כאשר עלתה מועמדותו לתפקיד היועץ המשפטי לכנסת, נתקל בהתנגדות מצד קבוצת חברי מרכז הליכוד בטענה שלא מנע, במסגרת תפקידו כסגן היועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה, מינויים פוליטיים במועצות הדתיות שבוצעו ביוזמת עומרי שרון.
ב-2 באפריל 2010 החל לכהן בתפקיד היועץ המשפטי לכנסת.
ב-2011 פרסם חוות דעת בה קבע כי "חוק החרם" אינו חוקתי ולא יעמוד במבחן בג"ץ.
ב-10 בדצמבר 2014 אישרה ועדת הכנסת, פה אחד, את מינויו לתקופת כהונה נוספת בת 5 שנים לפי בקשת יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, בהתאם ל. ינון היה לראשון מבין היועצים המשפטיים לכנסת, אשר הוארכה כהונתו בדרך זו.
בדצמבר 2016, בעת הדיון בכנסת בהצעת החוק להטלת מס ריבוי דירות התריעה היועצת המשפטית של ועדת הכספים, עו"ד שגית אפיק, בפני יו"ר הוועדה, ח"כ משה גפני, שהליך החקיקה אינו תקין, משום ששינויים שהוכנסו בהצעה ברגע האחרון לא איפשרו דיון נאות בהצעה. לביקורת הצטרף עו"ד ינון, שציין כי "בהליך החקיקה של פרק מס ריבוי דירות בהצעת חוק ההסדרים נפל פגם היורד לשורש ההליך". חרף זאת אישרה הכנסת את החוק להטלת המס, אך בג"ץ החליט על ביטול החוק והחזרתו לדיון בוועדת הכספים. הכנסת לא חזרה לדון במס זה.
ביוני 2018 אישרה הכנסת שיפור בתנאי הפרישה של היועץ המשפטי לכנסת, ולפיו הפנסיה הצפויה לינון תגדל ב-9,000 ש"ח בחודש. חברי הכנסת מהאופוזיציה טענו כי מדובר בחקיקה פרסונלית, שקודמה בידי חבריו חברי הכנסת יולי אדלשטיין ומיקי זוהר.
ב-1 באפריל 2020 סיים את כהונתו כיועץ המשפטי של הכנסת לאחר 10 שנים. לאחר שלא נבחר לו מחליף, החליפה אותו שגית אפיק כממלאת מקום.
ב-30 בספטמבר 2021 פורסמה רשימת מועמדים לבית המשפט העליון, בה נכלל שמו של ינון
חיים אישיים.
ינון גרוש ואב לשלושה. בת זוגו כיום היא עו"ד עמית מררי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט.
בתחילת ספטמבר 2019 התקיים דיון מקדמי בעניין בקשת החסינות של חיים כץ, במהלכו הודיע ינון שבגלל ניגוד עניינים, עקב מערכת היחסים עם מררי, הוא לא ייקח חלק בדיוני ועדת החסינות של כץ או של בנימין נתניהו. בינואר 2020 עלה הנושא לדיון ציבורי, וינון שב והודיע כי לא ייקח חלק בדיוני החסינות של נתניהו.
איסאק לודו
איסאק יעקוביץ לודו (Isac Iacovitz Ludo), נודע כ- I.Ludo (י. לודו) (4 בנובמבר 1894 - 23 במאי 1973), סופר, עיתונאי, פובליציסט, עורך ומוציא לאור יהודי רומני.
איסאק לודו נולד ביאשי, רומניה, במשפחה יהודית של סוחרים זעירים. בגלל קשיים כלכליים נאלץ להפסיק את לימודיו בגיל 14 ולהתחיל לעבוד כפקיד. בשנת 1913 פתח את הקריירה העיתונאית בהוציאו לאור כתב עת משל עצמו בשם "אבסולוציו" (Absolutio). הוא עבד בעיתונים נוספים כדוגמת "אופיניה" (Opinia) ו"יאשול" (Iaşul) ובשנת 1915 כבר החזיק בתפקידי עורך. הוא ניהל את כתב העת "אדם" (Adam) בשנים 1929-1940, כתב עת יוקרתי שבו השתתפו גם ברבו פונדויאנו, גאלא גאלאקטיון, טודור ארגזי, פליקס אדרקה, אילריה וורונקה, יון קלוגרו, מרסל ינקו ועוד סופרים רבים אחרים.
בעבר אוהד של העניין הציוני, בימי השלטון הקומוניסטי אימץ את הגישה הרשמית העוינת לציונים ב"איגרת לבן-גוריון" ובהזדמנויות אחרות.
המונפור
מבצר המונפור
אייל יינון
אייל ינון
אנגליף 3D
אנגליף היא טכנולוגיית צילום שיוצרת אשליה אופטית של מראה תלת-ממדי. הצילום מורכב משתי תמונות של אותו אובייקט, שמצולמות כל אחת בפילטר צבעים אחר, בדרך כלל פילטר אדום ופילטר ציאן. שני הצילומים מורכבים בתמונה בהפרש קטן ביניהם. האפקט התלת-ממדי מתקבל בצפייה בצילום דרך משקפיים עם עדשה ירוקה-תכולה ועדשה אדומה, כך שכל עין מקבלת צילום אחר, עם הפרש קטן במיקום של התמונות.
צילום תלת-ממד.
הראייה התלת-ממדית הנוצרת במוח האנושי, מתקבלת באמצעות המרחק שבין שתי העיניים, המאפשר למוח "לעבד" את המרחק שבין שתי התמונות המתקבלות בהתאם להפרשי המרחקים (ההפרש במרחק משפיע על הפער בין התמונות שיתקבלו), ובאמצעותו להסיק את המרחק והעומק הניתן למראה. צילום תלת-ממדי נעשה באמצעות חיקוי של המראה שהעין רואה, המושג באמצעות צילום של שתי תמונות במרחק של כעשרה סנטימטרים בין עדשה לעדשה, כמו המרחק הטבעי בין העיניים. על מנת שתתקבל אצל הצופה תמונה תלת-ממדית, עליו לצפות בכל עין בתמונה אחרת, וכך נוצרת תחושת ה'עומק'.
טכנולוגיה של צילום תלת-ממדי קיימת שנים רבות, ומכונה סטריאוסקופיה. עם זאת כיום כשאומרים 'תלת-ממד' הכוונה בעיקר לטכנולוגיה חדשנית הנקראת אנגליף.
להבדיל מצילום סטריאוסקופי הנעשה באמצעות הצגת שתי תמונות במקביל, דבר הדורש מהצופים לפזול על שתי התמונות;
בצילום אנגליף שתי התמונות מאוחדות לתמונה אחת כשכל תמונה נותנת צבע אחד לתמונה הסופית.
משקפי תלת-ממד.
משקפי תלת-ממד הן האמצעי הייעודי שבאמצעותו התמונה התלת-ממדית מתקבלת אצל הצופה. המשקפיים מאפשרים ראייה של שידור טלוויזיה, סרט, תמונה או מצגת כלשהי שהוכנו מראש לצפייה כזו. המשקפיים מאפשרים לכל עין לראות תמונה שונה במעט מהעין השנייה, דבר הגורם למוח לאחד את שתי התמונות לתמונה אחת עם הרגשת עומק טבעית. ראייה תלת-ממדית מלאה דורשת חדות ראייה תקינה בשתי העיניים, ותפקוד דו-עיני, ללא פזילה.
ישנם סוגי משקפיים:
השימוש בתלת-ממד.
השימוש בטכנולוגיית תלת-ממד נפוץ בעיקר בעולם הבידור, תמונות וסרטים בתלת-ממד יוצרים חוויה קרובה יותר למציאות מכל דבר אחר.
גם בעולם הפרסום תלת-ממד הוא דבר נפוץ שכן המוצר נראה הרבה יותר טבעי ומושך כשהוא מוצג בתלת-ממד, מה עוד שניתן יותר להדגיש את המראה של המוצר וישנם מוצרים שחשוב מאוד להעביר ללקוח את המראה המדויק שלהם.
בחקר החלל נעשה שימוש רב בתלת-ממד ונאס"א שלחה רכב חלל שצילם את מאדים בתלת-ממד. גם בעולם הרפואה התלת-ממד נפוץ יותר ויותר בהדמיות ועוד.
סרטי תלת-ממד.
סרטי תלת-ממד הם המוצר הנפוץ ביותר המשתמש בטכנולוגיית תלת-ממד. סרטים רבים מאוד הופקו עד היום ורובם מתאימים למשקפי אדום ציאן.
הסרט אווטאר, שיצא בדצמבר 2009, נחשב לפריצת דרך בתחום השימוש בטכנולוגיית תלת-ממד בקולנוע, במרץ 2010 הודיע נשיא אולפני וורנר, כי מעתה והלאה כל הסרטים עתירי התקציב שיופצו על ידם יוקרנו בגרסה תלת-ממדית.
איגרת חוב קונצרנית
אִיגֶּרֶת חוֹב קונצרנית (בראשי תיבות, אג"ח קונצרנית; באנגלית: "Corporate bond") היא איגרת חוב סחירה בדרך כלל המונפקת על ידי חברה כתחליף להלוואה מבנק. תנאי איגרת החוב מפורטים בתשקיף שעל פיו היא מונפקת. איגרות חוב קונצרניות נקראות גם אג"ח חברות. אג"ח קונצרניות שאינן ניתנות להמרה במניות, מכונות בפי אנשי המקצוע גם "אג"ח סטרייט" כדי להבדילן מאג"ח להמרה, שגם הן סוג של אג"ח קונצרניות.
אג"ח קונצרניות נחשבות כהשקעה בטוחה ("סולידית") יחסית למכשירי השקעה אחרים כמו מניות אך הסיכון בהן עולה על זה שבאג"ח המונפקות על ידי ממשלות, שכן ההנחה היא שהסבירות שחברה עסקית תגיע לחדלות פירעון ("פירוק") ולא תעמוד בחובותיה גדולה הרבה יותר מהסיכוי שהממשלה תגיע לחדלות פירעון ולא תשלם.
שעבוד ובטוחות.
אג"ח קונצרני מלווה לעיתים בשעבוד - בטוחה על נכסים להבטחת החזר החוב, או חלקו. בעבר הייתה חובה להנפיק אג"ח עם בטוחה, ולו סמלית, אך חובה זו בוטלה ב-1999, עם התיקונים שעבר חוק החברות. ניתן ללמוד על קיומו של שיעבוד או היעדרו לרוב מתוך התשקיף.
קיימים מספר סוגי שעבוד:
כמו כן קיים סדר עדיפויות - שעבוד מדרגה ראשונה, מדרגה שנייה וכן הלאה - סעיף זה קובע את מיקום בעלי האיגרת בסדר העדיפויות של חלוקת נכסי החברה. המונח "פארי פאסו" לעניין זה פירושו עדיפות שווה לבעלי חוב ספציפיים אחרים.
אג"ח להמרה.
איגרות חוב להמרה הן איגרות חוב קונצרניות לכל דבר, שאותן ניתן להמיר למניות רגילות של החברה שהנפיקה אותן. במקרים נדירים ייתכן כי מנפיק האג"ח לא יהיה החברה עצמה, אלא גוף אחר (המחזיק במניות). איגרות חוב להמרה מאפשרות למשקיע "ליהנות מכל העולמות", קרי ליהנות מעליות בערך המניה, מבלי להיות חשוף לרמת הסיכון הגבוהה. עם זאת, קיימים מספר הבדלים המייחדים אג"ח להמרה מאג"ח קונצרניות רגילות:
אג"ח קונצרניות בישראל.
בשנת 1985, עם הפעלת תוכנית הייצוב הכלכלית ועל רקע משבר מניות הבנקים, הופעלה לראשונה בשוק ההון רפורמה בתחום האג"ח. במסגרת הרפורמה הותרה הנפקתן של איגרות חוב קונצרניות וניתנה לחברות אפשרות לממן את פעילותן בתנאים טובים יותר משהיו הבנקים המסחריים מוכנים להציע. בשנות התשעים סבל אפיק השקעה זה מתנודתיות, במיוחד בתקופת המשבר בקופות הגמל ב-1996 (שבעטיו עלו שערי הריבית לרמות גבוהות שלא איפשרו גיוסי הון).
משנת 2003 ניכרת עליה חדה בגיוסים של חברות בשוק ההון, ובשנים 2006–2007 הגיע גל ההנפקות לשיא (בין היתר על רקע ירידה מתמשכת בשערי הריבית), והתבטא בהנפקות של מיליארדי שקלים.
חברה המנפיקה אג"ח חייבת אמנם בתשקיף, אך אין היא חייבת שיהיו לה מניות סחירות בבורסה. הווה אומר, גם חברה פרטית יכולה להנפיק אג"ח לציבור. עם זאת, על החברה לפרסם דוחות כספיים לפי אותם כללים החלים על חברות שמניותיהן נסחרות. על חברה כזו לעמוד בדרישות מסוימות (הון עצמי מינימלי, היקף מינימלי של ההנפקה, הרכב דירקטוריון מוגדר, דירקטורים חיצוניים, דיווחים לבורסה לניירות ערך ולרשות ניירות ערך, ועוד). החל ממועד כניסתו לתוקף של תיקון 17 לחוק החברות בשנת 2011, כל חברה שאג"ח שלה הוצעו לציבור מכונה "חברת איגרות חוב", בין אם היא חברה ציבורית או פרטית. מכוח התיקון, חברות איגרות חוב כפופות לחובות דיווח וממשל תאגידי דומות מאוד לאלו החלות על חברה ציבורית.