מעיון בתוצאות חיפוש באתר הפרסומים של האגודה האמריקאית לאופטיקה ובהנחה שחלק נכבד של המאמרים בנושא התפרסמו בכתבי-העת של אגודה חשובה זו, מצטייר כי לאחר העבודות החלוציות בשנים 1963 ו-1966 חלה הפסקה של כעשר שנים במחקר, עד שהתחדש בישראל ובארצות הברית במקביל בשנים 1980–2003. בישראל הובל המחקר על ידי אמנון יוגב במכון ויצמן למדע אשר פעל ביחד עם חוקרים מהקריה למחקר גרעיני ומחברת היישומים שלה, רותם תעשיות. בארצות הברית הוביל את המחקר מאוניברסיטת שיקגו, אשר פעל בשיתוף פעולה עם המעבדה הלאומית לאנרגיות מתחדשות בקולורדו . מאמץ אמריקאי נוסף נעשה בעבודות תכנון תאורטיות עבור נאס"א.
גל השני של התעניינות בתחום החל באמצע העשור של 2000–2010 והמחקר מובל על ידי יוהנה אלמיידה באוניברסיטה החדשה של ליסבון וע"י חוקרים שונים במזרח הרחוק.
רוג'ר ג'פסן
רוג'ר ויליאם ג'פסן (באנגלית: Roger William Jepsen; 23 בדצמבר 1928 – 13 בנובמבר 2020) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איווה בין השנים 1979–1985. טרם היבחרו לסנאט היה סגן המושל ה-38 של איווה.
ביוגרפיה.
ג'פסן נולד בדצמבר 1928 בעיר סידר פולס שבאיווה, בנם של אמיל ואסתר (לבית סורנסן) ג'פסן. אביו של ג'פסן היה אמיל ג'פסן. את השכלתו המוקדמת רכש בבתי ספר ציבוריים, ואת לימודיו הגבוהים למד באוניברסיטת צפון איווה. ב-1950 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אריזונה וב-1953 קיבל מאותה האוניברסיטה תואר שני. בעת ימיו כסטודנט באוניברסיטה היה ג'פסן חבר באחווה טאו קפא אפסילון.
בשנים 1946–1947 שירת ג'פסן כצנחן בצבא ארצות הברית ובמשך שתים עשרה שנים, בין השנים 1948–1960, שירת בכוחות המילואים של הצבא. הוא היה עסקן חקלאי ופעיל בעסקי הבריאות והביטוח. ג'פסן שימש כמפקח מחוז של מחוז סקוט בין השנים 1962 עד 1965 והיה סנטור ממלכתי בין השנים 1966 עד 1968. הוא היה מושל סגן 39 באיווה בין השנים 1969 עד 1973, לאחר שנבחר עם המושל רוברט ד. ריי בשנת 1968.
בשנת 1978 נבחר ג'פסן לסנאט של ארצות הברית. בבחירות הכלליות הוא גבר באופן מפתיע ביותר על הסנאטור המכהן דיק קלארק, מועמד המפלגה הדמוקרטית, אחרי שזכה לתמיכה נחרצת מוועדת הפעולה הפוליטית-שמרנית הלאומית (NCPAC). ג'פסן ייצג את איווה בסנאט במשך תקופת כהונה בודדת אחת בת שש שנים, מינואר 1979 עד ינואר 1985. במהלך כהונתו הוא כיהן כיושב ראש משותף של הוועדה הכלכלית המשותפת במהלך הקונגרס ה-98 של ארצות הברית.
עמיתיו הרפובליקנים בסנאט שיבחו את ג'פסן על כך שהצליח לשכנע את נשיא ארצות הברית רונלד רייגן להסיר את החרם החקלאי על ברית המועצות. ב-1984 עמד ג'פסן לבחירה מחדש לסנאט, כעבור שש שנים מהבחירות הקודמות. המועמד הדמוקרטי, טום הרקין, ניצח אותו בבחירות והוא כיהן בסנאט במשך שלושים שנה — עד 2015. לימים היה ג'פסן יושב ראש מִנהל איחוד האשראי הלאומי (National Credit Union Administration).
נפטר ב-13 בנובמבר 2020.
ננטלי
נאנטאלי
מפלגת העצמאות (איסלנד)
מפלגת העצמאות (באיסלנדית: Sjálfstæðisflokkurinn) היא מפלגה ליברלית-שמרנית. כיום מפלגת העצמאות היא המפלגה הגדולה ביותר באלת'ינגי, הפרלמנט האיסלנדי. המפלגה הוקמה בשנת 1929 אחרי מיזוג בין המפלגה השמרנית למפלגה הליברלית. מטרת האיחוד הייתה להביא לסופו של האיחוד בין איסלנד לדנמרק, דבר שקרה לבסוף בשל כיבוש דנמרק בידי הגרמנים בשנת 1944. מאז, המפלגה תמיד הייתה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט, עד לשנת 2009 כשהברית הסוציאל-דמוקרטית עקפה לראשונה את מפלגת העצמאות וזכתה ב-20 מושבים.
היסטוריה.
המפלגה נוסדה ב-25 במאי 1929 כתוצאה ממיזוג של המפלגה השמרנית עם המפלגה הליברלית. אחרי האיחוד החליטו ראשי המפלגה לכנות אותה באותו השם שכונתה מפלגת העצמאות ההיסטורית, שהתמוססה בשנת 1927, בעיקר בגלל הקמת המפלגה השמרנית והמפלגה הליברלית. כבר מממערכת הבחירות הראשונה שלה בשנת 1931 המפלגה הייתה לגדולה ביותר בפרלמנט, עד לבחירות שהתקיימו בשנת 2009. בשנת 1934 חלק מחברי המפלגה פרשו ממנה והקימו המפלגה הלאומנית שהייתה קיצונית ובסוף פעילותה נאסרה.
המפלגה חזרה למעמדה כמפלגה הגדולה ביותר לאחר בחירות 2013, כשזכתה ב-19 מושבים. המפלגה הקימה ממשלה יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית שהחזיקה שלוש שנים עד שנחשפה פרשת 'מסמכי פנמה' בהם התברר כי יושב ראש מפלגת העצמאות וראש הממשלה סיגמונדור דויד גונלאוגסון היה שותף בבעלות חברה מאיי הבתולה הבריטיים אשר החזיקה מניות של שלושה בנקים איסלנדיים. במהלך המשבר הכלכלי ב-2008 הוא פעל כדי למנוע פגיעה במשקיעים זרים (ובכך למנוע פגיעה במניות שלו). עם כניסתו לפרלמנט ב-2009 הוא לא דיווח על המניות ומכר אותן לאשתו בדולר אמריקני אחד. אחרי לחץ פוליטי גדול, ב-5 באפריל נכנע גונלאוגסון ללחץ והתפטר מראשות הממשלה ואיסלנד הלכה לבחירות.
הבחירות הפרלמנטריות שהתקיימו בשנת 2016 הביאו להקמת ממשלה בראשות מפלגת העצמאות יחד עם עתיד מזהיר, מפלגת הרפורמה, תנועת השמאל הירוק, והמפלגה הפרוגרסיבית. כיום מפלגת העצמאות מחזיקה ב-16 מושבים בפרלמנט והיא המפלגה הגדולה ביותר.
לוסיל קרו
לוסיל קרו (באנגלית: Lucille Crew) הוא הרכב מוזיקלי ישראלי שמקורו בתל אביב. בראש ההרכב עומדים המפיק המוזיקלי ישגב דותן והמתופף יוסי עדי.
היסטוריה.
הלהקה הוקמה ב-2012 בתל אביב, ישראל על ידי המפיק והגיטריסט ישגב דותן.
מאז שהוקמה, החלה להוציא מוזיקה ולהופיע בפסטיבלים ומועדנים שונים ברחבי העולם, כמו פסטיבל סיגט , פסטיבל פיוז'ן , ליברפול סאונד סיטי , ועוד.
ב-2014 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Lucille".
ב-2015 הוציאה הלהקה את המיני-אלבום הראשון שלה, "Restless Mind / Exhausted Body", שזכה להצלחה רבה ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי כאשר צבר למעלה ממיליון האזנות כוללות. ב-2017, הוציאו את המיני-אלבום השני שלהם, "Respect the Dawn", שזכה גם הוא להצלחה.
ב-2020 הוציאה הלהקה את האלבום השני שלה, "Slowburn".
הקורפוס העשירי (ארצות הברית)
הקורפוס ה-10 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה ובמהלך מלחמת קוריאה.
היסטוריה.
מלחמת העולם השנייה.
