במכון פועל ארכיון הפתוח לקהל, ספריה וחדר קריאה בספרי העיון, חנות ספרים ומחלקה גנאלוגית, המסייעת בחיפוש מידע על משפחות מיהדות פולין בארכיון המכון וממקורות רבים אחרים.
מ-1995 עד 2006 היה פרופסור פליקס טיך מנהל המכון ההיסטורי היהודי.
ב-2011, פאבל שפיבאק (Paweł Śpiewak) , פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת ורשה ופוליטיקאי לשעבר, היה מועמד לתפקיד מנהל המכון היהודי ההיסטורי על ידי בוגדן זדרוייבסקי , שר התרבות והמורשת הלאומית. שפיבאק זכה בתפקיד והוא מנהל את המכון עד היום (2018).
הלגיון השלישי אוגוסטה
הלגיון השלישי אוגוסטה (בלטינית: Legio III Augusta) היה לגיון רומאי, אשר הוקם בשנת 43 לפנה"ס בידי אוקטביאנוס, והיה פעיל לפחות עד המאה ה-4.
היסטוריה.
תקופת הרפובליקה.
הלגיון גויס בשנת 43 לפנה"ס בידי הקונסול גאיוס ליוויוס פאנשה ואוקטביאנוס (לימים הקיסר אוגוסטוס). הלגיון לחם לצד אוקטביאנוס במלחמת האזרחים של רוצחי יוליוס קיסר, אולם היסטורית השירות המדויקת שלו מבוססת על השערות בלבד. ייתכן שהשתתף גם בקרב פיליפי בשנת 42 לפנה"ס, וככל הנראה הוא השתתף במערכה של אוקטביאנוס כנגד סקסטוס פומפיוס בסיציליה. בשנת 36 לפנה"ס נלחם אוקטביאנוס בלפידוס באפריקה, וכנראה הלגיון השלישי לקח חלק במערכה כי ידוע שהוא היה מוצב באפריקה לפחות משנת 30 לפנה"ס.
תקופת הקיסרות.
בין השנים 17–24 לספירה, הלגיון השלישי השתתף בדיכוי המרידה של טאקפארינס בנומידיה. בתקופה זו, מפקד הלגיון השלישי היה הפרומגיסטראט של הפרובינקיה אפריקה, וכך היה הלגיון השלישי ללגיון היחיד בצבא הרומי אשר מפקדו היה גם חבר סנאט. ייתכן שההיסטוריון מרקוס ויליוס פטרוקולוס היה מפקד הלגיון לזמן מה. הקיסר קליגולה סבר שמסוכן מדי שסנאטור יפקד על לגיון, ולכן שינה את התקן. בתקופתו של נירון, פיקד על הלגיון לוקיוס קלאודיוס מקר, אשר התנגד לנירון ותמך במרד של גלבה. מקר אף סחף אחריו גם את הלגיון הראשון מקריאנה ליבראטריקס כאשר גלבה עלה לשלטון בשנת 69, הוא חשש מאלו שהעלו אותו לשלטון, והורה בחשאי על רציחת שני מפקדי הלגיונות. במהלך מלחמת האזרחים הידועה כשנת ארבעת הקיסרים, תמך הלגיון השלישי בתחילה בוויטליוס, אולם לאחר מכן העניק את תמיכתו לאספסיאנוס. עם זאת, הוא לא לקח חלק בקרבות. הלגיון השלישי נותר באפריקה במשך שנים רבות, והשתתף בדיכוי מרידות שונות של מקומיים. יחידות משנה של הלגיון נשלחו לסוריה בשנת 115, וסייעו לקיסר טראיאנוס במערכתו כנגד האימפריה הפרתית. בין 132–136 לקחו חלק יחידות של הלגיון בדיכוי מרד בר כוכבא בארץ ישראל. שלושים שנה לאחר מכן השתתפו יחידות משנה של הלגיון גם במסעותיהם למזרח של לוקיוס ורוס וקרקלה.
בשנת 175 העביר מרקוס אורליוס חלק מחיילי הלגיון להונגריה כדי להשתתף במלחמות כנגד המרקומנים. אותם חיילים סופחו לאחר מכן אל הלגיון השני אדיוטריקס אשר ספג אבדות קשות. הלגיון השלישי השתתף ככל הנראה במלחמת האזרחים שפרצה בשנת 193 עם רציחתו של הקיסר פרטינקס, וצידד בספטימיוס סוורוס אשר הוכתר כקיסר מאוחר יותר. הנחה זו מבוססת על כך שסוורוס העניק ללגיון את הכינוי "פיא וינדיקס" (Pia Vindex - "הנוקם הנאמן"). עם זאת, אין לכך עדות נוספת. בתקופתו של סוורוס, השתתפו חיילי הלגיון בבניית מבצרים רבים בנומידיה, אשר חלקם קיימים עד ימינו. במלחמת האזרחים בשנת 238 הידועה כשנת ששת הקיסרים, צידד הלגיון במקסימינוס, ונלחם כנגד גורדיאנוס הראשון ובנו גורדיאנוס השני. המלחמה הסתיימה בניצחונו של גורדיאנוס השלישי, אשר היה נכדו של גורדיאנוס הראשון ואחיינו של גורדיאנוס השני. גורדיאנוס הורה על פירוק הלגיון השלישי עוד באותה שנה (238). חמש עשרה שנים מאוחר יותר, הוקם הלגיון השלישי מחדש בהוראתו של הקיסר ולריאנוס. ולריאנוס אף העניק ללגיון את הכינוי "איטרום פיא איטרום וינדיקס" (Iterum Pia Iterum Vindex - "שוב נאמן, שוב נוקם"). הלגיון השתתף בקרבות כנגד "חמשת העמים" - פדרציה של שבטים ברברים אשר התנגדה לשלטון הרומי באפריקה. המאבק נמשך עד 260, התחדש בשנת 289, והמרד דוכא סופית רק בשנת 297. הלגיון נעלם מהרשומות לקראת סוף המאה ה-4 ותחילת המאה ה-5.
סמלי הלגיון לאורך השנים היו גדי ופגסוס.
רצח באוריינט אקספרס (פירושונים)
יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה
יוהאן פרידריך השני, דוכס סקסוניה (בגרמנית: Johann Friedrich II. Herzog von Sachsen; 8 בינואר 1529 – 19 במאי 1595), היה דוכס סקסוניה בין השנים 1554–1566.
ביוגרפיה.
יוהאן פרידריך נולד ב-8 בינואר 1529 בטורגאו שהשתייכה לנסיכות הבוחר מסקסוניה, ליוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולזיבילה מקלווה, בתם של יוהאן השלישי, דוכס קלווה ומריה מיוליך-ברג.
בשנת 1547 ויתר אביו יוהאן פרידריך מסקסוניה על תואר הנסיך הבוחר לאחיינו מוריץ מסקסוניה, בעקבות המלחמה השמלקלדית, וקיבל את התואר דוכס סקסוניה. לאחר מותו פוצלה הדוכסות בין האחים; יוהאן פרידריך השני קיבל את אזור אייזנך וקובורג, יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את אזור ויימאר, ואילו יוהאן פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את אזור גותה. בשנת 1554 ניסה יוהאן פרידריך השני להחזיר לידיו את נסיכות הבוחר מסקסוניה, אולם הובס בשנת 1556 ונאלץ לוותר על התואר נסיך בוחר. לאחר מכן הסתכסך יוהאן פרידריך עם מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1563 תקף מפקד צבאו גנרל וילהלם פון גרומבאך את וירצבורג, ועל אף דרישות מצד הקיסר סירב לפנות את העיר. לאחר מכן זמם יוהאן פרידריך לרצוח את אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ובשל כך הוטל עליו חרם קיסרי, וצבא נסיכות הבוחר מסקסוניה פלש לאדמותיו. לאחר מצור על העיר גותה נפלו יוהאן פרידריך ופון גרומבאך בשבי. פון גרומבאך הוצא להורג לאחר עינויים רבים בשנת 1567, ואילו יוהאן פרידריך נכלא עד מותו, ואחיו יוהאן וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר קיבל את נחלותיו. בשנת 1572 סייע יוהאן וילהלם לשארל התשיעי, מלך צרפת במאבקו נגד ההוגנוטים, ובעקבות כך סייע מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחייניו - בניו של יוהאן פרידריך השני לתבוע את חלקם בירושה, ואכן הדוכסות פוצלה שוב בין יוהאן וילהלם לבין בניו של יוהאן פרידריך יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנך.
