חצאית זו עשויה מאותו הבד של מכנסי ג'ינס, לרוב נראית כמו החלק העליון של המכנס, עם רוכסן מקדימה וכיסים אך ללא שרוולי הרגליים. בשנות ה-60 נהגו היפים להפוך מכנסי ג'ינס ישנות לחצאיות על ידי גזירת שרוולי הרגליים ותפירתם. החצאיות הראשונות שיוצרו בצורה מסחרית הופיעו בשנות ה-70. מאז הפכו חצאיות הג'ינס פופולריות מאוד בקרב האוכלוסייה. הגרסה הקלאסית והקצרה שלהן פופולרית בעיקר בקרב בני נוער ובחורות צעירות אשר מחשיבות אותה כפריט סקסי. הגרסה הארוכה של חצאית הג'ינס נלבשת לרוב על ידי בחורות מהציבור הדתי כתחליף למכנסיים.
חצאית הובל (hobble).
חצאית ארוכה לפחות באורך מידי וצרה מאוד מתחת לגובה הברכיים. פירוש השם האבל הוא לקשור או להשתרך מאחר שנשים הלובשות חצאית זו אינן יכולות לפסוע בצעדים גדולים ולכן לרוב משתרכות מאחור. חצאיות מסוג זה הופיעו לראשונה בספרות ב-1880 אך המושג חצאית האבל הופיע רק ב-1910–1913 כאשר אבולוציית החצאיות הפכה אותן לצרות יותר ויותר כדי להבליט את מבנה האגן והחמוקים של האישה. מאחר שהחצאית צרה מתחת לגובה הברכיים היא מונעת מהאישה לפסוע בצעדים גדולים ולכן בתחילת המאה נקרעה פעמים רבות כאשר האישה לא הקפידה על צעדים קטנים מספיק. כדי לפתור בעיה זו נהגו נשים לפעמים לקשור את רגלייהם ברצועת עור שתמנע מהן לפסוע פסיעה גדולה מדי. עיצוב מאוחר יותר פתר את הבעיה על ידי יציאת שסע המאפשר גמישות תנועה טובה יותר ופחות לחץ על הבד.
חצאיות צרות וארוכות הופיעו במגוון צורות לאורך המאה ונהוגות בעיקר כלבוש ערב מכובד או אירועים יוקרתיים כדוגמת האוסקר. אחת הדמויות הבדיוניות שידועה בשמלת האבל שלה היא מורטישה ממשפחת אדמס שמופיעה תמיד בשימלת האבל גותית שחורה. בתקופה המודרנית הפכה החצאית לפופולרית מאוד באופנת הפטיש וה-BDSM כאשר היא מעוצבת בצורה צרה באופן קיצוני ומונעת מהאישה לפסוע צעד גדול יותר מעקב בצד אגודל. כחצאית פטיש היא עשויה מחומרים הנהוגים באופנה זאת כגון עור, PVC, לטקס והופיע במגזינים רבים לנושא.
חצאית עיפרון.
חצאית עיפרון היא חצאית עם גזרה ישרה וצרה לכל אורכה, לרוב מסתיימת באורך הברך. שמה מגיע מצורתה הארוכה והאחידה שמזכירה עיפרון. את החצאית הציג לראשונה כריסטיאן דיור ב-1940 כהתפתחות לחצאית ההאבל שהייתה נהוגה מתחילת המאה. במהרה הפכה הגזרה ללבוש פופולרי במשרדים. ההצלחה נבעה מהרצון של נשים לאופנה חדשה ומחירה הזול לאחר שמחיר הבדים האמיר במלחמת העולם השנייה.
למרות שחצאית זו קצרה יותר מחצאית האבל ולכן ההליכה בה נוחה יותר, היא איננה מאפשרת חופשיות מלאה. לא ניתן לצעוד בצעדים גדולים, לרוץ, לרכוב על אופניים או לטפס על סולם ופעולות אחרות דורשות מיומנות מסוימת כגון כניסה ויציאה מרכב המתבצעת בצורה חיננית יותר עם רגליים צמודות.
חצאית A.
חצאית הצמודה לירכיים ומתרחבת בהדרגה לכיוון המכפלת, כך שהיא מזכירה את צורת האות A. המונח משמש גם כדי לתאר שמלות ומעילים בעלי צורה דומה. המונח "גזרה A" נטבע לראשונה על ידי המעצב כריסטיאן דיור כתווית עבור האוסף שלו של באביב 1955, והפך לפופולרי על ידי יורשו של דיור, איב סן לורן, עם גזרת "טרפז" בבגדים שהוצגה ב-1958. הוא הציג שמלות שמתרחבות באופן דרמטי מקו הכתפיים. בגדים בסגנון A הפכו לפופולריים בשנות ה-60 וה-70. בשנות ה-80 ירדה גזרה זו מגדולתה, וקמה לתחייה בשנות ה-90 המאוחרות. מאז, גזרה זו מתארת כל שמלה הרחבה במותניים יותר מאשר בבית החזה, וכן חצאית הצרה במותניים ומתרחבת כלפי מטה.
חצאית מעטפת.
חצאית מעטפת (wrap skirt, wrap around skirt) נגזרת, נתפרת ונלבשת כיריעה אחת, שבחלקה העליון רצועות קשירה לכריכה וקשירה בלולאה על המותניים, או כמה כפתורים וקרסים המהדקים את החצאית למותניים כמו הקילט (kilt) הסקוטי. היו תקופות שהן נלבשו כחצאית מעל לבגדי הים. חצאית המעטפת נוחה כיוון שאפשר להתאימה לכל היקף מותניים.
מיחזור משביח לחצאית.
מפני שחצאיות לרוב חתוכות מפיסות בד די גדולות, ובגלל היותן מספיקות לכסות כמחצית הגוף, הן מאוד שימושיות ל'מיחזור משביח'. אנשים הופכים אותן לתיקים לציפיות לכריות, לבגדי ילדים ועוד.
קריית חינוך שעלבים
"קריית חינוך שעלבים" היא קבוצת מוסדות חינוך סמוכים ובה לומדים מעל ל-2,700 תלמידים. הקריה כוללת ישיבת הסדר עם כולל אברכים וכולל דיינות, ישיבה תיכונית, חטיבת ביניים, מכללה לחינוך, מרכז לבני חו"ל, ישיבה קטנה לאומית דרך חיים, מכון הוצאת כתבי קודש ישנים ע"ש שלמה אומן, אולפנה לבנות, בית ספר יסודי "שלהבת". גנים ומעונות לפעוטות וילדים. מנכ"ל העמותה המרכזת את הקריה הוא צבי סמואל וסמנכ"ל הקריה הוא יהודה פרוידיגר. הקריה שוכנת בשטח קיבוץ שעלבים שבשפלת יהודה שהוקם על ידי תנועת פועלי אגודת ישראל (פא"י) ובסמיכות ליישוב נוף איילון.
ישיבת ההסדר.
ישיבת ההסדר שעלבים הוקמה על ידי הרב מאיר שלזינגר בשנת תשכ"א, והיא ישיבת ההסדר השנייה שהוקמה, כאשר קדמה לה ישיבת כרם ביבנה. בראש הישיבה כיום עומד הרב מיכאל ימר.
בנוסף למסלול ההסדר, כוללת הישיבה גם כולל בו לומדים לקראת בחינות של הרבנות הראשית לרבנות ולדיינות, ומכון הוראה למורים שהוא שלוחה של מכללת מורשת יעקב שברחובות. בישיבה מופעלת גם תוכנית לתלמידי חו"ל וכן את "השלוחה" המיועדת לבחורים שהגיעו מרקע פחות תורני. בשנת 2003 הקים הרב גרשון שחור המכהן כיום גם כראש הישיבה התיכונית בשעלבים את "השלוחה" בשעלבים בה לומדים תורה במסלול "הסדר".
הישיבה התיכונית.
ישיבה תיכונית הוקמה על ידי הרב יעקב צור בשנת 1971, מונה כיום כ-350 תלמידים והיא מן הישיבות הוותיקות והחשובות של הציבור הדתי לאומי. ראש הישיבה כיום הוא הרב גרשון שחור. מנהל התיכון הוא הרב ניסים כהן, שהחליף את מאיר יעקובוביץ שנשא בתפקיד כמעט מהיווסדה של הישיבה, ופרש בשנת התשע"ב לגמלאות.
הישיבה הוקמה על ידי הרב יעקב צור, בוגר ישיבת הדרום שברחובות וישיבת חברון, כישיבה קטנה, מאוחר יותר הפך אותה לישיבה תיכונית. הוא כיהן כראש ישיבה עד פרישתו לגמלאות בשנת תשנ"ז, אז החליף אותו הרב שמואל אקשטיין, בוגר ישיבת מרכז הרב, ששימש שנים רבות כר"מ בישיבה. הרב אקשטיין כיהן כראש הישיבה עד שנת תשס"ה. בשנים תשס"ו-תשס"ז כיהן בתפקיד הרב אליקים פרנקל כראש הישיבה, בשנת הלימודים תשס"ח חזר הרב אקשטיין לתפקיד, ובשנת הלימודים תש"ע נכנס לתפקיד ראש הישיבה הרב גרשון שחור.
תלמידי י"ב בישיבה מתנדבים בבתי ספר ומעונות במודיעין. במהלך השנים זכתה על כך הישיבה בפרסים מטעם משרד החינוך. בכל שנה יוצאת משלחת של תלמידי כיתות י"א למסע בפולין ולביקור במחנות ההשמדה. המסע נערך בתקופת הקיץ בהובלתם ובהדרכתם של הרב אריה הנדלר, ושל היועץ החינוכי של הישיבה התיכונית- בנצי (בן ציון) רפפורט, - שניהם מדריכים ותיקים מוכרים על ידי "יד ושם". כמו כן חלק מתלמידי הישיבה יוצאים לפעילות של "מעייני הישועה" וגמ"ח "עזר איילון".
מלבד מקצועות החובה, תלמידי הישיבה לומדים לבגרות בתלמוד ובמחשבת ישראל. בנוסף קיימות מגמות פיזיקה, ביולוגיה, מחשבים, ספרות היסטוריה וארץ ישראל. ישנן גם מגמות חקלאיות, כמו כוורנות וחממות.
הישיבה מדגישה את לימוד הגמרא, בעיון ובבקיאות ומתקיימים בה שיעורי העשרה באמונה .
חטיבת הביניים.
חטיבת הביניים הוקמה על ידי הרב צבי ארנטל - מנהלה עד 2012. בשנת הלימודים תשע"ג החליף אותו הרב נריה גמליאל, ר"מ ותיק בחטיבה, בשנת הלימודים התשע"ד קיבל הרב אלעד יצהרי, בוגר הישיבה התיכונית ר"מ ורכז החינוך החברתי, את תפקיד ניהול החטיבה. ובשנת הלימודים התשע"ח קיבל יוסף הנדלר שאף הוא בוגר החטיבה את המושכות לידיו. בשנת תש"פ מונה לתפקיד הרב שמואל קאופמן
כיום יש בחטיבה כ-200 תלמידים מכל רחבי הארץ.
אולפנה.
אולפנת שעלבים הוקמה בשנת תש"ס על ידי הרב אמיר אדרעי, שעמד בראשה בארבע שנותיה הראשונות. אחריו כיהן בתפקיד הרב ישי מאיר, ובשנת תשפ"ב החליפה אותו הרבנית מיכל ורד. מנהל התיכון הוא מרדכי נייהוז. באולפנה לומדות כ־600 בנות.
מכון ע"ש שלמה אומן.
מכון בראשות הרב יואל קטן, מטרתו היא להוציא לאור כתבים יהודיים ישנים שנעלמו ממדף הספרים היהודי, או לההדיר ספרים ישנים.
המכון קרוי על-שמו של שנפל במבצע שלום הגליל. שלמה הוא בנו של פרופ' ישראל אומן (זוכה פרס נובל לכלכלה).
ישיבת דרך חיים.
בקרית החינוך הוקמה בשנת תשס"ג ישיבת דרך חיים שהיא ישיבה קטנה לאומית, שפועלת מסיבות טכניות ותקציביות בתור מסלול תורני בישיבה התיכונית.
הרב מתניה אריאל, בנו של הרב ישראל אריאל, משמש כראש הישיבה מאז הקמתה. הישיבה מקבלת הכוונה מהרב יעקב אריאל, רבה של רמת גן.
בשלוש השנים הראשונות בישיבה הבחורים לומדים מקצועות קודש בלבד, ובשנה האחרונה הם מוציאים תעודת בגרות במתכונת מינימלית. בישיבה לומדים כ-120 תלמידים.
המחתרת הדנית
תנועת המחתרת הדנית (בדנית: Modstandsbevægelsen) הייתה ארגון מרד מחתרתי שהתנגד לכיבוש הגרמני בדנמרק במהלך מלחמת העולם השנייה. בעקבות התנאים הנוחים בצורה בלתי רגילה שזכתה להם דנמרק מרשויות הכיבוש הנאצי, התנועה הייתה איטית יותר בתגובותיה הטקטיות ובפעולותיה יחסית לתנועות במדינות אחרות ברחבי אירופה. למרות זאת, בשנת 1943, דנים רבים היו מעורבים בפעילות מחתרתית, החל מפרסומים לא-חוקיים ועד ריגול ופעולות אלימות.
הרקע לכיבוש דנמרק במלחמת העולם השנייה.