דינה דרייפוס הגיעה עם משפחתה לפריז בגיל 13 והחלה שם את לימודי התיכון. ב-1929 התקבלה ללמודי פילוסופיה בסורבון ולמדה גם אנתרופולוגיה. בשנת 1932 דרייפוס נישאה לקולגה שלה קלוד לוי-שטראוס וסיימה את לימודי הפילסופיה ב-1934. ב-1935 היא יצאה עם קבוצת חוקרים צרפתית ללמד באוניברסיטת סאו פאולו, שזה עתה נוסדה, במסגרת פעילות של משרד החוץ הצרפתי לקידום השפה והתרבות הצרפתית. היא לימדה קורס מעשי באתנולוגיה שמשך קהל גדול של משכילים דוברי צרפתית.
מחקר תרבותי בדרום אמריקה.
בין השנים 38–1936 היא ביצעה עבודת שדה יחד עם לוי-שטראוס ולואיז דה קסטרו פאריה, אנתרופולוג ברזילאי, במאטו גרוסו וברונדוניה שביערות הגשם של האמזונס. הם למדו את התרבויות של שבטי ילידים בברזיל - Guaycuru ו-Bororo. במהלך עבודת השדה האחרונה והארוכה ביותר בשבט הילידים Nambikwara, דרייפוס נדבקה בזיהום בעין והיא נאלצה לחזור סאו פאולו ומשם לפריז.
חפצים שנאספו במהלך עבודת השדה במאטו גרוסו משבט Bororo, הוצגו בפריז במוזיאון האדם במהלך 1937, כותרת התערוכה הייתה: האינדיאנים של מאטו-גרוסו (מסעם של קלוד ודינה לוי-שטראוס). התערוכה הייתה ההכרה המדעית כמעט היחידה של דרייפוס לתרומתה למחקר עד שנות האלפיים.
הזוג נפרד ב-1939, והתגרש לכל המאוחר ב-1945, אז קלוד לוי-שטראוס נישא בשנית. היא חזרה לשם נעוריה, דרייפוס. לאחר פרידתם, דרייפוס לא פרסמה מחקרים נוספים באתנולוגיה ותרומתה למחקרים שערכה יחד עם לוי-שטראוס, לא הוקרה והיא נשכחה. קלוד לוי-שטראוס עצמו הפך לאנתרופולוג מוביל , הזכיר את דרייפוס רק פעם אחת בספרו "במחוזות טרופיים נוגים" (Tristes Tropiques, 1955) - בציינו שהיא נפרדה מהמשלחת בגלל דלקת בעין. באלבום התמונות, S"audades Do Brasil: A Photographic Memoir", שלוי-שטראוס הוציא ב-1994, הוא לא כלל תמונות שלה. רק ב-2001 התפרסמם תיעוד מצולם שלה כחוקרת במסעות אלו.
השפעתה על מערכת החינוך בצרפת.
אחרי מלחמת העולם השנייה, דרייפוס חזרה ללמד פילוסופיה בוורסאי ובהמשך ב-Lycée Molière בית הספר התיכון בו למדה. במשך תקופה ארוכה שימשה כראש החוג לפילוסופיה במוסד החינוכי Lycée Fénelon בפריס. במקביל לימדה פילוסופיה בסורבון ביחד עם ולדימיר ינקלביץ.
ב-1962 דרייפוס התמנתה למפקחת על מערכת החינוך בפריז וב-1965 ביחד עם קלוד חודוס, קולגה שלה, פרסמה מאמר מכונן שהשפיע על פתיחת תוכניות לימוד חדשות בבתי ספר תיכוניים. היא הפכה לאישה הראשונה שמונתה לפקחת הכללית על לימוד הפילוסופיה בצרפת. במסגרת תפקידה שילבה בתוכניות הלימוד שימוש במדיה ואמצעי תקשורת.
בשנות החמישים דרייפוס פרסמה מאמרים על ז'ורז' ברנאנוס ו-סימון וייל; ובשנות השישים, היא תרגמה את יום ואת פרויד.
אריקה יסלזון
ביל פיטו
אבנעזר ויליאם "ביל" פיטו (באנגלית: Ebenezer William "Bill" Peyto; 14 בפברואר 1869 - 23 במרץ 1943) היה מחלוצי המתיישבים בהרי הרוקי, צייד ומדריך שבילים.
קורות חיים.
