הגנתו על ואיאדוליד נגד המהפכנים הביאה למכה קשה נגד כוחות המחתרת המורדת, על ניצחון זה קיבל איטורבידה את הפיקוד הצבאי העליון על מחוזות גואנחואטו ומיצ'ואקאן. אולם בשנת 1816, אישומים חמורים של סחיטה באיומים ואלימות גרמו לסילוקו מהדרג הגבוה בצבא הספרדי.
עד 1820 כובתה כמעט כליל תנועת העצמאות הרדיקלית. מנהיגי המחתרת אידלגו וחוסה מריה מורלוס נפלו בשבי והוצאו להורג; רק קבוצות גרילה (בפיקודו של הגנרל ויסנטה גררו) מנעו את הניצחון המלא של מלוכת פרננדו השביעי, מלך ספרד. תנועת העצמאות המקסיקנית ראתה אז מהפך; בתגובה להפיכה שביצעה המפלגה הליברלית בספרד, השמרנים במקסיקו (לשעבר מלוכנים מושבעים) דגלו בעצמאות מידית.
איטורבידה אשר היה שמרן קיבל את הפיקוד על הצבא, ובאיגואלה חברו כוחותיו עם הכוח הריאקציונרי של המתקוממים הרדיקליים תחת גררו. תוכנית העצמאות של איטורבידה, שפורסמה ב-24 בפברואר 1821, הכריזה על שלושה סימנים וערכים שיסמלו את אחדות המדינה העצמאית שלהם:
מתוך רעיון האחדות המבוססת על שלושה עקרונות אלה, הצליח איטורבידה למשוך אליו תומכים מכלל הספקטרום הפוליטי והעיר מחדש את המהפכה נגד הספרדים. "צבא שלוש הערבויות" החדש שטף את המדינה במהירות כאשר הרוויח את אמון ותמיכת ההמונים; ב-24 באוגוסט 1821, חואן אודונוחו, הנציג החדש של המלך הספרדי, חתם על חוזה קורדובה, והכיר בעצמאות מקסיקו.
במהלך מלחמת העצמאות הוסיף איטורבידה לקחת חלק פעיל ביצירת החוקה המקסיקנית.
בממשלה.
הקואליציה המהפכנית התפרקה במהרה לאחר העצמאות כאשר איטורבידה הסיר את גררו מהממשלה בעקבות ההשפעה שלו, פעולה אשר גרמה למרד אזרחי רדיקלי אשר נמחץ בידי הצבא. במסגרת חוזה קורדובה סוכם כי למדינה המקסיקנית החדשה יהיה מונרך בסגנון אירופאי.
ב-19 במאי 1822, לאחר ששימש כעוצר וראה דרישה גבוהה בקרב העם; הציב איטורבידה את הכתר על ראשו והפך לאגוסטין הראשון, קיסר מקסיקו של האימפריה המקסיקנית הראשונה. כשליט שרירותי ובזבזני, הוכיח שהוא לא מסוגל להביא סדר ויציבות לארצו, ועד מהרה כל הצדדים הפוליטיים, הליברלים והשמרנים; פנו נגדו. האופוזיציה התגבשה מאחורי אנטוניו לופס דה סנטה אנה, שתוכניתו עצמה קראה להפלתו ולגלותו של איטורבידה.
ב-19 במרץ 1823 התפטר איטורבידה ויצא לגלות באירופה. נסע תחילה לאיטליה ואחר כך אל הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
אולם בשנת 1824 שב למקסיקו, מבלי שהיה מודע לכך שהקונגרס קבע לו גזר דין מוות בעת תדרך רגלו במקסיקו. הוא נתפס ב-15 ביולי, והוצא להורג כעבור ארבעה ימים. אף על פי שלפי רוב החוקרים וההיסטוריונים נחשב להרפתקן צבאי המשרת את עצמו, איטורבידה נותר עבור הכנסייה הרומית-קתולית ועבור המעמדות השמרניים במדינה הגיבור הגדול של עצמאות מקסיקו, מעמדות אלו ניסו לשקם את המלוכה מספר פעמים בעשורים שלאחר מכן, דבר שהביא לאי סדר וריאקציה חברתית ממושכת בפנים מקסיקו.
