מוזאזאוריים (שם מדעי: Mosasauridae) היא משפחה נכחדת של לטאות ים שחיו בסוף תור הקרטיקון לפני 66–101 מיליון שנה.
מינים אלה היו הקשקשאים הגדולים בעולם ואחדים מיצורי הים הגדולים ביותר שהתקיימו. אורכו של הגדול שבהם - המוזאזאורוס הגיע עד ל-18 מ' ומשקלו הגיע עד 20 טון. הם היו קרוביהם הרחוקים של הנחשים - קרובים אליהם יותר מן הלטאות. המשפחה הכי קרובה אליהם הייתה האיגיאלוזוריים (Aigialosauridae) ויש המכלילים את האיגיאלוזוריים עם המוזאזאוריים בטענה שהאיגיאלוזוריים היו ראשוני המוזאזאוריים שירדו אל הים. כמו הנחשים גם הלסת של המוזאזאורים נפתחה לצדדים כדי לעזור לו לבלוע טרף גדול. הם היו בעלי סנפירי חזה ארוכים וסנפירים אחוריים קטנים עם זנב לטאה ארוך מאחוריהם. ייתכן שהם הביאו צאצאים חיים לעולם.
תיאור.
למוזאזאוריים הייתה "עצם הרבועה" באחורי הגולגולת בימין ובשמאל הדומה למפתח או לסמן שאלה. דבר זה הוא סמן הכר למשפחת המוזאזאוריים. לעומתם, אצל לטאות הכוח דומה עצם הרבועה ליתד. עצם הרבועה המוזאזאורית הייתה בעלת יכולת תנועה, תכונה של הקשקשאים. במרכז הלסת התחתונה, מאחורי עצם השינים ישנו מפרק שני מימין ומשמאל, בנוסף למפרק הראשון מימין ומשמאל בבסיס החבור של הלסת התחתונה לשאר חלקי הגולגולת. המוזאזוריים כולם היו בעלי מבנה זה, מאפיין ייחודי המבדיל אותם מלטאות הכוח, והיו המוזאזאוריים הזוחלים היחידים בעלי מבנה זה. זה הדבר שאפשר להם להוציא את הלסת ממקומה כדי לבלוע טרף גדול. ההבדל בינם לבין הכוחים בעניין זה הוא שאצל הכוחים הוא זה שאצלם המפרק הראשון מימין ומשמאל ותנועת העצם הרבועה הם הכלים להוצאת הלסת ממקומה, ואין לכוחים מפרק שני באמצע הלסת. המוזאזאוריים פערו פיות גדולים באמצעות המפרק השני. עקב כך אין דרקון קומודו נחשב למוזאזאורוס על ידי הזרם המרכזי של המדע למרות טענתה של סוראהיא סופארמי שיחסה לדרקון קומודו את התואר "מוזאזאורוס" אף על פי שהיה יבשתי, אלא שדרקון קומודו הוא לטאת כוח. בהכחד המוזאזאוריים לפני 66 מיליון שנה איבדה מחלקת הזוחלים את התכונה הייחודית של המפרק באמצע הלסת התחתונה.
לעומת המוזאזאוריים, אצל הנחשים הגיעה היכולת להוציא את הלסת ממקומה לשיא, משום שאצל הנחשים אין עצם בקדמת הלסת התחתונה, הצדדים ימין ושמאל מחוברים בגיד גמיש, לעומתם אצל המוזאזאורים ושאר לטאות, הלסת התחתונה שלמה במבנה עצם המחבר את צד ימין וצד שמאל בקדמת הלסת התחתונה.
למוזאזאוריים כולם הייתה עין הקודקוד, תכונה של הלפידוזאוריה הקיימת גם אצל לטאות הכוח.
תזונה.
הם היו טורפי העל של הימים הרדודים הקדמוניים יחד עם הפלזיוזאורים כמו הקרונוזאורוס העצום. הם טרפו כל יצור שרק יכלו: דגים, כרישים, נאוטילוסיים, צבי ים, עופות ימיים, איכתיוזאורים ואף פלזיוזאורים קטנים.
נמצא אמוניט שבו חורי נגיסה של שיני אחד מן המוזאזאוריים
היכן נתגלו מוזאזאוריים.
ישראל, צ'כיה, הולנד, בלגיה, דנמרק, פורטוגל, שוודיה, דרום אפריקה, ספרד, צרפת, גרמניה, פולין, בולגריה, הממלכה המאוחדת, רוסיה, אוקראינה, קזחסטן, אזרבייג'ן, יפן, מצרים, ירדן, סוריה, טורקיה, ניז'ר, אנגולה, מרוקו, אוסטרליה, ניו זילנד, האי וגה סמוך לחופי אנטארקטיקה, מקסיקו, קולומביה, ברזיל, פרו, צ'ילה, שתי מדינות בקנדה ושפע מדינות בארצות הברית. הזהוי של המין גלובידנס (Globidens) מהמין G. timorensis, כאחד מן המוזאזאוריים מוטל בספק בגלל צורת שניו. הוא נתגלה באינדונזיה. איגיאלוזוריים התגלו בקרואטיה.
מוזאזאוריים בישראל.
בשנת 1993 נתגלתה גולגולת שלמה באורך 1.42 מטר וכמה חוליות מעמוד השדרה, של מוזאזאורוס, ליד אורון במכתש רמון. המין קיבל תחלה את השם "אורונוזאורוס", אבל מאוחר יותר זוהה עם פרוגנתודון מהמין P. currii. אומדני אורכו היו 3: הראשון היה 10 מטרים, השני היה 13 מטרים, שכנראה כבר קשור עם הזהוי עם המין פרוגנאתודון כוריי. השלישי היה כ-17 מטרים. הגולגולת שמורה באוניברסיטת בן-גוריון לא ברור אם נשמרו החוליות שנמצאו. נכון ל-2020 מוצגת הגולגולת עם חוליות הצוואר בפארק קרסו למדע.
ממצא מוזאזאורי נדיר בירדן.
ליד קצר ח'ראנה (בערבית: قصر خرّانة, "ארמון ח'ראנה"), כ-60 קילומטרים מדרום מזרח לרבת עמון, נתגלו שרידי מוזאזאורוס בן 66 עד 67 מיליון שנה, מהטילוזאורוס T. proriger. חלק מעורו הקשקשי השתמר היטב, דומה לעורן של לטאות כוח.
עור של ליודון, אחד המוזאזאוריים מארצות הברית.
ב-17 ביוני 1878 נתגלתה עצם של מוזאזאורוס במסגרת סקר גאולוגי בקנזאס, ולמחרת נתגלו יתר שרידיו, ביניהם גם שרידי עורו.
הערות שוליים.
[[קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1853]]
[[קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פול גרווה]]
[[קטגוריה:מוסזאוריים|*]]
[[קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1853]]
[[קטגוריה:טקסונים שהתפתחו בקרטיקון עליון]]
איגיאלוזוריים
איגיאלוזוריים (שם מדעי: Aigialosauridae) היא משפחה נכחדת של לטאות ימיות שחיו בתקופת היורה והקרטיקון לפני 150.8 - 88.6 מיליון שנה. הם היו קרובי משפחתם של המוסזאוריים וכן של הנחשים. ישנם חוקרים המשייכים את האיגיאלוזוריים למשפחת המוסזאוריים, קרוביהם הגדולים יותר.
כמו המוסזאוריים היו האיגיאלוזוריים בעלי "עצם הרבועה" בצורת סמן שאלה, מימין ומשמאל באחורי הגולגולת, ומפרק שני שמקומו באמצע הלסת התחתונה, מאחורי עצם השינים, מימין ומשמאל.
מאובני האיגיאלוזוריים נמצאו בעיקר בחופי אירופה. הם היו טורפי על כמו קרוביהם וטרפו יצורים ימיים אחרים, לרבות דגים, כרישים, רכיכות קדומות וזוחלים ימיים אחרים. רגליהם לעומת המוסזאוריים, היו מתואמות גם להליכה על היבשה, אם כי הם היו מגושמים עליה. הצוואר שלהם גם היה ארוך וצר יותר מהמוסזאורים והם היו קטנים יותר. הזנב היה ארוך ועבה ועזר להם להתקדם במים.
פיליפ מולר
פיליפ מולר (3 בינואר 1922 - 9 בנובמבר 2013) היה יהודי סלובקי, ניצול השואה, מאחרוני עובדי הכפייה ביחידת הזונדרקומנדו באושוויץ, מחנה ההשמדה הגדול והפעיל ביותר במלחמת העולם השנייה והשואה. חזה במו עיניו בתהליך השמדת היהודים במחנה, שרד את תלאות המחנה וכתב ספר עדות מרכזי העוסק בשואה – "עד ראייה באושוויץ - שלוש שנים בתאי הגזים".
חייו.
מולר נולד בסרד שבצ'כוסלובקיה. באפריל 1942, בהיותו בן עשרים, נשלח למחנה אושוויץ באחד מן הטרנספורטים הראשונים אל המחנה. ניתן לו מספר אסיר 29236, והוא נשלח לעבודות בנייה בקרמטוריום של המחנה ובהתקנת תאי גזים. כחבר ביחידת הזונדרקומנדו (בגרמנית: "יחידה מיוחדת") הוא היה עד "למשפחות, לעיירות ולערי היהודים שנקלטו אל המחנה". הנאצים הורו לו לשרוף את גופות המתים בתנורים. מטלת שריפת הגוויות הייתה הסיבה היחידה לכך שהנאצים הותירו אותו בחיים.
יחידת הזונדרקומנדו של מולר טיפלה במשלוחי אסירים חדשים באופן יום-יומי באזור שכונה "אזור הנקיון". במסגרת תפקידו נהג מולר להבטיח לאסירים כי הם בטוחים וכי לא יאונה להם דבר רע, בעודו מכין את תאי הגזים לפעולה.
לאחר שהיהודים חוסלו בתאי הגזים, הוטל עליו להיכנס לתאי הגזים יחד עם אסירים נוספים, ולמיין את הנרצחים לפי גודל גופם ומשקלם. וזאת על מנת למקסם את כמות הגופות שתישרף בשעה. אחר כך, הוא ויתר חברי הזונדרקומנדו הרימו את הגופות והעמיסו אותן לתוך הקרמטוריום. בגדי הנרצחים נאספו וחוטאו, וכל פריט ערך שנמצא עליהם נלקחו על ידי אנשי האס אס, או נגנב על ידי אחד מן האסירים על מנת לסחור בו תמורת מזון או תרופות.
מולר סיפר כי פעם אחת עלה בידו לאכול עוגה וגבינה שנמצאו בתא גזים לאחר הפעלתו.
עד ראייה.
מולר סיפר כי לאחר שהבין שעברה תקופה בת שלוש שנים, בה צפה מדי יום ביומו באלפי אסירים יהודים המוצאים להורג, חשב להתאבד ונכנס לתא גזים בעוד הגז הרעיל מוזרם לתוכו. בספרו, הוא מתאר את מה שאירע כאשר התקרב לתא הרצח: הוא ראה אנשים כפריים ששרו את התקווה ואת ההמנון הלאומי הצ'כי בעודם מוכנסים לתא. הוא הצטרף לקבוצה זו לתוך תא הגזים, ולאחר מספר דקות ניגשה אליו ילדה ודיברה אליו. לפי מולר, אלה היו מילותיה:
בעקבות חוויה זו החל להאמין שעליו לשרוד על מנת שהוא ושורדים אחרים יוכלו לספר על שאירע במחנה. מולר נותר אסיר ביחידה המיוחדת של אושוויץ עד לחודש ינואר 1945. שחרורו מרדיפת הנאצים הגיע רק בחודש מאי 1945, עם כניעת גרמניה הנאצית ושחרור מחנה מאוטהאוזן.
לאחר המלחמה.
מולר העיד לראשונה על זוועות המחנה בהיותו בבית חולים. דבריו נרשמו באוסף עדויות בצ'כית. מולר אף העיד במשפט אושוויץ השני בפרנקפורט שנערך בשנת 1964. כמו כן, היה בין המרואיינים בסרטו הדוקומנטרי של קלוד לנצמן "שואה".
מאז שנת 1969 חי במערב. נפטר ב-9 בנובמבר 2013, בגיל 91.
דמויי קמטנים
דמויי לטאות
גשר בנג'מין פרנקלין
גשר בנג'מין פרנקלין הוא גשר מעל נהר דלאוור המחבר את פילדלפיה עם קמדן. הגשר נפתח ביולי 1926 ונטל אז את כתר הגשר הארוך ביותר בצפון אמריקה מגשר ויליאמסבורג.
מתכנן הגשר היה ליאון מוסאייב. בניית הגשר ארכה 4 וחצי שנים ועלתה 40 מיליון דולר. הגשר נפתח ביולי 1926 לכבוד חגיגות 150 שנה לחתימת הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
הגשר הוא גשר תלוי ואורכו 533 מטר. הגשר נישא על עמודים בגובה 175 רגל וששטח בסיסו של כל אחד הוא כ-2.5 דונם.
כיכר עין השמש
כיכר עין השמש היא מעגל תנועה בדרומה של העיר אשדוד. זהו מעגל התנועה השני בגודלו בישראל, אחרי כיכר המדינה בתל אביב.
במרכז הכיכר, אשר נקראת באופן רשמי "כיכר היובל", נמצא פסל "עין השמש" אשר נישא לגובה של 18 מטרים ועוצב על ידי האמן מוטי מזרחי. שם הפסל נובע מהעיצוב אשר מזכיר שמש שוקעת ועין. בשעות הלילה, מואר הפסל בצבעים מתחלפים.
מבנה פסל עין השמש.