דניס אוליברסון בת ה-25, מגראנד ג'נקשן, נעלמה סמוך לגבול יוטה-קולורדו ב-6 באפריל 1975, בזמן שרכבה על אופניים לבית הוריה; האופניים והסנדלים שלה נמצאו תחת גשר מים בסמוך לפסי רכבת. ב-6 במאי 1975 בנדי פיתה את לינט קולבר בת ה-12 מבית ספרה באיידהו, 260 ק"מ צפונית לסולט לייק סיטי, ולקח אותה לחדרו בבית המלון, שם הוא הטביע אותה ואז תקף אותה מינית.
באמצע מאי 1975, שלושה מחבריו לעבודה במחלקה המדינית של וושינגטון, כולל קרול אן בון, ביקרו אותו בסולט לייק סיטי ולנו במשך שבוע בדירתו. בנדי בילה שבוע בסיאטל עם קלופפר בראשית חודש יוני 1975, והם שקלו להינשא בחג המולד הקרב. שוב, קלופפר לא הזכירה כלל את דיווחיה החוזרים לתחנות המשטרה בקינג קאונטי ובסולט לייק סיטי, ובנדי לא סיפר על הקשר הרומנטי המתמשך שניהל עם בון ועל הקשר הרומנטי שניהל באותה עת עם עוד סטודנטית למשפטים מיוטה.
ב-28 ביוני 1975 סוזן קורטיס נעלמה מקמפוס האוניברסיטה בפרובו, יוטה, 72 ק"מ מסולט לייק סיטי. הרצח של קורטיס היה האחרון שבו הודה בנדי בהקלטות שבוצעו רגעים לפני שהובל לתא ההוצאה להורג. גופותיהן של ווילקוקס, קנט, קנינגהם, קלבר, קורטיס ואוליברסון מעולם לא נמצאו.
במדינת וושינגטון, החוקרים עדיין נאבקו בניתוח שרשרת הרציחות בצפון-מערב הפסיפיק, שנגמרה באותה פתאומיות שבה החלה. במאמץ להחדיר הגיון בכמות העצומה של מידע שהגיע אליהם, הם פנו לאסטרטגיה החדשנית בזמנו של מסד נתונים מרוכז. הם השתמשו במחשב ששימש לחישוב השכר בקינג קאונטי, מכשיר "גדול ופרמיטיבי" ביחס למקובל בימינו - המחשב היחיד שהיה ברשותם. לאחר שהזינו למחשב את הרשימות הרבות שאספו - רשימות שכללו בין היתר, רשימת חברים ללימודים ומכרים של כל אחד מהקרבנות, רשימת בעלי רכב פולקסווגן בשם "טד" ורשימת עברייני מין ידועים - עקבו באמצעות המחשב אחר הצלבות אפשריות בין הרשימות. מתוך אלפי השמות, 26 הופיעו בארבע רשימות; אחד מהם היה טד בנדי. בנוסף, הבלשים ליקטו ידנית רשימה של 100 החשודים ה"סבירים" ביותר, כשבנדי מופיע גם בה. בנדי היה "פשוטו כמשמעו - בראש הקבוצה" של החשודים, כשהגיעה ההודעה מיוטה על מעצרו.
מעצר ומשפט ראשון.
בנדי נעצר באוגוסט 1975 על ידי קצין משטרה מיוטה, לאחר שלא עצר בצד הכביש לבדיקת רישיונות שגרתית. חיפוש ברכבו גילה מסיכת סקי, מסיכה נוספת שעשויה מגרבונים, מוט ברזל בעל קצה מחודד, אזיקים, שקיות אשפה, סליל חבל, דוקרן קרח ופריטים נוספים שנחשדו בהתחלה ככלי פריצה. בנדי הסביר ברוגע שמסיכת הסקי נועדה לסקי, שהוא מצא את האזיקים בפח אשפה וכל השאר היו אביזרי בית שכיחים. עם זאת, הבלש ג'רי ת'ומפסון זכר תיאור דומה מאוד של חשוד ורכב מחקירת חטיפתה של דרונץ' בנובמבר 1974, ואת שמו של בנדי משיחת הטלפון עם קלופפר בדצמבר 1974.
