לאחר רצח אביו, עלה לשלטון אלכסנדר השלישי, שהקים ועדה לנושא "טיפול העם היהודי ברוסיה". חברי הוועדה הגיעו למסקנה כי יש לתת ליהודים אמנציפציה לאורך זמן, אולם אלכסנדר השלישי, שנשלט על ידי גורמים חיצוניים החל בתוכנית שלושת השלישים: שליש מהיהודים יש להרוג, שליש יש לגרש, ושליש יש להמיר לדת הנוצרית.
במשך כל 14 שנות מלכותו, היה אלכסנדר השלישי נוקשה כלפי היהודים: לאחר שהפרעות ביטאו את זעם העם כלפי היהודים, הגיע תורו של השלטון, והחלה תקופת "הפוגרום הקר": נגזרו גזירות קשות על היהודים, בצורה של הפליה והגבלה נוספים, שצמצמו יותר את זכויותיהם של היהודים, שהיו בלאו הכי מוגבלות.
במאי 1882 נחקקו ארבעה חוקים שמטרתם הייתה לשעבד את היהודים, בייחוד מבחינה חברתית וכלכלית. לחוקים אלה קראו "חוקי מאי" והם:
חוקים אלו פגעו ביהודים בעיקר מבחינה כלכלית, משום שנאסר עליהם לעסוק במסחר ביום ראשון, יום בו באים האיכרים לעיר. כמו כן, נאסר על היהודים לעסוק בחקלאות או לגור באזור חקלאי. יהודים שחיו בכפרים הועברו לערים הגדולות, מה שצמצם יותר את אפשרויות הפרנסה. היהודים שישבו במוסקבה היו בעלי השכלה, בעלי מלאכה ותעשייה, פקידים, סוחרים ובעלי אומנויות חופשיות.
בשנת 1891 גורשו כ-30 אלף יהודים ממוסקבה בגזירת אחיו של הצאר, ניקולאי השני, אשר הטיל על היהודים הגבלות נוספות.
במחצית השנייה של המאה ה-19 החלו להתפרסם חיבורים אנטישמיים מזויפים ברוסיה המתייחסים לקנוניה של אגודת הסתרים "זקני ציון" היהודית להשתלט על העולם. ביוזמת המשטרה החשאית הרוסית אוגדו 24 חיבורים כאלה לספר שהתפרסם לראשונה בשנת 1903 בשם הפרוטוקולים של זקני ציון שהפך למסמך האנטישמי הנפוץ והמשפיע ביותר בעולם.
פרעות ועלילות.
בשנת 1903 פרצו פרעות קישינב, בעקבות תעמולה אנטישמית והסתה שנוהלה על ידי השלטונות הרוסיים. 45 יהודים נהרגו בפרעות אלה וכ-600 יהודים נפצעו. בשנת 1904 פרצה מלחמה בין יפן לרוסיה. בעקבות תבוסתה של רוסיה במלחמה, האשימו הסתות אנטישמיות את היהודים באהדה ליפן ובהחלשת רוסיה. בעקבות הסתות אלו, התנפלו מגויסי חיל מילואים של הצבא הרוסי על יישובים יהודיים ב"תחום המושב". השלטון הרוסי לא מנע את ההתפרעות כדי שלא לפגוע בגיוסם למלחמה.
בעקבות מהפכת 1905 שבה נאלץ הצאר להיכנע לדרישת התנועה הליברלית ולהעניק זכויות אזרחיות ופוליטיות לעם, התנקמו אנשי הריאקציה ביהודים על המפלה שנחלו מידי אנשי המהפכה. הכוחות הראקציונרים, כמו הכנסייה, שלא רצו לוותר על כוח שלטונם ארגנו קבוצות המכונות המאות השחורות (כל קבוצה הכילה כ-100 אנשים) ואלו ערכו בשנת 1905 פוגרומים ביהודים. כחמישים עיירות נפגעו ומאות יהודים נהרגו.
כתוצאה ממצבם, בין השנים 1880–1910 ברחו מרוסיה קרוב לשני מיליון יהודים. בין השנים 1903–1908 בלבד, הגיעו לארצות הברית קרוב לחצי מיליון יהודים מרוסיה.
ב-1911 התרחשה עלילת הדם הידועה בשם משפט בייליס. יהודי בשם בייליס, שמש בבית הכנסת, הואשם ברצח נער נוצרי בחג הפסח בשל שימוש בדמו להכנת מצות. בסוף 1912 הועמד בייליס למשפט אלא שבאותה עת פעלו ברוסיה רוחות ליברלים רבים שהבינו כי הממשל העליל על בייליס עלילות לשווא. טובי עורכי הדין ברוסיה התגייסו לעזרתו ואכן לאחר כשלוש שנים זוכה בייליס מחוסר הוכחות.
ברית המועצות.
במהלך המהפכה הרוסית נהרגו ככל הנראה בין 70,000 ל-250,000 יהודים בפוגרומים שנלוו למהפכה. היהודים נחשדו בקרבתם לשלטון הבולשביזם ולכן נהרגו רבים מהם על ידי הצבא הלבן.
ב-1918, באחד הצווים הראשונים שהוציא ולדימיר איליץ' לנין כמנהיג רוסיה הוציא את האנטישמיות מחוץ לחוק. לנין ציין כי ההסתה הפוגרומית ביהודים, היא כלי בידי בעלי האחוזות והעשירים, להסיט את עיני העניים מהמאבק המעמדי ל"שעיר לעזאזל".
היהודים בעלי ההשכלה במערב רוסיה ובסיביר, קיבלו תחילה יחס הוגן וחיובי. ליהודים חסרי ההשכלה שמצבם הכלכלי רע הוצע על ידי השלטון בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה לעבור למקומות אחרים ברחבי רוסיה ולהקים שם אזורים יהודיים-חקלאיים. עם זאת, סטלין ראה ביהדות איום על האתאיזם ובציונות איום על החזון הבינלאומי הסובייטי והחל ברדיפת היהודים באמצע שנות השלושים. אלו היו גם חלק מהסיבות בגינן ניסה להעביר יהודים אל המחוז היהודי האוטונומי שהוקם במזרח הרחוק של רוסיה בשנת 1934, מיזם שנעצר במלחמת העולם השנייה.
במהלך פלישת גרמניה הנאצית לרוסיה במהלך מבצע ברברוסה, לקחו הנאצים ומשתפי פעולתם בשבי מיליוני יהודים משטחי ברית המועצות ורבים מהם נרצחו בשואה על ידי האיינזצגרופן. לאחר סוף מלחמת העולם השנייה היגרו יהודים רבים משטחי ברית המועצות, חלקם לארץ ישראל, רובם לארצות הברית. ועם התפשטות הגוש הקומוניסטי "נכלאו" היהודים בשטחי הגוש ולא הורשו לצאת ממנו.
עד לשנת 1928, פעל ארגון נוער ציוני סוציאליסטי שהיה חלק אגף הנוער של מפלגת העבודה הדמוקרטית היהודית חברתית (פועלי ציון).
היהודים ברוסיה היום.
לפי נתוני מרשם האוכלוסין הרוסי (2010) רשומים במדינה כ-150 אלף יהודים, כך גם לפי הערכתו של סרג'ו דלה-פרגולה בשנת 2021. עם זאת, ארגונים ואישים יהודים נוקטים במספרים גבוהים יותר.
כיום פועל ברוסיה הארגון איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה המאגד תחתיו את פעילות שליחי חב"ד. בראשו עומדים הרב הראשי לרוסיה ברל לזר ואיל ההון הישראלי לב לבייב. הארגון מגלגל תקציב של מיליוני דולרים, ופתח בתי כנסת, בתי ספר, בתי תמחוי, מרכזים קהילתיים ועוד ברחבי רוסיה וברית המועצות לשעבר.
בינואר 2016 קרא נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, ליהודים הסובלים מאנטישמיות באירופה להגר לרוסיה במהלך פגישה עם חברים בקונגרס היהודי-אירופי.
בשנת 2022, פקידי ממשל רוסים שלחו מסמך רשמי למשרדי הסוכנות היהודית במוסקבה, המורה להם להפסיק את כל פעולותיהם במדינה.
פלוץ
דיוידי
מונוקול
חומטיים
חומטיים (שם מדעי: Scincidae) היא המשפחה הגדולה ביותר בתת-סדרת הלטאות. המשפחה כוללת יותר מאלף מינים, והם נפוצים כמעט בכל רחבי העולם.
אורך המינים הוא לרוב כמה עשרות סנטימטרים. בישראל, אין מין העולה על 50 ס"מ. באיי שלמה ניתן לראות את החומט הענק ("corucia zebrata") שעשוי להגיע ל-80 ס"מ. הנפוץ ביותר בישראל הוא חומט פסים.
תפוצה.
החומטיים מופיעים בטבע כמעט בכל הצבעים, אולם בישראל, רק בין צהוב לחום. על גופם מופיעים פסים או דוגמה "נמרית" והם מבריקים. גופם ארוך וגלילי וראשם מופיע כהמשך של הצוואר והוא איננו רחב וגדול ממנו.
על מנת להימנע מחדירת עפר לפי החומטיים, אצל חלק מהמינים הלסת התחתונה נמשכת מעבר לעליונה. חלק מהם יכולים לראות כשעיניהם עצומות עקב שקיפות העפעפיים. הלשון מפוצלת לשניים ועור הגוף מכוסה בקשקשים אשר מתחתם שריון קשיח.
יש מינים בהם יש לפרט רק זוג רגליים אחורי ויש מינים להם רגליים מפותחות מאוד.
החומטיים ניזונים מפרוקי רגליים ומהצומח. ככל שהמין גדול יותר כך טרפו עשיר יותר והוא יכול גם להיזון ממכרסמים קטנים, גוזלים וביצים.
מלבד הטלת ביצים קיימים מינים משריצים, ואף קיימים מינים בהן הנקבות מגדלות את הצאצאים בגופן בדומה ליונקים. בישראל, רוב המינים יולדים חיים ולא מטילים ביצים.
אצל זוחלים, לרוב, האם אינה שומרת על צאצאיה. עם זאת, הנקבות במשפחת החומטיים מגנות עליהם.
מרבית החומטיים פעילים ביום ולא בלילה.
כדי להתגונן מטורפים הם ניתקים מזנביהם (אשר מתחדשים תוך כמה חודשים) בעודו בפי הטורף וכן זריזותם מאפשרת להם ריצה והחלקה מהירה למקום מסתור.
ניתן למצוא את הפריטים בקרקע ובתוכה וגם באזור אבנים.
מיון.
במשפחה 87 סוגים ו-1300 מינים.
בישראל חיים 8 מינים:
טאוטולוגיה (לוגיקה)
בלוגיקה, טָאוּטוֹלוֹגְיָה (מיוונית: Ταυτολογία; "ταὐτός", אותו דבר, ו-"λόγος", הסבר) היא פסוק שהוא תמיד אמת (נכון) בכל מבנה. פסוק שהוא תמיד שקר (לא נכון / שגוי) נקרא סתירה. כך, שלילתה של טאוטולוגיה היא סתירה, ולהפך.
בתחשיב הפסוקים, פסוק הוא טאוטולוגיה, אם הוא תמיד אמיתי, ללא תלות בערכי האמת של תת-פסוקיו. לדוגמה, המשפט "או שכל הבתים לבנים או שיש לפחות בית אחד שאינו לבן" הוא טאוטולוגיה לוגית, שכן הוא אמיתי תמיד, בלי תלות בצבע הבתים (על פי כלל השלישי מן הנמנע). בצורה פורמלית, כאשר formula_1 מייצג את הביטוי "כל הבתים לבנים", יתקבל הפסוק formula_2, שיהיה אמיתי תמיד וללא תלות בערך האמת של formula_1 – הביטוי מכסה את כל המצבים האפשריים, ולכן, לא ייתכן שיהיה שקר.
הסימן המתמטי לייצוג טאוטולוגיה הוא: formula_4. מסמנים φformula_5 כדי לומר ש-φ טאוטולוגיה.
לודוויג ויטגנשטיין, בספרו "מאמר לוגי פילוסופי", מציג את המשפטים המתארים טאוטולוגיות וסתירות כמשפטים "ללא-מובן", המייצגות את גבול הטענות שעל אודותיהן, לדעתו, ניתן לדבר. מעבר להן, נמצאות הטענות "חסרות המובן" (שלא ניתן להצמיד להן ערך אמת או שקר כלל, מאחר שאינן מייצגות תמונה לוגית בעולמנו) שעל אודותיהן, על פיו, עדיף לשתוק.
בושידו קומיקס
טאוטולוגיה (ספרות)
טָאוּטוֹלוֹגְיָה ("כפל לשון") היא טכניקה ספרותית, הבנויה מצירופי מילים שונות או דומות, החוזרות על אותה המשמעות. מקורה בשירה, אך היא מקובלת גם בפרוזה. המשפט "ורד הוא ורד הוא ורד", המיוחס לסופרת היהודייה אמריקאית גרטרוד שטיין, הוא דוגמה למשפט טאוטולוגי. כמו כן לעיתים נקראים "טאוטולוגיים" גם ביטויים או משפטים פלאונסטיים, כלומר חוזרים בצורה קצת אחרת על עצמם, כגון "פחם שחור", "פחם מפויח ושחור", "שחור הפחם הכהה" וכיוצא בזה.