ב-1996 עבר ורון לשחק בקבוצה בכירה יותר - בוקה ג'וניורס, בה שיתף פעולה עם דייגו מראדונה. הצטרפותו לבוקה ג'וניורס הביאה לו חשיפה תקשורתית גדולה יותר וקבוצות אירופאיות החלו לעקוב אחריו. בסיום העונה רכשה אותו קבוצת סמפדוריה האיטלקית תמורת 7 מיליון דולר, והוא שיחק בה במשך שתי עונות.
לאחר הופעתו המוצלחת במדי נבחרת ארגנטינה במונדיאל 1998, רכשה אותו קבוצת פארמה, תמורת סכום של כ-23 מיליון דולר. על אף שכבש במדיה שער אחד בלבד ב-26 משחקי ליגה, ביסס ורון את מעמדו כאחד הקשרים הטובים בליגה האיטלקית. בשנת 1999 רכשה את ורון קבוצת לאציו, תמורת סכום של 27 מיליון דולר. ורון הוביל את הקבוצה לזכייה בדאבל בשנת 2000.
ב-2001 עזב ורון את איטליה, לטובת מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג האנגלית, ששילמה עבורו 44 מיליון דולר, באחת העסקאות הגדולות בתולדות הכדורגל העולמי דאז. ורון לא הצליח לשחזר את יכולתו במנצ'סטר, בין היתר משום שלא הסתגל לשיטת המשחק האנגלית. הדבר בא לידי ביטוי בכך שיכולתו בליגת האלופות הייתה טובה מיכולתו בפרמייר ליג. ב-2003 עבר ורון לצ'לסי, אך גם בה לא הצליח להשתלב.
ב-2004 הושאל ורון לאינטר מילאנו שבהמשך אף רכשה את כרטיס השחקן שלו. ורון חזר להציג את יכולתו הטובה, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות. אחרי שנתיים בקבוצה זו, הביע ורון את רצונו לחזור לארגנטינה כדי לסיים בה את הקריירה. אינטר נענתה לבקשתו והשאילה אותו לקבוצה בה גדל, אסטודיאנטס. ורון הוביל את הקבוצה לאליפות ארגנטינה, הראשונה בה זכתה הקבוצה מאז 1982.
ורון פרש ממשחק פעיל ב- 17 ביוני 2012, אך ב-19 ביולי 2013 החליט לחזור לשחק וחתם שוב באסטודיאנטס. בשנת 2014 פרש סופית ממשחק.
ב-28 בדצמבר 2016 החליט ורון לחזור לשחק וחתם לשנה וחצי באסטודיאנטס, מועדון נעוריו.
בנבחרת ארגנטינה.
ורון זומן לראשונה לנבחרת ארגנטינה בשנת 1996. הוא היה חלק מסגל הנבחרת עד שנת 2003, ובתקופה זו רשם 58 הופעות וכבש תשעה שערים שערים. ורון נתפס כאחד האחראים לכישלונה של נבחרת ארגנטינה במונדיאל 2002, ולאחריו נופה מסגל הנבחרת.
היכולת הטובה שגילה במדי אסטודיאנטס הביאה להשבתו לנבחרת ב-2007, והוא שיחק במדיה בטורניר קופה אמריקה שנערך בוונצואלה באותה שנה. בסך הכל ערך 73 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש תשעה שערים.
ביטלג'וס
ביטלג'וס (באנגלית: Beetlejuice) הוא סרט פרודיה על סרטי אימה אמריקאים בבימויו של טים ברטון. הסרט הופק על ידי חברת הפקות הסרטים של דייוויד גפן, הופץ על ידי האחים וורנר ויצא לאקרנים ב-30 במרץ 1988.
עלילת הסרט עוקבת אחרי זוג צעיר - ברברה (ג'ינה דייוויס) ואדם (אלק בולדווין) מייטלנד - אשר מתו לאחרונה והפכו לרוחות רפאים הרודפים את ביתם הקודם - בית גדול ושקט על גבעה המשקיפה על עיירה קטנטנה בקונטיקט. כאשר משפחה של יאפים עירוניים מניו יורק רוכשים את הבית ועוברים לגור בו, רוחות הרפאים מנסים להפחיד אותם ולגרש אותם מביתם, אך לאחר שהם נכשלים בכך, הם פונים לעזרתו של "מגרש חיים" (משחק מילים על הביטוי "מגרש שדים"), המתגלה כטיפוס גועלי, ערמומי ושובב בשם ביטלג'וס (מייקל קיטון).
הסרט זכה לביקורות חיוביות, ולהצלחה בקופות (הכנסות של למעלה מ-73 מיליון דולר, לעומת השקעה של 13 מיליון דולר). בעקבות הצלחתו נוצרה אף סדרת אנימציה לילדים, המבוססת על דמויות הסרט.
ב-25 באפריל 2019 עלתה גרסת מחזמר של הסרט על במות ברודוויי, ניו יורק.
בקיץ 2022 החלו הכנות לצילומים של סרט המשך "ביטלג'וס 2".
עלילה.
ברברה ואדם מייטלנד הם זוג צעיר שמחליט לקנות בית באזור הכפרי של קונטיקט. בנסיעתם חזרה מביקור במרכז העיר הזוג מבחין בכלב על הכביש מנסה לסטות כדי לא לדרוס אותו. הזוג מאבד שליטה על מכוניתם שנופלת לערוץ נחל. בחזרה לביתם הם מבחינים שהם ניראים שונה ושהם מוצאים בביתם את "ספר העזר לנפטר הטרי" הם חושדים שקיפחו את חייהם בתאונה. כשאדם מנסה לעזוב את הבית הוא מוצא את עצמו בעולם משונה מלא חול ותולעי ענק.
בינתיים, הבית נמכר למשפחה חדשה, משפחת דיץ, משפחה עירונית מניו יורק. צ'ארלס דיץ אב המשפחה הוא סוכן נדל"ן לשעבר, אשתו השנייה דליה היא פסלית ובתו מנישואיו הקודמים, לידיה, נערה גותית השואפת להיות צלמת ולומדת ממומחה עיצוב הפנים, אוטו. משפחת דיץ הופכת את הבית למיצג אומנות מודרני. מודאגים מהמצב המייטלנדים הולכים לחדר ההמתנה החוץ עולמי בעצת ספר העזר לנפטר הטרי. בחדר ההמתנה הם נתקלים בעוד נשמות מודאגות רבות, ושם הם נחשפים לסביכות הבירוקרטית של העולם הבא הכוללת טפסים ועובדי רווחה. בעולם הבא הם נפגשים עם העובדת הסוציאלית שלהם, ג'ונו, ג'ונו מסבירה להם שעליהם להישאר בביתם למשך 125 שנים, ושאם הם רוצים שהדיירים החדשים יעזבו, הם צריכים להפחיד אותם. ניסיונות ההפחדה שלהם נתקלים בתגובות אדישות.
למרות שהמייטלנדים בלתי נראים לזוג דיץ, לידיה מצליחה לראותם, ומתיידדת עימם. בניגוד לעצתה של ג'ונו, אדם וברברה שוכרים את עזרתו של ביטלג'וס, שותפה הקודם של ג'ונו ומגרש חיים עצמאי (על משקל מגרש שדים). לאחר שהוא פוגע ברגשותיהם של אדם וברברה, הזוג חוזר בהם מהרצון להעסיקו, ולמרות שאינו מועסק על ידם ביטלג'וס עדיין זורע הרס בעולם החיים. צ'ארלס מתרגש מהופעתם של הפעילויות העל טבעיות בניצוחו של ביטלג'וס, והוא מחליט להפוך את העיירה למרכז תיירותי. הבוס של צ'ארלס, מקסי, רוצה הוכחות לקיומם של רוחות.
אוטו משתמש בספר העזר בשביל לנסות לערוך סיאנס להעלאה באוב של ברברה ואדם, ובטעות מבצע גירוש שדים במקום. זוג הרפאים מתפוגג ונעלם. לידיה ההיסטרית קוראת לביטלג'וס לעזרה, ביטלג'וס מסכים לעזור לה בתנאי שתתחתן איתו, וכך יוכל לזרוע הרס בעולם בלי הגבלה. לידיה נעתרת לבקשה. ביטלג'וס מכין את החתונה. לפני שהטקס מושלם ברברה קוטעת את הטקס כשהיא פורצת לבית רכובה על תולעת חול שבולעת את ביטלג'וס. בסוף הסרט שתי המשפחות מסכימות לחיות בהרמוניה בבית וביטלג'וס נראה בחדר ההמתנה לצד שאר הנשמות.
פרסים ומועמדויות.
