השיר בוצע גם על ידי אברהם פריד, האחים יוסי פיאמנטה ואבי פיאמנטה. ובגרסאות כיסוי: יונתן רזאל, עקיבא תורג'מן, אהרן רזאל, עמיר בניון עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב, מנדי ג'רופי, גד אלבז, רמי קליינשטיין ואחרים.
הניגון השני.
ישנו ניגון חבד"י נוסף באותו שם, עם חלק מהמילים של הניגון הראשון, שקט ואיטי יותר, באותו הפסוק:
המיוחס למשפחת חריטונוב (שלום חריטונוב או אחיו אהרן) מהעיר ניקולייב. הניגון היה מושר אצל הרבי מנחם מנדל שניאורסון בעת התוועדות.
לב לייבמן טוען כי כנראה ניגון זה בסיסו הוא הניגון הראשון, אך עובד מחדש על ידי משפחת חריטונוב.
הניגון הופיע בתחילת שנות ה-70 באלבום "ניגוני ליובאוויטש 2" של שמואל בצלאל אלטהויז שזכר את הניגון מעיירתו ניקולייב. ומשם בשנת תש"מ לספר הניגונים חב"ד חלק ג' ניגון מספר ר"פ (280).
הניגון הופיע בפרויקט היכל הנגינה ואצל אמנים נוספים, הרב יואל כהן שר את הניגון ללא מילים.
קישורים חיצוניים.
הניגון הראשון:
הניגון השני:
על שני הניגונים:
אהרון בוגוליובוב
ארונס אהרון גרשביץ' בוגוליובוב (בלטבית: Ārons Bogoļubovs, ברוסית: Арон Гершевич Боголюбов; נולד ב-30 בדצמבר 1938) הוא ג'ודוקא יהודי-לטבי, שהתחרה עבור ברית המועצות. זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 1964) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (1963 ו-1964). הוא 3 פעמים אלוף ברית המועצות בסמבו (1958, 1963 ו-1964).
ביוגרפיה.
בוגוליובוב נולד בלנינגרד. הוא אחיין של המשורר יוסף אטקין . הוא החל להתאמן בסמבו בשנת 1952 בהדרכתו של וסילייב והתאמן בקבוצת דינמו ריגה.
באליפות ברית המועצות שנערכה בשנת 1958 זכה לראשונה במדליית זהב בסמבו. הוא החמיץ את אליפות אירופה הראשונה שנערכה בשנת 1962 בשל מחלה.
אלוף אירופה.
באליפות אירופה שנערכה בשנת 1963 זכה לראשונה במדליית זהב ושנה לאחר מכן הגן על תוארו.
מדליית ארד אולימפית.
באולימפיאדת טוקיו (1964) נערכו לראשונה תחרויות ג'ודו במשחקים האולימפיים והוא זכה במדליית ארד.
הוא פרש מספורט תחרותי בשנת 1966 והחל לאמן. הוא אימן בלנינגרד ובאותה העת אימן את ולדימיר פוטין, לימים נשיא רוסיה.
משנת 1995 מתגורר בוגוליובוב בהמבורג, גרמניה.
סהל
Seeing Blind
Seeing Blind הוא סינגל שהוקלט על ידי המוזיקאי האירי נייל הורן, ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס, מתוך אלבום הבכורה שלו, Flicker. השיר יצא לאור ב-1 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-68 במצעד השירים של אירלנד.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי נייל הורן, רות-אן קנינגהאם ומאט ראד והופק על ידי ז'קייר קינג. הווידאו קליפ האקוסטי של השיר הופץ לראשונה ב-4 ביוני 2018, שלושה ימים לאחר צאתו של השיר כסינגל. במגזין הבילבורד ביקרו את הקליפ האקוסטי בחיוביות רבה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-95 מיליון השמעות.
Rich (שיר)
Rich (בעברית: עשירה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מארן מוריס, מתוך אלבום הבכורה שלה, Hero. השיר יצא לאור ב-12 בפברואר 2018, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד שירי הקאנטרי.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי מארן מוריס, ג'סי ג'ו דילון ולורה ולץ והופק על ידי בוסבי ומארן מוריס גם כן. המפיק המוזיקלי בוסבי עבד עם מוריס על אלבום הבכורה שלה Hero, שיצא בשנת 2016 והפיק עבורה שירים רבים כדוגמת "Sugar", "My Church" ו-"I Could Use a Love Song".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות.
ביקורת.
השיר זכה לביקורות חיוביות ולהלן הדירוגים שלו ברשימות סוף השנה השונות:
המרכז הרוסי לחקר דעת הקהל
המרכז הרוסי לחקר דעת הקהל (ברוסית: Всероссийский центр изучения общественного мнения – ВЦИОМ) שהוקם בשנת 1987, כונה "המרכז הסובייטי לחקר דעת הקהל" עד 1992, הוא המוסד הוותיק ביותר לעריכת סקרי דעת קהל ברוסיה. זו אחת החברות המובילות בתחום הסוציולוגיה והמחקר בשוק. המוסד הוא גוף בבעלות המדינה ומנוהל על ידי הממשלה באמצעות משרד העבודה והרווחה.
זו החברה הסוציולוגית הוותיקה ביותר במרחב הפוסט-סובייטי. היא הוקמה בשנת 1987 במסגרת צו של המועצה המרכזית לאיגודים מקצועיים ו-ועדת העבודה הממלכתית של ברית המועצות כמרכז למחקר חברתי לחוות דעת הקהל (בשנת 1992 שונה שמו למרכז המחקר הרוסי לחקר דעת הקהל). המכון מבצע סקר שוק, סקר חברתי ופוליטי מחקרי ואוסף נתונים, ניתוח והצגת ממצאים בנושאים שונים.
סניפי המרכז פועלים בכל שבעת המחוזות הפדרליים ברוסיה. מלבד סניפים משלו, למרכז יש הסכמי שותפות עם מספר משמעותי של חברות מחקר מקומיות. המרכז מפעיל רשת מראיינים עצמאית, המונה כ-5,000 איש.
מדע והוראה.
המרכז מחזיק במעמד של מוסד מדעי. מלבד זאת, קיימת במרכז מועצת מומחים מדעית, המורכבת מסוציולוגים רוסים ידועים, חוקרי מדע המדינה, חוקרי שוק, פילוסופים והיסטוריונים. המרכז עורך תחרויות של עבודות מדעיות בקרב חוקרים צעירים.
מאז 2003 מפרסם כתב עת משלו, שנקרא "ניטור דעת הקהל: שינויים כלכליים וחברתיים", היוצא לאור שש פעמים בשנה. מאז 2009 הוא זמין גם באינטרנט פתוח (הן בארכיון והן בגיליונות חדשים). מועצת העורכים כוללת סוציולוגים רוסים מובילים (צוות מהאקדמיה הרוסית למדעים, אוניברסיטת מוסקבה, האוניברסיטה הרוסית הממלכתית, בית הספר הגבוה לכלכלה, המכון לחקר שוק GFK-Rus ועוד). ישנה מחלקה לחקר דעת הקהל בבית הספר הגבוה לכלכלה הפועל מאז 2008 בחסות המרכז ומחלקה של המרכז יש גם באוניברסיטה הרוסית הממלכתית, מאז 2008.
המרכז מתכנן ומפרסם באופן קבוע מונוגרפיות וכרכים של מחקרים סוציולוגיים המוקדשים למצב דעת הקהל ברוסיה. המונוגרפיות האחרונות הן: "מילצין לפוטין: שלוש תקופות בתודעה ההיסטורית של הרוסים" (2007), "רוסיה הפוליטית: מדריך לפני הבחירות - 2007", "מילון פוליטי של ההווה" (2006), "רוסיה בצומת דרכים לקראת קדנציה שנייה" (2005) מחקרי דעת הקהל המתוארכים לפני 1992 מאוחסנים בארכיון. תוצאות סקרי דעת הקהל של מכון "אקספרס" מאז 1992 נשמרים ב"מאגר הארכיונים".
המרכז חבר ברשתות מקצועיות ובינלאומיות לרבות InterSearch והמוניטור האירואסייתי. הוא פועל מכוח תקני ונוהלי ESOMAR של החברה האירופית לחוות דעת וחקר שוק. ישנם יותר מ-70 מומחים המועסקים במטה המרכז במוסקבה (עם התמחות בסוציולוגיה, שיווק, מדעי המדינה, פיננסים, פסיכולוגיה וסטטיסטיקה), כמו גם עשרות במשרדיה ברחבי רוסיה.
היסטוריה.
הקמה (1987).
הצו להקמת המרכז אומץ בישיבת יולי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשנת 1987. המייסדים היו מועצת האיגודים המקצועיים המרכזיים ו-ועדת העבודה של ברית המועצות. המנהלת הראשונה הייתה טטיאנה זסלבסקאיה. זסלבסקאיה טענה כי המכון לדמוסקופיה (של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה) בראשות אליזבת נואלה-נוימן נלקח כמודל בעת הקמת המרכז.
אחרי טטיאנה מונה בוריס גרושין (Борис Грушин) למנהל המרכז והוא עשה מאמצים רבים בשנים 1987–1988 להקים רשת של מרכזים סוציולוגיים ברפובליקות ברית המועצות ובמחוזות רוסיה. הדבר התאפשר לערוך את סקרי ההמונים הראשונים על דגימות מייצגות בקרב מבוגרים בנובמבר 1988; שנה לאחר מכן הפכו הסקרים לשיטתיים.
בשנת 1988 יורי לבאדה יחד עם תלמידיו (לב גודקוב, בוריס דובין, אלכסיי לוינסון ואחרים) נסעו לעבוד במרכז (תחילה כראש מחלקת המחקר התאורטי ואחר כך - מאז 1992 כראש החברה). בראיון יורי לבאדה דיבר על השנים הראשונות של המרכז, כשהוא מתייחס לטטיאנה זסלבסקאיה (Татьяна Заславская) ובוריס גרושין כמייסדי המרכז בשנת 1987 והם אלה שהזמינוהו לעבוד במרכז.
צמיחה, 1989-2003.
המרכז זכה לכבוד רב בזכות האובייקטיביות והמקצועיות שלו בקרב אקדמאים ועיתונאים הן בברית המועצות והן במערב. בשנות התשעים, סקרי הסוכנות צברו מוניטין של היותם אמינים מאוד. במהלך תקופה זו ערך המרכז יותר מאלף סקרים.
בהיותו המוסד הסוציולוגי הראשון בברית המועצות (ורוסיה), המרכז שימש כקרקע ליצירת מספר מרכזים שיווקיים וסוציולוגיים במדינה.
באוגוסט 1989 עזב בוריס גרושין את המרכז כדי להקים ארגון משלו החוקר את דעת הקהל בשם "Vox Populi - קול העם".
בשנת 1992 הוקמה קרן חוות הדעת הציבורית (FOM) שהוקמה במקור כחטיבה של המרכז לגיוס כספי צדקה, שהופרדה מהמרכז והפכה למכון נפרד לחקר דעת הקהל. בשנת 1999 המרכז הפך למכון מדעי.
סכסוך (2003).
למרות שהמרכז לא קיבל כספי תקציב ומימן את עצו באמצעות חוזים ומענקים מהמגזר הפרטי והציבורי משנת 1992 עד 2003, יורי לבאדה (שעמד בראש המרכז) לא התייחס לעובדה שהסוכנות נותרה חברה בבעלות המדינה כגוף פדרלי.
בשנת 2003 המשרד לניהול רכוש המדינה החליט להפוך את המרכז לחברת מניות, אשר 100% ממנו היו אמורים להיות מוחזקים על ידי המדינה. עדיין לא הוקצה לה תקציב מהמדינה והחברה הייתה אמורה להמשיך בעבודתה על בסיס מימון מצד מוסדות פרטיים וציבוריים כאחד. עם זאת, שינוי זה נלקח על ידי יורי לבאדה כניסיון של הממשלה להשפיע על התוצאות של מחקרי המרכז. כתוצאה מכך, עובדיו הקודמים של המרכז עזבו את החברה והצטרפו למרכז לבאדה שיורי לבאדה הקים כמרכז חדש לחקר דעת הקהל.
ולרי פיודורוב, שהיה חוקר למדע המדינה וכמה מקורות ציינו אותו כמקורב לממשל ולנשיא רוסיה, מונה לעמוד בראש המרכז.
המרכז המשיך בתוכניות מחקר ובשנת 2003 החלו חברי מערכת לשעבר לפרסם כתב עת חדש בשם The "Public Opinion Herald".