במחנה הוכשרו המתנדבים לתפקיד ואכמאנר (Wachmänner, מילולית "שומרים"). הצוערים אורגנו בשני גדודים (בטליונים), שמנו כל אחד כ-1,000 איש, ועברו קורסים בהבנת פקודות צבאיות בסיסיות בגרמנית, בהבנת נוהלי שומרים ובטכניקות פינוי גטאות. הם אומנו בנשק קל ואף למדו לשיר שירים בגרמנית. המתאמנים נשלחו לרכז את היהודים בעיירות במחוז לובלין והובילו אותם למחנות. החלק האחרון של ההשתלמות כלל רצח יהודים שנבחרו ממחנה העבודה, אשר נורו בנפרד על ידי כל שומר.
בנובמבר 1943 חוסלו כל יהודי המחנה במסגרת אקציית ארנטפסט. מחנה האימונים פורק ביולי 1944, עקב התקרבות החזית הרוסית.
פעילותם.
מטרווניקי נשלחו השומרים לאתרי השמדה בכל מרחב הגנרלגוברנמן, הן כחוליות רצח, הן ככוח סיוע לריכוז יהודים בעת אקציות, והן כשומרים במחנות. כשומרים במחנות היו מתנדבי טרווניקי כפופים למפקד המחנה (איש אס-אס). בעת פעילותם מחוץ למחנות, הוכפפו לגדודי "משטרת הסדר" ("Ordnungspolizei"), שאחת משיטותיה הייתה ביצוע פשיטות (בפולנית: łapanka) בגטאות שכללו כניסת כלי רכב לאזורים צפופים, ביצוע ירי חסר אבחנה ואיסוף אקראי של יהודים מהרחוב.
בין אתרי הפעילות בהם היוו גורם מרכזי בהשמדה ובהתעללות ביהודים (לבד ממחנה טרווניקי עצמו) נמנים לובלין (גטו לובלין, בודזין, מחנה רחוב ליפובה), מיידנק, בלז'ץ, סוביבור, טרבלינקה, גטו ורשה, צ'נסטוחובה, לבוב, גטו ראדום, קרקוב, גטו ביאליסטוק, פוניאטובה ומעשי הטבח בלומאזי, מיינדזיז'ץ פודלסקי, לוקוב, רדזין פודלסקי, פרצ'ב, קונסקובולה, יוזפוב, מיזוץ' ועוד. כריסטופר בראונינג השווה את פעילותם של מתנדבי טרווניקי לזו של כוחות גרמניים במשטרת השלטת הסדר, כגון יחידת המילואים 101, וטען שאפילו גרמנים אלה (שגם הם ביצעו מעשי רצח רבים) היו יוצאים מדעתם לו היו צריכים לבצע מטלות רצח מתמשכות במשך ימים רצופים, כפי שעשו אנשי טרווניקי, כאשר הם לוגמים וודקה ואוכלים כריכים באתרי הרצח.
בנוסף, פעלו קבוצות של מתנדבי טרווניקי כזונדרקומנדו ומפעילי תאי גזים במחנות בלז'ץ, סוביבור וטרבלינקה.
באפריל-מאי 1943 עשה יירגן שטרופ שימוש נרחב במתנדבי טרווניקי במהלך חיסול גטו ורשה, הצלחת המבצע הובילה להשתתפותם בחיסול גטו ביאליסטוק באוגוסט אותה שנה.
לאחר המלחמה.
לאחר המלחמה העמידה ברית המועצות לדין קרוב ל-1,000 מבוגרי טרווניקי בבתי דין צבאיים ובבתי משפט אזרחיים. רובם הורשעו בבגידה במולדת, חלקם הוצאו להורג וחלקם נשלח לגולאג, מתוכם שוחררו רבים במסגרת ההפשרה של חרושצ'וב ב-1955. אחרים נמלטו בזהות שאולה למערב. גרמניה, ארצות הברית וישראל יזמו הליכים נגד כמה מבוגרי טרווניקי שנודעו באכזריותם כשומרים במחנות הריכוז וההשמדה, בהם ג'ון דמיאניוק וסמואל קונץ. ב-1976 נדונו חמישה אנשי טרווניקי ומפקדם שטריבל בפני בית משפט בהמבורג, שמצא אותם זכאים מחמת חוסר הוכחות ושיחרר אותם.
ג'ון דמיאניוק נשפט בישראל, וזוכה בערעור בבית המשפט העליון מחמת הספק שהתעורר לגבי זיהויו, ובכלל זה לגבי האותנטיות של מסמך טרווניקי.
דן איסל
דניאל פול "דן" איסל (באנגלית: Daniel Paul "Dan" Issel; נולד ב-25 באוקטובר 1948) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, ששיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1970–1985. ממוצעיו הכוללים בשתי הליגות הם 22.6 נקודות, 9.1 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק. בשנת 1993 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
כשחקן פנים בעל יכולות פוסט-אפ מצוינות, התמחה איסל בצבירת נקודות והפך לאחד הקלעים הגדולים אי פעם. לאורך הקריירה ב-ABA וב-NBA קלע איסל בסך הכול 27,482 נקודות, אשר הציבו אותו בעת פרישתו במקום הרביעי אי פעם, אחרי כרים עבדול-ג'באר, וילט צ'מברלין וג'וליוס אירווינג. נכון לשנת 2017, מדורג איסל במקום ה-11 בכל הזמנים.
נעורים ומכללות.
איסל נולד וגדל בעיר בטוויה שבאילינוי, ובין השנים 1967–1970 למד באוניברסיטת קנטקי. בשלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה קלע 2,138 נקודות בסך הכול ו-25.7 נקודות בממוצע למשחק - שני שיאי מועדון שטרם נשברו. בעונתו האחרונה בקנטקי נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות, לאחר שקלע ממוצע של 33.9 נקודות למשחק.
קריירת משחק.
בשנת 1970 נבחר איסל הן בדראפט ה-ABA (על ידי קנטקי קולונלס) והן בדראפט ה-NBA (בחירה 122, דטרויט פיסטונס), ובחר לשחק עבור הקולונלס. בעונתו הראשונה הוביל את כל קלעי ה-ABA עם ממוצע של 29.9 נקודות למשחק, והעפיל עם קבוצתו לסדרת גמר הליגה, בו הפסידה ליוטה סטארס בהובלתו של זלמו בייטי. בסיום העונה זכה בפרס רוקי השנה (יחד עם צ'ארלי סקוט) ונבחר לחמישייה השנייה של העונה. בעונה הבאה שיפר את תפוקתו ל-30.6 נקודות בממוצע למשחק, השתתף בפעם השנייה במשחק האולסטאר של ה-ABA (בו נבחר ל-MVP) ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה. 2,538 הנקודות שקלע באותה עונה מהוות את שיא ה-ABA לנקודות של שחקן בעונה בודדת.
בעונת הוביל איסל את הקולונלס, לצד הסנטר ארטיס גילמור והרכז לואי דמפיר, לזכייה באליפות ה-ABA, לאחר שבסדרת הגמר גברו על אינדיאנה פייסרס בתוצאה 4–1. בכל שש עונותיו בקבוצה השתתף איסל במשחק האולסטאר של ה-ABA, ולאורך תקופה זו השיג ממוצעים של 26.2 נקודות ו-10.8 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת נשלח איסל בטרייד לבולטימור קלוס, וממנה הועבר לדנוור נאגטס, גם היא מליגת ה-ABA. לצד רלף סמפסון, דייוויד תומפסון ובובי ג'ונס, ותחת מאמן הקבוצה לארי בראון, הפכה דנוור לקבוצה הדומיננטית בליגה וסיימה את העונה עם מאזן ניצחונות 60–24. בגמר ה-ABA הפסידו הנאגטס לניו יורק נטס של ג'וליוס אירווינג בתוצאה 4–2.
בעונת עבר איסל עם הנאגטס לליגת ה-NBA, ונחבר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA בפעם הראשונה והאחרונה בקריירה. ב-7 מתוך 9 עונותיו עם דנוור ב-NBA העפיל עמה לשלב הפלייאוף, אך באף אחת מהן לא הגיע לגמר הליגה. בתקופה זו קלע 20.4 נקודות בממוצע למשחק, ובסיום עונתו האחרונה, , זכה בגביע האזרחות המוענק לשחקן אשר "הפגין שירות ומסירות יוצאת דופן לקהילה".
לאורך הקריירה השתתף איסל ב-1,218 מתוך 1,242 המשחקים של קבוצותיו (98.1%), מה שזיכה אותו בכינוי "הסוס" ("The Horse"). בעת פרישתו הוביל את הנאגטס, בין היתר, במספר משחקים, מספר דקות, סלי שדה, קליעות עונשין, ריבאונדים ונקודות, ומאז עקף אותו (רק) אלכס אינגליש בכל הקטגוריות מלבד ריבאונדים.
בשנת 1993 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, ובשנת 1997 נבחר כאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA, שהורכבה לרגל חגיגות 30 שנה להקמת ה-ABA.
קריירת אימון.
בסיום קריירת המשחק שלו החל איסל לפרשן משחקים של אוניברסיטת קנטקי, ולאחר מכן שימש כשדרן של משחקי דנוור נאגטס. לפני עונת מונה למאמנה הראשי של דנוור, והמשיך להחזיק בתפקיד במשך שתיים וחצי עונות. בעונת העפילו הנאגטס לשלב הפלייאוף מהמקום השמיני באזור המערבי, ואף הפתיעו את המדורגת ראשונה סיאטל סופרסוניקס כשהדיחו אותה כבר בסיבוב הראשון, בתוצאה 3–2. הייתה זו הפעם הראשונה בה קבוצה המדורגת שמינית באזור שלה עוברת שלב בפלייאוף. בסיבוב השני פגשה דנוור את יוטה ג'אז, והפסידה לה בתוצאה 4–3, על אף יכולת טובה של שחקניה המובילים דיקמבה מוטומבו, לפונזו אליס ומחמוד עבדול-ראוף. לאחר 34 משחקים בתוך עונת התפטר איסל מאימון הקבוצה.
במרץ 1998 מונה לג'נרל מנג'ר של הנאגטס, ובספטמבר 1999 מינה את עצמו למאמן הקבוצה במקומו של מייק ד'אנטוני. גם קדנציית אימון זו נמשכה כשנתיים וחצי, במהלכן לא העפילה דנוור לפלייאוף. ב-11 בדצמבר 2001, לאחר הפסד קבוצתו לשארלוט הורנטס, הוקנט איסל על ידי אחד האוהדים באולם, וצעק אליו בחזרה "לך תקנה עוד בירה, מקסיקני מחורבן". האירוע נקלט בעדשות מצלמות הטלוויזיה, ואיסל הושעה על ידי הנהלת הקבוצה לארבעה משחקים. ביום שלאחר המקרה התנצל איסל בפני הקהילה המקסיקנית, וב-26 בדצמבר התפטר מאימון הקבוצה. מאזן הניצחונות הכולל של איסל בשתי קדנציות האימון בדנוור עומד על 180 ניצחונות ו-208 הפסדים בסך הכול.
בשנת 2009 הגיש איסל בקשה לפשיטת רגל, לאחר שצבר חובות בסך כ-4.5 מיליון דולר. על מנת לפרוע את חובו, מכר בין היתר את טבעות ההוקרה שהוענקו לו כשחקן חמישיית העונה במכללות, כחבר "קבוצת כל הזמנים של ה-ABA" וכמשתתף משחק האולסטאר ב-NBA.
אורי צבי בן נון
אורי צבי בן נון (נולד ב-5 ביוני 1942, כ' בסיוון ה'תש"ב) הוא איש עסקים ישראלי, ששימש כיו"ר ומנכ"ל מפעלי ים המלח ומנכ"ל חברת החשמל.
נעוריו ושירותו הצבאי.
בן נון נולד בשנת 1942 ברעננה. אביו, הרב אלכסנדר (זוסיא) בן נון (בונין), נולד ברוסיה הלבנה, היה תלמידו של הפדגוג הנודע אנטון סמיונוביץ' מקרנקו ושימש בארץ כמפקח הראשון של רשת החינוך של חב"ד. אימו ציפורה נולדה בפולין, והייתה תלמידתה של מייסדת "בית יעקב" שרה שנירר, ותפקדה בין המורות הראשונות של בית יעקב בארץ. הוריו הקימו וניהלו מוסד חינוכי לילדי עליית הנוער בשם ביתנו, שנקרא על שם המוסד של יאנוש קורצ'אק.
בן נון למד בישיבת מרום ציון בירושלים, ובכיתה י"א עבר ללמוד בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה. עם סיום לימודיו התיכוניים פנה ללימודים בישיבת כרם ביבנה ונמנה עם המחזור השני של המשלבים לימוד בישיבה ושירות בצבא – תוכנית שלאחר מכן נודעה כישיבת הסדר. בן נון שירת במסגרת גדוד 50 של הנח"ל המוצנח. במילואים נמנה עם חטיבת הצנחנים משחררי ירושלים וצולחי התעלה (חטיבות 55 ו-247), חטיבות שלחמו במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל. בתפקידו האחרון שימש בן נון מ"פ פלוגת אספקה.