נשוי לשרה ולהם שלושה ילדים ונכדים.
ברשיה
אמיל פאיול
אמיל פאיול (בצרפתית: Marie Émile Fayolle; 14 במאי 1852 – 27 באוגוסט 1928) היה מצביא צרפתי במלחמת העולם הראשונה שפיקד על הארמיות הרביעית, השישית, והראשונה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
אמיל פאיול נולד ב-14 במאי 1852 בלה פוי-אן-ולה. בשנת 1873 התגייס פאיול לצבא הצרפתי ושירת בחיל התותחנים. בשנת 1914 פרש פאיול מהצבא בדרגת גנרל של חטיבה.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ המלחמה מונה פאיול למפקד דיוויזיית המילואים ה-70, ופיקד עליה במהלך הקרב על המארן. במאי 1915 מונה פאיול למפקד הקורפוס ה-33, ופיקד עליו במהלך קרב ארטואה השני. ב-26 בפברואר 1916 מונה פאיול למפקד הארמייה השישית, ופיקד עליה במהלך הקרב על הסום. ב-19 בדצמבר 1916 מונה פאיול למפקד הארמייה הרביעית, וב-31 בדצמבר מונה למפקד הארמייה הראשונה. ב-4 במאי 1917 מונה פאיול למפקד קבוצת הארמיות המרכזית, וב-16 בנובמבר באותה שנה מונה למפקד חיל המשלוח הצרפתי באיטליה. ב-14 בפברואר 1918 מונה פאיול למפקד קבוצת הארמיות של המילואים, ופיקד עליה בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמהלך מתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה.
בשנת 1920 מונה פאיול כחבר במועצת המלחמה העליונה, ובשנת 1921 מונה למפקח הכללי על התעופה. ב-19 בפברואר 1921 קיבל פאיול את דרגת מרשל צרפת, כאות הוקרה על פעולותיו במהלך המלחמה.
ב-27 באוגוסט 1928 מת פאיול בביתו שבפריז.
ג'וני אקסטרום
ג'וני אקסטרום (בשוודית: Johnny Ekström, נולד ב-5 במרץ 1965 בקלבק שבשוודיה) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת החלוץ. לאקסטרום 47 הופעות ו-13 שערים במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1990 וביורו 1992.
קריירת מועדונים.
אקסטרום החל את קריירת הבוגרים בגטבורג בשנת 1984, ושיחק במועדון שתי עונות. בעונת 1985 הבקיע אקסטרום חמישה שערים, ובעונת 1986 הבקיע 13 שערים, והוכתר כמלך השערים של ליגת העל השוודית. לאחר הצלחתו בגטבורג, עזב אקסטרום את הקבוצה וחתם באמפולי ששיחקה אז בסרייה א'. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1986/87, אקסטרום ואמפולי נשארו בליגה לאחר מאבקי תחתית, עם נקודה אחת יותר מהיורדת ברשה. בעונתו השנייה במועדון, 1987/88, ירדו אקסטרום ואמפולי אל הסרייה ב'. למרות זאת, אקסטרום נחשב אהוב מאוד על ידי הקהל של אמפולי, וזכה לכינוי הציקלון, בזכות מהירותו ויכולתו לשחק בנגיעה ללא כדור ולהשיגו בספרינט. כינוי זה הוא אחד מהכינויים שניתנו לאקסטרום בזכות מהירותו, כמו גם "רכבת האקספרס מקלבק" (עיר הולדתו של אקסטרום), ו"ג'וני בראטום" (ג'וני הממהר בשוודית).
לאחר ירידת הליגה עם אמפולי, חתם אקסטרום בקיץ 1988 בבאיירן מינכן, שם שיתף פעולה בהתקפה עם יורגן וגמן, רולאנד וולפארט והנס דורפנר, והבקיע שבעה שערי ליגה בעונת 1988/89, בסיומה זכה אקסטרום באליפות עם באיירן מינכן. עם זאת, אקסטרום עזב את המועדון בתום עונה אחת, ועבר לקאן מליגת העל הצרפתית, שם שיחק עד לשנת 1991, והבקיע ארבעה שערים ב-32 הופעות. בשנת 1992 חזר אקסטרום לגטבורג, שם הבקיע 21 שערים ב-40 הופעות, וזכה עם הקבוצה בגביע השוודי לשנת 1992. לאחר מכן, שיחק אקסטרום לתקופות קצרות ברג'אנה האיטלקית ובריאל בטיס הספרדית, בשתיהן לא הטביע חותם.
בעונת 1994/95 שיחק אקסטרום בדינמו דרזדן והבקיע שבעה שערי ליגה, אך נשר עם הקבוצה מהמקום האחרון בליגה, ועזב את המועדון בתום העונה. בקיץ 1995 חתם אקסטרום באיינטרכט פרנקפורט, מועדון צמרת בגרמניה באותן שנים, על מנת למלא את החורים שנפערו בעזיבתם של חלוצים כמו טוני יבואה ויאן פורטוק. אקסטרום שיתף פעולה בהתקפה עם ריינר ראופמן, ג'יי ג'יי אוקוצ'ה ומתיאס הגנר, ועל אף זאת, פרנקפורט נשרה אל הבונדסליגה השנייה בתום עונת 1995/96, כשאקסטרום הבקיע שני שערים בלבד. בעונתו השנייה בקבוצה, 1996/97, הבקיע אקסטרום חמישה שערי ליגה, אך לא הצליח להעפיל עם פרנקפורט בחזרה לבונדסליגה. בשנת 1997 חזר אקסטרום לקדנציה שלישית בגטבורג, בה הבקיע שלושה שערים בשמונה משחקים. בתום עונה זו, פרש אקסטרום ממשחק פעיל בגיל 32.
קריירה בינלאומית.
אקסטרום החל לשחק בנבחרת שוודיה בשנת 1986, וזומן לסגל השוודי למונדיאל 1990. בהפסד 2-1 לנבחרת ברזיל, אקסטרום לא שותף. אקסטרום נכנס כמחליף בהפסד 2-1 לנבחרת סקוטלנד, ובמשחק האחרון בשלב הבתים מול נבחרת קוסטה ריקה, פתח בהרכב והבקיע את שער היתרון לשוודיה, אך קוסטה ריקה ניצחה 2-1 לבסוף, ושוודיה הודחה מהטורניר עם שלושה הפסדים בתוצאה הזהה 2-1, ואפס נקודות. אקסטרום זומן לסגל השוודי ליורו 1992 שנערך בשוודיה, ונכנס כמחליף בשני משחקים בשלב הבתים, ובהפסד 3-2 לנבחרת גרמניה בחצי הגמר. אקסטרום המשיך לשחק לאחר היורו בנבחרת, אך לא זומן לסגל השוודי למונדיאל 1994, בו סיימה שוודיה במקום השלישי. את הופעתו ה-47 והאחרונה במדים הלאומיים ערך אקסטרום בשנת 1995. לזכותו של אקסטרום 13 שערים במדי נבחרת שוודיה.
תארים.
עם באיירן מינכן:
עם גטבורג:
תארים אישיים:
יהודה פליקס (רב)
הרב ד"ר יהודה פליקס (נולד בשנת 1940) הוא מייסד מכללת אורות ישראל והעומד בראשה עד שנת 2004. בעבר היה ראש ישיבת נחלים וראש מנהל החינוך במרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא.
ביוגרפיה.
נולד בשנת ה'ת"ש ולמד בישיבת בני עקיבא בנחלים. ולאחריה בישיבת כפר חסידים ובישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק ואצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
בהכוונת הרצי"ה קוק הקים כולל וגרעין תורני ביישוב אבן שמואל ועמד בראשו.
לאחר מכן התחיל את דרכו החינוכית כמחנך בישיבת בני עקיבא אור עציון בראשותו של הרב חיים דרוקמן.
שימש כשליח תנועת בני עקיבא בטורונטו וייסד במקום אולפנת בני עקיבא וישיבת בני עקיבא שקיימות עד היום, ובהמשך שימש כראש ישיבת בני עקיבא נחלים במשך כארבע שנים.
בשנת תשל"ט (1978) ייסד בפתח תקווה (בהמשך באלקנה) את מכללת אורות ישראל ועמד בראשה עד שנת 2004. חינך והעמיד אלפי תלמידות. החליפו בתפקיד הרב נריה גוטל.
