מבנהו הקבוע של העלון כלל בעמודו הראשון מאמר מפרי עטו של אחד מרבני הציונות הדתית, כדוגמת הרב אליעזר ולדמן, הרב יגאל קמינצקי והרב חיים דרוקמן. מאמריהם עסקו על פי רוב בענייני השעה תוך התייחסות לפרשת השבוע החלה באותה העת בה יצא הגיליון.
מדורים קבועים נוספים בגיליון: "ישעמדה" המביא את עמדת מועצת יש"ע בנושאים שעל הפרק; "ברשת" - פוסט שבועי מהבלוג הפופולרי מתנחלות ברשת; ובמדור הפופולרי "מה קורה" מקבל הקורא סיכום קצר מהמתרחש ביהודה ושומרון באותו שבוע – בתמונות ובמילים. בשנת 2015 התחיל להתפרסם מדור חדש בשם "מדור המייסדים", הביא מדי שבוע ראיונות עם ראשוני המתיישבים ואנשי מפתח ביהודה ושומרון.
באלול ה'תשע"ט (ספטמבר 2019) התמזג העלון ישע שלנו לתוך "שבת בשבתו".
פוליקליטוס
פוליקליטוס (ביוונית: Πολύκλειτος) המכונה "פוליקליטוס האב" היה פסל יווני, יליד ארגוס או סיקיון, מן המאה החמישית ותחילת המאה הרביעית לפנה"ס.
יצירתו.
על אף כי כל עבודותיו נשמרו רק כהעתקים מאוחרים, תרומתו של פוליקליטוס ליצירתה של האמנות היוונית היא עצומה. עבודתו, לצד עבודתו של הפסל פידיאס גיבשה את נוסח הפיסול של האמנות הקלאסית. תרומה מרכזית אחת הייתה יצירתו של קאנון פיסולי, הנקרא גם "הקאנון של פוליקליטוס" (או "הקאנון הפוליקליטי") ובמסגרתו גובשו מעין כללים לתיאור הגוף ולפרופורציות בין חלקי הגוף השונים באופן המקביל לפילוסופיה של האסכולה הפיתגוראית. הגם שקאנון זה אינו נשמר, מקובל לטעון כי בפרופורציות של קאנון זה התקיים יחס של 1:7 בין מידת הראש לאורכו של בגוף השלם.
קלאודיוס גלנוס, רופא יווני בן המאה ה-2 לספירה, כותב בחיבורו "De Placitis" על הקאנון של פוליקליטוס ומציג פסל אותו יצר פוליקליטוס כביטוי לקאנון זה. נהוג לתאר את הפסל "נושא הרומח" כפסל זה. "היופי מקורו בסימטריה (שיעור המידות)", כותב גלנוס, "בין חלקי הגוף, כגון אצבע לאצבע, כל האצבעות ליד, יד לאמת-היד, אמת-היד לזרוע, ולמעשה של כל אבר לכל אבר אחר ככתוב בקאנון של פוליקליטוס, והוא עשה פסל לפי כללי ספרו וקרא לו קאנון".
תרומה משמעותית נוספת הייתה גיבוש תנוחת ה"קונטרה פוסטו" (באיטלקית: contrapposto), לצד תיאור המשלב בין מתח לרפיון בתנוחת הגוף תנוחה זו איפשרה ליצור מערכת של צירי תנועה היוצרים חלקי הגוף השונים, המנוגדים זה לזה. כל איבר שרוי בתנועה אינדיבידואלית משלו וחיבורם בגוף השלם יצר תיאור הרמוני. עם זאת ניכר ביצירותיו כי הדמויות עוצבו עדיין "בארבע חזיתות" ואין בהן שבירה של הפרונטאליות ("חזיתיות") של הפסל, שבירה אשר תדרוש מן הצופה ראייה "סימולטאנית" (בו-זמנית) של כל צדדי הפסל.
פסליו של פוליקליטוס היו עשויים ברונזה. בין העתקי פסליו אשר שרדו ידועים הפסלים "קושר הסרט", "האמזונה הפצועה", "נושא הרומח". מן הספרות ידועים פסל האלה הרה, העשוי זהב ושנהב ואשר הוצב במקדש בארגוס; פסל האל הרמס אשר הוצב בליסמיקיה (Lysimachia) והפסל "ילדים משחקים באבני ניחוש" (ידוע גם כ-"Astragalizontes"), אשר הוצב על ידי הקיסר הרומי טיטוס במגוריו.
התזמורת הסימפונית של דטרויט
JAT איירווייס
קוביה לא טרנזיטיבית
הנס קון
הנס קון (קוהן\כהן) (Hans Kohn; 15 בספטמבר 1891, פראג - 16 במרץ 1971, פילדלפיה) היה פילוסוף והיסטוריון אמריקאי-יהודי יליד צ'כיה, מחשובי חוקרי הלאומיות בעולם. ממקימי ברית שלום.
ימי ילדותו ונערותו.
קון נולד בשנת 1891 בעיר פראג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בהיותו בן 17, כתלמיד בית ספר גרמני, החל להתעניין ביהדות ובציונות, התעניינות שנמשכה גם בזמן לימודיו באוניברסיטת פראג, שם למד משפטים תוך התמקדות בפילוסופיה גרמנית. בשנת 1909, בהיותו סטודנט בפראג, הצטרף קון לאגודת הסטודנטים היהודית "בר כוכבא", שאחד ממקימיה היה שמואל הוגו ברגמן, עמיתו של קון איתו ישתף פעולה בעתיד. בשנת 1913 מונה קון לתפקיד יו"ר האגודה, תפקיד אותו מילא עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. חברותו באגודת הסטודנטים הייתה אחת מהנקודות המרכזיות בעיצוב התודעה הפוליטית-אידאולוגית של קון. החל משנת 1909 הרצה בפני חברי האגודה מרטין בובר בנושא היהדות, הרצאות שעיצבו את גישתו כלפי הציונות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוא שרת בצבא האוסטרו-הונגרי כקצין, ונפל בשבי הרוסי בשנת 1915. קון שהה בסיביר וסביבותיה עד לשנת 1920, חלק מהתקופה בשבי ובחלקה מרצונו החופשי. במהלך אותן השנים למד את השפה הרוסית, חקר את שאלת הלאומים ברוסיה ועסק בפעילות ציונית.
ימי בגרותו.
בשנת 1920 עזב את ברית המועצות לטובת פראג דרך יפן, והחל לעסוק בפעילות ציבורית יהודית. קון לא השתקע בפראג, עקב האווירה המגבילה ששררה בה, ועזב לפריז שם שהה עד לשנת 1921 כמזכיר הנציגות היהודית הבינלאומית. באותה שנה אף התחתן ועבר ללונדון, שם שהה ארבע שנים בתפקידים ציוניים.
בשנת 1923 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו במשפטים לאוניברסיטת קארל בפראג, והחל לכתוב בנושא הלאומיות ובעיותיה בעולם שלאחר מלחמת העולם באופן שיטתי, ואף הצטרף לתנועה הפציפיסטית הבינלאומית.
באותה העת פעילותו הציונית התרחבה, ובהמשך לעבודתו בקרן היסוד עלה בשנת 1925 לארץ ישראל כדי לעמוד בראש מחלקת התעמולה של הקרן. בתקופת היותו בפלשתינה היה בין מקימי "ברית שלום", תנועה שמטרתה הייתה "לסלול דרך הבנה בין עברים לערבים לצורות חיים משותפות בארץ ישראל על יסוד של שווי שלם בזכיותיהם הפוליטיות של שני לאומים בעלי אוטונומיה רחבה ולצרותיה של עבודתם המשותפת לטובת התפתחותה של הארץ". בין מקימיה היו, מלבד קון, ארתור רופין, הוגו ברגמן, גרשם שולם ואחרים. על-פי הנחת חברי הקבוצה, הבנה בין יהודים לערבים היא התנאי להגשמה הציונית, ותוביל להקמה מדינה דו-לאומית ערבית-עברית.
לאחר מאורעות תרפ"ט, בסוף שנת 1929, ובהמשך לעמדתו בשאלת יחסי יהודים ערבים, החליט קון לעזוב את מישרתו בקרן-היסוד ולצאת לסדרת הרצאות באירופה ובאמריקה, ולשמש ככתב לענייני המזרח התיכון של העיתון "פרנקפורט צייטונג". הוא היגר לארצות הברית בשנת 1933 וקיבל מינוי של קבע בסמית' קולג' אשר במסצ'וסטס, והחל לפתח את הקריירה האקדמית שלו. בשנת 1949 עבר ללמד בסיטי קולג' של ניו יורק עד לפרישתו.
גישתו לנושא הלאומיות.
חלק מרכזי בעבודתו המחקרית של קון הוקדש לחקר הלאומיות ומאפייניה בעולם המודרני. קון הבחין בין לאומיות אתנית המבוססת על היסטוריה, דת ותרבות משותפת לבינלאומיות אוניברסלית המבוססת על שותפות אזרחית של תושבי טריטוריה מסוימת. למעשה, קון סבר כי רעיון הלאומיות היחידי הקיים הוא הלאומיות האוניברסלית וכל דגם אחר של לאומיות הוא פרשנות מוטעית שלה. התאוריה של קון מכונה על ידי חוקרים שונים בשם דיכוטומית הלאומיות של קון.
הלאומיות האתנית (המוטעית לדעתו), מאפיינת, לדעתו של קון, את המדינות במזרח ובמרכז אירופה, והלאומיות האוניברסלית, מאפיינת את המדינות במערב אירופה. דוגמאות מובהקות ללאומיות אוניברסלית ניתן למצוא בארצות הברית, צרפת ובריטניה.
ליבה כפולה
ריד אים אינקראיס (מחוז)
ריד אים אינקראיס הוא מחוז במערב אוסטריה עילית שבאוסטריה. שטחו משתרע על 585.01 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה 58,203 תושבים נכון ל 2001. במחוז ישנה עיר אחת, ריד אים אינקראיס, שהיא העיר היחידה במחוז, ו-36 עיירות.
מעבד מרובה ליבות
יהדות באהבה
יהדות באהבה (במשך שנים נקרא באהבה ובאמונה) הוא עלון פרשת שבוע בהוצאת מכון מאיר.
העלון החל להופיע בשנת תשנ"ה, כדף A4 בצבע אחד, ומבנה העלון ועיצובו שופרו במשך השנים. המאמר הפותח את העלון, בכותרת "נכון לעכשיו", נכתב בידי ראש המכון, הרב דב ביגון, ועוסק לרוב בקישור האקטואליה לתכני פרשת השבוע.
בעלון מתפרסם מדי שבוע מאמר של הרב שלמה אבינר, שבו מתפרסמות שאלות שהופנו אל הרב, הדרכות לחיים או מאמרים בנושאים תורניים-הלכתיים והשקפתיים. בעבר התפרסמו בעלון סיפור לילדים, גם הוא מאת הרב אבינר, "פינת החינוך" של הרב אלישע אבינר, ומאמר של הרב יעקב פילבר עם נגיעה לאירועים אקטואליים. רבנים נוספים שכותבים בעלון הם הרב עזריאל אריאל והרב ערן טמיר.
בכסלו תשס"ח, הגיליון התרחב לחוברת בגודל A4 מהודקת בסיכות. בעקבות קשיים כלכליים של מכון מאיר, צומצם מספר העמודים בשנת 2014 לארבעה.
במשך שנים רבות יצא העלון לאור על ידי חברת "פרסומי ישראל ושות'", אך בפברואר 2010 נוצר סכסוך בין מכון מאיר למו"ל על רקע סירוב העלון לכלול בו מאמר של הרב פרופ' נריה גוטל על היחס לאקדמיה. בעקבות הסכסוך הופסקה ההתקשרות העסקית בין המכון למו"ל אשר החל להוציא עלון בשם "גילוי דעת", ו"באהבה ובאמונה" עבר להוצאה עצמית של מכון מאיר.
בכ"ה בטבת תשע"ב נמתחה ביקורת על העלון לאחר שתמונתה של רות פוגל הופיעה בפרסום בעיתון כשהיא מטושטשת. לאחר הסערה שחלה פרסם העלון התנצלות בעמוד הראשי.
העלון מופץ בשש שפות: עברית, אנגלית, רוסית, צרפתית, גרמנית וספרדית.
שירוגרפיה
שירוגרפיה (Shearography) היא בדיקה לא הורסת, המבוססת על אינטרפרומטריה.
להבדיל מתרמוגרפיה, בשיטה זו משתמשים בעירור מכני ישיר של החלק, ובעזרת מערכת מיוחדת ניתן לאתר פגמים ושינויים בפריט הנבדק. הפעלת מאמץ גזירה על הפריט מביאה להתפשטותו, ופגם מיקרוסקופי בחומר גורם לחוסר אחידות במעוות הנוצר. חוסר אחידות זה יוצר תבנית התאבכות אופיינית, המאפשרת לגלות פגמים ולעיתים גם להעריך את גודלם.
בישראל ממעטים בביצוע בדיקות אלו מאחר ש:
עיבוד מקבילי
עיבוד מקבילי הוא מונח במדעי המחשב המציין עיבוד בו־זמני של מטלה מסוימת על ידי מספר מעבדים או מספר ליבות. המטלה מחולקת בין המעבדים כדי להגיע לתוצאות מהר יותר מבעיבוד טורי.