בסיום העונה לליגת משנה ירדו נובארה ופרו פטריה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו אודינזה ופלרמו.
כדורגלנים מצטיינים.
ג'ינו פיבטלי מבולוניה כבש 29 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
י&quot;ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק
"י"ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק" (1987) הוא ספר אמן שיצר האמן הישראלי משה גרשוני המכיל סדרת הדפסים לשיריו של חיים נחמן ביאליק.
תיאור.
המניע הראשוני ליצירת ספר האמן "י"ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק" הייתה הזמנתו של דן מירון מגרשוני ליצור איורים לשיריו של ביאליק עבור מחקרו אודות המשורר. ספר האמן עצמו נוצר בהפקה ובהזמנתה של סדנת ההדפס ירושלים. גרשוני עבד על יצירת הפלטות בין חודש יוני 1986 ועד חודש אוקטובר 1987 בעזרתה של ברבי קרביץ, דפסית-אמנית בסדנה. הלוחות נוצרו על גבי פלטות ברזל בגובה של 20.8 ס"מ וברוחב של 13.8 ס"מ. סדרת ההדפסים שיצר כללה 16 תצריבים. מהם, הודפסו 13 בספר האמן, ואילו שלושת הנותרים הודפסו כסדרות עצמאיות. את ההדפסים עצמם הדפיסו קרביץ וסידון רוטנברג.
סדרת ההדפסים איננה מאיירת את השירים באופן ישיר, אלא מכילה תערובת של ציטוטי שירים וטקסטים עם דימויים קוסמולוגיים כגון כוכבים, מגיני דוד, סימן האינסוף, סמלים המאזכרים צלב קרס ועוד. במידה רבה משותפת איקונוגרפיה זו עם סדרות ציורים כ"במראה ובחידות" ו"לילות ירושלים" מאותה עת. מירון טען כי גרשוני בחר ליצור פרשנות לאומית של השירים, המציבה אותם בקונטקסט מודרני-נבואי. רבות מהעבודות מצביעות על עיסוקו של גרשוני בשואה וביחס אל האל שבעקבותיה. בהדפס המצורף לשיר "לבדי", לדוגמה, מופיעים מגיני דוד, וסמלים המאזכרים צלבי קרס עם כתובת ביידיש – "יינגלע מיישע".
הספר הודפס במהדורה של 50 עותקים ממוספרים על גבי 13 דפי נייר בגובה של 26.5 ס"מ וברוחב 37 ס"מ הנתונים בקופסת קרטון שעיצב יהודה מיקלף. כל דף מכיל הדפס, כשהוא מלווה בשיר. השירים והטיפוגרפיה שלהם נלקחו מתוך "כרך שירי ביאליק" של מהדורת יובל ה-50 למשורר, בהוצאת חובבי השירה העברית (ברלין, תרפ"ג) הודפסו בטכניקה של הדפס רשת. מהדורה זו עוצבה על ידי יוסף בודקו, שעיצב גם את האותיות הרישיות. כותרות השירים במהדורה זו עוצבו על ידי פרנצ'סקה ברוך. שיר אחד, "תחת העצים הירקרקים", נכתב בכתב ידו של גרשוני ביידיש והועבר לגיליון הנייר בדפוס-רשת.
ב-16 ביוני 1988 הוצג הספר בתערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות, אותה אצרה עדנה מושנזון. עבור התערוכה הודפסה מהדורה מצולמת ומוקטנת של הספר ששימשה כקטלוג התערוכה. בשנת 1990 הוצג חלק מן הספר בתערוכה "על נייר / בנייר / עם נייר" במוזיאון ישראל, ירושלים.
בשנת 1999 הוצג בתערוכה "עבודות מופת על נייר ממוזיאון ישראל ירושלים", שהוצגה במוזיאון קליבלנד לאמנות.
תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק
פסק דין &quot;קולך&quot; נגד &quot;רדיו קול ברמה&quot;
פסק דין קולך נגד רדיו קול ברמה היא פסיקה בתובענה ייצוגית, שהגיש ארגון קולך באמצעות המרכז הרפורמי לדת ומדינה ועו"ד אסף פינק נגד תחנת הרדיו החרדית רדיו קול ברמה, בעילה של אפליית נשים, בעקבות מדיניותה המוצהרת של התחנה שלא להשמיע נשים בשידוריה בין השנים 2009–2011. בקשת הארגון התקבלה בהחלטתו של בית המשפט המחוזי בירושלים. כחלק מהתנאים לאישורה של תובענה ייצוגית, היה על בית המשפט המחוזי לבחון האם מתקיימת עילה להגשת התובענה והאם המייצג כשיר לייצג באותה התובענה. בית המשפט המחוזי השיב בחיוב לשתי השאלות וקבע שהתחנה הפרה את חוק איסור הפליה ושהארגון כשיר לייצג בתובענה.
