בנוסף, תופעות לוואי אשר נפוצות בשימוש קוסמטי, שכיחות גם בשימוש רפואי, כולל קשיים בבליעה, חולשת שרירים, תגובות אלרגיות ותסמונות דמויות-שפעת.
בתגובה להתרחשותן של תופעות לוואי אלה, הודיע ה-FDA האמריקאי בשנת 2008 לציבור, על הסכנות הפוטנציאליות של רעלן הבוטולינום כטיפול תרופתי. כלומר, הם הזהירו שהרעלן יכול להתפשט לאזורים מרוחקים מאתר ההזרקה ולגרום, בלי כוונה, לשיתוק של קבוצות שרירים, במיוחד כאשר משתמשים ברעלן לטיפול בעוויתות שרירים אצל ילדים המטופלים עבור שיתוק מוחין. בשנת 2009 הודיע ה-FDA כי אזהרות חמורות יתווספו למוצרי רעלן בוטולינום קיימים, המזהירות מפני יכולת הרעלן להתפשט מאתר ההזרקה, לאזורים נוספים. בנוסף, הודיע ה-FDA האמריקאי על שינויי שם למספר מוצרים של רעלן הבוטולינום, שנועדו להדגיש כי המוצרים אינם ברי-החלפה ויש צורך במינונים שונים, לשימוש המתאים. השמות של בוטוקס ובוטוקס קוסמטי, שונו ל-אונאבוטולינומטוקסין A (onabotulinumtoxinA). מיובלוק נקרא מחדש רימאבוטולינומטוקסין B (rimabotulinumtoxinB), ואת השם Dysport שינו ל- אבובוטולינומטוקסין (abobotulinumtoxinA). עם זאת, פרסם ה- FDA הודעה לאנשי מקצוע בתחום הבריאות, החוזרת ומציינת את השמות החדשים של התרופות ואת השימושים המאושרים עבור כל אחת מהן. אזהרה דומה פורסמה על ידי רשות הבריאות הקנדית בשנת 2009, וציינה כי מוצרי רעלן הבוטולינום, יכולים להתפשט לחלקים אחרים של הגוף.
מנגנון פעולה.
רעלן הבוטולינום פועל על ידי קישור פרה-סינפטי לאתרי זיהוי בעלי זיקה גבוהה, על קצות עצבים כולינרגים, מפחית את השחרור של המוליך העצבי אצטיל כולין, וגורם להשפעה חוסמת עצבית-שרירית (נוירומוסקולרית). מנגנון פעולה זה סיפק את הבסיס לפיתוח רעלן הבוטולינום ככלי טיפולי.
היסטוריה.
הרופא הגרמני והמשורר יוסטינוס קרמר שחי בין השנים 1786–1862 היה הראשון לפתח את הרעיון של שימוש רפואי ברעלן הבוטולינום, שכונה על ידיו "רעל הנקניקיה". בשנת 1895, הפרופסור הבלגי, אמיל ואן ארמנגם בודד לראשונה את החיידק קלוסטרידיום בוטולינום. בשנת 1928, ד"ר הרמן סומר (Herman Sommer) מאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, בודד לראשונה, בצורה מנוקה, רעלן בוטולינום סוג A, כמשקע חומצי יציב. בשנת 1949, הקבוצה של ד"ר ארנולד בורגן גילתה כי רעלן בוטולינום חוסם הולכה עצבית-שרירית. בשנות ה-50 של המאה ה-20 ד"ר ורנון ברוקס (Vernon Brooks) גילה כי הזרקה של רעלן בוטולינום A לשריר עם פעילות יתר, חוסמת את שחרור המוליך העצבי אצטיל כולין, מקצוות עצבים מוטוריים.
מאז חודש דצמבר 1989, אישרו ה-FDA ורשויות בריאות אחרות, התוויות שונות עבור רעלני בוטולינום, לטיפול בפזילה, עווית העפעף, עווית של מחצית הפנים, דיסטוניה של צוואר הרחם (cervical dystonia), הזעת יתר בבית השחי, קמטים בין העיניים, מיגרנה כרונית, פיתול צוואר ועוויתות שרירים מסוימות.
שימוש ברעלן הבוטולינום כנשק כימי.
לפי מספר עדויות, בזמן מלחמת העולם השנייה, ה-OSS בארצות הברית (קדם לCIA) תכנן להשתמש ברעלן כנשק כימי ופיתח כמוסות ג'לטין המכילות את הרעלן. ככל הנראה, מטרת התוכנית הייתה לשכנע פרוצות סיניות להחליק את הכמוסות לארוחותיהם של קצינים יפניים בכירים.
על פי ממצאים שונים שהתגלו לאחר מלחמת המפרץ ב-1991, סדאם חוסיין חימש את עיראק ב-19,000 ליטר של הרעלן, כמו גם רעלנים רבים נוספים, שנועדו בין השאר לחימוש טילים, מכלי תרסיס מיוחדים, כלי רכב מונחים ועוד.
כת האמת הצרופה (Aum Shinrikyo) ביפן ניסתה שלושה ניסיונות פיגוע כושלים באמצעות פיזור תרסיס המכיל את הרעלן ברכבת התחתית של טוקיו בין השנים 1990-1995.(4) (הכת נודעה לשמצה בשל פיזור חומר בלתי קונבנציונלי אחר - גז עצבים - ברכבת התחתית של טוקיו)
במקרה של פיזור נבגים באוויר, הנבגים מחזיקים מעמד עד יומיים, ולאחר כניסתם לדרכי הנשימה ומשם למעיים - הנבגים "נובטים" ומהם מתפתח וגדל החיידק שמתחיל להפריש את הרעלן.
ממשלות שונות בעולם המערבי מודאגות מהסכנה הקיימת ברעלן ומנסות לפתח נוגדנים וחיסונים שאותם ניתן לפזר במהירות במקרה התקפה. לא קיים נוגדן מוצלח דיו לשימוש המוני ומהיר. לדאגה תורמת גם העובדה שתסמיני ההרעלה קשים לזיהוי מוקדם. גם ברעלנים נוספים מאותה משפחה נעשה שימוש כנשק ביולוגי, לדוגמת Clostridium perfringens.
אין עוררין על כך שהרעלן הוא החזק ביותר בטבע, והוא חזק בכמה סדרי גודל מהבא אחריו ברשימה. רעילות נמדדת במידה הקרויה LD50 (Lethal Dose). LD50 לק"ג היא המנה שצפויה לקטול 50% מהנחשפים אליה. לפי הערכות מתונות, נדרש עבור מנה קטלנית כזו ברעלן מסוג A רק 1 ננוגרם בהזרקה, וכ-3 ננוגרם בנשימה, אם כי בספרות ניתן אף למצוא מספרים קיצוניים הרבה יותר.
הרעלן מתפרק בחימום מעל 85 מעלות צלזיוס. גם אוורור וחיטוי בכלור (במקרה של פיזור במים) תורמים לפירוק הרעלן. הרעלן הוא חסר צבע, חסר ריח וככל הנראה גם חסר טעם.
הכלור מצוין גם לפירוק נבגי החיידק, שנחשבים קשוחים ביותר - עמידים בחום של עד 105 מעלות צלזיוס למשך 100 דקות, עמידים בפני קרינה אולטרה-סגולה, אלכוהול או פנול, ועמידים במצב של יובש ללא מזון ונוזלים אף למעלה מ-30 שנה.
התרופה בישראל.
התרופות דיספורט ובוטוקס הרשומות בישראל מכילות רעלן בוטולינום A בצורת אבקה להכנת תמיסה להזרקה ומיועדות לטיפול בעוויתות שרירים שונות, בהזעת יתר, ולשיפור בהופעת קמטים בין העיניים. התרופה בוטוקס מותווית אף לטיפול בפזילה, מיגרנה כרונית, ופעילות יתר של שלפוחית השתן עם דליפת שתן. התרופות כלולות בסל הבריאות ומוגבלת לרישום על ידי רופא מומחה.
קמטים
קמטים הם קפלים בעור. לרוב כתוצאה מהזדקנות: עם השנים, העור האנושי משתנה ומפסיק להיות מתוח. הקמטים נגרמים עקב פגיעה מצטברת בסיבי הקולגן והסיבים האלסטיים בדרמיס בעקבות חשיפת יתר לשמש וההשפעות המצטברות של כוח המשיכה ותנועות שרירי הפנים.
סוג אחר של קמטים הם קמטים זמניים הנוצרים בעור כתוצאה ממגע עם מים. הקמטים מתחלקים לקמטי הבעה (הקמטים בפנים בצידי האף, במצח ובין הגבות) ולקמטים קטנים יותר הקיימים בעיקר באזורים החשופים לשמש. קמטים מעידים על עור לא בריא. בחלקים נרחבים של התרבות המערבית, הקמטים גם נחשבים ליפים פחות.
מניעה וטיפול.
ישנם אנשים המנסים, מהסיבות שהוזכרו לעיל, למנוע קמטים או להפחית אותם. מניעת קמטים נעשית על ידי בגדים ארוכים, כובע, קרם לחות, קרם אנטי-אייג'ינג, וקרם הגנה לעור המונעים חשיפה ונזקי קרינה מהשמש.
באופן מלאכותי.
ניתן גם להזריק לעור בוטולינום טוקסין. הבוטולינום טוקסין הוא חומר שנכנס לשימוש ברפואה בשנות ה־70, בעיקר לתיקון מצבים של עין עצלה או פזילה. הוא יעיל במיוחד לקמטי הבעה. הבוטולינום טוקסין הוא רעלן היכול בכמויות קטנות להרפות פעילות של שרירי הבעה הפועלים פעילות יתר ועל ידי כך להפחית או להעלים קמטים מסוימים לתקופה של 4-5 חודשים. התכשיר הידוע ביותר מסוג זה מכונה "בוטוקס" ומיוצר על ידי חברת אלרגן.
לא ניתן להשתמש בטיפולי בוטוקס להפחתת קמטים סטטיים אשר לא מושפעים מתנועות שרירי הפנים או לקמטים מאוד עדינים שקשורים למבנה העור.
שיטה נוספת להפחתת מראה הקמטים היא הזרקת חומר מילוי מתחת לקמט. טיפול זה מתאים לכל קמט ולא רק לקמטי הבעה כמו הבוטוקס.
קיימים מספר רב של חומרי מילוי הנבדלים אחד מהשני בצמיגות, משך הזמן שהם נותרים יעילים בעור, והסיכונים הכרוכים בהם. חומרים שנשארים בעור לתמיד כמו סיליקון עלולים לגרום לתופעות לוואי קבועות ולכן כמעט ואינם בשימוש. ככלל מעדיפים היום שימוש בחומרים שנספגים בעור ולכן בטוחים יותר לשימוש.
רוב זריקות חומרי המילוי שנמצאות בשימוש כיום מורכבות מחומצה היאלורונית. חומצה זו קיימת באופן טבעי בגופינו ומהווה חלק מרמות החיבור בעור ובפרקים. לשימוש בהזרקה היא מסונתזת במעבדה בשיטות של הנדסה גנטית. החומר מגיע בדרך כלל כג'ל שקוף. ישנם מספר סוגים שההבדל ביניהם הוא גודל חלקיקי הג'ל. חלקיקים גדולים יותר מתאימים להזרקה עמוקה לקמטים גדולים ואילו תכשירים עם חלקיקים קטנים יותר מתאימים להזרקה לקמטים קטנים יותר.
משך ההזרקה הוא כ־30 דקות.
כאשר מזריקים חומר מילוי לשפתיים מקובל לאלחש בהזרקה מקומית של לידוקאין (כמו זריקה אצל רופא שיניים). בשאר מקומות ההזרקה בפנים מספיקה מריחה של קרם מאלחש כ־40 דקות לפני הטיפול. התוצאות מחזיקות מעמד בין 6 ל־12 חודשים לפי סוג החומר המוזרק.
קמטים כתוצאה ממגע עם מים.
הרטבה ממושכת של גוף אנושי גורמת להופעת קמטים זמניים. מחקר שהתפרסם בשנת 2001 מעלה השערה כי קמטים בכפות הידיים ובכפות הרגלים, הנוצרים ממגע עם מים, נועדו לשפר את אחיזת השטח של הכפות בסביבה מימית. המחקר מראה כי המבנה של הקמטים מותאם לשיפור האחיזה, וכמו כן הוא מראה כי מחקרים שנערכו בשנות ה-30, מצביעים על כך שהקמטים לא נוצרים כאשר יש פגיעה עצבית באזור.
גרדת
גרדת או סקביאס (Scabies) היא מחלת עור הנגרמת על ידי אקרית טפילית קטנה (אינה נראית בעין בלתי מזוינת) בשם  "Sarcoptes scabiei, " המתבטאת בגרד חריף.
המחלה שכיחה במיוחד אצל אנשים החיים בתנאי תברואה לקויה, אך מאחר שהיא מאוד מדבקת, גם אנשים ששומרים על היגיינה עלולים להדבק בה. מקומות טיפוסיים שבהם קיימות בעיות של הדבקה חוזרת ונשנית הם בתי אבות, בתי חולים, ומחנות צבא. הצוות המטפל באנשים מבוגרים בבתי אבות, או בני משפחה של חולים, הם בעלי סיכוי גבוה להדבק במחלה.
גרדת יכולה לפגוע בכל אדם ובכל גיל.
הטפיל גורם המחלה.