דוגמה ידועה של שימוש בפוטומונטז' שגרם לסערת רוחות, היה כשהמגזין נשיונל ג'יאוגרפיק ביצע עריכה לתצלום שבוצע במצרים, על מנת להתאימו לעמוד השער ותוך כדי כך הוזז מיקומה של אחת הפירמידות.
שימוש בבידור, גרפיקה ופרסום.
היכולת להרכיב ראש של אדם על גוף אחר, להציג אדם בסיטואציות אבסורדיות, לשנות פרופורציות בגוף, לשתול ידיעות בעיתון וכו', מאפשרות ליצור מצגות (או חוברות) הומוריסטיות המשמשות באירועים חברתיים או במופעי בידור.
דוגמה ידועה של שימוש בפרסום היא בפרסום הפוליטי שנעשה באמצעות טכניקת פוטומונטז', לדוגמה תמונת ראש הממשלה יצחק רבין במדי קצין נאצי, שהוצגה בהפגנת הימין בכיכר ציון נגד יצחק רבין והסכם אוסלו ב' על ידי סוכן השב"כ אבישי רביב, כחודש לפני שנרצח. מתנגדיו הקיצוניים של רבין הפיצו בין היתר גם תמונות שלו לבוש בכאפיה.
גם ראש הממשלה אריאל שרון הוצג בתמונות פוטומונטז' על ידי מתנגדיו הקיצוניים. בין היתר הופצו תמונותיו בכאפיה, מאחורי סורגים ותמונה בה הוא מצדיע במועל יד כשהוא לבוש במעיל נאצי, על רקע דגל עם צלב קרס. התמונה האחרונה הופצה באתר אינטרנט ובעקבות כך הוגשה כנגד האתר תלונה במשטרה על הסתה.
שימוש לצורך הונאה, זיוף ופגיעה.
טכניקת הפוטומונטז' שדרגה את שיטות הזיוף הקיימות. האפשרויות הפשוטות כיום "לשתול" חתימות שנלקחו ממסמך כשר בתוך מסמך מזויף, באופן שיהיה קשה לזהות את הזיוף, הביאה לריבוי המקרים של פשעי זיוף בעולם.
כיום, בניגוד לעבר, הרבה יותר קשה למומחה לקבוע את האותנטיות והמהימנות של תמונה בבית משפט כמוצג משפטי קביל.
תמונות מזויפות רבות שבוצעו בטכניקת פוטומונטז' מסתובבות ברשת האינטרנט, ולרוב קשה להבחין בין תמונה אמיתית למזויפת. היות שפעילות זו מכוונת בעיקר נגד ידוענים היא מחייבת אותם למעקב מתמיד על הנעשה ברשת ואף להגשת תביעות משפטיות במקרה הצורך.
עם פרוץ עידן האינטרנט הופצו הרבה תמונות של ידועניות שלכאורה הצטלמו בעירום, אך למעשה היה מדובר בתמונות פוטומונטז' בהן חיברו את הראש של הידוענית על גוף של אישה אחרת. התמונות המזויפות שימשו כנראה בעיקר כדי לקדם את המכירות של אתרי פורנוגרפיה, אם כי חלקן נועדו לפגוע בידועניות עצמן. בשיא התופעה הסתובבה אגדה אורבנית על "התוכנה שמפשיטה את הדוגמניות" (דבר שיכול להשתמע כתוכנה שלוקחת תמונת JPEG ומצליחה איכשהו להציג את הגוף שמתחת לבגדים. דבר שהוא בלתי-אפשרי). כיום, התופעה פחתה בהרבה.
בישראל נודעו מספר פרשיות הקשורות לזיוף תמונות עירום:
פוטומונטז' היסטורי.
פוטומונטז' נודע הוא התצלום המפורסם של פגישת בנימין זאב הרצל והקיסר וילהלם השני ליד מקוה ישראל.
דוד וולפסון, שלא היה צלם מקצועי, התרגש כל כך מהמעמד ומהכבוד הגדול, עד שהחמיץ את ההזדמנות לצלם מהזווית המיטבית. כתוצאה מזה נראה בתמונה הראשונה - הקיסר יושב על סוס לבן ומביט אל קצה הרגל של הרצל. עם פיתוח התצלום התגלתה התקלה, והרצל נלקח לגג ביפו, שם צולם כשהוא מחזיק את כובעו בידו (תמונה 2). וולפסון, בכישורים מרשימים יחסית לשנת 1898, הצליח לחבר בין שתי התמונות באופן הבא: את הקייזר הוא העביר אחורה לסוס השחור של החייל שליווה אותו; הסוס הלבן נגזר מההיסטוריה, והרצל "נשתל" לתוך התמונה. התוצאה היא תמונה 3.
מקלע PK
מקלע PK (ברוסית: ПК) (ראשי תיבות של Пулемет Калашникова; "מקלע קלשניקוב") הוא מקלע קל תוצרת ברית המועצות אשר היה בשימוש נרחב של מדינות ברית ורשה ובעלות בריתם.
למקלע יצאה גרסה משודרגת המוכרת בשם PKM שמשמעותו המקלע המעודכן של קלשניקוב (Пулемет Калашников Модернизированный).
היסטוריה ופיתוח.
מקלע ה-PK תוכנן על ידי מיכאיל קלשניקוב בשנת 1958 ונכנס לשירות בצבא האדום ב-1969. הרעיון לפיתוח המקלע היה יוזמה של שר הביטחון הסובייטי שהיה מעוניין בפיתוחו של מקלע מתחרה למקלע הנפוץ של אותה תקופה, מקלע NSV.
ה-PK נחשב בזמנו למקלע טוב והחליף מספר מקלעים ישנים שהיו בשימוש בצבא האדום, כגון SGM.
מספר שנים לאחר פיתוח ה-PK החל קלשניקוב לפתח גרסה נוספת של המקלע, הידועה כיום בראשי התיבות שלה PKT. גרסה זו נועדה להיות מותקנת על גבי רכב קרבי משוריין וטנקים. היא מותקנת בין היתר במערכת Uran-9. ב-1969 החל הצבא האדום להשתמש בגרסת ה-PKM שכללה חצובה של שלוש רגליים. כיום, דגם ה-PKM עדיין מיוצר ומשמש את הצבאות של רוסיה ומדינות ברית המועצות לשעבר. גם צבאות של מדינות הגוש המזרחי לשעבר, כמו פולין ורומניה עדיין משתמשים במקלעי ה-PKM. כמו כן, המקלע נמצא בשימוש במדינות רבות באפריקה ובמזרח התיכון, שם הוא משמש בעיקר כוחות גרילה וארגוני מחבלים.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נפלה לידי צה"ל כמות לא מבוטלת של מקלעי PK, שהיו בשימוש החזבאללה.
ה-PKM שוכפל ונכון ל-2007 הוא מיוצר במדינות נוספות כגון בולגריה, סין, פולין, רומניה ומדינות יוגוסלביה לשעבר.
הנדסה ומבנה.
PK הוא מקלע בעל חגורת כדורים ממתכת עמידה, ובעל כוונות ברזל (אחת בחלקו הקדמי ואחת בחלקו האחורי). חגורת התחמושת למקלע נמצאת בארגזים של 100, 200, או 250 כדורים. ארגז הכדורים מולבש על המקלע ומכיל בתוכו את הכדורים כאשר הוא נמצא מצידו הימני של המקלע. הנצרה ממוקמת בצידו השמאלי של ההדק ומאחוריו, קת הרובה עשויה עץ או בקליט והדק מכני המתפעל את המקלע. ניתן לקפל את החצובה לפי הצורך. לגרסאות המקלע שמורכבות על טנקים יש הדק אלקטרוני וקת לכתף, ובכך הן מאפשרות תפעול יעיל שמתאפשר כאשר מורידים את המקלע בשעת הצורך מהמקום שבו הוא מותקן על הטנק.
אפהליון
סנטה פה (פירושונים)
סנטה פה (בספרדית: Santa Fe, ובפורטוגזית: Santa Fé, בשתיהן המשמעות "אמונה קדושה") הוא שם המשותף למספר מקומות בעולם.
אירוס שחום
אירוס שחום (שם מדעי: "Iris atrofusca"; נקרא גם "Iris loessicola", "Gilead iris") הוא מין של צמח בסוג אירוס מתת הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוסי ההיכל. אירוס שחום הוגדר לראשונה על ידי טוביה קושניר בשנת 1947. בעבר, אירוס שחום נקרא בשמות שונים, עד שקיבל את השם הנוכחי עקב צבע פרחיו. מקור שמו המדעי הוא אדמת הלס שעליה הוא גדל. הצמח תת-אנדמי לישראל ולירדן.
אזור הגידול הוא באזורי הספר בהרי יהודה ושומרון, בקעת באר שבע, ערד וחבל יתיר, וכן בגלעד. הצמח לא נפגע מעיבוד קרקע בעזרת מחרשה מסורתית, אך עיבוד מכני של הקרקע פגע קשות בבית גידולו בקרקעות הלס.
בשמורות טבע נחל תקוע ניתן להבחין בפריחה של עשרות פריטים מדי שנה בחודשים ניסן ואייר. מקבצים גדולים נמצאים בעונה באזור היישוב הבדואי "מרעית" ובוואדי בסמוך לבית הספר היסודי שנמצא בקרבת היישוב דריג'את.
יחסית לאירוסי ההיכל אירוס שחום הוא צמח קטן ממדים. צבע הפרח הוא חום כהה עד שחור. במרכז עלה העטיף החיצוני ישנו כתם כהה, ועליו זקן של שערות צהובות. בעלי העטיף הפנימיים ניתן להבחין בעורקים כהים יותר. הצמח פורח בחודש מרץ.
ככל שאר אירוסי ההיכל, אירוס שחום הוא פרח מוגן.
תור הצוצלת
סנטה פה
סנטה פה (בספרדית: Santa Fe) היא בירת מדינת ניו מקסיקו. העיר, שנוסדה בשנת 1607, היא אחת הערים העתיקות בארצות הברית.
בעיר מתגוררים כ-84,683 תושבים, נכון לשנת 2019. העיר נחשבת לאחת הערים הגבוהות ביותר בארצות הברית, גובהה הממוצע עומד על כ- 2134 מטר.
סנטה פה נחשבת לאחת מערי האומנות הגדולות בעולם בשל הגלריות והמיצבים הרבים שבה.
היסטוריה.
אזור סנטה פה היה מיושב במשך שנים רבות על ידי שבטים אינדיאנים (כגון הפואבלו) שגרו לאורך ריו גראנדה.
ניסיונות ראשונים להתיישבות אירופאית באזור החלו בשנת 1598 על ידי מלכות המשנה של ספרד החדשה. העיר המודרנית הוקמה בשנת 1607. בשנת 1610 העיר הוכרזה כבירת המחוז, ובכך סנטה פה מהווה את בירת המדינה הוותיקה בארצות הברית. בשנת 1680 שבטים אינדיאנים מרדו בשלטון הספרדי וגירשו אותו מסביבת העיר. ספרד כבשה את העיר בשנית בשנת 1692. העיר נשארה בשלטון ספרדי עד שנת 1810, כאשר מקסיקו כבשה את העיר במלחמת העצמאות של מקסיקו. בתקופה זו היוותה העיר מרכז סחר בפרוות. בשנת 1841 סביבת סנטה פה הייתה מקור לסכסוך טריטוריאלי בין מקסיקו לרפובליקת טקסס. בשנת 1846 פרצה מלחמת ארצות הברית–מקסיקו וסביבת העיר עברה לשליטה אמריקאית בשנת 1848 באמצעות הסכם גואדלופה אידלגו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית העיר נכבשה במרץ 1862 על ידי קונפדרציית המדינות של אמריקה, אשר נסוגה מהעיר כזמן קצר לאחר מכן כתוצאה מקושי לוגיסטי רב בניהול העיר הרחוקה. בשנת 1880 נסלל קו רכבת העובר בסביבת העיר, אך אינו מגיע אליה ישירות. דבר זה פגע קשות בפיתוח העיר.
בשנת 1912 ניו מקסיקו הצטרפה לארצות הברית כמדינה ה-47, עם סנטה פה כבירתה. בשנים שלאחר מכן אמנים וסופרים רבים נמשכו אל העיר בשל יופייה והאקלים היבש. בשנת 1942 היוותה העיר מרכז לכליאת יפנים-אמריקאים.
פוליטיקה וממשל.
העיר מנוהלת על ידי מועצה עירונית המורכבת משמונה חברים הנבחרים בארבעה מחוזות בחירה- שני נציגים מכל מחוז. אורך כהונה הוא ארבע שנים ואחת לשנתיים נציג אחד מכל מחוז עומד לבחירה.
הלורד וולדמורט
ישיבת שפת אמת
ישיבת שפת אמת (ישפ"א) היא הישיבה הראשונה של חסידות גור בארץ ישראל. בניין הישיבה נמצא ברחוב יהוסף שוורץ בשכונת מחנה יהודה בירושלים.
במשך שנים הייתה הישיבה ישיבה גבוהה וישיבת הדגל של חסידות גור בישראל, היא פעלה בין השנים תרפ"ה - תשע"ו (1925–2016) וראש הישיבה האחרון בה במתכונת זו היה הרב שאול אלתר.
לאחר הרביזיה בישיבות גור הפכה הישיבה ל"קיבוץ" והתקיימה במתכונת זו עד סגירתה ב-2016 כשמספר הבחורים הצטמצם.