פרידריך הולנדר
פרידריך הולנדר (בגרמנית: Friedrich Hollaender; 18 באוקטובר 1886 – 18 בינואר 1976) היה מלחין, במאי קולנוע וסופר יהודי-גרמני. הולנדר הלחין מוזיקה לכ-100 סרטים בין היתר לסרט המלאך הכחול. את שיריו ביצעו בין היתר מרלן דיטריך, בינג קרוסבי ודורותי לאמור.
ביוגרפיה.
הולנדר נולד בלונדון, שם עבד אביו, מלחין אופרטות, ויקטור הולנדר, כמנהל מוזיקלי בקרקס בארנום וביילי. דודו גוסטב היה מנהל קונסרבטוריון שטרן בברלין, ודודו פליקס הולנדר היה סופר ומבקר תיאטרון ידוע, שלימים עבד עם מקס ריינהרדט בתיאטרון דויטש.
בשנת 1899 חזרה משפחתו של הולנדר לברלין. אביו החל ללמד בקונסרבטוריון שטרן, שם בנו הפך לתלמיד בכיתת המאסטר של אנגלברט הומפרדינק. בערב ניגן בפסנתר בהופעות של סרטים אילמים בבתי הקולנוע המקומיים, ופיתח את אומנות האלתור המוזיקלי. עד גיל 18 הועסק כקורפטיטור בתיאטרון הגרמני החדש בפראג, והיה אחראי על בידור הכוחות בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה.
לאחר שסיים את לימודיו, הלחין מוזיקה להפקות של מקס ריינהרדט והיה מעורב בסצנת תיאטראות הקברט בעיר ברלין.
בשנת 1919 התחתן עם השחקנית בלנדין אייבינגר. בני הזוג התגרשו בשנת 1926. בתם פילין הפכה מאוחר יותר לאשתו של ג'ורג' קרייסלר. הולנדר זכה להכרה כשכתב את המוזיקה לסרט הבלתי נשכח בכיכובה של מרלן דיטריך, המלאך הכחול משנת 1930, כולל את השיר הפופולרי ביותר " Falling in Love Again (Can't Help It), בביצוע מרלן דיטריך. בהמשך התחתן עם לזה לידוב.
הולנדר נאלץ לעזוב את גרמניה הנאצית בשנת 1933 בגלל מוצאו היהודי ועבר לפריז. הוא היגר לארצות הברית בשנה לאחר מכן, שם כתב את המוזיקה ליותר ממאה סרטים, כולל "שובו של דיסטרי" (1939), "רומן זר" (1948), "The 5,000 Fingers of Dr. T" (מועמד לפרס האוסקר 1953), "זה יכול לקרות לך", ו"סברינה" (1954). רבים משיריו התפרסמו שוב על ידי מרלן דיטריך. ניתן לראותו כמלווה בפסנתר בסרט "פרשה זרה" (בשירים "השוק השחור","אשליות" ו"חורבות ברלין"). הוא קיבל ארבע מועמדויות לפרס האוסקר על קומפוזיציה. הוא כתב גם את הרומן החצי-אוטוביוגרפי "אלה שנקרעו מכדור הארץ", שיצא בשנת 1941, אודות הטיסה מגרמניה שעליה יצאו רבים מחברי תעשיית הקולנוע לאחר עליית הנאצים לשלטון.
בשנת 1956 חזר לגרמניה ושוב עבד כמה שנים כמלחין רביו בתיאטרון Die Kleine Freiheit במינכן. הוא שיחק בתפקיד אורח בקומדיה אחת, שתיים, שלוש משנת 1960 בתור קאפלמייסטר.
הולנדר נפטר בשנת 1976 במינכן ונקבר בבית הקברות אובריגיסינג אוסטפרידהוף.
תקליטורי CD.
פרידריך "Hollaender:." "." "." "Ich bin von Kopf bis Fuss auf Musik eingestellt", 4 תקליטורים עם חוברת של 20 עמודים, Membran Music Ltd., 2005; הופץ על ידי גרוסר אנד שטיין GmbH, פורצהיים, .
טופו צ'יקו
טופו צ'יקו (בספרדית: Topo Chico) הוא מותג של מים מינרליים מבעבעים.
היסטוריה.
מקורם של מי טופו צ'יקו בחברה שנוסדה ב-1895 במונטריי שבמקסיקו. המשקה שואב את שמו מההר סרו דל טופו צ'יקו הסמוך למונטריי.
