עד מהרה החלו להתקבץ תומכים רבים לגריבלדי, ומספרם גדל פי ארבעה. העם בסיציליה, ראה במסעו של גריבלדי הזדמנות להיפטר משלטון בית בורבון השנוא. ב-13 במאי הביס גריבלדי את צבא שתי הסיציליות בקאלאטאפימי. ב-14 במאי הכריז גריבלדי על עצמו כדיקטטור של סיציליה, בשמו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה. ב-27 במאי עמד גריבלדי בשערי פאלרמו שמצידה מרדה בשליטיה, ותושביה הקימו ברחוב בריקדות ולחמו בחיילי שתי הסיציליות.
אל פאלרמו הגיע הגנרל פרדיננדו לאנצה שעמד בראש כוח של 25,000 חייל הנאמנים לפרנצ'סקו. הוא הפגיז את העיר והחריב חלקים נרחבים ממנה. בעיר עצמה שלט עתה גריבלדי, אך מבחינה צבאית היה מצבו של גריבלדי נחות מזה של לאנצה. לבסוף הצליח תיווכו של אדמירל בריטי להביא לשביתת נשק. לאנצה וחייליו עזבו את האי, ופאלרמו נותרה בידיו של גריבלדי.
עם נפילתה של פאלרמו לידי גריבלדי, אחז פחד ובלבול את חצר המלוכה בנאפולי. פרנצ'סקו ניסה לבנות את אמון העם בהציעו להחזיר לתוקף חוקה שבוטלה, אך כשל בכך. העם קץ בשלטון בית בורבון, ואכזריותו רבת השנים של פרדיננדו השני מנעה את האהדה אותה חיפש בנו.
שישה שבועות לאחר כניעת פאלרמו פנה גריבלדי אל מסינה, תחנה הכרחית בדרך לנאפולי. בתוך שבוע נכבשה מסינה, וסיציליה כולה הייתה בידי גריבלדי. גריבלדי חצה את מצרי מסינה, לאחר שהצליח להשתלט על הצי הנאפוליטני. הוא התקדם מרג'ו די קלבריה צפונה כמעט ללא התנגדות צבאית, ובכל מקום התקבל בהתלהבות רבה בידי האוכלוסייה. פרנצ'סקו, בלוויית 4,000 חיילים נאמנים לו, נמלט מנאפולי אל מעבר לנהר וולטורנו, וב-7 בספטמבר נכנס גריבלדי ברכבת לנאפולי והתקבל שם כמנצח.
על אף שגריבלדי שלט בבירה, נאפולי, הצבא הנאפוליטני לא התמוטט, ולא ערק בהמוניו אל דגלו של גריבלדי. הצבא החזיק בעמדות מבוצרות מאחורי נהר וולטורנו. המיליציות של גריבלדי, שמנו עתה 25,000 איש לא יכלו להביס את צבאו של המלך פרנצ'סקו, או לכבוש את העיר המבוצרת קפואה שהייתה המרכז החדש של הנאמנים למלך, ללא סיוע מבחוץ.
סיוע זה היה יכול להתקבל מצבא סרדיניה, אך קאבור, זהיר מתמיד, הבין כי על מנת לסייע לגריבלדי בדרום, יהיה עליו לעבור דרך מדינת האפיפיור, ובכך ליצור עימות אפשרי עם כוחות חזקים - האפיפיור, ואף צרפת, שעד עתה העניקה סיוע, על אף מדיניותו ההפכפכה של נפוליאון השלישי. גריבלדי עצמו, הכריז כי בכוונתו להכריז ברומא על ממלכת איטליה המאוחדת, וזאת בהתגרות ישירה באפיפיור פיוס התשיעי. פיוס, מצידו, איים על גריבלדי בחרם, דבר שעשוי היה לפגוע מאוד בתמיכה בו. קתולים מרחבי העולם החלו לשלוח כסף וחיילים אל מדינות האפיפיור. הצבא האפיפיורי, בראשו עמד גנרל צרפתי גולה לואי למוריסיאר, התחזק מאוד והפך לגורם שיש להתחשב בו.
קאבור, שחשש מהתחזקות גורמים רפובליקניים ברוחו של מאציני, במחנהו של גריבלדי, ונפוליאון השלישי, שחשש מכך שגריבלדי יפלוש לרומא ויסלק משם את האפיפיור, היו עתה ברגע של איחוד אינטרסים. נראה היה כי עדיף לנפוליאון לאפשר לקאבור לצעוד לעבר הדרום, ולרסן שם את גריבלדי, ובלבד שקאבור יבטיח לשמור את שלטון האפיפיור ברומא עצמה. כך גם יכול היה נפוליאון להיפטר מלמוריסיאר, שהיה אנטי-בונפרטיסט בוטה.
