דמיטרו סטניסלבוביץ' מיכאילנקו (באוקראינית: Дмитро Станіславович Михайленко) (נולד ב 13 ביולי 1973 בקירובוגרד) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר ולזכותו 23 הופעות ושני שערים בנבחרת אוקראינה. כיום מאמן את קבוצת פאפוס מליגת העל הקפריסאית.
קריירה.
מיכאילנקו גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל זירקה קירובוגרד. בשנת 1990, בגיל 17, עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון (ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה). לאחר עונה אחת עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דניפרו דנפרופטרובסק, ובשנת 1994 עבר לקבוצת הפאר דינמו קייב, במדיה שיחק שש שנים וזכה עמה בשש אליפויות רצופות ובארבעה גביעים.
בינואר 2001 הגיע מיכאילנקו לישראל וחתם במדי האלופה הפועל תל אביב. עד תום עונת 2000/2001 ערך 14 הופעות וכבש שני שערים בליגת העל, כולל שער במשחק העונה מול מכבי חיפה, אך בתום העונה שוחרר מהמועדון לאחר שהקבוצה סיימה במקום השני. בקיץ 2001 חתם בקבוצת ביתר ירושלים במדיה ערך 23 הופעות וכבש שלושה שערים, ובתום עונת 2001/2002 חזר לאוקראינה וחתם שוב בדניפרו. בשנת 2006 עבר למטאלורג זפוריז'יה וכעבור שנה הגיע לקפריסין וחתם בקבוצת א.פ.ו.פ. קינירס פאיה מהליגה השנייה. בשנת 2009 פרש ממשחק פעיל.
נבחרות.
בשנת 1990 זומן מיכאילנקו לשחק בנבחרת הנוער של ברית המועצות. עם הנבחרת השתתף באליפות העולם לנוער בשנת 1991, בה זכתה נבחרת ברית המועצות במקום שלישי. עם התפרקות ברית המועצות וכינון אוקראינה העצמאית הצטרף מיכאילנקו אל נבחרת הנוער של אוקראינה, במדיה ערך שבע הופעות וכבש שני שערים.
ב-27 באפריל 1993 ערך מיכאילנקו את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת של אוקראינה, במשחק ידידות מול . בשנת 2000 פרש מהנבחרת לאחר שערך במדיה 23 הופעות וכבש שני שערים. את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים ערך ב-7 באוקטובר 2000, במשחק מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002.
קריירת אימון.
בשנת 2009 הצטרף מיכאילנקו לצוות המאמנים של קבוצת דניפרו דנפרופטרובסק והיה לעוזר המאמן של הקבוצה. בעונת 2016/2017 מילא את מקומו של מאמן הראשי של הקבוצה. בקיץ 2017 החל מיכאילנקו לאמן את קבוצת דניפרו-1 מהליגה האוקראינית השנייה. באוגוסט 2020 התפטר מתפקידו בדניפרו. בסוף 2020 החל לאמן קבוצת פאפוס מהליגה הקפריסאית.
פופולריות
פופולריות היא תכונה המגדירה את מידת האהדה, ההערצה, הפרסום או הקבלה, שציבור נרחב רוכש לאדם, מוסד, רעיון, מושג, סוגה אמנותית, מוצר וכדומה, ואת מידת השפעתם של אלו בקרב הציבור.
תרבות פופולרית היא התרבות השולטת בחברה מסוימת. תוכן התרבות הפופולרית נקבע על ידי אינטראקציות, צרכים ורצונות יומיומיים - ה'רגעים' התרבותיים שמרכיבים את חיי היומיום. היא עשויה לכלול פעילויות כמו סריגה, בישול, סיפור סיפורים, משחקי קלפים או משחקי כדור. בחברות מודרניות ופוסט-מודרניות תרבות פופולרית מושפעת משמעותית מתעשיות שמפיצות חומר תרבותי, למשל תעשיות הקולנוע, הטלוויזיה והפרסום, וכן תעשיית החדשות.
מוזיקה פופולרית היא מוזיקה המשתייכת לאחד ממגוון סגנונות מוזיקליים הנגישים לקהל הרחב ולרוב מופצים בצורה מסחרית.
בהקשר זה, להיט מתייחס לשיר או נעימה, הזוכה להצלחה רבה בקרב ציבור מסוים.
רב-מכר הוא ספר פופולרי שנמכר בעותקים רבים. בדומה ל"שובר קופות" בקולנוע ו"אלבום זהב" במוזיקה.
מדע פופולרי הוא דיווח על רעיונות מדעיים ותגליות מדעיות באופן המובן לקהל הרחב ולהדיוטים. המדע הפופולרי מופץ לציבור בטורים ומדורים בעיתונים הפונים לקהל הרחב, במגזינים פופולריים המיוחדים לענייני מדע (להבדיל מכתבי עת מדעיים), בספרי עיון, בפינות בתוכניות טלוויזיה ורדיו, בתוכניות מדע פופולרי וכמעט בכל מדיום הפונה אל ההמונים.
Google Trends הוא שירות אינטרנטי הניתן על ידי חברת גוגל, אשר מאפשר מחקר של פופולריות של מונחים שונים בקרב משתמשי האינטרנט ברחבי העולם בתקופות שונות.
ברברה סמית
ברברה סמית (באנגלית: Barbara Smith; נולדה ב-1946) היא לסבית פמיניסטית וסוציאליסטית אפרו-אמריקאית, ששיחקה תפקיד משמעותי בייסוד הפמיניזם השחור בארצות הברית. מאז שנות ה-1970 המוקדמות, היא פעילה כמבקרת, מורה, אקדמאית, מרצה, סופרת, חוקרת, ומוציאה לאור של תאוריית פמיניזם שחור. מאמרים, סקירות, סיפורים קצרים וביקורת ספרותית פרי עטה של סמית הופיעו במגוון רחב של כתבי עת, כולל הניו יורק טיימס, "The Black Scholar", ".Ms", "Gay Community News", "הגרדיאן", "וילג' ווייס", ו-"The Nation".
תחילת דרכה.
ההורים של ברברה, הילדה ביל סמית וגרטרל סמית, נפגשו כשהיו סטודנטים במכללה השחורה במרכז ג'ורג'יה, Fort Valley State University (אז בפורט ואלי סטייט קולג'), באמצע שנות ה-1940. השניים רצו להימלט מההפרדה הגזעית של תקופת ג'ים קרואו בדרום ארצות הברית, ולכן עזבו את ג'ורג'יה והתיישבו באוהיו.
אך קרובי משפחתה של הילדה ביל סמית לא אישרו את הנישואים, והקשר התפרק, וביל סמית, שהייתה אז בהריון, נאלצה לחזור לבית משפחתה בג'ורגיה. הילדות, ברברה ובברלי סמית, תאומות זהות, נולדו בטרם עת. ביל סמית מתה מסיבוכים של קדחת שיגרונית כשסמית הייתה בת תשע, והיא ואחותה גודלו על ידי המשפחה המורחבת, ובעיקר על ידי סבתן, שהתגוררה בקליבלנד, בבית דו-משפחתי בה גרו גם שתי דודות ובעלה של אחת הדודות.
היא מספרת שאף על פי שלא דיברו רבות בבית על גזענות, הפרדה גזעית, ופערים כלכליים, ילדותה לא הייתה חפה מתקריות גזעניות והשפעות מן הסביבה. סמית תמיד האמינה שהיא "מכוערת" מפני שלא ראתה בסביבתה דוגמאות לאנשים שנחשבו "יפים" ואשר ניראו כמוה. היא גם מספרת על מורה שלא סברה שמקומה בשיעורי צרפתית בהיותה שחורה."
משפחתה עודדה חינוך, ולדבריה של סמית זו הסיבה שהייתה מסורה ללימודים ואף הצטיינה בהם. ציוניה הגבוהים הבטיחו את קבלתה למאונט הוליוק קולג' בשנת 1965. אך סמית הותשה על ידי הגזענות העוינת שם, והחליטה לעבור לניו יורק, ללמוד מדעי החברה בניו סקול. היא חזרה אל מאונט הוליוק בשנת הלימודים הרביעית כדי לסיים שם את התואר, ב-1969.
אקטיביזם.
שנים ראשונות.
לדבריה של סמית, היה קל לפתח תודעה פוליטית בתור מי שנולדה לתוך הפרדה גזעית. כשהיו בתיכון, ברברה ובוורלי השתתפו במחאות נגד הפרדה גזעית בבתי הספר שהתקיימו ב-1964. היא שמעה מספר נאומים של מרטין לותר קינג, ופגשה את פעילת זכויות האדם פאני לו היימר.
לפני שהתחילה את לימודיה התואר, סמית הייתה לפעילה בארגון זכויות האזרח האפרו-אמריקאי CORE. בשנת 1965, היא השתתפה בתהליכי סיום ההפרדה הגזעית במכללת מאונט הוליוק, וגם הייתה פעילה בארגון סטודנטים למען חברה דמוקרטית. במהלך אותה שנה שלמדה בניו סקול, היא נסעה לשיקגו כדי להשתתף בהפגנות שהתקיימו במעמד הוועידה הדמוקרטית הלאומית.
כשתנועת הלאומיות השחורה נולדה מתוך התנועה לזכויות האזרח, סמית הרגישה דחייה גדולה מהסקסיזם שחוותה במסגרת הדומיננטיות הגברית שבתנועה זו, ופנתה לפיכך לפוליטיקה פמיניסטית שחורה. ב-1973, היא השתתפה בפעם הראשונה בפגישה של הארגון הפמיניסטי השחור (NBFO) הלאומי בניו יורק. סמית מעידה על פגישה זו שמהדקות הראשונות, "ידעתי שאני בבית".
לאחר שסיימה תואר שני בספרות באוניברסיטת פיטסבורג, התיישבה סמית בבוסטון. בזכות קשריה של בוורלי, שעבדה אז ב.Ms מגזין, סמית הצליחה להיכנס במהירות לסביבות האקטיביסטיות בעיר, ופגשה ב-1974 את מרגרט סלואן, מייסדת NBFO, וכך שאבה השראה לייסד סניף של הארגון בבוסטון, אשר קם בפועל ב-1975, בהשתתפות בוורלי סמית ודמיטה פרייז'ר, פעילה שחורה משיקגו. בהיעדר הכוונה מהארגון הלאומי, הארגון הבוסטוני שימר אופי עצמאי, וחברותיו החליטו להתמקד בפעילות עממית (grassroots) שמטרותיה העלאת מודעות וסיוע לנשים עניות וממעמד הפועלים.
קולקטיב נהר קומבהי.
חברות הקבוצה בבוסטון היו מתוסכלות מחוסר התקשורת עם הארגון הלאומי, אבל גם הבינו שהן פיתחו בינתיים פוליטיקה שהייתה רדיקלית יותר מזו של NBFO, והן החליטו להתנתק מן הארגון לחלוטין, וליצור קבוצה נפרדת. את קראו לעצמן "קולקטיב נהר קומבהי", על שם מבצע צבאי מוצלח בהובלת הארייט טאבמן במהלך מלחמת האזרחים בנהר קומבהי בדרום קרוליינה. הדבר הראשון שעשו כקבוצה הייתה לכתוב מניפסט עקרונות פוליטיים, "הצהרת קולקטיב נהר קומבהי". ההצהרה מתארת לא רק את מטרות הקבוצה, אלה ממקמת אותה מבחינה פוליטית כקבוצת פמיניזם שחור, בעלת מודעות מעמדית, וסקס-פוזיטיב, המכירה בלסביות כזהות לגיטימית - נושא שלא היה מובן מאליו בשיח הפנים-פמיניסטי של הגל השני של הפמיניזם.