אליהו (אלי) סַט (גם: ס"ט) (נולד באוקטובר 1939) הוא משורר ילדים עברי, מראשוני ענף הרכיבה על אופני הרים בישראל וממוביליו, כתב ספרי הדרכה ומסלולי טיול לאופני ההרים, בעל טורים קבועים במגזינים ובאינטרנט.
ביוגרפיה.
סט נולד בחיפה בשנת 1939, הצעיר משני בניהם של שרה לבית פוקסמן, ילידת קוברין שעלתה לארץ ישראל ב-1924, ושמואל-יוסף (ניסן) סט, מנהיג פועלים בחיפה. בשנת 1942 נפטר אביו ממחלת לב, בגיל 41, וסט ואחיו הבכור איתן נשלחו לקיבוץ גבת כילדי חינוך, שם התחנך. בצה"ל היה ממקימי יחידת אית"ן של חיל האוויר. לאחר שחרורו (סגן-אלוף במיל') הצטרף לקיבוץ גדות שבגליל המזרחי. בוגר אוניברסיטת תל אביב בתורת הספרות הכללית ומוסמך מטעם אוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה (1984).
עוד מנעוריו הרבה לכתוב לחגי המשק, קודם בגבת ויותר מאוחר גם בגדות. הוא כתב פיליטונים וחרוזים לעת מצוא, פזמונים לחגים ולמסיבות ושירים לילדים ולמבוגרים. שירו "יום יפה" הולחן על ידי מתי כספי והושר על ידי צוות הווי של הנח"ל ושירו "דובון קרח" הולחן על ידי מוני אמריליו והושר על ידי יהורם גאון ותרגומיו לשירים הרוסיים "בלילות מוסקבה" ו"סטנקה ראזין" הוקלטו על ידי דודו זכאי (בלווי תזמורת שפיה).
חלק משיריו קובץ בספריו, אחדים מהם תורגמו לאנגלית.
סט היה בין הראשונים בארץ שעמדו על הסגולות המיוחדות של אופני ההרים ועל הפוטנציאל הגלום בהם. הוא יזם וארגן, במשך שנים, את "סובב גליל", שנחשב בשנות ה-90, כפסטיבל השנתי של רוכבי האופניים בישראל, את "המועדון ההררי של סובב גליל" שהיה הראשון שארגן בישראל, בשיתוף החברה להגנת הטבע, טיולים המוניים באופני הרים ואת "High Pulse" - אליפות ישראל באופני הרים בשנותיה הראשונות.
את ניסיונו הרב ברכיבה ואהבתו לארץ ישראל תרגם סט לשלושה ספרי הדרכת רכיבה ומסלולי טיול, הנחשבים כ"תנ"ך" של המטיילים באופני הרים. חותמו טבוע במפת ישראל בצורת מסלולי טיול שאלפים עולים אליהם לרגל, המפורסמים שבהם: "דישון" (מאיילת השחר לריחאניה וחזרה דרך נחל דישון), והוא מטיולי "המועדון ההררי של סובב גליל", שנערך לראשונה בספטמבר 1993 ו"שביל הגמל האדום" (מערד למצדה), שרובו על שביל גמלים עתיק.
מ-2012 עורך סט את "השירים הרוסיים" ב"זמרשת", אתר העמותה לשימור הזמר הישראלי ואת ערוץ היוטיוב "שיר רוסי + תרגום עברי", כאשר מרבית התרגומים שבו הם פרי עטו.
ספריו.
ספרי הדרכה ברכיבה על אופני הרים ומסלולי טיול
הערות שוליים.
5. יום יפה,  בביצוע צוות הווי של הנח"ל
שמואל צבי מרגוליס
אירוויזיון 1957
אירוויזיון 1957 (, ) הייתה האירוע השני של תחרות הזמר של האירוויזיון. התחרות נערכה ב-3 במרץ 1957, באולם גרוסר זנדזאל דס הזישן רונדפוקס, הממוקם בעיר פרנקפורט שבגרמניה המערבית. היא הופקה על ידי איגוד השידור האירופי ורשות השידור הגרמנית ARD. אנאיד איפליקיאן הנחתה את אירוויזיון 1957, שכמו באירוע הקודם הוצג בעיקר כתוכנית רדיו, חרף העלייה במספר האנשים הצופים בטלוויזיה ביתית בו.
עשר מדינות השתתפו בתחרות זו. אוסטריה, דנמרק והממלכה המאוחדת רשמו את הופעתן הבכורה והצטרפו לאירוויזיון.
