ב-1960 לקח אליפות ביורו, כאשר הבקיע את שער הניצחון בדקה ה-113 מול יוגוסלביה (נגמר 1:2). זו הייתה הזכייה היחידה של ברית המועצות ביורו אי פעם. מאותו רגע הוא נחשב לאחד החלוצים הטובים במדינה. ב-1961 הועבר לצסק"א מוסקבה כנגד רצונו, ולאחר ויכוחים רבים עם ההנהלה ועזרה משרת התרבות, פונדלניק הצליח לחזור לסק"א רוסטוב. ב-1966 עבר לספרטק מוסקבה, השתתף במשחקי ידידות בישראל, זומן לנבחרת, אך לא הופיע באף משחק רשמי של ספרטק בשל השהייה. במאי הוא נאלץ לפרוש בשל עלייה במשקל וניתוח אפנדיציט.
ב-1969 פונדלניק היה מאמנה של רוסטסלמאש. לאחר שנותיו ככדורגלן ומאמן פונדלניק עבד כעיתונאי ועורך ספורט. כמו כן הוא כתב 4 ספרים. היה נשוי עם 3 ילדים ו-4 נכדים. התגורר במוסקבה עד מותו. ברוסטוב על הדון נוסדה אקדמיית כדורגל על שמו.
סיסלעוויטש
ג'נוגרם
מתן בסתר
ביהדות מתן בסתר נתינת צדקה בסתר היא מעלה והידור במצוות צדקה. הנותן אינו יודע מי המקבל. והנתמך אינו יודע מי התומך. לפי דברי הרמב"ם היא הצדקה השנייה המעולה בחשיבותה.
מקורות ופרטים.
במשלי נכתב "מַתָּן בַּסֵּתֶר יִכְפֶּה אָף וְשֹׁחַד בַּחֵק חֵמָה עַזָּה" לפי פירוש רש"י נתינת הצדקה בסתר, היא מצילה מחרון אף.
הרמב"ם בהלכות צדקה, מדגיש את החשיבות בשמירה על כבודו של הנתמך וכותב כי ישנם שמונה מעלות לצדקה זו למעלה מזו. הדרגה הראשונה, המעולה והחשובה ביותר, היא לדאוג לאדם לפרנסה ושיוכל לעמוד על רגליו עצמאית.
הדרגה השנייה היא מתן בסתר. גם בדרגות הבאות אחריהן המעולות יותר הן דומות למתן בסתר, לדוגמה שהנתמך אינו יודע מי התומך. מקורו של דין זה הוא בתלמוד ונכתב כי מצווה זו מצילה את האדם ממיתה משונה.
פרקטיקה.
האופן שבו ניתן לקיים בשלימות מתן בסתר היה בבית המקדש, שהייתה שם לשכת חשאין. אין אדם יודע מי וכמה תרם, ואין ידוע מי הנתמכים. נתינה לגבאי צדקה פחותה מעט בחשיבותה, בשל העובדה כי גבאי הצדקה יודע כמה האדם תורם, ומעורב בזה אלמנט של כבוד ואין זה מצווה לשמה.
בעת המודרנית, עם קיומם של וועדות צדקה שאין קשר בין תורם לנתרם, והאפשרות לתרום אנונימית בכרטיסי אשראי. ניתן בקלות לקיים מתן בסתר.
בילבי ענק
בילבי ענק (שם מדעי: "Macrotis lagotis"; מוכר גם כבנדיקוט ארנבי ענקי או בפשטות כבילבי) הוא מין של כיסאי אוסטרלי דמוי ארנב או חולדה גדולה במשפחת הבילביים, האנדמי ליבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1837 על ידי ג'יימס ריד. זהו המין היחיד ששרד ממשפחת הבילביים, לאחר שקרובו הבילבי הזוטר נכחד במהלך המאה ה-20. הבילבי הענק הוא בעל חיים קרקעי חופר מחילות, והוא אחד ממהנדסי הסביבה הבולטים באוסטרליה.
הבילבי הוא בעל חיים אוכל-כול הפעיל בעיקר בשעות לילה, ובמרבית שעות היום הוא ספון בבטן האדמה. יש לו מספר מאפיינים גופניים המותאמים לחיים הליליים במדבר: אוזניו הענקיות מסייעות לו לשמוע רחשי רמשים הנמצאים מתחת לאדמה ולצנן את טמפרטורת גופו בחום המדברי, חוטמו הארוך והזרבובי מספק לו חוש ריח מפותח כמו גם אמצעי לנבירה באדמה, וטפריו המעוקלים והחזקים מקנים לו יכולת חפירה מצוינת המנוצלת על ידו לכריית בורות ומחילות המשמשים לאחסון מזון או למסתור. הוא אינו זקוק כלל למים, ואת הנוזלים הדרושים לו הוא מקבל ממזונו העיקרי – זרעים וחרקים, שאותם הוא משיג באמצעות לשונו הארוכה והדביקה ובעזרת שיניו החדות. הבילבי אינו בעל חיים טריטוריאלי, והוא מסתפק בהפגנת דומיננטיות כלפי בני מינו. לנקבת הבילבי יש מספר מאפיינים מיוחדים המסייעים לגידול צאצאיה: תקופת ההיריון שלה היא מהקצרות שביונקים, והיא מסוגלת לעכב את התפתחות העובר עד שהתנאים הסביבתיים משתפרים בתהליך הנקרא דיאפאוזה; פתח הכיס שלה נמצא סמוך למפשעה ולא סמוך לחזה כמו אצל הקנגורו, וזאת כדי למנוע מהכיס שבו נמצאים צאצאיה להתמלא בעפר כאשר היא חופרת באדמה.
בעבר היה הבילבי נפוץ מאוד ברחבי היבשת האוסטרלית – מהמדבריות שבמרכז הארץ ועד אזור החוף הדרום-מערבי. לאחר גילוי היבשת על ידי האירופאים, הצטמצמה מאוד אוכלוסיית הבילבי עד כדי סכנת הכחדה בעקבות מגוון איומים, ובראשם הכנסת השועל האדום והארנבון המצוי למרחב המחיה שלו. פעולות השימור ייצבו במידה מסוימת את האוכלוסייה והמין אף הוחזר לאזורים שמהם נכחד בעבר. היותו של הבילבי מין נדיר וחינני המביא תועלת אקולוגית גרמו לו להיות אהוד מאוד בקרב האוסטרלים, ודוגמה מובהקת לכך היא ארנב הפסחא שהוחלף ב"בילבי הפסחא" בשל הדימוי השלילי של הארנב ביבשת כמין פולש לעומת הדימוי החיובי של הבילבי. הבילבי הוא יונק עדין הניתן לאילוף בקלות, אך בשל נדירותו בטבע חל איסור לגדלו כחיית מחמד.
אטימולוגיה וכינויים.
השם המדעי של הבילבי הענק מקורו ביוונית העתיקה, והוא מציין את התכונה העיקרית שלו: החלק הראשון של השם – "Macrotis", פירושו "גדול-אוזניים" ("Macro" = גדול, "otis" = אוזן) בהתייחסו לאוזניים הגדולות והארוכות של הבילבי; החלק השני של השם – "lagotis", פירושו "אוזני-ארנב" ("lagus" = ארנב, "otis" = אוזן) ומתייחס לדמיון בין אוזני הבילבי הענק לאוזני הארנב.
השם הרשמי "בילבי" (Bilby) נשאל משפתם של השבטים האבוריג'ינים בניו סאות' ויילס – ויראדג'ורי וג'אמילאראי – ומשמעותו היא "חולדה גדולת-אף", המתייחס לדמיון החלקי שלו לחולדה ולחוטמו הארוך. הכינוי "ענק" או "גדול" (Greater) מתייחס לכך שהמין היה גדול באופן ניכר מהמין השני בסוגו. מאז היכחדותו של המין השני, הכינוי "בילבי" משמש יותר כשמו הרשמי של הבילבי הענק כיוון שהוא המין היחיד הקיים כיום במשפחתו. הבילבי הענק ידוע גם כ"דאלג'יט" (dalgite) במערב אוסטרליה, וכ"פינקי" (pinkie) בדרום אוסטרליה.
סיווג וטקסונומיה.
התיאור המדעי הראשון של הבילבי פורסם בשנת 1837 על ידי הזואולוג האנגלי ג'יימס ריד (James Reid). ריד התבסס בתיאורו של היצור החדש על עור וגולגולת של נקבה שנאספו באזור נהר סוואן במערב אוסטרליה, ובשל טעותו נרשם כי "מקורה של הדגימה בארץ ואן דיאמן (שמה הקודם של טסמניה)" אף על פי שמהמין מעולם לא היה נפוץ שם. כמו כל חברי סדרת הבנדיקוטאים, ריד סיווג גם את הבילבי במשפחת הבנדיקוטיים המורחבת באופן זמני תחת הסוג בנדיקוט (Perameles) עם השם המדעי "Perameles lagotis". הוא ציין שהבילבי שונה באופן ניכר ממינים אחרים במשפחה, וכי אם יתגלה מין נוסף הדומה לו, יוקצה לו סוג נפרד בעל השם המדעי "Macrotis" (גדול-אוזן). השם המדעי של המין "lagotis" (אוזן ארנב) נבחר לטענת ריד "מן הדמיון של הבילבי לארנב".
שנה לאחר מכן, חוקר הדינוזאורים האנגלי ריצ'רד אוון הציג מאמר בפני האגודה הזואולוגית של לונדון, בו הוא הציע להקים סוג חדש למין בשם המדעי ""Thylacomys" (עכבר-כיס). שם זה אומץ על ידי האגודה ונותר בשימוש נרחב במשך שנים רבות; בשל כך, כאשר ארתור בנסאלי הקצה עבור הבילבים תת-משפחה נפרדת, הוא שידרג להם את השם ל-"Thylacomyinae"" (הסיומת "inae" היא סיומת לטינית לתת-משפחה). שם זה נותר תקף גם כיום לאחר שהמעמד הטקסונומי של הבילבים שודרג למשפחה נפרדת – הבילביים ("Thylacomyidae"), אולם השם המדעי של הסוג "Thylacomys" אינו בתוקף כיום והוחזר אליו השם הגנרי המקורי של ריד – "Macrotis". בתקופות מסוימות השם של הסוג השתנה ל"פרגאל" ("Peregale") על ידי הזואולוגים-הטקסונומים ריצ'רד לידאקר וג'ון אדוארד גריי.
הבילבי הענק משויך לסדרת הבנדיקוטאים, שמעמדה בתוך העץ הפילוגנטי של יונקי הכיס היווה מאז ומתמיד בעיה גדולה והוא נתון עד היום במחלוקת. אצל מיני הכיסאים המצויים ביבשת אוסטרליה ישנן שתי תכונות מורפולוגיות שמראות קשר ברור לסדרות אחרות הכלולות בעל-הסדרה חיות כיס אוסטרליות: מבנה הרגל ומערכת השיניים. אצל הבנדיקוטאים לעומת זאת, יש את שתי התכונות. כל המינים בסדרה הם בעלי מספר זוגות של שיניים קדמיות תחתונות – מה שמצביע על קרבה לטורפי כיס (כדוגמת הנומבט, נמיות כיס וזאב טסמני); מאידך, האצבע השנייה והשלישית ברגליהם האחוריות מאוחדות יחד ונראות כאצבע בעלת שני טפרים. מאפיין ייחודי זה נקרא סינדקטיליה, והוא מצוי רק אצל מיני סדרת הקנגוראים (כדוגמת הקנגורו, הוומבט והקואלה). נכון להיום מצב זה אינו מובן עדיין במלואו.
בתוך סדרת הבנדיקוטאים עצמה, החלוקה הנוכחית היא לשלוש משפחות: בילביים, בנדיקוטיים, ובנדיקוטיים רגלי-חזיר. במשפחת הבילביים כלול כיום סוג יחיד – ה"בילבי" שכולל שני מינים בילבי ענק ובילבי זוטר, אולם על פי ממצאים ארכאולוגיים עולה שבעבר היו כנראה שני סוגים נוספים. המין בילבי זוטר נכחד בין 1930 ל-1960 בעקבות החדירה האירופאית ליבשת, ועל כן הבילבי הענק הוא השריד היחיד שנותר מהמשפחה. מבחינה חיצונית הבילבי הענק דומה בעיקר לקרובו – הבילבי הזוטר, וכן לסוג בנדיקוט רגלי-חזיר שהיה די זהה לו במבנה הגוף, בפרווה ובאקולוגיה ונכחד בין 1901 ל-1950 מסיבות דומות ככל הנראה. הן הבילבי הזוטר והן בנדיקוט רגלי-חזיר היו קטנים בצורה ניכרת מהבילבי הענק.
הבילבי הענק מחולק לשני תת-מינים, שהשוני ביניהם מתבטא בעיקר בגודל הגוף והשיניים ובצבעי הפרווה והזנב:
אנטומיה ומראה.
מידות גוף.
הבילבי הענק הוא מין כיסאי ייחודי בגודל בינוני המהווה מעין שילוב של חולדה, בנדיקוט וארנב, והאנטומיה המוזרה והיוצאת דופן שלו נותנת לו מראה קומי וחביב. מין זה הוא הכיסאי הגדול ביותר בסדרת הבנדיקוטאים ודי דומה בגודלו לארנבת; בנוסף, הוא בעל דו-צורתיות זוויגית ברורה בניגוד ליונקים קטנים רבים.