תחנת הרדיו הגישה בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון. וקבע כי פסק דינו של בית המשפט המחוזי נותר על כנו למעט הדגשות נקודתיות. זוהי החלטתו הראשונה של בית המשפט העליון בתובענה ייצוגית שעסקה בהדרת נשים וכן בשאלת אפשרותו של ארגון לייצג קבוצה בתובענה ייצוגית, קביעה זו תקדימית בכך שהיא מאפשרת הגשת תובענה ייצוגית ללא כל מעורבות מצד יחידים הרואים עצמם כחלק מהנפגעים. הכשרתו של ארגון "קולך" פתחה פתח לאפשרות הגשת תביעות אזרחיות ופיצויים ממוניים בדרך של תובענה ייצוגית באמצעות ארגון.
בעקבות פסק דין זה דן בית המשפט המחוזי בתובענה הייצוגית, וחייב את "רדיו קול ברמה" לשלם לקרן לתובענות ייצוגיות מיליון ש"ח שיחולקו לתוכניות להעצמת נשים מסורתיות, דתיות וחרדיות. בנוסף, תחנת הרדיו חויבה לשלם לתובעת המייצגת, עמותת "קולך" גמול בסך 50,000 ש"ח וכן 250,000 ש"ח עבור הוצאות משפט ושכר טירחה.
שני הצדדים ערערו על ההחלטה לבית המשפט העליון. ארגון קולך טען כי בית המשפט סבר שיש לפסוק פיצוי בסכום של 10 מיליון ש"ח ויותר אך הפחית את הסכום בשל טענות לקשיים כלכליים של התחנה שלא הוכחו כראוי. כן ביקשו להגדיל משמעותית את סכום הגמול עבור המייצג ושכר הטרחה. לעומתו טענה התחנה כי הפיצוי שנפסק גבוה מאוד ביחס לקבוצת הנשים שכביכול נפגעה. בדיון החליטו השופטים שלא להתערב בהחלטת בית המשפט המחוזי והמליצו לשני הצדדים למשוך את הערעורים שהגישו. עם זאת הגדיל בית המשפט העליון הגמול ל"קולך" לסך 80,000 ש"ח ואת הוצאות משפט ושכר טרחה על סך 350,000 ש"ח.
העובדות בבסיס פסק הדין.
תחנת הרדיו "קול ברמה" החלה לפעול בשנת 2009 מכוחו של זיכיון, שזכתה בו במכרז, על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (להלן: "הרשות השנייה"), כתחנה המיועדת להנאתם של הציבור ה"תורני-מסורתי-ספרדי". עד שנת 2011 נקטה התחנה במדיניות מוצהרת שלפיה לא תושמענה נשים בשידוריה השונים. בשנת 2011 הגיעו תלונות אל הרשות השנייה ודיווחים אל היועץ המשפטי לממשלה של המרכז הרפורמי לדת ומדינה וגורמים נוספים, על מדיניות הדרת נשים במרחב הציבורי בכלל ובתחנת הרדיו בפרט.
בעקבות התלונות, בשנת 2011 החלה הרשות השנייה בהליכי אסדרה ופיקוח, שארכו שלוש שנים, שמטרתם הייתה לקבוע כללים בדבר השמעת נשים בשידורי התחנה; תחילה הונחתה התחנה לאשר לנשים הנושאות תפקיד ציבורי לעלות לשידור, ולהקדיש זמן לתוכנית שבועית המיועדת לקהל המאזינות. לאחר מכן הונחתה התחנה לשדר "רצועת שידור יומית", שתצטבר לכדי שעתיים שבועיות, שיוקדשו לקהל המאזינות. ולבסוף, בשנת 2014, הונחתה התחנה להסיר את המגבלה על השמעת נשים בשידורי התחנה, למעט שעה אחת ביום. הליכים אלו יצרו רפורמה ואפשרו לתחנה להאריך את זיכיונה בשלוש שנים נוספות.
במקביל להליכים שנקטה הרשות השנייה, בשנת 2012 מינה היועץ המשפטי לממשלה צוות משרדי מטעמו (להלן: "הצוות"), שנתבקש לבחון את גילויי תופעת הדרת הנשים במרחב הציבורי ולגבש המלצות לטיפול בהם. בשנת 2013, אימץ היועץ המשפטי לממשלה את הדו"ח שהגיש הצוות. ממצאי הדו"ח היו שבתחנה אכן הודרו נשים בתחילת דרכה, וגם בהמשך, כאשר החלו הליכי האסדרה של הרשות, הייתה התקדמות בנושא, אך עדיין ישנן הגבלות שמהוות "פגיעה בזכויות היסוד לכבוד, לשוויון ולחופש הביטוי" שכן פעילותה של התחנה מהווה שירותי תקשורת ומדיניותה עשויה להיות מטופלת בהתאם להוראות חוק איסור הפליה. במכתב, ששלח היועץ המשפטי לממשלה למספר שרים ציין כי פעילותה של התחנה וההסדרים הנוהגים בה "גורמים לפגיעה קשה בזכויות היסוד של נשים". בעקבות המכתב, בשנת 2014 גם ממשלת ישראל אימצה את תוכנו של הדו"ח.
התביעה.
בעקבות כך הגישה ארגון "קולך" בשנת 2012 בקשה לאישור תובענה ייצוגית בבית המשפט המחוזי. העילה שבגינה ביקש לתבוע הייתה הפליה מחמת מין בהספקת שירות ציבורי, המפרה את האיסור בסעיף 3(א) לחוק איסור הפליה.
בבקשתו טען הארגון, באמצעות עורכי הדין אורלי ארז לחובסקי ואסף פינק, כי מדיניותה והתנהלותה של התחנה פוגעת בזכויות היסוד של נשים לכבוד ולשוויון ובחופש הביטוי שלהן, זאת בשל העובדה שהתחנה מנעה מנשים לעלות לשידור באופן גורף עד שנת 2011 ולאחר מכן באופן חלקי. הארגון הוסיף כי התחנה מנעה מציבור המאזינים והמאזינות להיחשף לתוכן נשי ולשמוע את דעותיהן של נשים. לטענת הארגון, הנפגעות ממדיניות זו הן "כל מאזינות תחנת הרדיו וכן כל הנשים אשר רצו להאזין לתחנה אך נמנעו לעשות זאת עקב אפליית הנשים בתחנה". בקשתו הייתה לצוות על התחנה לחדול מאפליה זו ולפצות את חברי הקבוצה בפיצוי כספי. הארגון עמד על כך שהוא עונה לכל התנאים להגשת בקשה לתובענה ייצוגית ולכן על בית המשפט לאשר את בקשתו.
הבקשה התבסס על 'חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים שקובע שהתנהגות מפלה היא עוולה אזרחית ומי שנפגע ממנה יכול לדרוש פיצויים בעבור הנזק שנגרם לו.
תחנת הרדיו ביקשה לדחות את הבקשה לאישור תובענה ייצוגית. לטענתה, הארגון אינו כשיר להגיש תובענה ייצוגית מפני שהוא אינו עונה לתנאים הקבועים בחוק תובענות ייצוגיות. שנית, טענה התחנה כי הסעיף הרלוונטי שבגינו מוגשת התובענה כלל לא חל בנסיבות העניין שכן השירות הציבורי שהתחנה נותנת הוא השמעת השידורים, ואלו פתוחים ללא הפליה לכל המינים. על כך הוסיפה התחנה שאם ימצא שהסעיף אכן חל באשר להתנהלותה, הרי שלטענתה מדובר ב"הבחנה מותרת" שאינה אסורה על פי החריגים שמנויים באותו הסעיף לעניין הפליה אסורה. שלישית, טענה התחנה שכלל לא נגרם ולא הוכח נזק לקבוצה, מפני שהנשים בקהילה המדוברת אינן מעוניינות להשמיע את קולן בציבור הרחב. לבסוף טענה התחנה שכל פעילותה נעשתה תחת פיקוחה של הרשות ובהרשאתה ולכן עומדת לה חסינות חוקית המנויה בסעיף 6 לפקודת הנזיקין.