יעקב הירש נולד בהלברשטאדט שבגרמניה ב-1924 ומ-1928 גדל בברלין-שרלוטנבורג, שם למד בבית הספר הציוני ע"ש תיאודור הרצל תחת כנפה של הפעילה הציונית פאולה פירסט .
הוריו היו פעילים בתחום הציונות, ובין השאר היו חברים באיגוד הציוני של גרמניה.
ב-1935 ברחו מגרמניה עם בית הספר הציוני דרך טריאסטה לפלשתינה שנמצאה באותו הזמן תחת מנדט בריטי. ב-14 בנובמבר 1935 הגיעו לחיפה.
בהגיעם לישראל החל הירש ללמוד בבית הספר בירושלים. ב-1939 נחשף בפעם הראשונה לגדנ"ע, שהיו באותה תקופה אגף הנוער של ההגנה.
בשנת 1943 התגייס לצבא הבריטי, בו שירת בתקופת מלחמת העולם השנייה עד שנת 1946, בתחילת שירותו הוצב במצרים ולאחר מכן הועבר לאיטליה. בשנת 1948 הוא גויס שוב – הפעם לצה"ל על מנת להילחם במלחמת העצמאות.
לאחר שירותו הצבאי החל הירש ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית, אותם סיים בשנת 1950. מ-1965 עד 1966 למד בתוכנית לעובדי ציבור בכירים באוניברסיטת פרינסטון.
קריירה.
בתום לימודי המשפטים החל יעקב לעבוד במשרד מבקר המדינה, בו התקדם עד למשרת מנכ"ל המשרד.
לאחר מכן כיהן גם כראש מחלקת הביקורת הפנימית בבנק לאומי, חבר דירקטוריון באיגוד המבקרים הפנימיים בישראל () ונשיא הקונפדרציה של מוסדות ביקורת פנימית (ECIIA).
פעילות התנדבותית.
לאחר יציאתו לגמלאות התנדב הירש ושימש כחבר דירקטוריון במספר ארגונים, כולל חבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, קרן ירושלים (Jerusalem Foundation), חבר הנאמנים של האוניברסיטה הפתוחה (ממנו קיבל גם תואר עמית כבוד על פעילותו הענפה), ארגון יוצאי מרכז אירופה ובית החולים לשיקום ילדים ונוער אל"ין.
כיהן שנים ארוכות כמבקר האגודה לזכויות האזרח בישראל.
בשנת 1995 מונה הירש כחבר ועד בארגון ההשבה המאוחד (URO – United Restitution Organization), גוף שמוקדש למתן פיצויים והשבת רכוש לניצולי שואה.
בשנת 2003 מונה הירש באמצעות הקרן "Remembrance, Responsibility and Future", להיות חבר בוועדת ערר שהייתה אחראית על בדיקת תביעות לפיצוי על עבודה בכפייה בגרמניה הנאצית.
עד שנת 2011 היה הירש יושב ראש אגודת "ידידי אות הכפרה והשלום גרמניה-ישראל" של ASF (Aktion Sühnezeichen Friedensdienste הגרמני, במסגרתו נהג רבות להרצות כאיש עדות בפני מגזרים שונים בגרמניה ובישראל.
יעקב הביע את תמיכתו ביוזמת שטולפרשטיין (אבן נגף), כמו גם ביוזמות אחרות שנועדו להנציח את החיים היהודיים שהיו בהלברשטאדט ובארגון הסיוע " גרמניה" שמוקדש לעזרה נפשית וסוציאלית לניצולי שואה נזקקים ומשפחותיהם בישראל.
התגורר בירושלים ונפטר בה ביום שישי ה-23 בפברואר 2018.
אמתי זיו
אֲמִתַּי זיו (נולד ב-29 ביולי 1958) הוא רופא ישראלי, מנהל בית החולים השיקומי המשולב במרכז הרפואי שיבא בתל השומר, מייסד ומנהל מסר - המרכז הארצי לסימולציה רפואית, ופרופסור בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה.
זיו נולד בירושלים להורים שעלו מקנדה, גדל בשכונת בית הכרם והתחנך בתיכון ליד האוניברסיטה. ב-1976 התגייס לצה"ל, סיים בהצלחה את קורס טיס מספר 87 בחיל האוויר ושירת כטייס קרב וכמדריך טיסה. לאחר שחרורו למד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1989. בין השנים 1993–1996 התמחה ברפואת ילדים במרכז רפואי הדסה. בשנים 1996–1998 יצא לתת-התמחות ברפואת מתבגרים בבית החולים של אוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה.
עם שובו לישראל הצטרף לצוות הרפואי של המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, ובשנת 2000 מונה לתפקיד סמנכ"ל המרכז הרפואי לענייני חינוך רפואי, ניהול סיכונים ובטיחות הטיפול. ב-2001 הקים בשטח המרכז הרפואי את "מסר - המרכז הארצי לסימולציה רפואית", מנהל אותו מאז ופיתח אותו כחלוץ וכמוביל בתחומו. ב-2016 מונה כמנהל בית החולים השיקומי במרכז הרפואי שיבא, ומשמש גם כמנהל מקצועות הבריאות, הרפואה המשלימה והטיפול התומך במרכז הרפואי.
ב-2007 זכה זיו בפרס צ'ארלס ברונפמן על פעילות הומניטרית לקידום החינוך הרפואי בעולם. מאז 2010 הוא מכהן בחבר השופטים של ועדת הפרס.
קריירה אקדמית.
בשנים 1994–1996 הדריך זיו רפואת ילדים בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-2003 סיים בהצטיינות לימודי תואר שני במנהל רפואי באוניברסיטת תל אביב. ב-2005 מונה למרצה בכיר קליני בבית הספר לרפואה ע״ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, ובין 2006–2010 היה חבר בוועדת הקבלה של בית הספר לרפואה.
ב-2010 קיבל תואר פרופסור חבר ומונה כחבר ועדת ההוראה הקלינית של בית הספר וכראש המחלקה לחינוך רפואי. הוא גם פרופסור חבר נלווה (Adjunct Associate Professor) באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו, ובבית הספר לרפואה של מאיו קליניק ברוצ'סטר, מינסוטה. לאורך השנים לימד והדריך אלפי תלמידי רפואה, ופרסם מאות מאמרים בתחומי התמחותו השונים.
סימולציה רפואית.
זיו נחשף לראשונה לאימונים מבוססי סימולציה בעת שירותו כטייס קרב בחיל האוויר. בעת הכשרתו כרופא בישראל ובארצות הברית, הופתע לגלות שבעולם הרפואה מקובל שמתלמדים רוכשים את הכשרתם הבסיסית על מטופלים בשר ודם, כשמטבע הדברים מתבצעות תוך הלימוד טעויות טיפוליות המסכנות את בריאותם ואת חייהם של המטופלים. במהלך התמחותו בארצות הברית בשנים 1996–1998 החל להתעניין בפיתוח מודלים של שילוב אימוני סימולציה בהכשרת צוותי רפואה, בדומה לאופן שבו מתבצעים אימוני הכשרה בעולם התעופה והטיס. הוא היה חבר בצוות שעסק בפיתוח ויישום מבחנים מבוססי סימולציה לרישוי רופאים זרים שביקשו לעבוד בארצות הברית. במבחני הסימולציה שפותחו נדרש רופא להפגין את יכולותיו בפני צוות מעריכים, ומאז 1998 מחויב כל רופא זר בארצות הברית לעמוד במבחנים אלה כתנאי לרישיונו.
ב-1998 הצטרף ל-MedSim, חברת הזנק שנוסדה בארצות הברית על ידי טייסים יוצאי חיל האוויר הישראלי, ועסקה בפיתוח מערכות סימולציה רפואית. הוא כיהן שם כמנהל רפואי וכסגן-נשיא לניהול ולחינוך רפואי. בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת תומאס ג'פרסון בפילדלפיה הקים את מרכז הסימולציה הרפואית הראשון בפילדלפיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה, עמד בראשו ויזם תוכנית הדרכה מבוססת סימולציה למערך הרפואי של האוניברסיטה.
בשובו לישראל נעתרה הנהלת המרכז הרפואי שיבא להצעתו של זיו להקים מרכז סימולציה ארצי בשטח המרכז הרפואי, והקצתה לעניין שטח ומשאבים. בשנת 2001 הוקם בשטח הקמפוס מסר - המרכז הארצי לסימולציה רפואית על פי חזונו של זיו ובניהולו. המקום משמש כמרכז לאומי להדרכה מבוססת סימולציה של צוותי רפואה מכל גופי הבריאות בישראל, ובכללם משרד הבריאות, בתי החולים ברחבי הארץ, קופות החולים, חיל הרפואה של צה"ל ומגן דוד אדום.
לאורך השנים פיתח זיו את "מסר" כמרכז מוביל עולמי בתחום הסימולציה הרפואית, והוא עצמו נחשב למומחה בינלאומי בתחום זה. הוא מרבה להרצות ברחבי העולם בנושאי סימולציה רפואית, ומייעץ למוסדות אקדמיים ולגופי בריאות במדינות שונות בהקמת מרכזי סימולציה רפואית ובניהול מערכי הדרכה מבוססי סימולציה.
שלום שכנא צ'רניאק
הרב שלום שכנא צ'רניאק (נכתב גם טשרניאק; תרכ"א, 1861 – ט' בטבת ה'תרצ"ח, 13 בדצמבר 1937) היה רב ששימש 44 שנים בכהונת רב העיירה מאצ'יוב במחוז ווהלין באוקראינה. פרסם שלושה ספרי הלכה והוחזק כאישיות תורנית בעלת שיעור קומה.
תולדות חייו.
שלום שכנא צ'רניאק נולד בשנת תרכ"א (1861) לרב מרדכי יהודה צ'רניאק, אב בית הדין בקהילת סטנסלבצ'יק בגאליציה אוקראינה. לאחר נישואיו למרים לבית ביאלר, פרנסוהו חמיו וחמותו, חיה גיטל ומשה נחום ביאלר, במשך שבע שנים. בצעירותו שימש ברבנות בקהילות פיטשאיוב ובערמיליא (Baremel) במחוז ווהלין באוקראינה. בשנת תרנ"ג (1893) התמנה לרבה של העיירה מאצ'יוב, שנקראה גם לוקיב. בשנת 1897 חיו בעיירה 6,270 תושבים ומהם – 2,373 יהודים.
44 שנים שימש הרב צ'רניאק בכהונת רב העיר עד יום מותו.
צאצאי הרבנית מרים והרב שלום שכנא צ'רניאק:
הרבנית מרים צ'רניאק נפטרה בגיל צעיר, והרב צ'רניאק נישא בשנית לנחמה, אלמנת מיכאל פינקלשטיין. הרבנית נחמה צ'רניאק נספתה, כנראה, בי"ב באלול תש"ב (25 באוגוסט 1942) עם מאות מיהודי לוקיב-מאצ'יוב שנרצחו סמוך לעירם.
הרב שלום שכנא צ'רניאק נפטר ביום ט' בטבת תרצ"ח (13 בדצמבר 1937), והובא למנוחת עולמים בעירו.
עשייתו התורנית.
הרב צ'רניאק ניהל במשך 44 שנים את החיים התורניים בקהילת מאצ'יוב. הוא חיבר שלושה ספרי הלכות (שני הכרכים של הכותר חיים וברכה למשמרת שלום נחשבו לספר אחד בשני חלקים) וניהל קשרי הגות עם גדולי דורו לשם ליבון סוגיות פסיקה והלכה, ובהם הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק. ספרי הרב צ'רניאק זכו להסכמות מהרב נפתלי צבי יהודה ברלין ("הנצי"ב מוולוז'ין"), מרבי שלום מרדכי שבדרון ("המהרש"ם מברז'אן"), מהרב חיים הלוי סולובייצ'יק מבריסק, מהרב יצחק יהודה שמלקיש מלבוב ומרבני ורשה – הרב יצחק פייגנבוים והרב שמואל זנוויל קלפפיש.
מתוקף מעמדו הסמיך הרב צ'רניאק תלמידים לרבנות. הרב חיים פרנקל, נכדו של הרב יצחק ידידיה פרנקל, העיד כי כאשר הגיע הרב צ'רניאק לוורשה באדר תר"ץ (1930) ניגשו אליו כמה תלמידי חכמים לקבל סמיכה וביניהם היה גם הרב פרנקל, לימים רבה הראשי של תל אביב. ייתכן שהייתה זו הפעם היחידה שנפגשו. הרב יצחק ידידיה פרנקל העיד שכדי לזכות בסמיכה מהרב צ'רניאק נדרש המועמד להפגין ידע נרחב ומעמיק בבחינה עיונית שנמשכה ימים אחדים.
ג'אט
סונה (משורר)
דרמשטאט
מטפיסיקה
בית הקברות בית משפחה
בית הקברות בית משפחה הוא בית קברות יהודי בדרום מזרח העיר וושינגטון די. סי. שבארצות הברית.