הדעות על הרפורמה היו חלוקות. ישנם מורים ותלמידים אשר שיבחו את הוגי הרפורמה על השימוש בטכנולוגיה המתקדמת ועל מציאת תעסוקה לבני הנוער (180 שעות מחויבות אישית הנפרשות על פני שלוש שנים). לעומתם היו אנשים ממערכת החינוך שחשבו כי הרפורמה תוביל לחוסר סדר ואף ביקשו לדחות את מועד התחלתה משום שטענו כי משרד החינוך לא עדכן את מנהלי בית הספר ואת המורים בדבר הרפורמה. ישנן גם הטענות איך יעמדו בני הנוער שבכיתה י"א בעומס הגדול של הבגרויות והמחויבות האישית, מי ישלם את התוספת בשכרם של המורים על תוספת השעות והתגבורים שיצטרכו לעשות בעקבות כמות החומר שיש לכיתות י"א.
גורמים שונים אף מתחו ביקורת על אופן קידום הרפורמה בזירה הציבורית, ובפרט על בחירתו של משרד החינוך לשווק את הרפורמה באמצעות רכישת תוכן שיווקי, בעיקר מקבוצת ידיעות אחרונות.
פגיעה בתוכניות מצוינות.
בשנים שקדמו הנהגת הרפורמה פעלו בבתי הספר תוכניות מצוינות לתלמידים מצטיינים שכללו האצה של הלימודים והבחנות מוקדמת בחלק מבחינות הבגרות. כך למשל, תלמידי התוכנית לנוער מוכשר במתמטיקה המופעלת על ידי אוניברסיטת בר-אילן ניגשו לכל בחינות הבגרות במתמטיקה בהיקף של חמש יחידיות לימוד במועד קיץ של כיתה י', מועד שלפי הרפורמה תיאסר היבחנות בו, במטרה להתחיל ללמוד באוניברסיטה זמן קצר לאחר מכן. עקב סירובו של משרד החינוך להחריג תוכניות אלו מכללי הרפורמה והחלטתו כי תלמידים שאינם מוכרים כמחוננים יחויבו להיבחן במועדים מאוחרים יותר, פתחו תלמידי התוכניות והוריהם במאבק ציבורי ומשפטי בטענה כי החלטת המשרד אינה הוגנת, בלתי סבירה, שרירותית ורטרואקטיבית (שכן משרד החינוך שינה באופן חד צדדי את תנאי ההיבחנות בתוכניות שהתלמידים החלו להשתתף בהן שנים קודם לכן). כן נטען כי החלטת משרד החינוך תוביל לדחיית קבלת התלמידים לאוניברסיטה, מה שעשוי לפגוע במשק ואף באינטרס של צה"ל לגייס לשורותיו בוגרי אוניברסיטה. יתרה מזאת, הועלו טענות כי משרד החינוך מנסה לכפות על התלמידים שוויון על ידי פגיעה בתלמידים החזקים. בדיון בבית המשפט הגבוה לצדק ביקרו השופטים חנן מלצר, יצחק עמית ודפנה ברק-ארז את ההחלטה, ובעקבות זאת משרד החינוך חזר בו טרם מתן פסק הדין והעתירה התייתרה.
מחאת תלמידים בכתות י"א.
בשנת תשע"ו, המחזור הראשון של התלמידים שלמדו במסגרת הרפורמה עלו לכיתה י"א, בשנה זו נחשפו התלמידים לטענתם ללחץ ועומס חריגים בעקבות ריכוז מספר בחינות רב יחסית לשנים קודמות במועד קיץ י"א מחמת האיסור על היבחנות במועדים מוקדמים יותר. בתחילת השנה, איימו תלמידי כיתה י"א לקיים שביתה ולא להגיע לבתי הספר בטענה שמשרד החינוך מקשה עליהם לקבל ציונים טובים בבחינות הבגרות ולהצליח.
המעשה הנכון (מפלגה)
קוזנצובסק
קומסומולסק
צ'וקיקיראו
טבגר
החיפוש
החיפוש (באנגלית: The Search, בישראל הוא נקרא בזמנו "איה בני") הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1948. זה אחד הסרטים הראשונים שדנו במצב באירופה לאחר השואה. מיליוני פליטים חסרי משפחה הגיעו לגרמניה וביניהם ילדים יתומים רבים חסרי משפחה וזהות. מוסדות אונרר"א טיפלו בילדים אלה כפי שמתואר בסרט. למרות שברור שרוב הילדים היתומים הם יהודים לא מוזכרת המילה "יהודי" בסרט.
באחת הסצנות נראית קבוצת ילדים במחנה אונרר"א המתכוננת למסע לפלשתינה. הם נמצאים באולם בו תלויים על הקיר מגן דוד ותמונותיהם של הרצל וטרומפלדור ולאחר פקודה בעברית הם צועדים למשאיות בשירת "הנה מה טוב ומה נעים". גם כאן לא מוזכר שהם יהודים.
במרכז העלילה - ילד צ'כי (יהודי?) שמחפש את אמו לאחר שהופרד ממנה באושוויץ והיא מחפשת אותו. הבמאי פרד זינמן בחר בילד הצ'כי איוואן ז'אנדל שנראה לו מתאים ואת האנגלית הוא דיבר בקריאת התסריט באופן פונטי.
זה סרטו הראשון של מונטגומרי קליפט ובו כבר הוכיח את יכולתו כשחקן אופי. לתפקיד האם בחר זינמן בירמילה נובוטנה שהייתה זמרת אופרה צ'כית מפורסמת.
תקציר העלילה.
רכבת מביאה ילדים פליטים למחנה מעבר של אונרר"א. מקבלת את פניהם מנהלת המחנה גב' מאריי (אלין מקמהון). הילדים צועדים בשקט לחדר האוכל עם פנים נפחדות, חלקם לא יודעים להשתמש בכף לשתיית מרק וחלקם מחביאים פרוסות לחם מתחת לחולצתם. למחרת מתחקרת אותם גב' מאריי באמצעות מתורגמן והם מתארים בשפות שונות מה שעבר עליהם. רק הילד קארל מאליק לא עונה ועל כל השאלות הוא משיב בגרמנית: "Ich weiß nicht" (אינני יודע).
למחרת מועברים הילדים הנפחדים באמבולנסים למחנה אחר. כשהם מריחים גז מהמפלט הם חושבים שזה רכב להשמדה בגז, פורצים את הדלתות ובורחים. אנשי אונרר"א רודפים אחריהם ותופסים אותם. קארל וחברו הצרפתי נאלצים לחצות נהר, הנער הצרפתי טובע וקארל מצליח להגיע לגדת הנהר ולהסתתר. המחפשים מוצאים את גופת הנער הצרפתי ואת כובעו הסרוג של קארל ומניחים שגם הוא טבע. הם מוסרים את הכובע לגב' מאריי.
חנה מאליק (ירמילה נובוטנה) מחפשת את בנה בכל רחבי גרמניה. היא מגיעה לגב' מאריי המציגה את כובעו של קארל והאם מזהה אותו ככובע שהיא סרגה. גב' מאריי אומרת לה שכנראה קארל טבע. האם מקבלת זאת קשות ומתעלפת. היא מתקבלת למחנה להתאוששות וכשגב' מאריי רואה את יחסה הטוב לילדים היא מציעה לה להישאר כמדריכה במקום.
בינתיים מסתובב קארל בין חורבות העיר, לבוש סחבות ומזה רעב. החייל סטיב סטיבנסון (מונטגומרי קליפט) יושב בג'יפ צבאי ולועס כריך להנאתו. הוא מבחין בקארל המסתתר בין החורבות, מבין שהוא רעב ונותן לו את הכריך. קארל אוכל במהירות את הכריך ומנסה לברוח אך סטיב תופס אותו ומביאו לדירתו. קארל מתנגד כי הוא מדמה את סטיב וחברו ג'רי (וונדל קורי) לאנשי אס אס. הוא בורח מהבית, פותח את השער אבל אחר כך נעצר וחוזר.
טיפולו המסור של סטיב גורם לו להתחיל לדבר וסטיב מלמד אותו אנגלית. היות שאינו יודע את שמו קורא לו סטיב "ג'ים". מתפתחת ביניהם ידידות הדוקה וסטיב מתכנן להביאו לארצות הברית ולאמץ אותו. בקשר ביניהם יש עליות ומורדות. באחת הפעמים קארל בורח ומשוטט בעיר ובסביבותיה בניסיון לחפש את אמו. סטיב מחפש אותו וכשהוא מוצא אותו מתפתחת ביניהם שיחה וסטיב אומר לו כי אמו קרוב לוודאי איננה וכי בכוונתו לקחתו לארצות הברית ועם זאת להמשיך לחפש את האם וקארל מסכים.
