מעריצים רבים של הז'אנר לא הודו בעובדה שהגראנג' כבר אינו מהווה חלק מן הזרם המרכזי עד להתפרקותה של אחת מחלוצות הגראנג', סאונדגארדן, ב-1997. במשך השנים הבאות הפופולריות של הגראנג' הלכה ופחתה. להקות גראנג' רבות המשיכו להקליט ולהופיע בהצלחה מוגבלת יותר, כאשר הלהקות הפעילות הבולטות ביותר הן פרל ג'אם ומאדהאני. למוזיקת הגראנג' עדיין קיים גרעין מעריצים, שחלק גדול ממנו עדיין מביע את הערצתו דרך האינטרנט. נירוונה זכתה לעדנה מחודשת לאחר שהשיר "You Know You're Right" שפורסם לראשונה ב-2002 זכה להצלחה גדולה במצעדים, והקופסה "With the Lights Out" מאותה השנה הפכה לקופסה הנמכרת ביותר בהיסטוריה.
הלגיונרים
ארצ'יבלד מקליש
ארצ'יבלד מקליש (אנגלית: Archibald MacLeish; ) היה משורר אמריקאי, מגדולי המשוררים של מלחמת העולם הראשונה והספרן הראשי של ספריית הקונגרס.
חייו.
ארצ'יבלד מקליש נולד באילינוי שבארצות הברית למורה ומנהלת של בית ספר ולסוחר וסוכן נוסע, וגדל בבית המשפחה שלחוף ימת מישיגן. לאחר תום לימודי התיכון שלו, החל בלימודיו באוניברסיטת ייל, עם התמקדות בספרות האנגלית, ולאחר מכן בבית הספר למשפטים של אותה אוניברסיטה.
במהלך לימודיו פרצה מלחמת העולם הראשונה, והוא התגייס לחיל המשלוח האמריקאי, שיצא להילחם באירופה. תחילה שרת מקליש כנהג של אמבולנס וכעוזר בגדוד רפואה, ואחר כך, לקראת תום המלחמה, שרת כקפטן בחיל התותחנים. בשדות הקרב הנוראים של פלנדריה חווה את חוויות התשתית של אובדן וצער על החיים הצעירים שנגדעו. חוויות אלו שימשו יסוד לשירתו האנטי מלחמתית.
בשנת 1919, שב מקליש לארצות הברית וסיים את לימודיו, ואחר כך עסק בהוראה כמה שנים. בשנת 1923 יצא ארצ'יבלד מקליש לפריז, וחי בעיר כחמש שנים. הוא יצא בעקבות גדולי הסופרים האמריקאים של דורו, המכונה גם "הדור האבוד". בפריז הכיר והתיידד עם ארנסט המינגוויי, גרטרוד סטיין, סקוט פיצג'רלד, ואחרים.
עם שובו מפריז, בשנת 1928, עסק מקליש בעבודות עריכה והצטרף אל המחנה הפוליטי הליברלי ומאוחר יותר אל המחנה האנטי פשיסטי. הוא הגה הערכה רבה לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, והיה בין תומכיו הפומביים. בשנת 1939 התמנה על ידי רוזוולט לספרן הראשי של הספרייה הלאומית האמריקאית, ספריית הקונגרס, ותרם רבות לחידושה.
עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התגייס ארצ'יבלד מקליש למערכת ההסברה האמריקאית, והצטיין בעיקר בכתבי התעמולה שלו. בתום המלחמה גם שירת זמן קצר כנציגה של ארצות הברית במוסדות התרבות של ארגון האומות המאוחדות, ופרש מהחיים הציבוריים. אך החיים הציבוריים לא פרשו ממנו, והוא הפך לאחד מהנחקרים המפורסמים של הוועדה של הסנטור מקרתי. ארצ'יבלד מקליש עמד בפני חקירות הוועדה, והיה בין הנחקרים שגברו עליה והביאו לביטולה. הוא לא הלשין על חבריו האמנים, ודחה בבוז את האשמות מקרתי.
מראשית שנות החמישים מילא ארצ'יבלד מקליש תפקידי כבוד ויוקרה באקדמיה האמריקאית, זכה לפרסים רבים וכיבודים, היה משורר הקונגרס, והיה בין המשוררים האמריקאים הנערצים. ארצ'יבלד מקליש פרסם עשרות כרכים של שירה, דרמה, מאמרים, מסות ופולמוסים. כתביו, ובעיקר שיריו, תורגמו ללשונות רבות. לעברית לא תורגם עדיין אף ספר מספריו, אך שירים בודדים משלו תורגמו, נדפסו בכתבי העת והתפרסמו.
"החיילים הצעירים שמתו".
שירו הידוע ביותר הוא הקינה "החיילים הצעירים שמתו", והוא תורגם לעברית בידי כמה מתרגמים, ובהם אהרן אמיר, אברהם שלונסקי, רנה ליטוין ואחרים. שירים נוספים משלו תורגמו בידי אורי ברנשטיין ואחרים.
הנה כמה שורות מתוכו, בתרגומו של אהרן אמיר:
ארצ'יבלד מקליש נחשב לאחד מגדולי המשוררים של מלחמת העולם הראשונה, יחד עם המשוררים האנגלים סיגפריד ששון, רופרט ברוק ווילפרד אוון.
מבצע גי&quot;ס
מבצע גי"ס או גי"ס 1 היה מבצע של צה"ל במהלך מלחמת העצמאות. המבצע, אשר נערך במהלך ההפוגה השנייה, ב-28 ביולי 1948, נקרא על שם ראשי התיבות של החטיבות שנטלו בו חלק: חטיבת גבעתי, חטיבת יפתח ו'סרגיי', כינויה של חטיבת הנגב (במקור- כינויו של מפקדה, נחום שריג). גם גדוד 82 של חטיבה 8 נטל בו חלק. מטרת המבצע, פריצת הדרך לנגב, לא עלתה יפה. מבצע גי"ס 2 נערך לצורך העברת שיירה לנגב, בלא השתלטות של קבע על שטחים והוא הוצא לפועל בליל 31 ביולי-1 באוגוסט. מבצע זה הסתיים בהצלחה.
רקע.
הצבא המצרי פלש לישראל, ביום הראשון לעצמאותה, בשתי זרועות. האחת, במקביל לחוף הים התיכון, נעצרה מעט מצפון לאיסדוד. כן התחברה באל-פאלוג'ה (כיום קריית גת) עם הזרוע השנייה, ובה בעיקר כוחות קלים של מתנדבים, אשר עשתה דרכה צפונה מזרחה להר חברון. אגב כך, כל היישובים היהודיים בנגב שמדרום לחיבור זה, נותקו. פריצת הדרך לנגב הפכה, עקב ניתוק זה, לאחת הבעיות האסטרטגיות העיקריות של ישראל בהמשך המלחמה. בתחילת 'קרבות עשרת הימים' המצרים הקדימו ותקפו יישובים יהודיים, כמו נגבה, גלאון ובארות יצחק, ומשלטים שבידי צה"ל, כפי שאירע במהלך הקרבות על משלט עיבדיס, משלט 105, ג'וליס ועוד. לקראת ההפוגה השנייה הממשמשת ובאה, החליט צה"ל ליטול לידיו את היוזמה ופתח במבצע מוות לפולש. ואכן, עם סיום קרבות עשרת הימים הצליח צה"ל לנתק את כביש מג'דל-פאלוג'ה (בימינו כביש 35), ובכך איים לנתק את שתי זרועות הצבא המצרי זו מזו. בנוסף, נפתחה בכך אפשרות לפרוץ דרך אל הנגב המנותק. עם זאת, לאחר כניסת ההפוגה השנייה לתוקף, חיל המשלוח המצרי השתלט על שרשרת משלטים מדרום לכרתיה וחסם בכך את הדרך לנגב. בנוסף, הוא מצא בכך דרך עוקפת לכביש מג'דל-פאלוגה ('דרך בורמה המצרית'). עם זאת, המערך המצרי, אשר חסם את הדרך לנגב, נעדר עומק, ודבר זה עורר את התקווה, כי ניתן יהיה לפרוץ דרכו. האו"ם הכיר בזכותה של ישראל לשלוח שיירות אספקה לנגב, והדבר נתן לצה"ל עילה לתקוף, אם וכאשר יעלה הצורך.
סדר הכוחות ותוכנית המבצע.
צה"ל הקצה לצורך המבצע כוחות מארבע חטיבות: גדוד 51 של חטיבת 'גבעתי', הגדוד הראשון של חטיבת 'יפתח' וחטיבת 'הנגב', וכן גדוד 82 מחטיבה 8. כן הועמדו בכוננות, על פי התפתחות המבצע, כ-40 לוחמים מיישובי הנגב הסמוכים. שמעון אבידן, מח"ט 'גבעתי', היה מפקד המבצע.
תחילה תוכנן לנסות להעביר שיירה לנגב ב-27 ביולי בלילה, ואם המצרים יפתחו עליה באש, הדבר ייתן עילה לצה"ל לתקוף. בפועל, התוכנית יצאה אמנם לפועל, אך בערבו של היום הבא.
על גדוד 51 של חטיבת 'גבעתי' הוטל לכבוש את עיראק אל-מנשייה, ועל הגדוד הראשון של חטיבת 'יפתח' היה לכבוש את פאלוג'ה. על חטיבת הנגב הוטלו תפקידי אבטחה: לתפוש משלטים על כביש פאלוג'ה-באר שבע באזור ביר אבו ג'אבר.
בכפר ג'וסיר שמצפון לצומת פלוגות (של ימינו) התמקם כוח שריון של חטיבה 8 שאמור היה להיכנס לכפר פאלוג'ה כמענה להתקפות נגד, וכן להרחיב את המסדרון שיפתח.
שרשרת המשלטים המצרית הוחזקה על ידי כוח בגודל גדוד, לערך. גדוד זה נתמך על ידי סיוע ארטילרי, במקרה הצורך. כלל הכוח המצרי בגזרה, כולל פאלוג'ה ועיראק אל-מנשייה, נאמד בחטיבה.
חיל האוויר המצרי נהנה עדיין באותו שלב של המלחמה מעליונות אווירית בדרום הארץ. זו הייתה אחת הסיבות בגינן צה"ל העדיף לתקוף בלילה.
מהלך המבצע.
המבצע נערך ב-28 ביולי 1948, לאחר חצות ועד בוקרו של אותו יום.
התקפת 'גבעתי' בוצעה על ידי פלוגה מגדוד 53. זו תקפה מכיוון בלתי צפוי, דרום מערב, לאחר איגוף ארוך. אולם בהגיע הכוח ליעד, בעודו חותך את הגדרות, החלה הפגזת 'יפתח' על פאלוג'ה (ר' להלן), יתרון ההפתעה אבד, וההתקפה על עיראק אל-מנשייה נכשלה כבר בתחילתה. הכוח נתגלה ונפתחה עליו אש חזקה שאילצה אותו לסגת באבדות: שלושה הרוגים וכ-20 פצועים.
פלוגה ד' של הגדוד הראשון 'יפתח' ביצעה חסימה מדרום לעיירה פלוג'ה. הפלוגה המסייעת הפעילה אש מרגמות ואש מקלעים בינוניים מצפון מזרח לתוואי מסילת הברזל העות'מאנית (בין צומת פלוגות של ימינו לקיבוץ גת). פלוגה ב' נותרה בעתודה ממזרח לעיירה בערוץ הוואדי. פלוגה א' של הגדוד הראשון מחטיבת יפתח הצליחה להשתלט על פאלוג'ה ללא אבדות. מפקד הגדוד, אתיאל עמיחי, התמקם בערוץ נחל מצפון לצומת פלוגות הנוכחי. המג"ד שנודע לו על כישלון 'גבעתי', שהקשר שלו אל יחידותיו שובש, ולנוכח השחר הקרב, הוציא פקודת נסיגה. סגן מפקד החטיבה, דן לנר, ניסה לשכנע את עמיחי לבטל את פקודת הנסיגה, לשווא, לפיכך, הוציא לנר פקודת ביטול לנסיגה, אולם בינתיים החלה המחלקה הפורצת בנסיגה, המצרים התעשתו וכל הכח נסוג. פלוגה א' נאלצה לנהל קרב על מנת לנתק מגע עם הצרים וסבלה אבדות: ארבעה הרוגים ומספר פצועים, עד שהצליחה לסגת. כיוון שכוח 'יפתח' נסוג, גדוד 82 הסתפק ב'הפגנת כוח' במנחת סמוך לפאלוג'ה. בקרבות אלה נהרגו שמונה לוחמי צה"ל ועשרות נפצעו.
גי"ס 2.
מבצע גי"ס נכשל והדרך לנגב נשארה חסומה. מטה המבצע לא פורק, והוחלט להעביר שיירה לנגב גם בלא השתלטות פיזית קבועה על רצועת שטח רצופה.