לוחמי היחידה מצוידים גם בכוונות ואמצעים אופטיים שונים, כולל אמצעי ראיית לילה. בנוסף מצוידת היחידה באמצעי C4ISTAR הכוללים אמצעי שו"ב (שליטה ובקרה), אמצעי קשר וצי"ד.
לוחמי יהל"ם, ובמיוחד לוחמי סמו"ר (היחידה נגד מנהרות), מאומנים גם בטיפוס, גלישת מצוקים וחילוץ (טג"ח), ומצוידים באמצעים המתאימים לשם כך. לוחמי סמו"ר מצוידים גם במערכת נשימה המאפשרת להם לשהות פרקי זמן ארוכים בתוך המנהרות התת-קרקעיות.
כלוחמי הנדסה קרבית, לוחמי יהל"ם מיומנים בפינוי מוקשים, ומצוידים בהתאם: החל מציוד בסיסי כגון מגלה מוקשים, דקר חבלנים, כיפת סימון, סכין פלסים, סנדלי חבלה, ביגוד מגן, קסדות מיוחדות וכלה באמצעים מיוחדים בתחום. לוחמי פלגות הס"פ (סילוק פצצות) מצוידים במגוון רחב של אמצעים מיוחדים לסילוק פצצות, פינוי מוקשים וטיפול במטענים בשטח עוין (כגון רובוטים לסילוק פצצות, רובי שוטגאן ובארט M82A1). כדי להגן על עצמם בעת ניטרול מטענים, לוחמי הס"פ לובשים חליפה כבדה, ממוגנת ומשוכללת במשקל 30 ק"ג שנקראת "חליפח"ע" ומגינה עליהם מפני פיצוצים ורסיסים.
לוחמי יחידת הפריצה של יהל"ם מצוידים בציוד לפריצה קרה (באמצעות כוח וכלים מכניים) ופריצה חמה (באמצעות חומר נפץ). רוב האמצעים הללו מסווגים, אך הם כוללים גם אמצעים בסיסים כגון לום, פטיש כבד וגרזן. סיירת יעל משתמשת בסירות גומי.
אמצעי חבלה.
יהל"ם היא יחידת החבלה הראשית והמיומנת ביותר של צה"ל ומצוידת במגוון רב של אמצעים לשם כך, החל במטעני חבלה, חומרי נפץ ומוקשים, עבור באמצעי יזימה ופיצוץ, וכלה באמצעים מיוחדים מסווגים.
יחידת סמו"ר מפעילה את מערכת אמולסיה לפיצוץ מנהרות - מערכת שנועדה להשמדת מנהרות טרור על ידי הזרקה אחידה של חומר נפץ לכל אורך המנהרה. המערכת פותח בעקבות האירוע בו נהרגו לוחמי צוות המנהרות, ומורכבת משני מיכלים הנושאים חומרים שאינם רגישים לפיצוץ ובעירה, רק בעת הזרקתן אל המנהרה הם מתערבבים יחד והופכים לחומר נפץ. המערכת נישאת על גבי משאית ובעתיד תותקן כנגרר מאחורי טנק או דחפור.
כלי רכב ורק"ם.
כמו כל יחידות צה"ל, יחידת יהל"ם מצוידת בכלי רכב על מנת להתנייד ולהוביל אמצעים. בניגוד ליחידות מובחרות ומיוחדות אחרות, יהל"ם מפעילה גם כלים כבדים בהם רכב קרבי משוריין וציוד מכני הנדסי.
כלי הרכב ה"רכים" של היחידה כולל רכבי שטח מדגמי האמר ו"זאב" ממוגנים, וכן משאית ממוגנת עם אמצעים לנטרול פצצות ומטענים, הנושאת ציוד חבלה ורובוטים צבאיים.
כאשר יש סכנה גדולה בגישה לזירת האירוע מתניידים הלוחמים בנגמ"שים כבדים הכוללים פומ"ה ונמ"ר הנדסי (בהשאלה מגדודי ההנדסה הקרבית הסדירים), אכזרית (בהשאלה מחטיבות חיל הרגלים) וכן בכלי מיוחד שפותח במיוחד עבור יהל"ם - הנקפומ"ה. הנקפומ"ה הוא נגמ"ש חיל הנדסה כבד המבוסס על נקפדון וכולל מיגון כלוב, צריחון ממוגן ("קונכייה") ומסדרון קדמי, המאפשר פריקה נוחה יחסית של לוחמים וציוד (כגון רובוטים). הנקפומ"ה נועדה להובלת לוחמים וציוד הנדסי. עם קליטת הנמ"ר ההנדסי בחיל ההנדסה הקרבית, גם יהל"ם מבצעת בו שימוש מאחר שהוא נוח יותר לתובלת אמצעים ופריקה מדלת אחורית (בניגוד לפומ"ה).
