בעת בכתיבתו על הנערה לילי טרח סטאד להשמיט את העובדה כי הוא סיפק את הכסף לקנייתה של הנערה כדי שתהיה בידו הוכחה חותכת לדרך המכירה של נערות בתולות. כיוון שאביה של לילי לא הסכים למכירתה לזנות נאסר סטאד והועמד לדין בעוון הדחה לזנות. הוא חשש כי משפטו יצור פרסום שלילי לאגודה שהחל לבנות ויפגע בגל ההצלחה שאפף אותה. כמו כן, סטאד הבין כי אינו כריזמטי מספיק כדי להוביל תנועה שתיסחוף המונים כמו שראה בעיני רוחו את אגודת המשמר הלאומי. לכן חיפש דמות כריזמטית, שתהפוך לפנים של האגודה. הוא בחר בויליאם אלכסנדר קוט להוביל את "אגודת המשמר הלאומי".
ויליאם אלכסנדר קוט נולד בשנת 1842 למשפחה מהמעמד הבינוני. אביו נפטר בהיותו בן שלוש. מות האב גרם למשפחה לרדת מנכסיה והיא הפכה למשפחה ענייה. בהיותו נער צעיר הפסיק ללמוד והתחבר אל חבורת נערי רחוב, לפי הגדרתו הפך לפרחח. בגיל שש עשרה עבר התעוררות רוחנית בעקבות שיחה עם אנשי דת אוונגליסטים אשר, לדבריו, האירו את עיניו ושינו את מהלך חייו מן הקצה אל הקצה. הוא הפך לאוונגליסט  והצטרף לתנועת המוסר. יכולות הכתיבה שלו היו נמוכות מאוד, כיוון שלא זכה להשכלה פורמלית כמו שצריך, אולם יכולותיו הרטוריות היו יוצאות דופן. קוט היה אדם כריזמטי ביותר שיכול היה לסחוף אחריו המונים, והוא האמין בקנאה במטרותיה של "אגודת המשמר הלאומי" ולכן התאים למטרותיו של סטאד.
תחילת דרכה של האגודה.
כדי לבסס את "אגודת המשמר הלאומי" ולהפוך אותה לשחקן מרכזי במאבק נגד הסחר בנשים, לפי חזונו של סטאד, היה צורך בכסף. לכן סטאד וקוט יצאו יחדיו למסע גיוס כספים ברחבי בריטניה. מטרתם הייתה להציג את עקרונות אגודתם בכל מקום אליו הגיעו, לשכנע את תושבי המקום להקים סניף מקומי של האגודה ולהניע אותם לתרום כספים לאגודה הארצית. קנאותו של קוט למטרה והתנהלותו האוונגליסטית שירתו את איסוף התרומות. קוט הצליח לגייס כספים רבים מעשירים אוונגליסטים בלונדון וקארדיף, כדי לקיים את הסניף המרכזי בלונדון. אולם קנאותו הייתה לו גם לרועץ, כיוון שדבריו היו תקיפים וחסרי פשרות. הם הבהילו חלק משומעיו וגרמו לאי נוחות ולחשדנות כלפיו וכלפי האגודה החדשה שייצג.
קוט הבין כי קנאותו עשויה לפגוע בהצלחת האגודה, לכן כדי לזכות בתמיכה רחבה מכל גוני הקשת הפוליטית, מינה קוט לתפקידים בכירים באגודה אנשים בולטים ומקובלים ממגזרים שונים בחברה הבריטית. למשל מינה את סר פרסי ויליאם בונטין ליושב ראש ועד המנהלים של האגודה. בונטין, שהיה נכדו של הכומר והמטיף המתודיסט ג'אבז בונטין ( היה מקובל בקרב חוגי המתודיסטים וידוע בציבור כעורך עיתון מפורסם וכעיתונאי. קוט מינה גם את הגברת מיליסנט פוסט לסגנית נשיא האגודה, פוסט הייתה דמות מוכרת ומכובדת בקרב חוגי הנשים ולימים הייתה ממנהיגות התנועה הסופרג'יסטית. והיא גייסה תמיכה נשית.
מטרת האגודה.
אגודת המשמר הלאומי קמה כדי להוות את כוח השמירה על המוסר בכל רחבי בריטניה. מקימיה סברו כי על האגודה להקים לעצמה סניף בכל יישוב ברחבי המדינה על מנת לפקח על המוסר ולאכוף ערכי מוסר מהוגנים, תוך מלחמה עיקשת בחוסר המוסריות החברתית ומאבק על טיהור המדינה מזנות ומכל גורם או פרסום שעשוי להדיח לחוסר מוסריות. כמו כן הצהירה האגודה כי מטרתה העיקרית לדאוג לרווחתם של נשים ולשפר את תנאי המחיה של נשים סובלות ונמצאות במצבי סכנה.
מבנה האגודה.
האגודה לא הוגדרה כאגודה נשית, אולם מתחילת דרכה הורכבה הנהגתה מגברים ונשים כאחד. בראש האגודה עמד היושב ראש, וילאם אלכסנדר קוט ותחתיו וועד מנהלים שישב בסניף המרכזי בלונדון. כל סניף דיווח על הפעולות שלו לסניף המרכזי, נעזר בו והתייעץ עמו לגבי דרך פעולה במלחמתם בחוסר המוסריות, כשהדגש העיקרי היה מלחמה בזנות. עם השנים השתנה המבנה הארגוני ובכל אזור קמה ועדה מרכזית שריכזה מספר יישובים. היא פעלה באופן עצמאי יותר, תוך שיתוף פעולה עם הסניף המרכזי ועל פי החלטותיו.
פעולותיה המרכזיות.
אגודת המשמר הלאומי פעלה במספר מישורים: הצלה ומניעה, חינוך, חקיקה ומאבק בינלאומי.
בתחום המניעה וההצלה - עוד בתחילת דרכה של האגודה הבין קוט כי עבודת מניעה היא המפתח ליצירת שינוי מוסרי בחברה ולהצלת הנערות. באוגוסט 1885 הקימה האגודה תת-ועדה בנושא מניעה. היא הורכבה בעיקר מנשים, כשיושבת הראש שלה הייתה הגברת מיליסנט פואסט. בין תפקידיה היה איתור נערות נעדרות על פי פניות של בני משפחותיהם. מכתבי פניה מבני משפחה וחברים הגיעו לסניף המרכזי מכל רחבי המדינה וחברות תת-הוועדה חקרו וברב המקרים איתרו את הנעדרות ושלחו צוותים לחפשם ולהחזירם לחיק משפחתם. קוט הוביל בדרך כלל את החיפושים ושכנע נערות סוררות במיוחד לחזור לבתיהם.
כמו כן הקימה תת-הוועדה בשנת 1890 בית נערות שנקרא "בית מרפא לנשים" (Medical Home for Women) בית זה נועד לסייע לנערות במצבי סיכון קשים שעסקו בזנות שנים ארוכות, או שמצבן הנפשי היה רעוע ביותר. בשל חומרת הפגיעה של הנערות וחשדנותן הרבה צוות הבית כולו הורכב מנשים שעסקו בעיקר ביצירת סביבה בטוחה לנערות הללו. הבית נסגר בשנת 1897, לדבריו קוט, כיוון שסבל מבעיות של ניהול כושל וחוסר תקציב. אולם הייתה סיבה נוספת לסגירתו של הבית. היה בו מקום רק לחמש עשרה נערות והשהות בו הייתה ארוכה ולכן יכולות השיקום שלו היו שוליות והוא לא שירת את מטרות האגודה, שיקום המוני וטיהור הזנות.
תפקיד נוסף של וועדת המניעה היה הצלה של זונות במפגשים ישירים. בשנת 1887 נציגות של ועדה זו בלונדון נכסנו לתוך בורדלים ובתי זונות וניהלו שיחות אישיות עם הנערות. בשיחות הללו הסבירו לנערות מדוע כדאי להן לצאת ממעגל הזנות ולחזור לחיות חיים מהוגנים. כמו כן, הציגו הנשים בפני הזונות את האפשרויות השונות לשיקום שהיו קיימות, כלומר את בתי הנערות וארגוני הנשים, שמטרתן הייתה לסייע להן. הן הציעו לזונות לעבור לגור במרכזים מוגנים שיסייעו להן להשתקם. זו הייתה פעולה מקדימה לניסיונם של הגברים לסגור את בתי הזונות. הגברים הגיעו לבתי הזונות וסגרו אותם בכוח.
