הטורניר הורחב לראשונה ל-16 קבוצות, שחולקו לארבעה בתים, מהן העפילו שתי הראשונות בכל בית לשלב רבע הגמר. עם זאת, בטורניר השתתפו 15 נבחרות בלבד, לאחר ש ביטלה את השתתפותה ברגע האחרון.
המארחת זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה 2–0 במשחק הגמר על תוניסיה, מצמד שערים של מארק ויליאמס.
מוקדמות.
טורניר המוקדמות התקיים בין ספטמבר 1994 ליולי 1995. השתתפו בו 42 נבחרות החברות ב-CAF, שחולקו לשבעה בתים בני שש נבחרות כל אחד. שתי הנבחרות שסיימו ראשונות בכל בית העפילו לטורניר הגמר, ואל 14 המעפילות הצטרפו המארחת ו, מחזיקת הגביע, שהעפילו אוטומטית.
שלכת (מיצב)
שַׁלֶּכֶת (באנגלית: Shalechet – Fallen Leaves) הוא מיצב מעשה ידי הפסל הישראלי מנשה קדישמן. המיצב, שנוצר בשנים 1997–2001, מורכב מכעשרים אלף פרצופים חתוכים בלייזר מלוחות פלדת קורטן חלודה בעובי של 2–8 ס"מ, במסה כוללת של עשרות טונות, המונחים בערימה חסרת-סדר לרגלי הצופה. היצירה הוצגה לראשונה בשנת 1997 בגלריה ג'ולי מ. בתל אביב, ולאחר מכן באתרים אחרים, שהבולט בהם הוא המוזיאון היהודי בברלין, שבו הוצג המיצב עם חנוכתו ב-2001, וכן מוזיאון תל אביב לאמנות.
הפרצופים שטוחים וקטנים, מחצית הגודל הטבעי לערך; פיותיהם פעורים בזעקה אילמת, עיניהם צרות והחלודה נראית כדם או כפגמים בעור. למרות הכובד הפיזי של הראשים, הם נראים קלים ועדינים. מבט מקרוב מגלה שריטות וחריטות בסכין. כל ראש משאיר רושם חזק גם כשלעצמו. הדרך שבה הם מוצגים הופכת את הצופה לפעיל, כיוון שהוא חייב לדרוך עליהם. בניגוד לתחושה הרכה והשקטה של עלי שלכת, עלי השלכת הללו משמיעים חריקה חזקה – צרחות הכאב של המתים כשדורכים עליהם – ומקשים על הצופה את ההתקדמות.
הדימוי של פנים חסרי גוף כייצוג של קורבנות המלחמה הופיע אצל קדישמן לראשונה בשנת 1985 ביצירה "עמק העצבות", שבה הופיעו פרצופים מרחפים באוויר על גבי קנבס גדול והחליפו את עדר הכבשים של רועה בודדה היושבת על אחד מהם. הרועה מסמלת את האמן עצמו (שהיה רועה צאן בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20) ואת האימהות ליד קברי הבנים. היצירה נוצרה באותה תקופה שנוצרה היצירה "עקדת יצחק" (1982-85), והיא יוצרת קשר בין המיתוס המקראי, האמנות והמציאות. ראשו המת של יצחק בפסל "עקדת יצחק", המוצב ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות, הוא המודל לראשים שבמיצב "שלכת".
מאז 1985 הפך הדימוי של הראשים לחלק בלתי נפרד מהמילון הצורני של קדישמן, והוא מופיע כמעט בכל יצירותיו, תמיד בהקשר של שכול ומות הבנים במלחמה. בכל היצירות העוסקות בעקדת יצחק מסמל הראש את יצחק המת, הבן שלא ניצל מהטבח. ביצירות אחרות, כמו היצירה "גולגולות", המוצבת בכיכר המשפחה שביד ושם, הראשים מסמלים את הילדים שלא שרדו את השואה.
כותרת היצירה, "שלכת", מתייחסת לקומפוזיציה שבה מוצגים הראשים – תפזורת חסרת סדר הנראית כמו מצע מקרי של עלי שלכת הנופלים ונערמים על הקרקע. בנוסף, המושג "שלכת" מתקשר גם לאותו תהליך טבעי המתרחש בסתיו בעצים המשירים את העלים המתים לצורך צמיחה מחודשת. היצירה מציגה את החלקים שהשיר מעליו "עץ" האנושות במלחמות.
