לאחר רצח מלאכי רוזנפלד באזור הקימו תושבים מהאזור מאחז במקום, וקראו לו מלאכי השלום, לזכר שלום (שולי) הר-מלך ו-מלאכי רוזנפלד, שנרצחו בכביש הסמוך, בשני פיגועים בהפרש של 12 שנים זה מזה.
המאחז פונה בידי המשטרה.
אסונות באזור.
9 בדצמבר 1985 אירעה בו שרפה שבה נספו שמונה חיילים. ב-22 באפריל 1990, התנגשו שני מסוקי יסעור במהלך טיסת אימון וצנחו בוערים למרגלות הבסיס. בתאונה זו נספו שבעה אנשי צוות אוויר.
בכביש אלון, באזור הבסיס, אירעו שני פיגועי ירי; בא' באלול תשס"ג (29 באוגוסט 2003) נרצח שלום (שולי) הר-מלך, ובי"ג בתמוז תשע"ה (30 ביוני 2015) נרצח מלאכי רוזנפלד.
צ'נדלר מיוריאל בינג
קריינית
קשקאיש
קשקאיש (פורטוגזית: Cascais) היא רשות מקומית (município) במרכז פורטוגל, ומהווה פרבר יוקרה של הבירה ליסבון וגם אתר חוף ים מבוקש.
גאוגרפיה.
קשקאיש שוכנת במערב שפך נהר טאגוש (Tagus), בין רכס סינטרה (Sintra) לאוקיינוס האטלנטי, כ-30 קילומטר מערבית לבירה ליסבון.
היסטוריה.
קשקאיש הייתה כפר דייגים עד שנת 1364 בה ניתן לה מעמד של עיר. נראה שבתקופה זו גם נבנתה הטירה של קשקאיש.
הפיכתה של קשקאיש לאתר תיירות ואזור מגורים יוקרתי החלה ב-1879 כאשר לואיש מלך פורטוגל בנה בה את ארמון הקיץ שלו.
מבצע יום חמישי
מבצע יום חמישי היה מבצע צבאי שנערך בבורמה במהלך מלחמת העולם השנייה, החל מה-5 במרץ 1944 ועד ל-27 באוגוסט.
רקע.
בפברואר 1943 יצא אורד צ'ארלס וינגייט יחד עם יחידת העלית שתחת פיקודו, ה"צ'ינדיטים", למבצע בד ארוך. תוצאות המבצע שנויות במחלוקת, אולם היה לו ערך פסיכולוגי עצום, והוא רומם את רוחם של חיילי בעלות הברית שלחמו במסגרת המערכה על בורמה. וינסטון צ'רצ'יל התלהב מאוד מהמבצע, והזמין את וינגייט לבוא עמו לוועידת קוויבק, במהלכה קיבלה טקטיקת החדירה העמוקה שלו, אישור מהפיקוד העליון של בעלות הברית המערביות. לאחר הוועדה הוחלט להגדיל את הכוח הצ'ינדיטי לסדר גודל של דיוויזיה. בוועידת קוויבק הוכנה תוכנית חדשה לכיבושה של בורמה מידי האימפריה היפנית. היוזמה העיקרית הוטלה על הכוחות הסינים-אמריקאיים שתחת פיקודו של ג'וזף סטילוול. יוזמה זו הייתה בניית דרך לדו - דרך הררית שתחבר בין אסאם שבהודו ומחוז יונאן שבדרום סין, ותשמש להעברת אספקה לסין הכבושה. הצ'ינדיטים היו אמורים להצטרף למתקפה של סטילוול באמצעה.
כבר באוקטובר 1943, פתח סטילוול במתקפה שבחוד החנית שלה עמדה הדיוויזיה הסינית ה-38 בפיקודו של סון לי-ג'ין שתקפה את הדיוויזיה היפנית ה-18 לאורך דרך לדו, בעוד פועלים הודים מרחיבים את הדרך בפיקוחם של מהנדסים אמריקניים. ההתקדמות הייתה אטית מאוד, עקב הסביבה שהסינים התקשו לתפקד בה, ולחימתם העקשנית של היפנים. הצ'ינדיטים נועדו להשתתף במתקפה רק בחודש מרץ, אולם ככל שהתקדמה המתקפה באטיות, ונגבה מחיר כבד בחיי אדם לשני הצדדים, הודיע צ'יאנג קאי שק כי הכוחות הסיניים לא ישתתפו במתקפה כמתוכנן (פרט לכוחות שתחת פיקודו של סטילוול שכבר היו בחזית). בשל כך, החליט המפקד העליון של כל בעלות הברית בדרום-מזרח אסיה, לורד מאונטבאטן, כי אין סיכוי לטהר את בורמה עילית מהיפנים, וב-8 בפברואר נפגש עם וינגייט והבהיר לו כי גם אם ינחל הצלחה במתקפותיו, אין לו רשות לנצל את ההצלחה, ואפילו לא בעזרת כוחות העתודה שלו, רק דעת הקהל בארצות הברית ובבריטניה, מנעה ממאונטבאטן לפטר את וינגייט לגמרי.
הכנות.
המשימות שהוטלו על הדיוויזיה של וינגייט היו: לסייע להתקדמותם של הכוחות הלוחמים מהאזור לידו (כוחו של סטילוול) אל שטח מיצ'ינה; למשוך את כוחות האויב המוצבים מולם, להטיל בהם אנדרלמוסיה ולמנוע את תיגבורם של הכוחות הללו ליצור תנאים נוחים להתקדמות, ובאופן כללי לגרום בלבול מרבי, נזק ואבדות לכוחות האויב בבורמה. וינגייט החליט לשדרג את שיטת החדירה לטווח ארוך שלו; במקום תנועה מתמדת כפי שנעשה במבצע בד ארוך, הקמת מעוזים בתוככי שטח האויב, ומהם לצאת לפעולות ולאגף את הדיוויזיה ה-18. נבחרו שלושה יעדים כאלו שקיבלו את שמות הקוד "פיקדילי", "ברודוויי" ו"צ'ורינגהי". הנחיתה הראשונה הייתה אמורה להתבצע ב"פיקדילי", אולם ברגע האחרון גילה וינגייט שהאזור כוסה כולו בגזעי עצים כרותים, מה שהפך את הנחיתה באזור דרך האוויר לבלתי אפשרית. וינגייט גילה שאנשיו צילמו את האזור דרך האוויר אף על פי שאסר עליהם במפורש לעשות כן, וסבר שהיפנים הבחינו במטוסים המצלמים ומיהרו לכסות את האזור בגזעי עצים. אם כי מאוחר יותר התברר כי היפנים לא הבחינו במטוסים, ואת העצים חטבו מקומיים תמימים. במקור תכננו להנחית את הבריגדה ה-77 חציה ב"פיקדילי" וחציה ב"ברודוויי", ומכיוון שווינגייט האמין שהיפנים יודעים רק על "פיקדילי" ולא על שני הבסיסים האחרים, הוא שאל את קאלוורט האם הוא מעדיף שכל הבריגדה שלו תונחת ב"ברודוויי" או שחציה תונחת ב"ברודוויי" והחצי השני ב"צ'ורינגהי". קאלוורט הודיע שהוא מעדיף שכל הבריגדה תונחת ב"ברודוויי", כיוון ש"ברודוויי" היה מעברו המערבי של הנהר , בעוד "צורינגהי" היה מעברו המזרחי, וקאלוורט הודיע שיקשה עליו לפקד על אנשיו בצורה כזו. הפעילות כולה קיבלה את שם הקוד "מבצע יום חמישי" (ת'רסדיי).
המעוזים.
ב-28 בפברואר תדרך וינגייט את מפקדי הבריגדות והורה להם להתכונן לקראת נחיתה בתוככי בורמה. במבצע ההנחתה לקחו חלק 83 מטוסים, אשר למעלה ממחציתם היו שייכים לחיל האוויר המלכותי והשאר לחיל האוויר האמריקאי. כהכנה, הפציצו האמריקאים את שדות התעופה היפניים באזור והשמידו 26 מטוסים. בערב ה-5 במרץ התרכזה הבריגדה של קאלוורט בשדה התעופה של ללגהאט שבהודו, שם מטוסי C-47 דקוטה היו אמורים לגרור את אנשיה בדאונים אל "ברודוויי". כל מטוס גרר עמו שני דאונים, והנחיתה בוצעה עם תקלות רבות בנחיתה, אולם בלי שהיפנים הבחינו בה. למחרת הונחתה הבריגדה ה-111 ב"צ'ורינגהי". הפעם הוביל כל מטוס רק דאון אחד, כך שהנחיתה בוצעה ללא תקלות. בשני המעוזים החלו המפקדים להכשיר את הקרקע למגננה, והכינו מסלולי נחיתה כדי לאפשר למטוסם להנחית אספקה ולאסוף פצועים.
בתוך חמישה לילות, כמעט 12,000 חיילים, 3,000 פרדות, עשרות טונות של ציוד, תותחי נ"מ וארטילריה וכמויות גדולות של מזון הוצנחו או הונחתו ב"ברודוויי" או ב"צ'ורינגהי". הבריגדה ה-16 של פרגוסון הייתה היחידה שעשתה את דרכה רגלית, באזור שהיפנים לא טרחו לשמור עליו כיוון שהחשיבו אותו לבלתי עביר. כעבור זמן קצר פונה מעוז "צ'ורינגהי", כיוון ששכן בנקודה סמוכה לשדה תעופה צבאי יפני, והבריטים הבינו שזה רק עניין של זמן עד שהיפנים ימצאו אותו. ואכן, כמה שעות לאחר שהאנשים והציוד ב"צ'ורינגהי" הועברו אל "ברודוויי", פוצצו היפנים את האזור. מאידך, מעוזים נוספים, קטנים יותר, הוקמו בידי הצ'ינדיטים. באמצע מרץ, לאחר שהמעוזים כבר היו מבוססים היטב, החלו הצ'ינדיטים בפעולות.
הבריגדה של קאלורט נעה בקושי 50 ק"מ לפני שנתקלה בכוח יפני מבוסס היטב, על גבעה מדרום-מזרח ל"ברודוויי", שזכתה לכינוי "גבעת הפגודה" בשל פגודה מוזהבת שניצבה בראשה. התפתח קרב קשה, ובסופו של דבר ניצחו הבריטים והשתלטו על גבעת הפגודה. בבוקר המחרת החליט קאלוורט להקים באזור מעוז נוסף. המעוז קיבל את הכינוי "העיר הלבנה", בגלל חופות המצנחים שעד מהרה כיסו את העצים באזור, כאשר החלו להצניח באזור ציוד ומזון. במקביל, לנטיין החל לחסום את הדרכים היפניות, ופרגוסון כבש את העיירה לונקין בעלת החשיבות האסטרטגית, אולם נאלץ לפנות אותה לאחר שסטילוול לא הגיע עם תגבורת כמובטח.
הפיקוד היפני באזור היה של מוטגוצ'י, והופעת הצ'ינדיטים שיבשה כליל את הכנותיו של זה לקראת הפלישה להודו. אנשי מטהו יעצו לו להתעלם מהצ'ינדיטים ולהתמקד בהודו, אולם מפקדו מסקאזו קוואבה הורה לו לא להמשיך בהכנות לפלישה לפני שיושמדו הצ'ינדיטים. לאחר שהוקמה "העיר הלבנה", ומיקומה זוהה בידי היפנים, הם החלו להזרים כוחות במטרה להשמידה, ווינגייט נאלץ להורות לבריגדות של לנטיין ופרגוסון לחסום את הדרכים המובילות ל"עיר הלבנה". פרגוסון הקים מעוז נוסף בשם "אברדין", והחל בהכנות לתקיפה על אינדאו. אל "אברדין" הועברה ב-21 במרץ גם הבריגדה ה-14, אשר קיבלה פקודה למנוע תנועה של האויב באזור פינלבו, ואז לכבוש את פיינגיינג.
מותו של וינגייט.
ב-24 במרץ ביקר וינגייט ב"ברודוויי", ולאחר מכן ב"עיר הלבנה" וב"אברדין". המטוס שבו טס חזרה להודו (B-25 מיטשל של חיל האוויר האמריקני) התרסק באזור מניפור, ועשרת נוסעיו נהרגו. הייתה זו מכה קשה עבור הצ'ינדיטים, שאיבדו בהפתעה את מנהיגם המיתולוגי. קאלוורט כותב בזכרונותיו: