ב-1938 התקבלה החלטה למזג את בתי המשפט השונים אולם שחבר מושבעים ימשיך לשפוט רק במקרים בהם לולא התקיים המיזוג הייתה נופלת ההחלטה תחת בתי המשפט הדנים לפי המשפט המקובל. קשיים מסוימים עלו מהחלטה זו במקרים בהם היו תביעות שנהגו לשני בתי הדין יחד, שכן עד כה מקרים אלו פשוט חולקו לשניים. אולם כעת משום שהם נשפטו יחדיו הייתה בעיה לקבוע האם הם ישפטו על ידי שופט או חבר מושבעים. בהחלטת בית המשפט העליון נקבע שבמקרים אלו קודם יקבע חבר המושבעים בנושאי המשפט המקובל ואז יחליט השופט בענייני היושר וזאת בשביל שהחלטת השופט לא תגביל את התנהלות חבר המושבעים. עם זאת, מותר היה עדיין לנאשם שדרש זאת להישפט בנפרד מול חבר מושבעים רק על העניינים שנוגעים לחוק הכתוב באופן דומה לזה בו היה נשפט אדם שהואשם לפני 1938.
העובדות כיום.
בפועל, למרות ההפרדה, אפילו כשמדובר בנושא של המשפט המקובל, לשופט עדיין תפקיד גדול בקביעת גזר הדין. בית המשפט העליון קבע שלשופטים מותר להביע את דעתם בנוגע לראיות אם הן שנויות במחלוקת, בתנאי שיהיה זה חבר המושבעים שיפתור בסופו של דבר את המחלוקת. יתר על כן, השופט יכול גם לכוון את תשומת לבם של חבר המושבעים לראיות מסוימות, או לבקש מחבר המושבעים לתת תשובה לשאלות מסוימות בנוסף לגזר הדין. אם השופט מרגיש שהוכחות התובע אינן מספיקות להרשעה, הוא עלול להטות את דעת המושבעים לטובת ההגנה, אם כי לחבר המושבעים תמיד ניתנת האפשרות להחליט על גזר דין שונה מדעת השופט.
לפי החוק הכתוב, לשופט יש את הכוח לבטל את החלטת חבר המושבעים אם הוא רואה ניגוד בינה לבין החוק, אולם רק במקרים קיצונים מותר לו להחליף החלטה זו בהחלטתו שלו. ברוב המקרים, אם בוחר השופט לבטל את החלטת חבר המושבעים יערך משפט חוזר עם חבר מושבעים חדש.
פירוש חלומות
פירוש חלומות, פתרון חלומות או ניתוח חלומות (לועזית: אוניירולוגיה) – הוא תהליך הענקת משמעות לחלומות. החלום הוא תופעה כלל-אנושית חוצה תרבויות. בני האדם עסקו עוד מימי קדם בחקר ובפירוש החלום, המשלה אשליה של מאורע מציאותי. תאוריות פסיכולוגיות שונות מתבססות על כך שחלום הוא תוצר של תהליך נפשי, המייצג את אישיותו או את נפשו של האדם. חלק מהוגי תאוריות אלו מאמינים כי חלומות יכולים להיות נבואיים.
בעת העתיקה.
בתרבויות העולם הקדום, ובהן יוון העתיקה ומצרים העתיקה, נחשבו החלומות לאמצעי תקשורת עם העל-טבעי או לביטוי של התערבות אלוהית, שרק יחידי סגולה או כוהני דת היו מסוגלים לעמוד על משמעותם. גם בתרבות הפרסית הקדומה הופיעו חלומות כתופעה נבואית המבשרת אירועים הרי גורל, ירידה או עלייה לגדולה, למשל בספר המעשים של ארדשיר.
הומרוס מזכיר פותרי חלומות ב"איליאדה". פינדארוס מספר שבלרופון קם בבוקר וממהר למצוא פותר חלומות שיפתור את שחלם בלילה.
בתרבות המערב, הטקסט החשוב הראשון על פירוש החלומות היה הטקסט "אוניירוקריטיקה" ("ביקורת חלומות") מן המאה השנייה, מאת ארטמידורוס. בטקסט זה הובאו פירושים לתימות שונות המופיעות בחלום.
ביהדות.
בספר בראשית מתוארים שני חלומותיו של יוסף, שמשמועתם התפענחה בקלות בידי אחיו ואביו. בהמשך היה יוסף פותר חלומותיו הנבואיים של פרעה, שמכנה את יוסף בשם "צפנת פענח" - כלומר מפענח הצפונות. פתרון חלומותיו שלו ופתרון חלומות פרעה שינו כליל את מהלך חייו של יוסף. בספר דניאל מסופר על דניאל כפותר החלומות של נבוכדנצר מלך בבל.
בתלמוד הבבלי (מסכת ברכות) על פי האמור "חלום שלא נפתר - הריהו כאגרת שלא נקראה" (ברכות נ"ה), קיימת תורת חלומות משוכללת. תופעה זו רווחה מכיוון שהתלמוד מתאר עשרים וארבעה פותרי חלומות שהיו בירושלים. עניין רב מודגש בתלמוד לסמליות של החלום, ויש בו מספר רב של דוגמאות לפיענוח חלומות. דבר הבולט לגישתם של חכמי התלמוד בפענוח הסמלים, כי סמלים לא מיניים מפורשים כתכנים מיניים, למשל חלום שבו האדם מוהל עץ זית בשמן זית מורה על גילוי עריות, ואילו סמלים מיניים מפורשים כתכנים לא מיניים, כמו למשל אדם החולם כי קיים יחסים עם אמו צפוי לתבונה יתירה. גישה זאת נובעת מהתפסיה שכל סמל צריך לסמל דבר ששונה מהמשמעות הרגילה שלו. סיפורי חלומות ופתרונותיהם מופיעים במקומות נוספים בתלמוד הבבלי, בתלמוד הירושלמי ובמדרש איכה רבה. עם פותרי החלומות נמנים התנאים רבי עקיבא, רבי יוסי בן חלפתא ובנו רבי ישמעאל ברבי יוסי.
סיפורי חלומות אחדים, כגון סיפורו של בר הדיא כפותר חלומותיהם של אביי ורבא, מלמדים שלחלומות זהים ייתכנו פתרונות שונים. גישה זו מובאת לקיצוניות בדבריו של רבי בנאה: "עשרים וארבעה פותרי חלומות היו בירושלים, ופעם אחת חלמתי חלום והלכתי אצל כולם, ומה שפתר לי זה לא פתר לי זה - וכולם נתקיימו בי, לקיים מה שנאמר: כל החלומות הולכים אחר הפה." בריטב"א מובא שהסיבה לכל החלומות הולכים אחר הפה היא שלפי איך שפתרו לאדם את החלום כך הוא מתנהג וממילא זה מה שקורה.
בפסיכולוגיה מודרנית.
בעת המודרנית, הציעו זרמים שונים בפסיכולוגיה תאוריות שונות על משמעותם של החלומות. הפסיכואנליזה הקדישה לחלומות ולמשמעותם חשיבות גדולה במפנה המאה העשרים, וביקשה להמיר את התוכן הגלוי והברור לעין של החלום במשמעויות חבויות המלמדות על נבכי נפשו של החולם. אחת היצירות הקנוניות ופורצות הדרך בתחום היא ספרו של זיגמונד פרויד משנת 1900, "פשר החלומות" (Die Traumdeutung). אף קרל גוסטב יונג, תלמידו של פרויד ויריבו, עסק במשמעויותיו החבויות של החלום.
אריך פרום, בספרו השפה שנשכחה סובר כי שפת החלום היא שפת הסמלים. זוהי השפה האוניברסלית היחידה שפיתח המין האנושי, המשותפת לכל התרבויות, ולכל אורכה של ההיסטוריה. בשפה זו המושגים השולטים אינם של חלל וזמן אלא של עוצמה פנימית (intensity) וסמיכות מחשבות (association). זו שפה שבה מובעות חוויות פנימיות, הרגשות ומחשבות כאילו היו מאורעות בעולם החיצון. שפה זו שבאמצעותה אפשר להבין מיתוסים, חלומות ואגדות עם, נשכחה על ידי האדם המודרני, ונדחקה לקרן זווית, עד תקופתו של פרויד.
גישות מרכזיות בפירוש חלומות.
גישה פנימית תוכנית-מבנית - ביטוי לתכנים מודחקים.
זיגמונד פרויד (1939-1856) הוגה תורת הפסיכואנליזה – פרסם בשנת 1900 את ספרו "פשר החלומות" (תורגם לעברית ב-1959). בניגוד לציפיותיו, לא זכה להכרה שלה ציפה מהקהילה האקדמית הרפואית, אך למרות זאת ספרו הביא למהפכה בתפיסת החלום. פרויד טען כי החלום הוא ביטוי לפנטזיות ודחפים שהתרבות אינה מאפשרת לנו לבטא, אשר מודחקים בחיי הערות, עקב החרדה שתתעורר בנו אילו נהיה מודעים אליהם. אילו יופיעו המשאלות והקונפליקטים שלנו באופן ישיר בשינה הן יפגעו ביכולת לישון ולכן מתרחשת מלאכת החלום - תהליך נפשי המביא לעיוות והסוואת תוכני החלום האמיתיים ובכך שומר על רצף השינה. החלום, אם כן, הוא הצורה הסמלית, שלובשים הדחפים והמאווים, על מנת לפתור את הקונפליקט הפנימי בין הדחפים הפרימיטיביים (תוקפנות ומין) למעצורים התרבותיים. על מנת לפרש את החלום, טען פרויד, השאלה שעל החולם לשאול את עצמו, היא "מדוע אני חולם זאת?", אחר כך יש לעשות הפרדה בין התוכן הגלוי והסמוי של החלום באמצעות פירוקו לגורמים והעלאת אסוציאציות לכל גורם (לדוגמה: בחלום אשר הופיע לוויתן, על החולם לשאול את עצמו מה לוויתן מבטא עבורו). ב-1940 מכריז פרויד במאמר כי "החלום, אם כן, הנהו מחלת נפש, עם כל האבסורדים, מחשבות שווא ותקוות שווא של פסיכוזה."
כלפי גישתו של פרויד הופנו ביקורות רבות, כאשר הביקורת העיקרית התרכזה בטענתו העיקשת של פרויד שלסמלים מסוימים, יש תמיד אותה משמעות עצמה, ואותה משמעות תקפה לגבי כל אדם. לדוגמה: פרויד טען כי נחש המופיע בחלום לעולם מייצג איבר מין זכרי, אצל כל בני האדם. גישה זו איננה מוסכמת כיום כמעט על אף חוקר בתחום החלומות. בגישות המודרניות לפשר חלומות, ידוע כי לחלום תפקידים נוספים, מלבד ביטוי תכנים לא מודעים.
גישה פנימית תוכנית – ביטוי לתכנים עמוקים של האדם.
קארל גוסטב יונג, פסיכואנליטיקאי, מבכירי תלמידיו של פרויד, שגישתו לפשר החלומות נחשבת עד היום לאחת הגישות החשובות ביותר בתחום, הגה את הרעיון של תת-מודע קולקטיבי. טען שמרבית מהחלומות עוסקים בבעיות שבהן בני האדם עוסקים בהיותם ערים. החלום ע"פ יונג, מבטא צדדים לא מפותחים ומוזנחים באישיות, והסמליות שבחלום נועדה לגלות יסודות ודחפים שטרם התבהרו בתודעתו של החולם. בניגוד לפרויד שראה את הסמלים בחלום כניסיון להסוואה של דחפים. כמו כן, טען יונג, ש 95% מהחלומות עוסקים באנשים אחרים כגון: פרטנרים לתחרות, לתוקפנות או למין, ורק חלומות מעטים עוסקים בחולם לבדו. עיקרון מנחה בשיטת הטיפול של יונג לפתירת חלומות, היה לחקור קבוצות בעלי אותו נושא ולא כפי שנהג לפענח פרויד, כל חלום בפני עצמו.
גישה מבנית/ אמפירית קוגניטיבית - חשיבה בסמלים ודימויים.