בכל לימודיו היה ר' זונדל משתמש בשיטות פדגוגיות מנוסות, כדי לחקור את עומק עניין הלימוד, לקלוט אותו קליטה נאמנה ולהטביעו בנפש. כאמור, בשעת לימודו היה מדמיין לעצמו כאילו בא הדין לפניו למעשה, שעל ידי כך הלימוד נעשה חי ומוחשי, וכן גורם להתאמצות ולהתעמקות יתרה בדין. הוא היה מוציא מכל ההלכות והעניינים את תמציתם ועיקרם, ומסדר אותם לפניו בקצרה כדי לזכרם היטב. היה אוחז בשיטת לימוד הדרגתי, "לא לבלוע הכל בבת אחת, כי אם לבוא מהמעט אל המרובה ומן הקל אל המרובה, והכל בדרך של מתינות הדעת ובהמשך זמן רב". ר' זונדל החשיב מאוד את השינון המרובה, ודווקא בביטוי שפתים ולא בחשיבה בלבד. הוא עצמו דבק בשיטה זו, ודרכו הייתה לשנן את כל לימודיו בעל פה. מאידך גיסא, הזהיר מפני הפרזה והגזמה בשיטות אלה ויעץ לתלמידיו להימנע מחזרה בבת אחת יותר מעשר פעמים, כי החזרה המופרזת לפעמים מבלבלת, וכן כל חזרה ככלל צריכה לבוא מתוך חשק, ולא מתוך הרגל וחוק קבוע.
רומניזציה
רומניזציה היא המדיניות של הממשל הרומני עם איחוד הרגאט ("רומניה הישנה") והפרובינציה.
הסיבות לרומניזציה.
עם סיפוח השטחים הנ"ל בין שתי מלחמות עולם, נוצרה בעיית מיעוטים. אמנם בלחץ בינלאומי המיעוטים מקבלים שוויון אזרחי ודתי, אך עם זאת ישנה התנכרות למיעוטים, במיוחד ליהודים. המיעוטים הרבים מחזקים ברומניה את הרגשות הלאומניות דבר אשר לא פוסח על קובעי המדיניות ברומניה אשר מיישמים חוקים כנגד הזרים והמיעוטים ובעד ניסיון ליצור אחידות.
אחרי מלחמת העולם הראשונה קיבלה פולין עצמאות והתחילה להצר את צעדי האוכלוסייה היהודית וכתוצאה מכך החל גל הגירה גדול של יהודים. חלק מהמהגרים היהודים יצאו אל אמריקה, חלק אל ארץ ישראל וחלק פנו אל המדינות השכנות ובמיוחד אל רומניה שאת גבולה היה קל לעבור והבירוקרטיה שלה הייתה נוחה לשיחוד. היהודים, שהגיעו לרומניה מפולין, לא ידעו רומנית, דיברו יידיש התלבשו בצורה שונה מהאוכלוסייה המקומית ונהגו מנהגים שונים מהאוכלוסייה המקומית. חריגותם הבולטת מהנורמה יצרה תחושה כאילו מדובר בגל הרבה יותר גדול מכפי שבאמת היה ויצר תחושת איום על הרומנים.
עיקרי הרומניזציה.
בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית הפעילו הלגיונרים לחצים אלימים מאוד על בעלי רכוש יהודים, כדי להעביר את רכושם לתנועה הלגיונרית או ליד אישים שנבחרו על ידם. בתקופה זו נהגו הלגיונרים להחתים יהודים על חוזים בלבן, שתוכנם מכתב לאחר החתימה.
סלנט
סלנט (בליטאית: Salantai ; ביידיש: סאַלאַנט) היא עיירה באזור ז'מוט שבצפון מערב ליטא. הקרויה על שם נהר סלנטס העובר דרכה.
יהודי סלנט.
בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,106 יהודים. מן העיירה יצאו שני רבנים ידועים: רבי ישראל מסלנט ורבי יוסף זונדל מסלנט.
לפני מלחמת העולם השנייה נמנו בעיירה כ-500 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה בתי ספר מרשת תרבות ומרשת בית יעקב, וכן תנועות נוער ציוניות. פעילות זו נאסרה עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940.
ב-23 ביוני 1941, זמן קצר לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ומיד החלו הליטאים המקומיים בשוד רכוש יהודיה, ושרפו עם הגרמנים ספרי תורה במרכז העיירה.
ב-1 ביולי 1941 ריכזו שוטרים ליטאים את כל יהודי העיירה במבנה בית הכנסת המקומי, ועד 10 ביולי 1941 רצחו את כל הגברים היהודים במקום. ב-20 ביולי הוצאו מהמבנה הנשים המבוגרות והילדים, ואלו נרצחו ליד הכפר שטיק (Sateikiai). יתר הנשים, שנלקחו בינתיים לעבודות כפייה, נרצחו ב-12 בספטמבר 1941.
מקהילת סלנט שרדה את השואה יהודייה אחת במסתור.
המנון הרשות הפלסטינאית
דה האן
יגאל יאסינוב
יגאל יאסינוב (נולד ב-27 באפריל 1966 בחרקוב שבאוקראינה) הוא חבר הכנסת לשעבר, מטעם סיעת שינוי.
ביוגרפיה.
עם התרופפות המשטר הקומוניסטי בתחילת שנות התשעים, הפך יאסינוב לחסיד חב"ד והיה דובר "עמותת מבוגרים בעד ברית מילה". יאסינוב עזב את הדת כשנתיים לאחר שחזר בתשובה ועלה לישראל, בשנת 1993.
יאסינוב הצטרף למפלגת שינוי לקראת הבחירות לכנסת ה-15, היה פעיל בסניף ירושלים, היה עוזר פרלמנטרי של ויקטור בריילובסקי ונבחר מטעם המפלגה לכנסת ה-16. הוא מוקם ברשימתה במקום ה-15.
במהלך כהונתו כחבר הכנסת הוא הותקף באלימות פעמיים. הוא נדקר על ידי אלמוני בפתח ביתו ונפגע בעקבות קטטה בכיכר רבין.
יאסינוב פעל בכנסת לפתרון בעיית פסולי החיתון. לאחר התפצלות שינוי סמוך לבחירות לכנסת ה-17 לא עבר עם פורז אל מפלגת חץ בניגוד לרוב חברי הכנסת המכהנים מטעם שינוי. אולם, לבסוף עזב את שינוי, הקים את סיעת העולים שהתחברה לישראל ביתנו והתמודד לכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו. המקום ה-14 ברשימה, בו מוקם, הותיר אותו מחוץ לכנסת.
כיום מכהן יאסינוב כסגן יושב-ראש דירקטוריון קק"ל.
חיים אישיים.
יאסינוב נשוי ואב לשני בנות, תושב ירושלים. אביו של יאסינוב היה מסורב עלייה.
אברהם יחזקאל
אברהם (אבי) יחזקאל (נולד ב-10 ביוני 1958), הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה.
ביוגרפיה.
יחזקאל נולד בתל אביב. הוא שימש מזכ"ל המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה וטרם כניסתו לכנסת כיהן כחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות ויו"ר אגף כח אדם בהסתדרות.
יחזקאל נבחר לראשונה לכנסת בשנת 1992, וכיהן כחבר הכנסת עד תום כהונת הכנסת החמש עשרה. כיהן כיו"ר ועדת הספורט בכנסת השלוש עשרה, כיו"ר ועדת הכלכלה בכנסת הארבע עשרה וכיו"ר הוועדה לפניות הציבור וועדת המשנה לתקציב הביטחון בכנסת החמש עשרה.
בשנת 1997 הועמד לדין וזוכה מאשמה כי ניצל את משאבי ההסתדרות על מנת לסייע לו במערכת הבחירות הפנימית של מפלגת העבודה של שנת 1992. בחקירתו במשטרה ניצל את זכות השתיקה והשופט שהחליט לזכותו אמר כי "כי לא נפל כל פגם בהחלטתו של יחזקאל לנצל את זכות השתיקה במשטרה, מתוך נימוק שמדובר בחקירה מגמתית שנועדה להביא להרשעה".
ב-1997 הציג שאילתה למשרד המדע בשאלה האם יש לממשלה קשר עם חייזרים או שהמדינה חוקרת בתחום. בממשלת שרון הראשונה מונה לסגן שר התחבורה, אך התפטר מהתפקיד ב-29 באפריל 2002 תוך שהוא מכנה את הממשלה "ממשלת כישלון", תוקף את התוכנית הכלכלית שאושרה באותו יום בממשלה כ"בדיחה, גסות רוח וכניסה לכיסי האזרחים" וקורא לחבריו למפלגת העבודה לפרוש גם הם מהממשלה.
