פחד ותיעוב בלאס ווגאס
פחד ותעוב בלאס ווגאס
הטרבלינג ווילבוריס
הטרבלינג ווילבוריז
טרבלינג ווילבוריז
קרן ליבוביץ'
רוואז צ'חיידזה
רוואז צ'חיידזה (בגאורגית: რევაზ ჩხეიძე; 8 בדצמבר 1926 - 3 במאי 2015) היה במאי קולנוע, סופר ושחקן גאורגי מוערך.
צ'חיידזה נולד בעיר כותאיסי שבגאורגיה. למד יחד עם חברו תנגיז אבולדזה קולנוע ב-VGIK - המוסד ללימודי אמנות הקולנוע (סינמטוגרפיה) במוסקבה. הם סיימו את לימודיהם ב-1952 וסרט הדיפלומה שלהם היה על מלחין גאורגי בשם דימיטרי ארקישווילי.
יצירתו.
יצירתו החשובה ביותר הוא הסרט "ჯარისკაცის მამა", אשר נקרא בעברית "אבא של חייל", משנת 1964.
מבין הסרטים שביים:
חרטה (סרט)
חרטה (בגאורגית: მონანიება; באנגלית: Repentance) הוא דרמה פוליטית של הבמאי תנגיז אבולדזה משנת 1984.
עלילה.
העלילה מתרחשת בעיירה גאורגית טיפוסית (ללא מאפיינים של מיקום ספציפי). ראש העיר המנוח שזה עתה נקבר מוצא מדי לילה מקברו. בסופו של דבר נלכדת מחללת הקבר. ועלילת הסרט מגוללת את סיפורה במשפט שנערך לה. במהלך המשפט נחשפים כל מעלליו של ואלראם אראוידזה (ראש העיר המנוח), אכזריותו, והסבל שגרם למשפחתה ולאחרים.
מעבר לדרמה הפוליטית מבוסס הסרט על השירים הקשים לתרגום של וז'ה פשבלה, אך הם לא מפריעים למהלך התקין של העלילה. השמעת השירים של פשבלה מוסיפה נופך אלגורי נוסף.
דמותו של ואלראם יכולה להיות של סטלין, היטלר (שפמו הוא ממש כמו של היטלר), מוסוליני או כל רודן אחר. גם שם משפחתו ארוידזה לא קיים בגאורגיה, ומשמעותה אף אחד (אראוי בגאורגית פירושה אף אחד).
במקור הסרט אמור היה להיות סרט טלוויזיוני אך הוא הפך לסרט באורך מלא.
הסרט הושלם בשנת 1984, אבל נאסר לפרסום על ידי השלטונות הסובייטים במשך שנתיים. הוא הותר להקרנה רק ב-1987 בימי הגלאסנוסט של מיכאיל גורבצ'וב.
הסרט זכה בשלושה פרסים בפסטיבל קאן, ביניהם פרס חבר השופטים.
הסרט זכה באוסקר "הסרט הזר הטוב ביותר" בשנת 1987, ובשנת 1988 זכה ב"פרס לנין".
גב (פירושונים)
הגב הוא החלק האחורי של גוף האדם, המתחיל בחלק העליון של הישבן ומסתיים בעורף הצוואר ובכתפיים. הגב הוא החלק המקביל לחזה ולבטן בקדמת הגוף, והוא נתמך על ידי עמוד השדרה, בית החזה והכתפיים. לאורך עמוד השדרה עובר חוט השדרה המקשר בין המוח לשאר חלקי הגוף.
האנטומיה של הגב.
מבנה העצמות בגב.
המאפיין הראשי של הגב האנושי הוא עמוד שדרה, במיוחד אורכו ממרום חוליות בית החזה עד לתחתית חוליות המותניים. בתוך עמוד השדרה מאוחסן חוט השדרה בתעלת השדרה. הקימורים בעמוד השדרה מעניקים לגב את צורתו. בית החזה משתרע מעמוד השדרה בקצה העליון של הגב (החוליה המתאימה לצלע העליונה היא T1), עד לאמצעיתו של הגב. התפרשות זו מותירה אזור חסר הגנה יחסית בין תחתית הצלעות לירכיים. רוחב הגב נקבע על ידי השכמות, העצמות הרחבות והשטוחות של הכתפיים.
השרירים בגב.
עמוד השדרה מתוחם על ידי מספר קבוצות של שרירים, בתוכם השרירים הבין-רוחביים () המסייעים לתנועה בין החוליות, השריר המסודק (), שעוזר לתנועת עמוד השדרה כמכלול וזוקפי הגב ().
שרירים אחרים בגב משתתפים בהנעת הצוואר והכתפיים. שריר הטרפז משתרע בין הצוואר הכתפיים והחוליה הצלעית T12. שריר הגב הרחיב הגדול (Latissimus dorsi), יוצר משולש בין הכתף לירך. את רוב השרירים בגב ניתן לפתח על ידי התעמלות ותרגילי גב.
תפקוד הגב.
האנטומיה המסובכת של הגב נועדה לספק תמיכה לראש ולאחורי הגוף, כוח לאחורי הגוף ויכולת תנועה וגמישות רבה. החלק העליון של הגב מספק תמיכה מבנית רבה, מאחר שלכל חוליה בו מחוברות זוג צלעות, אך הוא מאוד מוגבל בתנועה בגללן. החלק התחתון, מאידך, גמיש ומאפשר תנועה בכל הכיוונים.
כאבי גב.
הגב כולל עצבים מקושרים, עצמות, שרירים, רצועות וגידים, כולם יכולים להוות מקור לכאב. כאב גב תחתון הוא אחד מהכאבים היותר נפוצים אצל מבוגרים. מקורות נפוצים לכאבי גב כוללים בעיות דיסק כגון: מתנת, שברים ודלדול עצם.
האיברים בגב.
הריאות נמצאות בתוך בית החזה ומשתרעות עד אחוריו. הכליות ממוקמות מתחת לשרירים האחוריים התומכים בצלעות מתחתן, הן מקושרות באופן רופף לצפק. מכה בגב התחתון יכולה לפגוע בכליות.
שטח הגב.
העור בגב האנושי עבה יותר ובעל פחות עצבים המסתיימים בו יחסית לכל חלק אחר בגו. למעט מקרים יוצאי דופן, הגב הגברי שעיר פחות מהחזה הגברי.
חשיבות הגב בתרבות.
לגב משמעות חברתית ואומנותית, בעצם היותו "בד הציור" הגדול ביותר על גוף האדם. קימורי הגב הנשי משמשים נושא בציורים רבים. בגלל הרגישות בתרבויות רבות בכל הנוגע לציור עירום, ציור הגב הנשי נפוץ ביותר, הוא מאפשר להציג עירום מבלי להראותו ממש.
ניבים ופתגמים רבים עוסקים בגב, בעיקר כסמל למקום עליו קשה לאדם לשמור. פתגמים נפוצים: "לתקוע סכין בגב" במשמעות של בגידה, "לשמור על הגב" במשמעות של לנקוט משנה זהירות.
באמונות ודתות עתיקות, בעיקר בהודו, הגב התחתון נחשב כמקום בגוף האוצר בתוכו הרבה אנרגיה.
בגלל גודלו והחוסר היחסי בשיער בו, הגב התחתון נחשב כמקום אידיאלי לקעקועים.
רפאל קלצקין
שלום משאש
הרב שלום מָשָׂאשׂ (כ"ב בשבט ה'תרס"ט, 13 בפברואר 1909, מקנס – י' בניסן ה'תשס"ג, 12 באפריל 2003, ירושלים) היה רב מרוקאי וישראלי, כיהן כרבה הראשי של קזבלנקה, הרב הראשי למרוקו במשך שש שנים ורבה הראשי הספרדי של ירושלים במשך 25 שנה. חיבר ספרים בהלכה ובאגדה ונחשב לפוסק מרכזי בישראל במאה ה-20. מגדולי המשמרים והמחזקים של מנהגי יהדות מרוקו. את ספרו הראשון, מזרח שמ"ש, כתב בהיותו בן 17 בלבד.
מבין תלמידיו המפורסמים הם בנו, דוד משאש, שהיה רבה הראשי של פריז, שלמה משה עמאר, רבה הספרדי של ירושלים והראשון לציון לשעבר ואחרים. הוא היה מצאצאי הרב רפאל בירדוגו. בן-דודו של אביו, יוסף משאש, היה רבה הספרדי של חיפה ודודו מצד אמו, יהושע בירדוגו, היה הרב הראשי של מרוקו. לאורך חייו היה מקורב לחסן השני, מלך מרוקו ועמד בקשרים טובים עמו.
ביוגרפיה.
שלום מָשָׂאשׂ נולד בשנת ה'תרס"ט (1909) במקנס שבמרוקו (באותה התקופה מדינת חסות של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית) לרב מימון משאש, מחבר הספר "אוצרות שמים" ורחל לבית סודרי, ונקרא ע"ש סבו הרב שלום משאש שכיהן כרב ודיין במקנס, בעל שו"ת "דברי שלו"ם". מצד אם אביו, היה מצאצאי הרב רפאל בירדוגו, מגדולי חכמי מרוקו. דודו (גיס של אמו) היה רבה הראשי של מרוקו, יהושע בירדוגו. הרב יוסף משאש (שכיהן כרבה הראשי של חיפה) היה בן דודו של אביו. בצעירותו למד תורה אצל אביו ואצל הרב יצחק סבאג, דיין וראש ישיבה במקנס. מגיל צעיר נחשב לעילוי וניחן בחריפות בלימודיו. הוא שקד ושקע בלימודיו וניתנה לו הסמכה של פוסק מגיל צעיר. כבר בגיל 17 כתב את חיבורו ההלכתי הראשון "מזרח שמ"ש". בהקדמה לאחד מספריו טען כי כל ימי נעוריו לא ידע כיצד נראה מטבע כסף ולא התעניין בשלל, בעוד שמר על כך שעיקר מעייניו לימודים בתורה ובהלכה.
הוא ניהל רשת של מוסדות חינוך "תלמוד תורה" במקנס, אשר בשיאה למדו בכל מוסדותיה כ-2000 תלמידים. בשנת ה'תש"ד (1944), לאחר שהחלים ממחלת טיפוס הבהרות, ייסד את ישיבת "כתר תורה" במקנס, ועמד בראשה. הוא סירב להצעת הרב משה מאיר חי אליקים לקבל תפקיד דיינות בקזבלנקה, ורק לאחר פטירתו של האחרון, בשנת ה'תש"ט (1949), בגיל 39, נאות להפצרות ראשי הקהילה היהודית בקזבלנקה והחל לכהן כרבה הראשי. בשנת ה'תשל"ב (1972), התמנה לרבה הראשי של מרוקו בפטירתו של מיכאל יששכר אנקווה. באותה העת תרם לפיתוח קהילת חסידות חב"ד והעניק לה לגיטימציה בקרב קהילת יהדות מרוקו. משאש גם עמד בקשרים טובים עם הרב מנחם מנדל שניאורסון, הוא הרבי מלובביץ', וביקר אותו אחת בביתו במרכז חב"ד העולמי – 770 בברוקלין, ניו יורק. הרב משאש עמד בקשרים טובים גם עם המלך חסן השני, והיה מתפלל לשלומו, אף לאחר עלייתו לישראל. המלך חסן השני היה נוהג לכופף קומתו בפני הרב בפגישות פרטיות כמו גם באירועים וטקסים מלכותיים. ייסד את חברת "דובב שפתי ישנים" להוצאה לאור של ספרי חכמי מרוקו.
בשנת ה'תשל"ה (1975) קיבל הצעה לכהן כרבה הספרדי של חיפה, אך דחה אותה על פי בקשת הרבי מלובביץ'.
לאחר פטירת הרב אליהו פרדס, בשנת 1976 (ה'תשל"ו) פנה עקיבא אזולאי, חבר עיריית ירושלים לרב מיכאל טולידאנו (מראשי ישיבת אור ברוך), כדי שזה ימליץ לו על רב לעיר. הרב טולידאנו המליץ על הרב משאש, שכיהן באותה תקופה כרב וכדיין בקזבלנקה, ובתוך כך פנה אל בנו של האחרון, רבי דוד משאש כדי שיעביר את ההצעה לאביו. רבי שלום נאות לבקשה, והגיע לביקור קצר בישראל, שבו נפגש עם הרבנים הראשיים, עובדיה יוסף ושלמה גורן, שהבטיחו לתמוך בבחירתו. בד בבד, פנה עקיבא אזולאי לשר הדתות אהרון אבוחצירא, כדי לקדם את בחירת הרב משאש בעזרת הרב גורן. כך בשנת ה'תשל"ח (1978) נבחר הרב משאש לכהן כרבה הספרדי של ירושלים, לצד הרב בצלאל ז'ולטי (ובהמשך, לצד הרב יצחק קוליץ). הרב משאש נמנע מלהתערב במחלוקות ויריבויות בתוך העולם החרדי וגם מחוצה לו, והשתדל להיות מקורב ומוערך בקרב הפלגים והעדות השונים של היהודים בארץ ומחוצה לה. הרב משאש נהג לקבל את כל מי שבא לפתח ביתו בירושלים בשאלות בדבר ההלכה ודלת ביתו הייתה פתוחה עבורם.