בנוסף, כתבה מספר ספרים על תחום הגנטיקה בשיתוף עם עמיתה פול ברג והיא מרצה הרצאות רבות.
סינגר אף הקימה תוכנית לימודית מדעית לתלמידי וושינגטון די.סי. הנקראת- First light.
פרסים והישגים.
1975- הייתה שותפה לארגון כנס ה-.
היא חברה באגודה האמריקנית לקידום המדע, באקדמיה הלאומית למדעים ובאקדמיה האפיפיורית למדעים. הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד בתחום המדע במספר רב של מוסדות יוקרתיים.
הודא זוע'בי
הודא י. זוע'בי (בערבית: هدى الزغبي; באנגלית: Huda Zoghbi, נולדה ב-1954) היא רופאה וחוקרת לבנונית-אמריקאית בתחום הנוירולוגיה, חברה באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית, ומנהלת את המכון למחקר נוירולוגי בבית החולים לילדים בטקסס. זוע'בי היא חלוצה בחקר מחלות נוירולוגיות, ועומדת מאחורי גילוי הגנים האחראיים לתסמונת רט ולאטקסיה ספינוצרבלרית מסוג 1. תגליותיה תרמו להבנת מחלות נוירוגדנרטיביות (עצביות-ניווניות) רבות.
קורות חיים והשכלה.
זוע'בי נולדה בשם הודא י. אלהיברי בשנת 1954 בביירות, בירת לבנון, לאב יצרן שמן זית ואם עקרת בית. אמה דחפה אותה ללמוד רפואה, כדי שיהיה לה מקצוע אשר יספק לה ביטחון ועצמאות, דבר שהיא האמינה שיהיה הכרחי עבורה כאישה במזרח התיכון.
זוע'בי החלה ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה האמריקנית בביירות בשנת 1973, ובשנת 1975, החלה ללמוד בפקולטה לרפואה שבאוניברסיטה.
באותה השנה, פרצה מלחמת האזרחים בלבנון, ומעבר מן הבית אל האוניברסיטה היה מסוכן במיוחד. הדבר לא עמד בדרכם של זוע'בי וחבריה לכיתה, שהיו נחושים לסיים את שנת הלימודים, והם העבירו את השנה כשהם גרים במרתפי האוניברסיטה.
לקראת סוף שנת הלימודים, אחיה הצעיר של זוע'בי נפגע מרסיס, ובעקבות כך הוריה של זוע'בי שלחו אותה ואת אחיה לשהות במהלך הקיץ בביתם של אחותם הגדולה, שחיה בטקסס, בתקווה שהמצב הביטחוני בלבנון ישתפר עד סוף הקיץ. ואולם, במשך הקיץ המלחמה גברה, והחזרה ללבנון הייתה מסוכנת מדי עבור זוע'בי ואחיה. הם החליטו להאריך את שהותם בטקסס, שהות שנמשכה עד היום.
זוע'בי למדה ב בנאשוויל, שם סיימה את ההכשרה הרפואית וקיבלה את תואר הדוקטור לרפואה בשנת 1979.
באותה השנה, זוע'בי החלה להתמחות ברפואת ילדים ב, ובשנת 1982 החלה להתמחות בנוירולוגיה. היא סיימה את ההתמחות בשנת 1985 והחלה בעבודת מחקר בגנטיקה מולקולרית.
בשנת 1988, הקימה את המעבדה שלה בביילור קולג' לרפואה, שם היא חוקרת עד היום.
כיום זוע'בי נשואה לוויליאם זוע'בי, אותו הכירה עוד מלימודיה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ולהם שני ילדים, ראולה ואנתוני.
ההשראה למחקר.
בשנת 1983, במהלך הכשרתה כרופאת ילדים נוירולוגית, זוע'בי קראה מאמר על תסמונת רט ונתקלה בילדות הלוקות בתסמונת זו בבית החולים לילדים שבו התמחתה. היא הייתה מתוסכלת מהעובדה שהיא לא יכלה לספק מענה רפואי עבורן, מאחר שהמחלה הייתה ידועה מעט מאוד למדע. היא החליטה לפנות לעיסוק במחקר במטרה להגדיל את הידע על התסמונת ולמצוא את הגורם הגנטי שלה, וכך לספק מענה רפואי עבור המטופלים.
פעילותה ותרומתה המדעית.
זוע'בי היא פרופסור למדעי המוח, נוירולוגיה, גנטיקה מולקולרית ורפואת ילדים בביילור קולג' לרפואה בטקסס. היא ראש מעבדה העוסקת בחקר מחלות נוירולוגיות ותפקוד המוח, העומדת מאחורי תגליות חשובות.
בשנת 1993, זוע'בי וצוות המעבדה שלה גילו את הגן המעורב באטקסיה ספינוצרבלרית מסוג 1, והבינו את המנגנון העומד מאחורי המחלה. גילוי זה מאפשר לחוקרים לחפש תרופות שיוכלו לטפל במחלה, ותורם להבנה של מחלות דומות, נפוצות יותר, ביניהן מחלת האלצהיימר ומחלת הפרקינסון.
בשנת 1999, זוע'בי וצוות המעבדה שלה גילו והבינו את תפקידו המשמעותי של הגן , שמוטציה בו גורמת לתסמונת רט, ולבעיות מוחיות רבות אחרות, ביניהן אוטיזם.
כמו כן, המעבדה של זוע'בי עומדת מאחורי גילוי הגן Math1, החיוני לתפקודים רבים במוח.
בימים אלו, המעבדה של זוע'בי עוסקת בין היתר במציאת דרכים לרפא או לעכב את התפתחות המחלות הללו.
פרסים.
זוע'בי זכתה בפרסים רבים, ביניהם:
קתלין מוראווץ
קתלין סינג מוֹרָאוֶוץ (באנגלית: Cathleen Synge Morawetz; 5 במאי 1923 - 8 באוגוסט 2017) הייתה מתמטיקאית קנדית-אמריקאית. מחקרה של מוראווץ עוסק בעיקר בלמידת משוואות דיפרנציאליות חלקיות שחלות על זרימה של נוזלים, ובעיקר על זרימה עבר-קולית בבחישת נוזלים. מוראווץ הייתה פרופסור אמריטה במכון קוראנט למדעי המתמטיקה (Courant Institute of Mathematical Sciences) באוניברסיטת ניו יורק, שבו כיהנה כרקטורית בשנים 1984–1988, והייתה האישה הראשונה אי פעם שניהלה מכון למתמטיקה בארצות הברית. היא זכתה במדליה הלאומית למדעים בשנת 1998.
ילדות.
מוראווץ נולדה בטורונטו, קנדה, שם גדלה עד גיל שנתיים, אז משפחתה עברה לאירלנד לחמש שנים. בגיל שבע שבה לטורונטו.
הוריה של מוראווץ עסקו בנושאים קרובים לאלה שבהם התמחתה בתם בהמשך: ג'ון לייטון סינג (John Lighton Synge), מתמטיקאי אירי שהתמחה בגאומטריה של תורת היחסות הכללית, ואלינור מייבל אלן סינג, שאף היא למדה מתמטיקה במשך זמן. הוריה תמכו בעניין שלה במתמטיקה וחברה של המשפחה בשם ססילייה קרייגר (Cecilia Krieger) עודדה אותה לעשות תואר שלישי במתמטיקה.
השכלה.
מוראווץ סיימה את לימודיה באוניברסיטת טורונטו בשנת 1945 וקיבל את התואר השני שלה ב -1946 במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
היא התחילה לעבוד באוניברסיטת ניו יורק, שם ערכה את הספר Supersonic flow and shock waves שנכתב על ידי ריצ'רד קוראנט וקורט פריידריצ'ס.
מוראווץ קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1951 באוניברסיטת ניו-יורק, לאחר שהגישה תזה בהנחיית קורט אוטו פרידריקס, שעסקה ביציבות של קריסה כדורית. התזה נשאה את הכותרת "Contracting Spherical Shocks Treated by a Perturbation Method".
קריירה ומחקר.
מוראווץ פרסמה עבודות במגוון רחב של נושאים במתמטיקה שימושית, כולל צמיגות, נוזלים שניתנים לדחיסה וזרמים עבר-קוליים.
כאשר התחילה לעסוק במתמטיקה של הזרימה העבר-קולית, היא הראתה כי פרופילים אווירודינמיים שמעוצבים במיוחד כעמידים לזעזועים, מפתחים בכל זאת זעזועים כאשר הם יוצאים מאיזון, אפילו במעט. תגלית זו פתחה את הבעיה של פיתוח תאוריה עבור זרימה עם זעזועים. בהמשך, הזעזועים שחזתה מתמטית נצפו באופן ניסיוני כאוויר שזורם סביב כנף מטוס.
לאחר שקיבלה דוקטורט, מורביץ בילתה שנה כעמיתת מחקר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. לאחר מכן, בשנת 1957, הפכה מוראווץ לעוזרת פרופסור במכון קוראנט. בשלב זה החלה לעבוד באופן הדוק יותר עם עמיתיה, ופרסמה עבודות חשובות בשיתוף עם פיטר לקס וראלף פיליפס על הדעיכה של פתרונות למשוואת הגלים סביב גוף בצורת כוכב. היא המשיכה לעבוד לבדה על משוואת הגלים וזרימה עבר-קולית סביב פרופילים אווירודינמיים, עד שקודמה לפרופסור מן המניין בשנת 1965. בנקודה זו המחקר שלה התרחב למגוון בעיות, כולל משוואת טריקומי, ומשוואות גל בלתי יחסיות הנוגעות לדעיכה ופיזור.
בשנות השבעים של המאה ה-20 היא עבדה על שאלות של גלי זעזוע ומשוואות גל בלתי ליניאריות.
בשנים 1984– ל-1988 כיהנה מוראווץ כרקטור במכון קורנט, ובכך הפכה לאישה הראשונה שהייתה רקטור של מכון מתמטי בארצות הברית.
תלמידת הדוקטורנט הראשונה שלה, לזלי סיבנר, סיימה את לימודיה ב-1964 ועבדה על שאלות בתורת הפיזור ועל משוואות גלים עם יחס נפיצה לא ליניארי. בין החוקרים הנוספים שעבדו תחת הנחייתה כתלמידי דוקטורט מצויים בארי מארדר, צ'ין-הנג צ'ינג, צ'ארלס וובר, וויי טסנג, מיכאל פחלאנט, כריסטיאן קלינג'נברג לין איפינה ופאולו זינאגנו.
חיים אישיים.
מוראווץ קיבלה אזרחות אמריקאית בשנת 1951.
מוראווץ התגוררה בגריניץ' וילג' שבעיר ניו יורק, והייתה נשואה להרברט מוראווץ, כימאי העוסק בפולימרים. לזוג 4 ילדים, 8 נכדים ונין אחד. בתה ננסי מוראווץ היא פרופסור למשפטים, ומנהלת קליניקה לזכויות מהגרים באוניברסיטת ניו יורק.
לאחר שקיבלה תואר כבוד מהארגון הלאומי לנשים על שילוב קריירה ומשפחה, אמרה קתלין מוראווץ: "אולי הפכתי להיות מתמטיקאית כי הייתי כה גרועה בעבודת הבית". היא אמרה שעיסוקיה מחוץ למתמטיקה כיום הם "נכדים ושייט".
מוראווץ נפטרה באוגוסט 2017.
פיונה וואט
פיונה וואט ( באנגלית: Fiona watt; נולדה ב-28 במרץ 1956) היא מדענית בריטית, אשר ידועה בעולם בזכות גילוי מנגנונים ששולטים בהתחדשות תאי גזע אפידרמיילים. בנוסף, וואט גילתה כיצד כל אחד מן המנגנונים הללו מפסיק לפעול בתאים חולים. ב-2008 היא הפכה לאישה הראשונה שהייתה הנשיאה של האגודה הבין לאומית למחקרי תאי גזע , בנוסף לכך, בשנה זו זכתה בפרס לנשים בחקר התא (ASBC). יו"ר מועצת המחקר הרפואי בבריטניה.
ראשית חייה.
וואט ידעה מגיל צעיר שהיא רוצה להיות מדענית. כבר בגיל קטן היה לה חלוק מעבדה משלה שאיתו התחזתה לכימאית ושיחקה עם ערכת הכימיה שלה. וואט, מלאת תשוקה לקריירה, צוטטה:
לימודים.
בשנת 1979 קיבלה וואט את תואר הדוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת אוקספורד. ב-2003 היא הפכה לעמיתה בחברה המלכותית (FRS) , וכיהנה בתפקיד סגנית המנהל במרכז לחקר הסרטן שבמכון המחקר קיימברידג' בבריטניה ובמרכז לחקר תאי גזע. ב-2013 וואט לקחה חלק ביוזמה HipSci, אשר חוקרת תאים המעובדים על ידי האדם.
המחקר על תאי הגזע.