בעת מלחמת העולם הראשונה עבד ריבולוב כמורה וכמחנך ברשת "תרבות", אבל עם פרוץ המהפכה ברוסיה, עקר שוב לוורשה, ובשנת 1920 החל במסעו מערבה, שהסתיים בשנת 1921 בארצות הברית. הוא השתקע בעיר ניו יורק, ושהה בה כל חייו עד פטירתו בשנת 1953.
בניו יורק עבד ריבולוב כמורה בבתי ספר יהודיים ביידיש ובעברית. זמן קצר לאחר הגיעו לניו יורק החל לעבוד גם במערכת כתב העת "הדאר", שהיה ביטאונם של שוחרי העברית באמריקה, ובאותן שנים יצא כיומון. ריבולוב החל לערוך את העיתון בשנת 1924. בהמשך הפך "הדאר", לשבועון וריבולוב ערכו עד ימיו האחרונים ממש. הוא פרסם ב"הדאר" מאמרים, ובהם מאמריו הראשיים, שעליהם חתם בשמות עט שונים, מסות ספרותיות וביקורת ספרות בעברית. סך כל פרסומיו ב"הדאר" מגיע לאלפים. ערך את השנתון ספר השנה ליהודי אמריקה.
במקביל כתב ריבולוב שירי נעורים ביידיש, ויותר מאוחר כתב ופרסם ביקורת ספרותית ביידיש, על סופרי ומשוררי יידיש. הוא היה מן היוצרים הדו-לשוניים האחרונים באמריקה. הוא גם תרגם לעברית משירת היידיש באמריקה.
נפטר ב-1953, בגיל 58.
ארכיונו הועבר למכון גנזים.
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
ג'ון נש
האצטדיון האולימפי (מונטריאול)
האצטדיון האולימפי של מונטריאול (באנגלית: Olympic Stadium, בצרפתית: Le Stade Olympique) שימש כאצטדיון המרכזי של אולימפיאדת מונטריאול שנערכה בשנת 1976. האצטדיון נמצא במונטריאול שבפרובינציית קוויבק שבקנדה. באצטדיון 43,739 מושבים (במשחקי בייסבול), או 56,245 (במשחקי פוטבול) והוא משמש כיום למטרות שונות.
היסטוריה.
האצטדיון הוקם על פי תוכניות האדריכל הצרפתי רוז'ר טייליבר. בעת הקמתו היו תוכניות המבנה חדשניות וייחודיות. לאצטדיון תוכנן גג נפתח המונע באמצעות מגדל שגובהו 175 מטרים (המגדל הנטוי הגבוה בעולם, והמגדל השישי בגובהו במונטריאול). האצטדיון כולל מתקני ספורט רבים, ומתחת למגדל בנויה בריכת השחייה האולימפית. המבנה נבנה עבור המשחקים האולימפיים במטרה שייערכו בו טקסי הפתיחה והסיום, תחרויות האתלטיקה, משחקי הכדורגל ותחרויות השחייה.
הקמת המבנה.
עבודות הקמת המבנה החלו ב-28 באפריל 1973. בשל שביתה נגרמו עיכובים רבים לבניית המגדל, ובעת פתיחת האצטדיון, ב-17 ביולי 1976 טרם הושלמה בנייתו. הגג הנפתח לא הותקן עד שנת 1982, ורק בשנת 1988 הסתיימה בנייתו וניתן היה לפתחו. לבסוף לא נעשה שימוש בפונקציה זו בשל הנזקים הרבים שנגרמו לגג בשל הרוחות העזות באזור כאשר פתחו אותו.
מימון הקמת המבנה.
עלות הקמת המבנה הוערכה בשנת 1970 בעלות של 120 מיליון דולרים קנדיים. בשל השביתות הרבות והעיכובים בבנייה, בעת שנפתח המבנה (בטרם הושלמו המגדל והגג הנפתח) הגיעו עלויות המבנה ל-250 מיליון דולרים קנדיים. ממשלת קוויבק נאלצה להטיל מס מיוחד על טבק במאי 1976 על מנת לממן את העלויות. רק בדצמבר 2006 הצליחה ממשלת הפרובינציה לסיים את התשלומים על הבנייה, ועלותה הכוללת הגיע ל-1.47 מיליארד דולרים קנדיים.
שימושים נוספים.
כאצטדיון אולימפי הכיל האצטדיון עד 73,000 מושבים. בשנת 1991 שופץ האצטדיון והוסרו 12,000 מושבים על מנת לאפשר את קיומם של משחקי מונטריאול אקספוז - משחקים שלבסוף קוימו במקום אחר בשל התמוטטות של קורת בטון במשקל 55 טונות ב-8 בספטמבר באותה שנה.
