נוכחות הגנו משפיעה על המערכת האקולוגית בסביבה בה הוא חי. במהלך תקופת ההימצאות של אלפי חיות גנו בסביבה מסוימת, כחלק מההגירה העונתית שלהם, ישנה ירידה בכמות התקיפות של פרסתנים אחרים על ידי טורפי על: חלה ירידה בכמות התקיפות של ג'ירפות ובקר על ידי אריות, וכתוצאה מכך עולים אחוזי ההישרדות בקרב הג'ירפות. כמו כן נראתה ירידה בכמות התקיפות של זברות. הסיבה לכך ככל הנראה היא שחיות אלה אינן נודדות, ומהוות מקור הזנה זמין במשך כל השנה – להבדיל מהגנו.
דפוסי רבייה.
הגנו לא יוצר קשרים זוגיים קבועים. ההתרבות מתחילה בגיל שלוש אצל נקבות ובגיל ארבע בזכרים. תקופת הייחום נמשכת כ-23 ימים, ותקופת ההריון כשמונה חודשים. בתצפית נמצא שכ-80% מנקבות הגנו הרו במהלך תקופת הייחום.
תקופת ההזדווגות חלה בדרך כלל לאחר העונה הגשומה, כאשר הגנואים הזכרים מוזנים היטב ונמצאים בשיאם מבחינה גופנית. בתקופה זו מסמן הגנו הזכר טריטוריה זמנית ומנסה למשוך אליה נקבות. תדירות ההזדמנויות להזדווגות תלויה במיקום הטריטוריה ביחס לעדר הנקבות, כך שישנה תחרות עזה על טריטוריות. זכר הגנו מגן על הטריטוריה שלו מפני זכרים אחרים בעת שהוא מתחרה מולם על הנקבות. על מנת לפתות את הנקבות אל הטריטוריה שלהם, משתמשים הזכרים בנהמות ובהתנהגויות נוספות.
הדמורפיזם הזוויגי (דו-צורתיות זוויגית) בחיית הגנו אינו בא לביטוי באופן בולט במראה החיצוני. ניתן להסביר זאת בחיקוי של התנהגות גברית משנית, כולל קרניים, על ידי האימהות. החיקוי נעשה כאמצעי לדחייה של פינוי הצאצאים עד אשר הם מוכנים לעזוב את עדר האם שלהם וגבולות בתיהם.
סכנות ושימור הגנו.
כיום יש ירידה חדה בגודל אוכלוסיית הגנו. תופעת ההגירה של הגנו דורשת שטחי מרעה גדולים אשר ירידתם הולכת ופוחתת בעקבות דרישות האדם לאדמות ונוף. האיום המרכזי מגיע מהצבת מחסומים, גדרות וכבישים שהאדם מציב, ומציד לא חוקי אשר מתרחש בשטחי מרעה. בנוסף לאיומי הטרף הטבעיים שמגיעים מחיות הטרף (אריות, נמרים, כלבי ציד אפריקאיים, ברדלסים וצבועים). בעקבות כך הגנו סווג על ידי האיחוד International Union for Conservation of Nature) 'IUCN') לבעל-חיים אשר נמצא בסכנה והוכנס לרשימה האדומה (IUCN Red List")" הכוללת בתוכה רשימת זנים בסיכון.
כיום מאמינים כי קיימים כ-18,000 פרטים אשר 7,000 מתוכם נמצאים בנמיביה, מחוץ לשטחי המרעה הטבעיים שלהם, מהמקומות בהם הם גדלו. 80% מהם נמצאים בשטחים פרטיים ו-20% מתוכם נמצאים באזורים מוגנים. כניסתם לנמיביה זכתה להצלחה רבה ועלתה משמעותית את מספר מ-150 בשנת 1982 ל 7000 בשנת 1992.
קשר עם האדם ושימוש.
הגנו מבוקש על יד בני אדם כמענה למספר צרכים: עור הגנו נחשב כבעל באיכות גבוהה, ובשרם יבש גס וקשה. הגנו נהרג לצורך מאכל, ובמיוחד לצורך ייצור ה-biltong, זהו בשר ציד יבש ופופולרי מאוד בדרום אפריקה. בשר הנקבה רך יותר מזה של הזכרים. הגנו מהווה מטרה עבור ציידי הבשר הלא חוקיים, מכיוון שקל למצוא אותו. שווי בשרו הוערך בשנת 2008 באזור ה 0.47$ לק"ג. תועלת נוספת עבור האדם היא צואתו של הגנו אשר מפרה ומדשנת את אדמותיו החקלאיות. מאידך, הגנו עלול להעביר מחלות, לגרום למגפות ולהפיץ קרציות ותולעים.
נדידת הגנו בסרנגטי.
בכל שנה בתקופה זהה, מתחילה הנדידה המעגלית הגדולה של הגנו באזור השימור נגורונגורו בדרום הסרנגטי בטנזניה, ונעה בכיוון השעון דרך הפארק הלאומי של הסרנגטי, וצפונה לעבר שמורת המסאי מארה בקניה.
נדידה זו היא תופעה טבעית הנוצרת בעקבות זמינות שטחי המרעה. במהלכה, כ-1.4 מיליון גנו, עדרי זברות וצבאים ממין צבי תומסון, נעים בין העונה היבשה והרטובה כ-30,000 ק"מ.
בקרב זני הגנו, הגנו השחור והגנו הכחול, הראשון לרוב נוודי ואילו מתוך הזן השני ישנן גם אוכלוסיות נוודיות וגם אוכלוסיות שאינן נוודיות.
רוב תופעת הנדידה מתרחשת באזור המערכת האקולוגית של הסרנגטי-מארה, המורכבת מאזורי פארקים לאומיים, אזורי שימור ואזורים המוגנים מציד, שמתפרשים על מעל בטנזניה וקניה.
נדידת הגנו בסרנגטי היא חלק ייחודי ממורשת ביולוגית. אחת נקודות הציון המרכזיות במהלך הנדידה היא חציית נהר המארה בטנזניה או בקניה.
מסלול ועונות הנדידה.
השלב ההתחלתי מתרחש בסביבות ינואר עד מרץ, כשעונת ההמלטה מתחילה, תקופה בה העשב בשל וזמין לזברות, גנו, צבאים, ובעלי חיים נוספים.
במהלך פברואר, הגנו נמצאים בדרום המערכת האקולוגית, רועים במישורים בעלי העשב הנמוך, והנקבות ממליטות כ-500,000 עגלים תוך כשבועיים-שלושה.
כשעונת הגשם מסתיימת במאי, הגנו מתחילים לנוע צפונה לאזורים שסביב לנהר הגרומטי, שם הם בדרך כלל נשארים עד סוף יוני. חציית נהרות הגרומטי והמארה מתחילות ביוני. העדרים מגיעים לקניה בסוף יולי - תחילת אוגוסט, ושם יישארו עד סוף העונה היבשה.
בתחילת נובמבר, עם התחלת הגשמים הקצרים, הנדידה מתחילה לנוע שוב דרומה, לעבר המישורים נמוכי העשב באזור הדרומי-מזרחי. העדרים בדרך כלל מגיעים בדצמבר, כך שיש להם מספיק זמן עד עונת ההמלטה בפברואר.
הסיבות לנדידה.
מספר השערות ניסו להסביר את הנדידה השנתית של הגנו בסרנגטי.
הנדידה מונעת בעיקר מכמות הגשמים שמגיעה מהמישורים הדרומיים בעלי העשב הנמוך, לאזורי הסוואנה והקרקעות המיוערות עם עשב גבוה בצפון, מרכז ומערב של המערכת האקולוגית.
כמות הגשמים מעמידה אילוץ: בסוף העונה הרטובה, המינים הנודדים עוזבים את המישורים בהם העשב מתייבש והעשב הירוק הופך למוגבל בטווח הצפוני והרטוב יותר של המערכת האקולוגית.
אילוץ זה מחייב את הגנו ומינים נודדים נוספים לנוע צפונה.
הזנים הנודדים.
בנגורונגורו, רוב בעלי החיים יושבי קבע, והזכרים מתחזקים רשת טריטוריות במהלך השנה. נקבות וצעירים יוצרים קבוצות של כ-10 אינדיבידואלים, או מצטרפים להתקבצויות גדולות יותר, וזכרים חסרי טריטוריה יוצרים קבוצות רווקים.
בסרנגטי ובטרנגירי האוכלוסיות בעיקרן נוודיות, מאופיינות בעדרים שמכילים זכרים ונקבות, אך קיימות גם תתי אוכלוסיות יושבות קבע. במהלך עונת הייחום, הזכרים יוצרים טריטוריות זמניות לכמספר שעות עד יום, ומנסים לאסוף מספר נקבות איתן הם מזדווגים, אבל בקרוב הם יצטרכו להמשיך, לעיתים קרובים ממשיכים הלאה כדי ליצור טריטוריה זמנית אחרת.
