ישנם נהלים שונים ודרישות שונות על מנת לשנות פרטים אישיים, כגון שם או מגדר, במסמכים רשמיים או בתעודות זיהוי, כגון תעודת לידה, רישיון נהיגה, מספר זיהוי בביטוח לאומי, דרכון ועוד; נהלים ודרישות אלו עשויים להיות לא עקביים. מדינות רבות מונעות שינוי שם או מגדר במסמכים רשמיים למי שלא עברו ניתוח להתאמה מגדרית. כמו כן, מסמכים שונים שאינם תואמים זה לזה עלולים להערים קשיים בניהול עניינים אישיים בחיי היום-יום - במיוחד כאלה הדורשים צורות זיהוי מרובות ותואמות. יתר על כן, מסמכים שאינם תואמים את הצגתו המגדרית של האדם עלולים להוביל למקרי הטרדה או אפליה.
תעודות לידה.
כל אחת ממדינות ארצות הברית קובעת לעצמה את חוקיה בנוגע לתעודות לידה, ובתי משפט של המדינות השונות מוציאים פסקי דין מגוונים בנוגע לטרנסג'נדרים.
מרבית המדינות מאפשרות לשנות את השם ואת המין בתעודת הלידה, על ידי תיקון תעודת הלידה הקיימת או על ידי הנפקת שם חדש, אם כי יש מדינות הדורשות לשם כך המצאת מסמך רפואי המעיד על ביצוע ניתוח להתאמה מגדרית.
לפחות שתי מדינות - אוהיו וטנסי (נכון ליוני 2019) - כלל לא מאפשרות לשנות את המין בתעודת לידה. בפברואר 2020 העביר בית הנבחרים באיידהו הצעת חוק האוסרת על טרנסג'נדרים לתקן את המין בתעודות הלידה שלהם.
רישיונות נהיגה.
כל מדינות ארצות הברית מאפשרות לשנות את המגדר ברישיון נהיגה, אם כי הדרישות לכך משתנות בהתאם למדינה. לעיתים קרובות, הדרישות לשינוי רישיון הנהיגה פחות מחמירות מאלו להחלפת הסמן בתעודת הלידה.
לעיתים, דרישות המדינות השונות וחוקיהן מתנגשות ותלויות זו בזו; לדוגמה, אישה טרנסג'נדרית שנולדה באוהיו אך גרה בקנטקי לא תוכל לשנות את המגדר, כפי שהוא מופיע ברישיון הנהיגה שלה בקנטקי, זאת בשל העובדה שקנטקי דורשת תעודת לידה מתוקנת המשקפת את מגדרו המדויק של האדם, אך מדינת אוהיו כלל אינה מאפשרת לשנות את המגדר בתעודות הלידה.
דרכונים.
מחלקת המדינה של ארצות הברית קובעת איזה מידע ביוגרפי מזהה יכלל בדרכונים אמריקאיים. ב-10 ביוני 2010 תוקנה המדיניות בנושא שינויים במגדר, על מנת לאפשר לבצע שינוי קבוע במגדר, כפי שהוא מופיע בדרכון, בהתאם להצהרת רופא מטפל כי "המבקש עבר טיפול קליני הולם לשינוי מגדר למגדר החדש". במדיניות הקודמת נדרשה הצהרה של רופא מנתח כי המבקש עבר ניתוח להתאמה מגדרית.
מגדר שלישי.
נכון ל-2017, הממשל הפדרלי האמריקאי אינו מכירה באופציה מגדרית שלישית בדרכונים או בתעודות זיהוי לאומיות אחרות, אם כי מדינות אחרות, כולל אוסטרליה, ניו זילנד, הודו, נפאל, פקיסטן, בנגלדש, גרמניה, מלטה וקנדה החלו להכיר בכך. באופן מסורתי, מגדר שלישי הוכר על ידי מספר תרבויות של העמים הילידים בארצות הברית כ-"Two-spirit", בעמים הילידים של הוואי כ-"Māhū" , ובעמי סמואה האמריקנית כ-"Fa'afafine" . באופן דומה, מהגרים מתרבויות מסורתיות שמכירים במגדר השלישי צפויים להרוויח מרפורמה כזו, לרבות ה-Muxe מדרום מקסיקו וההיג'רה מדרום אסיה.
ב-10 ביוני 2016 קבע בית משפט באורגון כי התושב ג'יימי שופה יוכר כבעל מגדר שאינו בינארי. הארגון למען זכויות טרנסג'נדרים Transgender Law Center סבור כי מדובר ב-"פסק הדין הראשון מסוגו בארצות הברית".
