ריהם הוא מלחין פורה ביותר, שחיבר מאות פרטיטורות. רבות מיצירותיו לא הוקלטו עד כה. לא תמיד הוא רואה ביצירה גמורה את המילה האחרונה על נושא - לדוגמה, היצירה... Ins Offene משנת 1990 נכתבה כולה מחדש ב-1992 ואז שימשה כבסיס לקונצ'רטו לפסנתר Sphere משנת 1994, שתפקיד הפסנתר שלו מצא את מקומו ביצירה Nachstudie לפסנתר סולו (גם היא מ-1994). בשנת 2002 כתב ריהם גרסה חדשה של Nachstudie בשם
Sphäre nach Studie, לנבל, שני קונטרבסים, פסנתר וכלי הקשה, וכן גרסה חדשה של Sphere, בשם
Sphäre um Sphäre, לשני פסנתרים והרכב קאמרי. עוד יצירות חשובות הן שתים-עשרה רביעיות מיתרים, האופרות Die Hamletmaschine מן השנים 1983–1986, לטקסט של היינר מילר ו-Die Eroberung von Mexico מ-1987–1991, המבוססת על טקסטים מאת אנטונין ארטו, יותר מעשרים מחזורי-שירים, האורטוריה Deus Passus משנת 1996, היצירה Jagden und Formen מן השנים 1995–2001 וסדרת יצירות תזמורתיות בשם הכולל Vers une symphonie fleuve התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק השמיעה לא מזמן בביצוע בכורה את יצירתו של ריהם, שהוזמנה בשנת 2004, "עוד שני פרקים".
בשנות ה-80' ניהל ריהם את קורסי הקיץ בדרמשטאדט וכיום, לאחר תקופת פרישה שהוקדשה להלחנה, הוא עומד בראש המכון למוזיקה מודרנית בקונסרבטוריון של קארלסרוהה ומכהן כמלחין הבית בפסטיבל לוצרן ובפסטיבל זלצבורג. בשנת 2001 העניקה לו צרפת אות כבוד של "Officier dans l’Ordre des Arts et des Lettres".
הפרופסור המטורף (סרט, 1996)
הפרופסור המטורף (באנגלית: The Nutty Professor) הוא סרט קומי בכיכובו של אדי מרפי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1996, בבימויו של טום שאדיאק והוא מבוסס על סרט בשם דומה משנת 1963 בבימויו ובכיכובו של ג'רי לואיס. הסרט זכה להצלחה בקופות וקיבל ביקורות חיוביות. הסרט זכה בפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-69.
עלילה.
שרמן קלאמפ (אדי מרפי) הוא ביוכימאי, שמן באופן קיצוני, שמנסה ליצור תרופת הרזיה. אחרי שהוא מתאהב בצעירה בשם קרלה, הוא נכנע ללחץ החברתי ומתחיל בדיאטה כדי להצליח בחיזוריו אחריה. הדייט הוא במועדון סטנד-אפ, שם קומיקאי בשם רג'י וורינגטון מעליב את שרמן בגלל משקלו, והוא נאלץ לעזוב את המועדון.
שרמן, שכל משפחתו שמנה באופן קיצוני, לא מצליח לרדת במשקל. הוא פוחד שקרלה לא תתאהב בו בגלל משקלו ומחליט לבלוע את תרופת ההרזיה שלו עצמו, למרות שהיא עדיין בשלבי ניסוי ואסורה לשימוש. התרופה מצליחה אך משפיעה על אישיותו באופן לא רצוי. הוא הופך לאיש רזה ומאוד מושך מבחינה מינית, אך הופך גם לאדם גס ושחצן. שרמן אט אט מאבד שליטה על גופו, והדמות של באדי לאב משתלטת עליו. שרמן נאלץ להילחם בבאדי כדי לקבל שליטה על עצמו, לחזור למצבו הנורמלי ולמנוע נזק בלתי הפיך לגופו.
בסופו של דבר, שרמן חוזר לשליטה עצמית, משלים עם העובדה שאין פתרונות בזק לבעייתו וממשיך לפתח את התרופה באופן האיטי והזהיר בו מקובל לפתח תרופות. להפתעתו של שרמן, קרלה, שזוכה להכיר את שרמן לעומק מתאהבת בו בשל אישיותו והשמנת היתר שלו אינה מפריעה לה.
נזק בלתי ממוני טהור
נזק בלתי ממוני טהור הוא נזק גופני בלתי מוחשי, שאינו מתלווה לנזק פיסי ואינו מתבטא בחיסרון כיס, לדוגמה: כאב וסבל, אובדן הנאות חיים, פגיעה בשם הטוב וצער. נזק בלתי ממוני טהור הוא מקרה פרטי של נזק, שהוא אחד מיסודותיה של העוולה הנזיקית הקלאסית. לפי הגישה הקלאסית לדיני הנזיקין נזק בלתי ממוני טהור אינו בר פיצוי. עם זאת, במאה ה-20 החלה להתפתח תפיסה המכירה בצורך לפיצוי גם עבור נזק זה.
במשפט העברי.
המשפט העברי מונה חמישה סוגי נזקים עליהם המזיק צריך לשלם פיצוי: נזק (אובדן קבוע של יכולת השתכרות), ריפוי (הוצאות רפואיות), שבת (אובדן זמני של השתכרות), צער ובושת. צער ובושה הם נזק בלתי ממוני טהור. חז"ל קבעו דרכים למדוד את שווי הנזק שנגרם, על ידי ברור תמורת כמה כסף אדם היה מוכן לסבול את הבושה או הצער הנדונים. במקרים אחרים קבעו חז"ל קנסות קבועים על מקרים ספציפיים, דוגמת מתן סטירת לחי או בעיטה.
הגדרה.
החקיקה הנזיקית נמנעת מהגדרה מפורשת של מושג הנזק הבלתי-ממוני, ומסתמכת על הגדרת היפוכו - נזק ממון: בסעיף 2 לפקודת הנזיקין, מוגדר נזק ממון כהפסד או הוצאה ממשיים הניתנים לשומה בכסף ואפשר למסור עליהם פרטים. בהתאם לכך, ההגדרה המסורתית של נזק בלתי ממוני טהור היא נזק שלא ניתן לשומה בכסף ושלא ניתן למסור אודותיו פרטים. לאורך הזמן, התגבשו תחת המושג ראשי הנזק הבאים: כאב וסבל, אובדן הנאות חיים, אובדן נוחות, אובדן רווחה גופנית, פגיעה באוטונומיה ופגיעה בשם הטוב.
חשובה ההבחנה בין נזק בלתי ממוני המתלווה לנזק פיסי כלשהו, כמו טראומה נפשית המתלווה לפציעה בתאונת דרכים או פגיעה נפשית העולה כדי נכות, לבין נזק בלתי ממוני טהור שהוא נזק שאינו מלווה בפגיעה פיזית.
הגדרת המושג שהוצגה היא בעייתית במציאות המשפטית הקיימת. במשך שנים ארוכות נמנעו בתי המשפט מפסיקת פיצוי בגין נזק בלתי ממוני טהור, בהתבסס על ההגדרה שמדובר בנזק שלא ניתן לכמתו בכסף. עם זאת, בתי המשפט נוטים לפסוק פיצויים בגין נזקים בלתי ממוניים כאשר הם מלווים בנזק פיסי כלשהו, וקשה לומר שנזק בלתי ממוני המתלווה לנזק פיסי הוא בהכרח חמור יותר מנזק שכזה שאינו מתלווה לנזק פיסי, אלא נראה שהדבר תלוי בנסיבות המקרה המסוים. יתר על כן, בשנים האחרונות גוברת נטייתם של בתי המשפט לפסוק פיצויים גם במקרים בהם הנזק הוא נזק בלתי ממוני טהור. החלטות אלו של בתי המשפט אינן עולות בקנה אחד עם ההגדרה לפיה נזק בלתי ממוני טהור הוא נזק שלא ניתן לכמתו בכסף, ולכן לא ניתן לפצות בגינו. ייתכן שיישוב סתירה זו מצוי בשינוי ההגדרה המסורתית לנזק בלתי ממוני טהור, לפיה מדובר בנזק לא מוחשי שלא מתבטא בחסרון כיס.
עוולות המזכות בפיצוי על נזק בלתי ממוני.
לא כל העוולות בפקודת הנזיקין מכירות ביכולתו של ניזוק לקבל פיצויים בגין נזק בלתי ממוני שנגרם לו. ניתן להצביע על שלוש קטגוריות של עוולות בדיני הנזיקין:
עוולת הנגישה היא עוולה חריגה לקטגוריות שהוצגו – היא מאפשרת קבלת פיצוי בגין רשימה סגורה של נזקים, ביניהם פגיעה בשמו הטוב של האדם, כלומר, היא מאפשרת מפורשות קבלת פיצוי בגין נזק בלתי ממוני טהור.
התפתחות הדין האמריקאי.
לאורך התפתחות דיני הנזיקין, בלטה הנטייה של בתי המשפט בעולם המשפט המקובל להימנע מפסיקת פיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור. לאורך המאה ה-19 טענתם המרכזית של שופטים אשר התמודדו עם שאלת פסיקת הפיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור הייתה שמדובר בנזק מטאפיזי שאינו מעניינו של החוק. בנוסף הועלו טענות שניתן לחלק ל-3 סוגים:
עם זאת, במקרים בהם נזק בלתי ממוני התלווה לנזק פיסי, פסקו בתי המשפט פיצויים גם על הנזק הבלתי ממוני. מצב זה הביא להעלאת הטענה שנוצר עיוות חמור כאשר נזק בלתי ממוני שולי זוכה לפיצוי מכיוון שנתלווה אליו נזק פיסי, ואילו נזק בלתי ממוני טהור ואפילו חמור ביותר לא זכה לכל פיצוי.
לאורך המאה ה-19, החלו בתי המשפט בארצות הברית לפסוק פיצויים במקרים בהם הנזק היה בלתי ממוני טהור. הופעתו הראשונה של הנזק הבלתי ממוני הטהור כנזק בר-פיצוי הייתה כאשר הוחלט להטיל אחריות על חברה או גוף ציבורי שאחד מעובדיה העליב או פגע ברגשותיו של אזרח. לדוגמה, במקרים בהם עובד חברת תחבורה ציבורית העליב נוסע, כשעובד של חברת טלגרף התרשל במסירת הודעה שעניינה מותו של אדם וכאשר עובד פונדק פגע ברגשותיו של אורח.
ה-Second Restatement of Law האמריקאי בנושא דיני הנזיקין, שפורסם בשנות ה-60 של המאה ה-20, הביע את הסתייגות המחוקק האמריקאי מפסיקת פיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור, כשקבע שאין אחריות בנזיקין על גרימת נזק נפשי טהור ברשלנות. כנגד עמדה זו של החוק האמריקאי, בתי המשפט בארצות הברית דווקא ביקשו להניע מגמה הפוכה לעבר פסיקת פיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור. בתחילה, בתי המשפט ביקשו לעגן את פסיקת הפיצויים בגין נזקים אלה בעוולות קיימות, בעיקר בעוולת הרשלנות. עם זאת, כשנתקלו בתי המשפט במקרים בהם לא ניתן היה לפסוק פיצויים לפי עוולות קיימות, בשל אי התאמת המקרה שלפניהם לדרישות הוכחת העוולה, הם הכירו בנזקים מסוג זה במסגרת עוולות חדשות הנפרדות מהעוולות הקיימות.
יחד עם ההתפתחות בפסיקה האמריקאית ביחס לפיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור לניזוק עצמו, התפתחה גם ההכרה באפשרות לפסוק פיצויים במקרים בהם אדם סבל נזק שכזה באופן עקיף, לדוגמה – הורה שחוזה במות ילדו. נזקים אלה מכונים "נזקי ריקושט". הכרת הפסיקה האמריקאית באפשרות לקבלת פיצויים בגין נזקי ריקושט לוותה בהטלת מגבלות על אפשרות זו. מגבלות אלו, שפותחו בהדרגה בפסיקה, מבקשות מצד אחד, לאפשר פסיקת פיצויים לניזוקים עקיפים, ומצד שני, לנהוג בריסון ולהגביל פיצויים אלה.
למרות ההתקדמות הרבה שנעשתה ביחס לפסיקת פיצויים בגין נזק בלתי ממוני טהור במאה השנים האחרונות, בתי המשפט עודם נרתעים מפסיקת פיצויים בגין נזקים אלה כשלא ניתן לעגן את הפסיקה באחת מהעוולות הקיימות או כאשר הנזק אינו מלווה בנזק פיסי.
הדין הישראלי.
הדין הישראלי מושפע רבות מדיני הנזיקין האמריקאיים. ביטוי לכך ניתן למצוא גם בהתפתחות הדין הישראלי בסוגיית הנזק הבלתי ממוני הטהור.
הוראות החוק.
הסוגיה המרכזית בחקיקה הנזיקית היא האם ניתן לראות בנזק בלתי ממוני טהור נזק בר פיצוי על-פי חוק. סעיף 2 לפקודת הנזיקין קובע: "נזק – אבדן חיים, אובדן נכס, נוחות, רווחה גופנית או שם טוב או חיסור מהם, וכל אובדן או חיסור כיוצא באלה".