שמה הקודם של אייר קנדה היה "טראנס קנדה איירלינס" (Trans Canada Air Lines). טיסתה הראשונה של החברה הובילה 2 נוסעים ודואר מוונקובר לסיאטל ב-1 בספטמבר 1937. הטיסה ארכה 50 דקות. בשנת 1964 הפכה טראנס קנדה איירלינס למוביל הלאומי של קנדה ושינתה את שמה ל"אייר קנדה". בשנת 1989 החברה הפכה לחברה פרטית. בשנת 2000, רכשה אייר קנדה את חברת התעופה "אינטרנשיונל קנדיין איירלינס" (International Canadian Airlines), שהייתה מתחרה שלה.
בשנת 2007 חגגה החברה שבעים שנה, ולרגל המאורע הוכן סמליל חדש, שהוצג על שניים ממטוסי החברה.
בין השנים 2006–2009 יישמה החברה את פרויקט XM ועיקרו שינוי וחידוש כל מחלקות הנוסעים במטוסיה. בשנת 2009 קאלין רובינסקו מונה למנכ"ל החברה והוא מכהן בתפקיד מאז (נכון ל-2019).
בפברואר 2017 החליפה החברה את עיצוב המטוסים לרגל 150 שנה למדינת קנדה.
צי המטוסים.
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2021:
חברות בת.
אייר קנדה ידועה כאחת מחברות התעופה בעלות המספר הרב ביותר של חברות בת:
פעילות החברה בישראל.
החברה מפעילה 7 טיסות שבועיות בין תל אביב לטורונטו. הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787-8/9 "דרימליינר".
החברה מפעילה שתי טיסות שבועיות עונתיות בין תל אביב לנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול, הטיסות מופעלות במטוסי בואינג 787-8/9 "דרימליינר".
פריי
דיאליזה
ברפואה, דיאליזה (באנגלית: Dialysis) היא תהליך המיועד להחליף את הכליות ולבצע את תפקידן, במקרה שאלו חדלות לתפקד, בין אם כתוצאה מאי ספיקת כליות חריפה או כתוצאה מאי ספיקת כליות כרונית.
בגוף בריא לכליות מספר רב של תפקידים, העיקריים שבהם הם סילוק חומרים (כמו אשלגן, חומצות ושתנן) מהדם, כאשר תהליך הדיאליזה אמור לחקות פעולות אלו עד לביצוע השתלת כליה, אם ניתן.
זהו טיפול תומך שאינו מיועד לרפא את הכליות. דיאליזה מיועדת לחולים קשים שהכליות שלהם חדלו לתפקד בפתאומיות (אי-ספיקת כליות חריפה) או לחולים במצב יציב שהכליות שלהם חדלו לתפקד באופן קבוע (אי-ספיקת כליות כרונית). הדיאליזה הוא טיפול במיקרים של שילוב בין היפרקלמיה, חמצת מטבולית קשה, פריקרדיטיס ובצקת ריאות קשה.
דרכי הפעולה.
הדיאליזה עובדת על עקרון הדיפוזיה של מומסים לאורך גרדיאנט ריכוזים דרך ממברנה חדירה למחצה. בכל סוגי הדיאליזה דם נמצא מצידה האחד של הממברנה ונוזל דיאליזה מצידה השני. הריכוז ההתחלתי של המומסים הבלתי רצויים (בעיקר אשלגן ושתנן) בנוזל הדיאליזה נקבע על ערך נמוך, ושל המומסים הרצויים (כמו נתרן) על הערך הנורמלי התקין המצוי בדמו של אדם בריא. המומסים הבלתי רצויים עוברים בדיפוזיה לנוזל הדיאליזה שלאחר מכן מסולק.
דיאליזה בישראל.
ב-1947 החליט ד"ר קורט שטייניץ, מנהל המעבדה הכימית של בית החולים "רוטשילד" בחיפה, (כיום מרכז רפואי בני ציון) לבנות "כליה מלאכותית". הוא התעמק בכתביהם של קולף מהולנד ואלואל משוודיה ובנה מכונת המו-דיאליזה. המכונה, שהרכבתה הושלמה ב-1948, הוצבה באחד מצריפי הטכניון בהדר הכרמל. שני המטופלים הראשונים נפטרו, מסיבות שלא בהכרח קשורות לכשל בביצוע הדיאליזה. הטיפול במטופלת השלישית הצליח והיא המשיכה לחיות כ-15 שנה לאחריו.
מחלקת הנפרולוגיה הראשונה בה בוצעו טיפולי דיאליזה סדירים החל מ-1958, הייתה המחלקה בבית חולים הדסה בירושלים, בניהולו של פרופסור דוד אולמן שהשתלם בטיפולי דיאליזה ונחשב כחלוץ הנפרולוגיה המודרנית בישראל. המכשיר נועד לטיפול בחולים עם חוסר תפקוד זמני של הכליות. בסוף שנות ה-60 הופעלו בישראל כ-30 מכשירי דיאליזה בבתי חולים שונים.
כיום קיימות יחידות דיאליזה במרבית בתי החולים הכלליים בישראל. הן מיועדות לטיפול במאושפזים וכן לטיפול מרפאתי בחולים מורכבים. מרבית הנזקקים לטיפולי דיאליזה בישראל מקבלים אותם במכוני דיאליזה בקהילה, המופעלים על ידי קופות החולים ועל ידי חברות שירותי רפואה פרטיות, הקשורות בהסכמים עם קופות החולים.
בישראל היו בסוף שנת 2020 6913 מטופלים בדיאליזה, מתוכם כ-75 חולים חדשים שהצטרפו באותה השנה. מעט יותר מ-90% מהמטופלים טופלו בהמודיאליזה והשאר בדיאליזה פריטוניאלית.
מכלית על
אזיקי בוהן
כתפיות
סמל קווינסלנד
סמל קווינסלנד (באנגלית: Coat of Arms of Queensland) הוא הסמל הרשמי של מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה מאז הוענק למדינה בשנת 1893. הסמל שונה מספר פעמים במהלך השנים. הסמל הנוכחי נקבע בשנת 1977.
בראש הסמל נמצא צלב מלטה שעליו כתר מלכותי. התומכים הם אייל אדום - בעל חיים שהובא למושבה מלונדון ובשל כך מסמל את הקשר לאנגליה, ועגור ברולגה - ציפור האופיינית למדינה ומהווה אחת מסמליה.
על המגן מצוירים ראש של שור, ראש של כבש, אלומת חיטה, קנה סוכר ומכרה זהב המייצגים את ענפי הכלכלה העיקריים של המדינה.
בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה: "אמיצים ויפים" (בלטינית: Audax at Fidelis).
גשר ריו-ניטרוי
גשר ריו-ניטרוי (בפורטוגזית Ponte Rio-Niterói) הוא גשר הנמצא במפרץ גואנברה ומחבר בין הערים ריו דה ז'ניירו וניטרוי שבברזיל. באופן רשמי הוא נקרא גשר הנשיא קוסטה אה סילבה (Ponte Presidente Costa e Silva), על שמו של הנשיא ארטור דה קוסטה אה סילבה שאישר את בנייתו.
היסטוריה.
ב-23 באוגוסט 1968 החל פרויקט הבנייה את דרכו במעמד אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת והנסיך פיליפ דוכס אדינבורו לצד מריו אנדראזה, שר התחבורה של ברזיל. בניית הגשר מומנה בעזרת הלוואת מבנקים אנגליים וממשלת ברזיל. העבודות הבנייה החלו ב-1969 ונמשכו עד 1974. אורכו 13.29 קילומטר, מתוכם 8.836 קילומטר על פני המים. רוחבו של הגשר 26.60 מטר. הגובה המרבי של המקטע המרכזי הוא 72 מטר מעל פני הים. שני נתיבי נסיעה של 12.20 מטר כל אחד, ובכל אחד מהם שלושה מסלולים.
עם חנוכתו היה הגשר השני באורכו בעולם והארוך ביותר ללא שימוש במגדלים. תכנון באמצעות מגדלים לא התאפשר מאחר שהוא ממוקם בנתיב הטיסה של נמל תעופה סנטוש דומונט, ומגדלים על פני הגשר היו חוסמים את נתיבי הגישה אל שדה התעופה.
עם סיום העבודות עמד צפי מעבר כלי הרכב היומי על 9,202 מכוניות, 4,868 משאיות, 1,795 אוטובוסים ובסך הכול 15,865 כלי רכב. כיום עוברים בממוצע יותר מ-230,000 כלי רכב על הגשר. מאז שנת 1995 נוהל הגשר בידי חברה פרטית. הגשר הוא חלק מהכביש הארצי BR-101.
לימור גולדשטיין
לימור גולדשטיין (נולדה ב-29 בדצמבר 1967) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה.
גולדשטיין נולדה וגדלה בתל אביב. בגיל 12 עברה עם משפחתה לרמת השרון, אמה עורכת דין ואביה איש עסקים והיא הבכורה מבין שלושה ילדים. בצבא שירתה ככתבת בבטאון חיל האוויר. לאחר שחרורה עבדה תקופה קצרה ככתבת במקומון "העיר".
בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. חודש לפני סיום לימודיה לוהקה להצגה "על עכברים ואנשים" על פי ספרו של ג'ון סטיינבק, בתיאטרון הבימה. שם שיחקה עונה שלמה ובסיומה עברה לתיאטרון חיפה, בו עבדה במשך כ-4 עונות. לאחר מכן עברה לתיאטרון הקאמרי, שם כיכבה במספר הצגות כמו: מרתה ב"המורדים", ויולה ב"הלילה השנים עשר", קלאופטרה ב"הורדוס" ואדריאנה ב"קומדיה דל ארטה". בהמשך שיחקה ב"ליזיסטרטה" (בו הכירה את בעלה), "פרק ב'", "אחורי הקלעים" וב"הדבר האמיתי". ביולי 2006 השתתפה ב"יתוש בראש", בו שיחקה לצד שמואל וילוז'ני, ובבימויו של עמרי ניצן. בשנת 2008 שיחקה בתיאטרון הקאמרי בתפקיד ראשי את אלה, במחזה "תרה" על פי הסיפור של צרויה שלו בעיבוד למחזה של פנינה גרי ודורית גרי, ובבימוי של דדי ברון, לצד גיל פרנק, רבקה מיכאלי, אוהד שחר ונסים זוהר.
בשנת 2009 שיחקה במחזה של ענת גוב "משפחה חמה" בבימוי של עדנה מזי"א בתיאטרון הקאמרי, לסירוגין עם שרה פון שוורצה שיחקה שם את המלכה גרטרוד ב"המלט" בבימויו של עמרי ניצן, לצד איתי טיראן וגיל פרנק. שיחקה בהצגה "האריסטוקרטים" בתיאטרון הקאמרי, שעלתה בדצמבר 2010.
בשנת 2009, בעקבות פציעתה של הלנה ירלובה, החליפה אותה גולדשטיין בתפקיד חנה רובינא בהצגה "היה או לא היה".
ב-2011 הנחתה גולדשטיין את טקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
בשנת 2015 שיחקה במחזה מאת ריי קוני "נשוי במנוסה" בבימוי של אלון אופיר בתיאטרון הקאמרי, לצד שמואל וילוז'ני ונדב אסולין. ב-2016 השתתפה בהצגה "ארוחת טעימות" מאת שלמה מושקוביץ לצד מוטי כץ ונעמה שטרית. בשנת 2017 שיחקה במחזה "פילומנה" מאת אדוארדו דה פיליפו בבימוי של רוני פינקוביץ' בתיאטרון הבימה, לצד נתן דטנר, רבקה גור ורוברט הניג, וכן במחזה "הים הכחול העמוק" מאת טרנס ראטיגן בתיאטרון בית לסין.
גולדשטיין נשואה לאיש העסקים רון אבידן, מנכ"ל חברת "אזורים" והיא אם לשני בנים. מנהלת אורח חיים צמחוני מגיל שש ומתגוררת בתל אביב.
בטלוויזיה.