ב-25 באוגוסט 1975 יצא לבסוף אלבומו השלישי ופורץ הדרך של ברוס, "Born To Run". האלבום זכה להצלחה מיידית וטיפס במהרה אל המקום ה-3 במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200. הסינגלים "Born To Run" ו - "Tenth Avenue Freeze-Out" התברגו אף הם במצעד ולצידם הפכו כל רצועות האלבום למושמעות דרך קבע במגוון תחנות רדיו בארצות הברית, כאשר שירים דוגמת "Thunder Road" ו-"Jungleland" הפכו לפופולריים מאוד בהופעות. בניגוד לאלבומיו הקודמים, זכה אלבום זה גם להצלחה מסחרית משמעותית וסימל את חדירתו של ספרינגסטין למיינסטרים.
ב-27 באוקטובר 1975 הופיע ברוס במקביל על שערי המגזינים טיים מגזין וניוזוויק, ובכך הגיע גל החשיפה לשיאו. ספרינגסטין התרעם על יחסי הציבור שקדמו להופעות, ותלש בעצמו כרזות שהכריזו "סוף סוף לונדון מוכנה לבואו של ספרינגסטין". האלבום "Born To Run" נמכר בארצות הברית עד שנת 2000 ב-6 מיליון עותקים, והוא מדורג במקום ה-18 ברשימת 500 האלבומים הטובים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
בשנת 1976 נקלע ברוס למאבק משפטי מול אמרגנו לשעבר, מייק אפל . מאבק זה מנע ממנו להקליט ולהוציא לאור אלבום חדש. סיבוב ההופעות של "Born To Run" נמשך לאורכה ולרוחבה של ארצות הברית, עד לסיום המאבק המשפטי בשנת 1977. באותה שנה, חזרו ספרינגסטין ולהקת האי סטריט להקלטת האלבום הרביעי "Darkness on the Edge of Town", במסגרתו חל מפנה בכתיבתו ובצורת ההגשה של ספרינגסטין: שירי האלבום כתובים כולם בגוף ראשון, כדי להדגיש חלומות, קשיים ותחושות של בני מעמד הפועלים באותם מקומות אותם חווה ודמיין. האלבום, אשר יצא לחנויות ב-2 ביוני 1978, זכה לביקורת מצוינות ונחשב עד היום כאחד האלבומים הטובים והמוערכים ביותר של ספרינגסטין. סיבוב ההופעות של האלבום התקיים לאורך שנת 1978 והפך לאגדי בקרב המעריצים, כשההופעות החלו להימשך אל מעבר למחסום ה-3 שעות.
לקראת סוף שנות ה-70, בעקבות הפופולריות הרבה לה זכה, החלו אמנים אחרים לעשות שימוש בשיריו של ספרינגסטין. להקת "Manfred Mann's Earth Band" הקליטה גרסת כיסוי לשיר ""Blinded by the Light" (מאלבומו הראשון) שיצא בשנת 1977 וזכה להצלחה רבה. פטי סמית הקליטה את שירו של ספרינגסטין "Because the Night" (שלא שוחרר) באותה שנה ואשר זכה אף הוא לפופולריות רבה.
ב-17 באוקטובר 1980 ראה אור אלבומו החמישי של ברוס, "The River". האלבום הכפול הציג שירי רוק קצביים בהשפעת הרוק אנד רול של שנות החמישים והשישים לצד רצועות פולק רוק שהמשיכו לתאר את חייהם של בני מעמד הפועלים דרך עיניו של ברוס. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Hungry Heart", זינק אל המקום ה-5 במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד והפך לשירו המצליח ביותר של ברוס עד אותה עת. לאחר סיבוב הופעות מוצלח נוסף ישב ברוס וכתב, הפעם לבדו, את "נברסקה", אותו הקליט בביתו. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית אך נחשב בקרב מעריציו לאחד האלבומים האישיים והחודרים יותר שלו.
1984-91: הצלחה מסחרית והפיכתו לכוכב.
בשנת 1984 חזר ספרינגסטין עם "Born in the USA", האלבום המזוהה ביותר עמו, שמכר בשנה אחת 10 מיליון עותקים בעולם (19 מיליון עותקים בסך הכל) ונשאר עד היום האלבום המצליח ביותר של ספרינגסטין לאורך הקריירה. לאלבום זה נלווה מסע הופעות חוצה עולם שארך יותר משנה וחצי. במהלך סיבוב הופעות זה הספיק ספרינגסטין להתחתן ולהתגרש מהשחקנית והדוגמנית ג'וליאן פיליפס.
לאחר החזרה ממסע הופעות זה, הוציא ספרינגסטין את האלבום "Live 75-85" ובו 290 דקות של הופעות חיות משנת 1975 ועד שנת 1985. "ניסיתי לסדר את השירים כך שיספרו סיפור", אמר על המארז, שכלל חמישה תקליטים.
בשנת 1987, הוציא ספרינגסטין את האלבום "Tunnel of love".
ב-19 ביולי 1988, הופיע ספרינגסטין בקונצרט מיוחד שנערך במזרח ברלין, לעיני 300 אלף צופים. במקור נרכשו כ-100 אלף כרטיסים למופע, אך בשעות שקדמו למופע החלו להגיע אנשים רבים שצבאו על אתר המופע שנערך בשדה ענקי ברובע וייסנזה שבעיר, ובמהרה התברר למארגנים כי הקהל גדול פי שלושה מהמתוכנן. הם החליטו לפתוח את הגדרות ולאפשר לכל הנוכחים במקום להיכנס גם ללא כרטיס. במהלך ההופעה, הקריא ספרינגסטין לקהל קטע בגרמנית, אותו תרגם הנהג הגרמני שליווה אותו, בו נאמר “זה נהדר להיות במזרח ברלין. אני לא בעד או נגד איזושהי ממשלה. באתי לכאן כדי לנגן רוקנרול למענכם בתקווה שיום אחד כל המחסומים ייהרסו".
בספרו "Rocking the Wall: Bruce Springsteen: The Berlin Concert That Changed the World", טען העיתונאי האמריקאי אריק קירשבאום, כי היסטוריונים החמיצו עד כה את משמעות המופע, שהיה לדעתו לא פחות מאשר "מופע הרוק הכי חשוב מבחינה פוליטית מאז ומעולם, בכל מקום”.
בהמשך אותה שנה הופיע ספרינגסטין בקונצרט צדקה, כחלק ממסע הופעות בינלאומי של אמנים שונים, במטרה לעורר מודעות למצב זכויות האדם בעולם. מסע ההופעות המיוחד, בו נטלו חלק אמנים נוספים דוגמת טרייסי צ'פמן, סטינג ופיטר גבריאל, היה מטעם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל.
בשנת 1991, התחתן ספרינגסטין עם חברתו פטי סקיאלפה.
1992-98: עליות ומורדות.
בשנת 1992 הפתיע ספרינגסטין כשהוציא 2 אלבומים בו-זמנית: "Lucky Town", ו-"Human Touch". ההפתעה הגדולה הייתה שלראשונה ספרינגסטין בחר בלהקה אחרת מלהקת האי סטריט, ועם להקה זו גם יצא לסיבוב הופעות, לא לפני שהוציא את אלבום ה-UnPlugged שלו עם הלהקה.
ב-1993 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על כתיבת וביצוע השיר "Streets of Philadelphia" עבור הסרט "פילדלפיה".
בשנת 1995 הוציא את האלבום "Greatest Hits" בו הוצגו 2 שירים חדשים שלו עם להקת האי סטריט, ואחריו הוציא את האלבום "The ghost of Tom Joad" ("הרוח של טום ג'ואד"), בהשראת הספר "ענבי זעם".
1999-2007:הצלחה מחודשת.
לאחר סיבוב הופעות אקוסטי ומנוחה קצרה, התאחד ברוס עם להקת האי סטריט בשנת 1999, ואלה יצאו לסיבוב הופעות משותף ששיאו היה ב-14 לילות רצופים במדיסון סקוור גארדן בניו יורק. לראשונה בתולדות הלהקה צולמו ההופעות האחרונות במלואן ויצאו בפורמט DVD.
בשנת 2002 הוציא ספרינגסטין את האלבום "The Rising", שהושפע ברובו ממתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר על ארצות הברית ומאסון מגדלי התאומים. לאלבום זה, שהוקלט יחד עם ה-E Street Band נלווה סיבוב הופעות ובו הופיעה הלהקה לראשונה בניו זילנד. ההופעה בברצלונה מסיבוב הופעות זה יצאה גם היא בפורמט DVD, וסיבוב הופעות זה נחתם בשלושה לילות ב- Shea Stadium בניו יורק.
בשנת 2005, הוציא ברוס את האלבום "Devils and Dust", ובשנת 2006, לאחר שהיה מעורב פוליטית לראשונה בחייו, הוציא את האלבום "We shall overcome - The Seeger sessions", ובו עיבודים מחודשים לשירי עם אמריקאים. בשנת 2007 הוציא ספרינגסטין את האלבום "Magic".
2008-2011: אירועים מוזיקליים מיוחדים.
בשנת 2008, נבחר ספרינגסטין לאחד מ-"100 האנשים המשפיעים בעולם" בדירוג של המגזין "טיים".
ב-11 בינואר 2009, זכה ספרינגסטין פעם נוספת בפרס גלובוס הזהב לשיר הטוב ביותר. שירו "המתאבק", נכלל בפסקול הסרט בעל אותו השם, בבימויו של דארן ארונופסקי. במהלך הופעתו בטקס, ביצע ספרינגסטין את השיר.
ב-18 בינואר 2009, השתתף ספרינגסטין בטקס ההכתרה של הנשיא אובמה שהתקיים בסמוך לאנדרטת לינקולן שבוושינגטון .
ב-27 בינואר 2009, יצא אלבום האולפן ה-19 של ספרינגסטין "Working on a Dream". האלבום, אשר זכה להצלחה מסחרית ולשבחי המבקרים, כלל 12 שירים, בהם "המתאבק" זוכה פרס גלובוס הזהב ושיר הנושא של האלבום, אשר גרסה אקוסטית שלו בוצעה על ידי ספרינגסטין בעצרת בחירות של הנשיא אובמה שנערכה באוהיו.
ב-1 בפברואר 2009, הופיע ספרינגסטין במחצית משחק הסופרבול ה-43 שנערך בטמפה שבפלורידה. מספר ימים לפני המשחק, קיים ספרינגסטין באופן חריג מסיבת עיתונאים בה הבטיח כי הופעתו במשחק תהיה "מסיבה של 12 דקות". במסגרת ההופעה יחד עם "האי סטריט בנד" וההרכב "מיאמי הורנס" ביצע ספרינגסטין גרסאות מקוצרות של מספר משיריו, בהם "Born to Run", "Working on a Dream", ו-"Glory Days", אשר כולל במקור התייחסויות לעולם הבייסבול, אך מילותיו שונו במקצת, תוך התייחסות לעולם הפוטבול.
ב-7 באוקטובר 2010, יצא בארצות הברית הסרט התיעודי "ההבטחה" ("The promise"), שעוסק בהליך יצירת האלבום הנושא את אותו שם, שיצא בשנת 2010. בסרט נכללים צילומים שלא נראו מעולם על הקלטות האלבום ושיחות עם ספרינגסטין והאי סטריט בנד.
ב-11 באפריל 2014, נכנסה האי סטריט בנד להיכל התהילה של הרוקנרול בטקס שנערך ב"ברקליס סנטר" שבברוקלין ניו יורק. במעמד ההכרזה, הציג ספרינגסטין את חברי הלהקה תוך שהוא מזכיר נגנים שניגנו בהרכב לאורך השנים, בהם סטיבן ואן זנדט, אותו הגדיר כ"שותפי לקומדיה על הבמה, ואח שלי בדם" ואת נגן הסקסופון המנוח קלרנס קלמונס אותה כינה "הקול והנשמה של האיש הגדול". כמו כן פירגן ספרינגסטין ללהקה בציינו כי "האי סטריט בנד יותר גדולים ומוכשרים ממני". לאחר ההכרזה ביצעו ספרינגסטין והלהקה שלושה שירים, בהם “The River" ואת "The E Street Shuffle".
2012-2014: האלבומים Wrecking Ball ו- High Hopes.
ב-5 במרץ 2012, הוציא ספרינגסטין את האלבום "Wrecking Ball", אשר נבחר לאלבום השנה לפי דירוג של מגזין ה"רולינג סטון". ביחד עם הסינגל הראשון מתוכו "We Take Care of Our Own", היה מועמד ספרינגסטין לשלושה פרסי גראמי באותה שנה.
ב-14 בינואר 2014, יצא אלבום האולפן ה-18 של ספרינגסטין "High Hopes".
2015-היום.