קוטלר נולד בתל אביב. הוא החל את דרכו התאטרונית כבר בהיותו תלמיד תיכון, כששיחק וביים הצגות בתיאטרון "קלעים". תפקידו הראשון בתיאטרון מסחרי היה בגיל 17 בהצגה "תה וסימפתיה" בתיאטרון "האוהל". בצבא היה שחקן ובמאי בלהקת פיקוד מרכז. לאחר מכן שר בלהקת "בצל ירוק" ושיחק בתיאטראות "האוהל" והקאמרי. השתתף גם בתסכיתי רדיו, בהם הסדרה הרדיופונית הפופולרית "משפחת שמחון".
מנהל אמנותי ומייסד תיאטראות.
באמצע שנות ה-60 היה קוטלר ממייסדי להקת התיאטרון "במת השחקנים" שהעלו מחזות מקוריים (עם שחקניו נמנו אמנון מסקין, לאורה ריבלין, אילן תורן ואחרים) וצירף אותה לתיאטרון חיפה. בשנים 1970-1978 שימש כמנהלו האמנותי של תיאטרון חיפה ושם דגש על פיתוח מחזאות ישראלית מקורית שהתמודדה עם המציאות החברתית-פוליטית במדינה.
בשנת 1980 ייסד את המרכז התיאטרוני בנווה צדק ושימש כמנהלו האמנותי, והיה ממייסדי הפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו. בשנים 1985–1990 ניהל את פסטיבל ישראל, היה חבר האנסמבל וההנהלה האמנותית של התיאטרון הקאמרי וייסד את "תיאטרון המעבדה" בירושלים.
בשנים 1990–1998 חזר לכהן כמנהל האמנותי של תיאטרון חיפה, והמשיך להתמקד בהעלאת מחזאות ישראלית (כמו "המתלבט" של חנוך לוין ו"אדי קינג" של נסים אלוני) וכמו כן התמודד עם גירעונות התיאטרון.
קוטלר התמודד בעבודתו בתיאטרון גם עם המציאות החברתית בישראל. בשנת 2005 הקים קבוצת תיאטרון חדשה והעלה עמה, במסגרת תיאטרון גבעתיים, את המחזה החברתי "מובטל נולד", המבוסס על המציאות הישראלית ובעיית האבטלה שלדבריו, "נוגעת ופוגעת בכל שכב הציבור ללא הבחנה". לטענתו, החברה הישראלית נעשית יותר ויותר חומרית וגם האמנות הישראלית, במקום ליצור משהו אמיתי, נסחפה לעבר אמנות המכירה.
בספטמבר 2011 מונה למנהל האמנותי של תיאטרון אנסמבל הרצליה. עבודתו זו הסתיימה באפריל 2013, עם ההחלטה על סגירתו של תיאטרון זה.
במאי ושחקן תיאטרון.
קוטלר יזם והיה אחראי להפקתם של מחזות רבים במסגרת מוסדות התיאטרון השונים שבהם כיהן כמנהל אמנותי. במהלך השנים גם שיחק וביים בכל התיאטראות בארץ. בין ההצגות הבולטות שביים היו: "חפץ", "פופקורן", "מלאכת החיים", "משחקים בחצר האחורית", "סינית אני מדברת אליך", "גיבור מעמד הפועלים", "חברון" (אשר עוסקת בסכסוך הישראלי-פלסטיני דרך העיניים של שני הצדדים) ואת האופרה "צחוק של עכברוש". בשנת 2002 שיחק את התפקיד הראשי במחזמר "גבירתי הנאווה".
בראשית 2017 יצא במונודרמה חדשה -"ילד לא רצוי", בבימויה של נולה צ'לטון, על פי הביוגרפיה של יצחק בן-אהרון שכתבה יעל גבירץ.
שחקן ובמאי בקולנוע ובטלוויזיה.
בקולנוע שיחק קוטלר במספר סרטים, בהם: "חולות לוהטים" (1960), "אולי תרדו שם" (1964), "משפחת שמחון" (1964), "חולות באר שבע" (1966), "כל ממזר מלך" (1968) ו"פרשת וינשל" (1979). שני סרטים בולטים בכיכובו היו "שלושה ימים וילד" של אורי זוהר על-פי סיפור מאת א"ב יהושע (1967) ו"מיכאל שלי" בבימויו של דן וולמן, על פי ספרו של עמוס עוז (1975). בשנים 2004–2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה "אסתי המכוערת" ובסדרת ההמשך שלה, "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" וב-2010 שיחק בסדרה "חסמבה דור 3" בתפקיד ירון זהבי, מפקד "חסמבה".
בשנת 1985, ביים קוטלר את סרטו הראשון, "רומן בהמשכים", בכיכובו של חיים טופול, על פי סיפור מאת יצחק בן נר.
הוא ביים גם מספר סרטים דוקומנטריים לטלוויזיה: הסדרה בת ששת הפרקים "משפחה", הסרט התיעודי "ילד שלי מוצלח" על נעמי פולני וחידוש להקת "התרנגולים", הסרט "עקבות בשלג" אודות בולגקוב וההצגה "השטן במוסקבה" שהעלה תיאטרון גשר (בעקבות "האמן ומרגריטה") והפקת סדרה בת 3 פרקים לטלוויזיה על תולדות התיאטרון בישראל.
נאום הבהמות.
בשנת 2015, לאחר ששרת התרבות, מירי רגב, הצהירה כי בכוונתה לשנות את הקריטריונים לתמיכה במוסדות התרבות, כך שלא יתוקצבו יצירות בהן ישנן התבטאויות נגד מדינת ישראל וצה"ל, אמר קוטלר בכנס מחאה של "פורום מוסדות התרבות": "תארי לך, גברת רגב, את עולמנו - עולמך שוקט, ללא ספר, ללא מוזיקה, ללא פואמה, עולם שאין מפריע בו, אין מפריע ללאום לחגוג 30 מנדטים שאחריהם צועד עדר של בהמות מלחכות קש וגבב". הנאום כונה "נאום הבהמות" וספג גינויים רבים מימין ומשמאל, בהם של ראש הממשלה בנימין נתניהו וראש האופוזיציה יצחק הרצוג. קוטלר טען לימים שמחה נגד הצנזורה שרגב רצתה להחיל על התרבות כי "אומות שעשו צנזורה החזיקו קהלים מיובשים כמו עדר של בהמות. מישהו החליט שהתכוונתי לבוחרי הליכוד וזה לא היה נכון".
משפחתו.
אחיו היה העיתונאי יאיר קוטלר.
בצעירותו היה קוטלר בן זוגה של השחקנית גילה אלמגור. כמו כן היה נשוי למשוררת תרצה אתר, ולאחריה היה נשוי לשחקנית לאורה ריבלין ממנה יש לו תאומים (השחקנית נינה קוטלר, וצלם הקולנוע אמנון קוטלר).
מזה למעלה מארבעים שנה הוא נשוי לאורדית, בת דודתה של תרצה אתר ובתו של עקיבא עצמון, שהיה מפקד פיקוד הגדנ"ע. לזוג בן, דניאל קוטלר, מנהל תעשייה בגוגל ישראל.
תפקידים שמילא קוטלר כבמאי תיאטרון.
תקופת פעילותו כבמאי מתחלקת לשתי תת-תקופות:
א) התקופה הראשונה, תקופת הנעורים וההתבגרות בראשית שנות ה-50, במסגרת "קלעים" תיאטרון הנוער שהקים בתל אביב:
ב) התקופה השנייה, תקופת הבגרות:
ספריו.
בשנת 2016 הוציא לאור את האוטוביוגרפיה שלו, "ימים רבים לא יכסו", בהוצאת עם עובד.
בשנת 2019, בגיל 82, יצא לאור רומן ראשון מפרי עטו, "הנסיעה: יומן אישי מאת דייב סגל", בפרדס הוצאה לאור.
קישורים חיצוניים.
על ספריו:
פירות העץ המורעל
בוסה-נובה
טמגוצ'י
טָמָגוֹצִ'י (ביפנית: たまごっち - "ביצת-שעון") הוא צעצוע דיגיטלי קטן שפותח ביפן ב-1996. למכשיר שלושה כפתורים בדרך כלל, ניתן "לגדל" (על הצג) יצור דיגיטלי שזקוק למזון, לחינוך, לניקיון, לחיבה ולבריאות (הצרכים משתנים בהתאם למכשיר). בטמגוצ'י עשויות להיות דמויות שונות; ישנם טמגוצ'ים עם ילדים, עם כלבים, עם דרקונים, עם ציפורים ועוד.
הפצה ויצור.
ב-23 בנובמבר 1996 המשחק הופץ ברחבי יפן, ההפצה לשאר העולם החלה במאי 1997. במהרה הטמגוצ'י הפך לאופנה חולפת והוא אחד מהסמלים המפורסמים של סוף שנות התשעים. נכון לשנת 2010, 76 מיליון יחידות של צעצועי טמגוצ'י נמכרו ברחבי העולם.
עם יציאתו נעשה הטמגוצ'י פופולרי מאוד בקרב ילדים, אף שיועד תחילה למבוגרים.
עם השנים חלה ירידה בפופולריות של הטמגוצ'י, אך ייצורו עדיין נמשך. נכון לשנת 2009 יצאו 44 גרסאות של המשחק.
אופן המשחק.
אם הטמגוצ'י אינו מקבל את צרכיו, הוא מצפצף כדי להסב את תשומת הלב של בעלי המכשיר. אם בכל זאת הוא לא מטופל, הוא עשוי לעזוב או למות, אך ניתן ליצור דמות דיגיטלית חדשה. הגרסאות הראשנות של הטמגוצ'י היו בשחור לבן. עם התפתחות הטמגוצ'י הגיעו גם גרסאות בצבע, בגרסאות מתקדמות יותר של טמגוצ'י, ניתן להכניס את הטמגוצ'י למצב שקט.
גרסאות המשחק.
ארבעים וארבע גרסאות טמגוצ'י הוצאו לחנויות בין שנת 1996 ל-2009, בהן טמגוצ'ים יפנים. הגרסאות כוללות טמגוצ'י רגיל, מהדורות מיוחדות ומכשירים המסוגלים לתקשר ביניהם. שני הדורות האחרונים של הטמגוצ'י יכולים לתקשר אחד עם השני, "להתחתן" אחד עם השני או בעזרת השדכנית ואף להביא ילדים.
החידוש האחרון של הטמגוצ'י קרה בשנת 2019, היצרנית היפנית בנדאי הציגה את Tamagotchi On, בעל מסך 2.5 אינץ' צבעוני, אפשרות ליצור מיליוני דמויות וקישוריות חברתית. בזכות חיישן אינפרא-אדום וחיבור בלוטות', הטמגוצ'י יודע לתקשר עם טמגוצ'ים אחרים בסביבתו, לבקר אותם, לתת להם מתנות, לטייל ביחד, להתחתן ולהקים משפחה יחד איתם.
מקור השם.
מקור השם מגיע משילוב המילים tamago - ביצה, ו-watch - שעון, או wocchi בהגייה יפנית. השילוב יוצר את המילה המומצאת tamagocchi, שמשמעותה "ביצה בתוך שעון". בישראל השתרשה ההגייה /tamagutši/.
ראשית התעופה הביטחונית העברית
אחי נצרת
בני לוד
סאן פרנסיסקו (נהר)
תומר יוסף
תומר יוסף (נולד ב-8 בספטמבר 1975 בכפר סבא) הוא זמר, קומיקאי, במאי ושחקן ישראלי.
קריירה כשחקן.
תומר יוסף גדל בכפר סבא למשפחה יוצאת תימן. החל את דרכו בתחילת שנות התשעים כאשר החל להופיע כקומיקאי במסגרת ערב הבמה הפתוחה של הקאמל קומדי קלאב. יוסף פרץ לתודעת הקהל כאשר הצטרף בשנת 1994 לצוות תוכנית המערכונים "פלטפוס", ששודרה בטלוויזיה החינוכית. לאחר מכן השתתף במופע "פליטי פלטפוס" המבוסס על התוכנית יחד עם עוד 3 ממשתתפיה - תומר שרון, חנן לדרמן ודני קרפל, איתם הופיע גם בפינה קומית קבועה בעונה האחרונה של התוכנית "זהו זה!". לאחר מכן הופיע עם תומר שרון, שותפו מימי "פלטפוס", במופע "פעמיים תומר". בסרט "הרקולס" דיבבו השניים את צמד המפלצות "כאב" ו"פחד" (משרתיו של האדס, אל השאול). בשנת 2001 השתתף יוסף בתוכנית הטלוויזיה "כוכבי השכונה" בתפקיד עובדיה, המתופף של להקת התוכנית.
מלבד משחק בתוכניות טלוויזיה, השתתף גם בסרט הקולנוע של איתן ענר "הצל של החיוך שלך" (1998), ובסרט "ביקור התזמורת" (2007).
קריירה כזמר.
בשנת 2002 התפרסם יוסף לראשונה גם כזמר, עת הוציא לאור אלבום בכורה בשם "תגידו משהו". האלבום שילב רגאיי ופאנק וכלל השתתפות של אמנים כגון דנה עדיני במקהלת הליווי ועוד. עם צאת האלבום יצא לסיבוב הופעות שבו ליוותה אותו להקת "החזות העממית".
בשנת 2005 פרצו יוסף ולהקתו, בלקן ביט בוקס (Balkan Beat Box), אל השוק האמריקאי עם אלבום הנושא את שם הלהקה. מאז הופיעו בפסטיבלים ברחבי ארצות הברית, כגון פסטיבל לוטוס.