הרב אליהו ייאכיל סימפסון (ביידיש: סימפסאן; בוברויסק, א' בתמוז תרמ"ט - ניו יורק, כ"ט בכסלו תשל"ז) היה רב חסיד חב"ד ותיק, ה'חוזר' (מי שחוזר ומעלה על הכתב את דברי התורה) של האדמו"ר הרש"ב ומי שמונה על ידו למשפיע קהילת חב"ד באודסה, הגבאי (מזכיר) של האדמו"ר הריי"ץ ושל ביתו ובית המדרש בחצרו. כיהן כשד"ר האדמו"ר הריי"ץ והרבי מלובביץ'. ממייסדי אגודת חסידי חב"ד העולמית, חבר הנהלת ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770, ממסייעי הצלת האדמו"ר הריי"ץ ממוסקבה ורב בית הכנסת "צמח צדק" בבורו פארק, ניו יורק.
קורות חייו.
ברית המועצות.
בוברויסק.
נולד לשמעון אהרן והנקא למשפחת ייאכיל. בגיל 12 נשלח לעיירה ליובאוויטש והתקבל בגיל צעיר זה לאחר תנאים שהציבו לו ללימודים בישיבת תומכי תמימים בעיירה בה למד למשך 15 שנים. הוסמך להוראה על ידי הרד"ץ חן והרב אריה לייב שיינין רבה של דוקשיץ. בליובאוויטש שימש אחד מ'חוזרי' וכותבי ה'הנחות' (קיצורי החזרות שהובאו אל הרבי להגהה) על מאמריו של הרבי הרש"ב בהיותו בעל זיכרון צילומי, וחלקים גדולים מהסדרות 'ספר המאמרים' ו'תורת שלום' של הרבי הרש"ב נכתבו מפיו. באיגרת אל הנשיא זלמן שזר כותב עליו רבי מנחם מנדל שניאורסון: ""מראשי החוזרים והתופסים"."
קובליץ.
בתרע"ו נישא לפרומא איטא בת החסיד יהושע בנימין ליפשיץ מקובליץ. בשנה שאחר חתונתו התגורר בסמוך לבית חותנו, בקובליץ שבפלך ויטבסק. בתום שנה שלח האדמו"ר הרש"ב איגרת בכתב-ידו לראשי קהילת חב"ד בעיר אודסה ובה מינהו לרב קהילתם כממלא מקומו של הרב אליעזר דברוסקין.
אודסה.
הרב ייאכיל עבר לאודסה והחל לשמש כרב. באותה תקופה ניצל מפורעי ה'אדומים' על ידי הרב אלחנן דב מרוזוב ובתשרי תר"פ נסע לרוסטוב לבקר את רבו. באותה שנה בב' בניסן נפטר הרבי הרש"ב ובתשרי נסע לרוסטוב כחסידו של בנו, הרבי הריי"ץ. לאחר המהפכה הבולשביקית הצליח לברוח לאנגליה בעבור ויזה בה כונה בשם אליהו "סימפסון" כשמו הבדוי של אחיו בוויזה שלו. מיני אז נקרא הרב אליהו במשפחתו המקורית וזו המזויפת: אליהו ייאכיל - סימפסון.
ארצות הברית.
בשנת תרפ"ג הגיע עם משפחתו לארצות הברית, והוא מונה לרב בית הכנסת 'צמח צדק' בהארלם. לאחר מכן עבר לבורו פארק, שם שימש כרב בית כנסת בעל שם זהה למעלה מ-50 שנה עד פטירתו.
פעל להקמת אגודת חסידי חב"ד באמריקה, מונה ליושב ראש "אגודת התמימים" ושימש מנהל ובא-כחו של הרבי בישיבת תומכי תמימים המרכזית בניו יורק. שימש גם כיושב ראש 'אגודת התמימים' ו'ועד דמי המעמד', וכמזכיר 'ועד המסדר' ללימוד החסידות ולקיום התוועדויות בבית מדרשו של הרבי.
בת"ש כשעלה הרבי הריי"ץ לארצות הברית התארח הרבי בביתו ישירות כשיצא מהנמל. הוא כונה 'נאמן בית' בביתו ומונה לאחראי על ה'יחידויות' - הפגישות עם הרבי הריי"ץ. הוא נשלח על ידו לשד"רות בהעברת תורתו ובאיסוף תרומות לשיקגו, למונטריאל, לסינסינטי ולמיאמי. אחר פטירתו נשלח על ידי חתנו הרבי מלובביץ' לישיבות ולקהילות שונות ברחבי אוסטרליה, קנדה וארצות הברית בהם שימש כרב זמני. נפטר ממחלה בכ"ט בכסלו תשל"ז, והרבי מלובביץ' ביקש להוסיף לנוסח מצבתו - ""מגדולי חוזרי דא"ח בליובאוויטש"."
אחר פטירתו.
חתנו, הרב אברהם רוזנפלד, ממלא את מקומו כרב בית הכנסת 'צמח צדק' בבורו פארק. (בנו של הרב אברהם נשוי לאחותו של שלום רובשקין.)
רות קלינוב
רות קְלינוב (Klinov; 13 בפברואר 1929 – 19 בדצמבר 2015) הייתה פרופסורית לכלכלה באוניברסיטה העברית. התמחתה בכלכלת עבודה וכלכלת חינוך. זכתה בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה, יחד עם פרופ' נדב הלוי, על ספרם המשותף "ההתפתחות בכלכלת ישראל". הייתה חברה בוועדת דוברת.
ביוגרפיה.
קלינוב נולדה בברלין שבגרמניה. בשנת 1946 גויסה לפלמ״ח . הייתה בהכשרת דגניה ב', שירתה בפלוגה ג' של הגדוד השלישי בחטיבת יפתח, ושימשה אלחוטנית בפלוגה. היא נאסרה על ידי הבריטים ב-4 בדצמבר 1947, כשהייתה בדרכה להקמת עמדה ליד המרכז המסחרי בירושלים. במאי 1948 השתחררה מהכלא, ולא חזרה לפלמ״ח.
בשנת 1964 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה בנושא "הכדאיות הכלכלית של ההשקעה בחינוך בישראל".
בשנת 1966 הצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית. ב-1969 הועלתה לדרגת מרצה בכירה, וב-1995 לפרופסור חבר. ב-1997 פרשה כפרופסור אמריטה.
במשך שנים רבות כיהנה כיו"ר הוועד המנהל של התיכון ליד האוניברסיטה. היא הייתה פעילה למען זכויות הערבים ופעילה אקטיבית ב"מחסום ווטש".
הייתה גרושה ואם לשניים. נפטרה ב-2015, בגיל 86, ונקברה בקיבוץ עינת.
זמן עצירה
בתורת ההסתברות ובפרט בתהליכים מקריים, זמן עצירה או כלל עצירה הוא משתנה מקרי המשויך לתהליך מקרי נתון, שערכו בכל שלב בתהליך נקבע אך ורק לפי ההיסטוריה של התהליך ולא לפי העתיד.
הסיבה לשימוש במונח "זמן עצירה", היא שמשתנים מקריים מסוג זה לרוב מתארים מכניזם של הכרעה מתי לעצור תהליך מקרי בהסתמך על מידע נתון. כך למשל מהמר בקזינו המבצע סדרה של הימורים, יכול להחליט מראש על כלל לפיו הוא יפרוש מהמשחק בפעם הראשונה שהרווח שלו יגיע לסכום מסוים. בכל שלב בהימור, השאלה האם לפרוש מהמשחק או לא היא משתנה מקרי המהווה "זמן עצירה", שכן השאלה כמה הרווח עד עתה לא דורשת כל מידע מהעתיד אלא נקבעת בהתאם למידע שבידי המהמר כעת.
הגדרה.
גרסה ראשונה: יהי formula_1 תהליך מקרי במרחב מדיד formula_2. אומרים כי משתנה מקרי formula_3 הוא "זמן עצירה", אם לכל formula_4 מתקיים כי המאורע formula_5 תלוי אך ורק במשתנים המקריים formula_6.
משמעות ההגדרה היא שהשאלה האם formula_7, כלומר השאלה האם לעצור בשלב ה-formula_8, נקבעת לא יאוחר מהשלב ה-formula_8.
גרסה מוכללת: תהי formula_10 סדרה של סיגמא-אלגבראות במרחב מדיד formula_2. אומרים כי משתנה מקרי formula_3 הוא "זמן עצירה", אם לכל formula_4 המאורע formula_5 היא מדידה ביחס לסיגמא-אלגברה formula_15.
הגרסה הראשונה מתקבלת מהגרסה המוכללת על ידי בחירת סדרת הסיגמא-אלגבראות להיות formula_16, כלומר, בוחרים את formula_15 להיות הסיגמא-אלגברה המינימלית שעבורה formula_18 מדיד.
באופן כמעט זהה ניתן להגדיר זמן עצירה גם עבור תהליך מקרי רציף, או משפחת סיגמא-אלגבראות רציפה.
תכונות.
אם formula_19 הם שני זמני עצירה, אזי המשתנים המקריים הבאים גם הם זמני עצירה:
לעומת זאת ההפרש formula_25 אינו זמן עצירה, שכן הוא עלול להיות תלוי בשלבים הבאים בתהליך.
דוגמאות.
הזמן הראשון שבו תהליך מרקוב מגיע למצב מסוים הוא זמן עצירה (על אף שהתהליך אינו חייב להגיע למצב הזה, כך שערך המשתנה עלול להיות אינסוף).
דוגמאות בתנועה בראונית.
נתבונן בתנועה בראונית formula_26 מעל מרחב הסתברות formula_27.
נגדיר משפחת סיגמא-אלגבראות formula_28 להיות הסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי כל הקבוצות מהצורה formula_29 עבור כל formula_30 ועבור כל formula_31 קבוצת בורל. באופן אינטואיטיבי, formula_32 אם ורק אם הוא נקבע על ידי formula_33.
המשתנה המקרי formula_34 לאיזה קבוע formula_35, הוא זמן עצירה. כלל עצירה זה אומר במילים פשוטות "עצור בפעם הראשונה שהתנועה הבראונית תהיה גדולה מ-formula_36".
לעומת זאת המשתנה המקרי המודד מתי הערך של formula_37 מקסימלי בקטע [0,1] אינו תנאי עצירה, כי הוא דורש (עבור t&lt;1) השוואה אל ערכים עתידיים.
היסטוריה צבאית של ברית המועצות
ההיסטוריה הצבאית של ברית המועצות החלה בשנת 1917, בימים שבאו לאחר מהפכת אוקטובר, שהעלתה לשלטון את הבולשביקים. ב-1918 הקימה הממשלה החדשה את הצבא האדום, שהביס כמה אויבים מבית במלחמת האזרחים ברוסיה (1922-1917). השנים 1918 – 1921 עמדו בסימן התבוסות של הצבא האדום במלחמה הפולנית-סובייטית (1921-1919) ובמלחמות העצמאות של אסטוניה (1920-1918), לטביה (1920-1918) ואסטוניה (1919-1918). בנובמבר 1939 פלש הצבא האדום לפינלנד, במה שנקרא מלחמת החורף, זאת לאחר שמאז מאי אותה שנה הוא היה מעורב בקרב חלקין גול, כשהוא נלחם לצד בעלת בריתה של ברית המועצות, מונגוליה, כנגד יפן ומדינת החסות שלה, מנצ'וקוו. עם חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב באוגוסט לקח הצבא האדום חלק בפלישה לפולין בספטמבר 1939 וביוני 1940 כבש את המדינות הבלטיות ואת בסרביה וצפון בוקובינה מידי רומניה. במלחמת העולם השנייה היה הצבא האדום לכוח הצבאי העיקרי שהיה אחראי לתבוסתה של גרמניה הנאצית וכבש את מנצ'וריה. לאחר המלחמה שלטה ברית המועצות בגרמניה המזרחית ובמדינות רבות במרכז ובמזרח אירופה, שהפכו למדינות גרורות של הגוש המזרחי.
לאחר ניצחון בעלות הברית על גרמניה ועל יפן ב-1945 הפכה ברית המועצות להיות מעצמת-העל היחידה שהיוותה משקל נגד לארצות הברית. המלחמה הקרה בין שתי האומות הללו הובילה להתחמשות צבאית, למרוץ החימוש הגרעיני ולמרוץ לחלל. בראשית שנות השמונים של המאה ה-20 עמדו לרשות הכוחות המזוינים של ברית המועצות יותר חיילים, טנקים, קני ארטילריה, וכלי נשק גרעיני בהשוואה לכל אומה אחרת על פני כדור הארץ. ב-1991 התפרקה ברית המועצות, לא בשל תבוסה צבאית, אלא עקב סיבות כלכליות ופוליטיות.
הכוחות המזוינים של ברית המועצות כללו חמש זרועות:
שני כוחות צבאיים סובייטים נוספים שהתקיימו היו:
רקע – מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים.