בשלהי ימי הרפובליקה הרומית, במאה הראשונה לפני הספירה ברומא, ייצוג המון העם, מעמד הפלבאים, בשלטון, היה מזערי, חרף העובדה שהם היוו את רובה המכריע של החברה הרומית. אך מעמד זה היה בעל מודעות פוליטית ומכך נבע כוחו. כאשר נעשה עמם אי-צדק פוליטי, חוללו פורענויות ומרידות כנגד השכבות העליונות בחברה, הפטריקים, לרוב בעידודם של הטריבונים. אוגוסטוס, שהיה מודע לסיכון זה, פעל לרכוש את אהדת הפלבאים מיד עם כניסתו לזירה הפוליטית. הוא נהג לחלק מרכושו וכספו הפרטי לפשוטי העם והעניק להם תבואה בחינם. לאספקת התבואה (Cura Annonae) חשיבות מכרעת בשלהי ימי הרפובליקה, בהם האוכלוסייה הפלבאית-איכרית עברה לאורח-חיים אורבני, בו לא גידלה בעצמה את התבואה. בכך שריכז בידיו אוגוסטוס את תפקיד חלוקת התבואה, יצר הקיסר יחסי תלות של האוכלוסייה הדלה בו. אוגוסטוס לא הסתפק בהענקת מענקים חומריים (כסף ותבואה) בלבד, אלא דאג בנוסף לשעשע ולהעסיק את העם הרומאי. הביוגרף הרומי סווטוניוס, מעיד כי "בתדירות השעשועים העממיים, בריבוי גווניהם ותפארתם, עלה על כל שקדמו לו". אוגוסטוס עצמו תיאר בפרוטרוט את שמונת המשחקים הגלדיאטורים שערך בשמו ובשם נכדיו: עשרת אלפים גלדיאטורים הופיעו בפני המוני רומא שהצטופפו בקרקסים, ו-3,500 חיות מצאו את מותן בעשרים וששת משחקי הציד (venationes), לקול תרועותיהם של הצופים המשולהבים. גם פושעים או מורדים נטרפו על ידי החיות לעיני הקהל. בד בבד הפעיל אוגוסטוס עשרות סיורים של כוחות המשטרה שלו והטיל עליהם לשמור על בתי המגורים, שהפכו מטרה נוחה לפורצים וגנבים, שעה שדייריהם בילו ימים שלמים בקרקס. זאת ועוד, כדי למנוע הצטופפות יתר באירוע אחד, דאג אוגוסטוס לכך שמשחקים יאורגנו בעת ובעונה אחת ברבעים שונים של העיר. אוגוסטוס התפרסם לא כשליט נוטה חסד (clementia) בלבד, אלא גם כשליט המצטיין בנדיבות לב (liberalitas). תכונה זו בלטה במיוחד ביחסו לפלבס. אויביו כינו את מתנותיו לעם בשם "שיחוד" (largitio). את תוצאות מדיניות זו הגדיר צבי יעבץ כ"דה-פוליטיזציה של הפלבס". אוגוסטוס היה מוכן לעשות הרבה למען העם, בלי למסור לידיו סמכויות של ממש.
מקור המושג.
יובאנליס, משורר וסאטריקן רומי שפעל בימי אוגוסטוס, קונן על מה שהוא ראה כהידרדרות המוסר והמידות הטובות (virtus) שאפיינו את הרפובליקה ונרמסו בימי הקיסרות, ובסאטירה העשירית שלו טבע את המושג "לחם ושעשועים":
"" iam pridem, ex quo suffragia nulli / uendimus, effudit curas; nam qui dabat olim / imperium, fasces, legiones, omnia, nunc se / continet atque duas tantum res anxius optat, / panem et circenses""
מדיניות "לחם ושעשועים" בקיסרות הרומית.
הקיסרים שעלו לאחר יוליוס ואוגוסטוס קיסר, המשיכו לנהוג באותה מדיניות כלפי פשוטי העם, להזין ולשעשע את רומא. חלוקת המזון החודשית בפורטיקו מינוקיוס הבטיחה לעם את לחמו מדי יום ביומו. בהצגות ותצוגות הפאר שנערכו במקומות ציבוריים שונים, דתיים וחילוניים, בפורום, בתיאטראות, באצטדיונים, באמפיתאטרונים ובקרבות-ים מבוימים (naumachiae), העסיקו וארגנו את זמנם הפנוי של האזרחים. אופי ההצגות ותהלוכות-הראווה, אשר בימי הרפובליקה שימשו לטקסי-דת בהובלת האריסטוקרטיה, הפכו בימי הקיסרות בהדרגה למופעים המשמשים לבידור-טהור להמונים. כתוצאה מכך התרופפה שליטתה של האריסטוקרטיה בחברה ובפוליטיקה. למדיניות זו השפעה מכרעת על ההסכמה הרחבה במעבר מרפובליקה לקיסרות. לאורך כל ימי הקיסרות נשמעה ביקורת מצד הוגי דעות אריסטוקרטיים על מדיניות זו, אך התלות שפיתח הציבור ב"לחם ושעשועים" דחקה את הביקורת מהקונצנזוס.
כותב על כך ההיסטוריון הרומי טקיטוס: "השפלים שבהמון העם, שהורגלו במשחקי הקרקס ובתיאטראות, וכן המקוללים שבעבדים והאנשים שאכלו את רכושם ובקלונו של נירון מצאו מחייתם, נפלו ברוחם ושתו בצמא כל דבר שמועה".
מוסיף על כך מרקוס קורנליוס פרונטו: "העם הרומאי שקוע מעל הכל בשני דברים – אספקת מזונו ומופעיו".
במקום בו נכשלו האריסטוקרטים, הצליחה מאוחר יותר הדת החדשה, הנצרות. המרוצים נמשכו, אך הטבח בזירה חדל בפקודתם של קיסרים נוצרים. ב-1 באוקטובר 326, הוציא הקיסר קונסטאנטינוס צו, לפיו יש להחליף את עונש ה-Ad bestias, גיוס גלדיאטורים, בעבודת פרך (Ad metalla). בעקבות כך בסוף המאה ה-4, נעלמו קרבות גלדיאטורים במזרח, ובשנת 404 לספירה, אסר הונוריוס את הקרבות במערב. בהדרגה דעכה תרבות השעשועים ומוקד השליטה בעם עבר לכנסייה.
הרפובליקה העממית של הונגריה
גרדון
מועדון כדורעף מכבי רעננה
תסמונת דנדי-וולקר
תסמונת דנדי-וולקר (באנגלית: Dandy–Walker syndrome) היא קבוצה נדירה של מומים מולדים בהתפתחות המוח. יש שלושה סוגי ביטויים לתסמונת, הפוגעים באיברים שונים במידות משתנות. הפגיעה הבסיסית היא פגיעה בצרבלום, האחראי על קואורדינצית השריר. החדר הרביעי, הנמצא בסמוך לצרבלום, נפגע בדרך כלל וגורם לשינוי בזרימת נוזל המוח והשדרה במוח, להגברת הלחץ התוך-גולגולתי ועלול לגרום לפגיעות נוספות בתפקוד המוחי. מידת הלקות משתנה מאדם לאדם, אך הנזק הוא בדרך כלל קבוע לכל החיים. טיפולים בתסמונת כוללים פיזיותרפיה, חינוך מיוחד, או השתלת נקז מוח בהליך ניתוחי. התסמונת נקראת על שם וולטר דנדי וארתור ארל וולקר.
הסבר.
מאפיין בולט של סינדרום זה הוא הגדלה של החדר הרביעי, חוסר מוחלט בוורמיס הצרברלי, חלק אחורי של הקורטקס הצרבלרי שאחראי על קואורדינציה אקסיאלית מסקולוסקלטאלית, וציסטה שמתרחשת בסמוך לחלק האחורי של הגולגולת. מאפיינים נוספים הם עלייה בכמות הנוזלים המקיפים את המוח, ועלייה בלחץ עקב הנוזלים. התסמונת עשויה להופיע בפתאומיות ולהתפתח מבלי שמבחינים בה.
תסמונות שמתרחשות בדרך כלל בגיל ינקות, גורמות התפתחות מוטורית איטית, והגדלה מאסיבית של הגולגולת, ואצל ילדים בוגרים כוללות עליה בלחץ התוך-גולגולתי שגורם להקאות, עווית, וסימנים צרברליים הכוללים קואורדינציה מוטורית שרירית לוקה, ותנועות לא מבוקרות של העיניים. סימפטומים נוספים כוללים היקף ראש גדול, בליטה בחלק האחורי של הגולגולת, בעיות עצביות בעיניים, צוואר ופנים, ותבניות נשימה אבנורמליות.
תסמונת דנדי-וולקר, מקושרת בדרך כלל עם הפרעות נוספות במערכת העצבים המרכזית, הכוללות חוסר בקורפוס קאלוסום, הפרעות לב, פנים, גפיים, ואצבעות. התסמונת היא בדרך כלל גנטית ספוראדית, וקוראת 1-30000 לידות.
פרוגנוזה ודיאגנוזה הורית לסיכוי להולדת ילד עם תסמונת דנדי וולקר קשה, אך יש אפשרות זיהוי תסמונת זו בבדיקת אולטרסאונד בעובר.
גושפנקא
ענפי הסמפונות (עורקים)
ענפי הסימפונות
עורקי הסימפונות
שאולי
שיאוליאי (פירושונים)
יום שבת העקוב מדם
יום שבת העקוב מדם (בסינית: 血腥的星期六; בפין-יין: Xuèxīng de Xīngqíliù) הוא צילום מלחמה שחור-לבן שצולם על ידי צלם העיתונות הסיני ה.ס וונג ב-28 באוגוסט 1937 זמן קצר לאחר הפצצת תחנת הרכבת הדרומית של שאנגחאי בסין על ידי כוחות יפנים במסגרת קרב שאנגחאי שנערך במלחמת סין–יפן השנייה. בתצלום נראה תינוק בוכה היושב לבדו על רציף תחנת הרכבת ההרוסה, כשלגופו בגדים הנראים שרופים ומוכתמים בדם. התצלום עורר סערה ציבורית ונחשב לאחד התצלומים המשפיעים ביותר בעולם.
מאורעות יום הצילום.
במסגרת קרב שאנגחאי, העיר שאנגחאי, שהייתה (ועודנה) העיר הסינית המאוכלסת ביותר, עמדה תחת מתקפה מצד צבא יפן. ב-28 באוגוסט 1937 נסוגו הכוחות הסיניים מנהר הוואנפו , וצבא יפן החליט להפציץ את האזור. ידיעה על מתקפה יפנית המתוכננת לשעה 14:00 באותו יום הגיעה לאנשי התקשורת, ובשעה זו עמדו עיתונאים רבים על גג בניין והמתינו למתקפה בתקווה לתעד אותה, אולם המתקפה לא החלה. בשעה 15:00 נפוצה בקרב העיתונאים שמועה כי המתקפה נדחתה וכולם עזבו את המקום למעט צלם העיתונות ה.ס וונג שהחליט להמתין זמן נוסף. בשעה 16:00 הוא שמע מטוסים והבחין בשלושה מפציצים יפנים מנמיכים טוס. מספר שניות לאחר מכן שמע פיצוצים עזים וראה עשן מיתמר במרחק של כשלושה קילומטרים ממנו. וונג נכנס לרכבו במהירות והגיע תוך מספר רגעים לתחנת הרכבת הדרומית של שאנגחאי שהופצצה. וונג סיפר שראה לנגד עיניו מחזה מחריד: אנשים מתים ופצועים שכבו לצד המסילה ועל הרציף. כשטען את מצלמתו בסרט צילום, הבחין כי נעליו ספוגות בדם.
וונג ראה אדם מרים תינוק מהמסילה ומניח אותו על הרציף. האיש ירד למסילה בשנית כדי להעביר ממנה לרציף ילד פצוע נוסף. האישה ששכבה לצדם (וונג מניח כי הייתה אמם) הייתה ללא רוח חיים. ברגע בו התינוק היה לבדו על הרציף, צילם אותו וונג באמצעות מצלמת לייקה שהייתה ברשותו. לאחר מכן צילם וונג תמונה נוספת של התינוק עם האיש והילד הנוסף לצדו. באותה עת שמע וונג את המפציצים חוזרים לכיוונם, ורצה לקחת את התינוק למקום מקלט, אולם האיש לקח אותו משם (וונג משער כי מדובר היה באביו). וונג נמלט מהזירה, ומעולם לא נודע לו האם התינוק שרד, מה שמו ומה מינו. לדבריו, למחרת היום, דיווחה העיתונות כי בתחנת הרכבת המופצצת שהו באותה עת 1,800 פליטים סינים, בעיקר נשים וילדים, שניסו להימלט משאנגחאי באמצעות הרכבת. פחות מ-300 איש שרדו את ההפצצה.
פרסום התצלום.