ב-2009 סיים ואלגרן במקום השני באליפות דנמרק עד גיל 19, כשב-2010 שיחזר את ההישג וסיים שלישי במקצה נגד השעון באליפות. באותה עונה ואלגרן התחרה באליפות העולם שנערכה באופידה, איטליה וסיים במקום ה-10 במקצה נגד השעון עד גיל 19.
כישרונו של ואלגרן בקלאסיקות התגלה כבר בגילאים הצעירים, כשניצח את מרוץ לייז'–בסטון–לייז' עד גיל 23 וסיים שני באסקבורן–פרנקפורט עד גיל 23 ב-2012. בהמשך עונת 2012 סיים במקום הרביעי באליפות דנמרק. ב-2013 שיחזר ואלגרן את הישגו, כשניצח שוב את לייז'–בסטון–לייז' עד גיל 23 וסיים שוב שני באסקבורן–פרנקפורט עד גיל 23. בהמשך העונה ניצח ואלגרן את הקטע השלישי בטור דה ל'אווניר.
טינקוף–סאקסו (2014–2016).
ב-2014 הפך ואלגרן למקצוען, עם הצטרפותו לקבוצת טינקוף–סאקסו הדנית. הישגיו הבכירים באותה עונה היו מקום שלישי בארבעת הימים של דנקרק, 6 שניות אחרי ארנו דמאר המנצח ומקום רביעי בטור של פיורדס בנורווגיה לאחר מכן. ביוני הפך ואלגרן לאלוף דנמרק לאחר שניצח את מקצה הכביש, כשהוא מסיים שלישי במקצה נגד השעון באליפות ולאחר מכן ניצח את מרוץ "דנמרק–רונדט" בדנמרק. הוא נבחר לראשונה לגרנד טור כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו בוואלטה אספנייה, ואלגרן לא בלט מבחינת תוצאות וסייע לבן קבוצתו, אלברטו קונטדור, לנצח את המרוץ.
את 2015 פתח ואלגרן עם ניצחון בקטגוריית הרוכב הצעיר בטור של דובאי. בהמשך העונה איבד את תואר אלוף דנמרק בכביש לאחר שהגיע שישי, 12 שניות אחרי בן קבוצתו, כריס אנקר סורנסן. במקצה נגד השעון באליפות סיים במקום ה-6. לאחר מכן ערך ואלגרן את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, הוא לא בלט במיוחד ונאלץ לפרוש מהמרוץ במהלך הקטע ה-19.
ב-2016 ההישג הבולט של ואלגרן היה מקומו השני במרוץ אמסטל גולד. לאחר שאנריקו גאספארוטו האיטלקי תקף מהפלוטון 2.2 קילומטרים לסיום, ואלגרן תפס אותו והשניים המשיכו ביחד עד הסוף, כשגאספארוטו גובר על ואלגרן בספרינט הסיום ומנצח את המרוץ, כשסוני קולברלי מוביל את הפלוטון במקום השלישי, ארבע שניות אחרי. ואלגרן התקשה לשחזר את ההצלחה שלו במרוץ בקלאסיקות הבאות, כשסיים במקום ה-96 בלה פלש ואלון ובמקום ה-14 בלייז'–בסטון–לייז'. ואלגרן סיים שני במקצה נגד השעון ומקצה הכביש באליפות דנמרק. לאחר מכן נבחר בפעם השנייה ברציפות לטור דה פראנס, תוצאתו הטובה ביותר הייתה מקום 18 בקטע ה-10, כשהוא מסיים במקום ה-77 הכללי. לאחר הטור שיחזר את הישגו מ-2014 כשניצח את דנמרק רונדט, כשהפעם גם ניצח את הקטע השלישי במרוץ.
אסטנה (2017–2018).
ב-2017 הצטרף ואלגרן לאסטנה הקזחית, לאחר סגירתה של טינקוף - סאקסו. הוא רכב שוב כמה מקלאסיקות האביב ואף סיים שישי ב-E3 בינקבנק קלאסיק, כשהוא מוביל קבוצה מצומצמת של רוכבים שסיימה 52 שניות אחרי גרג ואן אוורמט המנצח. לאחר מכן ואלגרן סיים במקום ה-11 במונומנט פריז - רובה, 53 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר המנצח. בהמשך העונה נבחר בפעם השלישית לטור דה פראנס, ההישג הבכיר שלו במרוץ היה מקום שביעי בקטע ה-8, והוא סייע לפאביו ארו לסיים חמישי את המרוץ כולו, כשואלגרן עצמו מסיים במקום ה-61. לאחר הטור ואלגרן התחרה בבינקבנק טור וסיים שישי את המרוץ, כ-1:16 דקות אחרי טום דימולן המנצח. הוא סיים שני בדנמרק-רונדט, לאחר שאשתקד ניצח את המרוץ.
2018: ניצחון באומלופ ובמרוץ אמסטל גולד.
עונת 2018 נחשבת לעונת הפריצה האמיתית של ואלגרן, זה החל באומלופ הט ניוסבלד, כ-2 ק"מ לסיום התקיף ואלגרן מקבוצה קדמית שהתנתקה מהפלוטון, שמר על הפער שלו עד הסיום וניצח את הקטע, כשלוקאש וויסניווסקי הפולני מסיים שני וספ ואנמרקה הבלגי מסיים שלישי, שניהם 12 שניות אחרי ואלגרן. עם ניצחונו באומלופ הפך ואלגרן לדני הראשון בהיסטוריה לנצח את המרוץ. בהמשך התחרה בעוד כמה מהקלאסיקות אך לא בלט, עד שהגיע למונומנט רונדה ון פלנדרן וסיים במקום הרביעי, 20 שניות אחרי המנצח ניקי טרפסטרה. בהמשך אפריל ואלגרן קבע עוד תוצאת שיא, הוא התחרה במרוץ אמסטל גולד ו-2.2 קילומטרים התקיף מתוך הקבוצה הקדמית שמנתה מספר מצומצם של רוכבים. רומן קרויצגר הצ'כי התקיף אחריו והצליח לתפוס אותו ובספרינט הסיום ואלגרן גבר על קרויצגר וניצח אותו, כשאנריקו גאספארוטו, שגבר על ואלגרן ב-2016 וניצח את המרוץ, מסיים שלישי. עם ניצחונו במרוץ הפך ואלגרן לדני השני לנצח במרוץ מאז ביארנה ריס. יכולתו הטובה של ואלגרן הובילה אותו להיבחר בפעם הרביעית ברציפות לטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום רביעי בקטע ה-15, כשהוא מסיים 29 שניות אחרי בן קבוצתו ומדינתו מגנוס קורט נילסן, כשבקטע ה-16 רשם עוד תוצאה טובה, כשסיים במקום ה-7, 56 שניות אחרי ז'וליאן אלאפיליפ המנצח. בסופו של דבר סיים ואלגרן את המרוץ במקום ה-44. בהמשך העונה סיים במקום השני בקלאסיקת ברטאן, כשהוא מפסיד לאוליבר נאסן בספרינט הסיום. לאחר מכן התחרה בקנדה, כשהתחרה בגרנד פרי מונטריאול וגרנד פרי קוויבק וסיים תשיעי ושמיני בהתאמה במרוצים. ואלגרן התחרה גם באליפות העולם שנערכה באינסברוק, במקצה נגד השעון הקבוצתי סיים עם אסטנה במקום ה-9 ובמקצה העלית גברים סיים במקום ה-7, 43 שניות אחרי זוכה מדליית הזהב אלחנדרו ולוורדה, כשהוא חלק מדבוקת רוכבים שסיימה בין המקומות 6–11.
דיימנשן דאטה (2019–היום).
לאחר עונה מוצלחת ואחרונה בשורות אסטנה, הצטרף ואלגרן ב-2019 לדיימנשן דאטה הדרום אפריקאית. ואלגרן לא הצליח לשחזר את הישגיו מעונתו הקודמת ולא בלט באף אחת מקלאסיקות האביב, למרות זאת הוא הספיק לסיים שביעי באליפות דנמרק ולהתחרות בפעם החמישית בטור דה פראנס, כשהתוצאה הבכירה שלו במרוץ הייתה מקום 18 בקטע ה-12. בסופו של דבר סיים את הטור במקום ה-75 הכללי. לאחר מכן התחיל ואלגרן להתאושש מפתיחת העונה הרעה שלו, כשסיים עשירי בבינקבנק טור ורביעי בקלאסיקת ברטאן, כשלאחר מכן גם סיים חמישי בגרנד פרי מונטריאול. הוא הצליח לשפר את המקום השביעי שלו באליפות העולם שנה שעברה למקום שישי השנה, כשסיים 45 שניות אחרי מאדס פדרסן זוכה מדליית הזהב. לקראת סוף העונה סיים במקום ה-6 ב-Chrono des Nations, מרוץ חד יומי של נגד השעון.
ב-2020 התחרה ואלגרן בפעם השישית בטור דה פראנס וסיים במקום ה-73, כשקבוצתו נכשלה ולא ניצחה אף קטע. הוא סיים במקום ה-11 באליפות העולם ולאחר מכן התחרה בפעם השנייה בוואלטה אספנייה, בגרנד טור הזה התבלט יותר עם מקומות 5 ו-8 בקטעים 6 ו-16, כשהוא סיים 33 כללי.
EF Pro Cycling (2021-).
לאחר שעתיד NTT Pro Cycling לא היה ברור, הצטרף ואלגרן ל-EF Pro Cycling.
רכס אטאנסוב
רכס אטאנסוב (או אטאנאסוב) או מצוק אטאנסוב (באנגלית: Atanasov Ridge; בבולגרית: Атанасов Рид) הוא רכס מצוקים סלעי בצד הדרום-מערבי של רמת אלגר, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 3.8 קילומטרים בכיוון דרום-דרום-מזרח לצפון-צפון-מערב.
רוחבו של הרכס 2.1 קילומטרים.
גובהו של הרכס 800 מטרים מעל פני הים.
הרכס מתנשא מעל קרחון גילברט שמדרום-מערב לו.
הרכס ממוקם 9.65 קילומטרים דרומית-מזרחית מנונאטאקי אפאלאצ'יה; 8 קילומטרים דרומית - מערבית מהר פינאפור; 17.4 קילומטרים צפונית-מערבית משלוחת מאהלר; 15.15 קילומטרים צפונית-מזרחית מפסגת ראוול שברמת דביסי; ו-17.8 קילומטרים דרומית-מזרחית מרמת סאטון.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הרכס.
הרכס מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1971.
מקור השם.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הרכס נקרא על שמו של המלחין הבולגרי גיאורגי אטאנסוב; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
משה אליהו גונדה
משה אליהו גונדה (בהונגרית: Gonda László; מאקו, 29 בספטמבר 1910 – תל אביב, 9 בפברואר 1985) היה היסטוריון, סופר ואיש חינוך הונגרי-ישראלי.
ביוגרפיה.
משפחתו.
אביו של משה אליהו גונדה, ד"ר יוסף גונדה, היה מורה בגימנסיה הריאלית המקומית בעיר מאקו בדרום הונגריה. אמו רגינה הייתה בתו של אדולף פרנקל, ראש האיחוד האורתודוקסי בהונגריה. בשנת 1922 סולק אביו ממשרתו על ידי המשטר הלאומני-פשיסטי-אנטישמי שהוקם בהונגריה בעקבות תבוסתה במלחמת העולם הראשונה, והמשפחה עקרה לעיר דברצן בא מצא האב עבודה בגימנסיה היהודית שהוקמה זה מכבר. בגיל 17, בכתה י', הלך אביו של משה אליהו לעולמו. קשיי כלכלה וצרכי פרנסה הובילו את משה הצעיר לשנות את כוונתו ללמוד אמנות והוא התקבל לאוניברסיטת דברצן כדי להיות למורה כאביו. בעת לימודיו הכיר את קאטי הונוואלד מבודפשט ובשנת 1935, בתום לימודיהם הם נישאו בבודפשט. לאחר ירח הדבש, חזר הזוג לדברצן ושניהם התקבלו כמורים בגימנסיה היהודית המקומית וכמדריכים בפנימייה שנלוותה אליה.
בין השנים 1935–1942 היה משה אליהו מורה בגימנסיה היהודית הריאלית בדברצן ולימד היסטוריה ולטינית. בין המורים שלימדו יחד איתו היו לאסלו קרדוש (היסטריון ספרות) לימים, קארוי קרפטי מתאבק ומאמן בעל שם עולמי וכן הצייר והגרפיקאי מיקלוש אדלר ואנדרה ואדאס.
בתקופת המלחמה עד לעלייה.