הרונדו הוא גם שם של ריקוד אותו רוקדים במעגל (Round), כחלק מסוויטה.
כמו כן יש המשתמשים במונח רונדו לתיאור אופי של מוזיקה - מוזיקה מהירה (Allegro). שימוש זה נעוץ בכך שקצבם של רבים מהרונדואים הוא מהיר. יתר על כן, אף על פי שקיימות יצירות איטיות שלהן מבנה של רונדו, מרבית המלחינים המודרניים אינם מחשיבים אותן כרונדו לכל דבר.
דוגמה לצורת הרונדו ניתן לראות בקונצ'רטו מאת יוזף היידן לחצוצרה ולתזמורת. הפרק השלישי בקונצ'רטו זה בנוי בצורת רונדו. מבנה הפרק: א-1: התזמורת מבצעת את הנושא, א-2: הסולן מצטרף בחזרה על הנושא, ב, ג, א-2 (בו הסולן משתתף),ב, קודה; למרות המפעם של הקונצ'רטו (אנדנטה), הוא נחשב כרונדו לכל דבר.
העתק
הֶעְתֵּק (קרוי גם שבר) הוא מונח בגאולוגיה מבנית, המתאר סדק שנוצר בסלעים של קרום כדור הארץ עקב לחצים הגורמים בין השאר לתזוזה בגושי הסלע שמשני צדי הסדק, זה לעומת זה. אורך הסדק - המכונה מישור השבירה - יכול לנוע בין מספר סנטימטרים לכמה מאות קילומטרים, ובאופן מקביל גם התזוזה בין גושי הסלע משני צדי הסדק יכולה להיות בין מספר סנטימטרים לכמה מאות קילומטרים.
תזוזה כזו יכולה להתרחש כזחילה רציפה, או כסדרה של קפיצות עוויתיות של כמה מטרים כל פעם במשך מספר שניות. ההפסקה הארוכה בין קפיצה לקפיצה נובעת מהחיכוך שבין גושי הסלע העוצר את התזוזה, עד שהלחץ שגרם לתזוזה הולך וגדל ולבסוף מתגבר על החיכוך וגורם לקפיצה נוספת. הסיבה לכך שברגע שיש קפיצה היא גדולה, היא שחיכוך סטטי יותר חזק מחיכוך קינטי, כלומר - כל עוד העתק לא זז ההתנגדות גבוהה, ברגע שהוא מתחיל לזוז ההתנגדות יורדת, והוא יכול לזוז יותר. רוב רעידות האדמה מתרחשות עקב תופעה זו.
לעיתים יוצרים הלחצים אזור העתק המורכב ממספר רב של סדקים בחגורה שרוחבה כמה מאות מטרים. פיזור ההעתקים על פני כדור הארץ אינו אחיד. בשטחים נרחבים אין בכלל שברים בעוד שבאזורים אחרים יש מספר רב מאוד של שברים. לפעמים יכולה שכבת קרקע עבה להסתיר את העובדה שמתחתיה מצוי העתק.
תהליך התזוזה יכול לגרום להחלקת הפנים של מישור השבירה או לריסוק של גושי הסלע בנקודת השבר, תהליך היוצר חומר דק־גרגיר במקרה אחד, או גושי סלע הקרויים ברקצייה של שבר (העתק).
כיוון התזוזה.
מישור השבירה יכול להיות מאונך, מאוזן או נטוי בזווית מסוימת. אף שזווית של מישור שבירה מסוים נוטה להיות אחידה, היא יכולה להשתנות בצורה משמעותית במקומות שונים לאורך הסדק. נוהגים למדוד את נטיית מישור השבירה בצורה דומה למדידת נטיית שכבות גאולוגיות, כלומר בעזרת כיוון המישור (strike, קו החיתוך האופקי בין מישור השבירה למישור אופקי דמיוני) ונטיית המישור (dip, זווית הנטייה של מישור השבירה יחסית למישור האופקי).
גושי הסלע שמשני צדי הסדק יכולים לזוז לאורך מישור השבירה בכיוונים מרחביים שונים. נוהגים להבחין בין תנועה קווית – גושי הסלע נעים זה כלפי זה אנכית, אופקית או אלכסונית, אבל מבלי לשנות את הזווית ביניהם לתנועה סיבובית שבה בנוסף משתנה גם הזווית המרחבית שבין הגושים, תנועה היוצרת תופעה הקרויה "שברי מספריים".
את גושי הסלע משני צדי השבר נוהגים לכנות על פי מקומם יחסית אחד לשני. הגוש העילי מכונה גוש תלוי (hanging wall או headwall) והגוש התחתי מכונה גוש בסיס (footwall). מקור כינויים אלו בשפתם של הכורים שכן פירי מכרות רבים נחפרו לאורך מישורי השבירה וכינויים אלו ציינו לכורה את הסלע שמעליו ואת הסלע שעליו הוא דורך.
מיון העתקים.
השיטה המקובלת למיון שברים (העתקים) מתבססת על זווית הנטייה ותנועתם היחסית של הגושים האחד כלפי השני.
מבחינים בין העתק הסטה אנכית, אופקית ואלכסונית:
העתק הסטה אנכית.
בהעתק אנכי תנועת הגושים היא אנכית, כלומר כלפי מעלה או מטה ביחס לגוש המקביל.
העתק הסטה אופקית (העתק חילוף).
(Strike-slip, transcurrent, wrench or lateral fault) בסוג שבר זה עיקר התזוזה בין שני הגושים היא אופקית, אם כי תיתכן גם עלייה או ירידה של אחד הגושים תוך כדי התזוזה, כשתנועה זו קטנה בהרבה בהשוואה לתזוזה האופקית. הגורם לשבר כזה הוא מתח בכיוון משיק, היוצר בדרך כלל מישור שבירה מאונך ואז תזוזת גושי הסלע נעשית במקביל אליו, משני צדדיו. דוגמה לסוג שבר זה הוא העתק סן אנדראס בקליפורניה, שמעריכים כי נע מאז היווצרו כ-400 קילומטר. שבר זה גרם לרעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906), כאשר חלה תזוזה של כ-6 מטר בין שני גושי הסלע. דוגמה נוספת לשבר כזה הוא השבר הסורי אפריקני שנע כ-100 קילומטר.
נוהגים להבחין בין העתק הסטה אופקי ימני להעתק הסטה אופקי שמאלי. כשצופה עומד על גוש מצדו האחד של קו השבר, ורואה כי המשכו הישיר של הגוש עליו הוא עומד מצוי מימין לו, זהו שבר ימני - ואם משמאלו, זהו העתק שמאלי. דוגמאות: שבר סן אנדריאס הוא העתק הסטה אופקי ימני, בעוד השבר הסורי-אפריקני הוא העתק הסטה אופקי שמאלי. כך למשל, המקום המקביל לבקעת תמנע מצדו המזרחי של השבר הסורי־אפריקני מצוי כ-100 ק"מ צפונית לו, בפינון שבירדן.
העתק הסטה אלכסונית.
בהעתק מסוג זה (oblique-slip fault) התנועה היא משולבת - אופקית ואנכית גם יחד.
מבני שבירה.
צרוף של מספר העתקים יוצר לעיתים מבנים גאולוגיים:
קראקוב
Thylacinus cynocephalus
סבל
סבל הוא חוויה של תחושה לא נעימה הנגרמת לאדם, כל כאב פיזי או נפשי. היא מרכיבה את הבסיס השלילי של התנסויות שכליות (רגשות, תחושות, מצבי רוח, סנטימנטים), בעוד שהנאה או אושר מרכיבים של הבסיס החיובי של אותן התנסויות.
יש המבחינים בין סבל גופני וסבל נפשי, זאת על פי מקור הסבל העיקרי, בין אם הוא תהליך גופני או תהליך נפשי. סבל גופני עשוי ללוות תחושות כאב, בחילה, קוצר נשימה, גירוד ועוד. סבל נפשי עלול להיגרם כתוצאה מחרדה, אבלות ובייחוד שכול, שנאה ושעמום.
סבל עלול להתרחש במגוון של עוצמות, החל מסבל פעוט וחולף ועד לסבל אדיר שלא ניתן לתארו במילים. משך הסבל וכן שכיחותו עשויים להשפיע על עוצמתו הכוללת בעיני הסובל.
יחסם של אנשים לסבל עשוי להשתנות בהתאם למספר גורמים: תפיסת עוצמת הסבל, השאלה האם מדובר בסבל נמנע או בלתי-נמנע, סבל מועיל או חסר תועלת, בעל תוצאות מרובות או תוצאות פעוטות, סבל ראוי או בלתי ראוי, סבל הבא מתוך בחירה או שאינו רצוי, סבל מתקבל על הדעת או בלתי מתקבל על הדעת, ועוד.
השימוש במונחים "כאב" ו"סבל", אינו מובחן תמיד ויש לבררו. לעיתים משתמשים בשני מונחים אלה, כמונחים חלופיים וזהים; לעיתים השימוש במונחים אלה הוא כמונחים מנוגדים האחד לשני, לדוגמה: "כאב הוא בלתי נמנע, סבל הוא בחירה", או "כאב הוא גופני, סבל הוא נפשי"; לעיתים מונח אחד מתייחס למכלול בעוד שהמונח השני הוא מקרה פרטי בתוכו, לדוגמה: "כאב הוא סבל פיזי", או "סבל הוא כאב פיזי או נפשי עז"; לעיתים השימוש במונחים אלה הוא במובן שונה לחלוטין.
ניתן לטעון כי יצורים בעלי הכרה סובלים במהלך חייהם, בדרכים מגוונות ולעיתים באופן ניכר. אין תחום ידע בודד העוסק בכל היבטי הסבל, אולם תחומים רבים עוסקים בטבעו של הסבל ובתהליך הסבל, במקורו, בגורמיו, במשמעותו ובחשיבותו ובביטויו האישיים, החברתיים והתרבותיים, בדרכי המענה והריפוי ובשימושים שבסבל.
אגנס הקדושה
אַגְנֶס הקדושה (Agnes), או אגנס מרומא, היא מרטירית מהתקופה הרומית, המוכרת כקדושה בנצרות הקתולית ובכנסיות המזרחיות. יום חגה ב-21 בינואר. היא משמשת בעיקר כפטרונית של הבתולות והגננים, וכן כפטרונית של ילדות, זוגות מאורסים וקורבנות אונס.
לפי האגדה, אגנס, ילדה בת שתים-עשרה שנה, הואשמה בהשתייכות לדת הנוצרית, בזמן הרדיפות של הקיסר דקיוס בשנת 249, או, לפי מקורות אחרים, אלה של ולריאנוס ב-258, או של דיוקלטיאנוס ב-303. האגדה מספרת כי לאחר שסירבה להקריב קורבן לאלה וסטה, הורה הקיסר להפשיטה מבגדיה ולהעמידה במקום שבו הציגו זונות העיר את מרכולתן (לפי אחת הטענות, מאחר שהחוק הרומי אסר על הוצאתן להורג של בתולות). באופן פלאי איש לא העז לחללה; היחיד שהתקרב אליה נפל לארץ ומת. אלא שהנס שנעשה בה לא הצילהּ מהמרטיריום. היא הועלתה על המוקד, וכשהאש לא נגעה בה, פקעה סבלנותו של הנציב הרומי, והוא ערף את ראשה בחרבו.
פולחן הקדושה אגנס עתיק מאוד, וכבר קונסטנטינה, בתו של קונסטנטינוס, הורתה להקים לכבודה כנסייה במקום קבורתה בוִיָה נומנטנה (via Nomentana) ברומא. כנסייה זו נקראת כיום Sant'Agnese fuori le mura (אגנס הקדושה שמחוץ לחומות). כן מוקדשת לה הכנסייה סַנְט'אַנְיֶיזֶה אִין אָגוֹנֶה (S. Agnese in Agone) שבפיאצה נאבונה, אף היא ברומא.
האטריבוט (הסימן המזהה) שלה באיקונוגרפיה הנוצרית הוא טָלֶה, על שום דמיון שמה למילה הלטינית agnus (טלה). כמו כן היא מצוירת לעיתים קרובות עם ענף הדקל שמסמל את המרטיריום.
כיכר נבונה
הוראציוס
אונזער טריבונע
אונזער טריבונע (בתרגום חופשי מיידיש: "הבמה שלנו") היה כתב עת ביידיש שייסדו זאב ז'בוטינסקי, דוד אידר וג'וזף קאואן ((1932—1868) Joseph Cowen מי שהקים את הפדרציה הציונית של אנגליה) בספטמבר 1916, בעיצומם של ימי מלחמת העולם הראשונה.
מטרת המייסדים הייתה לקדם את הרעיון המתהווה להקמת הגדודים העבריים וגיוס לפחות 1000 יהודים אליהם עד למועד ספציפי, 25 באוקטובר 1916.
עורכו הראשון של העיתון היה מאיר גרוסמן, ששנה קודם לכן עזב את העיתון היידישאי אותו ערך עד אז בקופנהגן ובין הכותבים בו נמנה אשר ביילין. מרכזו ישב בלונדון אך הייתה לו תפוצה בקהילות אירופה. המממן היה ג'וזף קאואן.