רוב החוקרים סוברים שהמבנה נוסד על גבי חורבות של שרידים מתקופת הבית השני. בתחילת המחקר הארכאולוגי של הר הבית הוצע שהמבנה עצמו נוסד בימי בית המקדש השני. אומנות המבנה מורכבות מאבנים עם סיתות שוליים בסגנון ההרודיאני, וככל הנראה מקורם באבני הכותל הדרומי שהתמוטטו. בצד אחד של האבנים מופיע הסיתות המקורי מימי הבית השני, ואילו בשלוש הפאות הנוספות של האבנים נעשה סיתות שמחקה את הסיתות הקדום. מרבית החוקרים היום מתארכים את המבנה לתקופה האומאית.
לדעת חוקר המקדש הרב זלמן מנחם קורן, האזור הדרומי של הר הבית לא היה מכוסה בעפר בימי הורדוס, אלא כוסה רק בתקופה הביזנטית או המוסלמית הקדומה. זאת הוא מסיק מהחפירות שנערכו על ידי הערבים במקום, ושגילו שלמבנה היה שער מסותת במקום שבו היה מכוסה עד כה בעפר, מה שמוכיח לדעתו שכל האזור הדרומי לא הוגבה בעפר על ידי הורדוס, וכי מבנה אורוות שלמה היה מבנה עלי במקורו. ראיה נוספת לדבריו מוצא הרב קורן בשרידי שער בכותל המזרחי של הר הבית, בפינה הדרומית, שנמצא באותו מפלס גובה של שערי חולדה (בקרקעית אורוות שלמה), אך מעל לפני השטח בצד החיצוני של הכותל, כך שהיה צורך במדרגות כדי להגיע לשער. מכיוון שאין טעם ליצור שער שחציו יהיה מדרגות וחציו יהיה תת-קרקעי (עד למפלס העליון), מסתבר מכאן שהשער לא היה תת-קרקעי, מכיוון שהאזור לא היה מכוסה. זאת לעומת קשת וילסון, המוליכה בדרום למפלס בגובה שאר ההר (ולא באופן תת-קרקעי), ושלדעתו הובילה לשטח מוגבה צר בלבד, בדרך להר הבית המקורי, שלפני ההרחבה.
המבנה ואתו כל המבנים האחרים בדרום הר הבית, ניזוקו עקב רעידת האדמה הגדולה של שנת 1033; לאחר מכן, ככל הנראה באותה תקופה (התקופה הפאטימית), שוקם המבנה והקמרונות נבנו מחדש.
שימושים.
כשהצלבנים כבשו את ההר, הוחזק המבנה בידי האבירים הטמפלרים של מקדש שלמה (כך כונה בפיהם המקום), ושם נהגו לקשור את סוסיהם, ומכאן שמו "אורוות שלמה". בשנת 1187 המצביא האיובי צלאח א-דין כבש את ירושלים מידי הצלבנים, וסתם את פתחיו הצפוניים של המבנה, במטרה להוציאו משימוש — אולי כחלק ממדיניות כיבושיו שבה לא רצה להשאיר כל זכר לכיבוש הנוצרי. מאז ועד לשנים האחרונות, שבהן המבנה הפך למסגד, לא היה כל שימוש במבנה זה.
מדף (תעופה)
מדף או דש (באנגלית: Flaps) הוא משטח היגוי משני המשמש לשינוי פרופיל אווירודינמי של כנף מטוס בתנאי טיסה שונים. ישנם שתי קטגוריות של מדפים – מדפי שפת התקפה הנמצאים בקדמת הכנף ומדפי שפת זרימה הממוקמים בחלק האחורי של הכנף. שני הסוגים העיקריים הללו משמשים לשינוי תכונות האווירודינמיות של הכנף באופני פעולה שונים.
מדפי שפת התקפה מקלים על זרימת האוויר להיצמד לפרופיל הכנף על ידי שינוי צורת שפת ההתקפה, לעיתים על ידי הורדת המשטח לכיוון זרימת האוויר, לעיתים על ידי הארכת הכנף והקניית חריץ דרכו אוויר מתחת לכנף מסוגל לעלות מעליה.
מדפי שפת זרימה משנים את פרופיל הכנף בצורה משמעותית יותר, מגדילים עילוי מקטינים את מהירות ההזדקרות ומגדילים את הגרר.
הן משטחי מדפי שפת ההתקפה והזרימה משמשים בעיקר לשיפור תכונות אווירודינמיות של הכנפיים בשלבים בהם המטוס הוא לקראת סף מעטפת הטיסה שלו, לרוב בשלבי ההמראה והנחיתה.
מדפי שפת זרימה.
עקרון פעולה.
מדפי שפת זרימה הם משטחים המותקנים בחלק האחורי של הכנף ויורדים מטה. המשטחים נוטים להיות גדולים יחסית בשטח הפנים שלהם. הורדת המדפים לתוך זרימת האוויר משנה את הקמרון של הכנף, זה מגדיל את העילוי שלה ומוריד את מהירות ההזדקרות של הכנף בצורה משמעותית.
השפעה משנית של הורדת משטח זה היא הגדלה משמעותית בגרר של המטוס. זה מאפשר זווית אף נמוכה יותר במהלך הנמכה, הגדלת קצב ההנמכה ללא האצה – גישה במסלול תלול יותר. תופעה משנית נוספת היא היווצרות מומנט עלרוד השואף להוריד את אף המטוס.
מדפי שפת זרימה מאפשרים נחיתה והמראה במהירויות נמוכות יותר, ועל ידי כך מאפשרות תכנון כנפיים של כלי טיס למהירויות גבוהות יותר.
אופן התקנה ותפעול.
מדפי שפת זרימה מוסיפים מורכבות מכנית וכן מוסיפים גרר רב ואיתו כוח רב ולכן אופן התקנת המשטח נוטה להיות גדולה, כבדה וקשיחה ככל הניתן. תפעול המדפים מתבצע על ידי מפעילים חשמליים או הידראוליים המסובבים מערכת צירים שמעבירים תנועה צירית בין מפעילים סיבוביים או בורגיים הפורסים או מקפלים את המשטחים. לעיתים המשטחים מוגדרים למספר מצבי פריסה התואמים לשלבי טיסה שונים – המראה, נחיתה ושיוט. לעיתים המדפים מאפשרים שליטה מלאה לאורך חופש התנועה שלהם – מאפיין כלי טיס שמשתמשים במדפים במהלך שיוט או כלי טיס שדורשים עלייה הדרגתית של המדפים לאחר המראה.
בקרה ושליטה על המדפים מבוצע על ידי ידית מדפים בתא הטייס ומערכת המציגה את מצב המדפים הנוכחי.
לעיתים משתמשים במדפי שפת זרימה לטיפוס שכן בעזרתם הכנפיים מייצרות יותר עילוי במהירויות הנתונות ותורמות לקצב הטיפוס.
מצבי תקלה במערכת כוללים הטיה אסימטרית (לא שווה) בין המדפים. מצב זה ייצור מומנט חזק בציר הגלגול. תנועה לא רצונית של המשטחים או "בריחה" של המפעיל – המשך פעולה כאשר המפעיל אמור לעצור. ברוב המערכות בזיהוי מצב תקלה תתבצע נעילה של המשטחים.
במצב בו לא ניתן לפרוס את המדפים המטוס נדרש לנחות במהירויות גבוהות יותר בשביל לא להזדקר, מה שמאריך משמעותית את המרחק עד לעצירת כלי הטיס.
מדפי שפת התקפה.
עקרון פעולה.
מדפי שפת התקפה מותקנים בחלק הקדמי של הכנף. מדפים אלה יורדים לתוך זרימת האוויר, מורידים את מיתר הכנף ועל ידי כך מקלים על זרימת האוויר להיצמד לפרופיל הכנף. זווית ההתקפה הקריטית של הכנף עולה והכנף מסוגלת לתפקד במהירויות נמוכות יותר.
מדפי שפת התקפה מסוגלים לעזור לכלי טיס בנחיתה, עם זאת בגלל הגדלת מעטפת הטיסה לזוויות התקפה גבוהות יותר, מדפים אלה משמשים גם לאפשור תמרונים חריפים יותר במטוסי קרב. במטוסים אלה לרוב מדפי שפת התקפה יתופעלו אוטומטית על ידי מערכת בקרת הטיסה.
אופן התקנה ותפעול.
בדומה למדפי שפת הזרימה, מדפי שפת התקפה מתופעלים על ידי מערכת מכנית מורכבת. תפעול המדפים מתבצע בשילוב ידית המדפים בתא הטייס, אם כי במטוסי קרב מערכת אוטומטית תשנה את זווית מדפי שפת התקפה בהתאם לתמרונים ומצבי הטיסה בשביל להגדיל את מעטפת הטיסה של המטוס. המפעילים של מדפי שפת התקפה ישתמשו לרוב במפעילים סיבוביים המונעים על ידי צירים קשיחים.
במקרה של פריסה אסימטרית של מדפי שפת התקפה נוצר סיכון משמעותי לכניסה לסחרור שלא ניתן להיחלץ ממנו ולכן הבקרה המדויקת על המערכת המכנית מקבלת משנה חשיבות ולרוב מערכת זאת כוללת מערכת בקרה מתקדמת יחסית למערכת בקרת מדפי שפת זרימה.
מערכת בקרת מעטפת גבולית – BLCS.
בכלי טיס מסוימים שבהם מדפים סטנדרטיים לא מספיקים בשביל להביא את מעטפת הטיסה לתנאים מתאימים לנחיתה, לעיתים משתמשים באוויר ממנוע הסילון. האוויר המהיר מנותב מהמנוע נושף על גבי משטח המדף (שפת התקפה או זרימה) מחליף את האוויר במעטפת הגבולית, הצמודה למשטח ונוטה להיות איטית ומערבולתית יותר במהירויות נמוכות, ומגדיל את יעילותו של המשטח.
הגדלת היעילות של המדפים באה בתמורה לכוח משמעותי שאובד למנוע ולכן מקשה על תיקון שגיאות במהלך הגישה לנחיתה. כמו כן, מערכת זאת דורשת שמירת מנוע בסל"ד גבוהה, באופן לא אינסטנקטיבי לאורך כל הנחיתה ואף לקראת הנגיעה בקרקע.
קיבוץ יגור
נחל עמוד
נַחַל עַמּוּד הוא נחל באזור הגליל העליון הנשפך אל הכנרת. זהו הגבוה שבנחלי הארץ המושכים מים כל ימות השנה.
תיאור הנחל.
מקורו של הנחל הוא באזור כדיתה, סמוך לשקע הבזלת של דלתון, והוא זורם בכיוון דרום-מזרח דרך הגליל התחתון המזרחי אל דרום-מערב הכנרת. אגן הניקוז שלו ושל יובליו, כולל את המורדות המזרחיים של הר מירון, רמת דלתון, הר ביריה, צפת (הר כנען), רמת פשחור, הר מצפה ימים, אזור קדרים, הר לבנים וחוקוק. יובליו העליונים של הנחל מנקזים את פסגת הר מירון (גובה של כ־1,200 מ'), ובסיומו הנחל נשפך לכנרת (גובה של כ־200-), ירידה של כ־1,400 מ'.
הנחל נקרא כך על שם סלע גבוה המתנשא מעל האדמה והנמצא בקרבת אחד מאפיקיו של הנחל, בקרבת קיבוץ חוקוק. הסלע מזכיר בצורתו עמוד גבוה ומכאן שמו "נחל עמוד". הנחל נחצה באחד הקטעים שלו על ידי המוביל הארצי. בעקבות סלילת קטע הכביש שבין צומת חנניה לצומת עמיעד (כביש 85) בסוף שנות ה־70, מולא הנחל (כמו גם יובלו, נחל עכברה) בסוללת עפר גבוהה כתחליף לגשר, בנקודת החציה של הכביש את הנחלים. סוללה זו מנעה מעבר בעלי חיים ומטיילים בין שני חלקי הנחל. הסוללות הוסרו ב־2013, במהלך עבודות לשדרוג והרחבת כביש 85.
יובליו העיקריים של הנחל הם נחל מירון, נחל עכברה, נחל שמאי, נחל לבנים ונחל חוקוק. שטח הניקוז של הנחל תחום בין נחל כורזים ונחל צלמון.
בנוסף למימיו הזורמים מרמת דלתון, לאורך תוואי הנחל ישנם עוד מספר מעיינות כגון עין פועם ועין יקים. חלק ממעיינות אלו שימשו לאספקת מי שתייה לצפת, החל מתקופת המנדט הבריטי. הנחל כיום הוא שמורת טבע מוגנת שאורכה הוא כ-22 קילומטרים מאורכו הכולל של הנחל. בבריכות שכווי שבסמוך לנחל נמצאה המבטשה שבאמצעותה יהודי צפת עיבדו את הצמר לתעשיית הטקסטיל שהייתה מפותחת מאוד במהלך המאה ה-16 בצפת.
החלק השלישי של המסע מים אל ים מתבסס על תוואי נחל עמוד, בחלק שבין הר מירון לכנרת. הנחל משמש כמסלול טיול פופולרי ועובר בו גם שביל ישראל.
שמות הנחל.
במקור נשא נחל צייה את השם "נחל עמוד", אך ב-24 באפריל 1961 החליטה ועדת השמות הממשלתית לשנות את שמו. בעבר נקרא נחל עמוד "נהר דולבאי" בפי היהודים, ייתכן שעל שם עצי הדולב שהיו קיימים בו.