בבר לומד שלצבא ייקח שלושה ימים להתכונן. כאשר לא היה יכול לחכות יותר, הוא החליף בגדים ומקומות עם ארתור ויצא למסע מסוכן בג'ונגל. הוא מוצא את כפרה של סלסט עולה באש, והקרנפים חוטפים את הפילים המבוגרים בתור עבדים. בבר התקיף את הקרנפים, אולם הובס על ידי רטקסס. כאשר הכרתו חזרה, בבר הציל את סלסט מהבאר, והם יצאו לדרך יחד להציל את אמא שלה, ואת כל שאר הפילים משלטונו של רטקסס. בהמשך הדרך הם פגשו את הקוף זפיר, אשר מראה להם את המיקום של בסיס הקרנפים. בבר וסלסט התעמתו שם עם רטקסס, אשר מתכנן להשתלט על ממלכתו של בבר בשקיעת השמש, והוא זרק אותם לכלא. שניהם ניצלו על ידי זפיר, שחררו את שאר הפילים, גם את אמה של סלסט, וחזרו לארץ הפילים.
הלכו אל אוהלי הקרנפים, שלושתם התחפשו לקרנף חייל, אשר מספר להם על "דיווח מיוחד" על תוכנית התקיפה, אך הם נחשפו. הם ברחו מרטקסס במהרה, שגרו את עצמם מהמקלעת אל המזרקה של ארץ הפילים, להפתעתם של יועציו. רטקסס וצבאו הגיעו לשער של ארץ הפילים ורטקסס אמר שאם תוך שעה הם לא יכנעו ארץ הפילים תושמד. כדי לחסוך זמן, בבר פקד על קורניליוס ופומפדור להסיח את דעתו של רטקסס עם דרכי "הועדה". הפילים, יחד עם בבר, בנו פיל מרחף ענק אשר הפחיד את רטקסס ואת חייליו והבריח אותם.
בזריחת השמש, חבריו של בבר ברכו אותו והריעו לו על הצלת העיר, אולם לאחר שהוועדה לא הצליחה לבחור שם, בבר החליט שהשם יהיה "מצעד הניצחון", המבשר את הניצחון על הקרנפים.
כאשר בבר המבוגר גומר לספר, הילדים ישנו. אולם כאשר סגר את הדלת, הילדים חזרו על הסיפור שסיפר עד שבבר אומר להם ללכת לישון.
מדבבים.
מדבבים בעברית.
הדיבוב העברי בוים על ידי הדס מוזס והופק על ידי נטע בן צבי
נורברט ואן בלואמן
נורברט ואן בלואמן (Norbert van Bloemen, המכונה צ'פלוס; 1670, אנטוורפן - 1746, אמסטרדם), היה צייר פלמי, שעבד בעיקר באיטליה וברפובליקה ההולנדית. הוא ידוע בנופי איטליה ובסצינות הז'אנר שמזכירות את סגנון ציורי הבמבוצ'אנטי. הוא גם צייר דיוקנאות וכמה ציורים עם סצ'ינות היסטוריות.
חייו.
נורברט ואן בלואמן נולד באנטוורפן כאחיהם הצעיר של פיטר ויאן פרנס. שני האחים הגדולים האלה היו ציירים בעלי קריירות מצליחות באיטליה ובאנטוורפן. נורברט הוכשר על ידי אחיו הגדול פיטר, אך ייתכן שהיה לו גם מורים אחרים, אחרי שפיטר עזב את אנטוורפן לליון בשנת 1674. בליון הצטרף מאוחר יותר לפיטר אחיו יאן פרנס. מאוחר יותר נסעו פיטר ויאן פרנס לרומא, שם בשנת 1688 הם נרשמו בקהילת סנט אנדרה דלה פראטה. בשנת 1690 הצטרף נורברט לשני אחיו ברומא. לא בטוח אם הוא גר עם אחיו בסנט אנדרה דלה פראטה.
נורברט הפך לחבר בבנטפויכלס, אגודה של אמנים הולנדים ופלמיים שהיו פעילים ברומא. מקובל היה בבנטפויכלס לתת לכל אחד מחברי האגודה כינוי. הכינוי של נורברט היה "צ'פלוס". הסיבה לכך שהוא נקרא על שם הגיבור המיתולוגי היווני הזה לא ידועה.