הסרט גרף פרסים ושבחים רבים. באתר IMDb קיבל ציון של 7.5 מתוך עשר. בין הפרסים:
אראל סגל
אוטו אולנדורף
אוטו אולנדורף (בגרמנית: Otto Ohlendorf; 4 בפברואר 1907 - 8 ביוני 1951),
ראש אגף שירותי ביטחון הפנים של המשרד הראשי לביטחון הרייך במהלך מלחמת העולם השנייה, מפקד איינזצגרופה D בחזית המזרח, וגרופנפיהרר באס אס החל מנובמבר 1944, פושע מלחמה נאצי. נידון למוות באפריל 1948 בנירנברג, ונתלה ב-8 ביוני 1951.
קורות חייו.
אולנדורף נולד בהוהנגלזן בקרבת הילדסהיים שבסקסוניה תחתית כבן לבעל חווה חקלאית. הוא למד שלוש שנים בבית ספר יסודי, ותשע שנים בגימנסיה בהילדסהיים. פעמיים היה עליו לחזור על שנת לימודים. פעם אחת כי לא הצליח לסיים את השנה, ופעם אחרת לא סיים בכוונה בגלל פעילותו הפוליטית. אולנדורף סיים לבסוף את הגימנסיה ולמד משפטים וכלכלה באוניברסיטאות בלייפציג ובגטינגן וקיבל תואר דוקטור לכלכלה. לאחר מכן עבד כחלק מן הסגל המדעי במכון לכלכלה עולמית בקיל ובאוניברסיטת ברלין.
אולנדורף הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אס ב-1925, ולשורות האס אה ב-1926. בתחילת 1936 הפך ליועץ כלכלי לאס דה בדרגת האופטשטורמפיהרר באס אס. אולנדורף התקדם מהר בסולם הדרגות והתפקידים וב-1939 הוא התמנה לתפקיד ראש המחלקה לביטחון פנים, במשרד הראשי לביטחון הרייך בדרגת שטנדרטנפיהרר. בתפקיד זה נשאר עד שנת 1945.
כקצין מצטיין ומוערך הוא מונה ביוני 1941 לפקד על יחידת איינזאצגרופה D, אחת מארבע יחידות הרצח הניידות שהפעילו הגרמנים בשטחי הכיבוש של ברית המועצות. אולנדורף פיקד על יחידת הרצח עד מרץ 1942. לאחר שסיים את תפקידו שב לברלין ובסוף 1943 התמנה גם לסגן השר לענייני כלכלה. בשנת 1944 הועלה לדרגת גרופנפיהרר.
ב-23 במאי 1945 הוא הסגיר עצמו לידי הצבא הבריטי בגרמניה. באותה שנה הוא העיד במשפט הגדול של פושעי המלחמה בנירנברג. אחר כך היה עד מרכזי בשורה נוספת של משפטים נגד פושעי מלחמה, ובהם במשפט נגד מפקדי יחידות האיינזצגרופן, שם הועמד בעצמו לדין, ונידון למוות בתלייה. במשפטו נשאל האם היה הכרח להרוג גם את הילדים היהודים, על כך השיב: "כן, משום שהם היו אמורים לגדול". אולנדורף הוצא להורג ב-8 ביוני 1951 בכלא לנדסברג שבבוואריה.
השמדת היהודים.
אולנדורף פיקד על יחידת איינזאצגרופה D שהייתה אחראית על חיסול היהודים באזור דרום אוקראינה, בסרביה, קישיניוב וקרים. בדרומה של אוקראינה, בקרים ובקדם-הקווקז (מחוזות קרסנודר וסטברופול), הפעילו אנשיו של אולנדורף באיינזאצגרופה D ויחידות המשנה שלה שלוש-ארבע משאיות גז. הן עסקו ב'ניקוי' בתי-סוהר בסימפרופול ובקרץ' (Kerch), בחיסול היהודים בפיאודוסיה (Feodosiya) וסבסטופול – כל זאת בקרים – ברצח חולים כרוניים וילדים חולים במוסדות הרפואיים הגדולים ביישובי המרפא קיסלובודסק Kislovodsk)), מינרלנייה וודי (Mineralnye-Vody) ועוד, וכן בחיסול היהודים בפיאטיגורסק וצ'רקסק.
ב-13 בדצמבר 1941 חיסלה יחידת איינזאצגרופה D בפיקודו של אולנדורף ביום אחד 14,300 בני אדם, מרביתם יהודים, בעיר סימפרופול, באזור קרים שבאוקראינה.