הכוחות המזוינים של סלובקיה (בסלובקית: Ozbrojené sily Slovenskej Republiky) מכילים 12,500 חיילים ועוד כ-3,700 אזרחים.
היסטוריה.
הכוחות המזוינים של סלובקיה הוקמו לאחר פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993, על בסיס חלק מהצבא הצ'כוסלובקי שהופרד, שרוב הכוחות עברו לצבא צ'כיה.
באוקטובר 2000, נפגש סגן שר הביטחון, אפרים סנה עם ראש ממשלת סלובקיה, עם שר ההגנה, הרמטכ"ל, מפקד חיל האוויר וראש איגוד התעשיות הביטחוניות המקומיות. בין השאר במטרה לקדם את השתתפותן של התעשיות הביטחוניות הישראליות בפרויקטים להשבחה של מטוסי קרב ומסוקי קרב בסלובקיה.
סלובקיה הצטרפה לנאט"ו ב-29 במרץ 2004. לאחר הצטרפות סלובניה לנאט"ו זכתה חברת תדיראן קשר מישראל בחוזה לאספקת מערכות קשר מודרניות לכוחות המזוינים של סלובניה, אך החוזה בוטל.
החל משנת 2006 הצבא צבא קבע מלא וגיוס החובה בוטל.
בינואר 2021, נחתם הסכם יצוא ביטחוני בין ישראל וסלובקיה, הכולל מכירת 17 מערכות מכ"ם מתוצרת התעשייה האווירית לישראל ומערכות נוספות תמורת כ-150 מיליון אירו. עוד כולל ההסכם העברת טכנולוגיה וידע מישראל לסלובקיה ושיתוף פעולה תעשייתי, לרבות תמיכה בתעשייה המקומית. במסגרת העסקה ייוצרו מרכיבי המכ"מים בשיתוף תעשיות ביטחוניות מקומיות בסלובקיה.
כוחות מיוחדים.
הגדוד החמישי של כוחות המיוחדים הוא יחידת הלוט"ר והכוחות המיוחדים של סלובקיה. היחידה כפופה ישירות למטה הכללי של הכוחות המזוינים.
משימות.
סלובקיה פרשה 158 אנשי צבא בקפריסין כחלק מכוח שמירה על השלום UNFICYP של האומות המאוחדות. סלובקיה התחייבה להעלות את מספר החיילים באפגניסטן ל-36 עד סוף 2015. כמו כן שלחה 41 לבוסניה והרצגובינה לטובת כוח EUFOR Althea. מאז עצמאות סלובקיה ב-1993 ועד 2015, נהרגו 59 חיילים במסגרת תפקידם באומות המאוחות ונאט"ו.
סוויניוחי
סוויניוחי (באוקראינית: Привітне - פריביטנה, פריבטנויה; בפולנית: Świniuchy; ביידיש: סווינעך) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
סוויניוחי החלה כיישוב בבעלות מלוכה, ובאמצע המאה ה-17 הייתה בבעלות האציל הפולני לשצ'ינסקי. במהלך המאה ה-18 הוענק ליישוב זכויות עירוניות שונות, ובשנת 1790 הוענקו לו זכויות מגדבורג.
בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סוויניוחי.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמחצית השנייה של המאה ה-16. בישיבת גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות משנת 1700 עולה כי ביישוב ישבו באותה עת כ-100 יהודים. בשנת 1897 נמנו בעיירה 629 יהודים.
במהלך הכיבוש הרוסי בתחילת מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה מרעב, ורבים מהם עזבו אותה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 498 יהודים, קרוב למחצית מתושביה, ואלו השתייכו לקהילת הורוכוב הסמוכה. בתקופה זו נמנו רוב יהודי העיירה על חסידות אליק ועל חסידות טריסק, והתקיימו בה שני בתי כנסת.
בשואה.
עם עזיבת הסובייטים את האזור, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נותרה העיירה זמן מה ללא שלטון. לאחר כניסת הגרמנים אליה נמסרה השליטה בה לידי המשטרה האוקראינית, אשר הטילה על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חובת תשלום סכומי כופר, החרמת רכוש וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות ושוד מצד האוכלוסייה האוקראינית המקומית.
