רוסו עבדה בניו יורק עם השף האמריקאי דייוויד ברק.
עיתונות.
ב-2003 החלה לעבוד ככתבת מגזין וחדשות בעיתון "מעריב". מ-2007 כתבה בעיתון טור שבועי, שבו ניתחה מתכונים קלאסיים מכל העולם ובחנה את הסיבות להצלחתם ולכישלונם. ב-2008 החלה לכתוב מדור נוסף במוסף "סופשבוע", שנקרא "הארוחות שלנו" ותיעד ארוחות שישי ברחבי הארץ מנקודת מבט סוציולוגית, אנתרופולוגית וקולינרית.
בהמשך כתבה טורי אוכל בכתב העת "את", ובעיתון האיטלקי "קוריירה דלה סרה" - שם התמקדה באוכל ישראלי-ים-תיכוני.
מספטמבר 2017 שותפה עם אמה נירה רוסו בכתיבת מדור האוכל השבועי של מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות".
טלוויזיה.
ב-2016 הגישה את תוכנית האוכל לילדים "הפסקת אוכל" בטלוויזיה החינוכית, שבה אירחה שפים מוכרים וילדים לשיחה משותפת על אוכל ורכיביו.
בנוסף הופיעה רוסו פעמים רבות כשפית אורחת בתוכניות אקטואליה, בוקר ואירוח, ושימשה שופטת בתוכניות הגמר וחצי הגמר של "משחקי השף" של הזכיינית רשת.
מ-24 בינואר 2022 היא שופטת בתוכנית המציאות "המסעדה הבאה" ברשת 13, לצד השפים אסף גרניט, מושיק רוט ויוסי שטרית.
הרצאות ופעילות קולינרית.
רוסו מרצה ברחבי העולם על המטבח הישראלי. היא הוזמנה להרצות מטעמם של גופים ממשלתיים (משרד החוץ ומשרד התיירות) ואחרים בארצות שונות. כמו כן השתתפה בסרט האמריקאי החוקר את היווצרותו של המטבח הישראלי החדש, "In Search for Israeli Cuisine" בכיכובו של השף הישראלי-אמריקאי, מייקל סולומונוב.
ב-2014 שימשה יועצת קולינרית לרשת בתי הקפה Loveat ובנתה לה תפריט חדש.
בפברואר 2017 הרצתה במסגרת TedX תל אביב בהרצאה שכותרתה "עד כמה אישי הטעם האישי שלך?", ועסקה במניפולציות שעובר הטעם האישי שלנו ובאופן שבו תהליכים כלכליים מכתיבים אותו.
ב-2016 פתחה את הסניף הראשון של חנות המיצים בכבישה קרה Jusso בשוק צפון ברמת החייל בתל אביב.
פוליטיקה מקומית.
ב-2013 חברה לבמאית והעיתונאית ציפי ברנד פרנק ויחד הקימו השתיים רשימה פוליטית "שימו לב הורים", שהתמודדה לבחירות המקומיות בעיריית תל אביב. הרשימה התמקדה בקידום החינוך וענייני ההורים בתל אביב, וזכתה במושב אחד במועצת העיר.
חיים אישיים.
רוסו נשואה לרועי הרץ, מורה לתיאטרון ומחנך בתיכון, ולשניים שתי בנות, ילידות 2007 ו-2009.
משפטי עוזיאל
הר צבי
צעדת הבושה
OPSWAT
חברת אופסווט (באנגלית: Opswat) היא חברה העוסקת בפיתוח תוכנה לאבטחת מידע, ואבטחת רשתות ומחשבים.
אופסווט נוסדה בשנת 2002 על ידי בני צ'רני (Benny Czarny) ומספקת פתרונות רבים להגנה על ארגונים מפני האקרים, התקנים זרים ומכשירים המנצלים את משאבי החברה.
מוצרים.
Metadefender.
מערכת לאיתור ובדיקת קבצים חשודים הנמצאים בארגון, מחוברת אל 30 מאגרי מידע מקוונים, אוספת מידע, סורקת קבצים ומציגה תמונה מדויקת יותר אודות הקובץ החשוד.
למערכת מספר מאפיינים:
MetaAccess.
מערכת לזיהוי פגיעויות בעמדות קצה והתקנים ניידים, אוספת נתוני מערכת ומפיקה דו"ח לפי מאפיינים ייחודיים:
OESIS.
