היסטוריה נוגדת-עובדות (Counterfactual history) או היסטוריה וירטואלית היא סגנון בהיסטוריוגרפיה שמנסה לענות על שאלות "מה היה קורה אילו", הקרויות גם "נוגדי-עובדות". בלאק ומק'ריילד סיפקו את הגדרה לסגנון זה: "זהו, בבסיס, רעיון השערת מה שלא קרה, או מה שיכול היה לקרות, על מנת להבין את מה שכן קרה". מתודה מחקרית זו מבקשת לחקור את ההיסטוריה ואת אירועיה באמצעות הסטת ציר הזמן. בהיסטוריה החלופית שנוצרת, אירוע מפתח בהיסטוריה לא התרחש או שתוצאתו הייתה שונה מהתוצאה במציאות. באמצעות השיטה מופקת סוגה ספרותית הקרויה היסטוריה חלופית, היסטוריה ספקולטיבית או היסטוריה היפותטית.
אחת ממטרות ההיסטוריה נוגדת-העובדות להעריך את החשיבות היחסית של אירוע, תקרית או אדם מסוים על ההיסטוריה. לדוגמה, בתשובה לשאלה "מה היה קורה אילו היטלר היה שותה קפה במקום תה באחרי-הצהריים לפני שהתאבד?", ציר הזמן יוותר ללא שינוי – היטלר היה ככל הנראה עדיין מתאבד ב-30 באפריל 1945, בלי קשר למה שתה באחרי-הצהריים. לעומת זאת, בתשובה לשאלה "מה היה קורה אילו היטלר היה מת בניסיון ההתנקשות ביולי 1944?" מתברר שאפשרויות רבות נעשות מסתברות – החל מקריסת המערכת הנאצית ועד למערכת יציבה בראשות הימלר, גבלס, שפר, בורמן, גרינג וכו'. אם כך, העלאת "נוגד-העובדות" מעמידה את חשיבותו כיחיד של היטלר במבחן וגורמת למחשבה עד כמה גורלו האישי הוא שעיצב את פני המלחמה ובשל כך את ההיסטוריה העולמית.
ההבדל בין היסטוריה נוגדת-עובדות להיסטוריה חלופית.
היסטוריה נוגדת-עובדות אינה רוויזיוניזם היסטורי או היסטוריה חלופית.
ההיסטוריה נוגדת-העובדות מבדילה עצמה משתי הסוגות האחרות בהתעניינותה באירוע מדומיין, ובאמצעות העיסוק בו מנסה להעריך את השפעתו של האירוע שהתרחש במציאות. היסטוריונים אלו מתווים את השפעת השינוי באופן כללי, ואינם מתעכבים על תוצרי לוואי של התרגיל המחשבתי על ההיסטוריה. כותב היסטוריה חלופית, לעומת זאת, מתעניין דווקא בתרחישים היפותטיים ספציפיים הנובעים מהאירוע הבדיוני או מהתקרית. סופר הכותב ספרות בדיונית רשאי, אם כן, להמציא דמויות ואירועים בתוך ההיסטוריה המדומיינת.
הקו העובר בין שתי הסוגות מטושטש לעיתים, מפני שהיסטוריונים יכולים ליצור לוחות זמנים מפורטים כאילוסטרציה לרעיונותיהם לגבי השינויים העשויים להתרחש, אבל בדרך כלל ברור מהם השינויים המרכזיים שצופה הכותב ואלו פרטים ספציפיים מובאים רק לצורך המחשה.
ביקורת.
רוב ההיסטוריונים מתייחסים להיסטוריה נוגדת-העבודות כמבדרת אך לא יותר, מפני שלדעתם היא אינה עומדת בסטנדרטים של המחקר ההיסטורי בשל אופייה הספקולטיבי. סנגוריה של ההיסטוריה נוגדת-העובדות מגיבים פעמים רבות כי כל דיון בסיבתיות בהיסטוריה עושה שימוש ב"נוגדי-עובדות" – למשל, הטענה כי החלטה צבאית מסוימת סיעה למדינה לנצח במלחמה מניחה שאם ההחלטה לא הייתה מתקבלת היה למדינה סיכוי נמוך יותר לנצח, או שהמלחמה הייתה אורכת זמן רב יותר.
מאחר שההיסטוריה נוגדת-העובדות היא פיתוח חדש יחסית, טרם נעשתה ביקורת רצינית ושיטתית על שימושיה ועל השיטות שבהן נעזרים חוקריה, שכן תנועת החוקרים בזרם זה טרם פיתחו מסגרת רצינית וכלי מחקר שיטתיים לשימוש בסוגה.
