אייל זהוב (שם מדעי: "Hyelaphus"), הוא סוג של אייל קטן החי בדרום-מזרח אסיה וכולל 4 מינים זוטרים אשר שניים מתוכם אנדמיים לאיים, ושניים יבשתיים. איילים אלו הם הקטנים ביותר בתוך שבט האיילים האמיתיים בתת-משפחת איילי העולם הישן. פירוש השם המדעי "Hyelaphus" הוא אייל-חזיר המרמז על מבנה הגוף וסגנון הריצה של האיילים הללו. מקור השם הרשמי הוא בשפה הוייטנאמית (Chi Hươu vàng), והוא נועד לציין את המראה הכללי של פרוותם. בעבר, ארבעת המינים היו נחשבים למין בסוג Axis שכלל מלבדם את המין הגדול יותר - אייל נקוד, אולם על בסיס הדמיון המורפולוגי והגנטי שלהם לאייל רוסה, הם הוכרו בשנות האלפיים כזכאים להיות משויכים לסוג נפרד כך שהאייל הנקוד הפך לסוג ומין יחיד. מבחינה גנטית, האיילים הקרובים אליהם ביותר לאחר אייל רוסה, הם האייל הנקוד והסוג אייל רוסרבוס המכיל מינים גדולים יותר. המינים בסוג הם איילים נדירים יחסית, שכן על פי הרשימה האדומה של IUCN כולם נמצאים במידה זו או אחרת בסכנת הכחדה.
מאפיינים.
מיני האייל הזהוב בעלי גוף כבד ומוצק בדומה לחזירונים, ויש להם רגליים קצרות, צוואר עבה וראש עגלגל ורחב; החרטום המשולש שלהם קצר מאוד יחסית לאיילים אחרים. המצח רחב באופן בולט, ובסיס הקרן המחופה בעור מוגבה מעט מהגולגולת עם דמיון חלקי לקרני המונטיאקים. השדרה גמישה ועגלגלה, והתנוחה של הגוף שפופה בדרך כלל עקב העובדה שפלג הגוף האחורי גבוה מהקדמי. גובה הכתפיים נע בין 60 ל-75 ס"מ. האוזניים קטנות ועגלגלות, והזנב דק ובינוני בגודלו עם פרווה לבנה בצידו התחתון. הפרווה של מיני האייל הזהוב עדינה ועבה ובעלת גוון חום-זהוב אדמדם; היא נוטה להתכהות בבגרות. הפנים לרוב בהירות וזהובות, ויש לעיתים קרובות כתם דהוי בין העיניים בצורת Y. הזכרים נוטים להיות כהים מהנקבות. מעבר לכך שהזכרים גדולים במקצת מהנקבות, הם מתאפיינים בזוג קרניים ארוכות שנחשבות לבינוניות יחסית למינים אחרים. המבנה שלהם פשוט למדי ודומה לאייל רוסה או לאייל נקוד: ממוטת הקרן המרכזית מתפצלים שני סיעופים בלבד - אחד בבסיס ואחד בקצה.
האיילים הזהובים פעילים בבתי גידול סבוכים וגשומים שהתנועה בהם קשה, והמאפיין העיקרי שבשלו הם זכו לכינוי "אייל חזירי", נובע מסגנות הריצה שלהם: בעת היתקלות במכשולים כמו עצים, האיילים הללו יעדיפו לנסות לרוץ בשפיפות מתחת למכשול במקום לדלג מעליו - בדומה להתנהגות החזירים. האיילים הללו הם פעילי יום, אך באזורים רבים הם הפכו לפעילי לילה עקב ההפרעה האנושית הגבוהה ולחץ הציד. הם נוטים לחיות בבדידות, ולעיתים מתאספים בעדרים, בקבוצות קטנות או במשפחות לפרקי זמן קצרים. התזונה שלהם כוללת בעיקר עשבים, שיחים ועלים. הזכרים טריטוריאליים למדי ומסמנים את שטחם באמצעות הפרשות מבלוטות ריח בעיניים. הנקבה ממליטה בין עופר אחד לשניים לאחר תקופת הריון של 220 ימים.
