מעמד הנשים פחות מאוד בתרבות הגה. מגיל קטן קיימת הפרדה בין המינים וייעוד של כל מין לתפקיד מסוים - הבנים והבנות מחונכים לשחק במשחקים נפרדים ולהתנהג בצורה שונה. הבנות מחונכות מגיל צעיר לעזור במשק הבית ולטפל באחיהן הקטנים אשר גרים איתן באותו קומפלקס מגורים, בעוד הבנים הצעירים חיים עם אבותיהם ועל כן לא נמצאים עם אחיהם הצעירים ולא מחונכים לביצוע מטלות הבית - שכן אלו מבוצעות על ידי הנשים. ערכו של חינוך בבית הספר בקרב בנות צעירות נתפס כערך פחות לעומת הקמת משפחה, כאשר נערה צעירה נכנסת להריון היא אינה יכולה להמשיך את לימודיה בעוד הנערים ממשיכים בלימודיהם ללא קשר לתא המשפחתי שהקימו.
טקסי נישואין וגירושין.
מוסד הנישואין אינו בעל חשיבות מרכזית בתרבות הגה. חשיבות פחותה זו נובעת רבות מהעובדה כי גברים ונשים אינם מנהלים משק בית משותף, אינם חולקים את רכושם לאחר החתונה וחיים בנפרד. טקס הנישואין בקרב בני המעמד הנמוך מצוין לרוב על ידי החלפת מתנות, ואילו במעמדות גבוהים יותר טקס הנישואין מצוין בצורה דומה יותר לעולם המערבי. גירושין אינם אירוע חריג בתרבות הגה, כאשר הגורם המרכזי לגירושין הוא היעדר תמיכה של הבעל באישה ובילדים אשר חיים במשק בית נפרד. הליכי גירושין אינם מתבצעים בצורה פורמלית בקרב רבים מאנשי הגה. החוקים בגאנה מאפשרים לזוג שנישא בטקס מסורתי להסדיר ולהכיר בנישואין על ידי המדינה. פעמים רבות טקס הנישואין המסורתי אינו מתועד בכתב (אלא על ידי עדי ראייה, שפעמים רבות מקורבים לאחד מבני הזוג) וכן הזוג שנישא לא מגיש בקשה להכרה בהם כזוג נשוי על פי המדינה. עקב כך, פעמים רבות נישואין מסתיימים בהכחשת הנישואין - שכן הם חסרי תיעוד - או שמתבצעים גירושין על פי המסורת בהם הבעל אינו מחויב לחוקי הגירושין במדינה.
תעסוקה.
בעבר רוב אנשי הגה התעסקו בחקלאות ובדיג. עם התבססותו של חינוך מערבי באקרה גברים החלו לרכוש כישורי תעסוקה כבעלי מלאכה (נגרים, בנאים וכו'), בעוד נשים זכו לגישה לחינוך מערבי מאוחר יותר ובייחוד אחרי עצמאותה של גאנה. עם הכיבוש הקולוניאליסטי של גאנה ומדינות שכנות לה נוצרו אפשרויות נרחבות לתעסוקה של גברים בעבודות בנייה ותשתיות.
בנאי ממוצא גה בשם טטה קוואשי (Tetteh Quashie), שיצא לעבוד באי ביוקו (bioko) חזר בסוף המאה ה-19 עם שתילים של צמח הקקאו ושתל מטע שלהם. הבאתו של צמח הקקאו לגאנה היא נקודת מפנה היסטורית בכלכלתה של גאנה במאה ה-20, שכן הקקאו הפך ליבול ייצוא מרכזי.
תעשייה מרכזית באקרה ובקרב אנשי הגה כיום היא דייג ממוסחר אשר מעורבים בו מספר תאגידים ממדינות זרות. מעבר לדיג תעשייתי שלב שיטות דיג מודרניות במקום שיטות הדיג הישנות בקנו.
אנשי הגה לאורך ההיסטוריה היו מעורבים במסחר של מגוון סחורות, בין היתר סחרו בעבדים במשך תקופה ממושכת. סחר העבדים בשוק סלגה (salaga) של אקרה נמשך עד שנותיה הראשונות של המאה ה-20. נשים השתלבו במסחר עוד מהמאה ה-16, בתחילה הן מכרו את התוצרים החקלאיים של עצמן ולאחר מכן כאשר עיסוק עירוני החל לצבור תאוצה הן החלו למכור דגים, סחורה מיובאת, ומוצרי בית.
רפואה.
אנשי הגה מתייעצים עם מרפאים רבים, ביניהם כאלו אשר משתמשים ברוחות הוודזי (wodzi) כדי לגלות ולמצוא ריפוי לבעיות רפואיות. רפואה מערבית בדרך כלל באה בנוסף ולא במקום רפואה מסורתית. רפואה מסורתית של הגא מקשרת פעמים רבות בין מצב פסיכולוגי או חטא לבין מצב רפואי, ולכן בתהליך הריפוי מן המחלה יש מרכיב של וידוי.
מוזיקה.
מוזיקה מסורתית בגאנה, שמקורה בטקסים ובפסטיבלים עדיין נפוצה בעיקר בקרב כפרים בגאנה ובערים קטנות אשר מתנהל בהם אורח חיים מסורתי יותר, אך גם באקרה סגנון מוזיקלי זה אינו נעלם למרות תהליכים של התפתחות טעם מוזיקלי חדש בקרב האנשים. רוב המוזיקה כוללת שירה אשר יכולה להיות או לא להיות מלווה בכלי נגינה. כלי הנגינה הנפוצים הם תופים וכלי הקשה כגון גונג, פעמונים, ורעשנים מסוגים שונים. בנוסף נעשה שימוש בכלי נשיפה עשויים במבוק וקרנות בעלי חיים. השירים של אנשי הגה בדרך כלל כתובים בשפת הגה ובשפת האקאן או שילוב של שתיהן, שילוב של שתי השפות באותו השיר הוא סגנון פופולרי גם במוזיקה המודרנית.
תזונה.
תזונת הגה עשירה במזונות עתירי עמילן כמו יאם, מניהוט מצוי (קסוואה), דוחן, תירס ואורז - מאכלים נפוצים בגאנה. בנוסף תזונת הגה, שרבים מהם גרים לאורך חופיה של גאנה, מכילה הרבה דגי ים. תירס הוא המרכיב המרכזי אצל אנשי הגה וממנו מכינים את הקנקיי (kenkey) - המנה המרכזית אצל הגה.
הקנקיי היא מנה פופולרית במספר מדינות במערב אפריקה. את הקנקיי מכינים מבצק העשוי מקמח תירס שמלופף בקליפת תירס או עלי לחך אשר מבושלים באידוי. נהוג להגיש את המנה הזו יחד עם רסק פלפל חריף ודגים.
קיקויו
הקיקויו הם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בקניה. אנשי הקיקויו דוברים את שפת הקיקויו, שהיא שפת בנטו.
המונח "קיקויו" הוא הצורה הסווהילית של ההגייה המקורית "גקויו" (Gĩkũyũ). הקיקויו מכונים בשמות נוספים כגון "אגקויו" (Agĩkũyũ), "ניומבה יה",(Nyũmba ya) ו"מומבי" (Mũmbi). השם "קיקויו" מקורו בעץ השקמה הענק, ששמו דומה, בעוד שהשם השני של השבט - "אגקויו", מתייחס לילדים של עץ השקמה הענק.
על פי מפקד האוכלוסין של קניה משנת 2009, יש כ-6,622,576 אנשים בשבט הקיקויו, המהווים כ-16.9% מאוכלוסיית המדינה.
מקור.
לפי המיתולוגיה, מקור שבט הקיקויו הוא משני הורים אשר נוצרו על ידי אלוהים, שמות ההורים היו קיקויו ומומבי. פירוש המילה קיקויו הוא 'עץ שקמה ענק'. אנשי הקיקויו מחזיקים באמונה כי ישנו בורא כל יכול בשם נגאי (Nagai) אשר ברא את עץ השקמה, העץ הקדוש שמתוכה גדלה האומה. הקיקויו משתייכים למשפחת אנשי הבנטו (Banto) המהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בקניה. המקום המדויק של אבות הקיקויו אשר היגרו לאחר ההרחבה הראשונית של אנשי הבנטו באזור מערב אפריקה אינו ברור. יש הטוענים כי הם הגיעו לאזור הר קניה כיום לאחר שאבותיהם התמקמו בהתנחלויות קודמות יותר מצפון וממזרח, בעוד אחרים טוענים כי הקיקויו, יחד עם שכניהם ממוצא הבנטו - אמבו (Embu), מרו (Meru), קמבה (Kamba) מברה (Mbeere), עברו לגור בקניה מהתיישבויות נוספות באזור הצפוני.
האומה ועיסוקיה.
לפני שנת 1888, הגיעו אנשי מדינות ערב לשטחם בקצוות הדרומיים של אנשי הקיקויו, שם היו מעורבים בסחר עבדים, בעוד שלא התקיימה עבדות ממוסדת בקרב אנשי הקיקויו. אנשי הקיקויו הביעו התנגדות לניסיון הערבים לפלוש לשטחם, כך שכאשר ניסו לחדור אל אדמתם הם הומתו באופן מיידי. בהמשך, כתוצאה משילוב של רכישת קרקע, שותפויות ונישואי תערובת התרחשה התפשטות טריטוריאלית. כוחם הגאוגרפי והפליטי של אנשי הקיקויו נשמר לאורך דורות, עד להגעת הבריטים. סביב שנת 1888 הגיעו הבריטים לשטחם של אנשי הקיקויו במטרה להכניע את האוכלוסייה המקומית, ליישב ולהשתלט על הקרקע החלקית העשירה שלהם. הוקם שלטון בריטי על אף ניסיונות ההתנגדות מצד אנשי הקיקויו אשר הגיע לסופו בשנת 1963.
מבחינה כלכלית, אנשי הקיקויו היו איכרים טובים ואנשי עסקים ממולחים. מלבד חקלאות ועסקים, אנשי הקיקויו היו מעורבים בבניית מבנים, יצירת מחרוזות, הכנת חוטי משיכה ושרשראות ברזל.
החיים החברתיים והפוליטיים.
עם הקיקויו היה מחולק לתשעה שבטים. לכל אחד מן השבטים היה קשר דם הייחודי לו. השבטים השונים חיו זה לצד זה, ללא הפרדה גאוגרפית לפי קשר דם.
לחלק מהשבטים היה מנהיג מוכר, בעוד שלאחרים לא היה.
עם זאת, בשני המקרים הכוח הפוליטי של השבט הונהג על ידי מועצת השלטון אשר הייתה מורכבת מזקני השבט ובראשם עמד המנהיג, הצ'יף של השבט.
רוחניות ודת.
נגאי – הבורא העליון.
שבט הקיקויו היו ועדיין מאמינים באלוהים אשר הוא כל יכול, המכונה בשם נגאי.
השבטים- קיקויו, קמבה (Kamba) ו- אמבו (Embu)משתמשים בשם זה. נגאי היה ידוע גם בשם מורונגו (Mũrungu) בקרב שבטי המרו ואמבו, או בשם מולונגו (Mũlungu) (נגזרת של מילה שמשמעותה אלוהים אשר שוכן דרומית לזמבזי). השמות מוואד'ני (Mwathani) או מוואד'י (Mwathi) (שמשמעותן השליט הגדול ביותר) נובעות מהמילה גוואד'ה (gwatha) שמבטאת שליטה וסמכות, היו בשימוש ונשארו עד היום בשפה של השבט.
כל הקורבנות שהוקרבו לאל נגאי, בוצעו תחת עץ שקמה ענק (Mũkũyũ), אם לא היה עץ שקמה זמין, היו מקריבים את הקורבנות תחת עץ תאנה (Mũgumo). עץ הזית (Mũtamaiyũ) היה עץ אשר קדוש לנשים.
נגאי הוא הבורא העליון והמעניק של כל הדברים. הוא יצר את הקהילה הראשונה של אנשי הקיקויו, סיפק להם את כל המשאבים הדרושים לחיים: קרקע, גשם, צמחים ובעלי חיים. נגאי אינו אל גשמי ולכן לא ניתן לראותו, אך הוא בא לידי ביטוי בשמש, ירח, כוכבים, מטאורים, רעמים וברקים, גשם, קשת בענן, וכן בעצי התאנה הגדולים (Mugumo). עצי התאנה שימשו כמקומות לפולחן והקרבה וסימנו את האזור של אנשי הקיקויו ואנשי המומבי- אבותיהם של אנשי הקיקויו, כאשר לראשונה התמקמו בו. לנגאי יש מאפיינים אנושיים, אך יש אומרים שהוא חי בשמיים או בעננים. על פי תורת הקיקויו, נגאי מגיע מדי פעם לכדור הארץ כדי לבדוק את המתרחש, להעניק ברכות, ולתת גזרות עונש במידת הצורך. כאשר נגאי מגיע הוא שוכן בהר קניה. תנועותיו של נגאי מזוהות כרעמים, בעוד שהברקים הם הכלים שבהם נגאי משתמש כדי לעבור ממקום קדוש אחד לאחר. אנשי הקיקויו מאמינים כי נגאי בחר בהר קניה למקום מנוחתו בזמן שהוא מגיע לבדוק את כדור הארץ, לאחר מכן בחר באדם הקיקויו כאדם הראשון, כדי לציין את יופייה של הארץ שהוא נתן לו.
הפילוסופיה של הדת המסורתית של אנשי הקיקויו.