בשנת 2005, תחת הכותרת "נבטים ירוקים בנגב", הוביל מפקד הבסיס - ארז רון - מהלך לעמידה בתקני איכות הסביבה הישראליים. כחלק מזה נסגרה המזבלה בבסיס, החלה קבורה מסודרת של עודפים טבעיים (כגון עצים), הוגדרו נוהלי איכות סביבה מחמירים (כגון שימוש בסופחים בזמן דליפת דלק על מנת למנוע חלחול למי תהום) וטונות של שאריות מתכת נמכרו לגריטה. בראשית 2006 קיבל הבסיס את תו התקן של המשרד להגנת הסביבה.
מהלך זה אינו ייחודי בחיל, ומהלך דומה נעשה גם בבסיס רמת דוד.
נמל התעופה הבינלאומי נבטים.
בשנת 1986, הציע לראשונה שר הכלכלה והתכנון, גד יעקבי, להקים נמל תעופה בינלאומי באזור נבטים, כדי להקטין את העומס בנתב"ג ולעודד את פיתוח הנגב.
בראשית 2012 המליץ שר התחבורה על הקמת נמל תעופה בינלאומי חדש בנבטים, תוכנית זו באה בעקבות התנגדות להקמת שדה חדש במנחת מגידו, תושבים באזור הנגב העלו קמפיין בעד הפרויקט בעידוד עיריית באר שבע ומועצות מקומיות נוספות.
מפקדי הבסיס.
לאור העובדה שבבסיס נבטים קיימים גם מטוסי קרב וגם תובלה, באופן מסורתי מפקד הבסיס הוא טייס קרב וסגנו טייס תובלה, אם מפקד הבסיס טייס תובלה אז סגנו יהיה טייס קרב.
שיכון משפחות.
שיכון המשפחות של הבסיס נחשב באופן רשמי ליישוב ששמו מחנה עדי.
יצחק אליה נבון
יצחק אליה נבון (י"ג באייר תרי"ט, מאי 1859 – כ"ט באלול תשי"ב, ספטמבר 1952) היה איש ציבור, עיתונאי, סופר, משורר ומלחין יהודי טורקי-ישראלי.
קורות חיים.
נולד בי"ג באייר ה'תרי"ט באדריאנופול שבטורקיה לרב אליהו נבון. בילדותו התחנך אצל אביו ושאר רבני העיר, ובהמשך היה בוגר בית המדרש לחזנים בעירו. בגיל 18 עבר עם הוריו להתגורר בקושטא, ולאחר תקופה החל לשמש כמזכירו של הגביר משה בר נתן.
תנועת חובבי ציון משכה את תשומת לבו, וכדי להתעדכן בפעילותה חתם על מנוי להצפירה. בתקופה זו התכתב עם סופרים כדוגמת הרב קלמן שולמן, הרב חיים זליג סלונימסקי, דוד גורדון ואחרים. כשנחום סוקולוב ביקש ממנו להיות סוכן וכתב הצפירה בטורקיה, ובהמשך של האסיף, נענה לבקשתו ושימש במקצוע זה ללא תמורה במשך כ-30 שנה. בכתבותיו ב"הצפירה" שנקראו "קושטא מקושטא" הרבה לכתוב אודות המתרחש בטורקיה.
בשל עיסוקו בספרות, ראה בהרחבת חוג דוברי העברית חשיבות עליונה. בקושטא פעל עם ידידיו לייסד בתי ספר עבריים, והשפיע על מנהלי בתי ספר קיימים להנהיג את הוראת השפה העברית במוסדותיהם. בתקופה זו כתב בכל עיתוני קושטא, לרוב תחת שמות העט "ינון" ו"בן אמיתי" בשל הביקורת מטעם הממשל. כן כתב שורת מאמרים בעיתון "לה ב'ארה" שיצא בקהיר, ובהמגיד.
מתוקף היותו נמנה עם מנהיגי וחברי מקהלת המפטירים של ערי טורקיה, קיבץ את כל הפיוטים והשירים שהיו מושרים על ידיה, וערך והגיה את כתבי היד בנושא שאסף הרב בנימין בכר יוסף, ובהמשך הוציאם בספר "שירי ישראל בארץ הקדם".
בשנת 1898 (ה'תרנ"ח) ביקר לראשונה בארץ ישראל למשך כחודש. גם לאחר שחזר לקושטא, העיתונות הישראלית והשד"רים שהיו מגיעים לביתו של הגביר משה בר נתן, השאירו אותו מעודכן בקורות היישוב היהודי בישראל.
כשישראל דוב פרומקין ביקש ממנו לשמש כנציג חברת "עזרת נדחים" בקושטא, נענה בחיוב, וסכומי הכסף שגייס שימשו במידת מה להקמת בתי התימנים בכפר התימנים בשילוח.
באביב של שנת 1929 (ה'תרפ"ט) עלה לישראל והשתקע בשכונת אהל משה בירושלים. בירושלים פעל לאיסוף לחנים מזרחים עממיים ורומנסות עתיקות. לאחר תקופה בירושלים עבר לתל אביב. היה חבר באגודת הפייטנים שירי ציון שפעלה בבתי הכנסת הספרדיים בשכונת פלורנטין.
הלך לעולמו בכ"ט באלול ה'תשי"ב. הוא קבור בבית הקברות נחלת יצחק.
שיריו ולחניו.
בשנת 1916 כתב והלחין בהשפעת מלחמת העולם הראשונה את השיר "ברכת שלום". בשנת 1918, בתקופה מלאת התקווה שלאחר פרסום הצהרת בלפור וסיום מאות שנות השלטון העות'מאני בארץ ישראל, כתב את השיר "ניצני שלום", שהוקלט בין היתר בביצועם של הלנה הנדל ומקהלת רינת. השיר נלקח ממנגינה ספרדית יהודית שאותה שרים בעת אמירת הקדיש או בתפילת ראש חודש. נבון שהיה בוגר בית המדרש לחזנים באדריאנופול השכיל לשלב זאת. כמו כן, שילב בשיר זה את שמו בצורה נסתרת בשתי האותיות הראשונות בכל שורה שנייה:
שירו הידוע ביותר הוא "טעם המן"; מקורו הוא בקופלאס (שיר מועד) הספרדי-יהודי "פורים לנו, פסח אן לה מאנו". שיר זה הוקלט על ידי זמרים ישראלים רבים, בהם שושנה דמארי באלבומה "מכלניות עד אור", נחמה הנדל, רן אלירן וגאולה גיל, וגם לא-ישראלים – אלי סטון (Elly Stone), מרתה שלאם (Martha Schlamme) ואחרים. בנוסף, כתב המלחין מרק לברי וריאציות על שיר זה לפרק השלישי של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 שלו. במרץ 2006 התארח נגן הקלרינט הכליזמר גיורא פיידמן לרגל יום הולדתו ה-70 בתוכניתו של אריה ורדי "אינטרמצו עם אריק", ובחר לסיים את התוכנית בשיר זה.
ארכיונו של י"א נבון שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית.
רוברט פלאהרטי
רוברט ג'וזף פלאהרטי (באנגלית: Robert Joseph Flaherty; 16 בפברואר 1884 – 23 ביולי 1951), במאי קולנוע וראינוע אמריקני. ידוע במיוחד כחלוץ הסרט הדוקומנטרי.
חייו.
פלאהרטי היה אחד משבעה ילדים שנולדו לרוברט הנרי פלאהרטי, ממוצא אירי פרוטסטנטי ולאשתו סוזן קלוקנר, ממוצא גרמני קתולי. אביו של פלאהרטי היה כורה, ופלאהרטי בילה את ילדותו בטבע, במחנות הכורים. בצעירותו עבד במקומות שונים באזור מפרץ הדסון שבקנדה, בחיפוש אחר אוצרות טבע ובסלילת כבישים.
בשנת 1913 ערך מסע לאזור שהיה אזור פראי ובלתי מיושב באירופאים, וראש המשלחת, ויליאם מקנזי, הציע כי ייקח עמו מצלמה על מנת לתעד את נופי הטבע ואת התרבויות השונות שיראה בדרכו. פלאהרטי התרשם במיוחד מבני עם האינואיט, ובילה עמם זמן רב, כשהוא מתעד את חייהם במצלמתו.
לאחר שובו לארצות הברית הציג את צילומיו בפני ידידים וקיבל תגובות נלהבות. על אף שחלק מן החומר אבד בתאונה מוזרה, כאשר השליך פלאהרטי סיגריה על ערימת צלולואיד בעת עריכת הסרט בטורונטו, הבין פלאהרטי כי ייעודו הוא הקולנוע, ושב לארצות הצפון בשנת 1920 במטרה המפורשת להסריט סרט. הוא טען כי התאונה אך סייעה במלאכתו, שכן הסרט המקורי היה אך סדרה של צילומים וחסר עלילה ברורה.
על מנת להסריט את סרטו, קיבל פלאהרטי מימון בן חמישים אלף דולר מיצרנית פרוות. בטרם החל את ההסרטה חי פלאהרטי עם האינואיט נאנוק ומשפחתו במשך זמן מה. פלאהרטי ביים מעמדים רבים המופיעים בסרט, לרבות הסיום הדרמטי, בו מצויים כביכול נאנוק ומשפחתו בסכנה אם לא יבנו איגלו במהירות. האיגלו נבנה מראש, באופן שהותיר חור בצידו כך שמצלמתו של פלאהרטי תוכל לצלם את הנעשה בתוכו. פלאהרטי התעקש שהאינואיט לא ישתמשו ברובים לציד, על אף שאלו היו ברשותם. פלאהרטי עצמו היה מצויד היטב במעבדה ניידת שאיפשרה לו לעבור על החומר שצולם מדי יום, באתר בו הוסרט הסרט.
התוצאה הייתה "נאנוק איש הצפון", אשר הוקרן בשנת 1922 וזכה להצלחה עולמית. הסרט נחשב לחלוץ הסרט הדוקומנטרי. על מנת להדגיש את התנאים הקשים של ציידי האינואיט נהג פלאהרטי לספר כי נאנוק עצמו מת מרעב זמן מה לאחר סיום הסרטת הסרט. עם זאת, נראה כי נאנוק מת משחפת בביתו, כשנתיים לאחר סיום ההסרטה.
פלאהרטי חתם על חוזה עם אולפני סרטי פרמאונט, להסרטת סרט דוקומנטרי נוסף. הפעם נסע פלאהרטי לאיי סמואה, על מנת להסריט את "מואנה". גם לשם יצירת סרט זה חי פלאהרטי זמן מה עם הילידים וחקר את דרכיהם, ולבסוף ביסס את הסרט על טקסי המעבר של נער מילדות לבגרות. סרט זה זכה להצלחה פחותה מזו של נאנוק.
עתה נחשב פלאהרטי למומחה למקומות אקזוטיים ולתרבויות זרות. בשנת 1928 יצא עם הבמאי הגרמני פרידריך וילהלם מורנאו לצלם את הסרט "טאבו" באיי הים הדרומי. שני הבמאים היו בעלי אופי עיקש, ופלאהרטי עזב את ההסרטה בטרם הסתיימה העבודה. מורנאו עצמו לא זכה לראות את הסרט המוקרן, שכן מת בתאונת דרכים בטרם יצא הסרט אל המסכים.
לאחר פרשת "טאבו" חי פלאהרטי מספר שנים בבריטניה. באיי אראן יצר את הסרט הדוקומנטרי "האיש מאראן", אשר מספר את סיפורו של דייג בים הצפוני. לאחר מכן שיתף פעולה עם הבמאי זולטן קורדה בסרט העלילתי "נער הפיל" על פי סיפורו של רודיארד קיפלינג. בתחילת שנות ה-40 שב לארצות הברית.
הצלחתו הגדולה האחרונה של פלאהרטי הייתה סיפור לואיזיאנה, סרט שצילם עם אשתו פרנסס, שהייתה שותפה לעשיית רבים מסרטיו, בשנת 1948. סרט זה ליווה את הנחתו של מתקן קידוח נפט בביצות לואיזיאנה. הסרט, שמומן על ידי חברת קידוחי נפט, מלווה את תהליך הקידוח ומדגיש את דו הקיום של הציוד המודרני והנוף הבראשיתי, כפי שהם נראים מעיניו של ילד מקומי.
פלאהרטי מת בשנת 1951 בוורמונט.
הליכה לקיסריה
הליכה לקיסריה (מוכר גם במילות הפתיחה שלו, אֵלִי, אֵלִי) הוא שיר עברי שכתבה חנה סנש ב-24 בנובמבר 1942. השיר הולחן ב-1945 בידי דוד זהבי.
היסטוריה.
השיר "הליכה לקיסריה" נכתב בקיבוץ שדות ים שמדרום לקיסריה העתיקה, שם התגוררה סנש באותה תקופה.
לאחר מותה, נמצאו בעזבונה של סנש נוסחים שונים לשיר, והחל ויכוח סביב האותנטיות שלהם. במהלך הוויכוח היו אפילו שהציעו כי לא סנש היא שכתבה את השיר אלא רק העתיקה ושינתה. אך כיום ברור שהיא הכותבת והגרסאות השונות לשיר הם פשוט נוסחים ששמרה מתהליך הכתיבה.
הנוסח שפורסם ראשון, באוגוסט 1945, היה:
נוסח זה נמצא ביומן של סנש, אך איננו האחרון שכתבה. בטרם יציאתה לשליחות, העתיקה סנש שירים שונים למחברת בשם "ללא שפה", את המחברת העבירה לחברה ושם מופיע השיר בגרסה הידועה לנו. (זו המופיעה משמאל בראש הדף)