ב-2017 רכשה קוקה קולה את טופו צ'יקו תמורת סכום של 220 מיליון דולר והביאה להרחיב את השוק שלו ולהגדיל את הפופולריות שלו, שבמקור הצטמצמה לצפון מקסיקו ולטקסס, לרחבי ארצות הברית כולו.
המשקה זוכה למעמד של משקה קאלט (פולחן).
ראנץ' ווטר הוא קוקטייל המבוסס על טקילה, מיץ ליים וטופו צ'יקו שנמזגים על קרח.
בספטמבר 2020 התפרסם שלראשונה בתולדות החברה מתכוונת קוקה קולה לשתף פעולה עם תאגיד מולסון קורס ליצירת משקה אלכוהולי על בסיס סלרי ומי טופו צ'יקו.
רוברט וידני
רוברט מקליי וידני (באנגלית: Robert Maclay Widney; 23 בדצמבר 1838 – 14 בנובמבר 1929) היה עורך דין, שופט ומפתח מקרקעין אמריקאי, שתרם רבות לפיתוח העיר לוס אנג'לס, מייסד אוניברסיטת דרום קליפורניה.
ביוגרפיה.
וידני נולד בעיירה פיקווה שבמערב אוהיו למשפחה נוצרית מתודיסטית מרובת ילדים, בנם של ג'ון וילסון וידני וארבלה לבית מקליי. הוא היה נער חווה עני, אך רכש השכלה וסיים את לימודיו בתיכון ב-1954. וידני הקדיש שנתיים לציד ומחנאות בהרי הרוקי וב-1956 התיישב במריסוויל שבצפון קליפורניה והחל לעבוד בעבודות שונות לשם פרנסתו. ב-1958 החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת הפסיפיק שבקליפורניה (אז בסנטה קלרה), מוסד פרטי המשויך לכנסייה המתודיסטית. הוא סיים תואר ראשון ושני ומונה לפרופסור למתמטיקה במוסד הלימודים. במקביל למד משפטים. וידני התקבל כחבר בלשכות עורכי הדין של קליפורניה ונבדה ב-1867 וב-1868 התיישב בלוס אנג'לס, אז עיירה קטנה ואפורה, יחד עם רעייתו הטרייה, מארי בארנס.
וידני התפרנס מנדל"ן והתפרנס היטב. משווק קרקעות, משקיע, יועץ. הוא פרסם ניוזלטר חודשי (Los Angeles Real Estate Advertiser) ובכובעו כעורך דין לענייני מקרקעין הרבה לעסוק בסכסוכים משפטיים ולייצג בעלי קרקעות. לעיתים קיבל קרקעות כתחליף לשכר טרחה והשתמש בהן לפיתוח עסקיו. ב-1871 וידני השתמש באקדח הקולט שלו כדי להגן על מהגרים סינים מפני אספסוף זועם שזרע הרס במקום מושבם בעיר על רקע גזעני. וידני הצליח להציל כמה מהגרים. 19 מהגרים נרצחו במהומות. בהמשך השנה מונה לשופט בבית המשפט שעסק בענייני המחוזות לוס אנג'לס וסן ברנרדינו. ב-1873 ייסד את לשכת המסחר בלוס אנג'לס. ב-1874 הקים וידני קו תחבורה ציבורית באורך 2.4 קילומטרים שלאורכו סוסים הובילו קרונות נוסעים. קו זה היה הראשון מסוגו בלוס אנג'לס.
שאיפה חשובה שליוותה את וידני בשנות ה-70 של המאה ה-19, אם לא קודם, הייתה הקמת האוניברסיטה הראשונה בדרום קליפורניה. וידני גייס למיזם שלושה אנשים חשובים בלוס אנג'לס של התקופה, אוזרו צ'יילדס, סוחר ובנקאי פרוטסטנטי, ג'ון דאוני, קתולי יליד אירלנד שהיה מושל קליפורניה בשנים 1860 – 1862 ואיסאייס וולף הלמן, בנקאי יהודי-גרמני. השלושה תרמו קרקעות וכספים וב-1880 אוניברסיטת דרום קליפורניה פתחה את שעריה, תחילה ל-53 סטודנטים, אך האוניברסיטה צמחה יחד עם העיר לוס אנג'לס. וידני, אשר בעצמו הרים תרומה נכבדה, כיהן כראש חבר הנאמנים הראשון של האוניברסיטה. אחיו, ד"ר ג'וזף וידני, שהיה רופא, היסטוריון, מורה ומנהיג דתי, כיהן כנשיא השני של האוניברסיטה והקים בה בית ספר לרפואה.
וידני פרסם ספר בנושא דת ומדע (תוכנית הבריאה, ראה אור ב-1881) , הוא פרסם מאמרים בעיתונים ושימש כמגשר בסכסוכים משפטיים גם לאחר שירד מכס השופט. הוא היה מעורב בשורה של יוזמות פיתוח. ב-1914 פסל בדמותו הוצב לפני הכניסה לבניין הקרוי על שמו, היכל וידני, למעשה הבניין הראשון שנבנה באוניברסיטה.
ב-1868 נישא וידני למארי לבית בארנס (1844–1924). הם גידלו בלוס אנג'לס את חמשת ילדיהם, ארבעה מהם הגיעו לגיל בגרות. וידני הוא אחיינם של רוברט סמואל מקליי שהיה מיסיונר ושל צ'ארלס מקליי, לימים חבר בסנאט של מדינת קליפורניה ומייסד העיר סן פרננדו שבקליפורניה. ב-1929 וידני הלך לעולמו. הוא נטמן בבית העלמין אנג'לוס רוזדייל שבלוס אנג'לס.
נח&quot;ל צורף
משחק ילדים 2
משחק ילדים 2 (באנגלית: Child's Play 2) הוא סרט אימה-סלאשר, שצולם בשנת 1989 ובשנת 1990 ועלה לאקרנים ב-9 נובמבר 1990. הסרט מהווה סרט המשך ישיר לסרט "משחק ילדים", משנת 1988. הסרט נכתב על ידי דון מנסיני והוא בוים על ידי ג'ון לאפיה, שביים סרטים נוספים בסדרת הסרטים.
החברה המפיקה והמפיצה של הסרט הייתה סרטי יוניברסל.
רקע.
שנתיים לאחר תבוסתו של צ'אקי (מהסרט הראשון: "משחק ילדים"), שרידי הבובה משוחזרים ומורכבים מחדש על ידי תאגיד "פליי פלס", היצרנים של בובות ה"גוד גאי". המהלך קרה בעקבות ניסיונות להשיב את בובות ה"גוד דאי" למדפים, שכן הם הנפיקו סכומי כסף רבים. במהלך תהליך השחזור, מת אחד מהטכנאים בעקבות התחשמלות בזמן ניסיון התקנת העיניים לבובה המשוחזרת, מול העיניים של מנכ"ל החברה: מר סאליבן.
בהמשך הסרט, צ'אקי חוזר לחיים מחדש, רוצח את אחד מעוזריו של מר סאליבן, מאטסון, וחוזר לרדוף את אנדי בארקלי בן השמונה.
לבסוף, צ'אקי מובס בכך שנתקע במפעל וארבו לו עם שפיכת חומר פלסטי במצב מותח בטמפרטורה גבוהה במיוחד, ואחר כך גם תקיעת צינור עם לחץ אוויר חזק בפיו שגורם לראשו להתנפח ולהתפוצץ.
בסרט זה, אמו כבר לא איתו היות ששלחו אותה למוסד לחולי נפש, לאחר התקריות מהסרט הראשון בהן היא דיווחה על כך שצ'אקי הוא רוצח, מה שגרם לרשויות לאשפז אותה בכפייה במוסד.
הצלחה מסחרית.
עלות הסרט הייתה 13 מיליון דולר, תוך שהרווחים שלו עמדו על 35.8 מיליון דולר. בעקבות הצלחתו המסחרית, הוחלט להמשיך בצילומי הסרטים, מה שהוביל לצילומי הסרט "משחק ילדים 3", שיצא לאור שנה אחת לאחר צאת הסרט הזה.
הסרט נחשב לסרט השלישי הרווחי יותר שיצאו במהלך סדרת הסרטים "משחק ילדים", שכן "משחק ילדים" ו-"כלתו של צ'אקי", ניצבים מעליו.
אליעזר זעירא
אליעזר (או אלעזר) זעירא היה אמורא בבלי בן הדור הראשון של האמוראים, דורו של שמואל. היה "אדם גדול", ונראה שמקום מגוריו היה בעיר נהרדעא.
אזכורו בתלמוד הבבלי.
התלמוד במסכת בבא קמא, מספר שאליעזר זעירא נעל נעליים שחורות (שזהו מנהג אבלים), ועמד בשוק של העיר נהרדעא. אנשי בית ריש גלותא מצאו אותו שם ושאלו אותו מדוע הוא נועל נעליים שחורות, והוא ענה להם שזה משום שהוא מתאבל על חורבן ירושלים.