ברוך מזרחי, בן למחמוד ופטימה, נולד בשם חמודה אבו אל-עיניין למשפחה מפורסמת מצפת. על פי מקורות שונים, מוצא אמו היה ממשפחה יהודית. כבר בגיל צעיר התעניין חמודה בשכניו היהודים ובמנהגיהם. הוא החל להתקרב לקבוצה של אנשי בית"ר בצפת שהתכנסו במחלבת המאירי והוקסם מהאמונה, מסיפורי הגבורה ומההווי שלהם. הבית"רים לא ידעו איך לקבל את הנער הערבי המיוחד, התלהבו כשהיה מצטרף לשירת 'שתי גדות לירדן' אך גם חשדו בו ובכוונותיו ואף הלקו אותו באחת הפעמים. בשלב מסוים עזב את בית הספר הממשלתי הערבי בצפת ועבר ללמוד בבית ספר אליאנס למרות התנגדות משפחתו. חמודה, שהיה תלמיד ערבי יחיד בבית ספר יהודי התקבל על ידי התלמידים היהודים, בהם אבנר חי שאקי, שהיה לימים לשר לענייני דתות.
כשנפטרה אמו התערערו יחסיו עם אביו. חמודה עזב סופית את הבית ועבר לחיפה כשהוא נחוש בדעתו להתגייר ולהצטרף לדת היהודית. הוא עבר תהליך גיור כשהוא מקפיד על קלה כחמורה, ושמו בישראל נקבע תחילה לאברהם בן אברהם. בשלב מאוחר יותר החליט להחליף את השם לברוך מזרחי, שאינו מסגיר את גיורו.
ברוך מזרחי התחבר לסניף בית"ר בחיפה, הצטרף לאצ"ל והשתתף בפעילות כנגד המנדט הבריטי בהפצת כרוזים ובסיורי אבטחה. במהלך אחת הפעולות נתפס ונשלח למחנה המעצר בלטרון. הוא הוחזק שם במשך חודשים אחדים, עד שנשלח יחד עם עוד 55 גולי אצ"ל ולח"י לגלות באריתריאה. כשלא התירו לו לקחת דבר, התעקש לקחת טלית ותפילין.
כשלושה שבועות לאחר שהגיע לאריתריאה נפגע קשה מירי של השומרים הסודאנים, באירוע בו נהרגו שני עצורים ונפצעו 12. ברוך מזרחי נותח במשך 24 שעות על ידי רופא בריטי וניצל. לאחר כחודשיים של שיקום, התחיל ברוך להתאושש והצטרף לחבריו במחנה. מאוחר יותר סופר עליו כי יום אחד אמר לו חברו למעצר דני מטרסקו בבדיחות הדעת שלאחר שקיבל 20 מנות דם אנגלי הוא כבר לא יהודי. רק לאחר שהבין שזו הייתה בדיחה נרגע ברוך מזרחי, שזהותו החדשה כיהודי וציוני הייתה כל כך חשובה לו. בהמשך השתתף בניסיונות הבריחה ממחנות המעצר.
הן בתקופת מעצרו בלטרון והן במהלך גלות אריתריאה, נעשו ניסיונות מצד משפחתו הערבית לשחרר אותו, אך מזרחי התעקש שהוא יהודי לאומי ולא יבגוד בעמו ובמולדתו. התנהלותו זו של ברוך מזרחי הביאה את משפחתו להחלטה לנקום את כבודה.
לאחר כשנתיים במחנות המעצר באריתריאה, קניה וסודאן, שוחרר מזרחי במפתיע, הוחזר לארץ ישראל ושב לחיפה ולפעילות במסגרת האצ"ל. בהמשך הצטרף לגרעין של אנשי בית"ר משוחררי הבריגדה היהודית שהקימו את מאחז מרגולין ליד צומת בית ליד, שממנו התפתח בהמשך היישוב נורדיה. הוא השתלב בפעילות, עבד קשה והתנהג כיהודי ארצישראלי לכל דבר.
לצד עבודתו מזרחי המשיך לבצע פעילות מודיעינית במסגרת המחלקה הערבית של האצ"ל. במסגרת זו נשלח ב-18 באפריל 1948 לפעילות איסוף מודיעין לקראת פעולה בג'נין. האוטובוס הערבי שבו נסע מחיפה לג'נין נעצר לבדיקה שגרתית באזור מגידו. שוטר ערבי במחסום זיהה אותו לפי שן זהב שהייתה בפיו והוא הובא, ביחד עם שלושה ערבים עימם התיידד במהלך הנסיעה (שלא היו קשורים לשליחותו), בפני בית משפט צבאי של קאוקג'י בכפר ג'בע, שהחליט על הוצאתו להורג. מזרחי הוכרז כנעדר וגורלו לא נודע עד לאחר מלחמת ששת הימים.
לאחר מותו.
בשנת 1968 החל העיתונאי יחזקאל המאירי מצפת לחקור מה עלה בגורלו של ברוך מזרחי. הוא הגיע לכפר ג'בע שליד שכם, שמע מהמקומיים על ה"יהודי" שהוצא להורג על ידי חיילי קאוקג'י והגיע למערה בה קבור ברוך מזרחי. בחיפוש נמצאו גופות שלושה ערבים שהוצאו להורג יחד עמו וגופתו של מזרחי, שזוהתה באמצעות מבנה שיניו ושן הזהב שהייתה בפיו.
בספטמבר 1968 התקיים טקס אזכרה לזכרו ליד אנדרטת הטנק בצומת קבטיה לזכר הרוגי מלחמת ששת הימים. ב-9 באוקטובר 1969 הובא ברוך מזרחי למנוחת עולמים בטקס צבאי מלא, כיהודי, בחלקה הצבאית בבית הקברות בנתניה. בין המלווים אותו היה מפקד אצ"ל מנחם בגין והרב הראשי לצה"ל הרב שלמה גורן.
החל מראשית המאה ה־21 עלו לקברו של מזרחי מספר מתושבי שא נור (הסמוכה לג'בע, המקום שבו הוצא מזרחי להורג) ביום השנה לפטירתו. החל מ־2015 החלה המועצה האזורית שומרון לארגן את העלייה לקברו של מזרחי ביום השנה לפטירתו.
בנג&quot;ע
קרל השנים עשר, מלך שוודיה
קרל השנים עשר, מלך שוודיה (בשוודית: Karl XII, Kung av Sverige; 17 ביוני 1682 – 30 בנובמבר 1718) היה מלך שוודיה בין השנים 1697–1718 משושלת ויטלסבאך.
ביוגרפיה.
קרל היה בנם של קרל האחד עשר ואולריקה אלאונורה מדנמרק. בגיל צעיר היה חולני וחשבו שלא יגיע לבגרות, אך הוא החל לעסוק בספורט, במיוחד ברכיבה על סוסים, ובריאותו וכושרו הגופני השתפרו.
לאחר מות אביו, ב-14 בדצמבר 1697 כשהיה בן 15, עלה על כס המלוכה. למרות הציפייה שהעוצרים ישלטו בשמו עד הגעתו לבגרות, החל מיד לשלוט ביד רמה.
לאחר שלוש שנים על כס המלוכה נאלץ לעזוב את שוודיה על מנת להשתתף במלחמות נגד שכנותיה, רוסיה, פולין ודנמרק. מלחמתו הראשונה הייתה כנגד דנמרק, והוא הוביל את ארצו לניצחון. לאחר מכן פנה להילחם ברוסים. למרות שצבא רוסיה עלה על צבאו פי ארבעה, קרל נחל ניצחון מוחץ בקרב נארווה. מטרתו הבאה הייתה פולין, שם שלט אוגוסט השני מסקסוניה. קרל הנחיל גם לו תבוסות מוחצות בקרבות בקליסוב 1702 ובפוטוסק 1704, והחליפו בבעל בריתו, מושל פוזנן, סטניסלאב לשצ'ינסקי. בינתיים התקדמו הרוסים בגבול המשותף עם שוודיה, ייסדו את סנקט פטרבורג ופלשו לליבוניה ולאינגריה, שהיו בשליטת שוודיה.
רצף הניצחונות של קרל הסתיים כאשר החליט לכבוש את מוסקבה, בירת רוסיה. מזג האוויר היה לרעתו, הוא איבד שליש מצבאו עד שהגיע לפולטבה, והתחמושת שהיה אמור לקבל נלקחה שלל על ידי הרוסים. קרל נחל הפסד מחפיר בפולטבה ב-27 ביוני 1709, הוא איבד את כל צבאו, וברח לעיר בֶּנדֶרי, שבשטח האימפריה העות'מאנית. בהיותו בגלות, ניסה להגיע להסכם עם הטורקים על מלחמה נוספת ברוסיה, אך הטורקים לא הראו עניין ביוזמה זאת. ב-1713 הם האשימו את קרל במרד וניסו לאסרו. המלך החליט לברוח חזרה לשוודיה. הוא התחפש לפרש פשוט, ותוך חמישה עשר ימים חצה את אירופה דרך היבשה והגיע לשוודיה.
בשובו הייתה שוודיה במצב קשה וכל הטריטוריות שכבש נלקחו ממנה. המסע האחרון של קרל היה בנורווגיה נגד הדנים ב-1718, שם נהרג על ידי צלף או מקליע תותח קטן, שלא ברור האם היה נורווגי או שוודי.
לאחר מותו ב-1718 ירשה אותו אחותו הצעירה, אולריקה אלאונורה, למרות טענתו לכתר של קרל פרידריך, בנהּ של אחותם הבכורה, והיא מיהרה למסור את הכתר לבעלה רוזן הסן-קאסל כדי שיהיה ב-1720 לפרדריק הראשון, מלך שוודיה.
התואר המלא הרשמי של המלך קרל השנים עשר.
קרל, בעל זכותו האלוהית, מלך השוודים, הגותים והבאלטים. הנסיך הגדול של פינלנד. דוכס סקונה, אסטלנד, ליוולנד, קארלן, ברמן, וורדן, סטטין, פומראן, קסוביה ווונדן. לורד איניירמנלנד ווויסמאר, וכך גם הפלטין של ראן, בבאיירן, ביחד עם יוליך, קלאבא, ובג-הר ("Berg Hertig)". רוזן וולדנס, ספאנהיים, מארק וראבנסבורג. לורד רוונסטהיים.
ילדות וחינוך.
קרל נולד ב"טירת שלושת הכתרים", ארמון המלוכה שנשרף כמה שנים לאחר מכן ב"שריפה הגדולה", ב-17 ביוני (או ה-27 ביוני לפי ) 1682. אביו, קרל האחד-עשר, כתב ביומנו: "השבעה-עשר ביוני, בוקר יום שבת, בשעה שלוש ושבע דקות, עשתה בת-זוגתי מעשה נס וילדה בן. מי ייתן והאל הטוב יזכה אותה בתודה ובאהבה, ובאשר הרס את כוחה, יחזירה במהרה לחוסנה".קרל השנים-עשר נולד עם שליה, חלק מהקרום השפיר, אשר נותר על ראשו. דבר זה נחשב כסימן חשוב, מאחר שעל פי האמונה העממית המקומית, ילד שנולד כך יזכה לאושר והצלחה בחייו.
בילדותו זכה קרל לחינוך משובח. מוריו, אשר רובם הובאו מאוניברסיטת אופסלה, הראשונה והחשובה בשוודיה, היו מראשי המלומדים השוודים באותה התקופה, וכמו כן גם זכה לחינוך דתי על ידי הבישוף אריק בנזליוס "הזקן" (), בישוף אופסלה. קרל השנים-עשר היה ילד מחונן, ולימד את-עצמו לטינית, גרמנית וצרפתית, וכמו גם נודע כבעל הבחנה טובה לזמנו לגבי שאלות תאולוגיות. הוא גילה עניין רב בארצות המקרא, ובשנות גלותו בבנדרי שיגר משלחות לארץ ישראל, בהן משלחת האדריכל קורנליוס לוס והמזרחן מיכאל אנמאן. עוד ב-1700 קצב מלגת קיום למומר יוהאן קמפר כדי שילמד עברית באופסלה, וב-1703, בחסותו, ראה אור בשוודית תרגום מחודש לתנ"ך. בשלב מסוים לימד את עצמו גם מעט פינית, כדי שיוכל להתמודד עם השליטים המקומיים של פינלנד. כמו כן, התעניין גם בלימודי המתמטיקה ותורת החינוך הצבאי. בנוסף לכל הידע הזה, אשר היה חשוב לנסיך בתקופתו לדעת, הוא גם עסק בחינוך גופני, זאת מאחר שכבר בנעוריו נועד להצטרף לעיסוקיו של אביו ולערוך מסעות ארוכים.
המלחמה הצפונית הגדולה.
פרוץ המלחמה.