היינץ שטרהל (בגרמנית: Heinz Strehl; ) היה כדורגלן גרמני ששיחק בנירנברג בעמדת החלוץ. לשטרהל ארבע הופעות וארבעה שערים במדי נבחרת גרמניה המערבית, עמה השתתף במונדיאל 1962.
קריירת מועדונים.
שטרהל, יליד קאלכרויט, החל לשחק בקבוצה הבוגרת של נירנברג בשנת 1958, טרם הקמת הבונדסליגה, כאשר הקבוצה שיחקה בליגות האזוריות, שהיו מתנהלות בשיטת פלייאוף, שבסיום העונה היה נערך משחק גמר לקביעת האלופה. בעונת 1960/61 זכה שטרהל באליפות הראשונה שלו עם נירנברג, לאחר ניצחון 3-0 בגמר על בורוסיה דורטמונד. שטרהל הבקיע את השער השלישי במשחק. באותה תקופה, שיתף שטרהל פעולה בהתקפת הקבוצה עם מקס מורלוק, שנחשב לגדול שחקני נירנברג בכל הזמנים. בעונת 1961/62 הגיע שטרהל עם נירנברג שוב לגמר, אך הפעם הובסה הקבוצה 4-0 על ידי פ.צ. קלן. באותה עונה השתתפו שטרהל ונירנברג בגביע אירופה לאלופות והודחו ברבע הגמר לאחר תבוסה 6-0 לבנפיקה ליסבון במשחק הגומלין, שהתקיים לאחר ניצחון 3-1 של נירנברג במשחק הראשון. באותה עונה הבקיע שטרהל שבעה שערים במפעל זה, והוכתר כמלך השערים ביחד עם ארבעה שחקנים נוספים. בעונה זו זכה שטרהל עם נירנברג בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על פורטונה דיסלדורף. בעונת 1963/64 שטרהל היה חלק מעונת הבכורה של הבונדסליגה, וסיים עם נירנברג במקום התשיעי בליגה. בעונת 1964/1965 בבונדסליגה סיימו נירנברג ושטרהל במקום השישי, והשיגו מקום בגביע ערי הירידים בעונת 1965/66, שם הודחו בסיבוב הראשון על ידי אברטון. באותה עונה, סיימו נירנברג ושטרהל במקום השישי ושוב השיגו כרטיס לגביע ערי הירידים, אך הודחו שוב בסיבוב הראשון, והפעם על ידי ולנסיה. עונת 1967/1968 בבונדסליגה הייתה עונת שיא אישית עבור שטרהל, שהבקיע 18 שערי ליגה, וביחד עם פרנץ ברונגס שהבקיע 25 שערים וגאורג פולקרט שהבקיע תשעה שערים, היה חלק מטריו התקפי שהוביל את נירנברג לזכייה באליפות, שהייתה השנייה בקריירה של שטרהל. על אף זאת, נירנברג ושטרהל ירדו ליגה בעונת 1968/1969 בבונדסליגה, עונה אחת בלבד לאחר הזכייה באליפות. בגביע אירופה לאלופות נירנברג הודחה באותה עונה כבר לאחר סיבוב אחד, על ידי אייאקס אמסטרדם. עונת 1969/70 הייתה האחרונה של שטרהל בקריירה. בעונה זו הוא ערך תשע הופעות והבקיע שני שערים כשנירנברג שיחקה בליגת המשנה. בתום עונה זו, פרש ממשחק פעיל לאחר שסבל מקרע במניסקוס. לאחר פרישתו המשיך שטרהל לשמש מאמן-שחקן בקבוצת החובבים פ.צ. שווייג.
שטרהל הבקיע לפני הקמת הבונדסליגה 81 שערים עבור נירנברג, ולאחר הקמת הבונדסליגה הוסיף 76 שערים ב-174 הופעות, והוא נחשב לשיאן ההבקעות של נירנברג בבונדסליגה בכל הזמנים, ומדורג שביעי ברשימת שיאני ההופעות של הקבוצה בבונדסליגה.
קריירה בינלאומית.
שטרהל ערך את הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית בספטמבר 1962, והבקיע בהופעה זו שלושער בניצחון 3-2 על נבחרת יוגוסלביה. לפני כן, נכלל שטרהל בסגל מערב גרמניה למונדיאל 1962, אך לא שותף בו כלל. שטרהל ערך בסך הכל ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. הסיבה העיקרית למיעוט הופעותיו של שטרהל במדים הלאומיים הייתה העדפתו של המאמן זפ הרברגר לשבץ בהרכב את אובה זלר ששיחק באותה עמדה של שטרהל. בשנת 1965 ערך שטרהל את הופעתו הרביעית והאחרונה במדים הלאומיים, והבקיע שער בניצחון על נבחרת קפריסין במסגרת מוקדמות מונדיאל 1966. למרות שער זה, לא זומן שטרהל לסגל הגרמני למונדיאל 1966, וסיים את הקריירה הבינלאומית שלו עם ארבע הופעות וארבעה שערים.
