מועד החתונה, שנקבע לשש בערב, מתקרב, ולאחר שהחבורה פוגשת את גארי בלאומן, קולגה של ברני, טד מסביר לילדים שלו כמה קל לאבד קשר עם מכרים ותיקים ולכן חשוב לשמור על קשר איתם. בסיום הפרק מספרים מה עלה בגורל כל אחת מדמויות המשנה בסדרה.
רגע לפני החתונה ברני ורובין מקבלים "רגליים קרות" כל אחד בחדרו. לילי ומרשל מרגיעים את ברני ועוזרים לו לכתוב את נדר החתונה שלו. טד מנסה להרגיע את רובין, אף על פי שהיא מתעקשת שהיא הייתה רוצה שברני ימצא את התליון שלה. טד, שמצא את התליון, נותן אותו לברני ומסביר לו שהוא צריך להעניק אותו לרובין. ברני נותן את התליון לרובין, אך היא מצליחה לחלץ את האמת מטד. כשהיא מבינה שטד התאמץ להשיג לה את התליון, היא חושבת שאולי היא צריכה להתחתן עם טד, והיא מציעה לברוח איתו מהחתונה ולעבור לשיקגו. טד מסרב, ומסביר שהוא כבר לא מרגיש ככה כלפיה, והוא לא יכול להיות שותף לבריחת כלה ביום כלולותיה בפעם השלישית (לאחר סטלה וויקטוריה).
רובין מחליטה לברוח לבדה ובמנוסתה נתקלת בנגנית הבס של להקת החתונה - האמא, ומתנגשת בה. האמא מבינה שרובין רוצה לבטל את החתונה ומציעה לה לקחת שלוש נשימות עמוקות. לאחר שהיא עושה כך, רואה רובין את ברני, שנודר נדר להיות תמיד יהיה כן איתה, מה שמרגיע את חששותיה לגבי החתונה.
על מזבח החתונה ברני מקבל שוב "רגליים קרות" ומרשל סוטר לו, בפעם החמישית, ובכך מסיים את התערבות הסטירות. רובין וברני מתחתנים. במסיבה לאחר מכן, טד רואה את האמא, טרייסי, ומתאהב בה.
במהלך הפרק האחרון שזורים קטעים מעתיד החבורה: טד מבטל את המעבר לשיקגו, ללילי ולמרשל יש שלושה ילדים, ברני ורובין מתגרשים בעקבות הקפיצה בקריירה של רובין. ברני חוזר לדרכיו הישנות ולרדיפת שמלות, אך לאחר שהוא מכניס אישה להריון, ברני הופך לאב לילדה שהוא אוהב ומשנה את דרכיו.
רובין הופכת למגישה מפורסמת, אבל מתגעגעת לטד ורוצה לחזור אליו. בעקבות האירוסין של טד עם טרייסי היא מנתקת את הקשר עם החבורה.
בסוף הפרק מבינים שטרייסי נפטרה, ושטד סעד את מיטתה עד למותה. הסיפור חוזר לזמן החתונה, כאשר גשום בחוץ והאמא עומדת בתחנת הרכבת עם המטרייה הצהובה. טד ניגש אליה, היא מזהה אותו מעברה והם מבינים שהמטרייה הזו היא סימן לייעודם. ראשי התיבות הכתובים על המטרייה הם ט"מ, טד מוסבי או טרייסי מק׳קונל, שם האמא.
לאחר תיאור ההיכרות תחת המטרייה, חוזרים לחדר העבודה של טד בשנת 2030, בחלוף שש שנים ממות האמא, שם טד מסכם את סיפור ההיכרות לילדיו לוק ופני. אך אז, הילדים מבינים שהסיפור אינו למעשה סיפור ההיכרות שלו עם אמם, אלא סיפור על כמה הוא אוהב את רובין, ומטרתו היא לבקש את אישורם לצאת איתה. הילדים מסכימים, ואומרים שהם אוהבים אותה מאוד.
בסצנת הסיום, רובין נכנסת לדירתה עם כלבים חדשים כאשר מישהו מצלצל בפעמון הכניסה. היא מנסה להפעיל קולית את הטלוויזיה כך שתראה לה את תמונת המצלצל, אך הפקודה הקולית לא עובדת, לכן היא פותחת את החלון. היא רואה את טד מחזיק את קרן היער הכחולה (בדומה למה שהתרחש בפרק הראשון, 25 שנים מוקדם יותר) ומחייכת.
אליסון הניגן, השחקנית שמשחקת את דמותה של לילי, חשפה כי הסצנה האחרונה של הסדרה הייתה אמורה להיות החתונה של טד ורובין בה לילי משלמת חזרה למרשל חמישה דולרים בגין התערבותם על השאלה האם טד ורובין יתחתנו. בדיסק ה-DVD של הסדרה ששוחרר לאחר סיומה, נוסף סוף אלטרנטיבי בו האמא לא מתה וטד חי איתה באושר.
דמויות.
רנג'ינט (מרשל מאנש)- נהג המונית של החבורה שמסיע אותם ברוב העונות.
איך פגשתי את אבא.
במרץ 2014, פורסם כי לאור הצלחתה של הסדרה וסיומה בעונה הקרובה, החלה רשת CBS לפתח סדרת ספין אוף בשם "איך פגשתי את אבא". אולם אחרי שקרייג תומאס וקארטר בייס הפיקו פרק פיילוט שכתבה אמילי ספייווי, לא נמצא אולפן שירכוש את הסדרה, והיא בוטלה. כשנתיים וחצי אחר כך, יצרו אייזיק אפטייקר ואליזבת ברגר גרסה חדשה של סדרת הספין אוף, אולם השניים קודמו לתפקידי מפיקים שותפים בסדרה "החיים עצמם" של NBC, ולא התפנו להפקת הסדרה שהם עצמם יצרו.
בעונת 2017–2018 ניסתה רשת "20th Television" לפתח בשנית עונה של הסדרה שיצרו אפטייקר וברגר, עם התסריטאית אליסון בנט, אך גם אז הפרויקט לא התקדם.
באפריל 2021 פורסם ששירות הסטרימינג "הולו" הזמין מאפטייקר וברגר עונה בת 10 פרקים, כאשר השניים, אשר יצרו את "איך פגשתי את אבא", ישמשו גם כתסריטאים ומפיקים ראשיים. השחקנית הראשית תהיה הילרי דאף בתפקיד סופי, אשר תספר לבנה כיצד פגשה את אביו. דאף תשמש גם כמפיקה. הסדרה תתרחש בשנת 2021, בתקופה שבה סופי וחבריה הקרובים נמצאים בעיצומו של ניסיון להבין מי הם בעצם, מה הם רוצים מחייהם, וכיצד להתאהב בעידן של אפליקציות היכרות ואפשרויות בלתי מוגבלות.
עליה לתורה
זרמי הערבול (גאולוגיה)
זרמי הערבול הם תאי זרימה הנוצרים במעטפת של כדור הארץ. בכל תא כזה עולה המגמה ממעמקי המעטפת, וכשהוא מתקרב הוא מתקרר ונוחת חזרה. זרמי הערבול הם האחראים לנדידת היבשות, המוסברת באמצעות טקטוניקת הלוחות. דוגמה להמחשת תהליך פיזיקלי זה מהווה מנורת לבה שבה השעווה מתפקדת כחומר הסלעי.
החומר הסלעי בסמוך לפני השטח של כדור הארץ, בייחוד הליתוספרה שמתחת לימים, מתקרר על ידי מעבר חום אל האוקיינוסים והאטמוספירה, מתכווץ עקב איבוד החום וצפיפותו גדלה, ואז שוקע תחת כובד משקלו באזורי הפחתה שבהם הלוח האוקייני שוקע מתחת ללוח היבשתי. חומר זה שוקע עד לעומק מסוים בתוך כדור הארץ עד שצפיפות השכבה בה הוא נתקל מונעת ממנו לשקוע יותר. עצירה זו יוצרת את "שכבת הגבול התרמי" שבה החומר ששקע סופג חום מהשכבה מתחתיו, מתרחב, ומחדש את יכולת הציפה שלו והוא עולה כעמוד עשן כלפי קרום כדור הארץ בחזרה.
תחנת הרכבת נהריה
תחנת הרכבת נהריה, המופעלת על ידי רכבת ישראל, משרתת את העיר נהריה ואזור הגליל המערבי, והיא התחנה הצפונית ביותר של רכבת ישראל. התחנה נמצאת בשדרות הגעתון אשר במרכז העיר נהריה, סמוך לצומת נהריה ולתחנה מרכזית נהריה. התחנה היא חלק ממסילת החוף של רכבת ישראל.
היסטוריה.
התחנה הוקמה בימי המנדט הבריטי על מסילת הברזל ששימשה את קו ביירות־טריפולי־חיפה. ב־1 ביולי 1945 הושק לראשונה קו נוסעים סדיר מנהריה לחיפה, שפעל במקוטע עד שהופסק כליל במלחמת העצמאות בעקבות פיצוץ גשר הרכבת על נחל נעמן, מדרום לעכו. שנתיים לאחר קום המדינה חודש הקו (עם שתי רכבות יומיות בכל כיוון), וכעבור שנתיים הופסק שוב וחודש בשנית רק בשנת 1958. אמנם הקו לביירות (דרך ראש הנקרה) לא חודש לאחר מלחמת העצמאות, אבל בשנים הראשונות לקום המדינה המשיכו הרכבות מנהריה צפונה - רכבות צבאיות הגיעו עד צפונית לאכזיב ורכבות משא הגיעו עד מפעלי מילואות בסמוך לבצת.
בשנת 2001 התחנה נבנתה מחדש על ידי רכבת ישראל. הוקם אולם נוסעים חדש בצמוד לרציף הקיים ונבנה רציף נוסף שחובר לתחנה במעבר תת־קרקעי. בנוסף, הוצב שער על מסילת הברזל מצידה הצפוני של התחנה שחוסם את דרכה של הרכבת צפונה (קודם לכן נעשה שימוש מועט במסילה הצפונית לצורך רכבות משא ולסיבוב קטרים). מסילת הברזל שממשיכה מהתחנה צפונה עד תחנת בצת - מפעל מילוז - מילואות צפון, לא נמצאת בשימוש מאז שנת 2001.
ב־9 בספטמבר 2001 התרחש בתחנה פיגוע התאבדות, מחבל מתאבד התפוצץ בכניסה לתחנת הרכבת. בפיגוע נרצחו שלושה בני אדם וכ־70 נפצעו. הפיגוע היווה נקודת מפנה בניתוח הפרופיל של מחבלים מתאבדים באינתיפאדה השנייה, משום שהיה הפיגוע הראשון שבוצע על ידי ערבי ישראלי (מהכפר אבו סנאן). המחבל, היה גם איש דת מבוגר (בן 48), נשוי ואב לילדים.
ב־13 ביולי 2006, יום לאחר פרוץ מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה בשל מתקפת טילים של חזבאללה על נהריה ויישובים אחרים בצפון הארץ. ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה.
מה־12 במרץ ועד ה־27 באפריל 2013 השביתה רכבת ישראל את קו הרכבת בין עכו לנהריה לחלוטין בשני הכיוונים. הסיבה להשבתת הקו הייתה לשם עבודות תשתית לצורך הכפלת המסילה. במהלך העבודות נבנה רציף שלישי בסמוך לרציף מספר 2.
ב־2013 שופצה התחנה ונפתחה מחדש לקהל. עד לסיום השיפוצים, הייתה תחנת עכו תחנת קצה זמנית.
בגלל בעיות נגישות, באותה השנה נסגרה הכניסה משדרות הגעתון באופן זמני, והתאפשרה רק כניסה ויציאה מרחוב לוחמי הגטאות.
ב-15 בספטמבר 2018 קוצר הקו הישיר מנהריה לבאר שבע באופן זמני בעקבות חוסר ציוד ומחסור במסילות באיילון, עקב פתיחת הקו המהיר לירושלים, וזמן הנסיעה מנהריה לבאר שבע, ושאר יעדי הדרום היה ארוך מהרגיל.
הקו חזר לפעילות מלאה ב-26 במאי 2019.
במהלך שנת 2018 החל שדרוג מבנה התחנה וכן מותגה התחנה בשם "פסאז' געתון" (על שם הרחוב בו נמצאת התחנה), שדרוג וחידוש התחנה כולל שיפוץ מקיף של מבנה התחנה והרציפים, וכן גשר להולכי רגל מעל צומת נהריה, המחבר את שני צידי העיר לתחנת הרכבת, בנוסף הגשר מהווה מעבר ישיר בין תחנת הרכבת ל"קניון ארנה" הסמוך, ולחניון הרכבת הנמצא בצידו של הקניון.
מבנה התחנה.
מסילה כפולה מסתיימת בתחנה – מסילה מערבית (צמודה לרציף 1) ומסילה מזרחית (צמודה לרציף 2). מהמסילה המזרחית מסתעפת מסילה שלישית המובילה לרציף מספר 3. אין חלוקה בין הרציפים לפי כיוון נסיעת הרכבות, מכיוון שנהריה היא תחנת קצה וכל הרכבות יוצאות מהתחנה דרומה.
בתחנה רציף צד ורציף אי המחוברים ביניהם במעבר תת־קרקעי. כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות דרך אולם הנוסעים הצמוד לרציף 1, הפתוח בכל שעות היממה.
תחבורה ציבורית בתחנה.