חנה מאליק מודיעה לגב' מאריי כי מיצתה את עצמה במקום וכי היא רוצה להמשיך למצוא את בנה. היא נפרדת ויוצאת לתחנת הרכבת. בינתיים מביא סטיב את קארל לגב' מאריי ומבקש שיקבלו אותו עד שיסדר את הניירות המתאימים בארצות הברית. הוא אומר שאינו יודע את שמו האמיתי כי לכל שאלה בקשר לזה הוא נענה ב-"Ich weiß nicht". אז נזכרת גב' מאליק בילד שחקרה ולאחר שיחה קצרה הוא מודה שהוא הילד שברח וחצה את הנהר וכי כובעו אבד שם.
גב' מאריי ממהרת לתחנת הרכבת אך הרכבת שהביאה עוד ילדים פליטים כבר עזבה. לשמחתה היא רואה את חנה בין הילדים המוסרת לה שהתחרטה וברצונה לחזור למחנה אונרר"א. במחנה נפגשים קארל ואמו ומתחבקים ובזה נגמר החיפוש.
ג'ואן פוסטר
גרי קורן
גרי קורן (נולד ב-23 ביולי 1959) הוא דיפלומט בשירות החוץ הישראלי, המכהן כסמנכ"ל מחלקת אירואסיה במשרד החוץ. קודם לכן, מינואר 2017 עד 2019 שימש כשגריר ישראל ברוסיה.
ביוגרפיה.
קורן נולד וגדל בריגה שבלטביה בתקופת השתייכותה לברית המועצות. הוא עלה לישראל ב-1973 עם הוריו ולמד בתיכון מקומי. שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים, השתתף במלחמת לבנון הראשונה, במהלכה שירת כקצין אג"ם במערך איכון של החיל שסייע לאוגדה 96, והשתחרר משירות הקבע בדרגת סרן. ב-1986 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ובכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר לימודיו החל לעבוד במשרד החוץ ועבר קורס צוערים. שליחותו הראשונה הייתה ללילונגווה בירת מלאווי שם כיהן כמזכיר שני בשגרירות ישראל. ב-1991 מונה למזכיר ראשון בשגרירות ישראל במוסקבה. בשנים 1994 עד 1996 שימש סגן ראש מחלקה כלכלית 3, האחראית על הקשרים הכלכליים עם רוסיה ומרכז אסיה במשרד החוץ. ב-1996 מונה ליועץ במשלחת הישראלית לאו"ם. בשנים 1999 עד 2003 שימש סגן ראש מחלקת אירו-אסיה במשרד החוץ.
ב-2003 מונה לשגריר ישראל בליטא ובלטביה וב-2006 מונה לראש מחלקת אירו-אסיה, תפקיד בו כיהן עד 2009.
ב-2010 סיים תואר שני במדע המדינה ולימודי ביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה ובמכללה לביטחון לאומי. שימש פרויקטור בלשכת מנכ"ל משרד החוץ וטיפל בין השאר ביחסי ישראל עם מדינות המפרץ, וכן במאמצים לבלימת המשט השני לעזה שהסתיימו בהצלחה דיפלומטית.
בין ספטמבר 2013 לינואר 2017 כיהן קורן כשגריר ישראל בצ'כיה.
בשניים 2017–2019 כיהן כשגריר ישראל במוסקבה, רוסיה.
טיטניום (פירושונים)
רציפות
El País
חוזה אלבי
M69 (מ-Messier 69, נקרא גם NGC 6637) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים קשת הנמצא במרחק של כ-29,700 שנות אור ממערכת השמש. זהו אחד מהצבירים הכדוריים המתכתיים ביותר שידועים, ככל הנראה תוצאה של היווצרותו בסמוך למרכז השביל החלב.
היסטוריה.
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-31 באוגוסט 1780 יחד עם M70 הסמוך והוכנס לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית ללא כוכבים עמומה וקשה לצפייה. לדברי מסיה, הערפילית כבר התגלתה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי סביב שנת 1851 ותחת הציון Lac I.11, תוארה כ"דומה לגרעין של שביט". לפי רישומיו של לאקאי שכוללים מיקום ובהירות, לא נראה שהוא אכן צפה בצביר זה אלא בערפילית NGC 6634. בשנת 1784 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M69 וציין שזהו צביר כוכבים שנראה כמו מיניאטורה של M53. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1834 וציין שיש בו כוכבים מדרגת בהירות 14-15 ושהוא עגול ובהיר עם מרכז בהיר יותר מהשוליים.