סמיילי מראיין את פרידו, שאחרי שעבר עינויים קשים הוחזר לבריטניה אבל פוטר מהשירות. פרידו אומר שמטרת המבצע בהונגריה הייתה לגלות את שם החפרפרת. קונטרול נתן שמות קוד לאנשי השירות "פחח" (אלליין), "חייט" (היידון), "חייל" (בלאנד), "אביון" (אסטרהאזי), ו"קבצן" (סמיילי).
סמיילי מגלה שאלליין, היידון, בלאנד ואסטרהאזה נפגשים בבית מקלט עם פוליאקוב, המקור של מבצע "כישוף". שם פוליאקוב מעביר מידע סובייטי רב ערך לכאורה, תמורת מידע שולי מהבריטים. אבל לאמיתו של דבר, החפרפרת מעבירה מידע חשוב כולל מידע מהמודיעין האמריקאי לפוליאקוב, ואילו בנתונים שמעביר פוליאקוב יש רק את הנדרש כדי לשכנע את ה-CIA לשתף מידע עם הבריטים.
אחר כך חוקר סמיילי את אסטרהאזי ומצליח להוציא מאסטרהאזי את מיקום הבית הבטוח. אז סמיילי שולח את טאר לפריז, ומשם הוא שולח תשדורת למטה שבהם הוא רומז שידוע לו מי החפרפרת. מתברר שהבוגד הוא ביל היידון, שפוגש את פוליאקוב בבית המקלט ושם עוצר אותו סמיילי.
השירות מתכנן להחליף את היידון בשבוי בריטי אחרי, אבל ג'ים פרידו הורג אותו לפני כן. נרמז שהשניים היו מאהבים, והיידון בגד בפרידו בתקרית בבודפשט. סמיילי מוחזר לכיכר לעמוד בראש השירות.
בית הספר למפעילי כטמ&quot;ם
בית הספר למפעילי כטמ"ם הוא בית ספר של חיל האוויר הישראלי להכשרת מפעילי פנים, מטיסי חוץ ומדריכי טיסה לחיל האוויר הישראלי. בית הספר ממוקם כיום בבסיס חיל-האוויר פלמחים (בח"א 30). מפקד בית הספר הוא בדרגת סגן-אלוף.
היסטוריה.
בית הספר הוקם בשנת 2001 בבסיס עין שמר, ובשנת 2004 עבר לבסיס פלמחים.
בשנת 2010 הופרד גף מאמני טיסה למערך מסוקים וכטב"ם, שהיה חלק מבית הספר, ליחידה נפרדת - טייסת מאמני כטמ"ם ומסוקים.
מבנה בית הספר.
בית-הספר מחולק לשלושה גפים האמונים על הכשרה:
בנוסף, קיים בבית הספר גף חופ"ה (חקר ופיתוח הדרכה), אשר אמון על שיפור, דיוק ופיתוח המדריכים וההכשרות בבית הספר.
הכשרות בית הספר למפעילי כטמ"ם.
הכטמ"ם אותו מתפעלים בבית הספר למפעילי כטמ"ם הוא הרמס 450 (זיק).
ריימון ארון
סלמה פרייברג
פרופ' סלמה פרייברג (באנגלית: Selma Fraiberg; 8 במרץ 1918 – 1981) הייתה פסיכואנליטיקאית ילדים ועובדת סוציאלית אמריקאית. פרסמה מאמרים וספרים מקצועיים חשובים בתחום הקשר בין הורים לתינוקם; ספריה "רוחות רפאים בחדר הילדים" ו"השנים המופלאות" נודעו כבעלי השפעה רחבה בפסיכולוגיה.
בשנות השבעים של המאה ה-20 עסקה בחקר תינוקות עם עיוורון מולד. תיארה בממצאיה שלושה קשיים שתינוקות עם עיוורון צריכים להתגבר עליהם בהתפתחותם המוקדמת: ללמוד לזהות את הוריהם על פי קול בלבד, ללמוד על קביעות אובייקט וכן לרכוש דימוי עצמי תקין ובריא. היא הבחינה כי לראייה תפקיד ריכוזי בגירוי התפתחותו התקינה של המוח והעדר הראייה מאט את התפתחות התינוק.
בנוסף לעבודה זו עם תינוקות עיוורים, הייתה פרייברג ממייסדות תחום בריאות הנפש של תינוקות ופיתחה גישות טיפוליות המתאימות לתינוקות, ילדים קטנים ומשפחותיהם.
עבודתה על העברה בין-דורית של טראומה תוארה בספרה פורץ הדרך שנקרא "רוחות רפאים בחדר הילדים"  והשפיעה על עבודתם של פסיכולוגים וחוקרים קליניים כמו אליסיה ליברמן
ודניאל שכטר. כמו כן, תרומתה המכוננת לידע על התפתחות פסיכולוגית של ילדים שהובאה בספר "השנים המופלאות" עדיין רלוונטית ונלמדת עד היום. ספר זה תורגם ל-11 שפות, כולל עברית, ונכתב כאשר לימדה בבית הספר לרפואה טולאן בניו אורלינס.
עד מותה, הייתה סלמה פרייברג פרופסור של פסיכואנליזה של הילד באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, ומטפלת קלינית אשר הקדישה את הקריירה שלה כדי לעזור לילדים עם קשיים רגשיים. הייתה גם פרופסור אמריטוס של פסיכואנליזה של הילד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן, שם לימדה משנת 1963 עד 1979, ועמדה גם בראש פרויקט התפתחות הילד במחוז וושנטאו, מישיגן (Washtenaw, Mich).
עבודתה של פרייברג מוערכת על ידי רבים כמקבילה בחשיבותה לזו של אנה פרויד, שהייתה חלוצה בתחום הפסיכואנליזה של הילד. שתיהן התעניינו בעיוורון של ילדים. במשך 15 שנים למדה פרייברג את התפתחותם ילדים עיוורים מלידה, וכתבה "תובנות מהעיוורים: מחקרים השוואתיים של תינוקות עיוורים ורואים" שפורסם בשנת 1977. באותה השנה, היא כתבה "זכות מולדת של כל ילד: בהגנה על הטיפול האמהי". זהו מחקר של קשרי אם-ילד מוקדמים שטענתו כי איכות ההתקשרות הראשונית אם-ילד משפיעה על כל התפתחותו העתידית של הילד.
חייה האישיים.
סלמה פרייברג נולדה כסלמה הורביץ ב-8 במרץ 1918 בדטרויט, מישיגן. הוריה היו דורלה וג'ק הורוביץ, סלמה הייתה הבכורה מבין שלושת ילדיהם. אביה עבד בעסק העופות המשפחתי ואמה הייתה עקרת בית. המשפחה המורחבת הייתה אמידה ומעורבת בחיי הקהילה היהודית בעיר. לפרייברג היו יחסים קרובים עם סבתה מצד אמה, ג'ני ג'ייקובס, סופרז'יסטית לשעבר בעלת אופי חזק, שכמו נכדתה, לא התעניינה בעסקי המשפחה.
ב-1945 נישאה לפרופסור לואיס פרייברג, אותו פגשה בזמן לימודיה ב-Wayne State University. הזוג אימץ ילדה, ליסה, ב-1956. פרייברג נשארה עם בתה בבית, ובשנים אלו כתבה את הספר "השנים המופלאות", שזכה ב-1959 בפרס הספר הטוב של השנה מטעם האגודה האמריקאית לחקר הילד. ב-1979 עברה המשפחה לסן פרנסיסקו.
באוגוסט 1981, אובחנה פרייברג כסובלת מגידול ממאיר במוח. היא נפטרה ארבעה חודשים מאוחר יותר, ב-19 בדצמבר 1981, בגיל 63.
קריירה אקדמית.
פרייברג סיימה את לימודיה ב-Wayne State University עם תואר שני בעבודה סוציאלית ב-1940 ועברה למכון הפסיכואנליטי בדטרויט במכון כדי להשלים את הכשרתה הפסיכואנליטית. מ-1963 עד 1979 הייתה פרופסור לפסיכואנליזה באוניברסיטת מישיגן. במהלך תקופה זו הייתה גם מנהלת פרויקט מקומי להתפתחות הילד. בסן פרנסיסקו עמדה בראש התוכנית "תינוק-הורה" בבית החולים הכללי של סן פרנסיסקו.
תרומותיה.
מחקרי עיוורון תינוקות.
