ארכף צפון-אפריקני (שם מדעי: "Petrosaltator rozeti") הוא מין ממשפחת הארכפיים החי בצפונה של אפריקה במרוקו, תוניסיה, אלג'יריה ולוב, והוא היחיד מבני קבוצת אפרותריה המצוי שם. בעבר השתייך לסוג ארכף, אך החל מ-2016 הוא משויך לסוג יחידי (Petrosaltator).
הארכף הוא דמוי-חדף קטן ביותר בעל אף מוארך וכפוף ורגליים גדולות מאוד העוזרות לו לנתר.
הוא חי באזורי שיחים עשבוניים ובמדבריות שונים. הוא מצוי בקרבה למאורתו כל הזמן ומחפש חרקים ויצורים קטנים נוספים למאכל. הוא חייב לאכול כל העת. עם זאת הוא יכול שלא לשתות כמעט.
הארכפים עומדים על המשמר מפני טורפים ובורחים מפניהם בנתיבים בצמחייה בצורה עקלתנית ומבלבלת.
הארכפים נפוצים בתחום מחייתם ולא נשקפת להם סכנה.
ארכף סלע מערבי
ארכף סלע מערבי (שם מדעי: Elephantulus rupestris) הוא מין יונק קטן ממשפחת הארכפיים.
הארכפים הם יצורים קטנים דמויי חדף אך שייכים לקבוצה נפרדת הקרויה חדפי פיל. הם בעלי אף מוארך מעט וכפוף עם שערות חישה וכן אוזניים ועיניים גדולות. הרגליים שלהם גדולות והם יצורים מהירים ביותר.
הארכפים נפוצים בטבע בדרום אפריקה, נמיביה ואולי גם באנגולה ובוצוואנה. הם חיים במאורות בערבות עשב טרופיות ואזורים סלעיים יבשים.
הארכפים פגיעים לטורפים רבים ויודעים לנוע במהירות כדי לברוח מפניהם בנתיבים עקלתונים בצמחייה. הם בודקים את תחזוקת השבילים בצמחייה באמצעות פינוי זרדים שנפלו שם. השביל מספק להם גם מקום לאכול משום שהוא מושך חרקים קטנים כמו פרפרים וחגבים למאכל.
ארכף הסבך
ארכף הסבך (שם מדעי: "Elephantulus intufi") הוא מין של יונק קטן ממשפחת הארכפיים המצוי בדרומה של אפריקה.
הארכף בעל אוזניים ועיניים גדולות ואף ארוך ומעט כפוף המכיל שערות חישה. צבעו של ארכף זה צהוב-אפור עם זנב ורדרד. הרגליים גדולות ואיתן הוא נע במהירות קדימה.
הארכף חי באזורים שחונים ויבשים בסוואנות טרופיות ובאזורים יבשים יותר כולל מדבריות, אך נפוץ בעיקר באזורי שיחים. הוא חי בדרום אפריקה, אנגולה, בוצוואנה ונמיביה.
ארכפים אלה מוצאים את מזונם ואת ביתם בין השיחים, וכשטורפיהם הרבים בסביבה הם בורחים בנתיב מהיר ועקלתוני בין השיחים בשבילים מסומנים. הם טורפים חרקים קטנים שונים.
כמו מרבית בני המשפחה הם לא מאריכים ימים בשבי.
ארכף סומאלי
ארכף (סוג)
ארכף (שם מדעי: Elephantulus) הוא הסוג הגדול ביותר במשפחת הארכפיים. הוא כולל מינים קטנים המזכירים חדפים בעלי אף מוארך ודמוי חדק, אך בעל שערות חישה ארוכות. הארכפים הם קרוביהם הרחוקים של הפילים ושל השנבוב, אך קטנים מהם בהרבה ועם תוחלת חיים פעלתנית וקצרה.
הם ניזונים בעיקר מחרקים קטנים והמינים הגדולים ביותר גם מחולייתנים קטנים. הם מומחים בריצות ובקפיצות והם מתרוצצים מסביב לשבילים קבועים.
מינים.
המין ארכף צפון אפריקני ("E. rozeti") הועבר לסוג היחידי "Petrosaltator".
ארכף ארבע אצבעי
ארכף ארבע אצבעי (שם מדעי: "Petrodromus tetradactylus") הוא מין יחיד בסוגו במשפחת הארכפיים, בעל ארבע אצבעות ברגליו.
מאפיינים.
הארכף הארבע אצבעי קטן יותר מקרוביו ובעל פרווה עבה בצבע חום חיוור עד חום כהה עם סימנים לבנים סביב העיניים וכמה פסים רחבים על הגב. הוא בעל אף ארוך וכפוף המרחרח כל הזמן את הסביבה ומסביב לו ישנם שערות ארוכות. לארכף יש גם עיניים גדולות עם פסים לבנים סביבם ואוזניים גדולות. כמו רוב הארכפים גם חדף זה מסוגל לנוע בזריזות בעזרת רגליו הגדולות. אורכו הממוצע 10–30 ס"מ והזנב 8–25 ס"מ. המשקל הממוצע הוא 45–540 גרם.
ארכף זה חי במרכז ודרום מזרח אפריקה במדינות: אנגולה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, מלאווי, מוזמביק, דרום אפריקה, טנזניה, זמביה, זימבבואה ונמיביה. הם נפוצים ביותר יחסית למיני הארכפים והם חיים ביערות, מורדות הרים, שפלות, ערבות עשב וסוונות לחות.
הארכפים אוכלים חסרי חוליות קטנים שהם מוצאים כמו חגבים, תולעים, פרפרים, נמלים וטרמיטים וכן גם זרעים. הם ישנים בלילות מתחת לסבכים צפופים בהם הם בטוחים יחסית.
הם פגיעים ביותר לטורפים כמו נחשים, עופות דורסים ויונקים טורפים כמו חתולים. להגנתם הם מסתמכים על מהירות גבוהה.
צ'רוון
צ'רוון (בבלארוסית: Чэрвень, צ'רוויין; ברוסית: Червень; בפולנית: Czerwień, צ'רוויין) היא עיירה במחוז מינסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
העיירה נוסדה בשם איהומן (בבלארוסית: Ігумен, ברוסית נהגה "איגומן") והיא נזכרת לראשונה בשנת 1387, בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא. בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, והפכה למרכז מחוז. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוקמה באזור הרפובליקה הבלארוסית העממית, אך היא נכבשה תוך זמן קצר על ידי ברית המועצות. ב-1923 הסובייטים שינו את שם העיירה לצ'רוון.
יהודי צ'רוון.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,800 יהודים, קרוב למחצית תושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיירה בית ספר יידי.
ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה תוך חודש 139 יהודים. בסתיו 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו צר שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי יישובי הסביבה. מעת לעת רצחו שוטרים בלארוסים יהודים מהגטו.
ב-1 בפברואר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ובלארוסים, ורצחו את בין 1,400 ל-1,800 היהודים שנותרו בו מחוץ לעיירה.
אחמד פאשה אל-ג'זאר
מאטו דוקובאץ
מאטו דוקובאץ (23 בספטמבר 1918 – 6 ביוני 1990) היה אלוף הפלות קרואטי במלחמת העולם השנייה, שבה הפיל 44 מטוסי אויב. הצטרף לחיל האוויר של המדינה העצמאית של קרואטיה לאחר הפלישה ליוגוסלביה ולחם לצד מעצמות הציר בחזית המזרחית מאוקטובר 1942 עד פברואר 1944. ערק לברית המועצות ב-20 בספטמבר 1944, והוחזר ליוגוסלביה בנובמבר 1944. שימש כמדריך טיס עבור חיל האוויר היוגוסלבי בפנצ'בו ובזאדאר לפני שערק לאיטליה באוגוסט 1945.
דוקובאץ עזב את איטליה בשנת 1946 והפך לקפטן (סרן) בחיל האוויר הסורי. סייע לצבאות ערב במלחמת העצמאות ותקף מטרות ישראליות במטוס T-6 טקסן. עם סיום המלחמה היגר לקנדה והקים משפחה. מת בטורונטו בשנת 1990.
ראשית חייו.
מאטו דוקובאץ נולד ב-23 בספטמבר 1918 בעיירה סורצ'ין, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בקרבת זמון. היה טייס דאונים נלהב בתחילת דרכו. בשנת 1937 נכנס למחזור ה-67 של האקדמיה הצבאית בבלגרד. סיים את לימודיו באקדמיה זו ב-1 באפריל 1940 בדרגת "תת-סגן" ("פוטפרוצ'ניק" בקרואטית) ונבחר לקורס טיס באוקטובר של אותה השנה.
מלחמת העולם השנייה.
