גרהאם היה ידוע היטב בנוהג שלו שלא לשהות במחיצתה של אישה אחרת מלבד אשתו. הדבר נודע בשם ה"חוק של בילי גרהאם" (להימנע מפיתוי במחיצתה של אישה שאינה רעייתו).
בתו של בילי, באני, מספרת שאביה סירב להקנות לה ולאחיותיה השכלה גבוהה. כפי שדווח ב"וושינגטון פוסט": באני זוכרת שהיא חונכה על כך שחיי האישה, סובבים סביב היותה רעיה, עקרת הבית ואם. "מעולם לא עלה בדעתנו לפתח קריירה" אמרה. "רציתי ללכת לבית ספר לאחיות - לוויטון, הייתה תוכנית בת חמש שנים - אבל אבא אמר לא, לא היה עימות ואבא לא כעס, אבל כשהחליט, לא - בזה נגמר הוויכוח.". היא הוסיפה "הוא שכח מזה, אמא לא".
בילי דיבר עם אשתו לעתיד, רות, על נטישת שאיפתה לבשר בטיבט לטובת הליכה בעקבותיו, ולעשות אחרת יהיה "סיכול הרצון הברור של האל "
לאחר שרות הסכימה להינשא לבילי, הוא ציטט מכתבי הקודש, תוך הטלת מרותו עליה באומרו "אז אני אוביל ואת תעקבי."
דעות על הומוסקסואליות.
גרהאם ראה בהומוסקסואליות חטא, ובשנת -1974 תיאר אותו כ"צורה של סטייה מושחתת". בשנת - 1993 הוא אמר כי לדעתו האיידס עשוי להיות "פסק דין" מאלוהים, אך כעבור שבועיים הוא חזר בו ואמר "אינני מאמין בכך, ואיני יודע מדוע אמרתי זאת".
גרהאם התנגד לנישואים חד-מיניים, וב -2012 הוא הוציא הודעות תמיכה בעמוד מלא לטובת התיקון הראשון של החוקה של קרוליינה הצפונית, שאסר קיום נישואים חד מיניים בקרוליינה הצפונית.
עמדתו המוצהרת של גרהאם הייתה שהוא אינו רוצה לדבר על הומוסקסואליות כעל בעיה פוליטית. קורקי סיאמסקו, שכתב עבור NBC News, ציין כי לאחר תקרית 1993, גרהאם "התרחק במידה רבה מהנושא". לאחר מותו, קראו פרשנים אחדים לגרהאם "הומופוב".
ספרים.
גרהאם כתב את הספרים הרשומים בהמשך לפסקה זו. רבים מהם הפכו לרבי מכר. בשנות השבעים של המאה הקודמת למשל, נמכר ספרו "The Jesus Generation" (דורו של ישוע) ב 200,000 עותקים בשבועיים הראשונים לאחר פרסומו. מהספר "Angels: God's Secret Agents" (תורגם גם לעברית בשם "מלאכים, אגדה או מציאות"), נמכרו כמיליון עותקים תוך 90 יום מפרסומו. נטען כי ספרו "How to Be Born Again" (כיצד להיוולד שנית) עשה היסטוריה כאשר נמכר במהדורה הראשונה בכ-800,000 עותקים.
רכס וולברין
רכס ווּלְבֶרִין (באנגלית: Wolverine Range; מילולית: רכס גרגרן) הוא רכס הרים ברכסי סוואנל שבהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס ממוקם מערבית לאגם ויליסטון.
שטחו של הרכס 2,495 קמ"ר, וגובהו 1,482 מטרים מעל פני הים.
שמו של הרכס אומץ רשמית ב-4 ביוני 1953.
AC 2-Litre
AC 2-Litre (באנגלית: AC 2-Litre) היא מכונית סלון תוצרת יצרנית הרכב "AC Cars Group Ltd" (קרוי גם: "Auto Carriers Ltd"), אשר יוצרה בין השנים 1947–1956.
סך הכול יוצרו 1,958 יחידות.
דברי מלכיאל
ויקיפדיה הצ'צ'נית
ויקיפדיה הצ'צ'נית (בצ'צ'נית: Нохчийн Википеди) היא הגרסה בשפה הצ'צ'נית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה. ויקיפדיה הצ'צ'נית הושקה ב-28 בפברואר 2005.
נכון ל- ב ישנם בו ערכים ו- משתמשים פעילים.
נכון לפברואר 2018 היה מדד העומק (המשמש מדד גס לאיכות ומייצג את כמות הפעמים שבהם הערכים עודכנו) שלה הוא 0 (לעומת 964 בויקיפדיה האנגלית ו-259 בוויקיפדיה העברית).
