ביוני 2020 מונה לואיס דג'וי ל והיה הראשון מזה שנים ללא שום ניסיון קודם בשירות הדואר. עם כניסתו לתפקיד ב-16 ביוני 2020, הוא החל לנקוט בצעדים כמו איסור על שעות נוספות ועל נסיעות למרחקים ארוכים להעברת דואר, זאת לצורך חיסכון בעלויות. הוא לא פרסם את הסיבות לשינויים אלו. צעדים אלו גרמו להאטת משלוחי הדואר. הדמוקרטים בקונגרס קראו לביטול צעדיו של דג'וי. יותר מ-600 מכונות מהירות למיון דואר תוכננו לפירוק והוצאה ממתקני הדואר. צעד זה העלה דאגות בנוגע לאפשרות שפתקי ההצבעה בבחירות לנשיאות של 2020 שנשלחו בדואר לא יגיעו עד ה-3 בנובמבר. בערים רבות הוסרו תיבות דואר. לאחר שהמידע על כך נפוץ ברשתות החברתיות, אמר דובר של שירות הדואר שהן הועברו לרחובות בהן תנועת העוברים ושבים ערה יותר ושבכל מקרה העברות אלו הופסקו עד לאחר הבחירות.
ב-7 באוגוסט 2020 הודיע דג'וי שהוא העביר מתפקידם או פיטר 23 מנהלים בכירים בשירות הדואר, כולל שני הבכירים האחראים על התפעול היומיומי. הוא אמר שהוא מנסה להפיח חיים חדשים ב"מודל העסקי השבור". חבר בית הנבחרים ג'רי קונולי, יושב ראש הוועדה המפקחת על שירות הדואר, אמר שצעדי הארגון מחדש הללו היו "חבלה בכוונה תחילה".
במכתב ששיגר ב-13 באוגוסט לעובדי שירות הדואר, אישר דג'וי את העיכובים בחלוקת הדואר וכינה אותם "השלכות בלתי צפויות" שלשינויים שבסופו של דבר ייעלו את השירות. באותה עת בה נקט דג'וי באותם צעדים שעובדי הדואר והאיגוד המקצועי שלהם טענו שהם מאיטים את חלוקת הדואר, אמר הנשיא טראמפ בראיון טלוויזיוני שהוא עצמו עוצר מימון לשירות הדואר במטרה לעקב את ההצבעה בדואר.
לאחר מחאות שנשמעו בקונגרס, פתח המפקח הכללי של שירות הדואר בבדיקה האם שינויי המדיניות של דג'וי עומדים בקנה אחד עם כללי האתיקה הפדרליים. ב-18 באוגוסט הודיע דג'וי ששירות הדואר משעה את המהלכים לקיצוצים בהוצאות וצעדים תפעולים אחרים עד לאחר הבחירות. מנגד הוא ציין שציוד שכבר הוצא מן השירות לא יוחזר.
בספטמבר הוציא בית משפט צו מניעה נגד שירות הדואר לשליחת דיוורים לתושבי קולורדו אודות מידע שגוי על ההצבעה בדואר במדינתם. מזכירי המדינה במדינות ארצות הברית דרשו שדג'וי יחשוף בפניהם את נוסחי הדיוורים שבכוונת שירות הדואר לשלוח, אך הוא סירב.
בחודש אוקטובר הסכים שירות הדואר להפוך על פיהם את כל השינויים שבוצעו ביוני שהשפיעו על שירותי הדואר במונטנה, ובכך יישבו תביעה משפטית שהגיש מושל המדינה נגד שירות הדואר ונגד דג'וי יום לפני שימוע שהתקיים בבית המשפט המחוזי בגרייט פולס. שירות הדואר הסכים להחזיר למקומן את תיבות הדואר שהוסרו, להחזיר לפעילות את מכונות המיון ואת מתקני המיון שנסגרו, להשיב על כנן את שעות השירות שצומצמו ולבטל את האיסור על שעות נוספות ועל נסיעות לטווחים ארוכים לחלוקת דואר, צעד שתקף בכל מדינות ארצות הברית.
ארגון וממשל.
מטה שירות הדואר ממוקם בוושינגטון הבירה. בראש הארגון עומד חבר נאמנים המשמש בדומה לדירקטוריון של חברה ואחראי לקבוע את מדיניות הארגון והתעריפים עבור השירותים הניתנים. חבר הנאמנים מונה 11 חברים, תשעה מתוכם ממונים על ידי הנשיא ומאושרים על ידי הסנאט. תשעת החברים בוחרים את המפקח על שירות הדואר המתמנה לחבר העשירי בחבר הנאמנים ואחראי על הפעילות היום יומית של הארגון. עשרת החברים (הממונים והמפקח) בוחרים את סגן המפקח על שירות הדואר המשמש כסמנכ"ל תפעול ומאייש את המושב ה-11 בחבר הנאמנים.
בנוסף ועדה עצמאית שחבריה ממונים על ידי הנשיא ומאושרים על ידי הסנאט אחראית לפקח על תעריפי הדואר ונושאים קשורים וידיה לאשר או לדחות הצעות של שירות הדואר. אף על פי ששירות הדואר פועל לעיתים קרובות כעסק ולכן ניתן לטעות ולראות בו תאגיד ממשלתי, למעשה מדובר בזרוע ביצועית של הממשל האמריקני הנשלט על ידי מינויים נשיאותיים. ככזה הוא נהנה מסמכויות וזכויות רבות כדוגמת: חסינות ריבונית, סמכויות לשאת ולתת עם מדינות זרות בנוגע לאמנות דואר ועוד. זכויות אלו עוגנו גם בפסק דין של בית המשפט העליון הקובע כי רשות הדואר אינו תאגיד ממשלתי ולכן לא ניתן לתבוע אותו לפי חוק ההגבלים העסקיים.
AX במיקרוסקופ
צמחים נגד זומבים
בניין מגדל השעון (ירושלים)
בניין מגדל השעון בירושלים היה בניין שעמד בכיכר אלנבי בעיר בשנים 1925-1934. הבניין הוקם על ידי האגודה למען ירושלים כמתנה לעיריית ירושלים במקום מגדל השעון על שער יפו שנהרס בהוראת המושל רונלד סטורס.
מגדל השעון על שער יפו.
ב-1907 בנו תושבי ירושלים מגדל שעון על גג שער יפו לכבוד 30 שנה לשלטונו של הסולטן עבדול חמיד השני. כמאה מגדלי שעון נבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית כמחווה לסולטן במלאת 25 שנה לשלטונו, בהם שישה מגדלים בארץ ישראל: בצפת, בעכו, בחיפה, בנצרת, בשכם וביפו. נטען שהמגדל בירושלים הוקם באיחור של חמש שנים, בשל הקושי לגייס מתושבי העיר העניים את הסכום הנדרש לבנייה.
אבן הפינה למגדל הונח באפריל 1907, הבנייה הושלמה באוגוסט 1907 והמגדל נחנך בתחילת ספטמבר 1907 לכבוד חגיגות יום עליית הסולטן על כסאו.
הקמת המגדל עלתה לתושבי העיר כעשרים אלף פרנק. העובדה כי שער יפו נבחר מכל שערי ירושלים כבסיס למגדל השעון, מעידה על חשיבותו הרבה באותה עת, שגברה אף על שער שכם. מגדל השעון נבנה מאבן גיר שנחצבה במערת צדקיהו הסמוכה. הוא התנשא לגובה 13 מטרים, ובראשו נקבעו ארבעה שעונים, שפנו לארבע רוחות השמים. השעון המערבי והמזרחי הציגו את השעה הרגילה ("שעה אירופית"), בעוד ששני השעונים האחרים הציגו את השעה המקומית ("שעות זמניות"). מעל השעונים, בחלק המקושט והמעוטר ביותר, הוצב פעמון ולידו סמל השלטון העות'מאני, שכלל סהר וכוכב.
לאור תלונות על כך שהשעון מכער את העיר העתיקה, למשל מפיו של בוריס שץ, הוחלט בתחילת ינואר 1922 לפרק את השעון ולמכור את אבניו. אולם בעקבות תלונות מצד המוסלמים בעיר הוחלט לשמר את השעון אך להעבירו למקום אחר. ביולי 1922 נשקלה האפשרות להעביר את השעון לתחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים, אם הנהלת הרכבת תשתתף בהוצאות ההעברה. מגדל השעון העות'מאני פורק ב-1922 בהוראת מושל ירושלים הבריטי רונלד סטורס שטען שהוא מכער את העיר.
על החלטתו כתב בפרסומי "האגודה למען ירושלים" אותה שנה:
בניין מגדל השעון.
העיתונים בערבית מחו כנגד הריסת השעון. בנובמבר 1923 הוחלט להקים את מגדל השעון בכיכר אלנבי. לצורך כך רכשה עיריית ירושלים את המגרש בכ-6,000 לירות והוצאות הבנייה כוסו בידי האגודה למען ירושלים שהעניקה את הבניין כשי לעיריית ירושלים. בנוסף לשעון עצמו, כלל הבניין מספר חנויות, בהם לשכת מידע לתיירים. בניין המגדל נבנה בסגנון מודרני במבנה שכלל מרכז מסחרי קטן במפלס הרחוב, בתכנונו של האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי.
לאחר הקמת בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, גברה התנועה באזור והוחלט להרוס את בניין מגדל השעון, כדי להקל על עומס התחבורה באזור. לטענת י. שוכמן ב"דבר" ההריסה נתבקשה בלחץ ראשי בנק ברקליס שטענו שבניין השעון מסתיר את הבנק בבניין עיריית ירושלים.
שוכרי החנויות פונו מהבניין, אך ההריסה נתעכבה והחנויות שבו ונפתחו בתחילת 1933.
בספטמבר 1934 הוחל בהריסת הבניין. במקום תשלום, הקבלן קיבל את אבני הבניין. תחילה נהרסו החנויות וכשנה לאחר מכן נהרס גם המגדל עצמו.
הדיוויזייה ההררית אס אס ה-13
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-9
קורפוס הפאנצר אס אס ה-4
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-3
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-5
בנין מגדל השעון (ירושלים)
בחירות 2016
בחירות 2011
בחירות 1993
קרל גרגר
קרל גרגר (בגרמנית: Karl Gröger; 7 בפברואר 1918, וינה - 1 ביולי 1943) היה חבר במחתרת ההולנדית וחסיד אומות העולם. הוא נדון למוות על ידי בית דין של האס אס והמשטרה הגרמנית בהאג והוצא להורג.
חייו.
גרגר היה פעיל באגודת תלמידי התיכון הסוציאל-דמוקרטים. לאחר מכן למד רפואה באוניברסיטת וינה.
במרץ 1938 סיים את לימודיו וברח לאמסטרדם, שם המשיך בלימודי הרפואה. במאי 1940, הוורמאכט כבש את הולנד וגרגר הוכרח להצטרף לצבא הגרמני. אחרי כמה חודשים הצבא סילק אותו משורותיו מכיוון שהוכרז כיהודי באופן חלקי. למעשה, אמו פרידה הייתה יהודייה (אם כי התנצרה בשנת 1911) ואביו (שגם שמו היה קרל) היה יהודי למחצה. קרל עצמו הוטבל לאמונה הקתולית בלידתו.
גרגר הצטרף לשורות תנועת ההתנגדות של חריט ואן דר ויין, פסל ולימים חסיד אומות העולם על פועלו בתקופת השואה. קרל עבד גם עבור עיתון המחתרת "Rattenkruit" (רעל עכברים), והשתתף בתקיפה על משרד רישום האוכלוסין באמסטרדם ב-28 במרץ. בתקיפה זו לא נהרג איש אך ככל הנראה ניצלו חייהם של אלפי יהודים הולנדים ואזרחים אחרים.
חברי קבוצת המחתרת של גרגר פרצו לבניין בתלבושת של שוטרים. הם נטרלו את השומרים ופוצצו את הבניין. בתקיפה זו הושמדו כרטיסיות בהן נרשמו פרטיהם של אלפי הולנדים שנועדו להישלח לעבודת כפייה ולמחנות ריכוז.
לאחר מכן נאלץ גרגר לברוח שוב. הוא הסתתר בחווה אבל התגלה על ידי האס אס כששלח הודעה לחברתו.
גרגר נעצר על ידי הגסטפו והובא לכלא משטרת אמסטרדם. הוא נידון למוות על ידי האס אס והמשטרה במשפט שהתקיים בהאג ב-1943. עתירה לחון אותו נדחתה על ידי מפקד האס אס היינריך הימלר. גרגר נורה על ידי המשטרה בדיונות ליד אוברווין בצפון הולנד. גרגר אמר לעורך הדין שלו כי הוא מקווה שמעשיו ישרתו את יצירתם של יחסים טובים יותר בין הולנד לבין גרמניה.