השחקן מתקדם במשחק בשני אופנים: הוא משחרר את פרובינציות מדיצ'י, וכן הוא מסייע למורדים במשימות מיוחדות. כדי לשחרר יישוב על ריקו להרוס את כל הפסלים ושלטי החוצות הנושאים את דמותו של הגנרל די רבלו שבו, צלחות לוויין, רמקולים ומשאיות המפיצות תעמולה ואת תחנת המשטרה המקומית תוך כדי שחרור השבויים בה. בסיום, עליו להניף את דגל המורדים ביישוב. כדי לשחרר בסיס צבאי על ריקו להרוס מיכלי דלק וגז, צלחות לווין ענקיות, מגדלי אנטנות, שנאים ועמדות פיקוד. עם ההתקדמות במשחק היישובים והבסיסים הצבאיים נהיה גדולים יותר ומכילים יותר אלמנטים וכן יותר חיילי אויב. כמן כן בערים ובבסיסי הצבא רמת הקושי עולה ויש להרוג גם את מפקדי הכוחות כדי להצליח להשתלט עליהם. ברגע שהשחקן מסיים לשחרר בסיסי צבא או יישובים, חוברים אליו כוחות מהמורדים ונפרשים בשטח.
ריקו יכול להשתלט על כל כלי הרכב המוצגים במשחק ובכללם גם טנקים, אוניות קרב, מסוקים ומטוסים. הוא פשוט נועץ סכין או דקר, פותח את חופת תא הטייס או הצריח, שולף משם את הטייס או הנהג ולוקח שליטה. ריקו נושא מטעני נפץ הנצמדים לכל משטח ומופעלים בשלט רחוק. בנוסף הוא נושא עימו רובה, כלי לשיגור רקטות, אקדחים המצריכים שימוש בשתי הידיים ורימונים. הוא אוסף נשקים מחיילים אותם הוא מחסל, וכן בכל אזור ישנו מחסן נשק נגיש. לפני כניסה לשטח קרב קשה השחקן יכול לבקש "הצנחה" של נשקים. בלחיצת כפתור ריקו משגר לשמיים זיקוק ומטוס של כוחות המורדים מצניח אותם בתוך מכולה. בשלב יותר מתקדם במשחק, ריקו מקבל חליפת כנפיים משופרת המזכירה ג'ט פק ומאפשרת לו לשגר את עצמו לאוויר ולדאות ללא שימוש בכלי טיס. רובוטי-קרב כבדים (Mech) ורחפות חשמליות מתווספות גם הם לארסנל בהמשך.
להלן מספר חברים בולטים בצוות המורדים המלווים את ריקו לאורך המשחק בערוץ הקשר ובמשימות עצמן. "דימה דה-מצרי" (ממוצא מצרי) היא מדענית העוזרת למורדים לפתח כלי נשק ולשבש את היכולות הטכנולוגיות של הצד השני. "מריו פריגו" הוא חבר ילדות טוב של ריקו, וממנהיגי המורדים. הוא מרבה להתלוצץ ולהשתטות, אך הוא אינו סוכן שטח יעיל ובעל עמידות כמו של ריקו. "טום שלדון" הוא סוכן כפול אמריקאי שמסייע לריקו לפי אינטרס ומנגד נפגש בסתר עם הגנרל די רבלו. במשימות השונות במשחק, ריקו צריך להבטיח שחבריו המורדים לא ייהרגו כאשר הם נכנס לטריטוריה עוינת כדי לרגל ולהשיג מכשירים שונים. המשימות כוללת גם שחרור אסירים, הרכבת כלי נשק מיוחדים, ריגול ועוד. בנוסף למורדים ולכוחות די רבלו, קיימים במשחק גם "תאגיד עדן" הבונה רחפות ורובוטים מתוחכמים וכן קבוצת "היד השחורה" (The black hand), ארגון צבאי שחייליו מיומנים היטב ולובשים חליפות מגן חזקות ומתוחכמות.
