כל אחד מקטעיו של הנחל נקרא בשם אחר בפי הערבים מהכפרים שבסביבה. חלק נקרא וואדי טוואחין על שם טחנות קמח שפעלו בו בעבר, או וואדי לימון.
שרידים פרהיסטוריים.
בנחל עמוד התחתון התגלו שרידים חשובים מהתקופה הפלאוליתית בארבע מערות: מערת עמוד, מערת זוטייה, מערת אמירה ומערת שובך. החפירה הפרהיסטורית הראשונה בארץ ישראל התבצעה בשנת 1925 במערות זוטייה ואמירה. במערה הראשונה גילה הארכאולוג הבריטי פרנסיס טרוויל-פיטר חלק מגולגולת של אדם קדמון שקיבל את השם "האדם הגלילי" או ה"גולגולת הגלילית". גילה המשוער הוא כ-400,000 עד 200,000 שנים - הגולגולת הקדומה ביותר בארץ ישראל. השתמרותה החלקית של הגולגולת (בעיקר עצם המצח) מקשה על הגדרתה הטקסונומית, אם כי ברור שהיא קדומה לאדם המודרני בצורתה. אין הסכמה בין החוקרים אם היא טיפוס מאוחר של הומו ארקטוס והאם היא קרובה יותר להומו ספיינס או לאדם הניאנדרטלי - שניהם מינים מאוחרים יותר. במערת עמוד, אשר נחפרה מספר פעמים בשנות השישים ובשנות התשעים, התגלו קברים של ניאנדרטלים ושרידים רבים של התרבות המוסטרית (התקופה הפלאוליתית התיכונה כמדורות, כלים מסותתים ועצמות בעלי חיים).
טחנות הקמח.
מתחם הטחנות של נחל עמוד מתאפיין בצפיפות מתקנים שאינה מוכרת באזורנו. במתחם התגלו שרידי טרסות, טחנות קמח, תעלות מים, סכר הטיה וגשרים להם ערך היסטורי בהיותן עדות לאורחות החיים ולמלאכות המסורתיות בגליל בתקופות האמורות.
טחנות הקמח בחלקו העליון של נחל עמוד הוקמו בתקופה הצלבנית ומרבית השרידים הנראים כיום הם מהתקופה העות'מאנית. טור הטחנות משמר תוואי של מתקנים קודמים, ככל הנראה מבטשות צמר, שהגיע לשיא פעילותו במאה ה-16, תקופת תור הזהב של צפת. מקצת הטחנות פעלו עד שנות ה-50 למאה ה-20.
בשנים שחלפו מאז חדלו הטחנות לפעול כיסתה צמחיית הנחל את שרידי המבנים והמתקנים ואף השתרשה בליבת הקירות של טחנות הקמח.
בשנת 2013 ביצע מינהל שימור ברשות העתיקות פעולות לייצוב שרידי הטחנות בנחל עמוד במימון רשות הטבע והגנים ופרויקט ציוני דרך (תשתיות מורשת) במשרד ראש הממשלה.
שמורת הטבע נחל עמוד.
שמורת נחל עמוד היא שמורת טבע הסובבת את נחל עמוד ונקראת על שמו. השמורה נמצאת בגליל, והוכרזה ב-10 בפברואר 1972. כמו כן, השמורה משתרעת על פני שטח של 8,906 דונם, ומקובל לחלק את השמורה לשני חלקים: החלק העילי והחלק התחתון לפי חלקי הנחל.
ג'מאל פאשה
ג'מאל פשה
מות המחבר
מות המחבר (בצרפתית: La mort de l'auteur) היא גישה ביקורתית בתורת הספרות המודרנית, שאותה הגה מבקר הספרות רולאן בארת, במאמר הקצר "מות המחבר" שפורסם בשנת 1967. טקסט קצר זה הוא אחד מאבני הדרך בשיח הספרותי הפוסט-מודרניסטי.
לפי גישה זאת, קיימת לגיטימציה לקורא המודרני לפרש לפי אמונתו והבנתו כל טקסט כתוב, אף אם לא זו הייתה כוונת המחבר. העמדה היסודית של המאמר "מות המחבר" היא עמדה אנטי-הגמונית, המנסחת את היעלמות המחבר מן השיח הביקורתי על הספרות ואת החלפתו בקורא עצמו. משמע, על הקורא להתעלם מקיומו של המחבר בקונטקסט תרבותי והיסטורי מסוים, כדמות המאחדת את יצירת הספרות, כדי שייפתחו לפניו אפשרויות פרשנות בלתי סופיות.
לפי בארת, הקורא החדש של הטקסט הספרותי הוא האחראי על שחרור הפוטנציאל החתרני של הספרות אל העולם. אליו מועברת החובה להביא אל המציאות את האופי הסרבני והאנטי-סמכותני של הספרות.
למעשה, ניתן לומר כי "מות המחבר" הוא הבסיס לקריאות החתרניות של לימודי התרבות בשני העשורים האחרונים (קריאות פמיניסטיות, קוויריות, פוסט-קולוניאליסטיות ועוד), שבהן מפרשים הקוראים את הספרות על פי המציאות הסובייקטיבית, ואת המציאות (הסובייקטיבית) לפי פירוש מכוון של אותה ספרות.
מצוק הארבל
צפורי
ציפורי
ציפורי (מושב)
ציפורי (צִפּוֹרִי) הוא מושב בגליל התחתון, בקרבת העיר נצרת, כחמישה קילומטר מזרחית למחלף המוביל. הוא נמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. היישוב שוכן במקום בו שכן היישוב העתיק ציפורי ונקרא על שמו.
המושב נוסד בשנת 1949, על אדמות הצמודות לעיר העתיקה ציפורי (מושב הסנהדרין). בנוסף, על אדמות המושב שכן הכפר הערבי ספוריה שנכבש במבצע דקל, על ידי חטיבת כרמלי. חלק מתושבי ספוריה גורשו מעבר לגבול והיתר גורשו לעילוט. אדמות הכפר שהיו שייכות לתושביה ניתנו למושב החדש ולקיבוץ הסוללים.
היישוב נוסד בסיוע הסוכנות היהודית ותנועת המושבים, ומייסדיו, עולים מטורקיה ומבולגריה, עזבוהו ברובם אחרי תקופה קצרה. בראשית שנות ה-50 הגיעו אליו עולים מרומניה שתקעו יתד ונשארו.
במשך השנים גדל המושב, ובשנת 2000 החל בהקמת שכונת הרחבה קהילתית, בה נקלטו הן בני המושב והן תושבים חדשים. כיום מונה המושב כ-180 משפחות, מהן 70 בעלות משקים חקלאיים ו-110 משפחות של תושבים שאינם חקלאים.
בנוסף לחקלאות קיימים במושב שירותי לינה כפרית ועסקים קטנים בתחומים מגוונים: צמחי מים, צמחי מרפא, חוות סוסים, ציפורי נוי, ספא כפרי ועוד.
במושב שוכן מוסד ילדים נוצרי וצמוד לו שרידי כנסיית סנט אנה, הקרויה על שם חנה אם מרים. ישנה מסורת הטוענת כי כאן התגוררה חנה עם בעלה יהויכין ולכן הקימו כאן הצלבנים כנסייה ששלושת האפסיסים שלה שרדו.
במושב מערכת חינוך המפעילה רשת גנים. ילדי היסודי לומדים בבית הספר "רעים" ביישוב שמשית, בבית הספר בהרדוף ובבית הספר הדמוקרטי בנהלל. תלמידי התיכון לומדים בבית הספר האזורי בנהלל.
בקצה המושב נמצא קבר המיוחס לרבי יהודה נשיאה, נכדו של רבי יהודה הנשיא, אתרים שכנים אחרים: נחל ציפורי, יער האלונים, והגן הלאומי ציפורי. בסמוך למושב עובר שביל ישראל.
האח דניאל
נחל ציפורי
נַחַל צִיפּוֹרִי הוא נחל איתן הזורם מהרי נצרת לנחל קישון. הנחל, שאורכו 32 ק"מ, מתחיל את דרכו ביישוב ריינה, עובר בגבעות יער אלונים הסמוכות לשפרעם, ומתנקז אל נחל קישון (שמתנקז בהמשך אל מפרץ חיפה על חוף הים התיכון). הוא ניזון מעינות ציפורי, עינות יפתחאל ועין יבקע, וממספר רב של מעיינות אכזב כמו עין רני, עין אבינועם, עין מהיל, עין גת חפר, עין אמת אבל, עין לפידות ועין תורעאן. במפות ישנות כגון במפות ז'אקוטן מ-1799 ומפות PEF נקרא הנחל Nahar wadi melik על שם הוואדי בו הוא זורם. כיום השם ואדי מילק מיוחס לוואדי אחר. בסמוך לשפך הנחל לקישון ליד כפר חסידים נמצא תל רגב.
ישנן עדויות מלפני אלפי שנים להתיישבות במקום ולאורך הנחל טחנות קמח ושרידי יישובים עתיקים. לאורכו של הנחל מתגוררים מספר שבטי בדואים בכפרים זרזיר, כעביה-טבאש-חג'אג'רה, ח'וואלד וחילף. שביל ישראל עובר בגדה הצפונית של הנחל.
טחנות עליל.
טחנות עליל (טחנות ראס עלי או טחנות מרפוקה), הן שתי טחנות קמח עות'מאניות השוכנות על הגדה הדרומית של הנחל, סמוך ליישוב ראס עלי. שתי הטחנות הממוקמות זו מעל זו, הונעו על ידי מימיו של מעיין עין יבקע השוכן במעלה הנחל במרחק של כשלושה קילומטרים מהן. המים הגיעו אל הטחנות באמצעות אמת מים. לרגלי מבנה הטחנה התחתונה התגלו שרידים צלבניים מוקדמים יותר. את הטחנות מאפיינת ארובה בגובה של 12 מטר, שהיא הגבוהה בכל טחנות הקמח הידועות בארץ ישראל. הטחנה העליונה הייתה בשימוש עד שנות ה-30 של המאה ה-20, והתחתונה עד 1946.
טחנת הנזירים.
טחנת הנזירים שוכנת במרחק של כשני קילומטרים מערבית למעיין עין יבקע, וגם היא נבנתה בתקופה העות'מאנית. שמה של הטחנה בא לה מהנזירים הכרמליטים להם הייתה שייכת מאז אמצע המאה ה-19. הטחנה פעלה עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20 ולאחר מכן ננטשה. המקום עדיין שייך לכנסייה הקתולית, אשר החכירה אותו לישראלים. אלה שפצו את המבנה ופתחו במקום בית הארחה. ליד הטחנה גשר אבן שלו שתי קשתות הנטוי מעל הנחל.
בשנת 2011 השכיר מנזר הכרמליטים את טחנת הנזירים לרשות ניקוז ונחלים קישון הפועלת לשיקום נחל ציפורי. רשות ניקוז ונחלים קישון מקדמת תוכנית להפיכת מתחם הטחנה למרכז ההדרכה הראשון בארץ לנושא של שיקום נחלים. בשנת 2014 הוצתה הטחנה על ידי אלמונים.
חידוש הסמיכה
ביהדות, המונח חידוש הסמיכה מכוון למאמץ לחדש את המסורת הקדומה של שלשלת סמיכת החכמים מדור לדור. ההלכה קובעת כי סמיכה כזו נותנת לחכם הסמוך סמכויות מסוימות, כגון האפשרות לדון דיני חבלות, דיני קנסות ודיני נפשות. שלשלת הסמיכה הקדומה שעל פי המסורת היהודית התחילה ממשה רבנו, פסקה, והחכמים בדורות המאוחרים נותרו בלא הסמכויות הללו.
הרמב"ם בפירוש המשניות חידש שאם ייאספו כל חכמי ארץ ישראל ויסכימו לחדש את מוסד הסמיכה הדבר אפשרי. אמנם בספרו "משנה תורה", בבואו לפסוק הלכה כתב את הדין בלשון מסויגת: נראה לי שיכולים כל חכמי ארץ ישראל להתאסף ולחדש את הסמיכה, "והדבר צריך הכרע". במהלך הדורות נעשו מספר ניסיונות להסתמך על דברי הרמב"ם הללו ולחדש את סמיכת הזקנים, וממילא גם את בתי הדין והסנהדרין.
פולמוס הסמיכה הראשון.
היוזמה הראשונה לחידוש הסמיכה אחרי ביטולה הייתה בשנת ה'רצ"ח (1538). בראש בית הדין הסמוך היה אמור לעמוד מהר"י בירב, רבה של צפת.
הנימוק ההלכתי שהוצג לצורך בחידוש הסנהדרין היה לכפר על האנוסים שנמלטו מספרד ועלו לארץ ישראל, אך רבים מהם חששו שבגין מעשים שעשו בעקבות אילוצם לחיות כנוצרים, הם התחייבו בעונש כרת. השאיפה הייתה לדונם במלקות ובכך לפוטרם מעונש בידי שמיים, מאחר ש"חייבי כריתות שלקו, נפטרו ידי כריתתן".
תהליך הסמיכה.