לאחר הניצחון אגריפה נשלח חזרה לרומא לסייע לגאיוס קילניוס מאיקנס לנהל את האימפריה בשעה שאוקטביוס עצמו היה עסוק בסיום המערכה הצבאית כנגד אנטוניוס, עם סיום המערכה הוענקו לאגריפה מספר אותות כבוד כולל העלאתו למעמד הפטריקי. כדי לחזק את בריתו עם אגריפה אוקטביוס נתן לו לאישה את אחייניתו קלאודיה מרקלה (לא ידוע מה עלה בגורלה של אשתו הראשונה).
בתקופת שלטונו של אוגוסטוס.
אגריפה היה אחד מיועציו הראשיים של אוקטביוס לאחר המלחמה ומילא תפקיד מפתח בביסוס הפרינקפס ובארגון הצבא האימפריאלי, הוא כיהן לצדו של אוקטביוס כקונסול וקנסור בשנת 28 לפנה"ס, והמשיך למלא את תפקיד הקונסול גם בשנת 27 לפנה"ס. במסגרת כהונתו היה אחראי לטיהור הסנאט ממתנגדיו של אוקטביוס ולעריכת קנסוס (מפקד אוכלוסין) של אזרחי רומא. אגריפה גם שב לעסוק במפעלי הבנייה בעיר רומא ובין השאר הקים את מרחצאות אגריפה; הבניין המפורסם ביותר אותו הקים היה הפנתאון, לציון הניצחון בקרב אקטיום. בשנת 27 לפנה"ס יצא אוקטביוס למסע מלחמה בהיספניה טארקוננסיס (כיום בספרד) כשהוא משאיר את אגריפה כאחראי מטעמו ברומא.
כאשר אוגוסטוס נפל למשכב בשנת 23 לפנה"ס, אגריפה לקח על עצמו רבות מסמכויותיו ואף ארגן את חתונת בתו של אוגוסטוס, יוליה, למרקוס קלאודיוס מרקלוס. כשהיה חשש שאוגוסטוס ימות כתוצאה ממחלתו, אגריפה נבחר על ידו כיורשו. לאחר שאוגוסטוס הבריא אגריפה שוגר בשנת 23 לפנה"ס למזרח. באותו הזמן נפוצו שמועות על קרע בינו לבין אוגוסטוס על שאלת הירושה, אולם מינויו של אגריפה ליורשו של אוגוסטוס באותה שנה ונתינת סמכויות צבאיות במזרח על ידי נתינת הסמכויות של פרוקונסול אימפריום לאגריפה למשך חמש שנים, דבר שהעניק לו סמכות צבאית בכל הפרובינקיות הרומאיות, מעידה שלא היה בשמועות האלה אמת.
קיימת מחלוקת בנוגע לטיב סמכויותיו של אגריפה. יש הסבורים שהוא קיבל את האימפריום מאיוס שהעניק לו סמכויות מעל מושלי הפרובינקיות השונות של האימפריה, בעוד שיש כאלו הסבורים שהוא קיבל את האימפריום איקוואום שהעניק לו סמכויות שוות לאלו של מושלי הפרובינקיות השונות של האימפריה.
ככל הנראה השליחות של אגריפה למזרח נעשתה כדי לפייס את מרקלוס שעד למחלתו של אוגוסטוס נחשב כיורשו. סיבה אפשרית נוספת לשליחות היא הכנת הקרקע להסדר עם האימפריה הפרתית על השבת נסי הלגיונות שנפלו לידי הפרתים בזמן התקפותיהם של מרקוס ליקיניוס קראסוס ומרקוס אנטוניוס.
בשנת 21 לפנה"ס כשיצא אוגוסטוס לסיור בפרובינקיות המזרחיות ומהומות פרצו ברומא כתוצאה ממחלוקת בעניין בחירת הקונסול, קרא אוגוסטוס לאגריפה לשוב לרומא כדי לפקח על העניינים מטעמו.
חתנו של אוגוסטוס.
כשמרקלוס נפטר בשנת 23 לפנה"ס, שכנע אוגוסטוס את אגריפה להתגרש מאשתו ולשאת את יוליה, מכיוון שלא היה מועמד מתאים במשפחתו והוא לא רצה להכניס זר למשפחה. כמו כן הקשרים המשפחתיים של אגריפה עם השושלת היוליו-קלאודית המשיכו להתהדק כשבשנת 19 לפנה"ס טיבריוס התחתן עם ויפסניה אגריפינה, בתו של אגריפה מנישואיו הראשונים.
