ב-1972 סיים בקאו תואר ראשון בכלכלה ב-MIT, לאחר מכן סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת הרווארד, ב-1976 סיים תואר שני במינהל ציבורי וב-1978 תואר שלישי במנהל ציבורי, שניהם מבית הספר קנדי לממשל שבאוניברסיטת הרווארד. הוא כיהן כפרופסור בחמש מחלקות ב-MIT: במחלקה למדינית אורבנית וסביבתית, במחלקה להנדסה אזרחית וסביבתית, במחלקה לכלכלה, במחלקה לבריאות הציבור ובבית הספר למשפטים ודיפלומטיה. מחקריו עסקו בגישות לא שיפוטיות לפתרון סכסוכים סביבתיים. בשנים 1998–2001 כיהן כצ'נסלור האוניברסיטה. באוגוסט 2001 החל לכהן כנשיא אוניברסיטת טאפטס ומילא תפקיד זה עד יוני 2011. לאחר פרישתו מטאפטס שימש במשך שלוש שנים כנשיא תוכניות הלימודים הגבוהים בבית הספר לחינוך של הרווארד. ב-2014 מונה ליועץ בכיר (Hauser Leader-in-Residence) במרכז למנהיגות ציבורית של בית ספר קנדי לממשל. בפברואר 2018 נבחר לכהן כנשיאה הבא של אוניברסיטת הרווארד ונכנס לתפקידו ביולי אותה שנה.
ב-2003 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא שימש חבר במועצת היועצים של הבית הלבן בתקופת כהונתו של הנשיא ברק אובמה לנושא מכללות ואוניברסיטאיות שחורות היסטוריות .
בקאו נשוי לאדל והם הורים לשני בנים.
גוסטבו פטרו
גוסטבו פטרו (בספרדית: Gustavo Petro; נולד ב-19 באפריל 1960) הוא נשיא קולומביה. כיהן כראש עיריית בוגוטה וכחבר בית הנבחרים והסנאט הקולומביאנים.
ביוגרפיה.
פטרו נולד בסיינגה דה אורו במחוז קורדובה שבצפון קולומביה, בן להורים חקלאים. בגיל 17 הצטרף לקבוצת הגרילה M-19, כינוי המחתרת שלו היה "אאורליאנו" על שמו של גיבור הספר "מאה שנים של בדידות". ב-1985 נעצר בשל אחזקת נשק ושהה במשך 16 חודשים בכלא. לאחר שחרורו סיים תואר ראשון בכלכלה וב-1994 סיים תואר שני בכלכלה מהאוניברסיטה האפיפיורית חבריאנה, כמו כן הוא בעל תואר שלישי במינהל ציבורי באוניברסיטת סלמנקה שבספרד.
פטרו כיהן בשנים 1991–1994 כנציג מחוז קונדינמרקה בבית הנבחרים של קולומביה. איומים על חייו הביאו לעזיבתו את קולומביה ולעבור לבלגיה שם שימש במשרה דיפלומטית כמזכיר הראשון של המשלחת למוסדות האיחוד האירופי. ב-1996 שב לקולומביה והתמודד ללא הצלחה לראשות עיריית בוגוטה. ב-1998 נבחר פעם נוספת לבית הנבחרים, הפעם כנציג בוגוטה. הוא נבחר לכהונה נוספת ב-2002 וכיהן בתפקיד עד 2006. בפרלמנט התבלט כאחד ממבקריו של נשיא קולומביה אלווארו אוריבה, כמו כן הביא לחשיפת פרשת השחיתות והפרת זכויות האדם המכונה "Parapolítica" , שהובילה להרשעתם של פוליטיקאים ימנים רבים. הוא חבר לנציגי אופוזיציה נוספים להקמת מפלגת "Polo Democrático Alternativo" ונבחר מטעמה ב-2006 לסנאט של קולומביה. ב-2010 התפטר מתפקידו והתמודד בבחירות לנשיאות קולומביה בהן סיים במקום רביעי עם כ-9% מהקולות. בשנים 2012 עד 2015 כיהן כראש עיריית בוגוטה. ב-2014 הודח מתפקידו בעקבות קביעת היועץ המשפטי לממשלה כי הוא אחראי למשבר האשפה בעיר ולסיכון בריאות הציבור. לאחר 35 יום קבע בית המשפט העליון כי יש להחזירו לתפקיד.
