ביהמ"ש מנתח את ההבדלים בין שתי היצירות: 1. ספרו של המערער; 2. הרצאותיו של המשיב. ולבסוף מגיע למסקנה לפיה הספר מהווה העתקה של ההרצאה.
בימ"ש מוצא לנכון להגן על זכויות היוצרים של המשיב, על הרצאותיו, מאחר שכפי שנדון והוכח לאורך ההליכים השונים – בהרצאותיו ליקט המערער מידע רב שסודר והופשט לצורכי הלימוד, ובמובן זה מהווה חדשנות ומקוריות שהם סממנים המהווים בסיס להגנת זכות יוצרים לפי החוק. ומנגד קובע בית המשפט כי יש למנוע מתן הגנת זכויות יוצרים לספרו של המערער היות שחלקים מהותיים ממנו הועתקו מהרצאותיו של המשיב. ולבסוף מוסיף וקובע ביהמ"ש כי שיווק הספר המסחרי נעשה שלא בהסכמת המרצה דבר המהווה הפרת זכויות יוצרים, ופוסק הוצאות משפט לטובת המשיב.
השופט אליקים רובינשטיין מוסיף כי קיים עיסוק רב בענייני זכויות יוצרים והפרתן וגם ההגנה על ידע אקדמאי זכתה להתייחסות עוד במפשט העברי, רק ששם אף הוכנס גורם נוסף, האינטרס הציבורי בהגדלת התורה והאדרתה. באותם ימים הייתה פסיקה מסוימת שהתירה פרסום ואף העתקה של דברי תורה אף ללא הסכמת המחבר ובלבד שהיה בכך משום עמידה באינטרס הציבורי של האדרת התורה. אך בסופו של יום רבו האוסרים על המתירים. ובכל מקרה, המקרים שהותרו, כולם, כשאין כוונת רווח מחד ואין הפסד כספי למחבר מאידך – מה שאינו דומה למקרה דנן. עוד מוסיף השופט רובינשטיין כי: "להנמקת חברתי ולתוצאה שאליה הגיעה אפשר לסייע עוד מן העקרונות שפיתח המשפט העברי בתחום זה. אזכיר, למשל, כי החובה לומר דבר בשם אומרו היא מארבעים ושמונה דברים שהתורה נקנית בהם (משנה אבות ו' ו'), והעושה כן מביא גאולה לעולם, וכדברי ר' יוחנן, אמורא מרכזי בארץ ישראל, במדרש תנחומא "כל מי שאינו אומר דבר בשם אומרו עליו הכתוב אומר 'אל תגזול דל כי דל הוא' (משלי כ"ב כ"ב)". לעת מצוא, ניתן עוד להוסיף על אלה".
בעקבות פסק הדין.
פסק דין זה בצירוף פסקי דין קודמים ומאוחרים קבע מסמרות לצורך זיהוי יצירת מופת שהועתקה מחמת ראיות נסיבתיות, כמו כן קבע והגדיר מאפיינים להגדרת מקוריות יצירה ומתן הגנות עליה. פסק הדין מהווה אבן נגף במשפט הישראלי למתן הגנת זכויות יוצרים גם ליצירה שאיננה בכתב, ובלבד שהיא עומדת בסממנים הדרושים להגנת זכות יוצרים כמופיע בחוק.
עוד קבע פסק הדין, כי ככל שמדובר בהעתקה לשימוש מסחרי ללא הסכמת בעל זכויות היוצרים נחלש הטיעון לשימוש הוגן.
פסק הדין זה צוטט מאז שפורסם, במעל ל-30 פס"ד חלקם אף של ביהמ"ש העליון כמו גם במאמרים רבים, בדגש על המבחנים לבדיקת העתקה או ייחודיותה של היצירה.
בדיקת רקע
בדיקת רקע או חקירת רקע הוא תהליך של איסוף רשומות (כגון: רישום פלילי, רשומות עסקיות, דוחות כספיים) של אדם או ארגון. בדיקות רקע עשויות להיערך על ידי גוף ממשלתי או על ידי חברות פרטיות, תמורת תשלום.
תוכן.
התוכן והכמות של המידע הכלול בבדיקת רקע תלוי במידה רבה במידת הרגישות של הסיבה לעריכה הבדיקה; למשל: אדם המגיש מועמדות למשרה בעבודת שכר מינימום, כל הנראה יהיה כפוף לבדיקות הרבה פחות מעמיקות מאשר אדם שצפוי לעבוד באחת מרשויות אכיפת החוק (כגון ה-FBI) או בעבודה הקשורה בביטחון הלאומי.
בדיקות רקע עשויות לכלול:
מטרה.
גיוס עובדים.
בדיקות רקע נערכות לעיתים קרובות לבקשתם של מעסיקים, המעוניינים לסנן מועמדים כחלק מתהליך גיוס עובדים, בעיקר עבור משרות הדורשות אבטחה גבוהה או משרות אמון, במקומות עבודה כגון בתי ספר, בתי משפט, בתי חולים, מוסדות פיננסיים, חברות תעופה, ומשרדי ממשלה. בדיקת רקע של מועמדים לעבודה כוללות, בדרך כלל, אימות נתונים (למשל: היסטוריה תעסוקתית עליה הצהיר מועמד לעבודה בקורות החיים שלו), היסטוריה פיננסית ועבר פלילי.
בדיקות אלה משמשות לעיתים קרובות את המעסיקים כאמצעי להעריך את המועמדים, מוסר העבודה שלהם וכיוצ"ב, על מנת לזהות סיכונים פוטנציאליים מטעמי בטיחות ואבטחה. בדיקות רקע יסודיות משמשות גם לצורך קבלת סיווג ביטחוני עבור עובדי ממשלה פוטנציאליים. עם זאת, לעיתים נעשה שימוש לרעה ולמטרות לא חוקיות בבדיקות רקע, כגון אפליה (או אפליה בשוק העבודה), גנבת זהות ופגיעה בפרטיות.
בדיקות נערכות לעיתים קרובות על מנת לאשר מידע הנמצא על טופס הגשת מועמדות לעבודה / קורות חיים. במחקר שנערך נמצא כי בכמחצית מכלל בדיקות הרקע שנערכו על עובדים פוטנציאליים נמצאו הבדלים בין המידע אותם סיפקו דורשי העבודה לבין המידע שהתקבל מטעם המקורות. על פי חדשות CBS בקנדה, בשנת 2011 הונאות במקומות העבודה גרמו לבעלי העסקיים הקנדיים לנזקים בשווי של למעלה מ-3.2 מיליארד דולר. כמו כן, הבדיקות עשויות לאפשר בידול בין העובדים הפוטנציאליים ובכך לסייע למעסיק לבחור במועמד שלגביו הוא מרגיש שהוא המתאים ביותר לתפקיד. מעסיקים מחויבים לוודא כי סביבת העבודה שלהם בטוחה לכל העובדים ולסייע במניעת בעיות כלשהן במקום העבודה.
בדיקות רקע נדרשות גם עבור עובדים בתפקידים רגישים מבחינה ביטחונית, כגון במעברי גבול, שדות תעופה, חברות תעופה ועוד. בשל שיקולי ביטחון, ישנן עבודות מסוימות הזמינות רק לאזרחי תושבי המדינה, ונדרשת בדיקת רקע על מנת לברר את מעמדם האזרחי של המועמדים. כמו כן, ישנן מדינות בהן קיימים חוקים שנועדו למנוע העסקת מי שלא עבר בדיקה פלילית במקום עבודה הקשורים לקשישים, אנשים עם מוגבלויות או ילדים/קטינים.
רישוי כלי נשק.
בארצות הברית, חוק בריידי מחייב משווקים מורשים של כלי נשק לערוך בדיקת עבר פלילי עבור כל מי שרוצה לרכוש כלי נשק שונים, כגון אקדחים, מקלעים, חומרי נפץ וכמויות גדולות של כימיקלים. גם לצורך קבלת היתרים לשאת נשק מוסתר נדרשות בדיקות פליליות.
בישראל, משטרת ישראל עורכת בדיקות רקע לצורך מתן או סירוב רישיונות לנשיאת נשק.
חקירת רקע
צער העיזים
צער העיזים (באנגלית Goat's Rue; שם מדעי: Galega officinalis; מכונה גם: לילך צרפתי, בואש איטלקי, גלגה אופיצינליס) הוא מין צמח עשבוני השייך לסוג בתת-משפחת הפרפרניים. זהו צמח עמיד ורב שנתי, הפורח בקיץ. בעבר, טופח לנוי, להזנת דבורים, לדישון וכצמח מספוא. עלול להיות רעיל לחלק מהיונקים, אך משמש מזון למספר זני חרקים.
תפוצה.
מקור הצמח במזרח התיכון, אך הוא התפשט לאירופה, למערב אסיה ולמערב פקיסטן. ב-1981 הובא הצמח למחוז במדינת יוטה, לשימוש כצמח מספוא. הוא נפוץ במחוז כעשב פולש ומזיק לחקלאות. לכן הצמח רשום ברשימה ה פדרלית של צמחים רעילים בארצות הברית. פרטים של הצמח נמצאו בעבר גם במדינות נוספות בארצות הברית וכן בארגנטינה, צ'ילה, אקואדור וניו זילנד.
שימושים.
צער העיזים שימש מאז ימי הביניים להקלת תסמינים של סוכרת. ג'ורג' טנרט מצא בצמח את החומר הפעיל גלגין (איזו-אמיל-גואנידין). זוהי נגזרת של , חומר רעיל הפוגע בנשימה התוך-תאית שבמיטוכונדריה ומביא לצריכה מוגברת של גלוקוז על ידי התא החי. גלגין נכשל במחקרים רפואיים שנערכו בשנות העשרים והשלושים אך פותחו נגזרות עם רעילות מופחתת, ביניהן מטפורמין שמשמש כטיפול בחולי סוכרת.
נטען גם כי צער העיזים מגביר תפוקת חלב בבעלי חיים מבויתים קטנים או בנשים מניקות, ומכאן שמו גלגה (יוונית: gala חלב). טענה זו לא הוכחה מדעית.
שוורצוואלדשטדיון
שווארצוואלדשטדיון (בגרמנית: SchwarzwaldStadion; בתרגום לעברית: אצטדיון היער השחור) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם במזרח העיר פרייבורג שבגרמניה, על גדות נהר הדרייזם, אשר שימש את קבוצת פרייבורג המקומית בשנים 1954–2021. האצטדיון בעל תכולה של כ-24,000 צופים למשחק, כאשר 14,000 מתוכם הם מקומות ישיבה והיתר מקומות עמידה. במשחקים בינלאומיים בהם יציעי עמידה אינם אפשריים, עומדת תכולת האצטדיון על כ-18,000 מקומות ישיבה.
משטח האצטדיון קצר בארבעה מטרים מהקריטריונים של אופ"א לקיום משחקים בשלבים מתקדמים של טורנירים תחת חסותה, דבר המאלץ קבלת אישור מיוחד לקיים משחקים בשלבים אלה בעת הצורך.
היסטוריה.
אצטדיונה הקודם של קבוצת פרייבורג היה וינטרשטדיון, בו עשתה הקבוצה שימוש החל משנת 1928. בשנת 1936 נאלצה הקבוצה לעזוב את האצטדיון, אשר הוסב למסלול המראה של הלופטוואפה, הזרוע האווירית של הוורמאכט. לאחר מלחמת העולם השנייה, לקבוצה לא היה מגרש ביתי משלה, והיא נאלצה לעשות שימוש במגרש של מועדון הספורט המקומי, טורנרשאפט. בשנת 1953 קיבל מועדון הכדורגל של פרייבורג שטח לטובת בניית אצטדיון אשר נחנך באופן רשמי ב-1 בספטמבר 1954 ונקרא "דרייזמשטדיון".
ב-1970 נבנה היציע הדרומי של האצטדיון, אשר הוסיף לתכולתו 480 מקומות ישיבה מקורים. לאחר העפלת הקבוצה לבונדסליגה השנייה בשנת 1978, עלה הצורך להגדיל את תכולת האצטדיון. בשנת 1980 נבנה היציע המרכזי, אשר הוסיף לתכולת האצטדיון 1,800 מקומות ישיבה. כמו כן, הורחב יציע העמידה של האצטדיון. בתום העבודות עמדה תכולת האצטדיון הכללית על כ-15,000 צופים למשחק.
לאחר העפלת הקבוצה לבונדסליגה בשנת 1993, הותקנו באצטדיון זרקורים. כמו כן, היציע המזרחי קורה והורחב ב-1,580 מקומות ישיבה. בשנת 1995 הורחבה תכולת היציע המרכזי לכ-5,000 צופים על ידי הוספת מקומות ישיבה ועמידה. בפגרת החורף של עונת 1994/1995 החל להיבנות יציע חדש בצידו הדרומי של האצטדיון, אשר נחנך ביולי 1995. בתום העבודות עמדה תכולת האצטדיון על כ-18,000 צופים. בשנת 1999 התקבע האצטדיון על תכולתו הנוכחית, לאחר הרחבת היציע הצפוני וחידוש היציע המזרחי. בתום העבודות עמדה תכולת היציע הצפוני על כ-6,000 מקומות עמידה, ושל היציע המזרחי על כ-7,000 מקומות ישיבה. כמו כן, כללו העבודות גם את קירוי היציעים, וכן הוספה של אזורים לבעלי מוגבלויות ביציע המזרחי.