בהתלהבות הראשונית מתגליתם, טענו ז'קוב ומונו כי הדגם התאורטי של לולאת המשוב, אותו הדגימו, קיים בכל הגנים ובכל האורגניזמים. מאז מחקרם, התפתח הוויסות של פעילות גנטית לתחום מחקר גדול בביולוגיה מולקולרית ומאז תגליתם של ז'קוב ומונו הודגם כי קיימים מנגנונים רבים ושונים לוויסות ייצור האנזימים בתא.
הפרעת אישיות אנטיסוציאלית
הפרעת אישיות אנטיסוציאלית ׁׁ(באנגלית: Antisocial Personality Disorder, בראשי תיבות: ASPD) היא הפרעת אישיות, שמאופיינת בדפוסי התנהגות מתמשכים של הפרת זכויות אחרים, היעדר אמפתיה, הפרת נורמות מוסר, אימפולסיביות והתנהגות תוקפנית. ההפרעה מסווגת ומאובחנת לפי איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי (DSM), באשכול ב' של הפרעות האישיות, ונמצאת גם במסמך סיווג המחלות הבינלאומי (ICD), בשם "הפרעת אישיות דיסוציאלית" (Dissocial Personality Disorder).
אף על פי שבשני ספרי האבחון מצוין כי האבחנות כוללות את מה שמכונה פסיכופתיה או סוציופתיה, בשנים האחרונות נעשו הבחנות חדשות בין ההגדרות של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית ופסיכופתיה. לטענת חלק מהחוקרים, לפסיכופתיה קווי דמיון להפרעת האישיות האנטיסוציאלית (בהיבט ההתנהגותי בפרט), אך גם קווי שוני.
מאפיינים קליניים.
הפרעת אישיות אנטיסוציאלית מאופיינת בדפוס התנהגותי של הפרה או התעלמות מתמשכת מנורמות חברתיות, מוסריות, זכויות ורגשות של אחרים. על פי רוב, אנשים הלוקים בהפרעת אישיות זו לא יחוו נקיפות מצפון כאשר הם מנצלים אחרים לצרכיהם האישיים או הנאתם האישית. לעיתים קרובות, יתמרנו אחרים באמצעות הפגנה של קסם אישי שטחי, או באמצעות הפחדה ואלימות. הם עשויים להפגין יהירות, היעדר חרטה, להחזיק בעמדות שליליות, ולהפגין זלזול כלפי האנשים בהם פגעו. מאפיין מרכזי של ההפרעה הוא חוסר אחריות. הלוקים בהפרעה עשויים לנהל אורח חיים נצלני, עברייני או טפילי, להתקשות לשמור על מקום עבודה יציב, ולהתכחש לחובותיהם החברתיים והכלכליים.
לעיתים קרובות ינהגו באימפולסיביות ובפזיזות, מבלי לשקול את תוצאות מעשיהם או בהתעלם מהשלכות המעשים. הם עלולים לסכן תכופות את עצמם ואת הסובבים אותם באמצעות נהיגה פזיזה, שימוש ציבורי בסמים, משחק בנשק, ועוד. לעיתים קרובות התנהגותם תוקפנית ועוינת. מזגם מהיר חמה, ותגובתם לפרובוקציה או לתסכול עלולה להיות אלימה.
אנשים עם הפרעת אישיות זו נוטים להשתמש לרעה בסמים או באלכוהול, והפרעות התמכרות שונות הם שכיחות מאוד בקרב אוכלוסייה זו. על פי מחקר אחד 90% מהלוקים בהפרעה זאת סובלים מהפרעת התמכרות. התנהגויות אלה מובילות אנשים עם הפרעת אישיות זו לקונפליקט תכוף עם החוק, ולאנשים רבים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית יש היסטוריה נרחבת של התנהגות אנטי-חברתית ועבירות פליליות עוד מתקופת ההתבגרות.
בעיות חמורות ביחסים בין-אישיים נראים לעיתים קרובות אצל אנשים עם ההפרעה. יחסיהם הבין-אישיים מתפתחים עם מניעים של מניפולציה, ניצול או התעללות באחרים. בעוד שבדרך כלל אין להם בעיות ביצירת מערכות יחסים, הם עשויים להיתקל בקשיים בשמירה עליהם. יחסיהם עם בני משפחה וקרובי משפחה הם לעיתים קרובות מתוחים בשל התנהגותם והבעיות התכופות אותם התנהגותם גוררת. כתוצאה מהחסכים ומחוסר היכולת לתחזק מערכות יחסים בריאות אנשים הסובלים מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית עלולים למצוא את עצמם במצבים כמו גירושים, אבטלה, חוסר בית, ואפילו במצבים מסכני חיים.
חשדנות.
הסובלים מההפרעה חשדנים מטבעם ומתקשים ליצור מערכות יחסים משמעותיות, שכן אמון באחר עלול להעמיד אותם בעמדת חולשה, ובסכנת פגיעה או ניצול. הם סובלים מעיוות פרנואידי של המציאות, נוטים לפרש אותה כעוינת, ונוהגים לייחס כוונות זדון לזולת גם כאשר הוא פועל בתום לב. תכונה זו קרויה הטיית ייחוס כוונות זדון (Hostile attribution bias). מחקר של דוג' ועמיתיו, שנערך בקרב עבריינים צעירים בכלא שמור במיוחד, אישש כי קיים מתאם חיובי בין הטיה זו לבין הנטייה להגיב בתוקפנות לפרובוקציות, ולהיקף העבר הפלילי של הנבדקים. ההתנהגות העוינת מגדילה את הסיכוי לתגובה עוינת מהסביבה, וכך נוצר מעגל קסמים שלילי המחריף את עוצמת העימות.
מרטנז (2004) זיהה, כי במסגרת טיפולית היעדר האמון בקשר תורם לפסימיזם טיפולי, ולתוצאות טיפוליות שליליות.
סף תסכול נמוך.
סף תסכול נמוך או "נהנתנות קצרת טווח", הוא מושג המשמש לתיאור חוסר היכולת לסבול רגשות לא נעימים או מצבים מלחיצים. האדם חש כי המציאות צריכה להתאים את עצמה לרצונותיו, ושכל תסכול חייב להיפתר במהירות ובקלות. במידה ולא מתרחש הדבר, מופיעה מצוקה רגשית. באופן פרדוקסלי, הנטייה להימנעות מאירועים מתסכלים מובילה לתסכול מוגבר וללחץ נפשי גדול יותר. אי לכך, רבים מהסובלים מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית מעדיפים סיפוקים מיידיים על פני תגמולים ארוכי-טווח. הם אינם מקדישים מחשבה רבה לעתיד לבוא, פועלים בלהט הרגע, נמנעים מלהתמודד עם רגשותיהם הפנימיים המורכבים, ומתרכזים בשליטה חיצונית בסביבה.
המושג לקוח מתוך גישת הטיפול רציונלי-אמוטיבי והיא תכונה המאופיינת בתובענות כלפי הזולת (demandingenss) ודרשנות.
יכולת לאמפתיה.
אמפתיה מזוהה כתהליך מרכזי בתקשורת בין-אישית אשר חיונית להתפתחותה של התנהגות פרו-חברתית. בקרב הסובלים מההפרעה, חוסר אמפתיה בא לידי ביטוי בעיסוק עצמי מוגזם, תוך הפגנת אדישות, ציניות ואנוכיות כלפי הזולת, לעג כלפי הנפגע וכן כלפי אוכלוסיות חלשות ומוגבלות. אדם עם אישיות אנטיסוציאלית עשוי להציג את עצמו כ"זאב בודד" מתוך בחירה ויתייחס לרגשות כאות לחולשה. כאב וסבל של אחרים יחוו אצלו כמשהו מרוחק ומנותק מעצמו.
אבחנה.
אבחנה על פי DSM-5.
האבחנה להפרעה זו ניתנת על ידי פסיכיאטר. בספר האבחנות של איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי, ה-DSM, מוגדרת הפרעת אישיות אנטיסוציאלית, כדלקמן:
DSM-5, מודל חלופי.
מכיוון שהקריטריונים הנוכחיים של הפרעת האישיות האנטיסוציאלית מדגישים דפוסי התנהגות על פני תכונות אישיותיות, עלה חשש שיינתנו אבחונים שגויים בעקבות התנהגות עבריינית "רגילה". אי לכך, המודל החלופי לאבחון הפרעות אישיות של DSM-5 שם דגש על תכונות יציבות, כגון אגוצנטריות, מחסור באמפתיה, הכוונה עצמית, מניפולטיביות ואימפולסיביות.
גישה זאת נקראת הגישה הממדית לאבחון הפרעות אישיות. בפסיכולוגיה אישיותית "ממד" מתייחס לרצף בו לאדם יכולות להיות רמות שונות של המאפיין, בניגוד לתפיסה הדיכטומית והקטגורית (יש או אין את המאפיין). לפי המודל הממדי, הפרעות אישיות מסווגות לפי אלו מאפיינים נמצאים באיזו רמה. הגישה הממדית כלולה ב-DSM-5 תחת סעיף III והיא מתוארת כ-""Emerging Measures and Models" או המודל החלופי להפרעות אישיות. קבוצת העבודה של DSM החליטה לשמור על המודל הישן והדיכטומי. בכל זאת, המודל החלופי להפרעות האישיות נשאר על-מנת לעודד מחקר נוסף כיצד ניתן ליישם אותן בפרקטיקה הקלינית וייתכן מאוד כי בעתיד הוא יחליף את המודל הנוכחי, או יהיה שילוב בין השניים.
המאפיינים המהותיים של הפרעת האישיות האנטיסוציאלית על פי המודל החלופי הם ליקויים בתפקוד האישי (תחושת העצמי והבין-אישי) והנוכחות של תכונות אישיות פתולוגיות. אבחנה של הפרעת אישיות זו מתבצעת לפי הקריטריונים הבאים:
א. ליקויים משמעותיים בתפקוד האישי אשר מתבטא בא' או ב':
א. זהות: אגוצנטריות, הערכה עצמית הנגזרת מרווח אישי, כוח אישי, או הנאה.
ב. הכוונה עצמית: הגדרת מטרות המבוססת על סיפוק אישי; היעדר של סטנדרטים פרו-חברתיים פנימיים שמתלווים לכישלון להיענות להתנהגות אתית, חוקית או נורמטיבית מבחינה תרבותית.
בנוסף:
ליקויים משמעותיים בתפקוד הבינאנישי (א' או ב'):
א. אמפתיה: חוסר אכפתיות או התעלמות מרגשות, צרכים או סבל של אחרים; מחסור בחרטה כלפי קורבנות.
ב. אינטימיות: אי-יכולת לקיים יחסים אינטימיים הדדים, שכן ניצול הוא מרכיב מרכזי ביחסיהם האישיים, לרבות באמצעות הונאה וכפייה; שימוש בדומיננטיות או הפחדה על מנת לשלוט באחרים.
תכונות אישיות פתולוגיות בתחומים הבאים:
אנטגוניזם המאופיין על ידי:
א. מניפולטיביות: שימוש תכוף בתחבולה כדי להשפיע או לשלוט באחרים; שימוש בפיתוי, קסם אישי, לשון חלקלקה או חנופה של האדם על מנת להשיג את מטרותיו.
ב. חוסר אמינות והונאה: מצג שווא של העצמי; האדם מציג את עצמו בצורה מסולפת.
ג. קשיחות: חוסר דאגה לרגשות או לבעיות של אחרים; מחסור באשמה או חרטה על ההשפעות השליליות או הפוגעניות של האדם על אחרים; מרבה לתת ביטוי לתוקפנות וסאדיזם.
ד. עוינות: רגשות כעס מתמשכים או תכופים; כעס או עצבנות בתגובה למעשים מינוריים ולעלבונות; תגובתיות אכזרית, זדונית או נקמנית.
התנהגות חסרת עכבות המאופיינת על ידי:
א. חוסר אחריות: התעלמות – וכישלון לקיים מחויבות או התחייבויות פיננסיות; חוסר כבוד להסכמים והבטחות וכישלון להשלים אותם.
ב. אימפולסיביות: פועלים על בסיס רגעי (בלהט הרגע) ללא תוכנית או שיקול תוצאות מעשיהם; כישלון לבנות ולעקוב אחר תוכניות לחיים.
ג. נטילת סיכונים: מעורבות בפעילויות מסוכנות העלולות לגרום לפגיעה עצמית, וללא התחשבות בהשלכות; נטייה לשעמום והתחלת פעילויות חסרות מחשבה כדי להפיג את השעמום; חוסר דאגה לגבי יכולות אישיות, הכחשה ושלילת הסכנה האישית בה האדם מצוי.
ד. הליקויים בתפקוד האישיות וביטוי התכונות הוא יציב יחסית לאורך זמן ועקבי על פני הקשרים רבים.
ה. הליקויים בתפקוד האישיות וביטוי התכונות אינם חלק משלב התפתחותי או הסביבה החברתית של האדם.