פְּיֵיר מֶנְדֶס פְרָאנְס (בצרפתית: Pierre Mendès France), או בשמו המלא פְּיֵיר-אִיזָק-אִיזִידוֹר מֶנְדֶס פראנס (בצרפתית: Pierre-Isaac-Isidore Mendès France ; 11 בינואר 1907 – 18 באוקטובר 1982) היה מדינאי יהודי צרפתי, ראש ממשלת צרפת בשנים 1954–1955. היהודי השלישי שכיהן בתפקיד זה בצרפת.
קורות חיים.
מֶנְדֶס פראנס נולד בפריז למשפחה יהודית ספרדית-פורטוגזית שהתיישבה במאה ה-16 בבורדו ועסקה במסחר בגדים. אביו היה תעשיין בתחום הטקסטיל. הוא למד והוסמך כעורך דין וכלכלן.
ב-1932 היה צעיר חברי הפרלמנט הצרפתי. ב-1938, בגיל 31, היה סגן שר האוצר. במלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר הצרפתי. בשנת 1940 ברח לצפון אפריקה והצטרף לדה גול. היה יושב ראש ועדת הכספים של הפרלמנט הצרפתי בשנת 1953.
ראש הממשלה.
פייר מנדס פרנס כיהן כראש ממשלת צרפת במשך כשמונה חודשים, בין יוני 1954 לפברואר 1955, היהודי השלישי שכיהן בתפקיד זה בצרפת, מבין חמישה בסך-הכל. קדמו לו לאון בלום (1936–1937, 1938, 1945), ורנה מאייר (1953). כיהנו אחריו מישל דברה (1959–1962) ולורן פביוס (1984–1986). הוא מונה לתפקיד זה מטעם המפלגה הרדיקלית, מפלגת שמאל-מרכז. קוצר ימיה של ממשלתו אופייני לכל ראשי הממשלות בתקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית.
עוד בטרם מונה לראש ממשלה, יצא מֶנְדֶס פראנס נגד הקולוניאליזם הצרפתי. כראש ממשלה נקט צעדים שקירבו את קצו: במסגרת הסכם עם המנהיג הקומוניסטי הווייטנאמי הו צ'י מין, הוציא מֶנְדֶס פראנס את כוחות צרפת מווייטנאם, והוכר שלטונם של הקומוניסטים בצפונה של הארץ, מתוך כוונה - שלא התגשמה - לערוך בחירות לממשלה משותפת ב-1956. ההחלטה לסגת מווייטנאם זכתה ברוב גדול באספה הלאומית, לאחר שצרפת הובסה בידי כוחותיו של הו צ'י מין במלחמת הודו-סין הראשונה. לעומת זאת היא עוררה התנגדות בחוגי ימין ובקרב הכנסייה. מֶנְדֶס פראנס היה נתון בעקבות הנסיגה להתקפות אישיות, לעיתים נגועות באנטישמיות. מהלך מדיני נוסף של מֶנְדֶס פראנס היה הגעה להסכם עם מנהיג התנועה הלאומית בתוניסיה, חביב בורגיבה, על אוטונומיה נרחבת שתינתן לתוניסאים, כצעד מקדים לעצמאות מלאה שתינתן ב-1956. מֶנְדֶס פראנס צידד גם בנסיגה צרפתית ממרוקו, אך בשאלת אלג'יריה ביקש למצוא פתרון שיבטיח את מעמדם של המתיישבים הצרפתים במקום.
תמך בהתלהבות בהתקדמות לקראת איחוד מדיני באירופה, ובכלל זה שיתוף פעולה מדיני וצבאי שיכלול גם את ממשלת מערב גרמניה, על אף המשקעים הלא רחוקים ממלחמות העולם.
לאחר ראשות הממשלה.
בין פברואר למאי 1956 שימש מנדס פרנס שר בממשלת גי מולה, אך פרש על רקע המשבר המתמשך בנושא אלג'יריה. ב-1957 הוא התפטר מהנהגת מפלגתו בגלל התנגדותו לדה-גול, וב-1959 סולק ממנה, לאחר שנהפכה למפלגה פרו-גוליסטית. בהמשך הקריירה הפוליטית שלו כיהן לסירוגין כחבר פרלמנט מטעם מפלגות שמאל קטנות. הביע סימפתיה למרד הסטודנטים של מאי 1968, עמדה בלתי שכיחה אצל פוליטיקאים במעמדו.
חיבר מספר ספרים בענייני כלכלה ונושאים אחרים.
