שנתיים וחצי לאחר החייאת נושא המשלוחים החיים, בנובמבר 2015 הגישו עמותות אנימלס ותנו לחיות לחיות במשותף עתירה לבית המשפט הגבוה לצדק, כאשר רובה של העתירה מתבסס על פעילויות התיעוד והמעקב של הארגון האקטיביסטי ישראל נגד משלוחים חיים, בדרישה ממשרד החקלאות לנמק מדוע לא יאסור את המשלוחים החיים כשאפשר תחתם לייבא בשר טרי, שלא כרוך בהובלות ארוכות של בעלי החיים בעודם חיים, ולכן מופק בפחות אכזריות.
ביולי 2016 פורסמה בידיעות אחרונות כתבת תחקיר על המשלוחים החיים. בעקבות התחקיר נערכו בכנסת מספר דיונים. ב-25 ביולי התקיימה בנושא ישיבה של ועדת הכלכלה בנוכחות שר החקלאות, ובשיתוף ארגון ישראל נגד משלוחים חיים שמתעד את הנעשה בנמלים ובהסגרים, וארגון החזית לשחרור בעלי חיים. חומר תעודי הוקרן לפני חברי הכנסת. ח"כ יצחק וקנין אמר: ״כל המטרה הייתה הורדת המחירים וזה לא עובד, זה לא מחלחל לציבור. ועוד לראות את הסרטונים האלה... מה אנחנו מנהלים פה בסטה? וכל אחד פה לא רואה ולא שומע". ח"כ נורית קורן: "מספיק דיונים! חייבים לפעול. צריך להפסיק את צער העגלים. צריך לעשות היום צעד חריג!״ בסיום הישיבה התחייב היו"ר איתן כבל למנות ועדה שתגבש מיידית הנחיות למשרד החקלאות כדי להפסיק לחלוטין את המשלוחים החיים.
בעקבות הדיונים ביקר שר החקלאות אורי אריאל בנמל אשדוד בעת פריקת עגלים מפורטוגל. הוא בא לאחר שהפריקה הסתיימה, עלה לאונייה הריקה, והודיע לתקשורת ש"התנאים באונייה נאותים".
באוגוסט 2016 הושק בארץ קמפיין תקשורתי במימון הארגון האוסטרלי למען בעלי חיים Animals Australia ובשיתוף הארגונים הישראלים למען בעלי חיים, במטרה לעורר את הציבור נגד המשלוחים החיים. במסגרת הקמפיין נתלו במקומות שונים שלטי רחוב גדולים שבהם נראה עגל מסתכל מבעד לסורגים, והכותרת "די למשלוחים החיים".
באפריל 2018 נערכה צעדת ענק לאורך שדרות רוטשילד בתל אביב-יפו כחלק מקמפיין להפסקת משלוחים חיים של ארגון אנימלס ותנו לחיות לחיות.
סקר שנערך ביולי 2018 מצא כי 86% מתושבי ישראל תומכים בהפסקת המשלוחים החיים.
סחר בשנהב
סחר בשנהב (באנגלית: Ivory trade) הוא סחר הנעשה בשנהב המיוצר מחטים או ניבים של בעלי חיים רבים כדוגמת: היפופוטם, ניבתן, חדשן חדקרן, ממותה, ובמיוחד פיל; לעיתים קרובות סחר זה הוא לא חוקי.
השנהב נסחר במשך מאות שנים על ידי אנשים בגרינלנד, אפריקה, אלסקה וסיביר. במהלך המאות האחרונות, הביקוש הרב לשנהב הוביל לכך שבעלי חיים רבים החלו להיות בסכנת הכחדה וכתוצאה מכך הוטלו מגבלות ואיסורים על הסחר. השנהב שימש בעבר כחומר גלם ליצור קלידי פסנתר, כדורי ביליארד, וקישוטים שבטיים בגלל צבעו הלבן והעדין לאחר עיבוד, אולם החל משנת 1970 השימוש בו לצורך קלידים ננטש, ותחת זאת יש לו שימוש רב לצורך מזכרות, ידיות של אקדחים ופגיונות, צעצועים, בובות, תכשיטים ושלל שימושים אחרים.
שנהב הניבתן.
הסחר בשנהב הניבתן התרחש במשך מאות שנים באזורים גדולים של חצי הכדור הצפוני, כשנטלו בו חלק בעיקר הנורדים, הרוסים, הנורווגים, שבטי האינואיטים, והאסקימוסים של גרינלנד. הילידים בקוטב הצפוני השתמשו בשנהב ליצירת קישוטים, כלים, צלצלים, וצעצועים לילדים. עד 1897, מרבית השנהב מגרינלנד נרכש על ידי חברת הסחר המלכותית של גרינלנד הנתונה לשליטת דנמרק למכירה במדינות האירופאיות הצפוניות כמו איסלנד, שוודיה, פינלנד ונורווגיה. במאה ה-19, האסקימוסים סחרו בשנהב דרך מצר ברינג עם הסינים בתמורת חרוזי זכוכית ומוצרי ברזל.
לדברי ממשלות ארצות הברית, לילידים באלסקה (כולל האינדיאנים והאסקימוסים) יש היתרים לצוד ניבתנים כל עוד יש ניצול מלא של חלקי גופם ולא של השנהב בלבד. הילידים רשאים למכור את השנהב לקונים שאינם תושבי אלסקה כל עוד המכירה מדווחת לנציג שירות הדגים וחיות הבר בארצות הברית אשר מתייג את המכירה כסוג של מלאכת יד. הילידים יכולים גם למכור שנהב שהם מוצאים בתוך 0.24 ק"מ מהחוף, בתנאי שהוא מתויג כחומר גלם לעבודות יד וכן עבר עיבוד כלשהו. שנהב מאובן אינו כלול בחוק, וניתן למכור אותו מבלי לרושמו או לתייגו. בעשורים האחרונים, מוסקבה היא הרכזת המסחרית של הסחר בשנהב הניבתן ודרכה הוא מופץ לשווקים הגדולים האחרים.
שנהב החדשן.
ילידי גרינלנד וסיביר היו סוחרים בינם לבין עצמם בשנהב של החדשן עוד בטרם שהיה להם כל מגע עם האירופאים. לאחר מאות שנים מאז, המסחר בחטי החדשן חדר אט אט גם לשווקים הבינלאומיים. ראשית הסחר נעוצה בשנת 1600 שאז ההולנדים מכרו לאינואיטים מוצרי מתכת - בדרך כלל עבור חטי החדשן, עורות, ופריטי טבע אחרים. המסחר נמשך גם היום בין גרינלנד לבין מדינות אחרות, כשדנמרק היא היבואנית הגדולה ביותר של שנהב החדשן. חטים של חדשן במצב טוב עשויים להגיע לשווי של 450 דולר למטר שנהב. השימוש העיקרי בהם הוא לגילוף קישוטים ומזכרות.
בקנדה, ישנו איסור ייצוא על חטי החדשן ב-17 קהילות של נונאווט שהוטל על ידי הממשל הפדרלי הקנדי. אגף הדיג הקנדי גם מונע לייבא את מוצרי החדשן למדינות מעבר לאוקיינוס דרך הבירה של נונאוט - איקאלואיט. הסוחרים האינואיטים באזור זה קוראים תיגר על האיסור על ידי הגשת בקשות להיתר הסחר אצל בית המשפט הפדרלי. ממשלת קנדה מצידה הצהירה כי אם היא לא תגביל את יצוא החטים, הקהילה הבינלאומית עשויה לאסור את היצוא לחלוטים באמצעות CITES. בשאר מדינות קנדה עדיין מותר לסחור בחטי החדשן.
שנהב הממותה.
המקרה הראשון הידוע של סחר בשנהב ממותה במערב אירופה התרחש בשנת 1611, כאשר חתיכת שנהב, שנרכשה מידי הסמוידים בסיביר, הגיעה ללונדון. לאחר 1582, כשרוסיה כבשה את סיביר, שנהב הממותה הפך למצרך נפוץ יותר בשל גילוי מאות שלדי ממותות. תעשיית שנהב הממותה חוותה צמיחה משמעותית מאז המאה ה-18. במקרה אחד בשנת 1821, אדם אחד מצא 8,165 ק"ג של שנהב (כ-50 ממותות) באיי סיביר החדשים. ההערכה היא כי 46,750 ממותות נמצאו במהלך 250 השנים הראשונות להפיכת סיביר לחלק מרוסיה. בתחילת המאה ה-19, שנהב הממותה שימש כמקור משמעותי למוצרים כדוגמת קלידי פסנתר, תיבות נוי, מזכרות, ועוד. הערכות מדברות על כ-10 מיליון ממותות שעדיין קבורות במרחבי סיביר.
שנהב הפיל.
היסטוריה.
שנהב הפילים יוצא מאפריקה ואסיה במשך מאות שנים, וישנם רשומות של סחר כבר מהמאה ה-14 לפנה"ס. במהלך הקולוניאליזם של אפריקה, הסחר בשנהב תפס תפקיד חשוב, והוא היה מעובד לעיתים קרובות באמצעות עבדים לצורך קלידי פסנתר, כדורי ביליארד ודברים אחרים המבטאים עושר אקזוטי.
ציידי השנהב החלו לספק באופן סדיר שנהב מהפילים בצפון אפריקה כבר לפני 1,000 שנה עד הכחדתם, ולאחר מכן עם גילוי דרום היבשת על ידי האירופאים, הסחר החל לפרוח בדרום אפריקה במאה ה-19 וברוב מערב אפריקה עד סוף המאה ה-20. במהלך השלטון הקולוניאלי באפריקה לפני המאה ה-20, כ-800 עד 1,000 טונות של שנהב נשלחו לאירופה בלבד. בספרו של ג'וזף קונרד - לב המאפליה הוא מתאר את הסחר בשנהב בין 1890 ל-1910 כאכזרי ופרוע הנובע מביקוש של האימפריאליסטים האירופאים שאחראים במידה רבה למצב הגרוע והמדכא בקונגו.
מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה יחד עם המיתון הכלכלי ביניהם ולאחריהם, הפכו את השנהב למצרך מותרות יקר, אך הסחר בו חזר לגדול ולשגשג בשנות 1970. יפן אשר שוחררה ממגבלות החליפין שלה שהוטלו עליה לאחר מלחמת העולם השנייה, החלה לצרוך חומר גלם של שנהב לא מעובד. זה הוביל במהרה ללחץ ציד על הפילים ביערות אפריקה ואסיה אשר שניהם שימשו כמקור העיקרי לשנהב הקשה המועדף על ידי היפנים לייצור חותמות האנקו (). לפני תקופה זו, מרבית החותמות היפניות היו עשויות מעץ עם קצה שנהב מגולף, אך לאחר השיפור במצב הכלכלי החותמת כולה נעשתה משנהב. שנהב רך ממזרח אפריקה ודרום אפריקה היה מבוקש לצורך עשיית מזכרות, תכשיטים וקישוטים.
עד 1970, יפן צרכה שנהב בשיעור של כ-40% מכלל הסחר העולמי; 40% נוספים נצרכו על ידי אירופה וצפון אמריקה - לעיתים קרובות לאחר עיבוד בהונג קונג אשר הייתה מרכז סחר הגדול בין המזרח למערב - כש-20% הנותרים היו נמצאים בשימוש פנימי באפריקה. סין העממית שטרם הייתה אז מעצמה כלכלית צרכה כמויות קטנות של שנהב לצורך גילופים ומזכרות לתלייה בבית העסק כקישוט, אך לקראת שנות ה-80 וה-90 הצריכה של השנהב אצלה עלתה פלאים ובעשור האחרון היא אחת מיבואניות השנהב הגדולות בעולם.
פיל אסייתי.
מסחר בינלאומי בשנהבו של הפיל האסייתי נאסר בשנת 1975 כאשר הפיל נרשם בנספח א' של אמנת CITES. עד סוף שנות 1980, הוערך כי נותרו כ-50,000 פילים בלבד - מה שאומר שמצבו חמור בהרבה מהפיל האפריקני. יש כבר מחלוקת קטנה האם לאסור לחלוטין את הסחר בשנהב הפיל האסייתי. למרות האיסורים הגורפים יש עדיין סחר מסוים לא חוקי בשנהב הפיל וארגוני שימור דורשים לאסור את הסחר בשנהב הפיל לגמרי (כולל המין האפריקני) שכן הסוחרים אינם מוטרדים האם חומר הגלם שלהם מגיע מאסיה או מאפריקה, ושנהבי פיל אסייתי מדווחים לעיתים כשנהבי פיל אפריקני. הביקוש לשנהבי הפיל האסייתי בשוק השחור הוא בעיקר עבור גילוף מורכב מן הרגיל. באופן כללי ההחלטה של CITES על איסור הסחר בשנהב הפיל האסייתי פועלת את פעולתה, אך במדינות הודו-סין נפוץ סחר לא חוקי בהם בשוק השחור; חלק מהשנהבים בשווקים לא חוקיים אלה מקורם בפילים אפריקנים.
פיל אפריקני.