קלאומנס חזר לספרטה, ובעזרת חייליו וקומץ שכירי חרב נאמנים ביצע הפיכה ורצח ארבעה מתוך חמשת האפורים. הוא ביטל כליל את מוסד האפוראט, וריכז את מלוא השלטון בידיו. כמו כן, החיה קלאומנס את המוסדות הישנים של ספרטה כמו אגוגה (שיטת החינוך הספרטנית) וסיסיטיה (סעודה משותפת). כוחה הפוליטי של הגרוסיה קוצץ - החברות במוסד היוקרתי הפכה ככל הנראה לשנתית וחבריה לא נבחרו לכל ימי חייהם כמו בעבר. בנוסף, הוקם גוף פוליטי נוסף - פטרונומוס שלקח על עצמו חלק מתפקידי הגרוסיה. בנוסף לכל אלה, הושיב על כס המלוכה המקביל את אחיו אאוקלידס - מעשה חסר תקדים בתולדותיה של ספרטה. בינתיים, התנהלה המלחמה בצורה שקולה למדי.
בשנת 226 לפנה"ס השלים קלאומנס את הרפורמות שלו, ויצא מהעיר בראש צבא. במהלך היעדרותו הצליח אראטוס לכבוש חזרה את מנטיניאה ולאסיון, והפעיל לחץ כבד על אליס. אולם כסטרטגוס של השנה הבאה נבחר היפרבטס שהיה מוכשר הרבה פחות. הוא חנה ליד הקטומבאיון הסמוכה לדימי, כדי לחסום את דרכו של קלאומנס, אולם בסתיו התרחש קרב דימי במהלכו נחל קלאומנס ניצחון גדול על היפרבטס. לאסיון נכבשה והוחזרה לאליס בעלת בריתה של ספרטה. אראטוס הבין שכדי לנצח במלחמה יהיה עליו להסתייע בבעל ברית חזק. מצרים התלמיית העניקה לו סיוע כלכלי, אולם סרבה לעשות יותר מזה. לפיכך יצר אראטוס קשר עם אנטיגונוס השלישי דוסון, מלך מוקדון. הפרעה המצרי תלמי השלישי (אשר היה אויב מושבע של מוקדון) זעם על כך והפסיק את התמיכה הכלכלית שהיה מעניק עד אז לאראטוס. במקום זאת, הוא החל לשלוח ממון לקלאומנס.
המעורבות המוקדונית.
בשל הפסקת התמיכה המצרית, צברו המגעים בין האכאים למוקדונים תאוצה. בתמורה לתמיכתו, אנטיגונוס מלך מוקדון דרש את קורינתוס, וכן שהליגה האכאית תיכנס עם מוקדון לברית שברור מראש מי עומד להיות הצד המוביל בה. התנאים הבהילו את אראטוס, אשר החליט לנסות לסיים את המלחמה בדרכי שלום. התנאים העיקריים שקלאומנס הציב היו מינויו ל"הגמון" של הפלופונסוס, ואת השליטה בקורינתוס. אולם במהרה התברר שכל אחד מהצדדים ראה את ההסכם בצורה אחרת, האכאים ראו בתואר הגמון תואר מכובד אך חסר השפעה, בעוד קלאומנס ראה בו תואר המסמל שליטה למעשה. הצדדים היו אמורים להיפגש ולדון בהסכמים בעיר לירנה ליד ארגוס, אולם שטף דם פתאומי מנע מקלאומנס להגיע, העיכוב בשיחות אפשר לאכאים להחליט שהם מעדיפים את הברית עם מוקדון, ולדחות את הצעותיו של קלאומנס.
קלאומנס ניצל את חולשת הליגה והשתלט על כמה ערים בפלופונסוס, כמו ארגוס וערים נוספות, ואף הטיל מצור על קורינתוס. עם זאת, בשנת 225 לפנה"ס, צבא מוקדוני גדול שמנה 21,300 חיילים ופרשים הגיע אל הפלופונסוס, ומצבו של קלאומנס הורע מיד. ארגוס מרדה בספרטה וחברה למוקדון, וכמה ערים חשובות ובראשון קורינתוס עברו אף הן לידיים מוקדוניות. ארעו, אמנם, מספר קרבות מקומיים בין המוקדונים לספרטנים, בעיקר באזור לאכיון, אך הצדדים לא הגיעו לכדי קרב הכרעה.
אנטיגונוס היה מודע היטב לכך שהאכאים נמצאים במצב נואש, וניצל זאת עד תום לטובתה של מוקדון. הוא דרש לשחזר את הליגה הקורינתית שהקים בזמנו פיליפוס השני, מלך מוקדון. אזורים שהיו כפופים למוקדון, כמו פוקיס ואחרים, שלחו נציגים לאייגיון, שם הייתה אמורה להיחתם הברית החדשה. אפילו האכאים הגיעו. פרטי הברית לא השתמרו, אך נראה שאנטיגונוס ביקש בעיקר לפקח על מדיניות החוץ של הגופים היוונים השונים ולא להתערב בענייני הפנים או להטיל עליהם מיסים. הברית הייתה חלשה והאכאים הסכימו לה בעיקר כדי לזכות בתמיכתו של אנטיגונוס נגד ספרטה.
עם הגיע החורף, המוקדונים חזרו לארצם כדי לתת מנוחה לחיילים ולאפשר את זריעת השדות, אך הם חזרו בקיץ 222 לפנה"ס. קלאומנס עשה ככל שיכול היה כדי להגדיל את צבאו ואף אפשר להלוטים לפדות את עצמם כדי לגייס כסף. אנטיגונוס החליט לסיים את המלחמה. הוא גייס צבא גדול, וכאמור לעיל גם קלאומנס עשה כל שביכולתו כדי להגדיל את צבאו. עם זאת, צבאו של קלאומנס הגיע לכל היותר לגודל של שני שלישים מהצבא המוקדוני. קלאומנס העדיף לא להיפגש בקרב הכרעה, אולם ברגע גורלי זה בגדו בו המצרים והשעו כל סיוע כספי נוסף. הסיבה להפסקת הסיוע המצרי לא ברורה די הצורך. ייתכן שהיא נבעה מלחץ הממלכה הסלאוקית או שתלמי פשוט ביקש להיפטר מקלאומנס שהיה כרגע בעמדת חולשה מובהקת. קלאומנס ידע שבלי הכסף המצרי הוא אינו מסוגל לנהל את המלחמה לאורך זמן, ולכן החליט גם כן להיפגש לקרב הכרעה. הצבאות נפגשו בקרב סלאסיה, שנערך כ-16 ק"מ מצפון לספרטה. הקרב הסתיים בניצחון מוקדוני מוחץ.
תוצאות המלחמה.
קלאומנס נמלט לספרטה ויחד עם כמה מידידיו הפליג לאלכסנדריה שבמצרים. אנטיגונוס כבש את ספרטה ללא מצור, אולם גילה רחמים מפתיעים כלפי התושבים ולא התיר קטל וביזה. הוא ביטל את כל הרפורמות הקלאומניות תוך שימוש בסיסמאות נבובות על להחזיר "על כנה את חוקת האבות". חודש מוסד האפוראט שקלאומנס ביטל, אולם מוסד המלוכה בוטל וספרטה הפכה לרפובליקה אוליגרכית. כמו כן, נציב מוקדוני הושאר בספרטה וספרטה הוחתמה על בריתות שונות שהכפיפו אותה למרותן של מוקדון ובעלות בריתה.
בשנת 221 לפנה"ס מת אנטיגונוס ואחיינו הצעיר פיליפוס החמישי עלה לשלטון. פיליפוס היה בסך הכל בן 17, ונחשב לצעיר וחסר ניסיון. בשל כך, פרצו מהומות בספרטה בין התומכים בקיום הסכם השלום עם מוקדון, לבין המתנגדים לו. מלך מוקדון החדש הצליח בסופו של דבר ליישב את הסכסוך בדרכי שלום, ומאוחר יותר ספרטה אף חזרה להיות מונרכיה, כאשר ליקורגוס מזרע המלוכה תפס את השלטון. ליקורגוס הפר סופית את הברית עם מוקדון, כאשר במלחמת בעלות הברית (220–217 לפנה"ס) חבר לליגה האיטולית נגד מוקדון.
אמירות הקווקז
אמירות הקווקז (בצ'צ'נית: Имарат Кавказ; ברוסית: Кавказский Эмират, לעיתים מכונה האמירות הקווקזית) היה ארגון ג'יאהדיסטי מיליטנטי , שפעל בדרום רוסיה. מטרת הארגון הייתה לגרש את הנוכחות הרוסית באזור צפון הקווקז ולהקים במקום אמירות אסלאמית עצמאית. אמירות הקווקז היוותה באופן מסוים יורשת לרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה והיא הוקמה על ידי דוקה אומרוב, הנשיא לשעבר של איצ'קריה, אשר הפך לאמיר הראשון של המדינה.
בשלהי 2015 כבר לא הייתה לאמירות זו נוכחות ניכרת בצפון הקווקז, שכן, לאחר שרוב מנהיגיו חוסלו, רוב חברי האמירות ערקו למחוז הקווקז של המדינה האסלאמית בהנהגתו של אחד מפורשי הארגון, רוסטם אסילדרוב (Рустам Магомедович Асельдеров).
היסטוריה.
רקע.
לאחר התפרקות ברית המועצות, הכריזו צ'צ'נים לאומניים בהנהגת ג'וחר דודייב על פרישת רפובליקת צ'צ'ניה מהפדרציה הרוסית כמדינה עצמאית בשם הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. לאחר שתי מלחמות קשות עם רוסיה בשנות התשעים, השתתפה איצ'קריה במרד נגד הכוחות הרוסים ובעלי בריתם הצ'צ'נים החל משנת 2000, בתחילה בהנהגתו של אסלאן מסחאדוב. אף על פי שאיצ'קריה נוסדה ברובה על ידי מוסלמים סופיים שמונעים על ידי לאומנות, הפך עם הזמן האסלאם הסלפי נפוץ בקרב צ'צ'נים רבים, מה שגרם לפילוג בין הלאומניים לסלפים. מכיוון שרבים מן המורדים הלאומניים נהרגו בידי הכוחות הרוסיים, קיבלה ההתקוממות נימה סלפית גוברת והולכת של מפקדים כמו שאמיל בסאייב והלוחם הערבי איבן אל-ח'טאב. רבים מן הלאומנים ששרדו ויתרו על המאבק, ועד שהוכרז דוקה אומרוב כנשיא איצ'קריה בגלות ביוני 2006, הייתה לסלפים השפעה רבה יותר על התנועה.
הכרזת האמירות.
ב-7 באוקטובר 2007, שבע שנים לאחר פירוק איצ'קריה והקמת הממשלה הגולה, ביטל דוקה אומרוב (הנשיא הגולה באותה העת) את הממשלה הגולה של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה ואת מוסד הנשיאות בה, והכריז על הקמת אמירות בקווקז ועליו כאמיר של המדינה החדשה. ההכרזה על אמירות הקווקז נידונה במהירות על ידי אחמד זאייב, שר החוץ של עומרוב; זקייב, המתגורר בגולה בלונדון, קרא לכל הלוחמים והפוליטיקאים הבדלנים הצ'צ'נים להשבע אמונים ישירות לממשלתו בגלות, בניסיון לבודד את אומרוב משלטונו. זאקייב גם הביע צער על כך שאומרוב נכנע ללחץ מצד "פרובוקטורים" וביצע "פשע" המערער את הלגיטימיות של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. אומרוב אמר כי הוא אינו זקוק לכל סנקציה של המג'לס-א-שורא (מועצת מפקדי שדה המורדים) או כל אדם אחר שיכריז על האמירות, שכן "חובתו כמוסלמי" היא להקים מדינה אסלאמית "כנדרש על ידי השריעה".
משבר ההנהגה.
ב-1 באוגוסט 2010 הפיץ "מרכז הקווקז", אתר האינטרנט הרשמי של האמירות, סרטון בו פורש דוקה אומרוב מתפקידו כאמיר וממנה במקומו את אסלאמבק ואדלוב כיורשו. יומיים לאחר מכן, אומרוב טען כי אין לו שום כוונה לפרוש מתפקידו וכי הסרטון מפוברק. הסרטון וטענותיו של אומרוב, הובילו למהומות באמירות. כמה מן המנהיגים המרכזיים של המורדים הכריזו שהשבעות אמוניהם לאומרוב בטלה. אומרוב מת בסופו של דבר מהרעלת מזון בספטמבר 2013. שישה חודשים לאחר מכן, הוכרז אליאסהב קבקוב כיורשו.
דינמו מוסקבה (קטרגל)
מועדון הקטרגל "דינמו מוסקבה" (ברוסית: Мини-Футбольный Клуб Динамо Москва) הוא מועדון קטרגל מקצועני רוסי המייצג את מחוז מוסקבה. המועדון נוסד על ידי קונסטנטין ארמנקו ב-8 במאי 2002 ומתמודד בליגת העל הרוסית בקטרגל.
זהו מועדון הקטרגל המעוטר ביותר ובעל מספר התארים הרב ביותר ברוסיה, לאחר שזכה 10 פעמים באליפות המדינה, 9 פעמים בגביע הרוסי ופעם אחת בגביע אופ"א.
מיכאל אהרן זליגסון
הרב מיכאל אהרן זליגסון (נולד בכ"ה בטבת תשי"ג 12 בינואר 1953) הוא משפיע בישיבה קטנה אהלי תורה ובבית הספר בית רבקה, בשכונת קראון הייטס בניו יורק, מחבר ספרים חב"די.
ביוגרפיה.