ב-1933 הועבר לכהן כקונסול בריטניה בסוריה תחת המנדט הצרפתי. המתח בין המעצמות היה גבוה ביותר. צרפת האשימה את בריטניה בסיוע למורדים הדרוזים ובריטניה האשימה את צרפת בכך שהיא מהווה בסיס ללאומנים פלסטינים החודרים משטחה לשטחי המנדט הבריטי ומבצעים פעילות טרור (אנשי עז א-דין אל-קסאם). השקפתו של מק'קרת על הסכסוך בין היהודים לערבים הייתה כעל סכסוך מקומי אלים שיש לפתור על ידי אמצעים להשלטת סדר. בניגוד לעמדת בכירי שירות החוץ הבריטי היה מק'קרת סקפטי לגבי פתרון פאן ערבי ותמך בכינון מדינות לאום בחסות בריטית, על מנת לספק את היצרים הלאומיים. מק'קרת לא היסס להפעיל ריגול על מנת לפצח את ההתארגנויות הפלסטיניות והחדיר סוכנים לפגישות סודיות בהן נדונו תוכניות מבצעיות לפעילות טרור. סוכניו של מק'קרת רמזו לו על תוכנית לפעילות חיסול של בכיר בריטי, אך לא ידעו לספק מידע נוסף. עקב המידע החסר לא נמנע רצח מושל הגליל, לואיס אנדרוס בספטמבר 1937. אחת מתוצאות הדבר הייתה המלצתו של מק'קרת להקים את גדר הצפון, על מנת שתחצוץ בין שטחי המנדט הבריטי והצרפתי. סיבה נוספת לחציצה זו הייתה הניסיון לעצור את ההעפלה היבשתית של יהודים שהסתננו לארץ ישראל מצפון. במסגרת מיזם זה התקיימה התכתבות מקפת בין מק'קרת לבין יועץ המשטרה בארץ ישראל צ'ארלס טגארט ואחרים (נחקרה בעיקר על ידי איתמר רבינוביץ') המהווה מקור היסטורי חשוב להבנת המדיניות הבריטית שנוצרה בשטח בעיקר על מנת להילחם בטרור המקומי (בניגוד להסתכלות הרחבה שגובשה בלונדון) ולהגדרת ההיסטוריוגרפיה המבדילה בין הדיפלומטיה של שירות החוץ ומשרד המושבות לבין דרכי ההתמודדות שננקטו על ידי פקידים באזור. דרך נוספת בה השפיע מק'קרת על הפוליטיקה של סוריה בניסיון להטותה לטובת הבריטים הייתה שוחד ששילם באופן קבוע במהלך שנים לראש ממשלת סוריה הלאומני, ג'מיל מרדם.
בהמשך חייו.
במרץ 1940 מונה מק'קרת כקונסול כללי באדיס אבבה, ושנה לאחר מכן הועבר לכהן באותו תפקיד באנקרה. ב-1945 הועבר לכהן באותו תפקיד במרוקו הצרפתית והוצב ברבאט.
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה מונה לקונסול הכללי של בריטניה באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, אחד מתפקידיו היה להשליט סדר אזרחי במקום, שהיה עד אז תחת שלטון הקיסרות היפנית. בדצמבר 1947 מונה לשגריר ארצו בקולומביה, תפקיד בו שירת עד 1953.
מק'קרת פרש עם רעייתו, מיוריאל, לסן סבסטיאן שבספרד. מק'קרת נפטר בן 69 ונקבר בספרד. הזוג היה חשוך-ילדים ומיוריאל שבה לבריטניה, שם נפטרה ב-1979, ללא כל יורשים.
עיטורים ואותות כבוד.
עם סיום מלחמת העולם הוענקו לו מדליית המלחמה הבריטית וכוכב 1914–1915, בנוסף לעיטור צלב המלחמה שניתן לו על גבורתו. ב-1939 קיבל מידי ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת דרגת "עמית" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, שנגזר מדרגתו הדיפלומטית. ב-1952 הועלה לדרגת "אביר-מפקד" שהקנה לו את האפשרות לשאת את התואר סר לפני שמו, כהוקרה על תפקידו כשגריר בבוגוטה.
פרשת גילוי הקבר וקבורתו מחדש.
במאי 2010 הודיעו שלטונות ספרד להיסטוריון של מלחמת העולם הראשונה, שאיתר את הקבר, שקברו של הבריטי שנקבר בסן סבסטיאן, אשר מיסי הקבורה עבור לא שולמו, יפונה לצורך קבורה-מחדש בקבר אחים. הדבר האיץ פרסומים בעיתונות הבריטית על מנת לאתר קרובי משפחה של "גיבור מלחמת העולם הראשונה שעומד להיות מושלך מקברו בספרד עקב אי תשלום מיסים". גם השגרירות הבריטית בספרד התערבה והתרתה בשלטונות לא להמשיך ולפעול להוצאת הגופה. ב-10 במאי, ארבעה ימים לאחר פרסום הכתבות בעיתונות, אותר קרוב רחוק של מק'קרת שהסכים לאשר שהעיתון סאן ישלם את סכום המס הנדרש.
ב-11 בנובמבר (יום הזיכרון לחללים בחבר העמים הבריטי) 2011 נקברו שרידיו של מק'קרת מחדש בחצר מוזיאון חיל הרובאים בבארי (Bury) שליד מנצ'סטר. זהו החלל הבריטי היחיד שהוחזר לקבורה על אדמת בריטניה מאז קבורת הלוחם האלמוני במנזר וסטמינסטר ב-1920.
איי גלורייז
איי גלורייז (בצרפתית: Îles Glorieuses) הם שני איים טרופיים בשטח כולל של 7 קמ"ר בצפון מדגסקר. האי לא מיושב וכל שטחו מוגדר שמורת טבע. הוא מהווה טריטוריה צרפתית, כחלק מאיי אפארסה אך למדגסקר דרישת שליטה על האיים.
גאוגרפיה.
איי גלורייז נמצאים בצפון מצר מוזמביק בצפון מדגסקר. הארכיפלג הוא אטול שנוצר בשונית אלמוגים שמקיפה לגונה. המבנה מוארך מצפון מזרח לדרום מערב. את המבנה מחלקים לשלושה חלקים עיקריים: בנקודה הדרום מערבית נמצא האי המרכזי, האי גראן גלורייז. שונית אלמוגית שנקראת רוש ור שנמשכת מהאי גראן גלורייז לכיוון צפון מזרח. בקצה הצפוני, כ-8 ק"מ בצפון מזרח האי גראן גלורייז נמצא האי איל די ליס (île du Lys). האיים שטוחים והנקודה הגבוהה ביותר נמצאת באי גראן גלורייז וגובהה 12 מטר מעל לגובה פני הים.
האיים מורכבים מדיונות ושטחים חוליים מאבן גיר שבמקור היו אלמוגים. הצומח מורכב בעיקר מקזוארינה שבטבטית ודקל הקוקוס. החי באיים מורכב מעופות ימיים בעיקר מהסוג שחפית שמקננים באיים ומדולפינים שנמצאים בלגונה. באי לא חיו בני אדם מעולם והמבנים היחידים מעשה ידי אדם הם מסלול טיסה ותחנה מטאורולוגית במערב מסלול הטיסה באי גראן גלורייז.
האנשים היחידים שמגיעים לאיים הם חוקרים ואנשי צבא מ-Forces armées de la zone sud de l'océan Indien (הכוחות המזוינים של האזור הדרומי של האונייקוס ההודי) מצבא צרפת שתפקידו לוודא שריבונות צרפת באיים שבין ראוניון למיוט לא מופרים על ידי אף אחד.
היסטוריה.
ככל הנראה האנשים הראשונים שהגיעו לאי היו יורדי ים מלגשים או ערבים שהגיעו לאיים במאה השביעית. האירופאי הראשון שידוע שהגיע לאיים היה איפוליט קאלטו (Hippolyte Caltaux) מראוניון שסחר עם מדגסקר ב-1878. הוא מבקש אישור להחזיק באיים משר הקולוניות הצרפתי שמאשר לו להחזיק באיים. קאלטו מעניק לאיים את שמם לזכר מהפכת יולי 1830 שנקראה Trois Glorieuses (שלושת ימי התהילה). הוא מבקר באיים למרות נוכחות מוגברת באזור של הצי המלכותי הבריטי ובשנת 1885 הוא מתחיל לשתול באי דקלי קוקוס. צרפת משאירה לקאלטו לנהל את האי עד שהיא תופסת את האי על ידי רב החובל של האונייה פרימוגה (Primauguet) ב-23 באוגוסט 1892. השלטון על האיים קושר לקולוניית מיוט שלוש שנים מאוחר יותר. ב-1912 עברה לקולוניית מדגסקר יחד עם כל ארכיפלג קומורו.
