באותה שנה התמודדה בשנית בקדם אירוויזיון עם שירה "התקווה". היא הפסידה לדפנה דקל והגישה נגדה תביעה משפטית משום ששירה של דקל "זה רק ספורט", שנבחר לייצג את ישראל באירוויזיון, חרג ב-17 שניות מהמותר (3 דקות), אולם הפסידה בתביעה, ודקל קיצצה את החריגה; גם שירה של עצמון חרג קצת מהאורך המותר. באותה שנה הוציאה את אלבומה השני "לילה כר ודמות עלמה...". האלבום נכשל מסחרית, אך מופיעים בו הלהיטים: "כוס של מים", "אדם הוא מקום", "אל נא תשירי", "חבל מתוח", "בין עצי התמר" ו"ילדה אישה".
ב-1992 יצאה לאור אלבומה השנ "לילה כר ודמות עלמה..." בו מופיעים הלהיטים: "כוס של מים", "אדם הוא מקום", "אל נא תשירי", "חבל מתוח", "בין עצי התמר" ו"ילדה אישה". באותה שנה התמודדה בשנית בקדם אירוויזיון עם שירה "התקווה". היא הפסידה לדפנה דקל והגישה נגדה תביעה משפטית משום ששירה של דקל "זה רק ספורט", שנבחר לייצג את ישראל באירוויזיון, חרג ב-17 שניות מהמותר (3 דקות), אולם הפסידה בתביעה, ודקל קיצצה את החריגה; גם שירה של עצמון חרג קצת מהאורך המותר.
ב-1998 השתתפה עצמון במופע "פעמוני היובל", שהיה המופע המרכזי במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל.
ב-2005 חזרה עצמון לקריירה המוזיקלית והנפיקה סנונית ראשונה מתוך אלבום הסולו השלישי ששמו יהיה "פינות האהבה" – סינגל בשם "לאהוב אותך". השיר לא בלט במיוחד. לאחר מכן יצא עוד סינגל – שיר הנושא של האלבום "פינות האהבה"; כמו כן לשיר זה יצא וידאו קליפ מושקע לערוץ המוזיקה. לאחר מכן הוציאה לרדיו סינגל שלישי בשם "חבר", שנכתב לזכרו של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין וכסינגל רביעי הוציאה עצמון את "בלבי אני נוצרת" שגם לו יצא קליפ לערוץ המוזיקה.
ב-2006 הוציאה יחד עם תום אנגלמן וצמד הראפרים חצי קופה גרסת רמיקס לשירה הוותיק והמצליח "בחלום". עצמון הבטיחה שגרסה זו תצורף כבונוס לאלבומה "פינות האהבה", שעדיין לא יצא.
קריירה בתיאטרון.
הקריירה התיאטרונית של עצמון החלה בתיאטרון צה"ל. ב-1981 כיככבה במחזה "הנסיכה טורנדוט" מאת המחזאי האיטלקי קרלו גוצי, בבימוי עודד בארי, בתיאטרון "הקומה השלישית" ביפו.
היא שיחקה ב"אופרת הקבצנים" בתיאטרון באר שבע, ב"עניין שולי" בתיאטרון בית ליסין, ב"לאקי טרייק" בפסטיבל עכו.
במשך השנים שיחקה פעמים רבות בתיאטרון יידישפיל, שייסד אביה. בין היתר שיחקה במוחזות: "א שיין מיידעלע", ב"אהבה בגרוש", ב"הרוטשילדים", "סיפור פשוט", "צו זינ- גען און צו לאכן" (2002), "זיווג משמים" (2006), "ליכטיק ווי די שטערן" (2010).
כמו כן שיחקה בהצגה "פרק ב'" בתיאטרון הקאמרי. בנוסף הנחתה תוכניות בידור עם אביה, בהן "עין בעין" בטלוויזיה ו"שבת תרבות" במשכן לאמנויות הבמה.
בשנת 2007 כיכבה במחזה "היא לא הייתה כאן", מחזה מאת בלנקה מצנר ודן וולמן, בבימוי מיכל ורד, שעלה בתיאטרון תמונע. המחזה היה חידוש של הצגת יחיד שהציגה מצנר, ניצולת השואה שהייתה חברה קרובה של אמה של עצמון.
בשנת 2013 שיחקה במחזמר "צלילי המוזיקה" בבימויו של ארתור קוגן ובניהולו המוזיקלי של גיל שוחט, בתפקיד הברונית אלזה שריידר, לצד אניה בוקשטיין, דינה דורון ורוני דלומי.
קריירת דוגמנות.