היסטוריה וירטואלית
היסטוריה נוגדת מציאות
היסטוריה נוגדת-מציאות
היסטוריה אנטי עובדתית
היסטוריה אנטי-עובדתית
היסטוריה נוגדת עובדות
היסטוריה קונטרה פקטואלית
היסטוריה קונטרה-פקטואלית
מסקנה
דמוקרטיה היא חופש
דמוקרטיה היא חופש (באיטלקית: Democrazia è Libertà – La Margherita) הייתה מפלגת מרכז באיטליה. המפלגה הורכבה בפברואר 2002 מכמה מפלגות קטנות יותר, על ידי קבוצות שונות כגון: נוצרים מהשמאל הפוליטי, אנשי מרכז, ליברלים, ואף פוליטיקאים סוציאליסטים וירוקים.
בשנת 2007 היא הייתה הבסיס להקמת המפלגה הדמוקרטית.
היסטוריה.
כבר בשנת 1996 עלו הרעיונות לאחד את מפלגות המרכז האיטלקיות לקראת הבחירות. בבחירות הפרלמנטריות באותה השנה, התמודדו רק שתי רשימות מרכז, שהורכבו ממספר רב של מפלגות. בשנים 1998-2000 החלו להישמע רעיונות דומים לאיחוד גם בצפון איטליה. מהלכי איחוד החלו להתקיים בשנת 2000 ומפלגת "דמוקרטיה היא חופש" הוקמה רשמית בשנת 2002. המפלגה אוחדה עם מפלגות נוספות בשנת 2007 על מנת ליצור את המפלגה הדמוקרטית.
אידאולוגיה.
המפלגה תמכה בחיזוקו של האיחוד האירופי, וזכתה לתמיכתם של קתולים רבים. בתוך המפלגה התקיימו פלגים רבים התומכים ברעיונות שונים: ליברליזם כלכלי, סוציאל-דמוקרטיה, תומכי איגודים מקצועיים ותומכי קידמה.
כוח פוליטי.
בית הנבחרים של איטליה.
מתוך 630 מושבים:
הסנאט של הרפובליקה.
מתוך 315 מושבים:
הפרלמנט האירופי.
מתוך 72 נציגים המוקצים לאיטליה:
הפראים הצעירים
הפראים הצעירים (באנגלית: The Young Savages) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת סרט פשע משנת 1961 בבימויו של ג'ון פרנקנהיימר עם ברט לנקסטר בתפקיד הראשי ולצידו טלי סוואלס בתפקידו הראשון בקולנוע כבלש משטרתי.
התסריט מבוסס על הרומן "עניין של הרשעה" ("A Matter of Conviction") של אד מקביין משנת 1959.
הסרט צולם בשחור-לבן במזרח הארלם במנהטן, ניו יורק, אזור נגוע בפשע ובמלחמות כנופיות על רקע גזעי. הדרמה מתארת את אווירת הפשע השלטת, עוני, זנות, קרבות רחוב על שליטה של כנופיות על רקע אתני ואובדן השפעת ההורים.
תקציר העלילה.
ברחובות הארלם שולטות שתי חבורות של נערי רחוב:"ציפורי הרעם" ("Thunderbirds") האיטלקים ו"הפרשים" ("Horsemen") הפורטוריקאים.
לאור היום רוצחים שלושה נערים מ"ציפורי הרעם" בדקירות סכינים את רוברטו אסקלנטה מחבורת "הפרשים" שהיה עיוור. הם בורחים אך נתפסים על ידי שוטרים ומובאים למעצר.
הרצח מעורר רעש וזעם בכל רחבי ניו יורק התובע המחוזי (אדוארד אנדרוס) ממנה את עוזרו האנק בל (ברט לנקסטר) לתובע במשפט זה. דעת התקשורת והקהל היא שהרוצחים יישפטו וייתלו.
בל גדל גם הוא בשכונה איטלקית והיה נער רחוב אך הצליח להימלט ממציאות זו, אביו שינה את שם המשפחה מבליני לבל כדי שזה יעזור לו בהמשך דרכו במשפטים ובנישואים. אחד הנאשמים הוא דני דיפאצ'י, בנה של מרי דיפאצ'י (שלי וינטרס) שהייתה בעבר חברתו של בל. בל מודיע לתובע המחוזי על כך אבל זה לא חוזר מהחלטתו. הוא מעריך את יושרו של בל ובטוח שיביא להרשעה החשובה לו מאוד במרוץ הבחירות למשרת התובע הראשי.
בל נפגש עם מרי דיספאצ'י שמשוכנעת בחפותו של בנה. הוא מתחיל לחקור ביחד עם עוזרו, בלש המשטרה גונדרסון (טלי סוואלס).
תוך החקירה מותקפת אשתו קארין (דינה מריל) וגם בל עצמו מותקף ונפצע קשה על ידי הכנופיות אך ממשיך בחקירה ביחד עם עוזרו. הוא מגלה שהנרצח העיוור לא היה כל כך תמים אלא ממנהיגי כנופיית "הפרשים" והיה סרסור של אחותו שעסקה בזנות. הוא מגלה גם שבנה של מרי לא היה נגוע בשנאת פורטוריקנים ופעם הציל ילד פורטוריקני מחבריו בכנופיה האיטלקית שבקשו להטביעו בבריכה.
הנערים מובאים לבית המשפט המלא בעיתונאים. כולם מצפים מבל שישכנע את חבר המושבעים להרשעה. בל לא מתנהג כתובע סביר, למגינת ליבו של התובע המחוזי. הוא חוקר את הנערים ועדים נוספים ומשכנע את המושבעים שהסיבה שהביאה לאירוע היא התעלמות הרשויות ממצבם.
תוך המשפט מובא דו"ח פתולוגי על הסכינים שנמצאו ומתגלה שעל סכינו של דיפאצ'י לא נמצו סימני דם. בחקירה נשבר דיפאצ'י ומתברר כי הוא לא דקר אלא עשה כאילו כדי להיות כמו חבריו. לבסוף נשפטים חבריו לתקופות מאסר והוא נשפט לשנה בבית סוהר לשיקום צעירים עבריינים.
מריה תרזה משתי הסיציליות
אדית קראוס
אדית קראוס (16 במאי 1913 - 3 בספטמבר 2013) הייתה פסנתרנית צ'כית-ישראלית ששהתה במחנה טרזין ומורה באקדמיה למוזיקה בתל אביב .
קורות חיים.
אדית קראוס נולדה בקרלסבאד, צ'כיה. אביה, ניהל בית מסחר לבגדי כלות. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל 7 ובגיל 11 ניגנה בעירה את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של בטהובן. בגיל 14, בהמלצת אלמה מאהלר, קרובת משפחתה, החלה ללמוד אצל ארתור שנאבל בברלין. בתום לימודיה, ב-1930, עברה לפראג וניהלה קריירה מקצועית.
ב-1941 נכלאה במחנה טרזין יחד עם בעלה, קארל שטיינר. קראוס נדרשה לנגן שני רסיטלים בשבוע והיא ביצעה יצירות משל מלחינים במחנה: ויקטור אולמן, פאבל האס וגדעון קליין. בעלה נשלח מטרזין לאושוויץ ונרצח שם.
לאחרי המלחמה חזרה לפראג ובה פעלה כפסנתרנית וכמורה. היא הכירה שם את בעלה השני, ארפד בלודי וב–1949 עלו ארצה. קראוס לימדה באקדמיה למוזיקה בתל אביב בשנים 1957-1981.
ב-1986 החלה להדריך בכיתות האמן "היסטוריה מוזיקה וזיכרון" בבית טרזין בגבעת חיים בעקבות מחקרי המוזיקולוג דוד ריד בלוך. היא גם חזרה לנגן ולהופיע עם יצירות שנגנה בטרזין.
סרט תעודה על חייה "התענג על המוזיקה" (Enjoy the Music) הוכן על ידי הבמאים הגרמנים וילהלם ומריתה רזינג.
קראוס נפטרה בגיל מאה ונקברה בהר המנוחות.
עונת 1991/1992 בפוטבול ליג
עונת 1991/1992 הייתה העונה ה-93 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-17 באוגוסט 1991 והסתיימה ב-2 במאי 1992. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי. זו הייתה העונה האחרונה שהליגה הבכירה של הפוטבול ליג הייתה הליגה הבכירה בכדורגל אנגלי. בעונת 1992/1993 הוקמה הפרמייר ליג. כתוצאה מכך, הליגה הבכירה בפוטבול ליג הפכה ליגת שנייה בחשיבותה בכדורגל האנגלי.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. אולדהאם אתלטיק, וסטהאם יונייטד, שפילד וונסדי ונוטס קאונטי היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.