קיים מגוון רחב של כלים דיגיטליים ואפליקציות, שנועדו לסייע ביצירה של הרגלים. לדוגמה, Habitica היא מערכת העושה שימוש במשחקים, היא מיישמת אסרטגיות מעולם משחקי המחשב להתמודדות עם משימות מהחיים האמיתיים על ידי הוספת תגמולים כגון זהב וניסיון. עם זאת, רבים מהכלים הללו לא מעוצבים כראוי, אינם משקפים את הידע התאורטי שנצבר בנושא ועל כן לא מצליחים לסייע בפיתוח אוטומטיות.
"הרגלים רעים".
הרגל רע הוא דפוס התנהגות בלתי רצוי שחוזר על עצמו, כגון: דחיינות, כסיסת ציפורניים, מציצת אצבע (בגילאים מבוגרים), חיטוט באף ועוד.
המפתח לאבחנה בין הרגל רע מתוך התמכרות או הפרעה נפשית הוא שליטה עצמית. אם לאדם יש שליטה על התנהגותו, אז זה הרגל.
ככל שמזהים את ההרגלים הרעים הללו בשלב מוקדם יותר, כך קל יותר לתקן אותם. במקום לנסות להימנע מההרגל הבלתי רצוי, יכול להיות יעיל יותר לחפש לו מנגנון התמודדות בריא יותר.
עצבנות.
ישנם מספר הרגלים שניתן לייחס לעצבנות או חוסר ביטחון עצמי, כמו כסיסת ציפורניים וגמגום. הרגלים מסוג זה מוכרים כתסמינים של מצבים רגשיים כמו חרדה, חוסר ביטחון, רגשי נחיתות ותחושת מתח נפשי. משום שהרגלים מסוג זה משמשים כמנגנון התמודדות עם קשיים רגשיים, כשמנסים להתגבר עליהם יש לתת מענה למקור הרגשי שעורר אותם.
הביטואציה.
הַבִּיטוּאציה או התרגלות, היא ירידה בעוצמת התגובה לגירוי מסוים בעקבות חשיפה מתמשכת אליו.
זהו תהליך של ניתוק הקשר בין הגירוי לתגובה והוא יכול להתרחש במשך שעות עד שבועות.
תהליכי ההביטואציה מקושרים לזיכרון המרומז, אשר מכיל ידע שלא בהכרח יכול לבוא לידי ביטוי בצורה מילולית.
בהתאם לכך, ההביטואציה היא אחד מצורות הביטוי ההתנהגותי של למידה לא הקשרית, כך שהפחתת עוצמת התגובה שמעורר הגירוי מעידה על למידתו.
למידה מסוג זה מכונה למידת התרגלות.
תחנת הכוח הראשונה של תל אביב
תחנת הכוח הראשונה של תל אביב היא תחנת כוח שבנה פנחס רוטנברג בתל אביב-יפו בשנת 1923 כחלק מתהליך חשמול העיר. התחנה סיפקה חשמל עד הדממתה ב-1957. מבני התחנה שופצו ומשמשים את הנהלת חברת החשמל לישראל. מבני האתר הוגדרו כאתרי מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. הרחוב הגובל בתחנה נקרא על שמה, רחוב החשמל, כשהתחנה ממוקמת ברחוב החשמל 16. בסמוך לאתר הוקם גן שנקרא גן החשמל על שם התחנה.
רקע היסטורי.
בשנת 1856 רכש המיסיון האנגלי חלקת אדמה לא הרחק מיפו והקים עליה "חווה לדוגמה" (Model Farm) שכלל פרדס, מטעי פרי ובית חווה מאבן. מטרתו של המיסיון הייתה למשוך אליה יהודים תושבי יפו, להעסיקם בחווה ולהעבירם לדת הנוצרית. הניסיון לא צלח והיהודים סירבו להגיע. ב-1869 נמסר ניהול החווה לחברת ניהול ירושלמית אשר מינתה גרמני תושב יפו כמנהל המשק. עקב סכסוכים בין חברת הניהול לבעלי החווה החל המקום לצבור הפסדים. ב-1900 נמכרה החווה למשפחה ערבית-נוצרית מיפו בשם רוק. מ-1914 עד 1918 (תקופת מלחמת העולם הראשונה) פעלה במקום תחנת משמר של הצבא הטורקי ולאחר המלחמה התיישבו במקום חיילים הודים של הצבא הבריטי.