אגריפה שב לגאליה בין השנים 20-18 לפנה"ס כדי להשקיט אי סדרים שפרצו בפרובינקיות השונות והמשיך במפעלי הבנייה שבהם התחיל בכהונתו הראשונה בפרובינקיה. בשנת 19 לפנה"ס נשלח להיספניה טארקוננסיס כדי להשלים את דיכוים של הקנטברים. לאחר מספר קשיים בהתמודדות עם לוחמת הגרילה של הקנטברים ומספר מרידות שפרצו בלגיונותיו אגריפה הצליח להביס את הקנטברים ולהשקיט, אחת ולתמיד, את ההתנגדות לנוכחות הרומאית בהיספניה, שנמשכה כמאתיים שנה.
בשנת 18 לפנה"ס חידש הסנאט את סמכויותיהם של אוגוסטוס ושל אגריפה למשך חמש שנים, ואגריפה קיבל גם את הסמכות הטריבונית למשך חמש שנים. שנה אחר כך אימץ אוגוסטוס את שני בניו של אגריפה, גאיוס ולוקיוס. חידוש האימפריום וקבלת הסמכות הטריבונית ביחד עם אוגוסטוס, שהיו שניים ממשרותיו החשובות ביותר של הפרינקפס, ביחד עם אימוץ בניו על ידי אוגוסטוס חיזקו את מעמדו של אגריפה. מאייר ריינהולד מתאר את מעמדו של אגריפה כשליט במשותף עם אוגוסטוס ומשער שיועד להיות יורשו. בשנת 17 לפנה"ס אגריפה ניהל במשותף עם אוגוסטוס את פסטיבל משחקי המאה.
אגריפה יצא בשנת 17 לפנה"ס לסיור בפרובינקיות המזרחיות של האימפריה. עיסוקו העיקרי במהלך הסיור היה ישוב והקמת קולוניות למען החיילים הווטרנים של הלגיונות. בין השאר הוא יישב ווטרנים בביירות, הליאופוליס ובפטרס. בשנת 14 לפנה"ס, כשפרץ מרד בממלכת הבוספורוס שהייתה ממלכה ואסלית של רומא, פעל אגריפה להשבת הסדר על כנו, ולאחר דיכוי המרד ארגן מחדש את הממלכה.
אגריפה חזר לרומא מהמזרח בשנת 13 לפנה"ס לרגל חידוש סמכויותיו למשך חמש שנים נוספות (בזמן זה הוענק לו האימפריום מאיוס אם לא קיבל אותו לפני כן). בעיות שפרצו בפרובינקיה פאנוניה שנה לפני כן אילצו אותו לעזוב את רומא כדי לטפל במצב שם. עצם הגעתו לפרובינקיה גרמה למורדים להיכנע והמרד נפסק. אחרי השבת הסדר בפאנוניה אגריפה חזר לאיטליה. בשעת שהייתו בקמפניה נפל למשכב, ובחודש מרץ שנת 12 לפנה"ס נפטר. ייתכן שמת ממחלת השיגדון. אוגוסטוס ערך לו הלוויה מפוארת והספידו באופן אישי, אפרו נטמן במאוזוליאום אוגוסטוס. אגריפה הוריש לו את כל רכושו מלבד הכספים אותם העמיד לתחזוקת מבני הציבור שנבנו על ידו, כדי שלא יהיו למעמסה על אוצר המדינה. שניים מבניו, גאיוס קיסר ולוקיוס קיסר, שאומצו על ידי אוגוסטוס, טופחו כיורשיו העתידיים אך נפטרו בדמי ימיהם.
אישיותו ומורשתו.
תדמיתו של אגריפה הייתה חיובית ביותר בעת העתיקה והיסטוריונים כדיו קסיוס מעידים על אגריפה שהיה אדם צנוע ונקי כפיים שמעולם לא היה מעורב בשערורייה כלשהי. במיוחד מצוינת העובדה שלמרות כל הישגיו, נותר ללא שאיפות משל עצמו והסתפק בכהונתו כסגנו של אוגוסטוס, ובשל כך ייחס את כל הישגיו לאדונו. מלבד בשל הידידות העמוקה ששררה ביניהם, נותר אגריפה נאמן לאוגוסטוס כיוון שהבין כי בתור אדם ממוצא פשוט ונחות הוא לעולם לא יצליח להגיע לפסגת הכוח והדרך היחידה להתקדם היא דרך נאמנותו לבנו של קיסר שבסופו של דבר הביאה אותו להיות האיש השני במעלה באימפריה הרומית.
הישגיו של אגריפה ובמיוחד הישגיו בשדה הקרב היו חיוניים לאוגוסטוס כדי להגיע לשלטון ובכך אגריפה תרם לביסוס ועיצוב משטר הפרינקפס שיהיה צורת המשטר באימפריה הרומית עד הרפורמות השלטוניות של הקיסר דיוקלטיאנוס במאה השלישית. התנהגותו כמצביא, סירובו העיקש לקבל את הטריומף על ניצחונותיו ומנהגו לדווח לאוגוסטוס ולא לסנאט על פעולותיו הצבאיות, עיצבו את הדגם ליחסי הכפיפות בין הקיסר למצביאיו.
לאגריפה היו גם הישגים תרבותיים מרשימים. הוא היה אחראי לבנייתה מחדש של רומא ובנייתם של מספר מבנים בפרובינקיות וכמה מן המבנים האלה עומדים על תילם עד היום הזה. אגריפה גם שירטט מפה של האימפריה שהייתה מבוססת על סקר של דרכי הצבא הרומאי שנערך על ידו. המפה שימשה כעזר וכבסיס לעבודתם של גאוגרפים כגון סטראבון ופליניוס הזקן. בנוסף אגריפה חיבר אוטוביוגרפיה שלא השתמרה.
אגריפה היה אהובם של פשוטי העם שזכרו לטובה את פועלו בבנייתה מחדש של רומא, אולם מעמד האצולה סלד ממנו בשל מוצאו הפשוט. כדי להנציח את זכרו של אגריפה, אוגוסטוס ערך משחקים כל שנה ביום פטירתו של אגריפה, מטבעות הנושאים את דיוקנו נטבעו בשנת מותו ולציון שבעים וחמישה, שמונים וחמישה ומאה שנה להולדתו.
אגריפה והיהודים.
אגריפה היה ידוע ביחסו האוהד ליהודים. הוא ביקר בירושלים בשנת 15 לפנה"ס, עלה לרגל לבית המקדש, הקריב שם מאה שוורים והתקבל בהתלהבות על ידי היהודים. מעשה זה היה גילוי האהדה הגדול ביותר של השלטון הרומאי כלפי היהודים בכל שנות נוכחותו בארץ ישראל. כשהתושבים ההלניסטים בערי אסיה הקטנה התנכלו ליהודים שישבו בעריהם והחרימו את כספי מחצית השקל שהם שלחו לבית המקדש, אגריפה הוציא צו האוסר על המשך ההתנכלות ליהודים ופגיעה בזכויותיהם האזרחיות. למרות שמדיניותו כלפי היהודים תאמה את זו של אוגוסטוס ייתכן שהקיסר הרגיש שאגריפה הלך רחוק מדי בגילויי האהדה שלו כלפי היהדות.
הורדוס מלך יהודה פיתח חברות קרובה עם אגריפה. תחילת החברות הייתה בזמן שהייתו הראשונה של אגריפה במזרח כשהורדוס ביקר אותו באי לסבוס, והעדות לחוזק הקשר ביניהם היא העובדה שכשאנשי גדרה (כיום אום-קיס שבירדן), העיר ההלניסטית שסופחה בשנת 30 לפנה"ס ליהודה, באו למחות בפני אגריפה על יחסו של המלך היהודי אליהם, הוא שלח אותם בשלשלאות חזרה אל הורדוס. כמו כן, אגריפה סייע ככל הנראה להורדוס בבנייתה של קיסריה ונמלה באספקת מומחים לבנייה ימית ובאישורים להבאת חומרי בנייה מאיטליה. יחסיהם התהדקו כשאגריפה ביקר ביהודה בזמן שהייתו השנייה במזרח והורדוס העתיר עליו ועל פמלייתו מתנות וסייר איתו בערי הארץ. הורדוס גם בא לסייע לאגריפה כשזה התכונן לצאת למלחמה בממלכת הבוספורוס. הורדוס חלק כבוד לאגריפה בכך שקרא על שמו את אחד משני אולמות הפאר בארמונו החדש, חרת את שמו מעל אחד משערי המקדש ובנה מחדש את העיר אנתדון וקרא לה על שמו.
הקהילה היהודית ברומא קראה את אחד מבתי הכנסת בעיר על שמו.
נישואים וצאצאים.
אשתו הראשונה הייתה קייקיליה אטיקה.
אשתו השנייה הייתה קלאודיה מרקלה, אחייניתו של אוגוסטוס.
אשתו השלישית הייתה יוליה, בתו של הקיסר אוגוסטוס.
יקב קסטל
יקב קסטל הוא יקב משפחתי ישראלי.
רקע.
היקב נוסד במושב רמת רזיאל בהרי יהודה והוא בבעלות משפחת בן זקן. את היקב הקים אלי בן זקן, עולה מצרפת ומסעדן ירושלמי, ויחד עמו עוסקים במלאכה בנו אריאל שהתלמד בצרפת, בנו איתן (בן זוגה של עדי אשכנזי) ובתו אילנה.
בקיץ 2015 עבר היקב למשכנו במושב יד השמונה, גם כן בהרי יהודה.