מאז גילוים הוצעו תאוריות שונות לגבי שיטות הבנייה של הקווים והסיבות לבנייתם.
ההסבר המקובל.
התאוריה הארכאולוגית המקובלת היא שאנשי נסקה יצרו את הקווים תוך שימוש בכלים ובציוד מדידה פשוטים בלבד. תמיכה בתאוריה זו נותן תיארוך פחמן שנעשה תוך שימוש בדגימות מיתדות עץ הנעוצות בקרקע בקצותיהם של חלק מהקווים. יתר על כן, ג'ו ניקל מאוניברסיטת קנטקי שחזר אחת מדמויות הקווים תוך שימוש בטכנולוגיה שהייתה זמינה לאינדיאנים של נסקה מאותה התקופה וללא שימוש בפיקוח מהאוויר. תוך תכנון מדוקדק וטכנולוגיות פשוטות יכול צוות קטן של אנשים לשחזר אפילו את הדמויות הגדולות ביותר בתוך 48 שעות. עם זאת, לא נמצאה עדיין עדות המסבירה מדוע נבנו הדמויות, ולכן מטרת בני הנסקה בבניית הקוויים נותרה עדיין התעלומה העיקשת ביותר. רבים סוברים כי מדובר במניעים דתיים, וכי בני נסקה יצרו תמונות שרק האלים יכלו לראות בבירור. עם זאת, פרטי התאולוגיה של בני הנסקה נותרו בלתי ידועים.
תאוריות אלטרנטיביות.
תאוריה אחרת מתבססת על עבודתו של דייוויד ג'ונסון. ג'ונסון עסק בחקר קווי נסקה והקשר שלהם לכאורה עם תעלות תת־קרקעיות. ג'ונסון השתמש בשיטה המכונה דאוזינג (שבה אדם טוען ליכולות על טבעיות המאפשרות לו לחוש היכן מצויים מים מתחת לקרקע באמצעות "מקל מים", ענף בצורת האות Y) על מנת לאתר תעלות מים כאלה. לטענתו של ג'ונסון הקווים מסמנים היכן יש מים בקרקע והיכן אין. האזורים המכילים את המספר הרב ביותר של גאוגליפים מרוכזים סביב אזורים שיש בהם כמות רבה של מי תהום והם קרובים בדרך כלל לבארות או למקורות מים אחרים. ההשערה שג'ונסון מעלה היא שהתושבים המתגוררים באזור כה צחיח יבלו בהכרח חלק ניכר מזמנם בחיפוש אחר מקורות מים. על ידי יצירת מפה ענקית בקנה מידה מלא הם ידעו במדויק היכן למצוא מים ללא תלות באיזה אזור במדבר היו. הגאוגליפים היו לכן דמויות דתיות של האלים או שמות שניתנו לכל אחד ממקורות המים.
הארכאולוגים קוסוק ורייכה ניסו לקדם את אחד מהרעיונות המוקדמים שניתנו לקווי נסקה. לטענתם הקווים נועדו להצביע על המקום באופק הרחוק שבו השמש וגופים שמימיים אחרים זרחו או שקעו. השערה זו נבדקה על ידי שני מומחים שונים באסטרונומיה עתיקה, ג'רלד הוקינס (Gerald Hawkins) ואנתוני אבני (Anthony Aveni), ושניהם הגיעו למסקנה שאין מספיק ראיות על מנת לתמוך בהסבר האסטרונומי.
למרות הפרכת ההסבר האסטרונומי של קווי נסקה והגאוגליפים בידי הוקינס ואבני, העלה האקליפסולוגיסט (כלומר חוקר הליקויים של החמה והלבנה), רובין אדגר (Robin Edgar), השערה שקווי נסקה, בייחוד הגאוגליפים המתארים בעלי חיים, דמויות אנוש, ציפורים ו"פרחים" הם כמעט בוודאות תגובה קדומה לתופעה המכונה "עין האלוהים" הנוצרת בזמן ליקוי חמה מלא. מעל דרום פרו התרחשה סדרה בלתי שגרתית של ליקויי חמה מלאים בתקופה שבה נוצרו הגאוגליפים של קווי נסקה. השמש המוסתרת על ידי הירח בזמן ליקוי חמה מלא דומה לאישון ולקשתית של עין ענקית המשקיפה משמים וזה ההסבר מדוע האינדיאנים של נסקה יצרו את האמנות של הגאוגליפים הענקיים שהדרך הטובה ביותר לראותם היא על ידי "העין בשמים".
אחדים (למשל ג'ים וודמן (Jim Woodmann) משערים כי כיוון שהדרך היחידה לצפות בקווים היא מלמעלה הרי שבהכרח הייתה ליוצרים דרך לטוס והטכנולוגיה היחידה שיכולה הייתה להיות זמינה לתושבים הקדומים היא כדור פורח המבוסס על אוויר חם. וודמן אפילו הדגים את הרעיון על ידי בניית כדור פורח מחומרים ותוך שימוש בטכנולוגיות שהיו זמינים לתושבים מהתקופה ההיא, על מנת לבחון את ההשערה שלו. הכדור אומנם הצליח להתרומם פחות או יותר והוכיח כי השערה זו היא אפשרית, אבל אין שום הוכחה מוצקה המאששת או מפריכה את ההשערה של וודמן.
לפי תאוריה אחרת, הקווים הם שרידים של "מקדשי הליכה", שבהם קבוצה גדולה של מאמינים הלכו לאורך תבנית שנקבעה מראש ושהייתה מוקדשת לישות קדושה ייחודית, בדומה למנהג של הליכה במבוך. תושבים של הכפרים המקומיים טוענים כי תושביה הקדומים של אמריקה ערכו טקסי פולחן על שרטוטים עצומים אלו על מנת להודות לאלים ולהבטיח בכך כי המים ימשיכו לזרום אליהם מהרי האנדים. השערה זו על מטרת קווי נסקה וחשיבותם היא הסבירה ביותר, כי היא עולה בקנה אחד עם המטרות שלשמן נוצרו גאוגליפים אחרים באמריקה הצפונית. הסבר זה גם נקשר לרשת הנרחבת של תעלות מים תת־קרקעיות שאותרה באזור ושתוארכה לאותה תקופה.
ההסבר השנוי ביותר במחלוקת הוצע על ידי אריך פון דניקן בספרו מרכבות האלים. דניקן טען כי הקווים היו למעשה שדות נחיתה לספינות חלל של חייזרים. טענתו מתבססת על הנימוק שהעלה גם וודמן שהתבניות של קווי נסקה הן כה גדולות ומסובכות שניתן היה לבנותן רק בעזרת מכונות מעופפות.
מריה רייכה
מריה רייכה (בגרמנית: Maria Reiche; 15 במאי 1903 – 8 ביוני 1998) הייתה מתמטיקאית וארכאולוגית ילידת גרמניה, שהתפרסמה בחקר קווי נסקה בפרו.
רייכה נולדה בדרזדן שבגרמניה בשנת 1903. היא למדה מתמטיקה, פיזיקה, גאוגרפיה ושפות באוניברסיטה הטכנית של דרזדן.
ב-1932 החלה לעבוד כאומנת וכמורה לילדיו של הקונסול הגרמני בקוסקו שבפרו. ב-1934 איבדה אחת מאצבעותיה עקב נמק. באותה שנה, עם תום החוזה, עברה ללימה, בירת פרו ועבדה בעבודות מזדמנות כמורה לשפות וכמתורגמנית של ספרי מדע. החל מ-1937 עסקה גם בעבודת שחזור בדים היסטוריים במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה, אנתרופולוגיה והיסטוריה של פרו בלימה. כשפרצה מלחמת העולם השנייה החליטה שלא לחזור לגרמניה.
ב-1940 הצטרפה מריה רייכה כעוזרת לארכאולוג האמריקאי פול קוסוק שגילוי קווי נסקה נזקף לזכותו. החל בשנת 1946 החלה למפות את הדמויות של קווי נסקה. כשעזב קוסוק ב-1948, המשיכה את עבודתה במיפוי האזור.
התאוריה של רייכה לגבי קווי נסקה הייתה שיוצריהם השתמשו בהם כלוח שנה מבוסס על שנת השמש וכמצפה כוכבים. משום שניתן לראות את הקווים בבירור רק מהאוויר, פנתה לחיל האוויר הפרואני בבקשת עזרה בביצוע סקרי הצילום. חלק מהצילומים נעשו ממסוק כשרייכה חגורה לאחד המגלשים. את רוב זמנה בילתה לבדה בתנאים ספרטניים בביתה בנסקה. את התאוריות שלה היא הסבירה בספרה "המסתורין של המדבר" והשתמשה ברווחים ממכירת הספר לנהל מסע תעמולה לשימור המדבר ולשכור שומרים ועוזרים.
