יצירתו כוללת בעיקר ציור פיסול וכתיבה ספרותית. במשך שנים הביא לידי דיון פילוסופיה והגות בנושא השיגעון. השקפותיו בנושא זכו לסקירה בסרט הדוקומנטרי 'צייר הצללים' שצולם בחציו בחלל הסטודיו שלו ובחציו בתערוכתו 'הם' וזאת במקביל לקיום ערבי דיון בנושא ופעולות קונספטואליות בעיר בתקופת מחאת הדיור. עבודתו במדיום הציור הולידה מעל למאה דפי מאמרי ביקורת על הציור הישראלי ועל התפתחותו ובמקביל החל דיאלוג הולך ומעמיק עם אנשי ספרות וביקורת. פועלו כלל פרויקט ארוך טווח שנמשך כעשר שנים בשיתוף עם מוזיאון תל אביב לאמנות בו חקר את ציורי המוזיאון תוך העתקתם וציור גרסאותיו לציורים מה שכלל גם פיסול בתוך שטח המוזיאון. הוא ניסח אידאולוגיה אמנותית בכתב תוך כדי הנהגת קבוצת האמנים 'הם' שכללה כשישה עשר משתתפים, ביניהם מחזאים, משוררים, פסל, ועורך ספרות תוך כדי התייחסות מתמדת למצב האמנות והחברה וזכותו של האמן להיות חופשי בתפישותיו ובביטוין. תפישותיו באות לידי ביטוי באופן תאורטי ומעשי וכוללות מחקר אוניברסיטאי כולל הוצאת מאמרי ביקורת בדפוס ובמדיה הדיגיטלית.
שירתו.
שירתו נעה בין צירוף של חוויות דת ויומיום. היא רצופה בתמונות ובהתרשמויות מהחיים ומן החלומות, בהשפעות מהשירה העברית של שנות השישים והשבעים ועד שנות האלפיים. יש בה שילוש של שפה מדוברת וכתובה עם דגש על שפת דיבור ויחס בין משפטים קצרים וגבריים ומשפטים מתמשכים ורצופי מחשבות מצורפות. היא שירה שעוסקת בעיר ובחווייתה. באהבות ובחלום בחכמה ובפנטזיה ובכל מה שמעסיק את המשורר בחיי המציאות. יש בה את טעם הדיבור ואת מקצבי הימים. את חוויות האהבה והאמונה ואת התלבטויות האדם בשעת מחשבתו מקומו בעולם ותקופות שעוברות בחייו. יש בה דגש על האינטימי ועל הרגשי תוך מתן ביטוי אינטלקטואלי וחוויתי מודגש שעובר בין מודרניזם שנותן דגש על צורות השיר ופוסט מודרניזם שמדגיש את החוויה האישית האימפרסונאלית ואת תחושת הבדידות בעידן חילוני שאינו מקבל את הדת כמובנת מאליה בחוויות היומיומיות. בזמן הכתיבה באים לידי ביטוי תנודות הרגש והצלילים השפעתם של מפגשים התפתחויות השפה והתחבטויות המשורר שמשולבות בדילמות יומיומיות ובמפגשים רגעיים שנטבעים בדפוס ובמדיה הדיגיטלית אשר באה לידי ביטוי ברשת. מעברי הזמן ומעשים שבאים לידי התגבשות בשיר שמתארך ומתקצר ובתקופת יובש שמלווה בכתיבה וקריאה ממושכים. התפתחויות בשירה העברית באות לידי ביטוי מוחשי בחיבורים שמבטאים את תשומת הלב לדקויות החוויה ולמעברים תודעתיים בין תודעת החומר והזמן לתודעת החברה והפרטים שבה. יש בה רשמים מנסיעות ומשהות באירופה חוויות ישראליות ומרכזים תודעתיים שהופעלו על ידי גנרטור תחושתי ומעבד חזק שמופעל מבפנים. השפעת האמנות על שירתו באה לידי ביטוי בחוויה מוחשית של צבע ומלווה בביטוי ייחודי שנבדל מהתבטאותם של משוררים אחרים ביחס לחזותי ולצלילי לטעם ולריח ולכל מה שאסתטי וחזק. יש בה היבטי עומק ושטחיות של תרבות פופ ביטויי קבלה ותלמוד והתבטאויות של מרד פנימי שנפגש בחוויה. זוהי שירה שמתדפקת על דלתות המציאות מביעה עמדה ומשלבת חילוניות עם דתיות.
השכלה.
כמו כן, למד אצל יאן ראוכוורגר, זכר שרמן, נחום סלוצקר, אנטוניו לופז גרסיה ועוזי קצב.
מריט אדסון
מריט אוסטין אדסון (באנגלית: Merritt Austin Edson; 25 באפריל 1897 - 14 באוגוסט 1955) היה גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית, והוא נודע בעיקר בשל פועלו כמפקד נחתים במהלך קרב גוודלקנל במלחמת העולם השנייה.
הוא הפך לקצין נחתים ב-1917 ושירת בצרפת ובגרמניה בזמן מלחמת העולם הראשונה. במלחמת העולם השנייה פיקד אדסון על גדוד הפושטים הראשון, והשתתף בקרב גוודלקנל מראשיתו. עבור תפקודו כמפקד גדוד הפושטים קיבל אדסון את עיטור מדליית הכבוד.
ראשית חייו.
אדסון נולד בעיר רוטלנד שבורמונט, וגדל בעיר צ'סטר. לאחר סיום התיכון למד אדסון באוניברסיטת ורמונט במשך שנתיים, וב-1916 הצטרף למשמר הלאומי של ארצות הברית ונשלח לגבול עם מקסיקו בטקסס. ב-1919 התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית.
ראשית הקריירה הצבאית.
אדסון קיבל דרגת לוטננט שני בחיל הנחתים ב-9 באוקטובר 1917, ושנה לאחר מכן הצטרף לרגימנט הנחתים ה-11 והפליג איתו לצרפת, אך הרגימנט לא השתתף בקרבות. לאחר מלחמת העולם הראשונה שב אדסון לארצות הברית ומילא מספר תפקידים פיקודיים בשנים הבאות. ביוני 1920 הועלה אדסון לדרגת לוטננט ראשון ועבר לשרת בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו, וירג'יניה, ולאחר מכן עבר לבסיס הנחתים בלואיזיאנה. ב-1922 הצטרף אדסון לבית הספר לטיסה של צי ארצות הברית בפנסקולה, פלורידה, ולאחר שקיבל את כנפי הטיס שלו נשלח לבסיס הצי בגואם.
אדסון שב לארצות הברית ב-1925, ועבר קורס טקטיקות אוויריות בבסיס כוח האוויר של צבא ארצות הברית בטקסס. לאחר מכן שב לבסיס הנחתים בקוונטיקו כדי לעבור קורס מפקדי פלוגות, אותו סיים בציון גבוה. אולם, בשל בעיות גופניות נאלץ אדסון לוותר על קריירת טיס, והמשיך למלא תפקידי פיקוד על הקרקע.
מרכז אמריקה וסין.
בדצמבר 1927 הועלה אדסון לדרגת קפטן ונשלח למרכז אמריקה כמפקד כוח משלוח של נחתים. אדסון ו-160 הנחתים שלו נחתו בניקרגואה, ונלחמו בכוחותיו של אוגוסטו ססאר סנדינו בין השנים 1928 ו-1929, שירות עבורו הוענק לאדסון עיטור צלב הצי. אדסון שב לארצות הברית ב-1929 והתמנה למדריך טקטיקה בבית הספר לקצינים של חיל הנחתים בפילדלפיה, ולאחר מכן מילא תפקיד קצין תכנון וחימוש בבסיס האספקה של הנחתים בפילדלפיה. לאורך הקריירה הצבאית שלו עסק אדסון בחימוש ובשיפור כישורי הקליעה בחיל הנחתים, והיה פעיל בנבחרת הקליעה של החיל, אימן אותה ואף זכה עימה במספר תחרויות קליעה לאומיות.
לאחר תקופות שירות קצרות בבסיס האימונים של חיל הנחתים בדרום קרולינה ובמפקדת חיל הנחתים בוושינגטון די. סי. הצטרף אדסון לקורס קצינים מתקדם ב-1936. בסוף הקורס הועלה לדרגת מייג'ור, התמנה לקצין המבצעים של רגימנט הנחתים הרביעי, ונשלח איתו לשאנגחאי מ-1937 עד 1939, שם נתקל לראשונה בטקטיקות הלחימה של הצבא היפני הקיסרי.
ב-1939 שב אדסון לסבב נוסף במפקדת חיל הנחתים בוושינגטון די. סי., והיה אחראי על אימוני הנשק של הנחתים, עמדה ממנה יכול היה להדגיש את חשיבות שיפור כישורי הקליעה של כל נחת. באפריל 1940 הועלה אדסון לדרגת לוטננט קולונל.
