הנהר פלאט הוא במרכז נתיב הנדידה המרכזי (Central Flyway) מסדרון צפון-דרום מרכזי לעופות נודדים מאתרי הקינון הקיציים בצפון (אלסקה וקנדה), דרומה בחורף, ובחזרה באביב. מיני העופות המשתמשים בנתיב הנדידה המרכזי כוללים: ברבור מחצצר, ברבור הטונדרה, מעל למיליון פרטים של ברנטה קנדית, אווז לבן-מצח, עגור קנדי, צולל גב-קנבס ("Aythya valisineria") ואחרים. מינים אחרים כדוגמת עיטם לבן-ראש, אנפות, וכמה מינים של ברווזים נודדים דרך אזור הנהר פלאט, אבל למרחקים קצרים יותר. עגור אמריקאי, מין החופמי "Charadrius melodus" ושחפית גמדית אמריקנית ("Sternula antillarum") הם עופות המשתמשים בנתיב הנדידה המרכזי שסווגו כמין בסיכון ומוגנים תחת שותפות המינים בסיכון של הנהר פלאט (Platte River Endangered Species Partnership).
הצמחים הנפוצים באזור הנהר פלאט הם "Schizachyrium scoparium" (באנגלית little bluestem), "Andropogon gerardi" (big bluestem), שניהם משתייכים למשפחת הדגניים וצפצפה משולשת ("'Populus deltoides"). אייל פרדי לבן-זנב, מינים רבים של שפמנונים, ברנטה קנדית ועיטמים לבני-ראש מושכים חובבי טבע. אזור הנהר פלאט חיים בעלי חיים רבים, אבל עיור וחקלאות גורמים בהדרגה לאובדן בתי גידול, ומספרם של בעלי החיים מצוי בירידה. ברנטות קנדיות הסתגלו לשדות החקלאיים ומוצאים חלק גדול ממזונם מתבואה שטרם נקצרה. רבים התיישבו בפארקים בפרוורים והפסיקו את הנדידה העונתית.
מדיניות וניהול.
הנהר פלאט זורם דרך האזור הצחיח של המערב התיכון של ארצות הברית ומימיו נוצלו יתר על המידה. הדרישות למי הנהר פלאט עלו על ספיקת מי הנהר בשנים צחיחות. הקריטריונים להקצבת יתר של המים, על פי הנוסח הסופי של החוק המדינתי מספר 962 של מדינת נברסקה הם שאם אגן הנהר, תת-האגן, או קרבתו הם נושא להסכם שיתוף פעולה בין-מדינתי בין שלוש או יותר מדינות, ואם קודם לתאריך ההסכם, הכריזה מחלקת המשאבים הטבעיים של נברסקה (Nebraska Department of Natural Resources) מורטוריום על אישורים להקצאות מים חדשות של מים עיליים באגן נהר, תת-אגן או בקרבתו וביקשה מכל נפת משאבי טבע להפסיק, או להמשיך הפסקה שהתקבלה בעבר, מתן אישורים להקצאות מים חדשות על כל אגן נהר, תת-אגן או בקרבתו או חלקם בהתאם לחלוקת המשנה. מרבית אגן הנהר פלאט נחשבת כיום מנוצלת יתר על המידה.
החל ב-2004 יזמו מספר בעלי עניין בנברסקה את המחקר ההידרולוגי המשותף של הנהר פלאט (Platte River Cooperative Hydrology Study בראשי תיבות COHYST). מחקר זה, שנעשה תוך שיתוף פעולה עם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ושירות השימור של משאבי הטבע של ארצות הברית (Natural Resources Conservation Service), מנסה להגיע לתובנה טובה יותר של הגאולוגיה וההידרולוגיה של אגן הנהר פלאט מגבולות קולורדו וויומינג עד קולומבוס, כולל אגן הנהר לופ. התובנה המשופרת תוכל לשמש לפתח מדיניויות לניהול מערכת הנהר, הן לשימוש אנושי והן למען המינים בסיכון באגן.
אלפבית אורדו
האלפבית של שפת אורדו מבוסס על האלפבית הערבי-פרסי, עם תוספות שנועדו להתאימו לשפה. הוא כולל 35 אותיות בסיס, ועוד כעשרים אותיות הנסמכות עליהן.
סגנון הכתיבה הנהוג באורדו הוא נסתעליק.
אותיות מנושפות.
חלק מן העיצורים באורדו מקבלים נישוף, כלומר תוספת נשיפה בעת הגייתם. בכתיבה נהוג להוסיף לעיצורים את האות ھ לאחר העיצור כדי להדגיש את הינשוף. שניים מן העיצורים המנושפים (مھ ו-نھ) יבואו רק באמצע מילה.
האותיות הייחודיות לאלפבית הערבי אינן מקבלות נישוף.
להלן רשימת האותיות אשר עליהן חל הנישוף (לאחר הוספת ھ להדגש הנישוף):
עיצורים כפופים.
ٹ - עיצור כפוף, סותם, אטום /ʈ/
ڈ - עיצור כפוף, סותם, קולי /ɖ/
ڑ - עיצור כפוף, מקיש /ɽ/
אותיות מיוחדות.
ں - נון עֻ'נּה (نون غنّه), לא עומדת בפני עצמה אלא מוסיפה אנפוף (/~/) לתנועה שלפניה. לעולם לא תבוא בתחילת מילה.
ھ - דו-צ'שמי הא (دو چشمی ہے), מוסיפה נישוף לעיצורים (/ʰ/ or /ʱ/). תמיד נכתבת לאחר עיצור בצורה אחידה: ﮭ.
ے - בַּרי יא (بڑی يے), מייצגת את התנועות "e" ו-"ai". באמצע מילה נכתבת כאות י רגילה (ـيـ), ובסוף מילה נכתבת בצורתה הייחודית (ے).
אביבה גלעדי
אביבה גלעדי (באנגלית: Aviva E. Gileadi, 26 בנובמבר 1917, בודפשט, הונגריה – 8 ביוני 2001, טמפה, פלורידה, ארצות הברית) הייתה מרצה בטכניון, מדענית גרעין ישראלית, מומחית בתחום כורים אטומיים להפקת אנרגיה, לייצור חשמל והתפלת מים.
ביוגרפיה.
גלעדי נולדה בשנת 1917, בבודפשט, למשפחת שמואל פישמן, וקיבלה את השם אווה. אמה הייתה גיזלה לבית קופפרשטיין. היא למדה בבית הספר התיכון העברי בבודפשט, בה גילתה חיבה למדעי הטבע. קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת בודפשט בשנת 1942, ולאחר מכן המשיכה לעבוד באוניברסיטה בו למדה בלי לקבל משכורת. לאחר כניסת הנאצים להונגריה התחבאה בגטו עד שנתפסה והועברה למחנה עבודות כפייה ליד בודפשט. בהמשך נכללה במשלוח לאושוויץ אך נמלטה והתחבאה עד הגעת הצבא האדום לבודפשט בינואר 1945. בשנת 1946 עברה לווינה, בה נישאה למיכאל גלעדי, טכנאי רנטגן. בינואר 1948 עלו לארץ ישראל עם סרטיפיקט מזויף.
היא לימדה שלוש שנים בבית ספר התיכון שבקיבוץ גבעת השלושה, ועבדה תקופה מסוימת במכון ויצמן. ב-1955 עברה גלעדי לחיפה, והחלה לעבוד בטכניון, בתחילה במחלקה לפיזיקה, ובשנת 1958, עת הוקמה המחלקה ללימודי הנדסה גרעינית, עברה ללמד במחלקה זאת.
ב-1959, לאור הצטיינותה, קיבלה מלגה מארצות הברית, להשתלם בלימודי הנדסה גרעינית ב"אָרְגוֹן" - המעבדה של מחלקת האנרגיה במדינת אילינוי, וכן במחלקה לפיזיקה גרעינית של אוניברסיטת מישיגן. כשסיימה את שנת הלימודים עבורה ניתנה המלגה, הציעו לה האמריקאים להישאר שנה נוספת בארצות הברית, ולזכות בתואר גבוה במדעי הגרעין. במקביל ללימודי התואר, עברה קורס מיוחד למפעילי כורים גרעיניים בהצלחה, וקיבלה רישיון להפעלת כורים גרעיניים. עד סוף 1963 הייתה האישה היחידה בעולם המערבי שהחזיקה ברישיון שכזה.
גלעדי שבה לישראל והדריכה סטודנטים בטכניון במדעי הגרעין. במסגרת שיתוף פעולה עם משרד הביטחון הפעילו הסטודנטים בהדרכתה את המרכז למחקר גרעיני שורק.
ב-1963, הוזמנה גלעדי שנית על ידי רשות המים של ממשלת ארצות הברית הפעם כדי לסייע בהפעלת כור גרעיני חדש שהוקם במרכז הגרעיני בפוארטו ריקו, ה-BONUS , ומיועד לפרויקט התפלת מים. במסגרת תפקידה זה הכשירה גלעדי צוות של מהנדסים, אשר עסקו לאחר מכן בתפעול השוטף של הכור. כמו כן לימדה קבוצת צעירים לקראת תואר מוסמך באנרגיה גרעינית.
אביבה גלעדי הייתה נשואה פעמיים - בהונגריה, למתמטיקאי איוואן שרש (1966-1907), ממנו התגרשה, ואחר כך בישראל, למיכאל גלעדי, יליד פולין. מנישואיה השניים נולדו לה שני ילדים.
לקריאה נוספת.
ע' 414 "Handbuch österreichischer Autorinnen und Autoren jüdischer Herkunft", K.G.Saur, München 2002, Band I A-I
נחל כפר
רשימת הפועלת והאשה הדתית
רשימת הפועלת והאשה הדתית הייתה מפלגת נשים ציונית-דתית, שהתפצלה מתוך מפלגת הפועל המזרחי ורצה באופן עצמאי בבחירות לאספה המכוננת אשר התקיימו ב-25 בינואר 1949 (כ"ד בטבת ה'תש"ט) בשל הסירוב לשיבוץ נשים ברשימה משותפת לכלל המפלגות הדתיות והחרדיות.
עיקר מצעה של רשימה זו ביקש לבסס את מדינת ישראל הצעירה על אופי יהודי למדינה, שיבוא לידי ביטוי גם בחקיקה בתחומים כמו שבת וכשרות, ולפעול למען זכויות הנשים בכלל והנשים הדתיות בפרט. בסיומה של מערכת הבחירות השיגה רשימה זו 2,796 קולות, שהיוו 0.7% מסך הקולות.
היסטוריה.
נציגות נשית מקרב הציונות הדתית התקיימה כבר בתקופת היישוב, כאשר התארגנויות מעין אלה שמרו על זיקה לתנועות האם, אך פעלו לא פעם בצורה נבדלת. סניף ראשון של הסתדרות נשים מזרחי הוקם בירושלים בשנת 1919, כשברבות הזמן הצטרפו אליו סניפים מקומיים נוספים אשר כולם היו משויכים לתנועת המזרחי. ואילו בתנועת הפועל המזרחי הוקם בשנת 1935 "ארגון הפועלות" לשמש כזרוע נשית בעלת אופי סוציאליסטי הדואגת לרווחתן של החלוצות הדתיות. תחילה במסגרת שיתוף פעולה עם הגברים בתנועה, אך משנתיב ההשתלבות לא הסתייע – בחרו חברות הארגון לפעול בצורה נבדלת. בשונה מארגוני נשים אחרים דוגמת ויצו והדסה, חברות אותם ארגונים ראו עצמן כמי שמסייעות לתנועות האם בפתרון מצוקותיהן של הנשים הדתיות, נוסף על הפעילות למען אורח החיים הדתי ביישוב היהודי.
במערכת הבחירות לאספת הנבחרים הרביעית בשנת 1944 השתתפו שתי רשימות שייצגו את הנשים הדתיות. נשי מזרחי ארגנו רשימה עם 54 נשים שביקשו להתמודד באופן עצמאי. הן ניהלו תעמולת בחירות, הפיצו כרוזים והיו חתומות על הסכם עם המזרחי, לפיו הקולות שיצביעו יעברו לתנועת האם והן תסתפקנה במנדט אחד, אותו איישה אסתר רבין. במקביל תבעו הפועלות הדתיות מעמיתיהן בפועל המזרחי לשלב נציגות נשית ברשימה, אולם היה חשש כי שילוב נשים יקשה על גיוס ציבור חרדי להצביע בעדם. על כן, ביקשו שתתמודדנה באופן עצמאי. לבסוף נסוגו מיוזמה זו, והמצביעים נקראו להצביע עבור רשימת הפועל המזרחי, כשבמקביל הובטח שתהיה נציגה מטעם התנועה באספת הנבחרים – טובה סנהדראי מטעם נשי תורה ועבודה. אף על-פי שנבחרו מטעם ארגוני נשים עצמאיים, פעלו רבין וסנהדראי כחלק ממסגרת ההשתייכות התנועתית של המזרחי והפועל המזרחי בהתאמה.
הבחירות לאספה המכוננת (1949).