ערכת פיתוח תוכנה המאפשרת לפתח מוצרים לאיתור ולניהול יישומים בעמדות קצה.
מפל איינג'לס סטיירקייס
מפל איינג'לס סטיירקייס (באנגלית: Angel's Staircase Falls; מילולית - מפל מדרגות המלאך) הוא מפל גבוה הזורם אל יובל של נהר יוהו, בשטח הפארק הלאומי יוהו, בהרי הרוקי הקנדיים, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה.
המפל נופל מגובה של כ-305 מטרים אל תוך יובל הנהר. רוחבו של המפל כ-3 מטרים. מסלול הליכה העובר בעמק נהר יוהו (מסלול נהר יוהו - Yoho Valley Trail) מתפצל וממנו מוביל מסלול קצר לנקודת תצפית לעבר המפל.
מפל מדרגות המלאך
מפל איינג'ל סטיירקייס
פיל נייט
פיליפ (פיל) המפסון נייט (באנגלית: Philip Hampson Knight, נולד ב-24 בפברואר 1938) הוא איש עסקים ופילנתרופ אמריקאי. אחד משני המייסדים של חברת נייקי, בה שימש בעבר כיושב ראש ומנכ"ל. פורבס העריך את הונו בנובמבר 2021 במעל 63 מיליארד דולר.
ביוגרפיה.
נייט נולד בפורטלנד, אורגון, ארצות הברית. אביו, ביל נייט, היה עורך דין שהיה המוציא לאור של העיתון "אורגון ז'ורנל". הוא גדל בשכונת איסטמורלנד בעיר ולמד בתיכון קליבלנד. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת אורגון ובשנת 1959 סיים את לימודי התואר בעיתונות. במהלך לימודיו התחרה בריצה למחקרים בינוניים. הישגו הטוב ביותר היה 4 דקות ו-10 שניות בריצת מייל.
נייקי.
לאחר סיום לימודיו התגייס לשירות בצבאי. הוא שירת שנה כחייל סדיר ושבע שנים נוספות כחייל מילואים. לאחר שנת השירות הסדיר החל בלימודי תואר שני בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד, לימודים אותם סיים בשנת 1962. הוא יצא לטיול ברחבי העולם ובחודש נובמבר הגיע לעיר קובה ביפן שם ראה את מותג נעלי הריצה טייגר, שיוצר על ידי חברת אוניטסוקה (Onitsuka) המקומית. הוא התרשם מאיכות הנעליים וממחירם הזול וקיבל את זכויות ההפצה של המותג במערב ארצות הברית. לקח יותר משנה עד שנשלחו אליו זוגות הנעליים הראשונים. בזמן הזה עבד כרואה חשבון. לאחר שקיבל את המשלוח הראשון שלח שני זוגות לביל באוורמן, שהיה מאמן הריצה שלו באוניברסיטת אורוגון. נייט רצה למכור לבאוורמן את הזוגות ולקבל את חוות דעתו המקצועית לגבי איכותן. להפתעתו, באוורמן לא רק רכש את הנעליים, אלא הציע לו להפוך לשותף. בינואר 1964 הקימו השניים את חברת "ספורט הפס הכחול" (Blue Ribbon Sports), החברה שתהפוך בהמשך לנייקי.
בשנים הראשונות התבצעו מרבית המכירות מתא המטען של רכב הפלימות' של נייט. בשנת 1969 הגיעו המכירות למצב שאיפשר לנייט לעזוב את העיסוק בראיית חשבון ולעבוד במשרה מלאה בחברה שהקים. ג'ף ג'ונסון, השכיר הראשון בחברה, הציע לשנות את שם החברה לנייקי על שם ניקה, אלת הניצחון במיתולוגיה היוונית. בשנת 1978 אימצה החברה את השם החדש. לוגו הסווש המפורסם של החברה עוצב בשנת 1971 על ידי קרולין דייווידסון, סטודנטית לעיצוב גרפי תמורת שכר של 35 דולרים. נייט לא אהב את הסמל החדש אבל אמר ש"יתגבר על זה".
אולפני וינטון/לייקה.
