בשל אופי התעודות, נושא זה מופיע רק במרומז. על שמירת הזהות היהודית ניתן ללמוד מרצף מתן השמות היהודאיים לבני המשפחות לאורך לפחות ארבעה דורות, העובדה שלא נמצאו תעודות שנחתמו בימי חג יהודיים ואף טענה שחישוב תאריכים העלה שגם לא נחתמו מסמכים בימי שבת .
אין בתעודות סימנים ליציאת אנשים ליהודה בתקופת שיבת ציון (445-538 לפנה"ס), אולם נמצאו לפחות שני יהודאים אשר שמם מרמז על כמיהה לציון ולעליה אליה:
תרומה למחקר.
עד לחשיפת התעודות, עיקר המידע בנוגע לחיים של גולי בבל הגיע בעיקר משלושה סוגי מקורות:
למעשה, תעודות אל-יהודו מהוות את המקור החוץ-מקראי המרכזי על חיי היום-יום של גולי יהודה בבבל בתקופת השלטון הבבלי וחלק מתקופת השלטון הפרסי-אחמני. אמנם מדובר בתעודות "יבשות" בעלות אופי משפטי, אולם מקופלים בתוכן רמזים לאורח חיי הגולים ואף יחסם לזהותם הלאומית, לדתם, למעמדם בחברה וקשר שלהם לארץ מולדתם.
זרימה שניונית
במכניקת הזורמים, זרימה שניונית היא זרימה משנית שמתווספת לזרימה העיקרית שבשדה הזרימה. הזרימה העיקרית היא המקיימת כמעט במדויק את דפוס הזרימה המחושב על ידי שיטות אנליטיות (כל זאת בהנחה שהזורם ללא תכונת הצמיגות המאפיינת חלק מהחומרים). החלק העיקרי של הזורם בשדה הזרימה, במיוחד שמרוחק ממשטחים קשים השקועים בזורם, מתנהג בדרך כלל כצפוי לחישובים וההנחות הבסיסיים של הפיזיקה (וזאת שוב בהנחה שהנוזל אינו צמיגי). למרות הנאמר לעיל, במציאות במצבי זרימה שונים ישנם אזורים בשדה הזרימה שבהם הזרימה שונה משמעותית במהירות ובכיוון מהחישובים האנליטיים הבסיסיים שאמורים לצפות מראש את התנהגות הזורם הבלתי צמיג. הזרימה באזורים אלו מכונה זרימה שניונית. אזורים אלו מתקיימים בדרך כלל בקרבת גבולות הזורם בסמוך למשטחים קשים שם כוחות הצמיגות פועלים בצורה מוגברת, כמו במקרה של זרימת שכבת גבול.
דוגמאות לזרימות שניוניות.
נשיבת רוח בסמוך לקרקע.
העקרונות הבסיסיים של הפיזיקה ואפקט קוריוליס מסבירים בצורה ברורה שכיוון הרוח באטמוספירה מקבילה לאיזוברים (קווי הלחץ). מדידות של מהירות וכיוון הרוח בגבהים שהם במרחק ניכר מהקרקע מאשרים שמהירות הרוח תואמת לתחזיות של זרימה בהשפעת גרדיאנט הלחצים וכיוון הרוח מקביל לאיזוברים באותו האזור. למרות זאת, מגובה פני הקרקע ועד לגבהים בהם השפעות הקרקע נהפכות לזניחות מהירות הרוח פחותה מהמהירות החזויה על ידי חישובי הזרימה בהשפעת גרדיאנט הלחצים וכיוון הרוח גם לעיתים חוצה את קווי האיזובר ולא מקביל להם. זרימה זו של אוויר מעבר לאיזוברים בקרבת הקרקע היא זרימה שניונית. היא לא תואמת לשדה הזרימה העיקרי המקביל לקווי האיזובר. בגבהים הנמצאים רחוק מעל מפלס הקרקע ישנו איזון בין אפקט קוריוליס, גרדיאנט הלחצים המקומי ומהירות הרוח. זוהי זרימה מאוזנת. קרוב יותר לקרקע האוויר לא יכול להגיע למהירות ההכרחית בשביל זרימה מאוזנת: הפרעות הנגרמות על ידי שינויים במשטח המים או הקרקע כדוגמת גלים, עצים ובניינים גורמות לכוח גרר על האוויר באטמוספירה בגבהים אלו ומונעות מהאוויר להאיץ למהירות ההכרחית להשגת זרימה מאוזנת. כתוצאה מכך, כיוון הרוח בקרבת פני הקרקע היא רק בחלקה מקבילה לאיזוברים באותו אזור ובחלקה השני היא חוצה את האיזוברים בכיוון שפונה מהלחץ הגבוה אל הלחץ הנמוך. כתוצאה מהאטת האוויר בקרבת פני הקרקע ישנם אזורים שבהם הלחץ נמוך והלחץ הברומטרי אמור היה להיות נמוך כמו בלחצים הברומטריים הדומים בגבהים בינוניים מהקרקע, אולם בפועל הלחצים שם גבוהים מהמצופה, בהתאם לעקרון ברנולי. לפיכך, גם הזרימה השניונית לכיוון מרכז האזור של הלחץ הנמוך נמשכת לכיוון מעלה אל הלחץ הנמוך משמעותית הנגרם בגבהי הביניים שתארנו לעיל. זרימת האוויר שעולה לאט ומתפרשת באזור של לחץ נמוך יכולה לגרום להיווצרות עננים וכתוצאה מכך לגשם, כל עוד האוויר בעל לחות יחסית מספיק גבוהה. באזורים שבהם ישנם זרימת רוחות סביב לחץ גבוה (תופעה הנקראת אנטי-ציקלון) הזרימה השניונית מכילה גם זרימת אוויר איטית המתפשטת מגבהים בינוניים לעבר פני הקרקע ואז החוצה כלפי האיזוברים. הירידה של האוויר במקרה זה גורמת לירידה בלחות היחסית ומסבירה למה באזורים של לחץ גבוה בדרך כלל השמיים נקיים למספר רב של ימים.
סופות (ציקלונים) טרופיים.
שדה הזרימה סביב סופה טרופית מקביל לאיזוברים ולכן הזרימה הנוצרת היא מעגלית וככל שמתקרבים למרכז הסופה מהירות הרוחות גדלה, זאת בתאום עם עקרון ברנולי שבו מהירות הרוח הגבוהה ביותר היא במקום אשר הלחץ הוא הנמוך ביותר. בהתאם לכך, בקרבת מרכז הסופה הלחץ הברומטרי נמוך מאוד וישנו גרדיאנט לחצים חזק מאוד לאורך האיזוברים לכיוון מרכז הסופה. גרדיאנט הלחצים מספק את הכוח הצנטריפיטלי הדרוש לתנועה הסיבובית של האוויר. הגרדיאנט החזק, בשילוב עם מהירות הרוחות הנמוכה בקרבת פני הקרקע, גורמים לזרימה שניונית בקרבת פני הקרקע לכיוון מרכז הסופה ולא בכיוון הזרימה המעגלית המצופה. אף על פי שמהירות הרוח בקרבת מרכז הסופה הטרופית גדולה מאוד, בכל נקודה על פני הקרקע היא לא מתקרבת לרמות הנמדדות בגבהים הרחוקים מהשפעות פני הקרקע. מהירות הרוח המואטת בגבהים המשופעים מפני הקרקע מונעים מנפילת הלחץ הברומטרי לרמות הנמוכות המצופות בהתאם ללחצים הברומטריים הנמדדים בגבהים הבינוניים. הזרימה השניונית בקרבת פני הקרקע היא לכיוון מרכז הסופה אבל גם כן מכוונת כלפי מעלה בגלל הלחץ הנמוך משמעותית במרחקים בינוניים וגבוהים מפני הקרקע. בעת שהזרימה השניונית נמשכת כלפי מעלה האוויר מתקרר והלחץ שלו נופל, מה שגורם לממטרי גשם כבדים לאורך מספר ימים.
טורנדו ועלעול חול.
