הסגנון הגותי הגיע באמצע המאה ה-12. וולטר דה גריי (Walter de Gray) הוכתר כארכיבישוף ב-1215 והורה על הקמת מבנה גותי שישווה לקתדרלת קנטרברי. הבניה החלה ב-1220. בית הרוחב היה המבנה הראשון, והושלם בשנות ה-1250 בסגנון גותי אנגלי מוקדם. מגדל מרכזי מעל מקום המצלב נבנה לאחר מכן, ועל גגו התנוסס צריח מעץ. הבניה המשיכה לתוך המאה ה-15.
בית מועצת הקתדרלה (Chapter House) הושלם בשנות ה-1260. הספינה הראשית הרחבה נבנתה החל משנות ה-1280 על היסודות הנורמניים. הגג החיצוני הושלם בשנות ה-1330 אבל הקמרונות הושלמו רק ב-1360. אחרי סיום הספינה הראשית הבנייה עברה לחלק המרכזי והקפלות, כאשר בית המקהלה הנורמני נהרס בשנות ה-1390. ב-1407 קרס המגדל המרכזי; כתגובה לכך העמודים חוזקו ומגדל חדש נבנה החל מ-1420. ב-1417 הסתיימה העבודה על החלק האחרון של הקתדרלה, המגדל הצפון המערבי וב-1472 הכריזו על השלמת הקתדרלה.
תנועת הרפורמציה הובילה להכתרת הארכיבישוף הפרוטסטנטי הראשון, לבזיזת רוב אוצרות הקתדרלה ולאובדן רוב אדמות הכנסייה. תחת המלכה אליזבת הראשונה בוצע מאמץ מרוכז להסיר כל עקבה של קתוליות מהקתדרלה, מאמץ שכלל גם הרס קברים, חלונות ומזבחות. במלחמת האזרחים האנגלית העיר יורק הושמה תחת מצור ונפלה בידי כוחותיו של אוליבר קרומוול ב-1644, אבל תומאס פיירפקס מנע גרימת נזק לקתדרלה.
בעקבות רגיעה במתחים הדתיים, נעשו עבודות לשחזור הקתדרלה. בין השנים 1730 ל-1736 כל הרצפה של הקתדרלה רוצפה מחדש בשיש וב-1802 החל עוד מבצע שחזור גדול. ברם, הצתה מכוונת של הקתדרלה ב-2 בפברואר 1829 בידי ג'ונתן מרטין הלא-קונפורמיסט גרמה לנזק כבד לחלק המזרחי, ותאונה שהתפתחה לשרפה ב-1840 השאירה את המגדל הדרום-מערבי, הספינה הדרומית ואת הספינה הראשית ללא גג ומפוחמת. הקתדרלה נגררה לחובות, ובשנות ה-1850 הושעו התפילות בקתדרלה. ברם, ב-1858 בוצעו שיפוצים מ-Augustus Duncome והקתדרלה חזרה לפעילות.
במהלך המאה ה-20 רוכז מאמץ רב יותר בשימור הקתדרלה, בייחוד אחרי סקר הנדסי מ-1967 שמצא שהקתדרלה הייתה על סף קריסה. סכום של 2,000,000 לירה שטרלינג גויס ב-1972 והושקע בחיזוק יסודות הבניין והגג. שרפה ב-1984 הרסה את הגג של בית הרוחב הדרומי, וכ-2.5 מיליון ליש"ט הושקעו בתיקונים. עבודות התיקונים הושלמו ב-1988 וכללו אבני-מפתח קישוטיות חדשות לגג בתכנונים שזכו בתחרות שארגן ה-BBC. עבודות תחזוקה ושיפוצים נמשכים בקתדרלה עד היום.
המגדלים והפעמונים.
קתדרלת יורק היא בעלת 3 מגדלים. גובה המגדלים המערביים הוא 56 מטר וגובה המגדל המרכזי הוא 71 מטר.
שני המגדלים המערביים הם בעלי פעמונים המצלצלים לפי שעות. המגדל הצפון-מערבי מכיל את הפעמון "פטר הגדול" השוקל 10.8 טון ו-6 פעמוני שעון (הגדול מביניהם שוקל 3 טון). המגדל הדרום-מערבי מכיל 14 פעמונים, שנועדו לצלצולים מוזיקליים () ו-11 פעמוני צלצול שמופעלים על ידי מקלדת.
פעמוני השעון מצלצלים כל רבע שעה בזמן היום, ופעמון "פטר הגדול" מצלצל כל שעה שלמה. הפעמונים המוזיקליים מצלצלים כל יום ראשון לפני התפילה בכנסייה, ובזמנים אחרים כגון אימונים של המצלצלים בימי שלישי בערב. פעמוני הצלצול מופעלים לפני תפילות וטקסים.
חלונות ויטראז'.
יורק ובייחוד הקתדרלה הם בעלי מסורת ארוכה של יצירת ויטראז'ים צבעוניים. חלק מחלונות הוויטראז' בקתדרלה תוארכו למאה ה-12. החלון המזרחי הגדול, בגובה של כ-23 מטר (76 רגל), שנוצר בתחילת המאה ה-15 הוא חלון הוויטראז' הגדול ביותר שנוצר בימי הביניים. חלונות מרהיבים אחרים בקתדרלה כוללים חלון רוזטה מצועצע ואת חלונות "חמש האחיות" בגובה 16 מטר. בגלל תקופות הזמן הארוכות בהן הותקנו החלונות, ניתן לראות טכניקות שונות של זיגוג וצביעה שהתפתחו במהלך השנים. יש כ-2 מיליון פיסות זכוכית צבעונית שמרכיבות 128 חלונות ויטראז' בקתדרלת יורק. חלק רב מהזכוכית הוסר ואחר כך הותקן מחדש במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. כיום, החלונות מנוקים ומשוחזרים כדי לשמר את יופיים.
השעון האסטרונומי.
השעון האסטרונומי של קתדרלת יורק הותקן בצד הצפוני של בית הרוחב של הקתדרלה ב-1955. השעון הותקן לזכר אנשי צוות האוויר שפעלו מבסיסים באזורים יורקשייר, דורהאם ונורת'אמברלנד שנהרגו בעת מילוי תפקידם בזמן מלחמת העולם השנייה.
גוומינדאנג
שילוש מקדונלד
שילוש מקדונלד (ידוע גם כ"השילוש של הסוציופתיה") הוא כינוי לשלוש תכונות או התנהגויות אצל ילדים, שנטען ב-1963 כי הן יכולות להצביע על כך שהילדים יגדלו להיות רוצחים סדרתיים. הן תוארו לראשונה על ידי פרופסור ג"מ מקדונלד במאמרו "האיום להרג", מתוך כתב העת האמריקאי לפסיכיאטריה.
תאוריות נגד.
שילוש התכונות, אשר פותח בשנת 1963, עורר ביקורת והעלה שאלות אצל חוקרים. במחקרים נוספים שנערכו, נמצא כי ילדים ומתבגרים רבים שנוהגים להצית שריפות או להתעלל בחיות, עושים זאת מסיבות רבות ומגוונות שאינן קשורות לאפיון דמות של רוצח סדרתי (כמו שיעמום, חיקוי של עונשים שהמבוגרים מטילים עליהם, חיפוש זהות "קשוחה", ואף מתוך תסכול וייאוש). לכן יש קושי רב לקבוע האם התנהגויות אלו מצביעות בהכרח על דמיון לרוצח סדרתי, ואם כן אז באיזו כמות ומינון.
שלוש התכונות האלו מפורטות במדריך האמריקאי לאפיון מחלות נפש, DSM IV-TR.
אודות שמידט
אודות שמידט הוא סרט קולנוע אמריקני משנת 2002, בבימויו של אלכסנדר פיין ובכיכובו של ג'ק ניקולסון. הסרט מבוסס על ספר הנושא שם זהה, פרי עטו של הסופר לואיס ביגלי. ג'ק ניקולסון משחק את דמותו של וורן שמידט, והופ דייוויס משחקת בתפקיד בתו, ג'יני.
תקציר העלילה.
וורן שמידט הוא אקטואר (אדם העוסק בחישוב שיעורי הסיכונים התשלומים והפרמיות של ביטוח) בחברת ביטוח באומהה, נברסקה, ובתחילת הסרט פורש לגמלאות. הוא זוכה למסיבת פרידה בחברת הביטוח בה עבד, ומוחלף בידי עובד חדש וצעיר. הוא מתקשה להסתגל לאורח חייו החדש, ומרגיש חסר תועלת. הוא מבין שלמרות כל השנים שבהן עבד והניסיון אותו צבר, הוא בר החלפה. יום אחד שמידט רואה בטלוויזיה פרסומת על תוכנית לאימוץ ילדים אפריקנים על ידי תמיכה כספית. הוא נכנס לתוכנית ה"אימוץ", ולאחר כמה זמן מקבל חבילה בדואר ובה פרטים על הילד הטנזני ה"מאומץ" שלו, אנדוגו (NDugu).
שמידט מספר במהלך הסרט על מערכת היחסים עם אשתו, אשר הייתה מנוכרת כלפיו. היא מתה לפתע מקריש דם במוח. חבריו ובתו ג'יני מנסים לנחמו. הוא נקלע לוויכוחים עם ג'יני, המתעתדת להתחתן עם ראנדל הרצל (מגולם על ידי דרמוט מלרוני), מהלך ששמידט מתנגד לו. שמידט סבור, שהוא לא מתאים לבתו. ג'יני ורנדל עוזבים לאחר זמן קצר חזרה לדנוור, קולורדו. שמידט מוצא את עצמו לבדו.
שמידט מזניח את עצמו, הוא מפסיק לתפקד. הוא נרדם ומתעורר מול הטלוויזיה, יוצא לטיולים בחצר בפיג'מה שלו, ולבסוף אף גומר את כל האוכל במטבח שלו. לבסוף הוא מחליט לערוך מסע בקרונוע שלו כדי לראות את ג'יני ולשכנע אותה לא להתחתן עם ראנדל. הוא מתקשר לג'יני כדי להודיע לה על כך שהוא מגיע, והיא דורשת ממנו לא להגיע אלא זמן קצר לפני החתונה. הוא מחליט לערוך טיול למחוזות ילדותו. הוא מגיע לדנוור זמן קצר לפני החתונה, ופוגש את המשפחה של ראנדל. הוא ממשיך לנסות להניא את בתו מלהינשא. אף על פי שמתעורר ויכוח גדול ומכוער, בחתונה נושא שמידט נאום ונמנע מלהזכיר את ביקורתו, וחוזר חזרה לביתו.
שמידט מתחיל לתאר את סיפור חייו לאנדוגו במכתבים אותם הוא שולח לו. הוא תוהה במכתביו אילו הישגים השיג במהלך חייו, ונדמה שהכתיבה היא סוג של תרפיה והתבוננות עצמית, ששמידט מתחיל לעבור לאחר מות אשתו והפרישה. לקראת סוף הסרט מקבל שמידט חבילה מטנזניה, ובה מכתב מנזירה המטפלת באנדוגו. היא אומרת שהוא לא יודע לקרוא או לכתוב, אולם מאוד שמח לשמוע את תוכנם. שמידט מתרגש מאוד למשמע הדברים, ועיניו מתחילות לדמוע.
החלום האמריקני
איטון קולג'
איטון קולג' (לעיתים בקצרה: איטון, השם הרשמי באנגלית: King's College of Our Lady of Eton, "מכללת המלך של גבירתנו מאיטון") הוא בית ספר תיכון יוקרתי באנגליה שנוסד ב-1440 על ידי הנרי השישי. לומדים בו בנים בלבד בתנאי פנימייה. איטון הוא בית ספר פרטי, עצמאי הן בקביעת תוכנית הלימודים והן במימון. בית הספר נמצא בעיירה איטון, במחוז ברקשייר – סמוך לווינדזור וכ-30 ק"מ מערבית ללונדון. זהו אחד ממוסדות החינוך היוקרתיים והנחשבים בעולם, ורבים מבני האליטה בבריטניה וברחבי תבל למדו בו. בית-הספר הוא מוסד אנגליקני, אך מקבל תלמידים בני כל הדתות.
תנאי לימוד ומלגות.
איטון משתייך לקבוצה של בתי ספר המכונים פאבליק סקול (בית ספר ציבורי). זהו שם היסטורי ומטעה, כיוון שכאמור מדובר במוסד פרטי ועצמאי. כיום נקראים בתי הספר הללו באופן רשמי "בתי ספר עצמאיים", אך הכינוי הישן עודו בשימוש.