אוגוסטין דה איטורבידה
רוקט לייק
רוקט לייק (באנגלית: Rocket Lake) הוא שמה של סדרת מעבדי אינטל ממשפחת השבבים השולחניים x86, אשר יצא לאור בסוף הרבעון הראשון של 2021. המעבדים מבוססים על טכנולוגיית Cypress Cove. השבבים שווקו בתור "הדור ה-11 של אינטל". ליבות ה-Cypress Cove מכילות יותר טרנזיסטורים באופן משמעותי מליבות הדור הקודם - סקיילייק. אינטל הודיעה שלמעבדים תהיה תמיכה ב-PCIe 4.0.
לפי הכרזת החברה, ארכיטקטורת יחידת העיבוד המרכזית (CPU) מבוססת על ליבת העיבוד של מעבדי אייס לייק, בעוד המעבד הגרפי מבוסס על ארכיטקטורת Xe-LP שהופיעה לראשונה במעבדי טייגר לייק. בהשוואה לסקיילייק, צפוי שיפור של 10% ומעלה ב-IPC, וכ-50% בכח העיבוד הגרפי. המעבדים ייוצרו בטכנולוגיית 14-ננומטר הוותיקה של אינטל, וצריכת ההספק שלהם צפויה לעמוד על 125 וואט (TDP). בגרסה החזקה ביותר יהיו 8 ליבות ו-16 נימים.
יחסי גרמניה הנאצית עם העולם הערבי
היחסים בין גרמניה הנאצית (1933–1945) לבין הנהגת העולם הערבי נסובו סביב זלזול, תעמולה, שיתוף פעולה, ובמקרים מסוימים חיקוי. היחסים הפוליטיים והצבאיים בין הצדדים התבססו על פעולות איבה משותפות כלפי אויבים משותפים, בהם האימפריאליזם הבריטי וצרפתי, הקולוניאליזם, היהודים והציונות. יסוד מרכזי נוסף לשיתוף פעולה זה היה האנטישמיות של הנאצים, שהעריצו כמה מנהיגים ערבים ומוסלמים, ובמיוחד אמין אל-חוסייני. בציבוריות ובפרטיות, אדולף היטלר והיינריך הימלר יצאו באמירות חמות על האסלאם כדת וכאידאולוגיה פוליטית, ותיארו אותה כצורה דתית ממושמעת יותר, מיליטריסטית, פוליטית ומעשית יותר מאשר הנצרות, ושבחו את מה שהם תפסו כמיומנות בפוליטיקה ומנהיגות צבאית של מוחמד, מייסד האסלאם.
עם זאת, האידאולוגיה הגזעית הנאצית הרשמית ראתה גם בערבים והצפון אפריקאים כנחותים מהגזע הארי, הצהרה שחזר עליה היטלר ומנהיגים נאצים אחרים כדי להטיל בהם דופי. היטלר לא הותיר ספק בדבר הזלזול שלו בעולם הערבי, וכתב בספרו מיין קאמפף, "כאדם פולקי, המעריך את הערך של גברים על בסיס גזעי, אני מונע על ידי ידיעה בלבד על נחיתותם הגזעית של מה שמכונה "מדינות מדוכאות" מקושרות את ייעוד עמי עם שלהם'.
העולם הערבי משך תשומת לב מיוחדת מצד היסטוריונים שבחנו את הפשיזם מעבר לאירופה. החוקרים הללו התמקדו בעיקר בכוחות פרו-נאציים ופרו-פאשיסטים, והדגישו את הערעור שהיה לפשיזם ולנאציזם ברחבי העולם הערבי. אולם נקרא תיגר על נרטיב זה על ידי מספר חוקרים הטוענים כי דיונים פוליטיים ערביים בשנות השלושים והארבעים היו מורכבים למדי. הפאשיזם והנאציזם, לטענתם, נדונו לצד אידאולוגיות פוליטיות אחרות, כמו קומוניזם, ליברליזם וחוקתיות. יתר על כן, העבודות הרוויזיוניסטיות האחרונות הדגישו את הקולות והתנועות האנטי-פשיסטיות והאנטי-נאציות בעולם הערבי. למרות מאמציו של המופתי להשיג גיבוי גרמני לעצמאות ערבית, היטלר סירב והעיר כי הוא "לא רוצה דבר מהערבים".
תפיסות נאציות על העולם הערבי.
בנאומיו, היטלר נשא הצהרות חמימות כלפי התרבות המוסלמית, למשל: "עמי האסלאם תמיד יהיו קרובים יותר אלינו מאשר, למשל, צרפת". עם זאת, לעיתים היטלר הסתייג מתמיכתו בתרבות המוסלמית. כך למשל שהצהיר כי . חילופי הדברים התרחשו כאשר היטלר קיבל את שליחו המיוחד של שליט סעודיה אבן סעוד, חאליד בן אחמד אל־קרקני . מוקדם יותר בפגישה זו ציין היטלר כי אחת משלוש הסיבות שבגללן גרמניה הנאצית התעניינה בערבים היא: .
בשנת 1939, זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, היטלר אמר למפקדיו הצבאיים: "נמשיך לעשות הפרות סדר במזרח הרחוק ובעֲרָב. בואו נחשוב כמו גברים, ונראה בעמים האלה לכל היותר חצי קופי אדם, הפוחדים מחוויית ההצלפה". על אף שתאוריית הגזע הנאצית הכפישה את הערבים כחברים בגזע נחות, ערבים בודדים אשר סייעו לרייך השלישי במאבק נגד בעלות הברית זכו לכבוד רב. למופתי של ירושלים, חאג' אמין אל-חוסייני, למשל, הוענק מעמד "ארי לשם כבוד" על ידי הנאצים, על שיתוף הפעולה ההדוק שלו עם היטלר והרייך השלישי.
לפני מלחמת העולם השנייה כל צפון אפריקה והמזרח התיכון היו בשליטת המעצמות הקולוניאליות האירופיות. השלטון הנאצי פיתח שותפות עם כמה מנהיגים לאומניים ערבים על בסיס אויביהם המשותפים, וחלקו סלידה מהיהודים והציונות. הדוגמאות הבולטות ביותר לקרבות נפוצים אלה היו המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939, ופעולות אחרות שהוביל אמין אל-חוסייני. כמו כן המלחמה האנגלו-עיראקית, כאשר אנשי ריבוע הזהב בעיראק (ארבעה גנרלים בראשות רשיד עאלי אל-כילאני) הפילו את שלטון עבד אל-אילה הפרו-בריטי בעיראק והקימו ממשלה שתמכה במדינות הציר. בתגובה להפיכה של רשיד עאלי אל-כילאני, ב־23 במאי 1941 הוציא היטלר את הנחיית הפיהרר מספר 30, כדי לתמוך בעניינם. צו זה קבע כי: "תנועת החירות הערבית במזרח התיכון היא בת בריתנו הטבעית נגד אנגליה."
ב-11 ביוני 1941 הוציאו היטלר והמפקד העליון של הכוחות המזוינים הנחיה מס' 32: ניצול תנועת החירות הערבית. מצבם של האנגלים במזרח התיכון יהפוך למסוכן יותר במקרה של פעולות גרמניות גדולות, אם כוחות בריטיים נוספים יהיו כבולים ברגע הנכון למהומה או מרד אזרחי. יש לתאם את כל אמצעי הצבא, המדיניות והתעמולה לשם כך במהלך תקופת ההכנה. כסוכנות מרכזית בחוץ לארץ אני ממנה את מטה מיוחד F , שייקח חלק בכל התוכניות והפעולות באזור הערבי, שמפקדתו אמורה להיות באזור הכוחות הצבאיים בפיקוד דרום-מזרח. המומחים והסוכנים הזמינים המוסמכים ביותר יועמדו לרשותו. ראש הפיקוד העליון של הכוחות המזוינים יפרט את תפקידיו של המטה המיוחד F, בהסכמה עם שר החוץ כאשר מדובר בשאלות פוליטיות.
ביום השואה בשנת 2021, נחשפו הקלטות משידורי תעמולה של הנאצים בשפה הערבית מימי מלחמת העולם השנייה.
תפיסות ערביות לגבי היטלר ונאציזם.