אלי (אלברט) אפללו (נולד ב-8 בספטמבר 1952) הוא יושב-ראש עמית של הקרן הקיימת לישראל. שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלת ישראל מטעם מפלגת קדימה.
ביוגרפיה.
נולד בקזבלנקה שבמרוקו בשנת 1952 ועלה לישראל ב-1962. בתום לימודיו התיכוניים שירת אפללו בצה"ל והשתחרר בדרגת סמל ראשון. הוא כיהן כחבר מועצת העיר בעפולה וכראש המועצה המקומית מגדל תפן (10 ביולי 2001- 2003). נבחר בראשונה לכנסת השש עשרה
(2003) מטעם סיעת הליכוד.
ביוני 2004 אסרה ועדת האתיקה של הכנסת על אפללו להשתתף בדיונים הקשורים למשק הדלק, וזאת מפני שבבעלותו מספר תחנות תדלוק.
אפללו זכור בכך, שהוזעק מבית החולים על כסא גלגלים לאחר ניתוח ראש שעבר, כדי להשתתף בהצבעה בקריאה ראשונה על תוכנית ההתנתקות וחוק פינוי-פיצוי (26 באוקטובר 2004).
ב-30 במרץ 2005 מונה לסגן שר התעשייה, המסחר והתעסוקה. בראשית חודש מאי 2005 הוזכר שמו כמועמד לראשות העיר עפולה, אך בעקבות בקשת ראש הממשלה, אריאל שרון, ושר התמ"ת, אהוד אולמרט, נשאר בתפקידו ולא התמודד לראשות העיר. בעקבות כך הוא קיבל סמכויות נרחבות במשרד, כולל אחריות מלאה על תחום התעסוקה.
ב-1 בנובמבר 2005 פרסם כתב גלי צה"ל, עמית סגל כי אפללו, יחד עם סגנית שר הפנים, רוחמה אברהם חשודים כי נסעו לארצות הברית, בעת היותם חברים בוועדת הכספים של הכנסת בשנת 2003, במימון ובאירוח מלא של חברת אגרקסקו. למחרת היום הודיעו שני סגני השרים על השבת הכסף לחברת אגרקסקו.
עם הקמת מפלגת קדימה בנובמבר 2005, פרש אפללו מן הליכוד, והיה מן הגרעין המייסד של המפלגה. הוא הוצב במקום ה-22 ברשימתה לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, ונבחר מטעמה לכנסת. מספר חודשים לאחר התפטרותו של יושב ראש הקואליציה, אביגדור יצחקי מתפקיד זה, בעקבות פרסום דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד, מונה אפללו על ידי ראש הממשלה ויו"ר קדימה, אהוד אולמרט, לתפקיד יו"ר הקואליציה במקומו של יצחקי.
ב-14 ביולי 2008 אישרה מליאת הכנסת את מינויו לתפקיד השר לקליטת עלייה, תפקיד בו כיהן עד השבעת ממשלת ישראל השלושים ושתיים בסוף מרץ 2009.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה התמודד אפללו בבחירות המקדימות במפלגתו. הוא שובץ במקום ה-14 ברשימת המפלגה ונבחר מטעמה לכנסת השמונה עשרה, בה היה חבר בוועדת הכלכלה וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
במהלך כהונתו בכנסת יזם מספר חוקים ובהם: תיקון לחוק קביעת הזמן, הקובע את מועדי שעון הקיץ בישראל (יחד עם חבר הכנסת דוד אזולאי); חוק להגבלת עוצמת הקול בשידורי פרסומות וקדימונים (יחד עם חבר הכנסת אמנון כהן); חוק המשווה את המענק, הניתן לחיילים משוחררים, שעבדו בעבודה מועדפת בתעשייה, למענק הניתן למי שעבד במקומות אחרים; תיקון לחוק הנוער (טיפול והשגחה), המרחיב את האיסורים על חשיפת פרטיו של קטין (יחד עם חברי הכנסת זבולון אורלב, אריה אלדד ואורי אריאל); תיקון לחוק התקשורת, המחייב את חברות הטלפון, לבקשת מנוי וללא תשלום, לבטל את שירותי המסרון בחשבונו.
ב־23 בדצמבר 2009 הודיע על כוונתו לפרוש מקדימה ולהקים סיעת יחיד, בקשתו לא זכתה לתמיכה בסיעה והוא הודיע כי יישאר בה ויפעל להחלפת לבני.
ביוני 2010 הוצע לאפללו לשמש כיושב ראש עמית של הקרן הקיימת לישראל. הוא נעתר להצעה וב-25 בינואר 2012 התפטר מן הכנסת. ב-2017 נקבע בדו"ח מבקר המדינה כי נפלו פגמים בהתנהלותו בתפקיד.
חיים אישיים.
אפללו מתגורר בעפולה, אב לשלושה ילדים.
פבריס נואל
פבריס נואל (צרפתית: Fabrice Noël; נולד ב-21 ביולי 1985) הוא כדורגלן מהאיטי.
קריירה.
נואל התחיל לשחק כדורגל כבר בגיל 5. אמו ואחיו לימדו אותו את המהלכים הראשונים עם כדור הסמרטוטים, והוא שיחק בו 12 או 13 שעות ביום. כבר בגיל 12, היה השחקן הבולט בנבחרת האיטי עד גיל 15, וכשהיה בן 16 כבר היה לכדורגלן הטוב בארצו. בגיל 16 החל נואל לככב בקבוצת ראסינג קלאב האיטי. היריבות המושבעות של הקבוצה, ביניהן ויולט, ניסו לפתות אותו לעבור אליהן. לאחר שסירב, הפוליטיקאים הקשורים לויולט החלו לאיים עליו ועל משפחתו.
נואל נסע עם קבוצתו למסע משחקים בארצות הברית. יומיים לפני חזרתו, אימו התקשרה אליו וסיפרה לו שרצחו את שני אחיו הגדולים, ולכן אסור לו לחזור לביתו. קבוצתו של נואל חזרה להאיטי והוא קיבל מקלט מדיני בארצות הברית. אמריקאי בעל שורשים מהאיטי אסף אותו לביתו, רשם אותו לתיכון פאלם ביץ', פלורידה, ושכנע אותו להיבחן בקבוצת הכדורגל של התיכון. נואל התקבל לקבוצה והחל לשחק בה.
במקביל ללימודים בתיכון ולמשחקים בקבוצה, נואל ניקה שולחנות במסעדות. בכסף שהרוויח קנה שקי אורז ושעועית, אותם שלח למשפחתו. בשנתיים וחצי בפאלם ביץ' הבקיע 130 שערים. קבוצות הכדורגל של ה-MLS מיהרו להחתימו, אבל החוקים לא איפשרו לו לשחק בליגה, עד שיקבל תעודת בגרות.
בקיץ 2005, לאחר שסיים את לימודיו, החתימה אותו קבוצת קולורדו ראפידס. לאחר חצי שנה בקבוצה, בגיל 19, זכה בתואר רוקי השנה של הקבוצה.
כדורגלן השנה בארצות הברית
תואר הכדורגלן האמריקאי של השנה הוא פרס המוענק מטעם פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, בחסות חברת המכוניות שברולט, לכדורגלנים האמריקאים הטובים ביותר של השנה. תואר זה הוא הפרס הוותיק ביותר בכדורגל האמריקאי.
לזניה
לזניָה (מאיטלקית: Lasagne, לזניֶה) היא סוג של דפי פסטה, וכן מאכל איטלקי המבוסס עליהן, המכיל, בדומה לפיצה, גם גבינה ורוטב, לצד ראגו (רוטב בולונז).
הלזניה נאפית בתנור אך לפני אפייתה מבשלים את עלי הפסטה במי מלח, בסיר. אולם, כיום מיוצרים גם עלי לזניה מהירים שאינם דורשים בישול טרם אפייתם.
הרטבים הנפוצים ביותר במלית הלזניה הם רוטב בשאמל ורוטב בולונז, אך יש גם פשטידות דמויות-לזניה המשתמשות ברוטב עגבניות ללא בשר וכן יש לזניות המכילות ירקות שונים כמו חצילים,
פטריות וכו'. (גרסה כשרה ניתן להכין ללא בשר או עם בשר אך ללא מוצרי חלב, אך זו לא תחשב ללזניה, אלא לפשטידה)
סוגי הגבינה בהם משתמשים מגוונים אף הם, בלזניה אלה בולונייזה הקלאסית משתמשים בפרמזן, אך ברוב הלזניות יש שימוש במוצרלה או ריקוטה.
בפולין קיימת גרסה מקומית ללזניה הנקראת לזנקי המכילה עלי בצק חיטה, שיפון, או כוסמת, מרודדים דק, מבושלים, מעורבבים עם שומן-חזיר או שמנת חמוצה, ומוגשים עם כרוב כבוש ופיסות נקניק.
בישראל, לרוב מטעמי כשרות, נפוצות גרסאות של פשטידות דמויות-לזניה, כאשר הגרסאות החלביות לא כוללות בשר טחון, ואילו הגרסאות הבשריות לא כוללות מוצרי חלב.
היסטוריה ומשמעות השם.
מקור הלזניה הוא בעיר נאפולי שבאיטליה, השם לזניה מקורו במילה lasanon ביוונית שמשמעותה גיגית והרומאים אימצו אותה גם במשמעות של סיר בישול. ישנה גם תאוריה שמקור המנה הוא במאה ה־14 באנגליה, שם בחצרו של המלך ריצ'רד השני נאכל מאכל דומה בשם לאזאן (נכתב losyens) שהמתכון לו אף פורסם בספר הבישול הראשון שיצא לאור באנגליה אך תאוריה זו אינה מקובלת בעיקר כיוון שהרומאים עשו שימוש קדום הרבה יותר בשם וסביר להניח שמתכון איטלקי התגלגל איכשהו לידי טבחי המלך האנגלי.
הווארד קוץ'
הווארד קוץ' (אנגלית: Howard Koch; 2 בדצמבר 1902 – 17 באוגוסט 1995) תסריטאי ומחזאי אמריקני, אשר לאחר הצלחה גדולה בברודוויי ברדיו ובקולנוע הוחרם על ידי "ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית" בעת ציד המכשפות של הסנאטור ג'וזף מקארתי, ונאלץ לגלות לבריטניה.
ביוגרפיה.
קוץ' נולד בשנת 1902, והחל בקריירת כתיבה בגיל צעיר. כבר בשנת 1929 עלה מחזה ראשון שלו על הבמה בברודוויי. בשנות ה-30 השתלב במסגרת "פרויקט התיאטרון הפדרלי" – פרויקט שהקים הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט במסגרת ה"ניו דיל", והניסיונות למצוא עבודה לאנשי תיאטרון מובטלים. במסגרת זו עבד גם אורסון וולס. וולס הקים את "תיאטרון מרקיורי" במסגרתו העלה תסכיתי רדיו והזמין את קוץ' לכתוב עבור התיאטרון.
ב-30 באוקטובר 1938 העלה התיאטרון את התסכית "מלחמת העולמות" על פי ספרו של ה. ג'. וולס. על פי הנחיות שקיבל קוץ' מאורסון וולס, העביר קוץ' את זירת העלילה מבריטניה של סוף המאה ה-19 אל ארצות הברית של שנות ה-30, והנחית את החייזרים ממאדים בניו ג'רזי. לתסכית ניתן אופי של שידור חדשות אמיתי, וזאת לראשונה בתולדות הרדיו. לחדשנות זו של קוץ' וולס תפקיד באירועים שבאו בעקבות שידור התשדיר.
מששודר התשדיר ברדיו, החלה פאניקה המונית ברחבי ארצות הברית. המאזינים ששמעו את התסכית, וחלקם הפסידו את הפתיחה שבישרה כי מדובר באירוע דמיוני, סברו כי הם אכן עדים לפלישה אמיתית ממאדים. העיירה גרובר'ס מיל בניו ג'רזי, בה, כביכול, נחתו החייזרים, ננטשה מתושביה, אך אלפי שוטרים, חיילים וסקרנים נהרו אליה. אירועים אלו הפכו למיתוס בתולדות תקשורת ההמונים.
בשנת 1940 עבר קוץ' לתחום הקולנוע, והחל לכתוב עבור אולפני האחים וורנר. בין היתר היה אחראי לתסריטם של סרטים כדרמת המלחמה "סרג'נט יורק", נץ הים" ו"המכתב".
בשנת 1942 היה בין צוות כותבי הסרט "קזבלנקה". התסריט עובד ממחזה שנכתב על ידי צמד כותבים אלמונים בשם מורי ברנט וג'ואן אליסון. צמד כותבים בשם האחים פיליפ וג'וליוס אפשטיין נשכר לעבד את המחזה לסרט, ובשלב מאוחר יותר הצטרף אליהם קוץ'. קוץ' הוסיף נופך פוליטי לתסריט, והוסיף את הסצינות המתרחשות בפריז בעת הכיבוש הנאצי, תוך שהוא מעבה את אופיו של ריק בליין (המפרי בוגרט), והופך אותו ללוחם למען מטרות אבודות (כמו הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד). הסרט זכה בהצלחה, וקוץ' בצוותא עם האחים אפשטיין זכו לפרס האוסקר על תסריטם.