בחיפוש בביתו של בנדי, המשטרה מצאה מדריך לאתרי הסקי בקולורדו עם ציון דרך באתר שבו ביצע רצח, ועלון פרסום להצגת בית הספר שבסמוך אליו נחטפה דברה קנט. עם זאת, שום ראייה מרשיעה מספקת לא נמצאה כנגדו. בנדי שוחרר בערבות עצמית. מאוחר יותר, בנדי סיפר שהחוקרים החמיצו בחיפוש בביתו אוסף של צילומי פולארויד של קרבנותיו, אשר החביא בחדר השירות והשמיד לאחר שחרורו.
משטרת סולט לייק סיטי העמידה מעקב של 24 שעות אחר בנדי, ות'ומפסון טס לסיאטל עם שני בלשים נוספים כדי לחקור את קלופפר. היא סיפרה להם ששנה לפני שעבר ליוטה, היא גילתה לעיתים חפצים שהיא "לא הצליחה להבין" בביתה ובדירתו של בנדי: סט קביים; תיק מלא פוסטרים של פריז אותם הודה שגנב; סכין קצבים, אותה ארז כשעבר ליוטה; כפפות כירורגיות; סכין אוריינטלית בנרתיק עץ שהוא שמר בתא הכפפות ושק מלא בבגדי נשים. בנוסף בנדי שמר וו גרירה בתא המטען של רכבה "ליתר ביטחון" (גם בבעלותה הייתה חיפושית פולקסווגן, אותה בנדי שאל לעיתים קרובות).
בנדי היה בחוב כספי תמידי לכולם וקלופפר חשדה שאת רוב חפצי הערך שברשותו הוא השיג בגנבה. כשהתעמתה איתו לגבי טלוויזיה ומערכת סטריאו חדשות הוא הזהיר אותה: "אם תספרי למישהו אשבור לך את המפרקת". היא סיפרה שבנדי היה מודאג מאוד בכל פעם שהיא שקלה לספר את שיערה - שהיה ארוך ומפוצל באמצע, כשיערן של קרבנותיו. לעיתים היא התעוררה באמצע הלילה ומצאה אותו תחת מצעי המיטה עם פנס, כשהוא בוחן את גופה. הבלשים מצאו שבנדי לא היה עם קלופפר באף אחד מהלילות שבהם נעלמו הנשים בצפון-מערב הפסיפיק ולא ביום בו אוט ונסלאנד נחטפו. זמן קצר לאחר מכן, קלופפר נחקרה על ידי בלשית מחלק הרצח בסיאטל קתי מקצ'סני, וגילתה דרכה על קיומן של סטפני ברוקס ואירוסיה הקצרים לבנדי בשנת 1973.
בספטמבר 1975 מכר בנדי את חיפושית הפולקסווגן שלו. משטרת יוטה החרימה אותה, וטכנאי ה-FBI פירקו וחיפשו בה. הם מצאו שערות שתאמו דגימות שנלקחו מגופתה של קרין קמפבל. בנוסף הם זיהו שרידי שיער מיקרוסקופיים ו"בלתי מובחנים" שתאמו את דגימות השיער מגופתה של מליסה סמית ומגופה של קרול דרונץ'. רוברט ניל, מומחה המעבדה של ה-FBI, ציין שקיומם של שרידי שיער ברכב אחד שתואמים שלושה קרבנות שמעולם לא נפגשו, הוא "צירוף מקרים נדיר באופן מדהים".
ב-2 באוקטובר 1975, הבלשים העמידו את בנדי במסדר זיהוי מול דרונץ', שמיד זיהתה אותו כ"קצין המשטרה רוזלנד". העדים ממקרה חטיפתה של דברה קנט זיהו אותו מיד באותו מסדר זיהוי כאיש הזר ששוטט בסביבת האודיטוריום של בית הספר. נמצאו ראיות חלקיות בלבד שקשרו את בנדי לדברה קנט (שגופתה מעולם לא נמצאה), אולם היה למעלה מהנדרש כדי להאשים אותו בחטיפה בנסיבות מחמירות ובניסיון תקיפה במקרה דרונץ'.
בנדי שוחרר בערבות של 15,000 דולר ששילמו הוריו, והוא העביר את מרבית זמנו הפנוי בין הליכי המשפט השונים בסיאטל, בביתה של קלופפר. למשטרת סיאטל לא היו ראיות מספיקות כדי להגיש נגדו כתב אישום בגין הרציחות בצפון-מערב הפסיפיק ולכן הציבה מעקב צמוד אחריו. "כשטד ואני פסענו אל מחוץ לבית", כתבה קלופפר, "כל כך הרבה רכבי משטרה לא מסומנים התניעו בבת אחת, שזה נשמע כמו התחלה של מרוץ מכוניות".
