סיפורו המופלא של פטר שלומיאל (בגרמנית: Peter Schlemihls wundersame Geschichte) הוא נובלה מאת המשורר הגרמני-צרפתי וחוקר הטבע אדלברט פון שאמיסו, שנכתבה בגרמנית בקיץ 1813, והוא יצירתו המפורסמת ביותר.
הנובלה מספרת את סיפורו של בחור צעיר החסר את מה שיש לאחרים בטבעיות גמורה. שאמיסו תיאר זאת כך:
המאורעות שאליהם מתייחס שאמיסו הם מלחמות השחרור נגד נפוליאון, שכיליד צרפת שהתגורר בפרוסיה, בן למשפחת אצולה, לא יכול היה לקחת בהן חלק.
דמותו של פטר שלומיאל נטולת הצל הופיעה מאוחר יותר גם כדמות משנה באחת מאגדותיו של א.ת.א הופמן, "אגדות ליל סילבסטר" (Abenteuer der Sylvesternacht), אותה אימץ המלחין ז'אק אופנבך באופרה האחרונה שלו, "סיפורי הופמן", כבסיס לאחת משלוש מערכותיה.
תקציר העלילה.
לאחר הפלגה מתישה פוגש פטר שלומיאל, ביש-גדא באופיו, בסוחר העשיר תומאס ג'ון, ובגינתו הוא נתקל באיש אפור משונה, המשכנע אותו למכור לו את צִלו בתמורה לשק מטבעות זהב, שבדומה לקרן השפע אינו כלה לעולם.
במהרה מגלה פטר שלומיאל כי עסקה זו שעשה מביאה להרחקתו מחברת בני האדם. ברגע שהם מבחינים כי אין לו צל, הם נחרדים, מתרחקים וממנו ולועגים לו. משום כך הוא מרחיק נדוד עד מעבר להרים לעיר מרחצאות, ובעזרת משרתו הוא מצליח לארגן את מלבושו כך שלא יבחינו בהיעדר הצל שלו.
שם המשפחה של הגיבור, "שלומיאל", במקור Schlemihl (שלמיל), הוא שם המעיד על בעליו. את משמעות הכינוי, שמקורו ביידיש, הסביר פון שאמיסו במכתב לאחיו: "בדיאלקט היהודי, אנחנו קוראים בשם הזה לאנשים חסרי מזל ומגושמים שלא מצליחים בדבר".
מרכז התחמושת
מרכז התחמושת והטילים (בר"ת: מרת"ח) הוא הגוף הצה"לי האמון על התחמושת והטילים. המרכז כפוף פיקודית לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) במטה הכללי, וכפוף מקצועית לחיל הטכנולוגיה והאחזקה שבאגף. כמו במרחבי אט"ל האחרים, מחולק מרת"ח לשלושה מרחבים: מרחב צפון, מרחב מרכז ומרחב דרום.
המרכז אחראי על כלל תחום התחמושת, החל בתכנון וחיזוי הצרכים בתחמושת, דרך מעורבות בתהליכי הרכש, הקליטה, ההנדסה, האחסנה, הטיפול והאספקה ליחידות צה"ל השונות. בין השאר, הוא גם אחראי לאיסוף הבלאי והנצלתו במפעלים, במכונים ובמעבדות המרכז או בסילוקו, תהליך שמעורבים בו אמצעים טכנולוגיים מתקדמים ומטרתו התייעלות כלכלית. בנוסף, המרכז אחראי גם על הדרכת יחידות צה"ל השונות באשר לשימוש נבון בתחמושת.
בשנים האחרונות, עם עליית המודעות לשמירה על איכות הסביבה, משנה המרכז את תרבותו הארגונית, על מנת להוביל למזעור הנזקים לסביבה של השימוש והטיפול בתחמושת וזכה במגן השר להגנת הסביבה לשנת 2004 על "סילוק תחמושת בתהליך סמי־ירוק".
המרכז פועל באופן המשלב את האיכות, הבטיחות ואיכות הסביבה בכפיפה אחת ומוסמך לתקנים הבינלאומיים לאיכות, בטיחות ואיכות הסביבה (ISO 9001 ,ISO 14001, ת"י 18001) וזכה בתו הזהב של מכון התקנים הישראלי. ב-2016 זכה המרכז בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית תומכי הלחימה.
מפקדת מרת"ח הנוכחית היא אל"ם מירי מזרחי.
ג'ון אנטוני ווקר
רשת ריגול
רצח העם בסודן
רצח העם בדרפור
שירות בטחון כללי
רצח העם בסודאן
תחנת הרכבת אשקלון
תחנת הרכבת אשקלון היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את העיר אשקלון ואת כפר סילבר. התחנה ממוקמת על מסילת לוד - אשקלון ועל מסילת אשקלון - באר שבע ומהווה את תחנת הקצה של הקו הנוסעים הפרברי בנימינה – אשקלון וכן תחנת ביניים בקו הנגב המערבי (הרצליה – באר שבע). דרומית לעיר אשקלון, ליד מבקיעים, מסתעפת מסילת חלץ לכיוון קריית גת.
היסטוריה.
מסילת לוד-אשקלון הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה על ידי המהנדס הגרמני היינריך אוגוסט מייסנר עבור מאמץ המלחמה של האימפריה העות'מאנית. בשנת 1918, לאחר שכבשו את ארץ ישראל, סללו הבריטים את הקו מחדש ברוחב סטנדרטי של 1,435 מילימטר, במקום 1,050 מילימטר כפי שהיה במקור. בנוסף בנו תחנת נוסעים בשם "תחנת אל מג'דל", בה עצרו רכבות למצרים וממנה. לאחר מלחמת העצמאות ולאחר איחוד הכפר אל מג'דל עם היישוב היהודי הסמוך אשקלון, הופסקה תנועת הרכבות לכיוון זה. התחנה המשיכה לשמש לרכבות משא עבור אזור התעשייה של אשקלון, ושינוע פוספטים מהנגב ונפט משדה הנפט חלץ. בשנת 1961 ביקש ראש עיריית אשקלון מהנהלת הרכבת להפעיל רכבות נוסעים לאשקלון, אך הדבר לא יצא לפועל.
החלטה על שדרוג מסילת הברזל בין אשדוד לאשקלון בעלות של כ-183 מיליון שקל, שכללה בניית מסילה כפולה בין אשדוד לאשקלון עם שתי תחנות משודרגות, התקבלה על ידי שר התחבורה אפרים סנה, בשנת 2002. המכרז להקמת התחנה פורסם בנובמבר 2002. בנובמבר 2003 חברת הבנייה "אופקים" זכתה במכרז, בהיקף של 24 מיליון שקל, והבנייה החלה בשנת 2004. במהלך הבנייה נהרס בניין התחנה הישנה (התפעולית), ובמקומה נבנה מתקן שליטה ובקרה. התחנה נחנכה באפריל 2005, בטקס בנוכחות ראש הממשלה אריאל שרון. בשלב הראשון פעלה בקו תל אביב-אשקלון רכבת אחת בשעה בכל כיוון ומספטמבר 2005, עם סיום העבודות להכפלת מסילת הברזל מאשדוד לאשקלון, פעלו בקו שתי רכבות בשעה בכל כיוון.
בינואר 2006 אישרה הממשלה את הצעתם של מ"מ ראש הממשלה אהוד אולמרט ושל שר התחבורה מאיר שטרית להנחת מסילת הברזל בין אשקלון לבאר שבע. הקו החדש נחנך בספטמבר 2015.
במאי 2018 זכתה חברת "י.ד עשוש" במכרז להקמת מתחם תפעולי חדש סמוך לחלקה הדרומי של התחנה, כחלק מפרויקט החישמול של רכבת ישראל. העבודות בפרויקט כוללות הקמת מוסך קרונועים חשמליים עבור חברת סימנס, סלילת 11 ק"מ מסילות בתוך המתחם, הקמת רציף מכין באורך 350 מטר לטיפול במערכי הרכבת המחושמלים, והקמת מספר מבנים. בשנת 2019 החלו העבודות להקמת המתחם והוא צפוי להיפתח בשנת 2021. על פי התכנון המבנים התפעוליים הישנים של התחנה, שהיו חלק מהקו המנדטורי, יפורקו ויבנו מחדש בסמוך לה.
בתחילת שנת 2021 הושלמה בתחנה התקנתה של מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
מבנה התחנה.
לתחנה שני רציפי אי (ארבעה רציפים).
הכניסה לתחנה היא מצד מזרח, והמעבר לרציפים מתבצע באמצעות מעבר תת-קרקעי הממוקם בתחנה.
קווי אוטובוס לתחנה.
כל קווי האוטובוס היוצאים מהתחנה מופעלים על ידי חברת דן בדרום.
