סרטו כבמאי "העולם מתדפק בדלת" שהופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי זכה בפרס הבימוי בשנת 2015 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "Early Bird" בסופיה, בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים נארה ביפן והוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים בחיפה. סרטו כבמאי "בצידי הדרך" שפותח בחממת קצר במדבר והופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי זכה בפרס המשחק וציון לשבח על בימוי בפסטיבל הסרטים "Fiaticorti" בטרוויזו בשנת 2017. סרטו כמפיק "המעיין הנעלם" בבימוי ינאי יעקב ליין זכה בפרס הסרט הטוב בתחרות הסרטים הקצרים העצמאיים בפסטיבל חיפה בשנת 2012. בשנת 2017 סרטו כבמאי "מגדלור" בהפקת ג'רייס וטוני קובטי הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים באדינבורו והשתתף בפסטיבל הסרטים "Interfilm" בברלין במסגרת "Metropolis: Tel Aviv". הסרט מופץ על ידי חברת ההפצה OpenDDB האיטלקית. בשנת 2018 הפיק את הסרט "אפריקה" בבימוי אורן גרנר ובתמיכת קרן רבינוביץ שזכה בפרס הראשון בפיצ'פוינט בפסטיבל הקולנוע בירושלים וב-"CineLink" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסרייבו . הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים בטורונטו ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן ובבכורה ארצית בפסטיבל חיפה, בו זכה בשלושה פרסים עבור הסרט הטוב ביותר (ביחד עם "לידה"), סרט הביכורים הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר. בנוסף, הסרט קיבל 7 מעומדויות בפרסי אופיר 2020.
בשנת 2013 נמנה עם צוות השיפוט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "MedFilm" ברומא. בשנת 2016 היה אחד מהלקטורים בתחרות התסריט הקצר של העיתון "הארץ" וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
בשנת 2015 ראה אור ספר שיריו הראשון, "דברים שהשארנו באש", בתמיכת הקרן לירושלים ובעריכת אמיר מנשהוף. ביקורות ושירים מתוך הספר התפרסמו: ב"הארץ", ב"מקור ראשון", ב"וואלה", ב"ידיעות אחרונות", ב"מעריב" וב"רשת ב'". במהלך השנים תורגמו שיריו של עקירב לשפות שונות ופורסמו בכתבי עת רבים, בהם: עיתון 77, כתובת, כרמל, הו!, המוסך, מטעם, גרנטה, ננופואטיקה, משיב הרוח, אפיריון, הליקון, עירובין, יהי ועוד. כמו כן, לקח חלק בפסטיבלי השירה "מטר על מטר" "תיקון לשירה" ובכנס כיסופים. שיריו הולחנו על ידי מוזיקאים שונים בהם להקת אקוט ויהונתן שלמה. הפרק הראשון בסדרה "אוטונומיות", "המקרה השתוקק לקרות", ששודרה ב-HOT 3 ובוימה על ידי יהונתן אינדורסקי (מהיוצרים של הסדרה "שטיסל") לקוח מתוך סיפור קצר שכתב. בשנת 2019 שירים שכתב עובדו והולחנו להצגה Shkola של תיאטרון מסתורין. בנוסף, צילומים שלו הופיעו על הכריכה ובספר "פסגות - סיפור עזיבה" של הסופר יונתן ברג ובעריכת דרור בורשטיין שראה אור בהוצאת אפיק בשנת 2017
בשנת 2009 עקירב היה שותף להקמת קבוצת האמנים קרע. במהלך השנים, הקבוצה הוציאה שלושה גיליונות של שירה ורישום והעלתה תערוכות בגלריה מאי במוסררה ובמוזיאון על התפר בירושלים. בין השנים 2011 ל-2014 ערך את סדרת ערבי השירה "אומרים שירה" במוזיאון ישראל יחד עם אמיר מנשהוף, לאורך השנים לקחו חלק בסדרה המשוררים: חיים גורי, ישראל אלירז, נורית זרחי, חדוה הרכבי וארז ביטון. בשנת 2014 אצר את תערוכת "גזר דין גוף" בגלריה החדשה במוסררה יחד עם מיכל טוביאס שלקח חלק במנופים - פסטיבל לאומנות עכשווית. משנת 2015 עורך יחד עם אורי מזרחי את אפליקציית "שירה". בשנת 2016 אצר את "מבטים לירושלים" סדרת סרטים בבית אבי חי.