אליפות העולם בשחמט 1954
אליפות העולם בשחמט 1954 אורגנה על ידי פיד"ה. בשלב הסופי נפגשו לדו-קרב אלוף העולם בשחמט מיכאל בוטביניק ווסילי סמיסלוב החל ב-16 במרץ והסתיים ב-13 במאי 1954, בניצחון של מיכאל בוטביניק.
רקע.
בהתאם למתכונת שאושרה על ידי פיד"ה האליפות התקיימה במספר שלבים. בשלב הראשון התקיימו תחרויות אזוריות. בסיום שלב זה התקיימה בסטוקהולם תחרות בין-אזורית בהשתתפות 21 שחמטאים. השמונה הראשונים היו יכולים להתקדם לשלב השלישי - תחרות המועמדים. לשחמטאים אלו היו הצטרפו דוד ברונשטיין, יצחק בולסלבסקי, וסילי סמיסלוב, פאול קרס, שמואל רשבסקי, מיגל ניידורף ומקס אויבה.
למנצח התחרות הייתה זכות לשחק בדו-קרב נגד אלוף העולם המכהן. אם הדו-קרב היה מסתיים בתיקו, מיכאל בוטביניק היה נותר אלוף העולם.
תחרות המועמדים.
התחרות התקיימה בציריך באוגוסט-אוקטובר 1953.
דו-קרב על האליפות.
הדו-קרב התקיים במהלך 16 במרץ - 13 במאי 1954 במוסקבה וכלל 24 משחקים.
הדו-קרב הסתיים בתיקו ובהתאם לתקנות תואר אלוף העולם נותר בידי בוטביניק.
מחנה ישראל (לוד)
יחסי איי בהאמה–סין
יחסי איי בהאמה-סין הם היחסים הדו-צדדיים בין קהיליית איי בהאמה לבין הרפובליקה העממית של סין.
היחסים הדיפלומטים בין שתי המדינות כוננו ב-23 במאי 1997. פחות מחודשיים לאחר מכן, הממשלה הסינית פתחה שגרירות בנאסאו, באי ניו פרובידנס. ממשלת בהאמה לא הקימה שגרירות בבייג'ינג באופן מיידי, אם כי בשנת 1999 מונה ד"ר ארתור פולקס לשגריר הלא תושב הראשון של איי בהאמה, והוא היה אחראי בין היתר על יחסיה של איי בהאמה עם סין עד אשר איי בהאמה הקימה שגרירות בבייג'ינג. ראש הממשלה הוברט אינגהראם היה ראש ממשלת איי בהאמה הראשון שביקר בסין. ביקורו נערך בשנת 1997.
יחסים כלכליים.
בשנת 2002 היקף הסחר בין המדינות הסתכם בכ-62.93 מיליון דולר. אך, רק כ-60,000 דולר מהיקף הסחר בין שתי המדינות היה ייצוא של איי בהאמה.
יחסים דיפלומטים.
איי בהאמה מחזיקה בשגרירות בבייג'ינג. מאידך, סין מחזיקה בשגרירות בנאסאו.
תזמורת כלי נשיפה כנסייתית
תזמורת כלי נשיפה כנסייתית (בגרמנית: Posaunenchor) היא הרכב מוזיקלי של כלי נשיפה ממתכת המנגן לרוב בכנסיות אוונגליסטיות-לותרניות, הנפוץ במיוחד בגרמניה ובמדינות השכנות לה (אוסטריה, לוקסמבורג, שווייץ, הולנד). תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות נוהגות ללוות את הטקס בכנסייה בנגינת מזמורי תפילה וכוראלים, וכן מנגנות באירועים מיוחדים של הכנסייה.
המשמעות המילולית של המונח Posaunenchor היא, מסיבות היסטוריות (ראו בהמשך), "מקהלת טרומבונים". עם זאת, תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות מורכבות כיום מכלי נשיפה נוספים כגון חצוצרות, קרנות וטובות. אין הגדרות מדויקות לסוגי כלי הנגינה בתזמורת או למספר הנגנים בה (גודלן של תזמורות כלי נשיפה כנסייתיות נע בין 6-8 נגנים לכמה עשרות), ועל כן המונח הגרמני Posaunenchor אינו מתייחס בהכרח להרכב התזמורת או לגודלה, אלא באופן כללי יותר לתזמורת כלי נשיפה ממתכת הפעילה במסגרת הכנסייה.