מקרא סימנים:
מבצע לוט
מבצע לוט היה מבצע צבאי של חטיבת הנגב שנערך לקראת סוף מלחמת העצמאות, בין ה-23 וה-27 בנובמבר 1948. מטרת המבצע הייתה הרחבת תחום שליטתה של ישראל במזרח הנגב ופתיחת הדרך היבשתית לסדום שנחסמה עם פרוץ מלחמת העצמאות. המבצע כמעט ולא כלל לחימה והאתגר העיקרי בו היה הקושי הלוגיסטי שהציבו תנאי השטח. המבצע השיג את יעדו, אחרי שבעה חודשי ניתוק, פרק הזמן הארוך ביותר בו יישוב יהודי היה מנותק במלחמת העצמאות, חודש הקשר היבשתי עם סדום, והורחב תחום השליטה של ישראל בנגב, בצפון הערבה ובאזור ים המלח.
מקור שם המבצע בדמותו של לוט, שהתגורר בסדום עד חורבנה, כמתואר בספר בראשית. המבצע נקרא גם מבצע 'דבמבם', על שם גרשון דובינבוים (דבמבם), מפקד בחטיבת 'הנגב', שנהרג כחודש קודם תחילתו.
רקע.
חלקו המזרחי של הנגב מבאר שבע והלאה, אשר הוקצה למדינה היהודית בתוכנית החלוקה, היה שטח מדברי, הררי בחלקו, שומם מדרכים ומיישובים משמעותיים וריק כמעט מכוחות צבא. לאחר כיבוש באר שבע במבצע יואב שאפה ישראל לנצל את ההצלחה ולהרחיב את תחום שליטתה דרומה ומזרחה מבאר שבע. דחיפה לכך נתן דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון, אשר שם דגש מיוחד על האחיזה במרחבי הנגב. בנוסף, בשלב זה לא עמד שום כוח צבאי משמעותי בין צה"ל ובין סדום המנותקת, וחידוש הקשר עם סדום נראה כהמשך כמעט טבעי להצלחת מבצע 'יואב'.
כהכנה להשתלטות על שטחים אלה נערכו לאחר סיום מבצע 'יואב' סיורים אוויריים ויבשתיים באותו אזור. בין היתר, ב-3 בנובמבר 1948, יצא סיור ממונע של הגדוד השביעי של הפלמ"ח לכיוון סדום. כוח רגלי אשר התפצל מאותו סיור פגש למחרת בראס זווירה (ראש זוהר), כוח רגלי שיצא מסדום. פגישה זו הייתה הפעם הראשונה, מאז ניתוקה, בה הגיעו ישראלים לסדום בדרך היבשה. סיור ממונע אחר, ובו שבעה סיירים ועשרים לוחמים, יצא מבאר שבע ב-14 בנובמבר, לראס זווירה, ומשם ברגל לסדום. בהמשך, חצה ברכב את ואדי פוקרה (נחל צין), והגיע ב-16 בנובמבר, בשעה 01:50, למשטרת עין חוסוב (כיום עין חצבה), שנמצאה נטושה. הסיור חזר לסדום, ועמו מידע מפורט אודות המשטרה והדרכים אליה.
מטרת המבצע הוגדרה כהרחבת הגבולות הדרומיים של ישראל לקו באר שבע-כורנוב-סדום יחד עם פתיחת דרך יבשתית בין באר שבע לסדום. במקביל, עמדה השאיפה למנוע מן הלגיון הירדני להשיג אחיזה באותם שטחים.
הוחל בתכנון המבצע, כאשר הקושי העיקרי שבו היה הנדסי ולוגיסטי: היה צורך לפרוץ דרך לכלי רכב מבאר שבע לכורנוב (ממשית), דרך מעלה עקרבים ועין חוסוב עד לסדום, בשטח הררי ולא מוכר.
הכוחות המשתתפים ותוכנית המבצע.
מן הצד הישראלי השתתפו כוחות משני גדודים של חטיבת 'הנגב' של הפלמ"ח, השביעי והתשיעי. אלה יועדו לתפוס את מבני המשטרה בכורנוב ובעין חוסוב, ולקיים סיורים במרחב שייתפס. בסדום המנותקת נמצא כוח בגודל מצטבר של גדוד מופחת, בקירוב, אם כי, בשל הנסיבות, ארגונו וציודו לא היו כשל גדוד. על הכוח שבסדום הוטל לתפוס את עין בידה (כיום עין הכיכר) שבקצהו הדרומי מערבי של ים המלח. מטוס קל של חיל האוויר ליווה את הכוחות.