הרומאים, כצפוי, לא היססו להפעיל כוח צבאי מול תאודאס ומאמיניו. בפקודת פאדוס נשלחה למקום פלוגת פרשים, שכיתרה את החבורה במפתיע. רבים נהרגו והמונים נתפשו. תאודאס נפל בשבי וראשו נכרת מעליו. עונש העריפה, כעונשו של יוחנן המטביל, נועד, בדומה לתליה/לצליבה, לבוגדים בשלטון, ובמיוחד כלפי מי שחוששים ממנו מאוד ומבקשים להבטיח, שבשום פנים ואופן לא יטריד את הרומאים גם לאחר מותו.
תסמונת בריקט
הלשכה הבינלאומית למידות ומשקלות
פארק אדית וולפסון
פארק אדית וולפסון (ובקצרה: פארק וולפסון) הוא פארק בדרום מזרח תל אביב בין דרך השלום, דרך הטייסים ורחוב לה גוארדיה. הפארק ידוע גם בשמו הערבי גבעת בטיח, בגלל שתושבי סלמה גידלו בו בעבר אבטיחים.
מבנה הפארק.
הפארק קרוי על שם אדית וולפסון, אשתו של איש העסקים והפילנתרופ היהודי-בריטי אייזיק וולפסון. שניהם תרמו להקמת הפארק. הפארק ממוקם קרוב למפגש הערים תל אביב, גבעתיים ורמת גן והוקם על גבעת כורכר בגובה 57 מטרים, שנקראת גבעת בטיח, על שם האבטיחים שגידלו שם בעבר. ב-2002 פרסם איש הקולנוע יעקב גרוס, יחד עם רם זור, את הספר "גבעת בטיח - תל אהבהבים", הספר מספר את סיפורם של נערי שכונת יד אליהו שגדלו סביב הגבעה בשנות ה-60 של המאה ה-20, אז הייתה שטח פתוח בו גדלו עצי שקמה ושיחי צבר.
הפארק, ששטחו כמאה דונם, תוכנן על ידי אדריכלי הנוף יוסף סגל, צבי דקל וא. מילר. הפארק כולל משטחי דשא, עצים וצמחים שונים, מגרשי משחקים, שטחים לפיקניק ואגם מים קטן. בין העצים ישנם עצי שקמה עתיקים שהיו על הגבעה ושולבו בצמחיית הפארק עם עצים חדשים. הפארק נחנך באפריל 1976.
בראש הגבעה פסל סביבתי בשם "כיכר לבנה", עשוי בטון בצבע לבן המשלב צמחייה ועץ זית, אותו נבחר לתכנן האמן דני קרוון לכבוד מקימי העיר. מהגבעה ניתן לצפות מערבה אל העיר תל אביב ואל הים, ולכיוון מזרח, אל השפלה ואל הרי יהודה. הפסל נחנך ב-21 במרץ 1988.
בספטמבר 2011, הסתיים פרויקט שיקום של הפארק שכלל תיקון שבילי הבטון שנפגעו עם השנים משורשי השקמים, הוספת מערכת תאורה לאורך שבילי הגן, שדרוג מתקני המשחק בתוספת גומי והצללה. כמו כן שוקם האגם ושונתה לחלוטין שיטת הטיפול במים בו, מאגם מים מוכלרים לאגם אקולוגי עם צמחייה ודגה.
כיכר לבנה.
"כיכר לבנה" (1988) הוא פסל סביבתי עשוי בטון לבן המשתלב בצמחיית הפארק ותוכנן על ידי האמן דני קרוון לכבוד מקימי העיר תל אביב והעיר הלבנה. המיצב כולל מחוות שונות שמזכירות את נופי העיר בראשיתה ואת חיי התושבים. במרכז המיצב ממוקם מגדל תצפית בגובה 20 מטרים, אשר גודלו נקבע לפי מגדל אזעקה מפלדה שהיה במקום. לצד המגדל כיכר עם צורות גאומטריות הפונות לכיוון מזרח - מערב, וניצבות בקו רוחב אווירי מול שטחה של שכונת אחוזת בית. את המודל הראשוני הכין קרוון כבר ב-1977, והתכנון הראשוני היה להקים בפסגת הגן, מסעדה או בית קפה. אולם לקרוון הפריע הרעיון, שהגישה לנקודת תצפית זו תוגבל על ידי כך רק לבעלי האמצעים מבין הפוקדים את הגן, ועל כן הציע במקומם מגדל תצפית, ממנו יוכלו כל המבקרים להשקיף על הנוף. ב-1985 החלו הקמתו של הפסל, לאחר שנתקבלה תרומה להקמתו. קרוון עצמו ביצע את העבודה בהתנדבות. לאחר חנוכת הפסל הוצבה במקום שמירה למניעת ונדליזם
המבנים כוללים פירמידה שבצדה הדרומי פתח המאפשר כניסת קרן שמש הנעה על הרצפה ומגיעה לקו המסומן על הרצפה. פירמידה זו מדמה את האוהלים בהם התגוררו בשפת הים הפועלים שבנו את העיר. באתר ישנו אמפיתיאטרון שקוע, שמזכיר בריכות השקיה של פרדסים שהיו נפוצים מסביב לעיר. כיפה חצויה עם חלל פנימי ובין חלקיה עץ זית מאזכרת את נוף הדיונות בחולות מישור החוף, ומבנה ריבועי בקווים ישרים משתלב עם קווי העיצוב הישרים של הסגנון הבינלאומי.
כן כולל המיצב שקע בצורת חצי כדור, הפונה לכיוון דרום, ומשמש כשעון שמש ובפועל כמקום גלישה מבוקש. תעלת מים חוצה את הכיכר לכל אורכה ואת המדרגות. צבעם הלבן של כל המבנים מושפע מרעיון העיר הלבנה.
בשנת 2007 תבע קרוון מעיריית תל אביב-יפו לשמור על "כיכר לבנה" מפני ונדליזם או להרוס אותה, לקריאה הצטרף הפסל מנשה קדישמן. לטענתו על הערייה היה להציב שמירה של 24 שעות, לאחר שבמקום רוסס גרפיטי רב, הוא שימש כשירותים וסבל מריח שתן, מבקבוקים שבורים, מחבורות נערים אלימים שהמשתלטה על הכיכר בשעות מסוימות.
הערות שוליים.
ספויילר
פול לוקאס
פול לוקאס (אנגלית: Paul Lukas; 26 במאי 1895 - 15 באוגוסט 1971) היה שחקן אמריקאי-יהודי, זוכה פרס האוסקר.
ביוגרפיה.
נולד בשם פאל לוקאץ' (Pál Lukács) בבודפשט שבהונגריה למשפחה יהודית. בשנת 1927 הגיע להוליווד, לאחר קריירה מצליחה בקולנוע ובתיאטרון בגרמניה, אוסטריה והונגריה, כשעבד עם הבמאי מקס ריינהארדט. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון בשנת 1916 וכעבור שנה הופיע בסרטו הראשון. בהתחלה נהג לגלם רודף שמלות אלגנטי וחלקלק, אולם בהדרגה הוא נהייה לדמות הרשע. בשנת 1933 הוא נהייה לאזרח רשמי של ארצות הברית. היה מאוד עסוק בשנות השלושים, בו הופיע בסרטים כמו "גראמפי", סרט הבכורה של ג'ורג' קיוקור וב"נשים קטנות" של אותו הבמאי, "דודסוורת'" של ויליאם ויילר, על פי ספרו של סינקלר לואיס ו"הגברת הנעלמת" של היצ'קוק. אך תפקידו הגדול מכולם הגיע ב- 1943 ב"המשמר על הריין", בו כיכב לצד בטי דייוויס, וזכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. הוא גילם בסרט צייד נאצים, אותו תפקיד שגילם גם בתיאטרון שנתיים קודם לכן. תפקידו הידוע מכל היה ב"20,000 מיל מתחת למים", על פי ספרו של ז'ול וורן, בו גילם את פרופסור פייר ארונקס. מאז שנות החמישים התמקד לוקאס בהופעות בתיאטרון ובטלוויזיה ופחות בסרטי קולנוע.
ב-1965 שיחק בסרט לורד ג'ים בתפקיד סטיין. ב-1962 שיחק בסרט ענוג הוא הלילה וארבעת פרשי האפוקליפסה, ב-1963 שיחק בסרט עליצות באקפולקו לצידם של אלביס פרסלי ואורסולה אנדרס..
לבנה דנגל
היילה סלאסי
קרן-היסוד
יד בן-צבי
ניב
גל הירש
גַּל הירש (נולד ב-2 ביולי 1964, כ"ב בתמוז, ה'תשכ"ד) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים, איש עסקים, יזם וסופר. שירת כמפקד יחידת שלדג, מפקד בה"ד 1 ומפקד עוצבת הגליל במלחמת לבנון השנייה, עד לפרישתו בשנת 2006 בעקבות המלצות ועדת אלמוג. בשנת 2012 שב לשרת בצה"ל, ומונה לסגן מפקד מפקדת העומק, תפקיד שמילא עד 2015. הירש הוא נשיא חברת NEWSRAEL.
ביוגרפיה.
גל הירש נולד ליצחק ורחל וגדל בערד, בן לאחת ממשפחות המתיישבים הראשונים ביישוב. סביו משני הצדדים שירתו בהגנה. הוא למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד הגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב בעקבות מותו של בן דודו אמנון הַגֵּר הטייס באסון הנ"ד.
בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון (בהצטיינות) מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
שירות צבאי.
בשנת 1982 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת צנחנים. עם סיום קורס קצינים שירת כמפקד צוות בבה"ד 1 לפני שחזר לחטיבת הצנחנים, לתפקיד מפקד צוות בסיירת הצנחנים. כמפקד צוות פעל עם חייליו בגזרת איו"ש ודרום לבנון. במהלך מבצע צינור חשמל הוביל הירש את צוותו בסמוך לכפרים יאטר וכפרא. הכוח התגלה, והירש וצוותו לחמו במחבלים תחת אש מרגמות ובסיוע מסוקי קרב ולעת ערב ניתקו מגע ושבו לשטח ישראל. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 202 של הצנחנים ובבה"ד 1. במאי 1988, כשעמד להתמנות למפקד הפלחה"ן בחטיבה, וכבר היה בחפיפה עם המ"פ הקודם, רוני אלשיך, השתתף במבצע חוק וסדר כמפקד כוח עצמאי, והוביל את חייליו בלחימה בתעלות הקשר וכנגד העמדות המבוצרות שבנו המחבלים בכפר. במבצע הרגו הצנחנים עשרות מחבלי חזבאללה בעוד שלצה"ל היו שלושה הרוגים.
ב-1990 שימש כסגנו של מפקד יחידת שלדג, בני גנץ. בהמשך פיקד על גדוד 202 של הצנחנים. באפריל 1993, בתפקידו זה, פיקד על מבצע "נערת חלומות" ללכידת ראשי החמאס בעיר שכם.
ב-1993 מונה למפקד שלדג. באחד המבצעים עליהם פיקד הוביל כוח של לוחמי שלדג במבצע עומק בלבנון, מבצע שכמעט והסתיים בהדחתו מצה"ל. הוא פעל עם כוח קטן שחדר לבסיס חזבאללה, ומשהתגלה איחור בלוח הזמנים סירב לסגת מבלי לבצע את המשימה כפי שדרשו ממנו מפקדיו. הירש אף ניתק את מכשיר הקשר, כדי להשלים את המשימה מבלי שיוכלו לתת לו פקודה מפורשת לסגת. הכוח הצליח לבצע את המשימה וחולץ מלבנון מבלי שהתגלה. על הירש נמתחה ביקורת קשה מצד הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק, אך הוא גם חלק לו שבחים על אומץ הלב שגילה. במהלך פיקודו על היחידה קיבלה שלדג שני פרסי רמטכ"ל, וכן צל"ש יחידתי על תעוזה במבצעים עלומים, בין היתר במבצע ענבי זעם. הירש חיבר את המנון היחידה.
בשנת 1997 מונה לקצין אג"ם של אוגדת איו"ש. באותה תקופה התכוננה האוגדה לאפשרות של עימות צבאי עם הרשות הפלסטינית ומנגוני הביטחון שלה, על רקע אירועי מנהרת הכותל ב־1996. במסגרת שירותו נפצע קשה בפניו ופלג גופו הימני שותק, לאחר שפלסטינים רסקו את מכוניתו באמצעות סלע שזרקו מגשר ביר זית. הירש עבר תהליך שיקום ארוך שנמשך כשנה בסיומו נקבעה לו נכות לצמיתות. לאחר השיקום שב לשרת ומונה למפקד חטיבת בנימין.
ב-1999 שימש מפקד חטיבת בנימין. בתקופה זו זכתה החטיבה בשני פרסי רמטכ"ל. כמח"ט בנימין החליט, בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה, על סגירת כביש 443 לתנועת פלסטינים והגדירו כנתיב קריטי-מאובטח לירושלים. החלטתו בוטלה בהוראת בג"ץ בדצמבר 2009.