בבחירות לנשיאות ב-2018 עמד פטרו בראש קואליציית מפלגות השמאל. בסיבוב הראשון של הבחירות שנערך ב-27 במאי 2018 זכה ב-25.09% מקולות המצביעים, לעומת מועמד קואליציית המרכז-ימין איוואן דוקה שזכה ב-39.14% מהקולות. בסיבוב השני שנערך ב-17 ביוני, הפסיד לדוקה לאחר שקיבל 42% מהקולות.
פטרו התמודד בראש גוש השמאל גם בבחירות לנשיאות ב-2022, ובסיבוב השני ניצח את רודולפו ארנאנדס סוארס עם 50.48% מהקולות. הוא נכנס לתפקיד ב-7 באוגוסט.
גוסטבו פטרו והנשיא הסוציאליסטי של ונצואלה ניקולס מדורו הודיעו ב-11 באוגוסט כי הם מתכננים לשקם את היחסים הדיפלומטיים שנותקו ב-2019. הם חודשו ב-29 באוגוסט.
חוק בשר ומוצריו
חוק בשר ומוצריו, תשנ"ד-1994 אוסר ייבוא לישראל של בשר ומוצריו הראויים למאכל אדם, אלא אם ניתנה לבשר זה תעודת הכשר מטעם הרבנות הראשית לישראל. לשר הכלכלה נתונה סמכות מוגבלת לאשר מתן רישיונות לייבוא בשר שלא ניתנה לגביו תעודת הכשר, והחוק לא ביטל את תוקפם של רישיונות לייבוא בשר שניתנו לפני אישורו.
היסטוריה חקיקתית.
עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ייבוא בשר לישראל היה בידי גוף ממשלתי, מינהל הסחר הממשלתי, שייבא רק בשר כשר. מימוש החלטה להפריט פעילות זו עוכב על ידי הממשלה, כדי שלא לפתוח פתח לייבוא בשר לא כשר. ב-3 במרץ 1992 אושר בכנסת , שהעניק מעמד על-חוקי לזכותו של אדם לעסוק בכל עיסוק, מקצוע או משלח יד. חברת מיטראל, שבקשותיה לרישיון לייבא בשר לא כשר נדחו, עתרה לבג"ץ, וב-22 באוקטובר 1993 פסק בג"ץ שההסדר ליבוא בשר אינו עומד במגבלות חוק היסוד, והורה לתת רישיון ייבוא לחברת מיטראל. בפסק הדין העיר השופט תאודור אור על האפשרות לעקוף פסק דין זה באמצעות חוק מתאים:
בשל דרישה של מפלגת ש"ס, שהייתה חלק מהקואליציה, בעקבות הערתו של השופט אור, הוחלף חוק היסוד בנוסח מורחב שלו, שבו נכלל סעיף שכונה "פסקת ההתגברות", שמאפשר לכנסת לחוקק חוק שעומד בסתירה לחוק היסוד, לזמן מוגבל, כל עוד הוא התקבל ברוב רגיל של חברי הכנסת (סעיף 8(א)): "הוראת חוק הפוגעת בחופש העיסוק תהיה תקפה אף כשאינה בהתאם לסעיף 4, אם נכללה בחוק שנתקבל ברוב של חברי הכנסת ונאמר בו במפורש, שהוא תקף על אף האמור בחוק-יסוד זה; תוקפו של חוק כאמור יפקע בתום ארבע שנים מיום תחילתו, זולת אם נקבע בו מועד מוקדם יותר". כמודל לסעיף זה שימשה הוראה דומה בצ'רטר הקנדי על הזכויות והחירויות.
בהמשך לכך אושר בכנסת השלוש עשרה, ב-15 במרץ 1994, חוק יבוא בשר קפוא, שבמסגרתו הוגבל ייבוא בשר קפוא, כך שנאסר ייבואו לישראל אלא אם ניתנה לו תעודת הכשר מטעם הרבנות הראשית לישראל. דברי ההסבר להצעת החוק מבהירים שהוא נועד להתגבר על פסיקת בג"ץ:
סעיף 5 לחוק קובע במפורש "תוקפו של חוק זה הוא על אף האמור בחוק-יסוד: חופש העיסוק", כפי שנדרש בסעיף 8 של חוק יסוד: חופש העיסוק בנוסחו החדש. לשם מניעת שינוי בהסדרי ייבוא קיימים נקבע שהחוק אינו מבטל את תוקפם של רישיונות לייבוא בשר שניתנו לפני אישורו, ושלשר התעשייה והמסחר נתונה סמכות לאשר מתן רישיונות לייבוא בשר שלא ניתנה לגביו תעודת הכשר, באותה מתכונת ובאותם מקרים כפי שהיה נהוג עד יום 13 ביולי 1992.
בתיקון לחוק שונה שמו ל"חוק בשר ומוצריו". במסגרת התיקון הורחבה תחולתו של החוק, מבשר קפוא בלבד ל"כל סוגי בשר ומוצריו הראויים למאכל אדם, לרבות בשר ומוצריו של בעלי כנף לסוגיהם". דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים את הצורך בהרחבה זו:
עוד נוספה לחוק הקביעה, בעקבות הסכם עזה ויריחו תחילה, שהחוק חל גם על העברת בשר משטחי עזה ויריחו.
חברת מיטראל, העותרת בבג"ץ שהוזכר לעיל, עתרה מחדש לבג"ץ בדרישה לפסול את חוק בשר ומוצריו, אך עתירתה נדחתה פה אחד בהרכב מורחב של תשעה שופטים.
ביולי 2002 הציע חבר הכנסת יוסף לפיד לבטל את חוק בשר ומוצריו, אך הצעתו נדחתה ברוב של 30 מתנגדים לעומת 11 תומכים ושני נמנעים.
פרופ' דפנה ברק-ארז העירה כי החוק היה "בעל תכלית כללית שאינה מכוונת לנושא החזיר באופן מיוחד. אולם, בעקיפין, לחקיקתו הייתה תוצאה מיוחדת בתחום זה. כעת, מקורו של בשר חזיר בישראל יכול להיות רק בחזירים המגודלים בה במסגרת החריגים המוגבלים שנקבעו לכך בחוק איסור גידול חזיר (בשונה מבשר לא כשר אחר, שמקורו יכול להיות בכל אזור אחר בישראל)."
יעקב מוריי
יעקב מוריי (ברוסית: Яков Мурей; נולד ב-2 באוגוסט 1941 במוסקבה) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב אמן.
ביוגרפיה.
יעקב מוריי נולד במוסקבה למשפחה יהודית. הוא השתתף בתחרויות שחמט בברית המועצות. בשנת 1969 הוא העפיל לאליפות ברית המועצות בשחמט וסיים במקום ה-10.
בשנת 1977 יעקב מוריי עלה לישראל. בשנת 1978 הוא נמנה עם עוזריו של ויקטור קורצ'נוי בדו-קרב על אליפות העולם. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 יעקב מוריי השתתף במספר תחרויות שנערכו בארץ. על סמך התוצאות הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי.
בשנת 1982 יעקב מוריי סיים במקום ה-7 בתחרות בינאזורית (חלק מתהליך העפלה לדו-קרב על אליפות העולם). במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20 יעקב מוריי עבר להתגורר בצרפת והמשיך להתחרות באופן פעיל. בשנת 1987 הוענקה דרגת רב-אמן בינלאומי.
בתחילת המאה ה-21 יעקב מוריי חזר לישראל והשתתף בהצלחה בתחרויות לסניורים (מקום ראשון באליפות אירופה בשנת 2001, מקום שני ב-2004 ושני ב-2005. באליפות העולם לקבוצות סניורים בשנת 2004 יעקב מוריי הגיע למקום הראשון (ביחד עם מארק צייטלין, יאיר קריידמן וידעאל סטפק).
נכון לאפריל 2021, מוריי בן ה-79, מדורג במקום ה-71 בישראל, לפי מד כושר.
יעקב מוריי באולימפיאדת השחמט.
בין השנים 1980 ל-1984 יעקב מוריי ב-3 אולימפיאדות שחמט:
סיריל נרי
סיריל איקצ'וקוו נרי (באנגלית: Cyril Ikechukwu Nri; נולד ב-25 באפריל 1961) הוא שחקן, סופר, ובמאי בריטי יליד ניגריה. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד רפ"ק אדם אוקארו בסדרת הטלוויזיה המשטרתית "The Bill". נרי הופיע בסדרה "The Bill" בתפקיד קטן, לפני שלוהק לתפקיד רפ"ק אוקארו.
ביוגרפיה.
נרי נולד בניגריה. משפחתו היא מבני שבט האיגבו. ב-1968 הם נמלטו מהמדינה לפני סיום מלחמת ניגריה ביאפרה. כשהיה בן 7 עברה המשפחה לפורטוגל, ואחר כך ללונדון.