רוברטס השתתפה לראשונה בסדרת טלוויזיה ב-1952, בסדרה "Westinghouse Studio One". בשנות ה-60 וה-70 הופיעה בתפקידי משנה בסרטים כגון "No Way to Treat a Lady" (1968), "The Honeymoon Killers" (1969), "אשת החלומות" (1972), "חטיפת הרכבת התחתית 1 2 3" (1974) ו"רחוב הסטר" (1975). כן הופיעה בתפקידי משנה בסדרות "אנג'י" (1979-1980), "אליס" (1981-1982) ו"רמינגטון סטיל" (1983-1987). במקביל הופיעה לאורך השנים בתפקידי אורח במגוון סדרות, בהן "צער גידול בנות", "אבא חורג, אמא חורגת", "", "מקום טוב באמצע", "האנטומיה של גריי" ו"עקרות בית נואשות". ב-1990 שיחקה במיני-סדרה של NBC "אמונה עיוורת" בתפקיד טסי מקברייד, אשר מבוסס על ספר באותו שם. בשנת 1992 שיחקה בסרט "אנשים משומשים" - הפקה אמריקאית-יפנית בכיכובם של שירלי מקליין והשחקן האיטלקי מרצ'לו מסטרויאני.
ב-1996 החלה לשחק בסיטקום "כולם אוהבים את ריימונד", בתפקיד מארי בארון, אמו של כוכב הסדרה, ריימונד בארון (בגילומו של ריי רומנו). על משחקה בסדרה הייתה מועמדת 7 פעמים לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרה קומית, מתוכן זכתה 4 פעמים. לפני כן זכתה פעם אחת בפרס אמי בשנת 1983 על הופעת אורח בסדרת בית החולים "מקום אחר", כשגילמה הומלסית.
ב-2001 שיחקה בקומדיה "כשאילי פגש את טום" לצד ליסה קודרו. ב-2006 כיכבה בסרט "ילד של סבתא", בקומדיה "ראש בראש עם משפחת שטיין", ובסרט הטלוויזיה "Our House". בשנת 2009 שיחקה בסרט "חייזרים בעליית הגג". בשנת 2012 שיחקה בדרמת הפשע "מדיאה בהגנת עדים" לצד טיילר פרי, ושיחקה בדרמת הטלוויזיה "תרבות נגדית" לצד מרגו מרטינדייל. בהמשך המשיכה להופיע בתפקידי משנה במספר סרטים, גם ב-2016, שנת מותה.
משנות ה-50 ועד העשור הראשון של המאה ה-21, הופיעה רוברטס במקביל גם במספר הצגות תיאטרון בברודוויי.
ב-2003 זכתה רוברטס להוקרה כשקיבלה כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
רוברטס נפטרה בשנתה בגיל 90 בביתה בלוס אנג'לס, בשנת 2016, כתוצאה משבץ.
עיסוקים נוספים.
ב-2005 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת דרום קרוליינה.
ב-2003 פרסמה רוברטס את ספר זכרונותיה "Are You Hungry, Dear? Life, Laughs, and Lasagna" ("אתה רעב, יקירי? חיים, צחוקים ולזניה"), שנכתב בשיתוף עם דנאל מורטון.
רוברטס הייתה חברת המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית, ופעילה למען זכויות בעלי חיים. כן שימשה יושבת ראש "הקרן לילדים עם איידס".
חיים אישיים.
רוברטס הייתה נשואה למייקל קנאטה בשנים 1956–1962. בנם היחיד, מייקל, נולד ב-1957. שנה לאחר גירושיה, ב-1963, נישאה רוברטס לסופר והתסריטאי ויליאם גויאן; הוא מת מלוקמיה ב-1983.
ג'לאל אדין אל רומי
גלאל א דין רומי
ג'לאל א דין רומי
אהרן אמינוף
אהרן אמינוף (נולד ב-28 באוקטובר 1938) הוא שופט בדימוס שכיהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת.
כיהן כמזכיר של שלוש ועדות חקירה ממלכתיות: "ועדת עציוני", "ועדת ויתקון" ו"ועדת אגרנט".
ראשית דרכו.