במסאי מארה, האוכלוסייה היושבת קבע של הגנו הכחול הדלדלה מכ-119,000 פריטים ב-1977, לכ-22,000 ב-1997. נראה שהסיבה לירידה זו היא התחרות ההולכת וגדלה בין הבקר לגנו על אזורי מרעה שקטנים כתוצאה משינויים בשיטות חקלאיות, וייתכן שבגלל תנודות בירידת גשמים.
השפעת הנדידה על המערכת האקולוגית.
ראשית, במהלך נדידת הגנו, הוא ניזון מהעשב ומדשן את האדמה בעזרת גלליו. ניתן לחלק את המערכת האקולוגית של הסרנגטי, בהכללה, לשני סוגי אזורי מחיה עיקריים: מישורים חסרי עצים בעלי עשב נמוך, הנמצאים בחלקה הדרומי של האקוסיסטמה, והסוואנה בעלת העשב הגבוה והקרקעות המיוערות בצפונה ובמערבה. הגנו הם אוכלי עשב במערכת זו, עם אוכלוסייה שמוערכת בין 1 ל-1.4 מיליון פריטים לאורך 25 השנה האחרונות.
שנית, אריות, צ'יטות, צבועים, תנינים וטורפים נוספים מסתמכים עליהם כמזון. אלפי גנו נטרפים מידיי שנה, חלקם על הקרקע, חלקם בזמן חציית נהר על ידי תניני יאור, וחלקם לאחר טביעה בזמן חציית נהר, על ידי עוזניות או תניני יאור.
סכנות ואיומים במהלך הנדידה.
אחת הסכנות הגדולות במהלך הנדידה היא חציית נהר המארה, קצת לאחר המעבר מטנזניה לקניה. לא ידועה הסיבה לבחירת העדר את הנקודה בה יחצו את הנהר, נקודה שעשויה להשתנות מחציה לחציה. הם מתגודדים על גדת הנהר, רצים קדימה ואחורה, חסרי מנוחה ולחוצים לקראת המעבר בנהר. מלבד סכנת הטביעה, מחכים לגנו תניני יאור גדולים שמציבים עצמם ליד נקודות החציה ותופסים פריטים מהעדר כשאלה מטלטלים במים.
בנוסף לכך, לאורך השנים 2017–2020, נהר המארה הפך לעמוק בצורה מסוכנת עבור הגנו, באופן חלקי בגלל כריתת היערות בקו פרשת המים.
יתר על כן, בעקבות אוכלוסיית בני האדם ההולכת וגדלה במזרח אפריקה, מדענים הביעו דאגה שלחצים של פיתוח, כריתת יערות, וציד לא חוקי יהוו סכנה עבור הגנו. העדר הגיע לשיא כמעט היסטורי של 1.5 מיליון פריטי לפניי כעשור, וכעת מונה רק כ-1.2 מיליון. ייתכן גם שירידה זו נובעת משינוי אקלים - האוקיינוס ההודי מתחמם ורוחות מעבירות לחות למזרח אפריקה, כתוצאה מכך מתרחשות תקופות של בצורת או מערכות גשם אינטנסיביות יותר, שמעלות את הסיכוי לאיום חדש על הגנו והנדידה שלו.
אוכלוסיית הגנו במדינות אפריקה.
דרום אפריקה – על פי הערכות, קיימים כ-40,000 פרטי גנו כחול בדרום אפריקה.
חלקם בחוות פרטיות וחלקם בפארקים לאומיים, כדוגמת פארק קרוגר, שמורות קוואזולו-נטאל, שמורת מדיקווה והפארק הלאומי פילנסברג.
חבלי צרפת
צרפת מחולקת ל-18 חבלים (), מתוכם 13 נמצאים בצרפת המטרופוליטנית ו-5 נמצאים מעבר לים. כל חבל כזה מחולק למחוזות, או בצרפתית départements, בין 1 ל-13 מהם בכל חבל.
נתונים כלליים.
מספר התושבים הממוצע בחבלי צרפת המטרופוליטנית הוא קרוב ל-5,000,000. הקטן במספר תושביו הוא קורסיקה, עם 320,208 תושבים, והגדול הוא איל-דה-פראנס, בו גרים 11,959,807 תושבים. המספר בשאר החבלים נע בין שנים לשמונה מיליון. בכל אחד מהחבלים שמעבר לים מתגוררים פחות ממיליון תושבים.
תפקיד ומעמד משפטי.