רוב ההזארים והטג'יקים במחוז הם שיעים אך הפשטונים והקבוצות השונות רובם סונים (זאת מלבד הקוצ'י שהם הינדים). ישנם 2,684 מסגדים במחוז, 341 מוסדות הוראה ו-21% מכלל התושבים יודעים אוריינות. כביש 1 המחבר את קנדהאר עם קאבול עובר דרך המחוז, בנוסף ישנו כביש מהיר העובר לאורכו של המחוז וכבישים המקשרים בין מרכזי הנפות לבירה מיידאן שיר. ישנם 6 בתי חולים ו-65 קופות חולים, רובם נוסדו בסיוע כספי מצד נאט"ו וארצות הברית במיוחד.
ביטחון.
מחוז ורדכ נמצא במאבק מתמשך, כאשר הטליבאן פעיל ברוב הנפות המחוזיות ונלחם נגד הממשלה האפגנית. רוב נפות המחוז מסווגות כמחולקות בין הטליבאן לממשלה האפגנית, שתי נפות מסווגות תחת שליטה ממשלתית ונפות סיידאבאד ונרך נתונות לשליטה מלאה של הטליבאן. עקב האלימות המוגברת נגד הקהילה השיעית, הוקמה במחוז ורדכ מיליציה המורכבת מ-1,000 בני הזארה חמושים אשר התחברה לקבוצות הזארה בע'זני במטרה ליצור כוח הגנה משלה להזארים הנמצאים באזור מרכז המדינה. 90 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.5 אירועים בשבוע).
דוגמאות לתקריות כוללות פשיטות לילה של מורדים על יישובים, במיוחד כפריים ותקיפות אוויריות, הבולטת ביותר אירעה בנפת ג'גטו בסוף ספטמבר 2018. נפות נרך וג'לרז הושפעו גם מהתקפות אוויריות ומפעולות צבאיות. מורדי הטליבאן ביצעו פיגועי התאבדות מחוץ למתחם המשטרה בבירת המחוז באוקטובר 2018, כמו גם בינואר 2019. דווח גם על אלימות הקשורה לבחירות, הטלת מוקשים ופצצות בדרכים. תועדו 224 נפגעים אזרחיים (88 הרוגים ו-136 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 35 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 170% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות באזורים יישובים ואחריהם פיגועי התאבדות ומטעני חבלה. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 199 אנשים ממחוז ורדכ. המחוז חשוב להישג יד בשביל הטליבאן עקב קרבתו לבירה קאבול ולמרכז הממשלה האפגנית בה הוא נלחם.
ב-12 במאי 2021 נפת נרך נפלה לידי הטליבאן, לאחר שיום קודם הטליבאן תפס את בניין ממשל הנפה ושרף אותו, אחרי כמה ימים של מצור עליו. חיילי ארצות הברית התחילו לסגת מאפגניסטן במטרה לצאת משם סופית ב-11 בספטמבר.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז הראת ואוכלוסייתן:
וורדכ
באמיאן
באמיאן (בפרסית/דארי: ولایت بامیان) הוא אחד מתוך 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם במרכז המדינה והיותו ממוקם על גבי רכס הרי הינדו-כוש הופכת אותו להררי. זהו המחוז הגדול ביותר באזור הזארהסתאן (ארצם של ההזארים) ולאורך ההיסטוריה שימש בתור מפגש תרבויות מרכזי עולמי, דוגמה לכך ניתן לראות בפסלי בודהה בבמיאן, אשר הושמדו בתקופת האמירות האסלאמית של אפגניסטן.
היסטוריה.
היסטורית, באמיאן ממוקם על גבי דרך המשי, מה שהשפיע על קישורו ההיסטורי של האזור לתרבויות הינדיות, בודהיסטיות, הלניסטיות, פרסיות, ערביות, טורקיות ועוד. ההוכחה המרכזית לקיומה של התרבות הבודהיסטית היא מתקופת הממלכה ההודית גנדהארה, לפני עלייתה של הממלכה האחמנית, כאשר נוצרו שני פסלי הבודהה בבאמיאן שנותרו עומדים מאות שנים לאחר שהאסלאם עלה באזור ונהרסו לבסוף בשנת 2001 עקב דרישות הממשל הרדיקלי של הטליבאן על אפגניסטן.
נתונים כלליים.
מחוז באמיאן ממוקם במזרח אפגניסטן. אוכלוסייתו המונה כ-400,000 בעיקרה מורכבת מבני הזארה; עם נוודי פרסי שיעי ברובו, עם 16% בני שבט סאדאת, 15% טג'יקים ועוד מגוון קבוצות אתניות שמייצגות חלקים פחותים באוכלוסייה הכוללת, כגון טטרים, קיזילבאשים ופשטונים. גידול חקלאי ובעלי חיים הוא העיסוק העיקרי של התושבים ואילו עבודת בית היא משנית. חיטה, שעורה ותפוחי אדמה נשארים מזה שנים הגידולים הפורחים. במסגרת משק הבית מגדלים בעיקר כבשים, עזים וסוסים.
במחוז ישנם 279 מוסדות חינוך ו-24% מכלל האוכלוסייה יודעים אוריינות. ישנם 30 בתי חולים ו-23 קופות חולים. רק ל-21% מכלל האוכלוסייה ישנה זמינות למקורות מים 24 שעות ביממה הכוללים נהרות, מעיינות, בארות ועוד. רכס הינדו-כוש מאפיין את הטופוגרפיה ההררית של המחוז ומאפשר מעבר נרחב של נהרות ומאגרי מים.
המושל, מוחמד טהיר זהיר, הוא הזארי אתני שכיהן במגוון תפקידים ברחבי ממשלת אפגניסטן. הוא פיקד על כוחות הקרקע בבאמיאן בין השנים 2001–2004 והיה דוברו של נשיא אפגניסטן אשרף גאני אחמדזאי במהלך הבחירות ב-2014. מינויו של זהיר למושלות נתקל בהתנגדות עזה מצד גורמים מקומיים והאוכלוסייה בהתבסס על האשמות בחוסר יכולת ואפליה גזעית. על פי הדיווחים מונה מושל חדש מצד הטליבאן במהלך פברואר 2016, אך זהותו אינה ידועה.
ביטחון.
על פי מגוון דיווחים, לטליבאן לא הייתה כל השפעה בבאמיאן החל מנובמבר 2018. ניתן לקשר את היציבות היחסית של בבאמיאן ללכידות החברתית בקרב תושביה, האוכלוסייה ההזארית השיעית מתנגדת נחרצות לטליבאן הסוני. עם זאת, התקפות על מחסומי המשטרה על ידי מורדי הטליבאן התרחשו ביולי 2018. כל הנפות של באמיאן מסווגות תחת שליטת הממשלה האפגנית. 4 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 - פברואר 2019 (ממוצע של 0.1 אירועים בשבוע). דוגמאות לאירועים כוללים התקפה של מורדי הטליבאן ביולי 2018 על כמה מחסומי משטרה בנפת קהמרד, הרג זקן שבטי אחד וחטיפת ארבעה אזרחים הזארים.
בסוף נובמבר 2018 עצרו הרשויות האפגניות את מנהיג המיליציה ההזארית באשמת תקיפת כוחות הביטחון וכן על סחיטת נוסעים בידי חמושים בעודם עוברים על כבישים המהירים במחוזות באמיאן, גור ווורדכ. תועדו 7 נפגעים אזרחיים (הרוג אחד ו-6 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 1.5 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו מוקשים, ואחריהם פיגועים מעל פני השטח בשטחים ציבוריים. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 8 אנשים מביתם במחוז באמיאן, כולם הועברו למקומות אחרים בתוך שטח המחוז. באותה תקופה עקרו 3,091 אנשים למחוז באמיאן ממחוזות אחרים, עקב השקט היחסי במחוז.
חלוקה מנהלית.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז באמיאן ואוכלוסייתן.
תיקון הברית
מרדף משטרתי
קלאוס ברגן
קלאוס פרידריך ברגן (בגרמנית: Claus Friedrich Bergen; 18 באפריל 1885 - 4 באוקטובר 1964) היה מאייר וצייר גרמני, שנודע בעיקר בזכות תיאוריו של לוחמת חיל הים במלחמת העולם הראשונה. היה חבר המפלגה הנאצית.
ראשית החיים וקריירה.
ברגן נולד ב־18 באפריל 1885 בשטוטגרט, גרמניה, בנו הראשון של פריץ ברגן, צייר ומאייר פופולרי של התקופה הקיסרית. הוא גדל במינכן, בה החל משנת 1904, ללמוד בבית הספר לציור של מוריץ וינהולד ובאקדמיה המלכותית לאמנות, ולמד אצל קרל פון מאר.
החל משנת 1907 יצר ברגן יותר מ -450 איורים לסיפורי ההרפתקאות הפופולריים של קארל מיי. המודפסים והודפסו מחדש כל הזמן בספרים ובכתבי עת, ותיאוריו של ברגן את המערב הפרוע, אידיאנים, ומקומות אקזוטיים אחרים, נקשרו בסיפורים של מאי. בשנת 1910 הוצגו איוריו ב- Wereldtentoonstelling בבריסל.
הוא נסע הרבה, ביקר בנורווגיה, אנגליה, הים התיכון ואמריקה תוך כדי התפתחות והרחבת הכשרתו. הוא פיתח התמחות של ציור נושאים ימיים, כמו גם סצינות דייג ונופי חוף. סדרת ציורים של כפר הדייגים משכה תשומת לב מיוחדת.
ציור בזמן המלחמה.
בשנת 1914 מונה ברגן לצייר ימי לקייזר וילהלם השני. לאחר קרב יוטלנד בשנת 1916 היה ביקוש עצום לתיאורי הפעולה, הן מצד הציבור והן מקברניטי האוניות שהשתתפו. כדי לספק את זה, אדמירל שייר, מפקד צי הים הגדול, לקח את הצי לים הבלטי עם ברגן על ספינת הדגל שלו ועבר שיחזור של הקרב עם ירי סרק של התותחים. בשנות השלושים של המאה העשרים רבים מהציורים הללו נכללו באנדרטת חיל הים בקייל, ובהמשך הוצבו במוזיאון בהמבורג, גרמניה.
ביוני וביולי 1917 נקט ברגן בצעד חסר התקדים והצטרף לצוות הצוללת U-53, בפיקוד הנס רוז, לסיור קרבי באוקיינוס האטלנטי. סדרת הציורים שהתקבלה נחשבת לרוב בין יצירותיו המשובחות ביותר.
בתקופה שבין המלחמות צייר נופים ימיים רבים בהזמנה רשמית, ואילו ידידותו עם מפקדים כמו אריך רידר וקרל דניץ הובילה להמשך העבודה עבור הצי הגרמני.
אחיו של ברגן, אוטו, היה טייס במלחמה הגדולה, והשניים היו חברי ילדות של ארנסט אודט, מבכירי טייסי הקרב בגרמניה. קשרים אלה עזרו לברגן לצייר סצינות תעופה רבות ועבודות עבור תעשיית התעופה בגרמניה.
קלאוס ברגן הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1922. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הועמד ל"רשימת מחונני האל" של הנאצים, שהעניקה לו מעמד מוגן כנכס תרבותי, ובכך פטרה אותו משירות צבאי. כמה מיצירותיו הופיעו בתערוכות האמנות הגרמנית הגדולה בחסות הנאצים, שהתקיימו מדי שנה בבית האמנות הגרמנית בין השנים 1937–1944. ציורו נגד אנגליה (1940) נרכש על ידי אדולף היטלר תמורת 12,000 מארק ויצירות אחרות נרכשו על ידי בכירים נאציים אחרים; עם זאת, אף אחת מעבודות של ברגן אינו מציג נושאים אנטישמיים או פרו-אריים מוגזמים. בסוף המלחמה הוא לא הועמד לדין בגין העבודות הנאציות שלו.
חיים מאוחרים יותר.
לאחר מלחמת העולם השנייה ברגן המשיך בציור, עם דגש רב יותר על התעניינותו לאורך הקריירה בציורים קטנים יותר של נופים וספינות מפרש היסטוריות.