ב-19 במאי 1595 מת יוהאן פרידריך בכלאו שבארמון שטייר, ונקבר בקובורג בקבר שבנה בנו יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג לו ולאשתו.
משפחתו.
ב-26 במאי 1555 התחתן יוהאן פרידריך עם אגנס מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה, שהייתה נשואה קודם לכן למוריץ, הנסיך הבוחר מסקסוניה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
ב-12 ביוני 1558 התחתן יוהאן וילהלם עם אליזבת, רוזנת פפאלץ-זימרן-שפונהיים, בתם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומריה מברנדנבורג-קולומבאך. ממנה היו לו 4 ילדים:
הוועדה ההיסטורית היהודית
הוועדה ההיסטורית היהודית (בפולנית: Centralna Żydowska Komisja Historyczna) הייתה ועדה ראשונה מסוגה, שהוקמה בפולין עוד בעיצומה של השואה, לשם המחקר ההיסטורי של קורות היהודים בפולין, לפני השואה ובמהלכה. הוועדה הוקמה ב-1944 וב-1947 הוחלפה על ידי המכון ההיסטורי היהודי.
הקמה.
הוועדה ההיסטורית היהודית הוקמה באוגוסט 1944 על ידי הוועד המרכזי של יהודי פולין בלובלין ששוחררה כחודש לפני כן על ידי הצבא האדום. בכינוס היסוד של הוועדה הורכב שאלון שנועד לגביית עדויות מהניצולים. בנובמבר 1944 מונה פיליפ פרידמן לראש הוועדה. בין חברי הוועדה המדעית היו פרידמן, יוסף קרמיש ורחל אוירבך, לימים ממייסדי וממנהלי ארכיון יד ושם ומבכירי יד ושם.
מטרות.
הוועדה ביקשה לחקור את תולדות יהודי פולין בתקופת הכיבוש הגרמני של פולין , לפרסם חומר, לכתוב מחקרים מדעיים על השואה ויהודי פולין, וכך ללמד בקרב יהודים ופולנים את תולדות הכיבוש הגרמני ואת שואת יהודי פולין. הוועדה ביקשה לערוך מפגשי מחקר, הרצאות ודיונים של אנשי מקצוע וכן של הציבור הרחב. עוד ביקשה הוועדה לקיים תערוכות ולהתקשר עם מוסדות העוסקות בנושא.
השראה והמשך פעילות.
במרס 1945 עברה הוועדה ללודז'. בתחילת 1945, בהמשך לפעילות הוועדה, הוקמו ועדות היסטוריות אזוריות בקרקוב, ורשה, ביאליסטוק, קטוביץ ויישובים נוספים בהם נאספו יהודים ששרדו את השואה או ששבו מברית המועצות. בין החומרים שאספה הוועדה היו חומרי ארכיון שהתגלו בגטאות שונים. אחד הארכיונים הבולטים היה הארכיון והכרוניקה של גטו לודז', שחלקים ממנו ניצלו על ידי נחמן זונאבנד, מאסירי הגטו, בתקופת חיסולו של גטו לודז' בקיץ 1944, ונחשפו לאחר השחרור.
הוועדות ההיסטוריות האזוריות אספו חומר על המדיניות הגרמנית כלפי היהודים, הגטאות ומחנות הריכוז וההשמדה, גורלם של יהודים במסתור, בזהות שאולה ובשורות הפרטיזנים ועוד. זאת במקביל לפעילות היסטוריונים פולנים שעבדו בוועדה העליונה לחקר פשעי המלחמה הנאציים בפולין, ועדה אותה ייסדה ממשלת פולין ב-1945.
פירוק.
פעילותה של הוועדה ההיסטורית הובילה להקמתו של המכון ההיסטורי היהודי בוורשה באוקטובר 1947. עם הקמת המכון פורקה הוועדה וחומריה נמסרו אליו.
התנועה לעצירת הנסיגה מסיני
התנועה לעצירת הנסיגה מסיני הייתה תנועת מחאה נגד פינוי חצי האי סיני במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
רקע.
לאחר כיבוש חצי האי סיני במלחמת ששת הימים, הקימה ישראל מספר יישובים בסיני, כשהגדול מביניהם היה ימית. בנוסף הוקמו מספר בסיסי צבא ושדות נפט.
ב-17 בספטמבר 1978 נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים.