באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו באוגוסט 2018 זכתה ראק ב-5 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא משחקים ובשיא לאומי חדש של 1:54.44 דקות, לפני ריקאקו איקי מיפן שקבעה שיא אסיה חדש של 1:54.85 דקות וקייטי לדקי מארצות הברית (1:55.15 דקות), מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב אחרי קתלין בייקר מארצות הברית (2:06.41 דקות) ולפני רגן סמית' (2:06.46 דקות), שתיהן מארצות הברית. מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 52.72 שניות, אחרי קייט קמפבל מאוסטרליה שקבעה שיא משחקים ושיא אוקיאניה חדש של 52.03 שניות וסימון מנואל מארצות הברית (52.66 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.47 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.72 שניות.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה ראק ב-3 מדליות ארד, כולן במשחי שליחות. במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילה סנצ'ז, פני אולקסיאק ומרגרט מקניל בשיא לאומי חדש של 3:31.78 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:30.21 דקות וארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 3:31.02 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.19 שניות, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם קיילה סנצ'ז, אמילי אוברהולט ופני אולקסיאק בשיא לאומי חדש של 7:44.35 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 7:41.50 דקות וארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 7:41.87 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.41 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.96 שניות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.03 שניות ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בשיא לאומי חדש של 3:22.54 דקות, 43 מאיות השנייה ממדליית ארד. כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.12 שניות.
דיוויד קוסוף
פליקס קרסטן
אדוארד אלכסנדר פליקס קרסטן (Felix Kersten; 30 בספטמבר 1898 - 16 באפריל 1960) היה לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה הפיזיותרפיסט והרופא האלטרנטיבי האישי של היינריך הימלר. קרסטן השתמש ביחסיו עם הימלר כדי לעזור לאנשים שנרדפו על ידי גרמניה הנאצית. לפי הקונגרס היהודי העולמי והיסטוריונים שונים.
לפני המלחמה.
קרסטן נולד למשפחה גרמנית-בלטית בדורפאט שברוסיה הקיסרית, כיום טרטו שבאסטוניה. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בצבא הגרמני והגיע לפינלנד באפריל 1918 עם הכוחות הגרמניים שהתערבו במלחמת האזרחים הפינית לצד הכוחות ה"לבנים" (Suojeluskunta) מול ה"אדומים" הקומוניסטים. קרסטן קיבל אזרחות פינית בשנת 1920. בספטמבר 1921 קיבל דרגה זוטרה (vänrikki) בצבא הפיני.
לאחר שובו לחיים האזרחיים, נשאר קרסטן בהלסינקי, שם למד פיזיותרפיה ממומחה בשם ד"ר קולנדר במשך שנתיים. לאחר קבלת התעודה עבר לברלין, שם המשיך את לימודיו והפך לתלמידו של מעסה טיפולי סיני בשם ד"ר קו. בשנת 1925 קו אמר לקרסטן: "למדת כל מה שאני יכול ללמד אותך" ופרש לטיבט.
עד מהרה נודע קרסטן כמומחה לשיטות ריפוי בלתי קונבנציונליות והפך לאיש מקצוע מבוקש בקרב עשירי אירופה, בהם מיכאי הראשון מלך רומניה, הנסיך היינריך, בעלה של מלכת הולנד, ושר החוץ האיטלקי הרוזן צ'אנו, חתנו של מוסוליני. המוניטין שלו כמרפא אלטרנטיבי שמתמחה בעיסוי רפואי הוביל לרווחה כלכלית שאפשרה לקרסטן לרכוש בית רחב מידות בפרבר יוקרתי של ברלין. הוא אף נישא לגרמנייה מהמעמד הגבוה.
כך גם הגיע אליו הבכיר הנאצי היינריך הימלר, שהיה חולה בדלקת מפרקים. סמוך לפרוץ המלחמה לקה הימלר גם במחושי קיבה עזים שכנראה הוחמרו עקב הלחצים שהיה שרוי בהם. קרסטן טיפל בו בהצלחה והימלר נעשה תלוי בו לגמרי והציע לו לשמש כמטפל האישי שלו. בתחילה סירב קרסטן להצעה, אך לבסוף הסכים לאחר שהבין שהימלר ישלח אותו למחנה ריכוז כעונש אם לא יחזור בו.
בזמן מלחמת העולם השנייה.
עם הזמן, קרסטן הצליח לתרגם את התלות של הימלר בו כדי להשיג חנינה ושחרור לאסירים. הוא הפסיק לגבות כסף עבור הטיפולים ובמקום זה נהג להציג לאחרון פתק בזמן העיסוי עם בקשות שחרור של אסירי מחתרת, שבויים במחנות עבודה, הומוסקסואלים ועוד. קרסטן כותב שהימלר הודה "בכל עיסוי שהוא עושה לי, גוזל ממני ד"ר קרסטן חיי אדם אחד". עם הזמן קרסטן חש שהוא יכול לתבוע מהימלר יותר ויותר.
בזכרונותיו כותב קרסטן שהוא שכנע את הימלר לוותר על תוכניתו לגרש כ-800 אלף הולנדים למזרח אירופה הכבושה, ואף לנטוש את תוכניתו להרוג גם את יהודי פינלנד. לאחר המלחמה ממשלת פינלנד אישרה כי השתמשה בשירותיו של קרסטן בתקווה להשפיע על הימלר, אם כי לא ברור לה האם אמנם קרסטן היה הגורם המכריע בהחלטה.
קרסטן העיד כי לאחר שהימלר הגיע למסקנה כי גרמניה עתידה להפסיד במלחמה, הוא החתים אותו ב-12 במרץ 1945 על מסמך המורה להפסיק את רצח היהודים ולהימנע מקיום פקודת הפיהרר להשמיד את המחנות. המסמך אכן הגיע למפקדי מחנות דכאו, פלונסבורג ומאוטהאוזן, אך מפקדים אלו מצאו את עצמם מול פקודות סותרות קודמות והעדיפו לפעול לפי ראות עיניהם.
עוד סיפר קרסטן כי לאחר שהימלר הגיע למסקנה כי גרמניה עתידה להפסיד במלחמה, הוא וולטר שלנברג, יד ימינו של הימלר, שכנעו את הימלר לבגוד בהוראות היטלר ולהפגש עם יהודי שוודי בשם נורברט מזור, נציג הקונגרס היהודי העולמי. כתוצאה ישירה מפגישה זו שהתרחשה בביתו של קרסטן מצפון לברלין לאחר שתיים בלילה, ה-21 באפריל 1945, מייד לאחר חגיגת יום הולדתו של היטלר, ניצלו אלפי בני אדם. הימלר חתם על פקודת שחרור של כ-7000 אסירות מחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק, כמחציתן צעירות יהודיות, שהועברו לשוודיה דרך הצלב האדום בראשות פולקה ברנדוט. בין נשים אלו הייתה גם טניה צבי, אשתו לעתיד של חתן פרס ישראל וחבר הכנסת לובה אליאב. עוד שוחררו מאות אסירים שהוחזקו במחנה הריכוז גריני ליד אוסלו, וכמה מאות בני ערובה נורווגיים. לפי עדותו המרתקת של מזור, הימלר הסביר ארוכות את דעתו על גרמניה ועל היהודים שאותם לדבריו תמיד שאף רק לגרש ולא להרוג. פגישה זו הובאה לידיעת היטלר רק סמוך להתאבדותו לאחר שהוזכרה ברדיו, ובעקבות כך הכריז היטלר על פיטוריו המידיים של הימלר ושינה את צוואתו בהתאם. לא ברור אם מזור וקרסטן שבקשו את עזרת ברנדוט ידעו שברנדוט שלח מכתב להימלר עוד ב-10 במרץ 1945 ובו דווקא ביקש מהימלר לסרב לשחרר יהודים כדי שלא יהגרו לשוודיה.
גם על פי ארכיון ממשלת שוודיה, קרסטן אכן תיווך בין הימלר לבין הרוזן פולקה ברנדוט במשא ומתן שהוביל למבצע ההצלה הידוע בשם "", שהציל מאות נורווגים ודנים ממוות בימים האחרונים של הרייך השלישי.
במהלך המלחמה, קרסטן הצליח גם לספק מידע למשרד לשירותים אסטרטגיים האמריקאי (OSS, קודמו של ה-CIA).
לאחר המלחמה.
בדצמבר 1945 הגיש הקונגרס היהודי העולמי לקרסטן מכתב ובו הודה לו על סיועו להציל את קורבנות מחנות הריכוז היהודים, להערכתם כ-60 אלף איש.
זיכרונותיו של קרסטן פורסמו בתרגום אנגלי בשנת 1947, המהדורה השנייה פורסמה ב-1956.
בינואר 1950 קיבל קרסטן את על פועלו לטובת הולנד. עם זאת, בשנת 1972 טען ההיסטוריון ההולנדי לואי דה-ג'ונג שתוכנית הגירוש ההמונית מהולנד לא באמת הייתה קיימת.
לאחר המלחמה התגורר קרסטן במערב גרמניה ובשוודיה וקיבל אזרחות שוודית ב-1953.
הסופר היהודי-צרפתי ז'וזף קסל היה הראשון שכתב על קרסטן בשנת 1960, בספרו "The man with the miraculous hands"
בשנת 2009 עלה תסכית רדיו של BBC בשם "A Vital Flaw" על הימלר וקרסטן, ובו משחק מרטין ג'רוויס את דמותו של קרסטן.
בשנת 2013 יצא ספרו של פראנס-אוליביה ז'יסבר "הטבחית של הימלר" (תורגם לעברית בשנת 2015 בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר) הספר הבדיוני מבוסס על תשתית היסטורית מוצקה ובו מתואר קרסטן והשפעתו על הימלר.
ג'ני וייז פאוור
ג'יין "ג'ני" וייז פאוור (באנגלית: Jane "Jennie" Wyse Power; 1 במאי 1858 – 5 בינואר 1941) הייתה פעילה רפובליקנית אירית, פמיניסטית, פוליטיקאית וגם אשת עסקים. היא הייתה חברה מייסדת של שין פיין ושל איניניה נה הרין ("בנות אירלנד", ארגון למען שימור התרבות והשפה האירית תחת שלטון בריטי). היא הייתה לאחת המנהיגות המרכזיות במהפכה האירית. היא שימשה כנשיאת ארגון הנשים הרפובליקניות קומן נה מאן, אך כשחל פיצול אידאולוגי בקרב הרפובליקנים בנוגע לאמנה האנגלו-אירית, היא הובילה את הדוגלות באמנה בהקמת ארגון חדש בשם קומן נה סרסיי (Cumann na Saoirse), או "ליגת החופש". נשות קומן נה מאן המשיכו להתנגד לחלוקתה של אירלנד. היא החזיקה במספר תפקידים בכירים בדאל אירן במהלך תקופת מדינת אירלנד החופשית.
ביוגרפיה.
ג'יין אוטול נולדה בבלטינגלאס, במחוז ויקלו, בשנת 1858, בתם של אדוארד אוטול ומרי נורטון. כשהייתה בת שנתיים עברה משפחתה לדבלין. המשפחה הייתה לאומנית מאוד, וסיפקה מקלט למספר פניאנים (מהפכנים אירים). לפני שמלאו לה עשרים, נפטרו שני הוריה כתוצאה ממחלה. בשנת 1881 החלה מעורבותה הפוליטית, כשהצטרפה לליגת הנשים למען האדמה, ארגון שפעל לטובת מאות אלפי האיכרים האירים שגורשו מאדמותיהם על ידי הבריטים או באי כוחם במהלך מלחמות האדמה של המאה ה-19. היא הייתה חברה קרובה של אנה פרנל ומעריצה של אחיה של אנה, חבר פרלמנט לאומני ומנהיג במפלגת שלטון הבית, צ'ארלס סטיוארט פרנל.