על פי המקורות, גדל האגוז בארץ בתקופת המקרא. בתקופה הקלאסית השתמשו בפרי לטיפול נגד רעלים, ארס בעלי חיים ונשיכות כלבים, לסילוק טפילי מעי, לטיפול בדלקות פנימיות, בנמק ובהפרשות מוגלתיות. בימי הביניים נמכר האגוז בחנויות מוכרי התרופות וחלקיו שימשו לסילוק תולעי מעיים, לטיפול במחלות פנימיות ובמגוון תחלואים אחרים. בימינו משמש האגוז ושמן המופק ממנו לחיזוק הגוף, לשיפור מראה הפנים, לחיזוק השיער, וכמרכיבים בתרופות רבות.
ערכים תזונתיים.
ערך תזונתי של אגוזי מלך (קלופים), 100 גרם (4–3 מנות):
חביב ונאיפה קהוואג'י
חביב ונאיפה קהוואג'י היו זוג מרגלים, ילידי חיפה שבישראל. פעלו כגייסי סוכני מודיעין למען "המשרד השני" (המודיעין) הסורי.
נאיפה נלכדה בישראל בשנת 1960 לאחר שחצתה את הגבול לירדן במטרה להגיע לסוריה וליצור קשר עם מפעיליה. הירדנים לא האמינו לגרסה שמסרה בחקירתה וכלאו אותה. היא שוחררה רק לאחר שנענתה להצעה לפעול למען המודיעין הירדני. היא הועמדה לדין יחד עם מפעילה, נהג משפרעם בשם דאוד לביב עמורי, ונידונה לשתי שנות מאסר.
שמה עלה לכותרות שנים אחדות לאחר מכן כאשר עבדה כמורה וסטרה לאחד מתלמידיה שנעמד דום בזמן צפירת זיכרון לחללי צה"ל. לימים נישאה לחביב קהוואג'י, חיפאי יליד 1931 ופעיל בתנועת אל ארד. השניים עזבו את ישראל, ונחשפו שוב באפריל 1970, כשהתברר שהם מגייסים בקפריסין סוכנים עבור המודיעין הסורי. חלק מהסוכנים שגויסו על ידם פעלו מאוחר יותר ברשת הריגול הערבית-יהודית שנלכדה ב-1973. בין חבריה המרכזיים של רשת זו נמנו דאוד תורכי, אודי אדיב, דן ורד, אניס קרעאווי וסוחבי נערני.
שמריה גוטמן
שמריה גוּטמן (15 בינואר 1909 – 22 באוקטובר 1996) היה ארכאולוג ישראלי. ידוע בעיקר הודות לתרומתו לחקר מצדה ולחשיפת גמלא. הידע שרכש בתחום היה פרי לימוד עצמי ולא אקדמי. בצעירותו היה פעיל בתנועת הנוער העובד, בארגון החלוץ והיה מפקד המחלקה הערבית בפלמ"ח. מבין הראשונים שדיווחו על האקסודוס של ערביי ארץ ישראל במלחמת העצמאות במאמרו "לוד יוצאת לגולה" שפורסם בנובמבר 1948.
שנותיו הראשונות.
שמריה גוטמן נולד ב-1909, ליהודה וסוניה גוטמן, בגלאזגו שבסקוטלנד, לשם עקרה משפחתו ב-1905 מרוסיה עקב חששו של האב, שהיה סוציאל־דמוקרט וחבר "פועלי ציון", שייאסר. גוטמן, הרביעי מבין שישה ילדים, עלה יחד עם משפחתו ארצה ב-1912. בני המשפחה התיישבו במרחביה, וחיו בה בדחק ובמחסור בעת מלחמת העולם הראשונה. שני הוריו של גוטמן נפטרו שנים מעטות לאחר עלותם ארצה: אביו ב-1917 ואמו ב-1922, והוא ואחיו התגוררו בבית האחות הבכורה מרים. מרקם ההוויה הייחודי של בית זה, אשר היה מקום מפגש לאנשי העלייה השנייה, תרם רבות לביסוס השקפת העולם הסוציאליסטית אותה פיתח גוטמן. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, אך הוא לא סיים את לימודיו ובמקום זאת הצטרף אל תנועת הנוער העובד (לימים תנועת הנוער העובד והלומד), והיה מראשוני החברים בתנועה. בהמשך הדריך בעמק יזרעאל, ירושלים וחיפה ואף היה מזכיר כללי של התנועה. שמריהו גוטמן היה מראשוני קיבוץ נען, הקיבוץ הראשון של הנוער העובד, והיה חבר בו עד יומו האחרון. נישא לשרה פרבמן ונולדו להם שתי בנות ובן.
פועלו ביישוב.
גוטמן היה חבר קבוצת הנוער העובד נען מאז היווסדה בשנת 1930, שימש מדריך נוער בתל אביב, חיפה וירושלים. היה שליח תנועת החלוץ לפולין בשנת 1935 ואיש המחתרת הציונית בעיראק בשנים 1942 עד 1945, שם פעל למען ארגון ההגנה היהודית המקומית ולמען העלאתם ארצה של יהודי עיראק. ב-ינואר 1945 הוביל מסע לבחינת האפשרות לפרוץ דרך להעפלה מעיראק ואפשרויות ההתיישבות בנגב, מרביבים לאום רשרש. ב-1945 הצטרף לשירות הידיעות של ההגנה, לאחר מכן הצטרף לפלמ"ח והיה מפקד המחלקה הערבית. עם הקמת צה"ל, שימש קצין מודיעין והקים את ש"מ 18, המחלקה לפעולות מיוחדות במחלקת המודיעין. בשנת 1949 יזם את מבצע ייצוב בו הוביל פלוגת אלכסנדרוני שתפסה את עין גדי, תוך ניצול היכרותו עם האזור ותוואי הקרקע. בכך תחם גוטמן את עין גדי, מצדה, ודרום מדבר יהודה בגבולותיה של מדינת ישראל שזה עתה קמה. בשנת 1966 נשלח מטעם המוסד לייעץ למנהיג הכורדים מוסטפא ברזאני במאבק המורדים הכורדים נגד עיראק.
מפעלו הארכאולוגי.
גוטמן עלה לראשונה למצדה בגיל עשרים וארבע בשנת 1933 והשפיע יותר מכל אדם אחר על חשיפת ושחזור שרידיה והפיכתה לסמל. גוטמן זיהה את הערך החינוכי הגלום במיתוס מצדה, וב-1942 ערך על פסגתה את הסמינר הראשון של הנוער העובד ושל המחנות העולים. "מאז" העיד גוטמן "ראיתי עצמי כמי שחייב לחקור את מלחמת היהודים ברומאים". בעקבות התעניינותו בנושא המרד ברומאים והקשיים שעורר מרד זה ביחס החברה היהודית, הביא גוטמן להקמת המשלחת הארכאולוגית הראשונה למצדה בשנים 1955 עד 1956 מטעם האוניברסיטה העברית והיה אחד מראשיה. עד אז נחפרה מצדה מעט וזאת רק בידי חוקרים זרים. ב-1961 חפר ושיחזר את אחד המחנות הצבאיים הרומיים שצרו על מצדה ועל כך פרסם ב-1964 את ספרו "עם מצדה : פרקי סיור ומחקר". גוטמן השפיע על יגאל ידין לבצע חפירות במצדה, ואף השתתף בחפירותיו של ידין בשנים 1963 עד 1964. עיקר עבודתו של גוטמן התרכזה באזור החומה, ובה מצא בין היתר את השקלים הראשונים שהתגלו באזור זה. בין לבין השתתף בקיץ 1956 ובקיץ 1957 בחפירות בתל עירני.
בתום מלחמת ששת הימים עמד גוטמן בראש סקר חירום בצפון רמת הגולן. בשנים 1968 עד 1969 עמד בראש חוליית הסקר הארכאולוגי בהר חברון, ששמה לעצמה כיעד את איתורם של יישובים יהודים מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד. גוטמן יזם ועמד בראש חפירת בית הכנסת בחורבת סוסיא, היה זה אות לדבקותם של היהודים בסוסיה, אל מול נסיגת היישוב היהודי בהר חברון, מנגד.
בשנת 1970 יצא גוטמן לשלוחת דיר קרוח, בנחל דליות שברמת הגולן. לאחר סקר שערך במקום, זיהה אותו עם שרידי העיר גמלא, שאזרחיה ניהלו קרב גבורה עד מוות עם הצבא הרומי ובכך חיזק את הזיהוי שהציע יצחקי גל שנתיים לפני כן. על כך פרסם מאמר ב-1971. מאז 1976 ניהל במשך אחת עשרה שנים רצופות חפירות בעיר גמלא וחשף את בית הכנסת, בתי מגורים, ביצורי העיר ועדויות למלחמה האחרונה שלה.
קיבל את פרס יגאל אלון ל"מעשה מופת חלוצי" בשנת תשמ"ב. בשנת 1984 זכה בפרס יצחק בן-צבי. בשנת 1991 הוענק לו דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
שמורת הר שיפון
שְׁמורּתַ הַר שִׁיפּוֹן היא שמורת טבע באזור צפון הגולן. השמורה נמצאת קילומטר וחצי דרומית מקיבוץ אורטל. השמורה משתרעת סביב הר שיפון (הקרוי על שם הצמח הגדל בו שיפון ההרים) שנתן לשמורה את שמה. בשמורה צמחייה אופיינית להרי געש ובה בקיה-צרפתית, געדה קיפחת, וינקה עשבונית, חרחבינה מגובבת, מרווה כחולה, עוזרר חד-גלעיני, קדד קוצני, שומרר בואסיה, שזיף הדב ושיפון ההרים. מערבית להר הוקמה אנדרטה לזכר 98 חללי חטיבת השריון 679 שנהרגו במלחמות ישראל, מרביתם נהרגו ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים. במקום ניטעו 74 עצי אלון. מסביבם ניטע "יער הלוחמים".
הר שיפון
הר שיפון הוא הר געש רדום ברמת הגולן הנמצא כקילומטר מדרום לקיבוץ אורטל וכ-4 קילומטרים צפונית מזרחית לנפח. והוא ההר הדרומי מערבי שבקבוצת הרי הגעש בצפון הגולן. גובהו 971 מ' והוא מתנשא מעל סביבתו כ-150 מטרים. בערבית הוא נקרא תל אבו ח'נזיר, כלומר תל אבי החזיר, כינוי ערבי לשד טוב המופיע בפתאומיות ממעמקי האדמה לעזרת עוברי אורח במצוקה ומשום חזירי הבר הנפוצים באזור זה. בעברית הוא קרוי על שם צמח שיפון ההרים, הצומח באזור. מסופר כי אהרן אהרנסון, אשר גילה את "אם החיטה", חקר את צמח השיפון הגדל באזור.
מפסגת ההר תצפית אל הגולן, הגליל והחרמון.
בשנת 2011 נחנך על פסגת התל תיאטרון אבן הצופה לכיוון סוריה. התיאטרון שנועד להנציח את פעולתה של חטיבת המילואים 679 במלחמת יום הכיפורים, צופה ממרומי התל על גזרת הלחימה בה השתתפה החטיבה בימי הבלימה בראשית המלחמה.
יוסף קורח
הרב יוסף קורח (ה'תרע"ג, 1913 - ד' בכסלו ה'תשנ"א, 21 בנובמבר 1990) היה מרבני קהילת צנעא שבתימן. הרב יוסף השתייך לזרם הדרדעים.
ביוגרפיה.
נולד בצנעא לרב שלום קורח. הוא נינו של הרב חיים קורח.
למד תורה מאביו ומהרב יחיא אביץ'. כמו אביו, היה תלמידו של הרב יחיא קאפח. לפרנסתו היה מלמד תינוקות. היה ממקימי בית הספר בצנעא והתמנה לסגן מנהל בו. לימד את תלמידיו מוסר ודרך ארץ, כתיבה ועוד.
לאחר מאבק משפטי ממושך בין הדרדעים למתנגדיהם נתמנה הרב יוסף כרב בית הכנסת בית אלכסאר שעבר אז לידי הדרדעים מידי הרב חיים כסאר.
היה עסקן ציבור וסייע להצלת ילדים מ"גזירת היתומים". שימש כמזכיר הוועד לעזרת עניי תימן, שנתמך על ידי התאחדות התימנים בישראל.
הרב קורח חיבר בילדותו אזהרות לפי מנין המצוות של הרמב"ם. לאחר שנודע לו שהרב יוסף קאפח מחבר גם הוא אזהרות כתב:
עלה לישראל והתיישב ברמת עמידר שברמת גן. היה רב השכונה התימני. שלח את ילדיו לחינוך חרדי.
נודע כדרשן וכמנחיל תורת השירה של יהודי תימן בציבור. נפטר בד' בכסלו ה'תשנ"א, 1990.
בשנת ה'תשנ"ד הוציא בנו הרב פנחס קורח ספר "ענף עץ אבות" לזכרו, בו בין השאר הוציא לאור את כתבי אביו.
חיבוריו.
כל החיבורים הנזכרים נדפסו בספר "ענף עץ אבות" לזכרו, לצד חיבורי אבותיו:
אדלברט, נסיך פרוסיה (1811–1873)
אדלברט, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Adalbert von Preußen; 29 באוקטובר 1811 – 6 ביוני 1873), היה אדמירל ותאורטיקן ימי פרוסי.
ביוגרפיה.
בצעירותו.