סלבובסקי נולד באושיצקי אויזד שבמחוז פודוליה של האימפריה הרוסית, ולמד רישום בבית הספר לאמנות בגרקוב אודסה. בין השנים 1853–1859 למד באקדמיה לאמנויות יפות בסנט פטרסבורג, ולאחר מכן במלגה במשך שש שנים בפריז כתלמידו של הצייר המזרחי הצרפתי ז'אן ליאון ז'רום.
סלובובסקי נסע לספרד, איטליה, גרמניה ובלגיה.
הצלחתו הראשונה הייתה למכור את ציורו "ז'אן ד'ארק בכלא אמיין" לנפוליאון השלישי בצרפת.
בשנים 1864–1876 היה סלבובסקי הצייר הראשי בשירותו של הסולטאן עבדולעזיז והתמקם בקונסטנטינופול. סלבובסקי הפך לצייר פופולרי באימפריה העות'מאנית. במהלך שירותיו הוא השיג אישור להביא עמו אייקון גדול של "אם האלוהים המראה את דרכנו" שחולץ ממנזר הודגון בשנת 1453. הוא נתקל בו באחת מחנויות העתיקות בקונסטנטינופול, שלא נגע בה אף משמר מטורקיה. אישור זה מאומת במכתב מאת השגרירות הפולנית מתאריך 27 ביוני 1938.
בשנת 1876 עבר לפריז. בשנת 1881 חזר לצמיתות לקרקוב.
נושאי ציורי צבעי המים וציורי השמן שלו הם מגוונים. הוא צייר קרבות היסטוריים הקשורים להיסטוריה של טורקיה והאימפריה העות'מאנית, סצינות ז'אנריות מזרחיות, נופים ודיוקנאות של סולטנים עות'מאניים.
הוא נפטר ליד פוזן, ברונדהאוזן בגיל 49.
סלבובסקי התגורר זמן רב בארצות אחרות וכתוצאה מכך ציוריו היו נדירים מאוד בפולין.
המוזיאון הלאומי בקרקוב מציג כמה מיצירותיו המזרחיות החשובות.
סוליסיטר
טוגון טימור, קיסר סין
טוֹגּוֹן טִימוּר (בכתב מונגולי: ) או בשמו הסיני הקיסר חְװֵי-דְזונְג (במנדרינית: 惠宗), היה אחרון קיסרי שושלת יואן, בין השנים 1333–1368 ואחרון שליטיה המונגולים של האימפריה הסינית. טוגון טימור נחשב להיות הכגן (קיסר) האחרון של האימפריה המונגולית. עם עליית שושלת מינג במרד המצנפת האדומה, נסגו המונגולים אל הערבה האסייתית וטימור הקים את שושלת יואן הצפונית בתור שליטה הראשון.
ביוגרפיה.
קובלאי חאן, נכדו של ג'ינגיס חאן ומייסד שושלת יואן, שלט בסין בין השנים 1279 ל-1294. הוא עקף בימיו את בנו ויורשו ומינה את נכדו ליורשו.
במות נכדו בשנת 1307 החלה מריבה על ירושת כס המלוכה, מדי שנה עלו וירדו קיסרים והחלה מלחמת אזרחים על ירושת הכתר. טוגון טימור, יליד 1320, ראה בשנות צעירותו מאבקים ותככים ממושכים על הכס. כקיסר ראה תככים בחצר המלוכה ומאבקי כוח בין משפחתו. טימור הפך לקיסר סין בשנת 1333, בגיל 13, אך האיש החזק ביותר בשנים 1333–1340 היה הקנצלר שלו באיאן, שהיה בעל רוב סמכויות השלטון.
קיסר.
שושלת יואן, עקב מאבקה הפנימי הייתה בהיחלשות ממושכת. מגפת המוות השחור פגעה בהשפעתה וסמכותה של השושלת והביאה למותם של שניים מכל שלושה סינים. המגפה, שנחשבה למעשה שמיים, הביאה לאי ביטחון מצד העם הסיני בנכונות של שושלת יואן המונגולית למנדט השמיים והביאה להתחזקותן של ארגוני מחתרת שתמכו בהשבת ממשל סיני של בני האן כפי שהיה קודם שושלת סונג.
מטרתו של באיאן הייתה להחזיר את שושלת יואן לתהילה המוקדמת שלה על ידי מתיחת קו חד בין מונגולים לסיניים (בני האן) על ידי איסור לימוד השפה הסינית (מנדרינית) וחיוב ללמוד את השפה המונגולית כמו גם איסור נישואי תערובת. הוא גם אסר על סינים להחזיק סוסים וכלי ברזל, וכדי להילחם באופוזיציה הוא אפילו הציע להרוג את כל הסינים הנושאים את חמשת שמות המשפחה הנפוצים ביותר במטרה לדלדל קשות את אוכלוסייתן.
בשנת 1340 הודח באיאן בהפיכה שתוכננה על ידי אחיינו טוגטו, שהפך לקנצלר.
אף על פי שהפך כבר לאדם מבוגר, טוגון טימור לא גילה שום עניין בממשלה ובניהול המדינה, ובילה את רוב זמנו בהתמכרות לפרקטיקות בודהיסטיות לאמיות ולנושאי דת. מול מחסור בהכנסות הורה להדפיס כמויות אדירות של כספי נייר בלא גיבוי מספק, מה שגרם לאינפלציה שבתגובה רק החלישה את השושלת.
הנפילה.
בשנות ה-50 של המאה ה-14, אסונות טבע בשילוב עם ניהול כושל ברחבי המחוזות הובילו למרידות כלליות ברחבי הארץ, כששודדים, כתות דתיות ומתנגדים אחרים השתוללו, עד אשר הצבא המונגולי לא יחל היה להכיל את אותן המרידות.
בדלתה של נהר היאנגצה, מאבק בין קבוצות המורדים הסתיים בעליית כוחו של ג'וּ יְוֵּאנְגָ'אנְג, מנהיג אחוות המצנפת האדומה. ג'ו כבש והפך את נאנג'ינג לבירתו והפנה את כוחותיו נגד שושלת יואן.
בזמן שזה קרה, המשיך טוגון טימור את חייו הדתיים שלו כאשר נסיכים מונגולים החלו להילחם על השפעה ונלחמו זה בזה בצפון סין לשם שליטה. ג'ו עזב את נאנג'ינג באוגוסט 1368 לכיוון צפון סין בראש צבאו. טוגון טימור נמלט מבירתו חאנאבליק ב-10 בספטמבר, חזרה לערבות מונגוליה, ומת כעבור שנתיים, בשנת 1370. בשנתיים האחרונות לחייו הפך את שארית ממלכתו לשושלת יואן הצפונית, יורשת לאימפריה המונגולית.
ולדיסלב צ'אצ'ורסקי
ולדיסלב צ'אצ'ורסקי (בפולנית: Władysław Czachórski; 22 בספטמבר 1850 – 13 בינואר 1911) היה צייר פולני בסגנון אקדמי .
ביוגרפיה.
בשנת 1866 למד צ'אצ'ורסקי בבית הספר לאמנויות יפות בוורשה והמורה שלו היה רפאל הדז'ביץ. לאחר מכן בילה שנה באקדמיית דרזדן, ומשם עבר לאקדמיה במינכן (1869–1873) במקביל אליו למדו שם: הרמן אנשוץ, קרל פון פילוטי ואלכסנדר וגנר. הוא קיבל את Magna Cum Laude (מדליית הכסף הגדולה) ממינכן והמשיך לנסוע לצרפת, איטליה ופולין לאחר סיום לימודיו.
הוא החזיק בחברות באקדמיה בברלין והיה גם מארגן ושופט תערוכות בינלאומיות. ביתו במינכן הוענק למסדר מיכאל הקדוש בשנת 1893. בנוסף, היו לו תערוכות אמנות רבות בפולין, שהתקיימו בקרקוב, בוורשה ובלודז'. הוא הציג גם בלמברג, בירת גליציה האוסטרית.
לאחר מותו בשנת 1911 התקיימה תערוכה בחברה לאמנות לאומיות "זצ'טה" בוורשה.
כמה מיצירותיו המצוירות של צ'אצ'ורסקי היו: טבע דומם, דיוקנאות מצוירים וסצינות שייקספיריות. מבין אלה, הלווייתה של ג'ולייט (1873), המלט (1873), ובעיקר המלט מקבל את השחקנים (1875), זכו להכרה נרחבת כיצירותיו הגדולות ביותר.
"עם זאת, סימן ההיכר של סגנונו של צ'אצ'ורסקי, ובסיס תהילתו, הם דימוייו של צעירות יפהפיות בחללי פנים עשירים, צבועים בריאליזם חזק. הוא נחשב כמוכשר בעיבוד בדים, תכשיטים ופרטים אחרים כדי ליצור אווירה של יוקרה ואלגנטיות."
את ציוריו ניתן למצוא בכל המוזיאונים המפורסמים והגדולים יותר בפולין. עבודותיו מופיעות גם באוספים פרטיים במדינות רבות, כולל: גרמניה (ברמן), אנגליה וארצות הברית.
ניתן למצוא אותם גם במוזיאונים זרים כמו לבוב, אוקראינה, והאקדמיה לסן קרלוס במקסיקו סיטי.
מרצדס-בנץ W187
מרצדס-בנץ W187 (בגרמנית: Mercedes-Benz W187, קרוי גם: mercedes-benz 220) היא מכונית סלון, אשר יוצרה במספר תצורות, על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ בין השנים 1951–1955, בגרמניה.
יוצרו 18,514 יחידות.
תצורות "מרצדס-בנץ W187".
בנוסף יוצרו 47 שלדות למרכבים משולבים (כגון: אמבולנסים (ראו תמונה) ו-41 מכוניות סיור פתוחות.
גרג וינטר
גרגורי (גרג) פול וינטר (באנגלית: Gregory Paul Winter; נולד ב-14 באפריל 1951) הוא ביולוג מולקולרי בריטי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2018, הידוע בעיקר בזכות עבודתו בשימוש טיפולי בנוגדנים חד שבטיים. קריירת המחקר שלו התבססה כמעט כולה במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית ובמרכז MRC להנדסת חלבונים בקיימברידג', אנגליה.
ראשית חייו.
נולד בעיר לסטר ולמד בבית הספר המלכותי בניוקאסל על נהר הטיין. הוא המשיך ללמוד מדעי הטבע באוניברסיטת קיימברידג' וסיים את לימודיו בטריניטי קולג' שבקיימברידג' בשנת 1973. הוענק לו תואר דוקטור, ממעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית, לצורך מחקר על רצף חומצות האמינו של סינתטאז tRNA טריפטופניל מהחיידק Bacillus stearothermophilus בשנת 1977 בפיקוחו של בריאן ס. הרטלי. מאוחר יותר, וינטר השלים כהונתו של פוסט-דוקטורט באימפריאל קולג' בלונדון, ועוד אחד במכון לגנטיקה באוניברסיטת קיימברידג'.
קריירה ומחקר.
לאחר הדוקטורט שלו, וינטר סיים מחקר פוסט-דוקטורט במעבדה לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת קיימברידג'. הוא המשיך להתמחות ברצף חלבונים וחומצות גרעין והפך לראש הקבוצה במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית בשנת 1981. הוא התעניין ברעיון שלכל הנוגדנים יש אותו מבנה בסיסי, רק עם שינויים קטנים שהפכו אותם ספציפיים למטרה אחת. ז'ורז' קוהלר וסזאר מילשטיין זכו בפרס נובל לשנת 1984 על עבודתם במעבדה לביולוגיה מולקולרית, כשגילו שיטה לבודד ולהעתק נוגדנים בודדים, או חד-שבטיים, מבין שלל חלבוני הנוגדנים השונים שמערכת החיסון עושה כדי לחפש ולהשמיד פולשים זרים שתוקפים את הגופה. עם זאת, לנוגדנים החד-שבטיים הללו היה שימוש מוגבל ברפואה האנושית, מכיוון שנוגדנים חד-שבטיים של עכברים מושבתים במהירות על ידי התגובה החיסונית האנושית, מה שמונע מהם לספק יתרונות ארוכי טווח. וינטר היה אז חלוץ בטכניקה ל"הומניזציה של נוגדנים חד שבטיים בעכברים"; טכניקה ששימשה בפיתוח Campath-1H על ידי המעבדה לביולוגיה מולקולרית ומדעני אוניברסיטת קיימברידג'. נוגדן זה נראה כעת מבטיח לטיפול בטרשת נפוצה. נוגדנים חד-שבטיים הומאניים מהווים את רוב התרופות המבוססות על נוגדנים הקיימים כיום בשוק וכוללים מספר נוגדנים שוברי קופות, כגון Keytruda, הפועלת עם מערכת החיסון כדי לסייע במאבק בסוגי סרטן מסוימים.
וינטר הקים את טכנולוגיית נוגדני קיימברידג' בשנת 1989, Bicycle Therapeutics. עבד בוועדה המייעצת המדעית של קובגן, (כיום חלק מסילאג) והוא גם יו"ר הוועדה המייעצת המדעית של ביוספטר אינטרנשיונל בע"מ.