הסרט הגיע לישראל בדיבוב יפני בלבד אבל הכתוביות תורגמו מהגרסה האנגלית ולקו באי דיוקים לגבי המקור ואף בסלנג. כשהגיעה לארץ גרסת די.וי.די של הסרט, ניתן היה לצפות בו בדיבוב יפני עם כתוביות באנגלית שנכתבו על פי התסריט של גיימן, או הכתוביות האנגליות המקוריות. לא היה ניתן להשיג בישראל גרסת די.וי.די בעלת תרגום עברי של הסרט, והדרך היחידה לצפות בו בתרגום לעברית הייתה בטלוויזיה ובקלטות וידאו, בשני המקרים – בדיבוב אמריקני, עד שהסרט הגיע ל"נטפליקס".
ברכות נישואים
תפוסה
בתחום הימאות והספנות, תפוסה הוא מונח שמשמעותו נפח המטען שאונייה מסוגלת לשאת.
התפוסה נמדדת ביחידות הנפח טון תפוסה, כאשר 1 טון תפוסה שווה 100 רגל מעוקב (כ־2,831.6 ליטר). מקור המונח "ton" במשמעותו זו הוא במלה האנגלית העתיקה "tun", שפירושה "חבית יין גדולה". ביחידה זו ציינו את קיבולת המטען של אוניות באמצעות חישוב מספר חביות יין שהספינה הייתה מסוגלת לשאת.
כלי שיט מסחריים, המובילים מטענים, נמדדים בטון תפוסה, בעוד שכלי שיט מלחמתיים נמדדים בטון הדחק (displacement) שהיא יחידת משקל.
היסטוריה של לאוס
התיישבות אנושית באזור הייתה קיימת כבר לפני כאלפיים שנים. העדות לכך היא עמק הכדים.
ההיסטוריה הכתובה של לאוס מתחילה מהקמת הממלכה של לן סאנג (מיליון הפילים) על ידי המלך פה נגום בשנת 1353. תחת שלטונו, הממלכה כללה את החלק הצפוני של תאילנד, כל לאוס והמחוז סטאנג טרנג שנמצא בקמבודיה. יורשיו, במיוחד המלך פוטיסארת' במאה ה־16, עזרו ליישם את זרם הטרוואדה הבודהיסטי כזרם הדומיננטי בממלכה.
במאה ה־17, ממלכת לן סאנג הדרדרה בגלל מאבקים ומריבות עם שכניהם. בסוף המאה ה־18, סיאם השתלטה על החלק שכיום הוא לאוס. האזור חולק לממלכות שמרכזן היה בלואנג פראבאנג בצפון, ויינטיאן במרכז וצ'מפאסק בדרום. בעקבות הפיכת וייטנאם למושבה צרפתית, צרפת החליפה את סיאם והחלה לשלב את לאוס בתוך האימפריה הצרפתית. החוזה הצרפתי-סיאמי של 1907 הגדיר את התחום הנוכחי של לאוס עם תאילנד.
בזמן מלחמת העולם השנייה, היפנים כבשו את הודו-סין, שכללה את לאוס. המלך סיסוואנג ונג של לואנג פראבאנג, שוכנע להכריז עצמאות מצרפת ב־1945, קצת לפני כניעתה של יפן. בתקופה זו גברו הרגשות הלאומיים. בספטמבר 1945, ויינטיאן וצ'מפאסק התאחדו עם לואנג פראבאנג כדי ליצור ממשלה עצמאית תחת דגלה של לאוס החופשית. אולם האיחוד לא החזיק זמן רב. בתחילת 1946, כוחות צרפתיים כבשו מחדש את המדינה והעניקו אוטונומיה מוגבלת בלאוס באמצעות בחירה של אספת המצביעים.
בזמן מלחמת הודו-סין הראשונה בין צרפת לבין התנועה הקומוניסטית בווייטנאם, הנסיך סופהנובונג יסד את ארגון ההתנגדות פאת'ט לאו (אדמות לאוס) שהתחייבה למאבק הקומוניסטי נגד הקולוניאליזם. ללאוס לא הוענקה ריבונות מלאה עד אשר צרפת הפסידה לווייטנאם ובעקבות ועידת ז'נבה לשלום ב-1954. בחירות נעשו ב-1955 והממשלה הקואליציונית הראשונה, ברשות הנסיך סוואנה פוהומה, נוסדה ב־1957. הקואליציה התמוטטה ב־1958 בעקבות חילוקי דעות. וכוחות ימין השתלטו על הממשלה.
ב־1960 קונג לי, מפקד צנחנים, השתלט על ויינטיאן בהפיכה ודרש גיבוש של ממשלה נייטרלית כדי לסיים את הלחימה.
הממשלה הנייטרלית, בראשה עמד סוואנה פוהומה, לא הצליחה להחזיק מעמד. כוחות ימין ברשות הגנרל פוהמי נוסאוון דחקה החוצה את הממשלה הנייטרלית מעמדת כוח באותה שנה. כתוצאה מכך, הנייטרלים חברו אל המורדים הקומוניסטים וקיבלו תמיכה מברית המועצות. משטרו הימני של פוהמי נוסאוון קיבל תמיכה מארצות הברית.
ועידת ז'נבה השנייה, שנערכה ב־1962-1961, תמכה בעצמאותה ובנייטרליות של לאוס. מיד לאחר שהושגה הסכמה בינ"ל, האשימו הצדדים אחד את השני בהפרת תנאי ההסכם, ובתמיכת המעצמות משני הצדדים, מלחמת האזרחים עמדה להתחדש. למרות שהמדינה ניסתה להיות נייטרלית, נוכחות צבאית אמריקאית וצפון וייטנאמית שהולכת וגוברת במדינה גוררת את לאוס למלחמת הודו-סין השנייה (1975-1954). במשך קרוב לעשור, לאוס סומנה כמדינה המופצצת ביותר בהיסטוריה של הלוחמה, כשארצות הברית רצתה להשמיד את דרך הו צ'י מין, שעברה במזרח לאוס. בנוסף, מטוסי קרב אמריקאים הונחו להטיל את שארית פצצותיהם בשטח לאוס בעת חזרתם לבסיסיהם, בשל הדלק הרב שבוזבז בעת נשיאתם.
ב־1972, המפלגה הקומוניסטית שינתה את שמה למפלגת הלאו המהפכנית (LPRP). זמן קצר לאחר שהסכם פריז לשלום הוביל לנסיגת כוחות ארצות הברית מווייטנאם, הסכם ויינטיאן (1973), בין מפלגת הלאו המהפכנית לבין הממשלה, הביא להפסקת אש ולתפקיד של ה־LPRP בקואליציה החדשה.
המאבק הפוליטי בין הקומוניסטים, הנייטרלים והימנים נמשך. נפילת סייגון ופנום פן לידי כוחות הקומוניסטים באפריל 1975 האיצה את הידרדרותה של הקואליציה בלאוס. כמה חודשים אחרי הניצחון הקומוניסטי הזה, פאת'ט לאו נכנסו לוויינטיאן. ב-2 בדצמבר 1975, המלך ויתר על כס המלוכה במונרכיה החוקתית והרפובליקה הדמוקרטית הקומוניסטית של לאוס נוסדה.
הממשלה הקומוניסטית החדשה שהונהגה על ידי קייסון פומביאהן אכפה את ריכוז ההחלטות הכלכליות והטילה משטר שכלל שליטה על התקשורת ומעצר של חברים רבים בממשלה הקודמת ובצבא במחנות "חינוך מחדש". המדיניות הקשוחה והחמרה בתנאים הכלכליים, יחד עם מאמציה של הממשלה לאכוף שליטה פוליטית, גרמה להגירה המונית. כעשרה אחוזים מאוכלוסיית הלאו חיפשה מקלט אחרי 1975. לאוס שמרה על קשרים הדוקים עם ברית המועצות ובנות בריתה המזרחיות, והתבססה על תמיכה של ברית המועצות עד התמוטטותה ב־1991.
יחד עם קובה, הרפובליקה העממית של סין, קוריאה הצפונית ווייטנאם, לאוס היא אחת מהמדינות היחידות שנשארו תחת שלטון קומוניסטי.
וידוא הריגה
וידוא הריגה הוא פעולה המבוצעת בעת קרב, או אחריו, ומטרתה לוודא כי חייל אויב הנראה פגוע הוא הרוג בלי ספק, ולכן אינו מהווה עוד איום על הכוחות הלוחמים. כאשר הפעולה נעשית במהלך הקרב, מקובל להצדיק אותה בכך שהכוח הלוחם, שאינו יכול לעסוק בשביית חיילי אויב פצועים, אינו מוכן לספוג אבדות מאויב הנותר ללא השגחה.
במקרים אחרים, כאשר הכוח סיים את התקדמותו והוא יכול להתפנות לטיפול בפצועיו, וידוא הריגה הוא פעולה בלתי מוסרית הפוגעת בטוהר הנשק, ואף נחשבת להריגה או רצח. בין המבקרים את פעולותיהם של צבאות לוחמים, קיים גם חשש כי חיילים עשויים להתעלל בגופות במסווה של וידוא הריגה.
כנימות עלה
כנימת עלים היא שם משפחת על בסדרת הפשפשאים של חרקים קטנים (1 עד 10 מ"מ) אוכלי צמחים. מבין 4,000 מינים ידועים של כנימות (המחולקות ל-10 משפחות), 250 הן מזיקים קשים לענפי החקלאות והיערנות כמו גם לעוסקים בגינון. בין אויביהן הטבעיים מושית השבע, עינפז רקום-כנף וצרעות טפיליות.
אנטומיה.
האיברים האופייניים ביותר של הכנימות הוא חלקי הפה הדוקרים-מוצצים הנקראים חדק. וזוג הצינוריות יוצאות מן האבדומן (siphunculi). לכנימות חסרות הכנפיים יש גוף רך, רגליים ארוכות דקות. לבעלות הכנפיים, החזה יכול להיות נוקשה. לכנימות שני זוגות כנפיים, עדינות ושקופות. הזוג הקדמי גדול מן הזוג האחורי. הטרכאות הכיטיניות נותנות את התמיכה לכנפיים. מחושי הכנימה מורכבים משני מקטעים עבים ושוטון עם עד ארבעה חלקים. מאחר שמזונן של הכנימות הוא מוהל הצמח המצוי בשיפה, מערכת העיכול שלהן בנויה כך, שהיא ממצה מן המוהל את המרכיבים החיוניים (למשל חומצות אמיניות) ואת יתרת המים והסוכר מופרש בצורת טל דבש.
תזונה.
רוב הכנימות ניזונות רק ממין אחד של צמח. עם זאת, מיני הכנימות המזיקים בחקלאות, כמו כנימת עלה האפרסק או כנימת עלה הדילועיים, מתרבים על מיני צמחים ממשפחות רבות.
בדומה למשפחות על דומות, הכנימות ניזונות מן המוהל שבצמחים. הכנימות נוהגות למצוץ את המוהל בעזרת איבר צינורי דמוי חדק מתוך צינורות השיפה המובילים סוכרים שנוצרו בתהליך הפוטוסינתזה, אל חלקי הצמח התחתונים. המוהל מכיל ריכוז גבוה מאוד של סוכרים. הכנימה מפרישה את טל הדבש בטפטוף על העלים והפרחים של הצמח, על מנת להיפטר מעודפי הסוכר במוהל שמצצה. הנוזל המופרש הוא בעל תכולת סוכרים גבוהה כשהוא מעורבב באנזימים שמקורם במערכת העיכול של החרק.
בדומה לטפילים אחרים, רבות מהכנימות הן מונופגיות, היינו ניזונות ממין צמח אחד בלבד. זאת למשל כתוצאה מאבולוציה הדדית בין הצמח לכנימה. עקב כך ניתן להבחין לעיתים בשפע כנימות על צמח אחד, בלב צמחייה נקייה מכנימות.
נמלים מסוגים אחדים נמשכות לסוכר שמפרישות הכנימות, וכך נוצרים יחסי הדדיות בין הנמלים הניזונות מטל הדבש שמפרישות הכנימות, ובין הכנימות. הכנימות נהנות מההגנה התקיפה של הנמלים המונעות מהאויבים הטבעיים של הכנימות כדוגמת הזחלים של מושית השבע ("פרת משה רבנו") או של זבוב רקום כנף ("Chrysoperla rufilabris") מלתקוף את הכנימות. ידועים גם מקרים שבהם נמלים מעבירות כנימות מצמח לצמח על מנת ליצור מקורות נוספים של טל דבש, בדומה לרועה המעביר את עדריו מאחו לאחו.
יחסי הדדיות שוררים גם בין הכנימות לפרוטאובקטריה Buchnera החיות בתוך תאים ייעודיים בגוף הכנימה, הנקראים בקטריוציטים. בתמורה מפרישים חיידקים אלה את חומצות האמינו החסרות במוהל וחיוניות לכנימות.
רבייה.
לכנימות עלה, יש חשיבות מיוחדת בשל יכולתן להעביר מחלות ווירוס בין צמחים. הן נחשבות ווקטור יעיל במיוחד.