יחזקאל הגיש בשנת 2002 מספר הצעות חוק אשר הגיעו לידי מימוש. בין השאר הוא הציע לאסור עיסוק נוסף על רבנים ראשיים, רבני ערים וחברי מועצות דתיות, להעניק נקודות זיכוי ממס הכנסה למקבלי תואר אקדמי, לחיוב הבנקים לעבוד עם כל חברות כרטיסי האשראי ולחייב כל רוכב אופניים בחבישת קסדת מגן.
בשלהי ימי הכנסת ה-16, בעקבות ריבוי ההתפטרויות מהכנסת לצורך מעבר למפלגות אחרות, נכנס יחזקאל לכנסת ב-17 בינואר 2006 במקומה של דליה איציק, אך התפטר מתפקידו ב-28 בינואר, עוד קודם שהצהיר אמונים, ובמקומו נכנס לכנסת דני קורן.
מאז פברואר 2007 מכהן יחזקאל כחבר הנהגה וכיו"ר אגף ארגון ומרחבים בהסתדרות החדשה. ביולי 2021 מונה לתפקיד סגן יו"ר ההסתדרות.
חיים אישיים והשכלה.
יחזקאל בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. הוא מתגורר בראשון לציון, נשוי ואב לארבעה ילדים.
אתרים בתל אביב
אילנה כהן
אילנה כהן (נולדה ב-16 בנובמבר 1943) היא אחות ופעילה פוליטית ישראלית, יושבת ראש הסתדרות האחים והאחיות בישראל. כיהנה כחברת הכנסת בכנסת ה-16 מטעם מפלגת עם אחד.
ביוגרפיה.
נולדה בעיראק, ועלתה לישראל ב-1949. אביה הוצא להורג בעיראק כשהייתה בת שבועיים. למדה בבית ספר 'אונים' ובמוסדות בן שמן והדסים.
כהן הוסמכה כאחות בבית הספר לאחיות בבית החולים אסף הרופא, והחלה את דרכה המקצועית כאחות אחראית במחלקה הפנימית בבית החולים. הייתה מהדמויות הבולטות במאבק האחיות בשנת 1978, ולאחר מכן בשביתה של שנת 1988 אשר הובילה לראשונה לקביעת תקינה לכוח האדם הסיעודי בבתי החולים ולקידום ולשיפור תנאי השכר והתעסוקה במקצוע. במסגרת מאבק זה אף שבתה רעב משך 15 יום. מאז תחילת שנות ה-90 שימשה כיושבת-ראש הסתדרות האחים והאחיות בישראל, בין מנהיגי ההסתדרות החדשה. ב-2003 נבחרה לכהן בכנסת מטעם סיעת עם אחד. בעבודתה הפרלמנטרית התמקדה בסוגיות הנוגעות בבריאות, זכויות עובדים ומעמד האחיות בפרט. גם לאחר כהונתה בכנסת ב-2006 נבחרה לראשות הסתדרות האחיות והיא מכהנת בו עד היום.
חיים אישיים.
כהן תושבת ראשון לציון, נשואה ואם לשלושה ילדים.
אליעזר כהן
אליעזר (צ'יטה) כהן (נולד ב-18 ביוני 1934) הוא בעברו טייס קרב, טייס מסוקים ומפקד בסיס בחיל האוויר הישראלי וחבר הכנסת מטעם סיעת ישראל ביתנו.
קורות חייו.
אליעזר כהן נולד בירושלים. לאחר גיוסו לצה"ל התנדב לקורס טיס, אותו סיים במגמת טייסי קרב. השתתף כטייס במלחמת סיני. באחת גיחות ההפצצה נפגע מטוסו באש נ"מ. לאחר הפגיעה נחת נחיתת אונס ונאסף על ידי כוח צה"ל. מאוחר יותר שימש כמדריך בבית הספר לטיסה ומשם עבר הסבה לטייס מסוקים.
ב-1965 השתתף ב"מבצע כחל" בו הטיס בראש מבנה של שלושה מסוקים כוח של סיירת מטכ"ל, בפיקודו של אחיו נחמיה כהן, לפעילות בעומק שטח מצרים. בעקבות הצלחת המבצע הוענקו לשני האחים ציונים לשבח שהומרו ב-1973 לעיטור המופת. שירת כסגן מפקד בסיס תל נוף ומפקד טייסת המיון בבית הספר לטיסה. ב-1966 מונה למפקד טייסת 124.