כתיבתו של נקאש היא בניב ערבית יהודית בגדאדית שנעלם בעקבות עליית יהודי עיראק לישראל. חמשת הספרים הראשונים שלו, שהתפרסמו עד לשנת 1980 - כולם בהוצאה פרטית ובמימונן של קרנות שפרופסור שמואל מורה טרח להשיג בשבילו, הופצו בריכוזיהם של גולים עיראקים, לאו דווקא יהודים, באירופה וברחבי ארצות הברית. לאחר הסכם השלום הגיעו גם למצרים. מאז פרסם ספרים נוספים. עד יום מותו, היה נקאש הסופר הקאנוני המזרחי היחיד שלא עבר לכתוב מהשפה הערבית לשפה העברית, בשונה מהסופרים סמי מיכאל, אלי עמיר, שמעון בלאס ואחרים. נקאש עצמו הסביר זאת כבחירה להשתמש בכלים הטובים ביותר העומדים לרשותו.
נקאש תרגם את הרומן "ויקטוריה" של סמי מיכאל לערבית, תרגום אשר יצא לאור בקהיר בשנת 1995.
VT100 הוא מסוף מחשב שעוצב ותוכנן על ידי חברת DEC בשנת 1978 עובר מחשבי PDP ו-VAX ומהווה למעשה בסיס ותקן למסופי מחשב במערכות יוניקס. VT100 מכיל מעבד של חברת אינטל מסוג 8080. התקשורת ממנו אל השרת משתמשת בתקן ASCII של ANSI. המכונה Escape Sequences.
המסוף בנוי מצג מסוג CRT ואליו מחוברת מקלדת כאמצעי קלט. ניתן לחבר אליו גם מדפסת בחיבור מקבילי ואף להרחיב את הזיכרון הפנימי שלו.
תצוגת המסוף (בדרך כלל בצבעים שחור/ירוק או שחור/לבן) יכולה להציג 24 או 132 תווים בשורה, אך לא בו זמנית. כדי לאפשר זאת, היה צורך בכרטיס AVO (Advanced Video Option. בגרסה העוקבת, ה-VT102, סופק כרטיס AVO כחלק מהתצורה הבסיסית, וניתן היה לחבר מדפסת גם בחיבור טורי.
דור ההמשך של ה-VT100 היה VT220.
פפראצי
פָּפָּרַאצִי (מאיטלקית: Paparazzi) הוא הכינוי שניתן לצלמי עיתונות שעיקר עיסוקם בצילום ידוענים תוך חדירה לפרטיות שלהם. פעמים רבות משמשת המילה ככינוי גנאי לצלמים אלה. מקור המילה הוא בשמה של דמות מהסרט "לה דולצ'ה ויטה" של הבמאי האיטלקי פדריקו פליני - צלם העיתונות "סניור פפראצו".
ההתנגדות לפפראצי.
בניגוד לשנים עברו, בהן צילומי הפפראצי הופיעו בעיקר בצהובונים, כיום ניתן למצוא צילומי פפראצי כמעט בכל עיתון, בארץ ובעולם. עובדה זו גרמה לאנשים רבים לצאת נגד התופעה הזו. זאת כיוון שלפי טענתם, צילומי הפפראצי חצו מזמן את גבול הטעם הטוב, וחודרים לפרטיות המצולמים. בנוסף, טוענים המתנגדים כי הפפראצי מציג תמונות בלתי הולמות בעיתונים ראשיים, שאותם קוראים לעיתים קרובות גם ילדים. מדובר בעיקר על תמונות של נשים בביקיני או טופלס, וכן תמונות של מפורסמים במצבים לא חינוכיים: שיכורים למשל. מנגד, טוענים הצלמים כי תמונות אלו מייצגות את התרבות העכשווית והמערבית, ולכן אין בעיה עם תמונות כגון אלו.
כך או אחרת, ניתן לראות בצילומים רבים כי המפורסמים מתנגדים לפפראצי ואף נאבקים בהם, אך דעת הציבור מפולגת בעניין זה, ומתחלקת בין צורכי תמונות הפפראצי לבין המתנגדים לפפראצי.
דיאנה, הנסיכה מוויילס סבלה מצלמי פפראצי שגילו עניין רב בחייה. חוקרי תאונת הדרכים שבה מצאה את מותה ב-1997, אף חשדו כי התאונה נגרמה עקב נסיונותיו של נהג המכונית שבה נסעה להימלט במהירות גבוהה מצלמי הפפראצי העוקבים אחריהם. דו"ח של משטרת צרפת לא מצא בסיס להשערה זו, ואף צלם לא הורשע. לפי הדו"ח, הנהג היה בגילופין.
מותה של הנסיכה דיאנה הצית דיון בינלאומי באשר לשיטות שבהן נוקטים צלמי הפפראצי לאיסוף המידע החדשותי ועל האופן שבו ניתן לפקח על שיטות אלה. ממשלות רבות דנו מחדש בהגדרות שלהם לזכויות פרט וניסחו תקנות שמטרתן הייתה בעיקר צמצום הפגיעה בפרטיותם של ידוענים.
למרות הניסיונות להגביל את החודרניות של צלמי הפפראצי, לעיתים פורצת שערורייה בעקבות פעילותם שחורגת אף מהמקובל בקרב צלמים אלה והעיתונים המפרסמים את תצלומיהם. דוגמה לכך היא תצלומי פפראצי שבהם הופיעה קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, בעת שהיא מחליפה את בגדיה בחוף הים. תצלומים אלה פורסמו בעיתון הבריטי "סאן", ועוררו זעם רב בגרמניה. תצלומי פפראצי של קייט מידלטון טופלס, שפורסמו בכתב עת צרפתי, עוררו זעם בבריטניה. מידלטון פנתה לבית משפט בצרפת, שאסר על הפצת התמונות והורה לפתוח בחקירה בחשד לפגיעה בפרטיותה.
צילומי פפראצי בחוק הישראלי.
חוק הגנת הפרטיות רואה כפגיעה בפרטיות "צילום אדם כשהוא ברשות היחיד" וכן "פרסום תצלומו של אדם ברבים בנסיבות שבהן עלול הפרסום להשפילו או לבזותו". החוק קובע "לא יפגע אדם בפרטיות של זולתו ללא הסכמתו", ובכך מגביל את פעולתם של צלמי פפראצי בישראל. יחד עם זאת, רואה החוק כהגנה טובה מפני תביעה העוסקת בפגיעה בפרטיות אם "בפגיעה היה עניין ציבורי המצדיק אותה בנסיבות העניין, ובלבד שאם הייתה הפגיעה בדרך של פרסום – הפרסום לא היה כוזב".
אירועים.
ללא תאריך מדויק:
נפטרו.
ללא תאריך מדויק:
פפארצ'י
ברי פריגת
ברוך (ברי) פריגת (נולד ב-21 בדצמבר 1949) הוא סופר ותשבצאי ישראלי.
ביוגרפיה.
ברוך פרייטג נולד ב-1949 למרים וחיים פרייטג, זוג ניצולי שואה. הוא גדל בבני ברק, וכבר בילדותו החל לכתוב סיפורים קצרים. בהמשך עבר לגבעתיים, ולמד שם בתיכון קלעי. בתקופת לימודיו בתיכון כתב את סדרת הספרים "השישייה", אך לא הוציאה לאור.
בצה"ל שירת בממר"ם, ולאחר מכן למד באוניברסיטת תל אביב לצורך קבלת תואר במתמטיקה, ולאחר מכן נישא ועבר להתגורר ברמת גן. לאחר המעבר שינה את שם משפחתו לפריגת.
בתחילת שנות ה-70 חיבר תשבצים רבים שהתפרסמו בחוברות רבות.
לאחר לימודיו הוא עבד בחברת IBM. באפריל 1979 יצא לאור הספר הראשון בסדרת "השישייה" במסגרת הוצאת יסוד. הספר האחרון בסדרה זו יצא לאור בשנת 1993, כאשר במקביל יוצא לאור גם ספר אחר לנערים בשם שחר באמריקה.
פריגת ניצל את הידע שלו במחשבים וכתב תוכנה לפתרון תשבצים, אותה הפיץ בסיוע של חברת באג מולטיסיסטמס.
במקביל לעבודתו ב-IBM המשיך לפרסם מאות סיפורים קצרים שהתפרסמו בשבועונים אחדים. הוא גם כתב ארבעה ספרים המיועדים למבוגרים. כיום גר פריגת ברמת גן.
פז חברת הנפט
פז חברת נפט בע"מ היא קבוצת האנרגיה הגדולה והמובילה בישראל. בבעלות החברה בית זיקוק באשדוד, מסופי אחסון וניפוק מוצרי דלק ורשת של כ-270 תחנות תדלוק (רשת התדלוק הגדולה בישראל). לחברה גם פעילות נרחבת בתחום קמעונאות המזון, באמצעות הרשתות "Yellow", "סופר יודה" ו"פרשמרקט" שבבעלותה. "פז" היא חברה ציבורית ללא גרעין שליטה. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא הראל לוקר ומנכ"ל החברה הוא ניר שטרן.