במאי 1942 הוקם הקורפוס ה-10 בשרמן, טקסס, ולאחר אימונים במשך כשנתיים נשלח הקורפוס לזירת האוקיינוס השקט, שם לחם כחלק מהארמייה השישית במהלך המערכה בגינאה החדשה, קרב לייטה והמערכה בדרום הפיליפינים, ובשנת 1946 הושבת הקורפוס.
מלחמת קוריאה.
עם פרוץ מלחמת קוריאה נשלח הקורפוס לחצי האי קוריאה שם השתתף בקרב אינצ'ון ובקרב מאגר צ'וסין, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים עד לסיום המלחמה בשנת 1953.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה נותר הקורפוס כיחידת מילואים בארצות הברית, וב-31 במרץ 1968 פורק הקורפוס.
הדיוויזיה המשוריינת העשירית (ארצות הברית)
יוחנן צצס
הרב ד&quot;ר משה אברהם (מוריס) יפה
ברנאבי
נאד הדמעות
"נאד הדמעות" (בגרמנית: Der Traenen Krug; באנגלית: The Tear Jug) היא סדרה של 46 רישומים שיצר הצייר אבל פן בשנת 1916. בשנת 1926 ראה אור אלבום הדפסים ובו רישומים מתוך הסדרה.
היסטוריה.
סדרת הרישומים "נאד הדמעות" נוצרה בשנת 1916, בעת שהותו בפריז בתקופת מלחמת העולם הראשונה. הייתה זו תגובה מאוחרת ל"פרעות קישינב", שבתוצאותיהן חזה פן בעת ביקורו בבסרביה בשנת 1903. פן השתתף במשלחת שבראשה עמד חיים נחמן ביאליק כמתעד של המראות ברישומים.
באוטוביוגרפיה שחיבר פן כתב על זיכרונותיו מן הביקור כתב כי "בתוך שעות אחדות, ולעיתים מיד, גירשו את היהודים ממקומות יישוביהם באכזריות העולה על כל דמיון... בתי החולים רוקנו מיושביהם, וגם בתי המחסה ובתי המשוגעים, רק מפני שהיו שם יהודים. מעיר לעיר, מאזור לאזור, הועמסו המונים על רכבות בהמות. שבועות תמימים הושארו יהודים בקרונות וחיכו להוראות על יעד הרכבת. ילדים איבדו קשר עם הוריהם, שאיש לא ידע אנה נלקחו... אנשים מתו שם כמו זבובים; אחדים איבדו את שפיות דעתם. היהודים היו האשמים בתבוסת הצבא... לעומת זאת, באזורים שנכבשו מחדש בידי הצבא הרוסי, ובעיקר בידי הקוזקים... נהגו לחגוג את החזרת הערים לרוסיה בטבח של היהודים, לאחר עינוים, כמובן; הרג הפך עניין שבשיגרה, דבר שהתרגלו אליו במשך המלחמה. בטני נשים נפתחו ומולאו בנוצות אווז. נשים זקנות הופשטו ונצלבו, ואחר נתלו על קיר בנעיצת מסמרים בעיניהן. אשה נאנסה ונרצחה. תינוק, שנותר בחיים, בין בהיעדר תשומת לב ובין מרוב אכזריות, דבק לראש אמו המתה... הצעתי איפוא לעורך שלי לצייר סדרה על האירועים הללו. השלמתי אותה לקראת סוף שנת 1916, חמישים רישומים. הצגתי תערוכה בסטודיו שלי. יום אחד הגיע העורך שלי נסער כולו והודיעני שלשגריר הרוסי, איזבולסקי, נודע על הכוונה להדפיס אלבום מהסדרה והוא ביקש מהממשלה הצרפתית להתערב".
על פי גדעון עפרת, לבד מזיכרונותיו מ-1903, הסתמך פן גם על תיאורים של פרעות הצבא הרוסי בגבול פולין-ליטא בתקופת מלחמת העולם הראשונה. תיאורים אלו הגיעו לפריז דרך פרסומים בעיתון "פארווערטס" ועל דימויים מתוך הפואמה "בעיר ההריגה" של ביאליק.
בשנת 1917 ביקר פן באמריקה והציג שם את הסדרה. בשנת 1919 הוצגה הסדרה בתערוכה כשיקגו
בספטמבר 1920 נרכשה סדרת הרישומים על ידי מרקוס פֶכהיימר (Fechheimer), יצרן נעליים מסינסינטי, ונתרמה על ידו לבית הנכות בצלאל.