רייכה דאגה לשמור על קווי נסקה בפני סלילת כבישים עבור התחבורה המתפתחת (האזור קרוב לכביש חוצה אמריקה) ובפני תוכניות ממשלתיות שונות, והוציאה את רוב כספה לשם כך. היא הצליחה לשכנע את הממשל להגביל את הגישה לציבור לאזור. רייכה מימנה בניית מגדל בקרבת הכביש, שממנו יכלו המבקרים לראות את הקווים בצורה טובה יותר. ב-1993 קיבלה מדליית כבוד וב-1994 את האזרחות הפרואנית (לאחר שכבר חיה 62 שנים במדינה זו). אונסק"ו הכריז על קווי נסקה אתר מורשת עולמית ב-1995.
בריאותה של רייכה התדרדרה במשך השנים. היא הייתה מוגבלת לכיסא גלגלים, סבלה ממחלות עור, ואיבדה את יכולת הראייה, בשנותיה האחרונות סבלה גם ממחלת פרקינסון.
מריה רייכה מתה מסרטן השחלות ב-8 ביוני 1998 בבית החולים של חיל האוויר בלימה; היא נקברה בקבורה ממלכתית סמוך לנסקה. ביתה לשעבר הפך למוזיאון.
Dying Fetus
Dying Fetus (בעברית - עוּבּר גוסס) היא להקת דת' מטאל היא אשר נוסדה בשנת 1991 באנפוליס, מרילנד שבארצות הברית. דיינג פיטוס לעיתים נחשבת כלהקת דת' מטאל טכני, והלהקה מפורסמת בעיקר בזכות הטכניות בנגינה שלה.
המוזיקה של דיינג פיטוס מאופיינת בעיקר בזכות נגינת התופים בסגנון הבלאסטביט, הריפים המסובכים והשבירות האטיות. דיינג פיטוס היא אחת הלהקות היחידות שמשלבות שני סולנים שמשתלבים שניהם באותו השיר- ג'ון גלגר (הגיטריסט) שר גראולינג בצורה מחוספסת ועמוקה יותר, ועל כן יותר קשה להבין את המילים, ואילו שין בייסלי (הבסיסט) מבצע את הגראולינג בצורה צרחנית יותר, שנותנת לו אפשרות להגות את המילים בדיוק יותר, אך עדיין לא תמיד מבינים את פשר המילים. מבחינה לירית, הלהקה כתבה בעבר בסגנון הגור הישן והמוכר, אך באלבומיה המאוחרים פנתה אל ליריקה פוליטית יותר, שמציגה בעיקר ביקורות אגרסיביות שממוענות לקראת דברים כמו דת, תאגידים, ובעיקר מלחמה. לאחר שחרור האלבום "Destroy the Opposition" וסיבוב ההופעות שנעשה אחריו, בשנת 2001, עזבו הסולן/בסיסט ג'ייסון נטרטון והמתופף קווין טלרי את הלהקה כדי להקים להקה עם אלמנטים של גרינדקור, מיסטרי אינדיקס. לאחר מכן עזב את הלהקה גם הגיטריסט ספרקי ווילס. כדי לשמור על הלהקה, גייס ג'ון גלגר צוות חדש לגמרי, וביחד הם הקליטו את האלבום "Stop At Nothing", האלבום הראשון שלהם לאחר הפיצול.
מאז שהוקמה הלהקה, דיינג פיטוס פיתחו לעצמם שם בסצנת הדת' מטאל על ידי הופעות קשוחות ונמרצות, מה שהכתיר אותם כאחת הלהקות החשובות ביותר בז'אנר עד כה. שיטותיהם השפיעו על המון מעריצים בז'אנר והם ממשיכים להשפיע עד היום.
היסטורית אלבומים.
בשנת 1995 הוציאה לאור דיינג פיטוס את האלבום המלא הראשון שלה, "Infatuation With Malevolence". במטרה לקדם את האלבום, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בצידה המזרחי של ארצות הברית. ההופעה כללה השתתפות של הלהקה בכנס "CMJ Music" במרכז לינקולן בניו יורק.