בסוף שנת 1945 גברה העלייה הבלתי־לגאלית לארץ ישראל. ממחנות העקורים בדרום אירופה החלו להגיע ספינות מעפילים בזו אחר זו. השלטון הבריטי בארץ ישראל היה חצוי ביחסו אל תופעת העלייה הבלתי־לגאלית. משרד המושבות, אשר נחשב למעוז האנטי ציונות באנגליה, עשה כל שביכולתו כדי לעצור את הספינות הנוחתות בחוף הארצישראלי. במשרד החוץ הבריטי, לעומת זאת, נשמעו קולות שתמכו בהיתרים מוגבלים לעלייה זו.
מטה הפלמ"ח, באישור המוסדות העליונים של ארגון ההגנה, הכין תוכנית לפיצוץ תחנות ה"ראדאר" (מכ"ם), שהיו פזורות לאורך החוף וגילו את תנועת אוניות המעפילים. בליל ה-23 בנובמבר 1945 פוצצו כמה תחנות משטרה ומכ"ם בריטיות. חלקן ניזוקו קשה, חלקן לא ניזוקו כלל וחלקן ספגו נזקים קטנים. משטרת החוף של גבעת אולגה חובלה גם היא, על ידי כוח הפלמ"ח, שישב בקיבוץ גבעת חיים, שבעמק חפר.
המצור.
למחרת הטילו הבריטים מצור על מושב חגלה ועל קיבוץ גבעת חיים. כוחות גדולים של צבא ומשטרה, בפיקודו של ריימונד אוסוואלד קפראטה, התחפרו והתארגנו מסביב לגדר המשק. בלטו ביניהם כוחות מוצנחים בריטים, שהגיעו ארצה עם תום המלחמה באירופה. הם הודיעו לאנשי הקיבוץ על כוונתם לפרוץ פנימה ולערוך מסדרי זיהוי, כדי לאתר את מבצעי הפעולה בגבעת אולגה. המשא ומתן נמשך, והפריצה אל המשק נדחתה למחרת, ל־25 בחודש. בינתיים ריכזה "ההגנה" אלפי מתנדבים בקיבוץ עין החורש הסמוך. התוכנית הייתה לנוע בצהרי 25 בחודש, במצעד של אי-אלימות, בכביש בין שני היישובים, כדי לפרוץ ולהצטרף אל הנצורים, ולמנוע בדרך זו את זיהוי מבצעי הפיצוץ ומעצרם.
האלפים שהתרכזו בעין החורש, לקראת הפריצה, באו מנתניה שבדרום ועד לזכרון יעקב שבצפון. היו ביניהם בני נוער רבים, מהכשרות הקיבוצים שחנו במושבות הסמוכות, חדרה, פרדס חנה, כרכור ועוד. הם בילו את הלילה בקיבוץ עין החורש, והתארגנו לקראת המצעד. במהלך ליל השימורים הזה נמשכו המגעים עם הבריטים, ואפילו בבוקר עדיין הייתה תקווה לפתור את המשבר ללא אלימות.
ניסיון הפריצה ותוצאותיו.
בשל אי־הבנות חמורות בתקשורת, ובשל קריאה לא נכונה של הקרב הצפוי על ידי מפקדי "ההגנה" המקומיים – מחד; ובשל נוקשות חסרת פשרות מצד המפקדים הבריטים שפקדו על המבצע – מאידך, ברור היה לאנשי ההגנה שלא יהיה מנוס מניסיון פריצה אלים אל תוך גבעת חיים הנצורה. המסע הרגלי יצא, ערוך בשישיות, ללא נשק חם אלא רק עם מקלות וככרות לחם, מהשער המערבי של עין החורש. בשעת הצהריים עצר המפקד הבריטי את המצעד והזהיר את הצועדים שלא להמשיך. המצעד לא ציית, מפקדיו התלהמו ופרצה ריצה מטורפת לאורך כמה מאות המטרים שהפרידו בין היישובים. כוח בריטי קטן פתח באש אל הצועדים. התוצאה הייתה הרת אסון: שבעה נהרגו מיד ומספר הפצועים הגיע לעשרות.
עם האש והפגיעות בצועדים השתנו בבת אחת יחסי הכוחות בשדה, וכולם ביחד החלו בפינוי וטיפול בפצועים. האדמה הבוצית הקשתה מאוד על ההצלה. ימים ספורים לפני האירוע ירד גשם כבד בעמק חפר, ותעלות הניקוז שבין היישובים התמלאו במים ובבוץ. פעולות ההצלה השתבשו ואחדים מהפצועים מתו עוד בטרם פונו. כוח רפואי בריטי שחנה בשולי גבעת חיים הגיש אמנם עזרה רפואית ראשונית, אך התוצאות היו קשות מאוד.
התגובות.
ההלם והתדהמה ביישוב היו גדולים. איש לא העלה על דעתו שהצבא הבריטי, שזה עתה שב מהצלת יהודים באירופה השרופה, יפתח באש על יהודים לא חמושים בארץ ישראל. האירוע זכה להד עולמי והטיל צל כבד על מדיניות החוץ והביטחון של בריטניה, ומעצביה, ובארצות הברית נשמעו קולות לסלק את בריטניה לאלתר מארץ ישראל, לפתוח את השערים לעלייה המונית ולחתור במהירות להקמת מדינה יהודית עצמאית.
אנדרטה הכוללת את שמות ההרוגים הוקמה במקום במלאת שנה לאירוע הטראגי ב-כ"א בכסלו תש"ו. האנדרטה שופצה לקראת מלאת שישים שנה למאורע, והמחלקה להנצחת החייל של צה"ל השקיעה וטיפלה בשיקומה. הגַּלְעֵד ניצב על הכביש הפנימי המחבר בין שני היישובים ומשמש אתר זיכרון לבית הספר התיכון הסמוך.
בשנת 1979 נחנך קיר זיכרון נוסף בלב קיבוץ עין החורש, סמוך לבית התרבות בתכנון האדריכל אילון כהן.
שמות הנופלים במצור על גבעת חיים.
באותו היום נערך מצור דומה על קיבוץ שפיים וגם שם נערך ניסיון פריצה של המצור על ידי אנשי ההגנה. בניסיון זה נהרג , איש פתח תקווה.
טרצבה
שלושת המלאכים בבית אברהם
שלושת המלאכים בבית אברהם אבינו הוא סיפור מקראי שמופיע בפרשת וירא.
הסיפור על פי מדרשי חז"ל.
המעשה כפי שמופיע במקרא מספר על התגלותו של אלוהים אל אברהם אבינו ביום חם במיוחד, כאשר האירוע התרחש ביום השלישי למילתו של אברהם - מצב בו היה חלוש במיוחד. כאשר ראה אלוהים בחולשתו הוא "הוציא חמה מנרתיקה" כדי לעצור בעד בני האדם לצאת לרחוב ובכך למנוע מאברהם את הטרחה שבאירוח. אולם אברהם שנחשב למכניס אורחים, ישב על פתח ביתו בציפייה לאורחים מזדמנים.
אלוהים עצמו בא ל"ביקור חולים" אצל אברהם, ובעוד אלוהים משוחח עם אברהם הבחין אברהם מרחוק בשלוש דמויות, אברהם עזב את אלוהים ורץ לקבל את האורחים, פנה אליהם וביקשם לסור לביתו. מאחר שאברהם חשש שהם עובדי עבודה זרה הסוגדים לאבק רגליהם ביקשם טרם היכנסם לרחוץ רגליהם ורק אחר כך להיכנס לביתו. הוא פנה לשרה אשתו וביקש ממנה להכין לחם משלושת סאה קמח והוא עצמו רץ להכין חמאה, חלב ובן בקר להגיש לאורחים. אף על פי שמלאכים אינם יכולים לאכול ולשתות, משום כבודו של אברהם הם התחזו אוכלים ושותים.
ביקורם של המלאכים נועד, מלבד סיפוק רצון אברהם לאורחים, גם לביצוע שליחויות שונות. מלאך ראשון נשלח לבשר לשרה על הולדת בנה יצחק, השני בישר את מהפכת סדום ועמורה והשלישי בישר לאברהם על ריפויו מכאב ברית המילה ועל חובתו להציל את לוט ממהפכת סדום ועמורה. ואכן לאחר הסעודה בישר מלאך לאברהם כי בעוד שנה תוליד שרה אשתו בן, ולחיזוק ההבטחה חרץ המלאך חריץ בכותל בית אברהם ואמר כי בעוד שנה, כאשר תגיע השמש לחריץ זה, ייוולד הבן, הוא יצחק אבינו.
תאריך הסיפור.
בסדר עולם פרק ה' ביקור המלאכים מתוארך לט"ו בניסן. בפרקי דרבי אליעזר פרק כ"ט אברהם נימול ביום הכיפורים והיום השלישי שבו באו המלאכים היה י"ב בתשרי. בספר היובלים פרק ט"ז ביקור המלאכים מתוארך לראש החודש הרביעי בעוד שברית המילה מתוארכת בפרק ט"ו ל-15 בחודש השלישי שהוא חג השבועות בלוח השנה במגילות קומראן.
פרשנויות.
במסכת בבא מציעא מופיע קטע אגדה מסוף דף פ"ו עד תחילת דף פ"ז, אשר לומד מהסיפור דרך ארץ:
קישורים חיצוניים.
