ייטס, משכלל את מספר ההיבטים של כרוב הכיסוי שלו עצמו ל-28, עם יותר דגש א-היסטורי ואקראי, "כדי לבטא את כל הסיפור של חיי אדם". ייטס רואה את המחזוריות ההיסטורית, כצעד חכם שנוקט בלייק, החורג מהתקדמות הזמן הליניארית של סווידנבורג. התקדמות, שהיא בעלת מקצב שונה במקצת, המתוארת על ידי הסיבוב הרצוף והאינסופי של הג'ייר הספירלי של ייטס. למרות שאם בלייק לקח בחשבון, הערכות עדכניות עבור תקופות של אירועים מקראיים, קנה המידה של הזמן במסגרת ההיסטוריה המתועדת, הוא קצת שונה. כל רכיב של המחזור הוא יותר כמו תמונה פרקטלית, המכיל גרסאות של השתקפויות הנסוגות בצורה אינסופית: "יש לזכור כי כל הסמלים המורכבים הללו מכילים בתוכם בזעיר אנפין את הסמלים האחרים. הכל בתוך הכל, וכל אחת מעשרים ושבע הכנסיות, מכיל את הסך הכולל של 27 הכנסיות, רק בזעיר אנפין" (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 308). כארבעים שנה מאוחר יותר ייטס מציג ניסוח דומה: "כל שלב הוא בעצמו גלגל" ("חזון", כרך ב', עמוד 78).
אחת הבעיות של ייטס ביחס לפרקים שהוא חיבר עבור "הספר הגדול על הפילוסופיה של בלייק" ("חזון", כרך א, עמוד 134), היה לתת דין וחשבון על העדר הסימבוליזם של גלגל המזלות ב"ספרי הנבואה" של בלייק. בעיה זו הוא פתר על ידי כך שהוא הראה כי בלייק מצא תחליף לסימנים של גלגל המזלות באמצעות סידור 27 גני העדן לפי מסלולה של השמש (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 300). התרשים שייטס עצמו יצר, המתאר את התהליך הזה, המציג את גלגל המזלות של הצדף הארצי מקיף את גני העדן. כך שהחלוקה לשנים עשר חודשי שמש, מקבילה לכנסיות של 'בעולה הירחית' בטבעות קונצנטריות משלימות.
הסידור של השלבים של עם המזלות, שייטס עצמו יצר, הוא הרבה יותר מגובש, עם הקצאה ספציפית של השלבים למזלות, ועל כן הוא מהווה סיווג, לא סמליות ("חזון", כרך ב', עמוד 196). באופן דומה, בתחומים אחרים, נושאים אשר נראים כבעלי השראה שניתנה מבלייק, מקבלים פירוש שונה לגמרי בחשיבתו של ייטס: "המערבולות של בלייק הן פרודיות שליליות של חשיבה מכניסטית קרטזיאנית. הרבה יותר מאשר הג'ייר הספירלי של ייטס, הקרוב יותר ל'אותם ניגודים המעניקים חיים, כגון זכר ונקבה, פעיל וסביל, האל והמראה... ניגודים יוצרים ביטוי של הדמיון, ואילו החיים והשליליות שלהם, רק מעלים על פני השטח, מודעות סופית וביטוי פיזי, או מוות" (עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, כרך 1, עמוד 315). מעל לכל, בניגודים אלו ייטס מגייס את תמיכתו של בלייק לצורת המחשבה הדואליסטית שלו, בין אם הוא מסביר את ה"תמיסות", או מגדיר את היחסים בין המינים ואת המחזור ההיסטורי במונחים של "הנוסע המנטלי" ושל "ואלה, או ארבע הזואות".
ראש העיר קסטרברידג' (סדרה, 1978)
ראש העיר קסטרברידג' (באנגלית: The Mayor of Casterbridge) היא מיני-סדרה בריטית משנת 1978, עיבוד לרומן באותו שם מאת תומאס הרדי. התסריט נכתב בידי דניס פוטר, ובתפקידים הראשיים הופיעו אלן בייטס בתפקיד מייקל הנצ'רד, ואנה מאסי בתפקיד לוסטה. הסדרה בת שבעה החלקים מביאה את סיפורו של מייקל הנצ'רד נווד עני, המוכר את אשתו ברגע של שכרות, עלייתו עד למעמד ראש העיר קסטרברידג' ונפילתו.
הסדרה שודרה בישראל בשנת 1979 בערוץ הראשון.
תקציר עלילה.
מייקל וסוזן הנצ'רד מגיעים ליריד בחיפוש אחר עבודה ומקום מגורים. ברגע של שכרות הוא מוכר את אשתו ובתו התינוקת למלח בשם ניוסון. 18 שנה אחר כך סוזן ובתה אליזבת-ג'יין מגיעות לקסטרברידג' ומגלות שהנצ'רד הוא ראש העיר. הנצ'רד מאמין שאליזבת-ג'יין היא בתו ובניסיון לכפר על מעשיו הוא נושא לאשה את סוזן.
לעיר מגיע צעיר בשם דונלד פארפריי ועד מהרה הופך להיות יד ימינו של הנצ'רד.
הנצ'רד מקנא בפרפריי, הן בשל ידידותו עם אליזבת-ג'יין והן בשל הפופולריות שלו. פארפריי מפוטר ומקים עסק מתחרה לזה של הנצ'רד. מצבה הבריאותי של סוזן מדרדר, והיא מתה.
כשנודע להנצ'רד שאליזבת-ג'יין אינה בתו, הוא משנה את יחסו אליה. היא עוזבת את ביתו ומתגוררת בביתה של לוסטה טמפלמן, כבת לוויה. לוסטה היא אהובתו לשעבר של הנצ'רד, שכמעט נשאה לו, אך הוא נשא לאשה את סוזן. אחרי מותה של סוזן הנצ'רד מחזר שוב אחרי לוסטה, אבל היא נמשכת אל פארפריי. עסקיו של הנצ'רד הולכים מדחי אל דחי ואילו עסקיו של פארפריי משגשגים.
הנצ'רד מוכרז כפושט רגל. הוא מפר את נדר ההינזרות משתייה שגזר על עצמו ומתחיל לשתות לשכרה. פארפריי שהיה לראש העיר במקומו מקבל אותו לעבודה אצלו כשכיר. לוסטה, אהובתו לשעבר של הנצ'רד ואשתו בהווה של פארפריי, חוששת שהנצ'רד יתן את מכתבי האהבה שלה לבעלה. הוא נענה לבקשתה ומחזיר לה את המכתבים שברשותו, בלי לדעת שאחדים מהם נגנבו ממנו.
הנצ'רד מנסה למשוך את פארפריי לתגרה, אך כשנופלת לידו ההזדמנות הוא אינו מסוגל להורגו. מכתבי לוסטה מגיעים לידי תושבי המקום והם מארגנים תהלוכה עם בובות בדמותה ובדמות הנצ'רד. לוסטה רואה את הבובות ומתה מבהלה. הנצ'רד ואליזבת-ג'יין מתפייסים, ואז מופיע ניוסון שמתברר שהוא בחיים ושואל על בתו. הנצ'רד אומר לאביה שהיא מתה.
ניוסון מגיע לקסטרברידג' ומגלה כי אליזבת-ג'יין לא מתה. הנצ'רד יוצא לגלות לחפש עבודה. הוא חוזר כדי להיות נוכח ביום החתונה של אליזבת-ג'יין, ומביא לכלה מתנה - ציפור בכלוב. אך היא אינה מוכנה לסלוח לו על ניסיונו למנוע את פגישתה עם אביה. ברגע של חרטה היא יוצאת לחפש אותו, אך מאחרת את המועד, הנצ'רד כבר מת בבקתה נידחת.
הפקה.
הסדרה צולמה בקורפה קאסל שבמחוז דורסט באנגליה, ובמחוז דבון.
קרבן העומר
קמרה לוסידה
קמרה לוסידה (בלטינית: Camera lucida - לִשְכָּה מּואֶֶרת) היא מכשיר אופטי, שיוצר סופראימפוזיציה בין הדמות הנצפית למשטח עליו האמן מצייר. האמן רואה את הדמות והציור בו זמנית ומאפשר בכך להעתיק את הדמות בצורה מדויקת למשטח עליו הוא מצייר. לאחר המצאת המצלמה השימוש בקמרה לוסידה פחת אך עדיין ניתן למצוא שימוש לקמרה לוסידה בעיקר בשילוב עם מיקרוסקופים כאשר נדרש איור מדעי מדויק לאובייקט הנצפה.
מונו (פירושונים)
טרוביל
טרוביל או טרוביל-סור-מר (בצרפתית: Trouville-sur-Mer) היא קומונה הנמצאת בנורמנדי שבצפון צרפת.
היסטוריה.
טרוביל הופיעה לראשונה ברבע הראשון של המאה ה-13 תחת השם "Torouvilla". בעת הזו, טרוביל הייתה נמל דייגים צנוע מאוד על תעלת למאנש.
במחצית של המאה ה-19, טרוביל הפכה ליעד תיירותי בזכות אנשי הרוח הצרפתיים שהתאהבו במקום, בהם הציירים שארל מוזן, קלוד מונה ואז'ן בודן (אחת מיצירותיו המתארת את טרוביל נמצאת במוזיאון תל אביב לאמנות), והסופרים אלכסנדר דיומא האב, גוסטב פלובר ו מרסל פרוסט.
בשל מרחקה הקצר מפריז, טרוביל הפכה ליעד אופנתי של הבורגנות הפריזאית ועד מהרה קיבלה את הכינוי "מלכת החופים" ("Reine des plages").
כדי לענות לביקוש הגדל של התיירים, הוקם בטרוביל קו ימי של הסעת נוסעים מלה הבר לטרוביל ב-1847 (רכבות מגיעות מפריז ללה הבר). כמו כן, הוקמו מלונות מפוארים ( מונה צייר אחד מהם: "Hôtel des Roches Noires") וטיילת עשויה מעץ שהשתמרה עד היום ("Les Planches").
ב-1863 נוצר קו רכבת ישיר בין פריז לטרוביל ונבנתה תחנת רכבת חדשה.
בסוף המאה ה-19 דוביל השכנה התחילה להתפתח ולהחליף אט אט את מקומה של טרוביל כיעד האופנתי.
טרוביל היום.
למרות עלייתה של דוביל והפיכתה ליעד האלגנטי בנורמנדי, טרוביל נשארת עיר תיירותית ונתפסת גם כ"אותנטית" יותר מדוביל הבורגנית.
התיירות נשארת עד היום מקור ההכנסה המרכזי של טרוביל עם 14 בתי מלון, עשרות מסעדות, אתר קמפינג של 200 מקומות, מרכז של טלסוטרפיה, ואפילו קזינו.
בנוסף, טרוביל מארחת מדי שנה פסטיבל קולנוע המוקדש לסרטים קצרים (Festival Off-Courts).
בשנת 1972 ב"וילה מונטבלו" שנבנתה בשנת 1864 בסגנון בל אפוק נפתח מוזיאון בו מוצגות בין היתר יצירות של אמנים קשורים עם העיר כמו אז'ן בודן ורמון סבינק וגם של סלבדור דאלי.
דולורס או'רירדן
דולורס מארי איילין או'ריורדן (באנגלית: Dolores Mary Eileen O'Riordan) (6 בספטמבר 1971 - 15 בינואר 2018) הייתה זמרת אירית, כותבת שירים, גיטריסטית וסולנית להקת הקרנבריז. או'ריורדן הובילה את הקרנבריז להצלחה עולמית במשך 13 שנים, עד להפסקה ב-2003 והאיחוד ב-2009. או'ריורדן פצחה בקריירת סולו ושחררה שני אלבומים ב-2007 ו-2009.
או'ריורדן בלטה בשל שירת ה-lilting שלה והמבטא הלימריקי הכבד שלה. היא שימשה כשופטת בתוכנית הטלוויזיה The Voice of Ireland בערוץ הטלוויזיה Raidió Teilifís Éireann בין השנים 2013–2014. או'ריורדן הייתה גם חברה בלהקת Jetlag.
בצעירותה.
דולורס או'ריורדן נולדה וגדלה בבאליבריקן שבלימריק, אירלנד. להוריה, טרנס ואיילין או'ריורדן, שבעה ילדים ודולורס הייתה הצעירה שבהם.
קריירה.
הקרנבריז.
ב-1990 השתתפה במבחן בד ללהקת "The Cranberry Saw Us" (שם הלהקה שונה אחר כך ל-"The Cranberries") והתקבלה. הלהקה הוציאה כחמישה אלבומים כשאו'ריורדן משמשת כסולנית, קלידנית גיטריסטית ואף כתבה את רוב שירי הלהקה.
קריירת סולו.
או'ריורדן הוציאה שני אלבומי סולו וערכה שיתופי פעולה רבים עם זמרים ברחבי העולם. ביצעה הופעה קצרה בסרט "קליק" בכיכובו של אדם סנדלר כזמרת חתונות ששרה את השיר Linger.
ב-2008 זכתה או'ריורדן בפרס EBBA.
Jetlag.
באפריל 2014 הצטרפה להרכב Jetlag, עמם הקליטה חומרים חדשים.
חיים אישיים.