עשר שנים אחרי אלבום האולפן האחרון שלה ("רדיו/מוסיקה/עברית") הוציאה טיפקס אלבום נוסף. האלבום חוזר לנושאים שהעסיקו את הלהקה בתחילת דרכה - מרכז ופריפריה, ערס-פואטיקה, ביקורת חברתית, הגנה על החלש, אהבה וזוגיות בסגנון הומור וגרוב.
ההרכב החדש של טיפקס כלל מלבד רביעיית הבסיס של טיפקס (גל פרמן, קובי אוז, רמי יוסיפוב ותמיר ימיני), חמישה מוזיקאים נוספים: הזמרת דניאל קריאף שהשתתפה בכמה שירים ודואטים, אדם מדר שניגן במספר רב של כלים באלבום וספי עספורי הירש שניגן על כלים מזרח תיכוניים באלבום כמו: עוד, כינור וסאזבוש. נעם חן על כלי ההקשה ואת המנהל המוזיקלי של תיאטרון ב"ש – שחר ימפולסקי על הקלידים, האקורדיון והאלקטרוניקה. על הסאונד היה אחראי הטכנאי יובל זילברשטיין שעבד עם הלהקה בחמשת האלבומים הראשונים שלה.
מלבד הסינגלים שיצאו מתוך האלבום ("מי הפרובינציאל?", "צמד איילות", "לילה לילה טוב", "מה איתי" ו"עבודת כפיים") בלטו גם השירים: "מר אלבז" – שהוא שיר מחאה. "ילד של העולם" – שירו של סמי שלום שטרית מתוך "שירים באשדודית" על פי לחן של יונתן כנען ו"לא היה לנו כלום" שיר שנכתב על פי סיפור חייה של רחל (רמונד) אוזן שליט"א – אימו של קובי אוז והולחן בעזרת יוני רועה.
OPA הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר היווני גיורגוס אלקאיוס. השיר נכתב על ידי גיורגוס אלקאיוס בעצמו, ביחד עם ג'אניס אנטוניו, דימיטריס הורטאריאס, מנוס הורטאריאס, דיוניסיס סקסואנס, טוליס סקסואינאס, קסיאני קרגיולול וסטורוס אפוסטולו. הוא ידוע כשיר שייצג את יוון באירוויזיון 2010, שנערך באוסלו.
השיר יצא לאור על ידי תאגיד השידור היווני (ERT) ב-26 בפברואר 2010 יחד עם שאר שירי הקדם-אירוויזיון של יוון, בזמן שהורדה דיגיטלית יצאה לאור ב-12 במרץ 2010 בשיתוף עם יוניברסל מיוזיק יוון.
רקע.
הפקה.
אלקאיוס כתב במקור את המוזיקה לשיר כשנתיים לפני כן, ללא שום כוונה להגיש אותה לתחרות האירוויזיון באותה תקופה. לאחר שהכותב יאניס אנטוניו שמע את המוזיקה שנה קודם לכן, הוא התעניין בשיר וביקש מאלקאיוס לכתוב לו מילים. בהמשך התהליך, מוזיקאים ועובדים אחרים מ-"Friends Music Factory", ביניהם דיוניסיס סחינאס, קסיאני קרג'יולה, דימיטריס הורטאריאס, סטברוס אפוסטולו, טוליס סחינאס ומנוס הורטאריאס, כתבו גם הם ותרמו מחצית מהמילים לשיר. עם השלמתו, החבר והמוזיקאי הטוב דיוניסיס סחינאס יחד עם יאניס אנטוניו הפצירו באלקאיוס להגיש את השיר ל-ERT כדי להשתתף בקדם-אירוויזיון המקומי. במקור הוא רק התכוון להיות המלחין של השיר, אלקאיוס הסכים להגיש את השיר, וסחינאס העביר את השיר למשרדי ERT. בהמשך הוחלט שאלקאיוס יבצע את השיר על הבמה יחד עם "חברים".
מילים.
זהו השיר הראשון שהושר כולו ביוונית מאז אירוויזיון 1998.