בתחום החינוך - כדי לשפר את סיכוייהן של הנערות להשתקם האמינו חברי אגודת המשמר הלאומי, כי יש להעניק לנערות חינוך מוסרי ולבנות להן תוכניות הכשרה מיוחדות שישפרו את מודעותן לערכי המוסר הנכונים ויכינו אותן לתפקידן בחברה.  בשנת 1894 חשו חברי האגודה כי יש צורך בהקמת בית תעסוקה והכשרה לנערות במצבי סיכון קשים. חברי הוועד המנהל החלו לחפש מקום ראוי ובמהלך חיפושיהם קיבל קוט הצעה לקנות בהנחה שני בתים צמודים ברחוב האקני (Hackneyׂׂ),כאשר באחד מהם הייתה מכבסה מוכנה להפעלה. הבתים נרכשו על ידי האגודה באותה שנה והמכבסה הפכה לבית הכשרה לנערות שחיו בבית הצמוד. הבית נסגר בשנת 1904 כיוון שחברי האגודה לא הצליחו ליצור ניהול רציף לאורך זמן לבית ההכשרה.
האגודה עסקה גם בחינוך מיני. חבריה האמינו כי אם ינחילו חינוך מיני נאות לצעירים, שבו יסבירו על חשיבות הכבוד לאישה ועל חשיבות הצנעה יצטמצמו הזנות והפגיעה בנשים. נציגי האגודה הופיעו בבתי ספר בשיעורי אזרחות והרצו על הטמאות שנובעת ממין ועל הסכנות הצפויות במין. בדברם על סכנות התכוונו למחלות מין שהיו נפוצות מאוד באותן שנים. הם התייחסו להתנהגות מינית כסטייה או כטמאות והכלילו בהתנהגות זו גם את האוננות שלדעתם הובילה לשתי בעיות מרכזיות: לאימפוטנציה ולגילוי עריות.
בתחום החקיקה - אגודת המשמר הלאומי ראתה בשינויי חקיקה את מטרתה המרכזית. קוט הגדיר כי שינוי חוקים שיקטינו את ניצול הנשים והזנות יהפכו את המדינה למוסרית יותר. לכן האגודה השקיעה מאמצים רבים בתחום זה. אנשיה הובילו חוקים ושינוי חוק רבים סביב נושא המוסר.
בשנת 1885 לפעול נגד חברות התעסוקה לא חוקיות שניצלו נשים דרך מודעות בעיתון. החברות הללו פרסמו מודעות על משרות טובות וביקשו מהנערות לשלוח כספים כדי לקבל את כתובת המעסיק חלקם ניצלו את תמימותן של הנערות וניתקו מגע עם הנערות לאחר גנבת כספם. בעוד חברות אחרות היוו כיסוי לעסקי סחר בנשים. נערה שענתה למודעה הגיעה למקום מפגש בתחנת רכבת מרוחקת ממקום מגוריה, שם  בדרך כלל פגשה אישה ששכרה עבורה חדר במלון, כביכול כדי שתתרענן לפני צאתה למחרת לפגוש את המעסיק החדש שלה. האישה דאגה לכל צרכיה באותו יום ואף ביקשה ממנה שתכתוב מכתב להוריה כדי להרגיעם ולהראות להם שהיא בטוחה. למחרת הנערה נלקחה מאותו מקום על ידי אדם שלא פגשה קודם, סוחר הנשים בדרך כלל, שהעביר אותה ליעד לא ידוע ומכר אותה לכל המרבה במחיר. חברי האגודה הובילו שינויי חקיקה במטרה להכריח את משרדי התעסוקה לפעול בשקיפות ועם רישיון כדי למנוע את ניצול הנשים. הם ניהלו מאבק בנושא במשך אחת עשרה שנים ובשנת  1906 עבר בפרלמנט חוק שהכריח את משרדי התעסוקה להוכיח כי הם עסקים לגיטימיים ולהוציא רישיון תעסוקה.
חוק משמעותי נוסף שהעבירה האגודה בפרלמנט היה "חוק נגד גילוי עריות". החוק התקבל בשנת 1908, ולפיו כל גבר או אישה מעל גיל שש עשרה שיקיימו יחסי מין עם קטינים מתחת לגיל שש עשרה, גם אם מדובר בקרוב משפחה וגם אם הקטין מאומץ ייענשו במאסר של שנתיים ללא עבודות פרך. חוק זה, הפך לאחד מחוקי ההגנה על קטינים החשובים ביותר שהעבירה אגודת המשמר. הוא צמצם באופן דרסטי את מקרי גילויי העריות בבריטניה.