אחרי סיום הלימודים הוצעו לאלפיק בעיקר תפקידים של בריונים מאיימים. ב-1968 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "Fraulein Doktor", סרט איטלקי על מלחמת העולם הראשונה. ב-1969 הופיע בתפקיד קפטן בסרטו של טוני ריצ'רדסון עיבוד למחזה "המלט". הוא שיחק בסרטים כגון "שוד הרכבת הגדול" ו"איש הפיל" והופיע בסרטו האלגורי של לידזי אנדרסון משנת 1973. תפקידים נוספים שלו היו בדמות אביו של פיל דניאלס בסרט הפולחן "קוואדרופוניה" (1979), פאשה בסרט "גורקי פארק" (1983) ובדמות צייד לא מורשה בשם ג'ייק בסרט "ויתנייל ואני" (1987). ב-1984 שיחק בתפקיד ראשי בדמות פישר, בלש בריטי שנזכר תחת היפנוזה באירופה דיסאוטופית ומתפוררת, וברדיפתו אחר רוצח סדרתי, בסרט הבכורה של לארס פון טרייר "אלמנט הפשע" שהיה מועמד לפרס דקל הזהב.
בתיאטרון שיחק אלפיק בתפקיד מרסלוס ובדמות השחקן שמגלם את המלך בהפקה הבימתית של טוני ריצ'רדסון למחזה "המלט" בתיאטרון ראונדהאוס ובברודוויי. בהמשך גילם את קלאודיוס לצדו של ג'ונתן פרייס בתפקיד המלט בתיאטרון רויאל קורט בבימויו של ריצ'רד אייר. ב-1981 הופיע אלפיק במחזמר "Chorus Girls" מאת ריי דייוויס ובארי קיפי בתיאטרון רויאל בסטרטפורד איסט. עוד השתתף במחזה "The Changing Room" בבימויו של לינדזי אנדרסון בתיאטרון רויאל קורט. הופעתו האחרונה בווסט אנד הייתה ב-1997 בתפקיד דוליטל במחזה "פיגמליון" בבימויו של ריי קוני שהועלה בתיאטרון אלברי.
עם זאת פרסומו של אלפיק הגיע מהופעותיו בטלוויזיה. ב-1974 הופיע זמן קצר באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בתפקיד דאגלס וורמול, בנו של בעל הבית אדוארד.
ב-1979 שיחק בסדרה "Crown Court" בתפקיד פרקליט הכתר נוויל גריפית'ס, התובע את הבת במשפחת זלזי על הפגיעה באביה המתעלל.
עוד הופיע אלפיק באחד התפקידים הראשיים בסרט "Black Island" משנת 1978. הוא גילם את הפושע בפרק "One of Your Own" בסדרה "The Sweeney", ושיחק בדמות שוטר בפרק "Backtrack" בסדרה "המקצוענים" (1979). עוד ב-1979 הופיע בתפקיד קטן בסדרה "Hazell", ובמחזה הטלוויזיוני "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר. ב-1981 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "Private Schulz" מאת ג'ק פולמן. הוא גילם את גרהרד שולץ, חייל גרמני שגויס במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי האס אס כדי להציף את בריטניה בכסף מזויף וכך להרוס את הכלכלה שלה.
ב-1983 הופיע אלפיק בתפקיד מגוואן, פועל אירי, בעונה הראשונה של הסדרה "Auf Wiedersehen, Pet". ב-1984 כיכב בדמות סידני מונדי בסיטקום "Pull the Other One" של רשת ITV. בין השנים 1985 ו-1989 כיכב בתפקיד סם טיילר בסיטקום "Three Up, Two Down" לצדה של אנג'לה ת'ורן. לשיא הצלחתו הגיע בסדרה "בון" בה שיחק בשנים 1986 עד 1992 וב-1995. הוא גילם את דמותו של כבאי בדימוס בשם קן בון, שפותח עסק למשלוחים על אופנוע, ובהמשך הופך להיות חוקר פרטי. הסדרה "בון" זכתה להצלחה רבה ושודרה במשך שבע עונות. בין צילומי הסדרה "בון" המשיך אלפיק להופיע בסרטים כגון בתפקיד קמע בסרט "האחים קריי" (1990), וב"תן לו את זה" (1991). ב-1991 שיחק אלפיק בתפקיד דס קינג בסרט "השיר של באדי" בכיכובם של צ'סני הוקס ורוג'ר דלטרי.
ב-1993 החל אלפיק להופיע בתפקיד עיתונאי לשעבר מרחוב פליט שמנהל סוכנות ידיעות בעיר דרלינגטון, בסדרה "הארי". הארי סולטר הוא אלכוהוליסט חסר רחמים שמשתמש בטקטיקות ניצול כדי להשיג סיפור טוב. הסדרה לא זכתה להצלחה ועד מהרה היא בוטלה. ב-1995 שיחק אלפיק בתפקיד בילי בונז בגרסה הטלוויזיונית של קן ראסל לספר "אי המטמון". ב-1999 גילם את בארקיס במיני-סדרה "דייוויד קופרפילד" בכיכובו של דניאל רדקליף.
ב-2001 הצטרף אלפיק לצוות השחקנים של הסדרה "איסטאנדרס" בתפקיד הארי סלייטר, מושא אהבתה של פגי מיטשל (בגילומה של ברברה וינדזור). השתייה המרובה של אלפיק התחילה להשפיע על עבודתו, ולכן עזבה הדמות את הסדרה. ארבעה חודשים אחר כך הגיעה הודעה על מותו (הדמות) בספרד.
חיים אישיים.
ב-1963 פגש אלפיק את ג'וליה אלכסנדר, מורה בבית ספר, והיא הייתה בת זוגו עד ליום מותה מסרטן ב-1996. לבני הזוג נולדה בת בשם קייט.
במשך שנים רבות נאבק אלפיק באלכוהוליזם. ב-1988 ניסה לראשונה להפסיק לשתות, אחרי שהרופאים הזהירו אותו שהוא ימות תוך שנה אם ימשיך לשתות. בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים ביקש עזרה אצל אלכוהוליסטים אנונימיים, אבל ב-1996 הודה שהוא חזר לשתות כמקודם.
ב-7 בספטמבר 2002 נפטר אלפיק מהתקף לב שהוחמר בגלל בעיית השתייה שלו. הוא התמוטט בביתו בווילסדן גרין שבלונדון, הובהל לבית חולים שם נפטר, 12 ימים לפני יום הולדתו ה-56. הוא נקבר בקרמטוריום צ'יצ'סטר.
סיטרואן m35
סיטרואן m35 (בצרפתית: Citroën M35) היא מכונית קופה, בעלת מנוע ונקל, הגוף מבוסס על דגם סיטרואן אמי (גרסת דגם 8 אמי), מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר יוצרו בין השנים 1969–1971.
יוצרו 267 יחידות, מהן 212 יחידות בשנת 1970.
המנוע פותח בשנת 1967 על ידי חברת Comotor אשר הוקמה על ידי חברת סיטרואן ויצרנית הרכב הגרמנית NSU, במטרה לפתח מנועי ונקל.
מנוע הונקל של הסיטרואן m35 היה זהה למנוע הונקל של הNSU Ro 80 הגרמני.
לני (סרט)
לני (באנגלית: Lenny) הוא סרט ביוגרפי משנת 1974 על הבדרן האמריקאי לני ברוס בבימויו של בוב פוסי.
התסריט נכתב על ידי ג'וליאן בארי והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם.
הסרט צולם בשחור-לבן עם דסטין הופמן וולרי פרין בתפקידים הראשיים.
הסרט היה מועמד ל-6 פרסי אוסקר - הסרט הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (דסטין הופמן) והשחקנית הטובה ביותר (ולרי פרין). פרין זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס באפט"א.
הסרט ערוך בצורת פלשבק כאשר אשתו (ולרי פרין), אימו (ג'אן מיינר) ואמרגנו (גארי מורטון) של לני מדברים עליו לתוך רשמקול סלילים ועונים לשאלותיו של המראיין (בוב פוסי, הנשמע בקולו ואינו נראה). בין קטעי הראיון מופיעים קטעים על הופעותיו וחייו של לני.
