מאז 2006, דמיטרי דיוז'ב הוא שחקן התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 2009 יצא לבתי הקולנוע הסרט "חופשה באבטחה כבדה" עם דמיטרי וסרגיי בזרוקוב. הסרט זכה להצלחה רבה ובשבועיים הראשונים ברוסיה הוא הרוויח יותר מ-15 מיליון דולר, שהיה אחת ההצלחות הגדולות בתולדות הקולנוע הרוסי. בשנת 2010 כיכב בסרט "שמש בוגדנית 2" מאת ניקיטה מיכאלקוב. לאחר שסיים את הלימודים בקורס הגבוה לתסריטאים ובמאי קולנוע, השלים את עבודת התזה שלו - סרט האחים משנת 2011, באורך חצי שעה, שהשתתף בפסטיבל קינוטאבר בתחרות הסרטים הקצרים.
בשנת 2012 דיוז'ב כיכב בקטע "אהובי" בסרט "אמהות" עם סרגיי בזרוקוב. בשנת 2014, הופיע גם בסרט הספורט "האלופים", בקטע על סיפור האהבה וחיי הספורט של הספורטאים אנטון סיחארלוידזה וילנה ברז'נאיה. בשנת 2015, דמיטרי דיוז'ב ערך את הופעת הבכורה שלו כבמאי תיאטרון והעלה את המחזה "ספסל". בשנת 2017 גילם את פיוטר הגדול, בסרט הקולנוע טובול, שיצא גם כסדרת טלוויזיה בשנת 2020.
חיים אישיים.
ב-14 בפברואר 2008 דמיטרי התחתן עם טטיאנה דיוז'בה, והם נישאו ב-20 ביולי 2008. בנם, איוואן, נולד ב-8 באוגוסט 2008.
רבי אבדימי בר חמא
תיאטרון הילדים של הדוד לאקנר
תיאטרון הילדים של הדוד לאקנר (בהונגרית: Lakner Bácsi Gyermekszínháza) היה תיאטרון בבודפשט עם שחקנים ילדים.
תיאטרון הילדים הישן.
תולדות תיאטרון הילדים מתחילה בשנות העשרים של המאה העשרים. זה היה כאשר ארתור לאקנר, המכונאי ומקרין הסרטים הפך לסופר, למתרגם, לבמאי קולנוע ולבמאי תיאטרון והבין עד כמה רעה השפעתם של הסרטים ושל הצגות התיאטרון על התפתחותם האישית של הילדים, כאלה שהמבוגרים ייעדו להם.
"אל לנו להציג קרבות, אכזריות, אלימות כמודל עבורם וגם לא סיפורי אימה מפחידים, הם צריכים לקבל פרקים ואירועים מחייהם, ברוח המושגים אהבה, חברות וחוסר אנוכיות" -טען.
דוד לאקנר כתב וסיפר סיפורים כאלה עם להקתו הצעירה לאותם הילדים שביקרו אותו בימי ראשון. בתחילה אלתר הנחיות קטנות על בימת "קולנוע הקפיטול" שהוא ניהל, הוא לקח איתו לשם את בתו בת השלוש, נעמי. היא הפכה לשולייתו הקטנה של הדוד לאקנר. הדיאלוגים הפכו תחילה לסצינות ולאחר מכן למחזות.
ארתור לאקנר כתב, הציג וצילם לקולנוע את אחד מרומני הנוער ההונגריים המצליחים בכל הזמנים, "האמא החורגת המתוקה". תחת ידיו התחילו את הקריירות שלהם אוה רוטקאי, ארפאד קישהדי, גבריאלה לקטוש, ויולטה פרארי, הדי ז'ולנאי, אנדרה הרקאני ורבים אחרים. הוא מעולם לא רצה לגדל שחקנים, רק לראות סביבו ילדים שמחים וחייכנים.
להקתו לעולם לא יכלה להיות בית קבוע, אך היא התקבלה בגאווה על ידי תיאטרון הקומדיה של בודפשט, הבמה העליזה, תיאטרון האופרטה של בודפשט ותיאטרון גולדמארק.
תיאטרון הילדים שלו נסחף ונשטף על ידי מלחמת העולם השנייה בשנת 1944, והוא עצמו גורש, כיהודים רבים אחרים, ברכבת למחנה ההשמדה אושוויץ. הוא נראה לאחרונה בתחנת האיסוף בקצ'קמט, שם שיחק לילדים ליד המסילה לפני שנשלח משם בכוח למחנה ההשמדה.
