הנוער הגרמני החופשי התפתח להיות כלי חשוב של השלטון הקומוניסטי ונהיה חבר ב"בלוק הדמוקרטי" ב-1950. עם זאת, המטרה העיקרית של הנוער, "חיים צעירים שמחים", אשר התהוותה בשנות הארבעים, נדחקה לצד לאחר שוולטר אולבריכט החליט לשנות אות ל"בנייה מהירה של הסוציאליזם" בפרלמנט הרביעי ולאחר רדיקליזציה של מדיניות מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ביולי 1952. עם מהלך זה נוספה לארגון אג'נדה אנטי-דתית, אשר שאפה לשים מכשולים בחניכים הצעירים של הכנסייה.
כארגון המקושר למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ולממשלה, הנוער הגרמני החופשי נהיה מטרה למפגינים אשר הובילו את המרד המזרח-גרמני. בגלל אי נוחות ששררה באותה תקופה בגרמניה המזרחית, גרמה לכך שהרבה חניכים של התנועה ברחו למערב. ב-1953, הנוער הגרמני החופשי היה על סף מהפכה מכיוון שהרבה מחניכיו הצטרפו לשביתות ולהפגנות.
ב-25 באפריל 1957 באספה ה-16 של הנוער הגרמני החופשי, המועצה המרכזית של הארגון הכריזה על הנוער הגרמני החופשי כתנועת נוער סוציאליסטית רשמית. הנוער הגרמני החופשי היה ארגון ההמונים השני בחשיבותו ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, לאחר "פדרציית האיגודים המקצועיים החופשיים הגרמניים". הנוער הגרמני החופשי יצר צו אשר בתיאוריה, הפך את הארגון לכח שנמצא בכל מקום בו זמנית ובכל האספקטים של "חיי צעירים" בגרמניה המזרחית. ארגוני הנוער הגרמני החופשי נמצאו בכל האזורים של החברה המזרח גרמנית, אם כי במספרים שונים, מבתי ספר ואוניברסיטאות, חוות קולקטיביות, חנויות, ואזורי מגורים עד לצבא ולשטאזי. כארגון הנוער המאושר היחיד, הנוער הגרמני החופשי התפתח במהירות להיות מאוד בירוקרטי וצרך כמות נכבדת של עזרה פיננסית מהמדינה.
הנוער הגרמני החופשי שימש כגוף מאמן לסגל העתידי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, הכלכלה, והממשלה. כמייצד היחידי הרשמי של הנוער המזרח-גרמני, הנוער הגרמני החפשי היה חיוני לטיפוח הנוער לערכים סוציאליסטים. ננקטו אמצעים רבים כדי לנסות לעודד את תחושת הקהילה של עבודה רחבה לעתיד מבטיח וטוב יותר. לפי הוראה רשמית המאמצים האלה עירבו גידול הילדים לקבל ערכים סוציאליסטיים, רכישת רמה גבוה של ידע ויכולות מקצועיות, השתתפות בפעילויות כלכליות וחברתיות רשמיות, ולחייב עצמם למטרת השלום, ולהשתתף במכינות צבאיות.
ב-1952 היה ניסיון להפוך את הארגון למיליטריסטי דרך יצירת שירות פרלמנטרי. ב-17 באוגוסט 1961 הנוער הגרמני החופשי הוציא "קול קורא להצטרפות לכוחות המזוינים" כדי לנסות לעודד נערים צעירים להצטרף לכוחות.
הנוער הגרמני החופשי השפיע המון על תהליך הקבלה לאוניברסיטאות. חברות בנוער והשתתפות פעילה בתוכו היה תבחין חשוב בתהליך ההקצאה לאוניברסיטאות. בנוסף לפיונרים של תלמאן, הנוער הגרמני החופשי גם הוא היה מעורב בשליטה וחינוך חניכים מרדנים דרך גינוי וריגול.
לאחר בניית חומת ברלין, הנוער הגרמני החופשי היה מעורב בחסימת זרם התקשורת המערבית לתוך הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. יחידות הנוער הגרמני החופשי הוקמו ליד קהילות מקומיות, אשר אחר כך הלשינו על אנשים שהיה ידוע עליהם שהקשיבו או צפו בתוכניות מערביות או שתלו פוסטרים מערביים. חברי הנוער הגרמני החופשי דרשו שבעלי טלוויזיה שהיה להם רישיון לכך, לא יפנו את האנטנות שלהם לכיוון מערב, במקרים מסוימים חברי הנוער טיפסו על גגות ופירקו או שינו את כיווניהן של אנטנות אשר פונות מערבה.
במשך הרפורמות של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה על מדיניות הנוער בשנות השישים, אולבריכט תקף את גישת הנוער הגרמני החופשי, חסרת החזון עבור אנשים צעירים, במקום לקדם אמצעי הרגעה לצעירים אשר נמצאים בנוער הגרמני החופשי. המיקוד על סיפוק פעילויות פנאי עבור הצעירים המזרח גרמנים חזר למטרת תנועת הנוער והארגון האחראי על ארגונים תרבותיים מרכזיים של הנוער הגרמני החופשי, "דויטשנלאנדטרפן" סיפק באופן תדיר אותן, נקודת השיא הייתה ב-1964 בפסטיבל בחג "וויטסונטייד". אלפי צעירים מזרח ומערב גרמנים כונסו במזרח ברלין באווירה רגועה שם הם רקדו, הקשיבו למוזיקת ג'ז ומוזיקת רוק ודיברו על נושאים פוליטיים ואישיים. ב-1965 הנוער הגרמני החופשי ארגן תחרות כישרונות צעירים ברחבי גרמניה המזרחית והגמר שלו נערך בברלין. כבר בשנות ה-70 אורגנו היטב צעדות המוניות והפגנות בחגים ציבוריים כמו האחד במאי שבו חברי הנוער הגרמני החופשי השתתפו באופן פעיל, צעדו בתלבושת האחידה של הנוער ונשאו פוסטרים.
יעד אחר של הנוער הגרמני החופשי היה להבטיח את כך שתלמידים היו חווים את חווית מחנה הקיץ אשר בו התרחשו פעיליות עבור התלמידים. מחנות קיץ ובמועדים אחרים אורגנו עבור מאות אלפי חניכי הנוער הגרמני החופשי, אשר אורגנו על ידי סוכנות הנסיעות של תנועת הנוער, "יוגנדטוריסט". בשנת 1983, מיליון מתוך 2.2 מיליון התלמידים בגרמניה המזרחית כבר השתתף במחנות קיץ ומאה ועשרה אלף תלמידים מעל גיל 14 כבר השתתפו ב"פעילות התנדבותית פרודוקסטיבית" כחלק מ"בריגדות התלמידים" של הנוער הגרמני החופשי באזור מגוריהם.
הנוער הגרמני החופשי במערב גרמניה.
באוקטובר 1947 "הנוער הגרמני החופשי של ברלין" אושר על ידי בעלות הברית. למרות זאת הנוער הגרמני החופשי של המערב נהנה מהצלחה מועטה בסביבה הפוליטית העוינת במערב. הקיום של הנוער הגרמני החופשי לצד שלוש תנועות נוער אחרות באזורי הכיבוש הגרמניים החלישו את ההשפעה של הנוער הגרמני החופשי בברלין בהשוואה לחמשת מחוזות ברלין האחרים שהיו תחת אזור הכיבוש הסובייטי, ששם הנוער הגרמני החופשי נוסד יותר מ-18 חודשים קודם לכך. בנובמבר 1948, רק שלושה אחוזים מהנוער של ברלין היה חבר בנוער הגרמני החופשי בהשוואה לממוצע של 17 אחוזים מגילאי 14 עד 25 במחזות המזרח גרמנים. ההשפעה החלשה של הסניף המערבי של הנוער הגרמני החופשי שמה קץ לתקוות מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה במונופול על פוליטיקת הנוער הכלל גרמני. ב-26 ביוני 1951 הסניף המערבי של הנוער הגרמני החופשי נאסר, למרות שהאיסור לא היה תקף למערב ברלין. אחרי מאבק משפטי האיסור נכנס לתוקפו ב-1954 לאחר שהנוער הגרמני החופשי נדחה על ידי בית המשפט החוקתי של גרמניה המערבית.