הרפרטואר המוזיקלי של תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות מורכב ברובו המוחלט מכוראלים (מזמורי תפילה) פשוטים ושירי עם, אך לשם הגיוון והעניין מנגנות תזמורות אלו גם יצירות מסוגות נוספות כגון סווינג, רוק קל, רגטיים, בלוז ועוד.
בשל מקומן הייחודי בתרבות ובהיסטוריה הגרמניות הוכרו בשנת 2016 תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות כ"מורשת תרבותית בלתי מוחשית" על ידי ארגון אונסק"ו.
היסטוריה.
תקופת הרנסאנס והבארוק.
תיעודים של תזמורות כלי נשיפה כנסייתיות הופיעו לראשונה כבר בסביבות תחילת המאה ה-16, באופן לא מקרי במקביל לראשיתה של הרפורמציה הפרוטסטנטית, אשר ביקשה בין היתר לשנות מן היסוד את האופן בו מתנהלים הטקסים בכנסייה. בכך נפתחה הדרך לשילובם של כלי נגינה נוספים (חוץ מהעוגב) בפולחן הדתי. בראשית דרכן נחשבו תזמורות כלי הנשיפה הכנסייתיות כתחליף לעוגב בטקסים שנערכו מחוץ למבנה הכנסייה (למשל בבית הקברות) או במצעדים, או בקהילות קטנות ודלות אמצעים, אשר לא היה ביכולתן לרכוש ולהתקין עוגב בכנסייה המקומית.
התפתחותן של התזמורות הכנסייתיות צועדת יד ביד גם עם התפתחותה של המוזיקה הכנסייתית. ככל שזו נעשתה עשירה ומורכבת יותר, כך הפכו גם התזמורות לגדולות ומגוונות יותר. הכוראלים המושרים בכנסיות הם לרוב שירים פשוטים הכתובים בקו מלודי יחיד ובמבנה סטרופי (מנגינה אחידה לכל הבתים). חלק ניכר מהם הולחן על ידי מרטין לותר בעצמו, ובהמשך עברו השירים הרמוניזציה ועובדו למספר קולות על ידי מלחינים שונים, שהבולט בהם הוא יוהאן סבסטיאן באך.
על פי ציורים ומקורות כתובים מהמאות ה-16 וה-17, ובהתאם לשמן הגרמני, היו התזמורות הכנסייתיות בתקופה זו מורכבות ממספר קטן יחסית (4-5) של טרומבונים מסוגים שונים, ולעיתים משילוב של טרומבונים עם כלי נשיפה נוספים כגון קורנטו (Zink), קלמית וחלילית, אשר ניגנו את הקולות הגבוהים ביצירה. לרוב שימשו התזמורות הכנסייתיות כליווי לשירת הקהל בכנסייה.
יש לציין כי בתקופת הבארוק והרנסאנס נחשבו הטרומבונים והחצוצרות לשתי משפחות כלים נפרדות, והשילוב ביניהן בהרכבים מוזיקליים נעשה לעיתים רחוקות יחסית. בנוסף, קולן החזק והצורמני יחסית של החצוצרות נחשב כ"לא הולם" ובלתי מתאים לכנסייה (המלחין הגרמני יליד המאה ה-16 מיכאל פרטוריוס המליץ כי שילוב של חצוצרות בטקסים ייעשה אך ורק מחוץ למבנה הכנסייה). בתקופה זו, בהרכבים אשר התבססו על חצוצרות, הקולות הנמוכים נוגנו על ידי תופי טימפני ולא על ידי טרומבונים.
1800 ואילך.
השיפור המתמיד באיכותם של כלי הנשיפה, והפיכתם לפשוטים יותר לנגינה באמצעות שכלול מנגנוני השסתומים שלהם, הביאו לגידול משמעותי במספר הנגנים החובבים. במאה ה-19 הופיעו ברחבי אירופה יותר ויותר הרכבים חובבניים שונים של כלי נשיפה - כולל שילובים של כלי נשיפה ממתכת עם כלי נשיפה מעץ וכלי הקשה. עם זאת, בתזמורות של הכנסיות האוונגליסטיות והלותרניות בגרמניה, נשמרה פחות או יותר הבלעדיות של כלי הנשיפה ממתכת, אך השילוב של חצוצרות וכלים ממשפחת הקרנות דחק את הטרומבונים לעמדה פחות מרכזית בתזמורת.
המונח הגרמני Posaunenchor מציין אפוא באופן בלעדי תזמורת של כלי נשיפה ממתכת הפועלת במסגרת הכנסייה, ואין לבלבל אותו עם סוגים אחרים של תזמורות כלי נשיפה כגון ביג-בנד.