טרם הפלישה ליוגוסלביה, דוקובאץ שירת בטייסת השנייה של חיל האוויר היוגוסלבי המלכותי בוליקה גוריצ'ה. לאחר שממלכת יוגוסלביה נוצחה ונכבשה על ידי מעצמות הציר, דוקובאץ הצטרף לחיל האוויר של המדינה העצמאית של קרואטיה ב-29 באפריל 1941 בדרגת סגן. בספטמבר נסע לגרמניה ועבר קורס טיס קרבי בעיר פירט. הוא הוצב בבסיס חיל האוויר 120 באוקטובר וקיבל הכשרה קרבית נוספת באפריל שלאחר מכן. באוקטובר 1942 שובץ בטייסת הקרב הקרואטית ה-4 ולחם בחזית המזרחית.
ב-11 בנובמבר 1942, דוקובאץ ומנהיג המבנה שלו אותרו על ידי מטוסי פוליקרפוב I-16, בעודם מלווים מפציצי יונקרס Ju 87 גרמנים. מעל טואפז, דוקובאץ השיג את הפלתו הראשונה בקרב אווירי שהתפתח.
בסוף נובמבר 1942, טייסת הקרב הקרואטית ה-4 שבה למדינה העצמית של קרואטיה למנוחה, לאחר כמעט שנה שלמה של טיסות מבצעיות. הטייסת שבה לקרב בחזית המזרחית באמצע פברואר 1943, בתקופה זו הצבא האדום הסב אבדות כבדות למעצמות הציר. ב-15 באפריל, דוקובאץ הפיל מטוס בל P-39 סובייטי. חמישה ימים לאחר מכן הפיל מטוס LAGG-3 בעודו מלווה שיירה של מטוסי שטוקה ויונקרס Ju-88. ב-6 במאי, דוקובאץ רשם הפלה נוספת של מטוס LAGG-3, בעוד הוא ומספר שתיים שלו ליוו מטוס פייסלר Fi-156. בסך הכל, דוקובאץ השיג 14 הפלות ודאיות ועוד 6 הפלות לא-ודאיות בסבב השני של הטייסת שלו בחזית המזרחית.
דוקובאץ חזר לקרואטיה באמצע שנת 1943 והועלה לדרגת סגן ראשון. לאחר מכן הוצב בראש טייסת הקרב הקרואטית ה-15 ונשלח פעם נוספת לחזית המזרחית ב-21 באוקטובר 1943. רשם הפלה נוספת ב-25 בפברואר 1944, לאחר שהפיל מטוס יאק-9. הוא הופל ממטוסו באותו יום על ידי מטוס בל P-39 סובייטי ונפצע. עד לנקודה זו, השתתף ב-255 טיסות מבצעיות והיה מעורב ב-62 קרבות אוויר. ב-29 במרץ 1944, דוקובאץ עוטר בעיטור הצלב הגרמני בזהב בעודו מחלים מפציעתו בבית חולים בווינה. הטייסת עליה פיקד נשלחה למדינה העצמאית של קרואטיה להבראה בזמן זה. הטייסת נקראה שוב לשירות בחזית המזרחית בסוף יוני 1944, ודוקובאץ נשלח לבסיס חיל האוויר במזרח פרוסיה. הוא קודם לדרגת קפטן (סרן) ב-13 ביולי 1944 על "הישג חסר תקדים בחזית המזרחית". הוא פיקד על מספר בסיסי חיל אוויר במזרח אירופה עד ל-20 בספטמבר 1944, היום בו החליט לערוק לצד הסובייטי. כחודש לאחר מכן, הסובייטים מסרו את דוקובאץ לידי הפרטיזנים היוגוסלבים, שבתמורה לחייו הציעו לו להיות מדריך טיס בבסיס חיל האוויר היוגוסלבי בפנצ'בו. הוא הגיע לבלגרד בדצמבר 1944 ולימד להטיס מטוסי קרב מדגם יאקובלב. בתקופה זה ספג עלבונות והתגרויות רבות מצד חבריו לצוות, והם הובילו אותו לעזוב לזאדאר. ב-8 באוגוסט השתלט על מטוס דה הבילנד טייגר מות' דו-כנפי, טס עמו מעל לים האדריאטי וערק לאיטליה. בתחילה הוצב במחנה פליטים במודנה ובהמשך הועבר לבגנולי דל טרינגו.
מלחמת העצמאות.