נראה שמקורם של רוב סוגי האלפבית ברחבי העולם בכתב אחד או במספר מצומצם של כתבים. ההשערה השלטת במחקר ההיסטוריה של הכתב היא שרוב האלפביתים בעולם השתלשלו מהכתב הפרוטו-כנעני, שהוא האלפבית הקדום ביותר שנמצא עד כה. בין האלפביתים שמשערים כי השתלשלו ממנו: האלפבית הלטיני שממנו נגזרו אלפביתים רבים בשימוש כיום, האלפבית העברי, הערבי, הקירילי, הגרמאני, ההונגרי, האתיופי, הדוונגרי שבשימוש בהודו וכן כתבים מקומיים בפיליפינים ובאינדונזיה. לפי השערות מסוימות ובצורה מלאכותית ורופפת יותר, מאלפביתים אלה נגזרו הכתבים ההברתיים קרי בקנדה וצ'רוקי בארצות הברית.
לא כל האלפביתים השתלשלו מהאלפבית הפרוטו-סינאי, לדוגמה הכתב הקוריאני האנגול והכתב הפונטי הסיני ג'ו-יין הומצאו באחת על ידי שליט.
האלפבית בתקופת הברונזה שאלו מכתב החרטומים המצרי ועברו התאמות לשפות שהם מייצגים. הכתב הפרוטו-סינאי נגזר ברובו מכתב הציורים המצרי, שעבר הסדרה פונטית לכדי אותיות, בתהליך אקרופוניה.
הכתב המרואיטי, שהוא ככל הנראה אלפבית עצמאי, נגזר גם הוא מההירוגליפים המצריים, אך בצורה רופפת יותר, ועל כן יש הסוברים שגם הוא מקורב ל"שושלת הפרוטו-סינאית".
השתלשלות כתבים.
כתבים משתלשלים זה מזה באמצעות מניעים חוץ-לשוניים. המניעים הנפוצים הם:
גנאלוגיה.
הרשימה הגנאלוגית-פילולוגית שלהלן מפרטת את "אילן היוחסין" של מערכות הכתב שהשתלשלו, כפי המשוער במחקר, מהאלפביתים בתקופת הברונזה, ובעיקר כתובות שנמצאו בוואדי אל-חול שבמצרים, המתוארך ל-1800 לפנה"ס, וכתובת שנמצאה בסיני.
נקודת שוויון האביב
הבריגדה
פרדוקס השליש
שבעת פלאי תבל החדשים
"שבעת פלאי תבל החדשים" היא רשימת אתרים בולטים ברחבי העולם, שערך תאגיד שווייצרי בשנת 2007. במהלך קיומה של האנושות נוצרו מספר רשימות של שבעת פלאי תבל: הראשונה נוצרה בתקופה ההלניסטית וכללה רק אתרים שהיו ידועים בעת העתיקה באגן הים התיכון. בתקופת הרנסאנס נוצרו רשימות שהגדירו את שבעת פלאי תבל של ימי הביניים, ומאז היו מספר ניסיונות להרכיב רשימה דומה שתכלול את האתרים בעולם.
בשנת 2000 נוסד תאגיד "קרן שבעת פלאי תבל החדשים", ששם לעצמו כמטרה להרכיב רשימת פלאי עולם שתיבחר על ידי הציבור ולא על ידי מומחים. בשלב מוקדם הרכיב התאגיד רשימה בת 21 מועמדים. מבין מועמדים אלה נבחרו שבעת האתרים המובילים על ידי הצבעה בטלפון ובאינטרנט (שבה ניתן היה לקנות זכות הצבעה מוגברת). התהליך לווה במסע בחירות נרחב שקיימו כמה מדינות, על מנת שהאתר המצוי בשטחן ייבחר. מסעות אלה בלטו במיוחד במדינות דרום ומרכז אמריקה (שם נבחרו שלושה אתרים), ובסין.
ההכרזה על האתרים הזוכים נערכה ב-7 ביולי 2007 בעיר ליסבון, בירת פורטוגל.
אופן ההצבעה, המצריך גישה לאינטרנט, נתקל בביקורת של מספר ארגונים, ובראשם אונסק"ו. לטענת הארגון, הבחירה נעשתה מנימוקים של לאום, וללא התייחסות היסטורית-תרבותית לחשיבות המקומות הנבחרים.
