אחת הדאגות העיקריות של מארגני החגיגות הייתה סוגיית האבטחה. פרספוליס הייתה אתר מועדף לקיום החגיגות, שכן האתר היה מבודד ולפיכך קל לאבטחה, שיקול כבד משקל בהתחשב בעובדה שרבים ממנהיגי העולם התכנסו שם. המשטרה החשאית של אירן, הסאוואכ, נקטה בצעדי מנע ועצרה את כל מי שעלול היה להפריע למהלך החגיגות
ביקורת.
ביקורת על החגיגות הושמעה על ידי העיתונות המערבית ועל ידי אנשי דת מוסלמים כמו האייתוללה רוחאללה ח'ומייני וחסידיו. ח'ומייני כינה את החגיגות "חג השטן". משרד חצר המלכות נקב בסכום של 17 מיליון דולר לעלות החגיגות. אבדולרזה אנסרי, שהיה אחד ממארגני החגיגות טען שהסכום היה 22 מיליון דולר. את הסכום המדויק קשה להעריך, אך יש כאלה שהגיעו בהערכותיהם ל-200 מיליון דולר. אלה שצידדו בעריכת החגיגות ציינו את הערך המוסף שלהן שכלל את פתיחתם של מוזיאונים, שיפורים בתשתיות וההשפעה החיובית על יחסי החוץ של איראן.
האורחים.
בטקס השתתפו 20 מלכים ונסיכים, 5 מלכות, 21 נסיכים, 16 נשיאים, 3 ראשי ממשלות, 4 סגני נשיא ו-69 שרי חוץ
ברשימת מנהיגי העולם שהתארחו בחגיגות "בלטו בהיעדרם" אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, נשיא צרפת, ז'ורז' פומפידו והירוהיטו, קיסר יפן. ב-2001 נחשף מידע ממסמכי משרד החוץ הבריטי כי עקב בעיות ביטחון ועקב טענה שהאירוע לא יהיה מכובד, קיבלה המלכה ייעוץ לא להגיע לאירוע. הנסיך צ'ארלס היה אז בעיצומם של אימוניו הצבאיים והעדיף לא לצאת לאירוע במקום אמו. בסופו של דבר ייצגו את בריטניה הנסיך פיליפ והנסיכה אן. הנשיא ניקסון שלח את סגנו, ספירו אגניו, פומפידו שלח את ראש ממשלתו, ז'אק שבאן-דלמאס והקיסר הירוהיטו שלח את אחיו, הנסיך מיקאסה ואת גיסתו, הנסיכה יוריקו.
על בני משפחות המלוכה והנציגים מטעמם שהשתתפו בחגיגות נמנו:
על הנשיאים, ראשי הממשלה והנציגים מטעם שהשתתפו בחגיגות נמנו:
סרט.
מועצת הסרטים הלאומית של איראן הפיקה סרט תיעודי על החגיגות שבאנגלית נקרא Flames of Persia (להבות פרס). הסרט בוים על ידי פרוק גולסטן ואת הקריינות באנגלית ביצע אורסון ולס בתמורה למימון שניתן לו על ידי גיסו של השאה לסרטו The Other Side of the Wind (הצד האחר של הרוח). את קטעי הקריינות כתב העיתונאי והסופר הבריטי, מקדונלד הייסטינגס. הסרט היה מיועד לקהל המערבי. אף על פי ש-60 בתי קולנוע בטהראן נדרשו להקרינו, הרטוריקה המוגזמת שלו וההתמרמרות הציבורית בקשר לחגיגות, הפכו אותו לכישלון קופתי באיראן.
כיום.
פרספוליס נותרה אתר תיירותי חשוב באיראן וככל הנראה עלו הצעות לשקם את האתר הארכאולוגי, שכן הוא בעל חשיבות להיסטוריה שלה. ב-2005 נמנו באתר 35,000 מבקרים במהלך חג הנורוז (ראש השנה האיראני).
עיר האוהלים שהוקמה לחגיגות נשארה פעילה עד 1979 למטרות פרטיות וממשלתיות, אז היא נבזזה על ידי חסידיו של ח'ומייני לאחר שהשאה עזב את איראן. מסגרות הברזל של האוהלים והשבילים של אזור החגיגות נותרו עדיין וכיום הם פתוחים כפארק ציבורי, אך לא נותרו השלטים המעידים למה שמשו שרידי עיר האוהלים. מגדל אזאדי נותר נקודת ציון חשובה בנופה של העיר טהראן.
ישיבת תומכי תמימים המרכזית לוד
ישיבת תומכי תמימים לוד
דיטר בורדנסקי
דיטר בורדנסקי (בגרמנית: Dieter Burdenski, נולד ב-26 בנובמבר 1950 בברמן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק ברוב שנות הקריירה שלו בוורדר בעמדת השוער, ונחשב לשיאן הופעות הליגה של ורדר ברמן עם 479 הופעות ליגה, מתוכן 444 בבונדסליגה. לבורדנסקי 12 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. בורדנסקי, על אף קומתו הנמוכה יחסית לשוער (1.81 מטר), נחשב לאחד מטובי השוערים בתולדות הכדורגל הגרמני, וניחן באתלטיות, יכולת תגובה מהירה במיוחד, וכושר מנהיגות, שהתבטא בכך ששימש קפטן בורדר ברמן במשחקים רבים.
דיטר בורדנסקי הוא בנו של הרברט בורדנסקי, אף הוא כדורגלן מצליח שהופיע חמש פעמים במדי נבחרת גרמניה, והתפרסם בכך שהבקיע את השער הראשון של נבחרת גרמניה המערבית לאחר מלחמת העולם השנייה.
קריירת מועדונים.
בורדנסקי שיחק כנער במועדון הורסט-אמשר, ובשנת 1966 הצטרף לנוער של שאלקה 04. בשנת 1969 עלה לקבוצה הבוגרת, אך שימש כשוער המשנה לרוברט ניגבור, וכמעט שלא קיבל הזדמנויות בהרכב, ושיחק במשך שנתיים בשלושה משחקים בלבד. אחד מהמשחקים הללו, הפסד של שאלקה 1-0 לארמיניה בילפלד באפריל 1971, הועמד בהמשך תחת חקירה של התאחדות הכדורגל הגרמנית במסגרת פרשת הטיית משחקים שהתרחשה בשנת 1971, בה נחשד כי הועברו כספים בין קבוצות מסוימות על מנת שתפסדנה משחקים, והמשחק הזה היה אחד מהמשחקים שהועמדו תחת חקירה. בעוד ששחקנים כמו קלאוס פישר ורולף רוסמן ספגו עונשים כבדים בגין פרשה זו, הצליח בורדנסקי, שאף הוא נחשד במכירת המשחק, לצאת זכאי, ולא נענש. בקיץ 1971 עזב בורדנסקי את שאלקה 04 ועבר לאותה ארמיניה בילפלד, ששיחקה אז בבונדסליגה, ותפס מיד את אפודת השוער הראשון. בורדנסקי ובילפלד הציגו בעונה זו את ההגנה הגרועה בליגה, ונשרו לליגה השנייה מהמקום האחרון לאחר שספגו 83 שערים.
בקיץ 1972, לאחר שנשר עם ארמיניה בילפלד, חתם בורדנסקי בוורדר ברמן. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1972/73, שימש כשוער המחליף של גינטר ברנרד, אך החל מעונת 1973/74 תפס את אפודת השוער הראשון, תפקיד אותו מילא במשך 14 עונות רצופות בוורדר ברמן. בעונת 1975/76 אימן את ורדר ברמן אביו של דיטר בורדנסקי, הרברט בורדנסקי. האיחוד בין האב לבנו בוורדר ברמן לא נמשך זמן רב, שכן הרברט בורדנסקי פוטר עקב חוסר הצלחה, והוחלף באוטו רהאגל. נקודות ציון עיקריות נוספות בקריירה הארוכה של בורדנסקי בוורדר ברמן הן הבקעת השער היחיד בקריירה שלו בעונת 1979/80, בפנדל שבעט בהפסד 2-3 לשטוטגרט, ירידת הליגה באותה עונה, לאחר שהקבוצה ספגה 93 שערים וסבלה מההגנה הגרועה ביותר בבונדסליגה, והחזרה לבונדסליגה כעבור עונה אחת בלבד. עונתו האחרונה של בורדנסקי בוורדר ברמן הייתה עונת 1987/88. בעונה זו העדיף המאמן אוטו רהאגל את השוער הצעיר אוליבר רק, ובורדנסקי ערך שלוש הופעות בלבד, אך הקבוצה זכתה בסיום עונה זו באליפות הבונדסליגה. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל, אך לאחר פרישתו שיחק משחקים בודדים בא.י.ק סולנה ובויטסה ארנהם.
החל משנת 1997 הועסק בורדנסקי כמאמן שוערים בוורדר ברמן, ובשנת 2002, כאשר היה בן 52, הוזעק לשחק כשוער מחליף במשחק אחד בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה השלישית בגרמניה, מאחר שכל השוערים היו פצועים. במשחק זה, הפסידה קבוצת המילואים של ורדר ברמן בתוצאה 3-1 לפ.צ. קמניצר. בשנת 2005 מונה בורדנסקי לקפטן של כבוד בוורדר ברמן.
קריירה בינלאומית.
בשנת 1977 זומן בורדנסקי לראשונה לסגל נבחרת גרמניה המערבית, והיה מיועד לרשת את השוער הוותיק ספ מאייר במדים הלאומיים. בורדנסקי זומן למונדיאל 1978, אך לא שיחק בו דקה, והיווה גיבוי מהספסל לספ מאייר. בורדנסקי שיחק שלושה משחקים במוקדמות יורו 1980, אך לא זומן ליורו 1980 עצמו, בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית. במאי 1984 ערך בורדנסקי את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים, במשחק ידידות מול נבחרת איטליה. לאחר מכן, זומן לסגל הגרמני ליורו 1984, אך לא שותף בו, ושימש מחליף לטוני שומאכר.
תארים.
עם ורדר ברמן:
יונתן טאה
רודיגר פולבורן
רודיגר פולבורן (בגרמנית: Rüdiger Vollborn, נולד ב-12 בפברואר 1963 בברלין המערבית שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בבאייר לברקוזן בעמדת השוער. פולבורן ערך 401 הופעות בבונדסליגה במדי באייר לברקוזן, והוא נחשב לשיאן ההופעות של הקבוצה בבונדסליגה בכל הזמנים.
קריירת מועדונים.
פולבורן חתם כנער בבאייר לברקוזן בשנת 1981, ובעונת 1982/83 החל לשחק בקבוצה הבוגרת. בעונה זו לא ערך הופעות ליגה, ושימש כשוער המחליף של אובה גריינר. החל מעונת 1983/84 פולבורן הפך לשוער הקבוע של באייר לברקוזן, תפקיד אותו מילא עד לעונת 1994/95, כולל עונה זו, כאשר הוא החמיץ 15 משחקי ליגה בלבד לאורך 12 עונות. בעונת 1987/88 זכה פולבורן עם באייר לברקוזן בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש כפול על אספניול. במפגש הראשון ניצחה אספניול בתוצאה 3-0, ובגומלין ניצחה באייר לברקוזן בתוצאה דומה, והמשחק הגיע לבעיטות הכרעה, בהן באייר לברקוזן ניצחה, כשפולבורן עצר בעיטה אחת ושתי בעיטות נוספות נבעטו החוצה לאחר הטעיות של פולבורן, שנהג להזיז את ידיו במקום בתנועות מעגליות מהירות על מנת להטעות את הבועטים.
בעונת 1995/96 איבד פולבורן את מקומו בהרכב לשוער דירק היינן, ולא ערך ולו הופעת ליגה אחת. פולבורן המשיך לשמש כשוערו המחליף של היינן עד לעונת 1997/98, וערך הופעות בודדות בהרכב. בעונת 1998/99 שימש פולבורן כשוער המחליף של אדם מטישק. במחזור האחרון של עונה זו, בהפסד 2-1 לבאיירן מינכן, החליף פולבורן את מטישק בדקה ה-80 על מנת לקבל את עידודו של הקהל, במשחק האחרון שלו בקריירה. לאחר פרישתו, החל פולבורן לעבוד כמאמן שוערים בבאייר לברקוזן.
בשנת 2004 נבחר פולבורן לקבוצת המאה של באייר לברקוזן, במשאל שנערך לרגל מאה שנים להקמת המועדון.
קריירה בינלאומית.
פולבורן הופיע תשע פעמים במדי נבחרת גרמניה עד גיל 21, בין השנים 1982 ו-1984, אך מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה.
תארים.
עם באייר לברקוזן:
רודיגר וולבורן
מרתה שלמה
מרתה שְּלַמֶּה (באנגלית: Martha Schlamme; 25 בספטמבר 1923 – 6 באוקטובר 1985) הייתה זמרת ושחקנית אמריקאית יהודיה.
חייה.