הנמל החשוב ביותר בתוניסיה הוא בעיר הבירה – תוניס, היושב לחופי מפרץ תוניס ונעזר באגם תוניס. נוסף על כך, קיימים נמלים גם בערים נוספות: ביזרטה, גאבס, סוסה וז'רז'יס. כמו כן, נמל התעופה החשוב ביותר, גם הוא בעיר הבירה, הוא נמל התעופה הבינלאומי תוניס-קרתגו, אך נוסף אליו ישנם עוד 4 נמלי תעופה בינלאומיים בתוניסיה. בסה"כ ישנם בתוניסיה 30 שדות תעופה אך רובם הגדול מהווים בסיס לטיסות פנים בלבד.
תשתיות תקשורת.
בתוניסיה נספרו בשנת 2011 כ-1.2 מיליון קווי טלפון, ירידה של כ-100,000 קווי טלפון פעילים משנת 2009. לעומת זאת, מספר הקווים הסלולריים בשנת 2011 היה גבוה מ-12 מיליון, עלייה של 3 מיליון משנת 2009. מספר זה של משתמשים בטלפונים ניידים הוא הגבוה ביותר באפריקה ולמעשה בממוצע לכל תושב תוניסיה יש יותר מטלפון סלולרי אחד. נקודות התקשורות המרכזיות נמצאות בספקס, סוסה, ביזרטה ותוניס, ומאפשרות גישה לאינטרנט. מספר רשתות האינטרנט ברוחב פס בתוניסיה נאמד בכ-544,392 בשנת 2011.
דמוגרפיה של תוניסיה
אוכלוסיית תוניסיה מונה 10,175,014 תושבים בסה"כ (נכון ליולי 2006), שחלוקת הגילים ביניהם היא:
קצב גידול האוכלוסייה בה הוא 0.99%, והיא מחולקת לרוב מוחלט של ערבים, מיעוט של עמים אירופאים, ומיעוט יהודים. כמו כן, גם החלוקה הדתית היא בהתאם מוסלמים, נוצרים, ו־ יהודים. תוחלת החיים הממוצעת גבוהה מתוחלת החיים הממוצעת העולמית (71 שנים למול 66, נכון לשנת 2000).
שיעור הילודה בתוניסיה הוא 15.52 נולדים עבור כל 1000 איש, בעוד שיעור התמותה הוא 15.13 נולדים עבור כל 1000 איש (נכון ל־2006).
היסטוריה.
תושביה המקוריים של תוניסיה הם ברברים, אולם כבר במאה ה-12 לפני הספירה התיישבו הפיניקים באזור, והקימו את העיר קרתגו שהייתה להם לעיר בירה. בשנת 146 לספירה כבשו הרומאים את תוניסיה, ובמאה השביעית לספירה, עם כיבושי האסלאם, נפלה תוניסיה בידי הערבים. מאז, הפכה הדת השלטת בה לדת המוסלמית. בשנת 1574 נפלה תוניס, עיר הבירה בידי העות'מאנים, ובשנת 1881 כבשו את תוניסיה הצרפתים.
כיום הברברים מהווים פחות מאחוז אחד מכלל האוכלוסייה התוניסאית, ושאר התושבים הם צאצאי העמים שעברו באזור והשאירו עקבות: פיניקים, יוונים, רומאים, טורקים, צרפתים, ספרדים, אך בעיקר ערבים.
פיזור האוכלוסייה.
ריכוז האוכלוסייה הגדול ביותר הוא לאורך החופים, שם האקלים הוא ים תיכוני ונוח יותר למחיה.
תוניסיה מחולקת ל־24 מחוזות. ריכוז האוכלוסייה הגדול ביותר הוא במחוזות הסמוכים למחוז תוניס – בירת תוניסיה. תוניס עצמה מונה כ־984,000 תושבים (נכון לשנת 2004), אך יחד עם פרבריה והמחוזות הסמוכים אליה, מגיעה אוכלוסיית האזור ליותר משני מיליון תושבים. מחוז גדול אחר באזור הוא מחוז נאבל, המונה כמעט 700,000 תושבים, גם הוא, כתוניס עצמה פרוש לאורך קו החוף. המחוז הגדול ביותר משטחו הוא המדבר (מחוז טטאוין), אך אוכלוסייתו היא הדלה ביותר, ולמרות גודלו הרב הוא מונה 144,000 תושבים בלבד. מחוזות גדולים נוספים: מחוז ספאקס המונה כ־860,000 תושבים. מחוז סאוס, המונה כ־544,000 תושבים ומחוז קרואן, המונה כ־546,209 תושבים.
דג מעופף
דגים מעופפים
Sphingidae
תנשמיתיים
התנשמיתיים (שם מדעי: Noctuidae) הם משפחה של פרפראים. ישנם יותר מ-25,000 מינים בעולם, עם כמה מאות מינים ידועים בישראל.
מאפיינים.
מוטת הכנפיים של רוב המינים נעה בין 50-30 מ"מ. הכנפיים הקדמיות צרות וארוכות יותר מהכנפיים האחוריות לרוב, והן צבועות בצבעי הסוואה כהים. בחלק מהמינים (תנשמית הצפצפה למשל) הכנפיים האחוריות הן בעלות צבעים עזים: כחול, צהוב או אדום. בזמן המנוחה הכנפיים הקדמיות מקופלות כגגון מעל גב התנשמית ומכסות את האחוריות.
רוב התנשמיתיים פעילים בלילה או בשעות הדמדומים.
איברי השמיעה של התנשמיות נמצאים בחלק החזה האחורי.
בעלי חדק מפותח לרוב וניזונים מנוזלים מתוקים (צוף, טל דבש).
הביצים לרוב מוטלות בקבוצות או בבודדים על צמח ממנו הזחל ניזון, או קרוב אליו. אצל רוב המינים הזחלים קרחים, אך יש מינים בהם הזחלים שעירים מאוד. לזחלים שלושה זוגות רגליים אמיתיות וחמישה זוגות רגליים מדומות, אך יש מינים בהם חסר זוג או שניים מן הזוגות הקדמיים של הרגליים המדומות. אצל מינים מסוימים הזחלים מסתתרים באדמה במהלך היום, ורק בלילה עולים על הצמח וניזונים ממנו. הזחלים מתגלמים בתוך מטווה או ללא מטווה על צמח, בקרקע או במקום מוסתר על פני הקרקע.
הזחלים מזיקים בצורה חמורה לחקלאות ולהשמדתם משתמשים בקוטלי חרקים למיניהם.
עופרה עופר
עופרה עופר אורן (נולדה ב-4 ביולי 1951 בתל אביב), סופרת, משוררת, בלוגרית, מתרגמת ועורכת ישראלית. לימדה אנגלית בבית הספר לאומנויות ע"ש תלמה ילין בגבעתיים.
ביוגרפיה.
בוגרת החוג לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב, שם למדה גם משחק בחוג לתיאטרון.
פרסמה עשרה ספרים וסיפוריה נכללו בשלוש אנתולוגיות. תרגמה למעלה מארבעים ספרים, מרביתם פרוזה, וערכה ספרים רבים. כמו כן פרסמה רשימות עיתונאיות וביקורות ספרים בכמה עיתונים ובהם: "ידיעות אחרונות", "דבר", "עולם האישה" ו"עיתון 77". מאז 2014 כותבת את הבלוג "סופרת ספרים" ובו ביקורות על ספרים ועל סרטים ורשימות על סיפורם של שירים, על סיפורם של נאומים ועל חייהן של סופרות מפורסמות. בנעוריה הייתה כתבת נוער ב"מעריב לנוער" ופרסמה עשרות רשימות, חלקן מלונדון, שם סיימה את לימודי התיכון.
זכתה בפרס ראש הממשלה ליצירה בשנת 1994 ובפרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם בשנת 2019.
ההאשמה בגילוי עריות.
ביצירותיה ובראיונות עיתונאיים איתה סיפרה כי הייתה קורבן לגילוי עריות מצד אביה, יוסף עופר, מראשוני חיל האוויר הישראלי..טענות אשר פורסמו לאחר פטירתו והוכחשו בעודו בחיים.
תרגום ועריכה.
בין הספרים שתרגמה עופר יצוינו:
קישורים חיצוניים.
ראיונות מוקלטים
על כתביה
סעודת פורים
סעודת פורים היא אחת ממצוות פורים. המצווה היא לאכול ולשתות ביום הפורים, ובכלל זה גם המצווה להשתכר.
מקור המצווה.
במגילת אסתר סופר שימי הפורים נקבעו . במשנה לא נאמר דבר על דין זה, ואולם בתלמוד הוא כבר מוסכם וברור. כך נאמר ב וכך עולה גם ב, על אף שלא נאמר עצם הדין אלא רק דינים הקשורים אליו. נראה כי בימי התנאים ובתחילת ימי האמוראים אין מתייחסים לסעודה זו כאל דין גמור, אלא כמנהג רווח, ברוח הפסוק, אשר ניתן להתפרש באופן כללי יותר מאשר חיוב על סעודה דווקא. רק בהמשך תקופת האמוראים נראה החיוב כמתבסס ומתחילים לדון בגדרים שונים שלו.
מדיני המצווה.
סעודת פורים צריכה להתקיים ביום דווקא. כך דייק רבא () מלשון הפסוק "ימי משתה ושמחה". הרמ"א כתב שיש לקיים את הסעודה אחרי תפילת מנחה. לעומת זאת, הרב ישעיה הלוי הורוביץ כתב בספרו שני לוחות הברית שעדיף להקדים את הסעודה ולאוכלו בבוקר בזמן שהמלכים אוכלים, כמו שהייתה סעודת אסתר שבו נתלה המן וכדי שיוכל להתפלל את תפילות מנחה ומעריב בזמנם כראוי.
לדעת המגן אברהם והשערי תשובה אין חובה לאכול פת בסעודה, ולדעת היעב"ץ והערוך השולחן. יש חובה. המשנה ברורה אינו מכריע במחלוקת זו הרב וואזנר מציין שברא"ש נאמר שאין שמחה ללא פת, ולפי דבריו יש חובה לאכול פת.
נידון נוסף הוא חיוב אכילת בשר. המגן אברהם פוסק שאין חיוב. אך יש מפרשים בדבריו שיש מצווה בכך. בערוך השולחן כתב על פי דברי הרמב"ם שיש חובה לאכול בשר. וכן מובא בלקט יושר. הרב משה פיינשטיין פסק שמספיק בשר עוף למצווה זו, והרב וואזנר כותב שעדיף בשר בהמה.
חיוב השכרות בפורים.
אמרתו המפורסמת של רבא על חיוב שתיית היין בפורים, נאמרת בהקשר הדיון בתלמוד על סעודת פורים:
המתנגדים לשתייה מביאים כראיה את הסיפור על שני אמוראים שסעדו יחד בפורים וקיימו את מצוותו של רבא:
ואמרו שדין זה נדחה מהלכה, והסיפור של רבה ורבי זירא נועד להמחיש מדוע אסור להשתכר, וכן פסקו שיש איסור חמור להשתכר, גם בפורים;
אולם רוב הפוסקים לא קיבלו את דעתם, שהרי רבה ורבי זירא לא הסיקו משם שאין לשתות, אחרת לא הייתה מניעה מלסעוד יחד בשנה הבאה.
מתנות לאביונים
מתנות לאביונים היא אחת מהמצוות הנוהגות בחג פורים, והיא חלה על גברים ונשים כאחד. המצווה מחייבת כל אדם להעניק מתנות במהלך החג לשני אביונים לפחות, מתנה אחת לפחות לכל אחד.
מקור המצווה.
מקור המצווה במגילת אסתר, באיגרת שכתב מרדכי היהודי ליהודים הגרים בכל מדינות המלך אחשוורוש:
לפי התיאור במגילת אסתר, ראשיתו של חג פורים הייתה בחגיגות ניצחון ספונטניות בעקבות ניצחון היהודים בשושן הבירה ובכל ערי ממלכת פרס, ולאחר שסוכלה מזימתו של המן להשמיד את יהודי הממלכה. רק שנה לאחר הניצחון ביקש מרדכי לעגן את החגיגה כאירוע שנתי, ואז הוסיף למנהגי החג גם הענקת מתנות לאביונים. בעקבות דרישת מרדכי נקבעה המצווה המחייבת, הענקת מתנה לשני נזקקים לפחות.
מדיני המצווה.
בתלמוד הבבלי מדייק רב יוסף שישנו חיוב לשלוח שתי "מתנות" לשני אביונים, מן הריבוי בפסוק "מתנות" (לפחות שתיים) "לאביונים" (לפחות שניים). בעקבותיו פוסק הרמב"ם:
הפוסקים דנו בכמות הכסף שעל אדם לתת לעני ביום הפורים; יש שאמרו שמספיק לתת פרוטה אחת לכל עני, היינו סכום כסף מינימלי. דעה אחרת היא שיש לתת לכל אחד מהעניים כסף בכמות שניתן לקנות איתה מנה לאכילה. במקרה שאדם לא מצא עני לתת לו, יכול להפריש סכום לתת לעני שימצא, גם אם יתן בפועל רק לאחר החג.
זמן חיוב המצוה הוא ביום שבו קוראים את המגילה, ולכן כאשר לא קוראים את המגילה בפורים עצמו (כמו למשל בפורים משולש) מחלקים את המתנות לאביונים ביום י"ד, שבו קוראים את המגילה. הסיבה לכך היא .
חשיבות המצווה.
הרמב"ם כותב בספרו כי מצווה זו היא החשובה מבין מצוות חג הפורים: