דויד פרץ נולד ב-6 באוגוסט 1970 בירושלים ובגיל צעיר עבר עם הוריו לבאר שבע בה הוא חי עד היום. במקביל ללימודיו בישיבה תיכונית החל להתעסק במוזיקה במסגרת להקות קטנות בעיר, בעיקר כגיטריסט. בתקופה זו פגש באלעד שופן, ומשיתוף הפעולה ביניהם צמחה להקת בלובנד (דויד פרץ, אלעד שופן, יוחנן קרסל, יאיר שליידר וחגי נחתומי) שהוציאה אלבום אחד של רוק מלנכולי ב-1999 בחברת התקליטים LA4. האלבום זכה לשבחי הביקורת. הלהקה הופיעה ברחבי הארץ וחיממה או אירחה בהופעותיה את יוסי בבליקי, ירמי קפלן, אבי בללי ועמיר לב. ב-2002 התפרקה בלובנד.
ב-2002 ו-2003 הוציא פרץ עם בן צברי שני מיני אלבומים תחת השם "העברה: אופקים" בהם ביצע גרסאות עבריות חופשיות לשירים של PAPA M ולשירי בלוז אמריקנים ישנים ועלומים. הדיסק הראשון נקרא "קשת עגומה", והשני "מוות".
ב-2004 הפיק פרץ את פרויקט "שיר זר", שכלל אוסף שירים של אמנים אלטרנטיביים ישראלים שהקליטו גרסאות משלהם לשירי לאונרד כהן בתרגום לעברית. הפרויקט, ביוזמת ובשיתוף מגזין המוזיקה "השרת העיוור" יצא באלבום בו השתתפו, בין היתר, גבריאל בלחסן, שרון מולדאבי, רותם אור, שני קדר, סגול 59 ואמנים נוספים; האלבום היה זמין להורדה מהאתר בחינם, אך הפצתו נאסרה עקב בעיית זכויות יוצרים.
פרץ חיבר יחד עם אלעד שופן את פסקול סרטו של ערן קולירין "המסע הארוך", שיצא כאלבום ב-2004, והשתתפה בו גם הזמרת רות דולורס וייס ששרה את שיר הנושא כשהלילה יורד.
בשנים 2001–2009 היה חבר בלהקה היהודית-ערבית לנסס (LENSES) עם ג'ואן ספדי, אלעד שופן ואחרים, בה ניגן על בס, קלידים והיה אחראי להקלטה וההפקה של שלושת אלבומיהם. ב-2009 הלהקה הוציאה את אלבומה השלישי והאחרון "Ahlan Byebye" לרשת והתפרקה.
ב-2007 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו "הייקו בלוז" במסגרת הלייבל Hiss Records. האלבום התקבל בביקורות נלהבות וזכה למכירות יפות.
סמוך ליציאת הדיסק התפרקה "הייקו בלו (ז) בנד", הלהקה שליוותה אותו בהופעות והקלטות (אלעד שופן, יוחנן קרסל, ניסים (מונו) מסס ונדב אזולאי).
פרויקט משותף עם המשורר אורי ברנשטיין, בו הלחין ושר את שיריו של המשורר, יצא באלבום ב-2009 ונקרא כולם מעשים בודדים על שם שורה מתוך השיר "מעל עננים".
בשנת 2009 הצטרף להרכב האוונגרדי We are ghosts - פרויקט מוזיקה ספונטנית בהנהגת המוזיקאי והמפיק בנימין (מורפלקסיס) אסתרליס. אלבומיהם של We are ghosts זכו להתעניינות רבה בקרב קהל האינדי בישראל ומחוצה לה ולוו במספר הופעות בארצות הברית.
ב-2012 יצא אלבום אינסטרומנטלי בסדרת הפרעת קשב שנקרא Concerta.
אלבום הסולו השני שלו "ארץ שלא שם", יצא בחודש מרץ 2016 ומתמקד בחוויות החיים שמספק המרחב הדרומי.
שיריו של פרץ זכו לגרסאות כיסוי רבות, בהן של שרון מולדאבי, דניאלה ספקטור, רות דולורס וייס, יוסי בבליקי, נועה שמר, אליוט, נטע אמיר, ואחרים.
פעילויות נוספות.
במקביל לעבודה על האלבום של בלובנד, דויד פרץ החל להתמקצע בתחום ההקלטות. האולפן הביתי בו הוקלט "בלו בנד" הפך ל"אולפני סוף היקום", וסביבו קם הלייבל העצמאי קקטוס. מעבר להקלטות, פרץ שימש גם כמפיק מוזיקלי של מספר אלבומים.
בין האמנים איתם עבד פרץ בצורות ומסגרות שונות נמנים אלג'יר, גבריאל בלחסן, ערן צור, רונה קינן, סגול 59, פונץ', רות דולורס וייס, שרון מולדאבי, קורין אלאל, איתי בלטר, יאפים עם ג'יפים, פרויקט הגומייה, אריאל קליינר, הדרה לוין ארדי, להקת המשפחה, חגי נחתומי ו"כריכה רכה", מריונטה סול, עומרי לוי, הלהקה שלא הייתה, LENSES, טל אורן, אביעד הנדל, נועה שמר, אבי שושן, ירון בן עמי, קובי והב ועוד.
בנוסף, פרסם בלוג בשם "יוצר השיר".
ב-2012 סיים לימודים במכון מנדל למנהיגות בירושלים.
כיום פרץ פעיל ביצירת במות שונות לרוק אלטרנטיבי בבאר שבע ביישובי קצה אחרים, מגלה ומטפח מוזיקאים מקומיים, ומהווה "גנן תרבותי" לסצנות מוזיקה העצמאיות בדרום, עשייתו האומנותית החברתית והמקצועית של דויד בעשור האחרון עוסקת ושואבת השראה מחייו כיוצר בדרום הארץ.
בנוסף, פרץ משמש כמרצה למקצועות המוזיקה וההפקה המוזיקלית השונים במכללת BPM.
החל מ-2017 בעל טור שבועי בישראל היום.
תכנית ד'
ג'ימס מונרו
חכמת הבייגלה
ז'ול ורן ATV
ז'ול ורן ATV או ATV-1, הייתה משימתה הראשונה של חללית המטען הרובוטית ATV, שפותחה ושוגרה על ידי סוכנות החלל האירופאית. החללית נקראה על שמו של סופר המדע הבדיוני הצרפתי המפורסם ז'ול ורן. היא שוגרה ב-9 במרץ 2008 למשימת אספקה לתחנת החלל הבינלאומית (ISS), כשבתוכה דלק, מים, חמצן ועוד.
מפני היותה חללית ה-ATV הראשונה, "ז'ול ורן" שהתה בחלל שלושה שבועות, במהלכם נבדקו כל מערכותיה, לפני שנפגשה ועגנה ב-ISS. החללית עגנה בתחנה ב-3 באפריל 2008. ב-25 באפריל 2008 הופעלו מנועי החללית כדי להגביה את מסלול תחנת החלל. לאחר כ-5 חודשים בתחנה, ב-5 בספטמבר 2008, נפרדה החללית מתחנת החלל ונכנסה למסלול חדירה לאטמוספירה, בו נשרפה ב-29 בספטמבר.
הרכבה.
חללית ה-ATV הראשונה נקראה רשמית "ז'ול ורן" ב-9 באפריל 2002. לקראת סוף 2003 הורכבו כבר רוב חלקי החללית. רכיבי החללית נבנו על ידי חברות תעופה שונות; מערכות העגינה והתדלוק נבנו על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה ברוסיה, החלק המדוחס של החללית נבנה על ידי חברת Thales Alenia Space האיטלקית, ומערכות ההנעה נבנו על ידי EADS Astrium בברמן, גרמניה. החללית הורכבה בברמן, גרמניה, אז הועברה למרכז המחקר וטכנולוגיית החלל האירופי (ESTEC) שבנורדווק, הולנד, ב-15 ביולי 2004, לבחינות ובדיקות.
מהלך המשימה.
שיגור.
"ז'ול ורן" שוגרה למסלול לווייני נמוך על גבי משגר אריאן 5ES. השיגור בוצע מ-ELA-3 שבבסיס החלל האירופי קורו, גינאה הצרפתית, ב-9 במרץ 2008, 04:03:04 UTC. החללית נפרדה מהמשגר שעה, שש דקות ו-41 שניות לאחר השיגור, ומערכות הניווט של החללית הופעלו. יומיים לאחר מכן, ב-11 במרץ, הופעלו 4 מנועי החללית בפעם הראשונה.
במסלול ועגינה בתחנת החלל הבינלאומית.
מפני ש"ז'ול ורן" הייתה חללית ה-ATV הראשונה, מספר סימולציות בוצעו במסלול כדי לבחון את בטיחות עגינתה של החללית בתחנת החלל. החללית שהתה בחלל שלושה שבועות לפני שעגנה בתחנה. ב-13 וב-14 במרץ השלימה החללית בהצלחה תמרוני מניעת התנגשות, כך שאם תארע תקלה בעת תהליך העגינה האמיתית בתחנה, תוכל החללית למנוע את התנגשותה בתחנה.
לאחר מכן ביצעה החללית שני ימי סימולציות עגינה. סימולציות אלו כללו מספר פגישות עם תחנת החלל הבינלאומית, שהסתיימו עם המבחן הסופי - עגינה של ממש במודול זווזדה של התחנה, ב-3 באפריל 2008. הפגישה עם תחנת החלל בוצעה בצורה אוטומטית באמצעות גלאי כוכבים ומערכת GPS. העגינה בתחנה בוצעה גם היא בצורה אוטומטית לחלוטין בעזרת וידאומטרים וטלגוניאומטרים. כאשר "ז'ול ורן" הגיעה למרחק של 249 מטרים מהתחנה, החל שלב העגינה הסופי, שהונחה על ידי קרני לייזר שירה הווידאומטר והוחזרו על ידי רכיב על מודול זווזדה, והטלגוניאומטר ששימש כמערכת רדאר. צוות תחנת החלל היה יכול לבטל ידנית את עגינת החללית בתחנה כל עוד הייתה רחוקה מטר אחד מהתחנה. "ז'ול ורן" עגנה בהצלחה בתחנת חלל הבינלאומית ב-3 באפריל 2008, 14:45 UTC
בתחנת החלל.
לאחר שעגנה החללית בתחנת החלל והושלם אישור העגינה, היה יכול צוות התחנה להיכנס אל תא המטען המדוחס של החללית ולפרוק אותו ממטענו. מכלי המטען הנוזלי חוברו למכלי תחנת החלל ורוקנו מתכולתם. צוות התחנה שחרר בצורה ידנית רכיבי אוויר שהביאה עימה החללית אל תוך חלל התחנה. סך כל המטען שנשאה החללית היה 2,297 ק"ג. לאחר שרוקנה החללית ממטענה, הושאר צוהר החללית פתוח כך שהיא שימשה כהרחבה לתחנת החלל. במשך הזמן ששהתה החללית בתחנה, מילא אותה צוות התחנה בפסולת, שתישרף מאוחר יותר באטמוספירה. כמו כן שימשה החללית להעלאת מסלול תחנת החלל 4 פעמים.
שני כתבי יד מקוריים של ז'ול ורן, ומהדורות מאוירות על ידי פייר-ז'ול הצל של "מהארץ לירח" ו"מסביב לירח", שוגרו גם הם בתוך החללית כמזכרת לצוות התחנה.
ב-27 באוגוסט 2008 הופעלו מנועי החללית לכ-5 דקות, ותחנת החלל הואטה ב-1 מטר לשנייה. כתוצאה מכך, הונמך מסלול התחנה בכ-1.77 ק"מ, ובכך נמנעה לחלוטין האפשרות שפסולת חלל מהלוויין הרוסי קוסמוס 2421 יפגעו בתחנת החלל.
ה-ATV היה המקום השקט ביותר בתחנת החלל, מכיוון שהיה מבודד משאר התחנה. בגלל יתרון זה, הפך צוות התחנה את החללית לחדר השינה שלהם, וכמקום לפעילות הגיינית אישית.
כשעגנה החללית בתחנת החלל, שהתה בו המשלחת ה-16 לתחנה, שכללה את מפקדת המשימה פגי ויטסון (נאס"א) ושני מהנדסי טיסה, יורי מלצ'נקו (סוכנות החלל הרוסית) וגארט רייזמן (נאס"א). באפריל ומאי הוחלפו אנשי הצוות במשלחת ה-17, ששהו בתחנה בזמן הפרידה מהחללית. המשלחת ה-17 כללה את מפקד המשימה סרגיי וולקוב (סוכנות החלל הרוסית) ושני מהנדסי טיסה, אולג קונוננקו (סוכנות החלל הרוסית) וגרגורי צ'אמיטוף (נאס"א). בזמן ששהתה החללית בתחנה לא היה בה אף איש צוות של סוכנות החלל האירופית.
בזמן ששהתה החללית בתחנה, הגיעו לתחנת החלל שתי חלליות נוספות. סויוז TMA-12 הביאה לתחנת החלל שניים מאנשי המשלחת ה-17 ואיש צוות נוסף, האסטרואנוטית הדרום קוריאנית אי סו-יון. מעבורת החלל דיסקברי הגיעה לתחנה במאי במשימת STS-124, והביאה עימה את צ'אמיטוף שהחליף את רייזמן. המעבורת הביאה עימה גם חלק מיחידת המעבדה היפנית של תחנת החלל - קיבו.
סיום המשימה.