החל מסוף המאה ה-19 הביאו שיפורים משמעותיים בטכנולוגיה, בתקשורת ובאמצעי התחבורה, עושר רב לג'אווה. עיצובם של בניינים מודרניים, כולל תחנות רכבת, בתי מלון, בתי חרושת, בנייני משרדים, בתי חולים ומוסדות חינוך, הושפעה מהסגנונות הבינלאומיים. המגמה בראשית המאה ה-20, הייתה לבנות על פי השפעות של אדריכלות מודרנית, כמו אר דקו והיא יושמה בהקמתם של בניינים בסגנון אירופאי ובעיצוב אינדונזי. ההתאמה של המבנים לסביבה שנעשתה עוד מימי ראשית הבנייה באיים, כללה כרכובים תלויים וחלונות גדולים לאוורור, ראשיתו של סגנון הבנייה המיוחד לאיים. הריכוז הגדול ביותר של בניינים מהתקופה הקולוניאלית מצוי בערים גדולות בג'אווה כמו באנדונג, ג'קרטה, יוגיאקרטה, סמרנג וסורביה. בין האדריכלים הבולטים מהתקופה ניתן למנות את אלברט אלברס, תומאס קרסטן, הנרי מקלן פונט, י. גרבר וולף שומקר. בשלושת העשורים הראשונים של המאה ה-20 מימנה מחלקת העבודות הציבוריות את בנייתם של מבני ציבור גדולים וביצעה תכנון עירוני שבמסגרתו ערים ראשיות בג'אווה ובסומטרה נבנו מחדש והורחבו.
הפסקת עבודות הפיתוח בתקופת השפל הגדול, פרוץ מלחמת העולם השנייה, המאבק לעצמאות של אינדונזיה בשנות הארבעים והקיפאון הכלכלי שנלווה לחוסר היציבות הפוליטית בשנות החמישים והשישים, גרמו לכך שחלק ניכר מהאדריכלות הקולוניאלית השתמרה במהלך העשורים האחרונים. הבנייה הקולוניאלית שימרה כמעט תמיד את זכר האליטות ההולנדיות, האינדונזיות והסיניות. עם זאת, הסגנונות היו לרוב עשירים והיוו מיזוג יצירתי של שתי התרבויות, עד כדי כך שהבתים הללו נעשו מבוקשים גם במאה ה-21. ניתן לטעון שהאדריכלות המקומית הייתה יותר מושפעת מהרעיונות האירופאים החדשים מאשר שהאדריכלות הקולוניאלית הייתה מושפעת מהסגנון האינדונזי ואלמנטים מערביים אלו המשיכו להשפיע באופן בולט על הבנייה האינדונזית של ימינו.
ספורט.
כדורגל.
בשנת 1938 קבלה נבחרת הודו המזרחית ההולנדית את הזכות להיות נציגת יבשת אסיה במשחקי גביע העולם, שנערכו אז בצרפת, ללא משחקי מוקדמות. זכות זאת נתנה לנבחרת משום שוויתרה נבחרת יפן על הזכות להיות נציגת אסיה בטורניר. הנבחרת הייתה מורכבת משחקנים בעלי שמות אינדונזיים, סיניים, והולנדיים. היא נסעה לצרפת וב-5 ביוני 1938 שחקה נגד נבחרת הונגריה באצטדיון "ולודרום מוניסיפל" בריימס לעיני קהל של 9,000 איש, הובסה בתוצאה 0:6 ושבה כל הדרך אל האיים.
המורשת הקולוניאלית בהולנד.
בתור הזהב של הולנד במאה ה-17, התחולל בהולנד תהליך משמעותי של עיור, שברובו מומן מההכנסות שמקורן היה מהשווקים האסייתיים. במקום מרכזי במרקם החברתי ההולנדי ניצבו הסוחרים, מצב שהוריד באופן משמעותי את חשיבותו של משטר הפאודליזם ושינה את פני החברה ההולנדית. כאשר הוקם בית המלוכה ההולנדי ב-1815, רוב עושרו הגיע מכספי הסחר הקולוניאלי.
האוניברסיטאות שנוסדו במאה ה-16, כמו אוניברסיטת ליידן, הפכו למרכזי ידע בנוגע לדרום מזרח אסיה בכלל ואינדונזיה בפרט. אוניברסיטת ליידן הוציאה משורותיה חוקר כמו היועץ הקולוניאלי סנוק הורחרוניה, שהתמחה בענייני הילידים במזרח, וגם כיום יש באוניברסיטה לא מעט חוקרים המתמחים בתרבות ובשפה האינדונזיים. אוניברסיטת ליידן ובמיוחד "המכון ההולנדי המלכותי ללימודי דרום מזרח אסיה והקריבים" (KITLV), הם מוסדות אקדמיים ומדעיים שעד היום תחום זה פעיל בהם במידה רבה. מוסדות אקדמיים נוספים בהולנד שעוסקים בתחום הם המוזיאון הטרופי באמסטרדם, שהוא מוזיאון אנתרופולוגי שברשותו אוספים גדולים של אומנות, תרבות, אתנוגרפיה ואנתרופולוגיה אינדונזית.
מורשת צבא איי הודו המזרחיים ההולנדיים משומרת על ידי רגימנט ואן הץ' (Regiment van Heutsz) של הצבא המלכותי ההולנדי של היום והיא מוצגת במוזיאון ברונביק, מעון פרישה לשעבר של חיילי צבא איי הודו המזרחיים ההולנדיים, שפעיל עד היום בארנהם.
משפחות הולנדיות, שהתגוררו במושבה ושבו להולנד לאחר עצמאות אינדונזיה וצאצאיהם, נטו להביט לאחור אל העידן הקולוניאלי עם התחושה של הכוח והיוקרה שהיו מנת חלקם שם. תחושות אלו הובעו בספרות ענפה מאוד שיצאה לאור בשנות השבעים והשמונים. למעשה, מאז המאה ה-18 היווה השלטון ההולנדי באיים מקור השראה לספרות ההולנדית.
רובם של ההולנדים ששבו למולדת אם במהלך מלחמת העצמאות האינדונזית או לאחריה הם בני תערובת שנולדו במושבה. אוכלוסייה זו גדלה והתפתחה באופן משמעותי במהלך 344 שנות השלטון ההולנדי באינדונזיה או בחלקיה השונים, שם וסווגה על ידי השלטונות כשייכת למעמד החוקי של האירופאים במושבה. בשפה ההולנדית הם מכונים "הולנדים של איי הודו המזרחית" (Indische Nederlanders או Indo). מתוך 296,200 "תושבים חוזרים" ששבו להולנד, רק 92,200 היו הולנדים שנולדו בהולנד. כולל צאצאיהם מהדור השני, הם כיום הקבוצה האתנית הגדולה ביותר שנולדה מחוץ להולנד. אף על פי שקבוצה זו נחשבת למי שנטמעה באופן מלא בחברה ההולנדית, כמיעוט האתני הגדול ביותר בהולנד, הם לקחו חלק חשוב מאוד בהכרת האלמנטים של התרבות האינדונזית לזרם המרכזי של החברה ההולנדית. כיום בכל עיר בהולנד פועלת לפחות חנות אינדונזית (Toko) אחת או מסעדה אינדונזית אחת ושוקי לילה (Pasar malam) מאורגנים במשך כל השנה.
הפרלמנט של ולוניה
הפרלמנט של ולוניה (בצרפתית: "Parlement de Wallonie)" הוא הרשות המחוקקת בוולוניה, האזור דובר הצרפתית במדינה. הוא אחד מתוך שלושה פרלמנטים פדרליים בבלגיה (יחד עם הפרלמנט הפלמי והשלטון האוטונומי בבריסל). הוא בנוי בשיטת בית מחוקקים חד-ביתי ומכיל כ-75 נציגים הנבחרים מדי 5 שנים. הפרלמנט יושב בבירת המחוז, נאמור, על נהר המז.
כל חברי הפרלמנט הם גם חברי הפרלמנט של הקהילה הצרפתית.
המפלגה הגדולה בפרלמנט היא המפלגה הסוציאליסטית הוולונית אשר לה 30 נציגים.
הבחירות האחרונות נערכו בשנת 2014, משמע שהבחירות הבאות יתקיימו בשנת 2019.
פיגוע הירי במתחם שרונה
פיגוע הירי בשרונה היה פיגוע ירי שביצעו שני מחבלים פלסטינים ב-8 ביוני 2016 בשרונה מרקט שבמתחם שרונה בתל אביב. מהירי נרצחו ארבעה בני אדם, מתוכם אישה אחת שמתה מדום לב, ונפצעו 21 אנשים. שני המחבלים, פלסטינים מהעיר יטא שבאזור חברון, נתפסו לאחר מרדף. לפי החקירה, הפיגוע בוצע בהשראת אידאולוגיית המדינה האסלאמית (דאעש).
הפיגוע.
ב-8 ביוני 2016 הגיעו שני מחבלים פלסטינים, מוחמד וח'אלד מח'אמרה, בני דודים בני 21 מהעיר יטא שבאזור חברון, למתחם שרונה בתל אביב. המחבלים נכנסו למסעדת "מקס ברנר" כשהם לבושים בחליפות ועניבות (כדי להיראות כאנשי עסקים תל אביבים), התיישבו באחד השולחנות וביצעו הזמנה מהתפריט. השניים, שהיו ללא עבר פלילי וביטחוני (אך אחיינים של שני מחבלים הכלואים בישראל), נכנסו לישראל ללא היתר, ונעדרו מבתיהם יומיים לפני הפיגוע.
בשעה 21:26 קמו השניים ממקומותיהם ופתחו בירי, בשני כלי ירייה מאולתרים המכונים קרלו בשל דמיון לתת מקלע קרל גוסטב, המיוצרים באופן בלתי חוקי בשטחי יהודה ושומרון. חגי קליין, מאבטח לשעבר וקצין במילואים בצה"ל הסתער לעבר המחבלים כשכיסא בידו ובכך קטע את רצף ההתקפה וגרם לאחד המחבלים להפיל את נשקו, פעולה שגרמה ככל הנראה למעצור בנשק. המחבל שלא הצליח להתגבר על המעצור, השליך אותו לעבר ראשו של אחד הנפגעים. בפעולתו זו הציל חיי אנשים רבים, הוא עצמו נורה בחזהו וברגלו על ידי המחבל השני. שלוש דקות מתחילת האירוע (21:29), לאחר שחגי הפצוע ניתק מגע לא נשארו עוד סועדים בסביבה ולפחות אחד מכלי הנשק הושבת בשל מעצור, המחבלים החליטו לנטוש את הנשק בזירת האירוע והחלו במנוסה כאשר אחד מהם מבצע ירי מהנשק השני שנותר תקין.
כתוצאה מהירי נרצחו שלושה בני אדם – עידו בן-ארי, מיכאל פייגה ומילה מישייב, ושישה נפצעו. אישה שהייתה במתחם בקרבת מקום הירי – אילנה נבעה – נפטרה כתוצאה מדום לב.
המחבלים ברחו לכיוון רחוב הארבעה, כאשר הם ממשיכים לבצע ירי. אחד הקליעים שנורו על ידם ננעץ בשער מתקן של רשות השידור שנמצא במקום. כלי הנשק השני נמצא מאוחר יותר במגרש החניה בין מתחום שרונה לרחוב הארבעה ולא ידוע אם הוא הושלך כתוצאה מתקלה או מכך שנגמרה בו התחמושת. בשעה 21:30, ארבע דקות מתחילת האירוע, נורה ונוטרל אחד המחבלים, ברחוב הארבעה הסמוך על ידי אחד ממאבטחי המתחם שרדף אחריו. כתוצאה מהירי הוא נפצע באורח בינוני ואושפז בבית החולים איכילוב. המחבל השני נעצר בדירה סמוכה לזירה על ידי בעל הדירה, שוטר, זמן קצר לאחר שהכניס אותו לדירתו במחשבה שמדובר באזרח מבוהל, המחבל אף ביקש מבעל הדירה כוס מים. השוטר שהצטרף למרדף אחר המחבלים הבחין כי המחבל המנוטרל לבוש באופן זהה לאדם שהכניס לביתו, והבין מיד כי המחבל הנמלט נמצא בביתו. במהלך המעצר נפצע שוטר באורח קל מפליטת כדור. לאחר לכידת המחבלים ערכו כוחות הביטחון חיפושים נרחבים באזור תל אביב בשל חשש למחבל שלישי. בזירת הפיגוע נמצאו בשלב מאוחר יותר תיקים ובהם סכינים וכלים חדים אחרים, בהם התכוונו המחבלים לפגע ככל הנראה לאחר הירי.
חקירת הפיגוע.
ב-4 ביולי הותר לפרסום שמחבל שלישי היה אמור להשתתף בפיגוע, אך 2 חבריו מנעו ממנו לקחת חלק בפיגוע בשל בעיות כלכליות שהיו לו, שני המחבלים ניצלו פרצה שהייתה בגדר ההפרדה, וחדרו לשטח ישראל. הם הגיעו לדירת מסתור בשגב שלום, משם הם לקחו אוטובוס לבאר שבע, שם התכוונו לבצע את הפיגוע ברכבת, אך התחרטו עקב הבדיקה הקפדנית במקום. מבאר שבע הם נסעו במונית לתל אביב, והחליטו לבצע את הפיגוע במתחם שרונה, מקום הומה אדם.
בעקבות הפיגוע.