היסטוריה.
בשנת 1922 הוקמה חברת Anglo-Asiatic Petroleum ששיווקה דלק בארץ ישראל. בשנת 1927 היא החלה לפעול תחת חברת האנרגיה הגלובלית "Royal Dutch Shell" בשם The Shell Company of Palestine. בסוף שנת 1957 החליטה חברת "של", שסיפקה אז כ-40% מצריכת הדלק בישראל, שלא לפעול בישראל בעקבות החרם הערבי. בשל כך הוקמה בשנת 1958 חברת פז בשותפות של המיליונר היהודי-בריטי סר אייזיק וולפסון עם ממשלת ישראל כדי לרכוש את פעילותה ומתקניה של חברת "של" בישראל. את השם פז הגה הפרסומאי שמואל ורשבסקי. למנכ"ל החברה מונה מאיר שרמן. בשנת 1959 נכנסה חברה אמריקאית של מקס פישר כשותפה שלישית בחברה, כך שכל אחד מהשותפים החזיק שליש מהחברה. בשנת 1971 התנהלו מגעים למכירת ההחזקות של המשקיעים האמריקאיים לחברת נפט אירופאית וההחזקות נמכרו בשנת 1976 לחברה של ארמנד האמר. בדצמבר 1980 ביקש וולפסון למכור את חלקו בחברה לשאול אייזנברג, אולם שר האנרגיה יצחק מודעי, בהמלצת החשב הכללי, איתן רף, ניצל את זכות הסירוב של הממשלה, רכש את חלקו של וולפסון והפך את החברה לחברה ממשלתית. ב-1984 מכרה החברה של האמר 25% ממניות החברה לגד זאבי ושאר המניות נמכרו לממשלה. בשנת 1985 הביעו משקיעים רבים התעניינות בקניית החברה, למרות ירידה חדה ברווחים, אולם למרות המתעניינים הרבים המכירה לא יצאה אל הפועל והממשלה התקשתה למצוא קונה.
בשנת 1988 הופרטה החברה ונמכרה לתאגיד אלטין בשליטת איש העסקים האוסטרלי ג'ק ליברמן, שבשנת 1989 הגדיל את החזקותיו ל-100% מהונה המונפק של החברה. ב-1991 נמכרו 50% מהחזקות החברה לחברת פיצ'פורק הפולנית תמורת 85 מיליון דולר. בשנת 1994 רכשו קבוצת קלרידג' וקרן רנסאנס כשליש ממניות החברה. בשנת 1999 נמכרה השליטה בקבוצת פז לחברת בינו החזקות בע"מ, שבבעלות איש העסקים צדיק בינו בשיתוף עם משפחת ליברמן.
בספטמבר 2006 זכתה פז במכרז לרכישת בית הזיקוק באשדוד מהמדינה.
בנובמבר 2006 הפכה פז לחברה ציבורית באחת מהנפקות המניות והאג"ח הגדולות ביותר שידעה הבורסה בתל אביב. פז נסחרת במדד תל אביב 25. דירוג האשראי של החברה לפי S&amp;P מעלות הוא AA/Stable.
החל מספטמבר 2016 מכר בינו בהדרגה את מרבית מניותיו בפז, ובמרץ 2017 חדל להיות בעל עניין בחברה.
פז היא החברה המזהמת ביותר בישראל, על פי דו"ח המשרד להגנת הסביבה לשנת 2013.
במאי 2021 השלימה החברה את רכישת רשת המרכולים "סופר יודה" תמורת 170 מיליון ש"ח.
ב-4 באוגוסט 2021 נחתם הסכם לפיו תרכוש החברה, בדרך של מיזוג משולש הופכי, את רשת המרכולים "פרשמרקט", תמורת 2.147 מיליארד ש"ח, שמתוכם 1.7 מיליארד ש"ח ישולמו במזומן, והיתרה תינתן במניות פז.
מבנה הקבוצה.
בחברה כמה חטיבות עסקיות:
לרבות: הפעלת רשת תחנות התדלוק שבה 280 תחנות, המתחמים הקמעונאיים, רשת חנויות הנוחות Yellow, שבה 255 חנויות, סניפי מזון מהיר, מוצרי מרקט, תרופות ללא מרשם, מוצרי חשמל, סלולר, מזון ושתייה, חטיפים, סיגריות, קפה ומזון לדרך.
חטיבת המטה נותנת שירותים לחטיבות העסקיות.
חברות בנות.
לחברה חברות בנות רבות. העיקריות שבהן:
שיווק דלק לרשות הפלסטינית.