טבח נוקריה היה מעשה טבח שביצע לכאורה המצביא הקרתגי חניבעל ברקה בתושבי העיר נוקריה (Nuceria) בשנת 216 לפנה"ס. חוקרים מודרניים מטילים ספק באמיתות הסיפור.
רקע.
העיר נוקריה (Nuceria) הייתה עיר חשובה בקמפניה, היא הובאה בברית עם הרפובליקה הרומית בשנת 307 לפנה"ס, ונותרה נאמנה לברית במשך כל שנות קיומה.
בשנת 216 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, הביס המצביא הקרתגי חניבעל ברקה שמונה לגיונות רומאיים בקרב קאנאי. חניבעל לא ניצל את ניצחונו כדי לכבוש את רומא עצמה, והעדיף לנסות להעביר לצידו את ערי קמפניה ולעורר מרד כללי נגד רומא. העיר העשירה קפואה פתחה בפניו את שעריה, וחניבעל הפך אותה לבסיס הראשי שלו. הדיקטטור הרומאי מרקוס יוניוס פארה, יצא באזור נובמבר של אותה שנה לאזור העיר קאסילינום, עם 25,000 חיילים. חניבעל, שחשש שנוכחות של צבא רומאי בקמפניה תעורר מרד אנטי-קרתגי בקפואה, פתח בהתקפה על מחנהו של פארה והכריח אותו לסגת. לאחר מכן הטיל מצור על קאסילינום והרעיב אותה קשות. לאחר התגוננות שנמשכה בערך חודשיים, נכנעה קאסילינום והתירה לחניבעל להותיר חיל מצב קרתגי בשטחה.
במקביל להטלת המצור על קאסילינום תקף חניבעל שתי ערים נוספות נוקריה ואקרי (Acerrae). על הקרב עצמו ידוע מעט מאוד. חניבעל הטיל מצור, והרעיב את העיר. הוא הגיע להסדר עם התושבים על פיו הם יורשו לעזוב עם בגד אחד לכל אחד, ולאחר שהתושבים התפנו הוא התיר לחייליו לבזוז ולשרוף את העיר, מעשה מקובל מאוד בעת העתיקה.
הטבח.
ההיסטוריון הרומאי דיו קסיוס מתאר כך את שאירע לאחר כניעת העיר:
גרסה דומה מופיעה אצל ההיסטוריון הביזנטי יואנס זונאראס שהסתמך בחיבורו על דיו קסיוס. ההיסטוריון היווני אפיאנוס מתאר כך את האירוע:
גרסה זהה כמעט לזו של אפיאנוס מוסר הסופר ולריוס מקסימוס. על פי המתואר חניבעל נהג בדרך דומה גם בתושבי אקרי.
אמינות התיאורים.
להיסטוריונים רומאים או יוונים מהעת העתיקה היה אינטרס ברור להכפיש בכל הזדמנות את שמו של חניבעל. אולם לא ברור כמה אמת יש בתיאורים אלה אם בכלל. במבחן המציאות נראה שרק לעיתים נדירות עבר חניבעל על כללי המלחמה שהיו מקובלים בעת העתיקה – הוא מעולם לא הפר בריתות, נהג כבוד בגופות אויביו, וגילה כבוד כלפי מקדשים והיכלים.
בדיקה היסטורית וארכאולוגית הוכיחה שהסיפור הוא המצאה. בדיקה שנערכה מעלה שלא היה ניתן לחנוק אנשים באמצעות בתי מרחץ רומיים. בנוסף, שני המקורות הטובים ביותר הקיימים לאותה תקופה, פוליביוס וטיטוס ליוויוס, אינם מזכירים כלל את המאורע.
פלגת הארמייה קמפף
פלגת הארמייה קמפף (בגרמנית: Armee-Abteilung Kempf) הייתה פלגת ארמייה של הוורמאכט, שפעלה במהלך קרב קורסק.
היסטוריה.
הפלגה הוקמה במקור ב-1 בפברואר 1943 ונקראה בתחילה פלגת הארמייה לאנץ, כמפקדה מונה הוברט לאנץ. ב-21 בפברואר של אותה שנה, הוחלף לאנץ בידי ורנר קמפף והפלגה שינתה את שמה לפלגת הארמייה קמפף. בחודשים פברואר ומרץ של אותה שנה לקחה פלגת הארמייה חלק שולי למדי בקרב חרקוב השלישי. היא נכללה בקבוצת ארמיות דרום בפיקודו של אריך פון מאנשטיין.
בקיץ של אותה שנה, תכננו הגרמנים לכתר את כוחות הצבא האדום במבלט קורסק. על קבוצת ארמיות דרום הוטל לתקוף את חזית וורונז' בפיקודו של ניקולאי ואטוטין. ההתקפה נפתחה ב-5 ביולי בשעה 05:00 במהלומה ארטילרית קצרה אך מסיבית, שלוותה בתקיפות של מאות מפציצי צלילה על העמדות הסובייטיות. למרות העדיפות המקומית הגדולה ממנה נהנו הכוחות התוקפים, ההתקדמות שהושגה ברוב הגזרות ביום הראשון למתקפה הייתה מאכזבת. כוחות ההנדסה התקשו לטהר נתיבים בשדות המוקשים הצפופים, וכתוצאה מכך נגרמו עיכובים ניכרים לכוחות התוקפים, וטנקים רבים הוצאו מכלל פעולה, לפחות זמנית, לאחר שנפגעו ממוקשי נ"ט. בנוסף לכך, הכוחות התוקפים ספגו אבדות ניכרות מאש הארטילריה ותותחי הנ"ט הסובייטיים. על פלגת הארמייה קמפף, הוטל במקור להגן על האגף המזרחי הגרמני ולמנוע מתגבורות סובייטיות להגיע. אולם ב-8 ביולי, הורה מאנשטיין לקמפף לנוע צפונה ולחבור אל כוחות ארמיית הפאנצר הרביעית בפיקודו של הרמן הות.
באמצע יולי, התברר שהמתקפה היא כישלון, והסובייטים פתחו בהתקפת נגד מוחצת. פלגת הארמייה קמפף, נסוגה יחד עם קבוצת ארמיות דרום. לאחר כישלון המבצע פוטר קמפף מתפקידו כשעיר לעזאזל, ונשלח לעתודת המילואים. ב-15 באוגוסט 1943 מונה אוטו והלר כמפקד פלגת הארמייה קמפף, ששמה שונה שבוע לאחר מכן לארמייה השמינית.
מצבת כוחות.
ביולי 1943 כללה פלגת הארמייה את היחידות הבאות:
Tim Rice
לואי ז'אן לומייר
סרט בשחור-לבן
רכבת נכנסת לתחנה
רכבת נכנסת לתחנה הוא סרט קולנוע תיעודי צרפתי אילם בשחור לבן משנת 1895, בבימוי ובהפקת האחים לומייר. על פי המיתוס, סרט זה הוצג בהקרנתם הציבורית הראשונה של סרטי קולנוע על ידי האחים לומייר, ב-28 בדצמבר 1895, בפריז, צרפת; עם זאת, התוכנית של עשרת הסרטים שהוצגו באותו היום איננה מציינת אותו. ההצגה הפומבית הראשונה המתועדת של סרט זה התקיימה בינואר 1896.
תוכן.
בסרט אילם זה, שאורכו 50 שניות, נראית כניסה של קטר קיטור המושך רכבת אל תוך תחנת רכבת בעיר החוף הצרפתית לה סיוטא. כמו רוב סרטי האחים לומייר המוקדמים, "רכבת נכנסת לתחנה" הוא סרט הכולל שוט אחד רצוף בלבד, ללא כל עריכה, ללא כל תנועת מצלמה מכוונת, המציג אירוע קצר מחיי היום-יום.
הפקה.
סרט זה, באורך של 50 שניות, צולם בלה סיוטא שבמחוז שפך הרון, צרפת. הסרט צולם באמצעות סינמטוגרף, מצלמה ששימשה גם כמכשיר הקרנה וגם כמכשיר לפיתוח לסרטים. כמו כל סרטי האחים לומייר המוקדמים, סרט זה צולם עם סרט צילום בפורמט 35 מ"מ עם יחס רוחב-גובה של .
תגובת הקהל המקורי לסרט.
אגדה אורבנית ידועה בעולם הקולנוע קשורה בסרט זה. על פי הסיפור, כאשר הסרט הוצג לראשונה, הקהל חש כל כך מאוים על ידי התמונה המרגשת של רכבת בגודל טבעי, כשהיא מגיעה ישירות לעברם, עד כדי כך שחלק מהאנשים צרחו ורצו לחלק האחורי של החדר. הלמוט קרסק מהמגזין הגרמני דר שפיגל כתב כי לסרט הייתה "השפעה בת-קיימא במיוחד; כן, זה גרם לפחד, אימה, אפילו בהלה". עם זאת, ישנם אלו אשר מטילים ספק באמיתות האירוע הזה, כמו המלומד והיסטוריון הקולנוע מרטין לויפרדינגר, אשר כתב מאמר בשם "רכבת נכנסת לתחנה של [האחים] לומייר: המיתוס המכונן של הקולנוע". בין אם המיתוס נכון ובין אם לאו, אין ספק כי קהל הצופים בסרט נדהם ממנו, שכן האנשים לא היו רגילים לצפייה באשליות מציאותיות מופלאות הנוצרות על ידי התמונה הנעה. האחים לומייר ידעו בבירור את ההשפעה הדרמטית שתהיה, כאשר הציבו את המצלמה שלהם על רציף רכבת, כשהיא קרובה כל כך לרכבת המגיעה.
היבט נוסף משמעותי של הסרט הוא שהוא מדגים את השימוש בלונג שוט כשוט מכונן, ולאחריו מדיום שוט ולבסוף קלוז אפ (מאחר שהמצלמה היא סטטית לכל הסרט, הגדלים השונים של השוט מושגים כתוצאה של תנועת האובייקטים המצולמים בלבד). הרכבת מגיעה מנקודה רחוקה ופונה כלפי מטה (ביחס למבט של הצופה), עד שלבסוף היא חוצה את הקצה התחתון של המסך.
גרסת תלת-מימד.
עוד לפני הקרנת סרט זה, בהקרנה הציבורית הראשונה אי פעם של סרט קולנוע, האחים לומייר ניסו לצלם תמונת תלת-מימד. בסופו של דבר, לואי לומייר צילם מחדש רכבת נכנסת לתחנה עם מצלמה סטריאוסקופית, והקרין אותו - יחד עם סרטים קצרים נוספים - בשנת 1935, בפגישה של האקדמיה הצרפתית למדעים. בהתחשב בעובדה שישנן סתירות בהיסטוריה הידועה של הקולנוע המוקדם וטרום-הקולנוע, אין זה בלתי מתקבל על הדעת שהיסטוריונים של הקולנוע המוקדם התבלבלו בתגובות הקהל בשתי הקרנות נפרדות אלו של "רכבת נכנסת לתחנה". תגובת הקהל האינטנסיבית מתאימה יותר להקרנה המאוחרת יותר, כאשר הרכבת באמת נראתה כאילו היא יוצאת מהמסך אל עבר הקהל. אבל בשל העובדה שסרטי תלת-ממד מעולם לא הצליחו
בשנת 2020 נוצרה גרסה מהודרת ומדהימה של סרט B&amp;W קלאסי: הגעה לרכבת בלה סיוטט, האחים לומייר, 1896 ברזולוציה 4K ו -60 fps.מסחרית באותה מידה שהצליחו סרטי הדו-מימד, הכללת פרטים שכאלו לא תורמת ליצירת מיתוס מושך.
הסרט כיום.
הסרט הקצר נכלל במספר אוספים של סרטי קולנוע, ביניהם "Landmarks of Early Film volume 1". כמו כן, הסרט משולב בסרט הקולנוע משנת 2011 "הוגו". בסרט תיעודי בשני חלקים ששודר בערוץ 4 הבריטי, בשם "The 100 Greatest Scary Moments.", דורגה סצנת כניסת הרכבת לתחנה במקום ה-100.
הרכבת מגיעה לתחנה
שר האנרגיה של ארצות הברית
אתאיזם שלילי וחיובי
אתאיזם חיובי, הידוע גם בשמות אתאיזם חזק או אתאיזם קשה, הוא צורה של אתאיזם שטוענת כי לא קיימים אלים. אתאיזם שלילי, הידוע גם בשמות אתאיזם חלש או אתאיזם רך הוא כל סוג אחר של אתאיזם, כמו אתאיזם שבו אדם לא מאמין באלים אך לא טוען בפירוש שאין כאלו.
הביטויים "אתאיזם שלילי" ו"אתאיזם חיובי" הובאו לשימוש לראשונה על ידי אנטוני פלו בשנת 1976 וכן הופיעו בכתביו של מייקל מרטין מאז 1990.
שימוש.
בגלל הגמישות של המושג אל, ייתכן שאדם כלשהו יהיה אתאיסט חיובי במובנים של תפיסות אלוהות מסוימות, בזמן שהוא יהיה אתאיסט שלילי במובנים של תפיסות אלוהות אחרות. לדוגמה, האלוהים של תאיזם קלאסי נחשב לישות עליונה כל־יכולה, יודעת־כל, נמצאת בכל מקום ודואגת לרווחת האנושות. אדם יכול להיות אתאיסט חיובי עבור דמות כזו (בגלל, נניח, בעיית הרוע) בזמן שהוא אתאיסט שלילי המכבד את תפיסת האלוהות הדאיסטית, על ידי כך שהוא דוחה אמונה באל שכזה אך לא טוען באופן מפורש שהוא בהכרח אינו קיים.