בעקבות ההפיכה בסרביה ב-1903 ועלייתו לשלטון של בית קראג'ורג'ביץ', התעוררו רגשות לאומיים אצל העמים הסלאביים שעדיין חיו תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. עמים אלו רצו להתאחד עם ממלכת סרביה כדי ליצור את "יוגוסלביה". רגשות אלו התחזקו מאוד בעקבות הצלחותיה הצבאיות של סרביה במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה, כמו גם הזעם על הסיפוח האוסטרו-הונגרי של בוסניה והרצגובינה.
ארגון "בוסניה הצעירה" הוקם בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 בידי המסאי ולדימיר גצ'ינוביץ'. מטרתו המוצהרת הייתה למגר את השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה. הארגון כלל בעיקר סרבים אשר חיו באוסטרו-הונגריה, אך גם קרואטים ובוסנים. רובם היו צעירים כפריים אשר עברו ללמוד בבתי ספר או אוניברסיטאות בערים הגדולות. הם תמכו בפוריטניות, התנגדו לשתיית אלכוהול, והאשימו את האוסטרים בהשחתת הנוער הסלאבי. הם מיעטו לעבוד בעבודות קבועות והתקיימו בעיקר מנדבות. רבים מהם היו מסוכסכים עם בני משפחותיהם, כך שהם חלקו ביניהם את החפצים המועטים שברשותם וישנו זה אצל זה. הם נהגו לבלות שעות בישיבה בבתי קפה תוך שהם מתווכחים על פוליטיקה והחיים. התנועה פעלה בשיתוף פעולה עם ארגון הטרור "היד השחורה", אולם רק על גצ'ינוביץ' עצמו ידוע בוודאות כי היה חבר בשני הארגונים בו זמנית.
רבים מהמתכננים ומהמבצעים בפועל של רצח פרנץ פרדיננד אשר הביא למלחמת העולם הראשונה, השתייכו לבוסניה הצעירה. ביניהם ניתן למנות את: גברילו פרינציפ, דנילו איליץ', נדליקו צ'ברינוביץ', מוחמד מחמדבשיץ' וואסו צ'ויברילוביץ'.
אופנאי
טהונגיאי-הואי קהא קהאנג
טהונגיאי-הואי קהא קהאנג (בתאית: เขตรักษาพันธุ์สัตว์ป่าทุ่งใหญ่-ห้วยขาแข้ง) היא שמורה לחיות-בר השוכנת בגבעות טנאסרים (בתאית: ทิวเขาตะนาวศรี) שבתאילנד.
האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1991, והוא מכיל בתוכו את שטחן של שתי שמורות טבע שונות: שמורת "טהונגיאי-נארסואן", ושמורת "הואי קהא קהאנג". השמורות הללו הוקמו בנפרד בשנים 1972 ו-1974, בהתאמה, וכיום מהווים רצף טריטוריאלי.
שטחי השמורה מתפרסים על פני כמה מחוזות: קנצ'נבורי, טק ואותאי טהאני. סך הכל מתפרסת השמורה על שטח של למעלה מ-600,000 דונם, סמוך לגבול מיאנמר.
השמורה מכילה דוגמאות של כמעט סוגי היערות שביבשת דרום-מזרח אסיה, וכוללת שתי מערכות-נהר חשובות. בנוסף, היא מהווה בית למגוון גדול מאוד של בעלי חיים, לרבות פילים ונמרים, וזנים שונים אשר נמצאות בסכנת הכחדה.
השמורה היא אחד האזורים הכי פחות נגישים בתאילנד, עבור בני-אדם, וכפועל יוצא, אחד האזורים בתאילנד אשר הכי פחות מושפעים מהתערבותם של בני האדם.
חשיבות השמורה כאתר מורשת עולמי.
חשיבותו של האתר כמרחב שימור טמונה בהטרוגניות ובשלמות של בתי הגידול שלה, במגוון של החי והצומח שלה, ובמורכבות של המערכת האקולוגית שלה. האתר כולל יופי טבעי יוצא דופן וחשיבות אסתטית עם עמקים צדדיים תלולים ופסגות הרים מרשימים המשקיפים על מישורים נמוכים. מראה הנוף של האתר הוא יוצא דופן, ושזור במפלים וזרמי מים, ובפסיפס ייחודי של סוגי היער.
האתר עומד ב-3 קריטריונים אשר בזכותם נחשב לאתר מורשת עולמי:
קריטריון7 – תכונות מיוחדות של יופי טבעי, וסביבת מחיה בעלת ערך מדעי רב.
קריטריון 9 – השמורה מייצגת ביומה יוצאת דופן וייחודית בדרום היבשת, המשלבת את תכונות החי והצומח של ארבעה אזורים (סיני-הימלאי, סונאדי, הודו-בורמזי, והאינדו-סינואוגרפי ההודי).
קריטריון 10 – השמורה מכילה מגוון עשיר במיוחד של בעלי חיים. רשימות המינים שנצפו בשמורה, כוללת, בין השאר, 120 מיני יונקים, 400 מיני ציפורים, 96 מיני זוחלים, 43 מיני דו-חיים ו-113 מיני דגי מים מתוקים.
זליפיה (פולין קטן)
זָלִיפִּיֶה (בפולנית: Zalipie) הוא כפר בדרום פולין, בפרובינציית פולין קטן. הכפר שוכן כ-7 ק"מ מערבית לאולסנו וכ-13 ק"מ צפונית-מערבית לדומברובה טרנובסקה, ו-68 ק"מ מזרחית לבירת המחוז, קרקוב. במהלך שנות מלחמת העולם השנייה נהרגו 17% מאוכלוסיית הכפר. נכון ל-2004 בכפר מתגוררים כ-750 תושבים.
הכפר, המכונה גם בשם "כפר הפרחים", מפורסם בשל נטיותיהם האמנותיות-דקורטיביות של תושביו, ומשמש אטרקציה תיירותית החל מראשית המאה ה-20. הכפר על פרטיו; חזיתות 20 הקוטג'ים (ובחלק מהם אף בקירות הפנימיים), בארות, אסמים, לולים, מבני עזר חקלאיים, גדרות, רהיטים וכלי בית, מעוטרים בציורים פרחוניים ססגוניים. בשנים האחרונות החלו ללמד בבית הספר שבכפר את אמנות הציור הייחודית לכפר זה.
מקור הנוהג לעיטורים הפרחוניים אינו ברור דיו, אך קיימת השערה כי הדבר התפשט מאחת מבנות הכפר שקישטה את הכנסייה המקומית במהלך שיפוציה. הסבר אחר רווח יותר הוא שכתמי הפיח שיצאו מהתנורים הותירו את רישומם גם לאחר הסיוד, ועל כן עם בוא החגים נהגו לצבוע אותם ולעטר סביבם בפרחים. כאשר המסורת החלה, היו נשות הכפר משתמשות באבקות צבע עם חלב ובתערובת של אפר סיד ועוד, ואת מברשות הצבע יצרו משיער הפרות המקומיות, או מגזע עץ כתוש בתחתיתו.
לשם שימור מסורת הציור בכפר, וכניסיון התאוששות ממלחמת העולם השנייה, מתקיימת בו מדי שנה באביב - מאז 1948 - תחרות לבני הכפר על "הבית המקושט היפה ביותר".
למרות ייחודיותו התיירותית של הכפר, הוא אינו עמוס בתיירות במהלך השנה. הגישה אל הכפר היא דרך כביש צר וארוך, וכן בתוך הכפר הרחב עצמו נדרשת ניידות רבה.
יהודה בן קלונימוס ממגנצא
רבי יהודה ב"ר קלונימוס ממגנצא (נפטר: ד'תתקנ"ו, 1196) היה רב, פוסק, פייטן ומקובל מגדולי חכמי יהדות אשכנז בתקופת הראשונים. אביו של רבי אלעזר מוורמייזא בעל הרוקח.
קורות חייו.
רבי יהודה נמנה מתלמידיו של רבי שמריה בן מרדכי משפיירא. את תורת הסוד קיבל גם מקרוב משפחתו רבי יהודה החסיד. היה גם קרוב משפחה של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא.
הוא עמד בראש קהילת מגנצא בתקופת מסע הצלב ה-3 בשנים ד'תתקמ"ט-נ"ב ועורר את עדתו לתשובה ולהכנה לקראת הפורענות הצפויה.
מתלמידיו החשובים היו: בנו רבי אלעזר מוורמייזא בעל ה'רקח', רבי אליעזר בן יואל הלוי ה'ראבי"ה', רבי ברוך בן שמואל ממגנצא.
כתביו חיבוריו.
פסקיו והוראותיו מובאים בספרי הראשונים. ידועים גם סליחות ופיוטים שחיבר, שרובם נשארו בכתבי יד.
יהודה בר קלונימוס
אונור החמישי, נסיך מונקו
אונור החמישי, נסיך מונקו (בצרפתית: Honoré V de Monaco; 13 במאי 1778 - 2 באוקטובר 1841), היה נסיך מונקו בין השנים 1819–1841.
ביוגרפיה.
אונור נולד בפריז ב-13 במאי 1778, כבנו הבכור של אונור הרביעי, נסיך מונקו ולואיז ד'אומון, בתם של לואי מארי ד'אומון, דוכס אומון השישי ולואיז ז'אן דה דורפור, דוכסית מזארין. בגיל 20 הוא התגייס לחיל הפרשים הצרפתי, והוא היה חייל מוערך בצבא הצרפתי. במהלך הניצחון הגדול של נפוליאון בונפרטה בקואליציה האנטי-צרפתית השנייה נפצע הנסיך אונור בקרב הוהנלינדן, אשר מנע ממנו להשתתף בקרב אוסטרליץ.
בשנת 1819 מת אביו אונור הרביעי, נסיך מונקו, ואונור עלה לשלטון במקומו. ב-2 באוקטובר 1841 מת אונור, ומאחר שלא היו לו צאצאים (מלבד בן אחד בלתי חוקי שלא היה יכול לרשת אותו), עלה לשלטון במקומו אחיו הצעיר פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו.
אונור החמישי
זליפייה (פולין קטן)
משרד פקיד ההנהלה של הבית הלבן
משרד הגברת הראשונה של ארצות הברית
משרד הגברת הראשונה של ארצות הברית מורכב מחברי הסגל של הגברת הראשונה של ארצות הברית. המשרד ותחומי אחריותו גדלו ככל שתפקיד הגברת הראשונה התרחב והפך לתפקיד רשמי לאורך ההיסטורי למרות שהם אינם מחויבים מתוקף חוקת ארצות הברית. לשכתה של הגברת הראשונה מהווה חלק ממשרד הבית הלבן – אחד מאגפי משרד הרשות המבצעת של הנשיא האמריקאי. לשכת משרד הגברת הראשונה ממוקמת באגף המזרחי של הבית הלבן.
לגברת הראשונה יש צוות משלה הכולל את ראשת סגל הגברת הראשונה (תפקיד דומה לראש הסגל של הנשיא), הסדרן הראשי של הבית הלבן , המזכיר החברתי של הבית הלבן , דובר הגברת הראשונה, מעצב הפרחים הראשי של הבית הלבן, קונדיטור הבית הלבן והשף הראשי של הבית הלבן.
היסטוריה.
למרות שדמותה, פועלה ויוזמותיה של הגברת הראשונה היו בעלי חשיבות לאורך ההיסטוריה של ארצות הברית, אדית רוזוולט הייתה הגברת הראשונה שהעסיקה לראשונה עובדים במימון פדרלי בשנת 1901. אלינור רוזוולט הרחיבה את המשרד מעבר למזכירות חברתית ואדמיניסטרטיבית, וג'קילין קנדי הייתה הראשונה שהעסיקה גם דובר לגברת הראשונה (הדומה לתפקיד דובר הבית הלבן).
תחת רוזלין קרטר ניתן לסגל הגברת הראשונה שמו הרשמי "משרד הגברת הראשונה של ארצות הברית". רוזלין קרטר חילקה את המשרד לארבע מחלקות מרכזיות: פרויקטים וקישור קהילתי, תקשורת ומחקר, תיאום וקידום, ועניינים חברתיים ואישיים. קרטר אף הייתה הראשונה למקם את משרדה האישי באגף המזרחי של הבית הלבן.
למרות שמשרד הגברת הראשונה גדל עם השנים, תפקידו העיקרי הוא לסייע לגברת הראשונה לקדם את סדר היום ואת הקמפיינים של נשיא ארצות הברית. בנוסף, המשרד מספק תמיכה בסדר היום של הגברת הראשונה אשר בוחרת במטרות וביוזמות שאותן היא מעוניינת לקדם במהלך שהותה בבית הלבן.
מהר&quot;ם חביב
משרד הבית הלבן של פקיד ההנהלה
דיונים
דיונים על עשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס
דיונים (מקיאוולי)
דיאנה קוויק
דיאנה מרילין קוויק (באנגלית: Diana Marilyn Quick; נולדה ב-23 בנובמבר 1946) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה.