השנה ייערך גם דרבי נדיר בליגת העל: "אליפות הצפון" או "הדרבי של נורלנד", שיפגיש בין סונדסוואל לקבוצה הקטנה אסטרסונד שתערוך את עונת הבכורה שלה בליגה הבכירה.
A&amp;M Records
האקדוחן
סינדיקציה (טלוויזיה)
כדור רגל
אליהו אלן לוין
הרב אליהו אלן לוין (אנגלית: Allen Levine; 1932 – 24 בינואר 2016) היה רב רפורמי קנדי-ישראלי, מחלוצי המאבק לשוויון זכויות לשחורים בארצות הברית וממייסדי קיבוץ יהל.
קורות חייו.
אליהו אלן לוין נולד במונטריאול שבקנדה. ב-1956, במהלך ביקור בישראל, הכיר את סוזן מארש, נערה יהודייה שעלתה ממרוקו עם משפחתה. השניים התחתנו וקבעו את ביתם בארצות הברית. לוין הוסמך לרבנות מטעם היהדות הרפורמית וכיהן כמנהיג הקהילה היהודית ברדפורד ולאחר מכן בקהילת רוצ'סטר שבניו יורק. ב-1961 החל להשתתף במאבק כנגד אפליה גזעית, מאבק שהחל לצבור תאוצה באותן שנים. נכלל ברשימה של 400 המנהיגים שלחמו למען זכויות האזרח בארצות הברית.
בשנת 1971 עלה לישראל ופעל להקמתו של קיבוץ יהל, הקיבוץ הרפורמי הראשון בישראל, שהוקם ב-1976.
החקלאות בישראל
החקלאות בישראל היא תעשייה מפותחת מאוד. ישראל היא יצואנית גדולה של תוצרת טרייה, אך בשנים האחרונות חלה ירידה ביצוא החקלאי. ישראל היא מובילה עולמית בטכנולוגיות חקלאיות, זאת על אף נתוני פתיחה ירודים, במיוחד עבור תעשייה חקלאית מפותחת. יותר ממחצית משטחה של ישראל הוא מדבר, שבו יורדים פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה. ישראל גם לא התברכה במקורות מים רבים, או במאגרים עשירים של מי תהום. עובדה זו מונעת אפשרות לגידולים חקלאיים ללא השקיה מלאכותית. בנוסף האקלים היבש והצחיח כמו גם הטופוגרפיה ההררית לא תורמים אף הם לחקלאות. רק 20% משטחי הקרקע ראויים לעיבוד באופן טבעי.
החקלאות כיום מייצגת 2.5% מהתמ"ג הכולל, ו-3.6% ביצוא. החקלאים בישראל מהווים רק 3.7% מכוח העבודה הכללי.
בישראל ישנם שלושה סוגים ייחודיים של יישובים חקלאיים: הקיבוץ, המושב והמושבה אשר פותחו בידי יהודים מכל רחבי העולם שעלו לארץ והחלו במפעל החלוצי.
בשנת 2015 נאמד ערך התפוקה החקלאית בישראל בכ-29.5 מיליארד ש"ח.
נכון ל-2020, החקלאות בישראל מספקת חלק ניכר מהביקוש לירקות ופירות, חלב ומוצריו, בשר עוף, וביצים במדינת ישראל, בעוד תחומים אחרים כמו גידול חיטה ללחם ומאפים, דגי מאכל, מספוא למאכל בעלי חיים ובשר בקר, נסמכים בשיעורים גבוהים מאוד על יבוא.
סקירה היסטורית.
התפתחותה של החקלאות המודרנית בארץ ישראל קשורה באופן הדוק לתנועה הציונית ולהגירה היהודית לארץ ישראל בסוף המאה ה-19. במהלך אותה תקופה נרכשו קרקעות רבות בארץ ישראל על ידי הברון רוטשילד ובהמשך על ידי יהדות העולם. בכל רחבי העולם שלשלו יהודים מטבעות לתוך "הקופסאות הכחולות" של קק"ל עבור רכישת קרקעות בארץ ישראל שנקנו בידי החלוצים שעלו לארץ.
הסביבה הטבעית בארץ ישראל במהלך השלטון העות'מאני הייתה קשה, בניגוד לקרקע הפורייה ברוסיה אליה היו רגילים העולים, קרקעות אלו היו לרוב צחיחות למחצה. הגליל היה ביצתי, הרי יהודה היו סלעיים, ואזור הנגב בדרום הארץ היה מדברי. בנוסף, רוב העולים לא היו בעלי ניסיון קודם בחקלאות. התנאים התברואתיים היו עלובים גם הם. באותה העת מחלת המלריה הייתה נפוצה ביותר, וכך גם מחלות הטיפוס והכולרה. החלוצים פעלו רבות לפינוי שדות טרשים, בניית טרסות, ניקוז ביצות, ייעור מחודש, עצירת סחף קרקעות, ופעילויות נוספות אשר נועדו להפוך את הקרקע לפוריה.
במדינת ישראל הצעירה של אמצע המאה ה-20, החקלאות הייתה מזוהה עם ההתיישבות. בנוסף לצורך להאכיל את האוכלוסייה שהכפילה ושילשה את מספרה תוך שנים אחדות, החקלאות היוותה פתרון לצורך לחזק את גבולות הארץ, שהותוו מחדש בסיומה של מלחמת העצמאות, וליישב אזורי ספר. כתוצאה מכך, פיתוח החקלאות היווה מטרה ראשונית במעלה. בקרב מוסדות השלטון, העיסוק בחקלאות הפך לערך בפני עצמו, והחקלאים נהנו ממעמד חברתי ופוליטי ראשון במעלה. המשאבים הציבוריים, שהופנו לצורך הקמת יישובים, הכנת תשתיות, פיתוח מפעלי מים והשקיה, והקמת מערך מחקר והדרכה, היו בשיעורים חסרי תקדים יחסית למקורות של המשק באותן שנים. כך, הוכפלו שטחי העיבוד תוך שנים בודדות, מספר המועסקים הוכפל תוך עשר שנים, ומלאי ההון והתפוקה הוכפלו תוך חמש שנים.
המחסור במים היווה מאז ומתמיד בעיה רצינית במדינה. גשם יורד בישראל רק בין ספטמבר לאפריל, ומתחלק בצורה לא שווה בכל רחבי הארץ, מ-70 סנטימטרים (28 אינץ') בצפון, ועד 2 סנטימטרים בלבד (פחות מ-1 אינץ') בדרום. מקורות המים המתחדשים הם כ-5.6 מיליארד רגל מעוקב (160,000,000 m3) לשנה, ו-75% מהם משמשים לחקלאות. מסיבות אלו, רוב מקורות המים המתוקים של ישראל כבר השתלבו במוביל הארצי, המשמש לוויסות אספקת המים בארץ ומאפשר ניצול יעיל של מקורות המים והעברתם מהצפון הגשום אל המרכז והדרום הדלים במים.
חשיבותה של החקלאות במשק הישראלי פחתה לאורך השנים. בעיקר עקב מיצוי פוטנציאל הגידול בשטחי הקרקע המעובדים, אך גם בעקבות העובדה שהחקלאות הצליחה לספק את מרבית צורכי המזון של המדינה. בסוף שנות השבעים, עם המהפך הפוליטי ועליית ממשלות הימין, חל פיחות חד במעמדן של ההתיישבות והחקלאות, שבא לידי ביטוי פומבי בנאומי הבחירות של מנחם בגין. המדיניות הכלכלית הקטינה באופן חד את התמיכות בחקלאות ואת התכנון המרכזי של הענף, וכתוצאה מכך חל שינוי מגמה בהכנסות החקלאים, שהחלו לרדת בהדרגה ואף נהיו פחות יציבות משנה לשנה.
נתונים מספריים.
בשנת 1979, היותה החקלאות כבר פחות מ-6% מהתמ"ג, ב-1985 5.1%, ב-1991 2.7%, ול-1.7% ב-2011. בשנת 1995, היו 43,000 משקים בגודל ממוצע של 13.5 דונם, כאשר 19.8% מהם היו קטנים יותר מדונם אחד, 75.7% היו בגודל של 1 עד 9 דונם, 3.3% היו בין 10 ל-49 דונם, 0.4% היו בין 50 ל 190 דונם, ורק 0.8% היו גדולים יותר מ-200 דונם.
כמו במדינות רבות - גם בישראל משקלה של החקלאות בכלכלה ירד במיוחד במהלך שני העשורים האחרונים, מ-2.7% מן התל"ג בשנת 1991 ל-1.7% בשנת 2011. לעומת זאת קיימת עלייה מרשימה בפריון ובתפוקה החקלאית. עלייה זו גבוהה בהשוואה לכל סקטור יצרני אחר במדינה במהלך אותה תקופה, ואף בהשוואה למדינות רבות בעולם, במיוחד בשנים 1999–2006 בהן התייעל השימוש בכוח אדם ונרשמה עלייה בייצור.
בשנות ה-50 באמצע שנות החמישים כלל המועסקים בחקלאות בישראל עמד על כ-15% מכוח העבודה. לעומת זאת בשנת 2019 עובדים בישראל כ-30,000 איש במקצועות החקלאות, ושיעורם עומד על פחות מ-1% מכוח העבודה. מתוך העוסקים בחקלאות כ-2/3 עוסקים בגידולי שדה ומרעה, והשליש הנותר עוסקים בענפי הלול והרפת.
סוגי משקים.
רוב החקלאות של ישראל מבוססת על עקרונות של שיתוף פעולה שהתפתחו במדינה בתחילת המאה העשרים. שתי צורות ייחודיות של יישובים חקלאיים הם: הקיבוץ, קהילה קולקטיבית שבה אמצעי הייצור הם בבעלות משותפת של כל אחד מהחברים בקהילה; והמושב, כפר חקלאי שבו כל משפחה מחזיקה בית משלה ושטח קרקעי המעובד על ידה, כאשר הרכישה והשיווק מתבצעים בשיתוף פעולה. שתי הקהילות סיפקו אמצעים לא רק במטרה להגשים את חלומם של החלוצים להקים קהילות המבוססות על ערכים של שוויון חברתי וסוציאלי, שיתוף פעולה ועזרה הדדית, אלא גם כדי למקסם את התפוקה החקלאית ולייעל את דרך הייצור וההפצה.
תוצרת חקלאית.
גידולים.
גידולי שדה בארץ כוללים חיטה, סורגום ותירס. מתוך 215,000 דונם של קרקע, 156,000 דונם מהם הם גידולי חורף.
מיני הפירות והירקות המגודלים בארץ כוללים מיני הדרים, אבוקדו, קיווי, גויאבה ומנגו, ענבים מכרמים הממוקמים על מישור החוף של הים התיכון, עגבניות, מלפפונים, פלפלים וקישואים הגדלים בכל רחבי הארץ, מלונים הגדלים בחודשי חורף בעמקים. פירות סובטרופיים בארץ כוללים בננות ותמרים, ואילו בגבעות הצפוניות גדלים תפוחים, אגסים ודובדבנים. כמו כן, ענבי כרמים בישראל מצויים בכל רחבי הארץ, ותעשיית היין במדינה, הכוללת יינות מיקבים ותיקים, יקבים מסחריים גדולים וקטנים ויקבי בוטיק מייצאת כיום לכל רחבי העולם.
בסוף המאה ה-20 ענף הכותנה היווה את רוב החקלאות הצמחית בארץ. כיום הענף הצטמק, אך מאידך הוא השתכלל, הן בזנים והן במיכון. בשנת 1997, סיבי כותנה בשווי של 107 מיליון $ גדלו בישראל כשרובם נמכרו מראש על סמך חיזוי עתידי של השוק. היבול גדל על 28,570 דונם של קרקע, כאשר בכולם ההשקיה הייתה מבוססת על מערכות השקיה מטפטפות, פרי פיתוח ישראלי.
בעלי חיים.
ענף החלב מהווה חלק אינטגראלי מן הכלכלה המקומית והוא ענף המזון הגדול ביותר בישראל במונחים כספיים.
הענף מהווה כ-10% מסך ערך התפוקה החקלאית בישראל.
למרות תנאי מזג האוויר והמחסור במרחבים בארץ, תעשיית החלב בישראל היא מובילה עולמית במיקסום התפוקה המיוצרת מפרה אחת. תנובת החלב של פרות בישראל היא הגבוהה ביותר ביחס לכל בעל חיים אחר בעולם, עם ממוצע של 10,208 קילוגרמים (כ-10,000 ליטרים) של חלב מפרה אחת בשנת 2009, על פי נתונים שפורסמו בשנת 2011 על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בהשוואה לתפוקת הפרות בארצות הברית (9,331 קילוגרמים לפרה), יפן (7497), האיחוד האירופי (6139) ואוסטרליה (5601). בשנת 2011 התנובה הממוצעת לפרה עמדה על 10,677 ק"ג לשנה, ובשנת 2014 עמדה על 12,083 ק"ג חלב לשנה מפרה אחת. הישג זה הוא פרי מאמץ מתמשך של מגדלי הבקר בטיפול וטיפוח עקבי של הבקר ובהקפדה על בריאותו מן הצד האחד, יחד עם השקעה רבה במחקר אינטנסיבי ומתקדם של ענף הבקר, בהקמת ספר העדר הממוחשב, בפיתוח שיטות הזנה ממוחשבות ובפיתוח טכנולוגיות חליבה מתקדמות ביותר.