ממשלתו הליברלית של קרל סטף קיוותה להנהיג זכות בחירה מלאה לכל הגברים ששירתו שירות צבאי בבחירות בשיטה הרובנית והביעה גם תמיכה סמויה בזכות בחירה לנשים (וזאת לאחר בקשות ולחצים רבים מצד האיגוד הלאומי לבחירות פוליטיות לנשים). במהלך המערכה להצעות אלו נבחר לינדמן להיות ראש הממשלה השמרנית. בכישורים פוליטיים רחבים הצליח לינדמן להעביר החלטה על מתן זכות בחירה כללית לגברים על פי העקרון של "מידתיות כפולה" בשני בתי הפרלמנט במהלך השנים 1907 – 1909. ממשלתו שכיהנה שש שנים דאגה ליישום כמה רפורמות בתחומי התעשייה, החינוך והחברה. הוקמה וועדת ביטחון, התקבלו החלטות לבנייתו של הצי ומעמדה הבינלאומי של שוודיה חוזק בהסכמים שנחתמו עם המדינות הנורדיות והמדינות הבלטיות. התסיסה הפוליטית והכלכלית הובילה ב-1909 לשביתה כללית שנחלה כישלון וממשלתו של לינדמן נותרה בשלטון, לכאורה בתמיכתו של המלך.
הרחבת זכות הבחירה והנהגת שיטת בחירות בשיטה היחסית (על פי שיטת ויקטור ד'הונד) שמרו על כוחו של האגף הימני בפרלמנט, אך גם תרמו להצלחתה של קואליציית האגף השמאלי, כאשר הליברלים והסוציאל-דמוקרטים ניצחו בבחירות לבית התחתון שנערכו ב-1911. לינדמן עבר אז להיות חבר בבית התחתון ומנהיג האגף הימני בו בין השנים 1912 – 1935, למעט תקופה קצרה ב-1917 כאשר הוא כיהן כשר החוץ בממשלתו של קרל שוורס. כדמות מפתח באגף הימני הוא יעץ למלך בנוגע להקמת ממשלותיהם של יילמאר המרשלד ושל קרל שוורס, מתוך כוונה לחסום את המנהיג השמרני הקיצוני יותר מהבית העליון, ארנשט טריגר.
בין השנים 1913 – 1935 כיהן לינדמן כיושב הראש של הארגון הלאומי של מפלגות הימין, שהיה קודמתה של מפלגת המתונים, וככזה הוא היה הכוח המניע מאחורי תהליך המודרניזציה של המנגנון המפלגתי, במיוחד לאחר השינוי החוקתי של 1918 שבו הונהגה זכות בחירה כללית לגברים. בין שאר החידושים הוא שכר מטוס שייקח אותו במסעות הבחירות ברחבי שוודיה ודאג לעיצובה של כרזת הבחירות. הקואליציה איבדה את מעמדה כמפלגה הגדולה ב-1917 לטובת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ששמרה על מעמדה זה מאז, למעט כמעט שוויון בין המפלגות בבחירות הכלליות של 2010. שיטת הייצוג היחסי גרמה לשמירת תמיכה משמעותית, אם כי מוגבלת, הן במפלגה הליברלית והן במפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
לאחר מערכת בחירות קשה שהתנהלה ב-1928 הקימו הסוציאל-דמוקרטים קואליציה שנויה במחלוקת עם כמה גורמים מהמפלגה הקומוניסטית ונחלו הפסדים בבחירות. לינדמן הרכיב ממשלת מיעוט של מפלגות הימין, לאחר שהליברלים דחו את הצעתו של המלך להקים ממשלת מרכז-ימין רחבה. בין הצעדים שנקטה ממשלת לינדמן השנייה ראויה לציון קריאתה ב-1928 לקיום וועידה להשכנת שקט תעשייתי במקומות העבודה, מהלך שנועד לשים קץ לשביתות התכופות. ב-1930 התפטרה הממשלה לאחר שהליברלים והסוציאל-דמוקרטים הפילו את ההצעה להעלאת תעריפי המכס על הדגנים, שמטרתה הייתה חיזוקו של המגזר החקלאי. אף אחת מהמפלגות או אף צירוף של מפלגות לא הצליח ליצור רוב וכתוצאה מכך נודעו שנות העשרים וראשית שנות השלושים בשוודיה כסוערות במיוחד.
משנתו הפוליטית.