אולפני האנימציה של ויל וינטון חוו הצלחה גדולה במהלך שנות התשעים. הצלחה הובילה לצמיחה מהירה של האולפנים. כתוצאה מכך נזקק וינטון לגיוס משקיעים נוספים. בשנת 1998 רכש נייט 15 אחוזים מהבעלות והכניס לעבודה את בנו טרוויס כאנימטור. לאחר תקופה של ניהול כושל של האולפנים רכש את האולפנים וערך שינויים גדולים בהנהלה. בשנת 2003 צירף את בנו לוועד הנהל של החברה. לאחר שווינטון עזב את החברה שינה את שמה ללייקה (Laika). הוא השקיע 180 מיליון דולר וסייע לחברה להוציא את "קרוליין", הסרט הראשון באורך מלא. בשנת 2009 הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה וטרוויס קודם לתפקיד המנכ"ל ונשיא החברה באותה השנה.
מות בנו.
במאי 2004 נסע מת'יו, בנו של נייט, לאל סלוודור על מנת לצלם סרטון לטובת ארגון "הילדים הנוצרים של העולם", מלכ"ר שמרכזו בפורטלנד. במהלך צלילה באגם אילופנגו, הסמוך לסן סלוודור נפטר כתוצאה מהתקף לב בו לקה בעומק 20 מטרים מתחת לפני המים. בנובמבר אותה שנה הודיע נייט על התפטרותו מתפקיד מנכ"ל נייקי. את מקומו תפס ויליאם פרז.
אולפני לייקה הקדישו את הסרט הקצר Moongirl, שיצא בשנת 2005 לזכרו של מת'יו. בשנת 2011 נקרא האצטדיון של אוניברסיטת אורגון על שמו של מת'יו נייט.
עזיבת נייקי.
בחודש יוני 2015 הודיע נייט על פרישתו מתפקיד יושב ראש נייקי, אך הודיע על כוונתו להמשיך להיות מעורב בעסקי החברה. באפריל 2016 פרסם ספר בשם "Shoe Dog" המתאר את תולדות החברה. הספר תורגם לעברית ויצא בהוצאת ידיעות ספרים" בשם "נעליים גדולות".
פילנתרופיה.
נייט נחשב לתורם כספים גדול וסך התרומות שלו מוערך ביותר מ-2 מיליארד דולר. בשנת 2006 תרם 105 מיליון דולר לבית הספר לעסקים באוניברסיטת סטנפורד, ששינה את שמו ל"מרכז נייט לניהול". שנה לאחר מכן תרם, יחד עם אשתו, סכום של 100 מיליון דולר לטובת הקמת קרן תמיכה באתלטים ובתוכניות לקידום ספורט באוניברסיטת אורגון.
בשנת 2008 תרם 100 מיליון דולר למכון לחקר הסרטן באוניברסיטת אורוגון לבריאות ומדע (OHSU). בתמורה שקראה האוניברסיטה למכון המחקר על שמו של נייט. בשנת 2013 הכריז כי יתרום 500 מיליון דולר למחקר אם האוניברסיטה תגייס סכום דומה בתוך שנתיים. ביוני 2015 הודיעה האוניברסיטה כי הגיעה ליעד הגיוס. בתמורה העביר נייט את הסכום המובטח.
בשנת 2016 הקים קרן מלגות בהיקף של 400 מיליון דולר לטובת סטודנטים באוניברסיטת סטנפורד. באותה שנה תרם 500 מיליון דולר לטובת הקמת קמפוס חדש למדעים באוניברסיטת אורגון. בחודש דצמבר גילה כי תרם למטרות צדקה מניות של נייקי בשווי 112 מיליון דולר.
מחאה ציבורית.
תרומותיו של נייט לפעילות הספורט באוניברסיטת אורגון גררו מחאות מצד סטודנטים בשל תנאי העסקה של עובדי היצור בסדנאות יזע. המוחים דרשו מהנהלת האוניברסיטה שלא לקבל כספים הקשורים לחברת נייקי ולתמוך בקונסורציום לזכויות העובדים. נשיא האוניברסיטה חתם על חוזה לשנה עם הקונסורציום, בתגובה ביטל נייט תרומה על סך 30 מיליון דולר. בפברואר 2001 קיבל ה-OUS, הגוף המנהל של האוניברסיטאות באורגון, החלטה האוסרת על אוניברסיטאות ליצור קשרים עסקיים עם גופים המזוהים פוליטית, ביניהם ארגונים לזכויות עובדים. לאחר ביטול ההתקשרות החזיר נייט את התרומה ואף הגדיל אותה לסכום של 50 מיליון דולר.
הוקרה ופרסים.