המשחק הארבעה-עשר בסדרה הוא משחק תפקידים המוני ברשת (MMORPG), בדומה למשחק האחד-עשר. המשחק תומך במערכות Windows, פלייסטיישן 3 (עד ליוני 2017), פלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5 ו-macOS.
הגרסה המקורית של המשחק קיבלה ביקורת קשה לאחר יציאתה לשוק ב-2010, מה שהביא להתנצלות רשמית מ-Square Enix והחלפת צוות הפיתוח. באוגוסט 2013 המשחק יצא מחדש בשם Final Fantasy XIV: A Realm Reborn, גרסה חדשה לגמרי שנבנתה מאפס. מבחינת העלילה, המשחק החדש מתרחש 5 שנים לאחר מאורעות המשחק המקורי. בנוסף, חודשו דברים רבים במשחק כגון מנוע הגרפיקות, הממשק ועוד. המשחק החדש קיבל ביקורות חיוביות ביותר וזכה להצלחה מסחרית רבה. נכון ליולי 2016 שיחקו במשחק 6 מיליון שחקנים.
בחודש יוני 2015 יצאה חבילת הרחבה (Expansion) למשחק בשם Heavensward, ביוני 2017 יצאה הרחבה נוספת בשם Stormblood וביוני 2019 יצאה הרחבה שלישית בשם Shadowbringers. כל אחת מההרחבות הוסיפה למשחק כמות רבה מאוד של תוכן חדש – כולל אזורים גאוגרפיים, מקצועות (Classes), גזעים (Races), רמות (Levels), קווסטים (Quests), מבוכים (Dungeons) רבים חדשים ועוד. כל אחת מההרחבות גם כללה גם המשך לעלילה הראשית של הסיפור. בנוסף, בהרחבה של Heavensward נוספה לשחקנים היכולת לעוף, ובהרחבה של Stormblood נוספה היכולת לשחות ולצלול. בדצמבר 2021 יצאה למשחק הרחבה נוספת - Endwalker.
בשנת 2019 נבחר המשחק על ידי אתר IGN למשחק המתמשך הטוב ביותר של השנה. בשנת 2020 זכה בפרס של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה. המשחק גם מחזיק בשיא גינס למשחק עם מספר קטעי המוזיקה המקורית הגבוה ביותר.
Final Fantasy XV.
Final Fantasy Versus XIII משחק שהוכרז לראשונה ב-2006 בתור ספין אוף לסדרת XIII לאחר הכישלון של סדרת XIII סקוור אניקס החליטה לחדש את המשחק מחדש בתור משחק עצמי. ב-2013 המשחק הוכרז מחדש בתור Final Fantasy XV
לקונסולת ה-PS4 ול־Xbox One ופותח על ידי הצוות שפיתח את משחק הלהיט Kingdom Hearts. שתי הדמויות הראשונות שנחשפו עוד לפני שיצא המשחק הן Noctis, גבר שחור שיער שנחשף ראשון, ו-Luna, בחורה בלונדינית הקשורה אליו.
המשחק יצא לשוק בנובמבר 2016 (למערכות Playstation 4 ו-Xbox One; במרץ 2018 המשחק יצא גם ל-Windows). בשנת 2017 נוספה לו גם אופציה של משחק מרובה-משתתפים (Multiplayer). ב-2018 יצא המשחק "Final Fantasy XV: Pocket Edition", גרסה למשחק שנועדה למובייל וכוללת גרפיקה פשוטה יותר. במהלך השנה יצאה הגרסה גם ל-PS4, ל-Xbox One, לנינטנדו סוויץ' ולמחשב.
תאימות שמות המשחקים ביפן מול ארצות הברית.
בתקופה בה יצאו המשחקים לדור השלישי והרביעי של הקונסולות, חלק מהמשחקים בסדרה יצאו ושווקו רק לקהל היפני. כך קרה שכאשר שווק משחק של פיינל פאנטסי לקהל האמריקאי הוא לא תמיד שווק באותו השם.
לפיכך, כאשר המשחק השני והשלישי יצאו ביפן, הם לא יובאו לארצות הברית וכאשר המשחק הרביעי יצא לקונסולת הסופר נינטנדו, יבאה אותו Square לארצות הברית בשם פיינל פאנטסי 2, ובעוד פיינל פאנטסי 5 שווק רק לקהל השחקנים ביפן, קרה שוב שפיינל פאנטסי 6 ששווק גם באמריקה נקרא שם פיינל פאנטסי 3. דבר זה יצר מעט בלבול בקרב שחקנים אמריקאים, אך זו אינה הפעם הראשונה אשר חוסר תאימות בשמות קרה עם משחקים אשר יובאו לארצות הברית. הדבר קרה גם עם סדרות משחקים אחרות כדוגמת Bust a Move של טאיטו.
את חוסר התאימות של המשחקים והתפלגותם לשמות שונים בכל מדינה ניתן לראות בטבלה הזו:
כאשר יצא פיינל פאנטסי 7 לקונסולת הפלייסטיישן והיה גם הראשון שיצא בכל העולם ולא רק ביפן או ביפן ואמריקה, הדבר אכן עורר תהיות בקשר למשחקים הקודמים בסדרה, דבר שהתברר לשחקנים רק כאשר הגישה לרשת האינטרנט הפכה לנפוצה והמידע לגביהם התגלה ביתר קלות.
אוסקר ברגר
הדיוויזיה הכחולה
הדיוויזיה הכחולה (בספרדית: División Azul), הידועה גם בשם דיוויזיית חי"ר מספר 250 (250. Infanterie-Division), הייתה יחידה של חיילים ספרדים מתנדבים אשר שירתו בצבא גרמניה הנאצית בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
מקור.
על אף שפרנסיסקו פרנקו לא הצטרף למלחמה לצד גרמניה הנאצית, הוא איפשר למתנדבים ספרדים להצטרף ליחידה ספרדית שהוקמה במסגרת הוורמאכט ויועדה להילחם בבולשביזם בחזית המזרחית. בדרך זו יכול היה לשמור על הנייטרליות של ספרד ובאותה עת לגמול לאדולף היטלר על תמיכתו בו במהלך מלחמת האזרחים הספרדית. שר החוץ הספרדי רמון סרנו סונייר היה זה שהציע להקים כוחות מתנדבים, ובתחילת מבצע ברברוסה, שלח פרנקו הצעת סיוע רשמית לברלין.
היטלר אישר לצרף את המתנדבים הספרדים ב-24 ביוני 1941. מתנדבים נהרו אל לשכות הגיוס בכל הערים בספרד. צוערים מבתי הספר לקצינים בסרגוסה התנדבו במספרים גדולים. בתחילה הייתה הממשלה הספרדית מוכנה לשלוח 4,000 גברים, אך במהרה הבינה כי ישנם יותר מתנדבים ממה שצריך על מנת להקים חטיבה צבאית: 18,104 גברים, מהם 2,612 קצינים ו-15,492 חיילים.
חמישים אחוז מהקצינים והמפקדים שאינם קצינים היו חיילים מקצועיים, רבים מהם ותיקי מלחמת האזרחים. רבים אחרים היו חברים במפלגת הפלנחה הספרדית. אחרים התנדבו בעקבות הלחץ ובעקבות קשרים מן העבר לרפובליקה או כדי לסייע לקרוביהם אשר ישבו בבתי הכלא של פרנקו.
הגנרל אוגוסטין מונייז גרנדס מונה להוביל את המתנדבים. מדיהם הרשמיים שילבו אלמנטים של מדי הצבא הספרדי, כגון כומתה אדומה, מכנסי חאקי אשר היו בשימוש הלגיונות הספרדיים וחולצות כחולות של חברי מפלגת הפלנגה שהביאו ליחידה את שמה, "הדיוויזיה הכחולה". מדים אלו היו בשימוש רק בחופשה בספרד; בשדה הקרב, לבשו החיילים מדי ורמאכט אפורים עם סמל בחלקו העליון של השרוול הימני שנושא את המילה "España" (ספרד) והצבעים הלאומיים הספרדיים.
פריסה ופעילות.
גרמניה: אימון וארגון הדיוויזיה.
ב-13 ביולי 1941, עזבה הרכבת הראשונה את מדריד אל גרפנווהר, בוואריה לחמישה שבועות של אימון מתקדם. שם חולקו המתנדבים לראשונה לארבע חטיבות חיל רגלים. אחת החטיבות פוזרה בין האחרות, אשר נקראו על שם שלוש הערים הגדולות אשר מהן הגיעו רוב המתנדבים - ברצלונה, ולנסיה וסביליה. כל חטיבה הייתה מורכבת משלושה גדודים של ארבע פלוגות, וכמו כן הוקמה חטיבת תותחנים של שלוש סוללות של תותחי 150 מ"מ וסוללת תותחים כבדים אחת. טייסים מתנדבים הקימו את "הטייסת הכחולה" (בספרדית: "Escuadrilla Azul"), אשר השתמשה במטוסי Bf 109 ו-Fw 190, והפילה 156 מטוסים סובייטים.
אל החזית הרוסית (אוגוסט-אוקטובר 1941).
אחרי טקס ההשבעה שנערך ב-20 באוגוסט, נשלחה הדיוויזיה הכחולה למשימות לחימה בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז. הדיוויזיה הועברה לסובאלק, פולין, ברכבת ב-28 באוגוסט, ומשם המשיכה ברגל כ-900 ק"מ. מסלולה המקורי היה לנוע מגרודנו (בלארוס), לידא (בלארוס), וילנה (ליטא), מולודצ'נו (בלארוס), מינסק (בלארוס), אורשה (בלארוס), דרך סמולנסק ומשם לחזית מוסקבה. במהלך הצעידה לעבר חזית סמולנסק ב-26 בספטמבר, קיבלו המתנדבים הספרדיים הוראה לשנות את הכיוון מוויטבסק וסופחו לארמייה ה-16 הגרמנית של קבוצת ארמיות צפון שצר על סנקט פטרבורג.
וולחוב (אוקטובר 1941 - אוגוסט 1942).
תחילה נפרסה הדיוויזיה בחזית וולחוב, ומפקדתה מוקמה בגריגורובו, בפאתי העיר נובגורוד. המתנדבים הספרדיים היו אחראים על אזור של כ-50 ק"מ בחזית הצפונית והדרומית של נובגרוד, לאורך גדות נהר הוולחוב ואגם אילמן.
לנינגרד (אוגוסט 1942 - אוקטובר 1943).
באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה צפונה לאגף הדרומי של סנקט פטרבורג, דרומית לנבה ליד העיר פושקין, קולפינו וקרסני בור באזור נהר האזורה.
הדיוויזיה הכחולה נשארה בחזית לנינגרד בה היא ספגה אבדות כבדות הן בעקבות הקור והן בשל פעולות הצבא האדום. פרנקו העביר עוד כוחות, אשר הפעם כללו גיוס בנוסף למתנדבים. סה"כ שירתו כ-45,000 חיילים ספרדים בחזית המזרחית. החיילים זכו בעיטורים ספרדיים וגרמניים, והיו הדיוויזיה היחידה שהייתה בעלת מדליה דיוויזיונית, שיצירתה אושרה על ידי היטלר.
בעקבות קריסת החזית הגרמנית לאחר קרב סטלינגרד, המצב השתנה ויותר חיילים גרמנים נפרסו דרומה יותר. באותו זמן הגנרל אמיליו אסטבן אינפנטס לקח פיקוד.
פירוק הדיוויזיה.
בסופו של דבר, החלו בעלות הברית וספרדים אוהדי בריטניה ללחוץ על פרנקו להסיג את הכוחות. פרנקו החל שיחות באביב 1943 והעביר פקודה לנסיגה ב-10 באוקטובר.
כמה חיילים ספרדים סירבו לסגת. הממשלה הספרדית ב-3 בנובמבר אילצה את כולם לחזור לספרד, או שיאבדו את אזרחותם. בסופו של דבר מספר החיילים שלא חזרו היו כ-3,000. ספרדים הצטרפו גם כן ליחידות גרמניות אחרות כמו הוואפן אס אס. בסופו של דבר כלל היחידות כולן נקראו הלגיון הכחול ("Legión Azul").
הספרדים שנשארו תחילה שרתו כחלק מהדיוויזיה ה-121, נדרשו לחזור במרץ 1944 והועברו חזרה לספרד ב-21 במרץ. שארית המתנדבים נקלטו ביחידות גרמניות.
השפעת הדיוויזיה הכחולה על היסטורית הצבא הספרדי.
רוב הקצינים הבכירים בצבא הספרדי בשנים בין 1960–1970 שירתו בדיוויזיה הכחולה. השירות בה השפיע על תפקידם ועל השקפת עולמם בנוגע למעבר לדמוקרטיה בספרד של סוף שנות ה-70. רבים מהגנרלים אשר לקחו חלק בניסיון הפיכה הצבאית ב-23 בפברואר 1981, שירתו בדיוויזיה הכחולה במהלך מלחמת העולם השנייה, ביניהם היו אלפונסו ארמדה וחיימה מילנס דל בוש .
צלב סופיה הקדושה של נובגורוד.