תְּבוּסְתָּנוּת (נקרא גם דֵּפִיטִיזְם, לוּזֵרִיּוּת, מַפְסִידָנוּת) היא נטייה במהלך מאבק בין שני צדדים, לעבר ויתור וקבלת ההפסד ללא התנגדות. תבוסתנות מתוארת לרוב עם קונוטציות שליליות. מבחינה פסיכולוגית, הנטייה לתבוסתנות יכולה להיות קשורה לפסימיות, אף על פי שאין הכרח בקשר זה.
היסטוריה.
השימוש במונח "תבוסתנות" נפוץ בפוליטיקה והוא מתאר לרוב עמדה פרגמטית הרואה לחיוב אפשרות לשיתוף פעולה עם מפלגת האופוזיציה. בהקשר הצבאי, בזמן מלחמה, ובמיוחד בחזית, תבוסתנות היא שם נרדף לבגידה.
דוגמה ידועה להתייחסות ל"תבוסתנות" בשדה הקרב, הייתה במהלך מלחמת העולם השנייה בצד הגרמני.
מנהיג הרייך השלישי, אדולף היטלר, פיטר באופן בלתי צפוי גנרלים רבים בשל האשמות ב"תבוסתנות". במהלך השנה האחרונה של המלחמה, הוציא בית המשפט הגרמני להורג אזרחים רבים שהואשמו בשיחות תבוסה או במעשים שפגעו במאמץ המלחמתי, ושמותיהם הוכרזו מדי שבוע בפוסטר בצבע ורוד שהודבק על שלטי חוצות ברחבי גרמניה.
יחסי סלובקיה–רומניה
בין סלובקיה לבין רומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה.
צ'כוסלובקיה.
בשנת 1918 הובסה האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה, ובעקבות כך הוקמה צ'כוסלובקיה ורומניה קיבלה את שטחי טרנסילבניה ובוקובינה.
ב-8 בפברואר 1919 מונה פרופסור קונסטנטין איסופסקו-גרקול לציר רומניה בבצ'כוסלובקיה, וב-6 באפריל אותה שנה בוהומיל צ'רמק מונה לציר צ'כוסלובקיה ברומניה, ובו בזמן הוא מונה גם לנספח הצבאי ברומניה.
ב-30 בינואר 1920 הגיש בוהומיל צ'רמאק, השגריר הצ'כי הראשון בבוקרשט, את כתב האמנה בפני קרול השני, מלך רומניה, וב-6 באוגוסט 1920 מונה קונסטנטין היוט לשגריר מיוחד של רומניה בפראג.
ב-23 באפריל 1921 נחתמה ההסכמה הקטנה בין צ'כוסלובקיה לרומניה, ובסוף אוגוסט אתה שנה נערך המפגש הראשון של נציגי שתי המדינות עם נציגי יוגוסלביה.
בספטמבר 1923 ראש ממשלת רומניה יון (יונל) ברטיאנו ביקר בצ'כוסלובקיה, וב-24 בספטמבר 1925 ביקר קרול, נסיך הכתר הרומני בפראג. באוקטובר 1936 ביקר שוב הנסיך קרול בפראג, ובדצמבר אותה שנה נשיא צ'כוסלובקיה אדווארד בנש ביקר ברומניה.
בסוף מלחמת העולם השנייה חברה רומניה לבעלות הברית, וכוחותיה סייעו בשחרור צ'כוסלובקיה.
ב-7 באפריל 1945 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, ובשנת 1946 נפתחו מחדש השגרירויות בשתי המדינות.
ב-21 ביולי 1948 נחתם בבוקרשט הסכם ידידות בין הרפובליקה הצ'כוסלובקית לבין הרפובליקה העממית הרומנית, ולאחר מכן היו שתי המדינות חברות בברית ורשה. בשנת 1968 סירבה רומניה להשתתף בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, כאות מחאה על דיכוי האביב של פראג.
ב-20 בפברואר 1991 הוקמה האגודה הצ'כוסלובקית-רומנית, וביוני 1991 נשיא רומניה יון איליאסקו הגיע לפראג לחתום על פירוק ברית ורשה.
סלובקיה.
ב-1 בינואר 1993 פורקה צ'כוסלובקיה ובמקומה קמו צ'כיה - שירשה את מקומה וסלובקיה, ומיד כוננו היחסים בין שתי המדינות.
ב-24 בספטמבר 1993 נחתמה בברטיסלבה אמנת ידידות ושיתוף פעולה בין רומניה לסלובקיה, אשר נכנסה לתוקף ב-23 במאי 1994. ב-16 באפריל 1999 אושר בברטיסלבה על ידי שרי החוץ של שתי המדינות, כל תוקפן של אמנות והסכמים שנחתמו בין רומניה לצ'כוסלובקיה.
שיתוף פעולה.
בין שתי המדינות מתקיימים יחסי סחר פעילים, ושיתוף פעולה הדוק בתחומי ביטחון, חינוך ותרבות, וכן שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
יחסים דיפלומטיים.
רומניה מחזיקה בסלובקיה שגרירות בברטיסלבה ו-2 קונסוליות בבאנסקה ביסטריצה ובסטארה לובובנה, מאידך, סלובקיה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליה באוראדיה
יורם יעקובי
שבדיה במשחקים הפאראלימפיים
המסדר הסובירני הצבאי של מלטה
יחסי סלובקיה–צרפת
בין סלובקיה לבין צרפת מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה.
צ'כוסלובקיה.
צרפת הייתה המדינה הראשונה שהכירה בצ'כוסלובקיה ב-28 באוקטובר 1918. לאחר מכן צרפת תמכה בחתימת ההסכמה הקטנה, ומשום כך צ'כוסלובקיה חתמה על ברית עם צרפת.
במהלך הסכם מינכן הפרה צרפת את בריתה עם צ'כוסלובקיה, ותמכה בדרישות היטלר, מה שהביא לסיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית, ולאחר מכן לפירוק צ'כוסלובקיה והקמת סלובקיה העצמאית, על אף שגם היא הייתה גרורה של גרמניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה צ'כוסלובקיה למדינה קומוניסטית וחלק מברית ורשה, ומשום כך הושפעו היחסים בין שתי המדינות ממהלך המלחמה הקרה.
סלובקיה.
ב-1 בינואר 1993 פורקה צ'כוסלובקיה ובמקומה קמו צ'כיה - שירשה את מקומה וסלובקיה, ומיד כוננו היחסים בין שתי המדינות.
כיום קיימים יחסים חמים בין שתי המדינות, הכוללים שיתוף פעולה במגוון תחומים, וביקורים הדדיים של נציגים בכירים משתי המדינות מפעם לפעם. כמו כן, שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
שיתוף פעולה.
צרפת היא המשקיעה ה-11 בסלובקיה, ושותפת המסחר השישית בסלובקיה. כמו כן מתקיים שיתוף פעולה בין שתי המדינות בתחומי החינוך והתרבות, וקיימים בתי ספר בסלובקיה ללימוד השפה הצרפתית.
מייק אוונס
מייקל דייוויד אוונס (באנגלית: Michael David Evans; נולד ב-30 ביוני 1947) הוא סופר, עיתונאי, ופרשן ממוצא יהודי אמריקאי העומד בראשם של כמה ארגונים ללא כוונות רווח בארצות הברית, הולנד וישראל. אוונס הוא ציוני נלהב ועומד בראשם של ארגונים ציונים נוצרים.
אוונס כתב ופרסם 71 ספרים, והוא גם מספק פרשנויות על נושאי המזרח התיכון עבור ערוצי תקשורת שונים. הוא הופיע בתוכניות טלוויזיה ורדיו שונות ומאמרי הדעה שלו פורסמו בעיתונים כמו ה"וושינגטון טיימס", "הג'רוזלם פוסט" ואחרים. אוונס גם ייסד ועומד בראשן של מספר ארגונים נוצרים פוליטיים.
חייו האישים ואמונתו.
מייקל דייוויד אוונס נולד וגדל בספרינגפילד, מסצ'וסטס לאם יהודייה אשר הוריה היו מהגרים מברית המועצות, ולאב נוצרי.
כילד הוא סבל מאלימות מצד אביו האנטישמי, אשר נהג באופן קבוע להשתכר ולהכות את אמו בטענה שאוונס אינו בנו. בגיל 11 הוא התנגד לראשונה לאביו וניסה לעצור בעדו בזמן שהכה את אימו, דבר שגרם לאביו לפנות אליו והוא הכה אותו עד כדי עילפון. אוונס לא האמין כי יזכה לשרוד את השנים הבאות תחת ידו של אביו. לפי תיאורו של אוונס, כאשר התעורר מהעילפון, הייתה לו הארה ומפגש ראשון עם ישו אשר הבטיח לו עתיד.
לאחר שחרורו משירות בצבא ארצות הברית, עבר אוונס לטקסס, שם עשה תואר באומנות במכללה נוצרית מקומית, "Southwestern Assemblies of God College".
אוונס נשוי לקרוליין, מייסדת ארגון "האישה הנוצרית של השנה", ולהם ארבעה ילדים.
פעילותו.
עיתונאי.
אוונס חבר במועדון העיתונאות הלאומית בוושינגטון הבירה. הוא גם מאופיין רבות בעיתון הג'רוסלם פוסט כמגן ישראל, פעיל במיוחד ברשת פייסבוק ולו שבעים ושבע מיליון עוקבים.
דובר.
בנוסף לעבודתו כפרשן, סופר וכותב דוקומנטריות, אוונס משמש גם כדובר. באוגוסט 2011 אוונס דיבר בפני קהל בקיסריה באירוע שאירח מגיש תוכנית הטלוויזיה גלן בק.
סופר.
מייק אוונס כתב בהרחבה על המזרח התיכון, נצרות, נבואות ועל עיראק. עבודתיו כוללות 71 ספרים חלקן בדיון וחלק לא. חלק גדול מספריו הן בהוצאה עצמית ורבים מספריו הגיעו לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
כ-11 מספריו תורגמו לשפה העברית.
מפיק סרטים דוקומנטריים.
אוונס הפיק כ-18 סרטים שמבוססים על ספריו שכתב אודות ישראל.
במהלך מבצע שומר החומות ביקר בישראל ותכנן לקיים פרויקט לגיוס המונים ברשת פייסבוק, לאחר מכן הותקף על ידי גולשים פרו פלסטינים ודפו הוסר
ארגונים שייסד.
מוזיאון טן בום, הולנד.
מייק אוונס קנה ושימר את הבית של קורי טן בום בשכונת הארלם בהולנד בשנת 1983. כיום המבנה משמש כמוזיאון הנועד לספר את הסיפור של משפחת טן בום אשר החביאה, האכילה ושמרה על כ-800 יהודים בתקופת השואה. בזמן הקנייה והשימור של המבנה מייק גם ייסד את אחוות טן בום – ארגון ציוני נוצרי.
קבוצת התפילה לירושלים.
בשנת 2002 ייסד אונס את קבוצת התפילה לכבוד ירושלים אשר גייסה כספים עבור ה"הקרן החדשה לירושלים" שיזם ראש העירייה אהוד אולמרט. קבוצת התפילה גייסה תרומות לבנייה של "מוזיאון ידידי ישראל" בירושלים.
מוזיאון ידידי ישראל, ירושלים.
בשנת 2015 ד"ר אוונס ייסד את מוזיאון ידידי ישראל במרכז העיר ירושלים. המוזיאון מספר את סיפורם של ידידי ישראל- אנשים לא יהודים אשר עזרו ליהודים להגיע לכדי הקמת מדינה. מטרת המוזיאון הוא להגביר את המודעות לסובלנות דתית ולהטמיע שיח בין הציונות הנוצרית לבין העם היהודי ומדינת ישראל. נשיאה התשיעי של מדינת ישראל, שמעון פרס היה היו"ר הבינלאומי של המוזיאון והמייסד של "אות ידידי ישראל" אשר מוענק למנהיגי עולם כמו ג'ורג' וו. בוש, אלבר השני, נסיך מונקו ונשיא בולגריה רוזן פלנלייב, על תמיכתם בישראל.
ג'ובת א-דיב
ג'ובת א-דיב (בערבית: جبة الذيب; פירוש השם: בור הזאב) הוא כפר פלסטיני בין זעתרה לתקוע. הכפר נמצא בנפת בית לחם בשטח C.
היישוב נוסד ב-1929. נכון ל-2007 גרות בכפר 27 משפחות, בעיקר מחמולת אל-וחש, ומספר התושבים הוא 156.