בשנת 23 לפנה"ס הצבא הרומאי החריב את נפאטה. עד המאה שלישית לספירה נהרסה התרבות המרואטית (מלשון העיר מרו) בדרום נוביה. התרבות המרואטית המשיכה תחת השם נובטי (), שהחליפה את הממלכה הצפונית של נפטה.
בערך בשנת 540 לספירה, דתם של תושבי נובטי הומרה לדת הנצרות. הממלכות הנוביות הנוצריות, שהתקיימו שנים רבות, הגיעו לשיא פריחתן במהלך המאה ה-9 וה-10. בשנת 640, הממלכות הותקפו על ידי פלישות מוסלמיות שהובילו לכיבושה של חלק נרחב ממצרים. פלישות אלה, בשילוב עם ניתוק בין נוביה הנוצרית מאתיופיה הנוצרית שהתרחש במאה ה-8 איימו על הממלכות הנוצריות. גורמים אלה הובילו לכך שנובאטיה ומקורביה התאגדו לממלכה בשם דונקולה (Donkula).
בשל התאסלמותה של מצרים מצפון, התרחשו פלישות איסלמיות לדונקולה (Donkula) בשנת 642 ושוב בשנת 652 אך פלישות אלה נהדפו. על אף שהעיר דונקולה הייתה תחת מצור, ולמרות שהקתדרלה בדונקולה (Donkula) נהרסה, נראה כי הצלחתם של הערבים בניסיון לכבוש את הממלכות הנוביות לא נחלה הצלחה כשם שכבשו את שכנותיהן בצפון. הערבים נטשו את עמדותיהם וויתרו על תוכניותיהם לאסלם את נוביה בכוח הזרוע. ועדיין בשל הימצאותה סביב מדינות מוסלמיות, הכמרים הפסיקו להגיע לנוביה, והכנסייה הנוביאנית הפכה למבודדת מן העולם הנוצרי. בעקבות כך, השפעת התרבות הערבית והאסלאם גדלה, וההגירה הערבית לאזור לא נעצרה ואף התרחבה, אלה, גרמו לערכי האסלאם להיטמע בתושבי הארץ.
גאוגרפיה.
כרבע משטחה של נוביה נמצא בימינו במצרים, מאסואן ודרומה, והשאר בסודאן, עד לח'רטום. המדבר הנובי גובל במדבר לוב ובמדבר סהרה. בעבר הייתה נוביה ממלכה עתיקה, המבוססת על נהר הנילוס. האקלים בנוביה הוא אקלים מדברי (צחיח), כמות הגשמים במקום מועטה עד מאוד ואחוזי הקרינה בו גבוהים. נוביה חולקה לנוביה העליונה ונוביה התחתונה. המיקום נקבע יחסית לזרימת הנילוס, כאשר תחתונה הכוונה הייתה שהיא שוכנת במורד הזרם יחסית לעליונה. נוביה העליונה הייתה היכן שמלכות נפאטה הקדומה (כוש) הייתה ממוקמת. נוביה התחתונה נקראה "המסדרון לאפריקה", המקום בו הממלכה של מרו (Meroë) שגשגה. קרמה, נאפאטה ומרו היו המרכזים הכי מאוכלסים של נוביה. האדמות החקלאיות העשירות של נוביה תמכו בערים אלו.
תרבות.
התפתחות התרבות העתיקה של הנובייאנים הושפעה מהגאוגרפיה, כאשר בנוביה התחתונה היה מגע וחילופי תרבות בין הנובייאנים, המצרים, היוונים, האשורים, הרומאים והערבים. במאה ה-8 לפנה"ס, התרבות הנוביאנית הושפעה רבות מן התרבות המצרית. המלכים הנובייאנים היו מלומדים אדוקים, פטרונים של האומנויות, תמכו בהעתקת טקסטים מצרים קדמונים ואף החזירו מקצועות תרבותיים מצריים. מאוחר יותר, ההיפרדות ממצרים גרמה לתרבות הנוביאנית להתרחב והיא הושפעה רבות מתרבויות אפריקה. ממלכת מרו נהייתה מרכז של כוח עובד של נוביה, וקשרים מסחריים עם אפריקה מדרום סהרה השיגו השפעה גדולה יותר.
קדרות.
נוביה היא אחד המקומות הראשונים בהם נמצאו שרידים של קדרות בהיסטוריה. הכדים הגדולים היו מעשה ידי אדם בעלי דפנות דקות, בהתחלה קושטו על ידי קווים גליים אשר יוצרו על ידי לחיצה ומשיכה של כלים למשל על ידי שדרה של דג, כאשר דוגמאות מאוחרות יותר הושתתו על תבנית של נקודות. הנובייאנים עיצבו את חלק מהכדים הכי ישנים המוכרים כיום ביבשת אפריקה. משכילים כיום מציעים שהנובייאנים עסקו בקדרות כבר מאז המילניום החמישי לפני הספירה, הרבה לפני שפיתחו את החקלאות. הנובייאינים השתדלו לייחד את עצמם בתור קדרים, אשר יצרו חלק מכלי הקרמיקה הכי אסתטיים בתהליך מתקדם טכנולוגית יחסית לתקופה. המשקל המצטבר של החרסים, שברי החמר, הקדרות והכלים שנמצאו בכל מקום מעיד על כך שבאותה תקופה היה ייצור אקטיבי של כלים (כדים, קערות, צלחות). למרות שהיו רבים, השברים שנחקרו מעידים על כך שרפרטואר הצורות שאותו הנובייאינים הצטיינו לייצר היה יחסית מוגבל- הכיל בעיקר צלוחיות וכלים שטוחים. בהמשך, בתקופה הנאוליתית, הנובייאנים הקצו סוגים מסוימים של כלים לפעולות ספציפיות. היו כלים אשר הוקצו להיות צלחות וקערות רק לשם אכילה ושתייה. כלים בצורת פעמון, בעלי קצוות ראוותנים שהולכים ומצטמצמים לתחתיות בצורת דמעה, תוכננו להיות מוחזקים ביד אך גם יכלו לעמוד זקוף בצורה עצמונית, שומשו רק בהלוויות ובבתי קברות.
פסלים נשיים.
נמצאו פסלונים של נשים, בדרך כלל מחמר שרוף או, לעיתים נדירות, מאבן חול. פסלונים אלו עוצבו בצורה מאוד מופשטת, כך שהמגדר שלהם עמום. בפסלונים, שנמצאו וכיום מוצגים במוזיאון, אזור האגן עוצב בצורה עגולה ואזור הרגליים הושמט, כך שאם מטים את הפסל ב-90 מעלות הוא מזכיר מאוד את איבר המין הגברי, מה שמציע שהפסלון עוצב בצורה אנדרוגינית.
ביגוד ואביזרים.
במקרים נדירים, שיניים של היפופוטמים שומשו ליצירת קופסאות קוסמטיות, אשר התאימו לצורות מאוד מוקדמות של תכשיטים נובייאנים שיוצרו מאבנים, שנהב, עצמות וצדפים. צורות אלו כללו צמידים, שרשראות חרוזים, תליונים ואף עגילים. בגלל האופי המוגבל של הראיות הארכאולוגיות, אנו לא יודעים באופן שלם על צורת הלבוש של הנובייאנים בתקופה הקדומה. נמצאו שרידים מהתקופה הנאוליתית של מחטים מעצמות או שנהב, ממצא זה מציע שעסקו בתפירה, בעיקר מעורות של בעלי חיים שניצודו. מוצרים אלו שומשו בעיקר לביגוד ולמחסה. הנובייאנים גם אהבו קוסמטיקה, נמצאו צלוחיות ואבנים עם שאריות של מינרלים כמו מלכיט וגלנה שככל הנראה שימשו את הנובייאנים לצביעה מסביב לעיניים ואף לצביעת השיניים.
כלי עבודה וכלי נשק.
כלים פשוטים וכלי נשק נוצרו מאבני קוורץ אשר נמצאו על הטרסות של הנהרות. אבני הקוורץ היו בשפע והעבודה הנחוצה לייצור הכלים הייתה לא מאומצת, כך שארכאולוגיים מציעים שהשתמשו בכלים פעם אחת ונזרקו. התקדמות טכנולוגית אפשרה לנובייאנים לעבוד עם סוגים שונים של חומרים כמו סוגים שונים של אבנים וולקניות ואבן חול. ראשי חיצים קטנים ולהבים אשר התחברו לידיות עץ ושומשו כגרזן או כמגל יוצרו בצורה יותר זהירה ואופיינו בקצוות מעובדים. בנוסף לזה, כלים יותר איכותיים ליצירת גרזנים, מגוון להבים, וגם משטחים לאבני השחזה הפכו ליותר נפוצים. המספר המוגבל של אלות אשר השתמשו כנשק וסמלים של כוח וסמכות מראים על קיום חברה עלית אשר החברים בה היו חלק קטן מהאוכלוסייה. אנשי המקצוע הנובייאנים הקדמונים השתמשו גם בחומרים אחרים ליצירה של כלי עבודה. עצמות ושנהב עובדו לחניתות, צלצלים, קרסי דייג, מחטים, סכינים, גרזנים וגם ידיות מקושטות.
שמותיהם השונים של הנוביאנים.
במהלך תקופת הממלכה החדשה, המצרים הקדמונים כינו את הנובייאנים במספר שמות. אחד הנפוצים שבהם היה "הדרומיים בעלי הפנים השרופות- nehesiu": דרומיים- אנשים הגרים מדרום לגבול של מצרים. הביטוי "בעלי הפנים השרופות" מתייחס לצבע העור של הנובייאנים אשר היה כהה יותר משל המצרים. ביטוי זה לא נחשב כביטוי גזעני, התייחס לרמת המלנין בעור המשתנה לאורך יבשת אפריקה. הביטוי "אתיופים" ניתן לנובייאנים בכתבים יוונים, ובעיקר בשיריו המפורסמים של המשורר היווני 'הומר' אשר כתב במאה ה-8 לפני הספירה. התרגום המילולי של המילה היוונית "אתיופים" דומה לביטוי המצרי "בעלי הפנים השרופות", ביטוי זה מקושר יותר לגאוגרפיה המתייחסת לגוון העור מאשר לגזע. התייחס אליהם כאל האנשים שגרים הכי קרוב לשמש בגלל הקרבה שלהם לקו המשווה.
המצרים התייחסו לנובייאנים כממלכת כוש ולכך כינו אותם "קושים" בעיקר בתקופה בה נוביה שלטה על רוב מצרים. בדומה לכך, הנובייאנים כונו גם "הנפאטאנים" ("the napatans") במהלך התקופה שהבירה הייתה נאפאטה, ו"המריוטים" ("The meroites") כאשר הממלכה שלהם נשלטה ממרו ().
הנובייאנים המודרניים.
הצאצאים של הנובייאנים הקדמונים עדיין מאכלסים את האזור הכללי שנחשב כנוביה הקדומה. כרגע הם חיים במקום הנקרא נוביה הישנה, אשר בעיקרה ממוקמת במצרים המודרנית. הנובייאנים התיישבו מחדש במספרים גדולים (מעריכים כ-50,000 איש) רחוק מדרום מצרים מאז 1960, כאשר הסכר הגבוה של אסוואן (Aswan High Dam) נבנה על הנילוס, הציף אדמות של האבות הקדמונים. חלק מהנובייאנים שהתיישבו מחדש המשיכו לעבוד כחקלאים בחוות שבעליהן גרו במקום אחר, לרוב בערי מצרים. בעוד שהשפה הערבית נלמדה פעם רק על ידי הגברים שנסעו לצורך עבודה, כיום היא נלמדת בצורה מוגברת על ידי הנשים הנובייאניות אשר בעלות גישה לבתי ספר, רדיו וטלוויזיה. הנשים הנובייאניות כיום יוצאות מחוץ לבית לעבוד במספרים הולכים וגדלים.
כיום, הנובייאנים מאמינים באסלאם. במידה מסוימת, האמונות הדתיות של הנובייאנים מערבים סינכרוניזציה של האסלאם ואמונות עממיות מסורתיות. בימי קדם, הנובייאנים האמינו בשילוב של דתות מסורתיות ובדת המצרית. לפני הפצת האסלאם, הרבה מהם היו נוצרים.
נפאטה הקדמונית הייתה מרכז דתי חשוב בנוביה. שם נמצאת ג'בל ברקאל - גבעת חול מאסיבית, אשר דמתה לנחש קוברה המתרומם בעיני המתיישבים הקדמונים. כמרים מצרים הכריזו עליו כבית של האל אמון, ולאחר מכן הכריזו על נאפאטה כאתר דתי קדום. הכרזה זו חלה גם על המצריים אשר סגדו לאלים המצרים והנובייאנים בנוביה במשך 2,500 שנים, אפילו כאשר נוביה הייתה תחת השליטה של הממלכה החדשה של מצרים. מלכים ומלכות נובייאנים נקברו ליד ג'בל ברקאל, בפירמידות, כמו שנקברו פרעוני מצרים.
שפות נוביאניות.