בשנת 1994 הצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. בשנת 1999 הועלתה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2004 הועלתה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2009 לדרגת פרופסור מן המניין.
תחומי התמחותה כוללים דיני קניין, דיני תכנון ובנייה, אתיקה נורמטיבית, כלכלה ומשפט וניתוח התנהגותי של כלכלה ומשפט. היא ראש בקתדרה לדיני הסביבה ע"ש לואיס מרשל.
כתבה שלושה ספרים ופרסמה עשרות מאמרים ופרקים בספרים. פרסומיה נכללו בכתבי העת של אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ניו-יורק, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת טקסס ואוניברסיטת קורנל.
דפנה לוינסון-זמיר נשואה לפרופ' איל זמיר, אם לשתי בנות ומתגוררת בירושלים.
מערכות המידע הלווייניות רשטניוב
חברת מערכות המידע הלווייניות על שם מיכאיל רשטניוב (ברוסית: Информационные спутниковые системы имени академика М. Ф. Решетнёва) היא חברה מובילה לפיתוח לוויינים ברוסיה, האחראית לפיתוח לוויני תקשורת, ניווט וגאודזיה. שני שלישים מכלל הלוויינים הרוסיים הנמצאים בחלל הם מתוצרת החברה. זוהי יצרנית הלוויינים הגדולה ברוסיה והקבלנית הראשית בתוכנית GLONASS. החברה מייצרת, בין היתר, את סדרת לווייני התקשורת אקספרס (Ekspress). החברה נמצאת בז'לזנוגורסק במחוז קרסנויארסק והיא מעסיקה כ־8,500 עובדים.
החברה הוקמה ב־4 ביוני 1959, על פי צו הוועדה הלאומית לטכנולוגיה צבאית, כסניף מס' 2 של המשרד לתכנון ניסויי מספר 1. חלק ממפעלי המשרד שוכנו בעיר קרסנויארסק־26 (כיום ז'לזנוגורסק). בראש הסניף עמד האקדמאי מיכאיל רשטניוב שעסק בפיתוח לווייני חלל. החל משנת 1961 נודע הסניף כמשרד לתכנון ניסויי מספר 10 (ОКБ-10).
בנובמבר 1962 פיתחה החברה לוויינים קטנים בסיוע משרד התכנון מספר 586 של מיכאיל יאנגל והחל מ־1964 החלה בפיתוח משגרי "קוסמוס" ופיתוח לוויינים באותו שם. החברה התפתחה מאז והפכה לאחת מהחברות העיקריות בתעשיית החלל הרוסית.
בשנות ה־90 החברה הופרטה, ובמרץ 2008 היא שינתה את שמה ל"חברת מערכות החלל הלווייניות" כאשר 25% ממניותיה הם בבעלות ישירה של ממשלת רוסיה והיתר נמצא בבעלות חברות ממשלתיות שונות.
השחתת דגל
טיונר
מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל
מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל (ברוסית: Государственный космический научно-производственный центр имени М. В. Хруничева) הוא חברה רוסית לייצור משגרי חלל והיצרנית העיקרית של משגרי הפרוטון
היסטוריה.
החברה מאגדת תחת קורת גג אחת את כל החברות העוסקות בפיתוח וייצור משגרים ברוסיה ומחזיקה סניף מחקר בקוסמודרום בייקונור. חרוניצ'ב חברה בהתאחדות הבינלאומית למשתתפים בפעילות חללית (IAoSAP).
החברה התפתחה מתוך מפעל 2 של חברת רוסו־באלט משנת 1916, בשנת 1921 הוקם המפעל הממלכתי לייצור כלי רכב משוריינים ושנה לאחר מכן יוצרו 5 רכבי פרומברון של מפעלי רוסו־באלט.
בשנת 1925 החלה החברה בייצור מטוסים וייצרה מספר מטוסי ביון סובייטיים. בשנת 1941 הועברו המפעלים ממוסקבה לקאזאן ואולם בהמשך השנה חזרו למוסקבה.
בשנת 1960 הוקם משרד התכנון מס' 23 לייצור משגרי חלל ופעל בשיתוף פעולה עם משרד התכנון מס' 52. בשנת 1961 המפעל החל להיקרא מפעל בניית המכונות על שם מיכאיל חרוניצ'ב, השר לענייני תעשייה אווירית.
בשנות ה־70 הוקם בשיתוף פעולה עם משרד התכנון 52, משרד התכנון סאליוט ובשנים 1981–1988 היה חלק מתאגיד הטילים והחלל אנרגיה עד שהפך לחברה עצמאית.
ביוני 1993 הוקם המרכז הממלכתי למחקר חלל על שם חרוניצ'ב. מאז 1995, החברה שיתפה פעולה עם חברת לוקהיד מרטין במיזמי שירותי שיגור בינלאומיים כחלק מהמיזם המשותף לוקהיד־חרוניצ'ב־אנרגיה. החברה שיתפה פעולה עם חברות זרות כדי להבטיח תזרים מזומנים איתן לקופותיה. ב־15 באפריל 1993 חרוניצ'ב יצרה את מיזם לוקהיד־חרוניצ'ב־אנרגיה, שהיה מיזם משותף עם חברת לוקהיד מרטין האמריקנית. בשנת 1995, בעקבות המיזוג של לוקהיד מרטין ומרייטה, המיזם הפך לשירותי שיגור בינלאומיים (ILS). המיזם משותף היה אחראי על שיגורי טילי הפרוטון וטילי האטלס האמריקניים. ארצות הברית אפשרה את שיגורו והפצתו של טיל הפרוטון בשוק הבינלאומי, אף שהציגה מכסה מוגבלת על מנת להגן על שוק השיגורים "מהצפת השוק במוצרי חלל רוסיים". למרות זאת, הפרוטון, שנבנה על ידי חרוניצ'ב, היה מוצלח מאוד ועד סוף שנת 2000 הרוויח חוזים בשווי של מעל 1.5 מיליארד דולר.
מאז 2006 החברה משתפת פעולה עם קוריאה הדרומית בבניית מרכז החלל נרו, נרו 1 ומשגר הטילים הדרום קוריאני KSLV.
בשנת 2019 החלה בנייתו של מרכז חלל לאומי, במתחם מרכז חרוניצ'ב.
מכוון פסנתרים
מידלנד (טקסס)
מידלנד (באנגלית: Midland) היא עיר במחוז מידלנד שבמדינת טקסס שבארצות הברית וממוקמת באזור הדרומי של המישורים הגדולים הנמצאים במערבה של טקסס. על פי מפקד האוכלוסין של 2010 בארצות הברית, אוכלוסיית העיר מנתה 111,147 תושבים, ולפי הערכות בשנת 2013 היו בה 123,933 תושבים, מה שהפך אותה לעיר ה-25 בגודלה מבחינת אוכלוסייה בטקסס.
היסטוריה.
מידלנד הוקמה בשנת 1881 כתחנת ביניים במסילת הרכבת של טקסס והאזור הפסיפי. העיר קיבלה את שמה עקב מיקומה באמצע הדרך בין פורט וורת' לאל פאסו, אך כיוון שהיו כבר ערים בטקסס שנקראו "מידווי" (מאנגלית: אמצע הדרך), הוחלט לקרוא לה בשמה "מידלנד" (מאנגלית: אמצע הארץ). מידלנד הפכה לבירת מחוז מידלנד עם הקמת המחוז בשנת 1885 והיפרדותו ממחוז טום גריין. עד 1890 הפכה העיר לאחד מהמרכזים למשלוח בקר החשובים באזור ומנתה מספר מוערך של כ-600 תושבים.
בצורת ממושכת ושקיעתה של הכלכלה החקלאית גרמו לדעיכתה של העיר ולעזיבתם של תושבים רבים בתחילת העשור השני של המאה ה-20. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 חלה תפנית במצבה של העיר עם גילוי שדות נפט באזור, והעיר הפכה למרכז המנהלי העיקרי של שדות הנפט במערב טקסס. במהלך מלחמת העולם השנייה הבסיס הצבאי במידלנד היה לבסיס אימון התותחנים הגדול במדינה. תקופת צמיחה משמעותית נוספת חלה אחרי מלחמת העולם השנייה עם גילוי ופיתוח שדות נפט נוספים באזור. כיום שדות המשאבים הטבעיים באזור מספקים כחמישית מסך תפוקת הגז הטבעי והנפט במדינה.
כיום, כלכלת מידלנד עדיין מבוססת בעיקר על נפט אך גם משמשת כמרכז אזורי של טלקומוניקציה והפצה. העיר ידועה בקו הרקיע הגבוה שלה ומכונה "העיר הגבוהה", עקב בניינים גבוהים רבים שנבנו בה בתקופות גילויי הנפט באזור.
גאוגרפיה.
העיר ממוקמת באגן הפרמיאני שבמישורים הגדולים של מערב טקסס. האקלים במידלנד הוא אקלים צחיח למחצה הכולל קיץ ארוך וחם וחורף קצר.
דמוגרפיה.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, התגוררו בעיר 111,149 תושבים, 41,268 משקי בית ו-32,607 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 550.6 נפש לקמ"ר. היו בעיר 47,562 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 231 דירות לקמ"ר. האוכלוסייה בעיר התחלקה ל-75.51% לבנים, 8.37% שחורים, 0.63% אינדיאנים, 1.01% אסיאתים, 12.49% מגזעים אחרים ו-1.96% משני גזעים או יותר.
בשנת 2000, ההכנסה החציונית למשק בית עמדה על כ-39,320 דולרים ו-48,290 דולרים למשפחה. בשנת 2007 ההכנסה הממוצעת לנפש הייתה 52,294 דולרים. בשנת 2000, 12.9% מהתושבים היו מתחת לקו העוני.
בשנת 2014, דירג המגזין פורבס את העיר, כעיר השנייה הכי צומחת מבין הערים הקטנות בארצות הברית.
כלכלה.
נכון לשנת 2014, בעיר אחוז הלא-מועסקים הנמוך ביותר בארצות הברית ועמד על כ-2.3%.
מרכזי התעסוקה הגדולים.
על פי הדו"ח הפיננסי שנתי מקיף של העיר משנת 2013, המעסיקים הגדולים ביותר בעיר היו:
רי&quot;ב 161
מעצב אתרים ואפליקציות
פן וטלר
פן וטלר (באנגלית: Penn &amp; Teller, 5 במרץ 1955 (פן), 14 בפברואר 1948 (טלר)) הם צמד קוסמים ובדרנים אמריקאים המופיעים יחד מאז סוף שנות ה-70 של המאה ה-20. שני החברים בצמד, פן ג'ילט (Penn Jiellete) וטלר (Teller), כיכבו והופיעו במופעי במה ובתוכניות טלוויזיה רבות במשך השנים, ועדיין פעילים נכון ל-2021. פן משמש כמספר הסיפור במופעים, בעוד טלר אינו מדבר, ומתקשר באמצעות פנטומימה ותקשורת בלתי-מילולית בלבד. הזוג תומך באתאיזם, בספקנות מדעית ובליברטריאניזם, דבר הבא לידי ביטוי במופעים שלו, ובמיוחד בתוכנית הטלוויזיה שלו "Penn &amp; Teller: Bullshit!" (בתרגום חופשי: "פן וטלר: שטויות!").
קריירה.
פן פרייסר ג'ילט, יליד מסצ'וסטס שבארצות הברית נולד למשפחה נוצרית אדוקה, ובנעוריו הפך לאתאיסט. ריימונד ג'וזף טלר נולד בפנסילבניה לאב יהודי ולאם נוצרית-מתודיסטית, ובהמשך חייו גם הוא הפך לאתאיסט.
פן ג'ילט וטלר נפגשו באמצעות מכר משותף, ויר כריסימר (Wier Chrisimer), והופיעו לראשונה בפסטיבל רנסאנס במינסוטה ב-19 באוגוסט 1975. מסוף שנות ה-70 ועד 1981, הופיעו פן, טלר וכריסימר כשלישייה שנקראה "The Asparagus Valley Cultural Society" (בתרגום חופשי: "האגודה לתרבות עמק האספרגוס"). השלישייה התפרקה ב-1981, כשכריסימר פרש מעסקי השעשועים, וכך נותרו פן וטלר לעבוד על מופע זוגי שנקרא "Mrs. Lonsberry's Seance of Horror" (בתרגום חופשי: "סיאנס האימה של גברת לונסברי").