למרות היותו שירות מקצועי הנהנה מיוקרה רבה, התקשה שירות החוץ מאז קום המדינה לבסס את מעמדו כגורם רב השפעה במערכי הממשל בארץ וכקובע בענייני מדיניות חוץ. זאת, בין היתר, בשל הדומיננטיות של משרד ראש הממשלה ושל מערכת הביטחון בזירה הציבורית בישראל. בנוסף, שירות החוץ סבל לא אחת מתדמית שלילית בקרב הציבור, הנובעת בין היתר ממאפייני אורח החיים הדיפלומטי, היוצרים מראית עין של חיי פאר. סוגיית תדמיתו ומעמדו של שירות החוץ עולה באופן תדיר במאבקיהם של אנשי שירות החוץ על תנאי העסקתם.
בכנס ראשי הנציגויות שקיים משרד החוץ בינואר 2016 התייחס נשיא המדינה, ראובן ריבלין, לסוגיית מעמדו של שירות החוץ:
הצעות לחוק שירות החוץ.
בניגוד למצב במרבית המדינות המפותחות, אין בישראל חוק המעגן את מעמדו ומבנהו של שירות החוץ ואת הכללים הנוגעים להתנהלותו. במהלך השנים הועלו כמה הצעות חוק בנושא, בהן:
חוק מערך חוץ הוא אמצעי שיכול לסייע בעצירת ההידרדרות במעמד משרד החוץ, ובהפיכתו לגוף לאומי מוביל; חולשת מערך החוץ אינה תופעה ייחודית רק לישראל, אם כי התנאים בארץ מחמירים אותה בצורה קיצונית. מרבית המדינות המתקדמות בעולם בחרו להתמודד עם התופעה באמצעות חקיקה שתסדיר את מעמד משרד החוץ, וזאת בהתאם לבעיות ולצרכים של כל מדינה ומדינה. בארצות הברית, למשל, חוקק בשנת 1980 חוק שירות החוץ. גם בארץ חוקקו חוקים שהסדירו את מעמדם של גופים מרכזיים בתחומי הביטחון הלאומי, למשל חוק השב"כ (2002) וחוק המל"ל (2008).
מומחים סבורים כי חוק מערך החוץ צריך להתמקד רק בדברים החשובים ביותר, בדומה לגישה שננקטה בזמנו לגבי נוסח חוק השב"כ (2002). על-פי גישה זאת, חוק מערך החוץ צריך להגדיר את ייעוד מערך החוץ, להבהיר מהן סמכויותיו ומהם תפקידיו, ולעגן את מעמדו בתהליכי קבלת ההחלטות בישראל. החוק צריך לקבוע שמשרד החוץ הוא הגורם שאחראי על התוויית ותיאום מדיניות החוץ של ישראל, ושאנשיו צריכים להיות שותפים לתהליכי קבלת החלטות, ולא רק להעריך ולדווח. זאת ועוד, חשוב להדגיש בחוק את החשיבות שבמינוי שר חוץ במשרה מלאה, ולהגדיר את היחסים בין משרד החוץ לבין משרדי ממשלה אחרים. מעצם הווייתו, משרד החוץ עוסק בנושאים שקשורים לתחומי האחריות של כמה משרדי ממשלה אחרים, ועל כן יש צורך להגדיר באילו תחומים יש למשרד החוץ סמכות בלעדית, ובאילו תחומים יש לו תפקיד של ייעוץ ועדכון מול המשרדים האחרים. הדבר יסייע לבטל משרדי ממשלה מיותרים, שמבזבזים את כספי משלם המיסים ופוגעים ביעילות העבודה הדיפלומטית של משרד החוץ.
אילן נובקוביץ'
מילן (אילן) נובקוביץ (29 באוגוסט 1940 – 24 באוקטובר 2015) היה מלחין ומעבד ישראלי.
קורות חיים.
מילן נולד בעיר בלגרד שביוגוסלביה לאב ממוצא סרבי ולאם ממשפחת החזן גלנץ.
בשנותיה הראשונות של מלחמת העולם השנייה בילה אצל סבתו מצד אביו שלימדה אותו לנגן ולצייר. עוד לפני תום המלחמה נפרדו ההורים. לימים נישאה אמו לעורך הדין דוד אלקלעי שהיה ראש הקהילה היהודית בבלגרד. בשנת 1947 נולדה אחות למילן והמשפחה המורחבת התכוננה לעלות לישראל. בשנת 1950 הסתייע הדבר. דוד אלקלעי השתלב לעבודה ביד ושם לתיעוד ושימור עלילות יהדות יוגוסלביה.
בגיל 10 עלה לארץ ישראל וצורף לחברת הילדים בקיבוץ עין המפרץ, שם קיבל את השם אילן ואומץ על ידי משפחת ארנון שהיו מחניכיו של יאנוש קורצ'אק בפולין ומשעלו לישראל, הקדישו את חייהם לחינוך הנוער העולה. לזוג היו שלושה בנים ואילן נהנה מיחס חמים ומעודד בצעדיו הראשונים בארץ. ביניהם אף כינו את אילן לאונרדו דה וינצ'י בגלל כישרונותיו הרבים בעבודות הכפיים השונות ונטייתו הבולטת למוזיקה. בקיבוץ בילה כמעט עד סוף התיכון.
משנות ה-60 המוקדמות ועד שנת 2005 התגורר בביתו שבשכונת בקעה בירושלים.
קריירה.
אילן למד לנגן בקלרינט אצל יונה אטלינגר במשך כמה שנים וזכה במלגות קרן שרת מגיל 15.
בשנת 1958 התגייס לצבא והצטרף לתזמורת צה"ל כנגן קלרינט, תחת ניצוחו של יצחק גרציאני. גרציאני היה מנצח נערץ ופתח בפני אילן את הסקרנות לעולם העיבוד המוזיקלי.
בהיותו תושב הצפון בצעירותו, ניגן באירועים מוזיקליים רבים בחיפה, כך גם הכיר את המפיק דב זעירא ובשנת 1964 שיתפו פעולה, ויחד הוציאו את התקליט "הנשיקה הראשונה" שאת שיר הנושא "הנשיקה הראשונה" הלחין אילן למילים של המשורר אברהם בן זאב. השיר הפך מיד ללהיט והזמרת גילה אדרי הפכה כוכבת. בתקליט ניגנו קובי אשרת (בס), ריצ'רד פרץ (גיטרות וליווי), יוסף ליטובסקי (אח של דני ליטני - גיטרות קצב), מנשה גלזר (אורגן ואקורדיון), מישל אדרי (תופים).
בשנת 65 ואחרי שקבע מושבו בירושלים, החל לעבוד בעיריית ירושלים כאחראי על פרויקטים מוזיקליים. יסד את תזמורת הבוגרים של העירייה וכתב להם עיבודים. באותם ימים נולד גם פרויקט "פזמון תיכון" שאילן היה מיוזמיו. ערך ועיבד את השירים שכתבו הנערים הזוכים בתחרות וליווה את הזמרות הצעירות לפני ההופעות, בהן אסתר הירשברג (לימים שמיר) ורוחמה רז.
אילן הלחין מוזיקה ל"קבארט הסאטירי" ש"רץ" בימים ההם במרתפי סוראמלו למילים של אפרים סידון.
בשנת 1969 יזם סשן הקלטות ב"קול ישראל" יחד עם "שלישית השמרנים" (איתם עבד מספר שנים כמלחין ומעבד מוזיקלי, הם הקליטו את השירים: "ספינת הזהב", "תמיד", קרנבל בריו", "הרכבת הכחולה", "חבל על אתמול", "גשם סתווי" ואת השיר "ילדתי" שאילן הלחין למילים של יעקב רוטבליט.
בשנת 1971 הלחין את המוזיקה למחזה "אהבתה של יובל אור" שכתב נתן אלתרמן.
הלחין את השיר "קסמי העיר" למילים של ידידו הטוב רפי דברה מי שהיה מנהל מחלקת החינוך החברתי בעיריית ירושלים.
ועוד עיבודים רבים ביניהם :
בשנות ה-70 וה-80 אילן עבד במוזיאון ישראל במחלקת הרפאות (איחוד מחדש של שברי חרס לכלים) ובמקביל גם כמעצב תפאורות בטלוויזיה הצעירה וגם צייר וצייר וצייר ופיסל.
בסיום תערוכות אחדות נקנו ציורים רבים על ידי תיירים וכך ירדו מן הארץ. רבות מעבודותיו חילק אילן כמתנות או החלפות למשל: ראש סוס עצום מברונזה תמורת שטיח ענק.
בתקופת החנוכיות שלו עיצב כמה דגמים יפהפיים מברונזה אותו נתן כמתנת חג לרבים וטובים מידידיו.
סריוון
סריוון (בקוריאנית:사리원시) היא עיר בדרום קוריאה הצפונית ובירת מחוז צפון חוואנגאייה, ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון שבוצע במדינה משנת 2008 התגוררו בסריוון 307,764 איש. העיר שוכנת כ-59 ק"מ מדרום לפיונגיאנג.
מחוזות אדמיניסטרטיביים.
סריוון מחולקת ל-31 שכונות ו-9 כפרים.
בריאות.
בסריוון בית החולים לילדים היחיד באזור, הוא משרת 16 מחוזות וכ-500,000 ילדים ובני נוער בשנה.
תעשייה.
בסריוון מפעל אשלג ומפעל טרקטורים.
חינוך.
מוסדות החינוך כוללים את האוניברסיטה לחקלאות, האוניברסיטה לגאולוגיה, אוניברסיטה לרפואה, אוניברסיטת החינוך ומכללה לרוקחות.
תיירות.
"רחוב פולקלור סריוון" נבנה במהלך תקופת שלטונו של קים ג'ונג-איל. הרחוב נבנה במטרה להעניק תמונה אידיאלית של קוריאה העתיקה, והוא כולל מבנים "בסגנון היסטורי" ואוסף של תותחים קוריאנים עתיקים.. הרחוב משמש לעיתים קרובות כיעד  לסיור של זרים בסיור ממשלתי רשמי. מבנים רבים בסגנון ישן קיימים בעיר.
תחבורה.
סריוון נגישה באמצעות אוטובוסים ורכבת.
נמל התעופה טנזינג-הילרי
נמל התעופה טנזינג-הילרי (בנפאלית: तेन्जिङ हिलारी विमानस्थल, ידוע גם בשם נמל התעופה לוקלה) הוא שדה תעופה קטן, הממוקם בעיירה לוקלה שבנפאל.
רקע.
שדה התעופה קרוי על שם טנזינג נורגיי ואדמונד הילרי, שני מטפסי ההרים שהעפילו לראשונה אל פסגת האוורסט ב־1953, כאות הוקרה על מאמציהם להקמת השדה באזור. השדה מיועד למטוסי STOL (short take off - landing) - מטוסים שאורך המסלול לו הם זקוקים להמראה ונחיתה הוא קצר מאוד כיוון שאורכו של המסלול היחיד בשדה הוא 500 מטרים בלבד, ובקצהו יש מצוק שגובהו מאות מטרים. השדה אינו מישורי, והוא אחד התלולים בעולם, כיוון ששיפוע מסלול הטיסה שלו מגיע ל־12%. לכן, ההמראה מתבצעת במדרון, והנחיתה במעלה. עד שנת 2002 היה השדה כבוש בלבד וכיום הוא סלול. מספר תאונות התרחשו בו, ונהרגו בהן כ־30 איש.
שדה התעופה מקיים טיסות באור יום בלבד, בעיקר לבירה קטמנדו, אך הוא נסגר לעיתים קרובות עקב מזג האוויר. במקום קיים גם מנחת מסוקים קטן. בעת מהומות או ניסיונות הפיכה נסגר השדה, וצבא נפאל מטיל איסורים לגבי תנועה בעיירה.
הנמל דורג ב-2010 בערוץ ההיסטוריה במקום הראשון ברשימת נמלי התעופה המסוכנים בעולם.
תייסיר תמימי
שייח' תייסיר רג'ב אל-תמימי (בערבית: شيخ تيسير رجب تميمي; נולד ב-21 באוקטובר 1952) הוא ראש המועצה האסלאמית העליונה בירושלים ולשעבר השופט השרעי הראשי של הרשות הפלסטינית.
שופט איסלאמי.
תמימי נולד בחברון נולד ב-21 באוקטובר 1952. תמימי שימש כשופט בית הדין השרעי בבית לחם ולאחר מכן בחברון בשנת 1986. בשנת 1994 מונה על ידי יאסר ערפאת בשנת 1994 להיות מפקח של בתי הדין השרעיים. בין השנים 1997–1999, כיהן כקאדי אל-קודאת ("השופט האסלאמי הראשי") בפועל, מטעם אבו סרדנה שעבר לירדן. באפריל 1998, תמימי הקים ועדה לביסוס סטטוס משפטי אישי שיהיה אחיד ברצועת עזה ובגדה המערבית "כצעד בסיסי להקמת המדינה [הפלסטינית]." הוא מונה רשמית על ידי ערפאת כסגן קאדי אל-קודאת בצו נשיאותי במרץ 2000.