"הופה" הוא תערובת יוונית המשמשת לביטוי שמחה או רוח מרוממת, במיוחד כאשר רוקדים. לדברי אלקאיוס, "הופה" זו מילת שמחה ופשוט מה שאנשים צריכים בזמן של צרה. השיר קשור להשאיר את העבר מאחור ולהתחיל מחדש. בעולם שמטולטל מסיבות כלכליות הנוכחיות, אלקאיוס מאמין שאנשים רק צריכים לומר "הופה" ולהמשיך הלאה. באשר לקישור של "הופה" בשיר עם המצב הכלכלי הנוכחי בעולם, אלקאיוס הצהיר: "I think Greek people want to say an 'Opa' and get out and ... you know, break a plate, and you know, very ... with dance, and feelings, and smile. Live or leave it. This is the word that we sing".
אירוויזיון.
יוון הייתה ה-13 בסדר ההופעה בחצי-גמר הראשון של התחרות ב-25 במאי באוסלו, נורווגיה. הביצועים בתחרות היו שונים מהקדם-אירוויזיון. אלקאיוס עבר את חצי הגמר הראשון, הגיע למקום השני, אחרי בלגיה, והופיע בגמר ב-29 במאי 2010. בסופו של דבר, יוון הגיעה למקום ה-8, עם 140 נקודות, במשך רוב ההצבעה, יוון הייתה במקום השלישי (ואף הגיע למקום הראשון לזמן מה). זה היה השיר שהגיע למקום גבוה בתחרות שאינו מושר באנגלית. "OPA" היה השיר הפופולרי ביותר עבור חבר השופטים בבריטניה, וזכה ב-12 הנקודות המלאות. לאחר האירוויזיון אומצה OPA באופן רשמי על ידי אוניברסיטת בורנמות בבריטניה כמנון עבודת השטח שלהם בתוכנית החפירה במהלך כל יוני ויולי 2010.
עומר אדם.
את השיר בגרסתו של עומר אדם, תרגם דורון מדלי ועיבד תמיר צור. השיר יצא כסינגל ומלווה בוידאו קליפ. ונכלל באלבומו נמס ממך.
הופה (שיר)
אדווין דיקין
אדווין דיקין (באנגלית: Edwin Deakin; 21 במאי 1838 - 11 במאי 1923) היה אמן בריטי-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות נופיו הרומנטיים כמו גם ציורי האדריכלות שלו, ובמיוחד במיסיונים הספרדיים בקליפורניה. טבע הדומם שלו נחשבים לאחד הטובים בז'אנר. דיקין הוא אחד האמנים שציירו סצינות בצ'יינה טאון של סן פרנסיסקו.
החיים.
דיקין נולד בשפילד, אנגליה, ב־21 במאי 1838. הוא עשה חניכות בגיל 12 בבית עסק שצייר נופים ועיצובים פרחוניים על רהיטים בסגנון היפני, אך הוא לא קיבל הכשרה רשמית. בגיל 18 הוא היה אמן נוף בולט. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1856 עם משפחתו לעיר שיקגו, שם אביו פתח חנות לחומרי בניין והעיסוק של אדווין נרשם במפקד כ"יצרן תיקים ". ב־21 ביוני 1865 נישא אדווין דיקין עם איזבל פוקס בת ה-21, גם היא מהגרת מאנגליה. בשנה שלאחר מכן נולד בנם אוסקר אדווין דיקין, שהפך לצייר מוכשר, אך נפטר בגיל 30. למשפחת דיקין הייתה גם בת, עדנה, שהפכה לאדריכלית.
סן פרנסיסקו.
מעט לפני שנת 1870 עבר אדווין, יחד עם כל משפחתו המורחבת, לסן פרנסיסקו, קליפורניה. מהר מאוד הוא ביסס קריירה מצליחה כצייר הנוף הבלתי מיושב בקליפורניה. אף על פי שהעביר את ציוריו לגלריות מסחריות פרטיות והציג בתערוכות באיגוד האמנות בסן פרנסיסקו (SFAA), מכר את מרבית הבדים שלו באמצעות מכירות פומביות. הוא הפך לחבר במועדון הגרפי והמועדון הבוהמי. בשנת 1874 הציג סצנה של אגם טאהו באקדמיה לאמנויות בשיקגו.
שלוש שנים אחר כך הוא יצא לסיבוב גדול באירופה, שם צייר בעיקר באנגליה, צרפת ושווייץ, והציג בסלון בפריז. הוא שב במאי 1879 לסן פרנסיסקו. התערוכות הראשונות של ציוריו האירופיים החדשים בסן פרנסיסקו זכו לתשומת לב רבה. הוא הציג עשרות ציורים, וזכה לביקורות חיוביות ביריד מדינת קליפורניה בין השנים 1879 - 1889.
הוא נסע רבות במערב התיכון והיה בשהות ממושכת בדנוור (1882-83) ובסולט לייק סיטי (1883).
המחלוקות המתוקשרות של דיקין עם "המורדים" של מושבת האמנות בסן פרנסיסקו גרמו לו לעזוב, בשנת 1885, כחבר המציג באיגוד האומנויות. בשלב זה הציור שלו של "ענבים תלויים" הפך פופולרי ביותר והיו לו הרבה חיקויים. במהלך אחד ממסעותיו האחרונות בעיר ניו יורק הוא פרסם סדרת מאמרים שקראו לתקינה של גודלי קנבס, נוהג נפוץ באירופה שאפשר לייצור מסגרות זולות יותר.
ברקלי.
בשנת 1891 עבר דיקין עם אשתו ושתי בנותיו לעיר האוניברסיטאית ברקלי, ממש מעבר למפרץ סן פרנסיסקו, שם בנה בית מגורים גדול וגלריית סטודיו. עד מהרה החל במסורת של קיום תערוכת סטודיו שנתית פתוחה לקהל.
דיקין החזיק עדיין משרד מכירות קטן בסן פרנסיסקו והמשיך לתרום את ציוריו למכירה פומבית ולגלריות הפרטיות של העיר. בתערוכתו האישית באפריל 1900 במלון פאלאס הוצגו כל 21 ציורי המסיון הספרדי בקליפורניה, רבים מהם במסגרות איקונוגרפיות משוכללות שעיצב האמן עצמו. הקמפיין שלו לתיעוד וציור המיסיונים היה נושא למאמר אוהד ביותר בעיתון "וושינגטון הראלד".
הוא עזר לעצב ולקשט את בניין הסטודיו של אחיו בברקלי, שהפך לבית הראשון של בית הספר לאמנות בקליפורניה. המקום היה מרכז לאומנויות ולמלאכה (המכללה לאומנויות בקליפורניה של ימינו) וכתובת מקצועית של אמנים בולטים רבים, ביניהם הנרי ג'וזף ברויאר ואוולין וויטרו.
תיאוריו הרבים את רעידת האדמה והשריפה בסן פרנסיסקו ב -1906 זכו לתשומת לב רבה.
הוא הרחיב את גלריית ברקלי כדי לשמור על תצוגה קבועה של אחת משלושת מערכות הציור שלו ואיפשר לציבור לבקר שלושה ימים בשבוע.
הוא היה אזרח בריטי בעת מותו ב־11 במאי 1923.
שפר בדרך להוליווד
שפר בדרך להוליווד (באנגלית: Speer Goes to Hollywood) הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2020 של הבמאית ונסה לאפא, העוסק בדמותו של אלברט שפר. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בפברואר 2020 במסגרת Berlinale Special. הבכורה הישראלית התקיימה במסגרת התחרות הרשמית של פסטיבל הקולנוע ירושלים 2021 - בו זכתה ונסה לאפא, במאית הסרט, בפרס דיאמונד לבימוי סרט תיעודי. הבכורה האמריקאית התקיימה בפסטיבל הסרטים של טליורייד שבקולרדו. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הארוך הטוב ביותר בתחרות פרסי אופיר 2021. הסרט הופק עבור ערוץ Yes דוקו ושודר בו לראשונה בינואר 2022.
תקציר העלילה.