אחר פטירת רבי שמחה בונים מפשיסחא בשנת תקפ"ז (1827) הצטרף לקבוצת החסידים שקיבלו עליהם את הנהגתו של רבי מנחם מנדל מקוצק אותו הכיר כבר מילדותו בעיר טומשוב. בתקופה זו סבל מעוני ומדלות רבה. בהיותו בקוצק, היה מנהיג את ההמון שהיו באים לצורכי פרנסה ולצורכי הדרכה בעבודת ה', בהוראת הרבי מקוצק שהיה שולח אליו חסידים שונים כשהוא עצמו היה עסוק מדי מכדי להדריכם. בין תלמידים אלו נמנה תלמידו הקרוב וממשיך דרכו, רבי לייבל'ה איגר, נכדו של רבי עקיבא איגר. עם הסתגרותו של הרבי מקוצק בחדרו והימנעותו מלהיענות לצורכי החסידים, התקבצה סביב רבי מרדכי יוסף קבוצה גדולה של תלמידים, ובד בבד הלכה וגברה מתיחות בינו לבין הרבי מקוצק על רקע חילוקי הדעות בדרך הנהגת התלמידים, בדחייה או בקירוב.
בשמחת תורה של שנת ת"ר (1839) פרץ משבר שנסוב סביב עריכת ההקפות. על טיבו המדויק של המשבר נמסרו גרסאות שונות. על פי אחת הגרסאות, בימים שקדמו לשמחת תורה קיבל רבי מרדכי יוסף "פדיונות" מהחסידים, אקט המסמל כהונת אדמו"רות, ובליל שמחת תורה הורה רבי מרדכי יוסף לתלמידיו לערוך את ה"הקפות" במנין נפרד. במניינו של הרבי מקוצק, בהקפה השישית שאותה היה מקבל בדרך כלל רבי מרדכי יוסף, ניגש הרבי מקוצק לזה שהחזיק את ספר התורה ונטלו ממנו, וכשנוכח לראות שאין זה רבי מרדכי יוסף, החזיר לו את ספר התורה. מעשה זה גרם לנתק בין הרבי מקוצק לרבי מרדכי יוסף.
בעקבות מעשה זה פרש רבי מרדכי יוסף מקוצק יחד עם חסידים רבים. רבי מרדכי יוסף שקבע את חצרו בתחילה בטומשוב ומאוחר יותר באיזביצא שליד לובלין. המחלוקת בין חסידי קוצק לחסידי איזביצא הייתה אחת המחלוקות העזות ביותר ונמשכה עוד שנים רבות אחר כך.
רבי מרדכי יוסף נפטר בז' בטבת תרי"ד לאחר 13 שנות הנהגה. את מקומו מילאו בנו רבי יעקב ותלמידו רבי לייבלי איגר.
מי השילוח.
רבי מרדכי יוסף עצמו לא כתב את דברי תורתו, אולם לאחר פטירתו ליקט נכדו, האדמו"ר ר' גרשון חנוך הניך ליינר, חלק מדברי התורה והוציא אותם בספר "מי השילוח" בשנת תר"כ, כשש שנים לאחר פטירתו. שם הספר הוא על פי דברי רבו של רבי מרדכי יוסף, רבי שמחה בונים מפשיסחה שאמר עליו שתורתו היא "כמי-השילוח ההולכים לאט לאט אבל חופרים עמוק עמוק". בנוסף לכך ראשי התיבות של שמו יוצרים את המילה "מי".
רבי גרשון חנוך הניך כותב בהקדמה כי "בכמה מקומות יקשו הדברים לאנשים אשר לא הורגלו בדברים כאלה". ואכן פרסום הספר עורר התנגדות עזה בקרב חלק מהציבור. בהקדמה לספר "בית יעקב" הוא כותב על סבו: "ולימד דעת את תלמידיו שיבינו בדברי רבי שמעון בר יוחאי והאר"י כמו שמבינים פשוטי דברי הלכה", "שאין שום דברי תורה שאינם שייכים לכל פרט נפש".
לינער
חסידות תולדות אהרן
חסידות תולדות אהרן היא חצר חסידית ירושלמית, המשתייכת לעדה החרדית. החסידות מתאפיינת בשמרנות וברצון לשמר את הווי החיים של היישוב הישן בירושלים, בהתנגדות חריפה לציונות, באורח חיים דתי קפדני, בסגנון לבוש מיוחד ובדגש על תפילה בקצב מתון ובהתלהבות. החסידות מונה כ-1,800 בתי-אב ומרכזה בפאתי שכונת מאה שערים. בנוסף לקהילה המרכזית בירושלים, לחסידות קהילה קטנה יותר בבית שמש. אדמו"רהּ הנוכחי הוא הרב דוד קאהן.
היסטוריה.
החסידות נקראת על שמו של הרב אהרן ראטה שהקים בשנת ה'תרפ"א (1921) בסאטמר חבורה שהתאפיינה בקריטריונים מחמירים בעבודת השם. בשנת תרפ"ח (1928) עלה הרב ראטה לארץ ישראל, שם התגבשה סביבו קבוצה מצומצמת של אנשים הנאמנים לדרכו, בשל החשיבות המיוחדת שראה בעניית אמן בקול רם, שינה הרב ראטה בשנת תרצ"ג (1933) את שם חבורתו ל "חבורת שומרי אמונים".
הרב ראטה נפטר בו' בניסן תש"ז (1947). כשנה לאחר מכן התפצלו תלמידיו. קבוצה קטנה יחסית בחרה בבנו, הרב אברהם חיים ראטה, לכהן כאדמו"ר תחת אביו. רוב התלמידים בחרו בחתנו של הרב אהרן, הרב אברהם יצחק קאהן. הוא הקים את חצרו בפאתי שכונת מאה שערים (בשנות האלפיים, ניצב במקום זה בית המדרש של חסידות תולדות אברהם יצחק).
רבי יואל טייטלבוים מסאטמר הגיע לידי סכסוך עם הרב ראטה, בעקבות מחלוקת קשה שניטש סביב רבנות העיר סאטמר, אולם הרב קאהן נמנה בין תלמידיו של הרבי מסאטמר, ומאז שהחל לכהן כאדמו"ר, אימצה החסידות אידאולוגיות זהות, שהבולטת ביניהם היא ההתנגדות החריפה לציונות.
המסגרת של הרב ראטה הייתה חבורה של עובדי השם, שנתפסו כתמהוניים. עם תחילת כהונת הרב קאהן החלה החבורה לקבל מאפיינים של חצר חסידית. בשנת תשי"ב (1952) פתח הרב קאהן ישיבה, לאחר הפצרות מצד תלמידו הרב דניאל פריש, שאף העניק לה את השם "תולדות אהרן" על שמו של הרב ראטה. עם הזמן קיבלה קהילתו של הרב קאהן את שמה של הישיבה והפכה ל"חסידות תולדות אהרן". בעגה הירושלמית היידישאית, השתרש גם הכינוי (המתייחס לבני הקהילה) "רֶבּ-אַהרַלַ'אך", כלומר, אנשי "רבי אהרל'ה".
כתוצאה מהקמתה של הישיבה והגידול הטבעי של בני החבורה התרחבה החסידות והפכה לקהילה בעלת מוסדות ולקבוצה הגדולה ביותר בעדה החרדית. בתי מדרש של החסידות נפתחו גם בניו יורק, תחת הנהגתם של בנו וחתנו של הרב קאהן. כיום בית מדרשה המרכזי של החסידות הוא ברחוב שבטי ישראל, בסמוך ליציאה משכונת מאה שערים (לכיוון מזרח ירושלים).
הרב קאהן הקפיד על שמירת המסגרת המסורתית-בדלנית של החסידות, שכללה בין היתר מגורים בשכונותיה החרדיות הישנות של ירושלים כמאה שערים, בית ישראל וגאולה. בשל התרחבותה של החסידות ועליית מחירי הדירות בירושלים, נאלץ הרב קאהן בשלהי תקופת כהונתו להסכים להקמת קהילה של חסידיו בעיר בית שמש, שבה החלה בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, תנופת התפתחות של מגורים לציבור החרדי.
הרב קאהן נפטר בכ"ז בכסלו תשנ"ז (1996).
הכתרת האדמו"ר הנוכחי.
בסוף ימיו של הרב קאהן, ועל רקע שנתיים שבהן לא תפקד, פרצה יריבות בקהילה, שבמוקדה השאלה מי יירש אותו. בשנים אלה התקשו מוסדות הקהילה לתפקד. הסכסוך לווה בהשמצות הדדיות, פשקווילים ולעיתים אף באלימות פיזית. רוב חברי הקהילה וכן הנהלת מוסדותיה, סירבו להכיר בבנו בכורו הרב שמואל יעקב קאהן כיורש הכס, וצידדו בבנו השני של האדמו"ר, הרב דוד קאהן, שכיהן עד אז כרבם של חסידי "תולדות אהרן" בעיירה מאנסי שבמדינת ניו יורק. אחרים העדיפו כיורש את בנו הבכור, הרב שמואל יעקב קאהן. בין התומכים בבכור נמנו גם רבה של הקהילה בירושלים והנציג מטעמה בבד"ץ העדה החרדית, הרב מאיר ברנדסדורפר, שהיה גם מחותנו של הרב שמואל יעקב, והמקובל רבי דניאל פריש.
לאחר פטירת הרב קאהן הגיעה המחלוקת לדיון בבד"צ העדה החרדית, שהתמקד בכשירותה של הצוואה שהותיר הרב קאהן ובה נכתב כי על אנשי החסידות לקיים בחירות למנהיג שיירש את מקומו, תוך בקשה שיהיה זה אחד מבניו או חתניו. מאחר שהצוואה הייתה רצופה במחיקות ותוספות, טענו אנשי הרב שמואל יעקב כי חלו בה זיופים, משום שנשמרה בידי הצד השני. פסק הדין קבע כי הצוואה קבילה, אך כצעד של פשרה קיבלו הרב שמואל יעקב ותומכיו את אחד מבנייני המוסדות. הוא פתח חסידות חדשה בשם "תולדות אברהם יצחק" על שם אביו. קרוב לשני שלישים מבני החסידות נותרו בחסידות האם והכתירו לרבם את הרב דוד, שעלה לישראל ועבר להתגורר בבית אביו בירושלים.
בשנים הראשונות לכהונתם התראו שני האחים. בשנת ה'תש"ס התקררו היחסים ובהמשך שבו לתקנם. שאר האחים והגיסים משתייכים באופן רשמי לאחד הצדדים אולם שומרים על יחסים תקינים עם שני האדמו"רים.
הנהגת האדמו"ר הנוכחי הרב דוד קאהן.
תחת הנהגת האדמו"ר הנוכחי הרב דוד קאהן בנתה הקהילה קומפלקס חדש בירושלים ובו בית כנסת, ישיבות ותלמוד תורה. קהילות גדולות נוספות קיימות בארבע שכונות בעיר בית שמש: (נחלה ומנוחה, רמת בית שמש ב', רמת בית שמש ד' ובשכונת "קנה בושם"). בשנת 2019 פתחו קהילה ומוסדות בטבריה. קהילות נוספות קיימות בעיירות מונסי בורו פארק קריית יואל שבארצות הברית. ב-2010 נפתח שטיבל גם בשכונת סטמפורד היל שבלונדון וב-2020 נפתח שטיבל במנצ'סטר.
האדמו"ר הנוכחי הרב דוד קאהן הנהיג בקהילה לימוד של "עמוד יומי" בגמרא. הנהגתו מתאפיינת ביתר פתיחות, כאשר בין היתר ביטל כמעט לחלוטין את השתתפות חסידיו בהפגנות הרחוב המאורגנות על ידי קיצוני העדה החרדית.
בקהילה ישנה קבוצה קטנה בשם "מארי דחושבנא" - המגישים בכל ראש חודש דין וחשבון על מעשיהם באותו חודש לאדמו"ר, העובר על הרשימות.
החסידות מקיימת מדי שנה שני אירועים רבי משתתפים:
האדמו"ר הרב דוד קאהן הפקיד את ניהול ענייני הקהילה (למעט המוסדות החינוכיים) בידי גוף בן שבעה חברים, הקרוי "ז' טובי הקהילה" ("זט"ה"), בהשראת ז' טובי העיר. שישה מחברי הגוף נבחרים בידי הגברים הנשואים, והנשיא מתמנה על ידי האדמו"ר.
בליל ל"ג בעומר ה'תשפ"א (2021) התרחש ביציאה ממתחם ההדלקה של החסידות האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי, שבו נהרגו 45 בני אדם ולמעלה ממאה נפצעו.
מאפיינים.
התקנות.
החסידות מתאפיינת בהתבדלות, בשמרנות ובהקפדה על תקנות. חלק ניכר מתקנות אלה מאוגדות ב"ספר התקנות", שכתב הרב ראטה, ושעליו חותמים אנשי החסידות בסיומו של מעמד "קיבוץ הגדול", הנערך מדי שנה בי"ט בכסלו - יום השנה לפטירתו של המגיד ממזריטש. במעמד זה נושא האדמו"ר שיחה מיוחדת. בני הקהילה הגרים מחוץ לישראל אינם חותמים, בין היתר משום שאינם יכולים לעמוד בחלק מהתקנות, כגון תקנות הלבוש והחובה להתפלל את כל התפילות בבית המדרש של הקהילה.
הלבוש.