וילה הייתה אחת מ-22 הקבוצות שהקימו את הפרימיירליג בעונת 1992/1993, וסיימה כסגנית האלופה בעונת הבכורה של הפירמיירליג, שנייה רק למנצ'סטר יונייטד. בשאר שנות ה-90 החליפה וילה שלוש פעמים את מאמן הקבוצה והקבוצה חוותה עליות וירידות במיקומה בטבלה אך לא הצליחה להטביע את חותמה מעבר למקום רביעי אליו הגיעה ב-1995/1996. באירופה הצליחה להעפיל מספר פעמים לגביע אופא, ובנוסף זכתה ב-2 גביעי ליגה נוספים. בשנת 2000 הגיעה הקבוצה לגמר גביע ה-FA אך הפסידה 0–1 לצ'לסי באצטדיון ומבלי. מתחילת שנות ה-2000 נכנסה שוב הקבוצה לחוסר יציבות בליגה והחליפה מספר מאמנים, ובשנת 2006 עזב את הקבוצה המאמן דייוויד אולירי. לאחר 23 שנים במועדון, היושב ראש ובעלים של 38% מהמועדון, דאג אליס החליט למכור את חלקו במועדון בגלל מצבו הבריאותי, ולאחר ספקולציות רבות קנה איש העסקים האמריקאי רנדי לרנר את חלקו ואת הבעלות על המועדון אסטון וילה, שהיה גם הבעלים של הקליבלנד בראונס, קבוצת הNFL האמריקאית. הגעתו של הבעלים החדש שהביא איתו את המאמן מרטין אוניל, הפיחו תקוות חדשות במועדון שלא ראה הצלחות בליגה בעשרות השנים לפני כן, כאשר בוצעו מספר שינויים גדולים הכללו את שינוי הסמל של המועדון, ספונסר מדים, ושינוי בסגל הקבוצה שרועננו בקיץ 2007. ההצלחה הראשונה בעידן לרנר הגיעה ב-2010 כאשר הקבוצה הגיעה לגמר גביע הליגה, אך נוצחה 1–2. בעונה זו גם הפסידה הקבוצה 0–3 בחצי גמר גביע ה-FA לצ'לסי. חמישה ימים לפני פתיחת עונת 2010/2011, התפטר המאמן אוניל. במקומו מונה ז'ראר הוייה, שהוחלף אחרי עונה אחת בלבד על ידי אלכס מקליש, שהגיע ישירות מהיריבה המרה, ברמינגהאם סיטי (הפעם הראשונה שמאמן עבר בין היריבות האלה בהיסטוריה). חוזהו של מקליש לא חודש בסיום 2011/2012 אחרי שוילה סיימה במקום ה-16 בליגה ולא הצליחה להתרומם, והוחלף על ידי פול למברט. בפברואר 2012 המועדון הכריז על הפסד שיא של 53.9 מיליון ליש"ט, ולרנר העמיד את המועדון למכירה שלושה חודשים לאחר מכן, תמורת ערך נקוב של 200 מיליון ליש"ט, שלא הצליח להשיג רוכשים בשנים הללו. ב-2014/2015 שברה וילה שיא ליגה שלילי כאשר הבקיעה 12 שערים ב-25 משחקי פרימיירליג, הנמוך ביותר בהיסטוריית הליגה הראשונה, ולמברט פוטר בתחילת פברואר 2015. במקומו מונה טים שרווד, הציל את המועדון מירידה, והוביל אותו לגמר גביע ה-FA של 2015, אך פוטר במהלך עונת 2015/2016, והוחלף על ידי רמי גארדה, שלא הצליח למנוע את ירידתו של המועדון לליגת המשנה, לראשונה לאחר 29 שנים בסיום העונה.
החלפת בעלות, ליגה השנייה ועליית ליגה (2016 ואילך).
ביוני 2016, איש העסקים הסיני טוני שיאה - קנה את המועדון תמורת 76 מיליון פאונד. מאמן העבר של צ'לסי רוברטו די מטאו מונה לתפקיד במועדון, אך פוטר באמצע העונה עקב תוצאות גרועות בליגה השנייה. הוא הוחלף על ידי מאמן היריבה ברמינגהאם, סטיב ברוס, שהוביל את הקבוצה לסיים במקום הרביעי בעונת 2017/2018, אך הפסידה בגמר הפלייאוף לפולהאם שעלתה לפרימיירליג. ב-20 ביולי 2018 דווח כי קבוצת NDWE בבעלות של הביליונר המצרי נאסף סוויריס והביליונר האמריקאי וס אדנס, מעוניינות להשקיע במועדון וקנו שליטה ב-55% ממניות המועדון, בעוד סוויריס ממנה את עצמו ליושב ראש המועדון. באוקטובר 2018 פוטר ברוס מהמועדון לאחר שהקבוצה השיגה ניצחון אחד ברצף של תשעה משחקים. במקומו מונה דין סמית', כאשר ג'ון טרי וריצ'רד או'קלי מונו לעוזריו. תחת סמית' יכולת הקבוצה השתפרה והיא סיימה במקום החמישי אחרי רצף של עשרה ניצחונות רצופים. הקבוצה הגיעה שוב לפלייאוף העלייה לפרימיירליג, ניצחה את דרבי קאונטי 2-1, והעפילה חזרה לפרימיירליג לאחר 3 שנות היעדרות.
ב-9 באוגוסט 2019, ערב עלייתה של וילה חזרה לפרימיירליג, נחשפו מסמכים המעידים על כך שטוני שיאה איננו יותר אחד מהבעלים של המועדון ולא מחזיק באחוזי שליטה עליו, וסיוויריס ואדנס נשארו הבעלים היחידים על המועדון. בעונתו הראשונה לאחר שחזר לליגה העליונה, 2019/2020, הצליח המועדון להישאר בפרימיירליג לאחר קרבות הישרדות וסיים במקום ה-17, כאשר ניצל במחזור האחרון של העונה. היא הגיעה למחזור האחרון ביתרון של 3 נקודות מול המתמודדות על ההישרדות, בורנמות' וווטפורד. כאשר ווטפורד הבטיחה את הירידה לצ'מפיונשיפ הקרב היה בינם לבין בורנמות' ובסוף נשארה בליגה. בעונת 2020/2021 הקבוצה סיימה במקום ה-11.
לאחר רצף תוצאות רע בנובמבר 2021 פוטר דין סמית' מתפקידו ובמקומו מונה לתפקיד המאמן כדורגלן העבר סטיבן ג'רארד. הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-14.
אוהדים ויריבויות.
לאסטון וילה בסיס אוהדים רחבים באזור מרכז אנגליה (ה""Midlands"), וכיום גם בכל העולם. השיר "The Bells Are Ringing"" מנוגן לפני משחקים. כמו לכל המועדונים באנגליה, לוילה יש מספר פירמות (קבוצות אוהדים חולגניות מהגרעין הקשה) המקושרות לאוהדי המועדון כמו : ה"Villa Youth" (צעירי וילה), ה""Steamers", ה"Villa Hardcore", וה"C-Crew"", שהיה פעיל בשנות ה-70 וה-80. ב-2004 היו מעורבות חלק מהפירמות בהתפרעויות אלימות כנגד אוהדי QPR, בהן מת אחד הסדרנים במגרש. רבים מאוהדי הקבוצה משתייכים למועדון האוהדים הרשמי של אסטון וילה בו קיימים אוהדים מכל העולם.
היריבה המרכזית של אסטון וילה היא ברמינגהאם סיטי, ומשחקי הדרבי ביניהם ידועים כ"דרבי העיר השנייה" ("Second City derby"), אולם לאורך ההיסטוריה, היריבות בין וילה לבין וסט ברומיץ' אלביון הפכה ליריבות גדולה יותר בעיני חלק מהאוהדים, לפי סקר אוהדים שנערך ב-2003 (בין שני המועדונים התרחשו 3 משחקי גמר גביע ה-FA). לוילה יריבות נוספת אך קטנה יותר עם קבוצות וולברהמפטון וונדררס וקובנטרי סיטי. לאחר ירידתן של ווסט ברומיץ' וברמניגהאם סיטי לליגה השנייה ב-2005/2006, הייתה וילה הקבוצה היחידה מהמידלאנדס (מרכז אנגליה) שהייתה בליגה העליונה, עד שב-2010/2011 עלתה ווסט ברומיץ' חזרה והצטרפה לוילה, לוולבס ולברמניגהאם סיטי בפרימיירליג. או אז בפעם הראשונה בהיסטוריה מאז עונת 1983/1984, ש"ארבע הגדולות של מערב המידלאנדס" היו ביחד בליגה העליונה באנגליה.
