סופיה לורן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
סופיה לורן שרה ורוקדת שני שירים שהפכו ללהיטים - "אתה רוצה להיות אמריקאי" (Tu Vuò Fà L'Americano) ו"קארינה".
תקציר העלילה.
מייקל המילטון (קלארק גייבל), עורך דין מפילדלפיה, מגיע לנפולי כדי להיפגש עם עורך הדין האיטלקי מריו ויטלה (ויטוריו דה סיקה) כדי לסדר את ענייני רכושו של אחיו המנוח ג'וזף.
ויטאלה מגלה לו שלאחיו הייתה מאהבת איטלקייה ונולד להם בן, ננדו (קרלו אנג'לוטי), שמתגורר אצל דודותי לוצ'יה (סופיה לורן) בקפרי. ג'וזף ואהובתו האיטלקייה נספו בתאונה בים ולוצ'יה "אימצה" את ננדו.
מייקל מגיע לקפרי ונפגש עם לוצ'יה וננדו. לוצ'יה מתפרנסת כזמרת ורקדנית במועדון לילה וננדו מסתובב יחף ברחובות, מוכר פרחים ותמונות של לוצ'יה עד שתיים לאחר חצות. מייקל מחליט לאמץ את ננדו ולהביאו לארצות הברית לפני שייצא לתרבות רעה. בפילדלפיה מחכה לו ארוסתו שעימה הוא היה צריך להתחתן. הוא דוחה את חזרתו ולאחר מריבות טלפוניות הוא מבטל את תוכניתו להתחתן.
בינתיים מתחילים יחסים בין מייקל וסופיה למרות ההבדלים הגדולים ביניהם מבחינת גיל, השכלה וראיית עולם. הם מטיילים באתרי התיירות של האי כמו "המערה הכחולה" ונהנים מכל רגע.
לוצ'יה מסרבת להיפרד מננדו ומייקל מנהל נגדה משפט שבו מייצג אותו ויטלה. ויטלה משנה את דעתו. נושא נאום באיטלקית ואחר כך באנגלית על חשיבות הישארותו של ננדו באיטליה. השופט פוסק לטובת לוצ'יה ומייקל מתכונן לעזוב. לוצ'יה מגיעה למסקנה שייתכן שלננדו יהיה יותר טוב בארצות הברית ומחליטה לוותר. מייקל וננדו מגיעים לנאפולי ועומדים לעלות על רכבת לרומא מייקל רואה שננדו עצוב, מבין לליבו, נותן לו כסף ושולח אותו לקפרי. כשהרכבת מתחילה לנסוע הוא מתעשת, יורד ממנה במהירות ומגיע לקפרי לחבק את לוצ'יה לשמחתו של ננדו.
ב.מ.וו Ε60
ב.מ.וו Ε60 (בגרמנית: BMW E60) היא מכונית סלון בגודל בינוני שיוצרה על ידי יצרן הרכב הגרמני BMW בין השנים 2003–2010, דור חמישי מסדרה ב.מ.וו סדרה 5 אשר יוצרה בגרמניה וסין.
בסין יוצר דגם "ב.מ.וו Ε60" באמצעות "BMW Brilliance" (שם מלא: "BMW Brilliance Automotive Ltd").
בנוסף, דגמי "ב.מ.וו Ε60" הורכבו במצרים, מלזיה, תאילנד ורוסיה.
במקביל לייצור דגם 4 דלתות סדאן "ב.מ.וו Ε60", יוצר דגם BMW E61 בגרסת מכונית סטיישן 5 דלתות.
דורה קארינגטון
דורה דה האוטון קארינגטון (באנגלית: Dora de Houghton Carrington; 29 במרץ 1893 – 11 במרץ 1932), הידועה בשם "קארינגטון", הייתה ציירת ואמנית דקורטיבית אנגלית, שהשתייכה לקבוצת בלומסברי, וקשורה במיוחד לסופר ליטון סטרייצ'י. היא לא הייתה ידועה כציירת במהלך חייה, מכיוון שרק לעיתים נדירות הציגה ולא חתמה על עבודתה.
ראשית החיים.
קרינגטון נולדה בהורפורד, אנגליה, למהנדס הרכבת סמואל קארינגטון, שעבד בחברת הודו המזרחית, ולשרלוט (לבית הוטון). הם התחתנו בשנת 1888 ונולדו להם חמישה ילדים שדורה הייתה ילדם הרביעי. היא למדה בבית הספר התיכון בדפורד לבנות ששם דגש על אמנות. הוריה שילמו עבורה גם לשיעורים נוספים בציור. היא זכתה במספר פרסים בתחרויות בית הספר הארציות שאורגנה על ידי החברה לציור המלכותי.
בשנת 1910 היא למדה בבית הספר לאמנות סלייד במרכז לונדון שם זכתה במלגה ובכמה פרסים אחרים. חבריה כללו את דורותי ברט, פול נאש, כריסטופר נבינסון ומארק גרטלר. כולם היו מאוהבים בה ואחיו הצעיר של נאש, ג'ון נאש, קיווה להינשא לה. גרטלר רדף אחרי קארינגטון במשך מספר שנים, והם היו בקשר מיני קצר במהלך שנות מלחמת העולם הראשונה.
ב־1913 היא וקונסטנס ליין השלימו שלושה ציורי קיר גדולים לספרייה באשרידג' בצ'ילטרים. מאידך, התוכניות עם ג'ון ופול נאש, לציורי קיר בכנסייה באוקסברידג' לא התממשו עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
לאחר שסיימה את לימודיה בסלייד, אף על פי שחסר לה כסף, קארינגטון שהתה בלונדון, התגוררה בסוהו והיה לה סטודיו בצ'לסי. ציוריה נכללו במספר תערוכות קבוצתיות, כולל במועדון האמנות האנגלית החדשה. בתקופה זו היא הפסיקה לחתום על עבודותיה. בשנת 1914 עברו הוריו של קארינגטון לכפר הורסטבורן טרנט בהמפשייר וזמן קצר לאחר מכן היא עברה לשם והקימה את הסטודיו שלה בבניין חיצוני של הנכס.
קריירה וחיים אישיים.
קארינגטון לא הייתה חברה בקבוצת בלומסברי, אף על פי שהייתה קשורה קשר הדוק עם בלומסברי ובאופן כללי יותר עם העמדות ה"בוהמייניות", דרך מערכת היחסים הארוכה שלה עם הסופר ההומוסקסואל ליטון סטרייצ'י, אותו פגשה לראשונה בשנת 1916. סגנון התסרוקת המיוחדת שלה, והמראה האנדרוגיני משהו, ליוו את בעיית הזהות המינית שלה. ידוע שהיא ניהלה רומן עם הנרייטה בינגהם, וגם ניהלה מערכת יחסים משמעותית עם הסופר ג'רלד ברנן.
קארינגטון הקימה לראשונה בית עם ליטון סטרייצ'י בנובמבר 1917, כשעברו יחד לבית בברקשייר. קארינגטון פגשה את ראלף פרטרידג', ידיד של אחיה הצעיר נואל, בשנת 1918. פרטרידג' התאהב בקארינגטון ובסופו של דבר, בשנת 1921, קארינגטון הסכימה להתחתן איתו, לא בגלל האהבה אלא כדי להחזיק את הבית ביחד. ביום בו הסכימה להתחתן עם פרטרידג' היא כתבה לסטרייצ'י, שהיה באיטליה, את מה שתואר כאחד ממכתבי האהבה המרגשים ביותר בשפה האנגלית.
סטרייצ'י שילם עבור החתונה, וגם ליווה את הזוג בירח הדבש שלהם בוונציה. השלושה עברו לבית בווילטשייר בשנת 1924; הבית נרכש על ידי סטרייצ'י בשם פרטרידג'.
בשנת 1926 החל ראלף פרטרידג' ברומן עם פרנסס מרשל, ועזב את דורה. נישואיו איתה הסתיימו למעשה, אך הוא המשיך לבוא לבקר אותה ברוב סופי השבוע. בשנת 1928 פגשה קארינגטון את ברנרד פנרוז, חברו של פרטרידג' ואחיו הצעיר של האמן רולאן פנרוז, והחלה לנהל איתו רומן. הרומן המריץ את היצירתיות האמנותית של קארינגטון, והיא גם שיתפה פעולה עם פנרוז בהפקת שלושה סרטים.
עם זאת, פנרוז רצה את קארינגטון אך ורק לעצמו, וזאת התחייבות שהיא סירבה לתת בגלל אהבתה לסטרייצ'י. הרומנים שלה עם גברים הסתיימו כשקארינגטון נכנסה להריון ועברה הפלה.
במהלך חייה עבודתה של קארינגטון לא זכתה לתשומת לב ציבורית. חוסר העידוד אולי מנע ממנה להציג את יצירות האמנות שלה. ניתן לתאר את עבודתה של קרינגטון כפרוגרסיבית מכיוון שהיא לא התאימה באותה עת לזרם המרכזי של האמנות באנגליה. למעשה, עבודתה כלל לא נחשבה לאמנות. היא הציגה תמונות בסגנון ויקטוריאני שעשויים מנייר צבעוני.
