עם עליית הנצרות והכרזתה כדת האימפריה בשנת 313, החלו המקדשים לאבד מחשיבותם, ולא שופצו לאחר שנפגעו מרעידות אדמה. אוסביוס מקיסריה דיווח כי הקיסר קונסטנטינוס הורה על הקמת כנסייה בבעלבכ, ותאודוסיוס הראשון אחריו הרס את פסלי האלילים ואת המזבח בחצר הגדולה, כדי לפנות מקום לבזיליקה נוצרית. הבזיליקה הוקמה תוך שימוש בחומרי הבניין של המקדשים, והוקדשה ליוחנן בן זבדי. לבסוף הורה יוסטיניאנוס הראשון על העברת שמונה מעמודי מקדש יופיטר אל איה סופיה בקונסטנטינופול.
ימי הבינים.
הערבים כבשו את בקעת הלבנון בשנת 637, לאחר שהביסו את הצבא הביזנטי בקרב הירמוך. אתר המקדשים בוצר וזכה בשם "אל-קלעה" (الﻗﻠﻌﺔ - "המצודה"), ובחלקו המערבי הוקם במאה ה-7 ובמאה-8 מסגד ומינרט בסגנון אומיה. יוחנן הראשון צימיסקס בזז את העיר בשנת 975 ובשנת 1090 כבשו אותה הסלג'וקים, אך לבסוף השתלט עליה צלאח א-דין בשנת 1187. הצלבנים ניסו לכבשה מספר פעמים אך ללא הצלחה, והיא נותרה בחזקת האיובים. העיר חרבה בסדרת שלוש רעידות אדמה במהלך המאה ה-12, אך נבנתה מחדש. המונגולים בהנהגת הולאגו חאן בזזו את העיר ב-1260 וב-1282 השתלטו עליה הממלוכים. אלה שלטו בה ברציפות, למעט כיבוש קצר מועד בידי טימור לנג ב-1401, עד הכיבוש העות'מאני ב-1517.
העת החדשה והיסטוריה עכשווית.
לעיר לא נודעה חשיבות מיוחדת בתקופה העות'מאנית, והיא נשלטה בידי המתואלים. רעידת אדמה קשה פקדה אותה בשנת 1759, והחל במאה ה-18 היא החלה למשוך חוקרים ומבקרים מאירופה. באוקטובר 1898 ביקר בה וילהלם השני בדרכו לארץ ישראל. הוא התרשם מהאתר ושלח אליו צוות ארכאולוגים בראשות תאודור ויגאנד. זה הגיע לאתר חודש בודד לאחר הביקור, חקר אותו עד 1905 וחזר לצורך השלמות בשנים 1917–1918. החל ב-1922 חקרו את האתר צוותים צרפתים, ומאז עצמאות לבנון המשיך המחקר במקום בידי חוקרים מקומיים.
ב-1956 ייסד נשיא לבנון כמיל שמעון את "הפסטיבל הבינלאומי של בעלבכ" הנערך בחודשים יולי ואוגוסט באתר המקדשים הרומים. הפסטיבל לא התקיים בעת מלחמת האזרחים בלבנון, בין 1975 ל-1996 ובשנת 2006 בשל מלחמת לבנון השנייה. בפסטיבל נערכים אירועי מוזיקה קלאסית, ג'אז, אופרה, רוק, פופ, בלט, תיאטרון ומוזיקה מסורתית. ב-1984 הכריז ארגון אונסק"ו על העיר כאתר מורשת עולמית. בין נימוקיו נרשם כדלקמן:
העיר נחשבת זה שנים ל"עורף האסטרטגי" של חזבאללה, ובמקום מתגוררים בכירי הארגון. בעיר פועלים מוסדות אזרחיים וצבאיים של חזבאללה, בהם בית החולים "דאר אל-חיכמה" המשרת את לוחמי חזבאללה וכן מדרסה. במהלך מלחמת לבנון השנייה, הופצצה העיר ב-17 ביולי 2006. ב-2 באוגוסט 2006, במסגרת מבצע חד וחלק באותה מלחמה, תקפו כוחות מוסקים של צה"ל, בליווי מטרייה אווירית של חיל האוויר, את בית החולים. 19 בני אדם נהרגו, 22 נפצעו וחמישה אנשי חזבאללה נלקחו בשבי.
מתחם המקדשים.
הפרופילאה והחצרות.
הפרופילאה ניצבת בצדו המזרחי של המתחם הארכאולוגי, והגישה אליה היא באמצעות רחבת אבן בצורת חצי עיגול וגרם מדרגות משוחזר בחלקו. הפרופילאה עצמה עשויה מ-12 עמודי גרניט ומשני צדדיה ניצבו שני מגדלים. שלושה פתחים מובילים אל החצר המשושה, מקום בו 30 עמודי גרניט תמכו בעבר באנטבלטורה. בסוף המאה ה-4 או בראשית המאה ה-5 נוספה למבנה כיפה והוא הוסב לכנסייה.
החצר הגדולה הוקמה על ראשו המשוטח של התל, בין החצר המשושה ממזרח למקדש יופיטר ממערב. היא משתרעת על שטח באורך 135 מטר וברוחב 113 מטר. מכל צדדיה למעט המערבי הוקמו מבנים מקורים בקמרון חבית אשר תמכו במשטח ושימשו לאחסון וכאורוות. במרכז החצר ניצבו שני מבנים - מזבח ומגדל מראשית המאה ה-1, שנועד ככל הנראה לאפשר מבט על התהלוכות הדתיות שהתקיימו בחצר. מצפון ומדרום לשני המבנים נחפרו בריכות טהרה. החצר הוקפה באכסדרה שבה 128 עמודים, ובגומחות שנקבעו בה נצבו פסלים.
מקדש יופיטר.
מקדש יופיטר היה המקדש הגדול והחשוב באתר. אורכו הגיע ל-88 מטר ורוחבו עמד על 44 מטר. הוא הוקף בחומת אבנים שאורך כל אחת הגיע לעשרה מטרים ורחבן עמד על ארבעה עד חמישה מטרים. הפרוסטילון הורכב מ-54 עמודים בגובה 20 מטר כל אחד ובקוטר 2.20 מטר. עמודים אלה נשאו אנטבלטורה בגובה חמישה מטרים, ובה נקבע אפריז מעוטר באריות, שוורים ומוטיבים מעולם הצומח.
בקצהו האחורי של המקדש מונחות שש אבנים שמשקל כל אחת מהן כ-400 טון. על אבנים אלה נחות שלוש אבנים ענקיות שמשקל כל אחת בין 750 ל-1,000 טון. שלוש האבנים המכונות ה"טריליתון" (Trilithon), הן בין האבנים המסותתות הגדולות ביותר שנתגלו. אבן רביעית המכונה חג'ר אל-חיבלה ("האבן הדרומית") או "אבן האשה ההרה", נותרה מונחת במחצבה במרחק של כ-900 מטר מהאתר, וגדולה מעט באורכה מאבני הטריליתון - מידותיה הן 20.9 מטר על 4.8 מטר על 3 מטר. משקלה מוערך בכ-1,500-2,000 טונות. זאת האבן המסותתת הגדולה ביותר שנחצבה והוסעה ממקומה בעולם העתיק. המקדש ניצב על במה שגובהה 13 מטר מעל לסביבתו וכשבעה מטרים מעל החצר הקדמית. כל ששרד מהמקדש הם שישה עמודים וחלק מהאנטבלטורה.
מקדש בכחוס.
דרומית-מזרחית למקדש יופיטר שוכן מקדשו של בכחוס. הוא נבנה במחצית הראשונה של המאה ה-2 והשתמר היטב. הפולחן במקדש זה עשה שימוש ביין ובסמים כאופיום, ותבליטי גפנים וצמחי פרג מעידים על כך. המקדש בנוי על בימה בגובה חמישה מטרים ו-33 מדרגות מוליכות אליו. הוא עשוי מ-48 עמודים שגובהם 20 מטר. הכניסה אליו מתנשאת לגובה 13 מטר ורחבה 7.5 מטר. בפינתו הדרום-מזרחית ניצב מגדל ממלוכי מהמאה ה-15.
מקדש ונוס ומקדש המוזות.
מקדש ונוס או "המקדש העגול" ("הרוטונדה") ניצב מעט הרחק משני המקדשים האחרים, והוקדש לאלה המקומית של העיר. הכנסייה שהוקמה תחתיו על ידי הביזנטים הוקדשה לברברה הקדושה הנחשבת עד היום לקדושה המגנה של העיר. לצד המקדש ניצבים שרידי מקדש נוסף שהוקדש למוזות.
יהודים בבעלבכ.
המשנה במסכת מעשרות (פרק ה' משנה ח') דנה במעמדו של שום מיוחד וחריף המגיע מהעיר, הנקרא "שום בעל-בכי". במקורות היהודיים החל מימי הביניים יש מספר עדויות על יהודים שהתגוררו במקום. כבר בימי רבי סעדיה גאון, במאה ה-10, התקיימה במקום קהילה יהודית, וחלק מתלמידי ישיבתו באו ממנה. הנוסע בנימין מטודלה ביקר בעיר בשנת 1175, ודיווח כי המקום שימש כאתר נופש ליהודי דמשק, כמו ליהודי עלי ובחמדון. רבי משה אלשייך מספר על מספר יהודים מקומיים, ואף על שניים מהם שהיגרו לדמשק ונהרגו שם. בשנת 1858 דיווח משה ריישר, חוקר ארץ ישראל מירושלים, על מספר יהודים ספרדים שהתגוררו במקום.
ארץ המגף
אבוב פיקולו
אַבּוּב פִּיקוֹלוֹ הוא כלי נשיפה מעץ ממשפחת האבובים בעל לשונית כפולה, הנחשב לכלי הקטן ביותר ובעל הצליל הגבוה ביותר במשפחה זו. מנעדו של אבוב הפיקולו הגבוה, בדרך כלל בטרצה קטנה או בקוורטה מזה של האבוב, הופך אותו לחבר הסופרנינו במשפחת האבוב.
אבובי פיקולו מיוצרים בדרך כלל על ידי יצרני האבוב הצרפתיים פ. לורה (F. Lorée) ומריגו (Marigaux), וכן על ידי יצרני האבוב האיטלקיים פטריקולה (Fratelli Patricola). בעוד שלורה מכנה את דגמה "אבוב פיקולו", מריגו ופטריקולה מכנים את דגמיהם "אבוב מוזט" (Oboe Musette), ככל הנראה בשל צלילו הצפצפני והבהיר של אבוב הפיקולו. נכון ל-2018, כלי חדש נמכר בכ-8,000 דולר.
השימוש באבוב הפיקולו הוא נדיר וייחודי, ומתבצע בעיקר במוזיקה קאמרית ובחוגי אוונגרד, שבהם הוא מוערך בשל גוון הצליל הייחודי שלו. היצירות המוזיקליות הידועות ביותר הדורשת אבוב פיקולו הן הקונצ'רטו לאבוב ולתזמורת מס. 2 מאת המלחין ברונו מאדרנה, והסולו לכלי אבוב מאת אותו מלחין.
חמדת ימים
חמדת ימים הוא כינוי ליום השבת המופיע בתפילת השבע של שבת.
טור מקלורן
ראשית החיים
יוסבה אצ'בריה
יוסבה אנדוני אצ'בריה ליסרדי (בספרדית: Joseba Andoni Etxeberria Lizardi; נולד ב-5 בספטמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ספרדי ממוצא בסקי.
קריירה.
אצ'בריה החל את הקריירה שלו בריאל סוסיאדד ב-1994, ואחרי שבעה משחקים עבר לאתלטיק בילבאו תמורת שלושה מיליון אירו. בעקבות העברה זו היה אצ'בריה לשחקן היקר ביותר בספרד מתחת לגיל 18. זמן מה לאחר העברתו לבילבאו, מונה לקפטן שני של הקבוצה.
בבילבאו קיבל אצ'בריה את הכינוי "El Gallo" (התרנגול) עקב הנוכחות הרבה שלו ברחבת היריב.
אחרי שהיה מלך השערים באליפות העולם לנוער ב-1995, זומן אצ'בריה לנבחרת ספרד. בנבחרת ספרד שיחק אצ'בריה למעלה מ-50 משחקים וכבש 12 שערים. אצ'בריה השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1998, ביורו 2000 וביורו 2004.
מיכאל גרוס
ג'וי פוסט
ג'וי לין פוסט (באנגלית: Joy Fawcett; נולדה ב-8 בפברואר 1968) היא כדורגלנית עבר אמריקאית. פוסט, שזכתה עם נבחרת ארצות הברית בשני גביעי עולם, נחשבת לאחת משחקניות ההגנה האמריקאיות הטובות בכל הזמנים.
חייה.
פוסט נולדה כג'וי ביפילד בפברואר 1968 באינגלווד, קליפורניה. לאחר שסיימה את התיכון (איתו זכתה בארבע אליפויות מדינה), היא החלה ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בארבע שנותיה באוניברסיטה, היא כבשה 55 שערים, בישלה 23 בישולים ונבחרה שלוש פעמים לנבחרת העונה של ה-All-American. ב-1987, היא אף קבעה את שיא האוניברסיטה לשערים בעונה - 23. באותה שנה היא גם ערכה את משחק הבכורה שלה בנבחרת, ב-3 באוגוסט, במפגש נגד סין. מספר חודשים לאחר מכן, ב-16 בדצמבר, היא כבשה את שער הבכורה שלה בנבחרת, בניצחון 0-6 על אוסטרליה. ב-1988, היא נבחרה לכדורגלנית השנה בארצות הברית, והייתה לשחקנית ההגנה הראשונה והיחידה עד כה שזכתה בפרס זה.