ספרים על המלחמה כוללים את ימי צקלג מאת ס. יזהר שיצא לאור ב-1958 וזיכה את יזהר בפרס ישראל. הרומן מתאר שבוע של קרבות בנגב במהלך מלחמת העצמאות סביב מִשלט הקרוי בספר "נקודת גובה 244".
סיפור חִרְבֶּת חִזְעָה מאת ס. יזהר שראה אור בשנת 1949, אשר עוסק בגירוש תושבי הכפר הבדיוני חרבת חזעה, המייצג כפרים ערביים שתושביהם גורשו במהלך מלחמת העצמאות. הספר תש"ח מאת יורם קניוק יצא לאור ב-2010. הספר העניק לקניוק את הזכייה בפרס ספיר לשנת 2010. הספר עובד למחזה ולהצגה במסגרת תיאטרון חיפה בבימוי נויה לנצט. בתום המלחמה כינס אורי אבנרי את חוויות המלחמה שלו בספר "בשדות פלשת - 1948", אליו כונסו הרשימות שכתב כחייל בפלוגת "שועלי שמשון" לפני הקרבות ולאחריהם ולעיתים תוך כדי קרב, ופורסמו במהלך המלחמה מדי שבוע בעיתון הערב של "הארץ", "יום יום". הספר זכה להצלחה חסרת תקדים, ותוך זמן קצר הודפסו עשר מהדורות. אבנרי התאכזב מכך שהספר עודד נערים להשתתף במלחמות ולכן הוציא את הספר "הצד השני של המטבע", שהוא ספר אנטי מלחמתי המתאר את הצדדים המכוערים של המלחמה ובו ביקורת קשה על הפוליטיקאים. ספרים נוספים כוללים את אלישע מאת רעיה בלטמן, יצא לאור בשנת 1989 ועוסק בסיפור חייו של אלישע בן-דוד, חייל בן 12 שנפל במלחמת העצמאות.
והמטרה - תל אביב מאת רם אורן יצא לאור בשנת 2004 ועוסק בקרב על קיבוץ ניצנים מול הצבא המצרי.
מחזות על מלחמת העצמאות כוללים את בערבות הנגב מאת יגאל מוסינזון שעלה בתיאטרון "הבימה" בפברואר 1949, תוך כדי המלחמה. מעצם מעמדו של התיאטרון בתקופת היישוב וראשית ימי המדינה כמעצב דעת קהל נודעה למחזה השפעה רבה בעיצוב זיכרון המלחמה בשיח האזרחי. המחזה העצים את דמות הצבר בתרבות הישראלית והכתיב את "היפה ההרואי" עבור החברה. המחזה הם יגיעו מחר (נקרא גם "המוקש השביעי") מאת נתן שחם עלה על במת התיאטרון הקאמרי בראשית 1950 והיה לאחר משלושת המחזות החשובים של סופרי דור תש"ח (יחד עם "הוא הלך בשדות" של משה שמיר ו"בערבות הנגב" ) ולאחת מאבני הפינה של התיאטרון בישראל.
סרטי עלילה על מלחמת העצמאות כוללים את: גבעה 24 אינה עונה - סרט ישראלי מ-1955, בבימויו של הבמאי הבריטי תורולד דיקנסון שהתבסס על סיפור פרי עטו של צבי קוליץ; הטל צל ענק משנת 1966, שנכתב, בוים והופק על ידי מלוויל שבלסון. הסרט מבוסס על ביוגרפיה מאת טד ברקמן, המספרת על חייו של קולונל דוד מרכוס;
יהודית (סרט) סרט קולנוע אמריקני משנת 1966 בבימויו של דניאל מאן אשר מבוסס על ספרו של לורנס דארל; ירושלים, ירושלים סרט בלגי מ-2006 בבימויו של אלי שוראקי, אשר מבוסס על הספר "ירושלים, ירושלים" מאת לארי קולינס ודומיניק לאפייר;
ותמונת הניצחון, סרט ישראלי מ-2021 בבימויו של אבי נשר אשר מתמקד בסיפור נפילת קיבוץ ניצנים ומציג תמונה נאמנה למציאות של הקרבות והדמויות המרכזיות.
הנצחה.
מוזיאונים המנציחים את המלחמה כוללים את:
אתרי מורשת הנוגעים למלחמת העצמאות כוללים את:
ברחבי מדינת ישראל פזורות כמאתיים וחמישים אנדרטאות מלחמת העצמאות בישראל. ביניהן אנדרטת פורצי הדרך לירושלים מאת הפסלת נעמי הנריק שנחנכה בשנת 1967; פריצת הדרך לירושלים הונצחה באנדרטת ה"רְמָחִים" שהוקמה בדרך העולה משער הגיא וכן באנדרטת "דרך הגבורה" (סמוך לכביש הגבורה) לציון פריצת דרך בורמה; אנדרטת מגיני הרובע היהודי במלחמת השחרור, אנדרטת חטיבת הנגב המנציחה את פועלה של חטיבת הנגב של הפלמ"ח מול הצבא המצרי ונחנכה ב 1968. אנדרטאות נודעות אחרות כוללות את שרידי המשוריינים בשער הגיא, אנדרטת מגיני נגבה (של נתן רפופורט), אנדרטת חטיבת יפתח בנגב, ואנדרטת חטיבת אלכסנדרוני בנתניה, ככר המגינים בבת ים, האנדרטה במשמר הירדן, הטנק הסורי בדגניה א' לזכר קרב עמק הירדן ועוד.
המהדורה החמש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
המהדורה החמש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, שבה עוצבה אנציקלופדיה בריטניקה מחדש, הופיעה ב-1974. תהליך יצירתה החל בשנת 1960, והשתתפו בו 300 עורכים, 200 יועצים, ולמעלה מ-4,000 כותבי ערכים. במהדורה זו עברה הבריטניקה שינוי רדיקלי, שבמסגרתו פוצלה לשלושה חלקים:
בשנת 1985 עברה המהדורה החמש-עשרה ארגון מחדש, ששינה את תכולתה ואת מספר כרכיה:
שנים אחדות נמנעו עורכיה מהפיכתה לזמינה באינטרנט, אולם עקב התחרות הגוברת מצדן של אנציקלופדיות אחרות, ובפרט אנקרטה, הושק שירות אנציקלופדי מקוון בתשלום של אנציקלופדיה בריטניקה ולו מאות אלפי מנויים.
הפרופדיה.
הפרופדיה (Propædia) בת הכרך היחיד היא הראשון מבין שלושת חלקי המהדורה החמש-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה. הפרופדיה תוכננה כסידור לפי נושאים של ערכי הבריטניקה, המשלים לסדר האלפביתי של שני החלקים האחרים.
הפרופדיה והמיקרופדיה תוכננו להחליף את מפתח העניינים של המהדורה הארבע עשרה של הבריטניקה; אולם, לאחר שספגה ביקורת רבה על מהלך זה, החזירה מערכת הבריטניקה את מפתח-העניינים האלפביתי בשני כרכים שיצאו לאור בשנת 1985. ליבת הפרופדיה היא "תרשים הידע" שלה, השואף לספק מסגרת לוגית לכל הידע האנושי; בנוסף, יש בה מספר נספחים המפרטים את שמות חברי הצוות, היועצים והכותבים של כל שלושת חלקי הבריטניקה.
תרשים כל הידע האנושי.
בדומה לבריטניקה עצמה, מטרות תרשים הידע נחלקות לשלוש: אפיסטמולוגית, חינוכית וסידורית. בתחום האפיסטמולוגי, מטרת התרשים היא לספק סיווג שיטתי והיררכי לכל הידע האנושי, מקבילה בת המאה העשרים ל"שרשרת הגדולה של הקיום" והתרשים של פרנסיס בייקון ב-Instauratio magna.
בתחום החינוכי, הפרופדיה פורשת תוכנית לימודים לכל דיסציפלינה גדולה, מעין "מפת דרכים" לתלמיד המעוניין ללמוד תחום מסוים בשלמותו. לבסוף, הפרופדיה מתפקדת כתוכן עניינים מורחב בעבור המיקרופדיה והמאקרופדיה; לדברי מתכננה, מורטימר ג'. אדלר, כל ערכי הבריטניקה הותוו על בסיס "תרשים הידע".
ה"תרשים" כולל עשרה חלקים, ולכל אחד מהם מסה פותחת. עשרת מחברי המסות היו גם האחראים לפיתוח התרשים, איש איש בתחום התמחותו, תוך התייעצות ושיתוף פעולה עם כמה מלומדים אחרים; בסיכומו של דבר, שמונים ושבעה אנשים (בהם אישה אחת בלבד) היו מעורבים בפיתוח "תרשים הידע" (ראו הטבלה שלהלן).
טבלה: עשרת חלקי "תרשים הידע האנושי".
כל אחד מהחלקים מחולק ל-2-7 חטיבות, המחולקות בתורן ל-2-11 מחלקות. מחלקות אלה יוצרות את הקטגוריות הבסיסיות של הידע בתרשים, ולכל אחת מהן ניתן קוד מספרי בן שלוש ספרות, המסמל את מיקומה בהיררכיה של התרשים. למשל, המחלקה "טכנולוגיה צבאית" קיבלה את הקוד "736" שמשמעו שהיא המחלקה השישית בחטיבה השלישית ("תחומים טכנולוגיים עיקריים") בחלק השביעי ("טכנולוגיה").
לוכסן מופיע כאשר הקוד של החלק, החטיבה או המחלקה הוו בן יותר מספרה אחת; לדוגמה, המחלקה "היסטוריה ופילוסופיה של הלוגיקה" נושאת את הקוד "10/11" המציין כי היא המחלקה הראשונה בחטיבה הראשונה ("לוגיקה") בחלק העשירי ("ענפי הידע").
אנציקלופדיות אחרות סיפקו תרשימי ידע דומים. במבוא לאנציקלופדיה הגדולה המפורסמת (שיצאה לאור בין השנים 1751 ו-1766), דני דידרו הציג מפת-דרכים של הידע שרווח בתקופתו. תחת ההשראה של דוגמה זו, במכתב מ-15 בנובמבר 1812, דוגאלד סטיוארט הציע לארצ'יבלד קונסטבל, הבעלים והמוציא לאור של הבריטניקה, שהתוֹסף למהדורתה החמישית ייפתח בסדרה של דיסרטציות שיסדרו ויארגנו את הידע האנושי.
דוגמה מאוחרת יותר היא ויקיפדיה, העושה שימוש במערכת של קטגוריות כדי להציג את רשת הקשרים ההדדיים בין ערכיה; על אף הדמיון לפרופדיה בייעודה ותמציתיותה, רשת הקטגוריות הוויקיפדית איננה היררכית לגמרי. כמו כן, בוויקיפדיה יש , שכל אחד מהם מיועד לספק לקהל הקוראים סקירה של תחום ידע מסוים.
ה"תרשים" היה הפרויקט האישי של מורטימר ג'. אדלר, העבודה עליו ארכה שמונה שנים, והוא יצא לאור שלושים ושתיים שנים לאחר סיום העבודה על פרויקט דומה של אדלר, הסינטופיקון, שניסה לספק סקירה על יחסי-הגומלין בין "הרעיונות המופלאים" מסדרת "הספרים המופלאים" שלה היה אחראי (גם את סדרת "הספרים המופלאים" הוציאה לאור חברת אנציקלופדיה בריטניקה.) אדלר מדגיש בספרו, "ספר-הדרכה ללמידה: לחיים של מרדף אחר החכמה", שאין לראות בעשר הקטגוריות היררכיה כי אם מעגליות:
המיקרופדיה.
המיקרופדיה (Micropædia) היא החלק השני של האנציקלופדיה בריטניקה.
השם "מיקרופדיה" הוא חידוש לשוני שהגה מורטימר ג'. אדלר כהלחם של המילים "קטן" ו"הוראה" ביוונית עתיקה; אפשר שהתרגום הטוב ביותר של המונח הוא "שיעורים קצרים".
המיקרופדיה הושקה בשנת 1974 בעשרה כרכים שבהם 102,214 ערכים קצרים, שכולם עד האחרון שבהם הוגבלו ל-750 מילים. ההגבלה הוגמשה בארגון מחדש הגדול שעברה המהדורה החמש עשרה; או-אז אוחדו ערכים רבים זה עם זה, מה שהוביל לקיצוץ מספרם לכ-65,000 שהתפרשו על פני שנים עשר כרכים. עם זאת, מכבדים בדרך כלל את גבול 750 המילים, ורוב הערכים אינם עולים באורכם על שתי פסקאות; בגרסת 2007 של המיקרופדיה ניתן למצוא כמה ערכים ארוכים יותר, כדוגמת הערך על האינטרנט, המתפרש על פני עמוד שלם.
למעט חריגות נדירות (פחות מ-3% מהערכים), 65,000 הערכים שמונה המיקרופדיה אינם כוללים מקורות ואינם חתומים. ייעודה של המיקרופדיה הוא בעיקר בדיקת עובדות מהירה ומדריך ל-700 הערכים הארוכים יותר של המאקרופדיה, שמחבריהם מזוהים והם כוללים רשימה ביבליוגרפית.
המאקרופדיה.