זעמן אמריקאי מזרחי (שם מדעי: Coluber constrictor) הוא מין של נחש לא-ארסי ממשפחת הזעמניים החי באמריקה הצפונית ומרכז אמריקה באזורים לחים והוא קרוב לסוג כרכן. נחש זה הוא הזוחל הלאומי של מדינת אוהיו.
תיאור.
נחש זה נפוץ ממזרח להרי הרוקי, לרוב בארצות הברית, אך גם בדרום קנדה ובמקסיקו, גוואטמלה ובליז. לרוב הוא מגיע לאורך 50 עד 152 סנטימטרים, כשהגודל משתנה בין התת-מינים השונים. הפרט הגדול ביותר הגיע לאורך 185.4 סנטימטרים. צבע קשקשי הנחש לרוב שחור או חום כהה עם גוונים צהובים, חומים ואף ירוקים על הצד או הבטן. הצעירים נולדים בהירים יחסית אך מתכהים במהירות עם התבגרותם. לנחש זה ראש מוארך עם עיניים שחורות גדולות והוא בעל ראייה טובה.
הנחש חי לרוב בסביבות לחות וביערות והוא פעיל במשך היום. נחש זה מסוגל לנוע במהירות הן על הקרקע והן על עצים והוא רודף אחרי טרף כמו יונקים קטנים, עופות, צפרדעים וזוחלים אחרים כמו לטאות, זעמניים אחרים ואף נחשים ארסיים. הצעירים ניזונים בעיקר מחרקים ועכבישים.
נחש זה אינו ארסי, והוא משתמש בשרירי גופו כדי למחוץ את טרפו או למחוץ אותו על הקרקע וטרף קטן הוא נוטה לבלוע בחיים. הנחש בעל חושים טובים והוא מתרומם כדי לחוש את סביבתו ולגלות סכנות.
במקרה של סכנה הנחש נוטה לנוע במהירות הרחק. אם זה לא מצליח הוא ינסה להרשים את הטורף באמצעות יריקה מפחידה, הנעת זנבו במהירות כחיקוי של עכסן ואם זה לא הולך הוא ינשוך או יפלוט ריח מושק דוחה מהביב שלו.
7 Years
(בעברית: 7 שנים) הוא שיר של הלהקה הדנית לוקאס גרהאם, מתוך אלבום האולפן השני שלהם, Lukas Graham. השיר יצא לאור כהורדה דיגיטלית ב-18 בספטמבר 2015 על ידי חברת התקליטים קופנהגן רקורדס. קליפ עם מילות השיר עלה לערוץ היוטיוב של הלהקה ב-17 בנובמבר 2015, והווידאו קליפ עלה ב-15 בדצמבר 2015.
השיר הגיע לראש מצעד הסינגלים הדני, ומחוץ לדנמרק, הוא הגיע לראש המצעדים באוסטרליה, אוסטריה, איטליה, ניו זילנד, אירלנד, שוודיה ובריטניה, והתברג במקומות גבוהים במצעדים במדינות אירופאיות נוספות ובארצות הברית. את השיר כתבו לוקאס פורצ'אמר, סטפן פורסט, מורטן ריסטורפ ומורטן "פילו" פילגארד, והפיקו אותו פורסט וריסטורפ תחת שמות הבמה שלהם, Future Animals ו-Pilegaard. על המיקסינג לשיר היו אחראים דלברט באוורס ומורטן פילגארד.
ב-12 בפברואר 2017, " היה מועמד לשלושה פרסי גראמי: הקלטת השנה, שיר השנה וביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה. על פי הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI), הוא היה השיר השביעי הנמכר ביותר בשנת 2016 ברחבי העולם, עם 10.4 מיליון הורדות דיגיטליות והזרמות שקולות לרצועה.
רקע.
סולן הלהקה לוקאס פורצ'אמר תיאר את " כשיר שמסכם את חייו עד כה ואת מה שהוא מקווה להשיג בעתיד. הוא אמר שהסיבה שהמילים הולכות רחוק עד גיל 60 היא מכיוון שאביו מת בגיל 61 והוא היא צריך "להעביר את זה כדי להאמין בזה". הוא המשיך: "זה שיר על הזדקנות. אני גם מגיע לתובנה שלהיות אבא זה הדבר הכי חשוב. החלום הגדול ביותר שלי הוא לא להיות איזה בחור זקן שלילי, אלא שחבריהם של ילדיי יאמרו לו 'אתה הולך לבקר את אבא שלך? תמסור ד"ש! הוא אדיר'. היה לי אבא מושלם.
בנוגע לכישלון הקודם של הלהקה לפרוץ אל השוק העולמי פורצ'אמר ציין כי "זה כאילו אבא שלי מת בדיוק בזמן הנכון – ואני יודע שזה דבר שאני לא צריך לומר, אבל בדיוק אמרתי! אם אבי לא היה מת ב-2012, לא הייתי כותב את השיר שלנו 'Happy Home', שהזניק אותנו לסיפור הצלחה סקנדינבי. לא הייתי כותב את ", עליו החתימו אותנו אצל מוציא לאור באמריקה ובסופו של דבר חתמנו אצל האחים וורנר."
הלחנה.
"" הוא שיר נשמה-פופ עם השפעות של היפ-הופ, הכתוב במפתח ג'י מינור ובעל קצב של 130 פעימות לדקה. הוא מלווה בשורת אמצע-קצב של פסנתר, פעימה אחורית של כלי הקשה, שילוב צלילים של מקרן שקופיות, וקטע כלי מיתר מסונתז.
ביקורות.
המבקר אנדרס האומולר תומסון מהעיתון הדני Jyllands-Posten השווה את השיר ל"When I'm Sixty-Four" של הביטלס: הבלדה " נשמעת כמו תשובה עכשווית לשיר 'When I'm Sixty-Four'. " מבעבע עם סיפור סיפורים (סטוריטלינג) דליק על מהירותם הגבוהה של החיים, בזמן שהחלומות בהקיץ של הילדות והנערוּת פתאום מתחלפים במלנכוליית פרישה. גרהאם מוצא את הדרך שלו בין סנטימנטליות מתוקה ואמפתיה שוברת לב, וכמו מקרטני צעיר, לגרהאם יש גם יכולת אינסטינקטיבית דומה בעיצוב פזמונים שנתקעים בראש כמו סופר-גלו".
עם זאת, מגזין טיים כלל את "" ברשימת עשרת השירים הגרועים של 2016, בנימוק "שיהיה בהצלחה בלהסביר את הפופולריות המטאורית של בלדת הפופ-רוק הקשיחה והעכשווית (וכן, גם הקליטה) הזו, שגורמת למאזין להשתוקק ליושרה אומנותית של להקה כמו מארון 5.
הופעות במצעדים.
ב-6 בפברואר 2016, "" הגיע למקום 96 במצעד בילבורד הוט 100, והיה לסינגל הראשון של לוקאס גרהאם שנכנס למצעד. בשיאו, השיר הגיע למקום השני במצעד ב-9 באפריל 2016, והיה ליצירה הדנית שהגיעה למקום הגבוה ביותר במצעד מאז "Apache" של יורגן אינגמן משנת 1961. השיר שהה במקום זה במשך 4 שבועות לא-רצופים, והדף גם את "Work" של ריהאנה ודרייק ואת "Panda" של דיזיינר. "" הגיע גם למקום 28 במצעד Digital Songs של ארצות הברית, עם 26,000 יחידות שנמכרו. במהלך 2016, נמכרו בארצות הברית 2.089 מיליון יחידות של השיר, מה שהפך אותו לשיר הרביעי הנמכר ביותר של השנה, כשלפניו היו "Closer" של דה צ'יינסמוקרס, "My House" של פלו ריידה ו"" של ג'סטין טימברלייק. "" היה הלהיט הגדול ביותר בארצות הברית של אמן זר מאז "Somebody That I Used to Know" של גוטייה ב-2012.
ב-12 בפברואר 2016, "" הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, יחד עם מכירות שבועיות של 105,000 יחידות (כולל 3.65 מיליון הזרמות). השיר היה הסינגל הדני הראשון שמגיע למקום ראשון במצעד, מאז "Turn Back Time" של אקווה מ-1998. ב-11 במרץ 2016, "" עדיין נשאר במקום הראשון במצעד, והיה זה השבוע החמישי שלו ברצף, מה שהפך אותו לסינגל הדני הראשון שנשאר הכי הרבה זמן במקום הראשון. ב-18 במרץ 2016, "I Took a Pill in Ibiza" של מייק פוזנר תפס את המקום הראשון והוריד את "", שמכר רק 261 יחידות פחות ממנו. היה זה השיר הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 2016, עם 856,559 יחידות שנמכרו באותה שנה, אם כי היו לו פחות הזרמות מאשר ל"One Dance" של דרייק – 1.95 מיליון הזרמות ל"One Dance" ו-1.49 מיליון הזרמות ל", שדורג במקום השני במצעד.
" הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי, מה שהפך את לוקאס גרהאם לאמן הדני השלישי שמגיע למקום הראשון (לפניהם היו Cut 'N' Move עם "Give It Up", ואקווה עם "Barbie Girl" ו"Doctor Jones"). ב-11 באפריל 2016, היה זה השבוע השביעי ברצף בו "" המשיך לשהות במקום הראשון במצעד, מה שהפך אותו לסינגל הדני הראשון שנשאר הכי הרבה זמן במקום הראשון. הוא עקף את השיא הקודם שנקבע על ידי "Doctor Jones" של אקווה, ששהה 7 שבועות רצופים במקום הראשון, ב-1997–1998.
קליפ.
הווידאו קליפ לשיר יצא ב-15 בדצמבר 2015 ואורכו 4 דקות. הקליפ נכתב, בוים ונערך על ידי במאי הקולנוע הדני רן סאשה ג'והנסן והוא צולם בקופנהגן ובלוס אנג'לס.
נכון לנובמבר 2020, הקליפ צבר מעל מיליארד צפיות ביוטיוב.
גרסאות כיסוי.
ב-22 באפריל 2016, הזמרת הבריטית ג'סמין תומפסון הוציאה גרסת כיסוי לשיר על ידי חברת ההקלטות אטלנטיק רקורדס.
ב-24 באפריל 2016, הזמר ההולנדי יאן ורסטיג הוציא גרסת כיסוי לשיר על ידי חברת ההקלטות 8Ball Music, שמאוחר יותר גם נכללה באלבום הבכורה שלו, "It Takes Swing", שיצא לאור ב-13 במאי 2016.
ב-5 באוגוסט 2016, הזמר הבריטי קונור מיינרד הוציא גרסת כיסוי לשיר באלבומו "Covers", על ידי חברת ההקלטות פרלופון.
ב-14 בספטמבר 2016, ההרכב המוזיקלי האמריקאי Linkin' Bridge מלואיוויל, קנטקי ביצע גרסת כיסוי לשיר במהלך חצאי-הגמר של העונה ה-11 של America's Got Talent, המשודרת ב-NBC.
ב-5 בדצמבר 2020, השיר בוצע בגמר התוכנית "הזמר במסכה" המשודרת בקשת 12, על ידי הפלאפל.
קורן שדמי
קורן שדמי (נולד בשנת 1981) הוא מאייר וקומיקסאי ישראלי-אמריקאי עטור פרסים. שדמי נולד וגדל ברעננה. ספריו של שדמי ראו אור בצרפת, איטליה, ספרד, פולין, גרמניה, קוריאה, ישראל וארצות הברית.
ביוגרפיה.
בשנת 1996, בגיל 15, החל לעבוד עם מורו אורי פינק כאסיסטנט במגזין "זבנג!". בשנת 1998 כשהוא בן 17, עבד על הקומיקס "הוגו" עבור עיתון ערוץ הילדים. שני ספרים של הוגו יצאו לאור בהוצאת מודן. באותה שנה גם פרסם שדמי את הרומן הגרפי המקורי הראשון שלו בישראל, "פרופיל 107", עליו עבד יחד עם אורי פינק.
בשנת 2002 לאחר שחרורו מהצבא בו שירת כמעצב גרפי, זכה שדמי למלגה ללימודים בניו יורק בבית הספר לאמנות חזותית , שם הוא מלמד כיום איור.
ספרו הראשון באנגלית, "In The Flesh", - אוסף קומיקס העוסק במערכות יחסים - ראה אור בהוצאת רנדום האוס בשנת 2009. סיפורו הקצר "אנטואנט" נבחר לאנתולוגיית "הקומיקס האמריקנית הטובה ביותר 2009" בעריכת צ'ארלס ברנס.
הוא היוצר של הקומיקס-רשת המסתורין "The Abaddon", המבוסס באופן רופף על המחזה האקזיסטנציאליסטי של ז'אן-פול סארטר "בדלתיים סגורות". The Abaddon פורסם בכריכה קשה על ידי הוצאת "Z2 קומיקס" בשנת 2015 לשבחי המבקרים.
בשנת 2014 הוציא שדמי לוח שנה "To Die For" בו אייר נשים מפורסמות מההיסטוריה כגון פרידה קאלו או מארי אנטואנט כמעין דוגמניות פין אפ. הפרויקט יצא במימון המונים.