בנוסף, בכלא עכו התרחשו מקרים בודדים של רשלנות רפואית בתקופת המנדט. בהם מקרה של פעיל צעיר, חבר האצ"ל אשר טרטנר, אשר נתפס בשעת תליית כרוזים של הארגון אחרי שבמהלך המרדף הוא נורה ברגלו. הוא הובל לכלא עכו, שם החוקרים הבריטים סירבו להעניק לו טיפול רפואי מספק עד שיחשוף את שותפיו. טרטנר סירב לשתף פעולה למרות מצבו שהלך והחמיר, וכעבור ארבעה שבועות הוא נפטר בכלא מהתפשטות הזיהום ברגלו.
מקרה נוסף של רשלנות רפואית הסתיים באופן דומה כאשר הלל יצחקי, מאסירי השוני בויז, חלה בדלקת תוספתן. לאחר תקופה קצרה של טיפול לא יעיל נפטר יצחקי בכלא המרכזי בירושלים.
ב-4 במאי 1947 התרחשה הפריצה לכלא עכו כוחות של אצ"ל פוצצו את הקיר הדרומי של חומות הכלא ובעזרת אסירי אצ"ל ולח"י, כח הפריצה הפנימי, הצליחו לברוח 41 אסירי מחתרות.
עשרים ושבעה מהאסירים הבורחים הצליחו להגיע אל בתי המסתור, תשעה נהרגו בהיתקלויות עם חיילים בריטים- שלושה לוחמים מהכח החיצוני ושישה לוחמים מהכח הפנימי וביניהם גונדר "שמשון" דב כהן מפקד הפעולה. שמונה מהכח הפנימי נתפסו והוחזרו בחזרה אל הכלא וחמישה מהכח החיצוני נתפסו כאשר שלושה מהם אבשלום חביב, יעקב וייס ומאיר נקר נידונו למוות ונתלו בכלא עכו.
יומיים לאחר קום המדינה, ב-16 במאי 1948, כבשו לוחמי חטיבת כרמלי את עכו בפיקודו של משה כרמל, מפקד חזית הצפון ומאסירי המג' של ה"הגנה" בכלא ושחררו את כלא עכו.
לאחר קום המדינה שימש המקום כבית חולים פסיכיאטרי. ביולי 1981, לאחר שהושג הסכם עם ועד העובדים, פונה בית החולים ובכלא הוקם מוזיאון אסירי המחתרות. עוד משמש המקום כיעד לעולי רגל בהאים. לאחר 15 שנות מחקר בעזרת מומחים מהטכניון, שומר המבנה, וכחלק מכך שוחזר מראהו הפנימי לזה של שנת 1920, ומעטפתו החיצונית הושבה לצורתה בעת המאבק במנדט הבריטי ב-1947. העבודות, במימונו של המרכז הבהאי העולמי, החלו בשנת 2003 והסתיימו ביוני 2004.
כיום משמש המבנה כמוזיאון אסירי המחתרות עכו, אחד מעשרת המוזיאונים של משרד הביטחון. המוזיאון מציג את סיפורם של אסירי המחתרות מה"הגנה", האצ"ל והלח"י בהתמקדות על שנתיים ספציפיות מהמנדט, 1946-1947. כמו כן, המוזיאון מספר על חיי היום יום של האסירים, העבודות, התאים בכלא, התנאים ואת סיפור הפריצה מכלא עכו.
כישרון (מבוכים ודרקונים)
כישרון, במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים, מעניק לדמות מסוימת יכולות מיוחדות חדשות, או לחלופין משפר את יכולותיה. לדוגמה קיים כישרון אשר משפר את יוזמת הדמות, וכך מאפשר לה לפעול בקרבות בשלב מוקדם יותר ביחס לשאר משתתפי הקרב (יוזמה משופרת).
בניגוד למיומנויות, כישרונות לא ניתן לקנות בנקודות, אלא הדמות מקבלת כישרון מולד בעת יצירתה, וכן כישרון נוסף כל דרגה שלישית לאחר מכן. לוחם ואשף מקבלים כישרונות נוספים. בן-אדם מקבל כישרון נוסף עם היווצרו.
לכישרונות רבים ישנן דרישות מוקדמות, כגון רמת זריזות מסוימת או כישרון אחר.
יש כישרונות מסוימים כדוגמת הכישרון "בלשן", המאפשר לך לקרוא, לכתוב ולדבר בשלוש שפות לבחירתך. כל פעם שבוחרים בכישרון הזה, לומדים שלוש שפות חדשות.
לויד שפלי
לויד סטוול שפלי (באנגלית: Lloyd Stowell Shapley; 2 ביוני 1923 - 12 במרץ 2016) היה מתמטיקאי וכלכלן אמריקאי, שתרומותיו העיקריות למדע נעשו בתחומי הסטטיסטיקה ותורת המשחקים. חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2012 במשותף עם אלווין רות.
ביוגרפיה.
שפלי נולד ב-2 ביוני 1923 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס. אביו היה האסטרונום הרלו שפלי. שפלי החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד ובמהלך מלחמת העולם השנייה גויס לצבא האמריקאי ושירת בין השנים 1943 ל-1945. הוא הוצב כחזאי מזג אוויר בבסיס אמריקאי במערב סין, משם הפציצו האמריקאים את יפן. ב-1944 זכה לעיטור כוכב הארד על פיצוח קוד סובייטי שאפשר איסוף אינפורמציה אודות מזג האוויר בסיביר (לפי דיווחים אחרים מדובר היה בקוד יפני). לאחר תום המלחמה חזר שפלי ללמודיו בהרווארד וסיים בשנת 1948. בשנת 1953 קיבל שפלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון, כאשר עבודת הדוקטורט והפוסטדוקטורט שלו הציגו את עקרונות ערך שפלי. בתקופה זו המציא יחד עם חבריו ללימודים ג'ון נאש, מרטין שוביק ומל האוזנר משחק המדמה מיקוח בשם So Long Sucker ("להתראות פראייר").
לאחר לימודיו הועסק על ידי תאגיד ראנד שהיה למקום מרכזי בחקר תורת המשחקים. הוא עסק בין היתר בניתוח המלחמה הקרה ומרוץ החימוש בהתבסס על תורת המשחקים של תחרות ארוכת טווח. משנת 1981 ולתוך העשור השני של המאה ה-21 כיהן שפלי כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
תרומותיו ומחקריו.
תרומותיו של שפלי כוללות:
חלק ממחקריו על הליבה של משחקים שיתופיים נעשו עם מיכאל משלר. מחקריו של שפלי, ביחד עם ישראל אומן, בנושא משחקים לא-אטומיים ותנאי תחרות ארוכי טווח, נחשבים לאבני פינה בתורת הכלכלה. יחד עם אומן הוכיח גם את הגרסה האינסופית של המשפט העממי.
פרסים והוקרה.
שפלי זכה במספר פרסים, בהם פרס פון נוימן של האגודה לחקר ביצועים ודוקטורט לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית. ב-2012 נבחר כחתן פרס נובל לכלכלה במשותף עם אלווין רות שעבודותיו עסקו ביישומים של בעיית השידוך היציב. שפלי הוא מחתני פרס נובל המבוגרים ביותר אי פעם (המבוגר ביותר הוא ליאוניד הורביץ שהיה בן תשעים עם קבלת הפרס).
ארז'בט באטורי
ארז'בט (או אליזבת) באטורי (בהונגרית: Báthory Erzsébet; 7 באוגוסט 1560 – 21 באוגוסט 1614), שכונתה "רוזנת הדמים", היא רוזנת הונגרייה שחיה בסוף המאה ה-16 ונחשדה ברצח של כ-650 נערות מתבגרות. קרובת משפחה של מלך פולין ודוכס טרנסילבניה, סטפאן באטורי. היא נחשבת לרוצחת ההמונים המפורסמת ביותר בפולקלור ההונגרי-סלובאקי, וכמו כן גם האישה שהעניקה השראה לכמה רוצחים המוניים.
באטורי גרה בטירת צ'אכטיצה (סלובקית: Čachtice). היא נהגה לשכור משרתות צעירות תוך שהבטיחה להן חינוך טוב. על פי החשדות שהועלו היא הייתה מענה אותן ולאחר מכן רוצחת אותן, ועל פי שמועות אחדות גם חותכת את גופן ורוחצת בדמן של בתולות. על פי אותן שמועות, היא האמינה שהרחצה בדם תגרום לה להישאר יפה וצעירה.
לאחר מות בעלה, היא וארבעה משתפי פעולה הואשמו בעינוי וברצח של מאות נשים, עם מקור אחד המייחס להם מעל 650 קורבנות, אם כי המספר בו הם הורשעו היה 80. אליזבת עצמה הועמדה לדין ולא הורשעה. עם זאת, בשנת 1610 היא נכלאה בטירת צ'אכטיצה באחד החדרים, עד מותה כעבור ארבע שנים. שותפיה לפשע הוצאו להורג.
חייה.
ילדותה.
אליזבת באטורי נולדה באחוזה משפחתית בנירבאטור, הונגריה, ב-7 באוגוסט 1560, ובילתה את ילדותה בטירת אצ'ד (Ecsed). אביה היה ג'ורג' באטורי, אח של אנדרו בּוֹנָוונטורה באטורי, שהיה ווייבוד של טרנסילבניה, בעוד אמה אנה באטורי (1539-1570) הייתה בתו של סטיבן באטורי מסומליו, ווייבוד אחר של טרנסילבניה. דרך אמה, אליזבת הייתה אחייניתו של האציל ההונגרי סטפאן באטורי, מלך פולין, והדוכס של טרנסילבניה.
כאישה צעירה היא למדה לטינית, גרמנית ויוונית.
חיי נישואים.
אליזבת הייתה מאורסת לפרנץ נדסאדי, במה שהיה כנראה הסדר פוליטי בחוגי האריסטוקרטיה. בני הזוג נישאו ב-8 במאי 1575, כשהייתה בת 15. היא עברה לטירת נדסאדי בסרבר ובילתה זמן רב לבדה, בעוד בעלה למד בווינה.
מתנתו לחתונה לאליזבת באטורי הייתה טירת צ'אכטיצה, השוכנת בהרי הקרפטים, ליד טרנצ'ן הקטנה (טרנצ'ין של ימינו). בשנת 1578 הפך נדסאדי למפקד הראשי של צבא הונגריה, והוביל אותם למלחמה נגד העות'מאנים. בהיעדר בעלה, ניהלה אליזבת באטורי את ענייני העסקים ואת האחוזות.
בעיצומה של המלחמה הארוכה (1593–1606), היא הייתה ממונה על הגנת האחוזות של בעלה, אשר מוקמו בדרך לווינה. האיום העות'ומאני היה משמעותי, הכפר צ'אכטיצה נבזז על ידי העות'מאנים קודם לכן ואילו כפר סרבר, הממוקם בקרבת הגבול שהפריד בין הונגריה המלכותית והונגריה העות'מאנית, היה בסכנה גדולה עוד יותר.
היא הייתה אישה משכילה שיכלה לקרוא ולכתוב בארבע שפות. היו כמה מקרים שבהם היא התערבה למען נשים חסרות כל, כולל אישה שבעלה נתפס על ידי הטורקים ואישה שבתה נאנסה ונכנסה להריון.
בשנת 1585 ילדה אליזבת את בתה הראשונה, אנה. בתה השנייה, אורסולה, ובנה הראשון, תומאס, שניהם מתו בגיל צעיר. לאחר מכן ילדה אליזבת עוד שלושה ילדים, קתרין (1594), פול (נולד בסביבות 1597) וניקולס.
בעלה של אליזבת נפטר בשנת 1604 בגיל 47, על פי הדיווחים, בגלל פציעה מתמשכת בקרב. בני הזוג היו נשואים 29 שנים.
משפט הראווה.
תחילת החקירה.
בין השנים 1602 ו-1604 התלונן השר הלותרני אסטבן מגיירי על מעשי אליזבת בפומבי ובבית המשפט בווינה, לאחר שהשמועות התפשטו.
לשלטונות ההונגריים לקח זמן להגיב על התלונות של מגיירי.
לבסוף, בשנת 1610, המלך מתיאס מינה את גיורגי טורזו, הפלטין (תואר אצולה) של הונגריה, לפתוח בחקירה.
טורזו הזמין שני נוטריונים לאסוף ראיות במרץ 1610.
עוד לפני קבלת התוצאות,
טורזו דן בהמשך ההליכים עם בנה של אליזבת, פול.
משפט והוצאה להורג היו מעוררים שערורייה ציבורית ומביישים משפחת אצולה בעלת השפעה רבה (אשר באותה העת שלטה בטרנסילבניה), ורכושה הרב של אליזבת היה נלקח על ידי השלטון.
טורזו, יחד עם פול, תכנן במקור שאליזבת תילקח אל מנזר, אבל כשעדויות הרציחות התפשטו, הוסכם כי אליזבת באטורי צריכה להיות כל הזמן תחת מעצר בית קפדני, אבל שמעונש נוסף יש להימנע.
נקבע גם כי מתיאס לא יצטרך לפרוע את החוב הגדול שלו אליה, חוב שלא יכל לכסות עקב בעיות כספיות.
מעצר ומשפט.
טורזו הגיע לטירת צ'אכטיצה ב-30 בדצמבר 1610, ועצר את באטורי וארבעה ממשרתיה, שהואשמו שהיו שותפים לדבר עבירה.