ליפשיץ נולד בשכונת פג'ה שבפתח תקווה, כבן זקונים (מתוך שלושה), להורים ילידי לובלין. בצעירותו עבר עם משפחתו לבני ברק, שם למד בבתי הספר "מוהליבר" ו"סגולה". בהמשך למד בישיבת בני עקיבא נחלים ובישיבת ההסדר הר עציון. היה חבר בסניף בני ברק של תנועת הנוער בני עקיבא ומאוחר יותר הקים את סניף בני עקיבא בפרדס כץ והיה לקומונר הראשון שלו.
במהלך שירותו בצה"ל עבר טירונות בנח"ל ולאחר מכן שירת בחיל השריון.
סיים תואר ראשון במחשבים במכון לב, ובמקביל היה מדריך בקריית נוער. לאחר מכן הקים את המדרשה בחיספין שברמת הגולן. סיים תואר שני בטורו קולג' בחינוך ותושב"ע, ודוקטורט מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הדוקטורט בנושא "הוראת התושב"ע בבתי ספר ממלכתיים - דרכי השפעה" נכתב בהנחייתו של פרופ' אלישע באב"ד, והוגש בשנת 2010.
לאחר מכן עבר למדרשה בטבריה ונקרא לנהל את המקיף הדתי בעיר, שכלל אז 180 תלמידים. כעבור שנה הפריד אותו לאולפנית ולישיבה עירונית, וניהל אותה 28 שנים וחצי ברציפות. כשעזב את תפקידו ועבר למינהל החמ"ד, היו בשני המוסדות יחד 1,400 תלמידים מכל האזור.
בשנים 1990–1993 היה מזכ"ל בני עקיבא, ובשנים 2019-2010 כיהן כראש מינהל החמ"ד.
חיים אישיים.
תושב חיספין. נשוי לרחלה, שהייתה סגנית מנהלת בית ספר תיכון נופי גולן, וכיום עומדת בראש מסלול לימודי היהדות והחמ"ד במכללת אוהלו. אב לשישה.
דב גנדלמן
מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג
מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג (אנגלית: USTA Billie Jean King National Tennis Center) הוא מכלול של מגרשי טניס ומתקני עזר השוכן בפארק פלאשינג מדוז ברובע קווינס שבעיר ניו יורק בארצות הברית. מאז הוקם בשנת 1978, מארח המרכז מדי שנה את אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. המרכז מנוהל על ידי אגודת הטניס של ארצות הברית (USTA).
המרכז.
באתר בו קם המרכז נבנה בשנות השישים אצטדיון בשם Singer Bowl. הרעיון להקמת המרכז עלה בשנת 1977, כאשר אגודת הטניס של ארצות הברית חיפשה אתר חדש לאירוח אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס במקום מועדון הטניס וסט סייד בקווינס. נשיא האגודה ראה את האצטדיון מהאוויר במהלך טיסה אל נמל התעופה לה גוארדיה הסמוך. עיריית ניו יורק הסכימה להעמיד את האצטדיון ושטחים סביבו לרשות האגודה.
בשנת 2006 נקרא המרכז כולו על שמה של הטניסאית בילי ג'ין קינג.
המרכז מארח מדי שנה גם את אליפות הטניס של בתי הספר התיכוניים של ניו יורק. ברוב ימי השנה - למעט הזמנים שבהם הוא מארח תחרויות טניס - פתוחים מתקניו לשימוש הציבור הרחב. המרכז אירח גם תחרויות כדורסל.
מתקני המרכז.
במהלך השנים גדל שטח המרכז והוקמו בו מתקנים חדשים רבים. עם הקמתו חולק אצטדיון Singer Bowl לשני מבנים שאחד מהם נקרא על שמו של המוזיקאי לואי ארמסטרונג, שהיה תושב קווינס. בשנת 1997 נפתח במרכז אצטדיון על שם הטניסאי ארתור אש שבו 23,200 מקומות ישיבה - אצטדיון הטניס הגדול בעולם. בהמשך הוקטן מספר מקומות הישיבה באצטדיון לואי ארמסטרונג מ-18 אלף לכ-10,000. במרכז גם שני מגרשים גדולים נוספים - הגראנדסטנד (Grandstand) ומגרש 17 - ובהם 6,100 ו-3,000 מקומות ישיבה, בהתאמה. בשנת 2008 הושלמה הקמתו של היכל מקורה בשטח של למעלה מ-22 דונם ובו 12 מגרשי טניס ומגוון של מתקני עזר, לרבות מרכז מבקרים ומוזיאון.
כיום משתרע המרכז על פני שטח של 188 דונם, המכילים 22 מגרשי טניס והוא מפעיל בשטח סמוך אליו עוד 11 מגרשים - בסך הכל 33 מגרשי טניס.
בשנים הקרובות אמור להיבנות מחדש אצטדיון ארמסטרונג ולהכיל 15 אלף מקומות ישיבה. מעליו ומעל אצטדיון ארתור אש מיועדים להיבנות גגות ענק נפתחים.
בשכנות למרכז ממוקם אצטדיון סיטי פילד.
מייקל מאיירס (שופט)
סר מייקל מאיירס (באנגלית: Michael Myers; 7 בספטמבר 1873 – 8 באפריל 1950) היה נשיא בית המשפט העליון השישי של ניו זילנד בין השנים 1929 – 1946. בין השנים 1930 – 1941 הוא שימש מתוקף תפקידו לתקופות קצרות כמנהלן של ממשלת ניו זילנד, כלומר כממלא מקום המושל הכללי של ניו זילנד בתקופות שבין כהונת מושל כללי למשנהו. מאיירס היה היהודי הראשון ששימש בתפקיד זה. ב-1936 הוא ישב בראש הוועדה השיפוטית של המועצה המלכותית.
חייו.
מאיירס נולד במוטואקה שבצפון האי הדרומי, התחנך בבית הספר בתורנדון שבפרברי ולינגטון, למד בקולג' ולינגטון ואת התואר הראשון במשפטים הוא קיבל מאוניברסיטת קנרטרבי ב-1897. לאחר מהן הוא נכנס לאינר טמפל.
ב-1945 יצא מאיירס לוועידת סן פרנסיסקו שבה נחתמה מגילת האומות המאוחדות והוא השתתף בניסוח חוקת בית הדין הבינלאומי לצדק. ב-6 בספטמבר אותה שנה הוא התפטר מתפקידו זה אך מונה מחדש בשנה שלאחר מכן והתפטר שוב ב-7 באוגוסט 1946. מייקל מאיירס מת בוולינגטון ב-1950 בגיל 76.
משפחתו.
ב-2 באוגוסט 1899 נשא מאיירס לאישה את אסטל מרים סאלום, בתו של מוריס סאלום, יהודי ספרדי שהיה חבר המועצה המחוקקת של אוסטרליה הדרומית ואיש עסקים תושב אדלייד.
אבגרדן דילקריס
האזרח הראשון ברומא
האזרח הראשון ברומא הוא רומן היסטורי מאת הסופרת האוסטרלית קולין מקאלוג שיצא לאור בשנת 1990. זהו הספר הראשון בסדרה "אדוני רומא" - סדרת ספרים רחבת היקף שעלילותיהם עוסקות ברפובליקה הרומית במאה הראשונה לפנה"ס.
עלילת האזרח הראשון ברומא מתפרסת בין השנים 100-110 לפנה"ס, ועוסקת בעיקר בעלייתו לגדולה של המצביא גאיוס מריוס, ובאירועים ההיסטוריים שהביאו להפיכתו לאחד מהבולטים והחשובים במנהיגי הרפובליקה הרומית: נישואיו ליוליה (בת למשפחת היוליים), החלפתו של מטלוס כמפקד הצבא הרומי בנומידיה, ניצחונו במלחמת יוגורתה, הרפורמות המקיפות שערך בצבא הרומי, ארבעת הקונסאלטים הרצופים שלו, וניצחונו המכריע על הקימברים והטווטונים שפלשו לצפון איטליה.
דמות מרכזית נוספת המתוארת בספר היא לוקיוס קורנליוס סולה, מדינאי ומצביא רומאי חשוב בפני עצמו, שבשנים אלו היה אחד מפקודיו של מריוס, ולפי תיאורה שלה מקלאוג, חברו הטוב. קטעים נרחבים ברומן עוסקים בסולה, בקשרי החברות שלו עם מריוס, במערכות היחסים השונות שבהן היה מעורב, ובתחילת הקריירה הצבאית והפוליטית שלו.
לפי מקאלוג, היא ביססה את הרומן על מחקר מעמיק של ההיסטוריה הרומית, הן מהמקורות העתיקים והן מהמחקר המודרני. בין השאר, מקאלוג נוקבת בשמם של פרידריך מינצר, תאודור מומזן, ורונלד סיים, כהיסטוריונים שעל מחקרם היא הסתמכה.
מקלאוג שרטטה את המפות והאיורים המצורפים לרומן בעצמה, כאשר האיורים של הדמויות התבססו על פסלים שנשתמרו מהתקופה. רק האיורים של מאריוס וסולה נעשו על בסיס פסליהם הממשיים, בעוד שאר איורי הדמות התבססו על פסלים רומאים אלמוניים, שהתאימו מבחינת גיל וטיפוס לדמות ההיסטורית המסוימת.
הספר תורגם לעברית על ידי עדי גינצבורג הירש, ויצא לאור בעברית בשני כרכים בהוצאת מודן בשנת 1991.
ג'יימס וולף
מייג'ור גנרל ג'יימס וולף (באנגלית: James Wolfe; נולד ב-2 בינואר 1727 ואסטרם, ממלכת בריטניה הגדולה - מת ב-13 בספטמבר 1759 קוויבק סיטי, צרפת החדשה) היה מצביא בריטי אשר התבלט במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. וולף הוביל את הצבא הבריטי לניצחונות מזהירים בצרפת החדשה, ששיאן היה בקרב מישורי אברהם שבו מת. וולף זכה בתהילת נצח, והפך לסמל של הניצחון הבריטי במלחמה.
ביוגרפיה.
קריירה צבאית מוקדמת.
וולף נולד ב-2 בינואר 1727 בבית הכומר המקומי בעיר ואסטרם שבמחוז קנט בממלכת בריטניה הגדולה. הוא היה המבוגר מבין שני בניו של קולונל (מאוחר יותר לוטננט גנרל) אדוארד וולף ואשתו הנרייטה תומפסון. בילדותו היה מיודד מאוד עם ג'ורג' ורדה, שהתפרסם לימים כמדכא המרד האירי של 1798. בשנת 1740, כשהיה בן 13, הוא התגייס לצבא, ושרת ברגימנט הימי הראשון. למזלו, הוא חלה זמן קצר לאחר מכן, ולפיכך לא השתתף במשלחת הצבאית הבריטית לקרטחנה בשנת 1741, שהסתיימה באסון.
בשנת 1742 הועלה לדרגת לוטננט שני, ולאחר מכן הועבר לפלנדריה כדי להשתתף במלחמת הירושה האוסטרית. הוא לקח חלק בקרב דטינגן, במהלכו פיקד על גדוד והתבלט באומץ לבו כאשר המשיך להילחם למרות שסוסו נורה תחתיו. בשנת 1746 הגדוד שלו נקרא חזרה לבריטניה בדחיפות, עקב פריצת המרד היעקוביטי. הגדוד שלו נשלח בתחילה לניוקאסל, ובהמשך הועבר לסקוטלנד ולקח חלק בקרב פלקריק וקרב קלודן. לאחר קרב קלודן התבלט כאשר סירב לקחת חלק בטבח הבריטי ביעקוביטים בהוראתו של הנסיך ויליאם, דוכס קמברלנד. בינואר 1747 הוחזר ליבשת לקחת חלק בבלימת הצבא הצרפתי בפלנדריה, ולקח חלק בקרב לאופלד שבמהלכו נפצע קשה וקיבל ציון לשבח.
בשנת 1748 נחתמה אמנת אקס-לה-שפל שסיימה את המלחמה. וולף הוחזר לבריטניה, והיה כעת בן 21 בלבד, אולם כבר הספיק לקחת חלק בשבעה קרבות. בשנת 1749 הועלה לדרגת מייג'ור, ובשנת 1750 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. במשך מספר שנים הוא שרת בסקוטלנד, ובמהל הזמן הזה הרחיב את השכלתו, הפך בין היתר לבקי בצרפתית ופרסם מספר חוברות צבאיות.
מלחמת הצרפתים והאינדיאנים.