אחרי נפילת המשטרים הקומוניסטים במזרח אירופה, כולל המהפכה הרומנית (1989) התעוררו מחדש תביעות בקרב האוכלוסייה הסקלרית לאוטונומיה.
אתר מרחצאות באילה טושנאד נמצא בחבל זה.
היסטוריה.
בעת העתיקה.
בתקופת הברזל הקדומה חיו בטרנסילבניה שבטים תראקיים, והדאקים או הג'טים היו אחד מהם.
במחצית הראשונה של האלף הראשון הגיעו גם סקיתים מהמזרח , כמו כן קלטים שבאו בתקופת לה טן במאה הרביעית לפנה"ס.
במאה הראשונה והשנייה לספירה בטרנסילבניה נמצא המרכז הפוליטי של ממלכת דאקיה. נוכחות תרבות הדאקים בדרום-מזרח טרנסילבניה הובלטה על ידי תגליות חשובות כמו האוצר בסנקראיין במחוז הרגיטה או המצודות הדאקיות בקובאסנה (צ'טאטיה זנלור) ובז'יגודין במחוז הרגיטה.
בשנת 106 ממלכת הדאקים בהנהגת המלך דקבלוס נכבשה אחרי שתי מלחמות על ידי האימפריה הרומית בראשות הקיסר טראיאנוס. השטח הפך לפרובינקיה רומית בשם דאקיה. דרום-מזרח טרנסילבניה נכלל בפרובינקיות דאקיה פורוליסנסיס, דאקיה אפולנסיס ומואסיה ובוצר באמצעות קסטרה רומיות כמו פאיטורה אוגוסטה (כיום אינלצ'ן) בסנפאול (מחוז הרגיטה), אנגוסטיה (ברצקו) ובאולטן (מחוז קובאסנה) או ברנקובנשט וקלוגרן (מחוז מורש).
אחרי
בעת נדידת העמים הגיעו לאזור שבטים גרמאניים וההונים. זמן מה שטח חבל הסלקרים של היום השתייך לתרווינגים וממלכתם "גותיודה".
לחץ ההונים שפלשו ממזרח הדף את רוב השבטים הגרמאנים לעזוב. אולם בקרב נדאו הגפידים המזרח-גרמאנים ניצחו את ההונים והקימו ממלכת גפידיה שכלל את טרנסילבניה של ימינו. הם שמו קץ לאימפריה ההונית.
ימי הביניים.
בהמשך הפך שטח חבל הסקלרים לחלק מהקגנות האווארית. זו תקופה שבה פלשו לטרנסילבניה אווארים וסלאבים. אחרי שנת 900 נכבש האזור על ידי המדיארים שהקימו באגן הפאנוני-קרפתי את ממלכת הונגריה. ייתכן כי הסקלרים התיישבו בטרנסילבניה החל מהמאה ה-12
האגדות ההונגריות מיחסות להם מוצא הוני. מוצא הסלקרים עדיים הוא שנוי במחלוקת. כמו הסקסונים הטרנסילבנים בתוטך ממלכת ההונגרים התארגנו הסלקרים ביידות מנהליות הקרויות "כיסאות" . ה"כיסאות" לא היו חלק מהחלוקה המסורתית ההונגרית ל"רוזנויות" או "מחוזות" והם נהנו (לפחות עד המאה ה-18) מרמה גבוהה של חופש לעומת קבוצות אוכלוסייה שמסביב.
החל מהמאה ה-12-ה-13 חבל הסקלרים זכה למידות שונות של אוטונומיה, קודם שחלק מממלכת הונגריה, ואחר כך בתוך נסיכות טרנסילבניה. האוטונומיה היוותה גמול עבור שירותם הצבאי של הסקלרים כשומרי גבול הספר של הונגריה וטרנסילבניה.
בימי הביניים חבל הסקלרים היה ברית של שבעה "כיסאות" אוטונומיים סקלריים:אודווארהיי, מארוש, שפשי, קזדי, אורבאי ואראניוש. מספר הכיסאות ירד המשך לחמישה, כשהכיסאות שפשי, קזדי ואורבאי התמזגו לכיסא אחד הקרוי "שלושת הכיסאות" ("הארומסק"- Háromszék).
בירתם (בלטינית:Capitalis Sedes) הייתה אודווארהיי. בעיר זאת התכנסו הרבה אספות לאומיות של הסקלרים. יוצא מן הכלל ידוע התרחש באספה משנת 1554 שהתכנסה במרושואשארהיי (כיום טרגו מורש).
התקופה המודרנית.
בעקבות הכיבוש העות'מאני בהונגריה בשנים 1570–1711 הפכה נסיכות טרנסילבניה לישות מדינית חצי-עצמאית. אולם עם כיבושה על ידי הצבא ההבסבורגי היא סופחה למונרכיה ההבסבורגית, או האימפריה האוסטרית ונמשלה על ידי מושלים קיסריים. כתוצאה של הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, טרנסילבניה הפכה לחלק אינטגרלי מממלכת הונגריה, במסגרת אוסטרו-הונגריה.
ב-1876 רפורמת החלוקה המנהלית של ממלכת הונגריה ביטלה את ה"כיסאות" האוטונומיים ויצרה חלוקה אחידה למחוזות או רוזנויות. כתוצאה מכך תמה לחלוטין האוטונומיה של חבל הסקלרים. נוצרו בו ארבעה מחוזות - אודווארהיי, הארומסק, צ'יק ומרוש-טורדה. רק מחצית המחוז האחרון, מרוש-טורדה, הייתה שייכת במקור לחבל הסקלרים. הכיסא אראניוש המבודד הפף למחוז טורדה-אראניוש.
התקופה העכשווית.
בדצמבר 1918 בעקבות תבוסתן של מעצמות המרכז, לרבות האימפריה האוסטרו-הונגרית, במלחמת העולם הראשונה, נציגי הרומנים בטרנסילבניה הצביעו בעד סיפוחה של טרנסילבניה לממלכת רומניה. באודווארהיי ב-9 בינואר 1919 התחולל ניסיון לא מוצלח להקים "רפובליקה סקלרית". ב-1920 הסכם טריאנון קבע שטרנסילבניה על כל מרכיביה תסופח לממלכת רומניה. השפה הרומנית הפכה לשפה רשמית באזור כמו בכל טרנסילבניה. גבולות חבל הסקלרים נשמרו והמחוזות הסלקרים יכלו לבחור בנציגיהם ברמה רמה מקומית ולשמור על מוסדות חינוך בשפה ההונגרית.
אחרי 1930 החריפה מדיניות ה"רומניזציה" גם בחבל הסלקרים וכשהשלטון צמצם את ייצוגם של המיעוטים, לרבות הונגרים וסקלרים, בחיים הפוליטיים.
שמות היישובים והמקומות שונו לשמות או גרסאות רומניים. קוצץ השימוש השפות המיעוטים בחיים הרשמיים וניהול הרשויות המקומיות עבר במידה רבה לידי רומנים אתניים.
ב-1940 כתוצאה מתכתיב וינה השני חזרה צפונה של טרנסילבניה להיות חלק מהונגריה. השטח שסופח בחזרה להונגריה כלל את מרבית שטחיו של חבל הסקלרים. השלטונות ההונגריים החזירו את החלוקה המנהלית מלפני הסכם טריאנון עם כמה שינויים קלים.
חוקי הגזע האנטישמיים של ממשלת יון ג'יגורטו הרומנית הוחלפו בחוקים הונגריים תואמים. על יהודי חבל הסקלרים הוטלו גזרות כולל בדיקה מחודשת של אזרחותם. עשרות משפחות יהודיות בעיר צ'יקסרדה גורשו. גברים יהודים בחבל גויסו לגדודי עבודות פרך בשירות הצבא ההונגרי. למשל 1,200 יהודים מהעיר טרגו מורש גויסו בשנים 1941–1944 ומחציתם מתו מהוצאות להורג ומחלה באוקראינה, פולין והונגריה.
עם זאת על אף הרדיפות והקרבנות, רוב הקהילות היהודיות חי בביטחון יחסי עד מרץ 1944 כשהונגריה נכבשה על ידי צבא גרמניה הנאצית שהיה בן בריתה. ב-28 באפריל בימי הממשלה הפרו-נאצית הקיצונית של דמה סטויאי בחסות גרמניה, התקיימה ועידה שדנה בגירוש היהודים במחוזות צ'יק, הארומסק, מארוש-טורדה ואודווארהיי. תוך שבוע החל מ-3 במאי 1944 היהודים רוכזו בגטאות בערים סאסרגן (רגין), ספנטו גאורגה (שפשיסנטגיירג') וטרגו מורש. הרשויות ההונגריות השתתפו באופן פעיל במהלכים. היהודים שרוכזו בגטו שפשיסנטגיירג' נשלחו מאוחר יותר לסאסרגן וב-4 ביוני 1944 3149 נשלחו להשמדה באושוויץ. מטרגו מורש יצאו שלושה טרנספורטים של יהודים לאושוויץ - ב-27 במאי, 30 במאי ו8 ביוני 1944 = בסך הכו 7,549 יהודים.
ב-12 בספטמבר 1944 במסגרת שביתת הנשק עם רומניה בוטל תכתיב וינה השני על ידי ועידת מעצמות הברית וכוחות רומניים וסובייטיים כבשו את האזור בסתיו 1944. באוקטובר עקב פעילות נקם של כמה קבוצות פארא-צבאיים רומניים (כמו "משמרות יוליו מאניו" וארגון מחנה ריכוז בפלדיוארה) נגד ההונגרים, מעשים שביקשו לנקום על מעשים אלימים אנטירומניים של ההונגרים בימי השלטון ההונגרי בצפון טרנסילבניה, הסובייטים הרחיקו זמנית את המנהל הרומני בשטחים אלה.
במרץ 1945 ברית המועצות החזירה את השלטון בטרנסילבניה לידי הרומנים. ועידת השלום ב-1947 בפריז החזירה רשמית את צפון טרנסילבניה לרומניה.
אחרי הקמת השלטון הקומוניסטי ברומניה ב-1952, בלחץ ברית המועצות, הוקם האזור האוטונומי ההונגרי שכלל את רוב חבל הסקלרים. ב-1960 שונה שמו ל"אזור מורש האוטונומי ההונגרי" והוא בוטל ב-1968 כשרומניה חזרה לחלוקה למחוזות יותר קטנים הקרויים "ז'ודץ". המחוז הרגיטה העכשווי כולל בערך את הכיסאות לשעבר אודווארהיי וצ'יק (כולל גיירגיוסק)
המחוז קובסנה כולל בערך את שלושת הכיסאות לשעבר - הארומסק, ומה שהיה בעבר הכיסא מרוש-טורדה מהווה כיום חלק גדול מהמחוז מורש. הכיסא אראניוש לשעבר התחלק בין המחוז קלוז' למחוז אלבה.
אחרי 1965 בימי הנהלתו של ניקולאיה צ'אושסקו התעצמו אמצעי הרומניזציה ומספר גדול של רומנים התיישבו בחבל הסקלרים. הרבה אקדמאים הונגרים סקלרים נשלחו לעבוד באזורים אחרים של רומניה. אחרי המהפכה הרומנית מ-1989 שהפילה את השלטון הדיקטטורי הקומוניסטי, התחדשה הרוח הלאומית בקרב הסקלרים. במרץ 1990 התחוללו בעיר טרגו מורש עימותי רחוב אלימים בין הרומנים לסקלרים-הונגרים.
בקרב האוכלוסייה הסקלרית עלו התקוות והדרישות להקמתו מחדש של אזור אוטונומי הונגרי או סקלרי.
מסווה ופגיון
קלוק ודאגר
תמירון
תְּמִירוֹן (שם מדעי: Himantopus) הוא סוג של עופות גדה ממשפחת הסייפניים המכילים 5 מינים. עופות אלה בעלי גוף שחור-לבן, מקור צר וארוך ורגליים ארוכות בהרבה יחסית לאורך הגוף, מסיבה זו הוא מכונה תמירון ("תמיר" = "גבוה").
התמירון חי באזורי ביצה וגדות נחלים או אדמות בוץ ומחפש שם סרטנים קטנים וכן יצורים קטנים נוספים שהוא מוציא מהאדמה או מהמים. הוא איננו יכול לשחות במים אך מסוגל לעופף מעליהם.
מינים.
התמירון מפוספס ("Cladorhynchus leucocephalus") מוגדר כיום כמין יחיד בסוגו ובעבר שויך לסוג זה.
סמלט
אלכסנדרה גוריאצ'קינה
אלכסנדרה גוריאצ'קינה (ברוסית: Александра Горячкина; נולדה ב-28 בספטמבר 1998 באורסק, שברוסיה) היא שחמטאית רוסייה בדרגת רב-אמן. סגנית אלופת העולם לנשים.
נחשבה לילדת פלא כשבגיל 13, הפכה לרב-אמן לנשים והייתה השחמטאית הצעירה ביותר להשיג את הדרגה הזו, לאחר חואו ייפאן.
בשנת 2013, בגיל 15, זכתה במקום ראשון באליפות העולם לבנות עד גיל 20, הישג אותה שחזרה גם שנה לאחר מכן. בסך הכל, זכתה חמש פעמים באליפות העולם לנערות ושלוש פעמים באליפות אירופה לנערות (בשכבות גיל שונות).
גוריאצ'קינה היא אלופת רוסיה לנשים בשנים 2015 (בטרם מלאו לה 17 שנים) ו-2017 וסגנית אלופת אירופה לנשים לשנת 2017.
נכון ליוני 2022, גוריאצ'קינה מדורגת המקום ה-27 בדירוג הכללי ברוסיה.
ביוגרפיה.