השלב העיקרי בבניית תרשים Q-Q הוא לחשב או לשערך את השברונים בתרשים. אם ציר אחד או שני הצירים בתרשים מתבססים על התפלגות תאורטית עם פונקציית הצטברות (CDF) רציפה, כל השברונים מוגדרים היטב וניתנים לחישוב כהיפוך של פונקציית ההצטברות.  אם ההתפלגות התאורטית היא ללא פונקציית הצטברות רציפה, ייתכן שחלק מהשברונים אינם מוגדרים, אך ניתן במקרה כזה להשתמש באינטרפולציה. אם ה-Q-Q מתבסס על נתונים שנצפו נדרש לשערך את השברונים ולכך קיימות שיטות שונות.
מקרה פשוט הוא כאשר שתי קבוצות הנתונים הן בעלות גודל זהה. במקרה זה על מנת ליצור תרשים Q-Q, ניתן למיין כל אחת מהקבוצות בסדר עולה ולצייר כל זוג מהקבוצות הממוינות. כאשר שתי הקבוצות אינן בעלות גודל אחיד יצירת התרשים עשויה להיות מורכבת יותר, ועשויה להצריך אינטרפולציה על השברון המשוערך כך שהשברונים יתאימו להסתברות המקור.
בצורה אבסטרקטית יותר בהינתן שתי פונקציות הצטברות "F" ו "G", עם פונקציות הופכיות "F"−1 ו "G"−1, תרשים Q–Q מצייר את השברון ה "q" של "F" כנגד השברון ה-"q" של  "G" עבור טווח ערכים של "q". תרשים Q–Q הוא אפוא עקום פרמטרי על פני הטווח [0,1] עם ערכים ממשיים במישור R2.
פירוש.
כאשר מסתכלים על תרשים Q-Q משמאל לימין, הנקודות בתרשים Q-Q הן תמיד לא יורדות. אם שתי ההתפלגויות שאותן משווים הן זהות, הן יראו בתרשים Q-Q כקו y=x. אם שתי ההתפלגויות מסכימות לאחר פעולה ליניארית לתיקון הערכים של אחת ההתפלגויות, יופיעו הנקודות על קו ישר, אך לא בהכרח y=x. אם העקומה נמצאת מתחת לקו y=x אז ההתפלגות האופקית היא מפוזרת יותר ביחס להתפלגות האנכית (ולהפך כאשר העקומה נמצאת מעל לקו). תרשימי Q-Q הם לעיתים בצורת קשת או צורת "S", מה שמעיד על כך שהאחת ההתפלגויות מצודדת יותר מהשנייה או שאחת מהן היא בעלת זנב ארוך יותר מהשנייה.
אף על פי שתרשים Q-Q מבוסס על שברונים, בתרשים Q-Q סטנדרטי לא ניתן לקבוע איזו נקודה ב-Q-Q מגדירה שברונים מסוים. לדוגמה לא ניתן לקבוע את החציון של אף אחת משתי ההתפלגויות שמשוות בתרשים. לעיתים מציינים את העשירונים בתרשימי Q-Q על מנת לאפשר זאת.
השיפוע וההזזה של רגרסיה ליניארית בין שברונים נותנים מדד למיקום היחסי ולסקלה היחסית של הדוגמאות. אם החציון של ההתפלגות מצויר על הציר האופקי בנקודה 0, ההזזה של רגרסיה ליניארית הוא מדד למיקום והשיפוע הוא מודד לסקלה. המרחק בין החציונים הוא מדד נוסף למרחק יחסי שמשתקף בתרשים Q-Q. "מקדם המתאם של תרשים ההסתברות" הוא מתאם פירסון בין זוגות של שברונים. ככל שהמקדם קרוב יותר ל-1, קרובות יותר ההתפלגויות זו לזו.
שימוש נפוץ נוסף של תרשימי Q-Q הוא להשוואה בין התפלגות במדגם להתפלגות תאורטית, כדוגמת התפלגות נורמלית, N(0,1), בדומה לתרשים התפלגות נורמלית.
מיקומים בתרשים.
בחירת השברונים מההתפלגות התאורטית תלויה בהקשר ובמטרה. דרך אחת היא שבהינתן מדגם בגודל n, לבחור את k/n עבור k=1..n שכן אלו הדוגמאות של ההתפלגות. האחרונה שבהן n/n מתאימה לשברון העליון - הערך המרבי של ההתפלגות התאורטית עשוי לעיתים להיות אינסופי. בחירות אחרות הן k-0.5/n או לרווח את הנקודות תחת התפלגות אחידה ולהשתמש בk/(n+1).
רוחות מלחמה (מיני סדרה)
משה ביתן (רב)
הרב משה ביתן (נולד בל' בניסן ה'תשי"א, 6 במאי 1951) הוא חבר לשכת הרבנות חולון, מנהל המחלקה לבתי כנסת במועצה הדתית חולון, רב שכונת "נאות רחל" ובית הכנסת "בית אל", ומחבר ספרים.
תולדות חייו.
נולד לפנינה ופרץ ביתן, צאצא למשפחת רבנים מהאי ג'רבא, תוניסיה. למד בישיבת "פרחי אהרון" ולאחר מכן התגייס לשירות צבאי כצנחן בגדוד 50, הנח"ל המוצנח. לאחר שחרורו, השלים בטכניון תארים אקדמיים במתמטיקה וסטטיסטיקה תוך לימודים בכולל בחיפה. גויס למילואים ללחימה בחזית המצרית במלחמת יום הכיפורים והשתתף בצליחת תעלת סואץ וקרב החווה הסינית במסגרת אוגדה 143. לאחר המלחמה, למד בישיבת "מרכז הרב", אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק ולאחר מכן אצל הרבנים אברהם שפירא ושאול ישראלי. הוסמך לרבנות על ידי הרבנים שלמה גורן ועובדיה יוסף ומאוחר יותר הוסמך לרבנות עיר על ידי הרבנים שפירא ומרדכי אליהו.
בתשמ"א, לאחר נישואיו, נסע עם אשתו ושני ילדיו לשליחות רבנית-ציונית בדרום-אפריקה, בקהילה היהודית באודסהורן. בקהילה זו, אשר מנתה עשרות משפחות יהודיות, ברובן עשירות. הוא אפשר לקהילת אודסהורן ולסביבה כולה אכילת בשר כשר בכך ששימש שוחט ובודק.
לאחר חזרתו ארצה, בתשמ"ד, נתמנה לרב הקמפוס באוניברסיטת בר-אילן. בין היתר לימד במדרשה לבנות והוציא את גיליונות "באר משה". בתקופה זו, עבר עם משפחתו להתגורר ב"שיכון המרצים" שבאוניברסיטה.
בתשמ"ז, נתמנה לחבר המועצה הדתית חולון ומכהן מאז כרב שכונה בעיר. במסגרת זו העביר שיעורים בבתי ספר ותיכונים ברחבי העיר, הוציא לאור עלון שבועי בשם "אורות", ערך וכתב עלון עיון "מן הבאר" אשר התפרסם בבת ים וחולון והסב גן דתי קיים לגן תורני תחת השם "אורות" הפעיל עד היום. כן הקים הרב בית מדרש לימי שישי בו לימד "בעלי בתים" משעות הבוקר המוקדמות.
בשנת תשנ"ג (1993) התמודד הרב ביתן על משרת רבה הראשי הספרדי של העיר חיפה. שש שנים מאוחר יותר היה מועמד למשרת רבה הראשי הספרדי של העיר חולון. בעקבות גלי העלייה מברית המועצות, הקים עם אשתו ויקיר העיר חולון נתן גולדברג אולפן לגיור אשר עוסק בגיור אורתודוקסי של עשרות מתגיירים בשנה. בין השנים תשנ"ז-תשנ"ח הגיש תוכנית שבועית ברדיו קול חי שעסקה במוסר והלכה.
בשנת תש"ס (2000) החל להפיץ באמצעות הדואר אלקטרוני דפי ביאור יומיים לדף היומי הנלמד, ביאור זה יצא לאור על ידו בספר "ביאור דברי הגמרא".
לאורך השנים כתב מאמרים ותשובות במחשבה ובהלכה, כמה מהם פורסמו בכתב העת תחומין.
בתשע"ז השלים בהצלחה קמפיין גיוס המונים הדסטארט להוצאת ספר שו"ת חדש "קרן אור", פרי עטו. הספר מוקדש להנצחת בנו.
משפחתו.
הרב ביתן נשוי לרבנית אלקה למשפחת קליין ולהם שבעה ילדים.
אחד מבניהם, חייל צה"ל סמ"ר יובל גד, אשר שרת כלוחם בחטיבת הנח"ל, נפל ממצוק בטיול בדרום הארץ בהיותו בחופשה מהלחימה בשטחי יהודה ושומרון. היה בן 21 שנים במותו.
מחיבוריו.
ספריו זכו להסכמתם של הרבנים אברהם שפירא, מרדכי אליהו ועובדיה יוסף.
פוסטומוס קומיניוס אורוכוס
פוסטומוס קומיניוס אורוכוס (בלטינית: Postumus Cominius Auruncus) היה מגיסטראט רומאי, בן המאה ה-6 לפנה"ס.
ביוגרפיה.
קומיניוס נבחר לקונסול בשנת 501 לפנה"ס יחד עם טיטוס לארטיוס פלאבוס.
הוא נבחר לתפקיד פעם שנייה בשנת 493 לפנה"ס יחד עם ספוריוס קסיוס ויסקלינוס. דיוניסיוס מהליקרנסוס ציין שמכיוון ששנת כהונתם החלה בעיצומה של נטישת הפלבס את רומא, הם נכנסו לכהונתם מוקדם מהרגיל, ולא נבחרו בבחירות רגילות. כמו כן במהלך כהונתם הסתבכה רומא במלחמה עם הוולסקים, עם שישב מדרום לרומא. קומיניוס, כבש את לונגולה (Longula), שהייתה אחת מעריהם החשובות, והביס כוח וולסקי נוסף שנע מכיוון אנטיום (Antium). הוא ניצל את התנופה, והטיל מצור על החשובה שבעריהם קוריולי (Corioli). אנשי קוריולי הזעיקו עזרה משאר ערי הוולסקים, וכוח וולסקי גדול נע מאנטיום במטרה לחלץ את העיר. בלית ברירה נאלץ קומיניוס לנטוש את המצור כדי להביס את הכוח, והותיר כמפקד המצור מפקד בשם טיטוס לארקיוס.
על פי המסופר, לארקיוס כמעט הובס, ורק גיחת פתע שיזם אחד מקציניו, גאיוס מרקיוס, שלאחר הקרב כונה "קוריולאנוס", סייעה ללכידת העיר. על פי פלוטרכוס, לאחר הקרב נע מרקיוס עם חלק מהחיילים שהשתתפו בקרב קוריולי, וסייע לקומיניוס לנצח בקרב נגד הוולסקים באנטיום. טיטוס ליוויוס מספר שתהילתו של מרקיוס הייתה גדולה אף יותר משל קומיניוס, ושבגלל מרקיוס נשכחו כל מעשיו וגבורתו של קומיניוס במלחמה.
לאחר מכן ידוע עליו מעט מאוד, דיוניסיוס מהליקרנסוס טוען שהוא היה אחד מהשליחים שנשלחו אל קוריולאנוס בניסיון להגיע למשא ומתן, כאשר זה האחרון שינה צדדים ותקף את רומא. עדות זו תואמת עדות מקבילה של פלוטרכוס על פיה: "שליחים אלו [שנשלחו אל קוריולאנוס] מחברי הסנאט היו ומידידיו של מרקיוס ומשום כך קיוו שאיש סודם ומודעם ישמח להם ויקבלם בסבר פנים יפות. אבל לא כך היה... מצאוהו יושב ביהירות ובקשיות לב שאין לעמוד בה. במעמד ראשי הוולסקים ציווה להם לומר מה בקשתם... השיב להם בכעס וברוגז".
קומיניוס נזכר במחזהו של ויליאם שייקספיר "קוריולנוס". בסרט "קוריולאנוס" משנת 2011 הוא מגולם בידי ג'והן קאני (John Kani).
דניאל מזגיש
דניאל מזגיש (בצרפתית: Daniel Mesguich; נולד ב-15 ביולי 1952 באלג'יר) הוא שחקן, במאי ומורה לתיאטרון יהודי-צרפתי, יליד אלג'יריה, פעיל בתחום התיאטרון, הקולנוע ומופעי האופרה. כיהן כמנהל הקונסרווטואר הלאומי לאמנויות הבמה בפריז בשנים 2007–2013.
ביוגרפיה.
ילדות וצעירות.
דניאל מזגיש נולד (ב-1952) וגדל באלג'יר. בהמשך החל מ-1966 למד תיאטרון בקונסרבטואר האזורי במרסיי בכיתתה של אירן למברטון.
הוא המשיך את לימודיו בפריז: במשך שנתיים (1970–1971) למד פילוסופיה באוניברסיטת פריז 3 – סורבון החדשה (בזמנו בבניין סאנסייה) והחל משנת 1970 בקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנויות הבמה, בו היה תלמידם של אנטואן ויטז ושל פייר דבוש.
פעילותו בתחום התיאטרון.
בהתחלת הקריירה שלו כשחקן גילם מזגיש תפקידים גדולים של צעירים כמו המלט (1977) או מכאיל פלאטונוב (1983).
מיד עם תום לימודיו הקים להקה משלו, "תיאטרון הראי" (Théâtre du Miroir) במסגרתו פתח גם קורס למשחק. עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1983 לפי הזמנתו של ז'אן-פייר מיקל, התחיל ללמד בקונסרבטואר כפרופסור הצעיר ביותר בקמפוס.