אדם שקיבל על עצמו נזירות בלשון "הריני נזיר עולם" או בלשון דומה החיל על עצמו נזירות מיוחדת ונעשה נזיר עולם. כל איסורי הנזירות חלים עליו למשך כל ימי חייו, פרט לאיסור הגילוח בו דינו קל יותר מנזיר רגיל, בכך שהוא רשאי לגלח את שערו פעם בשנה. לאחר גילוח זה על הנזיר להביא שלושה קורבנות.
נזיר עולם שנטמא מביא 3 קורבנות כשנטהר בדומה לנזיר רגיל שנסתרה נזירותו, אף על פי שאצל נזיר עולם לא שייך סתירת מניין הנזירות עד כה, שהרי בכל אופן היא חלה למשך כל ימי חייו.
נזירות שמשון.
אדם שקיבל על עצמו נזירות בלשון "הריני נזיר כשמשון" או בלשון דומה החיל על עצמו נזירות מיוחדת ונעשה נזיר שמשון. מקור הדין הזה הוא שמשון, שהיה נזיר בעל דינים מיוחדים, ייחוד שנבע מכך שלא הוא קיבל על עצמו את נזירותו, אלא מלאך הורה להוריו לעשותו נזיר. נזירות זו חלה על האדם למשך כל ימי חייו וחלים בה האיסורים על שתיית יין וגילוח, כאשר האיסור על הגילוח הוא מוחלט, בניגוד לנזיר עולם. לעומת זאת, איסור הטומאה לא חל עליו, ומותר לנזיר להיטמא למתים.
נזירות שמשון היא הנדר היחיד שאין עליו התרה.
היחס לנזיר.
במקרא ישנו יחס חיובי לנזיר. כך למשל כשהנביא עמוס רוצה לתאר את מעלת עם ישראל הוא כותב "ואקים מבניכם לנביאים ומבחוריכם לנזירים...". גם במגילת איכה, בתארו את גדולתה של ירושלים בבניינה נתלה בנזירים שהיו בה: "זכו נזיריה משלג, צחו מחלב".
לעומת זאת, בחז"ל ישנם חילוקי דעות לגבי היחס לנזיר. בתלמוד הבבלי מובאת דעה שהנזיר נחשב חוטא משום שציער את עצמו ואסר על עצמו דברים המותרים בדרך כלל. לעומת זאת, המדרש משבח את הנזיר וקורא לו קדוש. הסבר נפוץ במפרשים מבאר כי אין זו מחלוקת, אלא זהו תיאור של סוגי נזיר שונים. כאשר אדם מחליט להיות נזיר לשם שמים, כדי לעבוד את הבורא בלי הפרעות גופניות והוא אכן נמצא במדרגה רוחנית שמאפשרת זאת - הרי שהוא נקרא קדוש ומעשהו רצוי. אך אם הנזירות גבוהה ממדרגתו, וקבלתה רק מצערת אותו בלי שתביא למעלות הרצויות, או שלחלופין הנזירות לא נעשית לשם שמים אלא רק כדי להתגאות על שאר האנשים - הרי שנזיר כזה הוא חוטא.
הסבר זה נתמך בעובדה ששמעון הצדיק הוא בין החכמים הסוברים שנזיר הוא חוטא, ולכן השתדל להימנע מאכילת בשר קרבנות נזיר, מפאת ההערכה שרוב הנזירים מתחרטים על נזירותם כעבור זמן מה. למרות זאת, כאשר פגש בנזיר שהיה ברור לו שנזירותו נעשתה לשם שמים - חרג ממנהגו ואף אמר לנזיר: "בני, כמוך ירבו נוזרי נזירות בישראל".
נזירים בהיסטוריה.
מ ומ: "זכו נזיריה משלג צחו מחלב", נראה שהנזירות הייתה רווחת בישראל בימי התנ"ך. אולם רק שמשון מוזכר במפורש בתנ"ך כנזיר. חז"ל מזהים גם את שמואל כנזיר בגלל הפסוק "ומורה לא יעלה על ראשו", המופיע גם אצל שמשון (מורה=סכין).
במשנה ובספר חשמונאים א' מסופר על נזירים שהסתיימה תקופת נזירותם ולא יכלו להקריב את קרבנותיהם כיוון שהמקדש שומם. יוסף בן מתתיהו מספר על מספר אנשים שנדרו נזירות. ספרות חז"ל מלאה בתיאורים של נדרי נזירות. אף אבשלום מוזכר בגמרא כנזיר.
נזירים כיום.
בתקופתנו, אחרי חורבן בית המקדש, אין אפשרות להקריב את הקרבנות ההכרחיים לצורך סיום תקופת הנזירות והתרת איסורי הנזיר, ועל כן נזיר שנדר נזירות לפרק זמן מוגבל אינו יכול לסיימה. מסיבה זו לא מקובל כיום לנדור נזירות, משום שהאיסור יימשך לכל ימי חיי הנזיר. נוסף על כך, יש דעות לפיהן איסור טומאת המת שיש על הנזיר אינו רק להיטמא למת, אלא על האדם להיות טהור גם מטומאת מת ששרתה עליו לפני שקיבל על עצמו נזירות. לכן אסור כלל לקבל נזירות בזמן הזה, בו הכל בחזקת טמאי מתים ואין אפשרות להיטהר על ידי מי חטאת. אמנם אין ההלכה כדעה זו, ולכן היו בודדים שנדרו נזירות קבועה גם בזמן הזה. הרב דוד כהן, הנזיר הירושלמי, נהג במנהגי נזירות אך לא נדר מנהגי נזירות, לעדות בנו.
תעוקת חזה
סייר (מבוכים ודרקונים)
קרב (מבוכים ודרקונים)
במבוכים ודרקונים, קרב הוא מצב בו עורכות דמויות או מפלצות עימות פיזי או קסום ביניהן - על פי רוב, תוך שימוש בנשק. הקרב משמש יסוד חשוב להרפתקאות, ובעזרתו ניתן לצבור ניסיון, שלל וכבוד רב. קרבות אפשר למצוא במרבית התחומים והרקעים במשחק, והם יכולים להתרחש באזורים מגוונים, מארצות פרא ועד צינוקים חשוכים.
מהלך הקרב.
במבוכים ודרקונים, על מנת ליצור סיבובי קרב יש כמה מונחי יסוד וכמה שלבים של הקרב:
פרנק גרי
פרנק אוון גרי (באנגלית: Frank Owen Gehry; נולד ב-28 בפברואר 1929) הוא אדריכל יהודי אמריקאי יליד קנדה, מן הבולטים במחצית השנייה של המאה ה-20 ובימינו.
קורות חיים.
גרי נולד בטורונטו בקנדה בשם פרנק (אפרים) אוון גולדברג להורים ממוצא יהודי-פולני: ארווינג גולדברג, יליד ברוקלין, וסאדי תלמה לבית קפלן, ילידת לודז'. בגיל 17 עבר לגור בלוס אנג'לס שבקליפורניה, שם הוא מתגורר עד היום.
סיים תואר ראשון באדריכלות באוניברסיטת דרום קליפורניה, שם היה חבר באלפא אפסילון פאי. לאחר מכן למד תכנון ערים ואזורים באוניברסיטת הרווארד, אך פרש מהלימודים לאחר זמן קצר והחל לעבוד על פרויקטים במשרדי אדריכלות בקליפורניה.
משנות ה-70 ועד היום נחשב גרי לאחד החלוצים בבנייה הדה-קונסטרוקטיביסטית בלוס אנג'לס, שם תכנן בתים רבים בעלי צורות חדשניות ומהפכניות מבחינה טכנולוגית. היצירה המפורסמת ביותר של גרי היא מוזיאון גוגנהיים בילבאו.
בשנת 2003 הוזמן גרי לישראל לתכנון מוזיאון הסובלנות בירושלים, פרויקט שעורר מחלוקות רבות הן מבחינה פוליטית והן מבחינה אדריכלית-אורבאנית. ב-2010 פרש מהפרויקט.
גרי זכה בפרס פריצקר המכובד בשנת 1989, בפרס וולף לאמנות ב-1992 ובפרס סקופוס בשנת 2010. ב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לו את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
לאוניד נבזלין
לאוניד בוריסוֹביץ' נֶבְזְלִין (ברוסית: Леони́д Бори́сович Не́взлин; נולד ב-21 בספטמבר 1959) הוא אוליגרך יהודי ישראלי-רוסי, מראשי חברת הנפט לשעבר יוקוס. בעשור השני של המאה ה-21 הוא אופוזיציונר למשטרו של ולדימיר פוטין. כאיש עסקים ישראלי, דורג במקום ה-14 ברשימת 100 העשירים של ישראל של העיתון "מעריב" לשנת 2010 עם הון בשווי 4.9 מיליארד שקל.
ביוגרפיה.
נבזלין נולד במוסקבה שבברית המועצות (רוסיה כיום). את השכלתו כמהנדס תוכנה רכש במכון ללימודי תעשיית הכימיה של הנפט והגז במוסקבה, והתחיל מיד לעבוד במשרד לגאולוגיה של ברית המועצות. בשנת 1987 הכיר את מיכאיל חודורקובסקי והפך לסגן מנהל המרכז ההנדסי-מדעי לצעירים, שחודורקובסקי הקים. בשנת 1991 התמנה נבזלין לנשיא בנק מנטפ, אחד הבנקים הפרטיים הראשונים שהוקמו ברוסיה, גם כן על ידי חודורקובסקי. נבזלין המשיך לכהן בבנק בתפקידים בכירים עד 1996. באפריל 1996 התמנה לתפקיד סגן נשיא חברת הנפט יוקוס, שהייתה בבעלות בנק מנטפ. נבזלין וחודורקובסקי נמנו על פמלייתו הקרובה של נשיא רוסיה דאז, בוריס ילצין, וסייעו לו להיבחר בבחירות לנשיאות ב-1996. בשנים 1999- 2003 תמכה הקבוצה ומימנה את שתי המפלגות הדמוקרטיות ברוסיה (יבלוקו ו-SPS).
ב-2001 התמנה נבזלין לנשיא הקונגרס היהודי ברוסיה, ובסוף שנת 2001 נבחר כסנטור לבית העליון של הפרלמנט הרוסי, בו שימש סגן יו"ר ועדת החוץ. בין תפקידיו שימש גם כסגן מנכ"ל סוכנות החדשות הממשלתית של רוסיה ITAR TASS. ב-2003 התמנה לרקטור אוניברסיטת רוסיה למדעי הרוח.
לאוניד נבזלין הוא אחד ממתנגדיו החריפים של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. בין היתר טען למעורבות של השלטון ברוסיה במותו של סוכן הביון אלכסנדר ליטביננקו. בשנת 2008 הרשיע אותו בית המשפט ברוסיה בניסיון לרצח וגזר עליו, בהיעדרו, עונש מאסר עולם. נבזלין מצידו טען שמדובר במשפט ראווה ובניסיון להשתיקו מצד נשיא רוסיה, פוטין. בקשות הסגרה שנשלחו לישראל נדחו על ידי הפרקליטות ובית המשפט העליון שקבעו כי אין מקום להסגיר את נבזלין לרוסיה, מכיוון שבקשת ההסגרה התבססה על ראיות שאינן קבילות בישראל.
בנוסף לבית המשפט העליון בישראל, גם בתי המשפט בבריטניה, הולנד, שווייץ, קפריסין, וליטא דחו את ההאשמות נגדו.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, ויתר על אזרחותו הרוסית.
פעולותיו בישראל.
בסוף שנת 2003 עלה נבזלין לישראל יחד עם משפחתו. בארץ ייסד נבזלין את קרן נדב. הקרן הוקמה בשנת 2004 במטרה לסייע במימון פרויקטים ללימודי יהדות, חינוך יהודי, יחסי ישראל והתפוצות והאומה היהודית, וכן פרויקטים לחיזוק הקשרים בין הנוער היהודי בארץ ובעולם.
נבזלין שימש כיו"ר חבר הנאמנים של "בית התפוצות". ביולי 2012 החלה בתו, אירינה נבזלין קוגן, לשמש כיושבת-ראש דירקטוריון "בית התפוצות" ומאז הוא נושא בתואר "יו"ר מייסד" במוסד זה.
נבזלין מכהן כחבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים, כחבר מועצת המנהלים של המרכז ללימודי יהדות ברוסיה, כיו"ר קרן השואה ועוד. בשנת 2011 רכש 20% ממניות העיתון "הארץ".
בשנת 2014 הודיע נבזלין על ייסוד המגזין "ליברל", בהשראת מגזינים פוליטיים מובילים בחו"ל, כמו "האטלנטיק", "הניו יורקר" ו"האקונומיסט". הגיליון הראשון יצא במאי 2014.
חיים אישיים.
נבזלין מתגורר בהרצליה פיתוח.
בתו מנישואיו הראשונים לאנה, אירינה נבזלין, נישאה ביוני 2016 ליולי אדלשטיין.
בפברואר 2008 נישא בשנית לאולסיה קנטור, ולהם שלושה ילדים משותפים. באוקטובר 2017 נישא לטטיאנה גרינברג.
ספריו.
לאוניד נבזלין כתב מספר ספרים על יחסי ציבור וחשיבותם בעידן המודרני, ביניהם:
בוריס בקר