יילמאר ברנטין
קרל יילמאר ברנטין (Karl Hjalmar Branting; 23 בנובמבר 1860 - 24 בפברואר 1925) היה מדינאי שוודי סוציאל-דמוקרטי. ברנטין היה מנהיגה של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה בין 1907 ל-1925. בתקופה זו נאבקה המפלגה למען דמוקרטיזציה של שוודיה ומתן זכות הצבעה לכל. בהנהגתו הפכה המפלגה לגוף פוליטי מרכזי בשוודיה, והמדינה עצמה עברה תהליך דמוקרטיזציה בו היה לברנטין חלק חשוב. ברנטין שימש כראש ממשלת שוודיה במשך שלוש תקופות כהונה (1920, 1921 - 1923, 1924 - 1925), והיה ראש הממשלה הסוציאל-דמוקרטי הראשון של שוודיה, ובין הראשונים בעולם. כראש ממשלה הביא לצירוף שוודיה לחבר הלאומים, ושימש בעצמו כנציג שוודיה בחבר. על פעילותו זו קיבל את פרס נובל לשלום בשנת 1921.
ביוגרפיה.
ברנטין נולד בסטוקהולם למשפחה אמידה. סבו מצד אמו נשא בתואר אצולה. הוא היה בן יחיד להוריו, שהתגרשו ונישאו בשנית בילדותו. את הכשרתו המקצועית קיבל באסטרונומיה מתמטית ושימש כעוזר במצפה הכוכבים בסטוקהולם, אך הוא עזב את עבודתו המדעית על מנת להיות לעיתונאי בשנת 1884. בשנת 1886 היה לעורך העיתון "Social-Demokraten", וביחד עם אוגוסט פאלם היה לאחד ממיסדי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה שנוסדה ב-1889. הוא שימש כחבר הפרלמנט הראשון מטעם המפלגה מ-1896 ובמשך שש שנים היה חבר הפרלמנט היחיד. בתקופה זו זכות ההצבעה לבית העליון של הפרלמנט השוודי הייתה נתונה לאחוז קטן מהאוכלוסייה, וזכות ההצבעה לבית התחתון הייתה נתונה לכרבע מהאוכלוסייה, על פי מבחני רכוש. מאפיין נוסף של זכות ההצבעה היה כי הזכות ניתנה גם לתאגידים, וכי ככל שהיה לאדם רכוש רב יותר, כן גדל מספר הקולות שניתנו לו, כך שאדם עשיר היה יכול להטיל אל הקלפי מספר מאות קולות. בנסיבות אלו, המפלגה החדשה שייצגה את מעמד הפועלים השוודי, לא יכלה לצפות להצלחה אלקטורלית ששיקפה את מידת התמיכה באוכלוסייה, ודרשה ראשית לכל דמוקרטיזציה, וזכות הצבעה שווה לכל. במאבק זה שיתפה פעולה עם מפלגות ליברליות שייצגו את מעמדות הביניים, והעלו אף הן דרישה זו.
ברנטין ראה עצמו כמחויב לעקרונות הכלליים של המרקסיזם, אך הוא תמך בהגשמת הסוציאליזם ברפורמות הדרגתיות שנועדו לשפר את מצב הפועלים, תוך שיתוף פעולה עם המפלגות הבורגניות ובמסגרת הכללית של השיטה הקפיטליסטית. בכך הייתה ה-SAP בהנהגתו שונה ממפלגות סוציאל-דמוקרטיות בנות זמנה, כגון ה-SPD הגרמנית. ברנטין קיבל את הרוויזיוניזם של אדוארד ברנשטיין ותמך במעבר בדרכי שלום מקפיטליזם לסוציאליזם. הוא האמין שמשתינתן זכות ההצבעה השווה לכל, ניתן יהיה להשיג את הגשמת הסוציאליזם באמצעים פרלמנטריים.
ברנטין הוביל את מפלגתו להתנגדות למלחמה שנועדה לשמור את נורווגיה באיחוד עם שוודיה. כאשר אירע בשנת 1905 המשבר הפוליטי שהוביל לעצמאותה של נורווגיה, הוא טבע את הסיסמה "הסר ידיך מנורווגיה, המלך!". הסוציאל-דמוקרטים הובילו מהלך להתנגדות לגיוס המילואים ואיימו בשביתה כללית כנגד המלחמה, ומייחסים למהלכים אלו אחריות לכך שמלחמה זו נמנעה לבסוף.