ב-1952, פיליפ מולר, חבר בנוער הגרמני החופשי, נורה על ידי המשטרה בזמן מחאה באסן נגד תהליך החימוש מחדש של מערב גרמניה. לאחר מכן, מספרים גדולים של חברים לשעבר בנוער הגרמני החופשי נכלאו.
מבנה.
צנטרליזם דמוקרטי.
המבנים הארגוניים הבסיסיים של הנוער הגרמני החופשי נוסדו באספה השלישית של הארגון בלייפציג ביוני 1949. כמו מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה וארגונים המוניים אחרים ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, הנוער הגרמני החופשי נוסד על עקרונות הצנטרליזם הדמוקרטי, עקרון שהוצג לראשונה על ידי לנין כדי להביא למשמעת וסדר במפלגה הבולשביקית בזמן המהפכה הרוסית. בהתאם לכך, הנוער הגרמני החופשי התנהל דרך מבנים היררכיים וצנטרליסטים כאלו. כל יחידה ארגונית הייתה מושפעת באופן ישיר על ידי היחידה ההיררכית שמעליה ופקודה תחת ההנהגה המרכזית של הנוער הגרמני החופשי שתחתיו היו כל שאר היחידות הארגוניות.
המועצה המרכזית.
היחידה הארגונית הכי גבוהה של הנוער הגרמני החופשי הייתה הפרלמנט, אשר נאסף אחת לכל שלוש או ארבע שנים בשנות החמישים והשישים. רק בזמן איסוף הפרלמנט היו יכולות להתבצע שינויים משמעותיים בארגון. בזמן בין אסיפות הפרלמנט, המועצה המרכזית (מ"מ) ניהלה את ענייני הארגון, באופן דומה למועצה המרכזית של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. חברי המ"מ נבחרו על ידי הפרלמנט ונפגשו באסיפות אשר התרחשו שלוש או ארבע פעמים בשנה. מטלות המ"מ היו פרסום החלטות בנוגע לתחומים שונים בעבודת הנוער הגרמני החופשי, אישור מועמדים אשר נועדו לשבת במקומות הנוער הגרמני החופשי בפרלמנט המזרח גרמני, הפולקסקאמר ופיקוח על עניינים פיננסיים של מוסדות הארגון.
מזכירות המועצה המרכזית.
הכח להוצאה לפועל האמיתי, למרות זאת, היה בידי מזכירות המועצה המרכזית, גוף הארגון אשר היה כנראה הכי קרוב בתפקודו לפוליטביורו של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. מזכירות המ"מ נבחרה על ידי המ"מ, והשפיעה על רוב הכיוונים הפוליטיים והארגוניים של הנוער הגרמני החופשי. המזכירות הייתה אחראית עבור בחירת הסגל עבור יחידות הארגון הנמוכות יותר, ובחרה באופן ישיר את מנהיגי יחידות הארגון המקומיות. פגישות מזכירות המ"מ התקיימו פעם בשבוע, כאשר בראשן עמד המזכיר הכללי של המ"מ, ומזכירים אחרים אשר היו אחראיים כל אחד לתחום אחר של הארגון (למשל השכלה גבוהה או יחסים בין-לאומיים).
לשכת המועצה המרכזית הייתה, בתיאוריה, היחידה הארגונית הרבעית בחשיבות של הנוער הגרמני החופשי. היא נוסדה באספה השלישית ב-1949. היא כללה בתוכה מגוון רחב יותר של נציגי הנוער, כולל המנהיג מטעם הממשלה של מחלקת הנוער ונציגים של מפלגות הקואליציה כמו המפלגה הנוצרית דמוקרטית והמפלגה הליברל דמוקרטית. למרות זאת ללשכה לא היה כח אמיתי והייתה תוספת קטנה עבור היחידיה הארגונית החשובה הרבה יותר, מזכירות המועצה המרכזית.
יחידות בסיסיות.
ברוב המקרים, היחידות הבסיסיות של הארגון היו מחולקות ליחידה הבסיסית ביותר, ה"קבוצה" (אשר כללה בתוכה לדוגמה את חניכי תנועת הנוער משכבה מסוימת בבית ספר או יחידה מסוימת במפעל).
קץ התנועה.
לאחר איחוד גרמניה מחדש.