העות'מאנים הכריזו מלחמה על רוסיה ב-29 באוקטובר 1914. הפעולה הראשונה במלחמה הייתה הפגזה טורקית-גרמנית של נמלי הים השחור הרוסים. רוסיה, בריטניה וצרפת הכריזו מלחמה במהירות על האימפריה העות'מאנית (2–5 בנובמבר). המתקפה העות'מאנית הראשונה כוונה נגד הרוסים בקווקז והתרחשה בדצמבר. לאחר הצלחות ראשוניות, איבדו הרוסים שטחים רבים באוגוסט. תחנונים רוסיים לסיוע היו מהגורמים העיקריים של המתקפה של מדינות ההסכמה בגליפולי (15 בפברואר). הכוחות הטורקיים בגליפולי, היו תחת פיקודו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שלימים ייסד את הרפובליקה הטורקית. לאחר הפסדים כבדים, נסוגו מדינות ההסכמה מגליפולי.
לאחר מכן, החלו הטורקים להפסיד בקרבות והמצב החל להידרדר. בשנת 1917 נכבשה ארץ ישראל בידי הבריטים ובהמשך נכנעה האימפריה העות'מאנית למדינות ההסכמה ובהסכמי השלום פורקה לכמה מדינות.
טורקיה המודרנית.
טורקיה המודרנית שנוסדה לאחר המלחמה, הייתה המדינה היחידה מקרב מעצמות המרכז שלא קיבלה את הסכם השלום שנכפה עליה בידי מדינות ההסכמה. הגבולות הנוכחיים של טורקיה נקבעו רק בשנת 1923, בוועידת לוזאן, לאחר סיום מלחמת העצמאות של טורקיה. בהנחייתו של מוסטפא כמאל אטאטורק נוצרה מדיניות מודרניזציה, רפורמה ותיעוש. בנוסף הוא גם התקדם בהפיכת החברה הטורקית לחילונית והפחית את התפקיד הדומיננטי של האסלאם. בנוסף, בשפה הטורקית, הוחלף הכתב הערבי לכתב לטיני לשפה הטורקית. כשאטאטורק מת בשנת 1938, הייתה טורקיה בדרך לייסוד דמוקרטיה פרלמנטרית בסגנון מערבי.
הנשיא אינני.
הנשיא אטאטורק מת באיסטנבול ב-10 בנובמבר 1938. הדבר גרם לצער רב ברחבי המדינה ואטאטורק הפך לסמל לאומי. האספה הלאומית של טורקיה בחרה להחליף את אטאטורק בבן בריתו הראשי - איסמט אינני. לתפקיד ראש הממשלה התמנה ג'לל באייר שכיהן כראש ממשלה כבר תחת שלטון אטאטורק והמשיך בתפקיד זה. שני האנשים הללו הנהיגו את טורקיה במלחמת העולם השנייה.
צבא טורקיה.
בשנת 1938 מנה צבא טורקיה בתקופות שלום 174,000 חיילים ו-20,000 קצינים שיצרו 11 גייסות. בצבא היו 23 חטיבות, מהן חטיבת שריון אחת, 3 חטיבות פרשים ו-7 חטיבות גבול. עם זאת הצבא הטורקי היה מיושן ברובו ולא השתווה למדינות אחרות באירופה מבחינה איכותית.
כמדינה נייטרלית: ספטמבר 1939-פברואר 1945.
נשיא טורקיה אינני, שזכר את מוראות מלחמת העולם הראשונה, היה נחוש לשמור על טורקיה מחוץ למלחמה. בדעתו החזיק גם אטאטורק קודם לכן, והשניים סברו כי יש להילחם אך ורק במקרה בו טורקיה תותקף ישירות.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חתמה טורקיה על ברית צבאית עם בריטניה וצרפת ב-1939 נוכח הפלישה הגרמנית לפולין. עם זאת לטורקיה היה סכסוך עם צרפת על השליטה במדינת האטיי אשר סופחה על ידי טורקיה ב-23 ביוני 1939.
בברית הצבאית היה סעיף הפוטר כל מדינה מקיום התחייבותה בברית, כל עוד שהדבר עלול לגרום לסכסוך עם ברית המועצות. בעת הפלישה הגרמנית לצרפת, היה הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בתוקף, וטורקיה, שחששה מסכסוך עם ברית המועצות, הסתמכה על עובדה זו כעילה לאי קיום התחייבותה במסגרת הברית הצבאית עם בריטניה וצרפת.
מהצד הגרמני, חולשתה של גרמניה הייתה במקורות דלק. טורקיה איימה על שדות הנפט בקווקז והייתה יכולה להיות בעלת ברית חשובה במהלך המתקפה של הגרמנים בקווקז ב-1942. היטלר היה מאוד מעוניין בכניסת טורקיה למלחמה, ובדומה לברית עימה במלחמת העולם הראשונה, היו קשרים בין שתי המדינות. לגרמנים היה הרבה מה להציע לטורקים, במיוחד ללאומנים הפאן-טורקיים. ביולי 1942 כבש הוורמאכט את הקווקז. הדבר סיפק הזדמנות ללאומנים הטורקיים לערער על השלטון בטורקיה. הגרמנים חשבו שהם רצו להצטרף למלחמה. בנקודה זו קיימת מחלוקת, אך התבוסה הגרמנית בסטלינגרד מנעה בסופו של דבר את כניסת טורקיה למלחמה לצד מדינות הציר.
בנוסף, הבריטים ניסו לשכנע את טורקיה להצטרף לבעלות הברית, אולם ערב מבצע ברברוסה חתמה טורקיה על חוזה ידידות עם גרמניה. בהודעה שהוציאו שתי המדינות נכתב כי שתי המדינות מעוניינות בשיתוף פעולה כלכלי מתמשך. הגרמנים בפרט היו מעוניינים בעפרות הכרומיט הטורקיות. הגישה הגרמנית לעפרות הייתה מוגבלת ועל כן עלתה חשיבות העפרות הטורקיות. במהלך המלחמה קנו בעלות הברית את העפרות מידי טורקיה, בעיקר כדי למנוע את מכירתן לגרמניה. טורקיה הבטיחה לסגור את מצרי הבוספורוס והדרדנלים למשלוח סיוע לברית המועצות, אולם בסופו של דבר, נותרה טורקיה נייטרלית עד שלהי המלחמה.
בצד בעלות הברית: פברואר 1945-מאי 1945.
לאחר שהפסיקה את מכירות הכרומיט למדינות הציר, ניתקה טורקיה את יחסיה עם מדינות הציר באוגוסט 1944 ובפברואר 1945 הכריזה מלחמה על גרמניה ובעלות בריתה, לאחר שבעלות הברית הזמינו את טורקיה להשתתף באו"ם. חיילים טורקים מעולם לא לחמו במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה התקרבה טורקיה לצד המערבי והצטרפה לנאט"ו ב-1952. בנוסף נהנתה טורקיה מתוכנית מרשל, ובמסגרתה הושקעו בטורקיה כ-274 מיליון דולר, על אף שלא ניזוקה מהמלחמה. בנוסף טורקיה הצטרפה לאו"ם ב-24 באוקטובר 1945, לאחר שהוזמנה להצטרף לארגון בידי בעלות הברית.
וירג'יניה (פירושונים)
מנהיימר
מנהיימר הוא שם משפחה של יוצאי העיר מנהיים.
תחנת הרכבת בני ברק
הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני
הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני (בפורטוגזית: Liga Portuguesa de Futebol Profissional, או בראשי תיבות: LPFP) היא הגוף המנהל את תחרויות הכדורגל המקצועי בפורטוגל. הליגה הוקמה ב-1978, והיא עובדת כגוף עצמאי תחת פדרציית הכדורגל הפורטוגלית . החל מיולי 2015 מכהן כנשיא הליגה שופט הכדורגל הבינלאומי לשעבר, פדרו פרואנסה.
הליגה אחראית על ארגון ופיקוח על שתי הליגות הבכירות בפורטוגל - ליגת העל הפורטוגלית והליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל, וכן על ארגון תחרות גביע הליגה הפורטוגלית. הליגה חברה מן המניין בארגון הליגות האירופיות.
גלן קוואגמייר
גוף מנהל (ספורט)
בתחומי הספורט השונים, גוף מנהל הוא הגוף האחראי על תחום ספורט מסוים. גופים מנהלים קיימים בצורות שונות: לעיתים הם בינלאומיים, בדוגמת פדרציות הספורט הבינלאומיות השונות, ולעיתים ברמה הלאומית. לגופים הללו יש לעיתים סמכויות לקביעת נורמות שונות ולאכיפתן, רבות מהן גם אחראיות על ארגון תחרויות שונות וכן הענקת פרסים בתחומן.
גופים מנהלים ברמה הלאומית לעיתים מתאגדים יחד עם גופים ממדינות מקבילות ליצירת גופים עולמיים המפקחים על ענף ספורט מסוים וליצירת נורמות בינלאומיות אחידות.
בישראל, קיימים מספר גופים המפקחים על תחומי ספורט שונים ברמה הלאומית, בדוגמת ההתאחדות לכדורגל בישראל, התאחדות ההוקי קרח הישראלית ואחרות.
חוקי יוסטיניאנוס
תיאודוסיוס
חיים צבי מנהיימר
הרב חיים צבי מנהיימר (בכתיב מיושן: מאננהיימער; ה'תקע"ד, 1814 - ליל י"ז בתמוז ה'תרמ"ו, 19 ביולי 1886) היה רב וראש ישיבה הונגרי, רבן של ורבוי ואונגוואר. ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בהונגריה.
ביוגרפיה.
נולד בפישטני לרב דוד יהודה ליב מנהיימר בשנת ה'תקע"ד. בילדותו הוכר כעילוי, מגיל עשר ועד שנעשה בר מצווה למד אצל רבי יעקב קופל אלטנקונשטט ואחר כך אצל רבי בנימין זאב לעוו. עוד לפני שנהיה בר-מצווה התקבל ללימודים בישיבת פרשבורג ונעשה תלמידו של החת"ם סופר. הוא נחשב לאחד מתלמידיו הקרובים.
בראשית דרכו ברבנות כיהן כרב בשטמנסדורף ובשנות ה-60 של המאה ה-19 התמנה כרבה של ווערבוי. מינויו נתן תנופה מחודשת לישיבת ווערבוי שעמדה אף היא בראשותו. הוא שימש ברבנות ורבוי עד מינויו בשנת ה'תרל"א (1871) לרבנות העיר אונגוואר במקום רבי מנחם א"ש. למרות שנהג כדרכם של רבני אוברלנד האשכנזים, היה מקובל גם על צדיקי החסידות. בישיבותיו בוורבוי ובאונגוואר למדו רבים מרבני הונגריה בדור שאחריו.
נישא בשנית לקלעריל בתו של הרב יעקב מאיר צבי פרידלנדר משוראן , אלמנתו של הרב יהודה בראָך. בנו החורג היה הרב מנדל בראָך, מהדיר הספר "אמרי יואב" (למברג תרנ"ה), שכלל בספרו מחידושיו של אביו החורג.
בחמש עשרה שנותיו האחרונות כיהן כרבה של אונגוואר, עד פטירתו הפתאומית בי"ז בתמוז ה'תרמ"ו, 20 ביולי 1886.
על מצבת קברו נחרת:
חתנו הרב ברוך רייכפלד כיהן אחריו כראב"ד אונגוואר.
חיים צבי מאננהיימער
חיים צבי מאנהיימער
חיים צבי מאנהיימר
הדיוויזיה התשיעית של סוריה
מאנהיימר
שחרור צרפת
יוסף הכהן גאון (השלישי)
רבי יוסף בן שלמה גאון חי ופעל בישיבת גאון יעקב כאב בית דין מסביב שנות ד'ת"ת (1039), היה אחיו של רבי אליהו גאון (רבי אליהו אחיו מילא את מקום אביהם רבי שלמה לכהן כראש ישיבת גאון יעקב). רבי יוסף נפטר בימי חנוכה, שנת 1365 למניין השטרות (ד'תתט"ו).
משפחתו.
רבי יוסף השתייך למשפחה של כהנים שמיוחסים לתנא רבי אלעזר בן עזריה. היה בנו של רבי שלמה הכהן גאון, ואחיו של רבי אליהו. סדר ייחוסו כ"כיוסף השלישי" הוא על פי אבותיו שהשתייכו לישיבת גאון יעקב; יוסף הכהן גאון ריש מתיבתא של ירושלים שנות ד'תש"ל - ד'תש"מ (יוסף הראשון), בנו שמואל הכהן שגם הוא כיהן כריש מתיבתא בשנת ד'תשמ"ח, בן בנו יוסף הכהן (השני) כיהן כריש מתיבתא בערך שנת ד'תש"ס, ואחריו נינו שלמה הכהן שכיהן בערך שנת ד'תש"פ - ובניו של שלמה הכהן היו רבי אליהו הכהן גאון ואחיו רבי יוסף הכהן (יוסף השלישי).
קורות חייו.
במגילת אביתר מסופר אודות קורות חייו הקשים של הרב;
הערות שוליים.
שמואל שאטין