בשנת 1948, עם תחילת פינוי המנדט הבריטי מהארץ, מונה כרופא המחנה הצבאי הראשון של צה"ל, והשתתף בכיבוש בשייח' מוניס.
ב-1949 עבד כפסיכיאטר בשרות צה"ל, במרפאה שביפו.
ב-1952 החל לעבוד בשרות המדינה בבית חולים לבריאות הנפש – באר יעקב, שם היה מנהל מחלקה וסגן מנהל בית החולים.
ב-1955 נתמנה ירמולוביץ למנהל ביה”ח אברבנאל, במהלך אותה שנה התמנה גם לפסיכיאטר מחוזי – במחוז תל אביב והמרכז.
שימש בתפקיד מנהל בית החולים אברבנאל בין השנים 1955–1972.
במהלך שנותיו כמנהל בית החולים אברבנאל הניח את יסודות הטיפול הקהילתי, ועשה רבות למען חיזוק הקשר בין החולה לבין הקהילה.
חייו האישיים.
ירמולוביץ היה נשוי לד"ר נטליה ירמולוביץ, רופאת עיניים. התגוררו ברחוב בן יהודה 89, בתל אביב. הזוג היה חשוך ילדים.
בצוואתו הוריש לבית החולים אברבנאל חלק מרכושו, וציווה על הקמת קרן על שמו, המנוהלת על ידי החברה לנאמנות של בנק לאומי לישראל.
ויליאם ראני
ויליאם טיילי ראני (באנגלית: William Ranney; 9 במאי 1813 – 18 בנובמבר 1857) היה צייר אמריקאי מהמאה ה-19, שנודע בתיאוריו את חיי המערב, נושאים היסטוריים ודיוקנאות. במהלך 20 שנות הקריירה שלו יצר 150 ציורים ו-80 רישומים, ונחשב לצייר הז'אנר הגדול הראשון שעבד בניו ג'רזי, ואחד הציירים האמריקאים החשובים ביותר לפני מלחמת האזרחים האמריקנית.
קורות חייו.
ויליאם טיילי ראני נולד במידלטאון, קונטיקט ב-9 במאי 1813, בנם של ויליאם ראני, רב חובל, וקלריסה ראני. בשנת 1826, בגיל 13, הוא עבר לפייטוויל, צפון קרוליינה, והתגורר אצל דודו מצד אמו, הסוחר ויליאם נוט, והיה חניך אצל פחח.
בגיל 20 עבר ראני לברוקלין בשנת 1833 כדי ללמוד ציור. ב־12 במרץ 1836, שישה ימים לאחר קרב אלמו, הוא התנדב לצבא טקסס להילחם במלחמת העצמאות של טקסס בפיקודו של הגנרל סם יוסטון. התנסותו בתקופה זו הייתה בעלת השפעה משמעותית על נושאי עבודותיו העתידיות. השירות הצבאי של רנני הסתיים אחרי תשעה חודשים בצבא טקסס ב־23 בנובמבר 1836. הוא נשאר במערב קולומביה, טקסס עד שחזר לברוקלין בשנת 1837.
קריירה.
ראני חידש את העשייה האמנותית שלו בברוקלין, והפך לצייר צבעי שמן אוטודידקט, שמעולם לא קיבל הכשרה רשמית. בשנת 1838 הציג בפומבי את ציוריו בפעם הראשונה באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק. הוא קיבל פרס על ציור הז'אנר הראשון שלו "סצנת חיזור", שהוצג ביריד מכון המכניקה בניו יורק. הוא נסע הלוך ושוב בין קרוליינה הצפונית לניו יורק בשנים 1839 ו-1842. בשנת 1843 הוא פתח סטודיו בניו יורק, שם התפרסם כצייר פורטרטים. מעט מהיצירות שלו מתקופה זו שרדו.
בשנת 1847 עבר לוויקהוקן, והתחתן עם מרגרט אגנס או'סאליבן בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1853 הם חזרו לניו ג'רזי, והתיישבו לצמיתות עם שני בניהם בבית משק בן 14 חדרים בקהילת האמנים בווסט הובוקן, ניו ג'רזי, שהיא החלק הדרומי של יוניון סיטי. הבית, היה ממוקם ברחוב שתים עשרה, השקיף על קו הרקיע של מנהטן. הבית כלל סטודיו דו-קומתי עם זכוכית ואורווה לסוסים. ראני שהיה רוכב סוסים מושבע, צייר אותם ברבות מיצירותיו. הנרי טוקרמן, בספר האמנים שלו, תיאר כך את הסטודיו של ראני:
הוא נבנה שאפשר להכניס אליו חיות בית. רובים, אקדחים ומשקפי ראייה נתלו על הקירות. בנוסף היו בסטודיו אוכפים וציוד רכיבה, שעשויים לגרום למבקר לדמיין שהוא נכנס לבקתה של חלוץ או לבקתת מפקד בתחנת גבול. אולם התחושה נעלמת במבט בציורים וברישומים שמילאו את הסטודיו שהבהירו כי אתה נמצא בבית של אמן.
ראני היה תורם קבוע וחברה שותף באקדמיה הלאומית לעיצוב ובאיחוד האמנות האמריקני, שניהם היו בניו יורק. הוא גם צייר סצנות היסטוריות, כמו אלה של המהפכה האמריקאית. הוא תיאר בעיקר את חיי היומיום של האוכלוסייה באותם ימים, ולא את סצנות הקרב ההרואיות.
בשנת 1846, עבודתו החלה להראות את השפעת חוויותיו בטקסס, כולל ציורים המתארים את הרי הרוקי. הוא הציג חלוצים, ציידים, וחוקרים לפני שהמערב היה מיושב יותר על ידי אמריקאים אירופאים. בין אלה ישנם הציורים: נער הגפרורים, קבורה בערבה, ציד סוסים פראיים – שהם תמונות של נושאים יומיומיים, חסרי תהילה גלויה.
ראני נהנה מציד ברווזים, מה שבא לידי ביטוי בכמה מציוריו בנושא זה. עבודתו הפופולרית והמבוקשת ביותר היא ציורו "על כנף" משנת 1850, המתאר צייד עם ציד מת לרגליו, שעומד לפגוע במטרתו הבאה. ראני הפיק לפחות ארבע גרסאות שונות של הדפס זה, שהמוכרת שבהן נמצאת במכון באטלר לאמנות אמריקאית. היא התפרסמה בשנת 1856 וב־1857.
ראני, שהעריץ את האדמות הכפריות והביצות שאפיינו את האזור במאה ה-19, נהנה לדוג. בין חברי האמנים והתושבים שהתיידד איתם היו האב המייסד של הובוקן קולונל ג'ון סטיבנס השלישי, שארגן את המעבורות הראשונה בין ניו יורק להובוקן.
מכיוון שראני היה שחקן קריקט מושבע, הוא היה ממייסדי מועדון הקריקט בניו יורק, ואחד השחקנים הטובים שלו.
מותו ומורשתו.
ראני נפטר משחפת בביתו שבווסט-הובוקן ב-18 בנובמבר 1857, בגיל 44. הלווייתו של ראני התקיימה בכנסייה הקתולית של סנט מרי בהובוקן, והשתתף בה הצייר העמית צ'ארלס לורינג אליוט. ראני נקברה בבית העלמין בברגן.
בשנה שלאחר מכן הציגה קרן ראני תערוכה ומכירה בניו יורק במטרה לגייס כסף עבור מרגרט ראני ושני בניה. כמה מעבודותיו של ראני הוצגו באקדמיה הלאומית לעיצוב, ורבים מחבריו האמנים של ראני, בהם ג'ורג' איננס, ג'ספר פרנסיס קרופסי ואשר בראון דוראנד, תרמו ציורים למאמץ זה ועזרו לגייס מעל 7,000 דולר. חלק מהכסף שימש לתשלום השעבוד שהיה על ביתו של ראני.
ראני נחשב לאחד הציירים האמריקאים החשובים ביותר לפני מלחמת האזרחים, וציוריו זוכים להערכה רבה על ידי אספני אמנות. שישים אחוז מציוריו נמצאים במוזיאונים.
ב־18 בספטמבר 2010 הקדישה העיר יוניון סיטי, ניו ג'רזי סמן היסטורי המזהה את אתר האחוזה לשעבר של ראני בשדרת פליזייד 1215.
טריפוליטנה
מחוז טריפולי
ישיבת רבי חיים ברלין
אוו מוראלס
סטיבן ביתאשור
אחסאן חאג'סאפי
סמאן קודוס
כרים אנסאריפרד
מלחמת טריפוליטניה
ועידת ורשה
סלאוקוס השישי
סֵלָאוֹקוּס הֲשִׂישִׂי אַפִּיפַאנֵס (יוונית עתיקה: Σέλευκος Ἐπιφανής Νικάτωρ) היה מלך הממלכה הסלאוקית בסוריה בין השנים 96 ו-94 לפנה"ס. היה בנו של אנטיוכוס השמיני ונכדו של תלמי החמישי (מצד אמו). לפי כתביו של אפיאנוס, סלאוקוס היה שליט אכזר אשר הטיל מס יתר לתמיכה במלחמותיו, דבר אשר הביא למרידות בשנה השנייה לשלטונו אשר עלו לו בחייו.
ביוגרפיה.
בתקופת שלטון אביו של סלאוקוס, אנטיוכוס השמיני, מרד אחיו של האחרון, אנטיוכוס התשיעי (איוסבס), אשר התחזק הודות למלחמת אזרחים אשר קדמה בין אחיו השליט והמלכה השותפה (אך לא אשתו) קלאופטרה תאה, מלכת הממלכה הסלאוקית נגד אלכסנדר זבינס; שני הצדדים הצליחו לשמור על אדמתם אך לא הצליחו להתגבר אחד על השני.
בקיץ 96 נפטר אנטיוכוס השמיני. אשתו קלאופטרה סלנה הראשונה התחתנה עם גיסה במטרה לשים סוף לסכסוך. עם זאת, בנה סלאוקוס השישי אפיפאנס קיבל על עצמו את כס המלוכה של אביו והמשיך את ענף המשפחה שלו השולט בחלק הצפוני של הממלכה, אך ללא אנטיוכיה.
בתחילת שנת 95 לפנה"ס פגש סלאוקוס את דודו בקרב. הוא ניצח את אנטיוכוס התשיעי וצבאו, אך הממלכה הסלאוקית לא התאחדה מחדש, שכן בנו של אנטיוכוס התשיעי, אנטיוכוס הקסוס איוּסֶבֶּס פִילוֹפָּטוֹר, הפך למנהיג הענף הדרומי והמשיך במאבק כאנטיוכוס העשירי.
עם הזמן, לאחר מיסוי יתר של כל השטחים בשליטתו, אזל הכסף, וכאשר הורה סלאוקוס להלחים מטבעות חדשים גרם לאינפלציה שהביאה לקריסת ערך המטבע המדיני ולמשבר כלכלי. בשנת 94 לפנה"ס הטיל אנטיוכוס העשירי מצור על סלאוקוס השישי וכוחותיו במופסטיה אשר בקיליקיה. הוא הבעיר באש את מבצרו של סלאוקוס והאחרון נהרג בשריפה.
גל אבנים
ג'ון מגארו
ג'ון רוברט מגארו (באנגלית: John Robert Magaro; נולד ב-16 בפברואר 1983) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי. הוא כיכב בסרט "לא מתפוגג" משנת 2012. הוא הופיע בברודוויי במחזה "כותרת ראשית" בשנת 2016.
ביוגרפיה.
ג'ון מגארו נולד ב־16 בפברואר 1983 באקרון, אוהיו, בנם של וונדי וג'יימס מגארו, וגדל בפרבר של העיר מונרו פולס באוהיו. אביו ממוצא איטלקי ואמו יהודייה; הוא גדל כיהודי. הוריו היו מורים. בעודו לומד בבית הספר מונרו-פולס, החל ג'ון לשחק בתיאטרון מקומי. הוא הופיע בתיאטרון קליבלנד פליי האוס ובתיאטרון קנט סטייט במרכז המוזיקה בבלוסום, ובפליירה ווטרוואן באקרון, אוהיו.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון "סטו-מונרו פולס" בשנת 2001, המשיך ג'ון ללמוד תיאטרון באוניברסיטת פוינט פארק בפיטסבורג. ג'ון מגארו גר ועובד מחוץ לניו יורק.
קריירה.
כנער, ג'ון מגארו הופיע גם בפרסומות בטלוויזיה, והיה לו תפקיד בפרק בסדרה "Rescue 911".
בין תפקידי המשחק שלו הם "מכונת הכסף" ו"קרול" סרט משנת 2015. עבודתו הקולנועית המוקדמת כללה את "The Brave One", סרט של HBO "לוקח סיכוי" ותפקיד ראשי בסרט האימה "My Soul to Take". ג'ון הופיע גם בשמונה פרקים של "כתום זה השחור החדש", בעונות השלישית עד החמישית של הסדרה.
מגארו שיחק בתפקיד ראשי בסרט "לא מתפוגג" משנת 2012.
בפברואר 2020 פורסם מגארו ישחק לצד מינקה קלי ואלון אבוטבול בסרט "לנסקי" על חייו של מאיר לנסקי המאפיונר היהודי, שיעלה לאקרנים ב-2021 הוא יגלם את דמותו של לנסקי הצעיר.
פטריק דונהו
פטריק ר. דונהו (באנגלית: Patrick R. Donahoe; נולד ב-1955) הוא איש ממשל אמריקאי שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 2010–2015, זאת לאחר שעבד 35 שנים בשירות הדואר של ארצות הברית.
ראשית חייו.