ב-1922 התארגנה קבוצת יהודים, תושבי תל אביב, בשם "ועד קוני פרדס מודל פארם" בראשותו של יוסף רוקח שרכשה את קרקעות החווה ממשפחת רוק והקימה במקום שכונה בשם רמת השרון.
ב-1919 עלה פנחס רוטנברג לארץ ישראל והחל בתכנון פרויקטי תשתית בתחום המים והאנרגיה. במרץ 1921 הציג בפני הנציב העליון, באותה תקופה, הרברט סמואל את תוכניותיו להקמת תחנות כוח מבוססות אנרגיה הידרואלקטרית לאורך נהר הירדן ונחל עוג'ה (הוא נחל הירקון). במאי 1922 קיבל רוטנברג את שני הזיכיונות המיוחלים (לירדן ולירקון) והחל במימוש תוכניותיו.
ההיסטוריה של התחנה.
תכנון התחנה.
את פעילותו בתל אביב יפו ביצע רוטנברג במסגרת חברה שהקים ב-1922 בשם חברת החשמל ליפו.
תוכניתו המקורית של רוטנברג, להקים תחנת כוח הידרו אלקטרית במקורות הירקון (על פי הזיכיון), לא יצאה אל הפועל עקב אי ההסכמה עם ערביי המקום על רכישת הקרקעות לתחנה. כחלופה החליט רוטנברג להקים תחנה להפקת חשמל בעזרת מנועי דיזל (דיזל גנרטורים). לצורך הקמת תחנה זו הוקצו לרוטנברג כ-20 דונם מהשטחים של שכונת רמת השרון.
רוטנברג קיבל הצעות למבנה התחנה משלושה אדריכלים:
בסופו של דבר נבחרה הצעתו של ברלין למבנה בסגנון אר דקו דמוי בזיליקה עם מבנה מסיבי מרכזי ומבנים נמוכים יותר משני צדדיו.
הקמת והפעלת התחנה.
ב-1922 החלה בניית התחנה והצבת הדיזל גנרטורים בתוכם. נושא רכישת הציוד החשמלי העיקרי לתחנה (מנועי הדיזל והגנרטורים) הביא לסכסוך בין אנגליה לרוטנברג. בהשוואת מחירים שעשה רוטנברג בין ספקים אנגליים וגרמנים נמצאו הגרמנים זולים יותר ולכן נחתם איתם חוזה לרכישת שני דיזל גנרטורים של 1,000 כוח סוס. דבר זה עורר את קצפם של חברי פרלמנט בריטים שטענו שהזכיון שנתנו הבריטים וכן הכספים שהשקיעו בארץ ישראל מחייבים רכישת ציוד בריטי עבור פרויקט זה. במסגרת הקמת התחנה כללו הבונים במבני התחנה גם את בית האבן שהקים המסיון האנגלי במקום בתקופת ה"חווה לדוגמה". על מנת לספק את המים הנדרשים לתחנה השתמשו בוני התחנה בבאר שנחפרה מדרום לתחנה בתקופת ה"חווה לדוגמה" ובסמוך לה הקימו מגדל מים (בתכנונו של ארפד גוט) שהוזן על ידי משאבות שהוצבו על שפת הבאר.
בחצי הראשון של שנת 1923 הושלמה בניית התחנה, ביכולת ייצור של 300 קילו-ואט, וכן פריסת קו ראשון לאורך רחוב אלנבי שכלל שתי תחנות שנאים (תחנה 1 בכיכר מגן-דוד ותחנה 2 בפינת רחוב אלנבי ושדרות רוטשילד). ב-23 ביוני 1923 הורם המתג ורחוב אלנבי והרחובות השכנים הוארו. לאור הצלחת הארת רחוב אלנבי הסכימה הנהגת ערביי יפו לחבר את יפו ובנובמבר 1923 הושלמה הנחת קו חשמל לאורך שדרות ירושלים שכלל שלוש תחנות שנאים (תחנה 3 שהוקמה ברחוב אילת פינת רחוב גבולות, תחנה 4 הוקמה בתחילת שדרות ירושלים ותחנה 5 שהוקמה ברחוב יפת פינת רחוב ציונה תג'ר)
בהמשך חוברו לתחנה יישובים סמוכים ואף המחנה הבריטי בצריפין. עם הקמת תחנת הכוח רדינג ב-1938 וחיבור תל אביב לרשת הארצית פחת הצורך בפעולת התחנה והיא הופעלה רק בשעות מחסור בחשמל. ב-1957 הופסקה פעילותה לחלוטין.
לאחר סגירת התחנה.
לאחר סגירת פעילות התחנה המשיכו לפעול במקום אגפים מנהליים. ב-1968 הפך בית החווה למקום מושבו של דירקטוריון החברה. ב-1980 הוקם במתחם התחנה מגדל בן 16 קומות בתכנונו של האדריכל אברהם יסקי המשמש את הנהלת החברה. ב-1988 שופץ בית הדירקטוריון. ב-1996 שופץ מבנה תחנת הכוח. באולם המרכזי הותקנו 3 שנאים להפחתת מתח עליון (13KV). בשאר האולמות הותקנו יחידות מיתוג ומפסקי זרם.
שימור ההיסטוריה.
כל שלושת המבנים ההיסטוריים באתר (תחנת הכוח, בית החווה ומגדל המים) הוגדרו כאתרי מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. הגדרה זו התייחסה בעיקרה לשימור המבנה החיצוני ואכן במהלך עבודות השיפוץ של המבנים הוקפד לשמר את החיצוניות של המבנים אולם במסגרת עבודות אלו הוסרו רוב הסממנים והאלמנטים ההיסטוריים בתוך המבנים למעט שאריות בודדות כמו קשתות המעברים בבית החווה, כותרות העמודים בסגנון הדורי במבנה הראשי של התחנה, עגורן הגשר באזור מפסקי הזרם וחלק מדלתות הכניסה.
שימור הסיסים.
חברת חשמל, בשיתוף עם עיריית תל אביב, החברה להגנת הטבע וגופים נוספים, חברו יחד כדי להגן על הציפור סיס החומות. לשם כך הוקמו 36 תאי קינון על גג בית החווה המשמשים לגידול גוזלי הסיסים. ציפור זו נחשבת למין בסיכון קיומי.
Erotica (שיר)
Erotica (בעברית: ארוטיקה) הוא סינגל של הזמרת מדונה מתוך אלבומה Erotica. השיר יצא כסינגל הפותח מתוך האלבום ב-29 בספטמבר 1992, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר, מאבריק רקורדס וסייר רקורדס.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100, השלישי במצעד הסינגלים הבריטי, והשלוש עשרה במצעד קנדה הוט 100.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי מדונה עצמה, שפ פטיבון ואנתוני שימקין והוא הופק על ידי מדונה ושפ. מבחינה לירית מילות השיר מדברות על סאדו מאזו וקיום יחסי מין. בשיר מדונה מגלמת דמות בשם דיטה שמנסה לפתות גבר אחר לקיים איתה יחסי מין ולממש את הפנטזיות המיניות שלה תוך כדי חקר הגבול בין כאב להנאה.
מאוחר יותר, הוא גם נכלל באלבומי האוסף של מדונה GHV2, ו-Celebration.
ביקורות והצלחה.
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שציינו לחיוב את החדשנות המוזיקלית של מדונה בעוד אחרים כינו את זה כ"מפחיד". הופעת הבכורה של השיר בארצות הברית הייתה המקום ה-13, מה שהפך אותו לאחד מכניסות הבכורה הגבוהות ביותר אי פעם בתולדות מצעד הבילבורד הוט 100.
בסופו של דבר, השיר הגיע אל המקום ה-3 במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום הראשון במצעד שירי הדאנס. באופן כללי השיר זכה להצלחה רבה בעולם והגיע לעשירייה הפותחת במדינות רבות ביניהם ניו זילנד, נורווגיה, פורטוגל, שוודיה ובריטניה. באיטליה ויוון הצליח להגיע למקום הראשון. גם בקנדה ואירופה הצליח השיר להיכנס למיקומים גבוהים.
וידאו קליפ.
הקליפ לשיר בוים על ידי צלם האופנה פביאן ברון בו היא עוטה מסכת סאדו-מאזו ומשלבת צילומים מתוך ספר הסקס שלה וגם את השתתפותם של מפורסמים כמו נעמי קמפבל וביג דדי קיין. הקליפ היה שנוי במחלוקת ושודר ב-MTV בסך הכל 3 פעמים. בשאר הפעמים היה משודר אחרי השעה 10 בלילה עד שהוסר לחלוטין משידורי הערוץ.
את השיר ביצעה בסיבובי ההופעות "The Girlie Show World Tour", ו-"Confessions Tour", וגם בסיבוב ההופעות "The MDNA Tour", כחלק ממשאפ עם השיר "Candy Shop".
טיומן (קטרגל)