החוק אוסר גידול חזיר, ואינו אוסר גידול לשם מאכל של חיות לא כשרות אחרות. בהצעת החוק לא ניתן הסבר מפורש מדוע האיסור הוא דווקא על גידול חזיר, אך דעה רווחת היא שהחקיקה בעניין החזיר קשורה למעמדו הסימבולי וההיסטורי ביהדות, ולאיסור ההלכתי המיוחד על גידולו: מעבר לאיסור התורה על אכילת חזירים ולאיסור מדברי חכמים לסחר בבעלי חיים לא כשרים המיועדים למאכל, איסור מיוחד על גידול חזירים מתועד לראשונה במשנה. ברייתא המובאת בתלמוד מקשרת את האיסור לחרם "ארור האיש שיגדל חזירים", שהוטל בשלהי תקופת בית שני. גם באסלאם ובדת הדרוזית נחשב החזיר לחיה טמאה שאין לאוכלה.
דפנה ברק-ארז כתבה בספר שהוקדש לנושא שהאיסורים על גידול ומכירת בשר חזיר בישראל עברו בתודעת הציבור ממעמד של איסורים לאומיים או חברתיים בתקופת המנדט ושנות החמישים והשישים למעמד של איסורים דתיים בשנות השמונים והתשעים, וזאת כתוצאה מהגידול בקיטוב בין חילונים לדתיים, השפעות מתרבות המערב וכן שינויים פוליטיים וחברתיים (כולל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים). כך, בעוד שבראשית ימי המדינה נמצאו חילונים רבים שתמכו באיסור מכירת חזיר, בפסק דין סולודקין שניתן בשנת 2004, קבע בית המשפט שעקרונות חוקתיים של מידתיות מחייבים שאיסור בחוקי עזר עירוניים על מכירת בשר חזיר יופעל רק באזורים שבהם מתגוררת אוכלוסייה דתית. פסיקה זו נותנת, אם כי לא במפורש, ביטוי לתהליך של זיהוי איסורים כמו איסור חזיר עם זהות דתית, להבדיל מזהות לאומית-יהודית, לאו דווקא דתית.
שיווק בשר חזיר כיום.
החוק המגביל גידול חזיר אינו מונע מכירת בשר חזיר גולמי או מעובד ברשתות השיווק הלא כשרות. בשר חזיר נמכר בין היתר ברשתות כמו טיב טעם וקשת טעמים ובמעדניות שונות בערים היהודיות. בנוסף, בשר חזיר נמכר ביישובים עם אוכלוסייה נוצרית גדולה, כגון נצרת וחיפה. מעדני מזרע נחשב לאחד היצרנים המובילים בישראל לבשר חזיר והוא מספק בין היתר בשר חזיר למסעדות לא כשרות.
בריכת הצאן
בריכת בית חסדא
טביעה (כלי שיט)
טביעת כלי שיט היא מצב בו כלי שיט שוקע אל מתחת לפני הים, עקב תאונה, טעינת יתר או חדירת מים. לעיתים מתבצעת הטבעה מכוונת של כלי שיט כדי שישמש בסיס לשונית אלמוגים מלאכותית. גם בכלי שיט צבאיים ייתכנו מצבים בהם הצוות מטביע בכוונה את ספינתו, על מנת למנוע את נפילתה בידי האויב.
על פי חוק ארכימדס, כאשר משקל הגוף גדול ממשקל המים אותו הוא דוחה, הגוף ישקע. הדבר נכון בעיקר בכלי שיט בהם נפח כלי השיט אינו משתנה אך המשקל גדל עקב טעינת יתר או חדירת מים.
אם כלי השיט טבע במים רדודים, ניתן לפעמים לתקן את הבעיה, להציף מחדש את כלי השיט ולהשמיש אותו מחדש.
סכנות במקרה של טביעה.
כאשר כלי שיט טובע קיימים מספר סיכונים הנובעים מפיזור המטען שבתוכו. ניתן לחלק את הסיכונים הללו לקבוצות הבאות:
מסורות הקשורות לטביעת כלי שיט.
נשים וילדים תחילה.
הנוהג כי "נשים וילדים תחילה" נודע לאחר טביעת הספינה אה"מ בירקנהד בשנת 1852 כשעל סיפונה כ-643 אנשים בהם 20 נשים וילדים. כאשר הספינה החלה לטבוע הכריז רב החובל "כל אדם לעצמו" אך אחד הקצינים בשם אלכסנדר סיטון, שלף את חרבו ואיים לפגוע במי שירד לסירות ההצלה לפני הילדים והנשים.
450 אנשים טבעו באסון, אך בזכות גבורתו של הקצין לא נהרגו באסון אף אחד מהנשים והילדים. הסלע לידו טבעה הספינה נקרא מאז סלע בירקנהד (Birkenhead Rock) ועל המצבה חקוקות המילים שהפכו מאז למסורת - נשים וילדים תחילה. למרות קיומו של האתוס, ניתוח סיסטמטי של אסונות ים מראה כי הנוהג 'כל אדם לעצמו' גובר על הנוהג 'נשים וילדים תחילה'.
רב החובל יורד עם ספינתו.
זו אחת מהמסורות המפורסמות ביותר בקשר לטביעה, כאשר כלי שיט טובע, רב החובל יורד למצולות ביחד עם כלי השיט עליו פיקד. מסורת זו משתקפת בסרטים רבים כגון בסרט טיטניק.
עכברים נוטשים את הספינה הטובעת.
אחד המיתוסים הקדומים ביותר עוסק בעכברים אשר נוטשים ספינה שעומדת לטבוע. הגם שמדובר במיתוס, יש באמונה זו גרעין של אמת. בעבר (וגם כיום), היו עכברים רבים בכל ספינה. כאשר החלו לחדור מים לספינה ובכך לגרום לטביעתה, היו העכברים הראשונים להבחין בזאת כיוון שהם חיו בתחתית כלי השיט. עקב הצפת מרחב המחיה שלהם, יצאו העכברים אל הסיפונים העליונים, ומכאן המיתוס על עכברים הנוטשים ספינה טובעת.
קרטר בורוול
קרטר בורוול (אנגלית: Carter Burwell; נולד ב-18 בנובמבר 1955), מלחין פסקולים אמריקני.
בורוול נולד בניו יורק. מזוהה בעיקר עם סרטיהם של האחים כהן (בורוול הלחין את כל 15 סרטיהם, נכון ל-2010), כאשר הוא מכניס פסקול מותאם בדיוק לקומדיה השחורה ולציניות או לחלופין, למתח ולרומנטיקה של סרטים, עם שמירה על אופיו של הסרט. בורוול מזוהה גם עם הבמאי ספייק ג'ונז, והלחין סרטים כמו להיות ג'ון מלקוביץ', אדפטיישן ועוד עשרות סרטים שוברי קופות וגורפי פרסים. זכה בעצמו במספר פרסים עבור הפסקולים שיצר. ב-26 שנות פעילותו יצר פסקולים מקוריים לכמעט 80 סרטים.
חוק החזיר
טביעה (אדם)
טביעה היא מצב מסכן חיים (או נוטל חיים) עקב שאיפת נוזלים - בדרך כלל מים, שהוא חלק מטביעה בבעלי חיים.
טביעה עלולה להתרחש בנסיבות אחדות:
חילוץ מהיר של הטובע יביא להצלתו, אך טביעה במשך יותר מדקות מעטות תביא למותו של הטובע.
על פי סקר של ארגון הבריאות העולמי: בשנת 2013, בממוצע עולמי, כל דקה וחצי אדם מת מטביעה (כ-1,000 איש ביום).
בישראל מתרחשים מדי שנה כמה עשרות מקרים של טביעה קטלנית, כשליש מהם בחודש אוגוסט לבדו. טביעה מהווה את גורם המוות השני בשכיחותו בין נערים, והשלישי בין ילדים בישראל. מוות מטביעה מתרחש תוך דקות ספורות, ולרוב אינו מלווה בקריאות לעזרה או פרפורים של הטובע, להפך - התנהגות אינסטינקטיבית כופה על הטובע דממה, רגליים ישרות, מלוות בתנועות דשדוש קצרות בידיים וראש מוטה לאחור.
פיזיולוגיה.
ישנן שתי תגובות של הגוף בעת טביעה:
גם לסוג המים בהם מתבצעת הטביעה קיימות השלכות על מצבו הבריאותי של הניצול:
גורמי סיכון.
עבור פעוטות, אפילו מים בעומק של עשרה ס"מ מהווים סיכון, שכן יכולתם להתהפך מוגבלת בשל מיקום מרכז הכובד של גופם. ילדים נכשלים לעיתים קרובות בהערכת הסיכון בטביעה ומרבים במשחקים מסכני חיים כגון הפגנות אומץ ומשחקי הטבעה.
