עם זאת, על פי מישל פוקו, מודל השלטוניות (governmentality) הופרך מאוחר יותר על ידי מודל הכולרה. התפרצות מגפת כולרה החריבה את אירופה בין השנים 1829 ל-1851, כאשר נלחמו בה בתחילה על ידי השימוש של מה שפוקו כינה "רפואה חברתית", אשר התמקדה בזרימה, זרימת אוויר, מיקומם של בתי קברות, וכו'. כל אותם חששות, שנולדו מתוך תיאורית מחלות המיאזמה, ביחד עם שיקולים אורבניים הנוגעים לניהול אוכלוסיות, אשר פוקו הגדיר במושג "biopower" (מושג המתייחס לרגולציה שלטונית של בעיות אזרחיות שונות, לרבות בריאות הציבור). הגרמנים הגדירו זאת בתפיסתם המכונה "Polizeiwissenschaft" ("מדעי המשטרה").
בריאות הציבור בימינו.
במאה ה-18 הייתה צמיחה מהירה של בתי חולים התנדבותיים באנגליה. החלק האחרון של המאה הביא להקמתה של התבנית הבסיסית של שיפורים בבריאות הציבור במהלך שתי מאות הבאות: זוהתה עוולה חברתית, ונדבנים פרטיים הביאו זאת לתשומת לב הציבור, והשינוי בדעת הקהל הוביל לפעולה ממשלתית.
הפרקטיקה של חיסון הפכה לנפוצה בשנות ה-1800, בעקבות עבודתו החלוצית של אדוארד ג'נר בטיפול באבעבועות שחורות. תגליתו של ג'יימס לינד של הגורמים של מחלת הצפדינה ומיתונה בקרב מלחים באמצעות הכנסתם של פירות לאוניות שהיו בהפלגות ארוכות, פורסמה ב-1754, והובילה את אימוצו של רעיון זה על ידי הצי המלכותי. נעשו גם מאמצים להביא נושאי בריאות חשובים לידיעת הקהל הרחב; בשנת 1752 פרסם הרופא הבריטי סר ג'ון פרינגל מאמר לאור "תצפיות על מחלות בקרב אנשי צבא במחנות ועמדות צבאיות", שבו הוא הדגיש את החשיבות של אוורור נאות בתוך בסיסי הצבא ואת הספקת בתי שימוש לחיילים.
עם תחילתה של המהפכה התעשייתית, התחילה רמת החיים בקרב אוכלוסיית העובדים להחמיר עם צפיפות ותנאי היגיינה עירוניים גרועים. בארבעת העשור הראשונים של המאה ה-19 לבד, הוכפלה אוכלוסיית לונדון, שיעורי צמיחה אפילו גדולים יותר נרשמו בעיירות של אזורי התעשייה החדשים, כגון לידס ו מנצ'סטר. דבר זה דרבן תחלואה והתפשטות מחלות בפרברים שנבנו סביב בתי החרושת והמפעלים. התיישבויות אלה היו צפופות ופרימיטיביות עם תברואה לא מאורגנת. מחלות היו בלתי נמנעות ודגירתן במחוזות אלה נגרמו בשל אורח החיים העני של התושבים. חוסר בדיור זמין הגבירו את ההתפתחות המהירה של שכונות העוני ואת שיעורי התמותה המהירה לנפש שעלו באופן משמעותי, וכמעט והוכפל ברמינגהאם וליברפול. תומאס מלתוס הזהיר מפני סכנות של התפוצצות אוכלוסין בשנת-1798. הרעיונות שלו, כמו גם אלה של ג'רמי בנת'ם, הפכו למשפיעים מאוד בקרב חוגי שלטון בשנים המוקדמות של המאה ה-19.
חקיקה בבריאות הציבור.
הניסיונות הראשונים לרפורמה סניטרית והקמת מוסדות בריאות הציבור נעשו בשנות הארבעים של המאה ה-19. תומאס סאותווד סמית, רופא בבית החולים " London Fever Hospital", החל לכתוב מאמרים על חשיבותה של בריאות הציבור, והיה אחד הרופאים הראשונים שהובאו כדי למסור עדות בפני "ועדת חוק העניים" בשנות השלושים, יחד עם ניל ארנוט וג'יימס פיליפס קיי. סמית יעץ לממשלה בעניין חשיבות ההסגר ושיפור התברואה להגבלת התפשטותן של מחלות זיהומיות כגון כולרה וקדחת צהובה.
נציבות חוק העוני (Poor Law Commission), דיווחה בשנת 1838 כי "ההוצאות החיוניות לאימוץ ותחזוקה של אמצעי מניעת מחלות מסתכמות בסופו של דבר בסכומים פחותים מאשר יצרו עלותה של המחלה הנוכחית". הם המליצו ליישום מיזמים ממשלתיים מתוכננים בקנה מידה גדול, כדי למנוע את התנאים שאפשרו את התפשטות המחלה (כולרה). עמותת "איגוד בריאות הערים" הוקמה ב אקסטר ב-11 בדצמבר 1844, ונאבקה במרץ למען פיתוחה של בריאות הציבור בממלכה המאוחדת. בעקבות הקמתה הוקמה בשנת 1843 "נציבות בריאות הערים", בראשות סר אדווין צ'דוויק (ראה תמונה לעיל), אשר הפיק סדרה של דיווחים על תנאי תברואה גרועים בערים בריטיות.
התנועות הלאומיות והמקומיות הובילו לחקיקה של "חוק בריאות הציבור" שעבר סוף סוף בשנת 1848. הוא נועד לשפר את תנאי התברואה בערים ובמקומות מאוכלסים בצפיפות באנגליה ובוויילס, על ידי הצבת ארגוני אספקת המים, תחזוקת ביוב, ניקוז וניקיון הרחובות תחת גוף מרכזי אחד, בניהול רשות בריאות בתור גורם מרכזי. החוק הועבר על ידי ממשלתו הליברלית של לורד ג'ון ראסל, בתגובה על הצעתו של אדווין צ'דוויק. הדוח רב ההשפעה של צ'דוויק על מצב התברואה של אוכלוסיית הפועלים פורסם בשנת 1842 ושנה לאחר מכן פורסם דוח מעקב משלים.
החיסון עבור מחלות שונות הפך לחובה בממלכה המאוחדת בשנת-1851, ובשנת 1871 החקיקה דרשה קיומה של מערכת רישום מקיפה המנוהלת על ידי פקידי חיסון ממונים.
התערבויות נספות הוטמעו באמצעות סדרה של חוקי בריאות הציבור, בעיקר החוק של שנת 1875. הרפורמות כללו הקמת בתי שמוש, בניית מערכת ביוב, הנהגת איסוף זבל ופסולת בשגרה, שנשרפה לאחר מכן או סולקה לתוך מזבלות, אספקת מים נקיים, וכן ניקוז מים עומדים כדי למנוע רביית יתושים.
חוק המחלות זיהומיות (הודעה) משנת 1889 חייבה את הדיווח על מחלות זיהומיות לרשויות הבריאות והתברואה המקומיות, ואשר יכלו לאחר מכן לנקוט באמצעים שונים כגון העברה של החולה לבית החולים וכן החיטוי של בתים ונכסים.
בארצות הברית, ארגון בריאות הציבור הראשון, המבוסס על משרד הבריאות של המדינה ומשרדי בריאות מקומיים, נוסד בניו-יורק בשנת 1866.
אפידמיולוגיה.
מדע האפידמיולוגיה נוסדה על ידי ג'ון סנואו שזיהה מים באר מים ציבורית מזוהמת כמקור להתפרצו הכולרה של 1854 בלונדון. ד"ר סנואו האמין בתאוריית החיידקים כגורמי מחלות בניגוד לדעה שרווחה בזמנו, תיאורית המיאזמה. הוא פרסם בראשונה את התאוריה שלו, בחיבור על, "אופן העברת הכולרה", בשנת 1849, ולאחריו פרסום מפורט יותר בשנת 1855 ששילבו את תוצאות המחקר שלו בתפקיד שמילאה אספקת המים באזור סוהו במגפה של 1854.
באמצעות שיחות עם תושבים מקומיים (בסיוע של הכומר הנרי וייטהד), הוא זיהה את מקור ההתפרצות, במשאבת מים ציבורית ברחוב Broad (עכשיו רחוב Broadwick). על אף שהבדיקות הימיות והמיקרוסקופיות של דגימת מים ממשאבת רחוב ברוד לא הוכיחו בוודאות את הסכנה שבהם, מחקריו ותצפיותו על דפוס המחלה היו משכנעים מספיק כדי לשכנע את המועצה המקומית לבטל את השאיבה מן הבאר על ידי הסרת הידית שלה.
סנואו השתמש מאוחר יותר במפה עם נקודות כדי להמחיש את אשכול מקרי הכולרה סביב למשאבת המים. הוא הראה על ידי שימוש בנתונים סטטיסטיים את הקשר בין איכות המים במקור ומקרי הכולרה. הוא הראה כי חברת Southwark and Vauxhall Waterworks לקחה מים מקטעים מזוהמים במי שפכים בנהר התמזה והעבירה את אספקת המים לבתים, תוך שהובילה בכך בהגברת שכיחות הכולרה. המחקר של סנואו היה אירוע מרכזי בהיסטוריה של בריאות הציבור, וגאוגרפיה. הוא נחשב לאירוע של ייסוד מדע האפידמיולוגיה.
בקרת מחלות.
עבודתם החלוצית של הכימאי הצרפתי לואי פסטר בבקטריולוגיה והמדען גרמני רוברט קוך, פותחו שיטות לבידוד חיידקים מחוללי מחלות, וחיסונים כתרופות בתחילת המאה ה-20. הרופא הבריטי רונלד רוס זיהה את היתושים כנשאים של מלריה והניח בכך את היסודות למאבק במחלה. ג'וזף ליסטר גרם למהפכה בתחום הניתוח על ידי הכנסתו של החיטוי בניתוח למניעת זיהומים. האפידמיולוג הצרפתי מגפות פול-לואיס סימונד הוכיח כי הדבר נישא על ידי פרעושים על גבן של חולדות, ומדען קובני קרלוס ג 'יי פינלי והאמריקאים וולטר ריד וג'יימס קארול הוכיחו כי יתושים נושאים את הנגיף האחראי לקדחת צהובה. המדען הברזילאי קרלוס צ'אגס זיהה את מחלות טרופיות ואת הנשאים שלהם.
עם תחילתה של המעבר אפידמיולוגי, כאשר שכיחותן של מחלות זיהומיות ירד דרך המאה ה-20, החלו רשויות בריאות הציבור, לשים יותר דגש על מחלות כרוניות כגון סרטן וכן מחלות לב. המאמצים הקודמים בהרבה מדינות מפותחות כבר הוביל להפחתה דרמטית בשיעור תמותת התינוקות באמצעות שיטות מניעה. בבריטניה, שיעור תמותת התינוקות ירד ממעל 15% בשנת 1870 ל-7% ב-1930.
בריאות הציבור בהווה.
תוכניות בריאות הציבור.
לורה אנדרקו, פרופסור באוניברסיטת ג'ורג'טאון ומנהלת המרכז לבריאות ילדים ולסביבה, בהעירה על פרקטיקות בבריאות הציבור, אומרת בהרצאתה בתגובה להצעה לאסור על חומר ההדברה כלורפיריפוס כלהלן:
מרבית הממשלות מכירות בחשיבותן של תוכניות בריאות הציבור להפחתת שכיחותן של מחלות, נכות, השפעות הזדקנות ועוד מצבי בריאות פיזית ונפשית שונים. ברם, שירותי בריאות הציבור מתוקצבים בדרך כלל באופן בנחיתות משמעותית ביחס לשאר התקציבים הממשלתיים וביחס לתקצוב הכולל של הרפואה. בתוכניות בריאות הציבור נעשו צעדים משמעותיים לקידום בריאות בתחום מתן חיסונים, לרבות מיגור מחלת האבעבועות שחורות, מחלה אשר הטרידה את האנושות מזה אלפי שנים.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) מזהה תפקודי ליבה של בריאות הציבור ובריאות כללית שכוללות:
מעקב אחר תוכניות בריאות הציבור עשויות לתמוך באופן מיוחד ב: