סרטו הקצר "לבן" (28 דקות) נעשה כפרויקט גמר באוניברסיטת תל אביב והופק בתמיכת קרן רבינוביץ'. שנקר יצר אותו בהשראת סיפורו של העיתונאי האיראני אמיר עבאס פחרבאר שעבר "עינוי לבן" בכלא האיראני. הסרט מתאר אסיר שעל מנת להוציאו מדעתו כולאים אותו לבדו עירום בחדר הצבוע לבן, מאכילים אותו במזון בצבע לבן וברקע יש דממה מוחלטת. משחקים בו רזיה ישראלי, סיגל ראש, ותומר גלרון. "לבן" היה מועמד ישראל לאוסקר בקטגוריית הסרט הקצר. שנקר ביים את הסרט, אותו כתב יחד עם יוסי מאירי. מאירי ערך וצילם את הסרט,
וזכה עבורו בפרס הצלם הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי האירופי בפריז.
הסרט זכה ב-12 פרסים בהם: פרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע של וושינגטון; פרס הבמאי הטוב ביותר ופרס עיצוב הסאונד לתומר אליאב בפסטיבל הקולנוע של סנקט פטרסבורג ברוסיה,
פרס הבמאי בפסטיבל דטרויט וינדזור ;
בציונים לשבח בפסטיבלים באנגליה ובארגנטינה
ונרכש לשידור בטלוויזיה בעשר מדינות.
ב-2017 ביים שנקר את סרטו העלילתי הראשון, "המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה" (88 דקות), אותו כתב יחד עם יוסי מאירי; מאירי גם ערך וצילם את הסרט. בסרט משתתפים קרן מור, אניה בוקשטיין, רזיה ישראלי, חנה לסלאו, יפתח קליין וליא קניג בתפקיד הגברת ינקלובה. הסרט היה מועמד לשישה פרסי אופיר, וזכה בשניים: עבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר ועבור האיפור הטוב ביותר.
וכן נמכר לרשת HBO אירופה.
דליפת הסולר בנורילסק (2020)
דליפת הסולר בנורילסק היא אסון סביבתי שאירע ב-29 במאי 2020 במהלך שקיעת מיכל סולר בתחנת הכוח מספר 3 בכפר נאדז'דה הסמוך לעיר נורילסק שהביא לזיהום סולר. האסון הוגדר בתור דליפת הנפט השנייה בחומרתה בתולדות רוסיה..
התקרית.
בשעה 12:55 ב-29 במאי 2020, מיכל לדלק רזרבי בלחץ דחוס שקע בתחנת הכוח מספר 3 שבבעלות חברת האנרגיה נורילסק-טיימר (NTEC), המהווה חלק מקבוצת החברות ניקל נורילסק. השקיעה גרמה לדליפת הסולר שמשכה את תשומת ליבם של עוברים ושבים לאחר שמכונית שנסעה על הכביש הסמוך למיכל עלתה באש כשעברה בקרבת מקום.
בנורילסק ניקל אמרו כי מכל הדלק שממנו זרם הסולר לנהר נפגע, כאשר עמודים תומכים שהחזיקו עוד במשך 30 שנה ללא תקלות – החלו לשקוע.
השפעות.
כתוצאה מהדליפה, כ-21 אלף טון סולר נשפך הרבה מעבר לאזור התעשייתי, כשעל פי הערכות ראשוניות, 6 אלף טונות נספגו באדמה ו-15 אלף טון נשפכו לנהרות אמבר ודאלדיקן. עד 3 ביוני, על פי השירות הפדרלי לפיקוח על השימוש בטבע, הריכוז המותר המרבי של חומרים מזיקים במי הנהר עלה פי עשרת אלפים מהנורמה המותרת וקיימת סכנה להשלכות סביבתיות חמורות, כגון הרס בתי גידול, הרעלת מזון ומים של אדם ובעלי חיים, הכתמה פיזית של דגים ובעלי כנף ובכך מניעת יכולתם לנשום או לנוע, ועוד.
בעקבות התקרית, דווח על ירידה דרסטית במניותיה של חברת נורילסק-ניקל וצמצום הונו של הבעלים שלה ולדימיר פוטנין.
תיק פלילי.
על פי תוצאות בדיקות התביעה וחקירה של ועדת החקירות הפדרלית לקביעת הגורמים למצב חירום, לפיתוח אמצעים למיגור ההשלכות ולהערכת הנזק, נפתחו שלושה תיקים פליליים: במסגרת סעיף 1. 250 לחוק הפלילי (זיהום מים), לפי סעיף. 246 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית (הפרה של כללי הגנת הסביבה במהלך עבודה), במסגרת חלק 1 סעיף 254 לחוק הפלילי (נזק לאדמה). מנהל תחנת הכוח נעצר ועמו בכירים בחברה המנהלת את תחנת הכוח.
בעבר נורילסק ניקל הואשמה בשנת 2016 בהזרמת שפכים לנהר. אז היא נקנסה בסכום של פחות מ-1,000 דולר.
פעולות הרשויות.
דיווח על האסון שהתרחש הועבר לרשויות ב-29 במאי. עם זאת, הרשויות העירוניות, המחוזיות והפדרליות לא נקטו בצעדים כלשהם עד שהאירוע זכה לסיקור בתקשורת וברשתות החברתיות.
ב-3 ביוני נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הסכים עם הצעת השר למצבי חירום יבגני זיניצ'יוב להכריז על מצב חירום פדרלי בעקבות הדליפה בנורילסק, אף על פי שהדבר אמור היה לקרות ב-29 במאי בהתאם לחוק ולא בהסכמתם האישית של פקידי הממשלה. עד 3 ביוני ננקטו צעדים שונים אך ורק על ידי חברת האנרגיה נולריסק-טיימיר ונורילסק ניקל, שהזעיקו בעצמם צוללנים ממחוז מורמנסק.
כבר ביום ההכרזה על מצב חירום פדרלי נשלחו כוחות של המשרד למצבי חירום שהחלו בשאיבת הסולר מהנהרות. ב-5 ביוני פורסם כי נשאבו יותר מ-200 טון דלק, כאשר בעת שאיבת הסולר משתמשים אנשי המשרד למצבי חירום במשאבות, כשמספר העובדים העוסקים בשאיבה מגיע לכדי 500 איש, שיעבדו באזור עד לטיפול מלא בהשלכות האסון. לאנשי הרשויות הצטרפו עובדי חברת טרנסנפט המסייעים בשאיבת החומרים הדליקים מהנהרות.
ב-11 ביוני 2020 ועדת החקירות של רוסיה דיווחה כי הגישה כתב אישום נגד ראש עיריית נורילסק, בשל רשלנות.
הערכות.
על פי סגן מנהל השירות הפדרלי לשימוש בטבע, אולג מיטוול, הנזק שנגרם כתוצאה מדליפת הדיזל בנורילסק יכול להגיע למאה מיליארד רובל, ובמקרה הטוב ייקח 5 עד 10 שנים כדי לשקם את הסביבה שנפגעה.
גלשה
גֶלְשֶה (בהונגרית: Gelse) הוא כפר במחוז זאלה בדרום-מערב טרנסדנוביה בהונגריה בנפת נג'קניז'ה, בתוך גבעות זלה, באזור של רכס זאלהאפאטי.
מיקום.
הכפר ממוקם כ־17 ק"מ צפונית לעיר נג'קניז'ה, שהיא בירת הנפה, בעמק תעלת פרינציפאליס בת ה-60 ק"מ שנבנתה במאה ה-19 כדי לנקז מימי הביצות באזור. התעלה מלווה את הכביש 7527 בין נג'קניז'ה לבין פאצ'ה. גם קו הרכבת סומבטהיי - נג'קניז'ה עובר בשטח. מקור השם אינו ודאי: ייתכן שהוא קשור לשמות האישיים גאלסה, גוליסה מהשפה הסלאבית =שפירושה החשופה והעירומה, אך ייתכן שזו נגזרה מהגרסה המכוננת של הכינוי לשם גלרט או גלן.
היסטוריה.
היישוב הוא מתקופת ארפאד. הכפר הוזכר לראשונה בשנת 1280 בערך בשם גואלשה. על פי מקור אחר, ניתן לקשר את האזכור בכתב הראשון של הכפר לתאריך 1226, כבר אז שימש שמו בצורה גלשה. כצמיתים עסקו תושביו בחקלאות (בעיקר גידול שיפון ) ובגידול בעלי חיים, אך גם גידולי גפנים ליין. ממצאים רבים מתקופת הכיבוש הטורקי נחשפו. בתקופה זו ההתיישבות פסקה באזור, הקרב הגדול ביותר התרחש באוגוסט 1587 בגבול גלשה. מצפון לכפר נמצא בית קברות. על פי האגדה, נפל כאן קפטן הונגרי בקרבות נגד הטורקים. גלשה יושבה מחדש במאה ה -18 . האנדרטה היפה ביותר בתקופה זו היא הכנסייה החדשה של הבארוק המאוחר שנבנתה בשנת 1786 והיא המבנה הרשום העתיק ביותר בגלשה. יש גם אנדרטה לזכר קורבנות מלחמת העולם הראשונה והשנייה בגן הכנסייה.
הכפר התפתח משמעותית בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים. האוכלוסייה הגיעה ל 1,700 והייתה פעילות תעשייתית משמעותית בכפר. הדבר קרה בשל בניית תחנת הרכבת שהשפיעה לטובה על חייו של גלשה. ה"סופות" של המאה העשרים לא חלפו ללא עקבות. ההגירה מהכפר הייתה משמעותית, כאשר שתי מלחמות העולם גבו קורבנות דם רבים, גם של יהודים שישבו במקום.
ליאור גרוסמן
ליאור גרוסמן (נולדה בשנת 1962) היא ראש המדור לארכאולוגיה פרהיסטורית וראש המעבדה לארכאולוגיה חישובית בחוג לארכאולוגיה וללימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית.
קריירה.
גרוסמן היא פרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה במדור לארכאולוגיה פרהיסטורית ומכהנת כראש המדור לארכאולוגיה פרהיסטורית וראש המעבדה לארכאולוגיה חישובית בחוג לארכאולוגיה וללימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית. במעבדה לארכאולוגיה חישובית היא עוסקת בפיתוח שיטות חדשות לעיבוד ממוחשב של מודלים תלת ממדיים של ממצא ארכאולוגי. במחקריה משלבת פיתוחים במדעי המחשב וארכאולוגיה.
בשנים 1997–2008 ניהלה את החפירה הארכאולוגית במערת חילזון תחתית. בחפירה נחשף בית קברות מהתקופה הפלאוליתית השייך לתרבות הנאטופית בן 12,000 שנה. בית הקברות שנחשף לימד שאנשי התרבות הנאטופית השקיעו מאמצים רבים בבית קברות ובקבורה. הם הקימו בשקע שבמערה שני מבנים ושלושה בורות שאותם חפרו ברצפת המערה. בתוך המבנים התגלו שלוש קבורות ראשוניות כאשר בבורות התגלו שרידי קבורה של 25 אנשים נוספים. הממצאים הראו שהם נהגו לעשות קבורה ראשונית ולאחר מכן הם פתחו את הקברים ומתוכם הוצאו הגולגולות והעצמות הארוכות. בשנת 2008 בחפירות שנעשו באתר, נחשפו 28 שלדים שנקברו במערה. הקבר הייחודי ביותר שנמצא האתר הוא של האישה השאמאנית, שלד של אישה נכה שבזמן מותה הייתה בת כ-45.
החל משנת 2010 מנהלת את החפירה המחודשת בנחל עין גב II. החפירה נכון להיום (2020) עדין מתנהלת.
נמל התעופה הבינלאומי בנזיר בוטו
בסיס נאגורסקויה
נאגורסקויה הוא בסיס של חיל האוויר הרוסי בארץ אלכסנדרה במחוז ארכנגלסק, רוסיה, הממוקם צפונית למורמנסק. זהו בסיס ארקטי מרוחק במיוחד והבסיס הצבאי הצפוני ביותר ברוסיה. הבסיס נקרא על שם הטייס הפולני-רוסי יאן נאגורסקי.
נאגורסקויה נבנה בשנות החמישים כבסיס למפציצים הסובייטיים. הבסיס קבוצת הבקרה האקרטית של חיל האוויר הרוסי, ששמרה על כל מתקני ההפצצה שבחוג הארקטי. מטוס מטען מדגם An-72 התרסק כאן ב-23 בדצמבר 1996, בעת שניסה לנחות. שדה התעופה מתוחזק על ידי משמר הגבול של שירות הביטחון הפדרלי ומסוגל לשרת מטוסי אנטונוב An-26 ומטוסי An-72.
צילומי לוויין מספטמבר 2015 מראים בסיס צבאי חדש ללא כלי רכב משוריינים או הגנות אוויריות. במקום זאת, הבסיס מורכב ממבנה מרכזי, כמה מבנים תומכים כמו מחסני דלק ומתקני חימום, מסלולים ישנים וחדשים, כמו גם מעגנים המאפשרים אספקת חומרי בנייה ואספקה.
הר גרדינר (אנטארקטיקה)
הר גרדינר (באנגלית: Mount Gardiner) הוא הר מצוקי גדול, של סלעי גרניט, בהרי המלכה מוד באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,480 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי ההר.