חסינות ריבונית
מלכוד 67
מִלְכּוּד 67 - הרעיונות מאחורי המחלוקת שקורעת את ישראל הוא ספר עיון מאת ד"ר מיכה גודמן. הספר בוחן את הרעיונות והזהויות שמאחורי סוגיית השטחים שפרצה לשיח הציבורי לאחר מלחמת ששת הימים, ומנסה לשקם את השיח הישראלי בנושא. הספר יצא לאור ב-2017 בהוצאת דביר.
חלקי הספר.
בחלק הראשון פורס גודמן בפני הקורא את הרעיונות ואת הפילוסופיה שמאחורי הזרמים הפוליטיים בישראל. בחלק השני דן המחבר במשברים שאותם זרמים ספגו בשתי האינתיפאדות. ובחלק השלישי והאחרון מציג גודמן שני הסדרים חלקיים להסדרת הסכסוך.
שורשיו ההיסטוריים של המילכוד.
השלטון הישראלי בשטחים, שהחל ב-1967 פיצל את החברה הישראלית לשתי תפיסות עולם מנוגדות. מחד השמאל המדיני הדוגל בפתרון המבוסס על הסדר מדיני תחת העקרון של שטחים תמורת שלום, כלומר החזרת השטחים לישות ערבית (ממלכת ירדן או מדינה פלסטינית) בתמורה להסכם שלום סופי וארוך טווח ומאידך, הימין, המאמין שניתן עקרונית לשלוט בשטחים ולהתיישב בהם לנצח. הגישה של הימין-מרכז הישראלי, לפיה השליטה בשטחים היא בסך הכל פרויקט מוצלח, שניתן לקיימו ללא מפריע, התנפצה עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה בדצמבר 1987. ההתפרצות המפתיעה של ההתקוממות הוכיחה לרבים שהשליטה השקטה ביהודה, שומרון ועזה היא אשליה ושעל המדינה להשקיע כוחות רבים על מנת לבצע שיטור ושליטה כוחנית באוכלוסייה אזרחית שאיננה מעוניינת בשלטון הישראלי ומוכנה ללחום כנגדו. הגישה של השמאל-מרכז, לפיה יש לחתור להסכם מדיני, התנפצה עם פרוץ האינתיפאדה השנייה באוקטובר 2000. לא היו אלה רק היקפי האלימות והרצחנות חסרי התקדים באינתיפאדה זו, אלא בעיקר העיתוי בו פרצה, זמן קצר לאחר שראש ממשלת ישראל, אהוד ברק, הציע למעשה לפלסטינים בועידת קמפ דייוויד, את ההצעה המדינית הישראלית מרחיקת הלכת ביותר על מנת לסיים את הסכסוך. התשובה הפלסטינית למה שנתפס בציבוריות הישראלית לצעד הנדיב ביותר האפשרי היווה מכה ניצחת לשמאל, ממנו, לדברי גודמן, לא הצליח להתאושש גם שנים רבות לאחר מכן.
לפיכך, טוען גודמן, בעשור השני של המאה ה-21 מצוי מרכז המערכת הפוליטית והאידאולוגית הישראלית ללא פתרון סביר לבעיית השליטה בשטחים, לא משמאל ולא מימין.
טענה מרכזית.
הטענה המרכזית של הספר היא שהסכסוך הישראלי-פלסטיני אינו ניתן לפתרון משום שכל פתרון מוצע טומן בחובו בעיה קיומית לישראל. הפתרון הרווח בשמאל שלפיו יש לסגת מהשטחים טומן בחובו סיכון ביטחוני אדיר לישראל, והפתרון הימני שלפיו יש לספח את השטחים טומן בחובו סכנה דמוגרפית. כך או כך, ישראל בסכנה. לכן, לפי המחבר, אין לשאוף לפתור את הסכסוך על ידי הסכם שלום ולא על ידי סיפוח השטחים, ששניהם עלולים לסכן את המדינה, אלא יש לשאוף להסדרים חלקיים, שיהיו מקובלים על האוכלוסיות והמנהיגים המתונים והפרגמטיים משני הצדדים.
גודמן מתבונן במלכוד גם מנקודת מבט אמונית-יהודית. לדבריו, הנושא העיקרי של המקרא הוא ארץ ישראל ואין יותר ארץ ישראל מחברון, בית לחם ושכם. מאידך, הנשוא העיקרי של החוק המקראי, השב וחוזר פעמים רבות יותר מכל נושא אחר הוא הדאגה לגר, במובן של דאגה מוסרית של הרוב למיעוט. כעת, לדבריו, אין דבר שיותר נוגד את הדאגה לגר, במובנה המקראי כפי שהוא מתפרש על ידי גודמן, משלטון על עם אחר במשך 50 שנה ויותר. באופן כזה מוסב המלכוד למישור הלכתי פנים-יהודי, ולא רק כקיים בספרה הפוליטית או כוויכוח שבין ישראל לעמים.
נקודה נוספת שמעלה גודמן היא ההסתמכות של שני הצדדים על משענת אידאולוגית. כך נסמך הימין הדתי על אלוהים - לא ייתכן שאלוהים יניח למדינת ישראל להתרסק ובפרט בגלל מעשה כמו ההתיישבות היונק מיסודות של אמונה. ולעומת זאת - הסתמכותו של השמאל על הקהילה הבינלאומית ועל ערבויותיה, כמי שלא תאפשר למדינת ישראל להתמוטט בשל מענה לדרישה מוסרית.
הסדרים מוצעים.
ההסדרים המוצעים בספר הם כדלהלן:
ביקורת.
במאמר ביקורת על הספר שפורסם במוסף "ספרים" של הארץ במאי 2017, טען אהוד ברק שספרו של גודמן מנציח הטיית מחשבה ימנית. לפי ברק, ההנחה המובאת בספר כאמת אמפירית ולפיה נסיגה מהשטחים היא נטילת סיכון ביטחוני אינה אלא אימוץ טענה אידאולוגית בלתי מוכחת של הימין. לפי ברק, כל מומחי הביטחון תמימי דעים שלאחזקת השטחים אין כל יתרון ביטחוני. ברק מבקר גם את טענתו של גודמן שלפיה השמאל נשען על אמון בהסדרים בינלאומיים ועל כוחה של הקהילה הבינלאומית לערוב לביטחונה של ישראל במקרה של נסיגה. לדבריו, רוב השמאל הציוני נשען על כוחה הצבאי והכלכלי של מדינת ישראל כערובה לביטחונה בהווה ובעתיד, ואינו מטיל את יהבו על הקהילה הבינלאומית. ברק מוסיף לטעון כי המהלך של גודמן, שבו הוא מציב את טיעוני השמאל והימין זה מול זה כשווים על המאזניים, כמוהו כמי שמאזן את טיעוני תומכי תורת האבולוציה, המוכחת בשלל הוכחות אמפיריות עם טיעוני השוללים אותה, המסתמכים על אידאולוגיה ולפיכך עצם הצבתם כשווי ערך היא גישה מוטית אנטי-אבולוציונית.
שבוע לאחר מכן התייחס גודמן למאמר הביקורת של ברק. לדברי גודמן, ביקורתו של ברק נגעה רק לטיעון הביטחוני, וגם שם לא סיפק נתונים אלא דעות, גם אם הן דעות של מומחי ביטחון. לדברי גודמן, "כשם שיהודים חרדים מכניעים את שיקול הדעת ההלכתי שלהם מול הדמות הרבנית, כך הוא [ברק] מצפה מהישראלים שיכניעו את שיקול הדעת האסטרטגי שלהם מול הדמות הביטחונית... [אולם] בקרב רבים מהישראלים הנטייה לצייתנות נמוכה ואילו איכות הזיכרון — גבוהה. האירועים שבהם נסיגות משטחים יצרו איומים אסטרטגיים על ישראל נחרטו היטב בזיכרון הקולקטיבי הישראלי. האירועים שיצרו את החששות הרווחים כל כך מנסיגה חזקים יותר מסמכותן של דמויות ביטחוניות הטוענות שאין סכנה אסטרטגית בנסיגה".
מאידך, דיווח גודמן שלאחר ראיון שנערך עמו ב"מקור ראשון" קיבל לתיבת הדואר האלקטרוני שלו "מבול של הודעות... בין היתר גם מרבנים מובילים ואישי ציבור, שהאשימו אותי בכך שאני אידאולוג שמאלני שמסווה את עצמו בתדמית של פילוסוף וחוקר רעיונות".
ההסכת "מפלגת המחשבות".
במרץ 2021 הופק הסכת מטעם בית אבי חי בשם "מפלגת המחשבות: הרעיונות הגדולים שמאחורי הפוליטיקה הישראלית" בהשתתפותם של מיכה גודמן ואפרת שפירא-רוזנברג המבוסס ברובו המוחלט על הספר, במהלך עשרות פרקים השניים דנים בנושאים שגודמן מעלה בספר ומציגים את תוכן הספר כדיון ושיחה של שניהם.
פרס הקולנוע של MTV
דניס תאצ'ר
סר דניס תאצ'ר (באנגלית: Denis Thatcher; 10 במאי 1915 - 26 ביוני 2003) היה איש עסקים בריטי ובעלה של ראשת ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר.
תאצ'ר לא בלט בפעילות ציבורית או התנדבותית כלשהי; הוא העדיף להעסיק את עצמו במועדוני הגברים והקריקט שלו, ולא אחת התייחס לאשתו כאל ה"בוס" שלו. הוא קיבל תואר "ברון" מטעם בית המלוכה הבריטי, תואר אותו נשא עד מותו ב-2003. הוא המעיט בראיונות פומביים והשתדל שלא להתערב בפעילותה של אשתו כראש ממשלת בריטניה, אך מתוקף מעמדם של בני הזוג תאצ'ר ומפאת כבודו של התפקיד אותו נשאה אשתו, הצטרף אליה לביקורים רשמיים מעבר לים ולאירוח של מנהיגים בדאונינג 10.
דניס פגש את מרגרט רוברטס כשהייתה מועמדת לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית בבחירות הכלליות ב-1951. הם התחתנו באותה שנה והכסף הרב שאותו צבר מעסקי נפט, אפשר לה להתמיד בקריירתה הפוליטית.
ראשית חייו.
דניס תאצ'ר נולד ברובע לואישהאם שבלונדון, כבן הבכור של לקת'לין בירד ותומאס הרברט "ג'ק" תאצ'ר, איש עסקים בריטי יליד ניו זילנד. בגיל שמונה נכנס תאצ'ר לבית ספר פרטי לתלמידים בני 7–13 בעיר בוגנור רג'יס שבמחוז מערב סאסקס. מאוחר יותר הוא למד בבית ספר "מיל היל". בבית ספר זה הוא הצטיין בקריקט, כחובט שמאלי. תאצ'ר עזב את מיל היל בגיל 18 כדי לפתח קריירת עסקים. הוא גם למד ראיית חשבון כדי לשפר את אחיזתו בעסקים, ובשנת 1935 מונה למנהל עבודה. הוא הצטרף לצבא המילואים (Territorial Army) של הממלכה המאוחדת זמן קצר לאחר ועידת מינכן, שכן היה משוכנע שמלחמה כלשהי קרבה ובאה, זאת לאחר שביקר עם אביו בגרמניה הנאצית.
בצבא.
במהלך מלחמת העולם השנייה, תאצ'ר שירת כלֵיטננט שני ברגימנט מערב קנט המלכותי של המלך של חיל ההנדסה המלכותי. הוא הועבר לשירות ברגימנט הארטילריה המלכותי ב-1 באוגוסט 1940. במהלך המלחמה הוא הועלה לדרגת קפטן. תאצ'ר שוחרר בשנת 1946. עם שחרורו הוא חזר לנהל את העסק המשפחתי. אביו מת בגיל 57, ב-24 ביוני 1943, כאשר תאצ'ר שהה בסיציליה. כיוון שתאצ'ר היה מחויב להישאר בצבא, הוא לא היה מסוגל להשתתף בהלווייתו של אביו.
הוא נשאר בצבא המילואים עד שהגיע להגבלת הגיל לשירות צבאי ב-10 במאי 1965.
נישואים.
דניס תאצ'ר התחתן פעמיים. הפעם הראשונה הייתה ב-1942 כאשר נישא דניס למרגרט דוריס קמפסון. נישואים אלה לא החזיקו מעמד והם התגרשו ב-1948. ב-1951 הוא נישא למרגרט רוברטס, אז חברת הפרלמנט של בריטניה.
מרגרט דוריס קמפסון.
ב-28 במרץ 1942 נישא תאצ'ר למרגרט דוריס קמפסון (23 בינואר 1918 - 8 ביוני 1996), בתו של לאונרד קמפסון, איש עסקים, בכנסיית סנט מרי שברובע בארנט. הם נפגשו ב"ריקוד קצינים" בבית גרוסנוור האוס שנה קודם לכן.