בתחילת שנות ה-80 הפך טימרמן לכתב המזרח התיכון של "אטלנטה ג'ורנל-קונסטיטושן" ופיתח מומחיות בנושאי המזרח התיכון וסחר בנשק. ב-1982 נלקח בשבי למשך 24 יום על ידי לוחמי גרילה של הפת"ח בלבנון. היה העיתונאי הראשון שכיסה את אירוע הפצצת החמושים האיסלאמים את שגרירות ארצות הברית ב-1983. בין השנים 1985 ל-1987 טימרמן כיסה כעיתונאי את מלחמת איראן–עיראק ואת תעשיית הנשק במזרח התיכון. זכה בפרס ג'ו פטרוסינו לחקר הדיווחים ב-1987 של קבוצת הרכש האיראנית.
בין השנים 1987 ל-1993 פרסם טימרמן את "חדשות ההגנה במזרח התיכון" והיה לכתב בינלאומי לבנושאי ביטחון אלקטרוני. כתב גם מונוגרפות למרכז שמעון ויזנטל על המאמצים של עיראק, של סוריה ושל לוב לרכוש נשק להשמדה המונית. בשנת 2006 היה מועמד לפרס נובל לשלום.
צב רך ענק יאנגצי
צב רך ענק יאנגצי (שם מדעי: "Rafetus swinhoei") הוא מין של צב ענקי החי בנהר היאנגצה שבסין. צב זה מצוי בסכנת הכחדה רצינית וכמעט נכחד בטבע, ורק שלושה פרטים חיים ממנו ידועים.
מאפיינים.
זהו צב ענקי וייתכן שהוא צב המים המתוקים הגדול ביותר בעולם. אורכו המקסימלי שתועד הגיע ל-86 ס"מ ונטען שיכול להגיע עד 100 ס"מ. משקלו המקסימלי מגיע ל-220–247 ק"ג. צב זה בעל עיניים קטנות וראש גדול ברוחב 10 ס"מ והוא בעל חדק ארוך. הזכרים קטנים יותר מן הנקבות ובעלי זנב ארוך יותר.
הוא נמצא בנהר היאנגצה ובכמה אגמים בסין והוא איטי וצולל עמוק עד לקרקעית. הוא אוכל כל הניזון מצמחייה מימית, עלים, אצות, נבלות, חרקים, חלזונות, סרטני מים מתוקים, דגים ודוחיים.
הצבים חיים בבדידות למעט בעונת הרבייה. הצבה עולה לגדת הנהר ומטילה בגומה 20–80 ביצים.
סכנת הכחדה.
באפריל 2019 מתה בגן החיות סוג'ואו בסין הנקבה האחרונה הידועה של המין, ובכך המין הגיע באופן פונקציונלי להכחדה. שלושה פרטים אחרונים ידועים עדיין קיימים, כולם זכרים: שניים בטבע בווייטנאם, ואחד בשבי בסין.
יחסי הולנד–לוקסמבורג
בין ממלכת הולנד לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה.
ימי הביניים.
באזור הולנד ובלגיה של היום, חיו לפני כאלפיים שנה שבטים קלטים וגאלים. בשנת 57 לפנה"ס הרחיב יוליוס קיסר את כיבושי האימפריה הרומית והגדיל את שטחה עד לאזור "גאליה-בלגיקה", אזור החופף לשטחי בלגיה והולנד של היום, אך במאה הרביעית מסר הקיסר יוליאנוס את גאליה-בלגיקה לפרנקים. במאה השביעית הומרה דתם של תושבי המקום לנצרות, ובמהלך ימי הביניים נשלטה בלגיה יחד עם שאר ארצות השפלה בידי ממלכות סמוכות שונות.
ארצות השפלה.
במאה ה-14 הגיע תור הזהב של המדינות באזור, תחת שליטתו של הדוכס לבית בורגון הצרפתי. בתקופה זו פרחו הכלכלה, התעשייה והאומנות. הערים הפלמיות איפר, ברוז' וחנט שגשגו בזכות ייצור האריגים והבגדים, ובזכות הסחר בהם. בהמשך הפכה אנטוורפן לעיר נמל חשובה שאפשרה העברת סחורות לכל אירופה מהאיים הבריטיים ואליהם. באמצע המאה ה-15 הגיעה השקיעה. ארצות השפלה עברו לידי ספרד ההבסבורגית, ותושביהן פתחו במאבק ארוך נגד שלטונם של הספרדים הקתולים.
בשנת 1568 פרצה מלחמת העצמאות של מדינות השפלה, "מרד ארצות השפלה". מלחמה זו ארכה 80 שנה, ובסופה גירשו הולנד והמחוזות בני בריתה את הספרדים מעל אדמתם, ואילו בלגיה ולוקסמבורג נותרו בשליטת ספרד הקתולית ונודעו כארצות השפלה הדרומיות או ארצות השפלה הספרדיות. במסגרת חוזה אוטרכט (1713), שסיים את מלחמת הירושה הספרדית, עברו ארצות השפלה הספרדיות לידי אוסטריה. בעקבות המהפכה הצרפתית פלשו הצרפתים לאזור, ובשנת 1794 כבשו את ארצות השפלה האוסטריות. הכיבוש הצרפתי היה הזרז להתבססות התנועה הלאומית הפלמית, שהתנגדה לשלטון צרפת. ארצות השפלה לשעבר הפכו לחלק אינטגרלי מצרפת, שחילקה אותן מחדש לתשעה חבלים. בשנת 1795 הוקמה הרפובליקה הבטאווית, אשר נכבשה זמן קצר לאחר מכן על ידי צרפת, ובשנת 1806 הפכה על ידי נפוליאון לממלכת הולנד אשר התקיימה עד לשנת 1810.
המאה ה-19.
בקונגרס וינה, אחרי תבוסת נפוליון בשנת 1815, האזור ניתן לשליטת וילם הראשון, מלך הולנד כהממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ושטחי לוקסמבורג היו תחת שלטונו באוניה פרסונלית. כעבור 15 שנה, בשנת 1830, התרחשה המהפכה הבלגית: המחוזות הדרומיים (הקתולים) של ארצות השפלה מרדו בשלטון ההולנדי הפרוטסטנטי. הם זכו בעצמאות, והקימו את ממלכת בלגיה, שכללה כשני שלישים של הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג.
בשנת 1867 הציעה הממשלה הצרפתית לווילם השלישי, מלך הולנד סכום של חמישה מיליון גילדן הולנדי בתמורה ללוקסמבורג, בהנחה שביסמרק יכבד את חלקו בהסכם שסוכם קודם מלחמת אוסטריה–פרוסיה. כיוון שהיה מצוי בבעיות כלכליות, וילם קיבל את ההצעה ב-23 במרץ 1867, אך הצרפתים הופתעו כאשר התברר להם כי ביסמרק לא מתכוון לכבד את ההסכם. ביסמרק איחד את רוב גרמניה הצפונית תחת הכתר הפרוסי, ואף הגיע בחשאי להסכמים עם המדינות הדרומיות ב-10 באוקטובר. ביסמרק חזר בו מההסכמה שנתן לנפוליאון השלישי בביאריץ ואיים לפתוח במלחמה, לאחר שנדחף לכך על ידי עיתונים לאומניים בצפון גרמניה.
מספר שרים ממדינות אחרות מיהרו להציע הצעות פשרה על מנת למנוע את פתיחת המלחמה, שהייתה עשויה לגרור לתוכה את ארצותיהם. שר החוץ של אוסטריה, הרוזן בויסט, הציע להעביר את לוקסמבורג לבלגיה הנייטרלית, ובתמורה לכך צרפת תתפשר עם בלגיה מבחינה טריטוריאלית. אולם, המלך לאופולד השני, מלך הבלגים סירב לוותר על אדמותיו, ובכך דחה את הצעתו של בויסט.
נפוליאון שאף לסגת מתוכניותיו לאור הכעס שהתעורר בקרב הציבור הגרמני ולאור המבוי הסתום שאליו הגיעו הצדדים; כמו כן, הוא לא רצה להיראות בפני המעצמות כאחד שדוגל במדיניות של התפשטות טריטוריאלית. מסיבה זו דרישתו היחידה של נפוליאון הייתה שפרוסיה תסיג את חייליה מלוקסמבורג, ואיים לפתוח במלחמה אם היא לא תעשה זאת. על מנת להימנע ממצב זה הצאר הרוסי אלכסנדר השני קרא לעריכתה של ועידה בינלאומית בלונדון. לבסוף נחתם הסכם לונדון, ובו נקבע כי לוקסמבורג תהיה נייטרלית, ותישאר באוניה פרסונלית עם הולנד.
בשנת 1890 מת וילם השלישי, מלך הולנד, ובתו וילהלמינה, מלכת הולנד עלתה לשלטון במקומו בהולנד. אמנם בלוקסמבורג שנהג בה החוק הסאלי לא יכלה וילהלמינה לעלות לשלטון, ובשל כך עלה לשלטון אדולף, דוכס נסאו, ובוטלה האוניה פרסונלית עם הולנד.
המאה ה-20.
בשנת 1914 פלשו הגרמנים ללוקסמבורג וכבשו אותה יחד עם בלגיה, אולם הולנד נותרה נייטרלית, ואף קיבלה לאחר תבוסת גרמניה במלחמה את וילהלם השני, קיסר גרמניה.
בשנת 1940 נכבשו שתי המדינות על ידי גרמניה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ונותרו תחת כיבוש גרמני עד לשנת 1944 (לוקסמבורג) ו-1945 (הולנד).
לאחר המלחמה הצטרפו לוקסמבורג והולנד לנאט"ו, ובשנת 1958 הקימו יחד עם בלגיה את בנלוקס, שהיוותה את הבסיס שעליו קם מאוחר יותר האיחוד האירופי. כיום היחסים בין שתי המדינות מוגדרים "מצוינים", ונהנים מקשרים פוליטיים, כלכליים, חברתיים ותרבותיים.
שיתוף פעולה.
שתי המדינות חברות בנאט"ו, באיחוד האירופי ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ומשתפות פעולה ביניהם במגוון תחומים. מכיוון ששתי המדינות חתומות על אמנת שנגן, המעבר בין הגבולות חופשי ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
יחסים דיפלומטיים.
לוקסמבורג מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג, ו-3 קונסוליות באמסטרדם, מאסטריכט ורוטרדם. מאידך, הולנד מחזיקה בלוקסמבורג רק שגרירות בלוקסמבורג
יהודי עם אווז (ציור)
ליגת העל הרוסית ברוגבי
ליגת העל הרוסית ברוגבי (ברוסית: Регбийная Премьер-Лига) היא ליגת הרוגבי הבכירה ביותר ברוסיה. בשנת 2004 הליגה אורגנה בשם ליגת הרוגבי המקצוענית (Профессиональная регбийная лига). בשנת 2014 שינתה שמה לפרמייר-ליג הרוסי ברוגבי (Регбийная премьер-лига).
שיטת המשחקים.
כל מועדון משחק נגד היריב פעמיים; ארבע נקודות מוענקות עבור ניצחון, שניים על תיקו, לא מוענקים נקודות על תבוסה. מאז 2006, הליגה נערכת בשיטת טבלת ליגה ופלייאוף. ארבע הקבוצות הטובות ביותר ממשיכות להתמודד בפלייאוף על תואר האליפות.
בשנת 2020 שונתה השיטה כך ששש הקבוצות הטובות ביותר בעונה הסדירה ממשיכות במאבק בפלייאוף, שתיים מהן, שתופסות מקום ראשון ושני, מקבלות כרטיסים ישירים לחצי הגמר. קבוצות שסיימו במקום השלישי עד השישי, במסגרת העונה הסדירה יקבעו שני משתתפים נוספים בחצי הגמר במסגרת משחקי בית וחוץ. קבוצות מהמקום השביעי עד העשירי יקיימו טורניר נפרד.
מבנה הליגות.
הדרגה העליונה של הרוגבי ברוסיה היא ליגת העל. מתחתיה נמצאות הליגה הרוסית הראשונה ברוגבי (הדרגה השנייה) והליגה הפדרלית (הדרגה השלישית, המהווה לליגת החובבנים) המחולקת לשמונה חטיבות אזוריות: אורל, סיביר, עבר הוולגה, דרום, מרכז, מוסקבה, צפון-מערב וקרסנויארסק.
לאחר כל עונה, שתי הקבוצות העליונות בליגה הראשונה מחליפות את שתי הקבוצות התחתונות בליגת העל והאלופות של כל אזור בליגה השנייה מחליפות את כל חמש הקבוצות התחתונות בליגה הראשונה.
הליגה השנייה היא הדרגה הנמוכה ביותר של הרוגבי המקצועני ברוסיה.
היסטוריה.
האליפות הסובייטית.
האליפות הלאומית הראשונה ברוסיה, הייתה למעשה אליפות ברית המועצות (Чемпионат СССР по регби) שנערכה בשנים 1936,1938-1939 ובשנים 1966–1991, למעט שנת 1967.
במרבית שנות האליפות קבוצות הרוגבי המוסקבאיות היו הדומיננטיות ביותר, לצד קבוצות מקייב, כותאיסי וטביליסי.