הג'וקר הופיע בפרקים "Deep cover for Batman", "Legends of the Dark Mite" ו-"Game over for Owlman" של סדרת האנימציה "". אפיון הדמות נלקח מתור הכסף של הקומיקס.
כוראלים מאת יוהאן סבסטיאן באך
להלן מובאת רשימת הכוראלים אשר חיבר יוהאן סבסטיאן באך במשך חייו. הרשימה מקוטלגת על פי שיטת הרי"ב אשר נעשתה על ידי וולפגנג שמיידר.
נווה (עיר בסוריה)
נווה (בערבית: نوى - נַוָא) היא עיר בדרום סוריה, המשתייכת למחוז דרעא, בה מתגוררים כ-60,000 בני אדם.
העיר שוכנת ברמת הגולן, בגובה 575 מטר מעל פני הים, בסמוך לגבול ישראל, ולצד הכביש הראשי המחבר את קוניטרה עם ערי החורן.
במהלך התקופה הרומית ולאחריה נודעה העיר בשל היותה מרכז יהודי גדול ובירת חבל הבשן.
היסטוריה.
העיר נווה נזכרת במקורות מן התקופה הרומית כעיר המרכזית ביותר באזור הבשן, בתווך שבין הפרובינציות הרומיות יודיאה, ערביה וסוריה. לאורך תקופת המשנה והתלמוד היוותה העיר יישוב יהודי גדול, אשר אב הכנסייה אוסביוס תיארו בספרו האונומסטיקון מן המאה הרביעית לספירה כעיר גדולה של יהודים.
בתלמוד מובא כי יהודי העיר עמדו בקשר עם רבי יהודה הנשיא, ושאלו אותו לא אחת בדבר שאילת גשמים לאחר הפסח. חכמי העיר, שנמנו על אמוראי ארץ ישראל, נודעו בתלמוד בכינוי רבנן דנוה, ומהם נמנים רבי תנחומא בר אבא, מחבר מדרש תנחומא, ורבי שילא דנוה, אשר מסר הלכות בשם ריש לקיש ואשר רבני קיסריה מסרו בשמו. במדרש איכה רבה נזכרת עיירה נכרית בשם "חלמיש" ששכנה בסמוך לנווה, ואשר תושביה התנכלו ליהודי נווה.
העיר נזכרת בתוספתא ובתלמוד הירושלמי, וכן בפסיפס כתובת רחוב, במסגרת ברייתא דתחומין, המפרטת שמות של עיירות יהודיות בתחום נווה לעניין מצוות התלויות בארץ, ובהן גשמי (כיום העיירה ג'אסם מצפון לנווה) וזיזיון (כיום הכפר זיזון מדרום לנווה). בתחילה היו העיירות "מותרות", כלומר פטורות משמיטה ומעשרות, אך בהמשך "נאסרו", כלומר חויבו בקיום המצוות התלויות בארץ, בשל ריבוי האוכלוסייה היהודית באזור.
במקורות חז"ל נזכר הניב הארמי המיוחד שבו דיברו באזור הבשן בכינוי לשון ניוותי. כמו כן, נזכרים בתלמוד יהודים מנווה שישבו דרך קבע בטבריה ובציפורי. בנוסף נזכר בתלמוד מעשה באישה נכבדת מנווה, אשר רבים ביקשו להינשא לה ולכן ציינה בפניהם כי היא כבר מקודשת.
כן נזכר בתלמוד כי כאשר רבי יוחנן נשאל עד היכן בתחום נווה מורשים הכוהנים להגיע, כך שלא ייצאו מגבולות ארץ ישראל וייטמאו בטומאת ארץ העמים, נקב בנקודות ממזרח לנווה, בדרכים המובילות לערים אדרעי ובוצרה שבחורן.
בתקופה המוסלמית הייתה העיר לבירת נפת החורן וגם באותה העת התקיימה בה קהילה יהודית. הגאוגרף הערבי יאקות אל-חמאווי, בן המאה ה-13, הזכיר את העיר בציינו מסורת ולפיה שדות העיר היו שדות המרעה של איוב. כמו כן, ישנה מסורת מוסלמית ולפיה שם בן נח, המכונה "א-נבי סאם", קבור בעיר. בימי הביניים נטו יהודים לזהות את נווה עם שוה קריתים המקראית.
בחורבות נווה, אשר נסקרו במחצית השנייה של המאה ה-19 בידי חוקרי הגולן, ובהם גוטליב שומכר ולורנס אוליפנט, נתגלו עדויות ארכאולוגיות רבות לעברה היהודי, ובהן סמלי מנורה רבים, ושרידי בית כנסת הכוללים משקופים מעוטרים בתבליטי שופר, מחתה וארבעת המינים, כתובות הקדשה בארמית ובעברית ותבליטי אשכולות ענבים. כן אותרה במקום מצבת קבורה יהודית הכתובה בעברית, אשר לפי מניין השנים בה מתוארכת למחצית השנייה של המאה ה-11 לספירה, באופן המעיד על רצף קיום הקהילה היהודית בעיר.
בשלהי התקופה העות'מאנית, בתקופת המנדט הצרפתי על סוריה ותחת ממשלת סוריה המודרנית התיישבה בנווה ובסביבותיה אוכלוסייה צ'רקסית, טורקמנית וערבית.
במהלך מלחמת האזרחים הסורית הייתה העיר לאחד ממעוזי המורדים נגד שלטון בשאר אלאסד ולכן ספגה הפצצות כבדות. חלק מתושביה נמלטו, ונגרם לה נזק רב.
רשימת כוראלים מאת יוהן סבסטיאן באך
שירים ואריות מאת יוהאן סבסטיאן באך
להלן מובאת רשימת השירים והאריות אשר חיבר יוהאן סבסטיאן באך במשך חייו. רשימת היצירות של באך מקוטלגת על פי שיטת רי"ב על ידי וולפגנג שמיידר.
רשימת שירים ואריות מאת יוהן סבסטיאן באך
אצבע משולשת
אצבע משולשת (לשון נקייה לתנועה, הידועה יותר בציבור בתור "לעשות זין") היא מחווה גופנית המביעה זלזול והתגרות, לעיתים בעלת אופי מיני, באמצעות האצבעות. צורתה הנפוצה היא זקירת האמה וכיפוף שאר האצבעות, כאשר גב היד פונה לאדם אחר. מכונה גם "תנועה מגונה".
היסטוריה.
לזקירת אצבע לשם הבעת זלזול מתייחסים כתובים בני אלפי שנים. הרומאים כינו את התנועה דיגיטוס אימפודיקוס – אצבע מחוצפת. התנועה נזכרת באחת הגרסאות של המחזה "העננים", מאת המחזאי היווני אריסטופאנס (המאה החמישית לפנה"ס).
יש המפרשים גם את דברי הנביא ישעיהו כמתייחס לתנועה כתנועה מעוררת מדון:
יש המשערים כי מקור התנועה אינו רצון להעליב אלא להתגונן בפני קללותיו של הצד השני על ידי החווית תנועה המזכירה את איבר המין הזכרי, וכי היא נובעת מן התקופה שבה נעשה שימוש בפסלים של אברי מין כדי להביא מזל טוב.
דוגמאות.
מפעם לפעם השימוש בתנועה מתפרסם באמצעי התקשורת. דוגמאות אחדות:
הכנסת ה-12
שבע על הקיר
רוברט שומן
אומומידיים
אומומידיים (שם מדעי: Omomyidae) היא משפחה של קופיפים שנכחדה. בני המשפחה חיו לפני 34 עד 50 מיליון שנה, בזמן האאוקן והאוליגוקן. מאובנים של בני המשפחה נמצאו בצפון אמריקה, אירופה, אסיה ואפריקה. האומומידיים, כאחת משתי הקבוצות המוכרות של פרימטים מתקופת האאוקן, לצד האדפיים, נמנים עם הפרימטים המוקדמות ביותר הידועות לנו, וקרויות לעיתים אופרימטים (Euprimates).
בין המאפיינים של המשפחה ניתן למנות גלגלי עיניים גדולים, אצבעות לופתות ארוכות ואף קצר. נוסחת השיניים שלהם דומה לזו של הקופיפיים (בלסת התחתונה - חותכת אחת, ניב אחד, 3 קדם-טוחנות ו-3 טוחנות). הם שקלו כ-100 גרם. חוקרים מניחים שיצורים נכחדים אלו היו ליליים, ועיניהם הגדולות שימשו לראיית לילה. כמו רוב קרוביהם הפרימטים ששרדו, הם השתמשו באצבעותיהם הארוכות כדי לטפס. עקב פיותיהם הקטנים, ניתן להניח שהם ניזונו מחרקים.
בעוד חלק מהחוקרים מאמינים כי האומומידיים הם אבותיהם הקדומים של ההאפלוריני, קבוצה הכוללת את הקופיפים ואת הקופים, אחרים מאמינים כי מדובר בנתיב ללא מוצא, או לכל היותר בקרוביהם של הקופיפיים בלבד.
מיון.
משפחת האומומידיים מורכבת משלוש תת-משפחות (כולן נכחדו):
בנוסף, הסיווג של שני סוגים אינו ברור (incerta sedis):
הומר
קמרון דיאז
קמרון מישל דיאז-מאדן (באנגלית: Cameron Michelle Diaz-Madden; נולדה ב-30 באוגוסט 1972) היא שחקנית קולנוע, מפיקה ודוגמנית עבר אמריקאית.
ביוגרפיה.
קמרון מישל דיאז נולדה בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית. לדיאז אחות מבוגרת בשם צ'ימני. משפחת אביה במקור מקובה ומשפחת אמה במקור מאנגליה וגרמניה. היא גדלה בלונג ביץ', ולמדה בתיכון המקומי עם סנופ דוג.
בגיל שש עשרה גילה אותה הצלם ג'ף דונאס, כשבילתה במסיבה בהוליווד בקרבת ביתה.
קריירה.
כדוגמנית.
דיאז בת ה-16 חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמנות עלית, ובחמש השנים הבאות התגוררה ביפן, אוסטרליה, מקסיקו ופריז, ודגמנה עבור מותגי אופנה כמו קלווין קליין וליוויס, למגזינים, ואף לפרסומות כמו של קוקה-קולה.
כשחקנית.
1994–2014.
ב-1994 נשלחה דיאז בת ה-21 לאודישן לסרט "המסיכה", על ידי סוכנות הדוגמנות בה עבדה כשסוכן מטעמם נפגש עם מפיק הסרט. דיאז, על אף שלא למדה משחק מימיה, החליטה כי היא מסוגלת לעשות את התפקיד, ואחרי אודישנים מפרכים זכתה בו וגילמה את טינה. הסרט היה לשובר קופות ודיאז הפכה לכוכבת בן-לילה.
לאחר סרט זה לקחה סדנה מזורזת במשחק, והחלה לככב בשורה ארוכה של סרטים עצמאיים. למעשה, הקריירה שלה מבוססת על סרטים הוליוודים מובהקים לצד סרטים איכותיים ודלי תקציב. דיאז כיכבה בקומדיה השחורה "ארוחת הערב האחרונה" והמשיכה בסרטים "האחת והיחידה" של אדוארד ברנס, "להרגיש את מינסוטה", המותחן "ראש מעל המים", "חיים לא רגילים" של הבמאי הבריטי דני בויל, "תככים בטלסה", "פחד ותיעוב בלאס וגאס", שהייתה קומדיה מטורפת ביותר ו"עד החתונה זה יעבור", קומדיה שחורה ואכזרית במיוחד.
חזרתה לזרם הקולנוע ההוליוודי המרכזי הייתה בקומדיה הקלילה "החתונה של החבר שלי". סרט זה היה לנקודת מפנה בקריירה שלה, והפך אותה לשחקנית שמרוויחה מיליונים בכל סרט (ובהמשך אף עשרות מיליונים). בהמשך הופיעה בקומדיה המצליחה של האחים פארלי "משתגעים על מרי", "המלאכיות של צ'רלי" והמשכו: "", "ונילה סקיי" על תפקידה בו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, "הכי מתוק שיש", ארבעה סרטי "שרק", בו תרמה את קולה כנסיכה פיונה.
בין לבין הופיעה בשורה של סרטים עצמאיים שביססו את מעמדה כשחקנית רצינית: ב-1999, "להיות ג'ון מלקוביץ'", בו נאלצה לכער את עצמה לתפקיד, שהיה שונה לחלוטין מתפקידה ב"משתגעים על מרי", שנה קודם לכן. על תפקיד זה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה. בהמשך כיכבה ב"יום ראשון הגדול", דרמת ספורט של אוליבר סטון, "דברים שאפשר לדעת עליה", "הקרקס הנעלם" ו"כנופיות ניו יורק", סרטו של מרטין סקורסזה שהיה מועמד לעשרה פרסי אוסקר וזיכה את דיאז במועמדות נוספת לפרס "גלובוס הזהב" לשחקנית המשנה.
בשנת 2005, שיחקה דיאז בקומדיות "בנעליה" ו"החופשה".
בשנת 2008 שיחקה בסרט "מה שקורה בווגאס" לצידו של אשטון קוצ'ר.
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז ואליזבת' בנקס.