בשל הבעיות בהפעלת הגג הנפתח הוחלט בשנת 1992 כי הגג יוחלף בגג קבוע חדש. גג חדש זה התמוטט בחלקו בינואר 1999. הגג שופץ באותה שנה אולם אירועי תחרויות המרוצים שתוכננו לאצטדיון הועברו למקום אחר. גם בגג חדש זה נפערו חורים בחודשי החורף הבאים בשל משקל הקרח והשלג שהצטברו עליו, ובשל כך לא נערכים באצטדיון פעילויות בחודשי החורף מחשש לקריסת הגג.
דודו זכאי
דודו זכאי (נולד ב-10 במרץ 1949) הוא זמר וחבר קיבוץ דליה ששר משירי ארץ ישראל ושזכה לפופולריות רבה בשנות ה-70.
ביוגרפיה.
זכאי נולד בקיבוץ עין השופט. בצבא שירת בלהקת פיקוד מרכז. כשפורקה הלהקה היה זכאי בין מקימי צוות הווי חטיבת הצנחנים.
אחרי שחרורו מהצבא עבר זכאי לקיבוץ דליה, עבד במטעים והשתתף בערבי שירה ומופעים של חברי קיבוצים.
בשנת 1975 הוציא זכאי את שני אלבומיו הראשונים "מישהו בא ואמר" ו"בשדה תלתן", שהוקדש לשירים עבריים ישנים בביצועים חדשים.
בשנת 1977 הקליט יחד עם הזמרת נתנאלה את האלבום לילדים "הציפור הכחולה" - מיטב שירי אוריאל אופק לילדים. לאורך שנות השבעים היה זכאי משתתף קבוע בפסטיבל שירי הילדים, והופיע שם ברצף החל משנת 1974 ועד 1979. פעמיים הוא קטף במסגרת זו את המקום השלישי (עם השירים "למה הגדולים לא לומדים מהקטנים" ו"יום הילד"). יתר השירים לא הגיעו למקום משמעותי, אך הם נחשבים לחלק מהותי מרפטואר השירים האיכותי שהנפיק הפסטיבל דוגמת "ילדים מפריחים בלונים", "קבלי נא את השיר" ו"עוד יהיה טוב בארץ ישראל".
בשנת 1981 הועלה המופע "שירים", שבו שר זכאי, בליוויה של להקת הג'אז אדמה חמה, שירים שאת חלקם כתב, בעיבודיו של אורי אופיר. בהמשך יצא אלבום משירי המופע, שהבולט ביניהם היה "מעבר לתכלת", שנכתב על ידי רחל שפירא וסשה ארגוב והוקלט מאוחר יותר על ידי מתי כספי.
אחרי צאת האלבום יצא זכאי להפסקה ארוכה, שבמהלכה שימש כמזכיר קיבוץ דליה.
בשנת 2000 יצא אלבומו "שיהיה בסדר", שכלל שירי אהבה חדשים שכל מילותיהם נכתבו על ידי אהוד מנור.
בשנת 2003 יצא האוסף "השירים ההם", שכלל את מיטב הלהיטים של זכאי, ובשנת 2008 יצא אוסף נוסף בשם "עוד שירים", שכלל שני שירים חדשים שזכאי כתב והלחין בעצמו, "רוצה עוד משהו לאמר" ו"הופעה בעין השופט".
בשנת 2013 שב זכאי להקליט שירים מקוריים. הוא הוציא את האלבום ״זמן לאהבה״, שכלל שירים שנכתבו במיוחד עבורו, וכן גרסאות כיסוי ל״שיר סיום״, שבוצע במקור על ידי חוה אלברשטיין, ול״רסיסי שרב״. לאלבום גייס זכאי את שותפו הוותיק ליצירה, שייקה פייקוב, שכתב עבורו את השיר ״כבר מזמן לא כתבתי לך״, וכן טקסט לשיר ״כמה אהבנו״, שנכתב ללחנו של הצרפתי ג'ף בארנל. באלבום נכלל גם שירו של נתן אלתרמן, ״השיר הזר״, שהולחן לראשונה על ידי אורי קריב. כמו כן נכלל בו השיר ״בחיתוך הדיבור״, שאותו כתב והלחין מתן זכאי, בנו של דודו, שבשנים האחרונות מופיע עמו, משתתף בנגינה בפסנתר ובשירה, ואף משמש כמנהל המוזיקלי של הופעותיו. מרבית שירי האלבום עסקו בחוויות אישיות ורומנטיות.
בשנת 2019 הוציא את השיר "כמו שאת", שנכתב והולחן על ידי עילי בוטנר.
זכאי נשוי ליעל ולהם שלושה ילדים.
סגנון שירתו.
סגנונו המוזיקלי של זכאי וכן התכנים של שיריו הושפעו מאוד מהמקומות שבהם גדל, וחלק מהם נכתבו על ידי בני התנועה הקיבוצית. נושאי שיריו הבולטים עסקו באהבת הארץ, בחיי הקיבוץ, בעולמם של ילדים וכיוצא באלה לרבים משיריו חובר ריקוד עם והצליחו במצעדים. כיום חלק משיריו הפכו לסמל לארץ ישראל הישנה והתמימה וזוכים להשמעות רבות בתוכניות רדיו שעוסקות בשירי ארץ ישראל.
בין שיריו הידועים: "ניחוחי חציר", "אלעד ירד אל הירדן", "נחל נערן" (שהפך לריקוד עם ידוע), "נפגשנו שוב", "דרך ארץ השקד", "חייכי לי בשירים", "שירי לי", "ארץ ישראל יפה", "ארץ ארץ", "לחוף ירדן", ו"ציפורים".
אברהם צבי אידלסון
אברהם צבי אידלסון (לעיתים אידלזון, לעיתים בן-יהודה) (Abraham Zevi (Zebi) Idelsohn; תרמ"ב, 1882 – י"ז באב תרצ"ח, 1938) היה מוזיקולוג יהודי-גרמני, אתנומוזיקולוג, חזן, מלחין ומורה למוזיקה. ידוע כמוזיקולוג וכמורה של המלחין, הפזמונאי, והחזן הנודע משה נתנזון אשר חיבר את מילות השיר "הבה נגילה".
קורות חיים.
אברהם צבי אידלסון (אידלזון; Abraham Zvi Idelsohn) נולד ב-1882 בלטביה, ובצעירותו היגר לגרמניה, שם למד מוזיקולוגיה. ב-1906 עלה אידלסון לארץ ישראל, ישב בירושלים ועסק בחקר המוזיקה היהודית. האיסוף והתיעוד של המוזיקה נעשה בעבודת שדה בעזרת רישום בתווים והקלטות במכשירי הקלטה. אידלסון התמקד במוזיקה של הקהילות הספרדיות, כנראה מכיוון שהכיר כבר את המוזיקה של הקהילות האשכנזיות מאירופה. אידלסון לימד שירה ונגינה בבתי-ספר של חברת עזרה ובבית היתומים הספרדי. ב-1921 יצא את הארץ ללייפציג ולברלין, ומשנת 1922 היה למרצה לליטורגיה ומוזיקה יהודית וכפרופסור לעברית בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי ארצות הברית, שם השתקע.
את תוצאות מחקריו פרסם אידלסון בחיבורו החשוב והעיקרי "אוצר נגינות ישראל", שיצא לאור בעשרה כרכים בהמשכים בין 1914 לבין 1933 בשפות עברית גרמנית ואנגלית. הכרך הראשון יצא בירושלים, חמשת הכרכים הבאים יצאו בהוצאת בנימין הרץ בברלין ובהמשך חמישה כרכים יצאו בהוצאת היברו יוניון קולג' בסינסינטי. "אוצר נגינות ישראל" הכיל אוסף מהזמר היהודי מכל העדות, ובהתאם חולק לכרכים (לפי סדרם): תימן, בבל, פרס בוכרא ודגיסטן, ספרדי המזרח, מרוקו, גרמניה במאה ה-18, דרום גרמניה, מזרח-אירופה: מוזיקה ליטורגית, מוזיקה עממית וניגוני חסידים.
האופרה העברית הראשונה שהוצגה, "יפתח", נכתבה על ידי אידלסון. היא הועלתה על הבמה בירושלים ב-1922.
אידלסון נפטר בדרום אפריקה בשנת 1938.
ארכיון.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
לקריאה נוספת.
ביבליוגרפיה:
מוסיקולוג
אצטדיון לוז'ניקי
זירת הספורט הגדולה במתחם האולימפי לוז'ניקי (ברוסית: Большая спортивная арена Олимпийского комплекса Лужники) או בקיצור אצטדיון לוז'ניקי (ברוסית: Стадион Лужники), השוכן בעיר מוסקבה, הוא הגדול באצטדיוני הספורט שברוסיה. האצטדיון ממוקם במתחם האולימפי לוז'ניקי (הכולל גם את זירת הספורט הקטנה). בעבר נקרא המבנה "האצטדיון המרכזי על שם לנין" (ברוסית: Центральный стадион имени В. И. Ленина).
שימש כאצטדיון האולימפי באולימפיאדת מוסקבה (1980).
היסטוריה.