ב-1955 החלה הקמת תחנה מטאורולוגית באי גראן גלורייז שהחלה לפעול בשנת 1959 ושנה לאחר מכן הופעלה בצורה אוטומטית. התחנה מהווה חלק ממערך תחנות מטרואולוגיות שמטרתם לחזות ציקלון טרופי. תחנה זו משמשת לאזהרת התושבים בצפון מדגסקר ובארכיפלג קומורו. החתנה מסייעת גם לניווט הימי ולניווט האווירי בקווים ג'יבוטי-מדגסקר וקניה-מאוריציוס.
בשנת 1960 האיים מנותקים מקולוניית מדגסקר ועוברים לאחריות השר של צרפת מעבר לים ("Ministère des Outre-mer"), כאשר בפועל מנוהלים על ידי המושל של ראוניון. מדגסקר לא הסכימה לניתוק הזה ומאז יש לה דרישה טריטוריאלית על האיים. משנת 2007 הם עוברים להיות תחת הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת.
הפלטפורמה האזרחית
הפלטפורמה האזרחית (רוסיה)
משבר בין-לאומי
משבר בין-לאומי הוא מצב ביחסים בין-לאומיים בו חילוקי דעות, או התרחשויות בין שתי מדינות או יותר מעמיד אותן בסיכון למלחמה. מדובר בסכסוך חמור בין המדינות, אך ללא הפעלת אלימות בפועל. במשבר הבינלאומי יכולות להיות דרגות שונות של חומרה והמדינות יכולות להשתמש במגוון אמצעים כדי לאיים ולהרתיע את יריבותיהן. במשבר הבינלאומי סכנת המלחמה קרובה, אך אין הכרח שהוא ידרדר לאלימות, ישנן דרכים שונות לפתור משברים בין מדינות.
הגדרת תאורטית.
משבר בינלאומי הוא שלב מכריע בסכסוכים בין מדינות. על פי הרמן מצב המשבר מתאפיין בשלושה תנאים:
משבר מתרחש כאשר אחד מן הצדדים מנסה לשנות את ההתנהגות של יריבו ומוכן להסתכן בשל כך. במשבר משתמשות המדינות בסוגים שונים של כוח מוגבל כמו: איומים, הנעת כוחות, "דיפלומטיה של ספינות תותחים" וחימוש מערכות נשק אסטרטגי כדי לנסות לגרום ליריב לסגת ראשון מעמדתו. יתרון שימוש במשבר על פני מתקפה צבאית היא היותו חסכוני בכוח, ועשוי להשיג הישגים ללא שפיכות דמים. יתרונו על פני דיפלומטיה הוא ממד האיום שבו, המדרבן את היריב לוותר. החיסרון העיקרי של משבר הוא החשש שהוא ידרדר למלחמה חמה, כפי שאכן קרה במשברים רבים.
משברים בינלאומיים היו נפוצים ביותר במאה ה-20. בין השנים 1918–1994 נמנו 412 משברים בינלאומיים שלא הגיעו לכדי מלחמה. המדינות שהרבו במיוחד ליזום משברים היו המעצמות הגדולות: ארצות הברית וברית המועצות, אולם בסכך הכל היו מעורבים במשברים יותר מ-850 מדינות.
התפתחות משבר.
מדינות עשויות ליזום משבר כאשר הן סבורות שהן יכולות להשיג יעד מדיני בלא מלחמה ממשית. סיבה נוספת ליזום משבר היא הרצון לפתוח במלחמה, אך השאיפה שהיריב יהיה זה שיפתח באש ראשון. כך לדוגמה לפני מלחמת ששת הימים סגר גמאל עבד אל נאצר נשיא מצרים את מצרי טיראן כאשר הוא יודע שדבר זה יוביל את ישראל למלחמה. משברים יכולים להיווצר גם בטעות, בשל אירוע קטן שהופך לבעל משמעות אסטרטגית כמו למשל "תקרית הגרזן" בגבול בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית שהביא למשבר של מבצע פול באניין.
במהלך משבר בינלאומי מתקבלות החלטות חשובות בידי הדרג הבכיר ביותר של המדינאים בזמן קצר ולכן יש תחושה של אי ודאות לגבי התפתחות המשבר. משברים עשויים להתפתח למלחמה אך יכולים גם להיפתר בטרם יהפכו לאלימים באמצעות נסיגה של אחד היריבים או הסכם מדיני מהיר.
אסטרטגיות בעת משבר.