לינדמן היה מנהיג מפלגה מודרני, שבאמצעות מעורבותו וצחות לשונו פנה ישירות אל קהל הבוחרים. הן כתעשיין והן כפוליטיקאי הוא היה טיפוס אנרגטי ומוכוון מטרה. הוא היה שמרן פרגמטי שלא איבד את עקרונותיו והיה פוליטיקאי משפיע שעסק רבות ביישוב סכסוכים. בתקופה בה עלה כוחן של הדיקטטורות באירופה הוא לקח על עצמו את תפקיד שומר העיקרון של הממשלה למען העם ודיבר בתקיפות כנגד הנאציזם והפשיזם. בשנות השלושים, כאשר ארגון הצעירים של מפלגתו החל להקים קבוצות פעולה של לובשי מדים, הוא דאג שהם יורחקו מהמפלגה. כאשר הוא התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה ב-1935 והוחלף באיש האקדמיה גוסטה ברגה, הוא זכה לתשבחות ממנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, פר אלבין הנסון והיה זה רק סמל לכבוד הרחב שרחשו לו בציבוריות השוודית.
מותו.
ארביד לינדמן נהרג בתאונת מטוס ב-9 בדצמבר 1936, כאשר מטוס דאגלס DC-2 שבו הוא טס התרסק על אזור מגורים ליד נמל התעופה קרוידון שבלונדון, לאחר שהמריא בערפל כבד.
משפחתו.
ב-1888 נשא לינדמן לאישה את אני אלמסטורם ויחד איתה הוא הביא לעולם שלושה ילדים. בן דודו היה עיתונאי הספורט השוודי, אלכס לינדמן.
קוליברי מרהיב זנב
שמי&quot;ר
אגודת שמי"ר - עמותת אקדמאים שומרי תורה יוצאי ברית המועצות ומזרח אירופה (שמי"ר = שומרי מצוות יוצאי רוסיה) היא עמותה לעולים אקדמאים דתיים יוצאי ברית המועצות ומזרח אירופה שמרכזה בירושלים. מטרת העמותה היא לדאוג לרווחת העולים ולשלב לימודי יהדות עם פעילות אקדמית. היא הוקמה ב 1972 בברית המועצות על ידי הפרופסור ירמיהו ברנובר, בעידודו של הרבי מלובביץ'.
בחזקת העמותה כוללי לימוד תורה ומעבדות מחקר, עם שלוחות נוספות בלטביה ובארצות הברית. אזור מגורים בירושלים בתוך שכונת רמות ד' הוא פרויקט שנבנה על ידי הארגון לשם אכלוס עולים מדענים ואקדמאים חברי העמותה, האזור מכונה קריית שמי"ר או שכונת שמי"ר.
המחלקה הוותיקה ביותר בעמותה היא הוצאת ספרים שעסקה ביבוא ספרי יהדות מארצות הברית לברית המועצות בתקופת השלטון הקומוניסטי. הוצאת שמי"ר מוציאה לאור בעיקר ספרי יהדות מתורגמים לרוסית, כאשר הנפוצים בהם הם תנ"ך, סידור וספר התניא, וכן ספרי היסטוריה וביוגרפיה על חיי הדת בברית המועצות. האגודה מוציאה גם עלון בשפה הרוסית בשם "התחיה".
ב-1990 הקים הארגון מפעל היי-טק מתקדם לעולי ברית המועצות, במטרה להעניק תעסוקה וקידום לבעלי הכשרה בתחומי ההיי-טק, שם המפעל הוא סייטק (ראשי תיבות של "מפעל שמי"ר לטכנולוגיות מתקדמות") וליו"ר מועצת המנהלים שלו נבחר יוסף יצחק גוטניק.
רבים ממועצת העמותה מזוהים עם חסידות חב"ד. מנכ"ל העמותה הוא בצלאל שיף. יושב ראש העמותה הוא הפרופ' ירמיהו ברנובר.
זעמן אף-חזיר מדגסקרי
זעמן אף-חזיר מדגסקרי (שם מדעי: "Leioheterodon madagascariensis") הוא מין נחש ממשפחת הלמפרופידיים החי רק במדגסקר ובארכיפלג קומורו.
נחש זה יכול להגיע לאורך 130-180 ס"מ. הוא בעל רצועות שחורות-צהובות והראש גדול ובעל אף הפונה כלפי מעלה. הנחש מצוי באזורי יער ושדות במדגסקר ואיי קומורו ומצוי על הקרקע. הוא יצור יחידאי המחפש טרף קטן ואיטי. הוא ניזון מלטאות, יונקים קטנים ועופות אך מחכה גם להטלות ביצים של כמה לטאות כמו איגואנת צווארון מלגשית ואז מבריח את האמא ואוכל את ביציה. חוטמו המוזר יכול להיפתח למעלה ולהקל עליו את אכילת הביצים.
לודוויג השני, דוכס בוואריה
לודוויג השני, דוכס בוואריה (בגרמנית: Ludwig II der Strenge, Herzog von Bayern, Pfalzgraf bei Rhein; 13 באפריל 1229–2 בפברואר 1294), היה דוכס בוואריה העליונה ורוזן הפלטינט שעל הריין בין השנים 1253–1294.
ביוגרפיה.
לודוויג נולד ב-13 באפריל 1229 בהיידלברג, לאוטו השני, דוכס בוואריה ואגנס מפפאלץ, בתם של היינריך החמישי, רוזן הפלטינט שעל הריין ואגנס מהוהשטאופן.
בשנת 1253 מת אביו אוטו השני, דוכס בוואריה, ולודוויג ואחיו היינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1255 חולקה דוכסות בוואריה בין היינריך לאחיו: היינריך קיבל את בוואריה התחתונה, ואילו לודוויג קיבל את בוואריה העליונה ואת רוזנות הפלטינט שעל הריין.
מאחר שחלוקת הדוכסות הייתה בניגוד לחוק, היא עוררה את זעמם של הבישופים בבוואריה, ובעקבות כך הם שיתפו פעולה עם אוטוקאר השני, מלך בוהמיה שפלש באוגוסט 157 לבוואריה. שני האחים שיתפו פעולה ביניהם, והצליחו להדוף את הפלישה.
לודוויג התגורר לסירוגין במינכן ובהיידלברג, והיה אחד מהנסיכים הבוחרים של האימפריה. במהלך תקופת האינטרגנום לאחר מותו של וילם השני, רוזן הולנד תמך לודוויג בריצ'רד, רוזן קורנוול. יחד עם אחיו סייע לודוויג לקונראדין מבית הוהנשטאופן לתפוס את השלטון בדוכסות שוואביה, אך קונראדין לא הצליח להיבחר כמלך גרמניה. כתוצאה מתמיכתו בבעת הוהנשטאופן הוחרם לודוויג על ידי האפיפיור בשנת 1266, ובשנת 1267 ליווה לודוויג את קונראדין לוורונה. לאחר הוצאתו להורג של קונראדין בשנת 1268 בנאפולי, ירש לודוויג את חלק מנחלותיו של קונראדין בשוואביה, ותמך ברודולף מהבסבורג במלחמתו נגד אוטוקאר השני, מלך בוהמיה. בשנת 1278 סייע לודוויג לרודולף בקרב דירנקרוט ויידנספייגן, שבו הובס אוטוקאר ונהרג. בשנת 1289 עבר תואר ה"נסיך בוחר" של בוואריה לבוהמיה, אולם לודוויג נשר אחד מהנסיכים הבוחרים, בתור רוזן הפלטינט שעל הריין. בשנת 1291 כשל לודוויג בניסיונו להביא לבחירתו של גיסו אדולף מהבסבורג למלך גרמניה, ובמקומו נבחר אדולף מנסאו-ויילבורג.
ב-2 בפברואר 1294 מת לודוויג, ובנו רודולף הראשון, דוכס בוואריה ירש את נחלותיו.
משפחתו.
ב-2 באוגוסט 1254 התחתן לודוויג עם מריה מבראבנט, בתם של היינריך השני, דוכס בראבנט ומריה משוואביה, אך לא היו לו ילדים ממנה. בשנת 1256 הרג לודוויג את מריה, לאחר שהתברר לו שהיא מנהלת רומן בסתר.
ב-24 באוגוסט 1260 התחתן לודוויג עם אנה מגלוגאו, בתם של קונרד הראשון, דוכס גלוגאו וזאלומה מפולין-גדול, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ב-24 באוקטובר 1273 התחתן לודוויג עם מתילדה מהבסבורג, בתם של רודולף הראשון, מלך גרמניה וגרטרוד מהוהנבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
זעמן השוט
זעמן השוט (שם מדעי: Masticophis flagellum) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים החי ברחבי ארצות הברית ומקסיקו.