למרות זאת, נעשו מספר מאמצים לחקור "פסיכופתיה תאגידית" באמצעות שימוש במדגמים אלטרנטיביים (למשל על תושבי הקהילה), אך רבים ממחקרים אלה משקפים הנחה כי פסיכופתים תאגידיים הם מוצלחים רק משום שהם מצליחים להימנע מהרשעה או עונש על התנהגות עבריינית בלתי נמנעת. לפסיכופתים שגויסו למחקרים אלה לעיתים קרובות הייתה היסטוריה של מעצר, ולא הצליחו להשיג את מה שניתן לראות כמקצוע ממוצע, מצב כלכלי טוב, או סטטוס חברתי. למשל, מחקר אחד משנת 1978 פרסם מודעה מסווגת בעיתון מחתרתי: "דרושים אנשים מקסימים, אגרסיביים ושאננים שהם חסרי אחריות באופן אימפולסיבי, אבל טובים עם אנשים ודואגים קודם כל לעצמם". למודעה הגיבו 23 גברים, ו-5 נשים בגילאי 19–47. הם נבדקו במספר דרכים באמצעות שאלון MMPI, ראיון ביוגרפי, באמצעות שאלון האישיות של אייזנק, אמצעים שונים המודדים אמפתיה, חיברות, מקיאווליזם, וגם ביכולת שלהם לדחות סיפוקים. נמצא כי כל המגיבים למודעה היו מקופחים מבחינה חברתית-כלכלית, והייתה להם היסטוריה ארוכה של מעצר וטיפולים פסיכיאטריים. בסדרה חדשה יותר של מחקרים שנערכו ממדגמים של חברות כוח אדם, וסטודנטים פסיכופתים מוצלחים הוגדרו כאנשים שיש להם ציון גבוה בשאלון PCL-R, אבל מעולם לא הורשעו בעבירה פלילית. מחקרים אלה לא הניבו הבדלים משמעותיים בין מידת ההצלחה של פסיכופתים באוכלוסייה הכללית לבין פסיכופתים שנמצאים בכלא, אינטליגנציה, פסיכופתולוגיה, ועוד סימנים רלוונטיים מבחינה תאורטית.
מנגד, מומחים אחדים טוענים כי עצם הרעיון של "פסיכופתיה מוצלחת" הוא אוקסימורון, משום שפסיכופתיה מוגדרת כהפרעת אישיות שכוללת בתוכה תסמינים פתולוגיים הגורמים לפגיעה בתחומים רבים בחייו של האדם. יתר על כן, חוקרים בתחום מתחבטים מזה שנים כיצד להגדיר "הצלחה" דבר אשר הופך את חקירת התופעה למורכב וחסר וודאות.
ספרות וקולנוע.
דמויות עם פסיכופתיה או סוציופתיה הן חלק מן הדמויות היותר ידועות לשמצה בקולנוע ובספרות, אך מאפייני האישיות שלהם קשורים רק באופן סתמי או באופן חלקי להגדרה המודרנית של פסיכופתיה בפסיכיאטריה, בקרימינולוגיה ובמסגרות מחקר. הדמויות בדרך כלל מזוהות כפסיכופתיות בתוך היצירה הבדיונית עצמה, על ידי יוצריה, או על ידי דעות הקהל והמבקרים, והיא עשויה להתבסס על סטראוטיפים פופולריים ידועים ולא ידועים של פסיכופתיה, "פסיכופתים הם תמיד רגועים ומתוכננים" וכו'. דמויות פופולריות כאלו הם הג'וקר, חניבעל לקטר, ודמותו של דקסטר.
דמויות כאלה מתוארות לעיתים קרובות בצורה מוגזמת ובדרך כלל יש להם תפקיד של נבל או אנטי-גיבור, ובדרך כלל נעשה שימוש במאפיינים הכללים והסטריאוטיפים הקשורים לפסיכופתיה כדי להקל על היווצרות קונפליקט וסכנה בעלילה.
מאחר שההגדרות, הקריטריונים והתפיסות המקובלות לגבי פסיכופתיה השתנו במשך השנים, וממשיכות להשתנות גם כיום, רבות מן הדמויות המאופיינות כפסיכופתיות בעבודות פופולריות אינן מתאימות יותר להגדרה של פסיכופתיה.
התפיסה הציבורית משקפת שילוב כל שהוא של חשש מבוגימן מיתולוגי, של אנשים מתועבים ומתוחכמים, שופעי קסם וכריזמה, ולפעמים אולי אפילו קנאה באנשים שעשויים להיראות כאילו הם חיים את חייהם ללא צרכים רגשיים וללא חשש מאשמה, מצוקה או חוסר ביטחון.
סוציופתיה.
המילה 'סוציו' (כוחות חברתיים) הייתה קיימת מאז המאה ה-19 והשתמשו בה במילים מורכבות. את המונח 'סוציופתיה' ככל הנראה טבע הפסיכיאטר קרל בירנבאום בשנת 1909.
בשנת 1930 הפסיכולוג החינוכי ג'ורג פרטרידג' עשה שימוש במילה כתחליף למונח פסיכופתיה. נעשה במונח שימוש כדי לתאר הפרה של נורמות חברתיות, או התנהגות אנטי-חברתית, והיא הייתה נקשרת, לעיתים קרובות, לסיבות סביבתיות וביולוגיות.
רוברט הייר טוען בספרו "נחשים בחליפות" שאף על פי שהמונח אינו אבחנה רשמית, פסיכולוגים ופסיכיאטרים רבים עשויים להשתמש בו כדי לתאר את אישיותם של אנשים שמקור ההפרעה שלהם הוא בגורמים סביבתיים, ואילו המונח פסיכופתיה מועדף על ידי אלה הסבורים כי מעורבים גורמים פסיכולוגיים, ביולוגיים, גנטיים בנוסף לגורמים סביבתיים. הייר גם סיפק את ההגדרות שלו: הוא תיאר פסיכופתיה כהיעדר אמפתיה ומוסר, וסוציופתיה כתחושה שונה של טוב או רע מזאת של האדם הממוצע.
במסגרות מחקר לא נעשה שימוש במילה ובמקום זאת משתמשים במילה פסיכופתיה שניונית כדי לתאר הפרעה בה הליקויים הרגשיים נרכשים כתוצאה מגורמים סביבתיים.
מחקרים.
בסריקות מוחיות אפשר לראות שאזור האמיגדלה, וקליפת המוח הקדם-מצחית הגחונית-אמצעית, לקויים בתפקודם אצל הפסיכופת. עם זאת, לאחר מקרים כגון פרופ' ג'יימס פאלון שביסס על ממצא זה את מחקריו על פסיכופתים, ומצא בהמשך כי גם אצלו אזורים אלו פגומים, ושאופיו הוא פסיכופתי. למרות זאת, רווחת כיום ההנחה כי דרושים גורמים גנטיים וסביבתיים חריגים (כגון חוויות התעללות בתקופת הילדות, השכיחות מאוד אצל פסיכופתים מאובחנים), על מנת שאדם עם תפקודי המוח יעמוד בקריטריונים לאבחנה של פסיכופתיה כפי שהיא מוגדרת על ידי שאלון PCL-R.
בקהילה המקצועית האבחון העצמי של ג'יימס פאלון עורר סקפטיות. מומחים בתחום אף אמרו שג'יימס פאלון אינו פסיכופת משום שההתנהגות שלו איננה כזאת ושסריקות מוחיות לבדן אינן מעידות על מבנה אישיות פסיכופתי.
מחקר אחד יצא מההנחה כי היכולת להימנע מגילויים של עוררות רגשית תורמת ליכולת לשקר באופן "מוצלח". בעבר הוצע כי לפסיכופתים, שבדרך כלל נוטים להצליח מאוד בהולכת-שולל, יש השקעה רגשית מועטה מאוד במילים בהן הם משתמשים והחוקרים החליטו לבחון האם אמפליטודת הקול של פסיכופתים שונה מזו של אלו שאינם פסיכופתים, כאשר הנושא המדובר הוא רגשי במהותו. לצורך כך חילקו קבוצת אסירים לשתי קבוצות על בסיס ציונם ב-PCL-R וקיימו איתם ראיון בנושאים שונים, בחלקם רגשיים. הראיונות המוקלטים נותחו מבחינה קולית בעזרת מחשב.
החוקרים גילו כי פסיכופתים נוטים לדבר בקול נמוך יותר מאחרים, דבר שיכול להיות אפקטיבי בשכנוע המאזין כי הדובר כנה בדבריו. כמו כן, התגלה כי בניגוד לקבוצת הביקורת, הפסיכופתים לא הראו הבדל ברמת הקול כאשר ביטאו מילים נייטרליות או מילים רגשיות, דבר המעיד על כך כי פסיכופתים אכן מתייחסים למילים רגשיות כאילו הן משוללות כל רגש.
מחקר אחד בדק האם קיים ליקוי ביכולת של פסיכופתים להבין את המצבים המנטליים של זולתם (ליקוי ב"תאוריה של התודעה") וזאת בעקבות הצעת חוקרים רבים כי הבנה לקויה של מצבים מנטליים יכולה להוביל להתנהגות אנטי-חברתית ואגרסיבית ולפסיכופתיה בשל העובדה כי הבנה תקינה של המתרחש בראשו של הזולת עשויה להיות תנאי-מוקדם לתגובה אמפתית. בעזרת שאלון ה-PCL-R בדקו החוקרים קבוצת אסירים ואלו מהאסירים שציונם היה 30 ומעלה שויכו ל"קבוצת הפסיכופתים". יתר האסירים שויכו ל"קבוצת הביקורת". האסירים ענו על מבחן ("Reading the Mind in the Eyes" test) שבו הוצגו להם תמונות של אזור העיניים של בני-אדם ועל בסיס מידע זה בלבד היה עליהם לייחס מצב מנטלי מסוים (מתוך רשימה מצומצמת) לאדם בתמונה. במחקר לא נמצא הבדל מובהק בין קבוצת הפסיכופתים לקבוצת הלא-פסיכופתים, דבר המלמד על כך שככלל אין לפסיכופתים ליקוי בכושר ה"תאוריה של התודעה".
מחקר אחד גייס 14 עבריינים עם פסיכופתיה – כולם עם היסטוריה ארוכה של פשיעה אלימה ביותר לתוכנית אינטנסיבית שמטרתה לשלוט בפעילות המוחית שלהם. בשנים האחרונות הוכח שהשימוש בנוירופידבק (ביופידבק של גלי המוח, אימון גלי המוח), הראה תוצאות טובות מאוד בטיפול בילדים ומבוגרים שאובחנו כסובלים מ-ADHD או ADD. במהלך המחקר הפסיכופתים חוברו למכונת אלקטרואנצפלוגרם כדי לפקח על פעילות המוח שאז מיוצגת במסך מחשב על ידי אובייקט גרפי. לאחר מכן ביקשו החוקרים מהפסיכופתים לנסות ולהזיז את האובייקט על ידי שליטה על פעילות המוח שלהם (מפעילים את המחשב על ידי המחשבה שלהם דרך האלקטרודות) וקיבלו משוב חיובי בכל פעם שהצליחו להזיז את האובייקט בכיוון המבוקש, כמו במשחק מחשב. צוות החוקרים נתן לפסיכופתים לבצע אימון גלי מוח בשיטת נוירופידבק במהלך 25 מפגשים שנפרסו על פני 3 חודשים. לאחר המחקר, נבדקים הראו שיפור ניכר בפעילות המוחית של האזורים שנחקרו. הנבדקים דיווחו על רמות מופחתות של אימפולסיביות ותוקפנות, שהוערכו באמצעות שאלון לפני ואחרי ההתערבות.
טיפול.
אמונה פופולרית הקשורה לטיפול בפסיכופתים היא ש"פסיכופתים לא יכולים להשתנות". טענה זו חסרת תמיכה מדעית משכנעת. אמונה זו כל כך מושרשת בקרב הציבור הרחב, אנשי מקצוע וחוקרים שהיא קיבלה תשומת לב מחקרית מועטה מאוד, אבל מחקרים אמפיריים מהשנים האחרונות מצביעים על כך שתכונות אישיות באופן כללי, ותכונות פסיכופתיות באופן ספציפי, עוברות שינויים במעברים התפתחותיים גדולים וכי ילדים ובני נוער עם ציונים גבוהים בשאלון PCL:YV יכולים להראות שינוי מהותי לאחר טיפול אינטנסיבי. מספר מחקרים מראים כי תכונות פסיכופתיות אצל ילדים ובני נוער הם יציבות יחסית עד ההגעה לבגרות לכן הממצאים מבטיחים מאוד.