עם כל הרס או פיצוץ של אחד מנכסיו של די רבלו השחקן מקבל נקודות "כאוס". פיצוץ של כלי רכב קטן נותן ניקוד נמוך יותר לעומת פיצוץ של מסוק או מטוס. ריקו עבר גם קורס בהאקריות והוא יכול לפרוץ למחשבים ולמערכות ממוחשבות. באזורים מסוימים חגים באוויר מסוקים ומטוסים רבים שפותחים באש באופן מידי על ריקו עם הגיעו אליהם. הדרך היחידה לכבוש שטח זה היא להתקרב לסוללת נ"מ ניידת, לפרוץ אותה ולגרום לה לשגר טילים לעבר הכוחות האדומים. יכולת חשובה נוספת של ריקו היא לחבר כבל בין שני עצמים ואז למתוח את הכבל ולקרב ביניהם. בדרך זו הוא יכול להרים שערים או מחסומים, להרים חפצים מעלה או לקרב חביות נפץ דליקות למכלי דלק וגז כדי לפוצץ אותם.
למשימות במשחק מתלווים סרטונים קצרים בהם הדמויות מדברות על היעדים במשימה ועל האופן בו יש לבצעה. בחלקן מופיעים איורי קומיקס וכן קולות אודיו של המשתתפים בשיחה. במשחק נעשה שימוש גם בשחייה, סירות וספינות. עם שחרור פרובינציות נוספות מתגלות לשחקן עוד ועוד משימות. חלק ניכר מהמשימות עוסקות בהשגת "בוואריום", יסודי כימי רדיואקטיבי בדיוני, המצוי אך ורק בחופי מדיצ'י. המשימה האחרונה והסופית במשחק היא להביס את כוחות העלית של די רבלו ולבסוף להתנקש בחייו של הגנרל סבסטיאנו די רבלו ולשחרר את מדיצ'י משלטון צבאי לנצח.
קייפ קר
מרדכי ריבסמן
מסחר המסחר והתעשייה
מיכאל פסויג
מיכאל פַּסוֶיג (נכתב גם פסוויג; 4 בינואר 1916 – 22 ביולי 2008, י"ט בתמוז תשס"ח) היה איש ציבור ומנהל ישראלי, מנהיג פועלים, ראש המועצה השני והרביעי של רעננה (1955–1957, 1959–1960) ומנכ"ל חברת יכין-חק"ל ויו"ר מועצת המנהלים שלה (1967–1988).
ביוגרפיה.
מיכאל פסויג למד והתחנך בעיר וינה. היה חבר ההנהגה של תנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית "גורדוניה" ומרכז "החלוץ" בעירו. ב-25 באפריל 1939 עלה לארץ ישראל, ובה ייסד גרעין של יוצאי וינה, שהצטרף לקבוצת "אבוקה" של חניכי תנועת "גורדוניה" בהקמת קיבוץ אבוקה בעמק בית שאן.
בשנת 1948 עבר להתגורר ברעננה, ושימש בה מזכיר מועצת הפועלים. במסגרת תפקידו הקים את קריית ההסתדרות במושבה.
ב-1954 נסע לבריטניה להשתלם בלימודי כלכלה.
בבחירות המוניציפליות של 1955 התמודד פסויג כנציג הפועלים, מטעם מפא"י, ונבחר לראש המועצה במקום ראש המועצה הראשון, ברוך אוסטרובסקי. בשנות כהונתו כראש מועצת רעננה טיפל ביצירת מקורות תעסוקה לאוכלוסייה המקומית ולעולים החדשים.
הוא כיהן בתפקיד כמחצית תקופת כהונתה של המועצה; ביולי 1957 נוצר משבר קואליציוני, עת פרשו הסיעות הדתיות מהמועצה, ובחודש ספטמבר הוחלף פסויג על ידי אוסטרובסקי, נציג המפלגה הפרוגרסיבית, ששב לכהונה נוספת.
באותה שנה התמנה לסגן מנהל חטיבת סחר החוץ במשרד המסחר והתעשייה.
בדצמבר 1959 נבחר פסויג שוב בבחירות הכלליות לתפקיד ראש המועצה של רעננה, וכיהן בו כשנה. בתקופת כהונתו זו הוסיף לפעול גם במסגרת משרד המסחר והתעשייה.
בראשית שנת 1961 התפטר מתפקידו כראש המועצה לטובת תפקיד סגן ראש משלחת השילומים בקלן שבגרמניה המערבית תחת פליקס שנער. תחתיו התמנה לראש המועצה יצחק שקולניק, חבר המועצה מטעם מפאי" גם הוא.
ב-1 בינואר 1965 בחרה מפא"י בפסויג לתפקיד מנהל הכספים והמנגנון של חברת יכין-חק"ל ולאחר מכן למנכ"ל החברה, וב-1967 נבחר ליו"ר מועצת המנהלים שלה. פסויג כיהן בתפקיד עד פרישתו לגמלאות ב-1988.
מיכאל פסויג היה נשוי לאלה (1920–1987) עד מותה, אב, וסב לנכדים. הוא נפטר בשנת 2008, בגיל 92. נקבר בבית העלמין הישן ברעננה.
מיכאל פסוויג
כף כריסטי
כף כריסטי או קייפ כריסטי (באנגלית: Cape Christie) היא כף הממוקמת 9 קילומטרים צפונית מזרחית לכף האלט, מעברה השני של הכניסה למצר אדיסטו, בחוף ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
היסטוריה.
גלוי לשון היבשה.
הכף התגלתה ב-15 בינואר 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
מקור השם.
הכף נקראת על שם פרופסור סמיואל האנטר כריסטי, חבר באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'.
קייפ כריסטי
מקורות הגנגס
מצר אדיסטו
מצר אדיסטו או מפרצון אדיסטו (באנגלית: Edisto Inlet) הוא מצר ים או מפרצון היוצא ממפרץ מובריי שבאנטארקטיקה.
אורכו של מפרצון אדיסטו הוא 13 קילומטרים ורוחבו 6 קילומטרים. המפרצון ממוקם בין כף האלט וכף כריסטי.
היסטוריה.
הספינה הראשונה שנכנסה למפרצון זה הייתה אניית צי ארצות הברית USS אדיסטו, בפברואר 1956. המפרצון נקרא בשם האונייה באותה עת.
מפרצון אדיסטו
מפרץ אדיסטו
ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד
ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד (באנגלית: New Zealand Antarctic Place-Names Committee; בקיצור: NZ-APC) היא וועדה שהוקמה בשנת 1956 על ידי ניו זילנד כאשר ניתנה לה הסמכות לתת שמות לאתרים בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
חברי הוועדה היו מומחים בנושא אנטארקטיקה, והם עבדו בשיתוף עם גופים בעלי סמכות דומה באוסטרליה, בבריטניה ובארצות הברית, כדי שיתנו את הסכמתם על השמות הניתנים.
הוועדה נתנה לאתרים רבים באנטארקטיקה את שמותיהם, ובין היתר לאתרים: חוף בורכגרווינק, רכס בארקר.
משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד
משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (באנגלית: The New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition; בקיצור - NZGSAE) היא סדרה של משלחות חקר שנשלחו לחקור את אנטארקטיקה בין השנים 1957-1958 ובין השנים 1958-1959.
משלחת 1957 - 1958 חקרה את שטח חסות רוס, ונתנה לקרחון בורכגרווינק את שמו.
משלחת 1958 - 1959 נתנה לרכס מאונטייניר את שמו ומיפתה את רכס קארטר.
משלחות חקר נוספות נערכו בשנות ה-60. משלחות נתנו לאתרים הבאים את שמותיהם: הרי ויקטורי, קרחון טרפלגר, חצי האי האלט, קרחון טאקר, הרי אנארי, הרי קונקורד, קרחון הוליסטון, קרחון שיהאן, קרחון ביוור שבמדף הקרח רוס, קרחון סלג'רס, קרחון ליפ ייר, פסגת באנדד, פסגת איאן, קרחון צ'אמפנס, פסגת מארבל, ושלוחת סרפרייז.
לקריאה נוספת.
• Andrew J. Hund - Editor, Antarctica and the Arctic Circle: A Geographic Encyclopedia -רשימת משלחות המחקר לאנטארקטיקה, P 796
גנון זקוף
גנון זקוף (שם מדעי: "Gorgasia sillneri") ידוע גם בשם גנון אילתי, הוא מין של צלופח גן. הגנון הזקוף אנדמי למפרץ אילת בים האדום. הגנון מתאפיין בגוף בצבע חום בעל נקודות צהבהבות-כהות, שעוזרות לו להסתוות עם החול בו הוא חי. הגנון מגיע לאורך של עד 90 סנטימטר. הגנונים חיים בקבוצות גדולות, של עשרות עד מאות פרטים, וניזונים מפלנקטון, אותו הם מסננים מהמים.