במהלך השנים שימשה עצמון כדוגמנית ופרזנטורית של מותגים רבים. בין היתר:
ב-1995 השתתפה בפרסומת לחברת המצעים למיטה "כיתן" לצד מאור כהן.
ב-1998 השתתפה במסע פרסום של ה"טוטו".
ב-2000 השתתפה במסע פרסום של חברת "סודה קלאב".
ב-2002 הובילה מסע פרסום לרשת האופנה "עונות", למידות גדולות.
ב-2007 שימשה פרזנטורית של רשת "נעלי ליידי קומפורט".
ב-2016 השתתפה במסע פרסום של חברת "בזק".
חיים אישיים.
בשנת 1988 הכירה עצמון את השחקן דן תורג'מן על סט צילומי הסרט "בצילו של הלם קרב", וב-5 בנובמבר 1991 השניים נישאו, ונולדו להם שני בנים, ליאם ואלעד. בשנת 2003 השניים התגרשו. לאחר מכן ניהלה מערכת יחסים עם השחקן שרון אלכסנדר.
משנת 2008 נמצאת בזוגיות עם הזמר והמוזיקאי דני סנדרסון. מתגוררת בתל אביב.
הומור ביבים
מוחמד רזה שאה פהלאבי
מגן דוד
מגן דוד (בתו מחשב: ✡) הוא הקסגרמה (כוכב בעל שישה קודקודים) שבו מונחים שני משולשים שווי צלעות זה על זה ויוצרים מבנה של שישה משולשים שווי צלעות המחוברים לצלעות משושה משוכלל.
הסמל כצורה דקורטיבית או מאגית שימש בתקופות קדומות בתרבויות שונות. הסמל נפוץ בהינדואיזם. במאות השנים האחרונות הוא הפך לסמל יהודי מובהק לצד הסמלים העתיקים (מנורה, שופר ועוד). הסמל אומץ על ידי התנועה הציונית, כך שבמרכזו של דגל מדינת ישראל מופיע מגן דוד.
ביהדות.
ביהדות, הסמל הופיע במספר בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל בתקופת בית שני ואחריה, אך נראה שללא כל משמעות מיוחדת, שכן הוא הופיע לצד צורות נוספות כדוגמת הפנטגרם (כוכב בעל חמישה קודקודים) וצלב הקרס, ולא בין הסמלים היהודיים המובהקים של התקופה ההלניסטית.
השם "מגן דוד" מופיע, במשמעות שונה, בתלמוד בבלי. במסכת פסחים נאמר: .
חוקר הקבלה גרשם שלום קבע בספרו "מגן דוד, תולדותיו של סמל" כי המגן דוד אינו סמל יהודי ולא נזכר כלל במקורות יהודיים גם בזוהר ובכתבי האר"י ונספח ליהדות במאה ה-19, הוא חולק על קביעתו של הרב משה גסטר כי המגן דוד שימש כסמל משיחי על ידי רבי עקיבא במלחמות בר כוכבא, לדבריו, השימוש במגן דוד הגיע ליהדות מהאסלאם (חותם שלמה) לצורך חותמת מאגית בקבלה מעשית. בימי הבינים המקובלים המעשיים היו משתמשים ב"חותמות" איורים גרפיים לצורך הגנה מרוחות ומזיקים. בין הספרים בקבלה מעשית הם "האלף-בית של המלאך מטטרון", שנתחבר בתקופת הגאונים ובספר רזיאל המלאך מסביבות המאה ה-12. כך גם סובר הרב משה פינשטיין כי אין לצורת מגן דוד מקור, ומשער שהצורה מסמלת ביטחון בה'.
בספרו של החכם הקראי יהודה בן אליהו הדסי במאה ה-12 "אשכול הכופר", בפרק רמ"ב מופיע אזכור של מגן דוד תוך שהוא מתאר את המזוזה הרבנית . אולם בגוף החיבור לא נזכר במפורש "מגן דוד" אלא השאיר המדפיס רווח חלק, וייתכן ותוספת המילים המוסגרות "הנקרא מגן דוד" הם מאוחרות מהמעתיק כלב אפנדופולו
הסמל כמגינו של דוד, מוזכר לראשונה בספרו של המקובל אברהם חיים כהן (המאה ה-18), שם כותב כי על מגיני מלכי ישראל היה חקוק ציור של משולש, ואילו על מגיני בית דוד היה חרוט צורת מגן דוד. מסורת אחרת, מהרב אלעזר מוורמייזא, מצביעה דווקא על ציורה של המנורה מעל המגינים.
