בזארבריקן חיו יהודים מאז שנת 1321. בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, כשהחבל נוהל בידי חבר הלאומים, בחרו יהודים רבים באזרחות צרפתית, ועם סיפוח החבל לגרמניה הנאצית ב-1935 נמלטו לצרפת. ראש הקהילה היהודית בעיר בתקופה זו, שלמה רילף, עלה בשנה זו לארץ ישראל. בית הכנסת המקומי נהרס בליל הבדולח, והיהודים שנותרו בעיר גורשו למחנות הריכוז בשנת 1940. עם ילידי העיר נמנה המלחין הישראלי צבי אבני, שמשפחתו עלתה לישראל בעקבות סיפוח החבל לגרמניה. במקום בו נאספו תושבי האזור למשלוח למחנות, שכונה 'הוטל' (מלון; כיום מעבר לגבול צרפת), ניצבת אנדרטה לזכר הקורבנות; על האנדרטה כתובה המילה 'הוטל' בשבע שפות. כיום מונה הקהילה היהודית בזארבריקן כאלף איש, רובם יוצאי רוסיה, ובעיר יש בית כנסת פעיל.
אתר הזיכרון הבלתי נראה.
בזארבריקן יש גם אנדרטה ייחודית לקורבנות השואה, המכונה 'האנדרטה הבלתי נראית' (Unsichtbaren Mahnmals). את האנדרטה יזם בתחילת שנות ה-90 האמן יוכן גרץ, שהיה פרופסור לאמנות באוניברסיטה העירונית. גרץ ותלמידיו הוציאו בחשאי את אבני המרצפת ברחבה שמול הטירה העירונית, חרתו על צדה התחתון של אבן שם של בית קברות יהודי שחולל או נהרס בתקופה הנאצית, והשיבו את האבנים למקום. מטרתו של גרץ הייתה למחות על המגמה ליצור אתרי זיכרון גדולים ובומבסטיים המתמקדים ביכולותיו של האמן או האדריכל ולא בזיכרון עצמו.
כשנתגלו מעשיהם של גרץ ותלמידיו, זכה הרעיון לתמיכה בקרב פרנסי העיר, ובשנת 1993 הוחלפו 2,146 אבני מרצפת בכיכר באבנים שעל צדם התחתון חרות שם של בית קברות יהודי שהיה קיים ב-1933. האנדרטה נחנכה בטקס חגיגי ב-23 במאי 1993, ושמה של הכיכר שונה ל'כיכר אתר הזיכרון הבלתי נראה' (Platz des unsichtbaren Mahnmals).
ערים תאומות.
לעיר זארבריקן יש ארבע ערים תאומות:
זארברוקן
פטרוס הקדוש
מנח&quot;י
מנח"י (מנהלת חינוך ירושלים) ממונה על למעלה משבע מאות בתי ספר כ-1500 גני ילדים (נכון ל-2020) בשטח השיפוט העירוני של בירת ישראל, ירושלים. מנח"י הוקמה כניסיון ייחודי למזג את התפקידים של משרד החינוך ואגף חינוך עירוני (במקרה זה, אגף החינוך של עיריית ירושלים) לתוך גוף אחד.
תולדות מנח"י.
מנח"י הוקמה ב-1985 ביוזמת מיכאל גל, אז מנהל אגף החינוך בירושלים, כשראש העיר היה טדי קולק. בהסכמת מנכ"ל משרד החינוך דאז, שמשון שושני, הוקמה מנח"י כדגם ראשון (ויחיד עד עתה) של מנהל עירוני ומשרד ממשלתי מאוחדים. מפקחי משרד החינוך עברו למשרדי מנח"י ופעלו במשותף לרווחת תושבי העיר. הקמת מנח"י לא הסתיימה מעולם. בעיית היסוד של סמכות ואחריות לא הוגדרו עד תום ועקב כך התחולל משבר שנים מועטות לאחר ההקמה ומפקחי משרד החינוך עברו למשרדים במשרד החינוך, במבנה בגבעת שאול, בצדה השני של העיר.
מנח"י נחשב כמחוז נפרד במשרד החינוך ומנהל מנח"י מוגדר כמנהל מחוז. עם זאת, אחד מסמנכ"לי המשרד מכהן בנוסף לתפקידו כממונה על מנח"י, וזאת בגלל סמכויות הניתנות רק לעובד מדינה. נכון ל-2016 משמש מאיר שמעוני, מנהל מחוז ירושלים, גם כממונה על מחוז מנח"י. בדו"ח דברת הוצעה רשות חינוך חדשה המאחדת בין התפקידים של משרד החינוך והרשויות המקומיות, על בסיס המבנה של מנח"י.
מנהלי מנח"י היו מיכאל גל (מייסד), ד"ר אלי בן-אליעזר (מנהל מנח"י הראשון) נסים סלומון, מאיר קראוס, יהודית שלוי, בן-ציון נמט, דני בר גיורא, משה טור-פז ואביב קינן. בספטמבר 2021 נבחר יואב זימרן (זימי) לתפקיד מנכ"ל מנח"י.
מבנה מנח"י.
בראש מנח"י עומד ראש מנח"י ולו משנה אחד. המבנה הארגוני הבסיסי של מנח"י הוא גילאי, אך מחולק לאגף מנח"י מערב העיר (חינוך ממלכתי וממלכתי דתי, בראשות עמנואל זילברמן), מנח"ח (חינוך חרדי) ומזרח העיר (לארה מובאריכי). באגף מנח"י מערב קיימים אגפי גיל, שבראשם ממונים: הגיל הרך (קרן ארואסטי), היסודי (נחמן סעדיה) והעל-יסודי (יהודה נוימן). בצדם קיימות מחלקות לכספים, כוח אדם, בדק בית, מדעים, תוכניות חינוכיות. כמו כן מחזיקה מנח"י במנהל מחשבים התומך בלמעלה מ-11,000 מחשבים במוסדות החינוך ובשרות פסיכולוגי חינוכי (שפ"ח) המעסיק כמה עשרות פסיכולוגים במספר לשכות ברחבי העיר ובמוסדות החינוך. למנח"י יש מרכז פסג"ה (פיתוח סגלי הוראה) ובו מתקיימות השתלמויות רבות למורים.
נתונים.
מספר התלמידים בירושלים הוא הגדול ביותר מבין כל הרשויות המקומיות בישראל. בשנת תשע"ה למדו בבתי ספר בירושלים (לא כולל גני ילדים) 194,407 תלמידים, לעומת 52,287 תלמידים בתל אביב ו-41,324 תלמידים בחיפה.
בשנת תשע"ו למדו בירושלים 279,500 תלמידים, מהם 64,700 בחינוך הממלכתי והממלכתי דתי (כ-23%), 111,600 בחינוך הערבי (כ-40%) ו-103,700 בחינוך החרדי (כ-37%). כ-20% מהתלמידים למדו בגני ילדים ובחינוך הקדם יסודי, כ-46% בחינוך היסודי וכ-30% בחינוך העל יסודי. כ-2.6% מהתלמידים למדו בכיתות חינוך מיוחד. הגידול העיקרי היה בחינוך הערבי ובחינוך החרדי; בעוד מספר התלמידים בחינוך הממלכתי ובחינוך הממלכתי דתי ירד ב-13 השנים האחרונות (מתשס"ג לתשע"ו) בכ-0.6% (מ-64,700 בתשס"ג ל-64,300 בתשע"ו) עלה מספר התלמידים בחינוך הערבי ב-85% (מ-60,200 בתשס"ג ל-111,600 בתשע"ו) ומספר התלמידים בחינוך החרדי עלה בכ-30% (מ-79,500 בתשס"ג ל-103,700 בתשע"ו).
הכדורגלן האמריקאי של השנה
האוע'וז
מיכאל גל
מיכאל גל (12 בדצמבר 1932 – 21 בנובמבר 2006) היה איש חינוך ישראלי, זוכה פרס החינוך. הקים, הנהיג והוביל כמה מערכות חינוכיות בישראל.
ביוגרפיה.
גל נולד במינכן. עלה לישראל בגיל שנה וגדל בקיבוץ יגור. שירת כמפקד בסיירת אילת בשנות החמישים והיה חברו הקרוב של יאיר פלד, מפקד סיירת צנחנים, שנרצח בשנות החמישים על ידי בדואים. ב-1962 הקים יחד עם יהושע כהן ויורם יום-טוב את בית ספר שדה שדה בוקר והיה למנהלו הראשון.
הקים את אגף הנוער במשרד החינוך ועמד בראשו שבע שנים. במהלך תקופה זו הפך את הגדנ"ע לתוכנית של"ח. לאחר לימודים לתואר שני באוניברסיטת הרווארד, נקרא על ידי הרמטכ"ל, רפאל איתן להקים את פרויקט מקא"מ (מרכז לקידום אוכלוסיות מיוחדות - "נערי רפול"), ניהל אותו מספר שנים. התמנה בהמשך לסגן קצין חינוך ראשי. בשנת 1985, בהיותו מנהל אגף החינוך בעיריית ירושלים, הקים את מנח"י בשיתוף עם שמשון שושני מנכ"ל משרד החינוך. ראש העיר דאז, טדי קולק, מינה אותו ב-1990 למנכ"ל העירייה.
בשנים 1992–1997 ניהל את בית הספר למנהיגות חינוכית מייסודו של מכון מנדל. רבים מתלמידיו ובוגריו משמשים בתפקידים בכירים במערכת החינוך במדינת ישראל.
בשנת 1999, היה גל בין המייסדים של המרכז הבין-תרבותי לירושלים, ושימש כיו"ר הראשון של המרכז.
הנצחתו.
בשנת 2006 הוקם מרכז גל למנהיגות (מג"ל) שפועל במדרשת בן-גוריון.
בשנת 2008 הוקמה על שמו של מיכאל המכינה הקדם צבאית מכינת גל - המדרשה להכשרת מנהיגות, בעכו, חיפה ובקריית ביאליק.
יורם לס
יורם זכריהו לַס (נולד ב-30 בינואר 1945) הוא פרופסור אֶמֶרִיטוּס בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בחוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה, חבר כנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה ומנכ"ל לשעבר של משרד הבריאות.
ביוגרפיה.
נולד לאב רופא, ד"ר נתן לס, מומחה לאלרגיה, שעלה מווילנה ב-1935 ולאם רופאת שיניים. התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית, למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך כרופא ב-1971. את שירותו בצה"ל עשה כרופא צבאי בגדוד 50, והגיע לדרגת רב-סרן. במלחמת יום הכיפורים שירת כרופא בחטיבת הצנחנים.
בתחילת שנות השבעים הצטרף לסגל הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך, קודם לדרגת פרופסור מן המניין בחוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה ושימש גם סגן דיקן הפקולטה.
בשנות ה-80 התפרסם כשהנחה לצד יעל דן את תוכנית הטלוויזיה "תצפית" ששודרה בערוץ הראשון ועסקה בחידושים בתחום המדע.
מנכ"ל משרד הבריאות.
בשנים 1988–1989 כיהן כמנכ"ל משרד הבריאות, תחת השרים שושנה ארבלי-אלמוזלינו ויעקב צור. בתחילת תקופת עבודתו במשרד הבריאות, החל מינואר 1988, שבתו הרופאים העובדים בבתי החולים הממשלתיים, במחאה על תנאי עבודתם ושכרם. במהלך המשבר, אשר הלך והחריף לאורך חודשים רבים, הושבתו חליפות שירותי רפואה שונים בבתי החולים ברחבי הארץ. שרי הבריאות והמנכ"ל לס ניהלו משא ומתן מתוקשר לאורך חודשים עם פקידי משרד האוצר, אשר הידרדר גם לחילופי האשמות הדדיות.
בספטמבר 1988 החלה התפרצות מחודשת של נגיף הפוליו בישראל. בתגובה לטענות כי האירוע הוא מגפה, הגיב לס תחילה: "אין מגפה וזוהי התפרצות של המחלה". באותה עת הזמינה הסתדרות הרוקחים מאות אלפי חיסונים, אולם לס סירב לאשר את מכירתם והתבטא: "תושבי מדינת ישראל יקבלו חיסון בהתאם להחלטות משרד הבריאות ועל סמך העובדות בשטח". עם זאת, לאחר זמן הוביל לס מבצע חיסון גדול ומזורז. לאחר שהושמעה ביקורת על לוח זמנים צפוף מדי למבצע החיסונים, חוסנו תחילה הילדים ואחריהם המבוגרים. במאי 1989 התפטר לס מתפקידו.
פעילות פוליטית.
בסוף שנות ה-70 היה פעיל במפלגת ד"ש. ב-1990 עמד בראש וועדה לחקירת נסיבות תבוסת מפלגת העבודה בבחירות לכנסת השתים עשרה, אולם התפטר לפני הגשת מסקנותיה. בשנת 1992 נבחר לכנסת ה-13 מטעם המפלגה. בכנסת הוא היה יושב-ראש ועדת משנה לאשפוז, יושב-ראש ועדת המשנה לענייני התאגידים הממשלתיים, יושב-ראש ועדת משנה למערך בריאות הנפש בצה"ל, חבר בוועדת העבודה והרווחה, חבר בוועדה לענייני ביקורת המדינה וחבר בוועדה המשותפת לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. בוועדת העבודה והרווחה שימש יו"ר ועדת המשנה לבריאות. סיים את כהונתו בכנסת ב-1996.
המשך דרכו.