פיטר ווהן (באנגלית: Peter Vaughan; 4 באפריל 1923 – 6 בדצמבר 2016) היה שחקן אופי אנגלי. ידוע מתפקידיו הרבים במגוון של סרטי קולנוע בריטיים והפקות טלוויזיוניות. הוא הרבה להופיע על במת התיאטרון ונודע בגילום דמויות כמו מפקח משטרה, סוכן סובייטי ותפקידים דומים.
תפקידו הידוע ביותר הוא כגרוטי בסיטקום הבריטי פורידג' על אף שהשתתף רק בשלושה פרקים. תפקיד מוכר נוסף שלו היה בסדרה הקומית "Citizen Smith", שכתב ג'ון סאליבן, לצדו של רוברט לינדזי. עוד השתתף בסדרה "צ'אנסר" (1990–1991) בתפקיד טום פרנקלין, ובשנים 2011–2015 שיחק בתפקיד המלומד איימון טארגאריין בסדרת הפנטזיה של HBO "משחקי הכס".
ביוגרפיה.
נולד בשם פיטר אולם ב-Wem שבשרופשייר, בנם של פקיד בנק ואחות. עד גיל 7 גדל בסטפורדשייר, שם למד בבית ספר בעיר יוטוקסטר (Uttoxeter). אחרי שעזב את בית הספר הצטרף לתיאטרון הרפרטוארי וולברהמפטון וצבר ניסיון במשחק. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא ושירת בנורמנדי, בבלגיה ובמזרח הרחוק.
קולנוע.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בשנת 1959 ובמשך שנים אחדות המשיך להופיע בתפקידים קטנים. בשנת 1964 הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בסרט "Smokescreen".
ב-1967 כיכב לצדו של פרנק סינטרה בסרט "הרץ העירום". הופעתו לא התקבלה היטב בקרב המבקרים שטענו שמשחקו כסוכן אנגלי הייתה מוגזמת.
ב-1980 שיחק בתפקיד מר פרימן בסרטו של קארל רייץ "אהובת הקצין הצרפתי", בכיכובם של מריל סטריפ וג'רמי איירונס.
אחד התפקידים הבולטים שלו היה בסרט הקולנוע "שארית היום" משנת 1993, בו גילם את אביו של הדמות שגילם אנתוני הופקינס. הוא היה מלוהק לסרטו של טרי גיליאם "האיש שהרג את דון קיחוטה", אולם לא השתתף בצילומים לפני שהפרויקט בוטל. הוא השתתף לפני כן בסרטים של גיליאם "שודדי הזמן" ובסרט "ברזיל". עוד הופיע בתפקיד בלתי נשכח בסרט "כלבי הקש" משנת 1971, ובסרט "חוד התער" על פי הרומן של סומרסט מוהם לצדו של ביל מארי.
ב-1996 שיחק בתפקיד ג'יילס קורי בסרט "ציד המכשפות", וב-1997 השתתף בסרט "פרצוף" לצדם של רוברט קרלייל ושל ריי וינסטון. ב-1998 גילם את דמותו של ההגמון מירייל בעיבוד לרומן "עלובי החיים" בכיכובו של ליאם ניסן. ב-1994 שיחק בתפקיד יוצא דופן כקצין האס אס ארתור נבה בסרט "בעקבות הסוד האפל" המבוסס על הרומן "ארץ אבות" מאת רוברט האריס.
טלוויזיה.
בטלוויזיה היה ידוע מתפקידו בסדרה "פורידג'" כהארי גראוט, ומתפקידו בסדרה "Citizen Smith" למרות שהשחקן טוני סטידמן החליף אותו בהמשך הסדרה. על תפקידו בסדרה "פורידג'" הוא זכה למידה רבה של הכרה ציבורית, על אף שהדמות שגילם הופיעה רק בשלושה פרקים בסדרה עצמה ובסרט הקולנוע שנעשה על פי הסדרה.
ב-1969 הופיע ווהן בסדרת הטלוויזיה "רנדל והופקירק" בפרק "Never Trust a Ghost". באותה שנה כיכב בסדרה בת 13 חלקים של LWT בשם "The Gold Robbers". בדצמבר 1972 שיחק בתפקיד מר פקסטון בעיבוד של ה-BBC לסיפור "A Warning to the Curious" מאת מ.ר. ג'יימס, במסגרת הסדרה של סיפורי רוחות רפאים לחג המולד.
פיטר ווהן כיכב בתפקיד בילי פוקס בסאגה "פוקס" סדרה עתירת התקציב של "תיימז טלוויז'ן" שצולמה במשך 10 חודשים בשנת 1979. הסאגה נכתבה על ידי טרוור פרסטון והפיקה אותה וריטי למברט. בין שאר השחקנים שגילמו את בני משפחת פוקס היו אליזבת ספריגס, ריי וינסטון וברנרד היל.
בין התפקידים ההיסטוריים שגילם ווהן היו השגריר הרוסי אלכסנדר איזלוולסקי במיני-סדרה "Fall of Eagles" משנת 1974, הפוליטיקאי הבריטי תומאס אינסקיפ במיני-סדרה "Winston Churchill: The Wilderness Years" מ-1981, ובתפקיד הנאצי הרמן גרינג בדוקו-דרמה "Countdown to War" מ-1989.
ווהן הרבה להשתתף בעיבודים ספרותיים כגון בסדרה על פי הרומן "בית קדרות", עיבוד של ה-BBC מ-1985, ובסדרה "ידידנו המשותף" מ-1998, שני הרומנים מאת צ'ארלס דיקנס. הופעה נוספת שלו בטלוויזיה הייתה בתפקיד ראשי כראש הק.ג.ב. במותחן הריגול "Codename: Kyril" משנת 1988.
ב-1986 השתתף ווהן בווידאו קליפ לסינגל "Experiment IV" של קייט בוש. ב-1991 גילם את ג'ון טרנר בפרק "The Boscombe Valley Mystery" בסדרה "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס" במבטא אוסטרלי משכנע.
ווהן זכה לשבחים על גילום דמותו של פליקס הצ'ינסון בסדרת הטלוויזיה "ידידינו בצפון" של "BBC Two" משנת 1996. תקופת ההתרחשות של הסדרה היא 30 שנה, והדמות של פליקס חולה בסוף במחלת אלצהיימר. על תפקיד זה היה מועמד בשנת 1997 לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.
ב-2007 כיכב בסדרת הטלוויזיה "Mobile" ושיחק בתפקיד הדוד אלפי בסרט "למות מלוויה". ב-2011 שיחק בסדרת הטלוויזיה המשפטית "הגלימה" של ה-BBC בתפקיד מייקל דוֹד. החל מ-2011 ועד 2015 השתתף ווהן בסדרה "משחקי הכס" בתפקיד המלומד איימון טרגאריין. דמותו מתה ב-2015 בעונתה החמישית של הסדרה.
חיים אישיים.
ווהן התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה בילי וייטלו לה היה נשוי מ-1952 ועד 1966. אשתו השנייה היא השחקנית לילאס ווקר, אתה הוא חי בכפר מנינגס הית' במערב סאסקס, קודם לכן התגורר בקרולי שבמערב סאסקס. ווהן הוא עיוור באופן חלקי.
מת בביתו בגיל 93, ב-6 בדצמבר 2016.
ג'ו נוביק
יוסף ג'ו נוביק (8 באוגוסט 1900 – 13 בפברואר 1996) היה ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי. נמנה עם מקימי חיל הים הישראלי, מייסד מספנת חיל הים ומקים מחלקת ההנדסה.
ילדות והשכלה.
נוביק הוא יליד ליטא, ממשפחה של שנים-עשר אחים. אחד מהם, שהיה רופא, עלה לארץ לפני שאר המשפחה. אחת האחיות עלתה גם היא, לבדה, לפני שאר המשפחה, בשנת 1922 והייתה חלוצה. משפחתו הייתה אמידה, והיו להם מפעלים, כגון טחנות קמח ובית חרושת שבו היו נגריה, מרכז עיבוד לכל מיני חלקי מכונות. לפי עדותו של נוביק, בית החרושת עדיין קיים ונמצא בבעלות ליטאים.
נוביק התחיל ללמוד בעיר ריגה, בשפה הרוסית ולאחר מכן עבר לגימנסיה עברית. משם המשיך ללמד בבית ספר מקצועי בגרמניה, ללימודים עבור תעודת הנדסאי מכונות. תוכנית הלימודים שם הכילה ארבע שעות לימודי תאוריה וארבע שעות עבודה מעשית ביום. לאחר סיום לימודיו עבד בחוזה תעסוקתי בדרום אפריקה והשיג אזרחות דרום אפריקאית.
עלייה ושירות לפני קום המדינה.