טורנדו ועלעול חול מציגים זרימת מערבולת, שם תנועת הזורם דומה לתנועה סביב סופה טרופית אבל בקנה מידה קטן יותר בו כוח קוריוליס אינו בעל השפעה גדולה. שדה הזרימה העיקרי הוא סיבובי סביב הציר האנכי של המערבולת. כמו כל הזרימות המעורבלות, המהירות הגבוהה ביותר נמדדת במרכז המערבולת, בהתאם לעקרון ברנולי שבו מהירות הרוח הגבוהה ביותר נמדדת במקום שבו הלחץ הברומטרי הנמוך ביותר ומהירות הרוח הנמוכה ביותר נמדדת במיקום הלחץ הברומטרי הגבוה ביותר. לפיכך, בקרבת מרכז המערבולת הלחץ הברומטרי הוא בערכו הנמוך ביותר. לאורך האיזוברים ישנו גרדיאנט לחצים חזק לכיוון מרכז המערבולת. גרדיאנט זה מספק את הכח הצנטריפטלי הדרוש לתנועה הסיבובית של האוויר. הגרדיאנט החזק, בשילוב עם מהירות הרוחות הנמוכה בקרבת פני הקרקע, גורמים לזרימה שניונית לכיוון מרכז הסופה ולא לדפוס זרימה מעגלית שהיינו מצפים לראות. מהירות הרוח האיטית בקרבת פני הקרקע מונעת מלחץ האוויר להגיע לרמות הנמוכות שאנו נצפה לראות כמו בגבהים הבינוניים. הזרימה השניונית פונה לכיוון מרכז המערבולת ואז זורמת מעלה בעקבות הלחץ הנמוך המשמעותי שקורה במאות מטרים מהקרקע במקרה של טורנדו או כמה עשרות מטרים במקרה של עלעול חול. טורנדו בעצמו היא תופעה מאוד מסוכנת והזרימה השניונית גורמת לשברים להסחף למרכז המערבולת ואז לפול לפני הקרקע.
ניתן לראות עלעולי חול על ידי מערבולות חול שמתערבלות בגובה פני הקרקע לאחר שנסחפו על ידי הזרימה השניונית ואז מתרכזות במקום אחד למערבולת אחת גדולה. כמות החול הגדולה שנאספת ממשיכה בזרימה ביחד עם הזרימה השניונית מעלה אל האזור שבו קיים הלחץ הנמוך המשמעותי בגבהים שמחוץ להשפעות הקרקע.
זרימה מעגלית בכלי.
כאשר מים בקערה או כוס נעים בתנועה מעגלית הם יוצרים זרימה מעגלית: המים במרכז הקערה או הכוס מסתובבים במהירות יחסית גבוהה והמים בפריפריה (הנוזל שקרוב לגבולות הכלי) מסתובבים במהירות נמוכה יותר. המים עמוקים יותר בפריפריה של הכלי ורדודים יותר במרכז המעגל ואילו פני המים לא שטוחים אלא מראים תכונות משטח שאופייניות לעקמומיות במעגל שמובילה לציר הסיבוב של הנוזל. בכל נקודה על פני משטח המים הלחץ גדול יותר באזורים הקרובים יותר לפריפריה של הכוס או הקערה ועמוקים יותר מאשר באזור מרכז המעגל, בציר הסיבוב. לחץ המים גדול יותר כאשר מהירות המים נמוכה יותר ולהפך, עובדה החופפת עם עקרון ברנולי.
ישנו גרדיאנט לחצים מהנוזל שבגבולות הכלי לכיוון המרכז. גרדיאנט זה מספק את הכוח הצנטריפטלי ההכרחי בשביל ליצור את התנועה המעגלית של הזורם. בנוסף, גרדיאנט הלחצים גם גורם לזרימה השניונית להיווצר באזורי הפריפריה של הכלי שם נוצרת זרימת שכבת הגבול כאשר הזורם בא במגע עם משטח הכלי. זה קורה כיוון שמהירות המים הנמוכה יחסית בגבולות הכלי לא מצליחה לאזן את גרדיאנט הלחצים. שכבת הגבול מסתחררת פנימה לכיוון מרכז התנועה הסיבובית של הנוזל וכשהיא מגיעה לשם הזרימה השניונית מובילה אותה מעלה לכיוון פני השטח שם היא מתמזגת עם הזרימה העיקרית. קרוב לפני המים עלולה להתרחש זרימה שניונית נוספת איטית יותר של הזורם מהמרכז לכיוון החוץ ואל גבולות הכלי.
ניתן לראות את הזרימה השניונית שמתרחשת בתחתית הכלי על ידי בחישה בעזרת כפית או עם היד וכך נראה בועיות וחלקיקים כבדים יותר מהמים כמו סוכר, אורז או עלי תה שבמים נעים בה. שכבות הגבול מסתחררות לכיוון פנימה וסוחפות איתן את החלקיקים הכבדים למרכז הכלי. כשהמים מסתובבים בתוך כלי, הזרימה העקרית היא זרימה מעגלית טהורה ואנו נצפה שהיא תסחוף אחריה חלקיקים כבדים לכיוון החלק החיצוני של הכלי אבל ההופכי קורה- ניתן לראות חלקיקים כבדים מתאספים במרכז הכלי על תחתיתו כתוצאה מהזרם השניוני הזורם לאורך תחתיתו. דוגמאות לשדות זרימה תיאור הזרימה בכלי
גדות נהר.