היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית לבין ממלכת הולנד מתוארים כ"מצוינים" על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית ו"קרובים" על ידי משרד החוץ ההולנדי. היחסים הרשמיים כוננו בשנת 1782, ושתי המדינות מעולם לא לחמו זו כנגד זו. נשיא ארצות הברית רונלד רייגן אמר בשנת 1982 כי "זו מערכת היחסים השלווה הכי ארוכה ורצופה שיש לנו מאשר עם כל אומה אחרת." שתי המדינות שיתפו פעולה רבות בעשורים האחרונים, נגד טרור, נגד פירטיות, משימות שלום באירופה, המזרח התיכון ומרכז אמריקה (בעיקר באמצעות נאט"ו).
היסטוריה.
יחסי שתי המדינות ראשיתם במהלך המהפכה האמריקאית. החל בשלהי המאה ה-16, הולנדים ואירופאים אחרים החלו ליישב את החוף המזרחי של צפון אמריקה, והולנדים קראו לטריטוריה שלהם הולנד החדשה, אשר הפכה מושבה של הרפובליקה ההולנדית בשנת 1624. היישוב הקולוניאלי ההולנדי בניו אמסטרדם, הפך לימים לעיר ניו יורק, ודגל העיר ניו יורק מבוסס על הדגל של הרפובליקה ההולנדית.
אף על פי שהממשלה ההולנדית התכחשה לפעולה, ב-16 בנובמבר 1776, מבצר סנט אוסטטיוס העניק את ההצדעה הרשמית הראשונה (שלוותה בתשעה מטחי תותחים) לספינה שהניפה את הדגל האמריקני. ב-19 באפריל 1782, ג'ון אדמס התקבל על ידי הפרלמנט של הולנד בהאג כציר הרשמי של ארצות הברית, ובכך הפכה הולנד למדינה השנייה שהכירה בארצות הברית (לאחר צרפת). הבית שאדמס רכש בהאג, הפך לשגרירות האמריקאית הראשונה בעולם.
בין השנים 1861–1863 חיפש ממשל לינקולן מקומות בחו"ל ליישוב העבדים המשוחררים שרצו לעזוב את ארצות הברית. התקיים משא ומתן עם ממשלת הולנד בנוגע ליישובם במושבה ההולנדית בסורינאם בדרום אמריקה, אך ההצעה לא התקדמה ובשנת 1864 היא ירדה מהפרק.
ארצות הברית השתתפה באופן משמעותי בשחרור הולנד משליטת גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה שתי המדינות הצטרפו לנאט"ו. ההולנדים היו בעלי ברית של ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה ובמלחמת המפרץ, ואף שלחו כוחות במסגרת המאמצים הבין לאומיים במלחמות יוגוסלביה, מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק.
היחסים בין שתי המדינות מבוססים על קשרים היסטוריים ותרבותיים, וכן על מסירות משותפת לחירות הפרט וזכויות האדם. הולנד חולקת עם ארצות הברית תחזית כלכלית ליברלית ומחויבת לסחר חופשי. הולנד היא המשקיעה הזרה השלישית בגודלה בארצות הברית, והסחר וההשקעות ההולנדי-אמריקני תומכים בקרוב ל-860,000 משרות אמריקניות, וטקסס, קליפורניה ופנסילבניה הם המרוויחות ביותר מהקשרים הכלכליים האלה. ארצות-הברית היא המשקיעה הזרה השלישית בגודלה בהולנד.
בארצות הברית ובהולנד יש עמדות דומות בנושאים שונים, והן פועלות יחדיו הן במישור הבילטרלי והן במישור הרב-צדדי במוסדות כמו האו"ם ונאט"ו. ההולנדים עבדו עם ארצות הברית בארגון הסחר העולמי, בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, וכן במסגרת האיחוד האירופי, על מנת לקדם את היעד המשותף של ארצות הברית לכלכלה פתוחה יותר בעולם.
נכון לשנת 2016, הולנד היא חלק מהקואליציה בראשות ארצות הברית נגד המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה.
יחסים דיפלומטיים.
ארצות הברית מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג (שגרירות ארצות הברית בהאג) וקונסוליה כללית באמסטרדם. מאידך, הולנד מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-23 קונסוליות באטלנטה, בוסטון, שיקגו, קליבלנד, דנוור, דטרויט, גרנד רפידס, הונולולו, יוסטון, ג'קסונוויל, לוס אנג'לס, מיאמי, מיניאפוליס, ניו אורלינס, ניו יורק, אורלנדו, פיניקס, פורטלנד, ראלי, סולט לייק סיטי, סן פרנסיסקו, סיאטל, וסנט לואיס.
מעשה בבן מלך שנפל לשיגעון
מעשה בבן מלך שנפל לשגעון המוכר גם בשם ההינדיק הוא סיפור קצר מאת רבי נחמן מברסלב, אשר הודפס לראשונה בשנת 1935 בספר 'מעשיות ומשלים' שכתב הרב שמואל הורביץ, ולאחר מכן בספר כוכבי אור.
משמעויות ופירושים.
על פי המסורת המקובלת בחסידות ברסלב, נהוג לפרש את הסיפור כמשל. המלך מרמז למלכו של עולם, בן המלך מרמז לעם ישראל והרופא שהצליח לרפא את בן המלך מרמז לצדיק האמת, אשר בשביל לרפא את בן המלך חייב לרדת אליו, להזדהות איתו ולדבר אליו בגובה העיניים.
בתרבות.
הסיפור זכה לפרסום רב, ומספר שירים נכתבו בעקבותיו - המוכרים שבהם: "בני אהובי" של גד ליאור ו"הינדיק" של חנן בן ארי.
הסיפור גם הומחז בסרט סיפורי מעשיות של רבי נחמן מאת הבמאי צבי פישמן.
בדצמבר 2019 ראה אור בהוצאת כנרת-זמורה ובספריית פיג'מה הספר "טלי מתחת לשולחן" מאת תמר וייס-גבאי, שהוא מעין עיבוד מודרני למעשיה זו.
ביוני 2020 יצא לאור בהוצאת דברי שיר ספרו של משה שרון "הנסיך קוקוריקו", המבוסס על סיפור זה.
אלכסנדר גוסטפסון
אלכסנדר גוסטפסון (בשוודית: Alexander Gustafsson; 15 בינואר 1987) ידוע גם בכינוי The Mauler הוא לוחם MMA שוודי החתום בארגון ה-UFC בקטגוריית משקל חצי-כבד .
קריירת MMA.
גוסטפסון החל להתאמן באיגרוף בגיל 10. בשנת 2003, בהיותו בן 16, זכה באליפות הנוער הלאומית לאיגרוף. בין השנים 2008–2009, השתתף וזכה במספרת תחרויות איגרוף נוספות, ואף הביס את האלוף השוודי באיגרוף חובבני במשקל כבד. בשנת 2006, החל להתאמן ב-MMA ובהמשך נלחם במסגרת ארגוני MMA בשוודיה ובאירופה. בספטמבר 2009, חתם על חוזה עם ה-UFC כשמאזן הקרבות המקצועני שלו עמד על 8 ניצחונות ואפס הפסדים. בשנת 2013, כשמאזנו עמד על 15 ניצחונות והפסד אחד, גוסטפסון קיבל הזדמנות לקרב אליפות מול האלוף דאז ג'ון ג'ונס במסגרת אירוע UFC 165 . במהלך הקרב, גוסטפסון הצליח להטיל את ג'ונס לקרקע (ובכך היה ללוחם ה-UFC הראשון שהצליח לבצע הטלה נגד ג'ונס), אולם בתום חמישה סיבובים, הפסיד בהחלטת שופטים אחידה. לאחר הקרב, ג'ונס טען כי היה זה עבורו הקרב הקשה ביותר בקריירה. קרב זה הוכתר כ'קרב הערב', ופרשנים בתחום הכתירו את הקרב הזה לאחד הקרבות הטובים ביותר בהיסטוריה. מאוחר יותר באותה השנה, הקרב זכה לתואר 'קרב השנה' וגוסטפסון זכה בתואר 'הלוחם הבינלאומי של השנה' בטקס פרסי MMA העולמי .
באפריל 2015, תואר האליפות הופשט מג'ון ג'ונס לאחר שהיה מעורב בתאונת פגע וברח, ודניאל קורמייה הוכתר כאלוף לאחר שניצח את אנתוני ג'ונסון . באוקטובר 2015, גוסטפסון נלחם נגד דניאל קורמייה על תואר האליפות, אולם הפסיד בהחלטת שופטים חצויה. ב-29 בדצמבר 2018, התמודד בקרב חוזר מול ג'ון ג'ונס על תואר האליפות אולם הפסיד בנוקאאוט טכני. ב-1 ביוני 2019, נלחם נגד אנתוני סמית' והפסיד בהכנעה. לאחר קרב זה, גוסטפסון הודיע על פרישה, אולם ביולי 2020 חזר להתחרות ב-UFC בקטגוריית משקל כבד.