בשנת 1917 עקב באהדה אחר מהפכת פברואר ברוסיה. הוא תמך במנשביקים והגן על ממשלת קרנסקי, ואף ביקר באופן אישי בפטרוגראד. כאשר פרצה מהפכת אוקטובר גינה את הבולשביקים. עמדה זו הייתה בין הגורמים שהביאו לפיצול במפלגתו, והחלק השמאלי פרש והקים את "מפלגת השמאל" בראשות זת הוגלונד. קבוצה זו הפכה לאחר מכן למפלגה הקומוניסטית השוודית. הוגלונד עצמו שב מאוחר יותר למפלגת האם, ואף פרסם ביוגרפיה בת שני כרכים על ברנטין.
בבחירות בשנת 1920 קיבלה המפלגה כ-36.1% מהקולות, ויריביה היו מפוצלים בין הגוש הליברלי, הגוש השמרני, ומפלגות איכרים. ברנטין הקים ממשלת מיעוט, שהחזיקה מעמד כחצי שנה, בטרם הוחלף בידי המנהיג הליברלי לואיס דה גאר, שעמד בראש ממשלה זמנית של הליברלים והשמרנים. בשנת 1921 התקיימו בשוודיה הבחירות הראשונות בהן ניתנה זכות הצבעה שווה לכל, ובהן נבחר לראשונה הפרלמנט הדמוקרטי הראשון בתולדות שוודיה, המבוסס על זכות הצבעה אוניברסלית ושווה, לה הטיף ברנטין במהלך כל הקריירה הפוליטית שלו. בבחירות אלו זכו הסוציאל-דמוקרטים ב-39.4% מהקולות, וברנטין הקים שוב ממשלה בראשותו. זו החזיקה מעמד כשנתיים, בטרם נאלץ ברנטין לפרוש ואת מקומו כראש ממשלה תפס המנהיג השמרני ארנסט טריגר. בבחירות שהתקיימו ב-1924, הוביל ברנטין את מפלגתו במסע תעמולה מוצלח שביקר את מדיניותו של ראש הממשל השמרני טריגר. בבחירות זכתה מפלגתו של ברנטין ב-41% מהקולות, וברנטין שב וקיבל את תפקיד ראש הממשלה, אך לאחר זמן קצר הידרדרה בריאותו, והוא חלה בשפעת שפגעה בשריר הלב. הוא נאלץ לפרוש בינואר 1924 והעביר את כיסאו ליורשו, הסוציאל-דמוקרט ריקרד סנדלר. ברנטין מת בביתו בסטוקהולם בפברואר 1925.
כראש ממשלה פעל בזירה הבינלאומית לקבלת שוודיה לחבר הלאומים, והיה פעיל באופן אישי כציר שוודיה לחבר הלאומים. כאשר השאלה האם קבוצת איי אולנד תימסר לשוודיה לאחר קבלת עצמאות פינלנד מרוסיה הועלתה, הותיר ברנטין לחבר הלאומים את ההכרעה, וזה הכריע כי האיים יעברו לריבונות פינית, אך תושבי האיים ישמרו על מידה מסוימת של אוטונומיה שתשמור על תרבותם ושפתם השוודית. על פועלו בחבר הלאומים זכה ברנטין בשנת 1921 בפרס נובל לשלום.
ברנטין מונצח באנדרטה בסטוקהולם, וכן בתחנת רכבת ואוטובוס גדולה בגטבורג. כן נקרא על שמו רחוב בקופנהגן.
סטרטוס
ענן סטרטוס הוא ענן שכבה הנוצר בגבהים שונים וממדיו גדולים מאוד. הוא נוצר כתוצאה מעליית אוויר מתונה ובתנאים של חזית בשקע הברומטרי. מכיל טיפונות מים וגבישי קרח. ענני שכבה המכילים גבישי קרח בלבד נקראים צירוס והם נוצרים בגובה רב מאוד.
וידאל סורנאגה
הרב וידאל אליהו מרדכי סורנאגה (1872 – 1951) היה איש ציבור, מחנך ודיין, מנהל התלמוד תורה של העדה הספרדית, סגן נשיא כוללות העדה בירושלים וחבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה.