עבודתה של ברמר משלבת כמה אלמנטים הקשורים לציור מודרני. ציוריה מכוונים את תשומת הלב לעצמם כמשטחי צבעוניים ולא כייצוגים או אשליות של המציאות. משיכות מברשת רחבות ונבדלות זו מזו, לעיתים עם אזורים של בד לא צבוע המופיע בציור. יש מעט מאוד תשומת לב לייצוג עומק, והפרספקטיבה מעוותת או היא דו משמעית.
הצבעים נועזים ולא תמיד נטורליסטיים. הנושא יכול להיות דמויות, נוף, טבע דומם או שילוב של אלה, אך מה שחשוב יותר לאמן היה יצירת קומפוזיציה מוצלחת ואפקט רגשי.
עבודותיה, אף על פי שהן אינדיבידואליות, מזכירות לעיתים את יצירותיהן של רוברט אנרי ומרסדן הרטלי, שתיים מהדמויות העיקריות באמנות אמריקאית המודרנית. הרטלי כתב פעם שלדעתו אן ברמר הייתה "אחת משלושת האמנים המובחנים האמיתיים שקליפורניה הפיקה".
מרטין אדוארדס
קנת מרטין אדוארדס (באנגלית: Kenneth Martin Edwards; נולד ב-7 ביולי 1955) הוא סופר ומבקר ספרות בריטי, שמתמחה בספרות בלשית.
ביוגרפיה.
מרטין אדוארדס נולד בעיירה בצ'שייר וסיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת אוקספורד ב-1977. הוא עוסק בעריכת דין ובשנת 1984 התמנה לשותף בחברה דה עובד ובשנת 2011 התמנה לרא שמחלקת דיני העבודה במשרד.
בספרה ראשון של מרטין אדוארדס פורסם בשנת 1991 ובמרכזו היה עורך דין מליברפול בשם הרי דבלין. הספר זכה להצלחה ועם הזמן הפך לסדרת ספרים. מספר ספרים בסדרה זו זכו בפרסים בתחום ספרות בלשית.
בסך הכל אדוארדס כתב כ-60 סיפורים קצרים. מרטין אדוארדס כתב מספר ספרים בהם תיאר מקרי פשע שהתרחשו לרבות ספר על הרולד שיפמן.
בנוסף לכתיבה, אדוארדס עוסק בביקורת ספרים. הוא חיבר ספר העוסק בספרי בלשות שפורסמו בין מלחמות העולם. הוא כתב הקדמות למספר ספרים לרסבות ספרים של ג'ואל טאונסלי רוג'רס, סטייסי בישוף, סדרת ספרי בלשות של הרפר קולינס וסדרת ספרי בלשות של הספרייה הבריטית. בשנת 2017 הוא זכה בפרס Poirot Award.
פרסים ומועמדויות של בלאקפינק
זוהי רשימת הפרסים והמועמדויות שקיבלה להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, שהתחילה את הקריירה באוגוסט 2016.
קומונות ווילד
קומונות ווילד (באנגלית: Wild Communes) היו מספר קבוצות שיתופיות, בעלות אידאולוגיה פמיניסטית, של נשים בבריטניה בשנות ה-70 וה-80.
מקימות הקומונות היו נשים בעלות תפיסת עולם פמיניסטית, שביקשו לכונן לעצמן אורח חיים חדש, חף מסקסיזם באמצעות יצירת אלטרנטיבה לאורח החיים בתא המשפחתי שנתפס כצורת חיים מגבילה עבור נשים. הקומונות היו קבוצות לא גדולות של 5–10 מבוגרים, שבמרכזן הנשים המייסדות. גברים הורשו לחיות בקומונה, אולם רק בתנאי ש"ישככו את תחושת האשמה הגברית שלהם באמצעות עבודות הבית". לכל מבוגר בקומונה היה חדר שינה משלו, אך חדרי המגורים והמטבח היו משותפים, וגם הילדים גרו בחדרים משותפים.
נשות הקומונה החליטו שלא להוריש לילדיהן לא את שם המשפחה של אבותיהם, ולא את שמות משפחתן עצמן - ושם המשפחה של כלל הילדים שנולדו בקומונה נרשם כ'ווילד' (Wild - פרא) וגידולם היה במשותף - כשלא בהכרח קיימו קשר ראשוני עם הוריהם הביולוגיים.
הקומונה הראשונה הוקמה ב-1971 בבית בן שלוש קומות באיילינגטון שבצפון לונדון ועד מהרה וקמו קבוצות נוספות באוקספורד, לידס ובערים נוספות בבריטניה. ב-1974 היו כבר כעשר קומונות ששמרו ביניהן על קשרים רופפים.
הקומונות היו לא אחת יעד למתקפות והתנכלות מצד השכנים על רקע שמרני. התנועה הלכה והתפוררה עד סוף שנות ה-80, אולם ילדים רבים שנולדו בה הוסיפו גם בבגרותם לשאת את השם 'וויילד' כשם משפחתם. ב-2010 נעשה סרט דוקומנטרי על ילדי הקומונה בבגרותם בבימויו של אדם הופקינס. אף אחד מהם לא בחר להמשיך ולחיות בקומונה כבוגר, אולם רובם ציינו כי הם זוכרים לטובה את ילדותם בקומונה.
משה בן-חורין (פירושונים)
ראגו
רוטב ראגו
לואיג'י ביינאה
לואיג'י ביינאה (באיטלקית: Luigi Bienaimé; 1795, קרארה – 1878) היה פסל איטלקי, שפיסל בסגנון הניאו קלאסי.
ביוגרפיה.
משפחתו של ביינאה ממוצא בלגי, הוא קיבל מלגה מקרארה ללמוד ברומא בסטודיו של ברטל תורוואלסן שם הוא עבד לצד אמיל וולף, פייטרו טנראני ופייטרו גאלי.
עבודות שלו הוזמנו על ידי משפחת המלוכה הרוסית.
מונה לפרופסור לפיסול באקדמיה של סן לוקא.
קהילת אונידה
קהילת אונידה (אנגלית: Oneida Community) הייתה קהילה קומונלית דתית, שנוסדה על ידי ג'ון המפרי נויס בשנת 1848 באונידה, ניו יורק. הקהילה, שהשתייכה על הזרם הפרפקציוניסטי בנצרות, האמינה שישוע כבר חזר, מה שאיפשר להם לכונן 'את מלכות האלף של ישוע', ולהיות חופשיים מחטא ומושלמים כבר בעולם הזה, ולא רק בשמיים. קהילת האנידה נהגה אורח חיים של שיתוף ברכוש, נישואים מורכבים, איפוק מיני של גברים וביקורת הדדית. קהילות נוספות ברוחו של נויס הוקמו גם בוולינגפורד בקונטיקט, נוורק בניו ג'רזי, פוטני וקיימברידג' בורמונט.
אונידה התפרקה לבסוף בשנת 1881 ונותרה ממנה רק חברת ייצור הסכו"ם Oneida Limited שהוקמה על ידה בשלב מאוחר יחסית.
הקמה.
מייסד הקהילה היה ג'ון המפרי נויס, יליד 1811 שסיים את לימודיו במכללת דארטמות אך ויתר על לימודי משפטים לטובת לימודי דת ותאולוגיה בסמינר התאולוגי באנדובר ואחרי כן בייל. במהלך לימודיו בייל בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 סייע להקים בניו הייבן את אחת האגודות הראשונות בארצות הברית למאבק בעבדות. בשנתו השנייה בייל עסק בניסיונות לקבוע את מועד בואו השני של ישוע, והשתכנע כי האירוע כבר התרחש, לשיטתו בשנת 70 לספירה. לפיכך הסיק כי האנושות חיה בעידן חדש. הוא החל לעסוק יותר ויותר בנושא ההימנעות מחטא והשלמות ופיתח את תורתו הפרפקציוניסטית. התיאוריה שלו התרכזה ברעיון שרצונו העצמאי של האדם נובע מאלוהים ולכן הוא יסוד אלוהי. הדרך היחידה לשלוט על הרצון האנושי היא באמצעות הכוונה רוחנית. נויס טען כי "מערכת היחסים החדשה שלו עם אלוהים ביטלה את חובתו לציית לסטנדרטים מוסריים מסורתיים או לחוקים הנורמליים של החברה". הוא הושפע מרעיונותיו של צ'ארלס גרנדיסון פיני (Charles Grandison Finney), שגרס כנגד ההשקפה הקלוויניסטית כי כל אדם יכול להגיע לשלמות מוסרית ולשחרור מהחטא, בלי קשר למינו או לגזעו, גישה שנודעה גם כפרפקציוניזם.
בעקבות רעיונותיו הדתיים סולק נויס מייל, ורישיון המטיף שלו נשלל ממנו, אך הוא המשיך במסע הטפה דתי. "נטלתי מהם את הרישיון לחטוא - אך הם הוסיפו לחטוא. הם נטלו ממני את הרישיון להטיף, אך אני מוסיף להטיף" אמר. הוא התיישב במושבת הולדתו, פוטני שבוורמונט, והחל לייסד שם את הקהילה שלו, בתחילה כבית ספר לתנ"ך ב-1836 ואחרי כן כאגודה קהילתית רשמית ב-1844, שם החל לפתח את רעיונותיו על נישואים מורכבים ואהבה חופשית. באנוכיות ראה את המקור העיקרי לכל החטאים, וברכושנות של התא המשפחתי ביטוי לכך. אהבה ללא נישואין לשיטתו, אפשרית רק במסגרת חיי עדה, בהם הקדושה קודמת לאהבה. הוא ראה את האהבה ואת יחסי המין כביטוי לחיי רוח ואמונה דתית משותפת ואת אורח החיים השיתופי כביטוי ליחסי הנוצרים הראשונים שחיו אף הם במסגרת שיתופית. את רעיונותיו אלו ביטא בעיתון 'העדות' שנכתב והודפס על ידי אנשי הקבוצה, ועורר עליה את זעמם של אנשי הדת באזור.
לאחר שב-26 באוקטובר 1847 נעצר נויס בהאשמת ניאוף, ושוחרר זמנית עד למשפטו, ולאחריו נעצרו עוד כמה מחסידיו הנאמנים, עזבה הקבוצה את וורמונט ועברה לאונידה - שם הכיר נוי כמה עמיתים בעלי אדמות שחלקו את אמונתו הפרפקציוניסטית. הם התיישבו במקום והקימו את בית המגורים הקהילתית הראשונה שלהם ב-1848. ב-1862 בנו בניין גדול יותא, אותו כינו 'האחוזה'.
הקהילה שהוקמה על ידי 87 חברים, גדלה ל-172 חברים עד פברואר 1852, ול-306 חברים עד 1878 והקימה קהילות משנה בוולינגפורד בקונטיקט, נוורק בניו ג'רזי, פוטני וקיימברידג' בורמונט. קהילות המשנה נסגרו בשנת 1854, למעט קהילת וולינגפורד שפעלה עד שהושמדה על ידי טורנדו ב-1878.
נויס חקר עמוקות ואף פרסם את מחקריו בנוגע לתנועות קומונליות אחרות, דתיות ושאינן דתיות, שנפוצו בארצות הברית, והושפע מרעיונותיהם וניסונותיהם של רוברט אואן, שארל פוריה, ברוק פארם, האב ראפ והשייקרים. על אף השוני הקיצוני בין אמונותם ואורחות חייהם של השייקרים המתנזרים ממין, לבין אנשי אונידה והנישואים המורכבים שפיתחו - בין הקהילות ומנהיגיהן נקשרו קשרי ידידות ושיתופי פעולה.
מבנה הקהילה.
אף על פי שבשיאה הגיעה הקהילה רק לכ-300 חברים, הייתה לה מערכת בירוקרטית שכללה 27 וועדות קבועות וכ-48 אגפים מינהליים. חברי הקהילה חיו יחדיו בבית אחוזה גדול שבנו, ובו כ-200 חדרי מגורים וביניהם מרחבים משותפים. באחוזה היה גם אולם אסיפות בו היו מתכנסים מדי ערב לתפילה משותפת ולאחריה שיח בנושאי דת, מדע וענייניה הפנימיים של הקבוצה. כמו כן היה לקומונה חדר אוכל וספריה.
נישואים מורכבים.
קהילת אונידה האמינה במערכת שכונתה עלי ידי נויס 'נישואים מורכבים' (Complex marriage) - כלומר, נישואין של כלל חברי העדה זה לזה כמשפחה רחבה. כל חבר או חברה היו חופשיים לקיים יחסי מין עם כל מי שהסכים. "האהבה בצורתה הבלעדית, בת לווייתה היא הקנאה - וקנאה מביאה עמה מחלוקת ופירוד" הסביר נויס. "קומונה המקיימת את עקרון האהבה היחידה והבלעדית נושאת בחובה זרע ההתפוררות". עם זאת, הסביר כי היחסים המיניים בקומונה היו רחוקים מקלות דעת והפקרות: "אין זו אהבה חופשית, הפקרית ונטולת אחריות כלפי האשה והבנים. קשר שאינו מחייב לשום דבר. הקשר המחבר אותנו הוא תמידי וקדוש. אנו מהווים משפחה אחת והיא חלק מדתנו".