סגל הקבוצה.
נכון ל-19 באוגוסט 2022
(קפטן)
(בהשאלה מסביליה)
Sheer Heart Attack
Sheer Heart Attack (בעברית: התקף לב חמור) הוא האלבום השלישי של להקת הרוק הבריטית קווין. האלבום יצא בנובמבר 1974 וזכה להצלחה מסחרית רבה, לראשונה בתולדות הלהקה. על אף שהלהקה עדיין לא הרוויחה הרבה מהאלבום בגלל חוזה שלטענתם היה לא הוגן. מצבם הכלכלי וחוסר שביעות רצונם מחברת התקליטים גרמו להם בסופו של דבר לעבור לחברת EMI עבור האלבום הבא. (שאף מתחיל בשיר שנאה שמוקדש לנורמן שפילד).
האלבום הוא רב-גוני ומכיל שירי הארד רוק והבי מטאל לצד שירים מעודנים של מוזיקה קלאסית, סאונד שהפך להיות מזוהה עם הלהקה ויתפתח גם באלבומים הבאים. יש אף האומרים שהאלבום הוא הקדמה לאלבום הבא, "A Night At The Opera". כמו כן, על פי פרדי מרקיורי עצמו, השיר "In The Lap of the Gods" הוא פרולוג לשיר "Bohemian Rhapsody".
השיר "Bring Back That Leroy Brown" שכתב מרקיורי, ספג את השראתו משירו של ג'ים קרוצ'י "Bad, Bad Leroy Brown" והוקדש לזמר שנהרג בתאונת מטוס מספר חודשים לפני הוצאת האלבום.
העולם הערב
העולם הערב הייתה תוכנית הומור, נונסנס וסאטירה ישראלית, שנכתבה והוגשה על ידי אברי גלעד וארז טל ושודרה בערוץ 2 הניסיוני בשנים 1990–1993. התוכנית הצליחה מאוד בקרב הצופים הצעירים והייתה לאחת התוכניות המזוהות ביותר עם שידורי הניסיון בערוץ. היא נחשבת לתוכנית קאלט.
הרקע לתוכנית.
דורון אברהמי, אשר הכין את עצמו למכרזים לקבלת זיכיון לשידור בערוץ השני ועמד בראש קבוצת "תאגיד טלוויזיה אנגליה ישראל בע"מ" England Israel Television Ltd שלימים הפכה לקבוצת EIT, והתמודדה על זיכיון לשידורים בערוץ 2 במסגרת "נתיבי שידור", זיהה מחסור בתוכניות סאטירה מקוריות בטלוויזיה.
בעצם מאז "ניקוי ראש" ששודרה עד 1976 ב, לא שודרה תוכנית טלוויזיה סאטירית בישראל.
דורון שאהב את "מה יש" תוכנית הרדיו המיתולוגית בגלי צה"ל ואת הצמד אברי גלעד וארז טל, פנה אל חברו עוד מתקופת לימודי הקולנוע בלונדון, אבי כהן, הבמאי, לימים גם הבמאי הראשון של התוכנית וביקש ממנו לארגן פגישה עם אברי גלעד וארז טל.
אבי כהן היה בספק אם הזוג יסכים לעשות תוכנית טלוויזיה. דורון ביקש ממנו לארגן בכל זאת את הפגישה שאכן נערכה בקפה הבימה בתל אביב וכך נרקמה ההסכמה להכנת תוכנית הטלוויזיה.
דורון אברהמי פנה לאולפני מימד והם נכנסו כשותפים בהפקה והתוכנית צולמה ונערכה באולפנים של מימד שהיו ממוקמים בזמנו בתל ברוך, באולם קולנוע ישן.
אבי כהן מספר כי עוד בשנות השמונים היה לו חלום לעשות תוכנית טלוויזיה מתוכנית הרדיו "מה יש", ששידרו ארז טל ואברי גלעד. הוא הציע את הרעיון למפקד גלי צה"ל דאז רון בן ישי אך הלה טען כי עדיף להימנע מחשיפת התוכנית בערוץ הראשון (ערוץ השידורים היחיד שהיה אז בישראל) מכיוון שהדבר ימשוך תשומת לב רבה לתוכנית האוונגרדית, בפרט מהרשויות, והחשיפה הטלוויזיונית עלולה לפגוע בחופש היצירה והביטוי של הצמד ו"להרוג" את ההומור הפרוע של התוכנית.