ודאי שלא ראו מעולם שום גלריה חדשה באירופה [...] ואם תניחו לרגע שיש ביצירות אלו מרוחו של ׳בצלאל׳ - הרי לפי האמור יוצא שרק רוח אחד יכול להיות בהן, רוח המשמרות האדוקה והממיתה. וזה בוודאי שלא ייכתב לשבחו של ׳בצלאל׳.
Love Somebody
Love Somebody (בעברית: לאהוב מישהו) הוא סינגל של להקת הפופ רוק האמריקאית מארון 5. השיר יצא לאור ב-14 במאי 2013, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Overexposed. את השיר כתבו אדם לוין, נתנאל מוטה, ראיין טדר ונואל זנקנלה, תוך שראיין ונואל שימשו גם כמפיקים שלו.
עם יציאתו השיר זכה להצלחה מכובדת במצעדים והפך ללהיט הטופ 10 הרביעי מבין האלבום במצעד הבילבורד הוט 100. בנוסף להצלחתו, השיר זכה לביקורות מעורבות של מבקרי מוזיקה ששיבחו את הרכבו, וקשרו אותו ליצירותיו של קולדפליי, אך מתחו ביקורת על הפקתו ועל שירתו של לוין. בעקבות יציאת האלבום, עקב הורדות דיגיטליות רבות, הגיע השיר למקום התשיעי במצעד הסינגלים בדרום קוריאה.
באמצע 2011, מארון 5 החלו לעבוד על אלבום האולפן הרביעי שלהם. אחד מחברי הלהקה, ג'יימס ולנטיין שוחח בריאיון עם בילבורד וחשף את תוכניותיהם להוציא את אלבום האולפן הרביעי שלהם בתחילת 2012. ב-22 במרץ 2012, פרסמה הלהקה סרטון יוטיוב ובו מספר סצנות המראות את הלהקה באולפן, ומקליטה את האלבום. ב-26 ביוני 2012, האלבום יצא בשם, Overexposed.
אדם לוין כתב יחד את השיר "Love Somebody" עם הזמר נתנאל מוטה, נואל זנקנלה ראיין טדר הסולן של ואן ריפאבליק, ראיין טדר. השניים האחרונים הפיקו אותו וסיפקו גם תכנות ומפתחות. טדר וזנקנלה גם כתבו והפיקו יחד שיר נוסף, "Lucky Strike". השיר עצמו הונדס על ידי סמית' קרלסון באולפני הפטריוט בדנבר ונוח "תיבת הדואר" פאסובוי באולפני קונוויי בלוס אנג'לס; אריק איילנדס שימש כעוזר ההנדסה. סרבן ג'ניה ערבב את השיר באולפני Mixstar בחוף וירג'יניה. ג'ון הנס שימש כמהנדס לתמהיל ואילו פיל סייפורד כעוזר ערבוב.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר צולם ב-16 בינואר 2013 והופץ דרך VEVO ב-21 במאי. הקליפ בוים על ידי ריץ 'לי. הקליפ מציג את אדם לוין ואמילי ראטקובסקי כשני אוהבים, כאשר חברי הלהקה מכוסים כולם בצבע אפור. לוין מצייר את עצמו בהתחלה מרקע בצבע לבן טהור ולאורך הקליפ דומותו מופיעה וראטויובסקי לפניו.
הסצנות האחרונות מציגות את כלי הנגינה של חבר הלהקה כשהם מכוסים צבע ומנגנים, ילדה רוקדת בפיתוי ולוין ואהבתו מעניינות בחיבוק נלהב - והכל מכוסה בצבע אפור. בסצנה האחרונה, לוין הופך את מה שעשה, מסיר את כל הצבע מהזירה ולא משאיר אחריו זכר.
מיקומי שיא.
עם הוצאתו של Overexposed, ועקב הורדות דיגיטליות רבות, "Love Somebody" עלה לראשונה בתרשים הבינלאומי של גאון דרום קוריאה במספר שמונה ב־24 ביוני 2012, עם מכירות של 35,892 עותקים דיגיטליים. בשבוע שלאחר מכן הוא נפל למספר 15 ומכר 16,752 עותקים נוספים. נשאר על 100 הראשונים של התרשים במשך שמונה שבועות. השיר עלה לראשונה במספר 54 ב-בילבורד הוט 100, והגיע למקום מספר 10, והפך את אלבום האולפן הראשון של "Overexposed" Maroon 5 שהפיק ארבעה סינגלים טופ Top. החל מיוני 2014, השיר מכר 1,694,000 עותקים בארצות הברית.
טופרכיה
טופרכיה (ביוונית: τοπαρχία, "מקום"), הוא מונח יווני למחוז. הוא החל כמונח למושל מחוז והושלך בהמשך על הטריטוריה עצמה בה הפעיל הטופארך (τοπάρχης, טופארכס) את סמכותו. בתקופה הביזנטית המונח התגלגל לשליטים עצמאיים או עצמאיים למחצה בפריפריה של העולם הביזנטי.
ממלכת תלמי.
מקורו של המונח בתקופות ההלניסטיות, כאשר טופוס (τόπος, "מקום") הוקמה כיחידה מנהלית, במצרים התלמיית. המונח רווח גם בקרב הסלווקים והאטלידים, אך במידה פחותה בהשוואה למצרים. ה"טופוס"ים התלמיים כללו מספר כפרים ("komai" ברבים "Komē") תחת טופארכיה שהיוותה מחלקת משנה של הנומוס, אשר מנוהלת על ידי אסטרטג (strategos). במצרים התלמית, הטופרכיות היו בדרך כלל מצריות, והיו אחראיות על מינהל ועל גביית מיסים, ממש כמו ה"נומארכים" ביחס ל"נומוס"ים, וה"קומארכ"יות ביחס ל-Komē.
בתקופה ההלניסטית היו באזור ארץ ישראל הטופרכיות: "Gaulanitis" (הגולן), "Galilaia" (הגליל), "Samaraia" (השומרון), "Judaia" (יהודה), "Peraia" (פראיה) ו"Idumaia" (אדום). המונח נשאר בשימוש גם בזמן האימפריה הרומית, עבור מושל מחוז באזורים אלו.
אריוס (פילוסוף)
אריוס (ביוונית: Ἄρειος) או אריוס דידימוס היה פילוסוף אלכסנדרוני מהאסכולות הפיתגוראית או הסטואית, שחי במאה ה-1 לפנה"ס. במשך תקופה מסוימת הוא היה "הפילוסוף האישי" של הקיסר הרומי אוגוסטוס.