השמדת שנהב (באנגלית: "Destruction of ivory"), היא פעולה אסטרטגית המשמשת ממשלות וקבוצות שימור כדי להרתיע ציד לא חוקי של פילים לצורך השנהב שלהם וכן כדי לדכא את סחר השנהב הלא חוקי. נכון לשנת 2016, יותר מ-263 טון של שנהבי פילים הושמדו באירועים מתוקשרים ב-21 מדינות ברחבי העולם - בדרך כלל על ידי שרפה או ריסוק השנהב. אירוע ההשמדה הראשון התרחש בקניה בשנת 1989, והאירוע הגדול ביותר עד כה של השמדת שנהב התרחש בשנת 2016 באותה מדינה כאשר כמות שנהב בסך 105 טון נשרפה.
ממשלות, ארגוני שימור וארגונים לא-ממשלתיים אחרים מאמצים את אסטרטגיה זו בטענה שהיא מגדילה את התמיכה הציבורית בהגנה על הפילים וכן שולחת מסר לציידים שעבודתם היא חסרת תועלת. מבקרי השיטה טוענים שהיא דווקא עשויה להגדיל את הציד הלא חוקי בשל מחסור בשנהב שמגביר את ערכו בשוק השחור, וכי יעילותה אינה מספיקה כדי להצדיק את אובדן הרווח הפוטנציאלי עבור מדינות אפריקניות חלשות שנאבקות בעוני.
רקע.
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על שימוש האדם בשנהב כבר לפני כ-35,000 שנים. השנהב יוצא לאירופה מאז ימי קדם, יצוא שהואץ מאוד עם הקולוניאליזם של אפריקה. בשיאו, בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, יוצאו כ-1,000 טון שנהב מדי שנה לאירופה. במהלך הרבעון האחרון של המאה ה-19, העיר שפילד באנגליה ייבאה לבדה 180 טון שנהב עבור ידיות סכו"ם. בשנת 1970, יפן הפכה לצרכן הגדול ביותר של השנהב ולקראת העשורים האחרונים בעיקר סין העממית. מרכז הסחר העולמי בשנהב נמצא בהונג קונג.
ציד השנהב היה אחראי במידה רבה להפחתה משמעותית במספרי הפילים באזורים שונים באפריקה. בין 1979 ו-1989, אוכלוסיית הפילים האפריקנית חוותה ירידה מ-1.3 מיליון ל-600,000 בלבד. שוק השנהב גלגל מדי שנה כמיליארד דולר, וכ-80% ממנו הגיעו מפילים שנהרגו באופן בלתי חוקי. נכון לשנת 2014, על פי דיווח של החברה לשימור חיות הבר, כ -96 פילים אפריקנים נהרגים מדי יום באפריקה לצורך החטים שלהם.
בשנת 1986, CITES הציגה מערכת בקרה המבוססת על היתרים, רישום מאגרי שנהב, וניטור. זמן קצר לאחר מכן, התקנות לא נאכפו ביעילות, ופעמים רבות הוענק מעמד חוקי לשנהב חלוט. לדוגמה, במדינות כמו בורונדי וסינגפור, אשר לא היו בהם פילים בבר, רשומות העלו כמות של 89.5 ו-297 טונות של שנהב נסחר בהתאמה. כפי שנחשף על ידי משרד חקירות הסביבה (EIA), "מערכת הבקרה" התבררה כקלה לתמרון על ידי פושעים ומבריחים, ובסופו של דבר רק גרמה להגדלת הערך של שנהב. באוקטובר 1989 הנציגים של טנזניה באמנה הציעו חרם גורף על סחר השנהב הבינלאומי. לאחר ויכוחים לוהטים, האיסור נחקק, ונכנס לתוקף בינואר 1990.
האיסור הוכיח עצמו כיעיל במשך כעשר שנים, ואוכלוסיות הפילים החלו לעלות בהדרגה, אך אז בשנת 1997, CITES נתנה אישורים חריגים לאפשר למדינות כמו זימבבואה, בוצוואנה, נמיביה ודרום אפריקה למכור כמות מוגבלת של שנהב, כמו גם מתן אישור חריג ליפן לצורך קניית כמות מוגבלת של שנהב וזאת על בסיס האמון המוצהר של המדינות בשליטה האפקטיבית שלהם על הסחר. בין שנת 1998 עד 2011, גם סין העממית קיבלה היתר לקנות שנהב, והסחר הלא חוקי פרח ושגשג תוך כדי שמחיר השנהב שולש. רוב השנהב במאה ה -21 מופץ בעיקר בשווקים באסיה - במיוחד בסין, שבה החומר מכונה "זהב לבן". בשנת 2015, פקידים סיניים הביעו כוונות לבטל בהדרגה את מעורבותה של סין בסחר השנהב, ועל פי דו"ח משנת 2016, המחירים ירדו כמעט במחצית מהמחיר בשנה הקודמת.
היסטוריה ואירועים.
השמדת שנהב בקניה.
בשנת 1989, מונה הפליאונטולוג-אנתרופולוג ריצ'רד ליקי לראש מחלקת הניהול לשימור חיות הבר של קניה. ציד פילים היה מוחרם כבר בשנת 1973, אך סחר השנהב נותר חוקי. עד 1980, ציד לא חוקי של פילים הפך לנפוץ בהדרגה, בשל המחיר ההולך וגדל של השנהב. במאמר בניו יורק טיימס משנת 1989, תיאר ליקי את הפארק הלאומי צאבו כבית קברות של פילים: "ערימות של עצמות פיל לבנות נותרו בפארק בבתי הגידול ההיסטוריים של הפיל". גורמים רשמיים בקניה הכירו בערכו של הפיל ביחס לתיירות ספארי, ורצו לשכנע את CITES לכלול את הפיל בנספח א' באוקטובר 1989 כדי להקשות על הציידים בסחר.
כאשר קיבל ליקי את ניהול המחלקה, היו ברשותה 12 טונות של שנהב חוקי שהוחרם, ופקידים דחקו בליקי למכור אותם כדי לממן פעולות שימור. ליקי התנגד לכך, ותחת זאת הורה לערום את כל החטים בערימה אחת ולצד נשיא קניה דניאל אראפ מוי העלה אותה באש. השנהב אמנם לא נשרף בקלות, אך הבחירה להשתמש באש ולא באמצעים אחרים כדי להשמיד את השנהב נבעה מכך שליקי רצה להפיק מהשרפה תמונות רבות עוצמה עבור התקשורת העולמית. כדי להפוך את השרפה למרהיבה יותר, ליקי הביא אפקטים מיוחדים מהוליווד - כולל דבק דליק - כדי ליצור פירוטכניקה שתמשוך תשומת לב מרבית.
אירוע השרפה התברר כתעלול פרסומי מוצלח, ומשך תשומת לב רבה מהעיתונות הבינלאומית כשהאש בערה במשך שלושה ימים. האירוע השפיע על אנשי שמורות טבע אחרים שהשמידו אף הם את המאגרים שלהם בצורה דומה - בין השאר כדי להוביל מהלך לגרימת חרם בינלאומי על הסחר בשנהב החוקי. פול אודוטו - פקח במחלקת חיות הבר של קנייה - הגדיר את האירוע "לשלוח לעולם מסר נואש על החורבן שממיט הציד הלא חוקי על אוכלוסיות הפילים בקניה". מאז השרפה הראשונה ב-1989, התקיימו 3 שרפות נוספות בקניה שהשמידו שנהב בשווי 250 מיליון דולר. השרפה השנייה הייתה ב-1991 שבה הושמדו 6.8 טונות. נשיא קניה מוואי קיבאקי השתתף בטקס השרפה השלישי במדינה בשנת 2011 שבה הושמדו עוד 5 טונות של שנהב.
השמדת השנהב הגדולה ביותר.
ב-30 באפריל 2016, נשיא קניה אוהורו קניאטה הצית את הערימה הגדולה ביותר אי הפעם של שנהב מוחרם בפארק הלאומי ניירובי. הערימה כללה 105 טונות של שנהבי פילים שנלקחו מכ-8,000 פילים בנוסף ל-1.35 טונות קרני קרנפים שנלקחו מ-343 קרנפים. השווי הכולל של הערימה שנשרפה מוערך בשוק השחור ביותר מ-172 מיליון דולר. השנהב הועבר לאתר בפארק במכולות, ושם החטים נערמו אחד על השני למגדלים בגובה של 3 מטר ובקוטר של 6.1 מטר. את מגדלי השנהב בנו פקחי מחלקת חיות הבר של קניה במשך 10 ימים. המדורה הכילה בנוסף לחטים וקרני קרנפים גם פרוות של בעלי חיים אקזוטיים אחרים שניצודו באופן לא חוקי. כמות השנהב שהושמדה מהווה כ-5% מכלל מאגרי השנהב העולמיים. נשיא גבון - עלי בונגו אונדימבה השתתף אף הוא באירוע ונאם בו. נשיא קניה כתב במאמר מערכת בעיתונים במדינה ש"זה יהיה תענוג בשבילו לשרוף את השנהב, ולהרוס לציידים ועוזריהם את כל האפשרויות להפיק תועלת מטבח הפילים בקניה.
השמדת שנהב במדינות אחרות.
נכון לשנת 2016, יותר מ-263 טון של שנהב הושמד באירועים מתוקשרים ב-21 מדינות ברחבי העולם.
טכניקות השמדה.
מבחינה מעשית, הריסת השנהב לחלוטין היא עבודה קשה. הבערת השנהב במדורה גדולה היא השיטה הנפוצה ביותר להשמדת כמויות שנהב בקנה מידה גדול. כאשר קניה שרפה 12 טונות של שנהב בשנת 1989, האירוע יצר מחזה מרהיב שגרם לתקשורת המרכזית ברחבי העולם לעסוק בו וכן נתן השראה לפעולות דומות ברחבי העולם. לאחרונה, החלו להשתמש גם בשיטות ריסוק או בשילובים של ריסוק ושרפה.
שרפה.
כאשר הפקידים הקנייתים החליטו להשמיד את המאגר שלהם בשנת 1989, הם היו צריכים למצוא דרך שתעשה זאת בצורה עוצמתית. ריצ'רד ליקי פנה לבחור ברשות השימור בשם קוקי גאלמאן, שאף כתב מאוחר יותר בזכרונותיו את הדיונים והניסויים שהם ביצעו על השנהב. קוקי פנה לרובין הוליסטר - מומחה בהוליווד לאפקטים מיוחדים - בשאלה מה הוא ממליץ לו והציג לו את ליקי. הוליסטר שהבין את מטרתו של ליקי ואת החשיבות של הפקת התלקחות דרמטית מיידית, הציע שילוב של דבק דליק לציפוי החטים, ומערכת נסתרת של צינורות מרוססים בדלק. תוכניותיו אומצו, וכאשר נשיא קניה השליך את הלפיד לערימת השנהב, הלהבות התלקחו בפתאומיות לגובה רב והשנהב הושחר ונחרך בין רגע. הקהל שנכך בשרפה פרץ במחיאות כפיים מחרישות אוזניים, בעוד צוותי טלוויזיה מכל רחבי העולם תיעדו את האירוע בקניה לעשרות מדינות ברחבי הגלובוס.
מחקרים אשר נערכו על ידי שירות הדגים וחיות הבר בארצות הברית (FWS) בשנת 2008, מצאו כי בעירה היא דרך מאוד מאתגרת להשמדת השנהב ביחס לריסוק. בדומה לשיני האדם, חטי הפיל עמידים בפני האש. שרפה רגילה בדרך כלל רק חורכת ומשחירה את השנהב מבחוץ, ועל מנת להרוס אותו ביעילות דרוש תנאים קיצוניים של חום במשך תקופה ארוכה. אפילו באמצעות ציוד מיוחד, שריפת חט בטמפרטורה של 1,800 מעלות צלזיוס מורידה ממשקלו כ-7 גרם בלבד לדקה בעוד שניב ממוצע של פיל אפריקני שוקל 23 קילו ומגיע לעיתים אף למשקל של 59 ק"ג. בכל השמדות השנהב בקניה השתמשו בקרוסין של מטוסי סילון כדי להגדיל את הטמפרטורה ועם כל זאת השרפה הייתה צריכה להתרחש במשך שבוע כדי להשמיד לגמרי את השנהב.
הבעיה העיקרית בשריפת החלק החיצוני של השנהב, היא שהחלקים הפנימיים שלו עדיין מתאימים למכירה מסחרית. למרות שאין עדיין טכניקות לזיהוי שנהב שרוף, ארגוני שימור העלו חשש כי חלק מהמאגרים השרופים נמכרו שוב ברחבי העולם. רובין הוליסטר - "האדריכל השורף" שהמציא את הטכניקה לשריפת השנהב בשנת 1989, התבקש להוביל גם את שריפת השנהב הגדולה בעולם בשנת 2016, שהייתה גדולה בהרבה מהשרפה הראשונה. הוא הודה כי השנהב לא ממש נשרף בקלות:
ריסוק.