בתחילת הסרט, ג'יי-ג'יי מספר שהוא לוקה בסרטן מסוג "סי.סי.אר" – CCR. כאשר הוא מתוודה שאין לו סרטן, ג'יי-ג'יי מסביר שהאותיות CCR אינן אלא ראשי התיבות של שם להקת "קרידנס קלירווטר רבייבל". ניק הורנבי, מחבר ספר המקור, אמר על כך שזו בדיחה פרטית שלו כמי שגדל על המוזיקה של הלהקה, ולא חדל מלזמזם את שיריה. עוד הסביר הורנבי, שבכל אחת מהדמויות יש משהו ממנו: באמצעות דמותו של מרטין הוא עוסק בריקנות של חיי ידוענים, עם ג'ס הוא מנקב את קליפת הרהבתנות שלהם, ובאמצעות מורין הוא חולק את העליות והמורדות שבטיפול בבן עם לקות (הורנבי הוא אב לבן אוטיסט). ג'יי-ג'יי מבטא את הפחד והתסכול מחוסר היכולת לממש פוטנציאל עצמי, תחושה שהורנבי עצמו חווה כשהיה בן גילו של ג'יי-ג'יי.
פירס ברוסנן גילם את דמות מרטין שארפ בהשראת דמותו של מנחה הטלוויזיה והעיתונאי ריצ'רד מיידלי , אחרי שפגש את מיידלי ואשתו, מנחת הטלוויזיה ג'ודי פיניגאן , בעת שישב לקרוא את התסריט במסעדה בסן-פול-דה-ואנס, שם שהה לרגל צילומים. דמותו של ג'יי-ג'יי נקראת על שם מחבר ספרי המסע, ההיסטוריון, העיתונאי ואיש הטלוויזיה ג'ון ג'וליוס נוריץ' .
שלב הצילומים של הסרט התקיים בין התאריכים 3 בספטמבר – 27 באוקטובר 2012. סצנות החופשה צולמו בכפר הנופש קאמפ דה מאר שבמיורקה.
הפצה.
הקרנות הבכורה של הסרט התקיימו ב-10 בפברואר 2014 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, וב-21 בפברואר במסגרת פסטיבל הסרטים בגלאזגו. בישראל יצא הסרט לבתי הקולנוע ב-8 במאי 2014.
ביקורות.
הסרט קיבל ביקורות שליליות בדרך כלל. במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes עומד ממוצע הדעות החיובית על 22% בשקלול 54 ביקורות. סיכום הביקורות הוא שהסרט נעשה מתוך חוסר מחשבה מהבחינה הטונאלית וקונספטואלית, ומבזבז צוות שחקנים מוכשר. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 34 בשקלול 21 ביקורות.
בישראל, לירון סיני כתבה שזו קומדיה שמבטיחה בהתחלה, אך לא מקיימת. הסרט לוקה באמינותו, ובשלב מסוים הצופים עוברים מהזדהות עם הגיבורים לשעמום וחוסר הבנה מה הסרט רוצה להיות. אופיר איל כתב באידיבי שהדמויות המשמעותיות של הורנבי הפכו בסרט לפלקטיות, משעממות ואנקדוטליות, והעלילה חלשה ולא מבוססת.
בשנת 2015 זכה הסרט בפרס מטעם המנהל לענייני ניצול לרעה של סמים ושירותי בריאות הנפש שבמחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, בזכות העיסוק בסוגיות של בריאות הנפש, התאבדות ועזרה הדדית.
Open Arms (שיר של ג'ורני)
Open Arms (בעברית: זרועות פתוחות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית ג'ורני, מתוך אלבום האולפן Escape ומתוך הפסקול של הסרט "רוק בחלל". פסקול הסרט יצא בשם, Heavy Metal: Original Film Soundtrack.
השיר הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
גרסתה של מריה קארי.
Open Arms (בעברית: זרועות פתוחות) הוקלט מחדש בשנת 1995, על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. השיר יצא לאור באותה השנה בה הוקלט, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כסינגל מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Daydream.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד השירים שבאירלנד.
הצלחה.
כבר בצאתו, זכה השיר להצלחה רבה כאשר נכנס אל העשיריות הפותחות במצעדים שבממלכה המאוחדת, אירלנד, וניו זילנד. בסוף שנת 1996, דורג השיר במקום ה-161 במצעד שירי השנה המצליחים ביותר בהולנד לאותה השנה.
ההופעה של מריה קארי עם השיר זכתה להצלחה רבה כאשר צברה למעלה מ-6.5 מיליון צפיות.
שורט סטירלינג
שורט סטִירלִינג (באנגלית: Short Stirling; מכונה גם בקצרה סטירלינג) היה מפציץ ארבע-מנועי בריטי כבד והמפציץ הבריטי הראשון עם מספר מנועים שכזה. הוא היה בשימוש חיל האוויר המלכותי בזמן מלחמת העולם השנייה. הסטירלינג תוכנן בשלהי שנות השלושים על ידי חברת Short Brothers .
בתחילת 1941 נכנס הסטירלינג לשירות פעיל. טייסים דיברו בשבח יכולות התמרון של המטוס ובפשטות הטסתו, אך ביקרו את תקרת השירות הנמוכה שלו. לסטירלינג קריירה מבצעית קצרה יחסית וכבר בסוף 1943 שובץ למשימות משניות - זאת בעיקר בשל זמינותם של מטוסים אחרים שנחשבו לחזקים יותר, דוגמת האוורו לנקסטר והנדלי פייג' הליפקס. החלטות מסוימות של משרד האוויר הבריטי גם מילאו תפקיד בהגבלת ביצועיו של הסטירלינג, כמו הגבלת מוטת הכנפיים של המטוס ל-30.5 מטר, הגבלות בהן לא הועמדו מפציצי הליפקס ולנקסטר. לקראת שלהי שירותו שימש הסטירלינג להפצצת נמלי ים גרמניים. לאחר מלחמת העולם השנייה המטוס הוצא משירות חיל האוויר המלכותי והוחלף. קומץ סטירלינגים הוסבו לשוק התעופה האזרחית.
סקירה כללית.
השורט סטירלינג היה מפציץ כבד בעל ארבעה מנועים, שנועד לספק עליונות אווירית לחיל האוויר המלכותי. הוא הונע על ידי ארבעה מנועים רדיאליים של בריסטול הרקולס בכנף האמצעית שלו. משקל הפצצה היה עצום ביחס לאותם ימים - 14,000 פאונד (כ-6.35 טון).
מטוסים ששרדו.
במוזיאון בוורו שבצרפת, ישנם חלקים של הגוף האחורי של סטירלינג LK142, אשר היה בשירות בטייסת 196 והתרסק ליד ספינקורט ב־24 בספטמבר 1944. החלק השני שנותר נמצא במוזיאון פליגסיס בדלן, הולנד, ומגיע מסטירלינג LK54, לאחר שמפציץ מטייסת 299 התרסק ליד ניימכן ב־23 בספטמבר 1944. קטע גוף המטוס נותק. בשנת 2003 הועבר קטע המטוס למוזיאון.
בספטמבר 2019, 75 שנה בדיוק לאחר שחרור דרום הולנד, החלה חפירה לחיפוש אחר השורט סטירלינג W7630 במנזר לילבוש ליד פיי אכט, בהולנד. המטוס התרסק ב־10 בספטמבר 1942. הצוות לא שרד את ההתרסקות, וצוות החפירה חשב ששרידיו עדיין נמצאים בתוך ההריסות. הם גם הניחו שהמטוס התרסק בעומק 3 מטרים מתחת לאדמה. החפירה התעכבה במשך שנים רבות מכיוון שהמטוס ניזוק קשות לאחר ההתרסקות ולא ידוע אם שרידי הפצצה נמצאים גם בין השרידים. עלויות החפירה הגיעו ל-650,000 אירו.
בשנת 1986, ארגון תת-אקווה של חיל האוויר המלכותי חקר את האפשרות לחפש את הסטירלינג EF311. ב-26 באוגוסט 1943 הוא נמצא שבעה מיל מחופי סלי ביל, על ידי ראלף קמפבל טייס מטייסת 196. לאחר הערכה מחדש החליטה הקבוצה שלא להמשיך. בשנת 1994 אותה קבוצה בדקה את האפשרות להוציא סטירלינג LJ925, מטוס טייסת 196 שהתרסק ב־25 בפברואר 1945 באגם הולן מחוץ לארנדל, נורווגיה. המטוס התגלה בעומק של מטר וחצי ונקבר בסדקי בוץ וקליפות עצים. תוכנית זו ננטשה אף היא, אם כי הקבוצה אכן שחזרה את להב המדחף היחיד. בשנת 2017 אותרו שרידי הסטירלינג בים הצפוני בין אנגליה לנורווגיה.
Sweetheart
Sweetheart (בעברית: מותק או מתוקה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי ג'רמיין דופרי, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי. השיר יצא לאור ב-6 באוקטובר 1998, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס וסו סו דאף, כסינגל מהאלבומים Life in 1472 ו-.
השיר הגיע למקום ה-14 במצעד השירים שבהולנד.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב במקור על ידי רייני דייוויס ופיט וורנר והולחן על ידי פיט קסלר ודייוויס. כמו כן, המבצעת המקורית של השיר היא רייני דייוויס עצמה. את הגרסה המחודשת של השיר הפיקו ג'רמיין דופרי ומריה קארי בעצמם.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-5 מיליון השמעות.
ביקורת.
סטיבן תומאס ארלוויין מ-Allmusic הפנה כלפי השיר ביקורת חיובית. כאשר ביקר את השיר במסגרת אלבומה של קארי, הוא טען שהוא לא משתווה לשאר השירים שם. ג'ון דולן מ-Citypage כתב כי "דופרי ומלכת הפופ מריה קארי מצליחים להביא שיר טוב שמתאים לרדיו".
דייוויד בראון מ-"Entertainment Weekly", הפנה כלפי השיר ביקורת, תוך ששם דגש בעיקר על הבתים של קארי.
ברטה לוץ
ברטה מריה ג'וליה לוץ (בפורטוגזית: Bertha Maria Júlia Lutz; 2 באוגוסט 1894 - 16 בספטמבר 1976) הייתה זואולוגית, פוליטיקאית ודיפלומטית ברזילאית. לוץ הפכה לדמות מובילה הן בתנועה הפמיניסטית הפאן-אמריקאית והן בתנועת זכויות האדם . היא הייתה בין המובילות במאבק להענקת זכות בחירה לנשים בברזיל וייצגה את מדינתה בוועידת האומות המאוחדות בנושא ארגון בינלאומי (UNCIO) שהתכנסה בשנת 1945 והיא חתומה בשמה על מגילת האו"ם. בנוסף לפעילותה הפוליטית, הייתה נטורליסטית במוזיאון הלאומי של ברזיל והתמחתה בדנדרובטיים - צפרדעי חץ הרעל. שלושה מיני צפרדעים ושני מיני לטאות נקראים על שמה.
נעורים והשכלה.
ברטה לוץ נולדה בסאו פאולו. אביה, אדולפו לוץ (1855–1940), היה רופא פורץ דרך ואפידמיולוג ממוצא שווייצרי, ואמה, איימי מארי גרטרוד פאולר, הייתה אחות בריטית. ברטה לוץ למדה מדעי הטבע, ביולוגיה וזואולוגיה באוניברסיטת פריז - סורבון, וסיימה בשנת 1918. זמן קצר לאחר קבלת התואר היא חזרה לברזיל.
קריירה.
זכויות נשים.
בשנת 1919, שנה לאחר שחזרה לברזיל, הקימה לוץ את הליגה לשחרור אינטלקטואלי של נשים ומונתה לייצג את ממשלת ברזיל במועצה הבינלאומית הנשית של ארגון העבודה הבינלאומי (ILO). לימים הקימה לוץ את הפדרציה הברזילאית לקידום נשים (1922), קבוצה פוליטית שדגלה בזכויות נשים ברזילאיות, ויתרה מכך, גם בזכות הבחירה של נשים ברחבי העולם כולו. לוץ כיהנה כנציגה לוועידת הנשים הפאן-אמריקאית בבולטימור, מרילנד, באותה שנה, והמשיכה להשתתף בכנסי זכויות נשים בשנים שלאחר מכן. בשנת 1925 היא נבחרה לנשיאת איחוד הנשים הבין-אמריקניות. המעורבות של לוץ במאבק למען זכות הבחירה של נשים הפכה אותה לדמות המובילה בזכויות נשים עד סוף 1931, כאשר בסופו של מאבק הוענקה לנשים הברזילאיות זכות הבחירה.
קמפיין פמיניסטי בין-אמריקני.