החברה מאורגנת בקְלֶנִים המבוססים על יחסי משפחה, על בסיס הורות נשית (כלומר אמא, צאצאיה, צאצאי צאצאיה, אחיותיה וצאצאיהן). נשים חיות בבית אמם ולא עוברות לבתי בני זוגן. בחברה מטריארכלית הנשים עומדות בראש החברה ושולטות באמצעי הייצור, חלקן גם מטריליניאליות, כלומר שושלת בין-דורית של נשים ובנותיהן אשר הבעלות על אמצעי הייצור עוברת בה בירושה.
בחברות המטריארכליות מקיימים נישואים בין קְלֶנִים שונים בתוך הכפר או עם קלנים מכפרים שכנים כך שקשר דם קיים בין כל המשפחות המטריארכליות באזור. לאחר הנישואין הגבר בא לישון אצל האישה, אך לא עובר לגור אצלה, אלא נשאר לגור אצל אמו ומחויב לעבוד את אדמתה בהמשך חייו. לאבהות ביולוגית אין כל משמעות: האימהות מגדלות את הילדים בלי כל התחשבות באבא הביולוגי שלהם. הגברים מגדלים את הילדים של אחיותיהם. אלה חברות לא היררכיות, אופקיות, של קרבה משפחתית על פי השושלת האימהית.
מבנה פוליטי וקבלת החלטות.
תהליך קבלת ההחלטות הפוליטיות מתבצע באופן פְרַקְטָלִי של מעגלים מתרחבים: בתוך הקְלֶן מתבצעת החלטה בהסכמה במעגל המכיל את כל הקלן. המבנה של מועצת הכפר מורכב משליחי הקלנים, והשליחה היא בדרך כלל הסבתא המבוגרת בקלן. השליחה רשאית לייצג רק את מה שבני הקלן שלה כבר הסכימו עליו, ובשום פנים ואופן לא ניתן לה לקבל החלטות שלא הוסכמו על ידי שולחיה. אין החלטות בכפר שאינן מוסכמות על כל הכפר. במקרה של חוסר הסכמה חוזרים לשולחן הדיונים. קיימות גם מועצות אזוריות בין-כפריות. גם גברים נשלחים לייצג את הקלנים ובמיוחד בוועידות בין-כפריות אשר ההשתתפות בהן דורשת לצאת ממשק הבית לכמה ימים. נשים הן מקבלות ההחלטות המרכזיות, אך כל המבוגרים משתתפים בקבלת ההחלטות עד להגעה להסכמה. אין צבירה של כוח ואין שליטים. נוצר מצב חברתי שבו המערכת אינה מדכאת את הפרט.
מבנה תרבותי.
מבחינת השקפת העולם, יש בחברות המטריארכליות אמונה עמוקה בלידה מחדש. החיים והמוות נתפשים כחוזרים על עצמם שוב ושוב במחזור הישות. הרעיון של לידה מחדש הוא קונקרטי: פירושו לחזור לתוך אותה חמולה, לכן הקְלֶנִים מטפחים פולחנים חזקים של אמהות ואבות קדמונים, והילדים נתפשים כאבות ואמהות קדמוניים שנולדו מחדש. הם סוגדים לאמא אדמה ולאלת היקום; העולם כולו נתפש כאלוהות נשית. מאחר שהכול קדוש, הכול בחיים הוא חלק ממערכת סמלים. אם כן, אלה חברות פולחניות המקיימות את תרבות האלילה. כל אישה מאמינה שאחרי מותה היא תיוולד מחדש; מחזוריות החיים והמוות והמחזוריות של הטבע הן חלק מעולם האמונות והסמלים ההיולי והראשוני אשר מהווה מעין דת. האם הקדומה היא המניעה את גרמי השמיים ובוראת החיים. הקיום האנושי הוא המשך ישיר למעגליות החיים והטבע, וההפרדה בין הטבע לתרבות היא טעות פטריארכלית. בפרספקטיבה המטריארכלית מוות מוביל לחיים, וחיים מובילים לטוב, התכתשות בין טוב לרע איננה קיימת, אין יחס לאף סוג / מין כחלש יותר או חזק יותר. אין דואליות של טוב ורע באותו הסמל. הקדושה מפוזרת במרכיבי חיים שונים: כל דבר מסמל משהו, כל בית הוא קדוש, כל מעשה ביום יום הוא בעל משמעות קדושה.
מבנה כלכלי.
כלכלתן של חברות מטריארכליות מבוססת על חקלאות זעירה וסחר חליפין. בעבר החקלאות הייתה בעיקרה גידול פירות וירקות בגינות, אך במאה האחרונה ישנה גם חקלאות שלחין. הנשים הן הבעלות של האדמה, כלומר, יש להן שליטה על אמצעי היצור. התוצר מחולק על פי מערכת שוויונית, שפועלת בדומה לחלוקה תוך משפחתית, כולם נהנים יחד מהתוצר. עקרונות השיתוף והשוויון פועלים באופן מודע. היתרונות והחסרונות הקשורים בקניית סחורות מושפעות מחוקים חברתיים: אם העושר מתחיל להתפתח אז מתבצעת חלוקה מחדש ביוזמת המתעשרות וזאת באמצעות חלוקת משאבים. לדוגמה: אירועים בהם השבט שקיבל הכי הרבה יבול מארח את הפסטיבל ומחלק בו את העודפים. אין צבירה של סחורות. הערך המוביל את הפעולות הכלכליות השונות, ומקביל לתחרותיות בעולם המודרני, הוא הנתינה.
מלכי בלגיה
מלכי בלגיה מבית סאקסה-קובורג-גותה הם ראשי המדינה משנת 1831 ואילך.
בשנת 1830 מרדו הבלגים בהולנדים, ובלגיה זכתה בעצמאות. הבלגים רצו להכתיר את בנו של מלך צרפת למלכם, אך אביו סירב. לפיכך, בחרו הבלגים בנסיך אחר - לאופולד סאקסה-קובורג-גותה. ב-21 ביולי 1831, יום העצמאות הבלגי, הוכתר הנסיך כלאופולד הראשון, מלך הבלגים.
מלך בלגי שעולה על כס המלוכה משנה את שמו רשמית לשם שמשמעו "של הבלגים". (der Belgen, des Belges או der Belgier).
שפת יהודי ההרים
רוהנו
רוּהְנוּ (באסטונית: Ruhnu, בשוודית ובגרמנית: Runö, בלטבית: Roņu sala) הוא אי אסטוני וגם נפה במחוז סארה. הוא ממוקם במפרץ ריגה בים הבלטי. עד שנת 1944 היו רוב תושבי האי דוברי שוודית והאי נקרא בפיהם רונה (Runö).
נפת רוהנו.
שטחה של נפת רוהנו 12 קמ"ר, זו הנפה הקטנה ביותר באסטוניה.
רוהנו מרוחקת בקו אווירי 40 קילומטרים מלטביה ו-96 קילומטרים מפרנו.
באי יש רק כפר אחד ואוכלוסייתו מונה כ-100 תושבי קבע בלבד.
נפת רוהנו היא המקום המיושב ברציפות המבודד ביותר באיחוד האירופאי.
היסטוריה.
הממצאים הארכאולוגיים העתיקים ביותר ברוהנו, שמשוער כי הם קשורים לציד כלבי-ים עונתי, מתוארכים ל-5000 לפנה"ס בערך. עת הגעת הסקנדינבים הקדומים לרוהנו ותחילתו של יישוב שוודי קבוע אינה ידועה. היא כנראה התחילה אחרי המאה ה-13, שכן אז נכפתה הנצרות על תושבי מפרץ ריגה בידי המסדר הטבטוני.
הפעם הראשונה בה הועלתה רוהנו ואוכלוסייתו דוברת השוודית לכתב הייתה במכתב שנשלח בשנת 1341 על ידי בישופ קורלנד, הנותן אישור לתושבי רוהנו לחיות ולנהל את נכסיהם על-פי החוק שוודי.
משנת 1621 עד שנת 1721 הייתה רוהנו שייכת לממלכת שוודיה, ולאחר מכן לאימפריה הרוסית עד מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1644 נבנתה כנסייה מעץ ובניית הצריח שלה הסתיימה ב-1755.
אוכלוסיית האי הייתה מבודדת ביותר ונישואי קרובים היו נפוצים בקרבה.
ב-1877 הובא לאי מגדלור שיוצר בצרפת ועוצב בידי גוסטב אייפל. המגדלור הוקם בנקודה הגבוהה ביותר באי.
בשנת 1915, נכבש האי בידי הקיסרות הגרמנית, עד שנת 1918.
בשנת 1919, לאחר סיום המלחמה, חרף ניסיונות מקומיים להצטרף מחדש לשוודיה, וטענות טריטוריאליות של לטביה, הסכימו בני האי להצטרף לאסטוניה שזה עתה הוקמה.
על-פי מפקד אוכלוסין משנת 1934, התגוררו באי 282 נפשות, מתוכם 277 שוודים ו-5 אסטונים אתנים.
במלחמת העולם השנייה, רוהנו, יחד עם שאר אסטוניה, נכבשה תחילה בידי ברית המועצות (1940 עד 1941) ואחר כך בידי גרמניה הנאצית (1941 עד 1944). בנובמבר 1943, 75 מבני האי נטשו אותו ועברו לשוודיה. ב-4 באוגוסט 1944, זמן קצר לפני הכיבוש הסובייטי השני, כל התושבים שנשארו על האי, פרט לשתי משפחות, ברחו באונייה לשוודיה.
במהלך השלטון הסובייטי אוכלס האי מחדש בידי אסטונים אתנים בעיקר מן האיים קיהנו וסארמאה, וגם שירת בסיס צבאי סובייטי. מספר התושבים מעולם לא עבר את ה-400.
בשנות השבעים, אחרי שסופה פגעה ברוהנו, רוב התושבים יושבו במקומות אחרים בברית המועצות ובשוודיה.
אחרי שאסטוניה קיבלה מחדש את עצמאותה בשנת 1991, כל המבנים, השטח והנכסים הוחזרו לבעליהם המקוריים לפני הכיבוש הסובייטי או לצאצאיהם, אשר במקרה של רוהנו, התגוררו ברובם בשוודיה. אף על פי שרובם לא חזרו לאי, הם עדיין מבקרים לעיתים בארץ אבותיהם.
רוהנו כיום.
לאי יש מנחת מטוסים קטן. בחורף יוצאת טיסה בשבוע מקורסארה ומפרנו לרוהנו. בקיץ יוצאות שתי טיסות בשבוע.
משני יעדים אלה יש גם שירות מעבורות.
רק תושבי הקבע באי רשאים להשתמש ברכב מנועי, על תיירים אסורה הכניסה ברכב מנועי.
מבנה כנסייה מאבן שהוקם ב-1912 משמש כיום לתפילה.
באי ישנו זן כבשים ייחודי המשמש להפקת צמר.
פרשת הדוב.
באביב 2006 דווח על כך שדוב במשקל של כ-150 קילוגרם צף על גבי קרחון ממפרץ ריגה והגיע לרוהנו. הסיפור עורר עניין רב בתקשורת האסטונית והלטבית. בזכות הגעתו של הדוב הגיעו גם תיירים רבים מן הרגיל, מתוך תקווה לצפות בו. הדוב לא נתפס והרשויות מניחות שהצליח לעזוב את האי ולחזור ללטביה.
בית הקברות של חומת הקרמלין
בית הקברות של חומת הקרמלין (רוסית Некрополь у Кремлёвской стены) הוא בית קברות השוכן בצידה המערבי של הכיכר האדומה בצמוד לחומה המקיפה את הקרמלין, בו קבורים אנשי מפתח מהתקופה הסובייטית ברוסיה.
היסטוריה.
הקבורה הראשונה בבית הקברות התבצעה ב-10 בנובמבר 1917. 238 אנשי "המשמרות האדומים" שמתו במהפכה הרוסית נקברו בשני קברי אחים. בסתיו 1919 נקבר המזכיר של סניף מוסקבה של המפלגה הקומוניסטית, ולדימיר זגורסקי, וכן מספר קורבנות אחרים של פעולת טרור שבוצעה על ידי הסוציאליסטים המהפכניים השמאלנים ב-25 בספטמבר. הקורבנות של הפיצוץ בבניין במוסקבה - שר התקשורת, שר הדואר, עיתונאי אמריקאי, שני דיפלומטים ואחרים נקברו גם הם בבית קברות זה.
ב-1924 הוקם המאוזוליאום של לנין במרכז בית הקברות של חומת הקרמלין. ברבות השנים, מאחורי המאוזוליאום, לרגלי החומה, נקברו יעקב סברדלוב, פליקס דזרז'ינסקי, מיכאיל פרונזה, מיכאיל קלינין, אנדריי ז'דאנוב, יוסיף סטלין, קלימנט וורושילוב, סמיון בודיוני, מיכאיל סוסלוב, ליאוניד ברז'נייב, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו. בבית הקברות קבורים גם מדינאים, אנשי צבא, מדע (ביניהם סרגיי קורוליוב), אמנות וקוסמונאוטים שנספו בתאונות חלל (ביניהם יורי גגארין וצוותי סויוז 1 וסויוז 11).
ב-1967 הוקמה אנדרטה בשם "קבר החייל האלמוני" בגן אלכסנדר, הנמצא בסמוך לבית הקברות, לאורך החומה המערבית של הקרמלין.
לאחר קריסת ברית המועצות הוצב בקבר זה משמר כבוד המתחלף אחת לשעה.