יהל"ם מפעילה גם כלי צמ"ה בשיתוף עם יחידות הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית. כלי הצמ"ה כוללים דחפורי D9 משוריינים, מחפרים ממוגנים ומקדחי בורות. הדחפורים התגלו כשימושיים למגוון רב של משימות: נטרול מטענים ופינוי שדות מוקשים, ניקוי זירות מטענים, פתיחת צירים ופריצת מכשולים, איתור וחשיפת מנהרות תת-קרקעיות, חישוף צבאי, הריסת מבנים ותשתיות אויב וביצוע מבצעי "סיר לחץ" נגד מחבלים. חלק מדחפורי היחידה מופעלים בשלט רחוק. ככלל, הפעלת כלי הצמ"ה נעשית בדרך כלל בידי מפעילי צמ"ה בכירים ומנוסים המסתפחים ליחידה ופועלים תחת פיקודה (ב-D9 הכולל צוות של מפקד ומפעיל, המפקד יהיה לוחם או קצין מיהל"ם והמפעיל יהיה לוחם צמ"ה בכיר ש"הושאל" מהיחידות הרגילות של חיל ההנדסה).
רובוטיקה.
בעקבות העיסוק הרב בחומרי נפץ ומטעני חבלה, הייתה יחידת יהל"ם החלוצה בשימוש רובוטים צבאיים בצה"ל. היחידה התחילה עם רובוטי חבלה רגילים אך בעקבות האינתיפאדה השנייה רובוטים נוספים נוספו לארסנל. כיום מפעילה מחלקת הרובוטיקה של יהל"ם עשרות רובוטים מ-18 סוגים. בהם:
בנוסף מפעילה היחידה כלים הנדסיים בשלט רחוק. כלים אלה כוללים:
במהלך השנים איבדה יהל"ם רק 2 רובוטים תוך כדי לחימה. חלק מאותם רובוטים אף מיועדים להשמדה עצמית במקרה של נפילה לידי אויב.
סיכת יהל"ם.
סיכת יהל"ם נועדה לסמל את יחידת ההנדסה המיוחדת אחרי איחוד "סיירת יעל" והיחס"פ והקמת פלגות מיוחדות חדשות. גודל הסיכה הוא 7 ס"מ (מהגדולות בצה"ל). בסיכה סמליות רבה:
ביורן אולבאוס
ביורן אולבאוס (בשוודית: Björn Kristian Ulvaeus, נהגה "בְּייֶן"; נולד ב-25 באפריל 1945) הוא מוזיקאי שוודי, מחברי להקת הפופ אבבא.
חייו.
אולבאוס נולד בעיר גטבורג, אך את ילדותו עבר בוסטרוויק. עם תום שירותו הצבאי ניגש ללימודים אקדמיים באוניברסיטת לונד, שם למד מנהל עסקים ומשפטים.
את דרכו המוזיקלית החל אולבאוס בשנת 1966, עת הצטרף להרכב הוטנני סינגרס, שם גם הכיר את שותפו המוזיקלי לעתיד בני אנדרסון, ששימש כקלידן ההרכב. בעת צילומי תוכנית טלוויזיה הכיר אולבאוס את אנייטה פלטסקוג, לימים אשתו, שהייתה אז בת 19. זמן קצר לאחר מכן, הכיר אנדרסון את אנני-פריד לינגסטד - הצלע הרביעית באבבא.
בשנת 1969 החלה אבבא לפעול ולהצליח בעולם כולו. אולבאוס ואנדרסון שימשו בלהקה כנגנים, כמלחיני השירים וככותביהם, בעוד שנשותיהם משמשות כזמרות. עם פירוק הלהקה המשיכו השניים לעבוד יחדיו ופנו ליצירת מחזות זמר. השניים כתבו שלושה מחזות: "שח-מט" (1984), "כריסטינה מדובמולה" (1995) ו"מאמה מיה!" (2003). אולבאוס אף הקים את להקת המחווה ביורן אגיין בשנת 1988.
בשנת 1971 נשא אולבאוס את פלטסקוג לאשה, ובהמשך נולדו לשניים שני ילדים. בשנת 1980 הצמד התגרש, על אף שהסכים להמשיך ולשתף פעולה במסגרת הלהקה. בהמשך, בשנת 1981, נשא אולבאוס את מבקרת המוזיקה לנה שלרכה (Källersjö), ולשניים נולדו שתי בנות.