תקציר העלילה.
בתחילת הסרט מופיע לני במועדון לילה כבדרן לא מוצלח. הוא נראה פתטי ומנסה להצחיק את הקהל בבדיחות קרש כמו: "אחד נכנס לחנות נעליים ומבקש נעלי אליגטור? המוכר שואל אותו איזה מספר נעליים נועל האליגטור". הקהל לא צוחק ולני מנסה להוסיף חיקויי חיות אך ללא תועלת.
במועדון מופיעה גם החשפנית היפהפייה האני (ולרי פרין), המתפשטת תוך כדי ריקוד ארוטי כמעט עד הסוף. לני פוגש אותה לאחר מכן במסעדה ועד מהרה מתפתח ביניהם רומן סוער. הוא מציג את ה"שיקסע" שלו לפני אימו ולאחר שהמבחן עובר בהצלחה הם מתחתנים ונוסעים להופעות בהרי הקטסקיל. לני לא נשמע לבקשות להימנע מניבולי פה והם נזרקים משם בגשם שוטף ונפצעים בתאונת דרכים.
לאחר השיקום הם עוברים ללוס אנג'לס ונולדת להם בת - קיטי. האני מתדרדרת לסמים ונאסרת ולני מגדל בעצמו את בתו. הוא מחליט שבדיחות קלילות ופאנצ'ים בלתי מזיקים לא עושים אותו מאושר ולא מעניינים את הקהל ולכן הוא מסיר את עניבת הפרפר, משחרר את הצווארון ואומר מה שבא לו. הוא תוקף את הצביעות של האנשים, העיתונים והממשל ולא חוסך במילים שהיו אז בגדר ניבולי פה כמו "ציצים ו"תחת" (tits and ass). כאשר הוא מובא למשפט בסן פרנסיסקו לאחר שהשתמש בהופעותיו במילה "Cocksucker", הוא מעלה לעדות שוטר שמודה שזו מילה נפוצה אצל השוטרים. לשופט הוא אומר כי "אילו היה העולם מושלם וכולם היו אוהבים את כולם, הוא היה מובטל".
הוא מדבר בסאטירה נוקבת על יחסי כושים ("ניגרס"), יהודים והומוסקסואלים לדבריו: "יהודי, על פי המילון, הוא צאצא של השבטים העתיקים של יהודה, או מי שנחשב צאצא של שבט זה. אמנם זה מה שכתוב במילון, אבל אני ואתם יודעים שיהודי הוא בסך הכל מי שהרג את ישו..."
לדבריו: "כל גבר רוצה שאשתו תהיה שילוב בין מורה ב"סנדיי סקול" וזונה הדורשת 500 דולר ללילה".
הוא מתדרדר לסמים קשים ובהופעתו האחרונה הוא מופיע מבולבל, יחף ברגל אחת, מפנה גבו לקהל ומדבר לעצמו עם הפסקות ארוכות כשחלק מהאנשים עוזבים.
הסרט מסתיים בתמונת גופתו העירומה של לני עם מזרק סמים לידו.
דנה (גאליס)
מאיה (גאליס)
גילי (גאליס)
אודי (גאליס)
רותם (גאליס)
ארז (גאליס)
גאיה (גאליס)
דפני (גאליס)
אלכס (גאליס)
שרון (גאליס)
רונה (גאליס)
מיקה (גאליס)
יולי (גאליס)
דורי (גאליס)
נינה (גאליס)
ליעם (גאליס)
דני (גאליס)
יונתן (גאליס)
הוגו (גאליס)
ברק (גאליס)
נטלי (גאליס)
למידה משמעותית
למידה משמעותית הוא מושג וגישה בתחום החינוך, וכן כינוי של תוכנית לאומית במערכת החינוך הישראלית הנהוגה מאז שנת 2014 והובלה על ידי שר החינוך באותה תקופה, שי פירון. גישה זו חותרת לפדגוגיה אשר במסגרתה מעלה התלמיד שאלות, מאתר מקורות מידע, מעבד מידע ויוצר ידע חדש הרלוונטי לעולמו האישי ולחיים בעידן הטכנולוגי, במאה ה-21.
גישת הלמידה המשמעותית.