בשנים 2004–2006 היה נציג המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית בצפון אמריקה.
בשנת 2006 ייסד ועמד בראש מנהל החינוך במרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא כיחידה עצמאית. שימש בתפקיד עד שנת 2014.
בנוסף השתתף מדי שנה כשופט בחידוני התנ"ך והגמרא לישיבות ולאולפנות.
על פעלו החינוכי לאורך השני זכה בשנת 2022 בפרס ירושלים לחינוך מטעם ערוץ 7.
חיים אישיים.
נשוי לדבורה ומתגורר בירושלים. התגורר ביישוב אלקנה עד קיץ 2018. הוא סב לחמישה נכדים.
שרל מנז'ן
שרל מנז'ן (בצרפתית: Charles Emmanuel Marie Mangin; 6 ביולי 1866 – 12 במאי 1925) היה מצביא צרפתי במלחמת העולם הראשונה שפיקד על הארמיות השישית והעשירית.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
שרל מנז'ן נולד ב-6 ביולי 1866 בסארבור. לאחר התבוסה הצרפתית במלחמת צרפת–פרוסיה, וסיפוח אלזס-לורן לגרמניה, עברו הוריו לגור בפריז. בשנת 1885 התגייס מנז'ן לצבא הצרפתי והצטרף לרגימנט הרגלים ה-77. בשנת 1888 הצטרף מנז'ן לרגימנט הנחתים ה-1, ונשלח לסודאן, ולאחר מכן לצפון אפריקה הצרפתית, שם נפצע 3 פעמים, ובשנת 1892 חזר לצרפת. בשנת 1898 הצטרף מנז'ן למשלחת שיצאה לפשודה, ולאחר מכן מילא תפקידים שונים בצבא הקולוניאלי.
מלחמת העולם הראשונה.
עם פרוץ המלחמה מונה מנז'ן למפקד החטיבה ה-8, ופיקד עליה במהלך קרב שרלרואה. לאחר מכן מונה למפקד הדיוויזיה ה-5, ופיקד עליה במהלך הקרב על המארן. בהמשך לחם מנז'ן עם הדיוויזיה שבפיקודו בקרב ארטואה השני ובקרב ורדן. ב-4 ביוני 1916 מונה מנז'ן למפקד הקורפוס ה-11, וב-19 בדצמבר 1916 מונה מנז'ן למפקד הארמייה השישית, עימה לחם במהלך מתקפת ניוול. בעקבות האבדות הקשות שספגו הכוחות במהלך המתקפה פרצו מרידות בצבא הצרפתי, ובעקבות כך הודח מנז'ן מתפקידו ב-4 במאי 1917, ורק בדצמבר 1917 מונה למפקד קורפוס. ב-10 ביוני 1918 מונה מנז'ן למפקד הארמייה העשירית ופיקד עליה במהלך מתקפת מאה הימים והדף את הכוחות הגרמניים שהיו מוצבים מולו.
לאחר המלחמה.
בלאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הייתה הארמייה העשירית חלק מצבא הכיבוש הצרפתי בריינלנד. ב-21 באוקטובר 1919 התמזגה הארמייה יחד עם הארמייה השמינית לארמיית הריין הצרפתית. לאחר מכן מונה מנז'ן לחבר במועצת המלחמה, ולמפקח הכללי של הכוחות הקולוניאליים הצרפתים.
ב-9 במאי 1925 חלה מנז'ן באורח פתאומי, מצבו הידרדר במהירות, וב-12 במאי מת מנז'ן בביתו שבפריז.
הדוכסות הגדולה של אולדנבורג
הדוכסות הגדולה של אולגנבורג (מגרמנית: Großherzogtum Oldenburg) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה, כיום חלק ממדינת סקסוניה התחתית, ובירתה של הדוכסות הייתה העיר אולדנבורג.
היסטוריה.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום דודו הנכה וילהלם, דוכס אולדנבורג, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית. במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים, ובשנת 1829 קיבל פטר הראשון, דוכס אולדנבורג תואר של דוכס גדול. בשנת 1829 מת פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ובנו אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.