בתקופה המוקדמת שלו הראה צ'רקווצי את שליטתו בסגנון של פיטר פאן לר במידת הקומפקטית שלו, דמויות האנטי־גיבור, ואפקטים יפים של אור–צל דרמטיים. בעבודות אלה צ'רקווצי תיעד את חייו הפשוטים של העם הרומי, בין חורבותיו, במסבאותיו ובמריבותיו. לעיתים קרובות הוא צייר את המקומות ברומא ובאזור קמפניה. צ'רקווצי לא היה חסיד נלהב של סגנונות פלמיים והולנדים אלה ונבדל מהם בדגש ששם על אלמנטים עלילתיים ואנקדוטיים. הוא הציג גם דמויות בעלות מעמד חברתי גבוה יותר, נטייה שנמצאה גם בעבודתו של יאן מיאל בשנות ה -40 וה -1650. הציורים ״המסיבה״ ו״גן עם אמנים״ של צ'רקווצי מציגים מאפיינים של החבורה ההולנדית בטבעיותם ובפורמט הקטן שלהן. עם זאת, במקום תיאור אורח חיים פשוט, הוא מתאר קבוצות של גברים ונשים לבושים אלגנטי. אלה כוללים את האמן עצמו, הרופא שלו וינצ'נזו נרי וחברים אחרים העוסקים בשיחה ובמשחקים.
ההשקפה ההיסטורית המסורתית בתולדות האמנות הייתה כי סגנון הבמבוצ'אנטי הציע מבט ריאליסטי - "דיוקן אמיתי של רומא והחיים העממיים שלה, ללא שינוי" כפי שראה זאת האמן. עם זאת, בני דורם לא ראו בדרך כלל את הבמבוצ'אנטי כריאליסטים. השקפה אלטרנטיבית לאמנות הבמבוצ'אנטי היא שעבודותיהם מהוות אלגוריות מורכבות המספקות פרשנות לאמנות קלאסית במטרה להביא את המתבונן להגות רעיונות נשגבים. לפיכך הם עומדים במסורת ארוכה של פרדוקס, בה נושאים עממיים או וולגריים היו הכלי להעברת משמעויות פילוסופיות חשובות.
בעוד סגנון הציור שלו נתקל בבוז גלוי על ידי ציירים איטלקים, הם בכל זאת התקבלו לאקדמיה דה סנט לוקה ברומא. זאת הייתה העמותה היוקרתית של אמנים מובילים ברומא. שצ'רקווצי ופאן לר התקבלו שניהם אליה. צ'רקווצי אפילו נכנס לאקדמיה בשנת 1634 כשהיה רק בן 30. אי־אהבתם של אמנים אחרים לבמבוצ'אנטי הוסברה בכך שהם ייצרו ציורים שהיו לעיתים קרובות "זולים יותר" בעיניהם, ובכך היוו תחרות חזקה עבור ציירים "רציניים", במיוחד בסוף שנות ה-50–1640 כאשר המצב הכלכלי היה בשפל. בניגוד למה שהאמנים האחרים האמינו, הבמוצ'אנטי המצליחים ביותר כמו צ'רקווצי הצליחו למעשה לקבל מחירים גבוהים עבור עבודותיהם.
ציורי טבע דומם.
צ'רקווצי צייר ציורי טבע דומם לאורך הקריירה שלו. ציורי טבע דומם המוקדמים שלו חיקו את יצירתו של פייטרו פאולו בונצי, מומחה לסוגה זו. הוא צייר פירות מגוונים, בסגנון ריאליזם שהראה את השפעתו של קאראווג'ו. הוא התחיל לחבר ציור גדול של דומם הכולל דמויות בגודל טבעי.
דוגמאות לציורי טבע דומם הם הנערים קוטפים פרי (1640–1645) וקטיף הרימונים (אחרי 1640), המתארים שניהם צעיר ואישה צעירה בבוסתן, והאיש מציע לאישה היושבת חתיכת פרי. הדמויות מראות בבירור את השפעתה של הגישה הטבעית של קאראווג'ו. הביטוי המעוות במקצת של דמות הצעיר, פלג גופו העירום והחולצה הלבנה הפתוחה, מזכירים יצירות מוקדמות מסוימות של קראוואג'ו, במיוחד העיבוד המעולה של עלי הגפן והענבים "סל הפירות". עם זאת, שפע הדלועים, הרימון הפתוח ונוכחות נוף שבקושי נראית ברקע מצביעים על שלב מתקדם יותר בהתפתחות הז'אנר ומראים השפעות בארוקיות מלאות.
הנושא של קטיף הפרי והצעתו לצעירה היה שכיח כבר במאה ה־16 בארצות השפלה. ב"קטיף הרימונים" הצעיר מציע רימון לנשים צעירות. הרימון היה במשך מאות שנים סמל לפוריות ושפע, ללא ספק בגלל הזרעים הרבים שהוא מכיל. המשמעות הארוטית של הקומפוזיציה מעידה על ידי העובדה שהפירות המוצעים עומדים להתפוצץ ועל ידי המבט האוהב שהאישה מפנה כלפי הגבר.
הוא זכה להצלחה ניכרת עם ציורי טבע הדומם שלו, המופיעים לעיתים קרובות במכירות של המאה ה -17 וה -18.
שיתופי פעולה.
צ'רקווצי שיתף פעולה לעיתים תכופות עם ציירי נוף ואדריכלות שונים. אלה כללו שיתופי פעולה עם הציירים האדריכליים ויויאנו קודצי (החל משנות ה-1630) וצייר הנוף אנג'לוצ'יו. צ'רקווצי וקודצי הפכו למשתפי פעולה תכופים. מכיוון שהקומפוזיציות של קודאצי תיארו בדרך כלל חורבות ומונומנטים עתיקים, שיתוף הפעולה גרם כנראה לצ'רקווצי להתרחק מייצוג אנקדוטות של החיים הכפריים לנושאים מפוארים ואקזוטיים יותר. בשנת 1657 שיתפו שני האמנים פעולה עבור הקרדינל פלביו צ'יג'י, אחד מפטרוני האמנות החשובים בתקופתו. חלק מהבדים שיצרו לקרדינל קיג'י טיפלו בתוכן המקורי. למשל, קומפוזיציה שכונתה "אמבטיית נשים" מייצגת ציורי פנים של מבנה רנסאנסי נאה, בו מוצגות נשים רבות עירומות בבריכות שקועות, אולי נושא מפתיע עבור הקרדינל.
צ'רקווצי שיתף פעולה עם ויויאנו קודאצי בשנת 1648 בציור המתאר את מרד מסניאלו. עבודה זו עוסקת במרד האנטי ספרדי שהתרחש ב־7 ביולי 1647 בפיאצה דל מרסאטו בנאפולי בתמיכת צרפת. צ'רקווצי עיצב בתפיסתו את האירוע בפרספקטיבה נופית ומאתגרת. הוא השתמש בצורה מבריקה בסגנון הבמבוציאטני הטבעי כדי לייצר תיאור קומי-הרואי של המרד. הוא תיאר פרסקו היסטורי מלא חיים בזעיר אנפין של כיכר העיר, תושבים זועמים, וחיות מוקפים כולם על ידי הנוף הרחב של העיר הנפתחת אל הווזוב . האירועים השונים שהתרחשו במהלך המרד מתוארים בפנורמה יחידה זו. מנהיג המרד מופיע על סוס בחלק הקדמי של הציור.
צ'רקווצי התייחס למרד האנטי ספרדי שהיה אירוע חשוב מאוד במאזן הכוחות של אירופה, באופן די אובייקטיבי אף על פי שבדרך כלל התייחס אליו כפרו ספרדי. היצירה הוזמנה למעשה על ידי ברנרדינו ספאדה, קרדינל פרו-צרפתי. צ'רקווצי, שצייר ז'אנר וסצנות קרב, היה בחירה הגיונית עבור הקרדינל.
המרד ההיסטורי נחשב עדיין ל'חדשות" בזמן שהקרדינל הזמין את הציור. מסניאלו מיוצג לא כל כך כגיבור, ואפילו לא כגיבור קומיקס, אלא כסוג של ילד פלא, שהשיג השגים מדהימים. מסניאלו, הדייג שהפך למלך, היה באופן דומה סטייה במהלך הרגיל של האירועים האנושיים, ולכן היה ראוי לייצוג כזה.
יקותיאל מור
יקותיאל (קותי) מור (נולד ב-11 באוגוסט 1946) הוא מנהל ואיש מערכת הביטחון בדימוס, שירת כקצין צה"ל בדרגת תת-אלוף ושימש ראש חטיבת המחקר, כיהן כסמנכ"ל משרד הביטחון, ראש אגף השיקום וראש משלחת הרכש בארצות הברית.
ביוגרפיה.
מור עשה את מרבית שירותו הצבאי באגף המודיעין. בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים שירת כראש מדור צבא סוריה בענף 5 (סוריה, לבנון ועיראק) בחטיבת המחקר והוציא התרעה ערב המלחמה לכוונות הצבא הסורי לפרוץ במתקפה. הוא היה חבר בצוות המשא ומתן לעסקת ג'יבריל.
באוגוסט 1988 מונה למפקד יחידת הקישור לכוחות זרים. ב-1989 מונה למזכיר הצבאי של שר הביטחון יצחק רבין. לאחר כניסתו של משה ארנס לתפקיד שר הביטחון, הוחלט על הקמת יחידת מטה במשרד הביטחון ובראשה מונה מור. במרץ 1991 מונה לראש חטיבת המחקר ושימש בתפקיד עד 1992.
לאחר שחרורו מילא תפקידים במשרד הביטחון. הוא כיהן כסמנכ"ל קשרי חוץ ובקרת נשק, ראש משלחת הרכש בארצות הברית וראש אגף השיקום מ-2009 ועד 2011. ב-2011 מונה למנכ"ל חברת הורנט וסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת אלול תמארינד.
קותי מור
ניקולס ניקלבי (סדרה, 1957)
ניקולס ניקלבי (באנגלית: Nicholas Nickleby) היא סדרת טלוויזיה בריטית ששודרה לראשונה ברשת ה-BBC בשנת 1957. הסדרה מבוססת על הרומן "ניקולס ניקלבי" מאת צ'ארלס דיקנס.
ניקולס ניקלבי (סרט, 1957)
וינצ'נצו גליאוטי
וינצ'נצו גליאוטי (באיטלקית: Vincenzo Galeotti; 5 במרץ 1733 – 16 בדצמבר 1816) היה רקדן, כוריאוגרף ומנהל בלט דני יליד איטליה, שטבע את חותמו כמנהל הבלט המלכותי הדני משנת 1775 עד מותו.
חייו.
וינצ'נצו תומאסלי נולד בפירנצה. הוא למד רפואה אך שינה כיוון והחליט להיות רקדן. הוא למד אצל גספארו אנג'וליני, שהיה מבוגר רק בשנתיים מתלמידו. ב-1759 הצטרך ללהקה של ג'וזפה פורטי, שהופיעה בוונציה בתאטרו סן מואיזה, בשם הבמה "גליאוטי". בשנת 1761 הצטרף ללהקת המחול של תיאטרון אחר בוונציה, סן בנדטו. ב-1763 נשא לאישה את הרקדנית הראשית אנטוניה גווידי, שלמדה בשטוטגרט אצל ז'אן-ז'ורז' נובר.
בשנת 1765, בתאטרו סן בנדטו, יצר גליאוטי את הכוריאוגרפיה ליצירותיו הראשונות. בעונה הבאה עבד בתאטרו גולדוני בוונציה. בעונת 1766–1767 הופיע זוג הרקדנים באופרה של טורינו בתאטרו רג'ו ובשנים 1767–1769 שוב בוונציה, בתאטרו סן בנדטו. בעונת 1769–1770 הופיעו בלונדון בהיימרקט אופרה, שם יצר גליאוטי כוריאוגרפיה למחולות ל"אורפאו ואורידיקה" של גלוק. בעונת 1771–1772 עבדו במילאנו בניהולו של ז'אן-ז'ורז' נובר. ב-1772–1773 חזרו לוונציה, לתיאטרון סן מואיזה, וב-1773 עברו לגנואה.
בשנת 1775 נקרא גליאוטי לקופנהגן להחליף איטלקי אחר, אנטוניו סאקו, בניהול הבלט המלכותי הדני. אשתו, אנטוניה, נכנסה ללהקה כעבור שנה אבל פרשה תוך זמן קצר מן הבמה כדי ללמד. גליאוטי נשאר בקופנהגן לשארית חייו, קיבל אזרחות דנית ומשרת ניהול לכל חייו בשנת 1781. גליאוטי המשיך לחהופיע בתפקידי פנטומימה עד 1812. אותה שנה, באופן חריג ביותר לאמן מבצע, קיבל תואר אבירות של מסדר הדאנברוג. ב-1814 ניתנה לו גם דרגת פרופסור בשם בלבד.
גליאוטי היה מורה של הבלרינה הנודעת אנינה פרליך, והביא אותה למעמד של כוכב הכוריאוגרפיה החדשנית שלו. היה ביניהם גם קשר רומנטי, אך הוא לא צלח.
יצירותיו.
גליאוטי הוביל בחדשנות בתחום הבלט בסקנדינביה. הייתה לו יד בהבאת הבלט ד'אקסיון לדנמרק והוא יצר את הבלט הראשון על נושא נורדי, "לאגרתה", בשנת 1801, המבוסס על דמות אגדית במסורת הוויקינגית. הוא יצר גם את הכוריאוגרפיות הראשונות בהשראת רומיאו ויוליה (1811) ומקבת' (1816) של ויליאם שייקספיר, למוזיקה מאת קלאוס שאל.