הופמן הולכת לאיבוד בחורשה, ובדרך שוקעת בדיאלוג עם דמות דמיונית שמסמלת את מה שאולי חלמה להיות וכנראה לא תהיה לעולם. (אולי זוהי הסיבה הפרוידיאנית שבגללה דחתה את דורון בפרק 19)
ויצמן מפתח שיחות עומק חד צדדיות עם בדואי שפגשו במקום, עד שלבסוף מתברר שהאיש הוא בכלל ישראלי מחופש – שכנראה התייאש מההתבגרות וההתברגנות שלו עצמו ומצא דרך יצירתית "לחזור אחורה", ובנוסף ויצמן משוחח עם חייל גולני בחופשה בדרך לבסיס, ומבין שהשירות הצבאי שלו הוא כבר זיכרון ו"נחלת העבר", ומשלים עם זה שהגיע הזמן לעבור הלאה. (התרה של פרק 8)
דמויות הסדרה.
דמויות משנה.
בנוסף, השתתפו בסדרה שחקנים רבים בתפקידי אורח, בהם: מרים זוהר, דבורה קידר, אורי אברהמי, רמי ברוך, צחי גראד, שרון צור, יסמין קדר, דנה שרייר, ערן סיקורל, דורית לב ארי, קובי שטמברג, שירי גולן, אבי גרייניק, גורי אלפי, אסי כהן, טינקרבל, רון לוונטל, עודד מנסטר, אילנית דדו, שיר גוטליב, רותם אבוהב, יעל לבנטל, טל ליפשיץ, יוסי עיני, אבי טרמין, שלומית ארנון, גיא לואל, גולן אזולאי, יורם טולדנו ועוד.
ורנר אגק
ורנר אגק (בגרמנית: Werner Egk; 17 במאי 1901, אאוכזסהיים ליד דונאוורת', גרמניה - 10 ביולי 1983, אינינג), במקור ורנר מאייר, היה מלחין גרמני. נולד בעיר דונאוורת (donauworth) שבבוואריה.
אגק למד אצל קרל אורף במינכן. כאשר שידורי הרדיו נעשו נחלת הציבור, עמד אגק על חשיבותם כתקשורת המונים ופיתח אופרות ומחזות רדיו.
בראשית שנות ה-30' של המאה ה-20, הפנה אגק את מעייניו לבלט ואופרה. בשנת 1935 עלתה האופרה הראשונה שלו, "כינור הקסם" בביצוע בכורה בפרנקפורט. האופרה שלו "פר גינט" מבוססת על המחזה של הנריק איבסן.
בתקופת המשטר הנאצי, עבד בלשכת המוזיקה של הרייך השלישי, ודבר זה נרשם לגנותו לאחר מלחמת העולם השנייה, אף כי לא לזמן רב, כיון שעבודה זו הייתה חיונית לאגק, אם רצה להציל את יצירתו ולהתמיד בה.
הקריירה הרצינית שלו החלה אחרי המלחמה, בגרמניה הכתירו את אגק בכינוי Komponist des Wiederaufbaus "מלחין
השיקום" (שלאחר מלחמת העולם השנייה). מלבד היותו מנצח ומלחין, גם עמד בראש האוניברסיטה לאמנויות של ברלין בשנים (1950-1952) ותפס עמדה חשובה ב-GEMA מאז 1950; הוא היה גם הנשיא הגרמני הראשון של CIASK.
Greatest Hits
Greatest Hits (Blink 182)
משחק תפקידים בנייר ועט
הלהיטים הגדולים
חות שפון
אבו מוסלים
אַבּוּ מֻסְלִם עַבְּד א-רַּחְמַאן בְּן מֻסְלִם אלְ-חֻ'רַאסַאנִיּ (בערבית: أبو مسلم عبد الرحمن بن مسلم الخراساني; בפרסית: ابومسلم خراساني; 700 לערך–755) היה שר צבא של כוחות בית עבאס ממוצא פרסי-טג'יקי, שהוביל את המהלכים הצבאיים של התנועה נגד שושלת בית אומיה.
אבו מוסלם נולד בבלח' שבח'וראסאן (בצפון אפגניסטן של ימינו) בשנת 700 לערך וגדל בכופה שבעיראק. הוא הפך לתומך בבית עבאס לאחר שנפגש עם בן השושלת במכה, ובהמשך התיידד אישית עם הח'ליף העתידי א-ספאח. ב-736 התקוממו תושבי כופה נגד בית אומיה, אולם אבו מוסלם לא נטל חלק במרד וצפה מן הצד. עם מותו של השאם אבן עבד אל-מלכ ב-743 נקלע העולם האסלאמי למלחמת אזרחים, והקרע בין הפלגים השונים העמיק. בשלב זה הפך אבו מוסלם למנהיג צבאי והוביל את תומכי בית עבאס לניצחונם. לאחר מות א-ספאח בשנת 755, הוזמן אבו מוסלם לארמון הח'ליפות בידי אחיו ויורשו, אל-מנצור, והוצא להורג משום שנתפש כאיום על יציבות השלטון.
לאחר מותו, התקוממו נגד השלטון תומכיו בח'וראסאן ושרי הצבא שלו, תוך שהם מפתחים אמונות (שמקורותיהן באסלאם ובזורואסטריות) בדבר אבו מוסלם. מאמיני התנועות הללו נקראו ח'רמיה. רובם האמינו שהוא לא מת ושהוא אפילו חי בהרים עם הנביא מוחמד וזרתוסטרה ועתיד לחזור ולנקום את נקמתו. הם התקוממו נגד השלטון העבאסי ולא דוכאו לחלוטין עד אמצע המאה ה-9 לפחות.
היינריך מארשנר
היינריך מארשנר (בגרמנית: Heinrich Marschner; 16 באוגוסט 1795 - 16 בדצמבר 1861) היה מלחין גרמני, שכתב 23 אופרות וזינגשפיל, יריבו של ובר וידידם של בטהובן ושל מנדלסון.
יצירתו.
מארשנר נהנה מהערכה רבה ונחשב לאחד מחשובי המלחינים באירופה משנת 1830 בערך עד סוף המאה ה-19. אפילו היום מקובל לראות בו את מלחין האופרה הראשון במעלה בין מות ובר לוגנר. מארשנר חיבר מספר רב של אופרות שעניינן פיות או מעשי קסמים והשתמש לצורך זה בחומר, שמקורו בשירי עם, סוגה שוובר הכניס לשימוש ב"קלע החופשי" שלו (1821). האופרה האחרונה שהעלה על בימה הייתה "אוסטין" ב-1852. מאז ואילך העיב כוכבו העולה של ריכרד וגנר על זה של מארשנר.
אף כי מארשנר ראה עצמו בעיקר כמלחין אופרות, הוא כתב גם מספר ניכר של לידר, שבע שלישיות פסנתר ושתי רביעיות פסנתר. יצירותיו אלה לא נעלמו מעיניו של רוברט שומאן, שהרעיף שבחים רבים על שלישיות הפסנתר, ובצדק. מארשנר לא שרבט יצירות אלה כלאחר יד; ניכר בהן, שהקדיש זמן ומאמץ ניכרים לכתיבתן. כל אחת מיצירותיו לפסנתר, כינור וצ'לו הכתיר בתואר "גראנד טריו", אות לחשיבות שייחס להן. ביצירות מעולות אלה אפשר למצוא את מכלול הרגשות, שמילאו את התנועה הרומנטית באמצע המאה ה-19, כשהם באים לביטוי באורח רענן, מקורי ושובה לב.
המערכה במזרח התיכון (מלחמת העולם השנייה)
נתן אנדרה שוראקי
נתן אנדרה שוראקי (בצרפתית: Nathan André Chouraqui;,כ"ג באב תרע"ז/ 11 באוגוסט 1917 - 9 ביולי 2007) היה סופר ומשורר, מתרגם, משפטן והיסטוריון יהודי-אלג'יראי-צרפתי-ישראלי. שוראקי כתב בצרפתית ותרגם לצרפתית את הקוראן, הברית החדשה והתנ"ך. היה פעיל בקירוב לבבות בין-דתי ובפעילות דיפלומטית ופוליטית בישראל ובעולם (בין היתר, כיועץ למיזוג גלויות עבור ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון וכסגן ראש עיריית ירושלים).
ספריו תורגמו ל-21 שפות.
קורות חיים.
נתן אנדרה שוראקי נולד ב-11 באוגוסט 1917 (כ"ג באב ה'תרע"ז) באלג'יריה בעיר עין-טמושנט (Ain Temouchent) כקטן מתשעת ילדיהם של מליחה לבית מאיר ויצחק לבית שוראקי. אביו היה מראשי הקהילה היהודית, כורם וסוחר דגנים, בעל עיטור לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת אביר. אמו, בתו של אברהם למשפחת מאיר. משני הצדדים צאצא לשושלת ארוכה של משפחות יהודיות מוכרות ורבנים וחכמים באלג'יריה, מאז המאה ה-16, שתרמו תרומה חשובה לתרבות יהדות צפון אפריקה. מצד אביו היה צאצא למלומד היהודי בן המאה ה-17, ר' סעדיה שוראקי, שחיבר, בין השאר, ספר לימוד למתמטיקה - 'מונה מספר', מן הראשונים בעברית (1697), שאחד מעותקיו נשמר בכתב יד בבית המשפחה.
בילדותו ספג את התרבות היהודית (מבית הוריו), הצרפתית-הנוצרית (מחינוך בקרב נזירות סלזיאניות) והערבית (מהסביבה האלג'יראית) וכבר בגיל צעיר מאוד שלט בשלוש שפות, ערבית, עברית (אותה למד תחילה אצל הרב יחיא מלכה) וצרפתית. את ספר התנ"ך ידע לדקלם בעל פה בעברית. החל מגיל 6 סבל קשות משיתוק ילדים והיה תחילה משותק בכל גופו, ובהמשך נשאר עם פגיעה קבועה ברגלו השמאלית. מאוחר יותר, בשנת 1934, עבר שוראקי ניתוח להשתלת שרירים בקליניקה לה מונטאן בפריז, ששיפר אצלו את השימוש בגפה התחתונה השמאלית.
את לימודיו התיכוניים השלים בפנימייה לבנים באוראן. בין השנים 1934–1939 למד משפטים בסורבון שבפריז, ובמקביל בשנים 1937–1939 השתלם בעברית ובארמית בבית המדרש הרבני של צרפת. ב-1939 התחתן שוראקי עם צעירה צרפתייה, קולט בואייה, שהתגיירה ואימצה את השם שרה בת יעקב. בשנת 1939 התקבל ללשכת עורכי הדין של צרפת, אך סולק ממנה שנה לאחר מכן בעקבות חוקי הגזע האנטישמיים של משטר וישי. בתקופת הכיבוש הנאצי בצרפת בשנים (1942 – 1945) הסתתר שוראקי במחוז אוט לואר והיה פעיל במחתרת הצרפתית.
לאחר המלחמה חזר לאלג'יריה, בה עבד כעורך דין ומשפטן, ואף מונה לשופט בבית המשפט הלאומי לערעורים. ב-1948 קיבל אנדרה שוראקי תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת סורבון בפריז. בשנים 1947–1953 שימש כמזכיר "אליאנס" (כי"ח) העולמית ונסע ברחבי העולם להרצאות בתחומי היהדות. במהלך חייו לימד בסורבון, במרכז היישומי ללימודים גבוהים ובבית המדרש לרבנים בפריז.
היה גם משורר, שכתב לפחות 3 ספרי שירה, שהמפורסם שבהם הוא "מזמור לנתנאל".
בישראל.
שוראקי התחתן בשנית עם אנט, אותה הכיר בבית הכנסת הרפורמי של פריז בשנות ה-50. לאחר הנישואין עלו לארץ והתיישבו בירושלים ב-1958. אחרי אירועי ואדי סאליב מונה על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון ליועץ בנושא מיזוג גלויות, תפקיד אותו מילא בין השנים 1959–1963, עד להתפטרותו של דוד בן-גוריון מהממשלה בשנת 1963.
שוראקי התיישב בירושלים אך עדיין לא היה אזרח ישראלי. בהיותו אישיות מוכרת ובעלת תארים רבים, וגם קשרים עם שלטונות מרוקו עוד מתקופת כהונתו כנשיא אליאנס, העריכה הממשלה שיהיה האדם המתאים ביותר ליצירת קשרים עם הממשל במרוקו. באישורה ובעידודה של שרת החוץ דאז גולדה מאיר ומרדכי גזית מזכיר הממשלה, מצויד בדרכון דיפלומטי, יצא שוראקי למרוקו לביקור בן שבוע ימים בראשית 1959. הוא הודרך לא לדבר בשום אופן על עליית היהודים ממרוקו, אלא לנסות ולקשור קשרים טובים עם הממשל ולנסות להזמין אישיות חשובה מהממשל המרוקאי לישראל, משימה כמעט בלתי אפשרית בתקופה. אחרי פגישות רבות עם אנשי הממשל הצליח לעניין אותם בפעולות הרבות של ישראל באפריקה ואסיה, והשיג הבנות בנוגע לרופאים ישראלים שיטפלו במרוקו במחלות מידבקות ועזרה בחקלאות תמורת העלמת עין מיציאת היהודים ממרוקו.
ב 1965 כיהן כסגן ראש העיר ירושלים תחת ראש העיר טדי קולק, והיה ממונה על הקשרים הבינלאומיים של העיר.