פיטו נולד בולינג, בקנט שבאנגליה. פיטו היגר לקנדה בפברואר 1887. הוא המשיך להרי הרוקי הקנדיים, שם הועסק כעובד בהקמת מסילות הברזל. בשנת 1890 הקים פיטו ביקתת עץ בסמוך לנהר בואו והיה מחלוצי המתיישבים האירופאים בהרי הרוקי הקנדיים.
פיטו שימש כמדריך בהרים, ובין השנים 1913 ועד פרישתו בשנת 1936 שימש כאחד השומרים הראשונים בפארק הלאומי באנף (למעט בשנות שירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה). כמדריך הוביל פיטו את אדוארד וימפר בדרכו למעבר ורמיליון. בשנת 1901, לאחר שובו ממלחמת הבורים, התחתן עם אמילי ווד ( Emily Wood) מקולומביה הבריטית, ושנה לאחר מכן נולד בנו רוברט פיטו (Robert W.F. Peyto). לאחר מות אשתו בשנת 1906, עבר הבן רוברט להתגורר עם משפחתה בקולומביה הבריטית.
פטירתו והנצחתו.
פיטו נפטר ב-23 במרץ 1943 בעיר באנף.
על שמו קרוי קרחון פיטו הנמצא על קו פרשת המים של אמריקה, ואגם פיטו.
תמונות הזונדרקומנדו
תמונות הזונדרקומנדו הן ארבע תמונות מטושטשות שצולמו בחשאי באוגוסט 1944 בתוך מחנה הריכוז אושוויץ, והם התיעוד המצולם היחידי בסביבת תאי הגזים, המתעדות את סוף תהליך ההשמדה במחנה.
תמונות אלו, ביחד עם אלבום אושוויץ (שהוא למעשה תיעוד ממקורות נאצים של תחילת התהליך במחנה), הן התיעודים המצולמים היחידים הידועים המתעדים את הליך ההשמדה שנעשה במחנה אושוויץ.
תיאור התמונות.
התמונות צולמו במרווחי זמן של רבע עד חצי שעה על ידי אסיר המחנה (אושוויץ בירקנאו) שהיה חלק מאסירי הזונדרקומנדו, המכונה אלכס, מזוהה לרוב כאלברטו ישראל אררה. שתי תמונות צולמו מתוך תא הגז ושתיים מחוצה לו, כאשר צילם מן הברך ולא היה יכול לדייק. סרט הצילום של התמונות הוברח על ידי המחתרת הפולנית בתוך משחת שיניים.
התמונות מוספרו על ידי מוזיאון אושוויץ בירקנאו במספרים 280–283.
צילום התמונות.
התמונות צולמו על ידי אסיר יווני שכונה בשם אלכס, מזוהה לרוב בתור אלברטו ישראל אררה, שהיה רב חובל בחיל הים היווני ופרטיזן יווני, שם הקוד שלו היה אלקוס אלכסנדרידיס. אסירים נוספים בזונדרקומנדו של משרפה 5 היו אלטר פיינזילברג (נודע גם בשם סטניסלב ינקובסקי), האחים יוסל ושלמה דרגון, ודוד שמולבסקי עזרו להשיג ולהחביא את המצלמה, ולהשגיח על הצילום.
פיינזילנברג נזכר כי המצלמה נראתה כמו לייקה גרמנית. הוא העיד כי החביא אותה בדלי, פיינזילברג תצפת על גג המשרפה כאשר אלכס צילם את התמונות והדגיש כי כל חמשת האסירים, אף על פי שאלכס לחץ על כפתור הצילום, פעלו יחד והיו נוכחים. במחקרו המקיף אודות תאי הגזים במחנה ההשמדה אושוויץ של ז'אן-קלוד פרסאק, שנעשה ב-1987, העיד פיינזילברג כי התמונות נלקחו במרווחי זמן של רבע עד חצי שעה, דרך המסגרת השחורה של הדלת או החלון (כנראה הדלת) של תא הגז (דבר הנראה בתמונות מספר 280–281).
הברחת סרט הצילום.
סרט הצילום הוברח מהמחנה על ידי המחתרת הפולנית, בתוך שפופרת משחת שיניים על ידי הלנה דנטון, שעבדה בקפיטרייה של אנשי האס-אס. לסרט הצילום הוצמד פתק בו היה רשום התאריך 4 בספטמבר 1944, וחתום בו "Stakło", שמו הבדוי של אסיר המחנה סטניסלב קלודז'ינסקי מהמחתרת הפולנית, שביקשו לשלוח את התצלומים ל"טל", שמה הבדוי של תרזה לאסוצקה-אסטרייכר, חברת המחתרת בקרקוב, בו היה כתוב:
קרחון פיטו
קרחון פיטו (באנגלית: The Peyto Glacier) הוא קרחון הממוקם בלב הרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפרק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גאוגרפיה.
