מספר היהודים ברוקיטנה גדל עם חיבורה למסילת הברזל בקו קייב-סארני-קובל, ועם בניית בית חרושת לזכוכית במקום. בסוף שנת 1917 סבלו יהודי העיירה מגייסותיו של סימון פטליורה, אשר הוציאו להורג מספר יהודים מהיישוב, והטילו על הקהילה לשלם סכומי כופר. עם תחילת השלטון הפולני בעיירה, סבלו יהודיה ממעשי התעללות שביצעו בהם חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-700 יהודים, כחמישית מתושביה, ופעלו בה תלמוד תורה ובית ספר עברי, לצד תנועות נוער ציוניות ושל תנועת הבונד. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. עם נסיגת הצבא האדום מאזור העיירה בפרוץ מבצע ברברוסה, התפנו מהיישוב רבים מיהודיו.
לאחר כניסת הגרמנים לעיירה, הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת תשלום סכומי כופר. ב-15 באפריל 1942 רוכזו כ-1,650 יהודי העיירה וכפרי הסביבה שלה בגטו שהוקם בה, אליו נאסרה הכנסת מזון.
ב-26 באוגוסט 1942 ציוו שוטרים גרמנים ואוקראינים על יהודי הגטו להתכנס בכיכר המרכזית בעיירה. בשלב זה החלה בריחה המונית מהגטו, וכ-700 יהודים הצליחו להגיע ליערות הסביבה כמו ברזוב. בד בבד רצחו השוטרים כמה מאות יהודים בכיכר, וכ-800 היהודים הנותרים הוסעו בקרונות משא למחנה פולסקה שבסארני, ממנו שולחו בהמשך להשמדה. אחר היהודים הנמלטים מהגטו ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד.
קישורים חיצוניים.
https://www.nli.org.il/he/newspapers/hmf/1944/07/18/01/article/19
רוקיטנו
משפחת בוש
משפחת בוש היא אחת המשפחות הבולטות והמשפיעות ביותר בארצות הברית. לאורך השנים משפחת בוש טבעה את חותמה בנוף הפוליטי האמריקני ובניה הגיעו גם לעמדות בולטות בעולם העסקי. מוצאה האירופאי של המשפחה הוא אנגלי וגרמני, ובעולם החדש שורשיה נטועים היטב עד לעבר הקולוניאלי של ארצות הברית. שני בניה המפורסמים ביותר של המשפחה הם ג'ורג' הרברט ווקר בוש אשר כיהן כסגנו של הנשיא רונלד רייגן ולאחר מכן כנשיא ארצות הברית ה-41, ובנו ג'ורג' ווקר בוש אשר כיהן כמושל טקסס ולאחר מכן כנשיא ארצות הברית ה-43. פרסקוט בוש, סב המשפחה, כיהן למעלה מעשר שנים כסנאטור מטעם מדינת קונטיקט. בן נוסף של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ג'ב בוש, כיהן כמושל פלורידה ובעקבות אחיו ואביו, אף הוא ניסה לימים להתמודד גם הוא לנשיאות. כמה מבניה הצעירים של המשפחה מובילים גם הם קריירות פוליטיות זוטרות. בעבר התגוררה המשפחה בעיקר בצפון מזרח ארצות הברית, סביב מדינת ניו יורק. החל משנות ה-50 חלק הארי של המשפחה מתגורר בטקסס.
נצ&quot;ל
לחימה נגד צוללות
ריובייץ
ריובייץ (בפולנית: Rejowiec; ביידיש: רייוויץ) הוא כפר במחוז חלם שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה, ואשר בו פעל גטו גדול בתקופת השואה.
תולדות היישוב.
היישוב נוסד במאה ה-16 בידי משפחת האצולה הקלוויניסטית ריי, ועל שמה נקרא. בשנת 1547 הוענקו ליישוב זכויות עיר והיתרים לערוך ירידים שנתיים.
בסוף המאה ה-19 הוקמו ביישוב מספר מפעלי תעשייה, כשהגדולים שבהם היו בתי חרושת לזכוכית ולמלט.
יהודי ריובייץ.
יהודים ישבו בכפר מאמצע המאה ה-16, ומסוף המאה ה-17 התקיימה ביישוב קהילה מאורגנת. מאמצע המאה ה-19 היוו היהודים כ-80% מתושבי היישוב. בנובמבר 1904 פרצו ביישוב מהומות אנטישמיות, אך קבוצת הגנה עצמית של הבונד הצליחה להדוף את הפורעים. במהלך מלחמת העולם הראשונה גירשו הרוסים את רוב יהודי היישוב ממנו, ושרפו את בית הכנסת בו. באפריל 1919 נערכו פרעות נוספות ביהודי היישוב.
לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה ביישוב, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-2,600 יהודים, כ-80% מתושביו. בשנת 1937 חודשו הפרעות ביהודי היישוב, שלוו גם בחרם כלכלי, תוך הצבת משמרות בפתח חנויות היהודים בו.
בשואה.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בסוף ספטמבר 1939, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיו, ובהן החרמת רכוש, הטלת תשלומי כופר וגיוס לעבודות כפייה. מעת לעת הגיעו ליישוב אנשי ס"ס, וביצעו מעשי התעללות ורצח ביהודיו.
באביב 1941 רוכזו יהודי היישוב, כמו גם כ-1,300 מגורשים יהודים מלובלין ומקרקוב, בגטו שהוקם ביישוב, בו מתו רבים מהם ממגיפות ומרעב. בסוף 1941 נמנו בגטו 2,380 יהודים.
ב-7 באפריל 1942 נערכה בגטו שביישוב אקציה המונית, בה נורו במקום חולים וקשישים, ויתר היהודים הוצעדו כ-4 ק"מ עד תחנת הרכבת האזורית, ממנה שולחו לאחר התעללות בקרונות משא דחוסים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר האקציה הובאו לגטו שביישוב כ-2,000 יהודים שגורשו מצ'כוסלובקיה ומברלין. ב-2 במאי 1942 שולחו כ-2,700 יהודים מהגטו למחנה ההשמדה סוביבור, וכ-300 יהודים שולחו למחנה עבודה. כעבור כשלושה שבועות הובאו לגטו שביישוב כ-3,650 יהודים נוספים שגורשו מסלובקיה. בתקופה זו ניסו להימלט מהגטו יהודים רבים, אך אלו נתפסו, ונרצחו במקום.
באוקטובר 1942 גורשו כ-2,400 מיהודי הגטו לסוביבור ולמיידנק. לאחר מכן, הפך הגטו שביישוב למחנה עבודה, בו נרצחו מעת לעת קבוצות של יהודים. ב-7 באפריל 1943 וב-2 ביולי 1943 שולחו אחרוני יהודי הגטו למיידנק.
16 עובדי כפייה יהודים אחרונים שהושארו ביישוב נרצחו ביולי 1944, כמה ימים לפני שחרור האזור.
רייוויץ
מכרתן עירום
בן סולו
אשרף פיאד
אשרף פיאד (בערבית: أشرف فياض, תעתיק מדויק: אשרף פיאצ'; נולד ב-12 בינואר 1980) הוא משורר ואמן פלסטי סעודי ממוצא פלסטיני שנדון על ידי בית משפט סעודי למוות באשמת הפצת רעיונות של כפירה. עונשו הומתק בעקבות התגובות.
קורות חייו ופועלו.
פיאד נולד במכה שבערב הסעודית ב-12 בינואר 1980 למשפחה שהיגרה מח'אן יונס שברצועת עזה למעלה מ-15 שנים לפני לידתו.
פיאד הוא אחד היוצרים הבולטים בסצנת האמנות בערב הסעודית. רבים רואים בו אחד מהשגרירים הבלתי-רשמיים הבולטים של האמנות הסעודית ברחבי העולם. חבריו תיארו אותו כמי שפועל ללא הרף כדי ליצור קשרים בין אמנים סעודים לבין גלריות, מוזיאונים, אוצרים ואנשי אמנות בעולם. ב-2013, לדוגמה, עמד פיאד מאחורי תערוכה גדולה בעיר ג'דה, ואחד האורחים החשובים שביקרו בתערוכה ושיבחו אותה היה מנהל גלריית טייט לאמנות מודרנית, כריס דרקון. באותה השנה פיאד גם אצר תערוכה של אמנים סעודים בביאנלה לאמנות בוונציה. פיאד הוא חבר מרכזי בארגון האמנות הבריטי-סעודי Edge of Arabia.
ההתפתחויות שהובילו לגזירת עונשו.
בחודש אוגוסט 2013 ישב פיאד עם כמה קולגות בבית קפה בעיר אבהא שבדרום-מערב ערב הסעודית, סמוך לגבול עם תימן, וצפה במשחק כדורגל. לפתע פרץ ויכוח בינו לבין אמן אחר על אמנות מודרנית. עדי ראייה סיפרו כי הריב הגיע לטונים גבוהים. חברו, שלפי כמה עדויות "היה מצוי עמו בסכסוך ארוך שנים", פנה למשטרה והגיש תלונה שלפיה פיאד קילל את אללה ואת הנביא מוחמד והעליב את הממלכה. נוסף על כך טען החבר כי בספרו של פיאד, שיצא לאור ב-2008, הוא מפיץ ערכים חילוניים. פיאד, המוכר מאוד בסצנה התרבותית בערב הסעודית, נעצר באותו היום. עם זאת, למשטרה לא היו שום ראיות נגדו, ולמחרת הוא כבר שוחרר בערבות. ארבעה חודשים מאוחר יותר, ב-1 בינואר 2014, הפתיעו את פיאד שוטרי "משטרת המוסר", שהיא גוף רשמי רב-עוצמה בערב הסעודית. הם החרימו את תעודת הזהות שלו ולקחו אותו למעצר. "האשימו אותי בהפצת רעיונות אתאיסטיים הרסניים בחברה הסעודית", סיפר פיאד בריאיון לעיתון הבריטי "הגרדיאן". לדבריו, הוא כלל לא מאמין ברעיונות הללו וספרו לא עוסק בהם: "הספר שלי מדבר עליי כפליט פלסטיני. הוא מדבר על נושאים תרבותיים ופילוסופיים. קיצונים דתיים עיוותו אותו לגמרי ופירשו את אחד השירים כאוסף של רעיונות נגד אלוהים". בפברואר 2014 הגיע המקרה שלו לבית המשפט. האדם שהתלונן בזמנו נגד פיאד טען בפני השופט כי פיאד גידף בפומבי את אללה. שני אנשי "משטרת המוסר" סיפרו במשפט כי פיאד מקדם ערכים אתאיסטיים, מנהל קשרים אסורים עם נשים ואף שומר תמונות שלהן בטלפון הנייד שלו. פיאד ההמום הכחיש את כל המיוחס לו והבהיר כי הוא מוסלמי נאמן. הוא הודה כי קיים קשרים עם כמה נשים, אך הסביר כי מדובר בקשרים ידידותיים ומקצועיים עם עמיתותיו האמניות, וכי התמונות שנשמרו בטלפון הנייד שלו ופורסמו ברשת החברתית אינסטגרם צולמו בשבוע האמנות בעיר ג'דה – האירוע התרבותי החשוב ביותר שמתקיים בערב הסעודית. במהלך המשפט עלו עדים מטעמו של פיאד שסיפרו כי האדם שהלשין עליו מצוי בסכסוך עמו וכי הם מעולם לא שמעו מפיאד התבטאויות נגד הדת. על אף העדויות, הורשע פיאד בן ה-35 ונידון לארבע שנות מאסר ול-800 מלקות. התביעה, שדרשה עונש מוות, ערערה על גזר הדין, ולבסוף הוחלט לקיים משפט חוזר. השופט החדש, שלכל אורך המשפט לא החליף מילה עם פיאד, מצא אותו אשם בחמישה אישומים, ובהם הפצת אתאיזם, איום על ערכי המוסר וקיום קשרים אסורים עם נשים. השופט גזר עליו עונש מוות והסביר: "עשיית תשובה היא מעשה של הלב שמקומו במערכת המשפט של העולם הבא. היא אינה מעניינת את מערכת המשפט בעולם שלנו".
ב-2 בפברואר 2016 הקל בית משפט בעיר אבהא בעונשו של פיאד ודן אותו לשמונה שנות מאסר ול-800 מלקות.
התגובות על גזר דין המוות.