בתום ספירת הקולות זכתה הנציגה ההולנדית קורי ברוקן, שביצעה את השיר "Net als toen", במקום הראשון. השיר נכתב והולחן על ידי וילי ואן המרט וגווס יאנסן. זה היה הניצחון הראשון מתוך חמישה של הולנד באירוויזיון.
מיקום.
אירוויזיון 1957 התקיימה בעיר פרנקפורט, אחת הערים הגדולות ביותר בגרמניה המערבית. הוא נערך באולם גרוסר זנדזאל דס הזישן רונדפוקס, אולם קונצרטים ואולפן טלוויזיה לשעבר. כיום הוא משמש בעיקר להצגות ומחזות זמר.
לאחר שנחרבה בקרבות מלחמת העולם השנייה, פרנקפורט בנתה את עצמה מחדש עד שנות ה-50, והפכה למוקד פיננסי חשוב באירופה. את רוב עלויות הבנייה שילמו ארגונים בינלאומיים ופיננסיים כאחד. בשנת 1957, כשבוע לפני האירוע, הסתיימה בנייתו של אחד מגורדי השחקים הגבוהים בעיר.
יש הטוענים כי איגוד השידור האירופי בחר בגרמניה לארח את האירוויזיון השני בשטחה, כיוון שהיא הגיעה למקום השני בשנת 1956, עם השיר "Im Wartesaal zum großen Glück" של וולטר אנדראס שוורץ. הדבר לא אושר אף פעם על ידי גורם רשמי ממארגני התחרות.
פורמט.
באירוויזיון 1957 בוצעו שני שירים השונים באורכם באופן משמעותי מהאחרים: השיר האיטלקי, "Corde della mia chitarra" בביצוע של נונציו גאלו, נמשך כחמש דקות, ואילו השיר הבריטי, "All" בביצועה של פטרישיה ברדין, נמשך כשתי דקות בלבד. לאחר התחרות הגביל איגוד השידור האירופי את אורך השירים לשלוש דקות בערך.
בניגוד לשנה הקודמת, באירוויזיון 1957 אפשר האיגוד לצמדים מוזיקליים להשתתף בתחרות. נציגי דנמרק, בירטה וילקה וגוסטב וינקלר, היו הצמד הראשון שעלה על בימת התחרות. בתום ההופעה שלהם, הזוג התנשק במשך כחצי דקה – הדבר עורר את חמתם של כמה פלגים שמרניים בחלק מהמדינות המשתתפות באירוע.
המדינות המשתתפות.
כל שבעת המדינות שהתחרו באירוויזיון 1956, השתתפו גם באירוע זה. אליהן הצטרפו אוסטריה, דנמרק והמממלכה המאוחדת; אוסטריה ודנמרק רצו בכל מועדם להשתתף בתחרות ב-1956, אך פספסו את מועד ההרשמה. גם הממלכה המאוחדת הייתה, לכאורה, צפויה להשתתף, אולם בינואר 2017 איגוד השידור האירופי הצהיר כי מדובר בספקולציה של מעריצי התחרות. כשהאומה הבריטית הצטרפה לתחרות בשנת 1957, הצהיר האיגוד כי חלק מהשינויים שבוצעו בפורמט האירוויזיון התבססו על פסטיבל הזמר הבריטי של ה-BBC.
מנצחים.
כל הופעה נוהלה על ידי המנצח שניצח על התזמורת.
טופאק קטארי
טופאק קטארי (Túpac Katari, לעיתים מאוית גם Catari או Qatari; נולד בסיקהסיקה (Sicasica) בסביבות 1750 - לה פאס, 15 בנובמבר 1781) הוא השם בו נודע חוליאן אפאסה (Julián Apasa), מנהיגה של מרידה אינדיאנית של בני האיימרה באזור אלטו פרו (Alto Perú; באזור בוליביה כיום) בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-18. השם "טופאק קטארי" נועד ליצור זיקה בין אפאסה לבין שני מנהיגי מרידות דומות שהתחוללו בהרי האנדים באותן השנים: טופאק אמארו השני ותומאס קטארי.
טופאק קטארי הצליח לגייס צבא של כ-40,000 איש על פני שטח נרחב, בעזרתם הטיל מצור על העיר לה פאס בשנת 1781, עד אשר נשבר המצור בידי הכוחות הקולוניאליים של האימפריה הספרדית. מאוחר יותר, ב-5 באוגוסט אותה השנה, הטיל טופאק קטארי מצור שני על לה פאס, והפעם זכה לתמיכתם של שניים מאחייניו של טופאק אמארו השני: אנדרס טופאק אמרו (Andrés Túpac Amaru) ומיגל בסטידאס טופאק אמרו (Miguel Bastidas Túpac Amaru), אולם כשל בשנית. ביום 17 באוקטובר 1781, הצליחו אנשי העיר להדוף את הצרים בשנית. המרדף אחר טופאק קטארי ואנשיו התהדק, וטופאק קטארי נתפס והוצא להורג, על ידי קריעת גופו לארבעה חלקים, ב-13 בנובמבר אותה השנה בלה פאס. מפקד אחר של המרידה, דייגו קריסטובל טופאק אמרו (Diego Cristóbal Túpac Amaru) נתפס גם הוא ב-15 במרץ 1782 וכאשר המרד נותר ללא תוחלת, ביקש מיגל בסטידאס טופאק אמרו את חנינת הספרדים, תמורת עזרתו בדיכוי שארית המרד.
על אף כישלונו, הבגידה בו והוצאתו להורג נשאר טופאק קטארי גיבור בעיני תנועות אינדיאניות מודרניות בבוליביה, אשר אנשיהן מתקראים "קטריסטים" (kataristas) על שמו. גם קבוצת הגרילה הבוליביאנית, צבא הגרילה טופאק קטארי (Ejército Guerrillero Túpac Katari) נושאת את שמו.
חוליאן אפאסה
מיכאל
המלאך מיכאל הוא דמות יהודית מיתולוגית של מלאך, המופיעה בקבלה היהודית ובאמונות העממיות הנחשב כשרם של ישראל.
משמעות השם בעברית היא "מי כאל", כלומר שבח לאל שאין כמותו. השם "מיכאל" בגרסותיו השונות (כדוגמת מייקל או מיכאיל) נפוץ מאוד בעולם כשם פרטי.
מיכאל במקורות.
מיכאל הוא אחד מארבעת המלאכים גבריאל, מיכאל, רפאל ואוריאל, העומדים לפני כיסא הכבוד ותפקידם להשגיח ולשמור על ארבע כנפות הארץ.
בתנ"ך עצמו אין בדרך כלל אזכור מפורש של שמות המלאכים. אולם מיכאל מוזכר שלוש פעמים בסוף ספר דניאל:
בזמנם של חז"ל, עלתה הטענה, למשל על ידי האמורא רבי שמעון בן לקיש, כי שמות המלאכים הם שמות באכדית ובבבלית, שהובאו לארץ עם חזרתם של גולי בבל. חוקרים וארכאולוגים מודרניים נוטים להסכים לטענה זאת.
מתוך שבעת המלאכים העיקריים במיתולוגיה היהודית, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: מיכאל וגבריאל. חמשת המלאכים העיקריים הנוספים במיתולוגיה היהודית, (רפאל, אוריאל, רגואל, שריאל, ירחמיאל) מוזכרים החל מהמאה השנייה לספירה, בספר חנוך ב', וכן במדרשים, למשל מוזכר המלאך מיכאל במדרש אסתר רבה פרשה י' פסוק ט', לצד אליהו הנביא, שנדמה במדרש זה לסריסו של אחשוורוש, חרבונה:
כן מוזכר מיכאל כמי שמגן על עם ישראל מלמעלה ומלמד סניגוריא על עם ישראל מלמעלה, בזמן שהמן מלמד קטגוריא מלמטה, ככתוב במדרש אסתר רבה, פרשה ז':יב:
בברית החדשה המלאך מיכאל מוזכר בחזון יוחנן.
על פי האמונה הבוגומילית המלאך מיכאל הוא הבן הצעיר של האל (הבן הבכור הוא השטן) וישו הוא גלגול שלו בגוף אדם.
מיכאל בנצרות.
המלאך מיכאל נחשב כפטרונה של הנצרות בכלל והנצרות הקתולית בפרט. בחזון יוחנן הוא מוזכר כמי שנלחם בחרבו כנגד הדרקון הרשע (סמל לשטן) ואף מצליח להורגו. בנוסף לכך, ישנן מסורות הקושרות מקומות קדושים לנצרות, המוקדשים ברובם למלאך מיכאל, לאותה חרב מסתורית בדמות קווי ליי אשר משמשים את הקתולים האדוקים בדתם, לחיזוק אמונה אזוטרית זו.
בין קווי הליי שתומכי העידן החדש והמאמינים הקתולים מבליטים קיימים שני קווים: האחד בדרום אנגליה, והשני חוצה את מערב ודרום אירופה, שהמשותף ביניהם הוא מספר רב של אתרים הקשורים למלאך מיכאל.