החירות ליצור, היא התנאי לקיומה של כל אמנות אמיתית, ואנו נעשה הכל כדי ליצור את התנאים להתפתחותו של קולנוע חופשי - חופשי מלחצים מסחריים, מאפוטרופסות של ועדות וממוסכמות מקובלות. אנו מאמינים כי זו הדרך ליצירת קולנוע ישראלי חדש."
פעילות הקבוצה הייתה קצרה, אך שינתה את השיח בתוך קהילת הקולנוע הישראלי. גרעין מתוך הקבוצה שכלל את רנן שור, יעוד לבנון וג'אד נאמן פעל ב-1978 למען הקמת קרן הקולנוע הישראלי.
קפטן EO
קבוע הגרביטציה
ויליאם מצור
ויליאם מצור (?1130 - 29 בספטמבר 1186) היה הארכיבישוף של העיר צור וההיסטוריון החשוב ביותר בתקופת מסעי הצלב המוקדמת.
שנותיו הראשונות.
ויליאם נולד בירושלים ככל הנראה בשנת 1130. הוריו היו ממוצא איטלקי או צרפתי. ויליאם הוא דור שני או שלישי למתיישבים הצלבנים בממלכת ירושלים, וידוע כי לא נמנו על מעמד האצולה בממלכה. אחיו של ויליאם, ראלף שמו, היה סוחר. בילדותו קיבל ויליאם חינוך נוצרי, ולמד שפות רבות, ביניהן לטינית, יוונית וככל הנראה גם ערבית. את שירותו בכנסייה החל ויליאם בגיל צעיר ובשנת 1146 נשלח לאירופה כדי להשלים את לימודיו בתאולוגיה ולימודים כלליים בפריז ובאורליאן. באירופה הוא שהה כעשרים שנים, במהלכן למד אצל מיטב הלוגיקנים והפילוסופים הנוצרים. מלבד לימודי דת, למד ויליאם גם לימודים קלאסיים, משפטים ומתמטיקה.
חייו המאוחרים.
ויליאם היה הארכיבישוף של העיר צור והוא שימש גם כהיסטוריון של תקופתו. ידוע כי נשלח ללימודים באירופה - באורליאן, בפריז ובבולוניה, שם רכש השכלה בתחום התאולוגיה והחוקים הקאנונים של הכנסייה.
ידוע כי שלט בשפה הלטינית, אך אי אפשר לדעת אם שלט בצרפתית, יש פחות הוכחות לשליטה בערבית מקומית, ועוד פחות בעברית.
לאחר שהותו בת עשרים השנים באירופה שב לירושלים והתמנה למשרה בכירה בחצרו של המלך אמלריך והיה למורה האישי של בנו, בלדווין הרביעי שהפך בגיל 13 למלכה של ירושלים הצלבנית וכונה "המצורע" בשל מחלת הצרעת שגילה אצלו בילדותו ויליאם מצור. בשנות ה-50 לחייו, התמודד ויליאם על משרת הפטריארך של ירושלים אך בשל מאבקי כוח פוליטיים פנימיים, נבחר מועמד אחר לתפקיד זה. במקום זאת, ויליאם התמנה לתפקיד הארכיבישוף של העיר צור שלחופי לבנון של ימינו.
עבודתו ההיסטורית.
עד מותו יצר כרוניקות המהוות מקור היסטורי חשוב לתקופה זו. אחד הכתבים החשובים העומד לרשות המחקר על התקופה היא הכרוניקה שחיבר ויליאם: "The historia rerum in partibus transmarinis gestarum" או בשם: "Historia Hierosolymitana".
כרוניקה זו נכתבה בעשרים ושלושה ספרים, המתארים את ההיסטוריה של מסעי הצלב וממלכת ירושלים עד לשנת 1184. שישה עשר הספרים הראשונים (עד 1144) חוברו בעזרת מקורות קיימים, בהם כתביהם של אלברט מאאכן, פולקו משארטר ורמון הרביעי, רוזן טולוז. היות שהסתמך על כתבים ועדויות משנה נחשבים כרכים אלו כמקור משני במחקר. אך לכרכים 17–23, יש ערך אישי של זיכרונותיו כיועץ המלך.
ויליאם כמחבר הכרוניקה, מעיד על מסמכים אליהם נחשף במהלך עבודתו כיועץ בבית המלוכה, ועל כך שהוא עצמו השתתף באירועים מסוימים לכן, כרכים אלו בעלי חשיבות רבה במחקר של ימינו כמקורות ראשוניים.
ויליאם הוא אומנם אחד המקורות הראשוניים של תולדות ממלכת ירושלים, אך יש להתייחס לכתביו במשנה זהירות לצורכי המחקר, שכן ויליאם עצמו היה לנציג הכנסייה בממלכה הצלבנית בה בעת שבין הכנסייה לבתי המלוכה היה מתח ותככים פוליטיים מתמשכים. נטיותיו הפוליטיות ומגמות של עדותו לאירועים היסטוריים מן הסתם היו נגועים באינטרסים אלו.
וויליאם מצור
וויליאם הראשון מלך אנגליה
רוק ישראלי
רוק ישראלי הוא מונח המתייחס לסצנה מוזיקלית ישראלית שהחלה כמה שנים אחרי היווצרות הרוק באנגליה ובארצות הברית בשנות השישים.
תחילה נחשב הרוק הישראלי לתופעה חולפת ואף ראויה לביקורת, בשל השחרור התרבותי שייצגה בתקופה שהחברה הישראלית הייתה סגורה ומאופקת יחסית והוא התקיים ברובו בשוליים התרבותיים והחברתיים. בשנות השבעים חל המפנה כשהרוק הישראלי זכה לראשונה להצלחה מסחרית ואף להכרה ממסדית וחלה פריחה ביצירה מוזיקלית עשירה ומגוונת שהמשיכה אל תוך שנות השמונים. תקופת שיא מבחינת הרוק הישראלי הייתה תחילת שנות התשעים עם פריצתם של יוצרים צעירים רבים וכיוונים מוזיקליים חדשניים, אך במהלך העשור חלה ירידה בפופולריות הרוק והוא פינה את מקומו לפופ ולמוזיקה מזרחית. כיום הרוק אינו הזרם המוזיקלי המרכזי בישראל אך רבים מכוכביו ומיצירותיו נחשבים נכסי צאן ברזל של התרבות המקומית.
מבחינה מוזיקלית התבסס הרוק הישראלי תחילה על יצירה זרה, אך במשך השנים ההחלה יצירה ייחודית בשילוב אלמנטים מקומיים כמוזיקה מזרחית ומוזיקה אתנית. הטקסטים ברוק הישראלי נכתבים ברובם הגדול בעברית, כשלעיתים מולחנים אף שירי משוררים וטקסטים מהמקורות היהודיים. עם זאת לאורך כל השנים היו יוצרים שפעלו באנגלית, תופעה שהפכה לנפוצה יותר ואף לגיטימית במאה ה-21.
התפתחות הרוק בישראל.
שנות השישים.
בראשית הדרך היה הרוק תרבות מוקצה בישראל, שבשנות ה-60 הייתה עדיין חברה מגויסת וסגורה יחסית להשפעות תרבותיות מערביות. סוגת הרוק'נ'רול זכתה לפופולריות בקרב הקהל הישראלי, אך האמנים המבוססים בישראל אז התייחסו לרוק'נ'רול כאל שיגעון חולף וקוריוז, ולכל היותר הקליטו גרסאות פרודיות של שירים בסגנון רוק. דוגמה מובהקת למצב זה היא העובדה שלהקת הביטלס לא הורשתה להופיע בארץ, על אף שהפופולריות שלה בקרב הקהל הצעיר הייתה גדולה מאוד. הסוגה הוקעה בידי עיתונות שנות החמישים, שראתה בה כסממן של עבריינות והתפרעות, וכתופעה חולפת
חלוץ הרוק הישראלי והראשון שהקליט רוק בעברית היה בצלאל יונגרייז, שבשנת 1962 הקליט יחד עם להקת "ההדים" את השיר "הו ילדונת".
להקות הרוק הראשונות בישראל היו "להקות הקצב", שהחלו לפעול באמצע העשור במועדוני לילה ודיסקוטקים, תחילה ברמלה ומעט אחר כך גם במתחם המוסכים ובתי המלאכה של רחוב המסגר בתל אביב. הקהל שגדש את המועדונים היה בעיקר מקרב ילדי העולים יוצאי המעברות של שנות ה-50 ובני מעמד הפועלים, וכך גם המוזיקאים שהיו חברים באותן להקות ראשונות, שהודרו מן הלהקות הצבאיות ומהתרבות הממלכתית הממוסדת שזכתה לדומיננטיות בשיח הציבורי וברדיו של אותן שנים. להקות אלה ביצעו בעיקר גרסאות כיסוי לשירים של להקות רוק פופולריות כמו הביטלס, הצלליות ועוד. בין הלהקות שבלטו בגל הראשון של להקות הקצב היו "האריות" של האחים שוקי וחיים אלגרנטי, "ההדים" The echoes של חיים רומנו וצביקה וינשטוק "הצ'רצ'ילים" (ה"הדים" לשעבר) עם חיים רומנו ומיקי גבריאלוב, "השמנים והרזים" עם הסולן עוזי פוקס, "הסגנונות" עם הגיטריסט אבי קרפל, "הבמה החשמלית" עם הגיטריסט שלמה מזרחי, "זהר השביעי" עם המתופף והמלחין זהר לוי, וכן להקות נוספות כמו "הגולדסטארים", "הסינג-סינג", "הכוכבים הכחולים" עם גרי אקשטיין, "העכבישים", "הנסיכים" ורבות אחרות. להקות אלה מיעטו להקליט חומרים מקוריים אך קיימים מספר תקליטונים של הלהקות הבולטות של התקופה. התיעוד החשוב ביותר של סצנת הקצב הישראלית באותן שנים נמצא באלבום "פסטיבל הקצב הישראלי" (הד ארצי) המתעד מופע בהשתתפות להקות רבות שנערך בחסות השבועון "העולם הזה" בנובמבר 1968 באולם הסינרמה בתל אביב.
בגל השני של להקות הקצב צירפו אחדות מן הלהקות המקומיות מוזיקאים אנגליים לשורותיהן ויצרו הרכבים חדשים על בסיס כמה מהלהקות המקוריות, ביניהן התבלטו שלוש להקות עיקריות כמובילות סצנת הרוק המקומית: הצ'רצ'ילים, שפעלו עתה כהרכב של חמישה נגנים עם הזמר הקנדי סטן סולומון והגיטריסט הבריטי יוצא הטורנדוס רוב הקסלי, היוו את הצלע ההרפתקנית ביותר של הרוק הישראלי עם שילובים חדשניים בין רוק פסיכדלי לבין מרכיבים של מוזיקה ים-תיכונית וערבית; להקת האריות שיצרה לרוב פופ מצעדים, אך הייתה חדשנית מאוד לזמנה ובין היתר הייתה הלהקה הישראלית הראשונה שהתנסתה ברגאיי ("Give me"); והסופרגרופ "עוזי והסגנונות" שנוצרה כשסולן "השמנים והרזים" עוזי פוקס הצטרף ללהקת הסגנונות בהנהגתו של אבי קרפל. סגנונה של להקה זו היה המגוון ביותר ונשען מלבד פופ בריטי בנוסח הביטלס גם על מוזיקת נשמה אמריקני והתאפיין בעיבודים מורכבים ועשירים לכלי נשיפה בנוסח דם, יזע ודמעות, שיקגו ואחרים.
לקראת סוף העשור השתכללה סצנת להקות הקצב ואף זכתה למעט לגיטימציה, בעיקר לאחר מלחמת ששת הימים כאשר מוזיקאים מערביים החלו להגיע לישראל והשפעות מהפכת הפופ החלו לחלחל לתרבות המקומית. לפני המלחמה, הוקמה להקת על בארץ - שנקראה "החלונות הגבוהים" וכללה את אריק איינשטיין, ג'וזי כץ ושמוליק קראוס. את רוב שירי הלהקה כתבו משוררים כמו יורם טהרלב, חיים חפר ורחל לצד שני שירים מקוריים של איינשטיין, ואת הלחנים כתב קראוס. האלבום נחשב לאלבום הפופ העברי הראשון וכלל להיטים רבים, ביניהם "אינך יכולה", שנחשב לאחד משירי הרוק הראשונים בארץ. הלהקה לא החזיקה מעמד זמן רב והתפרקה ב-1968.
בתפר שבין שנות ה-60 וה- 70 החלה התעניינות ברוק מצד האמנים המצליחים של הממסד המוזיקלי ורבים מהם השתעשעו בהקלטת שירים בסגנון הרוק ובעבודה משותפת עם להקות הקצב. רן אלירן, יוצא הצמד "רן ונמה", הקליט בשנת 1969 מספר שירים עם "זהר השביעי" של זהר לוי, אריק לביא השתמש בשירותי הגיטרה של יצחק קלפטר בשיר "שיר סתיו", ודני בן ישראל, לשעבר כוכב להקת פיקוד צפון הקליט אלבום רוק אוואנגרדי עם להקת "הבמה החשמלית".