נאזם אל-ע'זאלי (בערבית: ناظم الغزالي; תעתיק מדויק: נאט'ם אלע'זאלי; (ספטמבר 1921 - 23 באוקטובר 1963), היה אחד הזמרים הפופולריים ביותר בעיראק בכל הזמנים.
חייו.
נאזם אל-ע'ז'אלי נולד ברובע אל-חיידר ח'אנה בבגדאד, וחי עם אמו העיוורת ודודתו בדירת חדר בצניעות רבה. על אף קשייו הרבים הצליח להשלים ולסיים את לימודי התיכון בבית ספר המקצועי בבגדאד. הוא החל לעבוד כמואזין במסגד המקומי. ולאחר מות אמו כנאזם היה בן 16, טיפחה אותו דודתו אשר זיהתה בו את יכולת שירתו וחושו המוזיקלי ולאחר קשיים רבים, הצטרף למכון לאומנויות לחוג התיאטרון אשר נוהל באותה עת על ידי האמן העיראקי הגדול חאקי שבלי.
שבלי, שזיהה את הפוטנציאל הרב הגלום באל-ע'ז'אלי, עודד אותו, אך תנאי חייו הקשים התישו אותו פיזית ונפשית. העוני הרב בו הייתה מצויה משפחתו אילץ אותו לעזוב את המכון ואת לימודיו לטובת עבודת כפיים בעיר הבירה.
בשנת 1942 שיחק אל-ע'ז'אלי בתיאטרון במחזה שנקרא "מג'נון לילא" (مجنون ليلى) המספר על אהבתו העזה של קייס ללילא. המשורר אחמד שאוקי כתב את השירים למחזה וע'ז'אלי שר אותם.
באותה שנה הגיע שירו של ע'ז'אלי "ברוך הבא, ברוך הבא" אל הרדיו. הוא עזב את המשחק בתיאטרון כדי להקדיש את עצמו רק למוזיקה. על מנת לבדוק את האפשרויות הטמונות ברדיו ובטלוויזיה, הצטרף נאזם אל-ע'ז'אלי בין השנים 1947 ו-1948 ללהקת זמר בפיקוחו ובניצוחו של השייח' עלי דרוויש. בלהקה היו מספר רב של זמרים וזמרות ושיריה הושמעו ברדיו ובטלוויזיה באופן קבוע באותה עת. קול הטנור שלו הפך אותו לסולן בלהקה תוך זמן קצר.
אל-ע'ז'אלי סיים תואר במוזיקה במכון לאומנויות.
בשנת 1948 יצא ע'זאלי את גבולות עיראק בפעם הראשונה בחייו והתחנה הראשונה שלו הייתה ארץ ישראל. הגעתו לישראל היא פלשתינה באותה עת, נדחתה ולא התאפשרה. בעקבות הכרזת העצמאות של ישראל באותה שנה, לא התאפשרה לו הגעה לישראל שוב. היציאה שלו הייתה לצורך מסע תמיכה בעיראק בעיני המדינות הערביות והוא אף נפגש עם עבדל סלאם עארף, לימים נשיא עיראק.
בין המשוררים שכתבו לו שירים נמנים איליא אבו מאדי, אחמד שוקי, אבו פראס אל-חמדאני ועלי עבאס. ע'ז'אלי הקפיד לבחור את השירים שנכתבו לו והשתדל להימנע משירה בעלת אופי פוליטי. המשורר העיראקי ג'בורי א-נג'אר חידש כמה שירים שנכתבו במקור כשירי דת על ידי מולא עותמאן אל-מוסולי, ואותם ביצע נאזם אל-ע'ז'אלי; שירים אלה פופולרים עד היום. שירים כמו: "יצאה מבית אביה", "השחור בעיניים", "בין עצי הדקלים" ועוד.
נישואיו לסלימה מוראד.
סיפור נישואיו בשנת 1953 לזמרת היהודיה סלימה מוראד היה שנוי במחלוקת. השניים שיתפו פעולה בתחום המוזיקה במהלך חייהם המשותפים: בין היתר, ערכו מספר קונצרטים בעיראק ומחוצה לה, בפריז, לונדון, וביירות. בשנת 1961 השניים הקימו מועדון לילה בבגדאד. לפני מותו נסע לביירות. ב-23 באוקטובר 1963, בגיל 42, מת כתוצאה מהתקף לב. מותו הכה בתדהמה את כל העם העיראקי והעולם הערבי.
בין שיריו: 'עיירתני בישייב', 'יאמל עיון אל סוד', 'פוג אל נחל', 'טלעה מין בית אבוה', 'מייחנה', 'גולי יה חילו', 'תסבח עלא חיר', 'כ'ייף עילהה', 'שלון' ועוד רבים אחרים.
משה כהן שאולי
הרב משה כהן שאולי (ג' בסיון ה'תר"ף – כ"ו בתשרי ה'תשנ"ה; 20 במאי 1920 – 1 באוקטובר 1994) היה איש חינוך ומעש. הוכתר על ידי ארגון בית כורש כרב הראשי של יהדות איראן בישראל ובתפוצות. חיבר ספרים בנושאי הגות, צמחי מרפא ועוד. פעל בתחומי העלייה והקליטה החברתית.
ביוגרפיה.
ילדותו ונערותו - בירושלים.
נולד בירושלים לבנימין ולכשוור. הוריו עלו משיראז שבפרס לירושלים. היה בן יחיד לאחר ארבע בנות ונקרא על שם סבו משה.
למד בתלמוד תורה דורש ציון ובישיבת שערי רחמים, בית מדרשו של הרב רחמים מלמד כהן, רבה של העדה הפרסית בירושלים. לאחר מכן למד בישיבת פורת יוסף והוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הרב עזרא עטייה, חכם חוגי עבודי והרב צבי יהודה מלצר. את תורת הקבלה למד מפי הרב מרדכי שרעבי וחכם יעקב ג'הרומי.
למד חינוך והוראה בסמינר למורים "מזרחי" ויהדות, פילוסופיה, מדעי החברה ומדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. שימש מורה למדעי הטבע ומתמטיקה בישיבת "שערי ציון" בירושלים בראשותו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והיה בן טיפוחיו. בשנת תש"ב לימד בבית הספר "מזרחי" בעיר העתיקה.
שימש מזכירו של הרב הראשי לישראל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג בפעולות נגד המיסיון בישראל.
היה חבר הנהלת חוג הנוער "בני עמי" וממקימי בית הכנסת "שאולי וכאשי" בשכונת נחלאות.
תקופתו ברחובות.
בשנת תש"ד עבר עם משפחתו לרחובות ולימד בבית הספר "מזרחי" לבנים בעיר. בתש"ח יסד וניהל את בית ספר "מוריה" לבנות. בתש"י נקרא לנהל גם את בית הספר לבנים, ואיחד את שני בתי הספר. ניהל את בית ספר תיכון לנערים עובדים בהתנדבות.
סייע לרב צבי יהודה מלצר בהקמת "ישיבת הדרום". התלמידים הראשונים בישיבה היו תלמידיו.
הצטרף לגדוד גבעתי בצה"ל, השתתף בקרבות בנגב ונפצע קשה במבצע ניצנה בשערי עזה.
ברחובות ייסד את בית הכנסת הספרדי "מגן אברהם" וכן את בית הכנסת לעולי טורקיה ובולגריה על שם הרב עוזיאל.
היה פעיל בקליטת עולים ובמיוחד במבצע "מרבד הקסמים" לעולי תימן ובולגריה.
תקופתו באשדוד.
בתשכ"ב עבר לעיר אשדוד. יסד וניהל את בית ספר "מוריה". היה יו"ר ארגון המורים הדתיים באשדוד וחבר מועצת העיר בשנים 1974–1989. היה נשיא של כבוד בארגון "בני ברית" ובארגון כורש ליוצאי קהילות אירן. עם עליית יהודי רוסיה ואתיופיה פעל לקליטתם הרוחנית, החברתית והחומרית.
בשנת תשל"א נספה בנו בנימין בתאונת דרכים והוא בן 28. לזכרו הקים הרב שאולי את מפעל חייו - מרכז רוחני קהילתי בית-כנסת ובית-המדרש "שאולי" באשדוד.
הוקרה ופרסים.
על פועלו בעיר אשדוד הוענק לו תואר "יקיר העיר אשדוד".
בתשמ"ז הוענק לו "יקיר החינוך הדתי בישראל". בתשמ"ט קיבל את פרס שר הדתות. בתש"ן זכה בפרס שפירא על פועלו למען עלייה, קליטה ומיזוג העדות ובתשנ"ב קיבל את מלגת היצירה התורנית משר הדתות אבנר חי שאקי.
הגותו ועמדותיו.
דגל בשילוב העדות בישראל ללא טשטוש זהותן הייחודית.
הנצחתו.
עיריית אשדוד ומשרד החינוך קראו על שמו אולפנא תורנית מדעית לבנות באשדוד.
על שמו נקראו רחובות בערים ירושלים ורחובות.
צאצאיו.
מלבד בנו הבכור הרב בנימין כהן שאולי אשר נפטר בחייו, לרב שאולי שני בנים ובת. בנו הרב גדעון הוא יקיר החינוך הדתי ויקיר העיר אשדוד.
ספריו.
סדרת ספרי הרב שאולי נקראת "סדרת הבשם", ראשי תיבות של שם בנו: "הרב בנימין כהן שאולי בן משה".
פוג'ה
הפּוּגָ'ה (בתרגום מילולי מסנסקריט: לכבד, להעריץ, לסגוד), היא הטקס והפולחן הבסיסי שעורך המאמין הדתי בהינדואיזם. הפוג'ה היא חלק ממערכת יחסים יומיומית ואינטימית שבין אדם לבין האל שלו הנוכח לפניו באופן מוחשי ויומיומי בצלמו (ארצ'ה). לפוג'ה צורות שונות ורמות מורכבות משתנות, והיא יכולה להיות טקס פשוט ומצומצם או טקס ארוך ומורכב, טקס יומיומי או חלק מפסטיבל מיוחד. היא יכולה להתבצע במקדש, בסיועו של הכהן (הפוג'ארי), מול צלם האל בבית, בקרן הרחוב, בעסק המשפחתי, בריקשה בתחילתו של יום עבודה, ליד הגנגס ואף באינטרנט כפוג'ה וירטואלית.
הפוג'ה היא בעיקרה טקס של שירות של האל והענקת מנחות לאל, והיא מעוצבת בתבנית יחסי השירות והכבוד של מארח כלפי אורח מכובד ושל נתין כלפי מלכו.
משתתפי הטקס נוהגים לטבול עצמם לפני תחילתו במקור מים, לרוב כזה המקודש לדת ההינדית, על מנת לשטוף מעל עצמם את חטאיהם וכך להגיע אל הטקס טהורים. הטקס מבוצע גם לציון אירועים משמחים, כגון חגים וחתונות. על פי רוב הטבילה מלווה בדקלום מנטרות אישיות המותאמות לאירוע. לעיתים רבות משיטים המשתתפים נרות על מקור המים בו מתבצע הטקס.
טקסי הפוג'ה החשובים והידועים ביותר מתבצעים בהודו למרגלות נהר הגנגס המקודש, בערי הקודש ואראנסי, רישיקש, הארידוואר ועוד. פוג'ה ידועה נוספת מתבצעת באגם הקדוש בפושקאר שבמדינת ראג'אסטן.
סמל ניקרגואה
סמל ניקרגואה מבוסס על סמלה של הרפובליקה של מרכז אמריקה שהוקמה ב-1823 ואשר ניקרגואה הייתה אחת מחמש הרפובליקות הכלולות בה. הסמל עבר מספר שינויים וגרסתו הנוכחית התקבלה ב-1971. במרכז הסמל משולש, המסמל את השוויון. בחלקו התחתון של המשולש חמישה הרים הטובלים בים, שמסמלים את חמש הרפובליקות של מרכז אמריקה, ארצות השוכנות בין שני אוקיינוסים ובמרכזן רכסי הרים. במרכז המשולש קורנת מצנפת פריגית, סמל מהפכני מקובל במאה ה-19, המסמלת את החירות. הקשת בחלק העליון מסמלת את השלום. סביב למשולש מופיעה הכתובת: הרפובליקה של ניקרגואה, אמריקה המרכזית.
הדליה
הדליה היא פעולה חקלאית שייעודה הוא מתן תמיכה לצמחים, בעיקר מטפסים, על ידי מתקן עזר ייעודי.
להדליה כמה מטרות:
ראשיתה של ההדליה בעת העתיקה, אז היו מגדלים סוכות גפנים. בתנ"ך מוזכרות הגפנים הדליות לעומת הרוגליות, כלומר המודלות מול אלו שאינן כאלה.
הדליה חקלאית מתבצעת על עמודי מתכת (ובחו"ל גם על חומרים אחרים) שאליהם מחוברת רשת חוטי ברזל. כיום יש מגוון רחב של שיטות הדליה בגפן, מהן המצמצמות את נוף הגפן (בדרך כלל) לענבי יין. ומהן בסגנון הוורנדה הכפולה (בצורת האות Y) לענבי מאכל. בשנים האחרונות מיובאות שיטות חדשות-ישנות בדמות סוכות צ'ילאניות.
בגידולים רבים נעשה שימוש בהדליה, בהם הפיטאיה, הקיווי והשעונית הנאכלת (פסיפלורה).
ג'וש פק
ג'ושוע "ג'וש" מייקל פק (באנגלית: Joshua "Josh" Michael Peck; נולד ב-10 בנובמבר 1986) הוא שחקן, קומיקאי ויוטיובר יהודי-אמריקאי מוכר בעיקר בשל בזכות תפקידו בתור ג'וש ניקולס בקומדיית המצבים "דרייק וג'וש".
קורות חיים.