המטה הראשי של התנועה ממוקם בישראל, אולם למעט תפקידו בייצוג התנועה במוסדות הלאומיים של ההסתדרות הציונית העולמית, מעבר לקשת אינה פעילה בישראל. התנועה אינה מיוצגת בכנסת ולפיכך נבחריה בקונגרס הציוני העולמי מגיעים אך ורק מחוץ לישראל.
זיהוי דתי ומפלגתי.
התנועה אינה מסונפת לאף זרם דתי או מפלגתי. ראשי התנועה בעולם מגיעים מכל גוני הקשת הדתית והמפלגתית. את מסריה ופרסומיה הרשמיים של התנועה מלווים אחת ועד שלוש דמויות בולטות בהיסטוריה הציונית : בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון ומנחם בגין. בראשית הקמתה, על מנת לזכות בהכרת המוסדות הלאומיים, בחרה להסתנף באופן זמני וטכני לברית הציונית של הנוער הציוני-קדימה. ערב הבחירות לקונגרס הל"ח חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם מפלגת חוסן לישראל.
במסמך הייסוד של התנועה נכתב : "118 שנים לאחר ייסוד הציונות ו-67 שנים לאחר הקמתה, התעצבה דמותה של ישראל באמצעות מיזוגן של תפיסות ציוניות ואוניברסליות שונות. אף דרך לא ניצחה את יריבתה – האחת השפיעה על רעותה. תובנה זו היא שעומדת בבסיס פעילות תנועת מעבר לקשת, שקמה לתמוך ולחזק את התנועה והמחשבה הציונית באשר היא – חילונית ודתית, ימנית ושמאלנית".
מימון ותרומות.
מימון פעילות התנועה בעולם נשען על גיוס כספים מתורמים פרטיים, בין היתר, באמצעות רשת האינטרנט. התנועה אינה נתמכת במקורות תקציביים ממשלתיים או ציבוריים. כמו כן, התנועה מסרבת לגייס מימון מחברי הקהילות היהודיות להן היא מסייעת.
מקור השם.
שם התנועה נלקח משיר הנושא “Somewhere Over the Rainbow” בסרט "הקוסם מארץ עוץ" מ-1939.
השיר, שנכתב על ידי יפ הרבורג והולחן על ידי הרולד ארלן, סימל לדעת מייסדי התנועה את החוויה היהודית. הרבורג היה הצעיר מבין ארבעה ילדים שנולדו למהגרים יהודים מרוסיה. שמו האמיתי היה איזידור הוכברג והוא גדל בבית יהודי אורתודוקסי בניו יורק. ארלן היה בנו של חזן יהודי ליטאי. יחד הם יצרו את השיר, שנבחר על ידי איגוד תעשיית ההקלטה של אמריקה (RIAA) והקרן הלאומית לאמנויות (NEA) לשיר החשוב ביותר של המאה העשרים. השיר, שנכתב קצת לפני פרוץ השואה, הוא מסע מצמרר למעמקי התודעה היהודית של השניים, דרך הפוגרומים שמשפחותיהם עברו ועד לנבואה על אותו מקום מעבר לקשת שבו הצרות נמסות והחלומות מתגשמים. מייסדי מעבר לקשת ראו ב-“Somewhere Over the Rainbow” שיר נבואי על הישרדותו של העם היהודי. הקשת בענן, ובה אינספור גוונים, משקפת את רבגוניותו של העם היהודי ובהתאם את מטרות התנועה והרכב חבריה המגיעים מכל הזרמים בדת היהודית ומהווים את הפס הרחב ועתיר השונות שמאפיין את התנועה הציונית והזרמים בדת היהודית מערש הקמתה ועד ימינו.
מאפרת
זילה קלארק
זילה קלארק (באנגלית: Zelah Clarke; נולדה ב-5 באפריל 1954) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה.
קלארק החלה את דרכה כשחקנית בטלוויזיה בשנת 1972. היא הופיעה במה יפית עמק נוי ב-1976, ובתפקיד סוזן ניפר ב"דומבי ובנו" (1983) המבוסס על הרומן מאת צ'ארלס דיקנס. עוד השתתפה בפרק הראשון בסדרת הדרמה "פולדארק" (1975).
תפקידה הידוע ביותר הוא ג'יין בסדרת הטלוויזיה "ג'יין אייר" עיבוד לרומן באותו שם מאת שרלוט ברונטה. הסדרה הופקה על ידי בארי לטס עבור ה-BBC והבמאי היה ג'וליאן אמייס. קלארק שיחקה בתפקיד הנשי הראשי ולצידה כיכב טימותי דלטון בתפקיד אדוארד רוצ'סטר.
ב-1985 הייתה קלארק מועמדת על תפקידה כג'יין אייר לפרס CableACE לשחקנית הטובה ביותר בסרט או במיני-סדרה.
יונת השלום
יונת שלום
מטאמטה
מָטָאמָטָה (שם מדעי: Chelus fimbriata) הוא מין הצבים היחידי החי בסוג Chelus. זהו יצור בעל ראש גדול, פה ענקי ו"חוטם" בקצהו וכן צוואר ארוך מאוד. הוא מצוי בטבע בנהרות אמריקה הדרומית באזור הנהרות אמזונאס ואורינוקו.
זה גם צב גדול שאורכו יכול להגיע ל-45 סנטימטרים ומשקלו ל-15 קילוגרם. צבע הראש, הצוואר והגפיים הוא חום-אפרפר והוא בעל מבנה ראש בעל שני זיזים משולשים משני קצוות הראש בחלק העליון, בעל פה מתרחב גדול במקום מקור כמו רוב הצבים וחדק פחוס דמוי צינור באזור האף, דרכו הוא נושם. הראש מכוסה בגבשושיות ועליהם צומחים זיזים דמויי צמחים: על הסנטר ישנם שלושה כאלה ועל הלסת עליונה עוד ארבעה. הצוואר ארוך ובעל שניים-שלושה תלמים וכמה "קוצים" מזדקרים עד לבסיס השריון החום או השחור. מעל השריון שלוש שורות תלולות יותר משאר השריון, ככל הנראה כדי לעזור לצב להסתוות בלי שייראה כצב. כפות הרגליים קטנות ביותר עם מעט טפרים וגם הזנב קצר אבל עבה, בייחוד אצל הזכרים. צב זה מצוי רוב זמנו במים ועולה לנשום על ידי החדק דמוי הצינור שלו. על גופם ושריונם צומחים אצות וצמחים ירוקים שעוזרים להסוות אותם וכך הם יכולים להיראות כמו עלים מתים במים הרדודים באגן האמזונס.
הוא חי בטבע בנהרות עם זרימה איטית, בריכות רדודות וביצות בבוליביה, מזרח פרו, אקוודור, מזרח קולומביה, ונצואלה, גינאה, גינאה הצרפתית, סורינאם וצפון-מרכז ברזיל.
צב זה ניזון מטרף שהוא מחכה לו בעודו מוסווה. הוא משתלב בצורה מוצלחת בצמחייה המימית או בערימות עלים מתים או בוץ וכך יכול להישאר בלי תנועה כשמיני טרפו, חסרי חוליות שונים או דגים, לא מרגישים בנוכחותו. כשדג או יצור דומה מגיע למרחק מספיק הצב פוער את הפה הענקי שלו, יוצר ואקום גבוה ושואב אותו פנימה לתוך הגרון. בשל צורתו של הפה הם כלל לא מסוגלים לנשוך אלא רק לפתוח ולסגור את הפה.
הצבים מתרבים במשך השנה כשהזכרים מרחיבים את רגליהם להרשמת הנקבה ומקננים בחפירות בדרך כלל בחודשים אוקטובר עד דצמבר ומטילים 12–28 ביצים קטנות וכדוריות שנמצאות יחדיו. הצאצאים הרכים הם טרף קל להרבה טורפים כמו עיטים, חתולים, אנפות, נחשים ותנינים.
דלאטין
דלאטין (באוקראינית: Делятин, דליאטין; בפולנית: Delatyn; ביידיש: דעלאטין) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, לצד נהר פרוט ולמרגלות הקרפטים, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
עד המאה ה-18 הייתה דלאטין כפר חקלאי, ומהמאה ה-19 החלה להתפתח, וקיבלה מעמד עירוני. עם גילוי מעיינות מרפא בסביבת העיירה, הפך היישוב למרכז קיט אזורי בראשית המאה ה-20. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח פולין.
יהודי דלאטין.
עד המאה ה-18 השתייכו יהודי העיירה לקהילת נדבורנה הסמוכה, ולאחר מכן קיימו קהילה עצמאית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסה העיירה, ורבים מיהודיה עזבו אותה, ומצבם הכלכלי של הנותרים בה הורע.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית ענפה, ובמסגרתה פעלו במקום קיבוצי הכשרה של תנועות נוער. כמו כן, פעלו בעיירה בית ספר עברי ומוסדות דת, תרבות וספורט יהודיים. בתקופה זו נמנו בעיירה קרוב ל-1,600 יהודים, למעלה מרבע מתושביה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיעו לעיירה פליטים יהודים ממערב פולין. עד כניסת הצבא האדום ליישוב, סבלו יהודיו מהתנכלויות מצד שכניהם האוקראינים. בתקופה הסובייטית הולאמו המפעלים בעיירה, וקבוצת פליטים יהודים בה גורשה לפנים ברית המועצות.
בשואה.
ב-1 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום החלו אוקראינים להתעלל ביהודי המקום. עד מהרה הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בראש היודנרט שהוקם בעיירה מונה מרדכי טירקל. הלה נזכר כמי שלא ציית לכל דרישות הגרמנים, ובשלב מסוים אף נמלט מהעיירה. עבור החזרתו, אסרו הגרמנים כ-600 יהודים בעיירה כבני ערובה, וכשנתפס, נרצח במקום, ובמקומו מונה יעקב ולדהורן. מסתיו 1941 העבירו הגרמנים יהודים מהעיירה למחנות עבודה בסביבתה.
ב-16 באוקטובר 1941 הוצאו יהודי העיירה מבתיהם, וכ-1,950 מהם נרצחו בבורות בקרבת היישוב. מקרב היהודים שנותרו בעיירה, היו שניסו להימלט ממנה לעבר הונגריה, אך רובם נתפסו, ונרצחו. מספטמבר 1942 ועד ראשית 1943 הועברו אחרוני היהודים בעיירה לאיוונו-פרנקיבסק, שם נרצחו באתר טחנת רודולף.
דליאטין
צב אראו
צב אראו (שם מדעי: Podocnemis expansa) הוא מין של צב ביצות גדול החי באזור האמזונאס באמריקה הדרומית. הוא נמנה בין צבי המים הגדולים ביותר והוא הגדול ביותר בתת-סדרת צבים מצדדי-צוואר (Pleurodira).
מאפיינים.
אורכו של פרט בוגר יכול להגיע למטר ומשקלו יכול להגיע עד 90 ק"ג. הוא בעל שריון כדורי גדול בצבע חום דהוי. עיניו גדולות ובולטות, אפו צינורי עם נחיריים ולסתותיו גדולות. צבים אלה נצפים בגדות נהר האמאזונאס בפרו, בקולומביה, בוונצואלה, בברזיל ובעוד מדינות באמזונאס.
הוא נמצא רוב זמנו בתוך הנהר וניזון מצמחים הגדלים במים, ולעיתים גם מנבלות. למרות שהוא צב ביצות, הוא מזכיר בהרגליו צבי ים כיוון שהוא חי כמעט לגמרי בתוך המים (אם כי רק במים מתוקים) ורק הנקבות עולות בקבוצות גדולות, לגדות הנהר על מנת להטיל את ביציהן (90–100 במספר). הן מכסות אותן בתוך גומה וחוזרות לנהר. הצעירים שאורכם רק 5 ס"מ נוהרים למים אך רבים מהם נטרפים על ידי טורפים כמו חוטמנים, חתולים, עיטים, בזים, אנפות, קופים, שועלים, סמורים, נחשים, טגואיים וקיימנים.
רק 5% מהביצים מגיעים לבגרות, דבר שפוגע בהתרבות האוכלוסייה. כמו כן מאוים הצב מכריתת היערות באמזונאס, מציד לא חוקי ומזיהום הנהר. אך ניתן לגדלו בשבי, בייחוד עם זוחלים אחרים.
תנין מורלט
תנין מורלט או תנין מקסיקני (שם מדעי: "Crocodylus moreletii") הוא מין של תנין הנפוץ בעיקר במקסיקו ומעט גם בבליז ובגואטמלה בנהרות וביצות טרופיים. הוא אחד מארבעת התנינים החיים באמריקה.