לאחר מכן חזר למועדון פרטיזן בלגרד לשלוש שנים שבהן שיחק 48 משחקים וכבש רק 3 שערים, לאחר מכן עבר לשנתיים למועדון הקפריסאי אפואל ניקוסיה שבו ערך 6 הופעות ללא כיבושים בעונת 04/05.
בשנת 2005 עבר לשחק באיראן, ובמהלך שלוש שנותיו שם שיחק בשתי קבוצות. בשנת 2008 חזר לשחק בקבוצות מליגות נמוכות בסרביה.
בינואר 2011 החל לשחק בקבוצת קובצ'באץ', ולאחר שסיים עמה את העונה מונה למאמן הקבוצה. בשנת 2012 מונה למאמן קבוצת רדניקי פירוט.
מסיונריות
מיסיונריות
חוק בייס
חוק בייס (או: נוסחת בייס; באנגלית: Bayes' theorem) הוא תוצאה בתורת ההסתברות המאפשרת לחשב הסתברות מותנית של מאורע כאשר יודעים את ההסתברויות המותנות ההפוכות. הוא נוסח על ידי המתמטיקאי האנגלי תומאס בייס, במאמרו "מאמר על פתרון בעיה בתורת הסיכויים" (Essay Towards Solving a Problem in the Doctrine of Chances), אשר פורסם ב-1764, לאחר מותו של בייס.
ניסוח פורמלי.
"ההסתברות המותנית של מאורע A בהינתן מאורע B" היא הסיכוי להתרחשותו של A, בהנחה ש- B אכן התרחש. קיום ההנחה מצמצם את מרחב המדגם. מרעיון זה נובעת הנוסחה להסתברות המותנית: formula_1.
חוק בייס מאפשר לחשב את ההסתברות המותנית ההפוכה: ההסתברות המותנית של B בהינתן A:
formula_2.
ניסוח אחר למשפט: אם formula_3 חלוקה של מרחב המדגם, שבה לכל אחד מהחלקים הסתברות חיובית, אז לכל מאורע A בעל הסתברות חיובית ולכל k, מתקיים:
formula_4.
ניסוח זה נובע ישירות מהניסוח הראשון בשילוב עם נוסחת ההסתברות השלמה.
דוגמה.
במדינה מסוימת יש שתי קופות חולים; 75% מהתושבים חברים בגדולה מבין השתיים, והשאר בקטנה. סקרי שביעות רצון העלו ש-90% מן החברים בקופת החולים הקטנה מרוצים מן הקופה, בעוד שרק 80% מהחברים בקופת החולים הגדולה מרוצים ממנה. על-כן מפרסמת החברה הקטנה מודעות ענק שלפיהן "אם אתם מרוצים, כנראה שאתם חברים שלנו". חוק בייס מאפשר לבחון את נכונות הטענה:
לצורך הדוגמה, קבוצת האנשים בעלי התכונה "האדם חבר בקופה הקטנה" תסומן ב-S, והקבוצה המשלימה ("האדם חבר בקופה הגדולה") תסומן ב-formula_5
אם כן:
formula_6
formula_7.
כמו כן, התכונה "האדם מרוצה" תסומן ב-H. לפי הסקר:
formula_8
formula_9.
לפי נוסחת ההסתברות השלמה:
formula_10.
לכן, הסיכוי של אדם מרוצה להשתייך לקופה הקטנה שווה ל:
formula_11.
אם כן, טענת הפרסומת שקרית: אם אדם מרוצה הוא כנראה חבר בקופת החולים הגדולה. באופן דומה, ניתן להראות שגם אם הוא לא מרוצה הוא כנראה חבר בקופת החולים הגדולה.
קילימנג'רו
קילימנג'רו (בסווהילי: Kilima Njaro, כלומר "הר נג'ארו") הוא ההר הגבוה ביותר באפריקה, והוא מתנשא לגובה של 5,895 מטרים. ההר הוא הר געש רדום ופסגתו, כמו רוב שטחו, שוכנת בצפונה של טנזניה. חלק ממורדותיו הצפוניים של ההר נמצאים בשטחה של קניה.
המראה של ההר מיוחד ולא רגיל ביחס לאזור שבו הוא שוכן, כהר בגובה רב המכוסה שלג הנראה מבעד לסוואנה האפריקאית המישורית והיבשה.
פסגתו של ההר מכוסה במעטה שלג תמידי, בניגוד לסביבה ולאקלים האפריקאי החם והצחיח שבו ההר שוכן, ובהתחשב בעובדה שההר נמצא במרחק 350 קילומטרים בלבד מקו המשווה.
גאוגרפיה.
המסיב של הר הקילימנג'רו רחב מאוד והוא משתרע על שטח שמידותיו כ-80 על 60 קילומטרים. הקילימנג'רו הוא הר געש שכבתי ובו כמה חרוטים געשיים עיקריים. הגבוה בהם הוא חרוט קיבו, שפסגתו קרויה אוּהוּרוּ (5,895 מטרים), שֵׁם שמשמעותו בסווהילי - "חירות". שני החרוטים הגעשיים האחרים הם מוונזי (5,149 מטרים) ושירה (3,962 מטרים).
ההר הוא אחד מכמה הרי געש השוכנים בתוך הבקע הסורי-אפריקני.
הקילימנג'רו כהר געש.
אף על פי שהתפרצות געשית בהר לא צפויה בזמן הקרוב, מדענים חוששים מהתפרצות פתאומית כפי שאירעה בהר סנט הלנס וכן מפגיעת מטיילים מלבה ומהידרדרות סלעים כפי שאירע בעבר, שיצרו מכתש בצדו המערבי של ההר. מעולם לא תועדה התפרצות הר הגעש, אך מקומיים טוענים שהוא התפרץ לפני 170 שנים בערך.
חוקרים מצאו שרידי לבה ובזלת שמקורן בהתפרצות שאירעה במאות השנים האחרונות כ-400 מטרים מראש ההר, עובדה המעידה על פעילות וולקנית ענפה. לעיתים ההר פולט אדים בעלי ריח גופרית.
הטיפוס להר.
האדם הראשון שהגיע לפסגה הגבוהה ביותר (אוהורו) היה יוהאני קיניאלה לאואו (Yohani Kinyala Lauwo), אשר טיפס להר מספר פעמים ושימש מדריך לטיפוס ה"רשמי" הראשון לפסגת ההר של המטפס הגרמני הנס מאייר והמטפס האוסטרי לודוויג פורטשלר ב-6 באוקטובר 1889. על שמו נקרא המכתש במרכז ההר – "מכתש לאואו".
ההר הוא יעד תיירותי פופולרי, ויש שישה מסלולים באורכים שונים אל הפסגה, כך שהמסלולים הארוכים מתאימים יותר למתחילים. טיפוס על הקילימנג'רו הוא אמנם טיול, אך מחלה בגובה רב עלולה להתרחש, וטיפוס ארוך יותר מקל על ההסתגלות.
היעלמות הקרחון.
בשנים האחרונות מפשירים הקרחונים שבראש ההר. קרחונים אלה נוצרו לפני 11,700 שנה, במהלך עידן הקרח האחרון. במהלך מאה השנים האחרונות נמסו למעלה מ-80% מהקרחונים.
מחקר שנעשה בשנת 2002 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו מעריך שכל הקרחונים יפשירו עד שנת 2040 ואולי אף קודם לכן. להיעלמות הקרחונים השפעה רבה על הסביבה ועל משטר המשקעים האזורי, ומשערים – הן במחקר זה והן במחקרים אחרים – כי סיבת ההפשרה היא התחממותו של כדור הארץ.
קלימנג'ארו
רגע עם דודלי
רגע עם דודלי היא תוכנית טלוויזיה ישראלית מקורית לילדים, בהפקתה של הטלוויזיה החינוכית. התוכנית שודרה במשך כ-5 שנים (בין השנים 1976–1981) ולאחר מכן שודרה בשידורים חוזרים וזכתה לפופולריות רבה בשנות השבעים והשמונים. הסדרה (למעט פרק אחד) צולמה בשחור-לבן.
בתוכנית השתתפו השחקנים שלמה ניצן בתפקיד דודלי, בעל חנות מכולת, ציפי מור בתפקיד רגע (בובה שהפכה לילד) וספי ריבלין בתפקיד פיסטוק, וכן השתתפו ילדים ושחקנים אורחים, אשר חזרו בחלק מן התוכניות. רוב התוכניות התרחשו בחנות המכולת עצמה, אף כי לשכונה היה חלק נכבד בעלילה והיא שימשה גם כאתר הצילומים. דמות נוספת שהייתה בתוכנית היא "חביתוש" (בדיבובו של שלמה ניצן), בובה מכנית גדולה, שבסיסה חבית ואשר יכולה לדבר ולהתנועע כל עוד מקפידים למתוח את הקפיץ במנגנון שלה בעזרת מפתח.
כל תוכנית נפתחה בקטע אנימציה קצר שהיה בנוי סביב דמותה של "ציפי" הציפור. את ציפי צייר טוביה קורץ האחראי על יצירת הפרפרים מהתוכנית פרפר נחמד והפיקה שושנה צחור, שהפיקה את כל רגע עם דודלי, כמו גם את בבית של פיסטוק ופרפר נחמד.
התוכנית נועדה לחנך את הילדים בנושאים כמו חברות ועזרה הדדית וליצור אצלם ידע בנושאים מגוונים כגון תקשורת, הבדלים בין עולם המבוגרים לעולם הילדים ועוד. הסדרה לוותה בחומר לימודי לגיל הרך – משחק בשם "שחק לי סיפור" ותדריך לגננת ולהורים.
הפרקים צולמו בשחור-לבן (למעט פרק אחד) באולפני הטלוויזיה החינוכית ברמת אביב. הפרק נמל הוא היחיד שצולם מחוץ לאולפן ובצבע. בתחילת שנות ה-80 רכשה החינוכית ניידת שידור שאיפשרה לה לראשונה להקליט ולשדר בצבע, אולם המכשור בתוך האולפנים אפשר צילום בשחור-לבן בלבד. הפרק נמל צולם מחוץ לאולפן ולכן ניתן היה לצלמו בצבע. תוכנית הבת בבית של פיסטוק כבר צולמה בצבע החל מעונתה השנייה לאחר שדרוג הציוד באולפני הטלוויזיה החינוכית בשנת 1982.
בתחילת שנות השמונים ולאחר ששלמה ניצן הודיע על כוונתו לא לשוב לדמותו של דודלי, הוחלט ליצור לרגע עם דודלי סדרת בת בשם בבית של פיסטוק.
בשנת 2006, כאשר חגגו 40 שנה להקמת הטלוויזיה החינוכית - התוכנית רגע עם דודלי זכתה בתואר התוכנית האהובה ביותר. בשנת 2008 יצא לאור מארז תקליטורים ובו 12 הפרקים הראשונים של הסדרה. מארז נוסף ובו 11 הפרקים האחרונים יצא לאור בתחילת 2009.
שישה מן הפרקים נחשבו אבודים, ביניהם גם הפרק הראשון, מכיוון שתחילה הטלוויזיה החינוכית לא העבירה את הסרטים המקוריים לפורמט מודרני. עד ל-2008 כל הפרקים שוחזרו בהצלחה לפורמט מודרני מקלטות שידור שנעשה בהן שימוש בשנות השמונים. ב-2017 חשפה החינוכית את פרק הפיילוט שצולם בינואר 1975 אך מעולם לא שודר. בפרק זה השחקן רולף ברין גילם את דודלי והשחקן אלי גורנשטיין גילם את אדון ששון.
לחביתוש היה קול נשי והוא שימש ככרטיס ביקור מזמר של דודלי, כשמותחים אותו. רגע נראה יותר כבובה אנושית מאשר כילד, וכמו כן תלבושתו נראתה אחרת. ובנוסף הייתה בובת לגו ששמשה בעיקרון כמעבר לקטעי האנימציה שבהם הופיעו דמויות ומבנים מלגו.
טריוויה.
הבית השני של שיר הפתיחה מתחיל במילים "לי חבר, קוראים לו רגע, בּוּבּ שובב, הוא ממש פגע", ולא כפי שרוב האנשים שרים "הוא שובב, הוא ממש פגע". רגע אינו ילד, אלא בוב, צורת זכר (לא תקנית) של בובה.
דודו טופז הגה את השם "פיסטוק" עבור הדמות בתוכנית.
Jack-in-the-box
Jack-in-the-box או ג'ק-אין-דה-בוקס (ג'ק בקופסה) הוא צעצוע שכלפי חוץ מורכב מקופסה וידית. כאשר הידית מסובבת, הצעצוע משמיע נעימה, לעיתים קרובות Pop Goes the Weasel . בסיום הנעימה המכסה נפתח ודמות, בדרך כלל של ליצן, קופצת החוצה.
יש המשערים כי מקור הצעצוע בסר ג'ון שורן (Schorne), איש דת אנגלי בן המאה ה-13, אשר מצויר לעיתים תכופות כשהוא אוחז מגף ובו שטן. לפי סיפורי העם, הוא הכניס את השטן למגף כדי להגן על נורת' מרסטון, כפר בבקינגהמשייר.
השפעות של הצעצוע.
רשת מסעדות המזון המהיר האמריקאית "ג'ק אין דה בוקס" קרויה על שם הצעצוע. קמע הרשת, המכונה ג'ק, דומה לדמות הליצן הקופצת מתוך הצעצוע.
הצעצוע היווה חלק מההשראה לדמות הבדיונית ג'ק-אין-דה-בוקס, מתוך סדרת הקומיקס אסטרו סיטי.