מלחמת העולם השנייה.
גדוד הפושטים.
ביוני 1941 נשלח אדסון לקוואנטיקוומונה למפקד גדוד הפושטים של רגימנט הנחתים החמישי. בראשית 1942 השתנה המבנה הארגוני, והגדוד התנתק מהרגימנט והפך לגדוד עצמאי. אימוני הגדוד, שכללו נחיתות מכלי שיט מהירים וטקטיקות לחימה ייחודיות, הובילו להפיכת הגדוד לגדוד הפושטים הראשון של חיל הנחתים. במאי 1942 הועלה אדסון לדרגת קולונל.
אדסון וגדודו נשלחו לאוקיינוס השקט לאימונים באי סמואה האמריקנית. ב-7 באוגוסט 1942 נחתו הפושטים של אדסון באי טולאגי שבאיי שלמה, ולאחר יומיים של קרבות קשים כבשו את האי מידי המגינים היפנים. אדסון קיבל עיטור צלב הצי נוסף עבור תפקודו כמפקד הכוחות בקרב טולאגי.
גוודלקנל.
אדסון והפושטים שלו עברו לגוודלקנל והשתתפו בהגנה על מתחם לונגה — מתחם ההגנה האמריקני שכלל גם את שדה התעופה שדה הנדרסון. ב-13–14 בספטמבר נשלחו גדוד הפושטים של אדסון ושתי פלוגות מגדוד הצנחנים הראשון לרכס ששכן דרומית לשדה הנדרסון, כדי להתאושש מהפעילות האינטנסיבית בה היו מעורבים מאז הנחיתה בגוודלקנל. באותו לילה תקפו הכוחות היפנים באי את הרכס והצליחו לפרוץ את קו ההגנה האמריקני באגפו המערבי, ואילצו את הפושטים לסגת לרכס. בסופו של דבר הצליחו כ-800 נחתים להדוף את התקפת 2,500 החיילים היפנים, על הרכס שקיבל את הכינוי "הרכס המדמם". עבור הפושטים של אדסון נקרא הרכס "רכס אדסון", על שם המפקד שהוביל אותם לניצחון, ועבור תפקודו במהלך קרב רכס אדסון הוא קיבל את עיטור מדליית הכבוד.
לאחר הקרב קיבל אדסון את הפיקוד על רגימנט הנחתים החמישי, והיה אחד המפקדים שהובילו את הכוחות האמריקנים בקרבות בנהר מטניקאו מה-23 בספטמבר עד ה-9 באוקטובר 1942. הוא גם פיקד על הרגימנט החמישי במהלך הקרב על שדה הנדרסון, ועד שהרגימנט עזב את גוודלקנל, ביחד עם כל דיוויזיית הנחתים הראשונה בנובמבר 1942.
פיקוד וקרבות נוספים.
באוגוסט 1943 התמנה אדסון לראש מטה דיוויזיית הנחתים השנייה, בעת שהתאמנה לקראת הנחיתה בטאראווה. תכנון הקרב וניהולו זיכו אותו בעיטור לגיון ההצטיינות, ובדצמבר 1943 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. לאחר מכן התמנה אדסון לסגן מפקד הדיוויזיה השנייה בעת פעילותה בקרבות בסאיפאן ובטיניאן, ועבור תפקודו בקרבות אלה קיבל את עיטור כוכב הכסף. באוקטובר 1944 התמנה אדסון למפקד צי הנחתים באוקיינוס השקט, השלים 40 חודשי שירות פעיל באזור מלחמה, וקיבל את עיטור לגיון ההצטיינות פעם נוספת.
פרישה.
בדצמבר 1945 נשלח אדסון לאגף המבצעים של צי ארצות הברית, וב-1947 עבר למפקדת חיל הנחתים. הוא פרש מחיל הנחתים בגיל 50, לאחר שירות של 30 שנים, ועם פרישתו קיבל דרגת מייג'ור גנרל.
לאחר פרישתו התמנה אדסון למפקח הכללי של משטרת ורמונט, וב-1951 שב לוושינגטון די. סי. כשהפך למנכ"ל איגוד הרובאים הלאומי.
אדסון נפטר ב-14 באוגוסט 1955 בוושינגטון די. סי. לאחר שהתאבד על ידי הרעלת פחמן חד-חמצני בחניון ביתו. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
השטפונות בסין (1931)
ניוס
חומת האש הגדולה של סין
חומת האש הגדולה
אמילי רוז