קהילת יהודי פראג הייתה זו שהפכה את מגן הדוד לסמל יהודי מובהק. בשנת 1354 העניק הקיסר קארל הרביעי ליהודי פראג את הזכות להרים דגל והם בחרו בסמל של מגן דוד. שימוש נפוץ במגיני דוד לזיהוי יהודים מופיע לראשונה בציורים מתקופת שלטונו של רודולף השני בפראג. מהמאה ה-19 נפוץ הסמל מגן דוד גם בחותמות של יהודים ועל פרוכות של ארונות קודש, ובהמשך הפך לסמל המזוהה עם היהדות ועם מדינת ישראל. בשנת 1860 הוצב על בית כנסת בקלן מגן דוד ענק בגובה 158 רגל. בשנת 1879 כינסו הרוסים אספת רבנים גדולה בסנקט פטרבורג, והציגו לפניהם שבע שאלות בעיקרי היהדות. אחת מהן הייתה על משמעותו של סמל המגן דוד. בשנים הבאות אימצו מספר גופים יהודיים וציוניים את מגן דוד כסמלם או ששילבו אותו בתוך סמלם. תנועת ביל"ו שילבה את ה"מגן דוד" בתוך החותם שלה, תנועת הסטודנטים היהודים אחוות ציון הדפיסה מגן דוד על מסמכיה ומועדון הספורט הכח וינה שילב אותו בסמלו.
לעומת זאת, רבים שללו כל משמעות דתית ורוחנית בצורת המגן-דוד, והתנגדו לציור והצבת הצורה, בפרט לצד חפצי קדושה. כך יהודה לייב גורדון מבקר הן את המשכילים והן את מתנגדיהם על הצבת מגן דוד וטען כי "אין לתמונת 'מגן דוד' שום קדוּשה ושום סימן של ממש לא בדת ישׂראל ולא בקורות ימיו". יהודה אידל שרשבסקי כותב בשנת 1861: "נהגו העם לעשות תמונה משולש נעוץ במשולש ויכנוה בשם "מגן דור" והתמונה הזאת זכתה לכבוד גדול, עד אשר פשט המנהג בכל הקהלות לציירה לתפרה ולרקמה על כל דבר נכבד וחשוב [...] המנהג הזה הוא מנהג הדיוטות [...] ראוי לבטלו אם מצד עצמו ואם מצד שלא לחקות את המינים."
בשואה הנאצים כפו על יהודים לענוד טלאי, מגן דוד מבד צהוב ובמרכזו המילה "יהודי" בשפה המקומית. מטרתו הייתה להבדיל את היהודים מהאוכלוסייה המקומית ולשמש כאות קלון. בעת שהוכרז חרם על חנויות יהודיות בגרמניה הנאצית, סימנו פעילים נאצים חנויות של יהודים במגני דוד. מנגד, ראו בארצות הברית ובבריטניה במגן דוד סמל יהודי המקביל לסמל הצלב הנוצרי. לפיכך שרטטו או פיסלו מגן דוד על קברים של חיילים יהודים שנהרגו בשורות צבאות בעלות הברית, בדומה לאופן שבו מסמנים צלב על קברים נוצריים. מגן דוד צהוב על רקע שני פסי תכלת ופס לבן ביניהם שימש כסמל הבריגדה היהודית בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. ייתכן שכוונת מעצבי הסמל הייתה להפוך את "הטלאי הצהוב" למושא גאווה. בעת הדיונים על בחירת דגל למדינת ישראל היו הצעות לשנות את צבע המגן-דוד לצהוב כזכר לשואה.
במדינת ישראל והתנועה הציונית.
לפי הצעת דוד וולפסון, אימץ הקונגרס הציוני הראשון בשנת 1897 דגל שבמרכזו מגן דוד כחול כדגל התנועה הציונית. לימים דגל זה הפך לדגלה של מדינת ישראל. הרצל, שעמד בראש התנועה הציונית הציע בספרו מדינת היהודים דגל לבן שבמרכזו מגן דוד, בתוכו ציור אריה ומסביבו שבעה כוכבי זהב, המסמלים את שבע שעות העבודה במדינה אליה הוא חותר. מקס בודנהיימר הציע לקשט את הדגל בשנים עשר כוכבים כסמל לשנים עשר השבטים, אך הרצל דחה את ההצעה באומרו ששנים עשר השבטים כבר רמוזים במגן דוד עצמו בשתים עשרה הנקודות שעליו. מאז אותה שנה התקבל הנוהג לשלב את מגן דוד בסמלי אגודות ציוניות ובמסמכים וקבלות של התנועה הציונית.