פייר מֶנְדֶס פראנס נפטר באוקטובר 1982 בפריז. היה נשוי ללילי (1911–1967), בתו של איש העסקים סולומון סיקורל מקהיר. לזוג נולדו שני בנים: מישל וברנאר.
אבו עמרה
אַבּוּ עַמְרַה הוא שבט בדואי בנגב, סמוך ליישוב עומר, שהוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב בשם אַבּוּ עַמְרַה (שֵׁבֶט), ללא מעמד מוניציפלי. שבט זה מורכב ברובו מבני שבט תראבין מלפני קום המדינה.
נצאצרה
קקי
קדייראת א-צאנע
עוקבי
סייד
סייד (ערבית: سَيِّد, תעתיק מדויק סַיִּד) הוא תואר כבוד הניתן לזכרים שמקובל כי הם צאצאי הנביא המוסלמי מוחמד מנכדיו, חסן וחוסיין, בני בתו פאטמה זהרה וחתנו עלי בן אבו טאלב, שהיה גם בן-דודו. לצאצאים ממין נקבה יש כינויים אחרים (סיידה וכיוצא בזה). במקרה שמוצאו של אדם ממוחמד מגיע דרך אמו אך לא דרך אביו, אין הוא זכאי לתואר סייד, אם כי יש לו עדיין ייחוס.
מוסלמים מסוימים מעניקים כינוי זה גם לצאצאים של אבו טאלב, דודו של מוחמד, מבניו האחרים: ג'עפר, עקיל וטאלב.
אין לבלבל כינוי זה עם השם "סעיד", שהוא מילה ערבית ופרסית שמשמעותה "שמח". מילה אחרת שלפעמים מבלבלים בינה לבין תואר זה היא "שהיד", המונח הערבי למי שמת מות קדושים.
המילה סייד משמעותה המילולית "אדון", בדומה לסר או לורד האנגלי. בעולם הערבי משמשת מילה זו עדיין לעיתים כתחליף ל"אדון", כמו "סייד ג'ון סמית'". הרעיון מובע גם באמצעות המילה "סידי" בניבים מערביים של השפה הערבית.
השיעים מבדילים בין סיידים לאלו שאינם על פי צבע מצנפתם: הסיידים עוטים מצנפות שחורות או ירוקות (צבע בית עלי), ואילו אלו שאינם סיידים לובשים מצנפות לבנות או בצבע בהיר אחר.
הנהגת השיעים לאורך הדורות הורכבה במרביתה המכרעת מסיידים; בין המנהיגים השיעים בני זמננו שהם סיידים: מזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה, האב הרוחני של הארגון מוחמד חוסיין פדלאללה (גם קודמו עבאס מוסאווי, היה סייד), הפוליטיקאי השיעי-עיראקי הקיצוני מוקתדא א-סאדר, אברהים אל-ג'עפרי ראש ממשלת עיראק , האייתוללה הבכיר בעיראק עלי סיסתאני, והמנהיג העליון האיראני עלי ח'מנאי (גם קודמו, רוחאללה ח'ומייני היה סייד).
כינויים אחרים.
כינויי כבוד ערביים אחרים כוללים את התארים "שייח'" ו"שָריף". שושלת ה"סיידים" מבית חסן ששלטו במכה, אל-מדינה, עיראק וכעת שולטים בירדן, בית האשם, נשאו את התואר "שָריף" ואשראף. בעולם הערבי "שָריף" לרוב שמור עבור צאצאי חסן בעוד "סייד" מצוי בשימוש עבור צאצאי חוסיין.
כינוי נוסף, המצוי בשימוש בעיקר בדרום ובדרום מזרח אסיה, הוא "מיר" או מירזא.
ציון המוצא.
סיידים לעיתים קרובות כוללים את התארים הבאים בשמותיהם כדי לציין את הדמות דרכה הם מציינים את ייחוסם. אם מוצאם מיותר מאב ידוע אחד או אימאם שיעי, הם ישתמשו בתואר של האב דרכו הם משתלשלים בדרגה הישירה ביותר.
קבועה
קבועה הוא שבט בדואי בנגב, שמקום מושבו הוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב ושמו קבועה, אך עדיין ללא מעמד מוניציפלי. עד שנת 1981 היה שם המקום "גבוע".
