גילוי קיומם של חומרים דמויי אסטרוגן בצמחים רבים עורר חשש מפני השפעות שליליות, כגון פמיניזציה אצל גברים. פיטואסטרוגנים הם שונים זה מזה, לכן אי אפשר להתייחס לכולם כקבוצה אחת. מחקרים אפידמיולוגיים לא מצאו השפעות שליליות של גניסטין, הפיטואסטרוגן שבסויה על בני אדם. השפעה על פוריות זכרים ונקבות נראתה אצל חיות רועות שצרכו כמות גדולה מאוד של גניסטין דרך אכילת סוגים מסוימים של תלתן. מקובל בקהילה המדעית שצריכה אנושית רגילה של פיטואסטרוגנים היא בטוחה ומועילה לבריאות. לא נצפתה עלייה באסטרוגן וירידה בטסטוסטרון אצל גברים. התפרסמו שני תאורי מקרה של גברים שהופיעו אצלם סימני פמיניזציה, שאפשר לתלות אותם באכילת בין 14 ל-20 מנות סויה ליום.
אקולוגיה.
הפיטואסטרוגנים הם חומרים טבעיים עתיקים, וסבורים שהם התפתחו בקו-אבולוציה עם יונקים. בתזונה האנושית פיטואסטרוגנים אינם המקור היחיד לקסנואסטרוגנים, קסנואסטרוגנים קיימים בתוספי מזון ונמצאים במוצרי קוסמטיקה, פלסטיק ומדבירי חרקים. מבחינה סביבתית ההשפעה של קסנואסטרוגנים אלה דומה להשפעת פיטואסטרוגנים, ובמחקרים שנעשים על אוכלוסיות קשה להפריד בין ההשפעות של גורמים שונים אלה.
נראה שלפיטואסטרוגנים יש תפקיד במגנון ההגנה של הצמחים, במיוחד נגד עובשים.
פיטואסטרוגנים במזון.
המקור העיקרי לליגנאנים בתזונת האדם הוא תבואה והמקור העיקרי לאיזופלבונים הן קטניות, ובראשן סויה. על פי מחקר קנדי שבדק שמונה מוצרי מזון בתזונה המערבית, תכולת הפיטואסטרוגנים הגבוהה ביותר נמצאה באגוזים ובזרעי שמן oilseeds, אחריהם מוצרי סויה, דגנים ולחמים, קטניות, מוצרי בשר ומוצרים מעובדים אחרים שעשויים להכיל סויה, ירקות, פירות, משקאות אלכוהוליים ולא אלכוהוליים. זרעי פשתן וזרעי שמן אחרים הכילו הכי הרבה פיטואסטרוגן, ואחריהם פולי סויה וטופו.
מרתון (עיר)
מרתון (ביוונית עממית: Μαραθώνας, מרתונס; ביוונית אטית ובקאתארבוסה: Μαραθών, מרתון) היא עיירה ביוון, מקום התרחשותו של קרב מרתון ב-490 לפנה"ס.
היסטוריה.
שם העיר מגיע מעשב השומר, שנקרא "מרתון" ("μάραθον") או "מרתוס" ("μάραθος") ביוונית, כך שמשמעות השם "מרתון" היא "מקום מלא בשומר".
במהלך מלחמת יוון-פרס יצאו כוחות ממלכת פרס בראשות המלך דריווש הראשון מארטריה לכיוון איתקה, ונחתו במפרץ מרתון. לאחר המתנה של כמה ימים החליטו הכוחות הפרסיים לפלוש לאתונה דרך הים ולא דרך היבשה והחלו לשלוח סירות להקיף את האי איתקה כדי להגיע לאתונה. היוונים, שהבינו את כוונת הפרסים, נערכו באותו היום לתקיפה בפיקוד 10 סטרטגים ביניהם מילטיאדס הצעיר, טרם הפרסים יעלו על ספינותיהם ויפליגו לאתונה, והסתערו לעבר הצבא הפרסי. בסופו של הקרב האתונאים יצאו כשידם על העליונה.
שמה של הריצה למרחק של 42.195 קילומטרים, "מרתון", הוא באגדה עממית אודות פידיפידס, שליח אתונאי שרץ מהעיר ועד אתונה, על מנת להביא את בשורת הניצחון היווני על הפולש הפרסי, ומת מיד לאחר שמסר את הידיעה.
בשנת 1870 אירעו בסמוך לעיר אירועים שבהם רצחו שודדים יוונים שלושה אנגלים ואיטלקי בדילסי (Δήλεσι) בעודם מטיילים באזורים שסביב מרתון. אירועים אלו הובילו למשבר ביחסים שבין בריטניה ליוון.
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החלה להגר לכפר מהגרים ארוואניטים מאפירוס.
ב-1926 החלה החברה האמריקאית ULEN בבניית סכר מרתון כשמונה קילומטרים ממערב למרתון, כדי לספק מים לעיר הבירה אתונה. הסכר הושלם בשנת 1929. כ-10 קילומטרים רבועים הוצפו כדי ליצור את האגם המלאכותי אגם מרתון שאוגר את מי הסכר.
חוף שיניאס שנמצא מדרום-מזרח לעיירה הוא אתר גלישת רוח פופולרי ובו ממוקם מרכז החתירה האולימפי שיניאס שנבנה עבור אולימפיאדת 2004, שהתקיימה ביוון. כמו כן, באולימפיאדות של 1896 ו-2004 יצאו ריצות המרתון ממרתון עצמה.
האזור רגיש במיוחד להצפות בזק, מפני ששריפות ביערות שבאזור חשפו את המורדות המזרחיים של הר פנטלי ב-2006.
רשות מקומית.
הרשות המקומית מרתון הוקמה ברפורמת 2011 שערך הממשל המקומי, שבו אוחדו ארבע רשויות מקומיות לכדי רשות אחת, שחולקה לארבע יחידות מוניציפליות:
לאה (פירושונים)
מרתון (יוון)
הדרבי של טורינו
הדרבי של טורינו (באיטלקית: Derby di Torino; נקרא גם דרבי דלה מולֶה, באיטלקית: Derby della Mole) הוא משחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל של העיר טורינו, יובנטוס וטורינו. שמו ניתן לו על שם אחד המבנים הבולטים בטורינו, המולה אנטונליאנה.
משחקי הדרבי החלו ב-1906 עם היפרדותה של קבוצת טורינו מקבוצת יובנטוס. משחקי הדרבי נערכו בעיקר בסטאדיו אולימפיקו (טורינו), האצטדיון ששימש את שתי הקבוצות. כיום יובנטוס מארחת באצטדיון משלה. למרות היותה של יובנטוס קבוצה בעלת אוהדים רבים יותר באיטליה כולה (הקבוצה האהודה ביותר באיטליה), בעיר טורינו עצמה טורינו היא השלטת מבחינת כמות האוהדים.
ההבדלים בין אוהדי שתי הקבוצות היו גם פוליטיים וכלכליים - בעוד יובנטוס נוסדה על ידי נערים בוגרי בתי ספר יוקרתיים מהמעמד הבורגני, טורינו ייצגה את פשוטי העם. היריבות התעצמה בשנת , בעת שיובנטוס ניצחה את טורינו ומנעה ממנה זכייה באליפות הסרייה א'. במשחקי הדרבי אוהדי יובנטוס נוהגים לתלות שלט הלועג לאסון סופרגה. מנגד אוהדי טורינו מקניטים אותם אודות אסון הייזל.
דרבי דלה מולה
תסמונת פיקה
תסמונת פיקה (באנגלית: Pica Syndrome) היא הפרעת אכילה הגורמת לאכילה חוזרת ונשנית של חומרים שאינם ראויים למאכל, כגון עפר, קרח, שיער, פחם, לכלוך, נייר, חול, עובש ועוד. התסמונת נחשבת לתסמונת של גיל הילדות, אך יכולה (בעיקר כשאינה מטופלת בילדות) להופיע גם כמצב כרוני בגיל הבגרות.
שמה של התסמונת מגיע מהמילה "Pica" – שמה הלטיני של ציפור העקעק, שהיא אוכלת כל. אין לבלבל תסמונת זו עם המחלה הנוירולוגית הנקראת מחלת נימן פיק.
היסטוריה.
תיעוד של תסמונת פיקה בספרות הרפואית הופיע כבר במאה ה-18, בקרב עבדים בארצות הברית. אחד המקרים הבולטים של תסמונת פיקה שהתפרסמו היה של הבדרן הצרפתי מישל לוטיטו. הוא אובחן כסובל מפיקה בילדותו וכונה "מר אוכל כל". לוטיטו אכל במשך שנתיים מתכות של מטוס ססנה שלם שפורק לחתיכות.
אבחנה.
פסיכיאטר יאבחן תסמונת פיקה על פי DSM 5 אם יתקיימו התנאים הבאים:
על פי מדריך ה-DSM, תסמונת זו מאובחנת כאשר במשך חודש ימים לפחות מתבצעת אכילת דברים שלא נועדו למאכל אדם, בגיל בו הדבר נחשב להפרעה בהתפתחות ובחברה בה אין מדובר בחלק מהתרבות.
תסמונת זו קשורה במגוון של הפרעות נפשיות, כגון טראומה נפשית והזנחה הורית. המחלה נפוצה בקרב ילדים ובקרב נשים בהריון, וכן בקרב אנשים הסובלים ממחלות התפתחותיות. שכיחות התסמונת אינה ידועה כיום. בקרב אנשים עם מגבלה שכלית התפתחותית ישנה מגמת עליה בשכיחות התסמונת, ככל שהמגבלה השכלית התפתחותית חמורה יותר, כגון אוטיזם.
גורמים.
הופעת התסמונת יכולה להתרחש בינקות, בילדות בתקופת הנעורים או בבגרות. עם זאת הופעה בילדות היא השכיחה ביותר. פיקה יכולה להופיע אצל ילדים כחלק מתהליך ההתפתחות הטבעי שלהם. אצל מתבגרים ומבוגרים היא נוטה להיות חלק ממוגבלות שכלית התפתחותית. נמצא שאנמיה, מחסור בהמוגלובין ובתאי דם אדומים, וכן רמה נמוכה של אבץ קשורים לצורות מסוימות של פיקה, כגון אכילת עפר, ויש מקרים בהם התופעה מופיעה אצל נשים בהריון. הזנחה, היעדר פיקוח ועיכוב התפתחותי עלולים להעלות את הסיכוי להתפתחות התסמונת. אכילת עפר הייתה נפוצה בקרב עבדים בדרום ארצות הברית במאה ה-19.
אכילה של דברים שאינם מזון יכולה להתרחש על רקע של מגוון מצבים רפואיים והפרעות נפשיות. השילוב השכיח ביותר הנלווה לתסמונת הוא הפרעות הספקטרום האוטיסטי, ומוגבלות שכלית התפתחותית. שילוב עם סכיזופרניה אפשרי אך נדיר יותר. כמו כן יכולה תסמונת פיקה להופיע יחד עם טריכוטילומניה, והפרעת חיטוט בעור. התסמונת יכולה להופיע גם עם הפרעת הימנעות / הגבלת אכילה (מה שבעבר נקרא הפרעת אכילה סלקטיבית.
סוגיות בין תרבותיות.
בחברות מסוימות נהוג לאכול חומרים שאינם חומרי מזון כחלק מטקסים דתיים שונים. אכילה זו נחשבת כבעלת משמעות רוחנית ולעיתים רפואית (כחלק מצורת ריפוי של מרפאים עממיים שונים).
השפעה בריאותית.
אכילת חומרים שאינם מזון יכולה להיות מסוכנת הן מפני שהיא יכולה לגרום להרעלות מסוגים שונים והן מפני שהיא יכולה לגרום לחסימות של המעי ובמקרים שבהם נאכלים חפצים חדים היא יכולה גם לגרום לנקב או קרע במעי (מצב שיכול להיות מסכן חיים). סכנות נוספות הן פגיעה בשיניים ובחניכיים, וכן חוסרים תזונתיים שונים. עם זאת פיקה בדרך כלל מתלווה להפרעות נפשיות אחרות ולעיתים אף למחלות גופניות
שכיחות ואפידמיולוגיה.
עדיין אין נכון להיום נתונים על שכיחות התסמונת. עם זאת ידוע ששכיחות התסמונת בקרב ילדים עם הפרעה שכלית התפתחותית גדלה ככל שחומרת המגבלה השכלית התפתחותית גוברת. התסמונת קיימת בשני המינים, ישנה גם צורה של התסמונת שמתרחשת במהלך הריון, אך מעט מאוד ידוע עליה. עוד ידוע שאצל חלק מהילדים המפתחים תסמונת זו יש אכילה של דברים ספציפיים בלבד, ואילו אצל ילדים אחרים לא.
אבחנה מבדלת.
יש להבחין תסמונת זו ממספר תסמונות והפרעות נפשיות ורפואיות:
תסמונת קליין לוין, אנורקסיה נרבוזה, הפרעת זהירות, ופציעה עצמית לא אובדנית, המופיעה כתסמין של הפרעת אישיות.
טיפול.
הטיפול בתסמונת זו צריך להיות מהיר. הטיפול נעשה על ידי צוות רב מקצועי הכולל רופא ילדים, עובד סוציאלי פסיכיאטר ואחות. צוות זה מבקר בביתו של הילד מברר את תנאי מחייתו והרגליו ועובד עם המשפחה לבדיקת המערכות הרגשיות הקשורות לילד ולטיפול בו.
בתרבות הפופולרית.