מרילין מנסון מתוארת מדי פעם בתקשורת כ"להקה פוליטית", בדומה ללהקות הנו-מטאל האמריקאיות רייג' אגיינסט דה מאשין וסיסטם אוף אה דאון. כינוי זה נובע מן ההתייחסויות הרבות בשירים למצב החברתי והמוסרי בארצות הברית.
בריאן וורנר.
הזמר, הבמאי, שחקן הקולנוע והצייר מרילין מנסון נולד תחת השם בריאן יו וורנר ב-5 בינואר 1969 בקנטון, אוהיו. אביו, יו וורנר, לחם במלחמת וייטנאם ונחשף שם לכימיקלים רעילים שצבא ארצות הברית השתמש בהם נגד האויב. פציעתו הייתה חמורה עד כדי כך, שרופאים ופסיכולוגים צבאיים נדהמו כאשר התינוק בריאן נולד בריא. בריאן וורנר למד בבית-ספר נוצרי והתבטא שם על רתיעתו מה"צביעות של הדת שמחדירה ערכים של פחד במקום להחדיר תכונות חיוביות". לאחר שסיים את לימודיו בבית-ספר אחר, משפחתו עברה אל פורט לודרדייל, פלורידה. במשך שהותו בקולג' היה וורנר עיתונאי במגזיני מוזיקה, עד שהחליט להקים להקת רוק בעצמו.
היסטוריה של הלהקה.
תחילת דרכה של מרילין מנסון כלהקה הייתה בפורט לודרדייל, פלורידה תחת השם Marilyn Manson &amp; the Spooky Kids (מרילין מנסון והילדים המפחידים). תדמיתה של מרילין מנסון בימיה הראשונים הייתה ילדותית ומוטרפת במתכוון, בניגוד לגישה האפלה והעגמומית שהפגינה מאוחר יותר. הלהקה לא זכתה לתשומת-לב מיוחדת מחוץ לפלורידה עד שהתגלתה בידי סולן להקת ניין אינץ' ניילז, טרנט רנזור. אלבומה הראשון של מרילין מנסון, Portrait of an American Family (פורטרט של משפחה אמריקאית), פורסם בלייבל של רנזור שנקרא נת'ינג רקורדס. חברי ההרכב היחידים ששרדו מאותה תקופה הם הסולן מרילין מנסון עצמו ומדונה וויין גייסי (קלידים). הלהקה החלה להיות מוכרת בארצות הברית רק לאחר יציאתו של המיני-אלבום Smells Like Children, שכלל גרסת כיסוי שזכתה להצלחה רבה לשיר Sweet Dreams של להקת יוריתמיקס.
עד ל-1996, שם של מרבית חברי הלהקה נוצר משילוב של שמה הפרטי של כוכבת גדולה מתוך תרבות-הפופ ושל שם המשפחה של רוצח המונים או רוצח סדרתי, שמו של מרילין מנסון, למשל, מורכב משמותיהם של מרילין מונרו וצ'ארלס מנסון. שמו של הגיטריסט לשעבר זים זום נלקח מהקבלה, ומקורו במילה העברית "צמצום". חברי הלהקה נוהגים להתלבש בצורה ביזארית, לעיתים גותית. הם קנו לעצמם בסיס מעריצים אדוק בזכות המוזיקה שלהם ובזכות התנהגותם, המזעזעת-לעיתים, כאחד. הם דמו מבחינה זו לאמנים כמו אליס קופר וקיס.
הופעותיה של הלהקה תוארו לעיתים קרובות כפוגעניות ודוחות, ומספר הופעות אף בוטלו כתוצאה מההפגנות והעצומות הרבות. בתחילת דרכו של מנסון הוא היה חותך את עצמו בזכוכית שבורה לעיני הקהל שלו. ב-1997, בעליו של אולם הופעות בעיר קלגארי שבקנדה הביא לביטולה של הופעה שתוכננה ל-25 ביולי בשל "אי-מוסריות" ו"שימוש בבעלי חיים על הבמה". קונצרט נוסף בפורטלנד בוטל ימים מספר לאחר מכן בגלל תדמיתו של מנסון ומפני שבעלי האולם לא הצליחו להשיג ביטוח לשם קיום ההופעה. ב-26 בנובמבר של אותה שנה, הוועדה המפקחת על החקיקה של הסנאט האמריקאי קיימה שימוע בנושא ההשפעה של טקסטים אלימים מתוך הרוק והראפ על ילדים. מעריציה של להקת מרילין מנסון טענו שזו הייתה לא יותר מעוד הכרזת מלחמה של הסנטור ג'וזף ליברמן נגד הלהקה. השימוע כלל עדות של ריימונד קונץ מברלינגטון, דקוטה הצפונית, שהאשים בהתאבדותו של בנו את אלבומה של מרילין מנסון, Antichrist Superstar. ליברמן גינה את האלבום כ"מרושע, דוחה, מלא בשנאה, מרדני ומזיק".
מנסון מתואר לעיתים קרובות כחבר וככומר ממונה בארגון "כנסיית השטן" הדוגל ב. למעשה, מנסון מונה לכומר של כבוד, תואר הניתן על ידי הארגון, גם אם אין קשר בין הארגון למקבל התואר, בניגוד לכומר או לכוהן-דת שמקדישים את חייהם כדי להטיף לאחרים. למרות זאת, מעריצים רבים עדיין קוראים למנסון Rev. Marilyn Manson (הכומר מרילין מנסון) והתואר אף מופיע בקרדיטים של האלבום Antichrist Superstar.
ב-16 במאי 2001 מנסון פרסם באתר אינטרנט העוסק בדת שהוא מתכנן לקרוא ציטוטים מן התנ"ך בהופעתו הבאה. הוא טען שהוא יעשה זאת כדי "לאזן" את השפעתם של הטקסטים שלו עצמו, וכן "כדי שנוכל לבחון את מעלותיהם של הסיפורים הנוצריים הנפלאים על חולי, רצח, בגידה, התאבדות והקרבת ילדים כקורבנות. לזה אני קורא בידור". ב-21 ביוני 2001 הוא אכן ציטט על הבמה פסוקים מתוך ספר ויקרא ("For every one that curseth his father or his mother shall surely be put to death", "כי-איש אשר יקלל את-אביו ואת-אמו מות יומת") וספר תהילים ("Happy shall he be, that taketh and dasheth thy little ones against the stones", "אשרי שיאחז ונפץ את-עלליך אל-הסלע"). הוא טען שזו "הוכחה" שהטקסטים של הלהקה הם, לכל הפחות, לא אלימים יותר מהתנ"ך עצמו.
מנסון פרסם ב-2004 את אלבום האוסף Lest We Forget. מנסון קרא לאלבום "אלבום הפרידה" שלו, אך מאוחר יותר התכחש לאמירה זו וציין שזה אינו אלבומו האחרון.
בשנת 2007 הוציאה הלהקה את אלבומה השישי Eat Me, Drink Me אשר היווה שינוי חד בסגנון המוזיקלי של הלהקה. נושאי השירים עסקו יותר בחייו האישיים של מנסון וביחסים הרומנטיים שלו עם דיטה וון טיז, שהסתיימו כשנה לפני צאת האלבום.
בשנת 2009 הלהקה הוציאה לאור את האלבום השביעי של הלהקה The High End Of Low, שבו הלהקה חזרה למקורות, מבחינת הכתיבה. הכתיבה חזרה לעסוק יותר בנושאי מאקרו והחברה האמריקאית.
בשנת 2012 הלהקה הוציאה את אלבומה השמיני Born Villian, ההכנות לקראת צאת האלבום היו בלתי קונבנציונליות. החודשים שלפני האלבום התאפיינו באתר אינטרנט, סרטון פרומו, וקטעי הקלטה קצרים אשר עלו לרשת. אלמנטים אלו גררו סקרנות רבה מצד המעריצים לגבי צביון ותוכן האלבום החדש. את צאת האלבום מלווה סיבוב הופעות עולמי שבמסגרתו הלהקה מופיעה בצפון אמריקה, אירופה, אסיה ואוסטרליה.
תדמית תקשורתית.
התקשורת החלה לתייג בקביעות את מרילין מנסון כלהקת רוק גותי, למרות העובדה שלמוזיקה של מנסון אין כלל קשר אמנותי לתת-הז'אנר הזה או לתרבות המאופיינת לו. ב-2005 כללה התקשורת את מרילין מנסון בכתבות על הירי בבית-הספר שאירע ברד לייק, מינסוטה, כשהיא מתארת אותה כלהקת רוק גותי. זאת אף על פי שלא נמצאה שום ראיה על כך שהרוצח ג'ף וייס הקשיב למרילין מנסון, ומידע שנאסף עליו מתוך הבלוג שלו ומרישומי אינטרנט נוספים שלו מראים שהוא נמשך ללהקות רוק משנות השישים לא פחות אם לא יותר מאשר למנסון.
ב-15 בדצמבר 2005 נעצרו שניים מתלמידי בית הספר התיכון שבקוורטז היל, קליפורניה, באשמה שתכננו פיגוע ירי. נטען כי השניים תכננו את המתקפה ביום ולנטיין 2006, כהוקרה למרילין מנסון ושירו Valentine's Day שבאלבום Holy Wood (ויש כאלה המתווכחים נגד הטענה הזאת מכיוון שהאלבום יצא רק בשנת 2000 כאשר הטבח קרה בשנת 1999). הם אגרו תחמושת וחומרי נפץ, וניסו לשים ידם על כלי נשק.
הלאומנות ההינדית
מגהדת'
אנטוניו לבריולה
אנטוניו לבריולה (באיטלקית: Antonio Labriola; 12 ביולי 1843 - 12 בפברואר 1904) היה פילוסוף וסוציאליסט ונחשב לאבי המרקסיזם האיטלקי. ניכר כי כיום הוא יחסית נשכח, ומוכר פחות מהאנשים עליהם השפיע, כגון קרוצ'ה, גרמשי ואף זאב ז'בוטינסקי.
ביוגרפיה.
לבריולה נולד ב-1843 בקסינו (Cassino), אשר במחוז לאציו, באיטליה. למד פילוסופיה הגליאנית באוניברסיטת נאפולי אצל ברטרנו ספוונטה, שראה במדינה האיטלקית החדשה את התגשמות האידיאל ההגליאני. לבריולה רצה להבין בצורה קונקרטית את צורכי ההמונים, בעיקר את הצורך בחינוך לאומי, שאליו הוא התייחס כאל רפורמה אינטלקטואלית ומוסרית.
ב-1874 קיבל לבריולה את התואר "פרופסור לפילוסופיה מוסרית וחינוך" באוניברסיטת רומא. הוא שינה את רעיונותיו בהדרגה וניתק את ההיסטוריציזם ההגליאני מהאידיאליזם. מדינה, דת וחינוך נתפסו על ידי לבריולה ככלים המאפשרים קיום של אסטרטגיה פוליטית מתקדמת.
לבריולה החל את דרכו כליברל-דמוקרט ותמך בג'וזפה מציני. החל מ-1873 ואילך הוא התאכזב מחיי הפוליטיקה האיטלקיים. הדשדוש של המדינה הליברלית וחוסר היכולת שלה להגשים את חלום התרבות החילונית החדשה, "המדינה האתית" ההגליאנית.
במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-19, בתגובה לתנועה עממית ספונטנית שהתפתחה סביב גריבלדי ובאקונין (אבי הניהיליזם הרוסי), החל לבריולה לנוע יותר ויותר שמאלה במפה הפוליטית. בעיניו, המדינה הפכה לשבויה יותר ויותר בבורגנות מושחתת ודקדנטית. עם זאת, הוא האמין כי מהפכה דמוקרטית לחלוטין תיתכן רק אם היא תגן קודם כל על מעמד הפועלים העירוני. סביב 1890 החל לבריולה להתעמק בעבודות של מרקס ואנגלס והשתכנע כי הכוח המהפכני היצירתי ביותר בעולם המודרני הוא התנועה הסוציאליסטית.
ספרו "מאמרים בנושא המטריאליזם ההיסטורי" מיקם אותו בין התאורטיקנים האירופים הגדולים של זמנו.
הצל של הענק
הצל של הענק (2005) הוא הספר הרביעי והאחרון ב"רביעיית הצל" של אורסון סקוט קארד. למרות זאת, נותרו מספיק שאלות בלתי פתורות לספר המשך או אפילו לרביעייה נוספת. קארד הכריז באופן לא רשמי באתרו שהוא מתכנן לכתוב סיפור שיאחד את "רביעיית הצל" ואת "רביעיית אנדר".
עלילת הספר.
בתחילת הספר אנו מתוודעים לעובדה שאחת מהביציות של פטרה ובין הושתלו בגופה של אישה אמריקאית שחושבת שהתינוק שייך לאשיל שאותו היא מחשיבה לגיבור.
בינתיים בסין הכבושה מתחילה להתפשט האמונה שהממשלה איבדה את מנדט השמים. האן טסו קופץ על ההזדמנות ועם מעט עזרה דיסקרטית ממאזר רקהאם והצי הבינלאומי משתלט על סין, ומכריז על עצמו כקיסר החדש.