האירידיולוגיה המודרנית ממעטת להשתמש במפות קשתית ומאבחנת מבנים מולדים על פי קונסטיטוציות. שיטה זו פותחה ביותר על ידי פרופ' שמידט בגרמניה. הטענה היא, שעל פי שיטה זו, ניתן לזהות על פי המבנה המולד של הקשתית את הנטיות הגנטיות של האדם. על פי מבנה זה, ניתן להזהיר את האדם מפני מחלות שעשויות לבוא לידי ביטוי אצלו וכמו כן, ניתן להמליץ לו על שינויים בתזונה שמתאימים למבנה הגנטי שלו ועל שינויים באורח החיים. ישנם מבנים רבים של עיניים והאירידיולוג בשיטה המודרנית צריך להכיר את המבנים השונים ואת המשמעות שלהם ולהתאים את מבנה עיני הנבדק למבנים כפי שהוא מכיר. הטענה שעומדת בבסיס שיטת הקונסטיטוציות היא שהקשתית עוברת שינויים איטיים ולכן מצביעה בעיקר על נטיות ומבנה גנטי ואינה משקפת נאמנה מחלות, פציעות או תהליכים מהירים. אירידיולוגים שמשתמשים בקונסטיטוציות כשיטה עיקרית, טוענים בדרך כלל שהאירידיולוגיה איננה מסוגלת לאבחן מחלות.
אירידיולוגיה ממוחשבת.
ישנם אירידיולוגים המשתמשים במצלמה או במכשיר מיוחד הנקרא אירידיוסקופ על מנת לצלם את הקשתית. הצילום יכול לעזור לאירידיולוג לראות טוב יותר את הסימנים השונים בקשתית וכמו כן לשמש לצורכי תיעוד ומעקב. חלקם טוענים שניתן לראות בקשתית סימנים זעירים בעזרת אירידיוסקופ, שכמעט לא ניתן להבחין בהם באמצעות פנס וזכוכית מגדלת. מטבע הדברים, אירידיולוגים המשתמשים באירידיוסקופ או מצלמים את העין במצלמה, שמים דגש רב יותר על השימוש במפות הקשתית לעומת השימוש בשיטת הקונסטיטוציות. ישנם אירידיולוגים החוששים ששימוש באירידיוסקופ עלול לגרום לעומס נתונים שיפגע באבחון ויגרום להמלצות רבות מדי שאינן נכונות ואולי אף סותרות. בשנים האחרונות החלו לפתח תוכנות מחשב שאמורות לפענח בעצמן את הסימנים בקשתית העין אך תוכנות אלו מתאימות לאבחון על פי מפות קשתית ואינן מתאימות לשיטת הקונסטיטוציות.
בדיקות נוספות שעורך האירידיולוג.
על אף שאירידיולוגיה בהגדרתה כוללת רק אבחון על פי קשתית העין, אירידיולוגים רבים משתמשים בשיטות נוספות במהלך האבחון ומכנים אותן לעיתים גם בשם "אירידיולוגיה", כמו: אבחון בלובן העין, אבחון על פי האישון ואבחון על פי סימנים בסביבות העין. מדובר בסימנים נוספים שיכולים לעזור לאירידיולוג מבלי לדרוש ממנו מאמץ נוסף. מסיבה זו, ישנם אירידיולוגים שרוכשים ידע נוסף בתחומי משנה אלה, אם כחלק ממהלך הלימודים ואם כהשלמה עצמית במקומות שנושאים אלו לא משולבים במסגרת הלימודים.
בנוסף, מרבית האירידיולוגים משתמשים גם בבדיקות מעבדה כהצלבה לאבחון האירידיולוגי. לטענתם, האבחון האירידיולוגי משתלב טוב עם בדיקות מעבדה ובדיקות המעבדה יכולות לתת את השלמת התמונה.
ביקורת.
מרבית הרופאים אינם מקבלים את השימוש במפות קשתית ואת האירידיולוגיה כשיטת אבחון של מצב קיים. מבקרי השיטה מתריעים מפני הסכנה שבאבחון שגוי ומכך שאבחון על ידי אירידיולוג עלול להניא את הנבדק מאבחון על ידי רופא.
מחקרים מדעיים מבוקרים היטב אודות שיטת האירידיולוגיה לא מצאו מובהקות סטטיסטית לשיטה. לדברי ארנסט:
במחקר שהתפרסם ב"כתב העת הבריטי לרפואה" ב-1988, בחנו החוקרים את יכולת האבחנה של מחלה בכיס המרה בעזרת אירידיולוגיה. החוקר פאול ניפצ'ילד מאוניברסיטת לימבורג במאאסטריכט בחר 39 חולים שעמדו לעבור למחרת ניתוח כריתת כיס המרה, עקב חשד לאבני מרה. כמו כן, בחר אנשים ללא מחלה בכיס המרה, לשימוש כקבוצת ביקורת. קבוצה של חמישה אירידיולוגים בחנה סדרת שקפים של קשתיות של אנשים משתי הקבוצות. האירידיולוגים לא הצליחו להבחין נכונה בין החולים עם בעיות כיס המרה, לאנשים הבריאים. האירידיולוגים איבחנו 49% מהחולים כבעלי בעיה בכיס המרה, ו-51% מהם כבריאים. בקרב קבוצת הביקורת איבחנו 51% כחולים, ו-49% כבריאים. החוקר סיכם: "המחקר מראה כי אירידיולוגיה אינה כלי דיאגנוסטי יעיל".
מבקרי השיטה טוענים כי הקשתית כמעט ואינה משתנה במהלך חיי האדם. לטענתם, אין עדויות לשינויים בקשתית מעבר לשינויים בפיגמנטציה בשנות החיים הראשונות, ומחלות עיניים כמו גלאוקומה בשלבי חיים מאוחרים יותר. יציבות זו בתבנית הקשתית עומדת בבסיס שיטות זיהוי קשתית, המשמשות לזיהוי בני אדם, בדומה לטביעות אצבעות. מעבר לכך, שינויים קטנים בתאורה ובמיקום יכולים ליצור תמונה שונה של העין גם ללא שינויים בקשתית.
סימני קשתית בשימוש הרפואה.
סימנים מסוימים בקשתית העין משמשים כאבחון גם ברפואה וברפואת החירום. כדוגמה לכך ניתן להזכיר את טבעות קייזר-פליישר שעשויות להיות הסימן הראשון למחלת וילסון או את קשת הזקנה שעשויה לעזור באבחנה מבדלת במקרים של כאבים בחזה.
ויליאם בירד
ויליאם בירד (באנגלית: William Byrd; 1543 - 4 ביולי 1623) - מלחין אנגלי בתקופת הרנסאנס, נחשב לאבי המוזיקה האנגלית.
חייו.
בירד נולד בשנת 1543 במקום לא ידוע באנגליה. בשנת 1563 כיהן כנגן העוגב ומנהל המקהלה בקתדרלת לינקולן. בשנת 1572 הצטרף לקפלה המלכותית בתור זמר. באותה שנה התמנה לנגן העוגב באותה קפלה ביחד עם מורו תומאס טאליס, אף הוא מלחין ידוע באותה תקופה. בשנת 1575 קיבלו שניהם כתב הרשאה מלכותי להדפסה ולמכירה של תווים. בשנת 1578 עקרה משפחתו של בירד להרלינגטון בעקבות רדיפות הקתולים (משפחתו של בירד הייתה קתולית אדוקה). בשנת 1581 נערך חיפוש בביתו של בירד והוא נקנס על אמונתו. בשנות ה-90 של המאה של המאה ה-15 עבר בירד לאסקס וחי שם עד מותו בשנת 1623.
יצירתו.
בירד הלחין בתקופתה של אליזבת הראשונה, תור הזהב של המוזיקה החילונית. למרות היותו קתולי אדוק, עובדה שמופיעה גם ביצירותיו, המלכה האנגליקנית הייתה בדרך כלל סובלנית כלפי אמונתו של בירד.
אמונתו התבטאה במיסות ובמוטטים שכתב, הידועות שבהן הן: המיסות לשלושה, ארבעה וחמישה קולות, "הלל לגוף האמיתי" (מוטט), ורבים אחרים.
למרות אמונתו הקתולית, בירד הלחין גם המנונים לכנסייה האנגליקנית, כמו: "בוא אלי, צער, לנצח" ו"עבודת הקודש הגדולה".
מלבד מוזיקה קולית, כתב יצירות כליות רבות, בעיקר לוירג'ינל ולקונסורט ויולים. ביצירותיו לווירג'ינל מתבלטות סדרות של וריאציות, חלקן מבוססות על מנגינות עממיות ובלדות וכן ריקודים (בדרך כלל צמדים של פוואן וגאליארד). כמו כן יש לציין מספר יצירות תוכניתיות כמו "הקרב" או "הפעמונים", יצירות קונטרפונקטיות כמו פנטסיות ויצירות ליטורגיות. ביצירותיו לקונסורט ויולים יש לציין פנטסיות בשלושה, ארבעה, חמישה וששה קולות, יצירות המבוססות על קנטוס פירמוס כמו למשל In Nomine וכן ריקודים.
וויליאם בירד
מיכל עדן
מיכל עדן (נולדה ב־7 בינואר 1969) היא עורכת דין ישראלית ופעילה מרכזית למען זכויות להט"ב בישראל. בין השנים 1998–2003 כיהנה כחברת מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מרצ תל אביב-יפו. עדן פעילה פוליטית וחברתית המזוהה בעיקר עם המאבק הפמיניסטי והלהט"בי.
כיום שותפה במשרד עורכות הדין עירא הדר ומיכל עדן המתמחה בזכויות קהילת הלהט"ב, וכן במעמדן המשפטי של מגוון המשפחות האלטרנטיביות. כעורכת דין עדן מסייעת לחברי וחברות קהילת הלהט"ב בשלל תחומים, לרבות פונדקאות, זוגיות גאה, הורות להט"בית, אימוץ להט"בי, אפוטרופסות, הסדרת מעמדם של בני זוג זרים, זכויות כלכליות בתחום העבודה והפנסיה. במסגרת פעילותה המשפטית, הובילה גם לתקדימים פורצי דרך למען הקהילה הגאה.
קורות חייה.
מיכל עדן נולדה בשנת 1969 בהרצליה. בגיל 22, החלה להתנדב באגודת הלהט"ב. לאחר מכן הצטרפה לארגון קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית), והייתה אחת הפעילות הבולטות בארגון. עדן התנדבה גם במרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל אביב. לאחר רצח רבין הצטרפה למרצ והחלה בפעילות פוליטית בפורום הנשים של מרצ ובפורום "גאות" לזכויות הלהט"ב במפלגה.
בשנת 1998 נבחרה למקום השני ברשימת מרצ למועצת עיריית תל אביב-יפו, ולאחר הבחירות המוניציפליות הייתה לחברת מועצת העיר. בכך, הייתה עדן נבחרת הציבור המוצהרת הראשונה של קהילת הלהט"ב. בשנת 2000 נבחרה להיות יושבת ראש פורום "גאות" - הפורום לזכויות ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרס של מפלגת מרצ.
כחברת מועצת העיר ארגנה את העצרת היחידה לזכר נפגעי מהומות אוקטובר, הנציחה נשים מנהיגות בשמות רחובות העיר תל אביב-יפו, יזמה שריון לנשים בדירקטוריונים של תאגידי העירייה (ל-30%, לאחר מכן יעל דיין העלתה את השריון ל-40%). בנוסף, הצליחה להשוות את הרישום והזכויות של בני זוג מאותו המין בשירותים העירוניים לאלה של בני זוג ממינים שונים, דבר שהרגיז את האוכלוסייה הדתית בעיר והיווה תקדים, שכן הייתה זו הפעם הראשונה שרשות מקומית בישראל הכירה בבני זוג מאותו המין.
הפרויקט הגדול ביותר של עדן בעירייה היה "בית דרור" בנווה צדק: הוסטל לבני נוער להט"ב שסולקו מביתם עקב נטייתם המינית או השתייכותם המגדרית. בבית זה יכולים אותם נערים לשהות עד גיל 18, תוך כדי פעילות גישור מטעם המוסד על מנת לחדש את הקשר עם המשפחה. בנוסף דואגים להשאיר את בני הנוער במסגרת של לימודים או עבודה, במידת האפשר. המוסד ממומן על ידי עיריית תל אביב-יפו ומשרד הרווחה. כאשר נפתח המוסד נתלו פשקווילים בשכונת נווה-צדק עליהם נכתב "סכנה לילדי העיר" וססמאות נוספות בגנות "בית דרור".
בשנת 2003 התמודדה על מקום ברשימת מרצ בבחירות לכנסת, אולם הגיעה למקום ה-32 הלא ריאלי. לאחר הפסקה של כשנתיים בפעילות פוליטית לצורך לימודי משפטים, התמודדה גם לקראת בחירות 2006 כמועמדת היחידה מקהילת הלהט"ב במרצ אך נבחרה למקום ה-16, הלא ריאלי.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכתה עדן להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
מכונת צילום