ב-24 ביולי 2010 חתם סילבה באלמריה מליגת העל הספרדית. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 72 דקות בהפסד 1-0 לאספניול במסגרת המחזור השלישי בליגה. ב-5 בפברואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה החמישית בניצחון 3-2 על אספניול במסגרת המחזור ה-22 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון היה שותף לירידתו לליגת המשנה. בתחילת עונת לא הרבה סילבה לשחק במדי הקבוצה, ובחצי השני של העונה הושאל לפניארול מליגת העל האורוגוואית. ב-1 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בניצחון 4-1 על בייה ויסטה במסגרת המחזור הראשון בליגה. הוא ערך 11 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שני שערים, ובנוסף לקח חלק בגביע ליברטדורס. בעונת , בה חזר לאלמריה ערך 20 הופעות ליגה והיה שותף לחזרתו של המועדון לליגת העל. בעונה הבאה ערך 2 הופעות ליגה בלבד.
ב-1 באוגוסט 2014 חתם סילבה בלאס פאלמס מהליגה הספרדית השנייה. ב-10 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-0 על מיורקה במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-19 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-88 בניצחון 2-0 על נומנסיה במסגרת המחזור התשיעי בליגה. ב-2 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-79 בניצחון 2-1 על סלטה ויגו במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-11 בינואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, שער בדקה ה-55 בניצחון 5-3 על ריאל סרגוסה במסגרת המחזור ה-20. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 23 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, שסייעו למועדון להעפיל לליגת העל.
ב-22 ביולי 2015 חתם סילבה בריאל ואיאדוליד מליגת המשנה הספרדית. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1-0 לקורדובה במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-24 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-11 בניצחון 2-0 על קורדובה במסגרת המחזור ה-22 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך סילבה 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
פדגוגיה דיאלוגית
פדגוגיה דיאלוגית היא אסכולה אשר נוסדה על ידי פאולו פריירה.
פאולו פריירה (1997-1921) הברזילאי היה בוגר אוניברסיטת רסיפה במשפטים, בפילוסופיה, ובפסיכולוגיה, אך פנה להיות מורה בבית הספר. משם התקדם לתפקיד מנהל מחלקת החינוך והתרבות בחבל פראנמבוקו. בתפקיד זה התמסר להוראת קרוא וכתוב בקרב עניים ופיתח אסכולה חדשה בחינוך, אותה נהוג לכנות "פדגוגיה ביקורתית", "חינוך דיאלוגי", או "חינוך משחרר".
חינוך זה מתייחס לשיח הפוליטי באמצעות מיפוי מציאות שהלומדים עושים בעזרת הידע שלהם, מתוך אמונה שכך יוכלו לשחרר את חשיבתם מקיבעונות חברתיים. הלומדים מביאים ללמידה את עולם הידע שלהם, את ההבנות שרכשו בניסיון חייהם, ואת ההנחות שלהם על המציאות. הם מסבירים את העולם שהם חיים ויוצרים בו, כיצד הוא פועל ולפי אילו כללים. הם שואלים על המציאות שלהם שאלות, בוחנים ומעריכים אותה, ותוהים אם כדאי לשנותה.
הדיאלוג המשחרר הוא דיאלוג המאפשר לרכוש תובנות חברתיות, ומטרתו להביא שינוי מצב חברתי הנחווה כבעייתי. הדיאלוג המשחרר נעשה בתוך קבוצת ההתייחסות ובתוך הקשר שבוחן ערכים של צדק ושוויון. מטרתו לאפשר ללומדים להתחבר לכוחות שלהם ולעבור תהליך של העצמה, שבו הם מתחברים לעוצמות הפנימיות שלהם כיחידים וכקבוצה. בתהליך זה כל הלומדים מכירים בעובדה שכל אחד חכם, חשוב, משמעותי. תהליך ההעצמה הוא חלק מהתהליך הדיאלוגי המשאיר מרחב למשתתפים בדיאלוג לבדוק את כוחותיהם האישיים והקבוצתיים, ולמצוא דרך לשפר את מצבם במציאות.
הדיאלוג הוא גישה, עמדה, ההופכת להכרחית ככל שבני-אדם נעשים יצורים המסוגלים לקיים תקשורת ביקורתית. ככל שאנו נעשים ליצורים קומוניקטיביים יותר, וככל שאנו מסוגלים לשנות את המציאות, כך אנו לומדים לדעת שאנו יודעים. הוא מסייע לנו לחשוב ביחד אודות הדברים שאנו יודעים ואודות אלה שאיננו יודעים, ולפעול מתוך עמדה ביקורתית לשינוי המציאות. תהליך הכרת המציאות שאותה אנו יוצרים היא פעולה הנעשית בצוותא במסגרת חברתית.
הדיאלוג מלכד וחותם את הקשר בין הסובייקטים החושבים, הסובייקטים היודעים והחותרים להרחבת הידיעה. מושא הידיעה איננו רכושו הבלעדי של אף אחד מן הלומדים או המשתתפים. הוא איננו רכושה הבלעדי של המורה, המנחילה אותו לתלמידיה. מושא הידיעה, הוא גורם המתווך בין שני יצורים חושבים. במילים אחרות, מושא הידיעה נמצא בין שני סובייקטים יודעים, הנפגשים סביבו ובאמצעותו, למטרת למידה משותפת. כמובן, המורה היא אדם שצבר התנסות, ניסיון אינטלקטואלי המאפשר לה לבחור בנושא זה או אחר, להכין אותו ולהציגו לשיחה בכיתה. המורה, הבוחרת נושאים ללמידה, אמנם יודעת אותם יותר מן התלמידות והתלמידים בתחילתו של תהליך הלמידה, אך היא לומדת אותם מחדש תוך כדי הלימוד עם תלמידיה. ידיעת המושא מתחדשת בכל פעם בזכות יכולתם של התלמידים והתלמידות לדעת, בזכות יכולתם לפתח בעצמם תובנה ביקורתית. הדיאלוג הוא הקשר המאחד את המורה ואת תלמידיה בפעולה המשותפת של הידיעה ושל המושא הנלמד. וכך, במקום הנחלת הידיעה באורח סטטי, כאילו היא רכושה של המורה, מחייב הדיאלוג חתירה דינמית אל מושאי הלמידה והידיעה.
למורה תפקיד מרכזי, שהרי היא זו המשמשת כמנחה של התהליך הלימודי ועם זאת, היא אינה פטרונית הידע. בשיטה זו, המורה מעורבת מאוד בנושאים העומדים להילמד, היא ניחנת בסקרנות נלהבת ומביאה את התלהבותה זאת לכיתה. ואז- היא ותלמידיה יכולים להאיר את המושא בצוותא. פתיחותה של המחנכת הדיאלוגית ללמידה מחדש, שלה עצמה, משווה לדיאלוג אופי דמוקרטי. הדיאלוג הוא מתח מתמיד בין סמכות לבין חירות. במצב זה ממשיכה הסמכות להתקיים, רק מפני שהיא מתקיימת בד בבד עם חירותם המתעוררת של התלמידות והתלמידים. חירות ההולכת וגדלה, הולכת ומתעדנת, הולכת ומבשילה, הודות לעובדה שהסמכות והחופש חברו יחד ויצרו משמעת- עצמית. הבחירה בדיאלוגים מעצימים בחינוך מונעת על ידי דאגה מוסרית לשלומם ולכבודם של אחרים ולהסדרה צודקת והרמונית של החיים בחברה. לכיתה דיאלוגית דרוש גרעין רחב של השתתפות, כדי לקדם את התהליך וכדי לסחוף את אותם תלמידים ותלמידות שאינם מדברים ומסתפקים בהקשבה.
עקרונות הפדגוגיה הדיאלוגית, שפאולו פריירה התחיל ליישם בברזיל בשנות ה-60 בהוראת קריאה לאיכרים אנאלפביתיים, רלוונטית מאוד גם היום, בעשור השני של המאה ה-21, לנוכח הפער שבין האידיאלים הנעלים והתאוריות הסדורות לבין מימושם המעשי בשדה החינוך. במיוחד לקשיים הנובעים מפערים חברתיים, מכישלונות ומניכור של ילדים בבית הספר. ישנה תחושה שאנו לא מצליחים להעמיד פרקטיקות חינוכיות שיהיו גם מובנות וישימות וגם נאמנות לאידיאלים ההומניסטיים. דרך נוספת לבטא את הצורך העכשווי בתפיסה רחבה של חינוך דיאלוגי היא הפנייה להקשר ההיסטורי והתרבותי של אתונה הקלאסית – תקופת המהפכה ההומניסטית בתרבות המערב וראשיתה של הפילוסופיה החינוכית. כבר בעת העתיקה, נתפס הדיבור כמדיום שבאמצעותו מנכיח האדם את אנושיותו, בורא את עולמו, מגדיר את זהותו ומנהיג את חייו.
רציפי האגם ציריך
רציפי האגם ציריך (בגרמנית: Quaianalagen) הם חופי האגם ציריך בעיר ציריך אשר בשווייץ. הרציפים נחנכו בשנת 1887. בניית הרציפים בניצוחו של המהנדס ארנולד בורקלי מהווה אבן דרך חשובה בהיסטוריה של העיר כאשר היא הפכה מעיר ימי הביניים קטנה השוכנת לאורן נהר הלימאט לעיר מודרנית לחופיו של האגם.
הרציפים שייכים לרבעים רייסבך (ממזרח), העיר העתיקה (מצפון) ואנה (ממערב).
אתרים באזור הרציפים.
רייסבך.
טיילת זה-פלד-קוואיי (Seefeldquai) - בזה-פלד יש טיילת היסטורית לאורך האגם, כאשר בדרומה נמצאים חופי רחצה עם חול או חצץ. בשנת 1887, נהרס בית המרחץ שהיה באזור ובמקומו אישרו רשויות רייסבן לבנות שני בתי מרחץ חדשים שקיימים עד ימינו: Strandbad Tiefenbrunnen ו Seebad Utoquai. בשנות השבעים חודשה קו החוף בין הרחובות "Feldeggstrasse" ו "Lindenstrasse" בניצוחו של אדריכל הנוף וילי ניוקום. הפארק תוכנן עם שקעין, גבעות חול ומעברים חלקים בין אזורים פרטיים וציבוריים. השבילים מתעקלים כניגוד לשבילים הישרים בקרן-ציריך ו Blatterwiese. העצים באזור סודרו מחדש והוסיפו להם עצים מיוחדים כדון רודודנדרונים ואזאליות ובנוסף הוספו שיחי ורדים.
העיר העתיקה.
רציף גנרל גיזאן - הרציף שעל חופו הצפוני של האגם נקרא על שם אנרי גיזאן החל משנת 1960 לאחר שהגנרל בדימוס יזם טיילת עם ארבע שורות עצי ערמונית הסוסים לרווחת תושבי העיר. בשנת 2003 הוחלף האספלט במסלולי החצץ המקוריים. לאורך הטיילת ניתן למצוא יצירות אומנות משלושה דורות: מזרקה מפסיפס משנת 1903 (ליד הגן הבוטני שבמערב) פסל של גנימדס משנת 1959 (ב Bürkliplatz ושבמזרח) מזרקה בצורת קערה העשויה מבטון ורוד משנת 2003 במרכז הטיילת.
אנגה (Enge).
נמל אנגה ( Enge ) - הנמל ממוקם על חופו הצפון מערבי של האגם מדרום לגן הבוטני. הנמל משמש כיום מרינה פרטית. על שובר הגלים ניתן למצוא את הפסל "האריה של ציריך" ששופץ בשנת 2013 והגישה אליו חופשית.
לנדיוייס - האזור נקרא על שם התערוכה Landi39 שנערכה במקום ובמקום נערכו עוד הרבה אירועים ציבוריים. בסוף חודש אוגוסט נערך במקום תיאטרון הרחוב Zürcher Theater Spektakel. במהלך תערוכת SAFFA (התערוכה השווייצרית לעבודת נשים) בשנת 1958 הוקדש האי המלאכותי לתערוכה ונושא את שמה עד היום, על האי יש פארק נעים וניתן להגיע אליו באמצעות גשר המחבר אותו אל החוף. בלנדוייס ניתן למצוא מדשאות רחבות ידיים, מגרשי ספורט ועצים עתיקים בעלי ערך רב.