אהרן אמינוף נולד בירושלים בשנת 1938 להורים שעלו ארצה מאוזבקיסטן בקיץ 1936. הוריו יצאו בדרכם לארץ ברגל מסמרקנד בשנת 1933 והגיעו לארץ, בדרכי ההעפלה של יהודי בוכרה, בנדודים דרך אפגניסטן, איראן והודו. אהרן אמינוף גדל בשכונת הבוכרים בירושלים. עד גיל עשר למד בתלמוד תורה "נזר ישראל" ובתום מלחמת העצמאות עבר ללמוד בבית הספר היסודי "עירוני לבנים" בירושלים. בשנת 1953 החל את לימודיו התיכוניים בגימנסיה "כרמיה" בירושלים.
בשנת 1957 התגייס לצה"ל, תחילה במסגרת של"ת מוקדם בגרעין נח"ל של תנועת הנוער בית"ר ולאחר מכן שירת בנח"ל ובפיקוד המרכז. השתחרר מצה"ל בשנת 1960.
בין השנים 1962 ל-1966 למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בזמן לימדיו עבד במשרד הראשי של המוסד לביטוח לאומי בירושלים.
במהלך לימודיו, בשנת 1965, נשא לאשה את עירית מלברגר שנודעה לימים כמרצה, סופרת וחוקרת המקרא, התלמוד ומחשבת חז"ל.
קריירה ספורטיבית.
בצעירותו היה אהרן אמינוף כדורגלן - חלוץ מרכזי בקבוצת בית"ר ירושלים.
הוא החל את דרכו כשחקן בקבוצת "מכבי ירושלים", בגיל 15 וחצי. לאחר שנתיים עבר לקבוצת בית"ר ירושלים תחת המאמן ארנסט "וורמש". נודע בבעיטותיו החזקות וכונה "המפציץ החום". אהרון אמינוף נמנה עם שחקני בית"ר המפורסמים במשך 17 שנה בין השנים 1955 ל-1972 ובאמתחתו 80 הופעות ולמעלה מ-150 שערים מתועדים במדי בית"ר.
בשנים 1971 ו-1972 אימן את קבוצת הכדורגל של המוסד לביטוח לאומי.
קריירה משפטית.
עם סיום לימודיו בשנת 1966 התמחה אמינוף במוסד לביטוח לאומי וקיבל רישיון לעריכת דין בשנת 1968. בשנת 1969 התקבל לעבודה בהנהלת בתי המשפט בירושלים. הוא הקים את המחלקה לביקורת פנימית בהנהלת בתי המשפט ועמד בראשה. בתחום אחריותו היו כל בתי המשפט במדינה, לרבות המשרד הראשי של הנהלת בתי המשפט. בין השנים 1970 ל-1972 היה אחראי גם על הביקורת הפנימית של בתי המשפט הערביים באזור יהודה ושומרון, רצועת עזה וצפון סיני.
בשנת 1971 נתמנה ליועץ מקצועי ומזכיר של "ועדת עציוני", שהייתה ועדת חקירה ממלכתית לחקירת השחיתות בליגה הלאומית לכדורגל. בשנת 1972 נתמנה למזכיר "ועדת ויתקון", שהייתה ועדת חקירה ממלכתית לחקירת פרשת "נתיבי נפט". באותה שנה התפטר מעבודתו בהנהלת בתי המשפט והחל לפעול כעורך דין פרטי. ב-1 באוקטובר 1973 חזר לשירות המדינה וב-6 באוקטובר, יום פרוץ מלחמת יום הכיפורים, גויס לשירות מילואים. אחרי המלחמה מונה לסגן מזכיר "ועדת אגרנט", שהייתה ועדת חקירה ממלכתית לחקר מלחמת יום הכיפורים. עבודת הוועדה ארכה ארבעה עשר חודשים ברציפות. במקביל המשיך בעבודתו השוטפת כמנהל המחלקה לביקורת פנים בהנהלת בתי המשפט.
לאחר סיום עבודתו ב"ועדת אגרנט" יצא בשנת 1975 עם משפחתו לשליחות בת שנתיים מטעם מחלקת הנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית לאוסטרליה. מגוריו היו במלבורן והוא פעל לאורך החוף המזרחי של אוסטרליה במדינות ויקטוריה, ניו סאות' ויילס, קווינסלנד, אוסטרליה הדרומית וכן בקנברה הבירה.
עם שובו לישראל, בשנת 1977, חזר לעבוד בהנהלת בתי המשפט ובדצמבר 1979 מונה לשופט בבית משפט השלום בעפולה, לשם עקר עם משפחתו מירושלים. בשנת 1983 נתמנה כשופט בפועל בבית המשפט המחוזי בנצרת, ולאחר מכן במינוי של קבע. בשנת 2002 נתמנה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת. הוא ביקר דרך קבע בבתי הכלא בצפון הארץ על מנת לבדוק את תנאי החזקת האסירים בהם. במשך חמש שנים שימש יושב ראש של ועדת השחרורים לאסירים. למעלה מעשר שנים שימש כראש ההרכב - אב בית דין - במשפטי פשעים חמורים.
כשופט עסק גם בתחום המשפט האזרחי, במשפטים מנהליים ומסחריים ובערעורים, כדן יחיד, על החלטות בית המשפט לענייני משפחה. הוא נודע כשופט חרוץ ודייקן המקפיד על מתן פסקי הדין שלו תוך המועד הקבוע בחוק.
במקביל למשרתו השיפוטית בבית המשפט כיהן כאב בית דין בבית דין צבאי בדרגת רב-סרן.
בנוסף לתפקידיו השיפוטיים שימש בין השנים 1982 ל-1991 כמרצה לענייני משפט באוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית עמק יזרעאל. כמו כן שימש בהתנדבות כמרצה אורח במכללה האקדמית לחינוך אורנים, בבתי ספר, בקיבוצים ובמושבים.
ב-28 באוקטובר 2008, במלאת לו שבעים שנה, פרש לגמלאות. אהרן אמינוף גר בעפולה, הוא אב לשני בנים ובת.
מוסד התוכנה אפאצ'י
בטקן
בטקן (בקירגיזית: Баткен) היא עיירה קטנה בדרום-מערב קירגיזסטן. העיירה משמשת כבירתה והמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז בטקן. היא ממוקמת במרחק 240 קילומטרים מערבית מהעיר אוש ובדרומו של עמק פרגנה, בסמוך לגבול עם אוזבקיסטן וטג'יקיסטן. על פי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2009 מתגוררים בבטקן 13,134 תושבים. השטח הכולל של העיירה הוא כ-50,000 דונם. בעיירה קיים נמל תעופה המשרת את תושביה ואת המחוז בפרט. ב-1934 היישוב נוסד בתקופת ברית המועצות במעמד כפר ובשנת 2000 קיבל מעמד של עיירה.
מוסד GNOME
כורדיסטן (מחוז)
נמל התעופה פוטונה פוינט ואל
נמל התעופה פוטונה פוינט ואל (בצרפתית: Aéroport de Futuna - Pointe-Vele) הוא נמל תעופה הממוקם על האי פוטונה בקולקטיב מעבר לים של צרפת ואליס ופוטונה.
נמל התעופה ממוקם 10 קילומטרים מליאווה. יש לו מסלול טיסה אחד המצופה אספלט. כיוונו המגנטי של מסלול הטיסה הוא 07/25. מנמל התעופה פועל קו אחד בלבד של חברת התעופה הצרפתית אייר קאלין לנמל התעופה ואליס היהיפו.
ליז סמית'
בטי גלידל, שנודעה בשם הבמה ליז סמית' (באנגלית: Liz Smith; 11 בדצמבר 1921 - 24 בדצמבר 2016) הייתה שחקנית אופי אנגלייה. היא הייתה ידועה מהופעתה בתפקיד אנני ברנדון בסדרה הקומית "I Didn't Know You Cared", בתפקיד בט והדודה בל בסיטקום "2.4 ילדים בממוצע", בתפקיד נורמה ספיקמן בקומדיה של ה-BBC "משפחת רויאל", לטישה קרופלי בסדרה הקומית "הכומר מדיבלי" וזילה בסדרת הדרמה התקופתית "הדרך לקנדלפורד".
ביוגרפיה.
ליז סמית' נולדה בשם בטי גלידל באזור קרוסבי שבעיר סקאנתורפ במחוז לינקולנשייר. כשהייתה בת שנתיים מתה אמה במהלך לידה. עד מהרה עזב אותה גם אביה, כי אשתו השנייה לא רצתה קשר עם משפחתו הקודמת. סמית' גדלה אצל סבתה האלמנה. במהלך מלחמת העולם השנייה שירתה בחיל הנשים של הצי המלכותי הבריטי.
ב-1945 התחתנה סמית' עם ג'ק תומאס, שאותו פגשה בזמן ששירתה בהודו. לבני הזוג נולדו שני ילדים, אך הם התגרשו ב-1959. סמית' גידלה בכוחות עצמה את בנה ואת בתה. היא תיארה תקופה זו של חייה כקשה ביותר שבה היא נאבקה בקשיים כלכליים והתמודדה מול התנגדות חברתית בגלל מעמדה כגרושה.
קריירה.