בין השנים 1918–1919 ערך את כתב העת התאורטי של מפלגת הקומוניסטים בהונגריה (KMP), "אינטרנציונלה", יחד עם אלדאר קומיאט. באותה תקופה הוא היה חבר הוועד המרכזי של ה-KMP, ובמהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה תחילה סגן קומיסר עם לסוציאליזציה במשך שבועיים, ולאחר מכן במשך שלושה וחצי חודשים קומיסר העם לייצור סוציאלי (בין היתר עם מתיאש ראקושי). לאחר נפילת הרפובליקה נמלט לווינה, לברלין ואחר כך לאיטליה, שם עבד בחברת החשמל של בולוניה (Società Bolognese di Elettricità). הוא נאסר ונכלא שם ואחרי שחרורו התגורר בסן מרינו זמן קצר. לאחר שגורש מאיטליה נסע לברית המועצות ועבד תחילה בלנינגרד ואחר כך במוסקבה. שם הקים את "המכון המרכזי למידע טכנולוגי וכלכלי". בשנת 1938 נעצר שוב ועד שנת 1946 היה כלוא במחנה עבודה (גולאג). לאחר שחרורו שהה בעיר אלכסנדרוב עד לקיץ 1947 עקב האיסור שהוטל עליו לשהות במוסקבה.
הוא חזר להונגריה בשנת 1948.
בשנים 1949–1951 היה נשיא "המשרד הלאומי לפטנטים".
בשנת 1948 מילא תפקיד משמעותי בהקמת הפדרציה של "האגודות מדעיות וטכנולוגיות" ו"הוועדה הלאומית לפיתוח טכנולוגי" בשנת 1961.
באוקטובר 1949 נבחר לחבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים, ובמאי 1956 הוא הפך לחבר מן המניין. בשנים 1951 עד 1958, ואחר כך בין השנים 1967 עד 1970, השתתף בניהול המוסד כחבר דירקטוריון.
בשנים 1949–1956 שימש הבשי כמזכיר של אגף באקדמיה. בשנים 1956 עד 1960 היה מזכיר האקדמיה, ואחר כך, בין השנים 1960 עד 1967, סגן נשיא האקדמיה. בשנים 1960 עד 1969 היה מנהל קבוצת המחקר לכלכלה תעשייתית של האקדמיה ההונגרית למדעים.
הבשי היה חבר הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים ההונגרית הסוציאליסטית משנת 1959 ועד מותו.
פעילותו.
כמהנדס מחקר של "חברת נורות הליבון המאוחדת", בעזרתו של ארמין הלפגוט, הוא פיתח תהליכים חשובים לייצור נורות ליבון על בסיס גז. במהלך השנים שבילה בברית המועצות פתר את הבעיה של החידוש על בסיס כלכלי של נורות הליבון השרופות, וארגן ייצור בקנה מידה גדול של כלי זכוכית מעבדתיים ומדי חום שונים. בין 1929 ל -1932 פיתח תהליך ייצור תעשייתי מתמשך שאפשר עלייה משמעותית בייצור בתעשיות נורות הליבון ללא כל השקעה נוספת. הוא הציע ליצור "שילוב בתי ספר במפעל" ו"מפעלים להכשרת עובדים" באמצעות הארגון והשיתוף של אוניברסיטה. הוא תמך, כמנהל אגף לפטנטים במועצה העליונה לכלכלה של ברית המועצות, בהפצת תוכנית סטחנוב.
לאחר שובו להונגריה פעל רבות למתן תנופה לממציאים ולחדשנות. בעשורים שלאחר הארגון מחדש של האקדמיה למדעים מילא תפקיד חשוב במתן ההכרה במדעים הטכניים. הוא השתתף בעריכת המילונים הטכניים הרוסי-הונגרי וההונגרי-רוסי הראשונים.
ליטה פורד
ליטה רוזנה פורד (באנגלית: Lita Rossana Ford; נולדה ב-19 בספטמבר 1958) היא גיטריסטית הבי מטאל, זמרת, כותבת ושחקנית אמריקאית, שנודעה כגיטריסטית הראשית של להקת הנמלטות (The Runaways) בשנות ה-70 המאוחרות ולאחר מכן פצחה בקריירת סולו מצליחה בשנות ה-80. החדשיר (סינגל) שלה "Close My Eyes Forever", שביצעה בדואט עם אוזי אוסבורן נשאר השיר הכי מצליח שלה, שהגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי.
ראשית חייה.
פורד נולדה לאב בריטי (הארי לנארד פורד; באנגלית: Harry Lenard Ford), ואם איטלקייה (איזבלה בנוונוטו; באנגלית: Isabela Benvenuto) בלונדון, אנגליה. כשהייתה בכיתה ב', עברה עם משפחתה לארצות הברית, ולבסוף השתקעו בלונג ביץ', קליפורניה. היא החלה לנגן בגיטרה בגיל 11, בהשראת עבודתו של ריצ'י בלקמור עם דיפ פרפל. טווח קולה הוא מצו-סופרנו.
קריירה מוזיקלית.
הבורחים - The Runaways.
בשנת 1975, בגיל 16, פורד לוהקה ללהקת הבנות הנמלטות (The Runaways), על ידי האמרגן קים פאולי (Kim Fowley), שהיה גם המפיק הראשון שלהן. במהרה הלהקה הבטיחה חוזה הקלטות, ושחררה את אלבומה הראשון בשנת 1976. הלהקה צברה חשיפה תקשורתית משמעותית, והנמלטות נהיו ללהקה מצליחה בשנות ה-70 המאוחרות. פורד הפכה לחלק בלתי נפרד מהקול של הלהקה, עד להתפרקותה באפריל 1979. בשנת 1977, פרצו ויכוחים פנימיים בין חברות הלהקה, לאחר שכבר הפסיקו לעבוד עם פאולי, עם הזמרת הראשית צ'רי קארי, והבסיסטית ג'קי פוקס. הזמרת/גיטריסטית ג'ואן ג'ט רצתה שהלהקה תשנה את כיוונה לפאנק רוק, בהשראת להקת הראמונס, ואילו פורד והמתופפת סנדי ווסט רצו להמשיך בכיוון הרוק הכבד שהלהקה נהייתה מזוהה איתו. לאחר ששני הצדדים לא הסכימו להתפשר, התפרקה הלהקה באפריל 1979.
קריירת סולו (1980–1995).
בעקבות התפרקות להקת הנמלטות, פורד חתמה עם חברת התקליטים, Mercury Records, והתכוננה לפתוח בקריירת סולו. אלבום הסולו הראשון שלה, "Out For Blood", הופץ בשנת 1983 והיה אכזבה מסחרית. האלבום הבא שלה, "Dancing On The Edge" (בשנת 1984), זכה להצלחה מתונה והפופולריות של פורד החלה לעלות. "Dancing On The Edge" כלל את הסינגל "Fire In My Heart", שהגיע לרשמית עשרת השירים הנבחרים במספר מדינות מחוץ לארצות הברית. סינגל ההמשך, "Gotta Let Go", הצליח יותר והגיע למקום הראשון בטבלאות שירי רוק המיינסטרים. פורד אמרה בראיון שהיא הקליטה אלבום נוסף שלא פורסם בשיתוף RCA Records, וטוני לומי לא הופיע בו.
פורד חתמה ב-RCA Records, שכרה את שרון אוסבורן בתור מנהלת ופרצה מחדש עם שירי פופ-מטאל יותר פופולריים. ב-1988 היא הפיצה את האלבום המצליח ביותר מסחרית שלה, "Lita" שאותו הפיקה בעצמה. האלבום הכיל מספר שירים, בהם: "Close My Eyes Forever", "Kiss Me Deadly", "Back to the Cave" ו-"Falling in and Out of Love", שנכתב ביחד עם ניקי סיקס מלהקת מוטלי קרו. הבלאדה "Close My Eyes Forever", דואט עם אוזי אוסבורן, נשאר השיר המצליח ביותר שלה, שהגיע למקום השמיני במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי. פורד המשיכה את הצלחת האלבום "Lita" עם האלבום "Stiletto" (בשנת 1990). סטילטו הכיל את השירים "Hungry" ו-"Lisa" (שיר שמוקדש לאמה). אך האלבום לא הצליח להתמודד עם הצלחת האלבומים הקודמים שלה. האלבום הבא של פורד היה "Dangerous Curves" שהופץ ב-1991 והכיל את הסינגל האחרון שהוציאה, "Shot of Poison". אלבומה האחרון של פורד אשר הגיע לפני הפסקה ארוכה, "Black" הופץ באמצעות חברת התקליטים הגרמנית ZYX Records.
הפסקה.
באמצע שנות ה-90, פורד הורידה את המוזיקה בסדר העדיפויות שלה, לאחר שהסבה את תשומת ליבה לגידול שני בניה הקטנים, ואף לימדה אותם בבית במשך כמה שנים. לאחר הפצת האלבום "Black" בשנת 1995, היא לא הפיצה חומרים חדשים עד לאלבומה "Wicked Wonderland" בשנת 2009.
החזרה לבמה.
ביוני 2008, פורד הגיחה מחדש עם להקה חדשה, שחבריה מנו בין היתר את המתופף סטט האולנד (Stet Howland), שאיתה חיממה כמה הופעות בשם "Kiss Me Deadly", בצמוד למופע רוקלוהומה (Rocklahoma), שהתקיים בפריור, אוקלוהומה. ביוני 2009, היא עשתה סבב הופעות בארצות הברית ובאירופה עם הרכב חדש שהורכב מהגיטריסט לשעבר של להקת Guns N' Roses, רון תאל (Ron 'Bumblefoot' Thal), המתופף דניס ליפלאנג (Dennis Leeflang) והבסיסט של להקת Deepfield, פי-ג'יי פארלי (PJ Fraley).
לאחר ההפסקה הארוכה שלקחה מהקלטות, פורד הוציאה את אלבומה החדש, "Wicked Wonderland", ב-6 באוקטובר 2009, תחת חברת התקליטים JLRG. במאי 2011, פורד הבטיחה להפיץ "אלבום חזרה אמיתי" מאוחר יותר באותה שנה, עם המתופף צ'אק ספרדלין (Chuck Spradlin), ואמרה שאלבומה הקודם שהושפע מסוגת הנו-מטאל, "Wicked Wonderland", עירב יותר מדי את בעלה לשעבר ג'ים ג'ילאט (Jim Gillette). באותו זמן היא צוטטה כשאמרה: "המון אנשים אמרו לי שהם רוצים אלבום ליטה פורד אמיתי, ואני יודעת למה הם מתכוונים. הם עומדים לקבל אותו".
האלבום "Living Like a Runaway", הופץ ביוני 2012 תחת חברת התקליטים SPV/Steamhammer Records. פורד דבקה במילה שלה, והאלבום אכן היה יותר דומה לעבודתה המוקדמת. השם שלו היה גם בסימן חגיגה, היות שפורד מעט לפני כן הגיעה לפשרה עם חברות הלהקה הקודמות של להקת "הנמלטות". בשנת 2014 הוענקה לה פרס האגדה המוסמך (The Certified Legend Award) על ידי מגזין Guitar Player.
בשנת 2016, פורד הוציאה את האלבום "Time Capsule" (בתרגום חופשי: קפסולת זמן) - אוסף של שירים שהיא גילתה על קלטות ישנות משנות ה-80, שבהן, בין היתר, הקלטות שהיא ביצעה עם בילי שיהאן (Billy Sheehan), ג'ין סימונס, ברוס קוליק (Bruce Kulick), רובין זאנדר (Robin Zander), ריק נילסן (Rick Nielsen), דייב נבארו (Dave Navarro), רוג'ר קרטר (Rodger Carter) וג'ף סקוט סוטו (Jeff Scott Soto).
חיים אישיים.
לאחר התפרקות להקת הנמלטות בשנת 1979, פורד לקחה שיעורי פיתוח קול, ועל מנת לכלכל את עצמה עבדה בכמה עבודות שונות כגון מאמנת כושר ומוכרת בשמים.
באמצע שנות ה-80, פורד התארסה בתוך זמן קצר לגיטריסט טומי לומי של להקת בלאק סבאת'. היא הפיקה בשיתוף פעולה איתו את אלבומה "The Bride Wore Black", שלא שוחרר מעולם. בשנת 1989 בריאיון למגזין Kerrang! אמרה פורד: "יש רמה מסוימת של דם רע ביני לבין טומי".
פורד נישאה לזמן קצר לגיטריסט של להקת W.A.S.P. כריס הולמס בשנות ה-90 המוקדמת. לאחר שהזוג התגרש, פורד פגשה את זמר להקת Nitro בעבר ג'ים גילט בשנת 1984 והזוג התחתן לאחר שהכירו שבועיים בלבד. לזוג שני ילדים, ג'יימס ורוקו ג'ילט. המשפחה עברה לאיי טרקס וקייקוס, שם ג'ילט ניהל חברת בניה קטנה וחברת פיתוח עסקי נדל"ן.