בשנת 1724 עזב נורברט את רומא, שם נותר רק אחיו יאן פרנס, מאז שפיטר הבכור חזר למולדתו באנטוורפן בשנת 1694. ייתכן שנורברט שב לאנטוורפן אך לא התיישב שם, אולי בגלל היעדר הצלחה מסחרית. אחר כך הוא עבר להתגורר ולעבוד באמסטרדם. הוא נשאר שם כל חייו.
הוא היה אחד ממוריו של קורנליוס פלוס ואן אמסטל באמסטרדם.
יצירתו.
נורברט ואן בלואמן צייר בעיקר סצנות ז'אנר ונופים איטלקיים, בסגנון קרוב לאלה של אחיו הגדול פיטר שהיה גם המורה שלו. הוא גם ביצע מדי פעם ציורים היסטוריים, כולל עבודות עבור הכנסיות הקתוליות בהולנד ומספר דיוקנאות כמו הדיוקן של יאן זומר פיטצ'ר, סוחר אמנות באמסטרדם.
נראה כי נורברט מעולם לא הצליח להשיג אותה רמה של הצלחה כמו אחיו הגדולים פיטר ויאן פרנס שיצירותיהם זכו להערכה רבה במהלך חייהם וניתן למצוא אותם באוספים בינלאומיים יוקרתיים. ההערכה היא שהוא עזב את רומא ואיטליה בגלל חוסר הצלחה שם.
סוניה רוקס
סוניה רוקס (18 במרץ 1964 – 22 במאי 2019) הייתה פסיכולוגית חברתית, אשר חקרה את התפקיד של ערכים אישיים ושל זהויות קבוצתיות בקביעת התנהגות חברתית. מחקריה שופכים אור על המוטיבציות החברתיות שמשפיעות על יחסים בין ובתוך קבוצות, כגון קבוצות לאום, קבוצות דת, או קבוצות אידאולוגיות. רוקס הייתה פרופסורית מן המניין במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה.
סוניה רוקס נולדה בציריך בת להורים איטלקיים. אביה בן למשפחה רומאית ותיקה, אמה גדלה במילאנו. היא הייתה האמצעית מבין 3 אחיות. עלתה לארץ עם משפחתה בשנת 1971 והשתקעה בהרצליה. רוקס למדה בבית הספר אליאנס (תל אביב), ואחר-כך בתיכון הנדסאים, תל אביב. בצה"ל שירתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
היא השלימה את שלושת תאריה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים (תואר ראשון – 1987; תואר שני– 1990; תואר שלישי – 1997). עבודת הדוקטורט שלה, בהדרכת פרופסור שלום שוורץ, עסקה בהשפעות הייחודיות והמשותפות של מאפיינים אישיים ומאפיינים קבוצתיים על הזדהות עם קבוצות. בשנת 1997, עם סיום לימודי הדוקטורט, רוקס נסעה לאוניברסיטת המדינה של אוהיו להתמחות בתר-דוקטורט אצל פרופסור מרילין ברואר . עם שובה ארצה, רוקס התמנתה להיות חברת סגל בכיר במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה, שם המשיכה לעבוד ולחקור עד יום מותה (2019-1998). לאורך השנים היא התארחה במכוני מחקר בינלאומיים, בהם מרכז סולומון אש לחקר קונפליקטים אתנו-פוליטיים באוניברסיטת פנסילבניה (2001) והמרכז לחקר תהליכים קבוצתיים באוניברסיטת קנט שבאנגליה (2009).
רוקס הייתה פרופסורית מן המניין באוניברסיטה הפתוחה. בשנים 2009–2012 רוקס כיהנה כדיקנית הלימודים האקדמיים באוניברסיטה. פרס דיקן הלימודים האקדמיים ליוזמות ולהתחדשות בהוראה לשנת 2019 הוקדש לזכרה. היא ייסדה את התוכנית לתואר שני בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטה הפתוחה ועמדה בראשה עד שנת 2017. מדי שנה מאז מותה, מוענקות מלגות הצטיינות על שמה לסטודנטים ולסטודנטיות בתוכנית.
רוקס שימשה כעורכת (Associate Editor) בכתבי העת European Journal of Social Psychology ו-Personality and Social Psychology Bulletin . היא יזמה גיליון מיוחד של כתב העת Journal of Cross-Cultural Psychology שהוקדש למחקר של שלום שוורץ על ערכים, וערכה אותו ביחד עם פרופסור אריאל כנפו ופרופסור לילך שגיב.
מ-1987 ועד למותה חייתה עם בן זוגה, דניאל באראז, ולהם שלושה ילדים.
מחקריה.
המחקר של רוקס עסק בשני נושאים מרכזיים בפסיכולוגיה חברתית: זהויות קבוצתיות וערכים אישיים. רוקס חקרה כל נושא בנפרד, אך גם שילבה ביניהם במטרה לספק תמונה רחבה של התנהגות חברתית. מחקריה עוסקים ביחסי הגומלין בין גורמים אישיותיים, גורמים מצביים וגורמים תרבותיים בקביעת ההתנהגות בסיטואציות חברתיות.
זהויות קבוצתיות.
רוקס חקרה תהליכים פסיכולוגיים שקשורים לאימוץ של זהויות קבוצתיות ולהזדהות עם קבוצות אלו. ביחד עם מרילין ברואר היא פיתחה את המושג של מורכבות הזהות החברתית (Social Identity Complexity). בבסיס מושג זה עומד הרעיון שכל אדם משתייך למגוון רחב של קבוצות חברתיות (למשל, עורכת דין שייכת גם לקבוצה מקצועית וגם לקבוצת הנשים). המורכבות של הזהות החברתית משקפת את האופן שבו אנשים תופסים את הקשרים בין הזהויות השונות. כאשר אנשים מתייחסים לחלקים החופפים בין הקבוצות ("אני עורכת דין אישה"), הזהות החברתית היא פשוטה יחסית. לעומת זאת, כאשר אנשים חושבים על החלקים שלא חופפים בין הקבוצות ("אני גם עורכת דין וגם אישה"), הזהות החברתית מורכבת יותר. רוקס חקרה גורמים שמשפיעים על מורכבות הזהות החברתית, כגון ערכים אישיים או איום על קבוצת הפנים. כמו כן, היא חקרה את ההשלכות של מורכבות הזהות החברתית על התנהגויות ושיפוטים חברתיים. למשל, היא בדקה עד כמה מורכבות הזהות החברתית של אנשים קשורה בסובלנות שהם מפגינים כלפי חברי קבוצות אחרות.
רוקס בחנה גם גורמים שמשפיעים על הזדהות עם קבוצות, וכיצד ההזדהות עם הקבוצה משפיעה על היחסים בין קבוצות ועל היחסים בתוך הקבוצה. ביחד עם מספר עמיתים, רוקס פיתחה מודל רב-ממדי של הזדהות קבוצתית.
לפי מודל זה, הזדהות עם קבוצות מורכבת מארבעה ממדים: מחויבות (Commitment) – המידה שבה חברי קבוצה רוצים לתרום לרווחת הקבוצה; חשיבות (Importance) – המידה שבה חברי הקבוצה חשים שהקבוצה היא חלק מרכזי בזהותם העצמית; כבוד (Deference) – המידה שבה חברי הקבוצה מעריכים את המוסדות, את המנהיגות ואת הסמלים של הקבוצה; ועליונות (Superiority) – המידה שבה חברי הקבוצה מאמינים שהקבוצה טובה יותר מקבוצות אחרות. על בסיס המשגה זו, רוקס ועמיתיה תיקפו כלי שמאפשר למדוד עד כמה אדם מזדהה עם קבוצה מסוימת, כגון קבוצת הלאום, על גבי כל אחד מארבעת הממדים.
הניתוח הרב-ממדי של מושג ההזדהות הקבוצתית תרם, בין היתר, להבנה מחודשת של תופעות פסיכולוגיות-חברתיות. למשל, ממצאים קודמים הראו שתחושה של אשמה קולקטיבית בשל פעולות שליליות של הקבוצה פוחתת ככל שההזדהות עם הקבוצה עולה. בניגוד לכך, רוקס ועמיתיה מצאו שהקשר בין הזדהות קבוצתית לאשמה קולקטיבית תלוי באופן ההזדהות עם הקבוצה. תחושת אשמה קולקטיבית פוחתת ככל שהאדם מזדהה עם הקבוצה בממדים של כבוד ועליונות [אופן הזדהות של האדרת הקבוצה (glorification of the group)]. לעומת זאת, תחושה של אשמה קולקטיבית גוברת ככל שהאדם מזדהה עם הקבוצה בממדים של מחויבות וחשיבות [אופן הזדהות של התקשרות לקבוצה (attachment to the group)].
ערכים אישיים.