ההתקדמות הטכנולוגית של יצרני האופנועים המתחרים, בהם היצרנים היפניים בסוף שנות ה-60, הותירה את אופנועי הרלי בנחיתות יחסית בביצועים, באמינות ובהתנהגות, והחברה הגיעה עד לסף פשיטת רגל. ב-1969 נקנתה החברה על ידי קונצרן AMF שעסק במגוון תחומים, אך לא באופנועים. בשנים אלו נסמכה החברה על חוקי יבוא שהטילו מכס על אופנועים מתוצרת חוץ. תרבות הקאסטומים בה רוכבים משפרים את אופנועי ההרלי שלהם באופן ייחודי לכל רוכב כבר החלה לפרוח בתקופה זו אך החברה המשיכה לסבול מבעיות כלכליות וחוסר הצלחה.
ב-1981 החליטה קבוצת של 13 משקיעים בראשות וילי דייווידסון, צאצא של הדייווידסונים המקוריים, לרכוש את החברה ב-80 מיליון דולר. כאנשים שהכירו את חוויית הרכיבה מקרוב הם ראו בעצמם בעלי חברה המבינים טוב יותר את צורכי השוק והרוכבים. הם החלו בתוכנית הבראה שניסתה לצמצם מלאי מיותר ושקדו על פיתוח דור חדש של מנוע V שיהיה מודרני ואמין יותר, אך ישמר את הקלאסיות של מנועי העבר. החלטה זו ייצגה את הקו הכללי שבו נקטה החברה. לא עוד ניסיון להתחרות באופנועים המודרניים של המתחרים, אלא חזרה לאופנועים הקלאסיים של החברה אך עם רמת אמינות מודרנית. תהליך הייעול כלל הפסקת ייצור המוצר כולו באופן עצמאי ומעבר לשימוש בחלקים מיובאים. עם זאת, החברה הקפידה לשמור באדיקות על המותג ולחזק את תדמית האופנוע המיוצר באמריקה.
בשנות ה-80 וה-90 הפכה חברת הרלי-דייווידסון ליצרן האופנועים המצליח ביותר בארצות הברית. המכירות שגשגו והחברה עברה מהפסד לרווחים הולכים וגדלים. מנוע האבולושן שהוצג ב-1984 בנפח 1,340 סמ"ק ואחר כך בנפחים קטנים יותר סימל את היציאה מהמשבר. היה זה עדיין מנוע מקורר אוויר בתצורת V של 45 מעלות שהזכיר את מנועי ההרלי הוותיקים תוך עבודה באמינות גבוהה יותר. בתקופה זו הוצגו דגמים רבים שייצגו את ההחלטה האסטרטגית למכור דגמי רטרו בלבד. בין השאר הוצגו דגמי הסופטייל בהם הוסתר המתלה האחורי כך שהגלגל האחורי של האופנוע נראה כאילו היה מחובר באופן קשיח לשילדה. בשנת 1993 חברה הרלי דיווידסון ליצרנית האופנועים הקטנה "ביואל" והחלה עימה בשיתוף פעולה במסגרתו נמכרו מנועי HD לביואל. בשנת 2001 נרכשה ביואל ועברה לבעלות מלאה של הרלי דיווידסון. מגוון דגמי ביואל, המאופיינים בחדשנות רבה, מאופיין ביכולות ספורטיביות מודגשות ואינו מתחרה במגוון אותו מציעה הרלי דיווידסון ללקוחותיה. בשנת 2001 הציגה הרלי משפחה חדשה של אופנועים שכונתה VSRC. המשפחה התבססה על מנוע חדש, הרבולושן, שהיה בעל מאפיינים טכנולוגיים חדישים יחסית שטרם נראו אצל הרלי. האופנוע הראשון שהוצג כונה V-Rod ועשה שימוש במנוע 1,130 סמ"ק בתצורת V של 60 מעלות וקירור מים. השלדה הייתה קשיחה בהרבה מהמקובל אצל הרלי והתנהגות האופנוע נטתה מעט לספורטיביות באופן יחסי. משפחת אופנועים זו כוונה להתחרות בקטגוריית השוק של אופנועי השרירים שהייתה נפוצה בתחילת שנות ה-2000.
