במתקן מוצג מופע "עולם האנרגיה של אלן". המופע המקדים מציג את אלן דג'נרס בתפקיד עצמה, הנרדמת ומוצאת את עצמה בשעשועון הטלוויזיה "ג'פרדי!" (הוצג בישראל בגרסה בשם "מלך הטריוויה"), בהנחייתו של אלכס טרבק מנחה תוכנית השעשועים. אלן מתמודדת עם ג'יימי לי קרטיס ועם אלברט איינשטיין.
בהמשך היא יוצאת למסע בעקבות מקורות האנרגיה עם ביל ניי. סרט זה מהווה הסרט העיקרי של המתקן. בעקבות הסרט התיאטראות נוסעים לתוך המתקן שבו שש דיורמות המציגות דינוזאורים (בובות אודיו אנימטרוניקס). במופע הסיום חוזרת אלן למשחק ג'פרדי ומנצחת את המשחק בעקבות הידע שרכשה.
משרד התיירות
משרד התיירות הוא המשרד הממשלתי האחראי על פיתוח ושיווק התיירות במדינת ישראל.
יעדי משרד התיירות.
משרד התיירות ממונה על קידום ושיווק תנועת התיירות לישראל, מקיים פיקוח על שירותי התיירות: בתי מלון, אכסניות ובתי הארחה ואחראי על הכשרת כוח האדם ועל רישוי פרטים וגופים מסחריים העוסקים בענף. כמו כן הוא מרכז את איסוף ופרסום הנתונים הסטטיסטיים בחקר תנועת התיירות אל ישראל ובתוכה, לצורך לימוד והסקת מסקנות אסטרטגיות, וזאת בראיית התיירות כענף כלכלי מרכזי במדינת ישראל וכמקור הכנסה חשוב של מטבע חוץ.
משרד התיירות מציג את יעדיו העיקריים כ:
משרד התיירות נחשב כמשרד כלכלי, כלומר אחד מיעדיו הוא "הגדלת היקף הפעילות הכלכלית במשק". לפי אתר משרד התיירות היו ההכנסות מתיירות נכנסת כ-23 מיליארד ש"ח במהלך 2019. לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה היו ההכנסות מתיירות ב-2018 כ-7.2 מיליארד דולר מתוכן כ-6.1 מיליארד דולר מתיירות נכנסת.
פעילות המשרד.
עיקר פעילות השיווק של המשרד מתרכזת בתחום התיירות הנכנסת, כלומר עידוד הגעת תיירים לישראל. לצורך זה מפעיל המשרד לשכות ברחבי העולם, בעיקר בערים מרכזיות של מדינות בהן קיים פוטנציאל רב לתיירות לישראל. לשכות אלה עוסקות בהפצת מידע וחומר פרסומי על ישראל, עריכת סמינרים וסיורים לימודיים למחליטנים, עיתונות ויחסי ציבור, וסיוע לחברות תיירות מרכזיות באותן מדינות לשווק את ישראל בחבילותיהן. כמו כן, משתתף משרד התיירות בקביעות בירידי התיירות הבינלאומיים המרכזיים בעולם, ואחראי להפעלת "ביתן ישראל" בהן.
בפרופיל נמוך יותר עוסק משרד התיירות גם בתיירות הפנים - כלומר תיור ונופש של ישראלים בישראל. מטרתו בתחום זה היא לעודד ככל הניתן העדפת ישראלים לתיור בישראל על פני נסיעה לחו"ל, וזאת לצורך סיוע למאזן התשלומים של מדינת ישראל, פיתוח כלכלי של אזורים בארץ באמצעות תיירות, ותמיכה נוספת בתשתית התיירותית שהוקמה לתיירות הנכנסת אך אינה עובדת בניצולת מלאה.
בתחום התיירות היוצאת, היינו ישראלים היוצאים לחו"ל, מצטמצמת פעילות המשרד לפיקוח ורישוי העסקים העוסקים בענף, ואין הוא עוסק בעידודה או סיוע לשיווקה. עם זאת, המשרד מקיים מעת לעת מגעים עם משרדי תיירות של מדינות אחרות על שיתוף פעולה בתיירות הדדית בין המדינות, שאופיו בדרך כלל יותר הצהרתי מאשר מעשי.
המשרד מפעיל את החברה הממשלתית לתיירות כזרוע ביצועית. החברה מפתחת תשתיות תיירות ומסייעת ליזמים בהקמת מיזמים תירותיים ברחבי הארץ.
משרד התיירות מעביר מענקים לפרויקטים תיירותיים ברחבי ישראל.
היסטוריה.