יעקב ישראל סטל, אימתי ביקרו המלאכים אצל אברהם, סגולה, 23 חשוון תשפ"ב.
גשר קווינסבורו
גשר קווינסבורו (באנגלית: Queensborough Bridge) הוא גשר העובר מעל איסט ריבר ומחבר בין שכונת לונג איילנד סיטי ברובע קווינס לבין האי מנהטן בעיר ניו יורק. הגשר עובר מעל האי רוזוולט.
כינוי הגשר.
תושבי העיר מכנים את הגשר "גשר רחוב 59" - שם שהפך פופולרי עוד יותר בעקבות שירם של סיימון וגרפונקל "שיר גשר רחוב 59".
הקמת הגשר.
ההצעות לחיבור האי מנהטן עם לונג איילנד סיטי בקווינס הוצעו לראשונה בשנת 1838. ניסיונות ראשונים להשגת מימון הקמת הגשר החלו בשנת 1867 עם הקמת חברה לצורך העניין, אולם זו פשטה רגל בשנות ה-90 של המאה ה-19. בשנת 1903 הוגשו תוכניות להקמת הגשר על ידי מחלקת הגשרים של העירייה. התוכניות תוכננו על ידי גוסטב לינדנתל יחד עם לפרט ל. באק והנרי הורנבוסלט, אשר תכננו גם את גשר ויליאמסבורג.
הקמת הגשר נמשכה בשנים 1903–1909. משך הבנייה התארך בשל התמוטטות חלק מהגשר הנבנה במהלך סופה, וכן שביתות עובדים רבות (אשר באחת מהן נעשה ניסיון לפוצץ את אחד מחלקי הגשר). עלות הבנייה הגיעה ל-18 מיליון דולר. במהלך הקמת הגשר נהרגו 50 עובדים.
הגשר נפתח לציבור ב-30 במרץ 1909.
שמו המקורי של הגשר היה "גשר האי בלקוול" - שמו הקודם של האי רוזוולט.
מבנה הגשר.
לגשר חמישה מקטעים שאורכם:
אורך הגשר בין שני עוגניו 1,135 מטרים, ואורכו הכולל של הגשר (לרבות כבישי הגישה) - 2,270 מטרים.
לגשר שני מפלסים. בעת בנייתו היו במפלס העליון שני נתיבי תנועת כלי רכב, ושתי מסילות ברזל אשר שימשו את קו השדרה השנייה. במפלס התחתון היו ארבעה נתיבי כלי רכב ושני נתיבי חשמלית.
נתיבי הרכבת ונתיבי החשמלית הוסרו בשנות ה-40 של המאה ה-20, ומאז היו בגשר 11 נתיבי תנועת כלי רכב.
בשנת 1987 החל שיפוץ של הגשר הצפוי לעלות מעל 300 מיליון דולרים, אשר טרם הסתיים.
שימושי הגשר.
בחלקו העליון של הגשר מצויים ארבעה נתיבי תנועת כלי רכב. בחלקו התחתון של הגשר שישה נתיבים - הארבעה האמצעיים לכלי רכב, והשניים החיצוניים לתנועת הולכי רגל ורוכבי אופניים.
הגשר באומנות.
הגשר שימש רקע לסרט ספיידרמן משנת 2002. בסרט הגובלין הירוק זורק את מרי ג'יין ווטסון מהגשר וספיידרמן צריך להחליט האם להציל אותה או להציל את הנוסעים ברכבל האי רוזוולט.
חג הפסח
ארפינום
ארפינו
ארפינו (איטלקית: Arpino), או בשמה הקדום ארפינום, היא עיירה הממוקמת בנפת פרוזינונה שבמחוז לאציו במרכז איטליה.
שטח העיירה משתרע על 55 קמ"ר. נכון ל-2005 מנתה אוכלוסיית ארפינו כ-7,430 נפשות.
תאריך היווסדותה של ארפינום אינו ידוע, אולם נראה שתושביה הקדומים היו וולסקים. בשנת 354 לפנה"ס נחתם הסכם בין הרפובליקה הרומית לבין הסאמניטים שחילק את שטח הוולסקים בין שני הכוחות וארפינום נפלה בידי הסאמניטים. במהלך המלחמות הסאמניטיות עברה העיר לשליטתה של רומא.
בשנת 188 לפנה"ס קיבלו תושבי העיר אזרחות רומית, מלאה או חלקית. נראה שארפינום נחשבה כבר במאה ה-2 לפנה"ס עיר רומאית לכול דבר, השערה שנתמכת על בסיס היותה מקום לידתם של שנים מגדולי המדינאים הרומים, גאיוס מריוס וקיקרו.