חופי ישראל, וככלל חופי הים התיכון, מאופיינים ב"בורות" תחת לפני המים, רבים מהם סמוכים לגדה. המים מעל בורות אלו נראים שקטים יותר מהים סביבם, ורבים טועים בהערכתם את בטיחות האזור. הבורות נוצרים לרוב בשל זרמי מים חוזרים ומהירים, ששחייה נגדם קשה לביצוע, ומתישה את הנאבק עד לאפיסת כוחות וטביעה. שגרת המצילים בחופים המוכרזים כוללת איתור וסימון (בדגלים שחורים) של בורות אלו מדי בוקר, שכן מיקומם משתנה ללא הרף.
זרמים חזקים מהווים איום של ממש גם במים רדודים מאוד. זרימה מהירה די בה להפיל אדם בוגר גם במים שעומקם 30 ס"מ. ורטיגו, העלול להיגרם מתנועת הקורבן בזרם, מביאה לכך שהנטבע מאבד את יכולתו למקד את מאמציו בהבאת ראשו אל מעל לפני המים.
מניעה והצלה.
למניעתן של טביעות פועלים במקומות רחצה ציבוריים (חופי רחצה ובריכות שחייה) מצילים, המפקחים על הרחצה ומתריעים על סכנות באזור בו היא מתרחשת. במקרי טביעה מחויבים המצילים לפעול למען חילוץ מהיר של הטובע ומתן עזרה ראשונה. לשם צמצום מספר הטביעות והמיתות הנגרמות מהן, החקיקה אוסרת רחצה ללא השגחת מציל, אך רבים האנשים שלא מצייתים לאיסור זה. מאותה הסיבה, מאגרי מים שאינם מיועדים לרחצה, כגון מאגרי השקיה, נהוג להקיף בגדר.
למניעת טביעה בעקבות טביעת כלי שיט מצוידים כלי שיט באמצעי הצלה לנוסעים - סירות הצלה וחגורות הצלה - שנועדו לאפשר לנוסעים להשאיר לפחות את ראשם מחוץ למים במקרה של טביעת כלי השיט.
הצלת טובע אינה פשוטה וכרוכה בסיכון רב. הטובע נאחז אינסטינקטיבית בכל עצם מוצק, ועשוי לגרור איתו את המציל. בארצות הברית, כמאה מקרי מוות מדי שנה מיוחסים לאירוע מסוג זה.
גם לאחר חילוץ הטובע לחוף מבטחים הסיכוי להצלתו אינו רב. הריאות עלולות להיות מוצפות מים, כך שהנשמה רגילה תהיה בעלת סיכוי נמוך לסייע לטובע. מהסיבות המצוינות קודם, מצוידות תחנות ההצלה בבלוני חמצן.
טביעה בסיפורי המקרא.
שניים מסיפורי המקרא הבולטים עוסקים בטביעה המונית, שהגורם לה הוא האל:
אספקלריה
נאסרה
נאסרה (בגאורגית: ნასრა) או נאסר היה הבן הבכור של גואראם ממפלי, נסיך גאורגי מבית בגרטיוני מאזור טאו-קלארג'תי.
נאסרה היה מעורב, בשנת 881, בסכסוך מר עם קרובי משפחתו, כולל ההתנקשות של נאסרה בדודו, דוד הראשון. סיבת ההתנקשות הייתה ככל הנראה תפילתו של גוראם ממפלי למותו וויתר על כל הטריטוריות, שהותירו את נאסרה כמעט ללא ירושה. הבן הרוצח נאלץ להימלט מארצו, ולתפוס מחסה בביזנטייה בתחילה. ואחר כך כאשר גיסו, המלך בגרט הראשון, מלך אבחזיה הפך למלך במערב גאורגיה, הסתתר אצלו. מאוחר יותר, סיפק לו האחרון, צבא גדול ונאסרה חזר, בשנת 885, לתבוע את ירושתו. הוא הצליח לכבוש מבצר אודזרחה, ג'ואריסציחה ולומסיאנטה, אבל לאחר מכן הובס על ידי הכוחות המאוחדים של קרובי משפחתו - אדרנסה הראשון קורופלאטס ו גוראם הראשון ממפלי. נאסרה עצמו נהרג בקרב אספינדזה, בשנת 888. והמנצחים השתלטו על אזור.
נפת אספינדזה
נפת אספינדזה (בגאורגית: ასპინძის მუნიციპალიტეტი, אספִינדזִיס מוניציפליטי) היא נפה במרכז מחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבגאורגיה. בצפון-מערבה היא גובלת בנפת אחלציחה, מצפון מזרח נפת בורג'ומי ובדרום ודרום-מזרח נפת אחלכלכי, בדרום מערב היא גובלת בטורקיה. אוכלוסייתה 10,372 תושבים. בנפה זו זורם גם נהר הקורה.