צוואתו נדפסה בספר גבורות ארי לתולדות אביו.
איקני
שבט האיקני היה שבט של קלטים בריטונים, שחי באנגליה באזור מחוז נורפוק, בין המאה הראשונה לפני הספירה לבין המאה הראשונה לספירה.
ארכאולוגיה.
עדויות ארכאולוגיות של שבט האיקני כוללות בעיקר טבעות ומטבעות. השבט החל לייצר מטבעות בסביבות שנת 10 לפני הספירה. האיקני היו היחידים באנגליה שטבעו את שם השבט שלהם על המטבעות. איורים נוספים כגון סוסים, חזירי בר ופרחים נמצאו על המטבעות.
המרד הגדול.
המלך פרסוטאגוס, בעלה של בודיקיאה, היה מלכם של בני שבט האיקני. שטח זה היה מחוץ לאזור השלטון הרומי, ומאחר שהשבט תמך ברומאים בזמן הכיבוש הרומי בשנת 43 לספירה, זכה השבט לאוטונומיה מסוימת מהקיסר קלאודיוס. לאחר מותו של פרסוטאגוס סופחה ממלכתו לתחום השלטון הרומאי, ובהתאם איבדו האצילים את מעמדם ורכוש המלך הפך רכוש המושל הרומי. על פי טקיטוס, בודיקיאה הולקתה, ובנותיה נאנסו. כתוצאה מכך, שבט האיקני יצא במרד מול הרומאים בהנהגת בודיקיאה. במהלך המרד כבשה והרסה בודיקיאה את קאמולודונום, ורולאמיום ולונדיניום.
המרד דוכא לאחר שהמצביא הרומי גאיוס סואטוניוס פאולינוס אסף צבא והביס את המורדים בקרב ווטלינג סטריט.
מספר אסיר (אושוויץ)
רובר (רכב חלל)
שמעון זרחי
הרב שמעון זרחי (ה'תקמ"ח, 1788 - ט' באלול ה'תר"ך, 26 באוגוסט 1860) היה רב ליטאי. רבן של יאקובשטאדט שבקורלנד וטבריג שבליטא, ובסוף ימיו נשיא ישיבת עץ חיים בירושלים.
תולדותיו.
נולד בשנת ה'תקמ"ח בז'ז'מיר לרב זרח שהיה דור שמיני לפייטן רבי אליהו הזרחי שנהרג על קידוש השם בשנת ה'ת"ח, ובהיותו צעיר ממש נישא לאשה מהעיר קיידאן. לאחר נישואיו היה סמוך על שולחן חותנו בעיר קיידאן ושם למד בחברותא עם הרב אריה לייב קצנלנבוגן, וכן למד את חכמת הקבלה בחברותא עם הרב משה בן הרב אברהם אחי הגר"א.
בשנת ה'תקצ"ה מונה לרב העיר יאקובשטאדט בחבל קורלנד בלטביה, אך בשנת ה'ת"ר נאלץ בגזירת השלטונות לעזוב את העיר ומונה לרב העיר טבריג בליטא.
בשנת ה'תרי"ג חזר לרבנותו בעיר יאקובשטאדט ובשנת ה'תרי"ז עזב את כל בני משפחתו וצאצאיו עלה עם רעייתו לירושלים, שם התיישב בחורבת רבי יהודה החסיד והגה בתורה, בתחילה מסר שיעורים בבית הכנסת אור החיים, של תלמידי רבי מנחם מנדל משקלוב, ולאחר מכן יסד את ישיבת עץ חיים בחורבת רבי יהודה החסיד, ומונה לנשיאה. מאז בואו לירושלים ועד לפטירתו לא יצא מבין החומות.
בסוף שנת ה'תר"כ חלה ובאור לט' באלול נפטר.
לאחר פטירתו שלח הרב שמואל סלנט את כתביו לבניו שהתגוררו בטלז, והם הדפיסו אותם בשם שו"ת נחלת שמעון, ובסוף הספר נדפסה גם צוואתו.
ברשאד
יום טוב ראשון של סוכות
יום טוב ראשון של סוכות חל בט"ו בתשרי והוא היום הראשון לשבעת ימי חג הסוכות.
יום זה נחשב למועד וכתבה בו התורה מצוות עשה לשבות ממלאכה, ומצוות לא תעשה שלא לעשות בו מלאכת עבודה:
() לכן, ביום זה יש לשבות ממלאכה, להדליק נרות ולשמוח בסעודות כבשאר השבתות והחגים וכן ללמוד תורה כמחצית מהיום.
ביום זה מזמינים לאושפיזין את אברהם אבינו.
מנהגי התפילה.
ביום טוב ראשון של סוכות, כבכל יום טוב, מתפללים בכל התפילות תפילת שבע כאשר ברכת קדושת היום היא אתה בחרתנו. לאחר התפילה אומרים הלל שלם, תוך אחיזת ארבעת המינים ונענועם במהלך אמירת ההלל. קריאת התורה היא ב"פרשת המועדות" שבפרשת אמור. ההפטרה היא ב (ובנוסח רומניא סיימו ) המתאר את המלחמה שלעתיד לבוא, משום שנאמר בו שלעתיד לבוא כל הגויים יעלו לרגל לירושלים בחג הסוכות. ביום טוב שני בחו"ל, קוראים בתורה כמו יום הראשון ומפטירים אצל אשכנזים וספרדים ב (וכן נהגו בנוסח רומניא, אלא שסיימו ב ), אצל איטלקים עד , ואצל תימנים ב עד .
בנוסף, אומרים הושענות, שהן הקפת הבימה תוך אחיזת ארבעת המינים ואמירת פיוטים מיוחדים. יש האומרים הושענות מיד אחר ההלל, ויש האומרים אותם לאחר תפילת מוסף.
פיוטים.
בנוסח אשכנז (המערבי והמזרחי כאחד), נאמרת המערבית "אוחזי בידם ארבעה מינים" מאת רבי יוסף טוב עלם. כאשר חל בשבת, יש האומרים מערבית כרגיל, יש שאין אומרים כלל, ויש האומרים מערבית של ליל שני. אומרים יוצר "אַכְתִּיר זֵר תְּהִלָּה", אופן 'אאמיר אותך סלה', זולת 'אנא הושיעה נא'. לא ידוע בבירור מחברם, אך הם מיוחסים לרבי אלעזר הקליר. הקדושתא ליום א' של סוכות היא "אֻיַּמְתִּי בְּחִיל כִּפּוּר", וכשחל בשבת, נוהגים לומר "ארחץ בניקיון כפות" (הקרובה של יו"ט שני בחו"ל). שתי הקרובות נתחברו על ידי רבי אלעזר הקליר. בהושענות אומרים במנהג אשכנז המזרחי "למען אמתך", ובמנהג אשכנז המערבי אומרים "אערך שועי", ואם חל בשבת אומרים בשני המנהגים "אֹם נצורה". אף ההושענות מיוחסות לקליר. לפי מנהג וורמייזא אומרים פיוטי קדושה במוסף.
ביום טוב שני בחו"ל, במנהג אשכנז המזרחי אומרים את המערבית 'ישמחו בחגיהם ידידים ונעימים' לר' יחיאל בן יצחק, ובמנהג אשכנז המערבי אומרים 'חג האסיף תקופת השנה' לר' אלעזר בר' שמשון. ביוצר אומרים בשני המנהגים 'אאמיץ לנורא ואיום', אופן 'אאמיר אותך סלה', זולת במנהג המערבי 'אנא הושיעה נא' (כדאתמול) ובמנהג המזרחי 'אנא תרב עליצותיך'. פיוטים אלו מיוחסים לרבי אלעזר הקליר. הקדושתא היא "ארחץ בניקיון כפות", ואם חל יום ראשון של סוכות בשבת שאמרו "ארחץ בניקיון כפות" אתמול, אומרים "אֻיַּמְתִּי בְּחִיל כִּפּוּר". בהושענות, אומרים במנהג המזרחי "אבן שתייה", ובמנהג המערבי "אל למושעות"; אם אתמול היה שבת, אומרים "למען אמתך" ו"אערך שועי" (בהתאמה) כמו שעושים ברוב השנים ביום הראשון.
סדקים (אלבום)
סדקים הוא אלבומו ה-13 (כולל האוסף "") של הזמר הישראלי אביב גפן, אשר יצא לאור ב-12 בספטמבר 2014.
מהאלבום יצאו שני סינגלים: "עולם חדש", שהקליפ שלו צולם בטוקיו, יפן, ודואט עם מתי כספי בשם "מסתובב". השיר הגיע בשנת 2015 לעשרת המושמעים של אקו"ם, ואף נכנס למקום 8 במצעד הפזמונים של רשת ג' ומקום 24 במצעד הפזמונים של גלגלצ באותה השנה.
תוך מספר שבועות, זכה האלבום במעמד "אלבום זהב".
פרטיזנים ביוגוסלביה
סוון השלישי, מלך דנמרק
סוון השלישי (בדנית: Svend III; 1125 לערך – 23 באוקטובר 1157) היה מלך דנמרק מ-1146 ועד מותו, כשהוא משתף פעולה לסירוגין עם קנוט החמישי ועם בן דודו, ולדמר הראשון. ב-1157 הסכימו השלושה על חלוקת דנמרק לשלושה חלקים. סוון ניסה להרוג את יריביו במשתה השלום ובסופו של דבר הובס על ידי ולדמר הראשון בקרב הערבה האפורה (Grathe Hede) ושם הוא נהרג.
ראשית חייו.
סוון היה בנו הבלתי חוקי של אריק השני, מלך דנמרק מפילגשו תונה. הוא נסע יחד עם אביו לנורווגיה באמצע שנות השלושים של המאה ה-12, כאשר אביו נלחם נגד נילס, מלך דנמרק על הכתר הדני. כאשר מת אריק השני ב-1137, ירש אותו אחיינו, אריק השלישי וסוון נשלח לחצרו של קונראד השלישי. כאן הוא התיידד עם אחיינו של קונרד, פרידריך, לימים פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (פרידריך ברברוסה).
הוא שב לדנמרק, שם הוא ובן דודו, ולדמר (לימים ולדמר הראשון), שאפו להקדיש את דודו של סווין ואביו של ולדמר, קנוט לאברד ב-1146, למרות מחאתו של הארכיבישוף אסקיל מלונד. עם התפטרותו של אריק השלישי ב-1146, נבחר סוון להיות המלך על ידי אצולת שלן בעוד שקנוט הוכתר על ידי עמיתיהם ביוטלנד.
מלך.
בשנים הבאות, לחם סוון במלחמת אזרחים על המלוכה בדנמרק כנגד קנוט, בתמיכתו של ולדמר. קנוט זכה לתמיכתו של הארכיבישוף אסקיל, אך סוון פעל להבטחת נאמנותו של אסקיל על ידי הענקת האדמות של הארכיבישוף של לונד בסקונה ובבורנהולם. בסופו של דבר הביס סוון את קנוט בשלן והגביל אותו ליוטלנד. ב-1147 התאחדו השניים לתמוך במסע הצלב הוונדי. כאשר העסיק סוון את הונדים בקרב ימי, הוא זכה לעזרה מועטה מקנוט ואיבד את אוניית הדגל שלו. עד מהרה הוצתה מחדש מלחמת האזרחים.
לאחר כמה קרבות, כבש סוון את האי פין וחלקים מיוטלנד, ומינה את ולדמר כדוכס שלזוויג. הוא הוביל את המערכה יחד עם אתלר פון דיטמרשן כנגד אדולף השני מהולשטיין, תומך של קנוט. ב-1150 הצליח סוון לגרש את קנוט וחזרתו של קנוט בראש כוחות צבאיים גרמנים ב-1151 נהדפה גם היא. הן קנוט והן סוון שאפו לקבל את תמיכתו של קונראד השלישי. ב-1152 הוכתר פרידריך הראשון כמלך גרמניה ומאוחר יותר באותה שנה הוא רקם עסקה במרזבורג. על פי העסקה הוגדר סוון כ"מלך הראשי", כשקנוט היה זכאי לקבל חלק משמעותי משטחה של דנמרק וולדמר שמר ברשותו על דוכסות שלזוויג. במקביל, לסוון הוענקו שטחים קטנים יחסית. הוא הפר את ההסכם ומעמדו בדנמרק התערער עוד יותר בשל דרכי שלטונו הרודניים ובשל התנהגותו הפרו-גרמנית.
ב-1154 הודח סוון במסגרת ברית בין קנוט לבין ולדמר, שהכתיר את קנוט כמלך שותף. אסקיל ורוב התומכים האחרים של סוון נטשו אותו והוא יצא לגלות בגרמניה. סוון בילה שלוש שנים בחיפוש תמיכה לפעולת כיבוש ושב לדנמרק ב-1157 בתמיכתו של הדוכס הגרמני, היינריך הארי. מהלך זה עורר את האצולה הדנית לפצל את הממלכה ליוטלנד, שלן וסקונה. סוון היה הראשון לבחור והוא היה לשליט סקונה. במשתה השלום ברוסקילדה, שנערך ב-9 באוגוסט 1157 תכנן סוון להרוג את שני יריביו והצליח להרוג את קנוט. התקרית נודעה בכינוי "משתה הדמים של רוסקילדה".
מותו.
ולדמר נמלט ליוטלנד וב-23 באוקטובר, ניצבו סוון וצבאו מולו בקרב הערבה האפורה, שבעקבותיו הוא קיבל את הכינוי "האפור" (Grathe). בקרב זה הובס צבאו של סוון והוא נהרג על ידי האיכרים שלכדו אותו כאשר סוסו שקע בביצה כאשר הוא נס משדה הקרב.
ניקולס ניקלבי (פירושונים)
דולהינוב