כפפות חסרות כיסוי לאצבעות היד מאפשרות שימוש גמיש יותר באצבעות, כך למשל למעשנים או לנגנים. קיימות כפפות חסרות כיסוי לאצבעות אף לרוכבי אופניים. קיימות כפפות המכילות שרוול המכסה את הזרוע, או את חלקה.
כפפות יוצרו מחומרי מגוונים הכוללים כותנה, צמר, עור, גומי, לטקס, נאופרן (Neoprene) וחוטי מתכת ארוגים. קיימות כפפות מודרניות עשויות מקבלר (Kevlar) המגינות על כף היד מפני חתכים. כפפות המחוברות לשרוולים הם חלק בלתי נפרד מחליפות לחץ ומחליפות חלל. כפפות המצויות בחליפות חלל חייבות לשלב עמידות גבוהה ביותר והגנה מן הסביבה העוינת עם מידה של גמישות וחדירות לתחושת מישוש, המאפשרת לאסטרונאוט לבצע את מלאכתו.
כפפות מסוגים שונים מיוצרות ברחבי תבל. רוב הכפפות האופנתיות היקרות ביותר עדיין מיוצרות בצרפת וחלקן בקנדה. כפפות גברים זולות יותר מיוצרות במדינת ניו יורק. העיר גלוברסויל (Gloversville) (באנגלית "עיר יצרני הכפפות") שבמדינת ניו יורק נחשבת עד היום למרכז עולמי לייצור כפפות. בעת האחרונה עובר חלק ניכר מייצור הכפפות למדינות מזרח אסיה.
תקנים לכפפות.
קיימים מספר תקנים אירופאיים ביחס לכפפות. בין התקנים הבולטים:
סימון התקן על הכפפה ילווה בדרך כלל אף בציון מספרי (למשל 0–4) של דרגת ההגנה שמעניקה הכפפה מפני הסכנה הנבדקת בתקן. חלקם הקטן של התקנים מכילים רק את הציון: עובר/נכשל.
על פי החוק האירופאי לציוד מגן אישי, כפפות, כמו שאר ציוד המגן האישי, מסווגות לשלוש קטגוריות:
היסטוריה.
כפפות הן פריט לבוש עתיק ביותר. בהתאם לתרגומים מסוימים לשירת הומרוס האודיסיאה, לארטס (יוונית Λαέρτης) אביו של אודיסאוס, מתואר כלובש כפפות בעודו פוסע בגנו וכדי להימנע מדקירות הפטל. הרודוטוס בספרו ההיסטריה של הרודוטוס (440 לפנה"ס), מספר כיצד שליט ספרטה, לאוטיכידס, הורשע בעוון קבלת שוחד של כפפה מלאה בכסף. אף בהיסטוריה הרומית קיימים אזכורים לשימוש בכפפות. בהתאם לפליניוס הצעיר (שנת 100 לספירה לערך), הכתבן-קצרן של דודו (פליניוס הזקן) לבש כפפות בעת החורף כדי שלא לעכב את עבודת החכם.
במוזיאון קלוני [ Cluny] בפריז שמורה כפפה אחת ובספריה הציבורית באמיין [Amiens] שמורה הכפפה השנייה מזוג כפפות שנסרגו או לופפו בנאלדבינדינג עבור אב המנזר פטר דה קורפלאיי (Abbot Peter de Courpalay) שנפטר ב-1334.
בימי קדם נעשה שימוש בכפפות אף כהצהרת אופנה, לצרכים טקסיים ודתיים. גבירות אירופאיות ובריטיות החלו עוטות כפפות במאה השלוש עשרה כקישוט אופנתי. הכפפות היו סרוגות או תפורות מכותנה, משי או צמר ולעיתים הגיעו עד לגובה המרפק. רק במאה השש עשרה הגיעו הכפפות לשיא פיתוחן האופנתי, כאשר המלכה אליזבת הראשונה עטתה כפפות עם רקמה עשירה ומשובצת באבני חן.
כפפות רקומות ומשובצות באבני חן היו אף חלק מן הסמל המלכותי של קיסרים ומלכים. ההיסטוריון מתיו פריז (1200–1259 לערך) כותב כי המלך הנרי השני מאנגליה נקבר בשנת 1189 בגלימות המלכות, כאשר כתר זהב על ראשו וכפפות לידיו. כפפות נמצאו אף על ידיו של ג'ון מלך אנגליה כאשר קברו נפתח בשנת 1797 וכן על ידיו של המלך אדוארד הראשון כאשר קברו נפתח בשנת 1774.
כפפות כמורה הן קישוט דתי הנמצא בשימוש על ידי האפיפיור, הקרדינלים והבישופים. השימוש בכפפות נעשה אך ורק בעת המיסה. תחילת השימוש בכפפות בטקסי המיסה מקורו כנראה במאה העשירית וההשערה היא כי מטרתן לשמור על ניקיון כפות הידיים לצורך הטקס.
סוגי כפפות.
כפפות כאביזר אופנה.
השימוש בכפפות כאביזר אופנה לנשים הלך ופחת בסוף המאה העשרים. כפפות לנשים לאירועים רשמיים ורשמיים למחצה נהוג בשלושה אורכים: כפפות עד לפרק היד, כפפות עד למרפק וכפפות אופרה או באורך מלא (המכסות אף את המרפק) ומגיעות לקיבורת היד.
הכפפות היקרות ביותר הן כפפות באורך מלא העשויות מעור רך בעבודת יד. כפפות עשויות מבד סאטין נמצאות בשימוש רב כיוון שהן מיוצרות באופן תעשייתי ומחירן זול יחסית.
גברים בדרך כלל עוטים כפפות כפריט אופנה באירועים רשמיים ביותר. אנשי צבא, משטרה ודומיהם עוטים כפפות כחלק ממדיהם ובטקסים.
יצירת כפפות.
בארצות קרות, אנשים רבים סורגים כפפות לעצמם, לבני ביתם וגם למכירה. בספרי ועיתוני מלאכה ישנן דוגמאות רבות לסריגה בארבע או חמש מסרגות דו-צדדיות, או במסרגת קרס אחת כדי לסרוג את הכפפה בחתיכה אחת ללא תפרים. יש הסורגים אותן בשתי מסרגות ותופרים את שני החצאים לכפפה אחת.
אנשים רבים חותכים ותופרים כפפות מסוודרים ישנים, או מבגדים אחרים שכבר אינם שמישים.
מיחזור משביח לכפפות.
מכפפות שכבר אינן שמישות אפשר ליצור צעצועים.
אחיו של סנופי
המלחמה הסובייטית-גאורגית
הצבים
הצבים (באנגלית: The Turtles) הייתה להקת רוק אמריקאית מהעיר לוס אנג'לס משנות ה-60.
היסטוריה.
הלהקה הוקמה בשנת 1961 על ידי מארק וולמן והווארד קאילן ששמו המקורי היה הווארד קפלן. בהתחלה הם קראו לעצמם The Nightriders ולאחר מכן The Crossfires ותחת השם הזה הקליטו ב-1963 שלושה סינגלים שלא נכנסו למצעד. בשנת 1965 הם שינו את שמם ללהקת הצבים ובתחילת דרכם התרכזו בעיקר בלהיטי פולק רוק. הלהיט הראשון שלהם, It Ain’t Me Babe של בוב דילן, הגיע למקום השמיני במצעד האמריקאי ושני הלהיטים הבאים היו של פי. אף. סלואן וזכו להצלחה בינונית בלבד. באלבום הראשון שלהם הקליטו הצבים להיט נוסף של פי. אף. סלואן Eve Of Destruction שהפך ללהיט ענק בביצוע של בארי מקגווייר . שנת 1966 הייתה לא מוצלחת מבחינת הלהקה, שהחליפה סגנון בשנת 1967. בתחילת השנה הם הקליטו שיר של בונר וגורדון מלהקת הקוסמים. הלהיט Happy Together כבש את פסגת המצעד האמריקאי והפך אותם ללהקה מפורסמת. She’d Rather Be With Me, הלהיט הקצבי שבא בעקבותיו הגיע למקום השלישי בארצות הברית והצליח מאוד גם במצעד הבריטי. בשנת 1968 החלו וולמן וקאילן לנגן מוזיקה ניסיונית וחברת התקליטים החלה לרטון. והתוצאה - הלהיט Elinore שהגיע למקום השישי ואחריו שיר ישן של להקת הבירדס עוד לפני שהתפרסמו - You showed me שגם הוא הגיע למקום השישי. המשך דרכה של הלהקה היה בסימן ירידה. בשנת 1969 הפיק להם ריי דייוויס מהקינקס את האלבום Turtle soup שבקושי הצליח. בשנת 1970, לאחר שסירבו להשלים לחברת התקליטים את האלבום Shell Shock בהפקת ג'רי יסטר, הצבים התפרקו (האלבום הלא גמור יצא ב-1984 ונכשל). וולמן וקאילן הצטרפו ללהקת The Mothers Of Invention של פרנק זאפה, והחל מ-1972 הופיעו כצמד Flo and Eddie.
בשנת 1992 השיר Elinore זכה לגרסה עברית בביצועה של להקת אור כשדים. את המילים לגרסה העברית, אלימור, כתב סולן הלהקה, רונן בן-טל והוא מופיע באלבום הלהקה אחד מול אחד.
המלחמה האיטלקית אתיופית הראשונה
אלכסיס דה-טוקוויל
חשבון דיפרנציאלי
אבריפידס
שורשי העשב
שורשי העשב (באנגלית: The Grass Roots) הייתה להקת רוק אמריקאית שמקורה בלוס אנג'לס ופעלה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
הלהקה הוקמה ב-1965 על ידי מחברי הלהיטים פי. אף. סלואן וסטיב ברי שביקשו לשיר שירי פולק רוק אך מבלי להזדהות בשמותיהם. הלהיט הראשון שהשניים הקליטו היה Where Were You When I Needed You שהושמע ברדיו בלוס אנג'לס. כתוצאה מההשמעות התחיל ביקוש ללהקה, אך להקה זו למעשה לא הייתה קיימת לפיכך, פי. אף. סלואן ניסה לגייס חברים נוספים ללהקה שירכיבו את שורשי העשב. הוא מצא בסן פרנסיסקו את להקת The Bedouins. לאחר שהקליטו כשורשי העשב את השיר Mr. Jones (Ballad of a thin man) של בוב דילן שלא הצליח, ניתקו חברי הלהקה את הקשר וחזרו לעירם.
במהלך שנת 1966 שורשי העשב למעשה לא התקיימה. לקראת סוף השנה הגיע לחברת התקליטים דמו של להקת The 13th Floor מלוס אנג'לס שכללה את וורן אנטנר, קריד בראטון, רוב גריל וריק קונס. חברי הלהקה גויסו והפכו להיות שורשי העשב. הלהיט הראשון שהקליטו, היה להיט איטלקי של להקה אנגלית בשם "הרוקס" - Let’s live for today שהגיע לעשרת הגדולים במצעד האמריקאי. לאחר שני להיטים מלודיים שזכו להצלחה בינונית, הקליטו שורשי העשב להיט רוק אוריינטלי בשם Feelings שלא הצליח. פי. אף. סלואן פירק את השותפות עם סטיב ברי ועזב לניו יורק. שורשי העשב בהפקת סטיב ברי חזרו לסגנון המוכר עם הלהיט המצליח ביותר שלהם Midnight confessions שהגיע למקום החמישי. בשנים הבאות המשיכו חברי הלהקה להוציא סינגלים שמדי פעם הגיעו לעשרים הגדולים, אבל החל משנת 1972 דעכו ובשנת 1975 התפרקו.
חיים גבתי
חיים גְּבָתי (סוישץ') (29 בינואר 1901 – 19 באוקטובר 1990) היה חקלאי ואיש ציבור ישראלי, חבר קיבוץ, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל. ממייסדי קיבוץ גבת, מהוגי איחוד הקיבוצים וממובילי איחודו עם חבר הקבוצות ליצירת "איחוד הקבוצות והקיבוצים", מזכיר האיחוד (1959–1963), מזכיר ברית התנועה הקיבוצית (1963–1964), מנכ"ל משרד החקלאות (1950–1958), שר החקלאות בממשלות האחת עשרה עד השש עשרה (1964–1974), שר הבריאות ושר הפיתוח בממשלה ה-15, חבר בכנסות השישית (נובמבר 1965 – ינואר 1966) והשביעית (נובמבר 1969 – ינואר 1974) מטעם המערך.
חתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בעבודה ובתעשייה לשנת תשמ"ב.
ביוגרפיה.
גבתי נולד כחיים סוישץ' ב-29 בינואר 1901 בעיירה פינסק בתחומי האימפריה הרוסית, דרומית מערבית למינסק (ב-1920 העיירה הפכה לחלק מהרפובליקה הפולנית השנייה). גבתי קיבל חינוך מסורתי וכללי. את לימודי התיכון הוא סיים בווילנה, שם גם למד בסמינר למורים עבריים. גבתי היה פעיל ציוני וב-1924 היה לחבר בוועד המרכזי של פועלי ציון בוורשה. באותה שנה גבתי עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה הרביעית.