מאז מלחמת ששת הימים ח'ראס נמצאת תחת שליטה ישראלית.
בעיירה יש חמישה בתי ספר, ארבעה מסגדים, מועדון ספורט, מרפאה ממשלתית ובית בד (ייצור שמן זית הוא ענף מרכזי בעיר).
מחוז חברון
נובא
נובא (בערבית: نوبا) הוא כפר פלסטיני, הממוקם כ-11 ק"מ מצפון-מערב לחברון. הכפר נמצא בנפת חברון, במרכז חבל יהודה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה האוכלוסייה הפלסטינית בכפר 4,336 תושבים.
היסטוריה.
רשימת כפרים עות'מאנית משנת 1870 הצביעה על כך שלנובא היו 52 בתים, ואוכלוסייה של כ-200 תושבים. ספירה זו התייחסה לגברים בלבד.
בשנת 1883 תיאר סקר ארץ ישראל המערבית את "נובא" ככפר קטן על גבעה נמוכה, עם באר הנמצאת כקילומטר ממזרח.
בשנת 1896 נאמדה אוכלוסיית נובא בכ-537 בני אדם.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בנובא הייתה אוכלוסייה של 357 איש, כולם מוסלמים. מספר זה גדל ובמפקד 1931 היו בכפר 611 מוסלמים, ב-140 בתים.
בשנת 1945 הייתה אוכלוסיית נובא 760 איש, שהיה בבעלותם 22,836 דונם על פי סקר קרקעות ואוכלוסין רשמי. 403 דונם מתוכם היו של מטעים ואדמות השקיה, 10,116 של גידולי דגנים, ואילו 33 דונם היו שטח בנוי.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן משנת 1949, עברה נובא לשליטה ירדנית.
בעקבות מלחמת ששת הימים עברה נובא לשליטה ישראלית.
מאז הקמת הרשות הפלסטינית, היישוב מנוהל במסגרת נפת חברון.
כתובת נובא.
במסגד המרכזי של הכפר, המכונה בפי המקומיים 'מסגד עומר', מעל גומחת התפילה מוצבת כתובת בכתב ערבי כופי. הכתובת חקוקה על לוח אבן גיר (60 ס"מ אורך על 40 ס"מ גובה) וזה תוכנה (תרגום מערבית לעברית):
הכתובת פורסמה על ידי הארכאולוגים הישראלים ד"ר אסף אברהם ופרץ ראובן בכנס "חידושים בחקר ירושלים וסביבותיה", שהתקיים בשנת 2016 ב בירושלים. החוקרים תארכו את הכתובת ל (על פי ניתוח אפיגרפי). בכתובת מוזכר שם הכפר נובא כהקדש (ואקף) עבור הסלע של 'בית אלמקדס' ו'מסגד אלאקצא'. בנוסף צוין בכתובת שם המקדיש - עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליפה השני אשר כבש את ארץ ישראל וירושלים סביב שנת 638 לספירה.
הכתובת בת כאלף שנה אולם ייתכן והיא משמרת מסורת הקדש קדומה יותר. לטענת החוקרים, השימוש במונח 'בית אלמקדס' ('בית המקדש') נקשר ישירות עם מבנה כיפת הסלע וזאת כחלק מתפיסה אשר ביקשה להאדיר מחדש את מעמדה של ירושלים ואת זיכרון מקדש שלמה המקראי. הכתובת מעידה על תהליך השפעתן של מסורות קדושה יהודיות מקומיות על התפתחות מסורות הקדושה המוסלמיות בארץ ישראל בראשית ימי האסלאם.
יפים צ'ולק
יפים אהרונוביץ' צ'ולק (ברוסית: Ефим Аронович Чулак) הוא שחקן כדורעף יהודי שזכה במדליות רבות עם נבחרת הכדורעף של ברית המועצות.
הוא השתתף וזכה במדליית ארד באולימפיאדות מינכן ב-1972 ובמדליית כסף באולימפיאדת מונטריאול ב-1976 מטעם ברית המועצות ובמדליות נוספות.
ילדותו.
יפים נולד ב-15 ביולי 1948 בעיר צ'דיר לונגה, במולדובה כאשר הייתה חלק מברית המועצות לאהרון, מנהל בתחום הטקסטיל (שהיה ממשלתי בתקופה זו) ופולינה מורה למתמטיקה. יש לו גם אח בשם ליאוניד ואחות בשם מרגריטה שגרה בחיפה.
הוא החל לשחק כדורעף בגיל 11 לאחר שניסה לשחק במספר ענפי ספורט שונים: כדורגל, כדורסל, אגרוף ועוד. הוא החליט לשחק כדורעף מכיוון שטען שזה משחק שדורש גם חוכמה ולא רק יכולות פיזיות.
קריירה כשחקן כדורעף.
יפים התבלט בעולם הספורט הסובייטי, בגיל 16 כבר שיחק בנבחרת הבכירה באזור מגוריו ולקראת סוף שנות ה-60 כבר שיחק בנבחרת הכדורעף הצעירה של ברית המועצות.
ב-1969 הוא השתתף באליפות העולם והוביל את הנבחרת הצעירה בפעם הראשונה בתולדותיה במדליית ארד.
ב-1971 הוא כבר היה חבר קבוע בנבחרת הכדורעף הבוגרת של ברית המועצות ואף זכה במדליית זהב. במשך 6 השנים הבאות יפים הצטיין בנבחרת, שיחק בכל הטורנירים הבינלאומיים החשובים שהתקיימו ובהם זכה במספר מדליות כסף וזהב.
ב-1973 קיבל תואר שני באוניברסיטה לחינוך גופני במוסקבה בהתמחות בכדורעף.
ב-1976 פרש מהנבחרת הארצית אבל המשיך לשחק במועדון צסק"א מוסקבה - (CSKA (Central Sports Club Army עד לפרישתו הסופית ממשחק ב-1977.
לאורך כל הקריירה שלו יפים היה שחקן מוערך ולמרות זאת נתקל בגילויי אנטישמיות ולכן הרגיש צורך להתאמץ ולהיות שחקן אף יותר טוב מכולם, בגלל היותו יהודי.
באולימפיאדת מינכן.
ב-1972 השתתף באולימפיאדת מינכן במסגרת הנבחרת הלאומית של ברית המועצות שנחשב הטובה בעולם ובעלת הסיכוי הגבוה ביותר לנצח את הטורניר.
כיהודי יפים היה בקשר עם חברי המשלחת הישראלית ואף קיבל מחבריה במתנה מגן דוד מזכרות אחרות.
הוא היה עד לרצח 11 הספורטאים הישראלים בידי מחבלים פלסטינים. הוא מספר בכאב: "הרגשתי רע מאוד ומאוד עצוב... ראיתי את הטרוריסטים הערבים מהחלון עם המסכות שלהם".
לאחר הטבח יפים החליט שהוא אינו מוכן להמשיך לשחק כרגיל במשחקים האולימפיים, למרות שהתבקש לעשות זאת, כדי לכבד את זכר הנופלים באירוע.
נבחרת ברית המועצות הפסידה בחצי הגמר 1- 3 לנבחרת המזרח גרמנית וזכתה במדליית ארד.
לאחר הפרישה.
לאחר פרישתו ב-1977 הוצעו לו מספר תפקידי אימון ומשחק בגרמניה וצרפת אבל הוא לא יכול היה להיענות להם בעקבות המלחמה הקרה. במקביל להיותו שחקן כדורעף הוא גם היה קצין טכני בצבא האדום ולכן לא הותר לו לעזוב את המדינה. הוצאה לו משרה צבאית בסיביר אבל הוא סירב להצעה זו.
יפים ניסה להתקבל למספר רב של משרות אימון וחינוך גופני באזור מוסקבה אך האנטישמיות בברית המועצות הרימה את ראשה ולמרות הצלחתו המסחררת כשחקן כדורעף הוא לא הצליח למצוא עבודה. כל פעם שהתראיין למשרה והזכיר את היותו יהודי הוא לא התקבל בתירוצים שונים ונתנו את המשרה לאדם אחר שאינו יהודי.
לבסוף הוא נהיה מאמן הנבחרת של מועדון צסק"א מוסקבה מ 1978 ועד 1990 כאשר ב3 השנים הראשונות הוא אימן גם את הנבחרת הצעירה של המועדון.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עם נפילת מסף הברזל והתפרקותה של ברית המועצות יפים עלה לארץ ישראל עם משפחתו והחל לעבוד כעוזר מאמן בנבחרת הכדורעף של ישראל.
משרת עוזר המאמן שהוא עבד בה הייתה משרה חלקית והוא פעל מול איגוד הכדורעף להגדיל את המשרה למלאה או להגדיל את משכורתו אבל לא הצליח.
הוא לא הצליח להתפרנס בארץ בצורת מספקת ולכן ב-1995 הוא עזב למונטריאול שבקנדה ושם עבד בייעוץ כלכלי ואימן קבוצות כדורעף.
כיום הוא בפנסיה.
חיים אישיים.
יפים נשוי וגר במונטריאול עם אשתו, יש לו 3 ילדים וגם קרובי משפחה הגרים בישראל.
סעיר
סעיר (בערבית: سعير) היא עיר פלסטינית בנפת חברון, מרכז חבל יהודה, 8 ק"מ מצפון מזרח לחברון.
יישובים סמוכים כוללים את בית פג'ר ואת אל-ערוב מצפון, בית אומר בצפון מערב, חלחול ממערב ובית ענון וא-שויוח' מדרום. ים המלח נמצא ממזרח לגבולות המוניציפליים של סעיר. במפקד 2007 של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, העיר מנתה למעלה מ-18,045 איש.
שטח השיפוט המוניציפלי של העיר משתרע על פני 117,000 דונם, מתוכם 6,000 דונם של שטח בנוי ו-11,715 מתוכם שטחים מעובדים. הפעילויות הכלכליות העיקריות בסעיר הן חקלאות, או עבודה בשוק הישראלי. זו האחרונה נפגעה כתוצאה מההגבלות הישראליות בעקבות האינתיפאדה השנייה בשנים 2000–2004. הזיתים הם התוצרת המרכזית בעיר.
סעיר נמצאת בשליטה ישראלית מאז מלחמת ששת הימים. האוכלוסייה במפקד 1967 שנערכה על ידי הרשויות הישראליות הייתה 4,172 איש.
בעקבות הסכמי אוסלו ב-1993 הוכרז סעיר כשטח B. ב-1997 הוקמה על ידי הרשות הפלסטינית מועצה מקומית נבחרת של 13 חברים. גבולותיה המוניציפליים כוללים מספר כפרים קטנים, בהם אל-אודעיסה, אד-דווארה, ארכאן טוראד, כוצ'יבה, ואדי א-ראם, וראס א-טוויל. משפחות עיקריות במועצה הם: שלדה, פרוח, ג'ראדאת, מטור, אל-ג'בארין, אל-קואזבה ואל-טורווה. חכים שלדה נבחר לראשות העיר בבחירות המוניציפליות ב-2005.
רכסי פינליי
רכסי פינליי (באנגלית: Finlay Ranges) הם רכסי הרים המהווים חלק מהרי אומינקה בהרים הפנימיים בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שטח רכסי פינליי 4,818 קמ"ר. הרכסים מגיעים לגובה של 987 מטרים מעל פני הים. הרכסים כוללים את רכס באטלר ורכס ראסל.
מקור השם.
שם הרכס אומץ רשמית ב-7 בדצמבר 1950
לקריאה נוספת.
Jane G. Ferrigno, U.S. Geological Survey Professional Paper, PP 16-17
הרי אומינקה
הרי אומינקה (באנגלית: Omineca Mountains) או "האומינקה" ("Ominecas"), הם קבוצה של רכסי ההרים בצפון-מרכז פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הגבול הצפוני של הרים אלה הוא נהר פינליי, הגבול המזרחי הוא בקע הרי הרוקי (ואגם ויליסטון), הגבול הדרומי הם אגמי ניישן. מדרום להרי האומינקה מצוי מישור נצ'אקו, ממערב מצויים הרי סקינה והרי הייזלטון, מצפון לאומינקה מצוי מישור ספאציזי ורכסי סטיקיין, וממזרח (מעבר לבקע הרי הרוקי) מצויים רכסי מוסקווא.
הרי אומניקה מהווים חלק מקו פרשת המים של אמריקה (שבאזור זה מפריד בין הנחלים והנהרות הזורמים לכיוון האוקיינוס השקט, לבין אלה שזורמים לאוקיינוס הארקטי).
שטח ההרים 47,893 קמ"ר והם מגיעים לגובה של 2,400 מטרים מעל פני הים.
רכסי הרים.
רכסי הרים המהווים חלק מהרי האומינקה:
תפוח (יישוב פלסטיני)
תפוח (ערבית: تفّوح) היא עיירה פלסטינית, הממוקמת שמונה ק"מ מערבית לחברון. העיירה נמצאת בנפת חברון, במרכז חבל יהודה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה למעלה מ-13,995 תושבים.
היסטוריה.
ב-1838, בתקופה העות'מאנית המאוחרת, תואר תפוח ככפר מוסלמי, הממוקם צפונית לאל-ח'ליל וממערב לדרך מירושלים.