בשנת 2008 הייתה הרשות יושבת-ראש של קבוצת העבודה הבינלאומית המונה 26 קרנות עושר ריבוניות שהפיקו את "העקרונות והפרקטיקות הכלליות המקובלות של קרנות עושר ריבוניות" (המכונים 'עקרונות סנטיאגו'). עקרונות אלה נוצרו כדי להוכיח למדינות הבית ווהמושקעות ולשווקים הפיננסיים הבינלאומיים כי לקרנות עושר ריבוניות יש מסגרות פנימיות חזקות ושיטות ממשל וכי השקעותיהן נעשות רק על בסיס כלכלי ופיננסי. שיעורי התשואה השנתיים של 20 שנה ושל 30 שנה היו 7.6% ו-8.1% בהתאמה, נכון ליום 31 בדצמבר 2010.
אסטרטגיה.
הרשות משקיעה בכל השווקים הבינלאומיים - מניות, הכנסה קבועה ואוצר, תשתיות, נדל"ן, הון פרטי והשקעות אלטרנטיביות (קרנות גידור ויועצי סחר בסחורות - CTA). התיק הגלובלי שלה מחולק לתתי קרנות המכסות סוג נכס ספציפי. לכל סוג נכסים יש מנהלי קרנות משלו ואנליסטים פנימיים המכסים אותו. כמעט כל סוג נכסים מנוהל באופן פנימי וחיצוני. בסך הכל בין 70% ל-80% מנכסי הרשות מנוהלים בחוץ, ובמהלך השנים האחרונות הקרן הפכה למבוזרת יותר, לאור מבנה ההתחייבות הייחודי שלה. רשות ההשקעות היא רוכשת גדולה של נדל"ן מוסדי בארצות הברית באמצעות גופי משנה שונים. לעיתים קרובות היא קונה בעלות ריבית חלקית עם מנהלי נדל"ן מובילים. הרשות משקיעה גם בפרויקטים של פיתוח כולל קניונים.
רבות מההשקעות פחתו באופן משמעותי מאז שהשקעות בוצעו בשיאי השוק ב-2007 וב-2008 ואיבדו מערכן. ההשקעה בשווי מיליארד דולר בסיטיגרופ איבדה כ-90% מערכה נכון ל-26 בנובמבר 2009, שנתיים לאחר שרכשה חלק נכבד בבנק. השקעותיה בנדל"ן גלובלי בפסגת השוק בשנת 2008 ירדו משמעותית גם בערכן. אף שהיא מדברת על הצלחתה ארוכת הטווח בהפקת תשואות, העובדה שהיא התקרבה למדד ומנהלת את מרבית קרנותיה באמצעות מנהלי קרנות צד שלישי חיצוניות מלמדת כי סובלנותה ללקיחת סיכונים פוחתת מאוד עם השנים.
בשנת 2006, בין 70% ל-80% מנכסי הרשות נוהלו בחוץ כשבשנת 2005 רכשה רשות ההשקעות 51 מניות פטנט של חברת Massar מחברת החשמל של אבו דאבי, חברת בת של רשות המים והחשמל באבו דאבי.
ב-27 במאי 2013 פרסמה הרשות את סקירת 2012 שלה, עם סקירה על פעילותה בשנה האחרונה וכן הסבר על גישתה להשקעה - אסטרטגיה, ממשל וניהול סיכונים.
דירקטוריון.
חברי הדירקטוריון מכהנים לתקופה של שלוש שנים, וניתן לחידוש. הם ממונים על פי צו של האמיר:
ורה שלבורג
ורה שלבורג (23 בנובמבר 1907 – 8 בפברואר 1946, המבורג) הייתה סוכנת סובייטית, גרמנייה ובריטית, ואחותו של כריסטיאן פרדריק פון שלבורג שכיהן כמפקד הגייסות החופשיים הדנים.
ביוגרפיה.
ורה שלבורג נולדה בסיביר, רוסיה, השנייה משלושה ילדים לאוגוסט תיאודור שלבורג ואשתו הלן שאלבורג. אביה נולד בשנת 1879 בניבורג ואמה נולדה בשנת 1882 באוקראינה (ככל הנראה בפולטבה). היא חיה ברוסיה עד למהפכת אוקטובר 1917, אז ברחה עם משפחתה לדנמרק.
בשנת 1920 עברה שלבורג צעירה עם משפחתה מספר דירות בקופנהגן.
לימים התגוררה שלבורג בפריז, שם התפרנסה כרקדנית, והייתה סוכנת סובייטית. שם היא גויסה על ידי אבווהר ונשלחה לאנגליה בשנת 1938. אחיה הבכור כריסטיאן לא היה מרוצה, והאמין שזה יפגע במוניטין שלו ושל מפלגתו, ה-DNSAP, אם ייוודע שהיא הייתה בשירות הגרמני והסובייטי. במאי 1939 העלה אפוא את הנושא עם רנטה-פינק, דיפלומט גרמני בדנמרק, שארגן את החזרתה של ורה מלונדון. היא המשיכה לעבוד כסוכנת המודיעין של צבא גרמניה הנאצית בקופנהגן עד ליל 30 בספטמבר 1940, כשנשלחה מסטוונגר במטוס ימי ורפסודות גומי לחוף הסקוטי ליד באקי. אליה הצטרפו שני סוכנים עמיתים, קרל תיאודור דרוקה ורנר וולטי. ורה הייתה אמורה לחזור ללונדון כמארחת בסלון תה אופנתי במייפייר שאליו הלכו פוליטיקאים בכירים. עם זאת, שלושת הסוכנים נעצרו במהירות כאשר דרוק ו-ולטי הורשעו בריגול ונתלו בכלא וונדסוורת'. ורה שלבורג שרדה בהיותה סוכנת עבור הבריטים. תחילה לימדו אותה קלופ אוסטינוב מ-MI5 ואז נשלחה לאי ווייט כדי לרגל אחר אסירים שנלקחו על ידי בריטניה, בעוד שהיא מעמידה פנים שהיא אסירה.
בשובה לגרמניה לאחר תום מלחמת העולם השנייה, מתה שלבורג, בשם ורה פון וודל, מדלקת ריאות ב-8 בפברואר 1946 בבית החולים מאריינקראנקנהאוס בהמבורג. היא נקברה בבית העלמין באולסדורף. הקבר, ששולם על ידי ארנסט בודו פון זיצביץ, היה קיים עד 1971.
המצור על ורשה
המצור על ורשה (בפולנית: Obrona Warszawy; ההגנה על ורשה) נמשך בין 8 ל-28 בספטמבר 1939 והביא לכיבוש ורשה, בירת הרפובליקה הפולנית השנייה בידי הורמאכט, צבא גרמניה הנאצית במסגרת פלישת גרמניה הנאצית לפולין. במהלך המצור נהרגו 18,000 אזרחים, נשבו' ונהרגו 140,000 חיילים פולנים ונהרגו 7,500 חיילים גרמנים, בהם היה גנרל-אוברסט, ורנר פון פריטש. העיר ורשה נהרסה לגמרי מחוסר אספקה, הפצצות טקטיות ועוד.
רקע.
יחסי גרמניה–פולין החלו להתדרדר מאז עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה והקמת הרייך השלישי. גרמניה תחת אדולף היטלר התקדמה למדיניות יותר ויותר אגרסיבית עם השנים שהביאה לאנשלוס; סיפוח הרפובליקה האוסטרית הראשונה ומאוחר יותר לסיפוח חבל הסודטים ומאוחר יותר צ'כוסלובקיה כולה. פולין, מאז מות יוזף פילסודסקי בשנת 1935, הונהגה בידי טריומווירט שכלל את אדוורד רידז-שמיגלי, איגנצי מושצ'יצקי ויוזף בק.
בליל 31 באוגוסט כוחות אס אס זייפו את ההתקפה על תחנת הרדיו בגלייביץ אשר שימשה כתירוץ לפלישת גרמניה הנאצית לפולין ביום למחרת, ובכך החלה את מלחמת העולם השנייה באירופה. הוורמאכט, אשר השתמש באסטרטגיה צבאית של מלחמת בזק (בליצקריג) התקדם במהירות לתוך אדמת פולין. פער טכנולוגי לטובת הגרמנים וכאוס אזרחי בתוך פולין, בין לבין הודות להפצצות טקטיות על ערים פולניות תרמו לכיבוש הגרמני של מערב פולין והורמאכט התקדם במהירות לעבר הבירה הפולנית, ורשה.
ורשה.
מאז הקמתה של הרפובליקה הפולנית השנייה, ורשה הוכרזה כעיר הבירה של המדינה החדשה. לקראת המלחמה התגוררו בתוך ורשה 1,300,000 אזרחים, מתוכם 70.7 אחוז מכלל האוכלוסייה היו פולנים ו-28.3 אחוז יהודים. העיר הייתה מרכז תעשייתי ודרכה עברה מסילת ברזל מרכזית. במהלך שנות קיומה של הרפובליקה הפולנית השנייה ורשה עברה תיעוש נרחב שכלל חיבור של שני צדי העיר הנחתחים על גבי נהר הויסלה בעזרת גשר מרכזי. גודלה של ורשה הכולל היה 124.7 קילומטר רבוע ובממוצע הייתה צפיפות של 8,000 איש לקמ"ר.
הקרב על העיר.
ב-8 בספטמבר חיילים גרמנים התקרבו לפרברי ורשה, וממשלת פולין תחת נשיא פולין, איגנצי מושצ'יצקי, התפנתה ללובלין במזרח. הכוחות הגרמנים עם הזמן כיתרו את ורשה והטילו מצור שכלל 175,000 חיילים גרמנים. הכוחות הפולנים בעיר כללו 124,000 חיילים ואלפי מתנדבים.
כיתור ומצור.
הכוחות הגרמנים קטעו את קווי האספקה אל ורשה ותושבי העיר לא יכלו לשתות עוד מים נקיים מהתשתיות העירוניות. במטרה להביא לכאוס אזרחי הלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, החל בסדרה ממושכת של הפצצות אוויריות טקטיות על העיר שפגע במרכזי ההנהגה, בתי האזרחים, תשתיות, מוזיאונים ועוד. הטירה המלכותית בוורשה, מקום מושבם הרשמי של מלכי פולין לשעבר, הופצצה והושמדה.
ב-17 בספטמבר כבשו חיילים גרמנים את קוטנו ממערב לוורשה. ממזרח לורשה, הקורפוס הממונע ה-19 תחת פיקודו של היינץ גודריאן מקבוצת ארמיות צפון יצר קשר עם הקורפוס ה-21 מקבוצת ארמיות דרום, והחלה התקדמות אל עבר ברסט-ליטובסק. באותו יום הכריז בהמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות יוסיף סטלין שממשלת פולין כבר אינה קיימת, ולכן כל האמנות בין שתי המדינות אינן תקפות יותר; חיילים סובייטים זרמו מעבר לגבול והחלו את פלישת ברית המועצות לפולין, לכאורה כדי להגן על האינטרסים של המיעוטים האוקראינים והבלארוסים בפולין מפני תוקפנות גרמנית פוטנציאלית.
כניעה.
ב-19 בספטמבר ממערב לורשה, בעיקול נהר הויסלה, איגפו חיילים גרמנים 170,000 חיילים פולנים אשר נכנעו. לאחר הקרב על בזורה הגיע ב-22 בספטמבר הגנרל הפולני תדיאוש קוצ'בה לורשה, שם מונה לזמן קצר כסגן מפקד הארמייה המוצבת בורשה. עם זאת, מאמציו הרבים לשבור את המצור לא צלחו. מפקד ארמיית ורשה, יוליוש רומל, ראה את המצב והפציר בין עמיתיו להתחיל בשיחות כניעה עם הגרמנים. באותו היום נפגע מכדור הגנרל-אוברסט הגרמני, פרייהר ורנר פון פריטש ונהרג מפצעיו לאחר זמן קצר. ב-25 בספטמבר ורשה סבלה מהפצצות אוויריות קשות והפגזות ארטילריה ממושכות כאשר אדולף היטלר הגיע לשדה הקרב להתבונן בהתקפה.
ב-27 בספטמבר הוסדרה הכניעה הסופית של הבירה הפולנית בעוד כל הארמייה המוצבת בתוכה נכנעה לכוחות הגרמנים. הכניעה הפולנית הוסדרה בין קוצ'בה והגנרל הגרמני יוהנס בלסקוביץ. בעת נפילתה לא נכנסו הכוחות הגרמנים אל ורשה, אשר בנקודה זאת הייתה הרוסה לגמרי, בניינים שלמים הפכו לאפר, בהם גם מבני הממשלה, האוכלוסייה האזרחית הייתה בכאוס, תשתיות המים הפכו בנקודה זאת לרעילות ועוד אסונות רבים אפפו את העיר.
יהדות פולין בורשה הועברו לגטאות שהחלו להיבנות בשטחים הפולנים הכבושים, בהם גטו ורשה, הגדול בגטאות הפולנים אשר הוקם כבר באוקטובר 1939, לפני הסדרת השטחים הכבושים בין ברית המועצות, גרמניה נאצית והגנרלגוברנמן, אזור חסות גרמנית שלא סופח רשמית לתוך גרמניה. ורשה עצמה נהרסה כליל ורק לאחר המלחמה, עם הקמת הרפובליקה העממית הפולנית, החלה בנייה מחדש ושיקום של העיר בסך מיליארדי דולרים.
עוזי ימין