באוקטובר 1939 הועלה שימפף לדרגת אוברסט, וב-26 במרץ 1940 מונה לקצין מטה בקבוצת ארמיות A עמה לחם במהלך המערכה על צרפת. ב-4 בנובמבר 1940 הוא מונה לראש מטה צי האוויר הרביעי, ולאחר מכן הוא שימש כראש מטה של כמה מיחידות הלופטוואפה, ולחם עמן במהלך מבצע ברברוסה. ב-27 בספטמבר 1942 הועלה שימף לדרגת גנרל מיור, ובדצמבר 1942 הוא מונה למפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-21, עמה לחם בקרבות בגזרה הצפונית כחלק מהארמייה ה-16. ב-17 בפברואר 1944 הוא מונה למפקד דיוויזיית הצנחנים ה-3, שהייתה חלק מקורפוס הצנחנים ה-2 בפיקודו של אויגן מיינדל. ב-10 ביוני 1944 הגיעו כוחות הדיוויזיה לנורמנדי, ולחמו שם במסגרת הארמייה השביעית, תוך שהם גורמים אבדות כבדות לכוחות בעלות הברית. ב-20 באוגוסט 1944 נפצע שימפף ברגלו במהלך הקרבות, וב-26 באוגוסט הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-6 באוקטובר הוענק לו על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-6 בינואר 1945 הוא חזר לפקד על הדיוויזיה. שימפף לחם עם הדיוויזיה בקרבות בבלגיה ובגרמניה, ובמרץ 1945 הוא נפל בשבי הצבא הבריטי.
לאחר המלחמה.
ב-22 בדצמבר 1947 שוחרר שימפף מהשבי, ובשנת 1957 הוא הצטרף לבונדסוור, שבו שימש כמפקד המחוז הצבאי ה-3 בדיסלדורף בדרגת גנרל מיור, עד לפרישתו ב-30 ביולי 1962. לאחר מכן הוא התגורר בדיסלדורף, עד לפטירתו ב-30 בדצמבר 1972.
ניל בנרנן
מגפת הקורונה בליטא
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בליטא, התפשטה אל המדינה בסוף פברואר 2020.
התפשטות המגפה.
ב-25 בינואר החלו מומחים מהמרכז הלאומי לבריאות הציבור להתייעץ עם מטיילים לסין וממנה בכל שלושת נמלי התעופה בליטא.
ב-26 בפברואר הכריזה ליטא על מצב חירום לאומי ברחבי המדינה כאמצעי מניעה נגד התפשטות של נגיף הקורונה.
ב-28 בפברואר הודיעה ליטא על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר באישה בת 39 שחזרה למדינה מורונה, שבאיטליה לאחר ביקור עסקים בה. היא אושפזה בבית חולים בעיר סיאוליאיי .
באותו יום ביטל הסיימאס, משכן הפרלמנט של ליטא את כל האירועים הציבוריים במתחם עד 30 באפריל.
ב-12 במרץ הורתה ממשלת ליטא לבטל את כל אירועי הפנים הציבוריים של יותר ממאה משתתפים. באותו יום הורתה הממשלה על סגירת כל מוסדות החינוך בכל רחבי המדינה כולל גני ילדים, בתי ספר ציבוריים ואוניברסיטאות למשך שבועיים עם המלצה להשתמש בלמידה מקוונת. כל המוזיאונים, בתי הקולנוע וחדרי הכושר נסגרו גם הם.
ב-16 במרץ הורתה ממשלת ליטא על הסגר בכל רחבי המדינה. כל המפגשים הפרטיים והציבוריים נאסרו. כל החנויות והעסקים למעט חנויות מכולת, בתי מרקחת ובתי מרקחת וטרינריים נסגרו. כל המסעדות והברים נסגרו, וניתנה אפשרות לטייק-אווי. גבולות המדינה נסגרו לכניסת אזרחים זרים, למעט לצורך העברת מטענים ותובלה מיוחדת. כל נסיעות נוסעים בינלאומיות היוצאות נאסרו. ההסגר נקבע עד 30 במרץ. הרכבות הליטאיות גם עצרו את כל שירותי הרכבות הבינלאומיות למשך זמן ההסגר.
ב-19 במרץ החליטה ממשלת ליטא להדק את ההסגר הכללי במדינה. נאסר על אנשים להתאסף בקבוצות הגדולות מחמישה אנשים במרחב הציבורי. מגרשי משחקים ישמשו רק ילדים ממשפחה אחת בפעם אחת, הגישה לפארק הלאומי הוגבלה באופן קשה כדי למנוע זרם של אנשים.
ב-20 במרץ הודיעה ליטא על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהידבקות בנגיף הקורונה. הקורבן, היא אישה בת 83 מאוקמרגה. העובדה כי היא חלתה בנגיף הקורונה נודעה רק לאחר מותה.
ב-24 במרץ הפיקוח בגבול הוארך במשך 20 יום עד 12 באפריל. ליטא הידקה את ההסגר- לכולם הומלץ להסוות את הפה ואת אפם (עם מסכות או צעיפים), אנשים הורשו רק להיות בחללים ציבוריים בקבוצות שאינן גדולות יותר משניים, על בני משפחה לעשות קניות לבד. כמו כן חויבו חנויות לשלוט בתנועת הלקוחות בתוך החנויות. החל מ-24 במרץ, אנשים שיגיעו מחו"ל במטוס לנמל התעופה הבינלאומי וילנה יכנסו להסגר בבית מלון.
ב-25 במרץ חברות אוטובוס למרחקים ארוכים מרכזיות השעו באופן זמני את נתיבי הגבול שלהם בליטא בגלל ביקוש נמוך במיוחד. אחר הצהריים הורחב הסגר הארצי עד ל-13 באפריל. ממשלת ליטא קיבלה החלטה על הקמת ועדה לטיפול במצב שנוצר עקב הנגיף, שבראשה עומד ראש הממשלה הליטאי , סאוליוס סקוורניאליס, שיסייע לממשלה לשלוט במצב החירום.
ב-30 במרץ הוכרזו על מגבלות נסיעות חדשות לאזרחים שחזרו מחו"ל- בפרט, איסור על טיסות מיוחדות החל מ-3 באפריל.
ב-1 באפריל אסרה ממשלת ליטא על ייצוא ציוד רפואי למדינות מחוץ לאיחוד האירופי.
ב-3 באפריל החלה המשטרה הצבאית לסייע במשטרה ובאיחוד הרובים הליטאי בסיור ברחובות לאכיפת כללי הנעילה.
ב-4 באפריל החליטה ממשלת ליטא לסגור גבולותיה המשותפים עם בלארוס ורוסיה להסעת נוסעים, והשאירה רק שני מחסומים פתוחים (עם פולין ולטביה) לאזרחים חוזרים, עוברים זרים ובעלי אשרות או אשרת עבודה.
ב-7 באפריל הסיימאס אישר חוק להסדיר מחירים של מוצרים ושירותים חיוניים.
ב-8 באפריל החליטה ממשלת ליטא להאריך את הסגר הארצי עד ל-27 באפריל והוטלה דרישה חובה ללבוש מסכות מגן בשטחים ציבוריים החל מ-10 באפריל. בין התאריכים 10 באפריל עד 13 באפריל, במהלך סוף השבוע של חג הפסחא, יוטלו מגבלות על כניסה לעיירות וערים של המדינה על ידי תושבים.
ב-15 באפריל העיירה נמנשינצה הושבתה החל מ-16 באפריל ועד 30 באפריל לאחר התפרצות במפעל לבגדים מקומי. לדברי ראש ממשלת ליטא, סאוליוס סקוורניאליס, רק אלה שגרים ועובדים בנמנשינצה יורשו להיכנס. יציאה מהעיירה תותר לאלו העובדים במקומות אחרים וצריכים לעזוב לצורך ענייני בריאות. סחורות ימשיכו להימסר. כמו כן, באותו יום פרסמה ממשלת ליטא תוכנית יציאה להסגר תוכנית בת ארבעה שלבים. השלב הראשון מתחיל באותו יום ומאפשר לעסקים מסוימים לפתוח מחדש, כולל קמעונאים שאינם מזון וחנויות המספקות שירותים מסוימים. בהנחיות ההפעלה נכתב כי לחנויות יהיה צורך בגישה ישירה מהרחוב, להגביל קשר פנים אל פנים ל-20 דקות, לשרת לקוח אחד בכל פעם ולהבטיח צפיפות של לקוח אחד לכל 10 מ"ר.
נכון לסוף ינואר 2021, בליטא ישנם 176,624 מקרים מאומתים (מתוכם נרפאו 119,085) וכ-2,649 מתים.
אמיל צורלינדן
אמיל אוגוסט פרנסואה תומאס צורלינדן (בצרפתית: Émile1 Auguste François Thomas Zurlinden; 3 בנובמבר 1837 – 9 במרץ 1929) היה ז'נרל דה דיוויזיה בצבא צרפת, אשר שימש גם כשר המלחמה של צרפת, אולם התפרסם בעיקר בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
ביוגרפיה.
צורלינדן נולד בקולמר ב-3 בנובמבר 1837. ב-1858 הוא התגייס לצבא צרפת ולמד באקול פוליטקניק, ב-1858 הוא הוצב בכוחות הארטילריה ולמד בבית ספר לתותחנים במץ, וב-1860 הועלה לדרגת לוטננט משנה. ב-1866 הוא הועלה לדרגת קפטן. ב-1870 הוא לחם במלחמת צרפת-פרוסיה, ולאחר המצור על מץ נפל בשבי הפרוסי. הוא נמלט מהשבי במצודת גלוגאו וחזר לצרפת, שם מונה לראש מטה הקורפוס ה-25.
ב-1881 הוא הועלה לדרגת קולונל, וב-1885 לדרגת ז'נרל דה בריגדה. ב-1890 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-2, וב-1894 הועבר לפקד על הקורפוס ה-4 בלה מאן. בין 26 בינואר ל-28 באוקטובר 1895 הוא שימש כשר המלחמה בממשלתו של אלכסנדר ריבו לפני שהוחלף בז'אן-בטיסט ביו. לאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-15, וב-1897 מונה למושל הצבאי של פריז.
צורלינדן מפורסם בעיקר בשל חלקו בפרשת דרייפוס. ב-3 בספטמבר 1898 התפטר שר המלחמה של צרפת גודפרואה קווניאק, ויומיים לאחר מכן זימן ראש הממשלה אנרי בריסון את צורלינדן ומינה אותו לשר המלחמה החדש. באותה עת חפץ בריסון לערוך משפט חוזר לקצין היהודי אלפרד דרייפוס שנאשם בריגול על לא עוול בכפו. בריסון קיווה שצורלינדן יסייע לו בכך. צורלינדן התיישר בתחילה עם עמדתו של בריסון ואף החל לערוך את הסידורים הטכניים לקראת החזרתו של דרייפוס מאי השדים, אולם לפתע שינה את טעמו מן הקצה אל הקצה וטען כי אין לאפשר משפט חוזר. הן צורלינדן והן בריסון איימו בהתפטרות באם עמדתם לא תתקבל, והנשיא פליקס פור נאלץ להתערב ולדחות את ההחלטה בנושא ל-17 בספטמבר. יום לפני כן הודיע צורלינדן על כוונתו לפתוח בחקירה נוספת נגד ז'ורז' פיקאר - אחד מתומכיו הבולטים של דרייפוס.
מבחינתו של בריסון, צורלינדן עבר את הגבולות, והוא החל לחפש שר מלחמה חדש. מצבו היה כה נואש, עד כי הוא שיגר בחשאי שליח אל מנהיגי המחנה הדרייפוסרי מתייה דרייפוס וז'וזף ריינאך וביקש מהם למצוא עבורו גנרל שאותו ניתן יהיה למנות כשר מלחמה בידיעה שהוא יפעל למען משפט חוזר. הם המליצו לו על פול דאראס, הגנרל שפיקח על טקס שלילת הדרגות של דרייפוס ומאז שינה את טעמו והחל לתמוך במשפט חוזר. אולם בריסון לא קיבל את הצעתם, ותחת זאת בחר בשארל שאנואן. וכך, כאשר צורלינדן דרש להעמיד את פיקאר לחקירה, יכול היה בריסון להתנגד לו בלי חשש. בריסון הכריז על הקמת ועדה לבדיקת האפשרות למשפט חוזר, צורלינדן התפטר ב-20 בספטמבר, ושאנואן נכנס במקומו. אולם עד מהרה גילה בריסון שנפל בפח. שאנואן היה ידידו של צורלינדן ועד מהרה התגלה כמתנגד חריף למשפט חוזר. הוא עקף את בריסון בצורה מתוחכמת, כאשר החזיר את צורלינדן למשרת המושל הצבאי של פריז. התביעה כנגד פיקאר נדחתה אמנם, אולם הוא הועבר בינתיים לבית הסוהר שרש-מידי כדי להרחיק אותו ממוקד ההתרחשויות. צעד זה גרר מחאה בכל רחבי צרפת.
ב-1899 הוא עזב את משרת המושל הצבאי של פריז ומונה לחבר במועצת המלחמה העליונה. ב-1902 הוא הועבר לכוחות המילואים. ב-1904 הוא פרסם את זכרונותיו ממלחמת צרפת-פרוסיה וב-1910 פרסם ספר אודות נפוליאון בונפרטה. ב-9 במרץ 1929 הוא נפטר בפריז בגיל 91.
שיר לשירה