פיק ניסה בתחילה לשכנע את הזמרת רותי נבון לשיר את הפזמון, אך זו נרתעה, בעיקר כי הייתה בשלבים מתקדמים של חזרה בתשובה. מאידך גיסא ניסה יוצר הסרט, הבמאי אסי דיין, לשכנע את פיק כי חזה היא הבחירה הנכונה לביצוע הפזמון. חזה הגיעה לאודישן שירה, פיק לא התרשם ("נשמעה לי כמו זמרת מקהלות", אמר שנים אחר כך), אך בכל זאת נכנע להפצרותיו של פשנל. מאוחר יותר הודה צביקה פיק כי חזה הייתה הבחירה הנכונה וכי שיפוטו הראשוני היה מוטעה. הוא עצמו הקליט גרסה אינסטרומנטלית לשיר לאלבומו "המראה" שיצא בתחילת 1980.
למרות הפופולריות של השיר, הוא פגע בקריירה של עפרה חזה, עקב החשש שתזוהה, בעקבות השיר, עם תדמית הפרחה. זאת למרות השוני בין אישיותה של חזה לבין התדמית. בשלב מאוחר יותר בקריירה שלה, בשנות ה-90, סירבה חזה לשיר את השיר בהופעות ובטלוויזיה.
בשלב זה בקריירה שלה, לאחר תקופה ארוכה בה איש לא היה מעוניין לשתף פעולה עם חזה, החליט האמרגן בצלאל אלוני לסיים את החוזה עם פשנל, והחל לנהל את עסקיה באופן עצמאי, דבר שכלל גם את כתיבת מרבית שיריה.
למרות הביקורת על השיר בשעתו, הוא הפך ללהיט ונותר אחד מפזמוניה האהובים ביותר של עפרה חזה ואחד הפזמונים האהובים ביותר במוזיקה הישראלית. מילותיו הפרובוקטיביות הפכו לסמל והוא מושמע תדיר בתחנות הרדיו.
גרסאות כיסוי.
מלבד גרסת הכיסוי של מלחין הפזמון צביקה פיק עם נושאי המגבעת (הביצוע יצא באלבום "לעשות אהבה" של פיק), קיים עוד מספר רב של חידושים לפזמון:
בתרבות פופולרית.
שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו" שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק.
אמילי דה ראבין
שירי גורה
שירי גורה (גרמנית: Gurre-Lieder), יצירתו הכבירה של ארנולד שנברג, היא אורטוריה רחבת יריעה המורכבת ממחזור שירים ל-5 סולנים, קריין, מקהלה ותזמורת, על פי טקסטים שיריים של הסופר הדני ינס פטר יעקובסן. תרגם את הטקסטים מדנית לגרמנית רוברט פרנץ ארנולד.
הגרסה הראשונה של היצירה, הכתובה בסגנון העתיר של שלהי התקופה הרומנטית ומושפעת במידה רבה מריכרד וגנר ומאהלר, הושלמה כפרטיטורה קצרה בשנת 1901 והתזמור המלא נוסף בשנים 1910 ו-1911. פרנץ שרקר ניצח על ביצוע הבכורה של האורטוריה בווינה, ב-23 בפברואר 1913. על ההקלטה הראשונה, בשנת 1932, ניצח לאופולד סטוקובסקי.
שמות הפרקים בתרגום לעברית.
חלק שני.
אלוה, התדע מה עשית/ולדמר
היצירה.
בשנת 1900 החל שנברג לחבר מחזור שירים לסופרן, טנור ופסנתר, שהתכוון להגיש לתחרות בווינה. אלא שמלאכת החיבור הסתיימה, לדברי שנברג, "חצי שבוע לאחר מועד ההגשה לתחרות, ודבר זה הכריע את גורל היצירה." במשך אותה שנה הרחיב מאוד את הרעיון המקורי, כתב קישורים בין תשעת השירים הראשונים, הוסיף פרלוד, את "שיר יונת היער" ואת החלקים השני והשלישי. שנברג עבד על הגרסה הזאת לסירוגין עד שנת 1903, פחות או יותר, אז נטש את מאמץ האדירים לתזמר את היצירה ועבר למיזמים אחרים.
עד שחזר ליצירה בשנת 1910, הספיק שנברג לפתח את התאוריות שלו בנושא האטונאליות וכתב את היצירה הראשונה המוכרת כאטונאלית, שלושה קטעים לפסנתר, אופוס 11. בינתיים גם נשבה בקסמו של גוסטב מאהלר, שפגש בשנת 1903 ושהשפעתו ניכרת בבירור בתזמור החלקים המאוחרים יותר של "שירי גורה". בעוד שהחלק הראשון וגנרי בעליל בתפיסה ובהגשמה, - עד כדי ציטוט מווגנר בנקודה מסוימת - החלק השני ובייחוד החלק השלישי מציגים מרקמים תזמורתיים חסכוניים ומעברים קליידוסקופיים בין קבוצות כלים, כאלה ששימשו את מהלר בסימפוניות המאוחרות שלו. ב"הצייד הפרוע של רוח הקיץ" השתמש שנברג לראשונה בשירה דיבורית, טכניקה שיעמיק בה יותר ב"פיירו הסהרורי" (1913).
התזמור הסתיים לבסוף בשנת 1911 וביצוע הבכורה, בניצוחו של פרנץ שרקר, התקיים ב-1913. הקהל, שהכיר את סגנונו החדשני של שנברג וסלד ממנו, היה מוכן לגלות עוינות ליצירה החדשה, והיו אף שהצטיידו מראש בצרורות מפתחות להרעיש בהם כשתגיע שעת "הקקופוניה האיומה" שציפו לה. אך המוזיקה ששמע הקהל בביצוע הבכורה הפיקה ממנו תשואות נלהבות כבר אחרי החלק הראשון, ושירת המקהלה המסיימת העלתה דמעות בעיני רבים מן המאזינים. במועד זה כבר מאס שנברג בסגנון היצירה ובאופיה וביטל כמילים בוטות את קבלתה החיובית באמרו, "הייתי אדיש למדי, ואולי אף נרגז משהו. צפיתי, שלהצלחה זו לא תהיה כל השפעה על גורל יצירותיי המאוחרות. במשך שלוש-עשרה השנים האלה פיתחתי את סגנוני באופן כזה, שמאזין הקונצרטים המצוי לא ימצא כל קשר בינו לבין המוזיקה שקדמה לו. נאלצתי להילחם על כל יצירה חדשה; הביקורת הטיחה בי עלבונות במילים הקשות והפוגעניות ביותר; איבדתי ידידים ועמם כל אמונה בכוח השיפוט של ידידים. ועמדתי בודד בפני עולם של אויבים."
תמצית העלילה של מחזור השירים.
העלילה מתרחשת בדנמרק של ימי הביניים. בין המלך ולדמר הרביעי לנערה בשם טובֶהווילה, שפירושו "יונה קטנה", נקשרת אהבה גדולה, אך המלכה הדוויג בקנאתה מביאה על טובֶה את מותה. ולדמר מאשים בחרונו את האל במותה וכתוצאה מכך נשפט לרכוב אחרי מותו מדי לילה עם אנשיו ולחפש את טובה.
המשורר יעקובסן עשה שימוש רב בידיעותיו בבוטניקה בתיאורי הטבע הרבים ואף נתן ביטוי לדעותיו האתאיסטיות. העלילה נתונה במסגרת של תמונות טבע - ראשיתה בערב רוגע ואחריתה בשיר תהילה לשמש העולה.
אינסטרומנטאציה.
"שירי גורה" כתובים להרכב גדול שלא כרגיל, הכולל קריין, זמרים סולנים: סופרן, מצו סופרן, שני טנורים ובס-בריטון, שלוש מקהלות של ארבעה קולות גברים, מקהלה מעורבת בשמונה קולות, ארבעה פיקולי, ארבעה חלילים, שלושה אבובים, שתי קרנות אנגליות, שלושה קלרינטים בלה במול ובסי במול, שני קלרינטים במי במול, שני קלרינטים-בס, שלושה בסונים, שני קונטרבסונים, עשר קרנות (הכפלה של ארבע טובות-וגנר), שש חצוצרות בפה, במי במול ובדו, חצוצרת בס במי במול, טרומבון אלט, ארבעה טרומבוני טנור, טרומבון בס, טרומבון קונטרבס, טובה, ארבעה נבלים, צ'לסטה, שישה טימפני, תוף טנור, מצילתיים, משולש, פעמונייה, תוף בס קטן, תוף בס גדול, קסילופון, קרקש, שלשלאות ברזל גדולות, גונג וכלי קשת.
ביצוע ראשון בישראל.
גן לאומי קיסריה, תיאטרון רומי, 15 ביולי 1974, התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה, עם המקהלה הפילהרמונית תל אביב והמקהלה הקאמרית שליד האקדמיה ע"ש רובין, ירושלים, בהדרכת סטנלי ספרבר ומקהלת גברים ליד בית ציוני אמריקה בהדרכת יוסף פרידלנד, עם ג'ין פרגוסון, טנור, ג'סי נורמן, סופרן, רוזה וגמן, מצו סופרן, זיגמונד נימסגרן, בריטון והיינץ קרוזה, טנור.
א-הה
Boulevard of Broken Dreams
Boulevard of Broken Dreams ("שדרת החלומות השבורים") הוא הסינגל השני של להקת גרין דיי מתוך אלבומה השביעי American Idiot שיצא בספטמבר 2004. הסינגל יצא ב-2004 והפך ללהיט גדול. את השיר הלחינו חברי הלהקה, ועל כתיבת המילים אחראי הסולן, בילי ג'ו ארמסטרונג. השיר הופק בעבודה משותפת של הלהקה עם רוב קוואלו.
השיר מנוגד לשיר הקודם לו באלבום, Holiday: Boulevard of Broken Dreams עצוב ואיטי בניגוד ל-Holiday השמח.
קטע הנגינה החוזר והאקורדים יוצרים את רצף השיר, שדומה לזה בשיר של אואזיס (להקת בריטפופ אנגלית) 'Wonderwall'. נואל גלאגר, הגיטריסט, התמלילן והמלחין של אואזיס השתלח בגרין דיי, ובתחילת 2006 אמר: "הם מוכרחים לנהוג בהגינות, ולחכות עד שאני אמות לפני שהם גונבים את שירי."
רשימת הרצועות.
צד א'.
צד ב'.
פרסים.
הסינגל יצא ב-2004 והגיע למקום השני במצעד הפזמונים בארצות הברית, לחמישי בבריטניה, לראשון בקנדה ולחמישי באוסטרליה. הוא הגיע גם לחמשת הסינגלים הטובים של הלהקה, ולסינגל המצליח ביותר. הוא הגיע למקום הראשון במצעד העולמי והיה לשיר המצליח ביותר של שנת 2005. השיר זכה בפרס גראמי עבור ההקלטה של השנה בטקס של 2006. כמו כן, השיר זכה בתוארי זהב ופלטינה במספר מדינות.
פרסי גראמי לשנת 2006.
מועמדויות:
זכיות:
פרסי ה-MTV לשנת 2005.
זכיות:
עימות חמאס–פת&quot;ח ברצועת עזה
עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה (בערבית: النزاع بين فتح وحماس) שמכונה לעיתים גם "מלחמת האזרחים הפלסטינית" הוא שם לסדרה של עימותים אלימים בין פת"ח לחמאס שנערכו לאורך השנים 2006 ו-2007, והסתיימו בהשתלטות חמאס על רצועת עזה והשתלטות מחודשת של פת"ח והרשות הפלסטינית על שטחי A ביהודה ושומרון. ההשתלטות על רצועת עזה התרחשה בין ה-12 ל-14 ביוני 2007. גדודי עז א-דין אל-קסאם והכוח המבצע של חמאס השתמשו בנשק חם לכיבוש מוסדות השלטון וכל שטחי רצועת עזה, תוך רציחת פעילי פת"ח שניסו להתנגד וכליאתם של רבים אחרים. ב-14 ביוני הודיע אבו מאזן על פיטורי ממשלת האחדות של פת"ח וחמאס, ופעילי פת"ח ומנגנוני הביטחון הפלסטיניים הסרים למרותו החלו במעצר אנשי חמאס והחלפתם במוסדות הרשות הפלסטינית בגדה המערבית.
רקע.
שורשיו של העימות בין פת"ח וחמאס הן בתחרות ארוכת שנים על ההגמוניה הלאומית הפלסטינית. תחרות זו, בין הפת"ח (שייצג את הזרם הלאומי) לבין חמאס (שייצגה את הזרם האסלאמי), התפרצה ב-2006–2007 לאור מותו של יאסר ערפאת בנובמבר 2004, נסיגתה של ישראל מרצועת עזה במסגרת תוכנית ההתנתקות, ותוצאות הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית שנערכו בינואר 2006.
הקמת חמאס.
טרם הקמת חמאס, ההגמוניה במוסדות הפלסטיניים הלאומיים ובקבלת ההחלטות הלאומית הייתה של הפת"ח, שנתפס כמייצגה של התנועה הלאומית הפלסטינית. פת"ח נהנה משליטה רבה מאוד על הארגון לשחרור פלסטין, והנהגת פת"ח (וערפאת אישית) נתפסה בקרב הקהילה הבינלאומית, מדינות ערב וישראל כהנהגת העם הפלסטיני.