עד נובמבר 2012 מספר ליילנד הגדול ביותר שהוכח שהוא ראשוני היה 51226753 + 67535122 (מספר בעל 25,050 ספרות). בתחילת 2011 הוא היה המספר הראשוני הגדול ביותר שהוכח שהוא ראשוני על ידי הוכחת ראשוניות בעזרת עקומות אליפטיות.
ישנם מספרים רבים גדולים יותר אשר נחשבים "כנראה ראשוניים" , כגון 3147389 + 9314738‏, אולם קשה להוכיח מתמטית את ראשוניותם של מספרי ליילנד גדולים. פול ליילנד כתב באתרו: "לאחרונה התברר כי מספרים אלו הם אבן בוחן אידיאלית עבור תוכניות להוכחת ראשוניות. יש להם מבנה אלגברי פשוט אולם אין להם תכונות ציקלוטומיות (cyclotomic) מיוחדות הניתנות לניצול".
ישנו פרויקט בשם XYYXF שמטרתו למצוא רכיבי ליילנד של מספר ליילנד נתון.
מספרי ליילנד מהסוג השני.
מספר ליילנד מהסוג השני הוא מהצורה:formula_5, כאשר x ו y הם שלמים גדולים מ-1‏.
גם עבור הסוג השני ישנה חשיבות למספרים הראשוניים. הראשונים שבהם הם: formula_6
Sour Candy
Sour Candy (בעברית: סוכרייה חמוצה) הוא סינגל שיווקי, שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא בשיתוף להקת בנות הדרום קוריאנית בלאקפינק. השיר יצא לאור ב-28 במאי 2020 כסינגל השיווקי הראשון מתוך אלבום האולפן השישי של ליידי גאגא, Chromatica, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. השיר יצא יממה לפני צאת האלבום.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי ליידי גאגא, טדי פארק, מדיסון לאב, רמי יאקוב, בארנס, בלאדפופ והופק על ידי בלאדפופ ובארנס.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
השיר עצמו זכה ללא מעט השוואות לסינגל "Swish Swish", של הזמרת קייטי פרי.
וידאו קליפ.
האודיו הרשמי שיצא עבור השיר פורסם בערוץ היוטיוב של גאגא ב-28 במאי 2020, בסמוך לצאתו כסינגל. באודיו ניתן לראות את עטיפת האלבום והוא זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-21.6 מיליון צפיות.
אולימפיאדת המדע הבין-לאומית לנוער
אולימפיאדת המדע הבין-לאומית לנוער (באנגלית: The International Junior Science Olympiad, בראשי תיבות: IJSO) היא תחרות מדע שנתית לתלמידים עד גיל 15 (עד תאריך 31 בדצמבר של השנה שבה מתקיימת התחרות). זוהי אחת מהאולימפיאדות הבינלאומיות למדע והתחרות הבינלאומית היחידה המכסה את תחומי הפיזיקה, הכימיה והביולוגיה בו זמנית. האולימפיאדה נועדה לקדם עניין במדע בקרב תלמידי בתי הספר, וחשיפתם לפתרון בעיות, חשיבה ביקורתית וניסויים. במהלך השנים, האולימפיאדה שואפת להשפיע לטובה על חינוך מדעי ומתמטיקה ברמת בית הספר. אירוע האולימפיאדה הראשון נערך בג'קרטה, אינדונזיה בשנת 2004 והשתתפו בו 31 קבוצות. נכון לשנת 2018, משתתפות כ-50 מדינות חברות בכל שנה באולימפיאדה המתקיימת במדינה מארחת. המדינות המשתתפות שולחות משלחות של שלושה עד שישה תלמידים לתחרות ובנוסף אחד עד שלושה מדריכים ומשקיפים.
התחרות מחולקת לשלושה מבחנים שכל אחד מהם נמשך בין שלוש לארבע שעות. החלק התאורטי מורכב משני מבחנים: שאלון רב-בחירה המורכב מ-30 שאלות, ומבחן תאורטי. החלק המעשי מורכב משלוש בחינות מעבדה, אחת לכל תחום. המבחנים נועדו לתת מענה להבנת התלמידים את המושגים, וביכולתם ליישם מושגים על המצבים המתוארים במבחנים.
מטרה חשובה של האולימפיאדות לצעירים היא להתנסות בתרבויות שונות ולחולל אינטראקציות בין תלמידים מרחבי העולם. לפיכך, יש לאולימפיאדות פוטנציאל לקדם שלום והבנה עולמיים. נכון לשנת 2019, יש 95 מדינות חברות.
רשימת המדינות המארחות.
להלן רשימת המדינות והערים המארחות את התחרויות (בסוגריים מדינות משקיפות):
הוצאת סנדיק ספרים
טיפול פמיניסטי
טיפול פמיניסטי או פסיכותרפיה בגישה פמיניסטית היא גישת טיפול נפשי, אשר שוזרת את הרעיונות של הפמיניזם לתוך המרחב הטיפולי. זוהי גישה שאינה עומדת בסתירה לגישות טיפוליות אחרות, אלא מרחיבה אותן באמצעות התמקדות בהקשר החברתי-פוליטי והשפעותיו על ההתפתחות ועל מה שנחשב התנהגות "נורמלית" או "בעייתית".
טיפול פמיניסטי אינו שיטה טיפולית, אלא תפיסה פילוסופית אידאולוגית טיפולית, שמקורה בגל השני של הפמיניזם. גישת טיפול זו מבוססת על חקירה של נקודות מבט וחוויות שאינן נגישות לתרבות הדומיננטית. טיפול פמיניסטי שואף לחשיפה והקשבה לקולות שותקים ומושתקים, אלה שהודרו לשוליים החברתיים, מתוך אמונה כי בקולות השותקים מצוי ידע עמוק. הטיפול רואה את המקור לקשיי המטופלת (או המטופל) כתוצאה של אינטראקציה בין גורמים פנימיים (תוך נפשיים) וחיצוניים (השפעת התרבות והחברה). הטיפול מתמקד באופן בו הזהות האישית ומערכות היחסים מושפעים ממשתנים כמו מגדר, גזע, מעמד, דת תרבות, ויחסי כוחות.
הרקע להתפתחות הטיפול הפמיניסטי.
הטיפול הפמיניסטי צמח מתוך הגל השני של הפמיניזם בארצות הברית בשנים 1960–1970. תנועות נשים להעלאת מודעות התחילו לדבר על אונס, אלימות במשפחה ואלימות כלפי נשים, וכך התחילו לזהות ולהצביע על ההשפעה השלילית של סוציאליזציה לתפקידי מגדר וסקסיזם חברתי על נשים. תנועות הנשים אתגרו את התפישות הרווחות שהאשימו נשים במצבי אונס ואלימות וטענו כי מצבים אלה נגרמים עקב פיחות במעמדן החברתי של נשים. כחלק מכך התחילה ביקורת על הטיפול הפסיכולוגי המסורתי שהתמקד בהסתגלות פסיכולוגית למצבים חברתיים וסביבתיים גם כאשר אלה פוגעניים, תוך התעלמות מדיכוי נשים בחברה. קבוצות להעלאת מודעות היוו חלופה לטיפול עבור נשים, בקבוצת אלה נשים שיתפו וחשפו את המשותף בבעיותיהן ומצוקותיהן והתחילה לעלות המודעות לשורשים החברתיים-תרבותיים בבסיס מצוקותיהן.
נשות טיפול בבריאות הנפש שהיו שותפות לקבוצות אלה התחילו להכניס פרספקטיבה זו לפרקטיקה המקצועית ולכתוב על כך. מטפלות פמיניסטיות התחילו להתייחס לכך שגוף הידע הפסיכולוגי מתבסס על סובייקטיביות גברית, לבנה ומבוססת מעמדית, ועל כן התיאוריות שגיבשו היו מתוך נקודת מבט גברית ומתוך ערכים ונורמות "גבריים". עוד הן אתגרו את הטיפול המסורתי, ששם דגש על פתולוגיה אישית כנובעת מקשיים תוך נפשיים ומתעלם מההקשר החברתי על בעיות הפרט. במקום כך, הצביעו נשות מקצוע פמיניסטיות על ההקשר החברתי-תרבותי-פוליטי כמרכיב משמעותי ביצירת מצוקות של נשים. מאמרים וספרים על טיפול לנשים בגישה פמיניסטית התחילו להתפרסם בסוף שנות ה-70' וה-80', בהן העלו ביקורת על הטיפול המסורתי. לתרפיה הפמיניסטית קדם המודל הפסיכואנליטי, ששימש בסיס להבנת ההתפתחות הפסיכולוגית של גברים ונשים כאחד. מטפלות פמיניסטיות ביקרו את האופן בו תיאוריות אלה מושתתות על מודלים פאלו-צנטריים, על פיהם הגברים נחשבו לנורמה והנשים כ"אחרות". ובכך מטפלים, במודע ושלא מודע היו שותפים לציפיות מגדריות חברתיות, הגדירו פתולוגיות שמקורן במקורות נפשיים, והתעלמו מהשפעות דיכוי של ציפיות חברתיות-תרבותיות-פוליטיות.
תאורטיקניות פמיניסטיות עסקו באופן בו כוח ושליטה חברתית משפיעים על תפישתן ועל עיצובן של תופעות קליניות מסוגים שונים בניגוד להשפעה שיש לפתולוגיה אינדיבידואלית או משפחתית המנותקת מהקשר חברתי. אחת הדוגמאות לכך היא ההתייחסות ל"היסטריה" על פי פרויד. בחקירתו את תופעת ההיסטריה כתב פרויד "אני מעלה אפוא את התזה שביסוד כל מקרה היסטריה מונח אירוע אחד או כמה אירועים של התנסות מינית טרם זמנה, אירועים השייכים לשנים המוקדמות ביותר של הילדות". אך בשנת 1897 חזר בו פרויד מהצהרותיו שהתעללות מינית היא הגורם לתופעת ה"היסטריה" אצל נשים והכחיש את ממצאיו בהם תיעד את ההתעללויות שעברו מטופלותיו; "נאלצתי להכיר בכך שמעמדי הפיתוי האלה לא התרחשו מעולם, ולא היו אלא פנטזיות שהמציאו המטופלות שלי". ובכך, נשללה מציאותן של הנשים, הושתק ההקשר החברתי של הניצול המיני, והמוקד הוחזר להיות ההיבטים התוך נפשיים, הפנטזיות והתשוקות כמקור לסימפטומים והתעלמות מהמציאות החיצונית שגרמה להם. בהמשך נטען כי פרויד חזר בו, מאחר שההשלכות החברתיות של ממצאיו היו מבהילות מדי וכי זכה לבוז ונידוי בקרב עמיתיו, עקב כך חזר בו מממצאיו שחשפו את העיוות החברתי, והתבסס על נרטיב שמשמיט, משתיק ומתעלם מההקשר הפוליטי-חברתי.
תאורטיקניות פיתחו תיאוריות המסבירות הבדלים בהתפתחותן של בנים ובנות, וחלקן התמקדו בתהליך ההתפתחות שבו נרכשת הזהות המגדרית ומופנמים באופן לא מודע הסטריאוטיפיים של תפקידי מגדר. כך התחילו לייסד עקרונות שמותאמים לטיפול פמיניסטי וקבעו שעל מטפלים ללמוד ולדעת את הביולוגיה, הפסיכולוגיה, המצב החברתי של נשים והאופנים השונים בהן חוות דיכוי והשתקה. בשנת 1993 התקיים בבוסטון הכנס הראשון שעסק בהתערבות פמיניסטית בו הוגדרו תמות מרכזיות להתערבות פמיניסטית. ביניהן המחויבות לקדם שינוי חברתי, האישי הוא הפוליטי, מגוון ושונות הם בסיס ויסוד לפרקטיקה, ההתערבות תכלול ניתוח של יחסי כוחות ומגוון הדרכים בהם אנשים חווים/מפעילים דיכוי, קביעה כי מיזוגניה ודרכים אחרות של אי שוויון גורמות לנזק. בשנת 2007 פורסם מסמך שאושר על ידי האגודה האמריקאית לפסיכולוגיה בו נוסחו קווים מנחים לטיפול פסיכולוגי בנשים.
הגישה הטיפולית.