ב-11-12 בפברואר 2007 ערך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביקור רשמי בריאד. במהלך הביקור הוא נפגש עם המלך עבדאללה. הביקור היה הזדמנות לשפר את יחסי המדינות.
היחסים בין שתי המדינות נעשו מתוחים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. רוסיה תמכה בנשיא סוריה בשאר אל-אסד, בעוד ערב הסעודית עמדה בנושא זה לצידה של ארצות הברית וסייעה למורדים במשטר אסד, יחד עם קטר וטורקיה. ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב הזהיר שאם ערב הסעודית וטורקיה יפריעו למעורבות הצבא הרוסי בסוריה, הסכסוך עלול לגרום למלחמת עולם שלישית.
ביוני 2015 חתמו שר ההגנה של סעודיה מוחמד בן סלמאן אל סעוד ונשיא רוסיה פוטין על הסכם לשיתוף פעולה גרעיני בסנקט פטרבורג.
באוקטובר 2019 ערך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ביקור רשמי בערב הסעודית, לראשונה מזה 12 שנה. במסגרת הביקור הוא פגש את סלמאן, מלך ערב הסעודית ויורש העצר מוחמד בן סלמאן אאל סעוד וקידם עסקות נשק בשווי מיליארדי דולרים.
במרץ 2020, ברקע מגפת הקורונה נפתחה בין המדינות מלחמת מחירי נפט שהצניחה את מחיר הנפט בצורה דרסטית ותרמה לקריסה של שוק המניות העולמי.
עקרון אי-התוקפנות
איוואן ואזוב
אִיוָואן מִינְצ'וֹב וָאזוֹב (בבולגרית: Иван Минчов Вазов; 9 ביולי 1850, סופוט, האימפריה העות'מאנית - 22 בספטמבר 1921, סופיה, ממלכת בולגריה) היה משורר, סופר, מחזאי, מהפכן, פטריוט ופוליטיקאי בולגרי, הנחשב לאבי הספרות והשירה בבולגריה המתחדשת. יצירתו עסקה בתקופת התחייה הלאומית הבולגרית, מלחמת העצמאות של בולגריה, ושנותיה הראשונה של נסיכות בולגריה.
תולדות חייו.
איוואן ואזוב נולד בסופוט למשפחה עם נטייה פוליטית לאומנית. שני אחיו: ולדימיר וגיאורגי גדלו להיות גנרלים בצבא בולגריה. בהמשך, עבר עם משפחתו לבית דודו באולטניצה לרגל עסקיו של אביו. הוא נמשך לשירה, עזב את בית דודו והתיישב בבראילה. שם חבר לגולים בולגרים והכיר את חריסטו בוטב. ואזוב הפך למהפכן וב-1876 לחם במהלך מרד אפריל הבולגרי. לאחר כישלון ההתקוממות נמלט לגאלאץ.
ביחד עם חריסטו בוטב החל להוציא לאור שירים מהפכניים. הוא לחם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ולאחריה התיישב בסבישטוב. ב-1879 עבר לסופיה והחל בפרסום יצירותיו המרכזיות. ב-1893 פרסם את הרומן "תחת העול" שעסק בדיכוי העות'מאני בבולגריה טרום עצמאותה. בהמשך, הצטרף למפלגת העם ונבחר מטעמה לפרלמנט.
בין 1897 ל-1899 כיהן כשר החינוך של בולגריה. ב-1917 היה מועמד לקבלת פרס נובל לספרות.
איוואן ואזוב נפטר בסופיה ב-1921 והוא בן 71.
קשריו עם יוסף מרקו ברוך.
לאיוואן ואזוב הייתה מערכת יחסים מיוחדת עם יוסף מרקו ברוך לאחר הגעתו של מרקו ברוך לבולגריה ותחילת פעילותו שם. ואזוב התרשם מפעילותו "המהפכנית" של מרקו ברוך וראה בו מעין וסיל לבסקי יהודי. ב-1895 אף תרם לו מכספו והוזמן על ידו לפגישה בסופיה. למרקו ברוך היו עימותים עם ראשי הקהילות היהודיות, בעקבותיהם הוגשו כנגדו תלונות למשטרה הבולגרית וזו פעלה לעוצרו מספר פעמים. בהתערבותו של איוואן ואזוב נמנע המעצר.
ואזוב כתב למרקו ברוך מכתב אישי ובו בין השאר נכתב:
יצירתו והנצחתו.
המוטיבים המרכזיים ביצירותיו של ואזוב היו: המאבק לעצמאות בולגריה והשגתה, אהבת המולדת, אנשיה ונופיה. קידום מקומה של בולגריה במשפחת העמים בכלל ובאירופה בפרט, וניצחונותיה ותבוסותיה של בולגריה לאורך ההיסטוריה. יצירותיו השונות תורגמו ל-50 שפות.
לאחר מותו זכה ואזוב להנצחה ברחבי בולגריה. התיאטרון הלאומי של בולגריה נושא את שמו, כך גם הספרייה הלאומית בפלובדיב שהיא השנייה בגודלה בבולגריה. ישנם רחובות על שמו בבולגריה, כמו גם בעיר ברטיסלאבה שבסלובקיה. פסגת צוק באי ליווינגסטון נקראת על שמו.
קבר היהודי.
ב-1906 כתב ואזוב את שירו "קבר היהודי" המתבסס על המיתוס האנטישמי בדבר נפילת בירת הממלכה הבולגרית השנייה - טרנובו ב-1393 לידי העות'מאנים בראשות סולימאן צ'לבי. המיתוס מספר על יהודי שבגד בבולגרים ומסר את המפתחות של שער צדדי למצודת צארבץ ובכך איפשר לעות'מאנים לכובשה. היהודי הוצא להורג על ידי המצביא העות'מאני ומקום קבורתו של "הבוגד", נודע כ"קבר היהודי", בבולגרית: Жидов гроб (ז'ידוב גרוב). השיר אשר כתב ואזוב סייע לקבע את המיתוס בנרטיב ההיסטורי הבולגרי.
לוסי סטון
לוסי סטון (באנגלית: Lucy Stone; 13 באוגוסט 1818 – 19 באוקטובר 1893) הייתה נואמת ופעילה אמריקאית. מובילה במאבק למען זכויות נשים.
ביוגרפיה.
לוסי סטון נולדה במסצ'וסטס בשנת 1818 והקדישה את חייה למאבק למען שוויון זכויות לנשים האמריקאיות. היא הייתה נואמת מוכשרת, התנגדה נחרצות לעבדות ופעילה מרכזית בתנועת הסופרג'יסטיות. בשנת 1847 הייתה לאישה הראשונה ממסצ'וסטס בעלת תואר אקדמי והרבתה להביע את דעתה, בכתיבה ובנאומים, בנושאים חברתיים, בתקופה שבה נשים היו מנועות מכך. היא זכתה לכינויים רבים, ביניהם "The Orator" ו-"Morning Star", בשל מאבקה למען שוויון לנשים. סטון הייתה האישה הראשונה שחתמה על הסכם נישואים שוויוני עם בעלה ואף שמרה על שם נעוריה, במקום לאמץ את שם משפחתו של בעלה, כנהוג. היא נפטרה 30 שנים טרם חקיקת החוק המעניק זכות הצבעה לנשים.
השנים המעצבות.
לוסי סטון נולדה וגדלה בחווה במערב ברוקפילד, מסצ'וסטס, כבת השמינית מבין תשעת ילדיהם של חנה מתיוס ופרנסיס סטון. ילדותה המוקדמת עיצבה באופן מהותי את תפיסת עולמה. מלאכת האחזקה והטיפול בחווה הייתה אמנם מייגעת אך הניבה יבול מספק כך שגדלה בתחושה של שפע. סטון תיארה את אביה כמחליט וקובע בלעדי כיצד תנוהל כלכלת המשפחה. אמה אמנם מכרה את ביצי וגבינות המשק אך לא הייתה לה זכות להחליט מה לרכוש, כמה ומתי. לעיתים נאלצה אמה להחביא כסף על מנת לרכוש מוצרים שאביה חשב שהם מיותרים. דודתה האהובה, עברה לגור אצלם לאחר שנזנחה על ידי בעלה ונותרה מנושלת מזכויותיה. חוויותיה אלו של סטון גיבשו את דעתה שנשים נתונות לגמרי לחסדיהם של בעליהם. היא החליטה לא להינשא ולא להיות נתונה תחת מרותו של גבר לעולם. אחיה נשלחו ללמוד בקולג' כמהלך טבעי, אך אביה נדהם כשביקשה ממנו לעשות כך וסירב לממן את לימודיה. היא החליטה ללמוד בכל מחיר ובגיל 16 החלה ללמד בבית ספר תמורת דולר לשבוע. היא החליפה את אחיה במשרת ההוראה אך שכרה היה נמוך משכרו. כאשר מחתה על כך בפני הנהלת בית הספר נאמר לה שתוכל לקבל רק שכר של אישה, כמחצית משכרו של גבר. היא המשיכה לעבוד שם ושכרה עלה בהדרגה עד 16 דולרים לחודש, עדיין נמוך משכרו של גבר במשרה דומה.
"הוויכוח על נשים".
סטון נחשפה ל"וויכוח על נשים" שהיה רווח באותה תקופה, הדן בשאלה האם על הנשים ליטול חלק פעיל בחיים הפומביים או שמא עליהן להישאר בגבולות הבית, במרחב הפרטי. הוויכוח החל עם חתימתן של נשים רבות על עתירתו של ויליאם לויד גריסון לביטול העבדות, עתירה שנדחתה, משום שרוב החתימות היו של נשים. בכנס שנערך בעקבות דחיית העתירה הכריזו הנשים כי זכויות, כמו חובות מסוימות, תקפות לכל אדם, מבחינה מוסרית, ולכן הן לא תישארנה בגבולות שנקבעו עבורן על ידי מנהיגים מושחתים. האחיות שרה ואנג'לינה גרימקה החלו לנאום מול קהל מעורב של גברים ונשים ולא רק נשים, כמקובל בזמנו. בתגובה, הופץ מכתב רשמי של הממשלה המגנה את תופעת החדירה של הנשים למרחב הציבורי הגברי ואת רצונן לנאום בפני קהל או להרצות בפומבי. סטון זעמה על תוכן המכתב והצהירה שאם אי פעם יהיה לה מה לומר בפומבי - היא תעשה כן. סטון קראה את פרסומיה של שרה גרימקה שלימים נודעו כ"מכתבים לגבי שוויון בין המינים" וגיבשה את דעתה שלא לקרוא לאף אדם בעלה. סטון התבססה על הספר הזה בהמשך, במאמריה ובהרצאותיה לקידום זכויות נשים. בשנת 1839 החלה סטון את לימודיה בסמינר לנשים מאונט הוליוק (Mount Holyoke) אך לאחר שנה, מאוכזבת ממדיניותו הסלחנית לגבי עבדות וזכויות נשים, עזבה ונרשמה לאקדמיית וסליאן (Wesleyan) שלימים נודעה כ-"Wilbraham &amp; Monson Academy", אשר תמכה יותר בשילוב נשים בפוליטיקה. סטון קראה על הקשר שבין התנגדות לעבדות לבין קידום זכויות נשים והוקסמה מאבי קלי , פעילה נגד העבדות מקונטיקט, שאף על פי שנאסרה עליה ההצבעה בנושא העבדות, בשל דעותיה החד משמעיות כנגד המוסד, הרימה את ידה פעם אחר פעם על מנת להביע את דעתה. בשנת 1851, לאחר שלוש שנות פעילות בכנסייה, הורחקה אף סטון בשל פעילויותיה נגד העבדות ואירוח הרצאות נגד עבדות בביתה. הכומר הכריז עליה כחברת קהילה נטולת זכות בחירה, ובכל זאת, פעם אחר פעם, הרימה אף היא, את ידה בהצבעות. מאוחר יותר עברה סטון לכנסייה סובלנית יותר בהשקפתה, הכנסייה היוניטריאנית.
לימודים באקדמיה.
לאחר שנת לימודים אחת באקדמיית ווסליאן (Wesleyan) נודע לסטון שאוברלין קולג' העניקה תואר אקדמי לשלוש נשים. זה היה המוסד היחיד בזמנו שעשה כן וסטון נרשמה אליו. היא למדה בקורסים כדוגמת דקדוק יווני ולטינית על מנת להצליח בבחינות הקבלה לאוברלין קולג'. באוגוסט 1843, בגיל 25, נסעה סטון ברכבת לאוהיו, לקולג' הראשון שהעניק תואר אקדמי לנשים ואף לאפרו אמריקאים. עם זאת, גילתה במהלך השנים שהנהלת הקולג' לא מצדדת בכל דעותיה בעניין הצבעת נשים, זכויות פוליטיות עבורן, השכלת נשים והשמעת דעותיהן בפומבי ואף נאסר עליה להרצות בפני קהל. סטון סיימה את לימודיה באוברלין קולג' והפכה לאישה הראשונה ממסצ'וסטס בעלת תואר אקדמי.
במכללה הכירה את אנטואנט בראון בלקוול, לוחמת זכויות הנשים, שלימים הפכה אף לגיסתה.
השביתה למען שוויון בשכר.