פרידמן נולד בלבוב, כיום באוקראינה, ב-1964, למשפחה יהודית חילונית. הוא מגדיר את עצמו גם כיום כיהודי חילוני - אתאיסט. לפי עדותו, הקשר היחידי שלו לדת היהודית אותה עת היה המצות שסבתו הייתה אופה מידי פסח. אולם החותמת "יהודי" על דרכונו הבדילה בינו לבין הסביבה, ואף שיצרה הגבלות רבות, לרבות התנכלויות אנטישמיות מצד כל מי שידע, היא גם איחדה אותו עם יהודים אחרים וייחדה אותו כמי ששייך לעם היהודי.
בשנת 1986 סיים את לימודיו באוניברסיטה במקצוע מהנדס מתכות וב-1996 היה בין מייסדי הקונגרס היהודי הרוסי.
בשנים 2006 ו-2007 היה פרידמן חבר במושב הראשון של הלשכה הציבורית של רוסיה, גוף ממשלתי הממונה על ידי הנשיא, שמטרתו לבחון את החקיקה ודרכי פעולות הממשלה בסובייקטים הפדרליים המרכיבים את הפדרציה הרוסית.
פרידמן גרוש ואב לארבעה ילדים. משפחתו מתגוררת בפריז, בעוד הוא עצמו מתגורר במוסקבה. למרות המרחק הוא שומר על קשר הדוק עם ילדיו וביולי 2012 ביקר עם שלושת ילדיו הגדולים יותר, באושוויץ, כדי להגביר ולשמור על הקשר שלהם ליהדות.
ב-2022 עקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הטיל האיחוד האירופי סנקציות על אוליגרכים רוסיים המקורבים לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין בהם פרידמן. פרידמן היה בין האוליגרכים הראשונים שהתבטאו נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה.
במאי 2022 פורסם כי פרידמן קיבל דרכון ישראלי, למרות שאין ברשותו בית בישראל.
עושרו.
בתחילת דרכו בעולם העסקים, החזיק פרידמן דיסקוטק וחנות צילום ועסק במסחר ובשירותים פיננסיים. ב-1989 הקים את אלפה גרופ (Alfa Group Consortium), אשר הייתה לאחר התפרקות ברית המועצות למקור עושרו. הוא הרוויח סכומי כסף גדולים והפך לאחד מהאוליגרכים הרוסים.
בשליטת קונסורציום אלפא שלו נמצא כיום Alfa Bank, אחד מגדולי הבנקים ברוסיה, חברת הנפט Tyumen Oil שנקראת כיום TNK-BP, רשת מרכולים וחברה לייצור וודקה, בנוסף לאמצעי תקשורת שונים.
על פי דירוג מגזין פורבס לשנת 2012 מוערך הונו בכ-13.4 מיליארד דולר (השווה להערכה ב-2009 - כ-6.3 מיליארד דולר), והוא מדורג במקום ה-57 ברשימת עשירי העולם של פורבס (לעומת ה-71 ברשימה זו ב-2009) (ב-2008 הוא דורג במקום ה-20 עם הון מוערך של כ-20 מיליארד דולר). בקרב עשירי רוסיה הוא מדורג במקום הששי נכון ל-2012.
פרידמן הוא המממן העיקרי של קרן ג'נסיס, התומכת בחיזוק הזהות היהודית בקרב יהודים דוברי רוסית ברחבי העולם. בין השאר, קרן ג'נסיס היא המממנת של פרס בראשית, אותו היא הקימה יחד עם ממשלת ישראל והסוכנות היהודית ביוני 2012, כאשר פרידמן התלווה לפוטין בביקורו בישראל. פרידמן ויהודים רוסים עשירים נוספים, הם שמימנו גם את הקמת האנדרטה לזכר ניצחון הצבא האדום על הנאצים במלחמת העולם השנייה, אנדרטה שפוטין חנך באותו ביקור, בנתניה.
במהלך חודש מאי 2016, פרידמן הודיע כי בכוונתו להעביר את כל עושרו למטרות צדקה לאחר פטירתו, ומבלי להותיר לילדיו חלק מהסכום.
פרידמן הוא בעל אזרחות ישראלית.
ולדימיר גוסינסקי
ולדימיר גוּסִינסקי (ברוסית: Владимир Гусинский; נולד ב-6 באוקטובר 1952) הוא איל-הון ואיש עסקים יהודי-רוסי-ישראלי. הוא ידוע בתור המייסד של תאגיד התקשורת מדיה - מוסט המחזיק בערוץ העצמאי NTV, העיתון סבודניה, תחנת הרדיו הדי מוסקבה ומספר מגזינים. לו גם אזרחות ספרדית.
ראשית חייו והשכלה.
בשנת 1969 גוסינסקי התקבל ללימודים במכון גובקין ללימודי נפט וגז, אך לא סיים את לימודיו במכון. לאחר כארבע שנים, בשנת 1973 גויס לצבא ברית המועצות ושירת בחיל המודיעין הכימי. שירת בצבא הסובייטי כשנתיים. לאחר השחרור מהשירות, התקבל ללימודים באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון. למד באקדמיה שלוש שנים וסיים אותה.
תחילת קריירה.
בשנת 1986 הוא היה מנהל במה של "משחקי הרצון הטוב" של טד טרנר בארמון הקרמלין.
עם תחילת הפרסטרויקה הוא הקים את אחד מהקואופרטיבים הראשונים בעקבות הפרסטרויקה - קואופרטיב "מטאל" - אשר התחיל לייצר מוסכי מתכת ולאחר מכן צמידי נחושת ואביזרי אופנה אחרים בכמויות מסחריות.
בשנת 1988 הקים את הקואופרטיב "INFEKS" בחסות משרד סחר החוץ של ברית המועצות, אשר ייעץ לחברות זרות שנכנסו לשוק הרוסי. כשנה לאחר מכן הקים את המיזם המשותף "מוסט" ביחד עם APCO (חברת ייעוץ בבעלות משרד עורכי הדין ארנולד אנד פורטר בוושינגטון הבירה. בנוסף על כך, גוסינסקי הקים את "בנק מוסט", אחד הבנקים הקמעונאיים הפרטיים הראשונים והגדולים ביותר ברוסיה. הכספומט הראשון שאפשר היה למשוך ממנו מזומנים ברוסיה הותקן בבנק מוסט ברוסיה בשנת 1994.בשנת 1992 הקים את חברת ההחזקה "קבוצת מוסט", כל הנכסים העסקיים של גוסינסקי, בסך הכל 42 חברות, לרבות בנק מוסט ומספר חברות בניין, שולבו לתוך מבנה החזקה זה.
מעורבותו בתקשורת וסכסוך עם השלטונות.
בשנת 1993 גוסינסקי חבר למספר עיתונאים ידועים והקים את סבודניה, עיתון פוליטי יומי. בסוף אותה השנה, גוסינסקי ומספר כתבי טלוויזיה מובילים ומומחי מדיה כגון איגור מלשנקו, יבגני קיסלב ואולג דוברודייב, הקימו את ערוץ הטלוויזיה הפרטי הראשון ברוסיה - NTV, באמצעות חברת התקשורת מדיה מוסט. ערוץ NTV התמקד בעיקר בחדשות עצמאיות ולא מצונזרות ובתוכניות פוליטיות אובייקטיביות, הסלוגן שלהם היה "החדשות הן המקצוע שלנו". כשמלחמת צ'צ'ניה הראשונה התחילה בשנת 1994, NTV סיפק סיקור עצמאי וחסר פניות ולעיתים קרובות ביקר את ממשלת רוסיה, השימוש המופרז שלה בכוח נגד אזרחים ומניין ההרוגים שנגרם כתוצאה מכך. הממשלה ותומכי הממשלה האשימו את NTV ואת מייסדיה בשיתוף פעולה עם הכוחות הצ'צ'נים האנטי-רוסים. האשמות אלו היו חסרות בסיס ומעולם לא הוכחו.
בדצמבר 1994 השירות החשאי של הנשיא קיבל הוראה לתקוף את המשרדים של גוסינסקי. כתוצאה מכך גוסינסקי ומשפחתו נאלצו לעזוב את רוסיה. גוסינסקי היה מסוגל לחזור רק במאי 1995, אך אף על פי כן במשך היעדרו, NTV וכל נכסי התקשורת האחרים שלו המשיכו לסקר את המלחמהבאופן עצמאי.
בשנת 1996, היה גוסינסקי ממייסדי הקונגרס היהודי הרוסי, ואף שימש כנשיאו. בפברואר של אותה השנה בדאבוס, במהלך כנס הפורום הכלכלי העולמי, גוסינסקי ארגן ביחד עם בוריס ברזובסקי פגישה עם אנשי העסקים הבולטים ביותר של רוסיה. הקבוצה נפגשה כדי להחליט איך לתמוך במועמדות לנשיאות של ילצין ולמנוע מהקומוניסטים לחזור לשלטון. הקבוצה גם יצרה קשר עם אנטולי צ'ובאס, יוזם ומקדם ההפרטה, ושכנעו אותו להוביל ולנהל את הקמפיין הנשיאותי של ילצין.
