מניעת שקיעת האבנית נעשית בתהליכים הנקראים ריכוך מים ועיקרם הקטנת ריכוז היונים הבלתי מסיסים.
היבטים בריאותיים.
בקרב הציבור ישנן חששות מהשלכות בריאותיות של שתיית אבנית, ובפרט אמונה כי שתיית אבנית גורמת לאבנים בכליות. על פי הידוע, אין לחששות אלו ביסוס. ארגון הבריאות העולמי דיווח כי לא ידועה עדות להשפעה שלילית של מים קשים על בני אדם.
על פי מועצת המחקר הלאומי של ארצות הברית, "מים קשים יכולים לספק חלק מצריכת הסידן והמגנזיום הדרושה לתזונה היומית."
אבן שן.
על השיניים נוצרת אבנית, או אבן שן, כתוצאה משקיעת מלחים בלתי מסיסים של סידן ומגנזיום מהרוק והמזון על פניהן. הסיבה לכך היא שינויי טמפרטורה וחומציות בפה. המשקע מהווה מצע נוח להיספחות חיידקים על פניו, ואלה עלולים לגרום לעששת. ניתן להסיר אבנית מהשיניים באופן מכני, בדרך כלל על ידי שיננית.
גפ&quot;מ
ישראל גויכברג
ישראל גוֹיכְבֶּרג (בכתיב יידי: גויכבערג; 1 בינואר 1894, חוטין, בסרביה – 1970, ניו יורק) היה משורר יידי, עורך ומחנך.
קורות חיים.
גויכברג נולד בחוטין שבבסרביה (כיום מולדובה) בשנת 1894 למשפחת חזנים. הוא למד ב"חדר מתוקן", והשלים לימודיו אצל מורים פרטיים. לאחר סיום הגימנסיה בקמניץ-פודולסקי יצא ללימודי רוקחות, והגיע לדרגת עוזר לרוקח. בשנת 1913, כשהיה בן 19, היגר לארצות הברית, השתקע בבוסטון, השלים קורס בהנדסה ופתח בית ספר יהודי בלשון יידיש.
בשנת 1926 עבר גויכברג לעיר ניו יורק, שם חי עד לפטירתו ב-1970. בניו יורק הצטרף כמורה לרשת החינוך על שם שלום עליכם. בצד עבודתו בהוראה עסק כל ימיו בכתיבת שירת יידיש, ממנה גם שירה לילדים, ובעריכת עיתוני ילדים. בין השאר הקים וערך במשך שנים רבות את עיתון הילדים "קינדער זשורנאַל" ('עיתון הילדים').
שיריו של ישראל גויכברג הם שירי חגים ומועדים יהודיים, שירי לאום ומשחק. אחדים מהם הולחנו ונפוצו בקהילות יהודיות בעולם; שירו "שלושה ילדים" תורגם על ידי נחמה הנדל ואוריאל אופק ובוצע על ידי נחמה הנדל.
גויכברג פרסם כמה עשרות כרכים של יצירתו, וכן אנתולוגיות ומבחרי שירה.
לעברית לא תורגמה יצירתו כלל.
מים רכים
איזק ניוטון
המרד הגדול ברומאים
גבריאל גרסיה מרקס
גבריאל גרסייה מרקס
ספר משלי
נציב עליון לארץ ישראל
ג'והרלל נהרו
ספר מיכה
ספר מיכה כולל בתוכו, על פי המסורת, את דברי הנביא בלבד. עיקרם נבואות, אך ישנם גם קטעים אשר אפשר לראות כתפילות או קינות. אין בו חזיונות או סיפורים, ואין בו תיעוד של מעשים סמליים שנעשו על ידי הנביא - פרט לדברי הנבואה עצמם. בפסוק אחד בספר שוטח מיכה את השקפתו באשר לנבואתו: "אָנֹכִי מָלֵאתִי כֹחַ אֶת-רוּחַ ה' וּמִשְׁפָּט וּגְבוּרָה - לְהַגִּיד לְיַעֲקֹב פִּשְׁעוֹ וּלְיִשְׂרָאֵל חַטָּאתוֹ" ().
מיקום בתנ"ך וחלוקה.
ספר מיכה נמצא בקובץ התרי עשר, בין ספר יונה לספר נחום. הסיבה למיקום זה היא, כנראה, רצון לשימו אחרי ספר עמוס, אלא שבאמצע נכנסו, מסיבות שונות, ספר עובדיה וספר יונה. בתרגום השבעים ממוקם ספר מיכה שלישי, על פי הסדר הכרונולוגי.
הספר, המכיל 105 פסוקים, מחולק לשבעה פרקים, ולשני סדרים (פרט לפסוק האחרון בספר, השייך לסדר הבא). מבחינה תוכנית אפשר לחלק את הספר לשלוש או ארבע חטיבות עיקריות, שמורכבות בעיקרן מתוכחה, נחמה, תוכחה ונחמה (כאשר הנחמה בסוף הספר יכולה להוות חטיבה בפני עצמה או חלק מחטיבת התוכחה שלפניה). החטיבה הראשונה מתחילה בפרק א' (שהוא, בעיקרו, פורענות כפועל יוצא של תוכחה), ונגמרת בפרק ג', החטיבה השנייה היא פרקים ד'-ה', והחטיבה השלישית היא פרקים ו'-ז', כאשר אפשר להתייחס לחציו השני של פרק ז' כחטיבה בפני עצמה.
לא תמיד ברור היכן נגמרת כל נבואה והיכן מתחילה הנבואה הבאה. יש קובעים כי נבואותיו של מיכה קצרות מאוד, ויש מחברים קטעי נבואות לנבואות ארוכות יותר. לא ברור מהו הקשר ביניהן ומדוע סודרו כפי שסודרו. אי אפשר לדעת מתי נאמרה כל נבואה, ולכן אין לדעת האם הסדר קשור לסדר הכרונולוגי בו נאמרו הנבואות. אפשר לנחש שהסדר קשור באסוציאציות בין הנבואות של המסדר, זאת בשל שימוש בביטויים דומים בנבואות קרובות – אך אין לדעת דבר בוודאות. ייתכן שהשימוש באותם ביטויים קשור בסדר כרונולוגי דווקא, ואולי בגורם אחר.
רעיונות מרכזיים.
ישנם כמה רעיונות מרכזיים השזורים לאורכו של ספר מיכה:
הרעיונות לעיל מופיעים גם בדברי נביאים אחרים אשר קדמו למיכה. ישנם גם רעיונות המופיעים לראשונה אצל מיכה, וחוזרים אצל נביאים מאוחרים יותר:
זמן כתיבת הספר.
בפתיחת ספרו של מיכה מסופר שהתנבא "בִּימֵי יוֹתָם אָחָז יְחִזְקִיָּה", וייתכן שניבא גם בימי מנשה (דבר המשתלב עם הכלל המופיע בסדר עולם רבה פרק כ', בנוגע לנביאים אחרים, "מפני שלא היה מלך כשר לא נקראו על שמו"). אולם, לא מתואר מתי נאמרה כל נבואה ונבואה בספר, ואין לדעת אם התנבא בתקופה זו ברצף או שחלו בפעילותו הנבואית הפסקות. יתרה מזאת, לא ידוע לנו אם נקבצו בספרו כל נבואותיו או רק חלקן (ואפשר להניח שרק חלקן, על פי הכלל החזל"י הקובע כי "נבואה שהוצרכה לדורות נכתבה ושלא הוצרכה לא נכתבה" [בבלי, מגילה יד.]).
ישנם חוקרים ופרשנים המנסים להעריך, על פי רמזים שונים והקשר הדברים, את זמנה של כל נבואה ונבואה.
על פי דברי הזקנים בירמיהו כ"ו, שייכת הנבואה במיכה ג' ט-יב לימי חזקיהו המלך. יש המשייכים אף את כל פרק א לימי חזקיהו, על סמך העובדה שחורבן שומרון, שמיכה חוזה בפרק א', אירע בימיו. גם מסע סנחריב, המופיע בחלקו השני של פרק א', עשוי להתאים לימי חזקיהו.
רמז להקרבת קרבנות אדם - אשר מקובל שהוקרבו, בתקופת מיכה, רק בימי אחז ומנשה מלכי יהודה - נמצא בפרק ו' פסוק ז: "הַאֶתֵּן בְּכוֹרִי פִּשְׁעִי, פְּרִי בִטְנִי חַטַּאת נַפְשִׁי?"; דבר זה מאפשר לשייך את נבואה זו לימי אחז או מנשה.
בחקר המקרא ישנן מספר הערכות שונות לגבי זמן כתיבת הנבואות. ישנם חוקרים שמקבלים הערכות מסורתיות יותר לכתיבת הספר סביב חורבן שומרון במאה ה-8 לפני הספירה. חוקרים אחרים ייחסו את המזמורים שבסוף הספר ואת החלקים המדברים על עתיד טוב יותר לתקופות מאוחרות הרבה יותר של ימי גלות בבל, או אף לאחר שיבת ציון, במאה הרביעית לפני הספירה. על פי תומכי אסכולה זו, רק שלושת הפרקים הראשונים בספר משויכים למיכה, והשאר לנביאים אחרים, בעיקר כאלו שחיו מאוחר יותר. חוקרים אלו הסתמכו על כך שלא מתאים לנביא תוכחה כמיכה לומר דברי נחמה. מצד שני, אין בספר אנכרוניזמים ברורים או ראיות חותכות לאיחור חלקים בו. נכון לתחילת המאה ה-21, הערכה מקובלת בחקר המקרא היא שהספר נכתב בהדרגה וחלקים שונים של הספר הצטרפו לאורך תקופות שונות, כאשר המחלוקת בתחום ביקורת המקרא היא בעיקר סביב כמות הטקסט שנכתבה בשלב המוקדם לבין זו המאוחרת יותר.
סגנון.
רובו המוחלט של הספר כתוב בצורת שירה. הוא עשיר בתיאורים חיים של מושאי הנבואה: "קוּמִי וָדוֹשִׁי, בַת-צִיּוֹן! כִּי-קַרְנֵךְ אָשִׂים בַּרְזֶל, וּפַרְסֹתַיִךְ אָשִׂים נְחוּשָׁה" (ד' יג).
הספר כתוב בגוף ראשון (פרט לכתובת הבאה בראשו, שהיא, כנראה, מעשה ידי העורך). דבר זה נועד לעורר הזדהות עם הדובר אצל הקורא. דבריו ערוכים לעיתים בצורת ויכוח בין הנביא ובין שומעיו.
כמה אמצעים אמנותיים מקראיים באים לידי ביטוי בספר. בין השאר ניתן למנות:
בספר ניכר חוסר התאמה בין שם עצם למספרו או מגדרו, למשל: "לְמַעַן תִּתִּי אֹתְךָ לְשַׁמָּה, וְיֹשְׁבֶיהָ לִשְׁרֵקָה" (ו' טו), דבר שגרם לחוקרים רבים לתקן תיקונים בנוסח המסורה, ולתרגם בחזרה מיוונית פסוקים מתרגום השבעים, שככל הנראה נשען על נוסח עברי שונה.
בעקבות מה שנראה כמו חוסר התאמה סגנונית של חלק מהמשפטים לשאר הטקסט, החל מאמצע המאה ה-19 החלו לראשונה חוקרים שונים להעלות ספק בדבר היות מיכה כותב הנבואות בפועל. עם התפתחות תחום ביקורת המקרא במחצית השנייה של המאה ה-20, רוב חוקרי המקרא החלו לתמוך בהערכה לפיה מיכה לא כתב את הספר בשלמותו, ושהמסרים רוככו בהמשך כדי לאזן את אופיו הקשה של הספר. החוקרים חלוקים ביניהם לגבי כמות הטקסט שנכתבה על ידו בפועל. בסך הכל מסכימים רוב החוקרים לגבי כמה משפטים מסוימים שהם כנראה אכן נכתבו על ידו, ולגבי כמה אחרים שכנראה שלא, ועיקר המחלוקת מתמקדת בשאר הטקסט, שהוא עיקר הספר. פרשנות שהציעה התאולוגיה לחוסר ההתאמה הזה, היא שהסגנונות השונים הם השתקפויות שונות של הטבע של האינטראקציה של האל עם עמו.
במאה העשרים נמצאו כמה כתבי יד של הספר מתקופת בית שני, אשר הנוסח שלהם דומה מאוד לנוסח המסורה.
טל בנין
טל בנין (נולד ב־7 במרץ 1971 בקריית חיים) הוא כדורגלן עבר ישראלי וקפטן נבחרת ישראל לשעבר, וכיום מאמן כדורגל, ונכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
קריירת משחק.
נולד ב-1971 בקריית חיים למנחם בנין, יליד הארץ ממוצא תימני, ולאסתר לבית דורה, ילידת מצרים. דודו הוא המאמן רוני דורה, ובני דודיו הם שלומי דורה ויוסי דורה. בנין החל את דרכו בגיל 7 במחלקת הנוער של הפועל חיפה. הוא שיחק בקבוצה הבוגרת בין השנים 1987–1989 בליגה השנייה. בעונת עבר לקבוצת מכבי חיפה לאחר מאבק משפטי ממושך עם הנהלת הפועל חיפה. בעונתו השנייה כיכב יחד עם ראובן עטר ואייל ברקוביץ' והצליח לזכות בשני תארים ראשונים בקריירה שלו: אליפות וגביע המדינה. הצלחתו במכבי חיפה עודדה את הנהלת הקבוצה לנסות ולרכוש את כרטיס השחקן שלו, אולם ללא הצלחה עקב התנגדותה של משפחתו של השחקן.