סר אלן אייקבורן, CBE (באנגלית: Sir Alan Ayckbourn, נולד ב-12 באפריל 1939 בהמפסטד, לונדון) הוא מחזאי, סאטיריקן ובמאי תיאטרון אנגלי. הוא מחברן של מעל שבעים קומדיות שהוצגו בסקרבורו ובלונדון ובשנים 2009-1972 היה המנהל האמנותי של תיאטרון סטיבן ג'וזף בסקרבורו. ההצלחה המהדהדת הראשונה שלו היה המחזה "Relatively Speaking" ("באופן יחסי") שהוצג ב-1969 בתיאטרון הדוכס מיורק. למעלה מ-40 מבין מחזותיו הוצגו בבכורה בווסט אנד, בתיאטרון המלכותי הלאומי וברויאל שייקספיר קומפני.
עם מחזותיו הידועים נמנים Absurd Person Singular (שלוש מסיבות) (1975), The Norman Conquests trilogy (1973),Bedroom farce (1975),Just Between Ourselves (1976), A Chorus of Disapproval (1984),Woman in Mind (1985),A Small Family Business ("עסק משפחתי") (1987),Man Of The Moment (1988), House &amp; Garden 1999, Private Fears in Public Places (2004) ("לבבות").
הרבה מיצירותיו זכו בפרסים, לרבות 7 פרסי "לונדון איוונינג סטנדרד". הם תורגמו ל-35 שפות, כולל בעברית, והוצגו על הבמה ותחנות טלוויזיה ברחבי העולם. 10 ממחזותו הופקו בברודוויי, תוך זכייה בפרס טוני אחד ובשתי מועמדויות לפרס טוני.
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
אלן אייקבורן נולד בהמפסטד, לונדון, כבנם של הוראס אייקבורן, מוזיקאי ששימש כסגן מנהל התזמורת הסימפונית לונדון, ושל אייריני לבית וורלי, עיתונאית שכתבה במגזינים פופולריים לנשים.
כשהיה בן 5 הוריו התגרשו והילד נשאר עם אמו, שנישאה בשנית למנהל בנק ועברה לגור באזור כפרי בסאסקס. גם הפעם נישואי אמו לא עלו יפה וילדותו של אייקבורן לא הייתה מאושרת.
אייקבורן נשלח לפנימיות שונות ובגיל 12 קיבל מלגה כדי ללמוד בבית ספר ציבורי מכובד בהיילסברי.
הודות למורה בשם אדגר מתיוס, בבית ספר זה גילה אייקבורן את משיכתו לתיאטרון. בגיל 17 החליט להיות שחקן תיאטרון והחל להשתתף בכמה להקות שחקנים, לא רק כשחקן אלא גם כמנהל במה.
הקריירה בתיאטרון.
בשנת 1957 החל אייקבורן לעבוד בלהקת סטיבן ג'וזף בסקרבורו, שהיה סוג של תיאטרון ניסיוני שהתמחה בשיטות משחק "מחתרתיות". הוא שיחק בעיקר בתפקידים זוטרים וכעוזר מנהל במה. סטיבן ג'וזף, מנהל התיאטרון, הבחין בכישורי הכתיבה שלו ודרבן אותו לכתוב מחזות. כפי שפורסם מאוחר יותר, ג'וזף אמר לו שאם ירצה תפקידים טובים יותר, מוטב שיכתוב מחזות מתאימים לעצמו. אכן הוא כתב אז בשנת 1959 שני מחזות - The Square Cat (החתול המרובע) ו- Love After All (אהבה אחרי הכל) אותם לא פרסם תחת שמו. בעת עבודתו בסקרובו הוא כתב גם את המחזות Dad's Tale ("סיפורו של אבא") ו- Standing Room Only.
בשנת 1961 אייקבורן עזב את סקרבורו כדי להקים להקה משלו - Victoria Theatre Company בסטוק-און-טרנט. בשנים 1965–1970 הוא עבד גם כמפיק דרמות ב-BBC. במקביל המשיך לכתוב מדי פעם מחזות
לתיאטרון סטיבן ג'וזף.
הצלחותיו הראשונות.
בשנת 1969 הצליח אייקבורן על במות לונדון עם המחזה-פארסה Relatively Speaking ("באופן יחסי") שכותרתו המקורית הייתה Meet My Father ("הכר את אבי")
כבר במחזה זה הצטיין בחושו המיוחד לדיאלוג וכושר ההמצאה למצבים ולעלילות מורכבים ומצחיקים.
מיד אחרי "באופן יחסי" הציג בווסט אנד את הקומדיה "How the Other Half Loves" על תסבוכות בחיים הזוגיים.
פעילותו כבמאי.
בשנת 1970 חזר אייקבורן לתיאטרון בסקרבורו, אך הפעם כמנהל אמנותי. הבמה בסקרבורו שימשה לו הפעם כזירת ניסוי למחזותיו החדשים שהוצגו לאחר מכן בווסט אנד הלונדוני. בשנת 1972 כתב את "Absurd Person Singular (שלוש מסיבות), קומדיה שחורה הנסובה על ניסיון התאבדות של בחורה.
המחזה "כיבושי נורמן" The Norman Conquests (1973) מורכב משלושה מחזות קשורים זה בזה המתרחשים בו זמנית בשלוש מרחבים סמוכים.
טרילוגיה זו זכתה בפרס המחזה הטוב ביותר של שנת 1974 בתחרות של "לונדון איוונינג סטנדרד".
אייקבורן הוכר כאחד המובילים שבמחזאי בריטניה. כמה מבקרי תיאטרון השוו אותו לניל סיימון האמריקאי.
בשנת 1974 הפיק אייקבורן שתי קומדיות חדשות ומצליחות -Absent Friends ("עם חברים כאלה...") ו-Confusions שגרמו להכתרתו ל"מחזאי השנה 1974" על ידי מועדון ורייטי של בריטניה.
בשנות ה-1970 ושנות ה-1990 כתב אייקבורן בקצב של לפחות מחזה אחד בשנה. היצירה החשובה ביותר בתקופה זו הייתה A Chorus of Disapproval לפיה הופק בשנת 1989 סרט עלילתי. כל מחזותיו הוצגו בבכורה בסקרבורו ואחר כך בווסט אנד של לונדון. החל משנת 1985 פרסמה הוצאת פאבר סדרות של מחזות פרי עטו. ב-1997 עלה בהצלחה רבה המחזה Things We Do For Love.
חייו הפרטיים.
אלן אייקבורן היה נשוי לכרסטין הלן רולנד.
יצירות.
אלן אייקבורן כתב כ-80 מחזות ו20 ספרים לילדים.
משה קטן
משה קטן (Paul Klein) (1920–1995) היה ספרן, היסטוריון בלשן ומתרגם שהתמחה בצרפתית עתיקה. נודע בשל חיבורו אוצר לעזי רש"י.
ביוגרפיה.
משה קטן נולד בצרפת לאביו עו"ד אלכסנדר קליין נכד הרב שלמה זאב קליין רבה של קולמר, ולאמו צרלה הבכורה למשפחת מאייר, והצטיין בלימודיו. בראשית מלחמת העולם השנייה נשא את שולמית (סלמה, לבית פייסט), בת למשפחה יהודית שהיגרה לצרפת מפרנקפורט שבגרמניה. התקרב מאוד למר שושני. בזמן המלחמה עסקו שניהם במחתרת בחינוך ובטיפול בילדים יתומים שהוריהם נלקחו למחנות ריכוז, וכאשר נתגלו על ידי הגרמנים הצליחו לברוח לשווייץ. לאחר המלחמה חזרו לצרפת, ועם קום המדינה עלו לארץ ישראל וקבעו את ביתם בירושלים, שם נולדו להם שנים-עשר ילדים.
עד עלייתו לישראל היה ד"ר קטן מנהל אגף היודאיקה של הספרייה הלאומית של צרפת. בארץ ישראל עבד בתחילה כמנהל בית ספר של אליאנס בירושלים, ולאחר מכן היה מנהל המחלקה הלועזית של הספרייה הלאומית ומרצה להיסטוריה ולספרנות במוסדות שונים, עד צאתו לגמלאות. לפני שעלו לארץ סיים את התואר השני באוניברסיטה בצרפת, ובשנים הבאות עמל על הדוקטורט שלו שעסק בהיסטוריה של יהודי צרפת. תחום העניין שלו היה בעיקר צרפתית עתיקה. כבר בשנות המלחמה לימד בשווייץ יוונית ורומית, ולאחר מכן חקר את לעזי רש"י והוציא את ספרו בנושא.
היו תקופות שבהן העביר שיעורים באוניברסיטה העברית על הצרפתית העתיקה בכתבי חכמי צרפת בימי הביניים.
אשתו שולמית קטן עבדה שנים רבות בארכיון הכנסת, ולאחר מכן התנדבה תקופה ארוכה ביד שרה.
אוצר לעזי רש"י.
בפירושי רש"י לתנ"ך ולתלמוד הבבלי נמצאות אלפי מילים שרש"י כתב לשם הבהרה בצרפתית עתיקה (כתובה באותיות עבריות), בעזרתן ביקש רש"י להסביר ביטויים ומושגים. הסברים אלה נעשו במשך השנים סתומים בפני מרבית הלומדים, שלא היו בקיאים בשפה זו. בש"ס וילנא נעשה תרגום ראשון ללעזים אלה ליידיש בשם "המתרגם".
ד"ר קטן חקר את השורשים הלשוניים של רש"י ותרגם את הלעזים לעברית בת זמננו. הספר לעזי רש"י על התלמוד יצא לאור בירושלים בשנת תשמ"ד (1984), והספר לעזי רש"י על התנ"ך יצא לאור בשנת תשנ"א (1991). תרגומיו הוכנסו לפרויקט השו"ת.
צאצאים.
למשה ולאשתו שולמית נולדו שנים-עשר ילדים, רבים מהם פעילים בתחום העשייה התורנית וברפואה, ביניהם:
המפלגה הרפובליקנית של רוסיה - מפלגת החופש העממי
אוצר לעזי רש&quot;י
הנס-אולריך גרפנטין
הנס-אולריך גרפנטין (בגרמנית: Hans-Ulrich Grapenthin, נולד ב-2 בספטמבר 1943 בווגלאסט שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בעמדת השוער בקארל צייס יינה, ונבחר פעמיים ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. גרפנטין ערך 21 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית, וזכה עמה במדליית זהב באולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976, על אף ששימש בטורניר זה כשוער המשנה של יורגן קרוי.
קריירת מועדונים.
גרפנטין החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קארל צייס יינה מליגת העל המזרח גרמנית בשנת 1966, וכעבור שנתיים זכה עמה באליפות הראשונה. בשנת 1970 זכה גרפנטין עם יינה באליפות נוספת, ובמהלך שנות ה-70 זכה בשלושה גביעים, האחרון בעונת 1979/80. בגין זכייה זו בגביע, וההגעה למקום השלישי בליגה, זכה גרפנטין בתואר כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בעונת 1980/81 השתתף גרפנטין עם קארל צייס יינה בגביע אירופה למחזיקות גביע, והגיע עם הקבוצה עד לגמר, שם הפסידה לדינמו טביליסי בתוצאה 1–2. גרפנטין זכה בעונה זו בפעם השנייה ברציפות בתואר כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בשנת 1985 פרש ממשחק פעיל לאחר 19 עונות רצופות בקארל צייס יינה, בהן ערך 308 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית.
גרפנטין החל לשחק בנבחרת גרמניה המזרחית בשנת 1975, אך היה השוער השני של יורגן קרוי, ובשש שנים ערך 21 הופעות בלבד. גרפנטין השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת מונטריאול, שם ערך הופעה אחת בלבד, כאשר נכנס כמחליף במקומו של קרוי בדקה ה-80 בניצחון 0–4 על נבחרת צרפת ברבע הגמר. גרפנטין זכה עם הנבחרת במדליית זהב באולימפיאדה זו. בשנת 1981 ערך גרפנטין את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים.
תארים.
עם קארל צייס יינה:
עם נבחרת גרמניה המזרחית:
תארים אישיים:
הנס-אולריך גרפנתין
האנס-אולריך גרפנתין
האנס אולריך גרפנטין
הנס אולריך גרפנטין
מסורת הש&quot;ס
מסורת הש"ס (בתחילה נקרא מסורת התלמוד) הוא חיבור של הרב יהושע בועז שתוכנו מראי מקומות למקורות מקבילים בספרות חז"ל (משנה, תוספתא ומקבילות בתלמוד הבבלי עצמו).
החיבור ותולדותיו.