סלמה פרייברג בדקה במחקרה את ההשפעה של העדר אפקטים חזותיים על התפתחות תינוקות. היא רצתה להבין את השפעות העיוורון על ארגון ההתנסויות והתפתחות האגו אצל תינוקות. דוגמה לחשיבות עבודה זו ניתן למצוא בתיאור פעוט אחד, טוני, שנבדק על ידי פרייברג במחקר והוגדר על ידה כ"עיוור נורמלי", כלומר בעל התפתחות תקינה.  המעקב אחריו תרם לשני ממצאים חדשים: לפני המחקר הייתה סברה כי תינוק מחייך רק כתגובה לגירוי חזותי - ראייה של אדם אחר. סברה זו הופרכה כאשר טוני נמצא מחייך לאחר ששמע את קול אימו, כלומר כתגובה לגירוי קולי. חרדת זרים נחשבה גם היא כמושפעת מההבחנה הוויזואלית שעושה התינוק המתפתח בין פנים מוכרות ללא מוכרות. גם הנחה זו הופרכה כאשר נמצא כי טוני לא חייך כתגובה לשום קול מלבד קולה של אימו, בהיותו בן שמונה חודשים.
פרייברג גם הדגישה את חשיבות הפה אצל התינוק העיוור במילוי החסכים בגירויים חזותיים. היא ראתה כי תינוקות עיוורים משתמשים בפה שלהם כדרך להבין את העולם הרבה יותר מאשר תינוקות רואים. מאחר שלתינוקות עיוורים חסרה תפיסה חזותית, הם מסתמכים על הפה שלהם כדי לחקור את העולם בשנתיים הראשונות. בנוסף הם משתמשים יותר גם באמצעים טקטיליים (מישוש) כדי לפתח את ההבחנה בין מה שבפנים ומה שמחוץ לעצמי. ניכר איחור מסוים בהבחנה בין מה שהוא "עצמי" ל"לא עצמי" אצל ילדים עיוורים, כנראה בשל הצורך בגיוס מתווכים חושיים שונים.
טיפול נפשי לילדים - "טיפול שולחן המטבח".
בנוסף לחקר השפעות העיוורון על התפתחות תינוקות, לסלמה פרייברג היה חלק בפיתוח גישות חדשות עבור טיפול נפשי בילדים צעירים. גישה מרכזית חדשה שהציעה נקראה "טיפול שולחן המטבח". פרייברג נהגה ללכת לביתם של הורים עם תינוקות עד גיל שנתיים לצורך הטיפול בהם.
בכך אימצה ערך חשוב מהעבודה הסוציאלית אל תוך הגישה הפסיכואנליטית, "לפגוש את האנשים היכן שהם נמצאים" (במרחב הביתי ובסביבה הטבעית שלהם, ולא בקליניקה של המטפל). מכיוון שתינוקות, וגם הוריהם, עצורים יותר בסביבה זרה, הבית מאפשר למטפל לראותם בסביבתם הטבעית ולצפות בטווח האופטימלי של יכולות התינוק, יכולות ההורה ואיכות התקשורת שלהם. כתוצאה מעבודתה, ביקורי בית נעשו פרקטיקה מקובלת ביותר בתחום זה.
יש שלושה סוגי טיפול שהיא הציעה ב"טיפול שולחן המטבח": התערבות קצרה במשבר, טיפול תמיכתי-ייעוצי מכוון התפתחות, ופסיכותרפיית הורה-ילד. כל סוג של טיפול משמש עבור מצבים שונים, והבחירה הייתה תלויה בהערכה של פרייברג או עמיתיה לגבי מקור הבעיות ביחסי ההורה-ילד. התערבות קצרה במשבר הופעלה כאשר אבחנו כי יחסי הורה-ילד הם כללית תקינים וכי ההורה מתקשה לסייע בהתפתחות הילד רק סביב מצבים או עניינים ספציפיים. טיפול תמיכתי-ייעוצי מכוון התפתחות שימש במצבים בהם לתינוק אובחנה מחלה כרונית או הפרעה, וההורים נאבקו למצוא דרך להתגבר על הבעיה הזאת; טכניקת טיפול זו התאימה כאשר הוערכה יכולת מספקת של ההורים לתפקד, והדרכה יכלה לכוונם לכך. פסיכותרפיית תינוק-הורה התאימה להורים אשר קשיים רגשיים ומאבקים בלתי פתורים מעברם שלהם כילדים עצרו אותם מלפתח קשר רגשי עם הילד שלהם; מטרת הטיפול במקרה זה הייתה לסייע להם לפתור את סוגיות העבר, ובכך למנוע העברה בין-דורית של הקשיים שלהם לילדיהם.
שלוש דרכי הטיפול הללו נועדו למנוע עיכובי התפתחות אצל ילדים. טכניקות הטיפול משלבות עקרונות מן הפסיכואנליזה, הפסיכיאטריה והעבודה הסוציאלית כדי לעזור להורים וילדיהם לבסס את היסודות להתפתחות והתקשרות תקינה של הילד בשנות החיים הראשונות.
מורשתה.