בתקופת הכיבוש הגרמני בפולין פורסמו טוריו של ולדיסלב גומפלוביץ בעלונים מחתרתיים אנטי-גרמניים של ה"ארמייה לודובה", המחתרת הסוציאליסטית הפולנית האנטי גרמנית. בשמות העט בהם השתמש בפרסומיו הסוציאליסטיים, לא ביטא גומפלוביץ הבן ערגה למוצאו היהודי, למשנתו הסוציאליסטית או לעידן הנאורות, כי אם למדינת מוצאה של משפחתו: ולדיסלב קרקובסקי (קרקוב) ופרגרינוס ויסטולנסיס (Peregrinus הוא נתין רומאי חופשי, ונהר הוויסטולה הוא נהר הוויסלה החוצה את קרקוב ואת ורשה). ולדיסלב גומפלוביץ נפטר בוורשה בספטמבר 1942, בגיל 73, חודש לאחר גירושם של רבע מיליון יהודי ורשה לטרבלינקה. הוא נקבר בבית הקברות הקלוויניסטי בוורשה. כך הנציח, גם לאחר מותו, את חזון ההתבוללות של אביו.
אמונותיו הפוליטיות של גומפלוביץ' ואופיו הפולמוסני משכו סטודנטים פולנים ואיטלקים ואלה הפיצו את תורתו בפולין, איטליה, קרואטיה וצ'כיה. הוא פרסם את יצירותיו בגרמנית וכך השפיע גם במדינות דוברות גרמנית. גוסטב ראצנהופר היה הבולט ביותר בין המושפעים מגומפלוביץ'.
עוד תלמיד של גומפלוביץ' היה מנואל גונזלס פראדה . פראדה גר בפרו ומצא את התאוריות של גומפלוביץ' על סכסוך אתני שימושיות עבור הבנה של הכיבוש הספרדי של עמי הקצ'ואה במאה השש-עשרה, ועבור האופן בו המשיכו צאצאי הספרדים (וגם מהגרים אירופאים אחרים) להכפיף את העמים הילידיים.
לודוויג גומפלוביץ
מעיין רפיח
מעיין רפיח (נולד ב-12 במאי 1995) הוא גולש רוח ישראלי על גלשן מדגם "", ובעבר על דגם "ביק טכנו 293". הוא אלוף נוער אולימפי לאחר שניצח באולימפיאדת הנוער סינגפור בשנת 2010, וזכה במדליית כסף באליפות העולם לנוער בדגם ניל פרייד RS:X בשנת 2013.
ביוגרפיה.
רפיח נולד בהרצליה, שם הוא החל להתאמן בגלישת רוח במועדון בני הרצליה. רפיח החל להתחרות בתחרויות בינלאומיות בגיל 13 על גלשן מדגם "ביק טכנו 293". בשנת 2008 הגיע למקום השמיני באליפות העולם לנוער בדגם זה והגיע למקום התשיעי בתחרות זו שנה לאחר מכן. בשנת 2010 הוא זכה במדליית הזהב באולימפיאדת הנוער הראשונה שנערכה בסינגפור ובאליפות איטליה הפתוחה לנוער בדגם זה. אולם הגיע רק למקום השמיני באליפות אירופה לנוער עבור דגם זה ולמקום ה-13 באליפות העולם לנוער בדגם זה.
לאחר אולימפיאדת הנוער עבר רפיח לגלוש בגלשן "ניל פרייד RS:X". באליפות העולם לנוער בדגם זה שנערכה בשנת 2010 הוא הגיע למקום ה-48 ובשנת 2011 הוא שיפר את מקומו וסיים במקום ה-37. הישג יותר משמעותי רשם רפיח באותה שנה באליפות אירופה לנוער בדגם זה בה סיים במקום ה-11. רפיח שב להתחרות ב-2013. הוא סיים במקום החמישי באליפות העולם לנוער של איגוד השיט הבינלאומי שנערכה בלימסול שבקפריסין, ובמקום ה-12 באליפות אירופה לנוער. בסוף השנה זכה רפיח במדליית הכסף באליפות העולם לנוער בדגם "ניל פרייד RS:X" שנערכה בצ'יוויטווקיה שבאיטליה.
מאמנו של רפיח לאורך השנים היה רוני מאיר.
הרסטורציה באנגליה
כבתה אין זקוק לה
כבתה אין זקוק לה היא הלכה מהלכות הדלקת נרות חנוכה לפיה אם לאחר שהודלקו נרות החנוכה כבו הנרות, אין צורך לחזור ולהדליקם.
מחלוקת האמוראים.
ישנה רשימה של שמנים ופתילות שאינם כשרים להדלקת נרות שבת משום שאינם דולקים היטב. ב מובאת מחלוקת אמוראים לגבי הדלקת נרות חנוכה בשמנים ובפתילות אלה: לדעת רב הונא פתילות ושמנים אלה פסולים להדלקת נרות חנוכה, לדעת רב חסדא ניתן להדליק נרות חנוכה בפתילות ושמנים אלה, אך רק בחול ולא בערב שבת, ואילו לדעת רבי זירא מותרת ההדלקה בפתילות ושמנים אלה גם בערב שבת. רבא מבאר שטעמו של רב הונא שאוסר את ההדלקה בפתילות ושמנים אלה הוא משום ש"כבתה זקוק לה". ומבאר רש"י שכיון שחייב לחזור ולהדליקה, וחששו חכמים שיפשע ולא ידליק, לכן חייבו חכמים להדליק בשמנים ובפתילות כאלה שדולקים היטב ואינם כבים אלא לעיתים רחוקות.
פירושי הראשונים לדברי רב הונא.
כאמור, לדעת רב הונא אין להדליק נרות חנוכה בפתילות ושמנים הפסולים להדלקת נרות שבת. הטעם שנתן רבא לדבריו הוא כפול: כבתה זקוק לה, ומותר להשתמש לאורה. התוספות הקשו, שלכאורה די היה בטעם שכבתה זקוק לה כדי לאסור את ההדלקה בשמנים ובפתילות אלה, הן בחול והן בשבת. תוספות תרצו שיש דיוק לשוני בדברי רב הונא: מדוע היה צריך לחלק את האיסור לשני חלקים, "בין בשבת בין בחול", די היה לו לומר שאין מדליקים בהם, והדבר היה מתפרש כך מאיליו, אלא שבא ללמדנו שישנה בעיה כפולה בהדלקה בשבת, הן מצד שכבתה זקוק לה, והן מצד שמותר להשתמש לאורה ועלול יהיה לתקן את הנר. הרמב"ן, לעומת זאת הבהיר שדין "כבתה זקוק לה" הוא דין עצמאי, מלבד חיוב ההדלקה, ומחמת האיסור להדליק אש בשבת, אין חיוב זה נוהג בשבת, ולכן בשבת הטעם היחיד שיש להדליק אש בפתילות ושמנים שמדליקים בהם בשבת הוא משום שמותר להשתמש לאורה.
פסיקת ההלכה.
הפסיקה המקובלת היא כדעת רבי זירא, ובכלל זה לעניין שאם כבתה אין זקוק לה. הרי"ף הביא בפסקיו רק את דברי רבי זירא, ומכאן שפסק כשיטתו. תוספות ביארו שיש לפסוק שכבתה אין זקוק לה, כיון שרב הונא החלוק על כך הוא יחיד כנגד רבים. כך פסק גם הרמב"ם שאם כבתה אינו זקוק להדליקה פעם נוספת, ושלכן ניתן להדליק נרות חנוכה גם בפתילות ובשמנים הפסולים להדלקת נרות שבת. וכן פסק השולחן ערוך.
בערב שבת.
בשו"ת תרומת הדשן נשאל: תשובתו היא שגם בערב שבת, אף על פי שההדלקה הייתה מבעוד יום, ועדיין לא קיבל שבת, אין זקוק לה. הט"ז חלוק על כך, ולדעתו במקרה שכבו הנרות לפני שקיבל עליו את השבת יש להדליקם בלי ברכה.
דברי אגדה שנקשרו בדין זה.
בספר בני יששכר כתב פרושים אגדיים לדין זה. לפי פירושיו התורה נמשלה לנר, ולימוד התורה צריך להיעשות באופן ש"כבתה אין זקוק לה", כלומר שחובת הלומד היא ההשתדלות בלימוד ויקבל על כך שכר גם אם לא יכוון אל האמת. לפי פירוש אחר, הלומד שלמד בעולם הזה, נשמתו תמשיך להתרומם מכוח לימודו גם לאחר שתכבה במותו.
קטרי טקקויטה
קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה (באנגלית ובצרפתית: Kateri Tekakwitha; 1656, אוסרננון (Ossernenon) מדינת ניו יורק - 17 באפריל 1680, קהנווק קוובק), הייתה נזירה מוהוקית והקדושה הראשונה של הכנסייה הקתולית מבנות האומות הראשונות.
קורות חיים.
קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה (משמעות השם בשפת האירוקוי היא "זו שצועדת בהיסוס") ידועה גם בכינויה "שושן צחור של המוהוקים". נולדה בשנת 1656 באוסרננון (Ossernenon) שהייתה אז בשלטון צרפתי. טֵקָקְוִיטָה הייתה בתם של קננרונרוה צ'יף משבט מוהוק וטגסקויטה בת שבט אלגונקוין (Algonquin). האם הוטבלה לנצרות בילדותה והתחנכה במסיון קתולי. היא נחטפה על ידי המוהוקים ונשאה לקננרונרוה.
בגיל 4 התייתמה טֵקָקְוִיטָה משני הוריה שנפטרו ממחלת האבעבועות. היא עצמה החלימה אולם ראייתה נפגמה ופניה כוסו צלקות. טֵקָקְוִיטָה גודלה על ידי דודה (אחי אביה) ואשתו.
בשנת 1674, כשהייתה בת 18, פגשה את הכומר הישועי ז'אק דה למברויל שהגיע לעיירה. טֵקָקְוִיטָה התוודתה לפניו על שאיפתה להתנצר ובעזרתו החלה ללמוד את הקטכיזם הקתולי. היא הוטבלה בגיל 19, ביום הפסחא1676. היא הוטבלה בשם קתרינה על שם הקדושה קתרינה מסיינה. כעבור כחצי שנה ב-1677 טֵקָקְוִיטָה הצטרפה למיסיון הישועי בקהנווק, שם נשארה עד סוף ימיה.
קטרי נפטרה בקהנווק, בעקבות מחלה, ב-17 באפריל 1680. היא נקברה במקום, ומעל קברה הוקמה קפלה.
חזיונות ומעשי ניסים.
על פי המסורת, זמן קצר לאחר מותה נעלמו הצלקות שעל פניה (אותם קיבלה כתוצאה מהאבעבועות השחורות בהן חלתה בילדותה) והם הפכו חלקים ויפים. שלושה ממכריה העידו כי קטרי הופיעה בפניהם בימים שלאחר מותה.
במשך השנים התפרסמו מספר מקרים שאנשים החלימו ממחלות קשות בעקבות חשיפתם ל"שרידי קדושים" שלה: חפצים שהיו שייכים לה, כפיסי עץ מארונה, אפר מקברה.
בשנת 2006 ילד שגסס בעקבות זיהום בחידק אלים, הבריא "מהיום למחר" לאחר שנזירה קתולית הצמידה לגופו שבר עצם של קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה. ב-19 בדצמבר 2011 האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר הכיר בנס הזה, ובכך סלל את הדרך להכרזתה לקדושה.
הליך הקדשתה.
הכומר הישועי קלוד שושטייר (Claude Chauchetière), שהכיר את קָטֵרי טֵקָקְוִיטָה בחייה, היה הראשון שהאמין בקדושתה הוא גם כתב ביוגרפיה שלה בשנת 1695. ביוגרפיה נוספת נכתבה ב-1696 על ידי הכומר הישועי פייר שולנק (Pierre Cholenec) שהכיר אותה אף הוא במיסיון בקהנווק. שניהם פרטו את תכונותיה הנעלות, ששימשו בעתיד בהליך הקדשתה. שניהם פרטו את תכונותיה הנעלות, ששימשו בעתיד בהליך הקדשתה. הליך הקדשתה ניזום בשנות ה-80 של המאה ה-19 בפנייה של מסיונים ובישופים קתוליים אינדיאניים. אליהם הצטרפה, בשנת 1884, הוועידה הקתולית של ארצות הברית ובהמשך הקתולים של קנדה. אולם ההליך עצמו החל רק כעבור כ-60 שנה, כאשר ב-3 בינואר 1943, האפיפיור פיוס ה-12 הכריז עליה כמכובדת. כעבור עוד 37 שנים, ב-27 ביוני 1980, היא הוכרזה כמבורכת על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. לבסוף הוכרזה כקדושה ב-18 בפברואר 2012 על ידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
יום החג שלה הוא 17 באפריל בקנדה ו-14 ביולי בארצות הברית.
מורשתה.
החל מ-1684 אנשים החלו לעלות לרגל לקפלה שהוקמה ליד קברה. במחצית המאה ה-18 החלו הקתולים לראות בה את "מגינת קנדה".
ביוגרפיות שלה התפרסמו ב-10 שפות.
יהודי טאלין
שפתוניים
שִׂפְתוֹנִיִּים (שם מדעי: "Labridae" לעיתים מכונים שפתניים) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים, החיים בימים רדודים שונים ורבים מבני המשפחה צבעוניים והם קרוביהם של בני משפחת התוכינונים (Scaridae).