ז'ורז' ואחיו פייר, שנקראו בצרפתית "פיטואף", שהפך לחייט, היו פעילים מאוד בעיקר בחוג לאמנים רוסים שהקים אביהם ברובע מונפרנס. ארגנו שם ערבי שירה וספרות וביימו הצגות ברוסית ובצרפתית, שבהן שיחקו חבריהם. בעיקר הועלו מחזות במערכה אחת מאת צ'כוב. פיטואף צפה בהצגות רבות ב"קומדי פראנסז" ובתיאטראות "הבולוואר", בתיאטר דה ל'אוור של אורליאן לינייה-פו, ובהצגות של אנטואן בתיאטר אודיאון.
בשנת 1908 סיים את חוק לימודיו במשפטים והיה לעורך דין. אולם הפגישה עם השחקנית ורה קומיסרז'בסקאיה ריתקה אותו עד כדי כך שהחליט להצטרף ללהקה שהקימה בסנקט פטרבורג. היא ביקרה במתפרה של אחיו, פייר, ברחוב טרונשה 28, כדי להזמין ממנו שמלות והתארחה גם בבית משפחת פיטואף ובערבי חוג האמנים הרוסים במונפרנאס.
פעילותו ברוסיה.
ב-1908 חזר לרוסיה ולמשך כשנתיים שיתף פעולה עם התיאטרון של קומיסרז'בסקאיה בפטרבורג. גישתם של השחקנית ושל אחיה, פיודור, שהבליטו את ה"תיאטרליות", תוך דגש על תפקיד השחקן, עשה עליו רושם רב. בראש התיאטרון עמדו כמנהלים אמנותיים אחי השחקנית, פיודור, אמן תפאורות ובמאי, לימים מוכר באנגליה ובארצות הברית כתאודור קומיסרז'בסקי והבמאי הצעיר וסבולוד מיירהולד, שפוטר לבסוף בעקבות מחלוקת על הדרך האוונגרדית השונה שהנהיג. קומיסרז'בסקאיה מתה מוקדם מאבעבועות שחורות בשנת 1910. בהמשך, בשנת 1911 ביקר פיטואף בהלראו בגרמניה בקורסים לריתמיקה שהעביר אמיל ז'אק-דלקרוז. לאחר מכן הצטרף ללהקת השחקנים "התיאטרון הנייד" של פאבל גיידבורוב ונדז'דה סקרסקאיה (אחותה של ורה קומיסרז'בסקאיה), איתה סייר בכל רחבי רוסיה.
בשנת 1912 הקים פיטואף בשכונה עממית של פטרבורג, יחד עם עוד מספר במאים צעירים, את "נאש תיאטר" - "התיאטרון שלנו", שהציג מחזות רוסיים וזרים. בסוף שנת 1914 מחויבויות משפחתיות אילצו את פיטואף לעזוב את רוסיה, קודם לפריז, ואחר כך לז'נבה.
פעילותו בשווייץ וצרפת.
בצרפת הכיר פיטואף את השחקנית לודמילה יאקובלבנה סְמאנובה (1951-1895) ילידת טביליסי כמוהו, שלמדה באותם ימים בפריז. הוא נשאה לאשה ב-14 ביולי 1915 וטקס הנישואים התקיים בכנסיית אלכסנדר נבסקי בפריז. בימי מלחמת העולם הראשונה בני הזוג עברו לשווייץ הנייטרלית ועבדו ביחד בתחום התיאטרון בז'נבה. את רוב ההופעות הציגו בפרבר של ז'נבה, פלנפאל. אחרי 1919 הציגו בפריז. הרפרטואר של להקתם כללה מחזות מאת צ'כוב,טולסטוי, גורקי,שו, איבסן, ביורנסון, מטרלינק, סטרינדברג,סינג. הציגו גם כמה מחזות של שייקספיר - מקבת', המלט, מידה כנגד מידה.
בדצמבר 1921 לפי הזמנתו של ז'אק אברטו (Hébertot), בעליו של ה"תיאטר דה שאנז אליזה", להקת בני פיטואף השתקעה סופית בצרפת. ב-1 בפברואר 1922 נחנך באופן חגיגי תיאטרון על שם "ז'ורז' פיטואף" בפריז.
בין המחזות החשובים שהציגו על במת תאטרונם ניתן להזכיר את "הדוד וניה" והשחף מאת צ'כוב.
פיטואף היה לבמאי הראשון שהכיר לקהל הצרפתי את מורשת צ'כוב. הוא לא רק ביים אלא גם שיחק בתפקידים רבים בהצגות אלה.
במחצית השנייה של שנות ה-20 חל שינוי בדגשים של פיטואף בדרך הבימוי. אם בהצגות הראשונות של "המלט" (ב-1920) ביקש להבליט את גדלות אישיות האדם, מאבקו בעד האמת, בהצגה "המלט" שבשנת 1926 הגיבור הראשי, ששוחק על ידי פיטואף עצמו, הוא מוצג כאדם שהאידיאלים שלו קרסו בהתמודדות עם המציאות העולם האכזר. דוגמה אחרת בגישה טרגית זו היוותה ההצגה "שלוש אחיות" בבימויו (1929).
המחזה האחרון שביים פיטואף, בהיותו כבר חולה סופני, היה בשנת 1939 "אויב העם" מאת איבסן, שבו הוא שיחק את דוקטור סטוקמן.
לבני הזוג ז'ורז' ולודמילה פיטואף נולדו 7 ילדים. ילדם השלישי סאשה פיטואף (1991-1920) הצטיין גם הוא כשחקן תיאטרון בצרפת.
קישורים חיצוניים.
Aguet, Joël: Georges Pitoëff, in: Kotte, Andreas (Ed.): Dictionnaire du théâtre en Suisse,
Chronos Verlag Zurich 2005, vol. 2, p. 1413–1414.
מסע נפוליאון לארץ ישראל
תבוסת נפוליאון בארץ ישראל
תחנת הרכבת ברלין צואולוגישר גארטן
אכלתום
אֶכַּלַתוּם הייתה עיר אשורית עתיקה במסופוטמיה העליונה. מיקומה המדויק עדיין לא זוהה. על פי הטקסטים המזכירים אותה, מיקומה היה לאורך הגדה המערבית של החידקל מדרום לעיר אשור. משמעות השם אכלתום הוא "היכלות". העיר הייתה עיר בירה של שושלת אמורית שהיה לה קשר לאשור. העיר הייתה חשובה במאות ה-19 וה-18 לפנה"ס. אזכורים ומידע על העיר מופיע בארכיון העיר מארי.
היסטוריה.
המלך הראשון שלה שידוע שמו היה אילה-כבכבו, שחי במאה ה-19 לפנה"ס. הוא היה אביו של שמשי-אדד הראשון. בתחילה היה ביחסי ידידות עם יגיד-לים מלך מארי, אבל בשנת מלכותו האחרונה של אילה-כבכבו פרצה ביניהם מלחמה ואילה-כבכבו ניצח. שמשי אדד הראשון ירש אותו ב-1810 לפנה"ס. הוא המשיך את העימות עם מארי והרחיב אותו לאורך עמק נהר החבור. התרחבותו הופסקה על ידי יחדום-לים, בנו של יגיד-לים. הוא נוצח על ידי נרם-סין מלך אשנונה וברח לבבל. הוא חזר לעיר לאחר מותו של נרם-סין. לאחר מכן המשיך במסעות מלחמותיו ונחל ניצחונות כשהוא צר על אזורים שונים במסופוטמיה העליונה. הוא הוריד את ארישום השני משלטונו על אשור, הקים עיר בירה בשובת-אנליל, ואת בנו הבכור אשמי-דגן הראשון שם כשליט על אכלתום (את בנו הצעיר ישמח-אדד שם כשליט על מארי). לאחר מותו של שמשי אדד, לא הצליח בנו אישמי דגן לשמור את כל הממלכה הגדולה. אבל הוא המשיך להיות שליטה של אכלתום.
בתקופה זאת התנהלה דיפלומטיה בינלאומית בין הממלכות השונות, ואכלתום הייתה חלק מהמגעים הדיפלומטיים. במכתב שנמצא בארכיון מארי שנכתב על ידי אחד הפקידים של זמרי-לים, הוא מציין את הממלכות שלקחו חלק במגעים הדיפלומטיים וכותב אליו בבקשת הנחיות:
מכתב זה מציין את אכלתום יחד עם ממלכות בולטות וידועות באותה עת, והוא מעיד על חשיבותה בתקופה זאת. בכתובת מלכותית שנמצאה באשנונה המספרת על הקרב לכיבוש קַברַה, קרב שבו שיתפו פעולה שמשי אדד ודדושה מלך אשנונה, נכתב "שמשיאדו מלך אכלתום".
תקופת מלכותו של אשמי-דגן באכלתום הייתה רצופה במאבקים. הוא לא הצליח לשמור על כוחה של העיר והיא הייתה נתונה להתקפות רבות של שליטים בסביבה, במיוחד זמרי-לים שליט מארי, שמלך לאחר ניצחונו על ישמח-אדד. זמרי-לים שיתף פעולה עם איבלפיאל השני מלך אשנונה, וביחד הם תקפו את אכלתום. בשנת 1770/1771 לפנה"ס, כבש צבא אשנונה את אכלתום (וגם את העיר אשור) בעת שאשמי דגן היה בבבל אצל חמורבי. בשנת 1765 נכבשה אשנונה על ידי עילם. אשנונה שלטה באותה עת באכלתום. הכוח המשיך במעלה החידקל, כבש את אכלתום וכרת ברית עם תושבי העיר. אשמי דגן נחשד בנאמנות לחמורבי ולכן הובא לאשנונה לבירור בפני השליט העילמי. הוא שילם דמי כופר כדי להשתחרר ומצא מקלט אצל חמורבי. באותה שנה חזר אשמי דגן לאכלתום והשתלט עליה תוך שהוא כובש שטחים נוספים. לאחר מכן סייע לחמורבי במאבקו בעילם. כתוצאה מכך, שוב תקפו כוחות עילם את אכלתום אבל לא הצליחו לכבוש אותה, בעקבות קואליציה של מלכים שבאה לעזרתו של אשמי דגן. בשנת 1762/1763 ביקש אשמי דגן את עזרתו של חמורבי באחד ממאבקיו ולא קיבל סיוע. מאוכזב מהעדר עזרה מצידו של חמורבי, כרת אשמי דגן ברית עם אשנונה. בהמשך הידקה אשנונה את קשריה עם בבל ונטשה את אשמי דגן. תושבי העיר, שלא היו מרוצים מהברית אותה כרת עם אשנונה, גרשו אותו והוא שוב קיבל מקלט בבבל. לאחר מכן ניצח חמורבי את אשנונה וצירף לממלכתו גם את אכלתום. בהמשך כבש חמורבי גם את מארי והרס אותה. העיר הפכה לעיר ואסאלית של בבל, שהפכה לשליטה על מרבית מסופוטמיה.
אשמי דגן מופיע ברשימת מלכי אשור. לאחר מותו של אשמי דגן, ירש אותו בנו מות-אשחור, המלך האחרון הידוע של עיר זאת. לאחר מכן העיר לא מוזכרת יותר בטקסטים שנמצאו במסופוטמיה. מות-אשחור מופיע גם הוא ברשימת המלכים של מלכי אשור ונראה שאכלתום נבלעה בתוך ממלכת אשור.
פרנסיס קוקלן
פרנסיס קוקלן (בצרפתית: Francis Coquelin; נולד ב-13 במאי 1991) הוא כדורגלן צרפתי המשחק כקשר הגנתי בוויאריאל.
קריירה.
קוקלן הצטרף לארסנל בשנת 2008 לאחר תקופת ניסיון מוצלחת במועדון.
בשנתיים הראשונות שיחק בקבוצת המילואים של המועדון.
בעונת 2010/2011 הושאל ללוריאן מהליגה הצרפתית.
בעונת 2011/2012 חזר לארסנל. ערך את הופעת הבכורה בליגה בתבוסה 2–8 למנצ'סטר יונייטד. את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ערך בהפסד 1–3 לאולימפיאקוס. באותה עונה, חתם על חוזה ארוך טווח לאחר שהפגין יכולת גבוהה ויכולת לשחק במספר עמדות.
בעונת 2012/2013 שיחק בארסנל. ערך את הופעת הבכורה של אותה עונה בניצחון 1–6 על סאות'המפטון. בישל שער לאוליבייה ז'ירו בניצחון 1–7 על בלקברן רוברס.
בעונת 2013/2014 הושאל לפרייבורג מהבונדסליגה, שם כבש את שערו הראשון בניצחון 1–2 על סלובן ליברץ. בעונת 2014/2015 הושאל לקבוצת צ'רלטון אתלטיק עד לחודש דצמבר. עקב ריבוי פציעות בסגל ארסנל, הוחזר קוקלן בדצמבר מתקופת ההשאלה. בעונה זו הפגין יכולת גבוהה, ביסס את מעמדו בהרכב הפותח של ארסנל ונחשב לאחד מהקשרים ההגנתיים הטובים בליגה. בסיום אותה עונה זכה עם ארסנל בגביע ה-FA.
ב-11 בינואר 2018 חתם לארבע שנים וחצי בולנסיה. ב-12 באוגוסט 2020 חתם לארבע שנים בויאריאל.
ב-26 במאי 2021 זכה עם ויאריאל בליגת האירופית לאחר שקבוצתו ניצחה בפנדלים את קבוצת מנצ'סטר יונייטד.
סגנון משחק.