נכון ליולי 2020, מאזן הקרבות שלו עומד על 18 ניצחונות ו-7 הפסדים.
דינה שניידרמן
דינה שניידרמן (Dina Schneidermann 1930 או 1931 באודסה שבברית המועצות - 9 באוגוסט 2016 באופסלה שבשוודיה) הייתה כנרת יהודיה אוקראינית-שוודית.
קורות חיים.
שניידרמן הייתה תלמידתו של דוד אויסטרך במוסקבה. לאחר נישואיה למורה לכינור הבולגרי אמיל קמילארוב (2007-1928), עקרה שניידרמן לבולגריה. הזוג עזב את בולגריה בשנות ה-80 ועבר לאופסלה שבשוודיה, שם נשארו עד סוף ימיהם.
שניידרמן הייתה כנרת סולנית ומורה למוזיקה והרבתה לצאת למסעות קונצרטים באירופה, באמריקה ובמזרח אסיה, לעיתים קרובות עם אמיל קמילארוב כ"דואו דשקה". היא ניגנה בכינור "איל קאנונה גוארנריוס" פעמים אחדות, האחרונה בהן בשנת 1996 בקונצרט באופסלה.
שניידרמן זכתה בפרסים ראשונים בתחרויות כינור בברלין ובז'נבה. כמה מלחינים בני זמננו, בהם דמיטרי קבלבסקי, פאנשו ולאדיגרוב, דימיטר כריסטוב ואחרים כתבו והקדישו לה יצירות מוזיקליות.
בשנת 2002 הוענקה לשניידרמן מדליית איליס קוורום בזהב על "עבודתה ארוכת-הימים והחשובה בעולם המוזיקה השוודי". כמו כן, בשנת 1997 קיבלה שניידרמן תואר דוקטור לשם כבוד מן האוניברסיטה והאקדמיה למוזיקה של סופיה, בולגריה.
בשנת 2011 יזמה דינה שניידרמן את הקמתו של פסטיבל המוזיקה הבינלאומי להנצחת זכרו של פרופ' אמיל קמילארוב בסופיה, בולגריה, המעלה קונצרטים של יצירות מאת מלחינים ידועי-שם לצד תחרות רב-לאומית לכישרונות צעירים בכינור. הפסטיבל מתקיים מדי שנה, למשך שבוע החל ב-22 באוקטובר.
דינה שניידרמן נפטרה ב-9 באוגוסט 2016 באופסלה.
אנפית סוף
אנפית הסוף (שם מדעי: "Ardeola ralloides") היא מין אנפה קטנה מהסוג אנפת אגם, החיה לאורך אירואסיה ונודדת דרומה לאפריקה. בישראל היא חולפת מצויה, אך לא מקננת שכיחה (אף שמספר הפריטים המקננים עולים לאט, בעיקר בעמקי הצפון).
השם המדעי של המין: "ralloides" מורכב מהמילה "rallus", מלטינית: "רלית" ומהסיומת "oides", מיוונית: "דומה ל-".
תיאור.
אורכה הממוצע של האנפה 44–47 ס"מ, כאשר גופה מהווה 20–23 ס"מ מאורכה, מוטת כנפיה היא 80–92 ס"מ ומשקלה 230–370 גרם.
התנהגות.
אנפית הסוף נודדת לאורך האזור הפלארקטי וחורפת באפריקה. היא נדירה צפונית לטווח הרבייה שלה. האנפה בעלת צוואר קצר, מקור עבה וקצר וגב בצבע חום-זהוב. בקיץ, לבוגרים צומחים נוצות צוואר ארוכות. בעת תעופה היא נראית לבנה יותר בשל צבע כנפיה.
בתי הגידול בעונת הרבייה של אנפית הסוף הן ביצות טרופיות או סובטרופיות והן מקננות במושבות קטנות, לעיתים קרובות עם עופות מים אחרים, בדרך כלל בקן עשוי מקלות ועלי עצים או שיחים. בקן מוטלות שלוש עד ארבע ביצים בכל פעם.
האנפה ניזונה לאורך שפת המים ממארב מהיר כשהטרף מורכב מדגים, צפרדעים וחרקים.
אוכלוסייה.
מספר הפריטים המוערך הוא בין 370,000–780,000. מספר הפריטים המוערך באירופה הוא בין 30,000–51,700 עופות בוגרים.
סכנות.