אייל רוסה
אייל רוסה (שם מדעי: "Rusa"), הוא סוג של אייל גדול-בינוני החי בדרום-מזרח אסיה וכולל שני מינים גדולים ושתי מינים בינוניים בגודלם. מקור השם "רוסה" שניתן לאחר המינים באיי סונדה הוא מהשפה המלאית ומשמעותו היא "אייל". המינים בסוג נחשבו באופן מסורתי כמינים בסוג אייל, אך בשנת 1827, הזואולוג הבריטי צ'ארלס המילטון סמית' הציע לסווג אותם בתוך סוג נפרד על בסיס קרבה גנטית, חיצונית ומורפולוגית וזוהי הדעה המקובלת כיום. כל המינים של אייל רוסה מאוימים במידה זו או אחרת מציד או אובדן בית גידול, והם רשומים בקטגוריות שימור מאוימות ברשימה האדומה של IUCN, אך שלושה מינים הובאו למדינות אחרות בהם האוכלוסייה שלהם משגשגת ואף גורמת לנזקים עקב מחסור בטורפים מקומיים.
מאפיינים.
מיני אייל רוסה מתאפיינים בפרווה גסה ושעירה שצבעה בדרך כלל בגוונים כהים (חום ערמוני עד שחור). האוזניים של איילי רוסה עגולות ומשולשות בקצוות, אך בעוד שאצל המינים הגדולים הן רחבות מאוד, אצל המינים הקטנים הן צרות. הזנב קצר ועבה, והרגליים ארוכות. ההיכר של המינים בסוג הוא מבנה הקרניים: הקרן מורכבת מהמוטה המרכזית ומזוג סיעופים קטנים-בינוניים בתחילת ובאמצע הקרן. זאת לעומת הסוג אייל או אייל רוסרבוס בעלי הקרניים המסועפות.
בית הגידול של אייל רוסה מורכב מאזורים סבוכים וגשומים בדרך כלל, ולכל המינים בו יש הסוואה מושלמת על רקע הסביבה המיוערת שלהם: מין אחד נוהג לרבוץ על אדמה בוצית או פסולת עלים כשפרוותו הרטובה והחומה תתמזג לחלוטין איתה, למין אחד יש פרווה כהה מנוקדת המחקה את הצללים והאורות בעומק היער, ומין אחד בצבע שחור המתאים במיוחד עבור יערות חשוכים עם חופה סגורה המונעת את חדירת קרני השמש והוא הדין לגבי המין הרביעי והגדול. מיני אייל רוסה מחבבים מים והם עשויים לרחוץ בבוץ או ללקט מזון במים רדודים. התזונה שלהם כוללת שיחים, עשבים, עלים, שרכי מים, וכדומה.
הם בעלי חיים חברותיים החיים בקבוצות קטנות או בעדרים בגודל בינוני, אך הזכרים (בעיקר אצל המינים הקטנים) יהיו בדרך כלל בודדים ואגרסיביים. איילי רוסה פעילים בעיקר בשעות הלילה ובשעות הדמדומים, ובכך הם יוצאי דופן לעומת איילים גדולים אחרים; עם זאת, יש מהם הפעילים גם בחלק משמעותי של היום. איילי רוסה ידועים בשאגות שלהם הנשמעות מפי הזכרים בעיקר בעונת הרבייה על מנת למשוך נקבות ולהזהיר זכרים יריבים. משך ההריון של הנקבה הוא 240 ימים בממוצע, ולרוב נולד עופר יחיד.
אייל רוסרבוס
אייל רוּסֶרְבוּס (שם מדעי: Rucervus), הוא סוג של אייל גדול החי בדרום ודרום-מזרח אסיה וכולל שני מינים או שלושה מינים לפי טקסונומיות מסוימות. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1838 על ידי חוקר הטבע בריאן הודג'סון. מקור השם רוּסֶרְבוּס, הוא בשילוב בין השמות המדעיים של הסוג אייל רוסה (Rusa"), והסוג אייל (Cervus"), והוא בא לרמז על היותם של המינים בסוג זה מעין צורת ביניים בין אייל אמיתי לבין אייל רוסה בשל המאפיינים החיצונים והאנטומיים שלהם. למעשה, עד 2005 הן אייל רוסה והן אייל רוסרבוס היו נחשבים באופן מסורתי כמינים בסוג אייל עד בדיקה מחודשת על ידי הזואולוג פיטר גרב שהתבסס במחקריו על הזואולוג אולדפילד תומאס שהציע זאת בשנת 1918. בעוד שבעבר היה מוסכם על הכול שהסוג כולל 3 מינים, בטקסונומיות חדשניות, משנת 2011, אחד המינים קיבל מעמד של סוג ומין יחיד בשל ניתוח של ה-DNA. מין נוסף בסוג נכחד לפני עשרות שנים, כך שבפועל רק מין אחד נותר כיום. עם זאת, יש החולקים על הסיווג של אחד המינים כסוג בפני עצמו, ויש הסוברים שסוג זה צריך להיות מאוחד עם אייל נקוד.
מאפיינים.
מיני אייל רוסרבוס בעלי פרווה דקה שנוטה להיות שעירה וגסה באזור הצוואר והחזה. צבע הפרווה בהיר יותר משל איילי רוסה ונע בין חום זהבהב לחום אדמדם או כתמתם; עם זאת, זכרים מבוגרים נוטים להתכהות לחום מהגוני כהה בדומה לאייל סמבר למשל. יש להם פרופיל חינני ורזה, ואחראים לכך מספר דברים: הצוואר הדק למדי, הרגליים הארוכות, והראש שלהם אשר צר יותר משל מינים אחרים (דומה לסוג אייל). החרטום שלהם משולש ומוארך והשפתיים מעוגלות. בניגוד לשאר האיילים האסייתים, הקרניים של זכרי אייל רוסרבוס גדולות ומסועפות מאוד או לחלופין בעלות מבנה מפותל - בדומה לסוג אייל. האוזניים שלהם עגלגלות ומחודדות בקצוות, והן רחבות למדי. האף גדול וכחלחל, והעיניים קטנות וצרות. הזנב קצרצר באופן קיצוני וצידו התחתון לבן. לכל המינים בסוג יש סינר לבן גדול ובולט סביב הסנטר והחלק העליון של הגרון - אשר מהווה סימן היכר למין, והחזה, הגחון והמפשעה - לבנים.
איילי רוסרבוס חיים בסבך של עשב, קנים, סוף, על גדות ביצות, עמקי נהרות ואזורים בוציים, והפרסות שלהם רחבות מעט ומותאמות לתנועה במים. בהתאם לבית הגידול, התזונה שלהם מורכבת במיוחד מדשא, עשבי תיבול, שרכי מים, וכדומה. הם פעילים בעיקר בשעות היום ומעט בשעות הלילה, ואת השעות החמות של הצהריים הם מבלים באזורים מוצלים. הם עשויים לבצע נדידות קטנות ממקום למקום בעקבות שינויים אקלימיים. אף שהם נראים גם בבדידות, איילים אלו חברותיים למדי וחיים בקבוצות משפחתיות או בעדרים בינוניים למשך תקופות מסוימות או לאורך השנה. ההריון של הנקבה הוא מינימום 220 ימים לאחריהם נולד עופר אחד בדרך כלל.
מינים.
על פי המהדורה השלישית של ספר היונקים של העולם, יש בסוג 3 מינים:
איילון הודי
איילון הודי (שם מדעי: "Moschiola indica"), הוא מין של מעלה גירה קטן בסוג איילון נקוד שבמשפחת האיילוניים האנדמי לתת-היבשת ההודית. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1852 על ידי הזואולוג האנגלי ג'ון אדוארד גריי. בעבר, הסוג איילון נקוד נחשב לסוג ומין יחיד תחת השם המדעי "Moschiola meminna", כאשר האיילון ההודי נחשב לתת-מין; בעקבות בדיקה פילוגנטית מחודשת בשנת 2005, הוחלט שהוא מהווה מין בפני עצמו בעוד שהשם המדעי הנזכר הפך להיות שמו המדעי של איילון לבן-נקודות המצוי בסרי לנקה; עקב כך, פעמים רבות מידע ומחקר שמיוחס ל-"Moschiola meminna" נעשה בפועל על האיילון ההודי ולא על האיילון לבן הנקודות. האיילון ההודי הוא המין הנפוץ והגדול בסוגו.
אנטומיה.