רבים יפרשו את היצירה בפירוש מידי בהקשר השואה; אחרים עם מלחמות ישראל. הקשרים אלו נכונים, אך נכונה גם הפרשנות המקשרת את היצירה עם קורבנות מלחמת העולם הראשונה, שבה נהרגו אלפים בכל יום, או עם מיתות המוניות אחרות. ניתן גם לקשר את היצירה גם לתולדות האמנות – כשכפול אינסופי של "הצעקה" של מונק, או של האישה הצועקת בסצנת המדרגות בסרטו של סרגיי איזנשטיין "אוניית הקרב פוטיומקין", הפיות הפעורים בציוריו של פרנסיס בייקון ועוד. קדישמן מציג את רעיון המוות בכלליותו, בריבוי ובאנונימיות.
חשוב לקדישמן שהיצירה לא תיקרא רק בהקשר השואה, אלא בהקשר הרחב של כל הקורבנות והתקווה לעתיד טוב יותר לאחר החורף. צעקתו של קדישמן היא נגד חוסר האנושיות ובעד הזכות לחיות. כל הפנים חסרי הגוף צועקים "אין לנו עתיד יותר", וכך צעקתם נשמעת כהאשמה ולא כקריאה לעזרה. הם אינם מבקשים רחמים, אלא מזהירים: אל תשכחו אותנו או שגם אתם תהפכו קורבנות. על אף שהיצירה מציגה מוות וייאוש, השם "שלכת" מביע גם את התקווה לפריחה מחודשת ולאביב שיבוא לאחר החורף המתמשך.
פרשנותה של היצירה תלויה גם בהקשר שבו היא מוצגת. במוזיאון היהודי בברלין היא מוצגת בחלל הנראה כמעין נהר ראשים המזכיר את מראות הגופות מתצלומי מלחמת העולם השנייה. האדריכל דניאל ליבסקינד, מתכנן המוזיאון, בנה סביבה מערך של חללים ריקים המשקיפים עליה ומדמים את החלל שהותירה אחריה יהדות אירופה.
ברשימה שכתב האמן הסביר בעקיפין את המיצב: "אולי העלים על העצים הם אנשים. כל עלה עץ – הוא אדם. לכל אדם יש עלה על עץ עד שבאה השלכת". ברשימה נוספת קשר את השלכת לעניינו בעקדת יצחק:
כשהוצג המיצב לראשונה, בגלריה ג'ולי מ. בתל אביב, כתב עוזי צור כי קדישמן פיזר את לוחות הפלדה על רצפת הגלריה "כגנן המדשן את חלקתו בעלי שלכת מצהיבים שכבר החלו בתהליך של "מעפר באת ואל עפר תשוב". רבדים-רבדים של פנים הנפערים חסרי-אונים אל החלל שמעליהם, ומכבידים זה על זה. והם נדמים כסקיצות חפוזות שגלשו מהדפים ולבשו צורה לא סופית מדי, כשקדישמן מוותר על החלל ועל הנפח ודבק בקרקע". לדבריו,
ועם הצבת המיצג במוזיאון היהודי בברלין כתב:
שלכת (פסל)
אבירי המרכז
היינריך אשוף
היינריך אשוף (בגרמנית: Heinrich Aschoff; 1893–1958), היה חסיד אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים.
אשוף היה בן למשפחה קתולית. אחד מאחיו היה כומר. במלחמת העולם הראשונה היה אשוף חייל בצבא הקיסרות הגרמנית. הוא נפצע קשה בקרב והתעוור בעינו האחת. לאחר המלחמה היה אשוף חוואי ובבעלותו חווה גדולה בכפר הרברן (Herbern-Ascheberg) שבנורדריין-וסטפאליה. הוא היה נשוי למריה אשוף (1899–1953) ולשניים היו שמונה ילדים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה העסיק אשוף בחוותו מספר עובדי כפייה. כמו כן הסתיר אשוף בחוותו שתי יהודיות - מרגרטה שפיגל (מרגה) ובתה בת השלוש - למרות עונש המוות שהיה צפוי לכל המסתיר יהודים וכן למרות הסכנה למשפחתו. השתיים קיבלו הוראה להתייצב במשרדי הגסטפו בפברואר 1943. הן הבינו שמדובר בתירוץ לשם שליחתן למזרח ונאלצו לרדת למחתרת. הן שהו במספר מקומות מסתור, ובהמשך שנת 1943 הגיעו לחוותו של אשוף, שם שהו עד חג הפסחא של שנת 1945 ושרדו בשואה.
הכרה והנצחה.
בשנת 1969 הכיר יד ושם בהיינריך אשוף בתור חסיד אומות העולם.
בשנת 1969 פרסמה שפיגל את הספר "מצילים בלילה" (Retter in der Nacht) ובו הנציחה את סיפור ההצלה בחוותו של אשוף.
בשנת 2009 יצא לאקרנים הסרט "מצילים בלילה" ובו מתועד סיפור ההצלה.
אורי אלמו
גביע אפריקה לאומות 1994
גביע אפריקה לאומות 1994 היה הטורניר ה-19 של גביע אפריקה לאומות בכדורגל. הטורניר התקיים בין ה-26 במרץ ל-10 באפריל 1994 בתוניסיה, שהחליפה את זאיר, שתוכננה במקור לארח את הטורניר.
בטורניר השתתפו 12 נבחרות, שחולקו לארבעה בתים, מהן העפילו שתי הראשונות בכל בית לשלב רבע הגמר.
זכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה, לאחר שחזרה מפיגור וגברה 2–1 במשחק הגמר על , מצמד שערים של עמנואל אמוניקה. הזמבים התייצבו לטורניר עם נבחרת חדשה כמעט לחלוטין, שנה לאחר התרסקות המטוס שהוביל את הנבחרת למשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. באותו האסון נספו 25 שחקנים ואנשי צוות.
מוקדמות.
טורניר המוקדמות התקיים בין יוני 1992 לאוקטובר 1993. השתתפו בו כל הנבחרות החברות ב-CAF, שחולקו לשמונה בתים בני ארבע עד שש נבחרות כל אחד. עשר נבחרות העפילו מטורניר המוקדמות, ואליהן הצטרפו המארחת ו, מחזיקת הגביע, שהעפילו אוטומטית.
מספר ובר
מספר וֶבֶּר (Weber number, We) הוא גודל חסר ממד במכניקת הזורמים החיוני עבור זורמים נוזליים ובמיוחד עבור ממשק בין שני נוזלים שונים ועבור כמה זורמים שבהם שטח הפנים מעוקל.
המספר קרוי על שם מוריץ ובר (). ניתן לחשוב על זה כמדד לחשיבות אינרציית הנוזל בהשוואה עם מתח הפנים.
הכמות חיונית לניתוח סרט זורם דק ומבנה טיפות ובועות.
ביטוי מתמטי.
מספר ובר נרשם בצורה הבאה:
formula_1
כאשר
מספר ובר מותקן,
formula_6
שווה ליחס בין האנרגיה הקינטית לאנרגיית פני השטח,
formula_7,
כאשר
formula_8
formula_9.
שימושים.
אחד השימושים למספר וובר הוא לחקור את צינורות החום. כאשר שטף המומנטום בליבת האדים של צינורות החום גבוה, קיימת אפשרות שמאמץ הגזירה המופעל על הנוזל בפתיל יכול להיות גדול מספיק כדי לעלות לרכבת הטיפות בזרם האדים. מספר ובר הוא הפרמטר החסר ממדים שמגדיר לנו ההתחלה של התופעה (שם התופעה) (מספר ובר גדול או שווה 1). במקרה הזה מספר ובר מוגדר כיחס המומנטום בשכבת האדים מחולק בכוח מתח הפנים שמרסן הנוזל, כאשר הגודל האופייני בו הוא גודל נקבובית המשטח.
קלר ברוויצקי
קלר ברוויצקי (בגרמנית: Cläre Barwitzky; 1913, ניסה , - 1989, מיינינגן), הייתה פעילה רוחנית (Seelsorgehelferin) קתולית וחסידת אומות העולם מגרמניה.
קורות חיים.
ברוויצקי נולדה להורים קתוליים אדוקים בעיר ניסה , שבשלזיה העלית (אז בגרמניה וכיום בפולין). אביה היה פועל רכבת עני שעבד בדויטשה רייכסבאן. ברוויצקי ביקשה להיות מורה אך זנחה רעיון זה עקב מצבה הכלכלי. בשנת 1932 סיימה את לימודיה וקיבלה משרה בליון בתור מזכירתו של כומר קתולי שהנהיג תנועת שלום דתית בשם "עמיתי פרנסואה הקדוש" (Compagnons de Saint François) . ברוויצקי הצטרפה לתנועה זו ונסעה לפרייבורג, שם למדה שנתיים על מנת לקבל הכשרה בתור מסייעת רוחנית (Seelsorgehelferin).
בשנת 1935 שבה ברוויצקי לצרפת והוצבה לשרת בוויאני .