באוקטובר 1941 גורשו יהודי העיירה לגטו לוקאצ'י, ושם נערכה בהם סלקציה, כאשר ל"יעילים" הוקצבו 300 גרם לחם ליום ול"בלתי יעילים" הוקצבו 150 גרם לחם ליום.
ב-13 בספטמבר 1942 נרצחו יהודי העיירה יחד עם כל יהודי גטו לוקאץ' בבורות ירי.
סווינעך
חופשי ומאושר
חופשי ומאושר (באנגלית Fun and Fancy Free, נקרא בהפצה הראשונה בארץ "אף לי אף לך" ולאחר מכן נקרא "עולם השעשועים", אך בהפצת ה-DVD המתורגמת נקרא "חופשי ומאושר") הוא סרט משנת 1947 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. זהו אחד מסרטי החבילה של החברה (סרטים הכוללים בתוכם מספר קטעים קצרים) שהופצו בשלהי שנות ה-40.
לאחר הפקת הפרק "מיקי ואפון הקסם", חדל וולט דיסני לדבב את דמותו של מיקי מאוס בשל עיסוקיו האחרים. החליף אותו אמן האפקטים ג'ימי מקדונלד.
פרקים בסרט.
הסרט כולל בתוכו שני פרקים: הראשון "בונגו" בקריינותה של דינה שור, ו"מיקי ואפון הקסם", בקריינותו של אדגר ברגן. ג'ימיני הצרצר מהווה דמות מנחה בין הקטעים ולמעשה, מוביל בין הסיפורים.
בונגו.
קטע זה מבוסס על סיפור "בונגו הדוב הקטן" של סינקלר לואיס (חתן פרס נובל לספרות לשנת 1930), אשר עוקב אחר הרפתקאותיו של דוב קרקס בשם בונגו אשר מעוניין לחיות בחופשיות בטבע. בונגו, אשר נמצא בשבי זוכה לשבחים על הופעותיו בקרקס, אבל זוכה לטיפולים ברמה נמוכה מחוץ לבמה.
תוך כדי נסיעה ברכבת, האינסטינקטים הטבעיים של בונגו קוראים לו לצאת לחופשי. ברגע שהוא בורח אל היער, בונגו מתחיל להסתגל לתנאים החדשים שלו בטבע. למחרת בבוקר, הוא פוגש דובה בשם לולובל. השניים מתאהבים, אך בונגו נקלע לצלע נוספת באהבה ללולובל, לאמפג'ו הדוב המרושע. בונגו מפרש לא נכונה את סטירתה של לולובל אשר בעבור דובים משמעותה שהיא מחזירה לו אהבה, ומוביל לכך שלאמפג'ו סוטר ללולובל, דבר שגורם לכל הדובים ביער לחגוג לכבוד הזוג החדש. לאחר שבונגו מבין את משמעות הסטירה אצל דובי הטבע, הוא קורא תיגר על לאמפג'ו. בונגו מנצח את לאמפג'ו, אשר נסחף אל מותו והופך לבן זוגה של לולובל.
הסיפור מלווה בקריינותה של דינה שור.
מיקי ואפון הקסם.
קטע זה הוא עיבוד לסיפור ג'ק ואפון הפלא הכולל בתוכו את הדמויות מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי בתור איכרים אשר מגיעים אל טירתו של וילי הענק דרך אפון פלא שקיבל מיקי בתמורה לפרה.
הקטע מלווה בקריינותו של אדגר ברגן, אמן הפיתום.
מיקי, דונלד וגופי חיים במקום שנקרא "עמק אושר", אשר נקטע אושרו עקב ביקור של ענק שגנב את נבל הזהב המזמר מטירת. השלישייה, הסובלת מרעב, בונה על פרתם שתניב להם חלב, שממנו יוכלו להרוויח כסף, אך מיקי מוכר אותה בתמורה לאפוני קסם אשר דונלד משליך אותן. באותו לילה, גדל נבט ענק שמעלה את מיקי, דונלד וגופי אל הענן שבו גר הענק. ברגע שהם נכנסים לטירת הענק, מיקי, דונלד וגופי אוכלים מהאוכל שנמצא על שולחנו. דבר זה מעורר את זעמו של וילי הענק, בעל היכולת להפוך עצמו לכל דבר. כאשר וילי מבין כי מיקי מנסה להערים עליו ולהפוך אותו לזבוב על מנת שהוא יצליח להרוג אותו, וילי הכועס לוכד מיקי, דונלד וגופי ונועל אותם בקופסה. מיקי מצליח לברוח, וכדי להציל את דונלד וגופי, על מיקי למצוא את המפתח לקופסה. מיקי משתמש בנבל הזהב ששר ומרדים את הענק. כשמיקי מצליח להציל אותם, בורחים הארבעה, מיקי, דונלד, גופי ונבל הזהב אל עמק האושר, אך הענק עוקב אחריהם אל העמק, שם נופל מן הנבט אל מותו.
הסרט מסתיים בקטע שמערב אנימציה ושחקנים חיים כשוילי הענק (שמסתבר ששרד את הנפילה) רוקע דרך רחובות הוליווד ומחפש את מיקי מאוס וחבריו.
גרסה עברית.
שני הקטעים; "בונגו" ו"מיקי ואפון הקסם" יצאו בגרסה עברית. אולם, בגרסאות שדובבו נעשו מספר שינויים כמו החלפת הקטעים של אדגר ברגן בקטעים בקריינותו של לודוויג פון דרייק. כתוצאה מכך, הסרט מעולם לא דובב בשלמותו בעברית. "בונגו" בגרסתו העברית הופץ רק על קלטת, בעוד "מיקי ואפון הקסם" זכה להפצה עברית גם ב-DVD "אגדות דיסני - חלק 6" ביחד עם הקטע "הדרקון הסרבן". במאית הדיבוב העברי של שני הקטעים הייתה שפרירה זכאי. בגרסאות העבריות לא קיימת דמותו של ג'ימיני הצרצר, ולכן, ישראל גוריון לא שב לדבב את דמותו של ג'ימיני, כפי שעשה בסרט "פינוקיו". להלן רשימת המדבבים בגרסה העברית;
דנה וולף
דנה וולף היא רופאה מומחית למחלות זיהומיות, ורופאה-חוקרת בתחום הוירולוגיה (זיהומים נגיפיים). היא מנהלת את היחידה לווירולוגיה קלינית במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה, ומכהנת כפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה.
וולף נולדה בחיפה למרטין ובלה קרנר. אביה היה מהנדס מכונות ואמה היא דוקטור להנדסת מזון וביוטכנולוגיה. היא בוגרת בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
השלימה את לימודי הרפואה במסגרת העתודה האקדמית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שירות בצה"ל כקצינת רפואה התמחתה ברפואה פנימית ובהמשך השלימה תת-התמחות במחלות זיהומיות במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה בירושלים. את ההשתלמות בווירולוגיה (תחום זיהומי הנגיפים) עשתה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בשנים 1990–1993, במרכז הווירולוגי של מדינת קליפורניה בברקלי, ובאוניברסיטת סטנפורד (1999).
משנת 1996 היא רופאה בכירה במחלות זיהומיות בבית החולים הדסה, ומשנת 2001 היא מנהלת את היחידה לווירולוגיה קלינית במרכז הרפואי האוניברסיטאי הדסה, בו היא מובילה את האבחנה, הטיפול, והמניעה של מחלות וירליות (נגיפיות). היא מטפלת במגוון רחב של זיהומים הכוללים זיהומים בהריון, זיהומי נגיפי ההרפס, הציטומגלווירוס (CMV) השלבקת, מחלת הנשיקה, זיהומי דרכי הנשימה והעור.
היא מונתה לפרופסור חבר ב-2007 ולפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית ב-2015.
במקביל היא משמשת בתפקידים ציבוריים בכירים בארץ ובעולם, בהם, חברה בוועדת ההיגוי של משרד הבריאות בנושא חיסונים ומחלות זיהומיות, חברה בצוות הלאומי לטיפול במגפות, וחברה נבחרת בוועד החברה האירופאית לווירולוגיה.
וולף נשואה לפרופ' יהודה וולף ואם לארבעה.
מחקריה.