ב-2005 הופיעה בתפקיד ליידי דדלוק בסדרה "בית קדרות" ברשת האנגלית BBC המבוססת על ספרו של צ'ארלס דיקנס בעל אותו השם. גם על משחקה זה זכתה בפרסים ובמועמדויות, ביניהם פרס אמי ופרס גלובוס הזהב. היא כיכבה בסרט אירי בשם "The Mighty Celt" וזכתה בפרס IFTA. סרט נוסף בו הופיעה היה "A Cock and Bull Story", המבוסס על ספר בשם "טריסטרם שנדי". ב-2006 הופיעה בסרט "המלך האחרון של סקוטלנד" וב-2007 ייצא סרטה "Straighthead". ב-2008 חזרה אנדרסון לגלם את דיינה סקאלי בסרט ההמשך של "תיקים באפלה". ב-2009 חזרה לבמות הווסט אנד בהצגה "בית הבובות" של המחזאי הנריק איבסן, בתפקיד נורה - תפקיד עליו קיבלה אנדרסון מועמדויות ושבחים רבים. בשנת 2011 שיחקה בסרט "ג'וני אינגליש חוזר".
בשנת 2013 החלה לשחק בתפקיד הראשי בסדרה הבריטית "The Fall". בין 2013 ל-2015 גילמה את ד"ר בידיליה דה מוריאר בסדרה האמריקאית של הרשת NBC, "חניבעל". עוד ב-2013, שיחקה במותחן הקנדי "אני אעקוב אחרייך". ב-2014 הופיעה בסרטים "סיפור האהבה של מיסטר מורגן" ו-"I'll Follow You Down". באותה שנה זכתה גם לשבחים ולפרסים רבים על גילום דמותה של בלאנש דובאה בהצגה "חשמלית ושמה תשוקה" בווסט אנד הלונדוני. ב-2015 ביימה ושיחקה בתפקיד הראשי בסרט קצר מקדים ל"חשמלית ושמה תשוקה" בשם "The Departure". היא שבה לגלם את התפקיד של בלאנש דובאה על הבמה ב-2016 בברוקלין שבניו יורק.
ב-2017 כיכבה אנדרסון לצידו של יו בונוויל בסרטה התקופתי של גורינדר צ'אדה "Viceroy's House", בו היא גילמה את ליידי אדווינה מאונטבאטן. באותה שנה, היא החלה לגלם את מדיה בעיבוד טלוויזוני לספרו של ניל גיימן - "אלים אמריקאים", וכן השתתפה בעיבוד קולנועי לספרה של אגאתה כריסטי, "בית המזימות". ב-2018 שיחקה בסרט "המרגל שזרק אותי" ובסרט "עצם בלתי מזוהה".
אנדרסון מככבת בשלוש העונות של הסדרה הבריטית "חינוך מיני" (Sex Education) שהופקה עבור נטפליקס ושוחררה לאוויר בינואר 2019. אנדרסון מגלמת את ראש ממשלת בריטניה לשעבר מרגרט תאצ'ר בעונה הרביעית של הסדרה "הכתר" של נטפליקס, שעלתה לשידור בשנת 2020. על תפקידה בסדרה זו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
חיים פרטיים.
ב-1994 נישאה אנדרסון למנהל האמנותי של "תיקים באפלה", קלייד קלוץ, בטקס בודהיסטי ליד החור השבעה-עשר במגרש הגולף בהוואי. ב-25 בספטמבר 1994 ילדה אנדרסון את בתה הבכורה. אנדרסון התגרשה מקלוץ ב-1997.
ב-2002, בתום סיום העונה האחרונה של "תיקים באפלה", אנדרסון עברה ללונדון. שם היא מתגוררת עם שלושת ילדיה.
בדצמבר 2004 אנדרסון נישאה בשנית לעיתונאי ומפיק הסרטים העצמאיים ג'וליאן אוזאן. ב-21 באפריל 2006 הודיעה אנדרסון על פרידתם. מ-2006 ועד ל-2012 הייתה במערכת יחסים עם איש העסקים מארק גריפיט, עמו הביאה לעולם שני בנים.
ביולי 2012 התראיינה לעיתון "סאנדיי טיימס" וסיפרה כי ניהלה בעבר מספר מערכות יחסים עם נשים.
אקטיביזם.
אנדרסון היא אקטיביסטית ומרבה לתמוך בארגוני הומוניטריים ופעילויות רבות למען מטרות חברתיות וגלובאליות. אחיה של ג'יליאן נפטר ב-2011 בהיותו בן 30, הוא סבל ממחלת הנוירופיברומטוזיס. אנדרסון היא דוברת של רשת הנוירופיברומטוזיס לקידום מחקר וגיוס תרומות עבור המחלה. אנדרסון היא גם מייסדת של ארגון פילנתרופי לקידום חינוך של נוער בדרום-אפריקה (SAYes).
אנדרסון מזדהה כפמיניסטית.
בוגאטי
בוגאטי (באיטלקית: Bugatti) היא יצרנית רכבי יוקרה צרפתית. החברה התפרסמה בכך שייצרה כמה ממכוניות הספורט המהירות ביותר בעולם. בדומה לחברות אחרות, חברת בוגאטי לא שרדה את תקופת מלחמת העולם השנייה ונסגרה, אך בהמשך נעשו מספר ניסיונות לחדש ייצור תחת שם זה. כיום נמצאת חברת בוגאטי בבעלות קבוצת בוגאטי-רימאק.
בספטמבר 2019 הודיעה בוגאטי כי היא מפסיקה להתחרות ביצרני רכב אחרים במטרה להגיע ל"מכונית המהירה ביותר בעולם", בגלל מטרתם הייתה להציג מכונית שתעבור את ה-300 מייל וכאשר הציגה את בוגאטי שירון סופר-ספורט 300+ שזו עברה זאת הודיעה שתתמקד במטרות אחרות.
היסטוריה.
תחת ניהולו של אטורה בוגאטי.
מייסד החברה אטורה בוגאטי נולד באיטליה, והחברה הנושאת את שמו הוקמה במולצהיים, עיר בחבל אלזס, צרפת. החברה התפרסמה בזכות ההנדסה המתקדמת במכוניות הכביש הנבחרות שלו ובזכות הצלחתו במרוצי גרנד פרי למכוניות המוקדמות וזכייה בגרנד פרי מונקו הראשון. הצלחת החברה הגיע לשיאה עם הנהג ג'אן פייר ווימיל אשר ניצח במרוץ 24 השעות של לה מאן פעמיים (בשנת 1937 עם רוברט בנוייסט ובשנת 1939 עם פייר וירון).
מטוס מהיר.
ערב מלחמת העולם תכנן אטורה בוגאטי יחד עם המהנדס לואי דה מונג מטוס כנף קבועה דו מנועי בשם "בוגאטי 100" שכונה גם "בוגאטי רייסר" בשאיפה לשבור את שיא העולם במהירות טיסה שהוחזק על ידי מסרשמיט הגרמנית. המטוס מעולם לא טס באופן רשמי, אם כי יש הוכחות לכך שהוטס באופן ניסיוני לפחות פעם אחת. תוכננה עבור המטוס גם גרסה צבאית שבנייתה לא הושלמה.
סופה של החברה ההיסטורית.
אטורה בוגאטי תכנן גם קרון רכבת ממונע מצליח, ה-"אאוטורייל". בנו ג'אן בוגאטי, נהרג ב-11 באוגוסט 1939 בגיל 30, במהלך תיקון בוגאטי 57 ליד המפעל במולצהיים. לאחר מכן מצבה של החברה החל להתדרדר. במלחמת העולם השנייה נהרס המפעל במולצהיים, ובמהלך המלחמה, בוגאטי תכנן מפעל חדש בלבלוייס שבפריז ותכנן סדרה חדשה של מכוניות. אטורה בוגאטי מת ב-21 באוגוסט 1947.
החברה ניסתה לחזור לפעולה באמצע שנות ה-50 על ידי רולנד בוגאטי עם מכונית המרוץ בוגאטי 251. המכונית תוכננה בעזרתו של ג'יאואצ'ינו קולומבו, המתכנן של אלפא רומיאו, פרארי, ומזראטי, אך המכונית כשלה בהשגת הציפיות והמפעל הושבת. בשנות ה-60, וירג'יל אקסנר, תכנן בוגאטי כחלק מפרויקט חברת סטוצס. גרסת תצוגה של המכונית עוצבה על ידי גיה, תוך שימוש במרכב בוגאטי 101 בשנת 1965.
בוגאטי המשיכה לייצר חלקי מטוסים ונמכרה להיספנו-סואיזה בשנת 1963. חברת סנקמה רכשה את החברה בשנת 1968, אשר נרכשה מאוחר יותר על ידי חברת מסייר. שתי החברות אוחדו לשם מסייר-בוגאטי בשנת 1977.
בוגאטי כלי רכב בע"מ.
יזם איטלקי בשם רומנו ארטיולי רכש את השם היוקרתי בוגאטי בשנת 1987 והקים את חברת "בוגאטי כלי רכב בע"מ". החברה החדשה הקימה מפעל אשר תוכנן על ידי גיאמפאולו בנדיני בקמפוליאנו, איטליה, עיר ליד מודנה, ביתם של יצרני מכוניות על אחרות כמו דה טומסו, פרארי, למבורגיני, פגאני ומזראטי.
ב-1989, התוכניות להחייאת בוגאטי הוצגו על ידי פאולו סטנזאני ומרצ'לו גנדיני, המתכננים המפורסמים של למבורגיני מיורה ולמבורגיני קונטאש. המכונית הראשונה שנבנתה ונקראה בוגאטי EB110 GT, ופורסמה כמתקדמת ביותר טכנית שמעולם יוצרה.
בין השנים 1992 ל-1994, מתכנן מכוניות המרוצים המפורסם מאורו פורגיירי, מונה למנהל הטכני.
ב-27 באוגוסט 1993, באמצעות חברת ההחזקות שלו, ACBN החזקות של לוקסמבורג, רומנו ארטיולי רכש את לוטוס מחברת ג'נרל מוטורס. הרכישה הפגישה את שני השמות ההיסטוריים המובילים במרוצי המכוניות ונעשו תכנונים להנפקת החברות בבורסות הבינלאומיות.
בוגאטי הציגה גם בשנת 1993 את האב טיפוס למכונית סדאן שנקראה EB 112.
בזמן שבוגאטי EB 110 יצא לשוק, הכלכלות הצפון אמריקאיות והאירופאיות היו במיתון והתפעול נדחה לספטמבר 1995. דגם מיוחד לשוק האמריקאי נקרא בוגאטי אמריקה היה בשלב ההכנה כאשר החברה נסגרה.
בשנת 1995, היצרן הגרמני יוכן דאאור רכש את הרישיון לייצור EB110 וחלקיה וייצר 12 מכוניות דאואר EB110 SS.
בעל בוגאטי EB110 המפורסם ביותר היה נהג המרוצים מיכאל שומאכר, בעל 7 אליפויות עולם פורמולה 1. למרות הנהיגה במרוצים במכוניות פרארי, הוא עדיין המשיך לנהוג בבוגאטי EB110 שרכש כאשר נהג בקבוצת בנטון.
בוגאטי מכוניות SAS.
חברת פולקסווגן רכשה את הזכויות לייצור מכוניות בשם בוגאטי בשנת 1998. החברה מינתה את חברת איטלדיזיין לייצר את מכוניות התצוגה בוגאטי EB118, אשר התאפיינה במנוע בעל 555 כוחות סוס וצורת W עם 18 צילינדרים בתערוכת הרכב של פריז.
בשנת 1999 הוצגה בוגאטי EB 218 בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה; מאוחר יותר באותה שנה הוצגה בוגאטי 18/3 סיריון בפרנקפורט. בתערוכת הרכב בטוקיו הופיעה שוב הבוגאטי EB 218 בשם בוגאטי ויירון והוכרזה כמכונית לייצור.
בשנת 2000 החלה לפעול תחת פולקסווגן חברת "בוגאטי מכוניות SAS" וייצרה את הבוגאטי ויירון, מכונית בעלת 16 צילינדרים עם 1,001 כוחות סוס. ביולי 2005 הודיעה החברה ששמה הרשמי של המכונית יהיה בוגאטי ויירון 16.4. נאמר כי המכונית נבנתה במפעל חדש לחלוטין של בוגאטי במולצהיים, צרפת, וההזמנות הראשונות סופקו בתחילת 2006. המהירות המקסימלית שפורסמה ואושרה במספר בדיקות היא 407.5 קמ"ש (0.3 מאך). הוויירון החזיקה בתואר המכונית הסדרתית המהירה ביותר, עד להצגת המכונית האמריקאית SSC - Shelby Supar Cars Ultimate Aero. ב-2009 הוצגה גרסה משופרת של הוויירון המכונה בוגאטי ויירון סופר-ספורט, שהייתה בעלת 1,200 כוח סוס ומהירות מרבית של 431 קילומטר לשעה שהשיבו לה את תואר המכונית המהירה ביותר, עד ל-2015.
במרץ 2016 הציגה בוגאטי את מכונית הבוגאטי שירון, מחליפת הוויירון.
באוקטובר 2020 הציגה בוגאטי את מכונית הבוגאטי בולייד, שלה מנוע עם ומהירות מרבית של . הבוליד היא מחזיקת התואר "המכונית המהירה ביותר בעולם" לשנת 2021.
בוגאטי-רימאק.