קוואעין
ענתות (ישוב)
אריות ים
אריות ים או כפירי ים (שם מדעי: Otariinae) הם תת-משפחה של יונקים ימיים מתת-הסדרה טורפים ימיים (Phocoidea). את אריות הים מאפיינים סנפירים ארוכים, אוזניים קטנות ותנועה ביבשה על ארבעת סנפיריהם. כושרם לכופף את הסנפירים האחוריים לפנים מקנה להם יכולת לטפס במהירות על גבי סלעים. קולו של אריה הים הוא נביחה רמה. אריות ים נמצאים בדרך כלל באזורים בעלי אקלים קוטבי — ליד אנטארקטיקה או הקוטב הצפוני.
פרסי אקזוטי
ויטסלב נזול
פייר גספרד חמט
סמל אירלנד
סמל אירלנד מורכב מנבל אירי או נבל קלטי (אירית: Clàrsach), הקרוי גם נבל בריאן בורו בצבע זהב על רקע כחול. הסמל משמש כיום כסמל הרפובליקה של אירלנד. הנבל נבחר בעת יסוד אירלנד החופשית בשנת 1922, אולם הסמל נרשם רשמית רק ב-9 בנובמבר 1945.
הנבל האירי מזוהה עם אירלנד מאז המאה ה-13 והופיע על מטבעות כבר משנת 1536, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני. מקורו של נבל בריאן בורו הוא במאה ה-14, והוא שוכן בספריית הטריניטי קולג', בדבלין. בשל כך הוא נקרא גם נבל טריניטי קולג'. הנבל קרוי על שם בריאן בורו, המלך הנעלה של אירלנד, אך הוא מת כ-400 שנה לפני יצירת הנבל, ואין לו שום קשר אליו.
הסמל מופיע על המטבעות האיריים (גם לאחר המעבר לאירו), הדרכונים וכל המסמכים הממלכתיים.
תומאס האריס
תומאס האריס (באנגלית: Thomas Harris; נולד ב־11 באפריל 1940) מחבר ספרי מתח אמריקאי ויוצרו של ד"ר חניבעל לקטר.
חייו.
תומאס האריס נולד בעיר ג'קסון במדינת טנסי בארצות הברית. בגיל צעיר עקרה משפחתו למדינת מיסיסיפי בה גדל. למד באוניברסיטה בעיר וייקו בטקסס (העיר שתתפרסם לימים בגין המצור בווייקו, אירוע של ההתאבדות הקבוצתית בהנהגת דייוויד כורש וכת מאמיניו בשנת 1993). היה כתב לענייני פלילים בארצות הברית ובמקסיקו. שימש ככתב ועורך של סוכנות הידיעות אסושיאייטד פרס בעיר ניו יורק.
בשנת 1977 התפרסם ספרו הראשון "יום א' השחור", סיפור על לוחם מוסד ישראלי המסכל מזימת טרוריסטים ערבים לבצע, בעזרת אמריקאי בוגר מלחמת וייטנאם, פיגוע המוני בסופרבול, משחק הגמר של ליגת הפוטבול האמריקאית.
בשנת 1981 הופיע ספרו "הדרקון האדום" המתאר לראשונה בספריו רוצח סדרתי, המסתייע בעזרתו של רוצח סדרתי אחר שנלכד ומרצה עונשו בכלא שמור, והוא ד"ר חניבעל לקטר, רופא, רוצח אכזרי וקניבל.
בשנת 1988 התפרסם ספרו "שתיקת הכבשים", בו מנסה סוכנת ה FBI קלריס סטרלינג ללכוד רוצח סדרתי באמצעות ניצול כישוריו של ד"ר לקטר הכלוא.
בשנת 1999 הופיע ספרו "חניבעל", בו ד"ר לקטר, שנמלט לאיטליה, חוזר לארצות הברית ומצליח להערים על קלריס סטרלינג המנסה ללוכדו.
הביקורות לא נטו חסד לספריו, אך ציינו כי היטיב לאפיין דמויותיהם של רוצחים סדרתיים. ספריו הפכו לרבי מכר. כל ספריו עובדו לסרטי קולנוע וכולם תורגמו לעברית.
גילה פינקלשטיין
גילה פרידה פינקלשטיין (נולדה ביום כיפור ה'תשי"א; 22 בספטמבר 1950) היא מחנכת ופעילת ציבור, חברת הכנסת לשעבר מטעם סיעת המפד"ל, וכיהנה עד 2018 כחברה בוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה.
קורות חיים.
גילה מַרְגִל נולדה בתל אביב. אביה יצחק היה מנהל בית ספר ואמה רבקה - מורה לאנגלית. היא למדה בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "דיזנגוף" ולאחר מכן בתיכון צייטלין בעיר. היא בעלת תואר ראשון באנגלית והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בניהול מערכות חינוך.