בשנים שבין מלחמות העולם נערכו בבית החולים מודסלי מחקרים רחבים שבו נוסו הורמונים שהופקו מרקמות של בעלי חיים, גם במנות קטנות לצורך מילוי מחסורים משוערים וגם במנות ענק כ"טיפולי הלם" - כמו "הטיפול בהלם אינסולין" . כמו כן נוסו חומרים פסיכואקטיביים ושיטות טיפול רבות במסגרת מה שכונה "ניסויים שלא בכפייה". באחד מהם היה מעורב כמתמחה ואחר כך כרופא זוטר ויליאם סארגאנט השנוי במחלוקת בדבקותו בטיפולים בהלם אינסולין ובטיפולים פיזיולוגיים אחרים.
בשעת הקמת בית החולים, כלל הצוות הרפואי ,רט למנהל, עוד 4 רופאים בכירים, 6 עוזרים קליניים ללא שכר.
הצוות הסיעודי של בית החולים כלל אחות ראשית, סגנית האחות הראשית, שש אחיות מוסמכות ו-19 אחיות מעשיות בעלות לפחות שלוש שנות השתלמות בבית חולים כללי. בעבודתם נעזרו האחיות ב-23 מתלמדות וב-12 אחים גברים. בית החולים זכה לפרסום כמקום טוב להתמחות לאחיות והגיעו אליו גם מתמחות מאמריקה. האחיות נדרשו לא רק לערוך תצפיות על החולים ולטפל בהם, אלא גם לבצע בדיקות וטיפולים מיוחדים. למשל, הן ערכו את מרבית המבחנים פסיכומטריים השגרתיים, עבדו גם כסייעות במעבדות וכמדריכות בריפוי בעיסוק.
בשנת 1931 נבנה ביתן נוסף עם 18 מיטות לחולים רועשים ויותר עמידים לטיפול. היו בו מיטול מרושתתות מגבילות, קירות שם היו מזכוכית משוריינת והרצפה מגומי. הפורום הממשלתי המפקח Board of Control העיר שתנאים אלה אינם מתאימים לאשפוז מרצון. בית החולים השיב שזה חלק מחבילת טיפול אליה הסכימו המאושפזים. לבסוף ניתנה הסכמה לכך אולם עד אפריל 1939 המיטות המגבילות הוסרו.
בשנת 1924 הוקם בית הספר לרפואה של בית החולים מודסלי שהפך למוסד אקדמי בעל שם.
ב-1932 נשכרה זמנית בבית החולים הסמוך קינגס קולג' מחלקה פסיכיאטרית פתוחה שסייע בסטאז' הפסיכיאטרי של הסטודנטים לרפואה.
ב-1932 תיאר אותו מפות'ר כ"בית הספר העיקרי להתמחות ברפואת הנפש באנגליה". בית החולים נאבק על קבלת סבסוד מהמועצה למחקר רפואי לצורך עריכת מחקרים ופיתוח בית הספר, ובשנת 1938 זכה למענק משמעותי מהקרן רוקפלר האמריקאי.
מרפאה לפסיכיאטריית ילדים הוקמה בשנת 1928 בניהולו של סגן המנהל ויליאם מודי. בשנים 1920–1930 מספר הפציינטים גדל במהירות והצריך בניית אגפים חדשים - יחידה מוגנת (שהושלמה ב-1931) ושל המרפאה (הושלמה ב-1933). האחרונה הייתה למרפאה הפסיכיאטרית הגדולה בכל הממלכה. באולם שלה התקיימו הרצאות, קונצרטים, ריקודים ומופעי קולנוע,
ב-1937 כלל בית החולים 235 מיטות, כולל במחלקה הנוספת מבית החולים קינגס קולג'. הצלב האדום הבריטי ניהל בבית החולים ספרייה מיועדת לחולים, כמו כן פעלה בו מחלקה לריפוי בעיסוק .ב-1938 הוקם ביתן לילדים עם מרפאת ילדים צמודה. מספר החולים המאושפזים הגיע אז ל-260
אופנת המחקרים האאוגנטיים.
מפוד'ר וסגנו אוברי לואיס תמכו בזמנם ברוח התקופה "עקירות אאוגניות" של חולי נפש או בעלי פיגור שכלי ובשנת 1932 המליצו עליהן בפני ועדת ברוק. לואיס היה חבר בחברה האאוגנית ובשנת 1934 טען בפרק ספר שכתב, שהיה "מלא הערצה לעבודה הנעשית בגרמניה" בתחום. אמנם אחרי ריבוי החוקים הנאציים בגרמניה הסתייגו האאוגניסטים הבריטים מהשילוב של טיפול וענישה. בית החולים מודסלי שמר על קשריו עם גרמניה הנאצית וקיבל בהשתלמות בו זמנית מומחים פרו-נאצים ומהגרים יהודים, זאת בעזרת קרן הקהילייה הבריטית ואחרי שנת 1935 בעזרת קרן רוקפלר. בשנות ה-1930 ביקר אליוט סלייטר במינגן לעיתים חוזרות ותרם תרומות לחגיגות לכבודג האאוגניסט הנאצי ארנסט רודין. בשנת 1936 התמנה אוברי לואיס כמנהל בית החולים.
באותה תקופה פיתח המוסד גישה ששילבה ניסויים מעשיים עם ספקנות אינטלקטואלית.
אחרי פריצת מלחמת העולם השנייה תחת איום ההפגזות האוויריות הגרמניות, נסגר בית החולים וצוותו התחלק בין שני מקומות:בית החולים חירום שנפתח זמנית בבית הספר מיל היל בצפון לונדון ובית החולים לחירום בלמונט בסוטון, מחוז סארי.
אחרי מלחמת העולם השנייה.
הצוות חזר למודסלי בשנת 1945 וב-1946 בית החולים נפתח מחדש. בינואר 1947 נפתחה גם המחלקה לאשפוז ילדים. ב-1948התחבר בית החולים מודסלי עם בית החולים המלכותי בד'לם כשותפים בשרות הלאומי לבריאות NHS.
בספטמבר 1977 נפתח בדנמרק היל 111 ההוסטל הבריטי הראשון לחולי נפש בעלי מהלך חלה כרוני והנזקקים למידה של תמיכה מתמדת.
ב-1982 עם הארגון מחדש של שרותי בריאות הנפש, בית החולים המלכותי בת'לם ובית החולים מודסלי הפכו ל"רשות המיוחדת לבריאות : הרשות לבריאות של בתי החולים בת'לם ומודסלי" - the Bethlem Royal Hospital and Maudsley Hospital Health Authority
בשנת 1994 יחד עם בית החולים המלכותי בת'לם הפך בית החולים מודסלי לחלק מהתאגיד Bethlehem and Maudsley NHS Trust. תקציב התאגיד היה 80 מיליון לירות שטרלינג.
ב-1998 מנה בית החולים מודסלי 198 מיטות, מתוך 497 של התאגיד. בשנת 2008 ירד מספר המיטול ל-165.
ב-שנת 2000 שני הבתי החולים התארגנו מחדש בתאגיד שנקרא SLaM - South London and Maudsley NHS ושקיבל מעמד של NHS Foundation Trust
פולמוס הליתיום.
בשנות ה-1960 תקפה קבוצה מבית החולים מודסלי את השימוש בליתיום בהפרעות אפקטיביות.
בראשה עמד אוברי לואיס עצמו, שקרא לטיפול בליתיום "נונסנס מסוכן" ועמיתיו טענו שהטיפול אינו יעיל. מאוחר יותר תוארו טענותיהם כ"חסרות יסוד מוצק" וכמדירות תכשיר טיפולי מועיל.
שירותים.
התאגיד מנהל אחד המרכזים הבודדים בבריטניה העוסקים במחקר ביו-רפואי בתחום בריאות הנפשץ
המרכז שקם ביוני 2009 מנוהל בשותפות עם המכון לפסיכיאטריה של קינגס קולג' לונדון, והוא ממוקם בעיקר בקמפוס של בית החולים מודסלי מימונו בא מהמכון הלאומי למחקרי בריאות NIHR
בית החולים והתאגיד שהוא חלק ממנו מספק שרות פסיכיאטרי גם באבו דאבי.
פרסומים.
בית החולים מפורסם גם הודות ליוזמה לפרסם לספר הדרכה לטיפולים בפסיכיאטריה "Maudsley Prescribing Guidelines"
המופיע כל כמה זמן בהוצאת Wiley Blackwell
יחד עם בית החולים בת'לם מודסלי מוציא גם ספר לימוד לעקרונות ולשיטות של הסיעוד הקליני הפסיכיאטרי.
"Bethlem Royal and Maudsley Hospital Manual of Clinical Psychiatric Nursing Principles and Procedures"
קישורים חיצוניים.
Maudsley Hospital, - The Opening Ceremony, 3.2.1923
Code Red
Code Red (בעברית: קוד אדום) הוא אלבומה השמיני של הזמרת מוניקה, אשר יצא ב-18 בדצמבר 2015 על ידי RCA רקורדס. על האלבום עבדה הזמרת עם בן דודה המפיק פאולו דה דון אשר עבד איתם גם על אלבומיה הקודמים. בנוסף עבדה גם עם כותבים ומפיקים כמו דנג'ה, די ג'יי הארד וורק, פאט בוי וכולי. בנוסף היא גם אירחה בחלק מהשירים באלבום את האמנים מיסי אליוט, טימבלנד וליל ויין.
עם שחרורו האלבום יקבל ביקורות מעורבות מרוב מבקרי המוזיקה. הוא הגיע למקום ה-37 בארצות הברית והפך לאלבום הראשון שלה שלא נכנס לעשירייה הפותחת במדינה מאז אלבום הבכורה שלה ומכר כ-35 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו ובכך הפך לאלבום הראשון שלה שמכר מתחת ל-50 אלף עותקים בשבוע הבכורה שלו מאז צאת אלבומה הראשון. בעקבות חוסר הצלחת האלבום יצא מתוכו רק סינגל אחד: "Just Right for Me" בשיתוף הראפר ליל וויין אשר לא נכנס למצעד האמריקאי הרשמי ולא לשום מצעד אחר בעולם מה שבעצם חיזק את ההחלטה שזהו יהיה הסינגל היחיד מהאלבום.
על מנת לקדם את האלבום יצאה הזמרת לסיבוב ההופעות הראשון שלה מזה שנים "The Code Red Experience" אשר התרחש בחורף אותה שנה בארצות הברית.
לשוב הביתה
לשוב הביתה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי ישי ריבו. השיר יצא לאור ב-29 בנובמבר 2017, כסינגל השני מתוך אלבומו השלישי של ריבו, שטח אפור, על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי ישי ריבו והופק על ידי מאור שושן וריבו.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, צבר מעל ל-5 מיליון והפך לאחד השירים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי.
וידאו קליפ.
טרם פורסם הווידאו קליפ המלא של השיר. העלה ריבו לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר ב-29 בנובמבר 2017, בסמוך לצאתו כסינגל. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל.
נכון ליולי 2022, מספר הצפיות של הקליפ עומד על יותר מ-45 מיליון.
גרסת כיסוי.
ב-2019 ביצעה שירי מימון גרסת כיסוי לשיר, שנכללה בסרט "מחילה" ובאלבומה השישי, "נשימה".
מוזיאון אוסקר נימאייר
מוזיאון אוסקר נימאייר (בפורטוגזית: Museu Oscar Niemeyer) ממוקם בעיר קוריטיבה במדינת פרנה, בברזיל. הוא נחנך בשנת 2002 בשם נובו מוזאו או "המוזיאון החדש". הוא נחנך מחדש ב-8 ביולי 2003 עם סיום השיפוץ ובנייתו של אגף חדש, תוך הגדרה מחודשת של המוזיאון לכבוד האדריכל המפורסם שלו שהשלים פרויקט זה בגיל 95. מוזיאון זה ידוע גם בשם Museu do Olho או Niemeyer's Eye (מוזיאון העין), בגלל העיצוב הארכיטקטוני הייחודי שלו.
המוזיאון מתמקד באמנות חזותית, אדריכלות ועיצוב. בזכות ההידור, היופי שלו וחשיבות הקולקציה האמנותית המוצגת בו, הוא מייצג מוסד תרבותי בעל משמעות בינלאומית. המתחם הכולל שני בניינים המתפרסים על פני שטח של 35 אלף מ"ר (מתוכם 19 אלף מוקדשים לחלל תצוגה), מהווה דוגמה אמיתית לאדריכלות הקשורה באמנות. הבניין הראשון המהווה ביטוי נאמן לסגנון התקופה, תוכנן על ידי אוסקר נימאייר בשנת 1967, ויועד במקור לשמש מכון חינוכי, שנפתח בשנת 1978.