על אירוח האולימפיאדה התמודדו תחילה גם המבורג, רומא ובודפשט אך הן פרשו בשל עלויות האירוח והתשתיות וחוסר התמיכה המקומית באירוח. לוס אנג'לס ופריז נותרו המועמדות היחידות ובשל כך החליט הוועד האולימפי לקדם הסכם לפיו שתי הערים יזכו לארח, אחת ב-2024 והשנייה ב-2028, כלומר, לא יתקיים מכרז לקבלת הצעות אירוח למשחקים האולימפיים של 2028. בכינוס ה-126 של הוועד האולימפי הבינלאומי, בלימה בשנת 2017, נבחרה פריז לארח את המשחקים ב-2024 ואילו לוס אנג'לס נבחרה לארח ב-2028.
המשחקים.
ענפי הספורט.
להלן ענפי הספורט ומספר התחרויות כפי שאושרו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי:
לוח זמנים.
לוח הזמנים לאולימפיאדת פריז כפי שפורסם על ידי הוועדה המארגנת:
אולימפיאדת 2024
כריסטיאן ג'סטינו
פרס תרבות יהודית ע&quot;ש אורי אורבך
פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך, שנקרא בשנת 2020 פרס שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה לתרבות יהודית, ועד לשנת 2019 נקרא פרס שר החינוך לתרבות יהודית, הוא פרס שהעניק משרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה ולפניו משרד החינוך מדי שנה, מאז שנת 2016, ליוצרים בתחומי התרבות היהודית. הפרס נקרא על שמו של השר המנוח אורי אורבך. את הפרס יזם שר החינוך נפתלי בנט. גובה הפרס הוא 150,000 ש"ח לכל תחום.
הפרס ניתן בתחומים אחדים:
הזוכים.
הזוכים לשנת תשע"ו:
הזוכים לשנת תשע"ז:
פרס שר החינוך ליוצרים בתחומי התרבות היהודית
קייטי מרפי
קייטי מרפי (באנגלית: Katy Murphy; נולדה ב-15 בינואר 1963) היא שחקנית סקוטית.
ביוגרפיה.
מרפי נולדה בגלאזגו שבסקוטלנד. היא הופיעה בדרמה הטלוויזיונית "Takin' Over the Asylum", בסיטקום "מייק ואנג'לו", בסדרה הקומית לילדים "Spatz", בסדרה "B&amp;B", בדרמה הקומית "The Steamie", בסדרה "The Steamie", בפרק בסדרה "חדר מיון" ובסדרה "פוארו" על פי ספרי אגאתה כריסטי, במיני-סדרה הסקוטית "Your Cheatin' Heart" ובסדרה "טוטי פרוטי". היא גילמה את דמותה של ג'ני רן בעיבוד הטלוויזיוני "ידידנו המשותף" על פי הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. מרפי שיחקה בתפקיד ג'נט בסדרה הרדיופונית "Adventures of a Black Bag". ב-2006 השתתפה בדרמה "החשוד העיקרי" בכיכובה של הלן מירן, וב-2008 שיחקה בסדרת הדרמה "Honest".
חצאית A
חצאית בגזרת A היא חצאית הצמודה לירכיים ומתרחבת בהדרגה לכיוון המכפלת, כך שהיא מזכירה את צורת האות A. המונח משמש גם כדי לתאר שמלות ומעילים בעלי צורה דומה.
היסטוריה.
עוד בתקופה האליזבתנית (1558-1603) נראתה המקבילה של חצאית A. גם בתקופה האדוארדית (1901-1910) ניתן היה לראות שמלות בגזרת A. לרוב השתמשו בשמלה תחתונית כדי ליצור מראה צר למעלה ורחב למטה. חצאיות בגזרה זו היו קיימות גם בתקופה של שושלת קינג בסין (1644-1911).
המונח "גזרה A" נטבע לראשונה על ידי המעצב כריסטיאן דיור כתווית עבור האוסף שלו של באביב 1955., והפך לפופולרי על ידי יורשו של דיור, איב סן לורן, עם גזרת "טרפז" בבגדים שהוצגה ב-1958. הוא הציג שמלות שמתרחבות באופן דרמטי מקו הכתפיים.
בגדים בסגנון A הפכו לפופולריים בשנות ה-60 וה-70. בשנות ה-80 ירדה גזרה זו מגדולתה, וקמה לתחייה בשנות ה-90 המאוחרות. מאז, גזרה זו מתארת כל שמלה הרחבה במותניים יותר מאשר בבית החזה, וכן חצאית הצרה במותניים ומתרחבת כלפי מטה.
סגנון.
חצאית A יכולה להופיע עם קישוטים שונים: כיסים, כפתורים במרכז החצאית רוכסן מאחורנית או מקדימה. החצאית יכולה להופיע באורכים שונים.
לוי זיני
לוי זיני (נולד ב-7 בינואר 1953) הוא יוצר, במאי סרטי תעודה ומפיק ישראלי.
ביוגרפיה.
לוי זיני נולד בירושלים לאב שעלה ממרוקו, ולאם שנולדה בעיר העתיקה בירושלים להורים שעלו ממרוקו.
לאחר שהשתחרר מצה"ל החל בשנת 1974 לעבוד כעוזר צלם. לאחר מכן החל לערוך סרטים עבור ערוץ 1 של רשות השידור, ולאחר מכן החל לערוך סרטים באופן מלא בשיתוף פעולה עם הבמאי דוד פרלוב.
בשנת 1998 ביים את פרק 20 עבור הסדרה תקומה.
זיני הקים את חברת ההפקות "טושוט הפקות" יחד עם שותפו דובי קרויטרו, במסגרתה הופקה התוכנית "בולדוג" ששודרה בערוץ 8. בנוסף הוא ערך את התוכנית והגיש בה את קטעי הקריינות. הוא שימש כבמאי במספר סרטים ששודרו במסגרת התוכנית "עובדה עם אילנה דיין", וכבמאי במספר פרקים של תוכנית התחקירים "סדר יום" של אושרת קוטלר. בנוסף הוא שימש כבמאי ועורכה הראשי של הסדרה "הלינק" ששודרה בערוץ 8.
ב-2010 מונה לתפקיד המנהל האמנותי של ערוץ 8 בכבלים, כאחראי על תחום סרטי התעודה, אחראי על בחירת הסרטים שיזכו לתמיכה של ערוץ 8, וכאחראי על ליווי תהליך היצירה של הסרטים.
פרסים בהם זכה.
בשנת 2000 קיבל את פרס משרד החינוך והתרבות לבמאים.
בשנת 2012 זכה בפרס אמנות הקולנוע של משרד התרבות והספורט, במשותף עם עוד ארבעה אנשי קולנוע נוספים.
פטר שוויצר
פטר שוויצר (Schweitzer; 1874–1922) היה מהנדס ואיש עסקים, פילנתרופ יהודי-אמריקאי, יושב ראש משרד קרן היסוד בארצות הברית.
בזכות סיועו ותרומתו נבנה ונוסד בטבריה בית החולים על שם שוויצר, אשר היה קרוי על שמו.
קורות חיים.
נולד בבאלטה פלך פודוליה, שבאימפריה הרוסית. בילדותו קיבל חינוך עברי, בנעוריו עבר לאודסה לרכישת השכלה כללית. בהמשך יצא לצרפת, ללימודי הנדסה שאותם השלים באוניברסיטת סורבון בפריז.
בשנת 1905 היגר לארצות הברית, הוא השתקע בניו יורק שבה עסק במקביל לניהול עסקיו, גם בפעילות ציונית ענפה.
שוויצר מונה לגזבר ההסתדרות הציונית האמריקאית, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית האמריקאית, חבר הוועד הכספי של ההסתדרות הציונית העולמית, חבר הוועד הפועל ויושב ראש ועד הפעולה של קרן היסוד.
פעילותו התרבותית.
בזמן היותו נתין האימפריה הרוסית תרגם שוויצר את הספר מדינת היהודים, מאת בנימין זאב הרצל.
בארצות הברית תרם שוויצר לעיתון פועלי ציון "די צייט".
שוויצר תמך במפעלים ספרותיים. בין השאר תמך בהוצאת ספרי שלום אש ב-12 כרכים.
פעילותו הפילנתרופית.
שוויצר תרם בימי חייו לקרנות ציוניות יותר מ-400,000 דולר. הוא תרם 40,000 דולר כ"מעשר" לקרן היסוד. חיים ויצמן ונחום סוקולוב תיארוהו כ"וזיר הכספים היהודי".
שוויצר ורעייתו רבקה תרמו 25,000 דולר לבניית בית חולים בארץ ישראל, בטבריה. אבן הפינה הונחה ב-1921 אך שוויצר נפטר ב-1922 ורעייתו רבקה נרתמה להשלים את המלאכה, כך הוקם על שמו, בית החולים על שם שוויצר.
שוויצר נפטר בגיל 48 כתוצאה מסיבוך של ניתוח מעי, שבוצע בבית החולים מאונט סיני בניו יורק. הוא הניח אחריו את אשתו רבקה וחמשת ילדיהם.
בהלווייתו ספדו לו: השופט ג'וליאן מק, צבי הירש מסליאנסקי, לואי ליפסקי, שמריהו לוין ואחרים.
אפרים ברש
אפרים ברש (Efraim Barasz; 1892 - ~ אוקטובר 1943) היה ראש היודנרט בגטו ביאליסטוק.
קורות חיים.
נולד בעיר וולקוביסק במחוז ביאליסטוק. הוא למד הנדסה בגרמניה והיה ציוני פעיל. במלחמת העולם הראשונה היה ברוסיה ולאחריה המשיך להתגורר בוולקוביסק. ברש היה איש עסקים וכן כיהן כראש ההסתדרות הציונית בעירו. בשנת 1934 עבר לביאליסטוק ושם היה מנהל הקהילה. בשנות השלושים ביקר בארץ ישראל במגמה להכין את עליית משפחתו לארץ, ובנו הבכור אף עלה לארץ.
עם כיבוש ביאליסטוק בידי הגרמנים היה הרב גדליהו רוזנמן ראש היודנרט וברש היה סגנו. לאחר כחודש הוקם יודנרט שני, וברש עמד בראשו. ברש ידע על הרציחות ההמוניות של יהודי האזור, בשורת אקציות בקיץ 1942. גישתו, בדומה לגישתם של ראשי היודנרטים יעקב גנס, מרדכי חיים רומקובסקי ומשה מרין, הייתה כי עבודה עבור הגרמנים תסייע להצלת יהודים מכיוון שכך יסברו הגרמנים שהיהודים חיוניים למאמץ המלחמה ולמשק המלחמה הגרמניים.
ברש ארגן את תושבי הגטו לעבודה, התנגד לחבלה בייצור ואף השתתף בגירוש החלקי מהגטו בפברואר 1943, בו גורשו להשמדה וכן נרצחו במקום בין 9,000 ל-10,000 יהודים. טענתו הייתה שהעבודה היא "תריס בפני הפורענויות" ו"מרכז פעולתנו שיש בה כדי להצילנו – הוא התעשייה המתפתחת מאוד".
עם זאת, ברש היה בקשר עם המחתרת בגטו ביאליסטוק ותאם פעולות עם מרדכי טננבוים (תמרוף), לימים מפקד הארגון היהודי הלוחם בגטו. ברש סייע למחתרת במעבדות ובמומחים לייצור נשק ומסר כספים לארגון היהודי הלוחם בוורשה. ערב פרוץ המרד בביאליסטוק בקיץ 1943 נקט ברש גישה לפיה קשריו עם ממונים על מנהל ומשטרה גרמנים בביאליסטוק יסייעו למנוע את חיסול הגטו כי אלה מעוניינים בגטו עובד.
ב-21-27 באוגוסט 1943, עם שילוח כ-25,000 יהודים למחנה ההשמדה טרבלינקה, הועבר ברש עם מאות יהודים ובהם אנשי היודנרט ל'גטו קטן' בתחום הגטו. בספטמבר גורשו יהודים אלה, וברש ביניהם, למחנה הריכוז מיידנק, משם כנראה למחנה פוניאטובה ובאוקטובר 1943 כנראה נרצח.
צוקית (סוג)
צוקית הוא סוג של ציפורי שיר אוכלות-כל בגודל בינוני ממשפחת החטפיתיים. כל המינים בסוג מצויים בעולם הישן בלבד, באזורים הרריים. הסוג סווג לראשונה על ידי הטקסונום הצרפתי פרידריך בויה ב-1822, למשפחת הקיכליים; עם זאת, בעקבות מחקרים שפורסמו ב-2004 וב-2010, הסוג הועבר למשפחת החטפיתיים. פירוש שמו של הסוג בלטינית הוא "שוכן-הרים" או "מטפס הרים".
בישראל.
במסע שערך במדבר יהודה סמוך למנזר מרסבא, זיהה הנרי בייקר טריסטראם (1866 ו-1876) את המין שכיום קרוי צוקית בודדת.
משה מרין
משה (מונייק) מרין   (1905 – יוני 1943) היה ראש הקהילה היהודית והיודנראט, בגטו סוסנוביץ בתקופת השואה. הוא נספה במחנה אושוויץ.
חייו.
משה מרין נולד בסוסנוביץ. הוא היה נשוי פעמיים. בתו הצעירה שרדה את השואה על פי רשומות USHMM,  בהינצלה על ידי איכר פולני אנונימי. מרין התפרנס ממסחר לפני הפלישה הגרמנית לפולין.
מלחמת העולם השנייה.