הקרחון נמצא כ-90 קילומטרים צפונית מערבית מהעיירה באנף. הקרחון ממוקם בסמוך לכביש המהיר אייספילדס, והגישה אל הקרחון היא מכביש זה.
קרחון פיטו מהווה חלק משדה הקרח ואפטה, אשר ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה. מימי הקרחון הנמסים, והסחף שנגרף עימהם יוצר את צבע הטורקיז הייחודי של אגם פיטו, צבע אשר הופך את האגם ליעד תיירותי פופולרי.
השפעת התחממות כדור הארץ על הקרחון.
בשל התחממות כדור הארץ, ובדומה לקרחונים אחרים, קרחון פיטו נסוג בקצב מהיא, במיוחד מאז המחצית האחרונה של המאה ה-20. בשנת 1896 שטחו של הקרחון היה 16.74 קמ"ר; בשנת 1917 נמדד שטחו ונעמד על 16 קמ"ר. בשנת 1966 שטחו של הקרחון היה 13.11 קמ"ר (או 13.40 קמ"ר לפי מדידה אחרת), ובשנת 1996 שטחו של הקרחון עמד על 12.94 קמ"ר. ממדידות אלה עולה כי נפחו של הקרחון איבד כ-70% מהמסה שלו במשך כמאה שנים.
טיפוס הרים.
בסמוך לקרחון נמצאת ביקתת פיטו, המשמשת מטפסי הרים באזור.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שם ביל פיטו, מהשומרים הראשונים של הפארק הלאומי באנף.
לקריאה נוספת.
C. SIMON L. OMMANNEY, GLACIERS OF THE CANADIAN ROCKIES, U.S. GEOLOGICAL SURVEY PROFESSIONAL PAPER 1386–J–1, pp. 234 - 237.
מילה של כבוד
מילה של כבוד (בספרדית: Tierra de ryes) היא טלנובלה אמריקאית מבית היוצר Telemundo שעלתה לשידור ברשת בדצמבר 2014. בכיכובם של אהרון דיאז, אנה לורנה סאנצ'ס, קימברלי דוס ראמוס וגונסלו גרסיה ויוואנקו.
עלילה.
אלמה גיירדו היא בחורה צעירה ויפה, שמנהלת רומן עם איגנסיו דל חונקו, גבר נשוי ומבוגר ממנה. היא מסתירה את דבר הרומן מאחיה הגדולים – ארתורו, סמואל ופלביו - אך האמת יוצאת לאור כשגופתה של אלמה נמצאת צפה בנהר. שלושת האחים אינם יודעים את נפשם מרוב צער ומחליטים לחקור את נסיבות מותה של אחותם. האחים גיירדו מגלים שאחותם מתה בעודה בהריון ושטרם מותה, היא הושפלה עד עפר על ידי קייטנה, אשתו של איגנסיו, שנהרג בתאונה מספר ימים קודם לכן.
שלושת האחים מחליטים לנקום באלה שפגעו בכבודה של אלמה והביאו למותה. הם מגיעים לחוות דל חונקו ומציגים עצמם בשם בדוי - האחים ריי. הם מתקבלים לעבודה כפועלים בחווה ושם פוגשים את סופיה, אירינה ואנדראה - הבנות היפות לבית דל חונקו. כדי שנקמתם תהיה צורבת במיוחד, האחים גיירדו מחליטים לגרום לבנות להתאהב בהם וכך לפגוע בהן ובאימן. אולם תוכניתם משתבשת כשהעמדת הפנים והרצון לנקום מפנים את מקומם לתשוקה עזה ולרגשות אמיתיים. האם האחים ידבקו בנקמה או שמא יבחרו באהבה?
"מילה של כבוד" היא חידוש מצליח וסקסי לטלנובלה הקלאסית "תשוקת הנצים". בסדרה מככבים אהרון דיאז ("סנטה דיאבלה"), אנה לורנה סנצ'ז וגונסלו גרסיה ויואנקו ("השיבה הביתה").
שחקנים ראשיים.