בשנת 1986 שר את שיר הפתיחה של הסדרה "טוב טוב הגמד". ב-1988 דיבב את קולונל האטי הפיל ב"ספר הג'ונגל", ואת טיטו ב"אוליבר וחבורתו". מאוחר יותר דיבב את פיט השחור בחלק מסרטוני מיקי מאוס וב-1991 את ג'ים העורב ואת קייסי ג'וניור בסרט "דמבו הפיל המעופף". בשנת 1992 דיבב דמויות שונות בסדרה "אגדות המלך שלמה" ואף דיבב את רה בקלטת "דו רה מי פה". בשנת 2006 דיבב בעברית את מייטר בסרט "מכוניות" ("מַטוֹר" בדיבוב העברי), אותו שב לדבב גם בסרטי ההמשך "מכוניות 2" ו"מכוניות 3", וכן בסרט הקצר "מטור ואור הרפאים" ובסרטוני "מכוניות מצוירות: הצ'יזבטים של מטור" ששודרו בישראל בערוץ דיסני.
איזידור מסבילה
המלחמה הפטריוטית הגדולה
מבצע יונתן (סרט)
מבצע יונתן הוא סרט קולנוע ישראלי שהופק בשנת 1977, בבימויו של מנחם גולן, המשחזר את חטיפת נוסעי מטוס "אייר פראנס" לאנטבה שבאוגנדה וחילוצם ב"מבצע יונתן". הסרט זכה להצלחה רבה בישראל ובעולם. הסרט זכה בפרס כינור דוד לסרט השנה 1977, ואף היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר". זהו אחד הסרטים הנצפים ביותר בתולדות הקולנוע הישראלי. הסרט מלווה בנעימת השיר "ארץ צבי" מאת תלמה אליגון, שביצע השחקן הראשי בסרט יהורם גאון, השיר נכתב בעקבות המבצע, ומזוהה בעקבות האירוע.
בשל הצלחת הסרט בארץ ובעולם הוא דובב בשפות אנגלית וצרפתית, והופץ ברחבי העולם. הסרט נחשב לגרסה המדויקת והמוצלחת ביותר, קדמו לסרט זה שני הסרטים האמריקאיים: "ניצחון באנטבה" ו"הפשיטה על אנטבה", שיצאו בעקבות המבצע.
עלילה.
הסרט מציג את המבצע משלוש נקודות מבט:
בסרט, שמה של המחבלת הגרמנייה הוא גבריאל הלימה, ושמה האמיתי היה בריגיטה קוהלמן, אך שם המחבל הראשי בסרט זהה לשמו במציאות.
בסרט נערכות הקבלות בין החוטפים בשל היותם גרמנים לבין הנאצים, כאשר השחקן ראובן בר יותם מגלם ניצול שואה. דמותו של בר יותם גם נלחמת בתפישה השגויה לפיה השואה הייתה אסון של אשכנזים בלבד. הדמות היא דמות סטראוטיפית של יהודי מעדות המזרח.
שחקנים ודמויות.
זוהי אחת ההפקות הישראליות הגדולות ביותר שביים מנחם גולן, ובסרט משחקים למעלה מ-100 שחקנים, ישראלים וזרים.
מאחורי הקלעים.
הסרט הופק בשיתוף פעולה עם חיל האוויר וממשלת ישראל. יצחק רבין, שמעון פרס, יגאל אלון וגד יעקבי הופיעו בסרט לאחר שנתנו הסכמתם לצילומים.
סצנות המטוס החטוף שהתרחשו במציאות בלוב צולמו בנמל התעופה בן-גוריון.
לצורך צילום הסצנות שמחוץ ובתוך שדה התעופה של אנטבה נבנה בקרבת אילת תעתיק מדויק של שדה התעופה.
לתפקיד החיילים האוגנדים לוהקו עולים מאתיופיה.
הסרט צולם כולו בגרסה נוספת דוברת אנגלית לצורך הפצתו מחוץ לישראל.
ביום חמישי כ"ז באדר תשל"ז-17 במרץ 1977, בחסות ראש הממשלה יצחק רבין, נערכה הפרמיירה לסרט ב"קולנוע שחף" בכיכר אתרים בת"א - שזה גם חנוכת הקולנוע החדש והמשוכלל ביותר בארץ. בפרמיירה נכחו נשיא המדינה פרופסור אפרים קציר, הרמטכ"ל מוטה גור ואלופי צה"ל. אורח הכבוד היה מפקד מבצע יונתן - הקחצ"ר תת-אלוף דן שומרון. בנוסף נכחו גם חברי כנסת, אישי ציבור, עיתונאים, יוצרי הסרט והשחקנים.
יומיים לאחר מכן, במוצ"ש כ"ט באדר תשל"ז-19 במרץ 1977, הוצג הסרט בהצגת בכורה בכל רחבי הארץ.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר אולם הסרט הזוכה היה הסרט הצרפתי "כל החיים לפניו" בבימויו של הישראלי משה מזרחי.
הסרט זכה בפרס כינור דוד - סרט השנה 1977.
קלאודיו מונטוורדי
קלאודיו מונטוורדי (באיטלקית: Claudio Monteverdi; הוטבל ב-15 במאי 1567 – 29 בנובמבר 1643) היה מלחין, כנר וזמר איטלקי.
יצירתו מציינת את המעבר מן המוזיקה של הרנסאנס לזו של הבארוק. במהלך חייו הארוכים הפיק יצירות, שאפשר לסווגן בשתי הקטגוריות הללו, והיה אחד החשובים ביותר בין המהפכנים שחוללו את התמורה בסגנון. מונטוורדי כתב את אחת האופרות הראשונות, "אורפיאו", ועוד בחייו זכה לפרסום והוקרה.
חייו ויצירתו.
מונטוורדי נולד בקרמונה שבצפון איטליה. השם מונטוורדי פירושו "הר ירוק" באיטלקית. בילדותו למד אצל מארק אנטוניו אינג'ניירי, שהיה מנצח מקהלה בקתדרלה בקרמונה. כיון שאין אזכור לשירתו במקהלת הקתדרלה, נראה ששיעורי המוזיקה היו פרטיים. היצירות הראשונות שהפיק לפרסום - כמה מוטטים ומדריגלים כנסייתיים - נכתבו עוד בשנת 1582 ו-1583, ומכאן שכישרונו הוכר כבר בגיל צעיר. בשנת 1587 הוציא את ספר המדריגלים החילוניים הראשון שלו, וזמן קצר אחר כך התחיל לחפש עבודה מחוץ לעיר הולדתו.
אחיו הצעיר, ג'וליו צ'זארה מונטוורדי היה גם הוא מלחין ונגן עוגב.
בשנת 1590 התחיל מונטוורדי לעבוד בחצר הדוכס וינצ'נצו גונזאגה במנטובה, כזמר ונגן ויולה דה גמבה, ובשנת 1620 היה למנצח החצר. עד שמלאו לו ארבעים עבד בעיקר על מדריגלים, ובסך הכול כתב תשעה ספרים של צורה מוזיקלית זו. הספר החמישי, שיצא לאור בשנת 1605, עמד בלב מחלוקת בין מונטוורדי לג'ובאני ארטוזי, שתקף את "חוסר התרבות" ו"חירויות היתר" של סגנון החיבור המודרני. את מתקפותיו ריכז במדריגלים מן הספר הרביעי. מונטוורדי השיב לו במבוא לספרו החמישי, שם הציע חלוקה של העיסוק המוזיקלי לשני זרמים, שאותם כינה "פרימה פראטיקה" ו"סקונדה פראטיקה": פרימה פראטיקה תהיה האידיאל הפוליפוני הקודם של המאה ה-16, עם קונטרפונקט זורם, כפוף לכללים מחמירים, הכנה לדיסוננסים ושוויון בקולות; סקונדה פראטיקה, לעומת זאת, תשתמש בקונטרפונקט חופשי הרבה יותר, עם היררכיה גדלה והולכת של קולות, במתן דגש לסופרן ולבס. גישה זו מייצגת מהלך בלתי מודע לעבר סגנון המונודיה החדש. הכנסתו של תפקיד קונטינואו אינסטרומנטלי לרבים מן המדריגלים בספר גם הוא סימן היכר מודרני במודע. נוסף לכך, הספר החמישי הציג התחלות של טונאליות פונקציונלית מודעת. הספר השמיני, שיצא לאור בשנת 1638, כלל את מה שמכונה המדריגלים dei guerrieri ed amorosi, שרבים רואים בהם דוגמה מושלמת לצורת המדריגל. כמכלול, שמונה ספרי המדריגלים הראשונים מדגימים את ההתפתחות העצומה מן המוזיקה הפוליפונית של הרנסאנס לסגנון המונודי, האופייני למוזיקת הבארוק. ספר המדריגלים התשיעי, שיצא לאור לאחר מות מונטוורדי, בשנת 1651, מכיל יצירות קלות יותר, כגון קנצונטות, שחוברו כנראה במהלך חייו ומייצגות את שני הסגנונות.
מן המונודיה, על הדגש ששמה על קווים מלודיים ברורים, טקסט קל להבנה ומוזיקת ליווי רגועה, היה זה צעד הגיוני להתחיל בחיבור אופרה, בייחוד למלחין שנטה לדרמטי וגם אהב את המפואר והמרשים. בשנת 1607 חיבר את האופרה הראשונה שלו, "אורפיאו". מקובל היה על מלחיני התקופה ליצור מוזיקה לפי דרישה להזדמנויות מיוחדות, והיצירה הזאת נועדה לשוות זוהר לקרנבל השנתי של מנטובה. ואכן, האופרה נחלה הצלחה רבתי והתאימה להפליא לרוח הזמנים. "אורפיאו" מצטיינת בעוצמתה הדרמטית ובתזמור מלא החיים שלה. אכן, יש מקום לטענה, שזו הדוגמה הראשונה להקצאת תפקידים מסוימים לכלי נגינה מוגדרים ביד המלחין וזה גם אחד החיבורים הגדולים הראשונים, שחלוקת הכלים המדויקת בביצוע הבכורה שלהם עמדה בעינה עד לימינו אלה. העלילה מתוארת בתמונות מוזיקליות ססגוניות והמלודיות סדורות וברורות. באופרה זו יצר מונטוורדי סגנון מוזיקלי חדש בתכלית, "דרמה פר מוזיקה" (דרמה מוזיקלית). האופרות של מונטוורדי מוגדרות על פי רוב "קדם-בארוקיות" או "בארוק מוקדם".
מונטוורדי כתב גם מוזיקה דתית, כך למשל אחת מיצירותיו המפורסמות עד היום היא Vespro della Beata Vergine (תפילות הערבית של הבתולה המבורכת) משנת 1610. "תפילות הערבית" היא גם דוגמה מוקדמת לחזרה וניגוד, עם ריטורנלו ברור ברבים מן הפרקים. היה זה דבר חדש לגמרי לקהל המאזינים של אותו זמן, והתקבל בהתלהבות מיידית.
בשנת 1613 התמנה מונטוורדי למנצח בכנסיית סן מרקו בוונציה, שם השיב עד מהרה לקדמותן את אמות המידה המוזיקליות הן של המקהלה והן של הנגנים, שהתדרדרו תחת הניהול הכספי הכושל של קודמו, ג'וליו צ'זארה מרטיננגו. מנהלי הבאזיליקה נשמו לרווחה כאשר מוזיקאי מכובד כל כך ניאות לקבל עליו אחריות למקום, שהמוזיקה הייתה בו בדעיכה מתמדת מאז מותו של ג'ובאני קרוצ'ה בשנת 1609.
בתקופת שהותו בוונציה גם השלים מונטוורדי את השישי, השביעי והשמיני בספרי המדריגלים שלו. השמיני הוא הגדול מכולם ומכיל יצירות, שנכתבו על פני תקופה של שלושים שנה, כולל הסצנה הדרמטית "טנקרדי וקלורינדה" (1624), שבה התזמורת והקולות יוצרים שתי ישויות נפרדות; הם פועלים במקביל ומשלימים זה את זה. סביר להניח, שלהשראה לסידור זה, שמונטוורדי החליט לנסות, אחראים שני היציעים הממוקמים זה מול זה בכנסיית סן מרקו. אפשרות זאת כבר הניעה מלחינים אחרים, כדוגמת ג'ובאני גבריאלי, ליצירת מוזיקה דומה. עוד פרט המייחד יצירה זו הוא השימוש הראשון מסוגו בטרמולו (חזרה מהירה על אותו צליל) ובפיציקטו (פריטת המיתרים באצבעות) בכלי הקשת להשגת אפקט מיוחד בסצינות דרמטיות.