בשנת 1936 מונה ד"ר ורנר סנטור לאחראי על מחלקת תיירות של הסוכנות היהודית, שתפקידו לפתח את התיירות לארץ ישראל. עם הקמת מדינת ישראל, הועמד ד"ר וורנר בלוך, שעמד אז בראש לשכת התיירות של הסוכנות, בראש מחלקת התיירות במשרד העלייה. בראשית דרכה פעלה המחלקה למציאת מקומות אכסון לתיירים, בין השאר בשכנוע הצבא לוותר על בתי מלון שתפס ובעידוד אנשים פרטיים להלין תיירים בבתיהם. בשנתה הראשונה הפעילה המחלקה שלוש לשכות מודיעין בירושלים, תל אביב וחיפה וכן בנמל חיפה ובנמל התעופה לוד. ב-1 במרץ 1952, עם פירוק משרד העלייה, הועברה מחלקת התיירות למשרד המסחר והתעשייה והוא כונה "מרכז תיירות". המרכז הורחב והוקמה לו מועצה מייעצת לתיירות, אולם עלו תלונות שסמכויות המרכז מוגבלות.
בשנת 1955 המליצה ועדה בראשות מנהל משרד ראש הממשלה, טדי קולק, על העברת מרכז התיירות לאחריות משרד ראש הממשלה ועל הקמת החברה הממשלתית לתיירות. בראש החברה עמד טדי קולק, והחברה ריכזה את הפעילות לפיתוח תשתיות תיירות בישראל. באוקטובר 1964, לאור הגידול בתיירות קיבלה הממשלה את ההמלצה למנות שר לענייני תיירות. תחילה הוצע טדי קולק לתפקיד אך עקיבא גוברין מונה כשר, דבר שהכין את הדרך להקמת משרד התיירות והתקבל בברכה על ידי עסקים בענף התיירות. לקראת הקמת ממשלת ישראל השלוש עשרה בסוף 1965, עלתה כוונה לבטל את משרד התיירות ולצרפו למשרד אחר, והוא נמסר למשה קול יחד עם משרד הפיתוח. עם זאת, קול בחר להקדיש את עיקר זמנו למשרד התיירות ולהעניק לו את תשומת הלב של משרד במשרה מלאה.
עם עליית הליכוד לשלטון ב-1977 והקמת ממשלת ישראל השמונה עשרה, הוחלט על מיזוג מספר משרדי ממשלה, ומשרד התיירות מוזג לתוך משרד המסחר והתעשייה. שר המסחר, התעשייה והתיירות, יגאל הורביץ, הודיע שהמיזוג יהיה מלא, אך שהוא יקדיש זמן ראוי לענייני משרד התיירות, עקב חשיבות התיירות. באוקטובר 1977 הודיע הורביץ כי המיזוג הושלם ויביא לחסכון של 15% מעובדי המשרד המשותף ובשנת 1979 נמצא שהמיזוג חסך 25 משרות. בשנת 1981, הוקם המשרד מחדש כמשרד עצמאי ובראשו הועמד אברהם שריר.
טסט טרק
טסט טרק (באנגלית: Test Track) הוא ביתן המצוי בפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה.
המתקן ממומן על ידי ג'נרל מוטורס והוא אחד משלושת המתקנים הפופולריים ביותר בפארק (יחד עם וסוארין).
המתקן נפתח לציבור ב-19 בדצמבר 1998 לאחר עיכובים רבים, והחליף את מתקן עולם התנועה שקדם לו (הפתיחה הרשמית נערכה ב-17 במרץ 1999).
תיאור המתקן.
המבקרים במתקן רוכבים על מכוניות ניסוי של ג'נרל מוטרוס הבודקת את תגובת המכונית דרך סדרת מבדקים הכוללת האצה, האטה, פניות, חימום וקירור. החלק הפופולרי במתקן הוא מבדק ההאצה למהירות של 105 קמ"ש המתרחש מחוץ למתקן.
פאנקי
בריאן אנו
דבר שאינו מתכוון
דבר שאינו מתכוון הוא מונח הלכתי המתייחס לתוצאה שמבחינת עצמה אסורה, הנגרמת כתוצר לוואי של פעולה מותרת, ושלא הייתה בכוונת האדם בעת שחשב לעשות את המעשה. לדוגמה, אדם המהלך בדרך בשבת, במקום שיש סבירות שיתלשו עשבים בהליכתו, אך אין הדבר ודאי שייתלשו. תלישת העשבים כשלעצמה היא מלאכת קוצר, אך כיוון שאין בכוונתו של ההולך בדרך לתלישת העשבים, וגם אין הדבר וודאי שיתלשו עשבים, הרי זה נחשב 'דבר שאינו מתכוון' שלגביו נחלקו רבי יהודה ורבי שמעון אם הוא אסור או מותר. במיוחד נפוץ השימוש במושג הוא בהלכות שבת, אף על פי שהוא אינו מיוחד לשבת, וקיים בכל איסורי התורה.
דין דבר שאינו מתכוון.
דבר שאינו מתכוון בשבת.
בדין זה ישנה מחלוקת תנאים, ובה בעלי הדעות המרכזיים הם רבי יהודה ורבי שמעון, האם "דבר שאינו מתכוון" מותר או אסור. מחלוקת זו מוזכרת בפירוש במשנה במסכת ביצה, ונזכרת במקומות נוספים בדרך אגב, וכך נזכר במסכת ביצה:
הגמרא מסבירה שמחלוקת זו עוסקת במחלוקת בדין דבר שאינו מתכוון:
במשנה הבאה מובאת דעת ר' יהודה בנושא באופן יחיד: ובתוספתא מובאת דעת רבי שמעון:
כלומר, רבי יהודה אוסר לגרור כלים על גבי קרקע מפני שהכלי עלול לחְרוץ בקרקע – דבר האסור משום מלאכת חורש (בשדה פתוח) או בונה (בבית עם רצפת עפר), וכן אוסר לסרק בהמה באופן שאולי יגרום להורדת דם. רבי שמעון, לעומת זאת, סובר שאין לחשוש לתוצאות לוואי, ומתיר את המעשה כל עוד הכוונה אינה לעשות את המלאכה האסורה, וגם רבי אליעזר סובר כמותו, ולכן מתיר סירוק בהמה שיכול לגרום להורדת דם.
מחלוקת זו מובאת בעוד הקשרים רבים בהלכות שבת.
דבר שאינו מתכוון בשאר התורה.
ישנם כמה מקרים שהותרו בשאר התורה משום דבר שאינו מתכוון, למשל במשנה בכלאים, מובא:
דין זה הובא כאפשרות להסביר את ההיתר למול תינוק שיש בהרת על גבי ערלתו (הסבר זה לכאורה נדחה כיוון שחיתוך הבהרת במילה הוא "פסיק רישיה" גמרא שבת, דף קלג, ב), לגבי ההיתר להקיז דם לבהמת בכור (גמרא בכורות דף לג, ב), ועוד.
בשיטת רבי יהודה נחלקו הראשונים:
לדעת רוב הראשונים, רבי יהודה אוסר דבר שאינו מתכוון מהתורה.
אולם לדעת בעלי התוספות, רבי יהודה אוסר דבר שאינו מתכוון מהתורה רק בשאר איסורים, אולם באיסורי שבת מודה רבי יהודה שהאיסור הוא מדברי חכמים בלבד (תוספות מסכת יומא דף לד, ב).
פסיקת הלכה.
כבר בגמרא פסקו האמוראים כשיטת רבי שמעון, שדבר שאינו מתכוון מותר.
דוגמה לכך, בגמרא במסכת ביצה נאמר:
בדומה לכך נאמר במסכת שבת:
ואמנם כמעט כל הראשונים הסכימו שהלכה במחלוקת זו היא כדעת רבי שמעון שדבר שאינו מתכוון - מותר, אולם דעת השאילתות היא שרק בהלכות שבת הלכה כרבי שמעון, ואילו בשאר איסורי תורה הלכה כרבי יהודה, שדבר שאינו מתכוון אסור.
בשולחן ערוך נפסקה הלכה כרבי שמעון: .
למעשה פסיקת האחרונים היא שדבר שאינו מתכוון מותר, ולדעת רובם דין זה נכון להלכה אף בשאר איסורי תורה.
פסיק רישא.
היתר "אינו מתכוון", המתיר פעולה אסורה, לא נאמר כאשר מדובר בתוצאה בלתי נמנעת, דבר המכונה בהלכה – "פסיק רישא" (או "פסיק רישיה") (=יחתך ראשו). מצבים המוגדרים "פסיק רישא" הם כאלה שבהם האדם שעושה את המעשה מוכרח לדעת מראש שיש למעשהו תוצאות אסורות, מכיוון שהן בלתי נמנעות, ואין העושה זאת יכול לטעון שאינו מתכוון לכך.
מקור משמעות המונח "פסיק רישא" היא כפי שמנסח זאת הרמב"ם: . במקרים מסוג זה אמרו אביי ורבא בתלמוד מספר פעמים שאף רבי שמעון, שמתיר בדרך כלל "דבר שאינו מתכוון", אוסר "פסיק רישא".