בתוך שנה מנישואיו, הציורים של דייוויס החלו למכור, לאט אך בהתמדה. באמריקה של סוף המאה ה-19, הוא מצא שוק לציורים העדינים של עולם הפנטזיה. הוא ביצע נסיעות קבועות לאירופה, שם התמקד באמנות ההולנדית שעזרה לו לחדד את חוש הצבע שלו ולעדן את עבודות המברשת שלו.
כשהיה בשנות הארבעים לחייו, דייוויס הוכיח באופן סופי את ערכו הכלכלי, ויוצג על ידי סוחר אמנות יוקרתי במנהטן, ויליאם מקבת, שמכר היטב את ציוריו. המוניטין שלו באותה תקופה, ועדיין בימינו, נשען על ציורי פנטזיה שהמפורסם שבהם הוא "החד קרן: אגדה, ים רגוע" (1906) באוסף המוזיאון המטרופוליטן לאומנות. בשנות העשרים קיבלו עבודותיו מחירים גבוהים מאוד והוא הוכר כאחד הציירים האמריקנים המוערכים והמצליחים ביותר.
הוא היה פורה, עקבי ומיומן מאוד. טקסטים בהיסטוריה של האמנות ציטטו אותו באופן שגרתי כאחד הגדולים באמני אמריקה. אספנים חשובים כמו דאנקן פיליפס היו להוטים לקנות את הציורים האחרונים שלו, צבעי מים וציורי שמן.
דייוויס היה גם המארגן הראשי של תערוכת "הארמורי" המיתולוגית ב-1913 וחבר ב-The Eight, קבוצת ציירים שבשנת 1908 ערכו מחאה נגד נוהלי התערוכה המגבילים של האקדמיה הלאומית לעיצוב. חמישה חברי הקבוצה - רוברט אנרי (1865–1929), ג'ורג' בנג'מין לוקס (1867–1933), ויליאם גלקנס, (1870–1938), ג'ון סלואן, (1871–1951) ואברט שין (1876–1953) - היו ריאליסטים, ואילו דייוויס, מוריס פרנדרגסט (1859–1924) וארנסט לוסון (1873–1939) ציירו בסגנון אחר, פחות מציאותי.
ידידו אלפרד שטיגליץ, פטרון אמנים מודרניים רבים, ראה בדייוויס מקור ידע רחב יותר על אמנות עכשווית. דייוויס שימש גם כיועץ לרבים מתושבי ניו יורק העשירים שרצו הדרכה לגבי רכישות לאוספי האמנות שלהם. שניים מאותם אספנים היו ממייסדי המוזיאון לאמנות מודרנית, שציוריו של דייוויס הפכו בסופו של דבר לחלק מרכזי במוזיאון זה.
דייוויס היה נדיב להפליא בתמיכתו באמנים עמיתים אחרים. הוא עזר לחלקם בקיום יומי ולאחרים במימון נסיעות לאירופה, נסיעות שהיו קריטיות לקידום מעמדם, כמו מרסדן הרטלי ב -1912. הוא המליץ ​​על אמנים שבכישרונם האמין, כמו רוקוול קנט.
עם זאת דייוויס קנה לו גם אויבים. תפקידו בארגון תערוכת הארמורי, תצוגה מסיבית של אמנות מודרנית שאיימה על ריאליסטים אמריקאים כמו רוברט אנרי, מנהיג "השמונה", הראה צד כוחני לדמותו שרבים בעולם האמנות מעולם לא ראו.
יחד עם אמנים אחרים כמו וולט קון וולטר פאך, הוא הקדיש את עצמו לפרויקט האימוץ של האמנות האירופאית המודרנית כמו הקוביזם, הפוביזם ופוטוריזם. מי שלא תמך במיזם או הביע הסתייגות, כמו עמיתו המבוגר רוברט אנרי, זכו ליחס מזלזל. דייוויס חש לאיזה כיוון זורמת האמנות והפגין חוסר סובלנות למי שלא יכול היה לעמוד בקצב.
בהצהרה רשמית על קונטרס שנמכר בשיקגו בתערוכת "הארמורי" ואחר כך הודפס מחדש במגזין "האאוטלוק", דייוויס העמיד פנים כי היוזמים שהביאו את התערוכה של האמנות העכשווית הרדיקלית ביותר לארצות הברית, הציעו לאמריקנים הזדמנות לחוויית צפייה בלבד. במציאות, דייוויס, קון ופך ידעו שהפרויקט הנועז שלהם עשוי לשנות, באופן החלטי וקבוע, את הנוף התרבותי של אמריקה.
סגנון.
ארתור דייוויס הוא אנומליה בתולדות האמנות האמריקאית, אמן שניתן לתאר את עבודתו הלירית כמאופקת ושמרנית אך טעמו היה מתקדם ופתוח לניסויים יותר מכל אחד אחר בתקופתו. מעורבותו בתערוכת "הארמורי" והחשיפה הממושכת למודרניזם האירופי שינו את השקפתו לחלוטין. עבודתו ניסתה למזג צבע חזק יותר ותחושה מבנית וקוביסטית ועיסוק מתמשך בגוף הנשי, בתנועה עדינה, ובתפיסה רומנטית במהותה.
עד שנת 1918, דייוויס חזר, לסגנונו הקודם. נראה כי ראה את התגובות המעורבות (ולעיתים שליליות מאוד) לנסיונותיו המודרניסטים יותר, וכך "חזר לסגנון הקודם שלו, זה שהביא לו שבחים ושגשוג." סגנון מסורתי, בעל חזון, פנטזיות אגדתיות. עם זאת נותר תומך במודרניזם.
לאפיט (פירושונים)
מאיר אהרוני
מאיר אהרוני (נולד ב-4 באפריל 1948) הוא עיתונאי ואיש חינוך לשעבר, מרצה, עורך ומנהל את הוצאת הספרים "מקסם" ומתנדב.
קורות חיים.
מאיר אהרוני נולד ב-1948 באיראן ועלה לישראל בשנת 1952. גדל והתחנך במעברת חלסה בקריית שמונה ובמושב מרגליות, ולאחר מכן בכפר שלם. למד בתיכון מקצועי שבח בתל אביב, במגמת נגרות.
לאחר שירותו הצבאי השתלב בלימודים האקדמיים ולמד ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היה מורה לספרות וללשון בבתי ספר תיכוניים, מרצה ללשון בסמינר למורים, במכללה הטכנולוגית ובמכון למדריכי נוער בבאר שבע.
בשנים 1972–1981 שימש עיתונאי מעריב וכתב כתבות ומאמרים בעיתונות הארצית ובעיתונות המקומית בבאר שבע.
בין השנים 1981–1985 היה בשליחות חינוכית לאומית מטעם הסוכנות היהודית בקהילה היהודית בלימה, פרו, יחד עם רעייתו שרה.
מ-1986 כתב, ערך והוציא לאור, יחד עם רעייתו הסופרת שרה אהרוני, סדרת ספרי מידע על ישראל ואזוריה – 16 ספרים, מתוכם 5 ספרים מתורגמים לאנגלית. זהו הפרויקט התיעודי הגדול בישראל: כ-500 כותבים השתתפו בכתיבת הערכים והמאמרים בסדרת הספרים, ביניהם: נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, נשיאי מדינה עזר ויצמן, שמעון פרס, ראש הממשלה אהוד ברק, נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר, נשיאי אוניברסיטאות, מדענים, היסטוריונים, חוקרי ארץ-ישראל, סופרים ביניהם אברהם ב. יהושע, עיתונאים בכירים, אנשי עסקים ביניהם בני גאון, ודמויות מפתח בתחומים רבים.
כמעט כל תחום נסקר בסדרת הספרים: מדע, טכנולוגיה, היי-טק, כלכלה ועסקים, חינוך, תרבות ואמנות, חברה וקהילה, איכות הסביבה, ספורט, הישגים עולמיים של ישראל, ועשרות רבות של נושאים נוספים. כ-50 אלף איש ואישה רואיינו לצורך כתיבת סדרת הספרים.
ספרים שכתב.
"סדרת ספרי ישראל" (כתב בשיתוף עם אשתו שרה אהרוני):
פעילות התנדבותית.
בשנת 2004 הצטרף אהרוני כחבר פעיל ברוטרי כפר סבא – מועדון מתנדבים למען הקהילה, מהגדולים בישראל. ב-2012–2013 שימש כנשיא רוטרי כפר סבא. ב-2014 נבחר כחבר מועצת ארגוני המתנדבים בכפר סבא, וב-2019 נבחר כיו"ר מועצת ארגוני המתנדבים בכפר סבא. המאגדת תחת קורת גג אחת 120 ארגוני מתנדבים. ב-2014 החל פעילותו בקרן סיוע לנזקקים בכפר סבא וגייס סכומי כסף גדולים למען נזקקי העיר. ב-2019 זכה ב"פרס גלר להתנדבות" – פרס יוקרתי שהעיר מעניקה על עשייה התנדבותית למען הזולת
מרצה בנושא "סופרים וספרים ישראליים".
תסמונת נוירולפטית ממארת
תסמונת נוירולפטית ממארת (באנגלית: Neuroleptic malignant syndrome או בקיצור NMS) היא תגובה מסכנת חיים לטיפול בתרופות אנטי-פסיכוטיות. התסמינים הפיזיולוגיים הנפוצים הם חום גבוה, הזעה, טכיקרדיה ויתר לחץ דם, וכן תופעות נוירולוגיות כמו היפרטוניה (מתח שרירי מוגבר), דיסטוניה ואגיטציה פסיכומוטורית. סיבוכים של התסמונת עלולים להוביל לתמס שרירים, אקינזיה, היפוקסיה, לויקוציטוזיס ועלייה ברמות אנזימי הכבד, היפרקלמיה, פרכוס אפילפטי ואי-ספיקת כליות עם הופעה של מיוגלובין בשתן. כמו כן, מופיעה פעילות חריגה באלקטרואנצפלוגרם של כ-50% מהלוקים בתסמונת.
כל תרופה אנטי-פסיכוטית יכולה להוביל לתסמונת, אך ככל הנראה תרופות אנטי-פסיכוטיות טיפוסיות גורמות לה יותר מאשר אלו הלא טיפוסיות. נמצא סיכון גבוה יותר ללקות בתסמונת כתגובה לתרופות טיפוסיות כמו בוטירופנונים (כמו הלופרידול או דרופרידול) או פנותיאזינים (כמו פרומתאזין או כלורפרומאזין); אולם, התסמונת תועדה גם במטופלים שנטלו תרופות לא טיפוסיות כמו קלוזאפין, אולנזאפין, ריספרידון, קווטיאפין וזיפרסידון. כמו כן, התסמונת יכולה להופיע בתגובה להפחתה חדה במינון של לבודופה, המהווה טיפול במחלת פרקינסון, או בתגובה לאנטגוניסטים אחרים של דופמין כמו מטוקלופראמיד, הניתנת לטיפול בבחילות והקאות.
התסמונת מופיעה לעיתים מספר שבועות מרגע תחילת השימוש בתרופה, אך יכולה להופיע בכל שלב. משך הצגת הסימפטומים הוא בין שמונה שעות לארבעים ימים. גורמי סיכון יכולים להיות גנטיים כמו תת-תפקוד של קולטני דופמין D2, או מצביים כמו התייבשות וקטטוניה. גברים מושפעים מתופעה זו יותר מנשים, ומטופלים צעירים יותר מאשר מטופלים מבוגרים. האבחנה של התסמונת ניתנת על בסיס התסמינים. אולם, ישנו לעיתים קושי להבחין את התסמונת ממחלות ותסמונות נוירולוגיות אחרות כמו דלקת המוח, תסמונת סרוטונין, אנצפלופתיה, סטטוס אפילפטיקוס, מכת חום ויתר חום ממאיר. גם שימוש בסמים ממריצים כמו קוקאין ואמפטמין יכול להניב תסמינים דומים.