מותו.
שטרהל נפטר ב-11 באוגוסט 1986 בקאלכרויט בגיל 48 כתוצאה מדום לב.
תארים.
עם נירנברג:
תארים אישיים:
שיחה (פירושונים)
איי דיומד
דיומד הקטן
דניאל ריקרדו
עודד מזרחי
עודד מזרחי (נולד בכ"ח בתשרי תשכ"א, 19 באוקטובר 1960) הוא סופר ומשורר חוזר בתשובה בנושאי תשובה ואמונה. זכה בפרס היצירה התורנית לשנת 2005.
ביוגרפיה.
נולד וגדל באילת לרוני ושרה מזרחי. אחרי סיום לימודי התיכון שירת בחיל המודיעין ואחר כך למד באוניברסיטת תל אביב קולנוע וספרות כללית. את סיום לימודיו מנע תהליך חזרתו בתשובה. בגיל 24 עלה לירושלים ללמוד בישיבה לחוזרים בתשובה "לב יהודה" והשתייך לחסידות ברסלב. לאחר חתונתו עבר כמה מקומות מגורים. כאשר התגורר בשכונת קריית משה בירושלים התוודע למשנת הרב קוק ולציונות הדתית. לאחר מכן התיישב בעיר רחובות לתקופה של כ-16 שנה. בעת מגוריו ברחובות התוודע לחסידות חב"ד ולרב יצחק גינזבורג, ואף שימש כמזכירו זמן מה. בשנים אלו כתב כמה ספרי שירה ברוח אמונה ותשובה כמו "קבים של אמונה", "על מודע למהדרין", "אורות דתהו בכלים חד פעמיים" ו"חמישים שירי בינה". כמו כן גם הוציא ספר סיפורים "הרהורי תשובה", ספר שיחות עם הסופר משה שמיר - "בעט ברזל בציפורן שמיר", והיה שותף בעריכת ספר על המשורר ראובן בן יוסף.
בשנת 1993-1994 התגורר ביבנאל והיה מחסידיו של הצדיק מיבנאל הרב אליעזר שלמה שיק ושימש כמגיד שיעור ומלמד בישיבה.
בתקופה זו ערך גם את סדרת הספרים "אור חוזר - סיפורי תשובה אמיתיים" בת ארבעה כרכים שנהייתה לרב מכר בציבור הרחב. כמו כן ערך כמה ספרים בתורת הרב גינזבורג כמו "אוצר הנפש", "נפש בריאה", והיה שותף בעריכת סדרת הספרים "אור ישראל".
היה מפרסם סיפור שבועי במדור "סיפור לשבת" בשבועון הדתי בשבע (עד מרץ 2020), ואף הוציא שני ספרים מסיפורים אלו - "עין רואה" ו"סיפור לשבת". במשך שנים כתב מדורי סיפורים נוספים בכתב העת "אדרבה", עלון הידברות, עלון בראש יהודי ועלון "גל עיני", וכן פרסם מסיפוריו באתר ברסלב. ערוך מדור "הד לחדשות" בשבועון הפרסומי "הד העיר". כותב מדור "רגעים של אור" בעלון קרוב אליך.
בשנת תשע"ב עבר עם משפחתו להתגורר בשכונת נחלאות בירושלים, והחל בכתיבת סיפורים קצרצרים מהחיים, אותם פרסם במדור "מפנקסו של חוזר בתשובה" בעלון בראש יהודי, ולאחר מכן הוציאם לאור בספר "שניות אור". כמו כן כתב וערך את הספר "רציתי להיות טוב" על דמותו של חנן פורת, שהיה לרב מכר. בקרוב יצא לאור ספר נוסף שערך - "אדריכל של נשמות" - על דמותו של דן מרצבך. כיום משמש עודד מזרחי גם כמדריך במוזיאון גוש קטיף בירושלים.
נשוי לתמר, להם חמישה ילדים.
טבח 12 ביכתית
12 ביְכֵּתִית מתייחס לתאריך בלוח השנה האתיופי, השווה ערך ל-19 בפברואר בלוח השנה הגרגוריאני. תאריך זה מתייחס לרוב לטבח ולמאסר של אתיופים, שבוצע על ידי כוחות הכיבוש האיטלקי בשנת 1937. האירוע התרחש בעקבות ניסיון התנקשות בחייו של מרשל רודולפו גרציאני שהיה המרקיז של נגהילי, המשנה למלך של מזרח אפריקה האיטלקית, ב-19 בפברואר 1937. מרשל המרקיז של נגהילי הוביל את הצבא האיטלקי לניצחון על יריביהם האתיופים במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה והיה המושל העליון של מזרח אפריקה האיטלקית. זה היה אחד ממקרי הזוועות החמורים ביותר שבוצעו על ידי כוחות הכיבוש האיטלקי.
ההערכות של מספר האנשים שנהרגו בשלושת הימים שלאחר ניסיון ההתנקשות במרקיז של נגהילי משתנות. לפי מקורות אתיופים לאחר הטבח, ההערכה היא של 30,000 אנשים שנהרגו על ידי האיטלקים, בזמן שמקורות איטלקים טוענים כי מדובר בכמה מאות בלבד. בשבוע שלאחר הטבח, אתיופים רבים שנחשדו או שהואשמו בהתנגדות לחוק האיטלקי רוכזו והוצאו להורג, לרבות חברים בתנועת האריות השחורים ובני האצולה. רוב גדול מתוך 125 הגברים הצעירים שנשלחו לחו"ל על מנת לרכוש השכלה גבוהה על ידי הקיסר היילה סלאסי, ואשר עדיין היו תושבים באתיופיה, נהרגו. עוד רבים נכלאו, אפילו משתפי פעולה כמו ראס גברה האייווט, בנו של ראס מיכאל עלי (שהיה כלוא על ידי הקיסר היילה סלאסי במשך תשע שנים לפני הפלישה האיטלקית), ברהיין מרקוס, ואפילו אייל גברה. האחרון סייע לאיטלקים לזהות את שני האנשים שניסו להתנקש בחייו של רודולפו גרציאני.
רקע.
בעקבות תבוסתם של הכוחות האתיופים בקרב על מאייצ'ו ב-31 במרץ 1936, תחת פיקודו הישיר של הקיסר היילה סלאסי, עזב הקיסר את אתיופיה כדי לבקש את עזרת חבר הלאומים נגד האיטלקים. הוא מינה את חברו הקרוב ובן דודו אימרו היילה סלאסי לעוצר במהלך היעדרותו, והלה ניסה להקים ממשלה זמנית בעיר גור, בחלק הדרום-מערבי של המדינה. גור, בכל אופן, הייתה ממוקמת עמוק בתוך המולדת של בני אורומו, שהתנגדו לניסיונותיו לשמור על ההגמוניה הקיסרית. חלקם אפילו הרחיקו לכת עד כדי התקרבות לבריטים, על מנת להכיר בניסיונותיהם ליצור את התאחדות הגאלה המערבית. כאשר האיטלקים התקדמו עד העיר נקמטי ב-24 באוקטובר, ראס אימרו הבין כי מעמדו בסיכון והתקדם דרומה בחיפוש אחר סביבה מסבירת פנים. שני היריבים תמרנו במרחב של מערב אתיופיה, האיטלקים רדפו אחר האתיופים במהלך חודש נובמבר ועד לתפיסתו של ראס אימרו בגדות נהר הגוג'ב, שם לאחר לחימה עזה נכנע ב-18 בדצמבר לאיטלקים.
בינתיים, נאמנים אתיופים ניסו לכבוש מחדש את אדיס אבבה ב-28 ביולי, אך ניסיון זה לא היה מאורגן בצורה טובה. קבוצות אתיופיות חמושות שונות התנפלו על העמדות האיטלקיות בעיר הבירה, והפתיעו את מגיני העמדות לחלוטין; הקבוצה האיטלקית הראשונה בה נתקלו הייתה, לפי הדיווחים, קבוצה של עובדים בבאר. עם זאת, הגנרל איטלו גריבולדי ציפה למתקפה, והיה מוכן לאירוע כזה. אף על פי שיחידה תחת פיקודו של אבבה ארגאי כמעט נכנסה אל פאסיל גמב, מקום משכנו של המשנה למלך רודולפו גרציאני, הכוחות האתיופים נהדפו מכל הכיוונים. ביום האחרון של הקרב, ארגן אבון פטרוס, בישופ אתיופי, הפגנה אחרונה. אך למרות זאת, המתקפה על העיר נכשלה.