היישום של תאוריית השוק הביולוגי בדגש על בחירת השותפים ניכר לעין ביחסים בין הנקאי השפתוני כחול הפס לבין ה"לקוח" שלו, דג השונית דקר בולבוסין. לנקאים יש טריטוריות קטנות, בהן מבקרים דגי השונית ו"מזמינים" ניקוי של פני השטח שלהם, זימיהם ופיותיהם. ה"לקוחות" מרוויחים מהניקיון שהם זוכים לו, מסילוק הטפילים, והנקאים מרוויחים מזון - הטפילים שהם אוכלים מגופם של דגי השונית. יש דגי שונית שפוקדים אתרי ניקוי רבים, ויש שפוקדים רק אתר ניקוי אחד (דיירי קבע). בתצפיות ובניסויים בשטח ובמעבדה נמצא שטווח אפשרויות הבחירה של ה"לקוח" משפיע על התנהגויות ה"לקוח" והנקאי גם יחד:
מחקרים בדקו אם זכרים של גיבון פרא לבן-יד בפארק הלאומי קאו יאי בתאילנד מגבירים את פעילות הסירוק ופליית הטפילים כשבת הזוג פורייה. נמצא שזכרים מסרקים נקבות יותר מאשר להפך בתקופת הביוץ מאשר בתקופות הריון או הנקה. נמצא קשר בין מידת הסירוק והטיפוח שביצעו זכרים בנקבות לבין מספר האירועים שבהם נקבות הזדווגו עם זכרים, או, לחלופין, טיפחו וסירקו אותם בתמורה. ההסבר האבולוציוני לכך הוא שבתקופת הריון או הנקה, נקבה לא זמינה לזיווג שעשוי להסתיים בהפריה. תרומת סירוק בתקופה כזו להגברת הכשירות האבולוציונית של הזכר נמוכה, כי סירוק לא יוביל לזיווג פורה, ולכן בתקופה כזו הזכר נוטה פחות להשקיע בפעילות זולתנית כגון סירוק ופליית טפילים מהנקבה.
דוגמאות לזולתנות בקרב בעלי חוליות.
יונקים המפגינים זולתנות כוללים בין השאר:
יצחק הירחי
אורבנוס
אורבנוס (בלטינית: Urbanus; מכונה באנגלית: Urban) היה שמם של מספר אפיפיורים וקדושים נוצריים.
אבון הגדול
רַבִּי אַבּוּן הַגָּדוֹל (בכתב לטיני: Abun; נפטר סביב שנת ד'תש"ל 970 היה רב, מגדולי יהדות צרפת במאה ה-10. פעל במקביל לרב שרירא גאון מגאוני בבל.
התפרסם כגדול בתורה וכעשיר מופלג, צאצא של רבי יוסף הזקן בן רבי שמעון מלה מאן, שמיוחסות לו בטעות אזהרות "אתה הנחלת".
משפחתו.
רבי אבון הגדול היה אבי משפחת אבון, מהמשפחות החשובות בראשית ימי הראשונים באשכנז. היו בעלי תפקיד מפתח ביצירת חסידות אשכנז ורבים מהם כונו "חסידים":
בניו היו רבי יצחק חסיד ורבי יהושע חסיד.
הקורפוס ה-81 (ורמאכט)
הקורפוס ה-81 (בגרמנית: LXXXI. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-28 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-32, כחלק מהארמייה ה-15, וכמפקדו מונה אדולף-פרידריך קונצן.
כשהחלה הפלישה לנורמנדי הוחזק הקורפוס במקומו סביב מצר קאלה, ולא נשלח לנורמנדי, עקב מחשבתו של הפיקוד העליון הגרמני שהפלישה היא הסחה לקראת הפלישה האמיתית באזור קאלה. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ולחם עמה בקרבות בצרפת. בספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית, ולחם עמה בקרב על אאכן. בינואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-15, ולחם עמה בקרבות בגרמניה, וב-16 באפריל 1945 הושמד הקורפוס בכיס הרוהר.
סדר הכוחות.
הפלישה לנורמנדי.
בפלישה לנורמנדי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב אאכן.
בקרב על אאכן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הערות שוליים.
דורון אייל
דורון אייל (מוכר גם בכינוי "שולץ האיום"; 30 בספטמבר 1955, י"ד בתשרי ה'תשט"ז) הוא יוצר וזמר רוק ישראלי, אמן רב-תחומי ואושיית תרבות וחיי הלילה של תל אביב בשנות ה-80 וה-90. אייל נודע בהופעות והערות פרובוקטיביות, יצירותיו מאופיינות בסאטירות נוקבות ועתירות הומור שחור המשקפות את הצביעות, ההגמוניה והפטריארכליות החברתית. ביצירותיו ניתן לזהות את תמיכתו בחופש הביטוי.
אייל יצר ויוצר אלבומים סנטימנטליים , אלבומי רוק ופאנק, תוך שימוש בסגנונות מוזיקליים מגוונים הכוללים רוק, פאנק, אמביינט ואקספרימנטלי (מוזיקת עולם). אייל הוא אחד מחלוצי הגל החדש והפאנק של המוזיקה האלטרנטיבית בישראל, וחותמו ניכר לאורך השנים בתעשייה.
לצד המוזיקה, הפיק וביים אייל שני סרטים, והשתתף בכמה אחרים. בנוסף, עסק אייל באמנות פלסטית, הקים מיצגים, והציג מספר תערוכות בישראל, לוס אנג'לס וניו יורק.
ביוגרפיה.
דורון אייל נולד בתל אביב. התחנך בבית ספר "אהבת ציון" שבעיר ובשנת 1966, בגיל 11, עבר להתגורר עם משפחתו בניו יורק. בשנת 1974 עבר להתגורר באמסטרדם ולאחר מכן בלונדון, שם נחשף לאומנות תיאטרון הרחוב, אותה הפעיל לאחר מכן לראשונה בישראל. בלונדון הכיר את שאול גרוסברג, מייסד מועדון הרוק הישראלי, ועו"ד שמחה זיו, יחד עימם נחשף לסצנת הרוק הלונדוני המקומי Roundhouse, וחבר לאמני רוק שונים, בהם דייוויד אלן מלהקת “Gong“, ופיטר האמיל, אשר היו לו להשראה בעבודתו בהמשך.
בשנת 1975 חזר לישראל ופגש את רמי פורטיס, יחד העלו מיצגי שירה וסאונד ניסיוניים בפאבים ובמועדונים בתל אביב. כחלק מיחסי הציבור לקידום המיצגים, נתלו ברחבי העיר תל אביב פוסטרים עליהם הוטבע הכינוי "שולץ האיום" שעם הזמן השתרש ודבק באייל. כמו כן הופיעו בסרט "דיזנגוף 99" וב"עלי כותרת" – תוכנית הראיונות המובילה של הערוץ הראשון באותן שנים. זו הייתה הפעם הראשונה שאמני פאנק (Punk) הופיעו בטלוויזיה בישראל.
לקראת סוף שנות ה-70 הציג לראשונה מיצג ב ב"גלריית הקיבוץ" בתל אביב בשם "אמנות מהי?", מיצג שנפרש על פני שעה שלמה, בה הציג שולץ את ישבנו בליווי פצצות סירחון והקלטות בנושא. זו הייתה הפעם האחרונה בה הוזמן אייל להציג בגלריה זו.
באותה תקופה יצר אייל שני סרטי קולנוע קצרים, בשיתוף עם רמי פורטיס ואנשי חבורת "העין השלישית" (בהם מישל אופטובסקי): האחד "יוסף יוסף" והשני "שולץ" (בכיכובו של פורטיס). הסרטים הפכו לקאלט והוקרנו באירועים שונים לאורך שנים.
שנות ה-80.
בשנת 1981 הקימו אייל, פורטיס, נועם הלוי ואיוון מונטיאל את להקת "כרומוזום", שעברה גלגולים שונים. בתחילה ניגנו מוזיקה ניסיונית בהקלטות בלבד. בהמשך הצטרפו ללהקה רונה ורד ודויד גרוואי, והלהקה החלה להופיע, הקליטה מיני אלבום בהפקתו של אריק מלול וחיים דור, ושיריה הושמעו ברדיו. הלהקה היוותה אבן דרך והשראה למוזיקת הרוק והגל החדש בישראל בשנים הבאות.
להקת כרומוזום הייתה הלהקה הראשונה שהופיעה במוזיאון ת"א, ביוזמתו של מנהל אירועי התרבות במוזיאון באותם הימים, עדי סמל. במסגרת ההופעות הוקרנו גם סרטיו של אייל, טרם המופע. מאוחר יותר הוקרנו הסרטים בפסטיבלים שונים ואירועים.
באותה השנה חברו אייל ורמי פורטיס להרכב נוסף, “Seven Code”, עם מלכה שפיגל; ההרכב הוציא קלטת אחת, שהודפסה במספר עותקים מצומצם.
לאחר מספר חודשים עזב אייל את להקת "כרומוזום", ובשנת 1983 הקים את להקת "היחידה לטיפול נמרץ" (ביחד עם רונה ורד, דויד גרוואי, שלמה משיח, והדר גולדמן). הלהקה הוחתמה על ידי חברת CBS, שהפיקה את האלבום "שבר טראנס גולגולתי". כל שירי האלבום נכתבו על ידי אייל שלקח גם חלק בהלחנתם. האלבום זכה לביקורות מצוינות על ידי יואב קוטנר ומבקרים אחרים, והלהקה הופיעה בתוכניות טלוויזיה רבות וביניהן זהו זה! של "הטלוויזיה החינוכית" ו "זה הזמן" בהנחיית רם עברון.
כמו כן הופיעה הלהקה במוזיאון ת"א בתפאורה של חדר ניתוח, כאשר מגן דוד אדום פרסו חסותם על המופע, על מנת להגביר המודעות לתרומות דם. במסגרת המופע נהגו מגן דוד אדום להתרים דם ברחבת המוזיאון.
בשנת 1982 הצטרף דורון אייל לבעליו של מועדון הפינגווין ושכנע אותו להקים במה להופעות. במה זו אפשרה ללהקות רבות לפרוץ קדימה וביניהן משינה, להקתו הראשונה של יוסי אלפנט "Undertaker Contractor", ורבים אחרים מהסצנה באותה התקופה. בהמשך צעדו בעקבות הפינגווין מועדונים רבים נוספים ובנו במות להופעות ("הליקוויד" ואחרים).
בתחילת 1984 הקים דורון אייל יחד עם דוד גרוואי את צמד "צוזאמן" ("ביחד" ביידיש). הצמד הוציא קלטות בלבד, הופיע במועדונים, בין השאר לראשונה עם תזמורת שלמה על במה, באמצעות טכנולוגיית Midi. הצמד עבר לניו יורק והקים אולפן הקלטות מצליח בסצנה המקומית.
בשנת 1985 חברו גרוואי ואייל ליוסי פיין (נגן בס) וטל ברגמן (מתופף) ויחד הקימו את "בלה בלה". הלהקה ניגנה פאנק והופיעה במועדונים נחשבים בניו יורק ובין היתר הייתה להקת הבית של מועדון CBGB, בו החלו דרכן להקות מצליחות רבות, בהן Talking Heads, טלוויז'ן, ראמונס, פטי סמית' ואחרות.
בשנת 1988 יחד עם דויד גרוואי, הקים אייל עסק משגשג להדפסת חולצות, עליהן הודפסו ציוריו המקוריים.
שנות ה-90.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 חזר דורון אייל לישראל, ובשנת 1992 הקליט את אלבומו "נאום לאומה" עם דויד גרוואי על גבי נענע דיסק.
בשנת 1992 פגש אייל את הדוגמנית בת ה-16, נינה ברוש, עמה עבר להתגורר בניו יורק, וזמן קצר לאחר מכן נישאו. אייל חיבר את ברוש לסצנת האופנה המקומית בעזרת קשריו, בזמן שהוא עסק בצילום והציג את תמונותיו בתערוכות בניו יורק ובלוס אנג'לס.
לקראת סוף העשור הציג דורון אייל גרסה מעודכנת ל"שולץ האיום" בתוכניות אירוח טלוויזיוניות. במקביל הייתה לו (לזמן קצר) תוכנית רדיו שעסקה בווידויי סקס.
שנות ה-2000.
בשנת 2001 חזר אייל לישראל והחל לעסוק בשוק ההון.
בשנת 2002 נחשד דורון אייל בביצוע מעשה סדום בצעירה. התיק נסגר זמן קצר לאחר מכן, בעקבות עדויות אשר העלו כי מדובר בתלונת שווא.
בשנת 2009 חבר שוב אייל למוזיקאים שונים בניסיון להקים להקה חדשה, אך מכיוון שנטו לחזור למוזיקה הישנה, בה איבד עניין, ניסיונות אלו לא צלחו.
בשנת 2010 חבר שוב אייל להדר גולדמן, וביחד כתבו מוזיקה שלא הבשילה לכדי אלבום או הופעות.