הבחירות לנשיאות הפדרציה הרוסית נערכו ביוני 1996 (סיבוב ראשון). הנשיא ילצין נבחר בסיבוב השני של הבחירות (יולי 1996). משקיפים בינלאומיים ומקומיים רבים מחשיבים את מערכת הבחירות הזאת למערכת הבחירות הראשונה ברוסיה שמתקרבת לסטנדרטים דמוקרטיים מערביים.
בשנת 1996 גזפרום, ענקית גז טבעי בבעלות המדינה, רכשה 30% מהמניות של NTV, באמצעות חברת החזקות התקשורת שלה גזפרום מדיה. חברת ההשקעות בתקשורת המבוססת בארצות הברית, Capital Group, רכשה 5% מהמניות של NTV ו-5% מהמניות של TNT - רשת אזורית. בשנת 1997, "קבוצת מוסט" איחדה את רוב נכסי התקשורת שלה לתוך ישות חדשה - "מדיה מוסט". גוסינסקי התפטר מתפקידיו ב-"קבוצת מוסט" וב-"בנק מוסט", הפך לנשיא של "מדיה מוסט" ומיקד את כל מאמציו בפיתוח עסקי התקשורת. חברת ההחזקה החדשה כללה את NTV ,TNT, NTV PLUS, הד מוסקבה, ההוצאה לאור "שבעה ימים", תחנות רדיו נוספות, חברות לפיתוח האינטרנט, אולפני קולנוע וחברות עיצוב מדיה. ״מדיה מוסט״ הייתה חברת החזקות התקשורת הגדולה ביותר ברוסיה, לפי מספר הצופים והקוראים, וכנראה גם הגדולה באירופה. גוסינסקי זכה לשבחים ונחשב ל-"רופרט מרדוק" של רוסיה. על אף שגוסינסקי מעולם לא השתתף בהפרטה - הוא בנה את כל נכסיו מאפס, בשנת 1997 גוסינסקי ניסה בפעם הראשונה והאחרונה להשתתף בהפרטה - הוא הגיש הצעה להפרטה של ענקית הטלקומניקציה בבעלות המדינה, Svyazinvest. ההצעה לא צלחה, ופרשנים רבים האשימו את גוסינסקי בשימוש בנכסי המדיה שלו כדי להשפיע על ההצעה, דבר שהוביל לשערורייה ציבורית גדולה.
באמצע שנת 1997, קונסורציום בנקאי בהובלת קרדיט סוויס פירסט בוסטון הכין את NTV להנפקה בנאסד״ק בשווי מוערך של 1.2-1.4 מיליארד דולר, כאשר חלק נכבד מההכנסות מההנפקה שימש לפיתוח העסק. המשבר הפיננסי באסיה בשנת 1997 פגע באופן חמור בכלכלת רוסיה בשנת 1998. כתוצאה מכך, סבלה רוסיה מחדלות פירעון של חובותיה המקומיים והכריזה על דחיית תשלומים לנושים זרים באוגוסט 1998. חדלות הפריון הפיננסית בלמה את ניסיון ההנפקה של NTV. על מנת להמשיך לפתח את "מדיה מוסט" ומתוך ציפייה להתאוששות כלכלית בעקבות חדלות הפירעון של רוסיה, "מדיה מוסט" קיבלה אשראי מקרדיט סוויס פירסט בוסטון, על ערבות מגזפרום. הכסף הושקע בפיתוח העסקי של "מדיה מוסט".
בנובמבר 1998, הלוויין של "מדיה מוסט", בונום 1, שנבנה על ידי חברת החלל והתקשורת האמריקאית יוז, שוגר מקייפ קנוורל שבפלורידה, ארצות הברית, היה זה הלווין המסחרי הפרטי הראשון של רוסיה, והלווין הראשון בהיסטוריה שנבנה ושוגר בארצות הברית ונשלט משטח רוסיה. הלווין סיפק שידורים ישירים לבית עבור NTV PLUS.
ברית שכללה את הנשיא ילצין, קרוביו של ילצין וקבוצה של אנשי עסקים, הידועה בציבור בשם ״ המשפחה ״, הנחיתה את ולדימיר פוטין בתור יורשו של הנשיא ילצין. באותה התקופה, גוסינסקי מיצב את עצמו מחוץ ל- ״משפחה ״ וכתוצאה מכך הואשם בתמיכה בברית נגד הקרמלין של פרימקוב ולוז'קוב. זוהי התחלת הסכסוך בין גוסינסקי, המשפחה ופוטין.