התחלה חדשה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בתו הגדולה, ליוויה לאקנר, אספה את שחקני הילדים לשעבר, גייסה חדשים והחלה לשחק לצידם שוב. היא הציגה בין היתר את הנערים מרחוב פאל והמשיכה גם את "האמא החורגת המתוקה". מיטב דמויות הילדים בסרט האגדי של גזה רדוואני "אי שם באירופה" (Valahol Európában), כולל אברהם (אנדראש) רונאי, טיבור קלמאר ואנדרה הרקאני, הגיעו מהצוות הזה.
בשנת 1948, מסיבות של מדיניות תרבות (פוליטית) נשלל הרישיון לתיאטרון מליוויה לאקנר, שעד שנות השמונים ניסתה "להחזיק בחיים" בחשאי את תיאטרון הילדים. היא לימדה סצינות ושירים קטנים, והציגה את תלמידיה במופעים שונים.
בשנת 1984, במלאת תשעים להולדתו של ארתור לאקנר, הודפס שוב "האמא החורגת המתוקה". הספר נחטף תוך מספר ימים, הסרט הוקרן מחדש והוצג - בבימויו של טיבור קלמאר - בבמת הילדים "קרן השמש" בבית התרבות גוטנברג. רבים מהשחקנים הילדים דאז החשיבו את עצמם והיו גאים להיות תלמידיו המאוחרים של הדוד לאקנר.
תיאטרון הילדים היום.
עם מותה של ליוויה לקנר בשנת 1996, הכל השתנה. מנהל בית התרבות חרג מהבסיסים המוסריים והאמנותיים של מסורות לאקנר ולכן אנדראש אצֵיל, היורש הרוחני של ליוויה לקנר - בעצמו צאצא של לקנר - וכמה מעמיתיו עזבו את במת הילדים של קרן השמש. בהנהגתו, תיאטרון הילדים ובית הספר התחילו לפעול שוב בדצמבר 1998 בשם תיאטרון הילדים של הדוד לאקנר - המקורי.
פרס אנני לעיצוב הדמות הטוב ביותר
פרס אנני לעיצוב הדמות הטוב ביותר (באנגלית: The Annie Award for Character Design in an Animated Feature Production) הוא פרס אנני המוענק מדי שנה למעצב הדמויות הטוב ביותר והוצג לראשונה בשנת 2002. הפרס מתגמל את העיצוב והמראה של דמויות לסרטי אנימציה והוא מוענק על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה בסניף אסיפ"א - הוליווד, קליפורניה.
הזוכים והמועמדים.
להלן רשימת הזוכים והמועמדים, נכון לשנת 2020:
ג'יימס ריינווטר
לאו ג'יימס ריינווטר (באנגלית: Leo James Rainwater; 9 בדצמבר 1917 – 31 במאי 1986) היה פיזיקאי אמריקאי, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1975 עם בן מוטלסון ואגה בוהר על "על גילוי הקשר בין תנועה קולקטיבית ותנועת חלקיקים בגרעין האטום, ופיתוח התאוריה של גרעין האטום בהתבסס על קשר זה". היה ממובילי פרויקט מנהטן בזמן מלחמת העולם השנייה. ריינווטר גם תרם באופן משמעותי להבנת קרני רנטגן והיה חבר בוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית.
ריינווטר היה עמית באקדמיה הלאומית למדעים, Institute of Electrical and Electronics Engineers ובאגודה האופטית של אמריקה.
ביוגרפיה.
ליאו ג'יימס ריינווטר נולד ב-9 בדצמבר 1917 במזרח איידהו. הוא מעולם לא השתמש בשמו הראשון, ותמיד נקרא בשמו השני. אביו של ריינווטר נפטר כשהיה בן 10 מן השפעת הספרדית. בשנים שלאחר מכן ריינווטר עבר עם אמו ואחיו לקליפורניה. בתיכון הוא הצטיין במתמטיקה, כימיה ופיזיקה והתקבל למכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא סיים את התואר הראשון בשנת 1939. לאחר מכן החל ללמוד את התואר השני באוניברסיטת קולומביה. בתקופה זו למד אצל המדענים אנריקו פרמי ואדוארד טלר. בשנת 1941 סיים ריינווטר את התואר השני.
בשנת 1942 התחתן ונולדו לו כשלושה ילדים, כשהצעירה שבהם נפטרה בגיל תשע מלוקמיה. תקופה זו ריינווטר גם עבד בפרויקט מנהטן.
בשנת 1946 הוענק לריינווטר תואר דוקטור. בשנת 1949 הוא החל לפתח את התיאוריה כי (בניגוד למה שהאמינו אז) לא כל גרעיני האטום הם כדוריים. בשנת 1975 הוענק לו פרס נובל לפיזיקה.
ריינווטר נפטר ב-31 במאי 1986 בניו יורק.
רבי אבדימי בר חמא בר חסא
סמואל טינג
סמואל צ'או צ'ונג טינג (באנגלית: Samuel Chao Chung Ting; נולד ב-9 בדצמבר 1936) הוא פיזיקאי אמריקאי, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1976 עם ברטון ריכטר על "על עבודתם החלוצית בגילוי חלקיק יסודי כבד מסוג חדש (מזון J/psi)". טינג הוא גם ממציא גלאי AMS02 שהותקן בתחנת החלל הבינלאומית בשנת 2011.
ביוגרפיה.
טינג נולד ב-27 בינואר 1936 באן ארבור שבמישיגן להורים שהיגרו ממחוז שאנדונג שמסין. הוריו הכירו והתחתנו כשהיו סטודנטים לתואר שני באוניברסיטת מישיגן. הוריו של טינג חזרו לסין חודשיים לאחר לידתו. השכלתו הבסיסית בילדותו השתבשה בעקבות מלחמת סין–יפן השנייה. בזמן מלחמת האזרחים הסינית הוריו ברחו לטאיוואן ולימדו הנדסה באוניברסיטת טייוואן הלאומית. טינג עצמו החל ללמוד באוניברסיטת צ'נג קונג הלאומית, אך בסופו של דבר סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן. בשנת 1959 סיים תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה, ובשנת 1962 הוא סיים דוקטורט בפיזיקה. בשנת 1963 החל טינג לעבוד ב-CERN וכשנתיים לאחר מכן החל ללמד באוניברסיטת קולומביה. משנת 1969 טינג מכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
בשנת 1976 קיבל טינג את פרס נובל בפיזיקה. את נאום זכייתו עשה טינג בשפה המנדרינית, דבר שגם קודמיו הסינים במעמד לא עשו. בשנת 1977 הצטרף טינג לאקדמיה הלאומית למדעים.
טינג התחתן בפעמיים ונולדו לו שתי בנות ובן.
החל משנות ה-90 היה טינג ממובילי הפרויקט לפיתוח גלאי AMS02. בפרויקט זה השתתפו כ-500 מדענים מ-56 מוסדות ו-16 מדינות. אמנם הפרויקט התעכב בעקבות אסון מעבורת החלל קולומביה בפברואר 2003, אך הוא לבסוף יצא לפועל במאי 2011.
טינג תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות רבות, ובהן האוניברסיטה הסינית בהונג קונג, אוניברסיטת בולוניה, אוניברסיטת צינג הואה הלאומית, אוניברסיטת הונג קונג למדע וטכנולוגיה, אוניברסיטת מוסקבה, אוניברסיטת קולומביה, RWTH אוניברסיטת אאכן, אוניברסיטת בוקרשט ואוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של סין. בשנת 1988 קיבל טינג מדליה של כבוד מהעיר ברשה שבאיטליה. החל משנות ה-90 הוא עמית באקדמיה ההונגרית למדעים, האקדמיה הרוסית למדעים ואקדמיה לאופולדינה.
נורמן רמזי
נורמן פוסטר רמזי הבן (באנגלית: Norman Foster Ramsey Jr.; 27 באוגוסט 1915 – 4 בנובמבר 2011) היה פיזיקאי אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1989 על "המצאת השדה האוסצילטורי הנפרד והשימוש בה במייזר המימן ובשעונים אטומיים אחרים".
רמזי עבד רוב חייו באוניברסיטת הרווארד, אך גם עם סוכנויות כגון נאט"ו והוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית, וכן בהקמת מעבדת פרמילאב.
ביוגרפיה.