הספר Mad Pride: A celebration of mad culture מתעד את ימיה הראשונים של התנועה. On Our Own: Patient-Controlled Alternatives to the Mental Health System (לבדנו: חלופות למערכת בריאות הנפש בשליטת מטופלים) שפורסם ב-1978 על ידי ג'ודי צ'מברלין הוא יצירה מכוננת של התנועה, אף שפורסמה לפני הקמתה.
לימודי שיגעון.
כפי שנאמר ב-Mad matters: a critical reader in Canadian mad studies (השיגעון משמעותי: מקראה ביקורתית ללימודי שיגעון קנדיים מאת ל'פרנסואה, מנזיס וראומה, 2013): "לימודי שיגעון ניתנים להגדרה כוללנית כפרויקט של חקירה, ייצור ידע ופעילות פוליטית המוקדשים לביקורת ולהתעלות על צורות ההתנהגות, ההתנהלות, ההתייחסות והקיום שהם ממוקדי חשיבה פסיכיאטרית. המקראה "השיגעון משמעותי" מציעה דיון ביקורתי בלימודי בריאות הנפש ושיגעון בדרך המציגה את מאבקיהם, דיכוים, חתרנותם ונקודת מבטם של מתמודדי הנפש בניסיון לאתגר את התפיסות השולטות בתחום בריאות הנפש. לימודי שיגעון הוא תחום מתפתח, רב-תחומי שבו ריבוי קולות, של אקטיביזם, תאוריה, פראקסיס ולימוד.
היסטוריה.
בשנת 2000 התפרסם ספר "מצעד שיגעון: חגיגה של תרבות שיגעון" (Mad Pride: A celebration of mad culture) שהושק במצעד השיגעון ב-11 במאי 2000. העיתונאית גבריאל גלייזר תיעדה את מצעד השיגעון בניו יורק טיימס. גלייזר ציינה כי "בדיוק כשם שפעילים לזכויות הקהילה הגאה ניכסו את מילת הגנאי קוויר כתווית של כבוד, גם פעילים אלה מכנים את עצמם משוגעים בגאווה, וטוענים כי מצבם לא מונע מהם לנהל חיים פרודוקטיביים." תנועת מצעד השיגעון אוזכרה גם בהפינגטון פוסט.
תרבות שיגעון ואירועים רלוונטיים.
מצעד שיגעון הצמיח אירועים תרבותיים חוזרים בטורונטו, לונדון וערים אחרות ברחבי העולם. אירועים אלה כוללים בדרך כלל מוזיקה, הקראת שירה, הקרנת סרטים ואירועי תיאטרון רחוב, כדוגמת "דחיפת מיטות" שתכליתה לעורר מודעות למידת הבחירה המועטה המתאפשרת בטיפולים בבריאות הנפש ולשימוש הנפוץ בכוח במוסדות אשפוז פסיכיאטריים. אירועי התרבות במצעד לובשים צורות מגוונות.
דחיפת מיטות.
העיר טורונטו מציינת את שבוע מצעד השיגעון, ושיאו הוא אירוע דחיפת המיטות. זוהי שנתו ה-14 של הפסטיבל. סדרה של אירועי דחיפת מיטות מתקיימים ברחבי לונדון מדי שנה. תוכנית של ערוץ הטלוויזיה האמריקני איי.בי.סי ושמה "צפיית שיא: האאוטסיידר" שידרה כתבה על אודות מצעד השיגעון שהתקיים ב-25 באוגוסט 2009. בין היתר כללה התוכנית ראיונות עם שחקן הקולנוע והטלוויזיה האמריקני ג'ו פנטוליאנו והאקטיביסט דייוויד וו. אוקס, יו"ר תנועת MindFreedom International .
בישראל.
ב-2004 וב-2005 יזמו האקטיביסטים צביאל רופא ודליה וירצברג-רופא שני מצעדי שיגעון בתל אביב בסיוע עמותת אנוש. הם נקראו "צועדים בראש מורם", והסלוגן שלהם היה: "אם תכירו אותי, תשתגעו עליי".
Jupiter LXXII
Jupiter LXXII הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק. ירח זה שייך לקבוצת הירחים קארמה. קוטרו קילומטר אחד, אורך מסלולו 22,401,817 קילומטר, והוא מקיף את צדק ב-648.98 ימים בכיוון הפוך משאר ירחי צדק.
בשל מרחקו וגודלו הקטן, הוא בעל בהירות נראית של 23.7 בלבד, עמום פי 7 מיליון יותר ממה שעין אנושית מסוגלת לראות. הוא התגלה בשנת 2011 על ידי האסטרונום סקוט שפרד בתצלום דיגיטלי שצולם על ידי הטלסקופ מגלן-באדה בקוטר 6.5 מטרים במצפה הכוכבים לס-קמפנס שבצ'ילה.
שמו המקורי, S/2011 J 1, נקבע בדרך הבאה:
מקס מרגוליס
מקס לאופולד מרגוליס (שם עברי: מרדכי יום-טוב מרגליות; באנגלית: Max Leopold Margolis) (15 באוקטובר 1866 מרץ, פלך וילנה, האימפריה הרוסית – 2 באפריל 1932, פילדלפיה) היה פילולוג אמריקאי ממוצא יהודי ליטאי, חוקר שפות שמיות.
ביוגרפיה.
מרגוליס, בנו של יצחק מרגוליס, למד בבית ספר יסודי בעיירת הולדתו, לאחר מכן בגימנסיה ע"ש לייבניץ בברלין. ב-1889 היגר לארצות הברית והתחיל ללמוד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, שם קיבל ב-1891 תואר דוקטור. באותה שנה מונה כחבר סגל במחלקה לשפות שמיות באוניברסיטת קולומביה ומ-1892 עד 1897 היה מרצה זוטר. מאוחר יותר לימד שפות שמיות ותנ"ך כמרצה בכיר בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי אוהיו. ב-1897 מונה למרצה בכיר לשפות שמיות באוניברסיטת קליפורניה. מ- 1902 היה ראש המחלקה לשפות שמיות. כשהוקם דרופסי קולג' ב-1907 התמנה לפרופסור לפילולוגיה מקראית ונשאר שם עד מותו ב-1932.
מרגוליס היה עורך ראשי של תרגום התנ"ך לאנגלית שיצא על ידי Jewish Publication Society שהסתיים ב- 1917. הוא כיהן כנשיא החברה לספרות מקראית (Society of Biblical Literature) ועורך כתב העת לספרות מקראית ("Journal of Biblical Literature") בשנים 1914–1921. כמו כן היה עורך כתב העת "Journal of the American Oriental Society".
פועל יוצא
פועל יוצא (בלועזית: טרַנזיטיבי) הוא פועַל שאינו עומד בפני עצמו, וזקוק למשלימים על מנת לשמש במשפט בעל משמעות. הגדרת המונח פועל יוצא השתנתה לאחרונה בחקר הבלשנות עם הרחבת השימוש בו לניתוח שפות זרות שאינן עברית, וכיום יש לו שתי משמעויות: ההגדרה המקורית בעברית עליה עמד לפני כאלף שנה אדונים הלוי (דונש בן לברט), והגדרה חדשה ונרחבת יותר של הבלשנות המשווה.
דונש זיהה את הפועל העומד בלשון העברית, לאחר שלמד עליה מן הדקדוק בלשון הערבית.
המונח משמש הן לצורך ניתוח והסבר של מונחים בכתבים ישנים, וכן לחקר התפתחות היכולת הלשונית בילד או בלומדי שפות חדשות. ישנה כיום מחלוקת בין החוקרים אם זוהי הגדרה לקסיקלית דקדוקית בלבד או מונח בחקר המורפולוגיה והמשמעות.
ההגדרה הישנה והחדשה.
ההגדרה לפי מדקדקי הלשון העברית.
לפי ההגדרה המקורית, פועל יוצא הוא פועל המשמש במשפט עם מושא ישיר להשלמתו. לדוגמה הפועל גידל במשפט האיש גידל את הצמח הוא פועל יוצא, כי המשלים "צמח" שהוא מושא ישיר (המקבל את מילת היחס את כשהוא מיודע) משמש כמשלים לפועל גידל.
לעומת פועל עומד, כמו במשפט האיש עמד על המדרגה, בו אין מושא ישיר אלא עקיף (המקבל את מילית היחס ל, ב, מ וכדומה). גם המשפט ללא מושא כלל יוגדר כפועל עומד. לדוגמה העציץ נשבר, או האיש נפל. במקרים אלו הפועל מתאר מעשה העומד בפני עצמו ואינו מפעיל מושא מחוץ לו.
ההגדרה החדשה לפי הבלשנות המשווה.
עקב מחקרים חדשים בבלשנות משווה ובדיקת הדקדוק של שפות נוספות, התקבלה הגדרה חדשה, מורחבת יותר (כפועל יוצא מצמצום משמעות "פועל עומד"). לפי הגדרה זו:
פועל טרנזיטיבי הוא פועל שמצריך משלימים של לפחות מושא ישיר אחד, על מנת לשמש במשפט בעל משמעות, בשונה מפועל אינטרנזיטיבי, שאינו דורש מושא ישיר כלל.
למשל, המשפט "אני רוצה" אינו משפט תקין העומד בפני עצמו, שכן "רוצה" מצריך מושא למשל "אני רוצה את הספר", או הקשר במשפטים נוספים שממנו יובן המושא, כמו השאלה: "מי רוצה את הספר?". לכן הפועל "רוצה" הוא פועל יוצא.
לעומת זאת פועל עומד, לפי הגדרה זו, הוא פועל שכדי לשבצו במשפט משמעותי, אין צורך להשלימו במושא כלל.
הפועל העומד נקרא כך כי הוא "עומד בפני עצמו" ולמעשה אינו צריך משלימים. המושא העקיף רק מלווה אותו עם תוספת מידע, אך פעולתו נעשית בפני עצמה. פועל יוצא לעומת זאת מצריך דבר שאותו הוא מפעיל (ואליו הוא כביכול "יוצא").
פועל שיכול לשמש גם עם משלים מושאי וגם בלעדיו הוא אמביטרנזיטיבי - כלומר אין לגביו עמדה אם הוא עומד או יוצא.
טיעוני הפועל וערכיותו.
ניתן לסווג פעלים יוצאים על פי מספר המשלימים - המילים המשלימות הנדרשות לצד הפועל (לפניו ואחריו), על מנת שישמש במשפט בעל משמעות. אלו יכולים להיות נושא המשפט או מושאים במשפט, כשלפחות אחד מהם במקרה של פועל יוצא הוא מושא ישיר. משלימים אלו נקראים טיעוני הפועל ובלעז ארגומנטים (נקראים גם מקדמים או משתנים).
המונח ארגומנט (הנקרא בעברית טיעון, מקדם או מִשתנה) - מקורו בתחום המחשבים והחשבון, בו רכיבים של נוסחה מסוימת קובעים את התוצאה שלו. כל רכיב כזה מקבל שם ייחודי ונקרא טיעון, מקדם או משתנה של הפעולה.
ערכיות.
המונח ערכיות מורה על מספר הטיעוני הפועל שאינם נושא המשפט.
לפי ההגדרה החדשה של הבלשנות המשווה (בלשנות הכוללת ניתוח דקדוקי של שפות שאינם עברית), ערכיות של פועל נקבע לפי מספר המשלימים. אם הפועל יכול לעמוד כשלעצמו ללא נושא וללא מושא ישיר הוא בעל ערך אפס (או בלתי ערכי), ואם משלים אותו נושא או מושא ישיר בודד הוא חד-ערכי מונו-טרנזיטיבי. לדוגמה: אני עומד - הוא חד ערכי ובלעז מונוטרנזיטיבי כולל טיעון-הפועל "אני" שהוא הנושא במשפט זה. האיש גידל את הצמח יהיה דו ערכי או פעלים די-טרנזיטיביים" (, בהתעלמות מנושא המשפט - שהוא האיש, ובהתעלמות ממושאים נוספים אפשריים כמו: בעציץ כי מיקום הפעולה אינו נדרש - כלומר אינו מוצרך, ולכן העציץ אינו משלים כי אם לוואי ואינו נחשב אחד מהטיעונים.
לַּפּוֹעַל נתן נדרשים שלושה טיעונים: מי נתן, מה ניתן, ולמי ניתן - להשלמת המשפט. לפיכך הפועל נתן ייקרא תלת-ערכי או טריטרנזיטיבי.
לדוגמה: האיש נתן את הטבעת לאישה, כשהאיש הוא הנושא - טיעון-פועל שאינו מחושב בבחינת הערכיות, בעוד טבעת היא המושא הישיר, ואישה היא המושא העקיף ושניהם נספרים.