פריירה מפורסם ביותר עבור התקפתו על מה שכינה "תפיסת הבנקאות של החינוך," בה התלמיד נתפס כבעל חשבון ריק אשר יתמלא בידי המורה. כמובן, זהו אינו חידוש של ממש, שכן תפיסת הילד כלומד פעיל בידי ז'אן-ז'אק רוסו התרחקה כבר מתפיסתו כטאבולה ראסה (אשר בבסיסה זהה ל"תפיסת הבנקאות"). כמו כן הוגים כג'ון דיואי ואלפרד נורת' וייטהד היו ביקורתיים ביותר להעברה של "עובדות" בלבד כמטרת החינוך. עם זאת, נחשבת עבודתו של פריירה כאחת מאבני היסוד של פדגוגיה ביקורתית.
מאתגרת יותר היא סלידתו של פריירה מהדיכוטומיה של יחסי התלמיד-מורה. דיכוטומיה זו התקבלה בידי רוסו והתקבלה באופן מאולץ בידי דיואי, אולם פריירה מתקרב לטענה כי יש לבטלה לחלוטין. על אף שקשה לדמיין יישום רעיון זה באופן מוחלט, פריירה מציע כי יחסי הדדיות עמוקה יהוו חלק מהבנתנו את התלמיד והמורה. פריירה מבקש שנחשוב במושגי תלמיד-מורה ומורה-תלמיד, כלומר מורה אשר לומד ותלמיד אשר מלמד ככללים הבסיסיים של ההשתתפות בכיתה.
זהו אחד הניסיונות הבודדים ליישם משהו הדומה לדמוקרטיה כשיטה חינוכית ולא רק כיעד של חינוך דמוקרטי. אפילו דיואי, אשר עבורו דמוקרטיה הייתה אבן הבוחן, לא שילב פרקטיקות דמוקרטיות במלואן בשיטותיו. עם זאת, בשלביו המוקדמים והקיצוניים הועברה ביקורת על חדר כיתה זה בטענה שהוא מסווה, ולא מתגבר, על סמכותו של המורה.
מסע אלונקות
מסע אלונקות הוא כינוי צה"לי למסע רגלי תוך נשיאת אלונקות במהלך אימונים צבאיים. מסע האלונקות הפך לסמל בחברה הישראלית לחישול הפרט כחלק מהקבוצה כולה.
המסע מתרגל בין היתר פינוי נפגעים משדה קרב. האלונקות מועמסות בציוד כבד, בשקי חול או לחלופין בחיילים שמדמים נפגעים, הנישאים על האלונקה. את האלונקה נושאים בדרך כלל ארבעה חיילים, המתחלפים בסבב קבוע – כל אחד מהם נושא מוט אחד של האלונקה על כתפו, למרחק קצוב של מספר קילומטרים, כאשר ציודם האישי, אפוד, נשק וציוד לחימה עליהם. לעיתים מסע האלונקות הוא סופו של מסע רגלי ממושך.
מספר האלונקות במסע תלוי בהחלטת המפקד, במספר החיילים, ובסרגל המאמצים של צה"ל. ככל שהיחס בין מספר החיילים למספר האלונקות קטן, על כל חייל ביחידה לשאת למשך זמן רב יותר את מוט האלונקה, ורמת הקושי במסע עולה. לעיתים, משולבים במסע קטעי ריצה שהופכים אותו ל'ריצת אלונקות".
מסע אלונקות נפוץ במיוחד ביחידות חיל רגלים, בקורסי שדאות, בגיבושים ליחידות התנדבותיות וב"מסעות כומתה" הנהוגים בסיומה של הטירונות ביחידות רבות.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה הוחלט, כחלק מלקחי המלחמה, להגביר את אימוני הכושר הקרבי בקרב לוחמים. בין הלקחים שהופקו היה תרגול של מסעות ובפרט מסעות אלונקות, תוך מתן דגש על פינוי פצועים ועל נשיאת משקל.
היסטוריה.
בראיון עמו סיפר לוחם הצנחנים הוותיק סא"ל מיכה בן־ארי (קפוסטה) על הרקע למסעות האלונקות:
בשנות ה-60 הונהגו מסעות אלונקות בבית הספר לקצינים.
אירוויזיון 1988
תחרות האירוויזיון של 1988, התחרות השלושים ושלוש במספר, נערכה ב-30 באפריל 1988 בדבלין, לאחר ניצחון אירלנד באירוויזיון 1987. מנחי האירוע היו פט קני (Pat Kenny) ומישל רוקה (Michelle Rocca).
הייתה זאת התחרות הראשונה שבשלב קבלת הניקוד הציגו המנחים את הנקודות באנימציה ולא בלוח דיגיטלי עם מספרים ותמונות תלויות.
המדינה המנצחת באירוויזיון 1988 הייתה שווייץ עם השיר "Ne partez pas sans moi" ("אל תעזבו בלעדיי") של הזמרת סלין דיון, שעד אז הייתה מפורסמת רק במדינות דוברות צרפתית. דיון ניצחה כשזכתה ב-137 נקודות.
במקום השני זכתה בריטניה עם השיר "Go" ("לכי") של סקוט פיצג'רלד (Scott Fitzgerald), שזכה בנקודה אחת בלבד פחות מהמקום הראשון (136 נקודות). במקום השלישי, בהפרש ניכר מקודמותיה עם 92 נקודות, זכתה דנמרק עם השיר "Ka' du se hva' jeg sa'" ("אתה יכול לראות את מה שאני רואה?") של Hot Eyes, שייצגו את המדינה גם ב1984 וב1985
את מדינת ישראל ייצגה ירדנה ארזי עם השיר "בן אדם", וזכתה במקום השביעי עם 85 נקודות. את השיר כתב אהוד מנור והלחין בוריס דימיטשטיין.
קדם אירוויזיון 1988.
בשנה זו לא נערך בישראל קדם אירוויזיון בשל קשיים רבים של רשות השידור בשנת 1988 לערוך קדם אירוויזיון פומבי ולאחר שלושה ניסיונות כושלים של ירדנה ארזי בתחרויות הקודמות של הקדם אירוויזיון (1982 1983 1985), נעשה לירדנה ארזי קדם פרטי בו ביצעה 4 שירים.
קהילת חינוך ניצנה
אנרגייה
Philosophiae Naturalis Principia Mathematica
רוברט פריפ
רוברט פריפ (באנגלית: Robert Fripp, נולד ב-16 במאי 1946, בעיירה וימבורן מינסטר בדורסט שבאנגליה) הוא גיטריסט, מלחין ומפיק מוזיקלי, ידוע בעיקר כמייסד של להקת הרוק מתקדם קינג קרימזון. פריפ גם היה היחיד שנשאר בקינג קרימזון לאורך כל ההרכבים ותקופות הלהקה, עבודתו מקיפה חמישה עשורים וכרוכה במגוון סגנונות שונים. פריפ מופיע ברשימת מאה הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון ושל מגזין Guitar World.
ביוגרפיה.
שנים מוקדמות.
עבודתו המקצועית של פריפ החלה בשנת 1967 כשענה למודעה המחפשת קלידן וסולן. על אף שלא היה קלידן או זמר. ההרכב כלל את האחים פיטר ומייקל ג'יילס, והוציא אלבום אחד בטרם התפרק לאחר שנחל כישלון.
בעקבות התפרקות ההרכב, פריפ והמתופף מייקל ג'יילס תכננו את הקמת קינג קרימזון בשנת 1968 יחד עם גרג לייק, פיטר סינפילד ואיאן מקדונלד. ב-1969 יצא אלבומם המפורסם הראשון של הלהקה "In the Court of the Crimson King", שנחשב בעיני רבים ליצירת מופת מהפכנית. זמן קצר לאחר מכן התפרקה הלהקה כתוצאה מחילוקי דעות בין ג'יילס ומקדונלד והורכבה מחדש עם נגנים אחרים על ידי רוברט פריפ. דפוס זה של פירוק והרכבה עתיד היה לחזור פעמים רבות במשך ארבעת העשורים הבאים, כשרוברט פריפ נותר החבר הקבוע היחיד. פירוקה הראשון של הלהקה בשנות השבעים, נבע כתוצאה מאיבוד שפיותו של פריפ.
פרויקטים נוספים.
בעת התקופות החלשות שבהיסטוריית הלהקה "קינג קרימזון", פריפ הפנה את תשומת לבו לפרויקטים אחרים. בשנת 1970 הוא שיתף פעולה עם להקת ואן דר גראף ג'נרייטור הבריטית באלבומיה "H to He, Who Am the Only One" ו-"Pawn Hearts". כמו כן, הוא הקליט יחד עם בריאן אינו את האלבומים "No Pussyfooting" ו-"Evening Star", שהציגו ניסיונות שונים בטכניקות מוזיקליות הידועות בשם "פריפרטרוניקס". טכניקה זו השתמשה בהקלטות טייפ המנגנות בלופים חוזרים ונשנים, ויש גיטריסטים המשתמשים בטכניקה זו כיום. בשנת 1975, פריפ ואינו ניגנו יחד במספר הופעות חיות.
בסוף שנות השבעים בילה פריפ את זמנו הרחק מהסצנה המוזיקלית כאשר שקל ללמוד את תורתו של גאורג איבאנוביץ' גורדייף. הוא חזר למוזיקה כגיטריסט מוביל באלבום הסולו הראשון של פיטר גבריאל, ובהמשך גם באלבומו השני. בשנת 1977 ביקש אינו את עזרתו באלבומו של דייוויד בואי "Heroes".
ב-1979 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו "Exposure", שהוביל לסיבוב ההופעות "Frippertronics". באותה תקופה עזר פריפ באלבומים ובהופעות של להקות כדוגמת בלונדי ו-"Talking Heads". בהמשך הוציא עוד שורה של אלבומים שלא נחלו הצלחה רבה. ב-1985 פתח פריפ כיתת אמן שהתבססה על לימוד נגינה בגיטרה חשמלית על בסיס טכניקת פריפרטרוניקס שפיתח.
ב-6 בספטמבר 2013 הודיע פריפ על כוונתו להקים מחדש את קינג קרימזון שנה אחרי שהצהיר ב-2012 על פרישתו הסופית מעולם המוזיקה. בהרכבה הנוכחי של הלהקה יופיעו 7 נגנים ביניהם הסקסופוניסט מל קולינס מההרכב המקורי של שנות השבעים, טוני לוין הבסיסט, ו-5 נגנים חדשים ביניהם 3 מתופפים וגיטריסט (נוסף לפריפ עצמו).
לאונידאס דה סילבה
לאונידאס דה סילבה (פורטוגזית: Leônidas da Silva (מבטאים: 'לאונידאש', כאשר ההברה השנייה מוטעמת); 6 בנובמבר 1913 – 24 בינואר 2004) שנודע בכינויו היהלום השחור או איש הגומי היה כדורגלן ברזילאי.
ביוגרפיה.
לאונידאס החל את קריירת המשחק שלו במועדון הכדורגל סאו קריסטובאו (São Cristóvão). אחרי שכבש צמד שערים בהופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל הצטרף בשנת 1933 לקבוצת פניארול באורוגוואי. אחרי שנה שב לברזיל כדי לשחק עבור ואסקו דה גאמה וסייע לה לזכות באליפות ריו דה ז'ניירו (קמפאונטו קריוקה). אחרי ששיחק בגביע העולם בשנת 1934 הצטרף לקבוצת בוטפוגו וזכה עמה באליפות נוספת של ריו בשנת 1935. שנה מאוחר יותר הצטרף למועדון פלמנגו ובו שיחק עד שנת 1941 עם מועדון זה זכה לאונידאס פעם נוספת באליפות ריו בשנת 1939.
בשנת 1938 שיחק לאונידאס בגביע העולמי וזכה בו בתואר המבקיע המצטיין, על אף שברזיל הודחה על ידי איטליה בשלב חצי הגמר. לאונידאס הצטיין במיוחד בניצחון 6–5 על פני פולין בו היה השחקן הראשון בתולדות הגביע שכבש ארבעה שערים במשחק אחד. השחקן השני שזכה בכבוד היה ארנסט וילימובסקי מפולין, ששיחק מולו והגיע לרביעיית שערים חמש דקות אחריו. לפי מקורות פולניים, עם זאת, ליאונידס כבש רק שלושה שערים באותו משחק. בעקבות המשחק, החליט מאמן נבחרת ברזיל, אדמר פימנטל, לתת לכוכבו לנוח בחצי הגמר, החלטה שהתבררה אחר כך כמקח טעות, משום שהנבחרת האיטלקית ניצחה במשחק זה 2–1.
בשנת 1942 עזב ליאונידס את פלמנגו והצטרף למועדון סאו פאולו, שם שיחק עד פרישתו בשנת 1950. שלוש שנים מאוחר יותר הצטרף לסאו פאולו כמנהל ואחר כך עבר לשמש כשדר רדיו ובעל חנות רהיטים בעיר סאו פאולו.
רבים ייחסו לליאונידס את המצאת בעיטת המספרת. ליאונידס עצמו ייחס את ההמצאה לשחקן פטרוניליו דה בריטו וטען שהוא רק שכלל אותה.
גנארלס בארקלי
גל אוחובסקי