בעידודו של אברהם הרצפלד, שפגש אותו בדרום אפריקה, עלה ארצה בהתיישבות האלף, בשנת 1933, ולאחר שלושה ימים בארץ הצטרף לארגון ההגנה. הוא שירת במשטרת היישובים העבריים, כגפיר וכמתורגמן לרוסית עבור הבריטים. בהמשך הוא היה מנהל בבית החרושת "קדמה" למכונות חקלאיות ועסק בעוד מספר עבודות כבבתי אריזה. הוא עבר ל"סולל בונה" ושם עבד בבניית נמל תל אביב כמפעיל מחפר ואחר כך ניהל שם בית מלאכה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה הוא נשלח בברכת "ההגנה" לסארפנד (צריפין), לקורס רס"רים בצבא הבריטי.
מאחר שלאנגלים היה חסר כוח אדם טכני, הוא היה ממתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי ושירת בצי הבריטי כמכונאי בדרגת Petty Officer (נגד) בבסיס חיפה, שם שירת עם מתנדבי הצי הבריטי הישראלים, שגויסו מבית הספר בסמ"ת. משם עבר לבסיס פניקס במצרים. לקראת תום המלחמה, הבריטים רצו להחתימו לקבע בצי המלכותי ולהעניק לו דרגת קצונה, אך הוא נמנע מכך.
לאחר קום המדינה.
נוביק התגייס לחיל הים בהקמתו. בשנת 1948 הוא הקים את מספנות חיל הים, עם חבריו לשירות בצי הבריטי ומיסד את הענף הטכני בחיל הים, שהפך למחצ"ד. בראשית ימיו בחיל הים הוא עסק עם שאר אנשי המספנה בשיקום אניות צי הצללים לאניות הראשונות של החיל.
אף על פי שלא היה מהנדס או קצין מוסמך מן הצי הבריטי ולא בעל תואר הנדסה, הוא היה בעל יוזמה וחזון. חלומו היה להקים בית ספר טכני לנושאי עבודה ימית לנוער. הוא גייס כ-500 נערים לעבודה במספנות חיל הים, בתוכנית נוער עובד, ואלו התפתחו להיות מנהלי עבודה. לאחר שחרורו מצה"ל הוא עבד בנמל חיפה כעשר שנים ופרש בשל בעיית בריאות.
בשנת 1949 התמנה על ידי דוד בן-גוריון כחבר המשלחת שהעלתה ארצה את עצמות חוזה המדינה, בנימין זאב הרצל.
לאחר עלייתו ארצה נשא לאשה את אסתר לבית פרץ (בת למשה פרץ, מראשוני היישוב ובוניו ומוכתר מושבות הדרום). בנם היחיד הוא הפיזיקאי והיזם עפר נוביק. נכדיו -יעל, נמרוד נעמי ואיתי. לאחר גירושיו מאסתר נשא לאשה את לילי (ליזלוטה) לבית פרוסקאואר (פרוש אור).
אחמד שאה מסעוד
אחמד שאה מסעוד (בפשטו: احمد شاه مسعود, 2 בספטמבר 1953 - 9 בספטמבר 2001) היה מנהיג אפגני, ממנהיגי הלוחמים נגד הסובייטים במלחמת אפגניסטן הראשונה, שמילא תפקיד מרכזי בסילוקם של הכוחות הכובשים, ובעקבות כך זכה לכינוי "האריה מפנג'שיר". הוא נהרג ב-9 בספטמבר 2001 בהתנקשות.
בעקבות נסיגת הסובייטים ולאחר התמוטטותה של ממשלת נג'יבוללה הקומוניסטית שנתמכה על ידי ברית המועצות, מונה לשר ההגנה בממשלתו הזמנית של בורהאנודין רבאני שהורכבה מנציגי הפלגים השונים. עם זאת, המדינה סבלה מחוסר יציבות בשל התנגדותם של הפלגים האסלאמיים הרדיקליים לממשלה זו, התנגדות שהובילה למלחמת אזרחים עקובה מדם. אחמד שאה מסעוד היה מצביא מוכשר והצליח להנחיל תבוסות רבות למתנגדיו, אך בסופו של דבר נאלץ לסגת מהבירה קאבול בעקבות עדיפותו הצבאית של ארגון הטליבאן (שהיה הפלג הרדיקלי הדומיננטי) שנתמך בצורה מסיבית על ידי פקיסטן.
בעקבות עליית הטליבאן לשלטון ב-1996, הקים ושימש כמנהיגה הצבאי של החזית האסלאמית המאוחדת (הידועה גם בשם "הברית הצפונית") שלחמה בטליבאן והתבססה בצפון-מזרח המדינה. ב-9 בספטמבר 2001, יומיים לפני הפיגוע במגדלי התאומים, נפגש מסעוד באזור טקהאר עם שני אנשים שהתחזו לעיתונאים והיו ככל הנראה מחבלים מתאבדים מאל-קאעידה. המחבלים פוצצו עצמם והתנקשו במסעוד.