בעונה הראשונה שלהם אחרי החזרה לליגה הבכירה באיטליה, סיימה גנואה במקום העשירי. בסיום העונה גנואה ביצעה מסע רכש מכובד כשמטרתה לעונת הייתה לסיים במקום המוביל לאירופה. גנואה עמדה במשימתה, כשתוך כדי ניצחה קבוצות כמו יובנטוס, רומא ומילאן וגם ניצחה בשני הדרבים מול סמפדוריה. החלוץ הארגנטיני, דייגו מיליטו סיים במקום השני בטבלת מלכי השערים. בסיום אותה עונה, מיליטו והקשר טיאגו מוטה נמכרו לאינטר מילאנו, אך הרנן קרספו הגיע לקבוצה בהעברה חופשית. בעונת גנואה סיימה במקום התשיעי והמאכזב כשתוך כדי הם הודחו בשלב מוקדם מהגביע האיטלקי. העונה המאכזבת הובילה את גנואה לרכוש מספר שחקנים, ביניהם מיגל ולוסו וראפיניה. אחרי פתיחת עונה מאכזבת, פוטר ג'אן פיירו גספריני אחרי ארבע שנים. מחליפו היה דוידה בלארדיני. בינואר גנואה צירפה את המגן השמאלי, לוקה אנטונלי, הקשר הסלובקי, יוראי קוצקה והחלוץ אלברטו פאלוסקי.
בקיץ 2018 הצטרפו לשורותיה מספר רב של שחקנים כדוגמת אנדריי ראדו, פדריקו ואלייטי, קוראי גונתר, רומולו סוסה אורסטס, לורנצו קאלגרי, סנדרו ראניירי, קשישטוף פיאטק, כריסטיאן קואמה ודומניקו קרישיטו שחזר לקבוצה לאחר 7 שנים ברוסיה.
בסיום עונת 2021/2022 נשרה הקבוצה לסרייה ב' לאחר 12 שנים רצופות בסרייה א'.
אוהדים ויריבות.
אוהדי גנואה מרוכזים בעיקר בצפון-מערב איטליה בליגוריה, כמו כן לגנואה אוהדים רבים במחוזות פיימונטה וואל ד'אוסטה. עצם היותה של גנואה עיר נמל מוכרת ברחבי העולם וימאים, ישנם קהילות רבות מחוץ לאיטליה שרואים את עצמם כאוהדי גנואה, ולמועדון בסיסי אוהדים בבואנוס איירס, אמסטרדם, טוקיו, טורונטו, ניו יורק, סן פרנסיסקו, ברצלונה, איסלנד ועוד ערים רבות.
היריבות הגדולה והמסורתית של גנואה היא היריבות נגד היריבה העירונית סמפדוריה שבסיסה גם הוא בעיר ג'נובה, והמשחקים ביניהם הן הדרבי של גנואה שמכונה "דרבי הפנסים" (באיטלקית: ""Derby della Lanterna")", מקור הכינוי הוא המגדלור של גנואה, שמעבר להיותו מגדלור פעיל, הוא סמל של העיר גנואה, שכאמור היא עיר נמל היסטורית מפורסמת.
לאוהדי גנואה יש יריבות ושנאה כלפי מילאן מה שיצר אירועים בעבר של קטטות בין קבוצות אוהדיהן, ובעיקר מאז האירוע המפורסם ב-1995, בו נדקר למוות האוהד הגנואי וינצ'נזו ספניולו על ידי אוהד מילאנזי סימון ברבאליה. בהמשך לזאת לאוהדי גנואה חברות רבת שנים עם אוהדי קבוצת נאפולי (החל מ-1982). במחזור האחרון של עונת 2006/2007 בסרייה ב', גנואה ונאפולי סיימו בתיקו 0–0 שעזר לשניהן לעלות לסרייה א', ואוהדי גנואה פרשו שלט ובו כתוב: "Benvenuto fratello napoletano" (שמשמעותו: "ברוכים הבאים, אחינו הנפוליטנים"), ושתי קבוצות האוהדים חגגו את עלייתם הצפויה לליגה העליונה במשחק זה.
סגל שחקנים.
נכון ל-6 בפברואר 2022
(בהשאלה מפארמה)
(בהשאלה מאולימפיק מרסיי)
עלי הכימי
אוטו
אוטו (בגרמנית: Otto) נמנה עם שמות המשפחה הנפוצים בגרמניה.
גבקליטפה
גבּקליטפּה (או גבּקלי טפּה; בטורקית: Göbeklitepe) הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי בן כ-11,500 שנים בדרום-מזרח טורקיה. האתר נבנה על ידי ציידים-לקטים בראשית התקופה הנאוליתית. התגלו בו מבני אבן מונומנטליים, מהעתיקים ביותר הידועים כיום (לצד המגדל העגול בתל יריחו), ועליהם חריטות בדמות בעלי חיים ועיטורים אחרים. חוקרי האתר מפרשים אותו כמצבור מקדשים ששימש כמרכז אזורי להתכנסות ופולחן, מהעתיקים ביותר של האנושות. בקרבתה נמצא אתר קרהנטפה.
ב-2018 גבקליטפה הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
החפירות באתר.
האתר מצוי 15 ק"מ מאורפה, בפסגת רכס של גבעות אבן גיר, המהוות את השלוחה הדרום-מזרחית של הרי הטאורוס. פירוש השם הוא "גבעה עם טבור". התל נישא לגובה של 15 מטר וקוטרו כ-300 מטר. הוא התגלה בשנת 1963, בסקר ארכאולוגי שערכה במקום קבוצת מדענים אמריקאים וטורקים. הם נתקלו בכמה אבני גיר גדולות, מלבניות, מעוצבות, ללא ספק מעשה ידי אדם, שבצבצו מהקרקע. החוקרים הניחו שמדובר בקברים ביזנטיים ולא המשיכו את הבדיקה.
ב-1994 קרא ד"ר קלאוס שמידט , ארכאולוג גרמני מאוניברסיטת היידלברג, את הדו"חות שחוברו על המקום והחליט לנסוע לשטח כדי לבחון את הממצאים בעצמו. החל משנת 1995 מבצעים מוזיאון אורפה, המכון הגרמני לארכאולוגיה (DAI) וחוקרים מאוניברסיטת קארלסרוהה, חפירות נרחבות באתר בראשות שמידט.
ממצאים.
תיאור כללי.
השכבות העיקריות של האתר מתוארכות לכ-11,500 שנה לפני זמננו, דהיינו לתקופת המעבר ההדרגתי לכלכלה חקלאית, היא התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית א'. בשכבות אלה התגלו המבנים המונומנטליים, הפסלים והחריטות, שפורשו כמקדשים הציבוריים העתיקים ביותר שהתגלו אי-פעם. במקום נמצאו גם שרידים של מבנים מאוחרים יותר, משלהי התקופה הנאוליתית, האלף ה-7 וה-6 לפני הספירה. שמידט מעריך כי באתר קיימות גם שכבות קדומות יותר, מסוף התקופה האפיפלאוליתית.
לא התגלו במקום עדויות למבני מגורים כפי שידועים מאתרים אחרים בתקופה, או לבעלי חיים וצמחים מבויתים, ולפיכך סבורים שבוני האתר המקוריים היו עדיין ציידים-לקטים וכי לא היה זה אתר מגורים. מרבית הארכאולוגים סבורים כיום שגבקליטפה שירת תפקיד פולחני עבור אוכלוסייה משמעותית של ציידים-לקטים שהתאספו ממרחב גדול למדי. עם זאת, מחקרים גנטיים שנעשו על חיטת בית קדומה מסוג גילו שהיא בויתה לראשונה ככל הנראה בגבעות , כשלושים קילומטרים בלבד מהאתר והוצע שביותה קשור לבניית האתר, שכן היה צורך לגדל מזון מספיק למאות ואף אלפי הבונים שנדרשו לעבוד כאן במשך שנים.
לאחר תחילת האלף ה-8 לפני הספירה, כלומר לאחר כ-1,500 שנה לפחות של שימוש בו, ננטש האתר המקורי וכוסה באדמה במתכוון ונשאר כך במשך למעלה מאלף שנים, עד שהיה מי שחזר ובנה על גבי השכבה המכוסה, במהלך האלף השביעי והשישי לפני הספירה.
לא הרחק מהאתר נמצאו לפחות עוד שניים או שלושה אתרים עם סימנים לקיומם של עמודי T רבים, ושמידט רואה בהם אתרי פולחן שמסונפים לגבקליטפה. חוקרים אחרים רואים בהם אתרים נפרדים לחלוטין, ששימשו קהילות אחרות.
פירוט.
התגלו במקום כעשרים מבנים עגולים, שרק שמונה מהם נחפרו עד עתה. הגדול שבהם קוטרו כ-30 מטר. קירותיהם עשויים מאבני גוויל, הנתמכות במגליתים או עמודי אבן גיר, בצורת האות "T", שגובהם שלושה עד חמישה מטרים בדרך כלל, אף כי הגדול בהם מגיע לכ-6.9 מטר. בסך הכל נחשפו עד כה למעלה משישים עמודי אבן גיר או מגליתים שכאלה, כאשר ידוע על עוד למעלה ממאתיים, שעדיין קבורים באדמה. משקלו של כל עמוד כשבעה טונות. במחצבה הסמוכה התגלה עמוד שננטש באמצע הסיתות ומשקלו 50 טונות. במרכז כל מבנה מעוגל שכזה ניצבו שתי אבנים תומכות נוספות, שהן בדרך כלל הגבוהות ביותר. חלק מעמודי האבן לא הושלמו.
לאורך צִדם החיצוני של הקירות נמתח ספסל נמוך. הרצפה עשויה מאבן גיר כתושה ואפויה (טראצו).
באתר ובמחצבה נראים ציורים של בעלי חיים רבים ושונים, בדרך כלל על עמודי האבן, אם כי נראה שחלק מאלה נמחקו במכוון, אולי כהכנה לציורים חדשים, או כחלק מנטישת האתר. בנוסף נתגלו במקום גם פסלים של בעלי חיים.
ידוע על כ־12 אתרים בסביבת גבקליטפה, המכונים גבעות האבן (Taş Tepeler), שיש בהם ממצאים דומים, כולם בני אותה תקופה. בספטמבר 2021 נחתם הסכם על שיתוף פעולה בינלאומי של 12 מוסדות וארגונים מ-5 מדינות, לפיו יתקיימו חפירות ארכאולוגיות באתרים אלה בשנים 2021 עד 2024, ביניהם בגבקליטפה. סבורים שחפירות אלה יחשפו את הדוגמאות הראשונות ליישובים ולקהילות חברתיות בעולם ויעידו על המציאות שהייתה לפני 12 אלף שנה. מקווים שפרויקט זה, המכונה פרויקט גבעות האבן, יציע תובנות חדשות על יישובים אנושיים פרהיסטוריים, ויענה על שאלות רבות על האופן שבו בני אדם חיו ועבדו יחד לפני תחילת ההיסטוריה האנושית הכתובה.
ג'ובקלי טפה
קילו (תחילית)
אטו (תחילית)
פיקו (תחילית)
ננו (תחילית)
קולט אור
רוברט וייטהיל-בשן
רוברט וייטהיל-בשן (באנגלית: Robert Whitehill; נולד ב-11 בינואר 1947) הוא משורר עברי ומתרגם.
חייו.
רוברט וייטהיל-בשן, גם מוכר בשם SAMUEL WHITEHILL, שחקן קולנוע אמריקאי, נולד בשנת 1947, במדינת קרוליינה הצפונית, בארצות הברית. הוא גדל והתחנך בעיר להבוק שבטקסס. מגיל חמש עשרה נטה ליבו לציונות ולישראל, והוא התמסר ללימוד הלשון העברית, כשהוא נעזר בתקליטים ובספרי לימוד. רוברט וייטהיל השלים לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית של טקסס.
בשנת 1968, כשהיה בן עשרים ואחת, ביקר לראשונה בישראל. כששב מהארץ סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין ותואר נוסף בספרות אנגלית.
בשנות השבעים החל לפרסם את שיריו העבריים הראשונים, ויצר קשרים עם הסופר אהרן מגד, שכתב על שירתו בעיתון דבר. רוברט וייטהיל תרגם לאנגלית מיצירותיו של מגד. הוא עבר עם משפחתו לפוטומק, מרילנד, עסק במלאכות שונות, וחדל מכתיבת שירים ופרסומם.
במשך קרוב לעשרים שנה שתק רוברט וייטהיל-בשן "שתיקה ספרותית". לאחרונה שב לכתוב שירה עברית, ואף הוציא לאור ספר שירים חדש. הוא כונה על ידי מבקרים גם בתואר "המוהיקני העברי האחרון באמריקה".
בביקורת הספרותית על ספריו נאמר, בין השאר, שהוא מביא אל השירה העברית קול נאמן ייחודי ומפתיע - אך מתעתע כמעט, בשל הזרות הבלתי ישראלית שלו. ובכל זאת - עברי עד אחרון עיצוריו. רוברט וייטהיל-בשן הוא מאחרוני המשוררים העבריים באמריקה, ואולי אפילו האחרון שבהם.
רוברט וייטהיל-בשן הוא גם מתרגם, ותרגם לאנגלית מספריו של הסופר אהרן מגד, ומסיפוריו של יצחק בן-נר.
איבן חלדון
איגוד הסחר החופשי האירופי