יבלת עור
יבלת עור, מזיהומי העור הנגיפיים, היא גידול עור קטן הנגרם על ידי נגיף ממשפחת נגיפי הפפילומה האנושיים ( HPV - Human Papilloma Virus). כיום מוכרים כ-100 טיפוסים של נגיפים ממשפחה זו שמחוללים צורות שונות של יבלות. היבלת עשויה להיעלם מעצמה לאחר מספר חודשים, אך יכולה להישאר שנים, ואף לחזור לאחר ריפויה. היבלות מידבקות מאדם לאדם. מיעוט מטיפוסי נגיפי הפפילומה ידועים כמחוללי סרטן. כנראה שיש מרכיב תורשתי ברגישות ליבלות עור.
מבוא.
צמיחה של היבלת קשורה לחדירתו של הנגיף לגוף במקום תורפה בו יש סדק בעור או שהעור נחבל. הנגיף פוגע בתאי אפיתל בלבד כמו עור וריריות, לאחר תקופת דגירה של כמה חודשים. לעיתים הנגיף נמצא בגוף באופן רדום והשפעתו לא ניכרת או שהיא ברמה מיקרוסקופית. ההתמודדות עם הנגיף (כמו בנגיפים רבים אחרים) תלויה ביכולת של המערכת החיסונית של הגוף להתמודד איתו.
הגודל והצורה של היבלת נקבע בהתאם לסוג הנגיף ומיקומה של היבלת. ישנן כמה טיפוסים אופייניים ליבלת. ישנן יבלות המופיעות כבודדות וישנן המופיעות בצבירים. היבלת עשויה להופיע בכל מקום על פני הגוף. מקומות שכיחים בגוף הם הידיים והרגליים ובמיוחד כפות הידיים והרגליים. אף שהיבלת עשויה להופיע בכל גיל, היא מצויה במיוחד אצל ילדים.
לרוב מדובר בפגם אסתטי ומטרד שאין לו סימפטומים נוספים. לעיתים מתלווה לה חוסר נוחות, במיוחד כאשר היא מתפשטת באזורים נרחבים, ולעיתים היבלת עלולה לגרום לכאב עקב גירוי העצבים, ובמיוחד כאשר היא מופיעה בכף הרגל בשל הדריכה עליה. מבין הנגיפים שמחוללים את היבלת, יש כמה סוגים נדירים שעלולים לתקוף את צוואר הרחם והפין ולהפוך לסרטניים, אך רובן של היבלות אינן ממאירות.
טיפוסי יבלת.
ביבלות נהוג להבחין בין הטיפוסים הבאים:
טיפול.
צריבה קרה באמצעות חנקן נוזלי.
כיום ברפואה הטיפול ברוב יבלות העור באמצעות הקפאתה בחנקן נוזלי נחשב לטיפול הזמין והזול ביותר. בטיפול זה גורמים לכווית קור ביבלת. הכוויה מגיעה עד שורש היבלת ומסביב לה. בטיפול בחנקן נוזלי משתמשים בקיסם שבראשו צמר גפן שהוטבל בחנקן נוזלי, או בהתזה של חנקן נוזלי ממכל התזה על היבלת. טיפול שיכול להיות נקודתי יותר ומאפשר לרופא לראות מה מצב היבלת בזמן הטיפול. תופעות לוואי של הטיפול הם כאב מסוים בזמן הטיפול, אדמומיות בעור שמסביב לצריבה, ולעיתים שלפוחיות נוזלים מסביב ליבלת, שיכולות להיות דמיות במקרים קיצוניים. לאחר כשבועיים שלושה, היבלת משחירה ונושרת מאליה.
צריבה.
ניתן לצרוב את היבלת באמצעות זרם חשמלי (מחט חשמלית) או באמצעות קרני לייזר. שתי השיטות יעילות מאוד, אך כרוכות בכאב ולכן דורשות הרדמה מקומית של האזור.
מריחת תכשירים.
מריחת תכשירים המכילים תמיסת פלואורו אורציל עם חומצה סליצילית שממיסים את שכבת הקרן. לטיפול ביבלות קטנות נמצאים תכשירים ביתיים בשם ורוציד או ורומל המכילים תמיסת פלואורו אורציל עם חומצה סליצילית, אך הטיפול בהם ממושך (טיפול יומי של כשישה - שבעה שבועות) ודורש סבלנות והתמדה, בניגוד לטיפול בחנקן נוזלי שיכול לפתור את הבעיה בתוך טיפול או שניים. יתרונם שאין כלל כאב.
טיפולים אחרים.
בעבר היה מקובל לטפל ביבלות פשוטות באמצעות חומצות מאכלות מסוגים שונים. טיפולים נוספים שקיימים הם קילוף היבלת בעזרת חומצה סליצילית בריכוז גבוה, וטיפול באמצעות חומצה לקטית. ביבלות פשוטות ניתן להשתמש בכימיקלים כמו חומצה טריכלורואצטית או קנתרידין. ניתן גם להשתמש בגרוד כירורגי שנעשה בהרדמה מקומית, ביבלות כף הרגל בעיקר.