מקומה של היצירה "הגזענות" ביצירתו של ממי.
ניתן לראות ביצירה "הגזענות" את סיכום עבודתו של ממי. ממי עצמו מזכיר בדבריו כי בספר "הגזענות" בכוונתו לסכם את עבודתו רבת השנים. היצירה היא מספריו המאוחרים יותר של ממי, והיא מרחיבה את נקודת המבט הפוסט-קולוניאלית אל מעבר לקולוניאליזם הפיזי, אל ההשקפה הגזענית בה חי חלק נרחב מהמין האנושי בחיי היום יום.
ממי משתמש בספר בביטויים המוכרים לקורא מספריו הקודמים. הוא בונה את דבריו, המוגשים לקורא בניסוח שוטף ובלשון חריפה, תוך הסתמכות על המבנים הבסיסיים שטבע בספריו הקודמים. בעיקר מזכיר ממי את ספריו "דיוקן הנכבש" (1957), "יהודים וערבים" (1957), ו"שחרורו של היהודי" (1966).
המשנה הסדורה על נושא הגזענות נראית כסיכום כללי ומרתק של עבודותיו הקודמות של ממי, תוך התמקדות בשיח הגזעני, שיח שלפי ממי קיומו הוא הדבק המאחד את יצירותיו.
היחס לספר.
ניתן לבקר את ממי ולטעון כי הוא לא "המציא" את הביקורת על הגזענות, ולא הביא למהפכה בהתייחסות אל התופעה, שרבים וגדולים גינו ומגנים את קיומה. אולם חשיבות הגדרתו של ממי לגזענות היא דווקא בפשטות שבה היא מוצגת, בניסוחה כמצב חברתי הקיים בכל מקום ובכל זמן, שיש להילחם בו. ראיית הגזענות כמצב נורמטיבי הקיים בכל חברה, במקום כמצב פתולוגי.
הגדרותיו של ממי לגזענות, כפי שהן מופיעות בספר "הגזענות" ובספריו הקודמים, מצוטטות תדיר, הן בציבור הרחב והן בבתי המשפט.
איים בזרם
איים בזרם (באנגלית: Islands in the Stream) הוא ספרו האחרון של ארנסט המינגוויי. הספר יצא לאור ב-1970, תשע שנים לאחר מותו של המינגוויי. הספר תורגם לעברית על ידי אהרן אמיר, והמהדורה החדשה על ידי יואב כ"ץ. חלק מחוויות חייו של המינגוויי נתנו השראה לסיפור, חייו באיים הקריביים וחוויותיו כמתנדב בחיפוש אחר צוללות גרמניות במלחמת העולם השנייה, באותו אזור.
עלילה ומבנה הספר.
הרומן בנוי משלושה חלקים.
אזכורים.
בשירו "לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ" מזכיר מאיר אריאל את הספר, כשהוא מתאר בשיר חייל במוצב הסמוך לתעלת סואץ הקורא את הספר:
ארבעת הבתים הראשונים בשיר מתארים בקצרה אירועים המופיעים בספר.
ענת גת
ענת ויינשטיין-ברקוביץ (נולדה ב-28 במרץ 1970), הידועה בשם העט ענת גת, היא סופרת, עיתונאית ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה.
היא בעלת תואר ראשון מהפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן, למדה לימודי תעודה בעיתונות ותקשורת ב"כותרת", סיימה בהצטיינות את לימודי התואר שני בתקשורת פוליטית בחוג למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. כתבה בעיתוני ילדים, נוער, הורות ומשפחה ופרסמה עד עתה 17 ספרים לילדים ולנוער.
בין ספריה לילדים ונוער הטרילוגיה "משלחת נוער", "במבה באמבטיה", "זה רק יתוש", "אפשר גם אחרת" קובץ סיפורים בנושא מניעת אלימות, מספר ספרים בסדרת "חלומות מקומיים". כתבה במשך שנים את המדור "חטאי נעורים" ב"מעריב לנוער". בתחום התסריטאות, פיתחה וכתבה פרקים בסדרה "חלומות נעורים". מחברת הספר "הריון בגדול" - מדריך להורים בהריון מרובה עוברים, כתבה במגזינים שונים כתבות בנושא הורות ומשפחה.
ויינשטיין-ברקוביץ היא אמא לארבעה ילדים, בהם תאומים זהים, תושבת אשקלון. לאחר סיום תפקידה כדוברת עיריית אשקלון, הייתה ענת הדוברת של השר יולי אדלשטיין, וכיום היא מרצה לתקשורת במרכז למחוננים ומצטיינים באשקלון ואשדוד.
חברת IXI מובייל (IXI mobile) הייתה חברת היי טק ישראלית שפתחה את ה-Ogo, מכשיר קצה להעברת שירותי נתונים, הודעות, ותוכן בסלולר.
משרדיה הראשיים של החברה היו בבלמונט, קליפורניה ולחברה היה מרכז מחקר ופיתוח ברעננה.
היסטוריה.
את החברה ייסדו עמית הלר וגידי ברק בשנת 2000. טרם יסוד החברה גידי ברק נמנה עם מייסדי DSPC שנמכרה לאינטל תמורת 1.6 מיליארד דולר, ועמית הלר נמנה עם מייסדי חברת Butterfly, שנמכרה לטקסס אינסטרומנטס. החברה התמקדה תחילה בפיתוח מערכת הפעלה לתקשורת אישית ניידת, המבוססת על פרוטוקול Bluetooth, לתקשורת אלחוטית קצרת טווח. המודל העסקי שלה היה שילוב הטכנולוגיה שלה במגוון של אבזרים אלחוטיים המפותחים על ידי יצרנים של מכשירי אלקטרוניקה כגון מצלמות, שעונים, מחשבי כף יד וטלפונים סלולריים. והיה מבוסס על תמלוגים ממכירות עתידיות של מוצרים אלה. בדצמבר 2001 השלימה סבב גיוס הון, שהסתכם ב-12.5 מיליון דולר, ובאוקטובר 2002 סבב גיוס שלישי של 15 מיליון דולר.
בספטמבר 2004, הודיע על השקת מכשיר טלפון סלולרי שפיתחה בשם Ogo. כמו כן הודיע שהטלפון ישווק על ידי חברת AT&amp;T Wireless בארצות הברית. ההסכם בוטל לאחר פחות משנה, לאחר ש-AT&amp;T Wireless התאחדה עם סינגולר וויירלס.
במרץ 2005, השלימה סבב גיוס הון רביעי בהיקף 24.3 מיליון דולר. אחרי גיוס זה תכננה להנפיק את מניותיה בבורסת AIM, בורסת משנה לחברות הזנק של הבורסה לניירות ערך בלונדון, ולגייס כ-50 מיליון דולר. אך ביולי 2005, הודיעה IXI על שינוי מבני בחברה, הכולל פיטורי 70 מתוך 200 העובדים בחברה, והפסקת ההנפקה הראשונית בבורסת AIM בלונדון. בנוסף הודיעה על שינוי עסקי ומיקוד בייצור ושיווק מכשיר ה-OGO. החטיבה השנייה בחברה, חטיבת הפיתוח של מערכת ההפעלה למכשירי קצה, נסגרה מאחר ששרפה מזומנים רבים ולא יצרה הכנסות.
במרץ 2006, הודיעה IXI שהיא מתמזגת עם חברת רכישה למטרות מיוחדות הנסחרת מעבר לדלפק ברשימת הבולטין בורד של בורסת נאסד"ק בשם ITAC, לפי שווי של 33.5 מיליון דולר. חברת ITAC ("Israel Technology Acquisition Corp") הוקמה ב-2005, על ידי ישראל פרידר, לשעבר מנכ"ל קרדן תקשורת ותדיראן תקשורת אזרחית, כתאגיד לביצוע רכישות ומיזוגים בתחומי הטכנולוגיה והתקשורת בישראל. ביולי 2005 גיוס של 36 מיליון דולר בנאסד"ק. ביוני 2006, גייסה 20 מיליון דולר בהלוואת גישור כדי לתמוך בייצור מכשיר ה-Ogo.
באוגוסט 2008, הודיעה כי נכשלה בניסיונות השיווק של מכשיר ה-Ogo בשוק האמריקאי, היא סוגרת את משרדיה בארצות הברית ומפטרת 40 עובדים, כ-25% מכוח העבודה של החברה. במקביל החליט הדירקטוריון על החלפתם של עמית הלר וגדעון ברק מנכ"ל ויו"ר החברה, ומינויו של ישראל פרידר למנכ"ל ויו"ר. פרידר החליט להתמקד בשיווק המכשיר באירופה בלבד. שם זכתה החברה להצלחה ראשונית.
חחברה נסגרה סופית ב-2010, לאחר שלא הצליחה להתחרות בשוק הטלפונים החכמים. עם זאת הוקמה מחדש אחר כך כטרול פטנטים והגישה תביעה שנכשלה נגד חברת אפל, על הפרת פטנט.
אודות מכשיר ה-Ogo.
ה-Ogo היה מכשיר נייד הפועל ברשתות סלולר מדור 3 GPRS/EDGE שאפשר מגוון שירותים מקוונים מובנים כגון תוכנות מסרים מיידיים (MSN Messenger, ICQ ,דואר אלקטרוני), הודעות טקסט, RSS, וגלישה ברשת. וכלל מסך QVGA, תמיכה בקובצי מוזיקה ווידאו וב-push e-mail ומאפשר שימוש מקביל גם במספר חשבונות דוא"ל שונים. הוא היה מעין גרסה מוקדמת של טלפון חכם.
Ogo 1 הושק לראשונה בספטמבר 2004 בארצות הברית, ובהמשך באירופה ובאפריקה.
ביוני 2007 הושק Ogo 2.0 והסכמי הפצה נחתמו בשווייץ, גרמניה, אוסטריה, רוסיה וארצות הברית.
ה-Ogo שווק באמצעות מפעילים סלולרים והוצע לצרכן בחבילות שונות המכילות ברובן אופציה של unlimited data במחיר חודשי קבוע.
בדצמבר 2008, הכריזה IXI על השקת מכשיר מסרים מיידיים סלולרי בשיתוף ICQ.
ענת ויינשטיין-ברקוביץ
ההפוגה השניה
תחרות טיפוס
בוכה בגשם
בוכה בגשם הוא סרט ישראלי של ימין מסיקה, הרביעי אשר ביים בכיכובו של אבי ביטר. בסרט זה, כמו בשאר סרטיו, משחק אבי את עצמו, זמר מזרחי מצליח אשר נדחק לשולי החברה על ידי התקשורת בגלל סגנון שירתו המזרחי הכבד.
עלילת הסרט.
אבי (אבי ביטר) מופיע במועדון זמר מזרחי בדרום תל אביב ביחד עם רוני (דני חדד).
רוני אינו מעוניין לשיר עוד מוזיקה מזרחית והוא משנה את סגנונו על מנת למצוא חן בעיני התקשורת, דבר אשר קהל המועדון אינו רואה בעין יפה.
לאחר שמיקו, בעל המועדון (בבר יוקו), מפטר את רוני, מחליט רוני לנקום באבי, והוא שולח את חברתו לחיים בטי (אתי בוחבוט) שתגרום לאבי להתאהב בה, ודרך זה לגרום לו להתדרדר, לא להגיע להופעות ולאולפנים ובדרך זו לגרום למיקו להחזיר שוב את רוני למועדון.
אלברט, האמרגן של אבי (ירמי קדושי) רואה את הנעשה מהצד ומתנגד לקשר של אבי עם בטי.
בטי מבינה שלבדה היא לא תצליח לגרום לאבי לזנוח את מקצועו כיוון שאחותו הקטנה של אבי מתפקדת כמנהלת האישית שלו. על מנת להוציא את אחותו של אבי מהתמונה היא שולחת את רוני אליה כדי שיכבוש את לִבה ויסיט אותה מניהול לוח הזמנים של אבי.
רוני מסמם את אחותו של אבי ואונס אותה כשהיא מחוסרת הכרה. כאשר נודע הדבר לאבי הוא מכה את אחותו ומאשימה בפגיעה בכבוד המשפחה. בעקבות כך בורחת אחותו למטבח ושם מתאבדת באמצעות אקדח.
כאשר אבי מגלה מי עומד מאחורי המזימה, הוא ואלברט אורבים לבטי ולרוני מחוץ לביתם ויורים בהם. בטי נהרגת ורוני נפצע בידו. אבי מוכיח את רוני על בגידתו בתרבות המזרחית ורוני מתחרט על מעשיו.
הסרט מסתיים כאשר אבי חוזר לשיר במועדון ואלברט נמצא בכלא בעקבות הרצח שביצע.
כנסיית ניקולאי הקדוש (המבורג)
כנסיית ניקולאי הקדוש (בגרמנית: St.-Nikolai-Kirche) הייתה כנסייה לותרנית, אחת מ-5 הכנסיות הראשיות ("Hauptkirchen") של העיר המבורג, גרמניה. הכנסייה היא מבנה של התחייה הגותית שנהרס במלחמת העולם השנייה. בשנים 1874–1876 היא הייתה הבניין הגבוה בעולם ועד היום היא המבנה השני בגובהו בהמבורג. כיום המבנה עצמו חרב כמעט לגמרי, למעט המגדל המערבי ששרד, ומשמש כנקודת ציון עירונית. מאוחר יותר, הוקמה בהמבורג כנסייה חדשה בשם זה ברובע "Harvestehude".
היסטוריה.
מבנים קודמים.