בנובמבר 1975 שלושת החוקרים הראשיים של בנדי - ג'רי ת'ומפסון מיוטה, רוברט קפפל מוושינגטון ומייקל פישר מקולורדו - נפגשו והחליפו מידע עם 30 בלשים ותובעים מחמש מדינות, באספן קולורדו. הגורמים הרשמיים סיימו את הפגישה (שנודעה מאוחר יותר כ"פסגת אספן") כשהם משוכנעים שבנדי הוא הרוצח אותו הם חיפשו. עם זאת, הם הסכימו שיש עוד צורך במציאת ראיות משמעותיות לפני שיוכלו לגבש כתב אישום לגבי הרציחות.
בנדי עמד למשפט בפברואר 1976, כשהוא מוותר על זכותו לחבר מושבעים בעצת עורך דינו ג'ון אוקונל, בעקבות הפרסום הרב שהתלווה למקרה. בתום ארבעה ימי משפט, השופט הרשיע את בנדי בעבירות חטיפה ותקיפה, בגינן נגזרו עליו ב-30 ביוני בין שנה ל-15 שנים בכלא. בתחילת תקופת מאסרו, נפגש בנדי עם פסיכולוג מתקן הכליאה ביוטה אל קרלייל, לצורך הערכה פסיכולוגית של מסוכנותו וקביעה האם ניתן לאפשר לו מאסר על תנאי. במסגרת הערכה זו קיים קרלייל שיחות עם בנדי, עם מכרים שלו בסולט לייק ועם בנות עימן יצא בנדי בעבר. קרלייל קבע בדוח שהגיש, כי לבנדי ישנו צד אלים וכי הוא ממליץ לשופט שלא לאפשר לו מאסר על תנאי.
ב-22 באוקטובר 1976 רשויות קולורדו הגישו נגד בנדי כתב אישום בגין רציחתה של קרין קמפבל. לאחר תקופה של התנגדות להסגרתו הוא ויתר על התנגדותו זו, ובינואר 1977 הועבר לאספן.
בריחות.
ב-7 ביוני 1977 בנדי הועבר 97 ק"מ מהכלא המחוזי בקולורדו לאספן לשימוע טרם-משפט. הוא בחר לייצג את עצמו, ובשל כך פטר אותו השופט מלהיות אזוק בידיו וברגליו במהלך המשפט. במהלך הפסקה במשפט ביקש לבקר בספרייה המשפטית של בית המשפט כדי לבצע מחקר משפטי בעניינו. בזמן שהסתתר מאחורי כוננית ספרים, הוא פתח חלון וקפץ מהקומה השנייה, כשהוא נוקע את קרסולו הימני עם נפילתו. לאחר שפשט שכבה עליונה של בגדים, הוא הסתובב ברחבי וייל בזמן שרשויות הביטחון החלו להציב בגבולות העיר מחסומי דרכים. בנדי תפס טרמפים דרומה והחל לטפס על הר אספן. סמוך לפסגה הוא פרץ לתוך בקתת ציד וגנב מזון, ביגוד ורובה. למחרת הוא עזב את הבקתה והמשיך דרומה לכיוון העיירה הסמוכה, אך הלך לאיבוד ביער. במשך יומיים הוא שוטט ללא מטרה על ההר, כשהוא מחמיץ שתי דרכים שהובילו במורד ההר ליעד אליו ביקש להגיע.
ב-10 ביוני 1977 בנדי פרץ לתוך קרוואן באגם מרון, לקח מזון ומעיל סקי, וצעד חזרה צפונה לכיוון אספן, כשהוא מתחמק ממחסומי הדרכים וממשלחות החיפוש שנשלחו אחריו. שלושה ימים לאחר מכן, בנדי גנב רכב בסמוך לאספן. מקורר, מחוסר שינה ואפוף כאבים מקרסולו הנקוע, נהג בנדי חזרה לתוך אספן. שני שוטרים הבחינו ברכב שנסע בצורה בלתי יציבה, כשהוא סוטה ושב אל הנתיב, ועצרו אותו. בנדי היה אסיר נמלט במשך שישה ימים. ברכב נמצאו מפות של האזור ההררי סביב אספן, בהן השתמשו התובעים על-מנת להצביע על מיקום גופתה של קרין קמפבל (כפרקליט שייצג את עצמו, לבנדי ניתנה זכות העיון בכל המסמכים שקשורים לתביעה נגדו). הימצאות המפות ברכב העידו על כך שבריחתו הייתה מתוכננת מראש.