בלאק חקר תחומים רבים ברפואת שיניים שיקומית, ביניהם את הסיבות לעששת, את הרכבי האמלגם הדנטלי ואת הסיבות לפלואורוזיס של השיניים. כמו כן, העקרונות שפיתח בלאק לביצוע שמרני של חללים בשיניים ושחזורים (סתימות) משמשים עד היום כאורים והתומים של רופאי השיניים בעולם. ד"ר בלאק הנהיג את המושג "הרחבה לצורך מניעה", אשר תכליתו - ביצוע של חללים נכונים בגודלם, גם אם במהלכם נפגע חומר שן בריא ולא רק פגוע, עשוי לשפר את איכות השחזור ולפיכך את איכות חיי המתרפא.
סיווג החללים העששתיים ברפואת שיניים לפי בלאק.
מעבר למחקרו ברפואת השיניים השיקומית, פיתח ד"ר בלאק גם מקדחה לשימוש דנטלי, המונעת על ידי הרגל.
צמיחה
מפרץ סן פרנסיסקו
מפרץ סן פרנסיסקו (באנגלית: San Francisco Bay) הוא מפרץ גדול בקליפורניה שבארצות הברית. הוא נפתח לאוקיינוס השקט, ואליו עצמו זורמים הנהרות סקרמנטו וסן חואקין מהרי סיירה נבדה. למעשה, נהר סקרמנטו זורם למפרץ סויזן, אשר זורם דרך מצר קרקינז כדי להגיע לנפת הנהר בכניסה למפרץ סן פבלו, אשר מחובר בדרומו למפרץ סן פרנסיסקו. בנוסף, קבוצה של מפרצים מחוברים למפרץ סן פרנסיסקו מכונים לעיתים כ"מפרץ סן פרנסיסקו". ב-2013 הוכר המפרץ כ"אתר ראמסאר" בהתאם לאמנת ראמסאר.
ממדים.
שטח המפרץ הוא בין 1,040 ל-4,160 קילומטר רבוע, תלוי אלו תת-מפרצים ולשונות ים נכללים בחישוב. חלקו העיקרי של המפרץ הוא ברוחב (ממערב למזרח) של 5 עד 20 קילומטרים ובאורך (מצפון לדרום) של 77 עד 97 קילומטרים. אחד הקשיים במדידה מדויקת של שטח המפרץ הוא העובדה שלשונות ים קטנות ואדמות ביצה הוצפו במתכוון ובהדרגתיות לאורך השנים, וכך הגדילו את המפרץ ביותר משליש מאז אמצע המאה ה-19. בנוסף, מספר אזורים שהוצפו יובשו משלהי המאה ה-20, מה שמגדיל אף יותר את הבעיתיות בחישוב שטחו המדויק של המפרץ.
למרות ערכו הרב של המפרץ כנמל טבעי, אלפי הדונמים של אדמות הביצה אשר יוצרות את גבול המפרץ נחשבו לשטח מבוזבז במשך שנים רבות. כתוצאה מכך, אדמה שנחפרה לבניית בניינים או הוצאה מתעלות נזרקה לעיתים קרובות לאזור אדמות הביצה ולאזורים אחרים במפרץ. מאמצע המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20 מולא באדמה יותר משליש מהמפרץ המקורי. בשנות התשעים נמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו הציע למלא עוד כמה מאות דונמים כדי להאריך את מסלולי הנחיתה וההמראה העמוסים שלו, ובתמורה יקנה אזורים אחרים במפרץ ויהפוך אותם בחזרה לאדמות ביצה. הרעיון היה, ונותר, שנוי במחלוקת.
תפקיד ביישוב קליפורניה.
הגילוי הראשון של מפרץ סן פרנסיסקו על ידי אירופי היה ב-4 בנובמבר 1769, כאשר מגלה הארצות הספרדי גספר דה פורטולה, שלא הצליח למצוא את נמל מונטריי, עיגן את ספינתו קרוב למקום שבו שוכנת כיום פסיפיקה. בשל מחסור במים ובמזון יצאו פורטולה וצוותו בן 63 אנשים ו-200 סוסים למסע יבשתי שהביאם לפסגת רכס הסוויני, משם ראו את מפרץ סן פרנסיסקו.
הארופאי הראשון שנכנס למפרץ היה כנראה מגלה הארצות הספרדי חואן דה איילה, שעבר בו ב-5 באוגוסט 1775 בספינתו, ה"סן קרלוס", ועגן במפרץ באי המלאך.
אזור המפרץ.
האזור שמסביב למפרץ מכונה "אזור מפרץ סן פרנסיסקו" (The San Francisco Bay Area). האזור נמצא בשטח שיפוטן של סן פרנסיסקו, אוקלנד, סן חוזה, שהיא העיר הגדולה ביותר באזור, ועוד 101 יישובים וערים. האזור מכיל תשעה מחוזות, והאוכלוסייה בו מונה 7.4 מיליון תושבים בקירוב.
במפרץ גריזלי המהווה חלק של מפרץ סן פרנסיסקו עוגנות אוניות מילואים של הצי החמישי האמריקאי.
גשרים באזור המפרץ.
את המפרץ חוצים מספר גשרים המאפשרים תנועת כלי רכב אל המפרץ ומחוצה לו. בין הגשרים הראשיים יותר נמנים:
סאות' ברזר
נורת' ברזר
לה פאס (מחוז בהונדורס)
לה פאס (בספרדית: La Paz) הוא אחד מ-18 המחוזות במדינת הונדורס.
בירת המחוז היא העיר לה פאס. המחוז מכסה שטח של 2,331 קמ"ר וב-2015 נאמדה אוכלוסייתו ב-206,065 נפשות.
כביש 55
כביש 55 הוא כביש רוחב ודרך היסטורית המובילה מכפר סבא שבשרון הדרומי עד מבואות העיר שכם שבשומרון, שם הוא מתחבר עם כביש 57 המוביל לבקעת הירדן ועבר הירדן, ועם כביש 60. אורכו של הכביש 25.5 ק"מ. בכביש נתיב אחד לכל כיוון והוא מואר לכל אורכו. בכביש שוליים למעט בגשרים, והעקיפה מותרת בו במספר מועט של קטעים.
היסטוריה.
הדרך מקלקיליה לשומרון ולשכם דרך עזון היא אחת הדרכים העתיקות ביותר במערב השומרון. בסקר ארכאולוגי שבוצע באזור בשנות ה-80 של המאה ה-20 נמצאו לאורכו ביצורים מתקופת הברזל הקדומה II ועד התקופה ההלניסטית.
בחלק מהתקופות הייתה הדרך במצב תחזוקה רע, ונעשה שימוש בכביש 57 הצפוני והארוך יותר לחיבור תעבורתי בין אזור יפו והשרון הדרומי לאזור שכם. הכביש נסלל בשנת 1935 במסגרת הקלת הנגישות של כפרי השומרון לשכם. הכביש קיצר את הדרך מקלקיליה לשכם בכ-20 קילומטר לעומת המצב לפני סלילתו, עת נדרשו הנוסעים לעבור דרך טולכרם.
סלילת עוקף קלקיליה ועזון.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, היה "כביש 55" לציר מרכזי בתוכנית לפיתוח שורה של התנחלויות. באוגוסט 1978, הציג שר החקלאות אריאל שרון, שקיבל את האחראיות להקמת ההתנחלויות ביהודה ושומרון לאחר "המהפך" הפוליטי ב, ועליית הליכוד לשלטון, את תוכנית הפיתוח של האזור. שרון הכריז על תוכנית להקמת אשכול יישובים לאורך הכביש, שיכלול 2,000 יחידות דיור. המטרה הייתה ליצור חיץ בין היישובים הערבים בצפון ודרום השומרון, באמצעות התיישבות יהודית. ההתנחלויות שהוקמו לאורך הציר כללו את קרני שומרון, מעלה שומרון, אלפי מנשה, קדומים ועמנואל. באותה עת כביש 55 עבר בתוך קלקיליה, עזון ונבי אליאס. כביש 55 המשיך צפונית מזרחית מצומת כפר סבא מזרח היישר לתוך קלקיליה, עבר בקטע קצר של כביש 444 בתוך קלקיליה, והמשיך מזרחה. משיקולי ביטחון ותחבורה הכריז
שר השיכון דוד לוי, בקיץ 1987, על תוכנית לסלילת כביש עוקף קלקיליה. בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה וריבוי מקרים של ידוי אבנים ובקבוקי תבערה על רכבים ישראלים שנסעו בתוך קלקיליה, אישר שר הביטחון יצחק רבין, בפברואר 1988, הפקעת קרקעות לצורך סלילת עוקף קלקיליה. שנה אחר כך, בפברואר 1989, נחנך הקטע הראשון של העוקף, באורך שלושה ק"מ, והוחל בסלילת עוקף עזון. במהלך טקס חנוכת העוקף הפגינו פעילי תנועת "כך" נגד הסלילה, בטענה שסלילת כבישים עוקפים היא כניעה לטרור. עוקף עזון נחנך באמצע שנות ה-90.
בצידו המזרחי ממשיך כביש 55 כשמונה ק"מ נוספים, ומגיע עד מרכז שכם, מקום בו נפגש כביש ההמשך עם כביש 57 ועם כביש 60. בעבר סומן גם קטע זה כחלק מכביש 55, אולם מאז סלילת כביש עוקף שכם בתחילת שנות ה-90, והסטת תוואי כביש 60 כך שיעקוף את שכם ממערב, הוסר סימון כביש 55 מקטע זה.
סלילת חיבור לכביש 531.
בצידו המערבי, כביש 55 מתחבר לרחוב ויצמן בכפר סבא, המחבר את הכביש לקרבת צומת רעננה. בעבר נכלל קטע זה בכביש 55, ורוב התנועה על כביש 55 עברה דרך הרחוב הראשי של כפר סבא. עם סלילת כביש 531, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, נסלל חיבור למחלף אלישמע. תושבי שכונת "גאולים" בכפר סבא, עתרו לבית המשפט נגד סלילת הכביש. אחר כך נמשכו העבודות וביולי 2001, עתר תושב השכונה לבית המשפט לעניינים מינהליים לאסור על פתיחת קטע הכביש לתנועה, בטענה שהכביש הוקם שלא על פי תוכנית המתאר, על שטח ציבורי פתוח, וללא שמע"צ ועיריית כפר סבא דאגו להקמת מיגון אקוסטי שיגן על הבתים בשכונה מפני רעש.
ב-23 במאי 2002 נחנך לבסוף הכביש שמחבר את צומת עדנים דרך נווה ירק לצומת כפר סבא מזרח. כביש זה סומן בתחילה כחלק מכביש 55, במקום רחוב ויצמן שהוצא מהסימון של כביש 55 והוגדר כדרך עירונית. בהמשך שונה הסימון של הקטע החדש ומאז הוא נחשב לחלק מכביש 40, וכביש 55 מתחיל בצומת כפר סבא מזרח.
בניית גדר ההפרדה ומעבר אליהו.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2002, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר הפרדה החוצה את תוואי הכביש. לצורך הפרדת תנועת כלי הרכב הפלסטינים והישראלים לאורך הכביש, תוכנן תחילה כביש חדש בין קרני שומרון ליישוב מתן, כביש 5250, שישמש את התנועה הישראלית בלבד. כך שתנועת כלי הרכב הפלסטינים לכיוון קלקיליה והכפר חבלה תמשיך על כביש 55 שהמשכו לכיוון ישראל יחסם. לתוכנית כביש 5250, עלו התנגדיות רבות. בהן תושבי היישוב מתן שחששו מהתנועה הרבה שתעבור דרך היישוב. בנוסף תוואי הכביש עבר בשטח הררי קשה לבנייה ודרש הפקעה של מאות דונמים של קרקעות מהכפרים הפלסטינים, בנוסף לקרקעות שהופקעו לצורך בניית הגדר. במקום זאת נבנתה גדר ההפרדה באזור כך שתכלול גם את אלפי מנשה וכביש 55 בקטע המוביל אליה, שאחריו נבנה מעבר אליהו.
בניית גדר ההפרדה ניתקה את תושבי הכפרים הפלסטינים ממזרח לכביש 55, מהעיר קלקיליה המספקת להם שירותים חיוניים. לצורך מתן אפשרות לתת לתושבים אלו גישה לעיר, הוקמה מנהרה באורך כמה עשרות מטרים מתחת לכביש 55, המחברת בין העיר קלקיליה לכפר חבלה מדרום. בעקבות הערכת המצב שגיבשו תושבי הכפרים ולאחר שבית המשפט הבינלאומי בהאג פסק שבניית גדר ההפרדה אינה חוקית, הם עתרו לבג"ץ. לטענתם, התוואי הקיים של כביש 55 גורם לכך כי לפלסטינים תהיה רק יציאה אחת מקלקיליה ומעברים עם פיקוח ביטחוני בשאר היציאות לשטחים החקלאיים מסביב לעיר.
ב-15 בספטמבר 2005 ניתן פסק הדין שקבע כי גדר ההפרדה בסביבות העיר קלקיליה במתכונתה הנוכחית תבוטל ובכביש 55 יפסיקו לנוע ישראלים. בג"ץ פסק כי יש לקבוע לוח זמנים לביצוע ההחלטה, ובלשונו: