בשנת 2001–2002 יצר עם מדמוני, בהפקת מיכה שגריר, את הסרט העלילתי באורך מלא "המנגליסטים", אשר השתתף בכ-30 פסטיבלים בינלאומיים וזכה בפרסים רבים: פרס התסריט בפסטיבל "מר דל פלטה" בארגנטינה; גולדן רמי בקטגוריית הסרט הזר בפסטיבל יוסטון; פרס לסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל דלונגה, ארצות הברית; פרס לסרט הטוב ביותר בפסטיבל וושינגטון העצמאי.
ב-2003 ביים את הסרט התיעודי "ההרוג ה-17" שהוקרן במסגרת שידורי קשת בערוץ 2, והוקרן ב-60 פסטיבלים בינלאומיים ובהם אמסטרדם, סלוניקי ואינפוט 2003. הסרט זכה בפרס לסרט הישראלי הטוב ביותר ולעריכה בפסטיבל דוקאביב 2003, בפרס אופיר לסרט הדוקומנטרי 2003, בפרס מיוחד של חבר השופטים בפסטיבל "הוטדוקס" קנדה, בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סירקיוז ובפרס העיתונות הבינלאומי בפסטיבל הדוקומנטרי בשיקגו.
ב-2005 כתב וביים עם מדמוני את הסדרה "מלנומה אהובתי" שהוקרנה בפסטיבל הקולנוע בירושלים וזכתה בפרס הדרמה בתחרות האקדמיה הישראלית ב 2006. ב-2006 יצא הסרט "מלנומה אהובתי" אשר מתבסס על הסדרה. הסרט בתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים היוקרתי של מונטריאול ובפסטיבל חיפה.
ב-2006 יצאו לאור סדרה דוקמנטרית נוספת שאוגדה לסרט: "האולפן", אשר עוקבת אחרי ארבעה תלמידים באולפן ללימוד עברית. הסרט זיכה את אופק בפרס הבמאי הדוקומנטארי בפסטיבל ירושלים.
בשנת 2008 זכה סרטו הדוקומנטרי "האגדה על ניקולאי וחוק השבות" בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים.
בשנת 2011 ביים יחד עם איתי רזיאל את הסדרה "בלי בושה". ואת הסרט "מותרות", שהתחרה בקטגוריה "רוח החופש" בפסטיבל הקולנוע ירושלים. סרט תיעודי העוקב אחר תקנוני צה"ל שקובעים מאיזה צורים יכולים להיכנס לעזה, כחלק מהסגר על רצועת עזה.
עבודותיו של אופק מתאפיינות בעיסוק בגיבורים בני קבוצות לא הגמוניות בחברה הישראלית, עולים, עובדים זרים, בני עדות המזרח ובטשטוש החיבור בין קולנוע עלילתי לקולנוע תיעודי, תוך שימוש בשחקנים לא מקצועיים.
בשנת 2012 יצאה למרקע סדרת הטלוויזיה שיצר בצוותא עם יוסי מדמוני וחיים שריר "30 ש"ח לשעה". הסדרה שמספרת את סיפורן של שלוש נשים עובדות קבלן בתחום הניקיון המקימות קואופרטיב עצמאי שודרה בערוץ 1 וזכתה לביקורות נלהבות הן ברמת העשיה והן מבחינת תכניה החברתיים והמגדריים. המבקרים קשרו בין הסדרה לבין המגמה החברתית המהפכנית הצעירה בעשור השני של שנות ה-2000 בישראל.
בשנת 2013 ביים אופק את הסרט הקצר "גבול ונדל"ן", במסגרת סרט המחווה לדוד פרלוב עקבות בירושלים.
בשנת 2019 ביים את סרט הקולנוע "נולדתי בירושלים ואני עדיין חי" ביחד עם יוסי עטיה, ויצר את הסדרה "מתיר עגונות" ביחד עם יוסי מדמוני ותמר קיי.
אופק הוא אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות. נשוי לעיתונאית והבמאית איילת בכר, בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
אמריקה שרה
אמריקה שרה (באנגלית: America Sings) היה מופע אודיו אנימטרוניקס שפעל בדיסנילנד שבקליפורניה בין השנים 1974–1988. המופע הציג חיות השרות שירים מתקופות שונות ומדגימים את התפתחות המוזיקה הפופולרית בארצות הברית.
תיאור המתקן.
המופע נוהל על ידי סם העיטם - בדמות העיטם לבן-הראש -- סמל ארצות הברית. עיטם זה, שעוצב על ידי רוברט מור ודובב על ידי סם אדוארדס, שימש מאוחר יותר כסמל של אולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984.
המופע דמה במהותו לג'מבורי דובי הכפר בכך שכלל חיות שהיו למעשה בובות אודיו אנימטרוניקס מזמרות. התיאטרון הוא תיאטרון מסתובב בדומה לקרוסלת הקידמה שקדמה לו (התיאטרון הסתובב נגד כיוון השעון בעוד שקרוסלת הקידמה הסתובבה עם כיוון השעון).
השירים.
להן שירי המופע והחיות ששרו אותם:
מבוא:
מערכה ראשונה - דרום ארצות הברית:
מערכה שנייה - ההתקדמות מערבה:
מערכה שלישית - שנות ה-90:
מערכה רביעית - התקופה המודרנית:
אפילוג:
מותה של דברה גייל סטון.
ב-18 ביולי 1974 - שלושה שבועות לאחר פתיחת המתקן, אחת מאנשי הצוות של המתקן - דברה גייל סטון נמחצה בין קירות הבניין המסתובבים. היא עמדה בקרבת הקיר והראתה למבקרים את מקומות הישיבה ונתפסה בין הקירות שהחלו להסתובב.
לאחר התאונה היה המתקן סגור במשך יומיים עת שהתקינו אורות ביטחון, והאולם עצמו בו נהרגה נסגר לשנה. קירות המתקן הוחלפו בקירות נשברים על מנת למנוע הישנות המקרה.
סגירת המתקן.
לאחר חגיגות המאתיים לעצמאות ארצות הברית ירדה פופולריות המתקן. מספר המבקרים בכל מופע ומופע ירד לכ-50 מבקרים, ובשנת 1988 הוא נסגר. התיאטרון עמד שומם במשך 10 שנים.
נערכו תוכניות להפעלת מופע חדש במקום שייקרא: "המופע הבינגלקטי המדהים של פלקטו" (Plectu's Fantastic Intergalactic Revue) שהיה אמור להיות מופע מסוג מחזמר של חייזרים מופעלי אודיו אנימטרוניקס. הרעיון בוטל משיקולי תקציב.
בשנת 1998 הוקם במקום מתקן חדשנות המבוסס על מתקן בשם זה שמצוי באפקוט שבדיסניוורלד.
הדמויות כיום.
רוב דמויות האודיו אנימטרוניקס של מתקן אמריקה שרה מצויות כיום במתקן הר הרסס של דיסנילנד שנפתח ב-17 ביולי 1989. שני אווזי אודיו אנימטרוניקס הופשטו מעורם מהווים כיום את שני הרובוטים המדברים בכניסה למתקן סטאר טורס (שנפתח בשנת 1987).
סם וורנר
סמואל לואיס "סם" וורנר (באנגלית: Samuel Louis "Sam" Warner; 10 באוגוסט 1887 – 5 באוקטובר 1927) היה מפיק יהודי-אמריקאי יליד פולין, והיה אחד ממקימי אולפני האחים וורנר ולימים כיהן כמנכ"ל התאגיד.
ביוגרפיה.
שמואל ווֹנְסָל (Szmuel Wonsal) נולד בפולין בעיירה קראסנושיילץ (אז חלק מהאימפריה הרוסית). הוא היה אחד מבין 11 הילדים של זוג היהודים בנימין, יצרן נעליים, ופרל-לאה (לבית איכלבאום). נודע אחר-כך כ"סם". התעניינותו בסרטים החלה לאחר שראה את הסרט "הגניבה הגדולה ברכבת" של תומאס אדיסון כשעבד בפארק השעשועים סידאר בסאנדאסקי, אוהיו.
וורנר ידוע בזכות הבאת הסאונד לסרטיהם של האחים, ובכך התחיל את עידן הסרטים עם הקול (הראינוע הפך לקולנוע). מטרה זו אומנם הושגה, אבל בדרכה הסתכסך רבות עם אחיו הארי וזמן קצר לפני הקרנת הסרט הראשון עם סאונד, חלה והזניח את בריאותו עד שנפטר. וורנר לא זכה להגיע לבכורת הסרט זמר הג'אז בניו יורק או לראות את ההשפעה הענקית שהביאה המצאתו.
כיום, קבורה גופתו של סם וורנר בבית הקברות "בית שלום" במזרח לוס אנג'לס, קליפורניה בסמוך לקברי כמה מאחיו. לסם וורנר "כוכב" בשדרת הכוכבים בהוליווד.
יוסי מדמוני
יוסי מדמוני (נולד ב-22 במרץ 1967) הוא תסריטאי, עורך תסריט ובמאי ישראלי. בוגר המחזור הראשון של "בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה", בעבר יו"ר "איגוד התסריטאים הישראלי".
ביוגרפיה.
מדמוני נולד למשפחה דתית בירושלים, וגדל והתחנך בעיר. אביו, ברוך, הוא בנו של הרב יוסף מדמוני רבה של הקהילה היהודית בכפר התימנים בשילוח עד לגירושה ב 1939, ונכדו של הרב סעדיה מדמוני מנהיג הגל השני בעליית אעלה בתמר, 1882.
לאחר שרותו הצבאי למד בבית הספר "סם שפיגל", שם יצר שיתוף פעולה אמנותי עם חברו ללימודים, הבמאי דוד אופק, שנמשך לאחר לימודיהם.
העיסוק בתכנים דתיים והמפגש הטעון בינם לבין המודרנה, מאפיין את עשייתו הטלוויזיונית והקולנועית. העלילה ביצירותיו עוסקת לרוב בעולמן של קבוצות לא הגמוניות בישראל. לצד התכנים, עבודתו בקולנוע ובטלוויזיה בוחנת דרכי סיפור מקוריות, כמו הסיפור האפיזודי, שבירת הנרטיב הליניארי, ועושה שימוש בתבניות סיפור השאובות מהעולם היהודי (מדרש, סיפור חסידי, סיפור מקראי, דרשה וכדומה).
זוכה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה עבור ארבע סדרות שונות שיצר וכתב, פרס הסדרה הטובה ופרס התסריט - בת ים ניו יורק, מלנומה אהובתי, 30 ש"ח לשעה ולהרוג את הסבתא.
בשנת 2005 זכה מדמוני בפרס "אומנות הקולנוע" מטעם משרד החינוך והתרבות.
בשנת 2015 זכה במלגת גשר-אביחי ליצירה קולנועית יהודית.
בשנת 2019 זכה בפרס שר החינוך לתרבות יהודית על סרטו "גאולה"
כיהן בין השנים 2000–2004 כיו"ר איגוד התסריטאים וכחבר הנהלה עד 2011. בשנים 4–2013 כיהן כדירקטור בחברת התמלוגים ליוצרי קולנוע וטלוויזיה תלי.
נשוי לשחקנית רותי בורנשטיין.
יצירתו הקולנועית והטלוויזיונית.
שלוש שנים לאחר לימודיו ב"סם שפיגל" יצר עם דוד אופק ומיכה שגריר את בת ים ניו יורק, סדרת הטלוויזיה הראשונה שלו, שהפיק מיכה שגריר עבור "שידורי קשת" בערוץ 2. עם דוד אופק כתב וביים את שתי העונות הראשונות (1995 - 1997). הסדרה מספרת את סיפורה של משפחה ישראלית ממוצא עיראקי שחלק מבניה מתגוררים בארצות הברית, זכתה בפרס אופיר לדרמת הטלוויזיה הטובה ביותר, בביקורות נלהבות ובאהדת הקהל, ונחשבה כחלוצה בהבאה למיין סטרים הישראלי ייצוג מזרחי אותנטי שאינו תלוי נקודת מבט חיצונית. עיצוב העלילה עשה שימוש באלמנטים מתוך הז'אנר הספרותי של "רומן המכתבים", בו פונות הדמויות ישירות ובגוף ראשון לקורא, ומספרות עבורו חלקים מהעלילה. מבחינה הבימוי הביאה הסדרה לראשונה לסוגת הדרמה הטלוויזיונית אלמנטים דוקומנטריים דרך שימוש בשחקנים לא מקצועיים, שתרמו חספוס ואלמנטים אוטוביוגרפיים לסיפור. לסדרה עונת ספין אוף שלישית, שהתמקדה בדמותו של הבן הבכור, דוד, בגילומו של יגאל עדיקא, ונקראה עלילות דוד. הסדרה זיכתה את מדמוני בפרס "נוצת הזהב לכתיבה טלוויזיונית" של אקום.
בשנת 2000 יצר עם אופק את הסדרה "טייק-אווי" עבור ערוץ 3 בהוט, המספרת את סיפורם של צעירים שליחי פיצה שהגיעו לעיר הגדולה, ומצאו את עצמם בשירות שליחויות אותו מנהל מהגר רוסי, בגילומו של ולדימיר פרידמן, שהשתחרר ממוסד לחולי נפש ומחפש גאולה לנשמתו.