גן קאזלישני (Kazališni Park - "גן התיאטרון") ניצב בכיכר קטנה בין שלושה מבנים חשובים בעיר. התיאטרון הלאומי הקרואטי על שם איוואן זייץ (Hrvatsko Narodno Kazalište Ivan Zajca או HNK Ivan Zajca) הוקם בין הגדה המערבית של תעלת מרטבי ובין הכיכר החל בשנת 1883 ונחנך ב־3 באוקטובר 1885. סמל העיר מופיע מעל לגמלון שבמרכזו תבליט של אפולו והנימפות. פנים המבנה מעוטר בסטוקו מוזהב, וב־1981 הוא עבר שיפוץ מקיף כדי להתאימו לצרכיו של תיאטרון מודרני. במרכזה של כיכר קאזלישני ניצב פסלו של המלחין הקרואטי בן העיר איוואן זייץ שעל שמו נקרא התיאטרון. בצידה האחר של הכיכר שוכן מאז 1885 פלאצו מודלו (Palazzo Modello או Palača Modello). המבנה בסגנון וינאי משמש כמשכנו של חוג התרבות האיטלקי (Circolo italiano di cultura). מול פלאצו מודלו ומדרום לכיכר, שוכן השוק הגדול (Velika Tržnica) המורכב משני ביתנים מקורים זהים. שוק הדגים היה הראשון שנפתח במקום בשנת 1865 אך הוא נהרס ב־1912, ופינה את מקומו למבנים הנוכחיים הבנויים ממסגרת פלדה ומזכוכית.
גבעת טרסט.
מדרגות פטר קרוז'יץ' וכנסיית גבירתנו.
538 מדרגות פטר קרוז'יץ' (Stube Petra Kružića) הנקראות על שם האיש שהחל את בנייתן בשנת 1531, מובילות דרך שער בכיכר טיטו ממזרח לנחל רייצ'ינה אל גבעת טרסט המתנשאת לגובה של 138 מטר. הטירה הניצבת במקום כיום נבנתה במאה ה־13 על ידי הנסיכים הפרנקופנים. המדרגות היו נתיב עלייה לרגל אל הגבעה ואל כנסיית גבירתנו מטרסט הניצבת במקום, והמקום החל לשמש כמוקד עלייה לרגל כבר בתחילת המאה ה־14. לעיתים דידו המאמינים במעלה המדרגות על ברכיהם.
כנסיית גבירתנו מטרסט (Crkva Gospe Trsatske) והמנזר הפרנציסקני (Franjevački Samostan) ניצבים במרכזה של הגבעה בכיכר הפרנקופנים (Frnkopanski trg). הכנסייה היא העתיקה בקרואטיה המוקדשת לבתולה, ולפי האמונה הבית בנצרת בו ניתנה הבשורה למרים חנה באתר זה משך שלוש וחצי שנים, החל ב־10 במאי 1291 ועד ה־10 בדצמבר 1294, עת נישא על ידי מלאכים ממקום מוצאו בנצרת (כיום בבזיליקת הבשורה) אל יעדו באיטליה בבזיליקת הבית הקדוש בלורטו. תושבי טרסט לא התנחמו מהאובדן, והאפיפיור אורבנוס החמישי שלח להם בשל כך איקונין עושה נפלאות של הבתולה ב־1397 שמקורו בלורטו, וזה ניצב בכנסייה עד היום. עם זאת העובדות ההיסטוריות מייחסות את האגדה לניסיונם של צלבנים ששבו מארץ הקודש להעניק לרליקים שהביאו עימם מימד של קדושה עילאית, בעוד שהרקע לאגדה השנייה היה ככל הנראה פוליטי גרידא, ונועד לבסס קשרים בין ערי איטליה לרייקה. בכנסייה שוכנים קברים של אצילים פרנקופנים וכן קברו של פטר קרוז'יץ' שהקים את המדרגות המובילות אל הגבעה.
המנזר הפרנציסקני הצמוד לכנסייה משמש את נזירי טרסט משך 500 שנים והוא עשיר ביצירות אומנות שהבולטות שבהן שמורות בקפלת המנחה. הן הכנסייה והן המנזר שופצו מספר פעמים וב־1641 קיבלו את אופיים הבארוקי הנוכחי. בכנסייה נחגגים כל החגים הקשורים לבתולה וביניהם ה־10 במאי, חג גבירתינו מטרסט ויום הספנים, ה־15 באוגוסט, יום העלייה השמיימה של הבתולה, וה־8 באוגוסט, יום הולדת הבתולה. בחזית הכנסייה ניצב מאז 10 במאי 2005 פסל של האפיפיור יוחנן פאולוס השני כשהוא כורע ברך.
מצודת טרסט.
מצודת טרסט (Trsatski kaštel), הקרויה גם המצודה הפרנקופנית, שוכנת מערבית לכנסייה ולמנזר. האתר נושב מאז התקופה הנאוליתית וכל שליטי רייקה החזיקו בו כמעוז כוחם ושמרו על ביצוריו. המצודה השוכנת בשיאה של גבעת טרסט, חולשת על העיר שלרגליה ועל חלקו הצפוני של מפרץ קוורנר. במרכזה של המצודה חצר פנימית המכונה "קונאק" (Konak) ובה באר מים. כיום המצודה היא מוזיאון ומוקד לפעילות אומנותית ותרבותית בחודשי הקיץ, ובכלל זה הצגות תיאטרון, תערוכות, קונצרטים ועוד. למצודה צמודה כנסיית גאורגיוס הקדוש (Crkva Sveta Jurja). הכנסייה קטנה בהרבה מכנסיית גבירתנו מטרסט והיא נבנתה באמצע המאה ה־13, ונזכרה לראשונה בכתובים בשנת 1288.
מבנים אחרים.
על הגבעה שני מבנים מודרניים. אולם הספורט לנוער (Dvorana mladosti) הניצב כ־200 מטר מזרחית למרכזה של הגבעה, הוא אולם הספורט הגדול בעיר. נוסף לייעודו הספורטיבי משמש המקום כמרכז תערוכות, חלק מגני התערוכה של העיר, ובמשך השנה מתקיימות בו שבע תערוכות בינלאומיות. חדר הקריאה בקרואטית בטרסט (Hrvatska čitaonica na Trsatu) נבנה בשנת 1897 ושימש כספרייה וכחדר קריאה, אך כיום הוא בעיקר מקום מפגש ומרכז תרבות. כל האתרים על גבעת טרסט מוקפים על ידי גן רחב ידיים שהוקם ב־1926 שבו אנדרטה לזכר קורבנות המאבק נגד הפשיזם.
יהודי רייקה.
יהודי רייקה נזכרו לראשונה ב-1436 וכן נזכר "משה יהודי מפיומה" בתעודות מ-1524, אך קהילה יהודית נוסדה באופן רשמי בשנת 1781. בעיר השתמרה מצבה משנת 1746 וספר תורה מ-1798. ב-1831 הושמה הקהילה היהודית בעיר תחת פיקוחם של רבני ספליט, ובית הכנסת הראשון הוקם בשנת 1832 בביתו של משה הלוי ברח המקדש (Calle del Tempio). בית הקברות היהודי הוקם בשנת 1840 או סמוך לפני כן מחוץ לחומות העיר, והיה פעיל עד שנת 1874. ב-1875 הוקצתה חלקת קבורה לקהילה היהודית בבית הקברות העירוני של רייקה.
יהודים מכל רחבי האימפריה האוסטרו־הונגרית נמשכו אל רייקה בשל אופייה המסחרי כעיר נמל, והחל באמצע המאה ה-19 היגרו אליה יהודים גם מאיטליה. בשנת 1900 מנו יהודי העיר 2,000 איש והיוו כ-4% מכלל האוכלוסייה. בין שתי מלחמות העולם התגוררו ברייקה כ-2,500 יהודים, רובם חילונים או מסורתיים, אך בעיר התקיימה גם קהילה אורתודוקסית קטנה של יהודים שהגיעו אליה בעיקר מפולין, מרוסיה, מגליציה ומהונגריה.
בית הכנסת המהודר של הקהילה הנאולוגית נבנה בשנים 1902–1903. הוא תוכנן על ידי האדריכל ההונגרי ליפוט באומהורן (Lipót Baumhorn), אך חרב בשנת 1944. בית כנסת אורתודוקסי צנוע נבנה בשנת 1928 וזה עומד על תילו כיום ומשמש את הקהילה היהודית בעיר המונה כ־70 איש. זהו אחד משלושה בתי כנסת יחידים בקרואטיה שלא חרבו, נפגעו או שינו את ייעודם במהלך מלחמת העולם השנייה, והוא מתהדר בארון קודש עשויי שיש קרארה שהובא מאיטליה.
לפי הגרסה שהייתה מקובלת עד שנת 2013, אחר כניסתם לתוקף של חוקי הגזע באיטליה ב-1938, החל ג'ובאני פלטוצ'י (Giovanni Palatucci), קצין משטרה איטלקי שהוצב בעיר מאז שנת 1937, לזייף מסמכים ואשרות עבור יהודי העיר ופליטים יהודים שמצאו בה מקלט מפני רדיפות האוסטאשה בקרואטיה. הוא הצליח להשמיד את הרשומות אודות 500 יהודים בעיר ואף סיפק להם מקורות מימון ושלח אותם למחנה פליטים בדרום איטליה שנוהל על ידי דודו, בישוף העיר קמפניה (Campagna) ליד נאפולי. פלטוצ'י נעצר ב-13 בספטמבר 1944 ונידון למוות, אך תחת זאת הוא גורש לדכאו ושם מת ב-10 בפברואר 1945. ב־1990 הוכר פלטוצ'י על ידי ארגון יד ושם כחסיד אומות העולם, וב-1995 העניק לו נשיא איטליה את מדליית הזהב לגבורה אזרחית (Medaglia d'oro al merito civile). בנוסף דנה הכנסייה הקתולית באפשרות להכריז על פלטוצ'י כעל קדוש. ב-20 ביוני 2013 הועלו טענות כי לא זו בלבד שפלטוצ'י לא סייע ליהודים, אלא שהיה נאצי נלהב שלקח חלק בגירוש יהודים לאושוויץ. טענות אלו לא התבררו ופלטוצ'י עודנו מוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
נמל העיר רייקה שימש שער יציאה למעפילים ובהמשך לעולים לישראל. ב-1938 יצאה מנמל רייקה הספינה דְרָאגַה במסגרת עליית אף על פי ועליה 240 עולים ואנשי צוות. לאחר הקמת המדינה, בחודשים נובמבר-דצמבר 1948, עלו ארצה מנמל רייקה כ-6,000 מיהודי בולגריה ויהודי יוגוסלביה בשתי הפלגות של הספינה קֶפָאלוֹס.
ב־1981 הקימה הקהילה היהודית אנדרטה ל-278 קורבנות השואה בני העיר שנרצחו בידי הנאצים או האוסטאשה. האנדרטה ניצבת בבית הקברות וחקוקים עליה שמות הנספים.
קרב קרסון
קרב קרסון הוא התקלות קטנה בין גדוד צלבנים שמנה כ-130 אבירים לבין כשבעת אלפי פושטים מוסלמים בקרבת מעיין קרסון בגליל התחתון לא רחוק מכפר כנא (פרופ' יהושע פראוור מזהה את המקום כעין ג'וזה - כיום עין לפידות). בקרב שהתרחש ב-1 במאי 1187 ניצחו המוסלמים וכמעט כל האבירים הצלבנים אבדו. לקרב עצמו לא הייתה חשיבות והוא נזכר בעיקר בתור הקדמה לקרב קרני חיטין החשוב הרבה יותר ממנו שהתרחש כחודשיים לאחר מכן.
הקרב מפורסם גם בתאוריית קשר שלפיה ריימון השלישי, רוזן טריפולי שהיה באותו זמן בן בריתו של צלאח א-דין נתן רשות לפושטים לבזוז את אדמות הנוצרים במשך יממה אחת. אף-על-פי שכמה מקורות ראשוניים מסכימים עם התאוריה, פראוור דוחה אותה.
גאי מליזיניאן
קרב חיטין
לכידת אלקטרון
לכידת אלקטרונים (הנקראת לפעמים התפרקות בטא הפוכה) היא סוג של התפרקות של איזוטופים שמתרחשת כאשר יש יותר מדי פרוטונים בגרעין האטום ומעט מדי אנרגיה לפליטת פוזיטרון; התפרקות זו אינה אפשרית באיזוטופים רדיואקטיביים שיכולים להתפרק באמצעות פליטת פוזיטרון.
אם הפרש האנרגיה בין אטום האב לאטום הבת הוא פחות מ-1.022MeV, לא תיתכן פליטת פוזיטרון ולכידת אלקטרון היא מצב ההתפרקות היחיד שאפשרי. לדוגמה, רובידיום-83 יתפרק לקריפטון-83 על ידי לכידת אלקטרון בלבד (הפרש האנרגיה הוא 0.9MeV בקירוב).