יום הזיכרון הטרנסג'נדרי.
יום הזיכרון הטרנסג'נדרי נוסד בשנת 1999 על ידי גוונדולין אן סמית' , אישה טרנסג'נדרית, כדי להנציח את ריטה הסטר, אישה טרנסג'נדרית שנרצחה באלסטון, מסצ'וסטס. בתחילה, האירוע צוין בעיקר בצורה מקוונת, אך עם השנים הפך ליום המצוין בדרכים שונות ברחבי העולם, ב-20 בנובמבר, לזכרם של כלל חברי הקהילה הטרנסג'נדרית אשר נרצחו על רקע טרנספובי.
זכויות אינטרסקסים.
לאינטרסקסים בארצות הברית יש את אותן הזכויות כמו לאחרים, אך עם זאת קיימים פערים משמעותיים, במיוחד בהגנות מפני התערבויות רפואיות קוסמטיות שלא בהסכמה, אלימות ואפליה. ניתוחים רפואיים רבים נערכים שלא בהסכמה, על מנת "לתקן" אנשים אלה כאשר הם נולדים או עדיין צעירים. חלקם נוטלים הורמונים על מנת להבטיח שגופם יתפתח בהתאם למין שהוקצה להם. באוגוסט 2018, בית המחוקקים של מדינת קליפורניה העביר חוק כנגד ניתוחים מסוג זה. חוק זה מקנה זכויות לאינטרסקסים קטינים להיות מעורבים בהחלטות המתקבלות לגבי ניתוחים המבוצעים בגופם, ובכך הניתוחים נדחים עד שהם מבוגרים מספיק כדי להבין ולהשתתף בתהליך קבלת ההחלטות. ארגונים למען אינטרסקסים פועלים במטרה להפסיק שימוש בשיטות מזיקות ופוגעניות, וכן לקדם קבלה חברתית ושוויון. בשנים האחרונות, פעילים הצליחו להגיע להישגים כגון הכרה משפטית.
HIV/איידס.
מחלת האיידס, הנגרמת בעקבות הידבקות בנגיף ה-HIV, נתגלתה לראשונה בעולם המערבי בשנות ה-60. בארצות הברית, המחלה החלה להתפשט במהלך שנות השמונים, אז דווח על מחלה חדשה המועברת באמצעות דם נגוע ומגע מיני, וכי קבוצות הסיכון להידבקות במחלה הם הומוסקסואלים וצרכני סמים. אחת המרפאות הראשונות שטיפלו במחלה הופעלה בעיר ניו יורק על ידי ד"ר ג'וזף סונאבנד. עד 1985 אלפי בני-אדם בארצות הברית מתו מהמחלה. ארגוני רבים למען זכויות להט"ב החלו לפעול להגברת המודעות למחלה ולגיוס כספים לטיפול בחולים ולמציאת תרופה.
תרומות דם.
בארצות הברית, ההנחיה הנוכחית של מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) היא לדחות קבלת תרומת דם מכל גבר אשר קיים יחסי מין עם גברים במהלך שלושת החודשים שקדמו למועד התרומה. יתר על כן, בנוגע לתרומת דם של טרנסג'נדרים - ה-FDA ממליץ למוסדות המתרימים דם כי בעת מילוי השאלון לקראת מתן תרומת דם, המגדר של התורמ/ת ייקבע על פי זהותו/ה המגדרית, כפי שהוא/היא מצהיר/ה.
טיפולי המרה.
טיפול המרה הוא ניסיון לשנות את הנטייה המינית או הזהות המגדרית של אדם.
בעשרים מדינות בארצות הברית, במחוז קולומביה ובפוארטו ריקו קיימים חוקים האוסרים על ביצוע טיפול המרה בקטינים. ב-72 ערים ומחוזות נוספים קיימים איסורים על טיפולי המרה בקטינים. במדינת ניו יורק עברה חקיקה האוסרת טיפולי המרה הן בקטינים והן בבגירים.
בוושינגטון הועלו מספר הצעות לאסור טיפולי המרה באמצעות חקיקה פדרלית.
היסטוריית פסיקות בית המשפט העליון בנושא זכויות להט"ב.
במרץ 1956 קבע בית משפט מחוזי פדרלי כי המגזין הפרו-גיי "" מכיל תוכן מגונה, ועל כן הוא מפר את האוסרים על פרסום גסויות, ובהתאם לכך לא ניתן להפיצו באמצעות שירות הדואר של ארצות הברית. פסק דין זה אושר על ידי בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים, אולם בשנת 1958 פסק בית המשפט העליון את הפסיקה התקדימית "פסק דין One, Inc. נגד אולסן", שביטלה את הפסיקות הקודמות, ונשענה על הפסיקה במקרה של רות' נגד ארצות הברית . כתוצאה מכך, עיתונים, מגזינים ופרסומים גאים אחרים יכולים היו להיות מופצים כדין באופן חוקי באמצעות שירותי הדואר הציבורי.
בשנת 1972, מורה בטקומה, וושינגטון, בעל ותק ללא כל רבב של 12 שנות עבודה, פוטר מעבודתו לאחר שתלמידו לשעבר חשף את זהותו המינית בפני סגן מנהל בית הספר. בית המשפט העליון בוושינגטון קבע כי הומוסקסואליות אינה מוסרית ועל כן פוגעת ביעילותו המקצועית של המורה. בית המשפט הצדיק את עמדתו בדרכים שונות, לרבות תוך שימוש בהגדרת ההומוסקסואליות באנציקלופדיה הקתולית החדשה, כי התנהגות הומוסקסואלית היא פלילית מטבעה, וקבע כי לא ניתן לסמוך על אדם "לא מוסרי" להיות מורה לתלמידים מכיוון שנוכחותו היא משבשת מטבעה. ב-3 באוקטובר 1977, בית המשפט העליון סירב להוצאת צו עיון מחדש, אף על פי שהשופטים ברנן ומרשל היו עושים זאת. זו הייתה ההחלטה הראשונה על אפליה כנגד הומוסקסואלים ששודרה בחדשות ברשתות בפריסה כלל-ארצית. למעשה, היא שודרה בו-זמנית בשלוש תוכניות חדשות הערב של שלוש רשתות שונות, והגיעה לכ-60 מיליון צופים.
בשנת 1985, בית המשפט העליון דן במקרה כוח המשימה הגאה הלאומי נגד מועצת החינוך , שעסק בחוקתיותו של חוק המאפשר לבתי ספר לפטר מורים רק בשל התנהגות הומוסקסואלית פומבית. לאחר שבין הדין לערעורים אישר את החוק, בבית המשפט העליון לא התקבלה הכרעה (השופטים היו חצויים 4-4 בעוד השופט לואיס פאוול נמנע), ובכך אישר בית המשפט העליון את פסק הדין של בית הדין לערעורים.
עוד בשנת 1985, סירב בית המשפט העליון לדון בערעור של שירותי סטודנטים גאים נגד אוניברסיטת טקסס A&amp;M והותיר על כנו פסיקת בית הדין לערעורים, המורה על אוניברסיטת טקסס A&amp;M להכיר באופן רשמי באגודת הסטודנטים ההומוסקסואלים.
ב-30 ביוני 1986 פסק בית המשפט העליון במקרה של פסק דין באוורס נגד הארדוויק, וקבע כי החוק לפיו מין אוראלי או מין אנאלי בין שני בוגרים הוא עבירה פלילית הוא חוקתי ולא מהווה פגיעה בזכות לפרטיות המוגנת על ידי התיקון ה-14.
ב-20 במאי 1996 פסק בית המשפט העליון בפסק דין רומר נגד אוונס כנגד תיקון לחוקה של מדינת קולורדו, שאילו היה מתקבל - היה מונע מכל עיר, עיר או מחוז במדינה לנקוט בצעדים חקיקתיים, ביצועיים או שיפוטיים כלשהם על מנת להגן על אזרחים הומוסקסואלים או ביסקסואלים מפני אפליה על רקע נטייה מינית.
ב-4 במרץ 1998 קבע בית המשפט העליון בפסק דין אונקייל נגד Sundowner Offshore Services כי חוקים פדרליים האוסרים על הטרדה מינית במקום העבודה חלים גם כאשר שני הצדדים הם מאותו המין.
ב-28 ביוני 2000 קבע בית המשפט העליון בפסק דין תנועת הצופים הבנים של אמריקה נגד דייל כי זכותה של תנועת הצופים הבנים של אמריקה, על פי התיקון הראשון, להדיר אנשים משורותיה על בסיס נטייה מינית, ללא קשר לחוקים המגינים על זכויות אזרח.