ג'וזף רולין נולד בלאמבסק ב-4 באפריל 1841. אשתו, אוגוסטין, גם גדלה באזור, והשניים התחתנו ב-1868. משפחת רולין הייתה ממעמד הפועלים. בעת יצירת הדיוקנאות, ג'וזף היה בן 47, והוא עבד כדוור בתחנת הרכבת המקומית. ואן גוך וג'וזף נהיו חברים טובים. הצייר אהב לדמות את ג'וזף לסוקרטס ולפיודור דוסטויבסקי. החברות בין השניים נמשכה גם בעת הסכסוך של ואן גוך עם הצייר פול גוגן. כאשר ואן גוך התאשפז בבית החולים בעקבות כריתת אוזנו השמאלית, ג'וזף הזעיק את אחיו של הצייר, תיאו.
אוגוסטין.
אוגוסטין נולדה בלאמבסק ב-9 באוקטובר 1851 ונפטרה ב-5 באפריל 1930. לאחר שואן גוך צייר את ג'וזף, אוגוסטין הייתה המודל הבא עבורו ועבור פול גוגן שציירו אותה בבית הצהוב, היכן שהשניים התגוררו יחדיו. במהלך תהליך הציור שהתקיים בערב, אוגוסטין מיקדה את מבטה בעיקר בגוגן מכיוון שהיא חשה אי נוחות מנוכחותו של ואן גוך. התוצאות של שני הציורים היו שונות. גוגן הוסיף לרקע של הדיוקן ציור, והוא צייר את אוגוסטין בצורה פשוטה וחד משמעית. לעומתו, ואן גוך השלים את הציור מהר יותר והוא השתמש ביותר צבע. הצייר השתמש בטכניקות ציור של פרנס הלס שכללו ספונטניות, ישירות וסגנון ציור אלה פרימה. ואן גוך השתמש בגוונים של צבע צהוב כדי לצייר על ראשה של אוגוסטין את צללי נורות הגז שהיו בחדר. בנוסף, הוא העדיף לצייר חלון שבו ארוגות של נבטים מסוימים במקום סצנת ערב, ובכך להדגיש את הקשר של אוגוסטין לאדמה ולטבע כאם המשפחה. לאחר כמה ימים, הוא התחיל לצייר את שארית חברי המשפחה.
ואן גוך צייר גם סדרה של דיוקנאות בהן אוגוסטין מחזיקה בחבל הקשור לעריסה של התינוקת, מרסל. התינוקת והעריסה לא מופיעות בציורים. הצייר קרא ליצירות "La Berceuse" (בעברית: המערסלת). ברקע ניתן לראות חמניות בדומה לסדרת הציורים המפורסמת של ואן גוך.
ארמנד.
ארמנד, הבן הבכור, נולד ב-5 במאי 1871 בלאמבסק, והוא נפטר ב-14 בנובמבר 1945. הוא היה בן 17 בעת שואן גוך צייר אותו. ביצירות ארמנד מתואר כבחור רציני אשר עזב את בית הוריו רק לאחרונה כדי לעבוד כשוליה של נפח. הציור שמוצג במוזיאון פולקוונג (F492) מציגה את ארמנד במיטב בגדיו; מגבעת אלגנטית, מעיל בצבע צהוב, מקטורן בצבע שחור ועניבה. ניכר כי ארמנד עצוב או משועמם מהסיטואציה, ומהבעתו ניתן לראות כי הוא בטוח בעצמו וגברי. בדיוקן השני ארמנד נמצא בפרופיל לצופה ומבטו מופנה כלפי מטה באופן המדגיש את עצבותו של הנער.
קאמיל.
קאמיל, הבן האמצעי, נולד ב-10 ביולי 1877 בלאמבסק והוא נפטר ב-4 ביוני 1922. קאמיל היה בן 11 בעת השלמת הדיוקנאות. הדיוקן שנמצא במוזיאון ואן גוך מציג רק את ראשו וכתפיו של הילד. הצבע הצהוב ברקע מסמל את אור השמש. דיוקן כמעט זהה נמצא במוזיאון פילדלפיה לאמנות (F537). הדיוקן של התלמיד עם התלבושת האחידה מציג את קאמיל בוהה במרחב, ידו מונחת על משענת הכיסא ופיו פעור מעט. זוהי הגרסה הגדולה ביותר מבין דיוקנאותיו של קאמיל.
מרסל.
מרסל, הצעירה מבין הילדים, נולדה ב-31 ביולי 1888 ונפטרה ב-22 בפברואר 1980. היא הייתה רק בת ארבעה חודשים בעת תהליך היצירה. ואן גוך צייר שלושה דיוקנאות אישיים שלה, ושני דיוקנאות ביחד עם אימה. מרסל נמצאת באותה פוזיציה בכל הדיוקנאות האישיים, לחייה השמנמנות בולטות והרקע בגוונים של ירוק.
ג'והאנה ואן גוך, גיסתו של הצייר, הייתה בהיריון באותה תקופה והיא התלהבה מהדיוקנאות כשראתה אותם. היא קיוותה שיום אחד ואן גוך יצייר את אחיינו העתיד להיוולד.
בדיוקן המשותף של אוגוסטין ומרסל הנמצא כיום במוזיאון פילדלפיה לאמנות האם נראית שלווה, פסיבית ופרצופה מוטל בצל. ניכר מגופה שהיא עובדת קשה כדי לספק את צורכי המשפחה. היא מעמידה את התינוקת בפני הצופה תוך כדי תמיכת ראשה. מרסל נראית יותר פעילה מבדיוקנאות האחרים, וואן גוך השתמש בקווי מתאר עבים בצבע כחול כדי להדגיש את השתיים.
נושאים להט&quot;בים באפוסים הינדים
נושאים להט"ביים באפוסים הינדיים כוללים אלוהויות או גיבורים הינדים, שמתכונותיהם או התנהגותם ניתן להסיק שהם שייכים לקשת הלהט"בית, או שהם מוצגים כבעלי אלמנטים של שונות מגדרית ומיניות לא-הטרוסקסואלית. מקורות ספרותיים הינדיים מסורתיים אינם מדברים ישירות על הומוסקסואליות, אך שינויי מין, מפגשים הומוארוטיים ודמויות אינטרסקס או בעלות מגדר שלישי קיימים לעיתים קרובות הן בסיפורים הדתיים המסורתיים כמו "הוודות", "המהבהרטה", "הרמיאנה" "והפוראנות," והן בפולקלור המקומי.
באפוסים ההינדיים יש דוגמאות רבות לאלים המשנים מגדר, מתבטאים כמגדרים שונים בזמנים שונים, או משתלבים ליצירת יצורים אנדרוגיניים או הרמאפרודיים. ניתן למצוא אלים שמשנים מין או מתממשים כאווטאר של המין השני על מנת להקל על יחסי המין. קיימות מספר דוגמאות של יצורים לא-אלוהיים שעוברים שינוי מין דרך פעולות האלים, כתוצאה מקללות או מברכות, או כתוצאה טבעית של גלגול נשמות.
אפוסים הינדיים מכילים מקרים רבים שבהם אינטראקציות מיניות משרתות מטרה לא מינית וקדושה, כאשר בחלק מהמקרים מדובר באינטראקציות חד מיניות. לעיתים האלים מגנים את האינטראקציות הללו אך בפעמים אחרות הן מתרחשות בברכתן.
בנוסף לסיפורי מגדר ווריאציה מינית המקובלים בדרך כלל על ידי ההינדואיזם הקלאסי, חוקרים מודרניים ופעילים קווירים מצאו נושאים להט"ביים בטקסטים פחות מוכרים, או הסיקו את קיומם בסיפורים שבאופן מסורתי נחשבים ללא סאבטקסט הומוארוטי. ניתוחים כאלה גרמו לחילוקי דעות ביחס למשמעותם האמיתית של הסיפורים הקדומים.
שונות מינית באלילים.
אלוהויות רבות בהינדואיזם ובאפוסים הודיים מיוצגות גם כזכריות וגם כנקביות בתקופות שונות ובגלגולים שונים או מבטאות מאפיינים של שני המגדרים בבת אחת, כמו ארדנהארישווארה, שנוצר ממיזוג של האל שיווה עם אשתו , וגופו הוא זכרי לחלוטין בחציו הימני ונקבי לחלוטין בחציו השמאלי. פירוש השם ארדנהארישווארה הוא "האדון שחציו אישה". צורה זו של שיווה מייצגת את "המכלול שהוא מעבר לדואליות", וקשורה לתקשורת בין בני תמותה לאלים ובין גברים ונשים. מיזוג דומה מתרחש בין אלת היופי והשגשוג לקשמי לבעלה וישנו, ויוצרים את לקשמי-נראיינה ההרמפרודיטית או האנדרוגנית.
"בבהאגווטה פוראנה", וישנו לובש את הצורה של המכשפת, מוהיני, על מנת להערים על השדים ולגרום להם לוותר על אמריטה, סם החיים. בהמשך שיווה נמשך למוהיני ושופך את הזרע שלו על הסלעים, ואלו הופכים לזהב. "בברמנדה פוראנה", אשתו של שיווה, פרוואטי, "תולה את ראשה בבושה" כשהיא רואה את מרדף בעלה אחר מוהיני. בכמה סיפורים שייווה מבקש מוישנו ללבוש שוב את צורת מוהיני כדי שיוכל לראות את השינוי בעצמו. סיפורים שבהם שיווה מכיר את טבעה האמיתי של מוהיני, התפרשו כ"מרמזים על נזילות המגדר במשיכה מינית".
בסיפור הפורני המאוחר יותר על מוצאה של האלה איאפה, וישנו עוטה את צורת מוהיני, נכנס להריון משיווה, ויולד את איאפה שאותה הוא נוטש בבושה. פטאנאיק, חוקר מיתולוגיה הינדית, כותב כי מוהיני לא נכנסה להריון, ואיאפה נוצרה מזרעו של שיווה, שאותו פלט לאחר שחיבק את מוהיני. בגרסה אחרת, מלך פנדיאן, רג'אשחרה מפנטלאם, מאמץ את התינוקת.
על פי גרסאות מסוימיות של "המהבהרטה", האל קרישנה – גלגולו של וישנו – שינה צורה למוהיני והתחתן עם ארוואן. זאת כדי לתת לארוואן את ההזדמנות לחוות אהבה לפני מותו, כיוון שהתנדב להיות מוקרב. קרישנה נשאר באבל בצורת מוהיני במשך זמן מה לאחר מותו של ארוואן. נישואיהם ומותו של ארוואן מונצחים מדי שנה בטקס המכונה "תאלי", שבמהלכו "היג'רה" מקבלים את תפקיד קרישנה-מוהיני ונישאים לארוואן בחתונה המונית, שלאחריהם נערך פסטיבל באורך שמונה-עשר ימים. הפסטיבל מסתיים בקבורה טקסית של ארוואן, ההיג'רה מתאבלים בכך שהם מכים את חזהם בריקודי פולחן, שוברים את צמידיהם ומחליפים לבגדי אבל לבנים. מנהג זה לא מוזכר בווידיאס ראמאיאנה.
שונות מגדרית בגיבורים.
שינוי מין וקרוס-דרסינג מתרחשים גם באפוסים העוסקים בדמויות לא אלוהיות. דמות אחת כזו היא שיקאנדי, דמות ב"מהאבאראטה." שיקנדי נולד במקור בתור ילדה בשם שיקנדיני כבת לדרופדה, מלך פנצ'לה. במהלך חייה הקודמים, שיקנדיני הייתה אישה בשם אמבה, שהגיבור בהישמה הפך ללא ראויה לחתן. מתוך מצבה הרעוע, אמבה נדרה נדרים, והאלים הגשימו את משאלתה לגרום למותו של בהישמה. אמבה נולדה אז מחדש כשיקנדיני. קול אלוהי אמר לדרופדה לגדל את שיקנדיני כבן ולכן דרופדה אימן אותה בלוחמה וסידר לה נישואים עם אישה. בערב החתונה, גילתה אשתו של שיקנדיני כי "בעלה" הוא בעצם אישה. שיקנדיני נמלט, ופגש יאקשה (סוג של רוחות טבע הנפוץ במיתולוגיה ההודית) שהחליף עימו את המין שלו. שיקנדיני חזר כגבר עם השם 'שיקאנדי' וניהל חיי נישואים מאושרים עם אשתו וילדיו. במהלך מלחמת קורוקסטרה, בהישמה זיהה אותו כאמבה שנולדה מחדש וסירב להילחם ב"אישה". ארג'ונה ניצל זאת והסתתר מאחורי שיקאנדי כדי להביס את בהישמה הבלתי מנוצח. בספרות היוונית, סריקנדי (שמה היווני של שיקנדיני) לעולם לא הופך לגבר - היא אישה שווה לגברים ואשתו של ארג'ונה. לאחר מותו, הגבריות של שיקאנדי הועברה בחזרה ליאקשה.