פפיאן אומרת שהפריצה הגדולה שלה באה בעקבות תחרות השירה בלוודיר בווינה ב-1990. אחד הפרסים בתחרות היה לשיר מתוך הרפרטואר שלה בתיאטרון הגדול של ורשה. היא כללה את האופרה "נורמה" ברפרטואר שלה, אך לא ציפתה להופיע בה בשל גילה הצעיר וחוסר ניסיונה היחסי. אך היא קיבלה הצעה של הרגע האחרון להופיע באופרה בתיאטרה וייקי, על אף שלא הופיעה בה בהופעה חיה קודם לכן. היא התכוננה להופעה תוך חמישה ימים, עם שני ימי חזרות וחזרה אחת בלבד עם התזמורת. ההופעה הייתה מוצלחת מאוד, ו"נורמה" הפכה לתפקיד בו נודעה כזמרת. במופע הראשון שלה בתור נורמה, בוורשה בשנת 1993, ג'אנקרלו דל מונקו, בנו של מריו דל מונקו, ראה את הופעתה, ומיד הציע לה חוזה עם האופרה של בון בגרמניה. וכך החלה הקריירה המקצועית שלה בתור זמרת אופרה בינלאומית. חוזה ראשון זה ליהק אותה בתפקידים ראשיים ב"לה טרוויאטה" של ורדי, בתור דונה אנה ב"דון ג'ובאני" של מוצרט, וכמיכאלה ב"כרמן" מאת ביזה. היא שרה את "טוסקה" לראשונה בבית האופרה של וינה ב-1995.
פפיאן מתגוררת בווינה, אוסטריה, עם בעלה קונרד קון, דרמטורג אשר עובד עבור תיאטראות שונות באירופה, כגון בית האופרה של ציריך וגם משמש בתור מנהל יחסי הציבור של פפיאן, וכן עם הבת שלהם, סירנוש, שנולדה בשנת 2001. קון כתב ספר ובו תרגומים לגרמנית של מבחר שירים מאת המשורר הארמני יגהישה צ'רנטס. פפיאן קוראת לירוואן "עירה האהובה", ואומרת, "מעולם לא עזבתי את ארמניה. אני רואה [את היעדרותי] כמעט כמו נסיעת עסקים." היא מבקרת את מולדתה כל שנה, ממשיכה להופיע שם, ומתכננת לשוב לחיות בארמניה בסוף הקריירה שלה.
רפרטואר.
הרפרטואר שלה רחב, ונע בין "דונה אנה" של מוצרט ("דון ג'ובאני"), "מתילדה" של רוסיני ("ויליאם טל"), "ראשל" של ז'אק פרומנטל הלוי ("היהודייה"), "מיקאלה" של ביזה ("כרמן"), "מימי" של פוצ'יני ("לה בוהם"), "מגדה" ("לה רונדין"), טוסקה, מאדאם באטרפליי, "ג'יוקונדה" של אמילקארה פונקיילי ("לה ג'יוקונדה"), ו"מרגרטה/אלנה" של אריגו בויטו ("מפיסטופלה"), "ליסה" של צ'ייקובסקי ("פיק דאם"), ו"סנטה" של ריכרד וגנר ("ההולנדי המעופף"). הוא כולל שנים עשר תפקידי ורדי: "לה טרוויאטה", "דזדמונה"" "("אותלו"), "אאידה" ו"לאונורה" ("הטרובדור" ו"כוחו של גורל"), "אליזבטה" ("דון קרלו"), "אלנה" (I vespri siciliani), "אמיליה" (Simon Boccanegra), "אלווירה" ("ארנאני"), "ליידי מקבת", "אביגייל" ("נבוקו"), "אודבלה" ("אטילה"), וכן "הרקוויאם של ורדי". תפקיד מרכזי שלה הוא "נורמה" של בליני; היא הופיעה בתפקיד זה בין השאר בפולקסאופר של וינה, ברג'יו של טורינו, במונטריאול, בלטימור, דטרויט, דנוור, וושינגטון הבירה, במטרופוליטן אופרה בניו יורק, האופרה דה מרסיי, האופרה דה מונפלייה, בפסטיבל אורנז' (דרום צרפת) טרפאני (סיציליה), במנהיים, שטוטגרט, סנט גאלן, שפליט, רוטרדם ובאופרה דה נדרלנדס של אמסטרדם. הופעתה באמסטרדם יצאה ב-DVD באוקטובר 2006. בינואר 2009, היא הוסיפה עוד תפקיד בל קנטו לרפרטואר שלה: המלכה אליזבת הראשונה באופרה של דוניצטי, "רוברטו דברו" (הבכורה הייתה בדאלאס אופרה).
הופעות אמנותיות.
פפיאן הופיעה ברוב מדינות אירופה, ישראל, לבנון (בפסטיבל הבינלאומי באלבק), יפן, אמריקה הלטינית (מקסיקו, ברזיל, צ'ילה), כמו גם בקנדה (טורונטו, מונטריאול), ארצות הברית, שם היא מוזמנת באופן קבוע (לוושינגטון, וושינגטון די סי, סן פרנסיסקו, ניו יורק, בלטימור, דטרויט, סינסינטי, פסטיבל דנוור, ועוד). היא הופיעה עם מנצחים בולטים – כמו ריקרדו מוטי, ואלרי גרגייב, ז'ורז' פרטר, מישל פלאסון, מרצ'לו ויוטי, מאוריציו ארנה, מיונג-וון צ'ונג, גנאדי רוז'דסטוונסקי, פלאסידו דומינגו, ליאונרד סלטקין, ג'יימס מוריס וג'יימס קונלון. פפיאן היא גם פעילה מאוד בקידום המוזיקה של עמיתיה המלחינים הארמנים, כגון קומיטאס, יראניאן, קנטצ'יאן, טצ'וקאדג'יאן, טיגראניאן, אווט טרטריאן, וטיגראן מנסוריאן ברסיטלים שלה. בשנת 2006, יצא דיסק של 36 שירים של קומיטאס בביצועה. היא מופיעה באופן קבועה בהופעות תרומה למען מגוון מטרות, לרבות אגודת הסיוע הארמנית של לבנון, UNICEF, המרכז לממוגרפיה של ירוואן, האגודה לשיקום גיומרי, ואירועי הנצחה של רצח העם הארמני.
היא זכתה בשנת 2004 בפרס "אמן העם" של הרפובליקה של ארמניה, וקיבלה את מסדר סנט מרסופ משדוטס מטעם הקתוליקוס של הכס הקדוש של קיליקיה של הכנסייה הארמנית. בשנת 2005, הוענק לפפיאן מסדר סנט סאהאג ומסרוב משדוץ מידי הקתוליקוס קארקין השני של ארמניה בכנסיית האם הקדושה באצ'מיאדזין, עבור תפקידה כ"שגרירת התרבות הארמנית ברחבי העולם".
פורשה סופר
פורשה סופר (בגרמנית: Porsche Super) הוא טרקטור מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית פורשה שיוצר בחטיבת פורשה-דיזל, בין השנים 1956–1963.
מרינה קונצביה
מרינה קונצביה (נולדה בכ"ה בתמוז ה'תשי"ז, 19 ביולי 1957) היא חברת מועצת עיריית ירושלים לשעבר. טרם עלייתה הייתה פעילה במחתרת היהודית במוסקבה ועסקה בלימוד השפה העברית. בישראל עבדה כעיתונאית וכשליחת הסוכנות היהודית בסנקט פטרבורג. עוסקת בפעילות ציבורית למען עולים חדשים בירושלים.
קורות חייה.
מרינה קונצביה נולדה במוסקבה לשחקן התיאטרון משה כצנלסון ולעורכת ספרי לימוד, אֶמַה־נעמי קונצביה. אביה משה, אחיינו של הוגה הדעות והפעיל ברל כצנלסון, היה שחקן בתיאטרון היהודי הממלכתי. בוגרת תואר שני בהוראת ספרות כללית והשפה הרוסית במכון הפדגוגי ע"ש לנין. עבדה כמורה בבית ספר תיכון עד עלייתה לישראל.
במחתרת היהודית במוסקבה.
לאורך שנות ה־70 וה־80 עסקה בפעילות ציונית־מחתרתית, במסגרתה לקחה חלק פעיל במופעי פורים שפיל סאטיריים שעסקו במציאות הסובייטית היומיומית ושילבו מרכיבים אלה בסיפור מגילת אסתר.
קונצביה עסקה בהדפסה מחתרתית של יצירות ספרות אסורות במסגרת סאמיזדאט, בין היתר מתוך כתביהם של יוסף ברודסקי ושל אלכסנדר גאליץ', וכן כרוניקות של יהודי ברית המועצות, ובפרט מסמכים הקשורים למסורבי העלייה. בגין פעילות זו נחקרה מספר פעמים על ידי הקג"ב.
לאחר פסטיבל הנוער והסטודנטים הבינלאומי ה־10 שהתקיים בקיץ 1985 במוסקבה, קיבלה אישור יציאה מברית המועצות.
ב־14 ביולי 1985 עלתה לישראל.
קריירה עיתונאית.
משנת 1990 עבדה כעיתונאית וכעורכת בעיתונים "וסטי" וּ"ורמיה" בשפה הרוסית.
בשנת 1996 החלה לעבוד כעורכת וכמגישה בתחנת הרדיו רק"ע, אשר התחדשה במסגרת תאגיד השידור הישראלי ב־15 במאי 2017 תחת השם כאן רק"ע. באותה שנה נכנסה לתפקיד כעורכת חדשות בערוץ 33, בתוכנית ”קליידוסקופ“. משנת 2000 שימשה כעורכת החדשות בשפה הרוסית בערוץ הראשון.
בשנת 2007 החלה לעבוד בערוץ 2 כעורכת תוכנית אקטואליה בשפה הרוסית.
משנת 2010 שימשה כעורכת האחראית ברשת המקומונים ”אפוכה“ בשפה הרוסית.
קריירה ציבורית.
בשנת 1994 מונתה קונצביה על הקמת ”בית קהילות העולים“ ברחוב יפו במרכז העיר ירושלים המשמש מרכז תרבות לעולים חדשים, שם שימשה כמנהלת.
בשנת 1995, במסגרת כהונתה של הכנסת השלוש עשרה, החלה את תפקידה כעוזרת הפרלמנטרית של יו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות עמנואל זיסמן וכיועצת תקשורת לחבר הכנסת אפרים גור, בנושאי קליטה ועלייה.
לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה בשמת 1999, שימשה כדוברת מפלגת הליכוד אל־מול אמצעי התקשורת בשפה הרוסית.
בשנת 2002, יצאה עם משפחתה לשליחות עלייה מטעם הסוכנות היהודית לעיר סנט פטרסבורג ברוסיה כממונה על כלל עובדי הנציגות בעיר, למשך שלוש שנים.
לאחר חזרתה בשנת 2006 עסקה בהפקת פסטיבל אומנים בתמיכת משרד העלייה והקליטה ומשרד התרבות.
במסגרת הבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2013, הצטרפה לרשימת ”ירושלים תצליח“ בראשות ניר ברקת ושובצה במקום החמישי ברשימה. במהלך קמפיין הבחירות תפקדה מרינה כמנהלת מטה דוברי הרוסית. לאחר זכיית ברקת בבחירות וכניסתה למועצת עיריית ירושלים ה־15, החלה לכהן כחברת הנהלת העיר וכמחזיקת תיק העלייה והקליטה. בהמשך הקדנציה קיבלה מרינה גם את תיק הגמלאים.
ביוני 2018 מונתה מרינה קונצביה לשמש כמנהלת מטה דוברי הרוסית עבור רשימתו של השר להגנת הסביבה, לירושלים ומורשת זאב אלקין, אשר הודיע על כוונתו להתמודד על ראשות עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות שיתקיימו ב־30 באוקטובר 2018, ובאוגוסט פורסם באופן רשמי כי תהווה חלק מרשימת ”ירושלים תצליח“ בראשות אלקין. המפלגה זכתה ב-2 מושבים וקונצביה לא נבחרה למועצת העירייה.
חיים אישיים.
קונצביה נשואה, אם לשניים ומתגוררת בשכונת נחלאות בירושלים. בעלה, לב מלמיד, הוא עיתונאי.
מוסר (דג)
פרנסואה מובאנדייה
לילית פיפויאן
לילית פיפויאן (בארמנית: Լիլիթ Պիպոյան; נולדה ב-16 ביוני 1955) היא מוזיקאית, זמרת, ואדריכלית ארמנית.
רקע.
לילית פיפויאן נולדה בירוואן למשפחה של אמנים, וסיימה את לימודיה בפסנתר בבית הספר למוזיקה ספנדיאריאן, והמשיכה בלימודיה בחוק לפסנתר במכללה למוזיקה על שם רומנוס מליקיאן, שם סיימה את התואר ב-1973. ולאחר מכן למדה אדריכלות, וסיימה בשנת 1977 דוקטורט בתאוריה והיסטוריה של האדריכלות הארמנית באוניברסיטה להנדסה של ארמניה. היא מתגוררת במרכז ירוואן עם בעלה ושני ילדיה.
מוזיקה.
פיפויאן שייכת לחוג מצומצם של מוזיקאים ארמנים מודרניים אשר עבודתם מציעה אלטרנטיבה למוזיקה הארמנית העממית, קלאסית, רוחנית וגם פופ המסורתית. בתור מי שאינה בזרם הפופ, פיפויאן אינה מוציאה קליפים רבים, אלא מתחברת לקהילה בהופעות חיות.