בשנת 1898 קיבלה תפקיד בכיר באחד מאיגודי העובדים במדינה, והייתה פעילה בו מאוד. בשנת 1904 החלה להיאבק גם עבור זכות בחירה לנשים. היא טענה כי לא ניתן להגביל את זכות הבחירה של אדם לפי מעמדו או מגדרו. לאחר שעזבה את האיגוד המקצועי בו פעלה בשנת 1908, הקימה שדולה פמיניסטית במפלגת הלייבור. במסגרת שדולה זו, ניסתה בונדפילד להעביר הצעה בוועידת המפלגה התחייב את המפלגה להתנגד לכל חוק הקשור לזכויות כלשהן שאינו כולל גם נשים. בסופו של דבר בונדפילד שוכנעה להשהות את הצעה זו, דבר שעורר עליה זעם מצד חברותיה למאבק.
בשנת 1910, כשנשים יכלו לראשונה להתמודד ולהצביע בבחירות המקומיות בבריטניה, התמודדה בונדפילד על מקום בעיריית לונדון, אך הפסידה. היא הפסידה שוב בבחירות שנערכו בשנת 1913. בשנים אלו בונדפילד אף נסעה להרצות בארצות הברית בכל הקשור לזכות ההצבעה לנשים ולזכויות עובדים. היא גם נאבקה למתן הטבות ממשלתיות לאמהות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, החלה לפעול בונדפילד כנגדה המלחמה, אף על פי שלא הייתה פציפיסטית. היא אף ארגנה במרץ 1915 כנס בברן שבשווייץ שקרא למשא ומתן בין המדינות המשתתפות במלחמה. עם סיום המלחמה בנובמבר 1918 טענה בונדפילד כי תנאי הכניעה שנכפו על גרמניה אינם הוגנים. באפריל 1920 נסעה לכנסים בינלאומיים ברחבי העולם, בהם גם בברית המועצות. בונדפילד התרשמה לטובה מן המדינה הקומוניסטית שעתה קמה, ובמיוחד ממנהיגה ולדימיר איליץ' לנין. מאוחר יותר שינתה את דעתה וראתה בקומוניזם שיטה אנטי-דמוקרטית ודיקטטורית, והתנגדה לצירופה של המפלגה הקומוניסטית הבריטית למפלגת הלייבור.
בשנת 1920 ניסתה להתמודד על מקום בפרלמנט. היא הגדילה באופן משמעותי את המצביעים למפלגת הלייבור במחוז בו התמודדה, אך בסופו של דבר הפסידה ב-3,371 קולות למועמד מן המפלגה הליברלית. בשנת 1922 ניסתה להתמודד שוב על מקום בפרלמנט, אך הפסידה בכ-5,400 קולות.
בנובמבר 1923 נפלה ממשלתו השמרנית של סטנלי בולדווין. בבחירות שנערכו כחודש לאחר מכן בונדפילד הצליחה להיבחר לפרלמנט עם רוב של 4,306 קולות על יריבה מן המפלגה השמרנית. בבחירות אלו אף אחת מן המפלגות הגדולות לא הצליחה להשיג רוב מוחלט בבית הנבחרים, דבר שהוביל לעירפול בכל הקשור להרכב הממשלה. בסופו של דבר המפלגה הליברלית לא הסכימה להיכנס לממשלה שמרנית, והמפלגה השמרנית לא הסכימה להקים ממשלת מיעוט. כתוצאה מכך, הוקמה ממשלת מיעוט של מפלגת הלייבור בראשותו של רמזי מקדונלד. בזמן זה שימשה בונדפילד כעוזרתו של שר העבודה, תפקיד שאילץ אותה להתפטר מן ארגוני העבודה שאותם הובילה. התפטרות זו עוררה על בונדפילד ביקורת רבה מצד איגודים מקצועיים שונים, בהתחשב בכך שהיא האישה הראשונה שהגיעה לעמדות כה בכירות.
במסגרת תפקידה הפוליטי, בונדפילד נסעה רבות לחו"ל. עם חזרתה מביקור בקנדה באוקטובר 1924, גילתה בונדפילד כי ממשלתו של מקדונלד נפלה בעקבות הצבעת אי אמון בפרלמנט. סיכוייה של מפלגת הלייבור לנצח היו קלושים, בעקבות פרשת מכתב זינובייב- מכתב שנשלח לכאורה על ידי המנהיג הסובייטי גריגורי זינובייב לסוציאליסטים הבריטים אשר קרא למהפכה סוציאליסטית אלימה בבריטניה. המכתב פורסם כמה ימים לפני הבחירות, והוביל לניצחון שמרני מוחץ. בונדפילד עצמה איבדה את מושבה בפרלמנט בהפרש של פחות מ-1,000 קולות. לאחר ההפסד, חזרה בונדפילד לעבודתה בניהול איגודים מקצועיים. ביוני 1926 הצליחה להיבחר מחדש לפרלמנט ברוב של כ-9,000 קולות. באותה התקופה לקחה חלק בוועדה אשר מונתה על ידי הממשל השמרני, ובחנה רפורמות במערכת האבטלה. בונדפילד חתמה על המלצות הוועדה אשר הפכו בסופו של דבר לחוק. הפעילות בוועדה קידמה את מעמדה של בונדפילד בקרב תנועת הלייבור.
ב-29 במרץ 1928 התקיימה הצבעה בפרלמנט על מתן זכות הצבעה לכל הגברים והנשים מעל גיל 21 (ללא קשר למעמדם הכלכלי). בונדפילד שיבחה את ההצעה, אשר בסופו של דבר הפכה לחוק. חוק זה הוסיף 4 מיליון מצביעים (בעיקר נשים) לפנקס הבוחרים לקראת הבחירות של שנת 1929. בבחירות שנערכו במרץ 1929 הצליחה בונדפילד להיבחר בקלות, אך מפלגת הלייבור נאלצה שוב להקים ממשלת מיעוט. בממשלה החדשה התמנתה בונדפילד לשרת העבודה, והייתה לאישה הראשונה בתולדות המדינה שכיהנה כשרה בממשלה. תקופת כהונתה התאפיינה באבטלה גואה אשר הגדילה את ההוצאה הממשלתית על קצבאות. האבטלה הובילה למתיחות בין ההוצאות הרבות על הקצבאות לבין רבים במפלגת הלייבור אשר רצו לתמוך במובטלים. בסופו של דבר, בונדפילד החליטה להגביל את קצבאות האבטלה. מדיניותה בנושא קיבלה ביקורת רבה מצד האופוזיציה, וכאשר בונדפילד רצתה להגביל את הזכאות לקצבאות אבטלה, היא נדחתה גם על ידי מפלגתה שלה. בשנת 1931 התעמק המשבר עם החלשות הבנקים באירופה. בחודשים שלאחר מכן התפרקה הממשלה. מקדונלד הקים ממשלה עם השמרנים והליברלים, בעוד שמרבית חברי הלייבור ׁ(ובהם בונדפילד) פרשו לאופוזיציה. בבחירות שנערכו באותה השנה, מפלגת הלייבור נחלשה באופן משמעותי, ובונדפילד הפסידה את מקומה בפרלמנט.
לאחר ההפסד חזרה בונדפילד לאיגודים המקצועיים, אם כי לעמדות פחות בכירות. היא ניסתה להיבחר לפרלמנט ב-1935, אך נכשלה. ב-1938 פרשה מתפקידה באיגודים המקצועיים. ב-1940 החליטה שלא להתמודד. בניגוד לעמדותיה במלחמת העולם הראשונה, בונדפילד תמכה בממשלה ביציאה למלחמת העולם השנייה. בבחירות שנערכו כחודשיים לאחר סיום המלחמה, בונדפילד חזרה לתמוך בלייבור. בשנת 1948 פרסמה אוטוביוגרפיה, שהתקבלה בביקורות צוננות.
בונדפילד מעולם לא נישאה. היא הייתה בריאה למדי עד לחודשיה האחרונים. בשנת 1953 חלתה ועברה להתגורר בבית אבות. היא נפטרה ב-16 ביוני 1953 בסארי, וגופתה נשרפה.
נדב בן סימון
נדב בן סימון (נולד ב-23 באוגוסט 1977) הוא תסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה.
נדב בן סימון נולד בקיבוץ חוקוק שליד הכנרת, ובנעוריו עבר להתגורר בקיבוץ ניר אליהו שבשרון. בתקופת זו ניגן בטריו "ח.נ.ן" על הבס, ביחד עם הגיטריסט נרי לנצ'נר והמתופף חגי לנגשטטר. הלהקה התגלתה על ידי חוני המעגל בהופעה בחג השבועות בקיבוץ, עת ביצעו גרסאות דיסטורשן לשירי ארץ-ישראל ומאז ליוו אותו כנגנים במופע המיצג שלו "חילול" בפסטיבל עכו. לאחר שירותו הצבאי כקצין במערך הנ"מ, החל את לימודיו בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בהצטיינות. מאז שנת 2015 הוא חבר בהנהלת איגוד התסריטאים, ובתחילת 2021 נבחר ליו"ר האיגוד.
קריירה בטלוויזיה.
בשנת 2005 בן סימון כתב וביים את פרויקט הגמר שלו באוניברסיטה "לחנוק את העיזה" ששודר בערוץ 10.
לאחר סיום לימודיו כתב בן סימון תוכניות טלוויזיה רבות ביניהן "לא לפני הילדים" בערוץ 10, בכיכובם של עידן אלתרמן, שי גולדשטיין ויעל לבנטל; "אלישע" בערוץ הילדים, בכיכובו של יובל סמו; "מיסטר צ'יפס" (בכיכובם של אורטל בן שושן ודר זוזובסקי), "בצפר", "בית הכלבים" (בכיכובם של אבי גרייניק וגאלה קוגן), סדרת האנימציה "השתולים", "חבורת הספסל האחורי" ו"יפניק" בערוץ ניקלאודיאון; "המובילים" (בכיכובם של ליאת הר לב, בן פרי וגיא לואל) "שווה לנסות", "אין דברים כאלה" וסדרת האנימציה "לוגיקון" בערוץ לוגי; "אחותי קפצה כיתה" בערוץ יס קידס; סדרת האנימציה "מלמולים" בערוץ 1; "המדור לחפצים מיוחדים" בכיכובם של אודי ואביעד בחינוכית, ועוד.
בשנת 2016 זכה בתחרות "הקפיצה המשולשת" של קרן ירושלים, וזכה במענק לפיתוח סדרת אנימציה בין לאומית.
בין השנים 16–2013 פיתח בן סימון עבור שידורי קשת שלוש סדרות דרמה. על חוויותיו כאבא יצר וכתב את הסדרה "אבויה" ששודרה בערוץ טדי, בכיכובו של מולי שולמן וריקי בליך; בשנת 2019–2021 כתב יחד עם מיכל קופר קרן את ספיידרז, דרמה קומית יומית ששודרה בהוט ובמדינות רבות בעולם; באותה השנה כתב גם את "זורמים", סדרה מוקומנטרית על אקולוגיה, בכיכובם של עמית הכטר וקים אור אזולאי. בשנת 2021 שימש כעורך התסריט של הקומדיה "שישו ושמחו" ששודרה בכאן 11.
קריירה בקולנוע.
בשנת 2006 כתב וביים את הסרט התיעודי הקצר "עצם קובייה" שהשתתף בפסטיבל ירושלים.
בשנת 2015 זכה בתחרות "דראפט/סקיצה" של קרן ירושלים, ובעקבותיה כתב תסריט לסרט אנימציה באורך מלא למבוגרים, "הבמה", הנמצא בשלבי טרום-הפקה.
נדב בן סימון מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.
Small Bump
Small Bump (בעברית: בליטה קטנה) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר והיוצר האנגלי אד שירן, ופורסם כסינגל החמישי מאלבום הבכורה שלו, "+". השיר נכתב על ידי שירן והופק על ידי ג'ייק גוסלינג. הסינגל הגיע למקום ה-25 במצעד הסינגלים הבריטי, ויצא לרדיו כסינגל השישי והאחרון באוסטרליה, שבו "Give Me Love" פורסם כסינגל החמישי.
רקע.
ב-26 במרץ 2012, הודיע שירן בטוויטר כי "Small Bump" יפורסם כסינגל החמישי מתוך אלבום הבכורה שלו, ואמר "לפני שהוא מתפרסם, אני רוצה להיות להודיע מה הסינגל החמישי שנלקח מתוך האלבום שלי, +". הוא הוסיף: "אז, הסינגל הוא Small Bump". השיר נכתב בתו בי במול מייג'ור. השיר עוסק ב'ידידתו הקרובה' של שירן, ומקונן על תינוק שנולד אחר חמישה חודשים מההיריון.
בורגווארד הנסה 1500
בורגווארד הנסה 1500 (בגרמנית Borgward Hansa 1500) היא מכונית משפחתית, בעלת 4 צילינדרים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1949–1954.
תאוצת הדגם המשפחתי 0-100 קמ"ש עמדה על 33,6 שניות.
בורגווארד הנסה 1800.
בשנת 1952 התחיל ייצורו של דגם ה"בורגווארד הנסה 1800" אשר אופיין על ידי מנוע 1,758 סמ"ק, המפיק 60 כ"ס.
רוברט וינסטון