באפריל 2021, פרסם קאמינגס, כי ראש הממשלה ג'ונסון ביקש בחשאי מתורמים של המפלגה השמרנית לממן את השיפוץ במעון, כיוון שהחוק הקציב לו 30 אלף ליש"ט בלבד. קאמינגס טען בפוסט בבלוג כי אמר לג'ונסון ש"התוכנית שלו לקבל תשלומים סודיים מתורמים פוליטיים למימון השיפוץ הן לא אתיות, מטופשות ואולי גם לא חוקיות". ג'ונסון הכחיש את הדברים וטען כי שילם מכספו, אך בהמשך התגלה כי המיליונר לורד בראונלו, תומך ותיק במפלגה השמרנית, שילם כ-50 אלף ליש"ט מהחשבון. ועדת הבחירות של בריטניה פתחה בחקירה בחשד שהמפלגה או תורמיה מימנו את עלויות השיפוץ מבלי להצהיר על התרומה לרשויות. ג'ונסון אמנם נוקה מחשד להתנהלות לא חוקית, אך החקירה חשפה התכתבות וואטסאפ שלו עם לורד בראונלואו, שבה סיכמו השניים שהאחרון יממן חלק מהשיפוץ. הפרשה הסתיימה כשג'ונסון אולץ להתנצל בינואר על שלא עדכן את יועץ האתיקה שלו על ההתכתבות.
במאי 2021, אמר קמינגס, בעדות בפרלמנט, שתגובת ממשלה בריטניה לקורונה בימיה הראשונים של המגפה הייתה כושלת וגרמה למקרי מוות מיותרים רבים: "הסגר הוטל באיחור ואת שר הבריאות היה צריך לפטר על שקריו". ושראש הממשלה ג'ונסון היה כה סקפטי לגבי המגפה, עד שהיה מוכן שיזריקו לו את הנגיף בשידור.
חיים אישיים.
הוא נשוי למרי וייקפילד מאז 2011. לזוג בן אחד, אלכסנדר צ'ד, שנולד ב-2016.
מרוץ החיים
חוסר דת
The Diving Board
The Diving Board (בעברית: המקפצה) הוא אלבום האולפן ה־29 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור בספטמבר 2013. הוא השני מאז "Victim of Love" שלא כלל אף אחד מחברי הלהקה הקבועים שלו. באלבום הייתה חזרה למתכונת הבסיסית של פסנתר־בס־תופים ששימשה את ג'ון בהופעות החיות שלו בראשית שנות ה־70.
עם צאתו נכנס האלבום למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי – המיקום הגבוה ביותר לאלבום של ג'ון מאז "Songs from the West Coast" שמ־2001, ולמקום הרביעי בבילבורד 200. הוא גם האלבום המצליח ביותר של ג'ון במצעדים בארצות הברית מאז "Blue Moves" שמ־1976.
הסינגל המוביל של האלבום, "Home Again", יצא לאור ב־24 בספטמבר 2013, באותו יום שבו האלבום הפך זמין להזמנה מראש. ב־28 באוגוסט 2013 יצא לאור ביוטיוב וידאו קליפ ל־"Mexican Vacation (Kids in the Candlelight)".
הפקה.
האלבום הולחן על ידי ג'ון למילותיו של ברני טופין. המפיק, , הפיק גם את אלבום האולפן הקודם של ג'ון (בשיתוף ליאון ראסל), The Union . ברנט הציע שהאלבום יוקלט במתכונת הבסיסית של פסנתר, בס ותופים איתה הופיע ג'ון בראשית שנות ה־70.
"The Diving Board" נכתב ביומיים. התוצאה, לדברי ג'ון, הייתה .
הוצאת האלבום נדחתה כמה פעמים: לכתחילה הוא היה אמור לצאת בסתיו 2012, אך באתר האינטרנט של ברני טופין פורסם שמטעמי קידום מכירות ההוצאה תדחה לפברואר 2013, ואז ההוצאה נדחתה שוב. ב־28 בספטמבר 2012 פורסם ב"רולינג סטון" שג'ון לא היה מרוצה מהאיזון באלבום ושהוא רצה לכתוב שירים נוספים. במהלך הופעה ב"זירה של פרת'" בפרת' שבאוסטרליה, ב־10 בנובמבר 2012, אמר ג'ון שהוצאת "The Diving Board" תדחה שוב, למאי 2013. ההוצאה נדחתה משום שג'ון רצה להקליט שירים נוספים עם ברנט בינואר 2013. ב־8 בינואר 2013 פורסם באתר האינטרנט של ברני טופין ששם האלבום שונה מ־"The Diving Board" ל־"Voyeur". ב־23 בפברואר 2013 פורסם בכתבה ב"בילבורד" שהוצאת האלבום נדחתה שוב – הפעם לספטמבר 2013, וששם האלבום הוחזר ל־"The Diving Board". כן פורסמה בכתבה רשימת השירים החדשה, שכללה ארבעה שירים חדשים שנוספו לחומר המקורי. שיר אחד הושמט: "5th Avenue".
ג'ון תיאר את הגרסה הסופית במילים: . כן תיאר אותו במילים: . בסיכומו של דבר נדחתה הוצאת האלבום ארבע פעמים.
הסינגל המוביל של האלבום, "Home Again", יצא לאור ב־24 בספטמבר 2013, באותו יום שבו האלבום הפך זמין להזמנה מראש. ב־28 באוגוסט 2013 יצא לאור ביוטיוב וידאו קליפ ל־.
הצלחה.
בבריטניה, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי, תוך מכירת 22,000 עותקים בשבוע הראשון. האלבום הגיע למעמד אלבום כסף בהסמכת איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי ב־10 בינואר 2014, מעמד המסמן מכירת 60,000 עותקים בבריטניה.
בארצות הברית, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום הרביעי במצעד בילבורד 200, תוך מכירת 47,000 עותקים בשבוע הראשון, ובכך הפך לאלבום ה־18 של אלטון ג'ון שנכנס ל"עשרת הגדולים" (Top 10) במצעד. בקנדה, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום השביעי.
הסינגל "Can't Stay Alone Tonight" הפך לשיר ה־70 של ג'ון שדורג במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של "בילבורד" (כאשר הדירוג הראשון שלו במצעד היה עם "Your Song" ב־1970), ובכך שבר ג'ון את השיא של עצמו כזמר הכי מדורג במצעד זה.
מגזין "רולינג סטון" דירג את האלבום במקום ה־25 ברשימת 50 האלבומים הטובים של 2013.
ביקורת.
"The Diving Board" קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרי המוזיקה עם יציאתו לאור. ב־Metacritic, המייחס מדרוג מנורמל מתוך 100 לביקורות ממבקרי מיינסטרים, האלבום קיבל ציון ממוצע משוקלל של 71, המציין "ביקורות חיוביות בדרך כלל", בהתבסס על 24 ביקורות.
אנדי גיל, מבקר "אינדפנדנט", כתב שזהו . קרוליין סאליבן, מבקרת "הגרדיאן", כתבה: . קווין קצ'פול מ־"PopMatters" כתב ש.
המבקר יוסי חרסונסקי כתב שג'ון "חזר ממוקד". הוא שיבח את "הכישרון המלודי" ו"המיומנויות הפסנתרניות" שגילה ג'ון באלבום, והוסיף: . חרסונסקי כתב שג'ון התגלה באלבום כ, ותיאר אותו כ"אולי גדול הפסנתרנים" של מוזיקת הרוק מאז ליטל ריצ'רד.
עמית קוטלר כתב ב־ynet:
יהודה לייב גפן
הרב יהודה אריה לייב גפן (ה'תר"ע - כ"ו בשבט ה'תשי"ז) היה רב בקהילות יהודיות בפולין, רבה של כפר אתא וראש ישיבת יחל ישראל, עסקן בולט בתנועת פועלי אגודת ישראל.
קורות חיים.
נולד בטרנוב לטוביה גרינבוים, חסיד דז'יקוב, ולקילא בת אליקים גצל אויסאיבל. למד אצל רבי מאיר אריק, ומאוחר יותר אצל רבי יהודה מאיר שפירא בישיבת חכמי לובלין.
בשנת תרצ"ג נישא לבילא גיטל, בת לחסיד באבוב. בשנת תרצ"ו החל לכהן כאב"ד ליפסק, ומשנת תרצ"ט כיהן בעיר המחוז דרילדז (אילזא).
עם פלישת הנאצים ברח לצד הרוסי, והוגלה לסיביר.
בשנת תש"ו שב לפולין, הוזמן לרבנות לובלין אך סירב להשתקע שם. הוא המשיך לגרמניה, וכיהן שם כרבם של מחנות הפליטים באולם וכחבר נשיאות אגודת הרבנים בגרמניה.
בשנת תש"ט עלה לישראל והתיישב בחיפה. הוא הקים יחד עם האדמו"ר רבי ברוך הגר מסרט-ויז'ניץ את ישיבת יח"ל ישראל, כשבשם הישיבה מרומזת ישיבת חכמי לובלין, בה למד, לצד שמו של רבי ישראל הגר מוויז'ניץ. הוא ניהל את הישיבה בשנותיה הראשונות וגם עמד בראשותה.
בר"ח אדר תשי"ג החל לכהן כרבה של קריית אתא, על מקומו של רבי בנימין מנדלזון שעבר לקוממיות.
היה פעיל בתנועת פועלי אגודת ישראל, השתתף בישיבותיה וכתב מאמרים ב"שערים".
בכ"ו בשבט תשי"ז, השתתף ונאם בכינוס פא"י בעניין עליית יהודי הונגריה לאחר המרד, באמצע נאומו התמוטט ונפטר. נקבר בקרית אתא.
ערך חלק מחידושי רבו, רבי מאיר שפירא מלובלין, שהודפסו בקובץ רבי מאיר שפירא ח"ב. השאיר גם חידושים משלו על סדר קדשים.
טבילת האדון
סליק אלדמע (גבעתיים)
סליק אלדמע היה סליק מרכזי של ארגון ההגנה, שנבנה בביתו של אברהם אלדמע בשכונת בורוכוב שבגבעתיים. הסליק הוגדר כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ובתמיכת עיריית גבעתיים.
רקע.
ב-1923 החל ארגון ההגנה להקים סליקים מרכזיים לאחסון הנשק שנרכש עבור הארגון. על פי הוראות פיקוד הארגון תוכננה הקמת 4 סליקים שכאלו כשהמרכזי ביניהם תוכנן להיבנות בשכונת בורוכוב בגבעתיים (שאר שלושת הסליקים המרכזיים תוכננו בקבוצת גבע, קבוצת כנרת, וקיבוץ איילת השחר).
עקב פעילותו של אברהם אלדמע בהגנה נבחר ביתו להוות כיסוי לבניית הסליק.
לקבלת תקצוב לפרויקט זה פנו ראשי הארגון לראשי ההנהלה הציונית (ביניהם לחיים ויצמן ולפרדריק קיש) ולאחר משא ומתן מתמשך קיבלו 400 לירות (100 לירות לכל אחד מסליקים).
על האתר.
אברהם אלדמע (מראשוני המצטרפים להגנה) היה בין מייסדי שכונת בורוכוב בגבעתיים והקים בה את ביתו ב-1922. ב-1923 נבחר הבית לחפירת סליק. לצורך כך הוקם בחצר הבית צריף עץ ששימש למכבסה והיווה כיסוי להסוואת החפירה.
מטעמי סודיות הפרויקט הוביל את הפרויקט שאול אביגור ועסקו בו מספר מצומצם של אנשים מהפיקוד של ההגנה וביניהם יהודה שרת, יוסף הכט ואברהם איכר שעבדו בשעות הלילה. עם סיום החפירה נוצקו קירות הסליק ותקרתו מבטון, מכסה עץ סגר על פתחו (שהוחלף בהמשך במכסה מתכת) וחול כיסה את הפתח. סולם הונח מהפתח לקרקעית הסליק ששטחו היה 3 מ"ר. עם סיום בניית הסליק מונו שניים מתושבי השכונה כמחסנאים לטיפול בנשק שהגיע למקום. כינויו המחתרתי של הסליק היה "טזרוב".
בגלל איטום לא מספיק של הקירות וחוסר אוורור מספק, נצטברה לחות בסליק באופן שסיכן את הנשק המאוחסן ולכן הופסק השימוש בו. ב-1938 הורה גולומב לשפר את מצבו של הסליק כדי לחזירו לשימוש. לשם כך הוחדרו לסליק 2 צנורות אוורור (ליניקה ולסניקה) כשצנור אחד הותקן כברז כיבוי והצנור השני הוסווה כשובך יונים.
בשיאו הכיל הסליק כ-300 רובים, מספר מכונות ירייה (בעיקר מסוג שוורצלוזה), תת-מקלעים מסוגים שונים, אקדחים, מרגמות ותחמושת רבה. עם הקמת המדינה נמסר כל הנשק לרשות צה"ל ורק אז נחשף הסליק.
עם צאתו לגמלאות, החל רן אלדמע, בנו של אברהם אלדמע, לפעול לשימור המקום והפיכתו לאתר מורשת, בתמיכתם של עיריית גבעתיים והמועצה לשימור אתרים.
All Wrapped Up