קארינגטון כללה רישומים בעט במכתבים שכתבה לחבריה, מתוך כוונה לבדר אותם. היא יצרה גם הדפסי עץ, שזכו להערכה רבה. עבודתה הפחות מוכרת כללה שלטי פאבים וציורי קיר, קרמיקה, קמינים ועוד.
קארינגטון הייתה ידועה יותר בזכות ציורי הנוף שלה, שהיו מושפעים מהסוריאליזם. נופיה משלבים את העולם הנראה חזותית עם הדמיון והפנטזיות הנפשיות שלה. יצירת אמנות אחת, ״רכסי הרי מיגן, אנדלוסיה״, 1924, מציגה היטב את הסגנון המיוחד שלה - המזכיר מרקם של עור אדם.
מוות.
דורה קארינגטון התאבדה כשירתה בעצמה באקדח שהושאל מחברה, בריאן גינס, חודשיים לאחר מותו של ליטון סטרייצ'י, בינואר 1932. גופתה נשרפה והאפר נקבר. עם מותו, הותיר סטרייצ'י לקארינגטון 10,000 פאונד (שווה ערך ל-240,000 פאונד בשנת 1994).
מורשת.
ציירת מוכשרת של דיוקנאות ונוף, עבדה גם באמנות שימושית ודקורטיבית, וציירה על כל סוג של משטח שהיה לה ביד, כולל שלטי פונדקים, אריחים וריהוט. היא עיטרה גם כלי חרס.
בשנת 1970 פרסם דייוויד גארנט מבחר מכתבים ותמציות מיומנה, ומאז עלתה מאוד הערכה ביקורתית ופופולרית ליצירתה.
בשנת 1978, סר ג'ון רוטנשטיין, שהיה במשך קרוב לשלושים שנה, מנהל גלריית טייט, לונדון, כינה את דורה קארינגטון "הציירת הרצינית ביותר שהוזנחה בתקופת חייה."
בשנת 1995 היא הייתה הנושא של תערוכה רטרוספקטיבית גדולה בגלריה לאמנות ברביקן בלונדון. שתיים מיצירותיה נמצאות בגלריית טייט, לונדון.
היאחזות נח&quot;ל תרשיש
שיחת ספאם
שיחת ספאם היא כינוי לשיחת טלפון שבה מושמעת לנמען הודעה מוקלטת ובה תוכן שיווקי בלא שהנמען הסכים לכך. והם צורה נוספת של דואר זבל.
שיחות הספאם מהוות מטרד למשתמשים בטלפונים שכן הם נדרשים להקדיש מזמנם ותשומת לבם לענות לטלפון במחשבה שמישהו מחפש אותם אך כאשר הם עונים הם מגלים שעשו זאת רק בשביל לשמוע הודעה מוקלטת שיווקית, כמו כן לעיתים שיחות אלו נעשות בשעות לא שגרתיות ומהוות הפרעה כפולה לנמענים.
עם עליית השימוש בתוכנות אוטמציה לשיחות היקף התופעה גדל והפך למטרד של ממש.
שיחות הספאם למטרות שיווקית נאסרו בישראל כחלק מחוק הספאם, אך תופעה זו עדיין נפוצה בקרב ארגוני צדקה משום שהם אינם עונים להגדרת חוק הספאם כ'דבר פרסומת'.
לעיתים משתמשים המפרסמים בצינתוק כלומר מחייגים לנמען שיחה קצרה ומנתקים, וכאשר הוא חוזר למספר זה מושמעת לו הודעה מוקלטת שיווקית, פעולה זו הוזכרה בחוק הספאם ואסורה על פי חוק.
היקף התופעה.
חברת Truecaller מפרסת מדי שנה דו"ח על היקף תופעת שיחות הספאם בעולם ובישראל, בשנת 2019 ממוצע שיחות הספאם בישראל היה 9.1 שיחות לחודש לכל משתמש (מקום 16 בטבלה העולמית). האפליקציה זיהתה בשנת 2019 כ-26 מיליארד שיחות ספאם ברחבי העולם.
תופעת הספאם המופעלת על ידי גורמים פוליטיים שכיחה בישראל משום שהם אינם נכללים בחוק הספאם.
בדו"ח אחר נמצא כי בארצות הברית בלבד בשנת 2019 בוצעו 5 מיליון שיחות ספאם מדי חודש.
חקיקה.