במצב זה הורה קאבור לשני גייסות מצבאו, בפיקודם של פאנטי וצ'אלדיני, להתקדם לעבר גבול מדינות האפיפיור. יעדם של הגייסות לא היה רומא, אלא נאפולי, אך למוריסיאר פנה לעברם, בראש צבאות האפיפיור. צבאות סרדיניה כיתרו את צבאות למוריסיאר במצודת אנקונה, ולבסוף, אלו נכנעו ב-29 בספטמבר 1860. ב-9 באוקטובר, כאשר הגיע ויטוריו אמנואלה עצמו לחזית וקיבל את הפיקוד על צבאותיו, לא היה קיים עוד צבא האפיפיור שניתן להתחשב בו, והדרך אל הדרום הייתה פתוחה.
גריבלדי סלד מקאבור, שלא היה שותף לרוחו המהפכנית, ואף היה זה שמסר לצרפתים את ניס, בה נולד גריבלדי. עם זאת, קיבל על עצמו את הנאמנות למלך ויטוריו אמנואלה, ומסר לו את סמכויותיו כ"דיקטטור" תוך שהוא מברך אותו כ"מלך איטליה", כאשר נפגשו בטיאנו, ב-26 באוקטובר. גריבלדי נכנס כמנצח לנאפולי כשהוא רוכב לצידו של המלך, אך לאחר מכן פרש אל האי קאפררה שלחופי סרדיניה, והותיר את מלאכת האיחוד בידיהם של קאבור וויטוריו אמנואלה. נראה היה כי הבין שמעתה נגזר על תנועתו המהפכנית להיות כלי ביד כוחות חזקים ממנה.
התקדמות צבאות סרדיניה הביאה את פרנצ'סקו לסגת מעמדותיו על שפת הנהר וולטורנו, ולבסוף התבצר פרנצ'סקו עם חייליו המובחרים במצודת גאיטה. המצור על המצודה ארך שלושה חודשים, אך משנראה כי לא יקבל סיוע חיצוני כלשהו נכנע. כוחות הנאמנים לפרנצ'סקו המשיכו להתעמת עם הצבא האיטלקי במשך שנים לאחר מכן.
נפילת מצודת גאיטה הייתה רגע מכריע בתנועת האיחוד, עתה נותרו רק ונציה שהוחזקה בידי האוסטרים, ורומא האפיפיורית, מחוץ לאיחוד האיטלקי. בינואר 1861 התכנס הפרלמנט האיטלקי לראשונה בטורינו, וב-17 במרץ 1861 הכריז הפרלמנט כי ויטוריו אמנואלה הוא מלכה של איטליה.
אחריתו.
לאחר הדחתו התגורר בתחילה פרנצ'סקו ברומא כאורחו של האפיפיור, ועמד בראש ממשלה גולה שנתמכה על ידי צרפת, ספרד, אוסטריה, ובוואריה, והתקיימה עד לאחר הניצחון הפרוסי במלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866. בשנת 1870 עזבו פרנצ'סקו ואשתו את רומא, עוד לפני שנכבשה על ידי הצבא המלכותי האיטלקי. לאחר מכן נדדו פרנצ'סקו ואשתו בצרפת, בוואריה ואוסטריה, ולבסוף התיישבו בארקו שבטרנטינו, שהייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-27 בדצמבר 1894 מת פרנצ'סקו, ואחיו אלפונסו, רוזן קזרטה הפך לטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות במקומו.
ההחלפה (סרט)
יונו
ליאה
דברים טובים יותר
דברים טובים (באנגלית: Better Things) היא סדרת טלוויזיה קומית של פמלה אדלון ולואי סי. קיי. המשודרת ברשת FX. בסדרה מככבת אדלון, המגלמת שחקנית גרושה המגדלת את שלוש בנותיה לבדה. הסדרה עלתה לראשונה ב-8 בספטמבר 2016. בספטמבר של אותה שנה הודיעה הרשת שהיא מחדשת את הסדרה לעונה שנייה, אשר עלתה לשידור ב-14 בספטמבר 2017. באוקטובר הודיעה הרשת על עונה שלישית, אשר עלתה לשידור ב-28 בפברואר 2019. במרץ פורסם כי תופק עונה רביעית, אשר עלתה לשידור ב-5 במרץ 2020.
בישראל הסדרה משודרת ב-yes בערוץ yes OH.
דמויות.
דמויות משנה ואורח.
לוסי דייוויס, אליסיה ריינר, קווין פולאק, מתיו ברודריק, ג'נינה גוונקאר, קריס מרשל, בראדלי ויטפורד, לני קרביץ, זאק וודס, נייג'ל הייברס ושרון סטון.
פיתוח.
הפיילוט הוזמן על ידי FX ב-18 בינואר 2015. הסדרה נכתבה על ידי לואי סי. קיי ופמלה אדלון. העלילה היא סמי-אוטוביוגרפית, ומבוססת על סיפור חייה של אדלון. שם הסדרה נלקח משיר של הקינקס בעל אותו שם.
ביקורת.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות ממבקרי טלוויזיה. באתר Metacritic קיבלה הסדרה ציון של 79 מתוך 100 בהתבסס על 31 ביקורות. באתר Rotten Tomatoes קיבלה הסדרה ציון של 93% עבור סדרה חדשה, וכן ציון ממוצע של 8.2 מתוך 10, ציון המבוסס על 44 ביקורות.
קישורים חיצוניים.
ביקורות:
אתי תבל
אתי תבל (נולדה ב-28 באפריל 1985 בבאר שבע) היא מוזיקאית, מנצחת וסולנית אקורדיון ישראלית.
ביוגרפיה וקריירה.
תבל היא בוגרת הקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע באקורדיון אצל המורה והמנצח ויקטור דרנבוים ובפסנתר אצל רוזה מילמן.
התחילה וסיימה את שרותה הצבאי (2003 - 2005) במעמד של "מוזיקאית מצטיינת" כנגנית אקורדיון.
לימודים.
בין השנים 2003–2009 למדה תבל באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים לשלושה תארים שונים: 1. אמנויות הביצוע על אקורדיון כתלמידתו של אמיל אייבינדר 2. החוג להכשרת מורים למוזיקה בפקולטה לחינוך מוזיקלי 3. ניצוח וקומפוזיציה בפקולטה לקומפוזיציה, ניצוח וחינוך מוזיקלי. במסגרת זו, הייתה תלמידתו של המאסטרו מנדי רודן לאורך כל שנות לימודיה.
בשנים 2008–2010 המשיכה תבל ללימודים מתקדמים והיא בעלת תואר שני במנהל עסקים מהפקולטה לניהול שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 2021 אושרה עבודת הדוקטורט שלה במנהל עסקים עם התמחות באסטרטגיה וניהול אלכ"רים והתמקדות בתורת ניהול מוסדות תרבות. בעבודה זו, ובקודמות לה, היא מפרטת מודל כלכלי אפקטיבי לניהול מוסדות אלו.
החל משנת 2018 תבל היא חברת סגל ומרצה למימון בפקולטה לניהול שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב – תואר ראשון, תואר שני, קמפוס אילת, האקדמיה לטיס.
החל משנת 2019 היא מרצה וחברת סגל בחוג לחינוך מוזיקלי במכללת לוינסקי לחינוך.
פעילותה כמנצחת וסולנית.
תבל היא נגנית אקורדיון קלאסית, מנצחת ומעבדת ומשלבת ביצירתה סגנונות קלאסיים ואתניים. כיהנה כמנצחת הבית, מעבדת וסולנית אקורדיון בתזמורת האנדלוסית הישראלית ובתזמורת ירושלים מזרח ומערב.
הופיעה כסולנית ומנצחת עם תזמורות בישראל ובהן: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע וסימפונט רעננה.
תבל הופיעה כמו כן בבימות מוכרות מחוץ לישראל כמו מרכז לינקולן בניו יורק ותיאטרו קולון בבואנוס איירס.
תבל ניהלה את מחלקת האקורדיונים בקונסרבטוריון העירוני בבאר שבע, הייתה המנצחת והמנהלת המוזיקלית של תזמורת האקורדיונים העירונית של באר שבע בקונסרבטוריון וכיהנה כחברה בוועדת היגוי של המרכז למצוינות בחינוך המוזיקלי בבאר שבע.
תבל מופיעה כסולנית אקורדיון במיטב התיאטראות הרפרטואריים: "פיאף”/תיאטרון באר שבע; "סיגל"/הבימה; "בין חברים"/תיאטרון באר שבע; "גורודיש"/התיאטרון הקאמרי; "רווקים ורווקות"/תיאטרון גשר.
אירועים במהלך הקריירה