אחרי בחירת שבעת פלאי עולם החדשים היו ביקורות רבות על הבחירה. רבים קישרו את העובדה שלא נבחר אף פלא מכל יבשת אפריקה - אפילו לא הפירמידה הגדולה של גיזה, היחיד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק ששרד עד ימינו - לעובדה ששיעור הגישה לאינטרנט באפריקה הוא הנמוך מכל היבשות.
שבעת פלאי העולם החדשים.
בנוסף לשבעת הפלאים שנבחרו, זכתה הפירמידה הגדולה של גיזה במצרים בתואר כבוד והערכה בשל העובדה שהיא היחידה שנשארה משאר שבעת פלאי העולם הישנים:
הרבי האמצעי
הרבי הצמח צדק
הרבי המהר&quot;ש
הרבי מהר&quot;ש
הרבי הרש&quot;ב
הרבי רש&quot;ב
ריפלי מתחת למים
ריפלי מתחת למים (באנגלית: Ripley Under Water) הוא החמישי והאחרון שבסדרת הספרים "ריפליאדה" על מעללי טום ריפלי, מאת הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר ראה אור ב-3 באוקטובר 1991.
תקציר העלילה.
כשהוא חי באזורים כפריים בצרפת עם אשתו הלויס (Heloise), טום ריפלי מוטרד על ידי זוג אמריקני מרגיז, דייוויד פריטצ'ארד ואשתו ג'ניס, ששכר בית בקרבתו ונראה נחוש בדעתו לחקור חלקים מעברו של ריפלי. ללא מניעים אישיים גלויים, הזוג מתעניין בסוחר של אמנות אמריקנית בשם מרצ'יסן שנעלם באורח מסתורי מספר שנים לפני כן לאחר שביקר את ריפלי. ריפלי רצח את אותו סוחר כדי למנוע את חשיפתה של תוכנית לזיוף אמנות ולאחר מכן השליך את גופתו לתעלה בקרבת מקום; בעקבות החקירות והבירורים חרדתו גוברת, ופריטצ'ארד מתחיל לערוך חיפושים בתעלות המקומיות.
את סוף מעלליו של טום ריפלי מסיימת הסופרת הייסמית' באווירה נינוחה, כשהיא מתארת את שגרת חייו בטיפוח פרחי הדליה שברשותו, ניגון יצירות שוברט על הצ'מבלו, התענגות על ארוחותיו ובילוי זמן שקט ושליו עם אשתו הלויס ומנהלת משק הבית מאדאם אנט. הוא מתואר כג'נטלמן המושלם, אדיב, מתחשב, מנומס - אך מתחת לכל זאת, קטלני לסביבתו.
הרבי הריי&quot;צ
הרבי ריי&quot;צ
הרבי השביעי
ריפלי מתחת המים
פרוסט
זיג הייל
זִיג הַייל (בגרמנית: Sieg Heil) הוא ביטוי גרמני, שמשמעותו "הריעו לניצחון". בגרמניה הנאצית נאמר הביטוי בשילוב הצדעה במועל יד.
היסטוריה.
ביטוי זה היה חלק בלתי נפרד ממפגשים, מאסיפות וממפגנים פוליטיים בגרמניה הנאצית. בביטוי "זיג הייל", נהוג היה להשתמש באסיפות המוניות, ואילו במפגשים קטנים היו מצדיעים במועל יד ואומרים "הייל היטלר" ("Heil Hitler"). הביטוי הפך לביטוי שגור שנכתב על כרזות והוטבע על סיכות. קבוצות מתנגדים לנאציזם באותה עת השתמשו בפרפרזות לביטוי זה: לדוגמה נערי הסווינג השתמשו בביטוי "Swing Heil" ("הריעו לסווינג").
בגרמניה של ימינו, אמירת הביטוי היא עבירה פלילית שהעונש עליה הוא עד שלוש שנים בכלא (StGB סעיף 86א'). חוק זה תקף גם לגבי ביטויים שיכולים, בטעות, להישמע כמו "זיג הייל". שימושים באמנות, בהוראה ובמדע פטורים מעונש.
בקרב הנאו-נאצים נפוץ השימוש במונח 14 מילים, ובמיוחד באתרי גזענות ועליונות לבנה ברשת האינטרנט.
Sieg Heil
סורת אל-עצר
סורת אל-עַצְר (ערבית: سورة العصر), היא סורה מספר 103 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שלושה פסוקים (אַיאַת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִיל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-אנשראח ולפני סורת אל-עאדיאת.
הסורה מכריזה כי גורלם של כל בני האדם לאבדון, פרט למאמינים באללה והנביא מוחמד, לעושי הטוב, למצווים על האמת ולמצווים על עוז רוח.
נאמר כי סורה זו הניעה את עמר בן אל-עאץ להתאסלם לאחר שהשמיע אותה לנביא בעיני עצמו (ונביא שקר בעיני המוסלמים) מוסיילִמה, בן זמנו של מוחמד. מוסיילמה בתגובה דקלם את ה"סורה" שהתגלתה לו אודות שפנים, אותה דחה בן אל-עאץ כבלתי מתקבלת על הדעת.
המהר&quot;ש
מהר&quot;ש
סורת א-תכאת'ר
סורת א-תַכּאתֻ'ר (בערבית: سورة التكاثر), היא סורה מספר 102 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיאַת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-כות'ר ולפני סורת אל-מאעון.
הסורה מזהירה חזור והזהר מפני תוצאותיה הרות האסון של רדיפת הבצע. ביום הדין, כך היא מתריעה, ישאלו רודפי הבצע אם הודו לאללה על מנעמיהם בעולם הזה, ויראו את אש השאול.
סורת רדיפת הבצע
סורת בין השמשות
המגד ממזריץ
המגד ממזריטש
שו&quot;ע הרב
שו&quot;ע אדה&quot;ז
החברה המרכזית לייצור משקאות קלים
החברה המרכזית לייצור משקאות קלים בע"מ, הידועה גם בשם קוקה-קולה ישראל, היא יצרנית ומשווקת וכן הזכיינית הבלעדית בישראל של חברת קוקה-קולה ובירות שונות כגון טובורג וקרלסברג, ומחזיקה במספר חברות מזון ומשקאות נוספות. החברה הוקמה בשנת 1968 והיא מעסיקה בה ובחברות הבת שלה כ-4,700 עובדים. לחברה החזקות בחברות נוספות שהבולטת בהן היא חברת שידורי קשת.
החברה נמצאת היום בשליטת ילדיו של מוזי ורטהיים. המפעל הראשי של החברה ומשרדיה שוכנים בבני ברק.
היסטוריה.
ניסיון ראשון להקמה.
חברת קוקה-קולה העולמית היא חברה לייצור משקאות קלים, שנוסדה באטלנטה, ארצות הברית בשנת 1892. החל מאמצע המאה ה-20 היא נחשבת אחת החברות העשירות והמוּכרות בעולם. מוצר הדגל שלה הוא המשקה קוקה-קולה.
בשנת 1949 פנה איש העסקים אברהם פיינברג לחברת קוקה-קולה בבקשה לאשר לו לפתוח בישראל מפעל מקומי שיוכר כזכיין למוצרי המפעל. הרעיון אושר על ידי החברה, אך לא קיבל אישור מממשלת ישראל. שר האוצר הראשון של המדינה, אליעזר קפלן, הביע התנגדותו בתוקף להכנסתו של מפעל זה לישראל, בגיבויו של דוד בן-גוריון. ההתנגדות הייתה אידאולוגית. במדינת ישראל הצעירה, שסיימה מלחמה עקובה מדם זה עתה, ושקלטה מעל מיליון עולים תוך זמן קצר, ללא תשתיות ותוך קשיים כלכליים, הונהג עם קום המדינה משטר צנע כלכלי. הקמתו של מפעל לשתייה קלה, המייצג באופן מופגן את ערכי הקפיטליזם האמריקאיים, לא הייתה לרוחה של ממשלת ישראל הראשונה.
בישראל הוקמו מפעלים מקומיים אחרים לייצור משקאות קלים וגזוז, אולם חברת קוקה-קולה האמריקאית לא קיבלה דריסת רגל במשך יותר משני עשורים.
חברת קוקה-קולה מול החרם הערבי.
בשנת 1951 עברה במליאת הליגה הערבית החלטה כלכלית-פוליטית כי מדינות ערב לא יקיימו יחסים כלכליים עם חברות המקיימות קשרים כלכליים עם מדינת ישראל. החלטה זו, שכונתה "החרם הערבי", היוותה מכה קשה לכלכלתה הצעירה של מדינת ישראל.