רוברט סקלטון ()
אריך דרמאכר ()
20 ביולי בפריז, צרפת - שיא עולם חדש במחשה שליחים 4*200 מטר חופשי בתוצאה של 9:53.4
1926 בספרות
ג'רום דייויד סלינג'ר
1925 בספרות
נבחרת קובה בכדורגל
נבחרת קובה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קובה.
נבחרת קובה הייתה הנבחרת הראשונה מהאיים הקריביים שהצליחה להעפיל לגביע העולם בכדורגל וזה היה במונדיאל 1938. בשלב הראשון פגשה הנבחרת את נבחרת רומניה שאותה ניצחה בתוצאה 1-2 במשחק חוזר לאחר תיקו 3-3 במשחק הראשון. בשלב רבע הגמר פגשה קובה את נבחרת שוודיה שהביסה אותה בתוצאה 8-0. הנבחרת מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל מאז. הכדורגל הוא ספורט מוגבל יחסית, בגלל חשיבות ספורט הבייסבול וגם חולשתה של הנבחרת לא תורמת למעמדה.
קובה סיימה שנייה בגביע הקריבי בשנים 1996, 1999 ו-2005 וסיימה במקום הראשון ביחד עם עוד נבחרת בשנת 2003 כאשר לא הייתה הכרעה באשר לזוכה.
1923 בספרות
1922 בספרות
נולדו.
12 במרץ - ג'ק קרואק, סופר אמריקאי (נפטר ב-1969)
16 באפריל- קינגסלי אמיס סופר בריטי (נפטר ב-1995)
16 באפריל- ג'ון כריסטופר סופר מדע בדיוני אנגלי (נפטר ב-2012)
28 באפריל- אליסטר מקלין סופר סקוטי (נפטר ב-1987)
30 במאי- האל קלמנט סופר מדע בדיוני אמריקאי (נפטר ב-2003)
19 ביולי- ג'ורג' מקגוורן סופר אמריקאי (נפטר ב-2012)
9 באוגוסט- פיליפ לרקין משורר וסופר בריטי (נפטר ב-1985)
18 באוגוסט- אלן רוב-גרייה סופר צרפתי
11 בנובמבר- קורט וונגוט סופר אמריקאי (נפטר ב-2007)
16 בנובמבר- ז'וזה סאראמאגו סופר פורטוגזי (נפטר ב-2010)
11 בדצמבר- גרייס פיילי סופרת אמריקאית (נפטרה ב-2007)
28 בדצמבר- סטן לי כותב קומיקסים אמריקאי (נפטר ב-2018)
1921 בספרות
1920 בספרות
1917 בספרות
נבחרת האיטי בכדורגל
נבחרת האיטי בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של האיטי.
הנבחרת העפילה פעם אחת לגביע העולם בכדורגל במונדיאל 1974 והפסידה בשלב הבתים לנבחרות איטליה, ארגנטינה ופולין.
נבחרת האיטי סיימה שנייה בגביע הקריבי בשנת 2001 וזכתה בגביע הקריבי בשנת 2007. בגלל הבעיות השוררות כיום (נכון ל-2007) בהאיטי הנבחרת מארחת את המשחקים במיאמי, פלורידה.
1927 בספרות
1928 בספרות
1929 בספרות
טייסת 115
טייסת 115 המכונה גם "טייסת הדרקון המעופף" או "הטייסת האדומה", היא טייסת מטוסי ומסוקי קרב בחיל האוויר הישראלי.
היסטוריה.
הטייסת הוקמה ב-8 ביולי 1954 כגף צילום בטייסת האל ראות של החייל. לאחר הקמתה קיבלה הטייסת מספר מטוסי מוסקיטו, כמו כן גם כמה מטוסי מטאור. ביולי 1956 הפכה לטייסת עצמאית, בשנת 1960 הופסקה פעילותה של הטייסת לאחר שחיל האוויר הוציא משירותו את מטוסי המוסקיטו. מטוסי המטאור פוזרו בין טייסות אחרות.
בסוף שנת 1968 חידשה הטייסת את פעילותה וב-19 במרץ 1969 קלטה 24 מטוסי A-4H סקייהוק. הטייסת הופעלה מתל נוף והייתה לטייסת העיט השלישית. לפני מלחמת יום הכיפורים קיבלה הטייסת מטוסים מדגם N ("עיט משופר"), ובמלחמה הפעילה עירוב של מטוסי H ו-N.
שלושה ימים טרם פרוץ מלחמת יום הכיפורים נהרג מפקד הטייסת, סא"ל בתאונת אימונים לילית בסיני. למפקד הטייסת מונה גיורא רום. לרום לא היה ניסיון קודם בהטסת מטוסי סקייהוק, אך עם פרוץ המלחמה סירב מפקד הבסיס רן פקר, לשחרר אותו מפיקוד על הטייסת, כך שטיסותיו הראשונות בסקייהוק היו גיחות תקיפה במצרים, בין היתר במבצע תגר בו תקפה הטייסת את בונקר מפקדת חטיבת ההגנה האווירית המצרית האחראית על הגנת צפון מזרח הדלתא ששכן בשדה תעופה מנצורה.
בשנת 1984 עברה הטייסת לבסיס נבטים החדש, ביחד עם טייסת 116.
במהלך שנות ה-90 היא נסגרה שנית, ונפתחה מחדש בשנת 2005 בעידודו של האלוף אליעזר שקדי במתכונתה החדשה.
"טייסת הדרקון המעופף" כיום היא טייסת ייחודית, שתפקידה לאמן את טייסות חיל האוויר הישראלי השונות (מוגדרת כ"מרכז לאימון מתקדם של חיל האוויר"). אל הטייסת מגיעים הטובים שבטייסי החיל, המבצעים גיחות בהן הם טסים לפי תו"ל (תורת לחימה) של האויב כנגד טייסי החיל, ומאמנים אותם בלוחמה אווירית. הכוח האווירי של הטייסת המדמה את האויב נקרא "הכוח האדום", והכוח האווירי של הטייסות המגיעות לבצע את האימון נקרא "הכוח הכחול". נוסף לכוחות ביום האויב האווירי, הטייסת מתייחדת גם בגף קרקעי משלה המפעיל אמצעים שונים לביום אויב המאיים על מטוסי ומסוקי החיל מהקרקע, כמו סוללות נ"מ.
בשלב הראשון הופעלו בטייסת ככוחות ביום אויב (כח אדום) מטוסי קרב מדגם נץ, ולאחר מכן נוספו אליה מסוקי צפע, ואמצעים לביום כוחות נ"מ. הטייסת מרחיבה את פעילותה ללא הפסקה ומתמקצעת באימון של כמעט כל מערכי החיל, ביניהם של מטוסי קרב, מסוקי קרב, מסוקי סער ואף מטוסי תובלה.
"טייסת הדרקון המעופף" היא הטייסת היחידה בחיל האוויר הישראלי המפעילה הן מטוסי קרב והן מסוקי קרב.
כיום שוכן המרכז בבסיס עובדה שבדרום.
בשנת 2008 השתתפה הטייסת באימון בן שבועיים של 55 טייסי מסוקים מחיל האוויר הצ'כי, שבאו להתאמן בתנאי מדבר בישראל לקראת יציאתם לאפגניסטן. בדצמבר 2010, אירחה הטייסת בבסיס עובדה מטוסי טורנדו של חיל האוויר האיטלקי לצורך אימון משותף.
בדצמבר 2016, נפרדה הטייסת ממטוסי ה"נץ" (F-16A/B), ובאפריל 2017 קלטה במקומם את מטוסי ה"ברק" (F-16C/D).
סמל טייסת.
עד ל-1969 לא היה לטייסת (בהיותה גף צילום) סמל.
ב-1969 עם קליטת מטוסי עיט (דגם H) אימצה הטייסת סמל של דרקון מעופף (כימרה) שהיה בעצם סימלה של טייסת צרפתית Escadron de chasse 2/2 שכינויה בצרפת הוא קוט ד'ור (Cote D'Or – חוף זהב). זו הייתה בין היתר טייסת אורגאנים ונראה שזה היה האופן בו חיל האוויר נחשף לסמל. בשנת 2007 נסגרה טייסת Escadron de chasse 2/2 Côte-d'Or ובמקומה הוקמה טייסת Escadron 5/2 Côte d'Or שממשיכה לשאת את סמל הכימרה ומפעילה מטוסי אלפה ג'ט .
ב-2005, עם פתיחתה המחודשת של הטייסת עוצב מחדש הסמל שלה. הכימרה, מפלצת מכונפת בעלת ראש אריה הפכה לדרקון.
נבחרת אל סלוודור בכדורגל
נבחרת אל סלוודור בכדורגל, הידועה בכינוייה "לה סלקטה" (הנבחרת), היא נבחרת הכדורגל הלאומית של אל סלוודור. הנבחרת היא בעלת שני תארים חשובים במרכז אמריקה שכן היא המדינה הראשונה במרכז אמריקה ששלחה נבחרת לגביע העולם בכדורגל במונדיאל 1970, וכן הנבחרת הראשונה שעשתה זו בפעם השנייה, במונדיאל 1982.
הנבחרת העפילה פעמיים לגביע העולם בכדורגל במונדיאל 1970 בו הפסידה לנבחרת בלגיה בתוצאה 3-0, לנבחרת מקסיקו בתוצאה 4-0 ולנבחרת ברית המועצות בתוצאה 2-0. בפעם השנייה בה העפילה הנבחרת לגביע העולם בכדורגל, במונדיאל 1982 שלחה הנבחרת 20 שחקנים (2 פחות מהמותר שהוא 22 מסיבה שאינה ידועה עד היום) עם המאמן מארויסיו "פיפו" רודריגז לספרד שם במשחק הראשון נוצחה הנבחרת על ידי נבחרת הונגריה בתוצאה 10-1 שזו תוצאת ההפסד הגדולה ביותר בתולדות המונדיאל. במשחק הבא כבר שיחקה הנבחרת יותר טוב והפסידה רק 1-0 לנבחרת בלגיה. במשחק השלישי הפסידה לאלופת המונדיאל היוצאת, נבחרת ארגנטינה בתוצאה 2-0.
נבחרת הכדורגל של אל סלוודור ידועה בחלקה במלחמת הכדורגל שהתחילה לאחר משחק מוקדמות למונדיאל 1970 נגד נבחרת הונדורס. לאחר המשחק פלשו כוחות צבא מאל סלוודור להונדורס ב-14 ביולי 1969. הסיבה למלחמה אינה נטועה בתוצאת המשחק, שבסופו של דבר לאחר כל משחקי הגומלין ניצחה אל סלוודור, אלא בבעיית הגבול בין המדינות שהייתה בעיה קשה שחיכתה לפתרון.
1934 בספרות
1936 בספרות
1937 בספרות
מעבר לטוב ולרשע
אגמי פליטביצה
אגמי פליטביצה (קרואטית Plitvička jezera) הוא פארק לאומי בשטח של 296.85 קמ"ר בקרואטיה ואטרקציה תיירותית ידועה במדינה. מאז שנת 1979 מוכרז הפארק כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה.
האגמים שוכנים ברמת פליטביצה, בין הר ליצ'קה פליישביצה (Lička Plješevica), הר מלה קפלה (Mala Kapela) והר מדוודג'ק (Medveđak). שישה-עשר האגמים העיקריים מחולקים לשתי קבוצות, עילית ותחתית, לאורך נתיב זרימה בן 8 ק"מ המשתרע בגבהים שבין 636 מטר ל-480 מטר. סך שטחם של האגמים הוא כ-2 קמ"ר, ומהתחתון שבהם זורם נחל קורנה (Korana) לכיוון צפון.
אגמי פליטביצה שוכנים באזור סלעי בעלי אופי קרסטי, בעיקר אבן גיר ודולומיט. הם נפרדים זה מזה על ידי סכרים של סלעי משקע שנוצרו כתוצאה מפעולת אצות, חיידקים וטחב והנערמים זה על גבי זה בקצב של כסנטימטר בשנה. האגמים ידועים בצבעיהם האופייניים הנעים בין טורקיז, ירוק, כחול ואפור בהתאם להרכב המים בכל אגם ושבירת אור השמש.
עוד ידוע הפארק במפלים הרבים שבו, ובעיקר במפל הגדול (Veliki slap) שמימיו נופלים מגובה של 78 מטר ובמפל גלובץ (Galovački buk) שגובהו 25 מטר.
החי והצומח.
הפארק הלאומי מיוער בצפיפות, בעיקר בעצי אשור התופסים כ-73% מהשטח המיוער ובעצי אשוח המכסים 22% משטחו, ובשל החורש הסבוך אין בפארק תופעה של סחיפת קרקע. סך הכל נצפו בפארק הלאומי 1,146 מיני צמחים, רבים מהם אנדמיים למקום, והוא משלב צמחייה ים-תיכונית ואלפינית.
עולם החי כולל 126 מיני עופות, ביניהם העיט ודורסי לילה שונים. על היונקים נמנים הדוב החום, השונר, הזאב, השועל, חתול הבר, הבואש, החמוס, הלוטרה מצויה, הדלק והגירית. עוד חיים באזור חזירי בר ואיילי הכרמל.
היסטוריה.