באוקטובר 2009, לאחר ירידה של 84 אחוזים בהכנסות החברה, כחלק מהשפעות המשבר הכלכלי העולמי שהחל שנה קודם לכן, הודיעה הרלי-דייווידסון על הפסקת פעילות קו ייצור אופנועי ביואל, ומכרה את מותג האופנועים האיטלקי אם וי אגוסטה, אותו רכשה ב-2008, למשקיע איטלקי.
יאנג ליוויי
יַאנְג לִיװֶיי (בסינית: 杨利伟; ) הוא מייג'ור גנרל וטייס קרב בחיל האוויר הסיני וטייקונאוט בשירות מינהל החלל הסיני (CNSA). ליוויי הוא האדם הראשון ששוגר לחלל על ידי תוכנית החלל הסינית.
ביוגרפיה.
ליוויי נולד ב-21 ביוני 1965 בעיר הוּלוּדַאו שבצפון מזרח סין. אמו הייתה מורה, ואביו היה רואה חשבון במשרד חקלאות ממשלתי. אשתו קצינה בצבא הסיני ולזוג בן אחד.
הוא שוגר לחלל בחללית שנג'ואו 5 ממרכז שיגור הלוויינים בגְ'יוֹצְ'וֵ'ן ב-15 באוקטובר 2003 בשעה 01:00 UTC (0900 שעון מקומי). שמו של הטייקונאוט הראשון נודע לתקשורת רק יום אחד לפני השיגור.
יאנג ליוויי הוא אומנם האזרח הסיני הראשון בחלל אך הוא לא הסיני (מבחינת המוצא) הראשון בחלל. האסטרונאוט טיילור וואנג (נולד בבייג'ינג והפך לאזרח ארצות הברית ב-1975) טס במעבורת החלל צ'לנג'ר במשימת STS-51-B ב-1985.
בלובנד
מרגרינה בלובנד
יישון
מרכול
מרכול (לעיתים נקרא סופרמרקט או סופר, מאנגלית: Supermarket) הוא חנות לממכר מזון ומוצרי מכולת שונים בשיטת שירות עצמי. לרוב מרכול פועל בשטח רחב ידיים על פני קומה אחת.
אטימולוגיה.
בשנת 1963 חידש הלשונאי יצחק אבינרי את המילה "מַרְכּוֹל". היא חודשה מן השורש ר.כ.ל, הקשור למסחר, כמו במילים רוכל ומרכולת. המילה מרכול מצטלצלת עם המילה כֹּל, שהרי בחנויות מסוג זה אמור להיות כל מצרך הנדרש לחיי היומיום.
היסטוריה.
בתקופה שקדמה להקמת המרכולים הכלליים (סופר מרקטים), היו בכל עיר חנויות רבות בהן ניגשו לקוחות לדלפק, ביקשו מהפקיד העומד בו את המוצרים להם הם נדרשים, או מסרו לו רשימת מוצרים נדרשים, הוא חיפש אותם במחסן בחלקה האחורי של החנות, ושב עם המוצרים לדלפק. שיטה זו הייתה איטית ויקרה מאוד כיוון שדרשה שעובדי המכולת יבצעו את איסוף המוצרים עבור הקונים. נוסף על כך, החנויות התמקצעו לרוב בתחומים מסוימים, כללו מגוון מוצרים מצומצם בהרבה מזה אותו מציעים סופרים בימינו, והחזיקו רק במוצרים בעלי חיי מדף ארוכים. (מוצרי חלב למשל, אשר חיי המדף שלהם היו קצרים יותר, נמסרו לרוב ישירות לבית הלקוח על ידי החלבן)
הקונספט של חנות לממכר מוצרים כלליים, במחירים נמוכים יותר תוך התבססות על היתרון לגודל הועלה לראשונה על ידי וינסנט אסטור, אשר הקים סופר מרקט בניו יורק בפינת הרחובות ברודוויי והשדרה ה-95. סופר מרקט זה מכר בשר, פירות וירקות, ופרחים.
מבנה.
המגוון המוצע למכירה במרכול כולל מוצרים רבים, לעיתים אלפים. על מנת להקל על הקונים את איתור המוצרים המבוקשים, מאורגן המרכול לפי מחלקות. המחלקות כוללות בדרך כלל את רוב או כל הקטגוריות הבאות: מוצרי חלב, מזון יבש ארוז, מזון מצונן ארוז, מזון קפוא ארוז, מזון משומר, פירות וירקות טריים, בשר ודגים טריים, מוצרי מאפה, משקאות, מוצרי ניקיון והיגיינה, מוצרים לאחזקת הבית, מוצרים לטיפול בתינוקות, מוצרים לחיות מחמד ומוצרי נייר לבית.
להבדיל מחנות מכולת ומשוק פתוח, המרכול מבוסס בעיקר על שירות עצמי של הקונים, אשר מתהלכים בשטח החנות עם עגלת קניות ומלקטים בעצמם את המוצרים מהמדפים. עם זאת, רוב המרכולים מציעים גם מעדניות (Deli), שבהן מוצבים נותני שירות אשר מספקים לקונים מזון טרי לפי משקל או לפי דרישה. המעדניות כוללות בדרך כלל קצביה לבשר טרי, מעדניית גבינות וסלטים, מאפייה ללחם ומוצרי מאפה טריים, מעדניית פיצוחים ופירות יבשים ולעיתים גם קצביה לדגים טריים.
להבדיל מחנות היפרמרקט, במרכול מגוון מוגבל של מוצרים שאינם מזון (Non-Food), בדרך כלל לא יותר מ-30% מסך כל הפריטים הנמכרים בחנות.
מרכולים ממוקמים בדרך כלל בשכונות מגורים ופועלים בדרך כלל משעת בוקר מוקדמת ועד לשעת לילה מאוחרת, כדי לאפשר נוחות לקונים.
מבנה המרכול נועד להאריך את משך הביקור של הקונה בחנות ולחשוף אותו למגוון מוצרים גדול ככל האפשר כדי להגביר את סיכויי הקנייה האימפולסיבית (הלא מתוכננת). פירות וירקות טריים ממוקמים בדרך כלל בכניסה למרכול, על מנת לשוות לחנות מראה של "שוק פתוח" לכאורה ולהאט את קצב הליכתו של הקונה. מוצרי חלב ולחם, שהם חלק קבוע ברוב סלי הקניות, ממוקמים בדרך כלל בירכתי החנות כדי להבטיח שרוב הקונים יחצו את החנות כולה בכל ביקור שלהם בחנות. בחזית המרכול נמצא קו הקופות.
מרכולים פועלים על פי רוב במסגרת רשת שיווק קמעונאית המונה שתי חנויות או יותר. רשת המרכולים הגדולה בעולם, קארפור (Carrefour), שמשרדיה הראשיים בצרפת, מונה כ-2,400 מרכולים (ועוד כ-10,000 חנויות אחרות). רשת אושה כללה נכון לשנת 2011 639 היפר-מרקטים ו-2,412 מרכולים ב-12 מדינות. רשת המרכולים הגדולה בישראל, שופרסל, מונה כ-230 סניפים.
גודלן של רשתות המרכולים והיקף המכירות הגדול שלהן מאפשרים להן לקנות מוצרים מהיצרנים והספקים בעלויות טובות יותר מאלה של חנויות המכולת הפרטיות הקטנות. הפצה עצמית של המוצרים לחנויות (ללא תלות בספקים) וניהול יעיל של שרשרת האספקה מאפשרים לרשתות להפחית עלויות לוגיסטיות. עקב כך, רשתות המרכולים יכולות להציע לקונים מחירים זולים יותר מאשר חנויות מכולת פרטיות, או לחלופין ליהנות משיעורי רווחיות טובים יותר על מכירה של אותם מוצרים.
כלפי המרכולים נטען ששיטת השירות העצמי, גודלן של החנויות והתחלופה הגבוהה של העובדים בהן אינם מאפשרים היכרות עם הלקוחות הקונים בחנות ופוגעים באיכות חוויית הקנייה של הלקוחות. כמו כן, נטען שרשתות המרכולים פוגעות בפרנסתם של קמעונאים פרטיים אשר ממשיכים להפעיל חנויות מכולת שכונתיות.
התפתחות הסופרמרקט בישראל.
ראשית התחום בישראל.
בתקופת המנדט הבריטי פעלו ביישוב היהודי מכולות וצרכניות. את הבריטים שירתה רשת ספיניס, אשר סיפקה מצרכי מזון לבריטים בשטחי המנדט ובכללם בארץ ישראל. לרשת היו בין השאר סניפים בחיפה ובירושלים ומפעל לבקבוקי מים מינרלים בעכו. בשנת 1950 כבר מנו בתי הכל-בו של המשביר לצרכן 17 סניפים ברחבי הארץ, ומיעוטן של הצרכניות פעל בשירות עצמי בשנים אלה.