ניגון שאמיל הוא ניגון חב"די ללא מילים, אשר על פי המסורת בחב"ד הלחין אותו האימאם שאמיל, והוא אחד מניגוני הרבי מלובביץ'. הניגון נפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד.
אודות הניגון.
את הניגון לימד הרבי מלובביץ' בשמחת תורה ה'תשי"ט (1958). קודם שלימד הרבי את הניגון, הקדים כי החסידים מהם שמע את הניגון, סיפרו את הרקע לחיבורו:
בזמן מלחמת הקווקז, חיו בהרי הקווקז שבטים פראיים שלא היו תחת שלטון חוק כלשהו. כשהתחילה האימפריה הרוסית להתפשט ולכבוש שטחים, נערכה פלישה צבאית לקווקז, במטרה לשלוט בשטח זה. השבטים שהתגוררו בהרים אלו הביעו התנגדות אקטיבית לכיבוש הרוסי, שכללה פעולות גרילה בהן נגרמו נזקים לצבא רוסיה. בראש מערך ההתנגדות עמד המנהיג האימאם שאמיל. בשל הקושי בכיבוש האזור, הנחשב לגבוה, נקטו הרוסים בתחבולה כדי להכניע את תושבי המקום; הם רימו את מנהיג ההתנגדות והבטיחו לו כי יעשו עמו שלום ויאפשרו לו ולאנשיו הנחות תחת השלטון הרוסי. כאשר התרצה לשתף עם הרוסים פעולה, ב-1859, אסרו ושלחו אותו לגלות בקלוגה, עיר קטנה במרכז רוסיה. במקום גלותו, בעת שנזכר בתקופה בה היה יושב בהרים הגבוהים כאדם חופשי, היה שר ניגון זה, הפותח ברגשות געגועים לעבר ומסתיים בתקווה לעתיד טוב יותר. משכך, ניתן למצוא בניגון ביטוי לגעגועים אל העבר הטוב, כשאחריהם מובעת תקווה לעתיד שיוטב.
חסידים ברוסיה, לדברי הרבי מלובביץ', הקבילו את געגועי שאמיל לגעגועיה של הנשמה לכור מחצבתה.
הניגון מופיע בספר הניגונים - חב"ד מספר ש"ב (302).
כמה שנים לאחר שהרבי לימד את הניגון, עבר כשליח ציבור באחת השבתות במניין של הרבי אחד החסידים, ובחזרת הש"ץ כשהגיע ל'ממקומך' בקדושה, החל לנגן את ניגון שאמיל. כיום נהוג בבית כנסת חב"ד רבים בעולם לנגן ניגון זה ב'ממקומך'.
עיבודים מוזקליים.
ב-1963 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 4" של ניח"ח בביצוע החזן משה טלישבסקי. ב-1973 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח. ב-1995 הופיע באלבום "ניגוני הרבי" של אבי פיאמנטה. ב-2004 הוציא הזמר יוני שלמה אלבום "שאמיל" על שם ניגון זה, המבוצע באלבום. ב-2014 הופיע באלבום "אהבה רבה" בביצוע להקת התזמורת העממית של נאור כרמי. ב-2015 הופיע הניגון באלבום "צמאה 1" בביצוע אברהם פריד. ב-2020 הופיע באלבום "לחיים טיש חב"ד" מספר 2 בביצוע זאנוויל וויינברגר.
הניגון בוצע במהלך השנים גם על ידי אלי מרכוס, בני פרידמן, שמחה פרידמן ואחרים.
רחמנא דעני
ניגון רחמנא דעני הוא ניגון חב"די, אחד מניגוני הרבי מלובביץ'. הניגון נפוץ גם מחוץ לחסידות חב"ד.
אודות הניגון.
הניגון הולחן על ידי סבו של הרבי מלובביץ' הרב מאיר שלמה ינובסקי, מתוך פיוט בשפה הארמית, הנאמר כחלק מנוסח הסליחות:
בתרגום לעברית: הרחמן העונה לעניים – עננו, הרחמן העונה לשבורי לב – עננו.
הרבי מלובביץ' הסביר שתחילה זה תחנונים של עם ישראל לה' ובהמשך זה כבר תביעה וביטחון שה' יענה לתפילתנו, לכן בהתחלה ראוי לנגנו בקצב איטי ובפעם השנייה במהירות ובשמחה.
הרבי מלובביץ' לימד את הניגון בשמחת תורה ה'תש"ך (1959), בהמשך השנים הפך לניגון המושר בחצרו רבות ובתי כנסת של חב"ד בעיקר בעת סיום הסליחות ובעת התוועדות בחודשי אלול־תשרי.
הניגון מופיע בספר הניגונים – חב"ד מספר רמ"ב (247).
עיבודים מוזיקליים.
ב-1960 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 1 של ניח"ח, באלבום "שירה וזמרה" של זלמן ברונשטיין, ב־1995 הופיע באלבום "ניגוני הרבי" של אבי פיאמנטה בביצוע מנדי ג'רופי. ב־1998 הופיע השיר באלבום ניגון הבעש"ט של אברהם פריד. ב־2010 יצא באלבום אוחילה של אודהליה ברלין, ב־2014 הופיע השיר באלבום "שרים תפילה" של יצחק מאיר ובאלבום "אהבה רבה" של להקת התזמורת העממית בביצוע ברי סחרוף, ב־2015 הופיע השיר באלבום צמאה 1 בביצוע שי צברי באלבום "ולנר ווקאלי" ועוד.
השיר בוצע במהלך השנים גם על ידי עידו פורטל, רועי אמיר, אלי מרקוס, בני פרידמן, עמיר בניון עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב ואחרים.
יהודה גראמי
הרב יהודה גראמי הוא הרב הראשי של יהודי איראן וחבר .
ביוגרפיה.
נולד בשנת ה'תשמ"ד בטהראן מספר שנים לאחר המהפכה האיראנית, למשפחה שומרת מצוות בעלת שורשים עתיקים בפרס, אביו ד"ר שלמה גראמי שימש כרופא מנתח במספר מרכזים רפואיים בטהראן ביניהם המרכז הרפואי היהודי 'ספיר'.
בילדותו למד בבית ספר מקומי והשתתף בתלמוד תורה שהתקיים מחוץ לשעות הלימודים.
בגיל 15 הגיע לארץ - דרך טורקיה, ולמד במשך שנה בישיבת עטרת ישראל בירושלים.
לאחר מכן עבר לישיבת נר ישראל בבולטימור שבמרילנד, שם למד במשך מספר שנים, במהלכם קיבל סמיכה לרבנות.
בגיל 25 חזר לאיראן ונישא לציפורה, ילידת איראן גם היא.
לאחר חתונתו החל למסור שיעורי תורה, החל להתעסק בענייני כשרות, בתי דין ומקוואות.
הוא מונה על ידי הקהילה היהודית באיראן לשמש כרבם, המשטר האיראני מכיר בו כרב הראשי של איראן, ומזמינו לוועידות בין-דתיות.
הרב יהודה חבר ב.
התבטאויות.
גראמי דובר פרסית ועברית והוא מתראיין לעיתים בתקשורת ואף בעברית, אך לא לכלי תקשורת ישראליים. השלטונות האיראניים מקפידים על חופש דת, ולכן הם מכירים בתפקידו ובמעמדו של גראמי.
וירוס טוטאל
מחלף חצוצרה
מחלף חצוצרה הוא סוג של מחלף שנועד לחבר בין שני כבישים מהירים.
שימוש.
מחלף חצוצרה מיועד לחיבור בין שני כבישים (בדרך-כלל מהירים), שאינם חוצים אחד את השני, כלומר אחד מהם מסתיים במחלף.
תיאור המבנה.
המחלף בנוי משלוש רמפות ולולאה אחת.
לדוגמה: כביש A מתחבר לכביש B שנגמר במחלף.
מכביש A מכיוון אחד יש רמפה שמתחברת לכביש B ורמפה והחיבור ללא רמזורים.
מכביש B יש רמפה לכביש A לכיוון אחד ולכיוון השני - או רמפה או לולאה.
מכיוון נוסף של כביש A יש חיבור לכביש B באמצעות לולאה או רמפה.
סימון באלאר
סימון באלאר (צרפתית: Simone Ballard; 1895–1978) הייתה זמרת מצו-סופרן ואלט אופראית, ששרה בתפקידים ראשיים, לרבות ביצועי בכורה, בלה מונה, בריסל.
ביוגרפיה.
ילדות ולימודים.
סימון באלאר נולדה בפריז. שני הוריה עבדו באופרה של פריז, אביה לואי באלאר היה זמר בס מ-1894 עד 1897, ואילו אמה, ברת' ברונוויל (נולדה ב-6 במרץ 1865 בפריז), הופיעה לראשונה כסופרן בתפקיד אליס ב"רוברט השד" של ג'אקומו מאיירבר, אבל ויתרה על הקריירה עם נישואיה בשנת 1891.
באלאר החלה בלימודי פסנתר בגיל צעיר ולמדה פיתוח קול בקונסרבטואר הלאומי של פריז אצל אז'ן לורן וז'אק איזנארדון. הופעת הבכורה שלה הייתה בתיאטרון לה מונה בשנת 1921, בתפקיד אמנריס באאידה של ורדי. בעקבות הופעתה זו משכרה לעבוד בלה מונה, שם שרה עד 1940.
קריירה.
באלאר הופיעה בביצועי בכורה: ב-2 במאי 1926 שרה בתפקיד הגיסה בLes malheurs d'Orphee של מיו; ב-28 בדצמבר 1927 שרה את התפקיד הראשי ב"אנטיגונה" של הונגר ב-1929 הופיעה ב"Le Joueur" (המהמר) של פרוקופייב. היא הופיעה בהפקות הראשונות של כמה אופרות בלה מונה, בהן כאומנת של קסנייה בבוריס גודונוב (1921) וחיביירה ב"יריד סורוצ'ינצי" (1925), שתיהן של מוסורגסקי, טקאצ'יכה ב"סיפורו של צאר סאלטאן" של רימסקי-קורסקוב (1926), האם, השפירית וספל החרסינה ב"הילד והקסמים" של ראוול (1926), דבורה ב"דבורה ויעל" של פיצטי (1929), ואורסולה ב"La farsa amorosa" של זנדונאי (1933). מכלול תפקידיה, כ-70 במספר, כללו את אזוצ'נה באיל טרובטורה של ורדי, דלילה בשמשון ודלילה של קאמי סן-סאנס והתפקיד הראשי ב"הרודייאדה" של מאסנה. היא ביצעה תפקידים באופרות מאת וגנר, כגון מגדלנה בהמייסטרזינגר מנירנברג, בראנגנה בטריסטן ואיזולדה ופריקה בטבעת הניבלונגים. כמו כן הופיעה כרוזנת במלכת העלה מאת צ'ייקובסקי, כאנינה ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, כסבתא ב"La Vida breve" של מנואל דה פאיה, וכיונו ב"אורפיאוס בשאול" של אופנבאך.
באלאר פרשה מן הבימה עם נישואיה למלחין והמנצח אלברט וולף בשנת 1940.
זרקורי במה
זרקורי במה (באנגלית: Stage Struck) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958 בבימויו של סידני לומט, עם סוזן סטרסברג, הנרי פונדה, כריסטופר פלאמר (בהופעה ראשונה בקולנוע) וג'ואן גרינווד בתפקידים הראשיים.
זה רימייק לסרט Morning Glory משנת 1933 בו השתתפה קתרין הפבורן בתפקיד הראשי והמבוסס על מחזקה בשם זה מאת זואי אקינס .
העלילה היא על בחורה צעירה שמגיעה לניו יורק ושואפת להיות שחקנית ולכבוש את בימות ברודוויי
תקציר העלילה.
אווה לבלייס (סוזן סטרסברג) היא צעירה המגיעה לניו יורק מורמונט בתקווה לכבוש את במות ברודוויי. היא פונה למפיקים שונים ונדחית. לבסוף היא מחליטה לפנות ישירת למפיק לואיס איסטון (הנרי פונדה) למרות שאין לה כל הזמנה אליו.
לפני דלתו של המפיק היא מזהה את רוברט הדג'ס (הרברט מרשל), שחקן מבוגר, ותיק ומפורסם. היא מתחילה בשיחה איתו והוא מתרשם מהנחישות שלה להצליח. כאשר הדלת נפתחת היא נכנסת איתו והוא מציג אותה בפני איסטון והמחזאי הצעיר שלו, ג'ו שרידן, (כריסטופר פלאמר). ג'ו סיים לכתוב מחזה חדש ובו תפקיד לשחקנית הוותיקה ריטה ורנון (ג'ואן גרינווד) שהיא גם אחת מהמאהבות של איסטון. איסטון שולח אותה לאודישן באחד מהתיאטרונים והיא נכשלת בו.
ג'ו מאוהב בה ובהצגת הבכורה הוא נזמין אותה למסיבה בביתו של איסטון שם היא משתכרת ופוצחת במונולוג מתוך רומיאו ויוליה. איסטון מבחין בכישרונה ומתחיל להתאהב בה אך מחליט לנתק את הקשר אתה בגלל הבדלי הגילים וצורת חייו.