Narin Yarim (באנגלית: My tender love, ובעברית: אהבתי הרכה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה באנו פרלאק. הרמיקס של השיר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2016, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים ארפג'ו רקורדס. הגרסה המצליחה של השיר נקראה בשם "".
השיר לא הצליח להיכנס למצעד טורקיה טופ 20, אך עם זאת זכה להצלחה רבה ביוטיוב.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי אשקין טונה ופייאס קורוש, הופק על ידי קאן גוקמן ונוהל על ידי ארקן נאס. בשנת 2016, החליטה פרלאק לנסות את מזלה בעולם המוזיקה, תוך שהוציאה את השיר הזה כסינגל הבכורה שלה. הצלחתו חסרת התקדים באותם הזמנים, הובילה אותה להמשיך בקריירת השירה שלה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-10 בנובמבר 2016, ביום צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את פרלאק מצטלמת ברכב שלה ובהמשך ניתן לראותה כשהיא בסצנה שונה לגמרי, כששני אסירים עומדים מצדדיה והיא לבושה בבגדים שחורים.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-194 מיליון צפיות.
גן ג'וניין
גן ג'וניין הוא אתר בהאי השוכן בעיר נהריה, ישראל. הגן נמצא בין הרחובות לוטוס ולוטם, צפונית לחטיבת הביניים נופר ומשתרע על שטח של 5 דונם.
היסטוריה.
על פי הערכתו של ההיסטוריון עלי בר-און, במקום הוקמה חווה חקלאית בשנת 1880 לערך. בעל החווה היה חקלאי ערבי בשם ג'וניין. בסביבות שנת 1890 נקנתה החווה החקלאית בידי בהאים. בהאא אללה, מנהיג הדת הבהאית, ביקר במקום פעמים רבות. אדוארד גרנוויל בראון ביקר במקום במסגרת עבודתו כהיסטוריון וחוקר הדת הבהאית. על פי כתביו, בשנת 1890 טייל בהאא אללה מסביב לגן, כאשר הוא רכוב על חמור. במרץ אותה שנה הגיעו למקום מאמינים רבים במטרה לחגוג את ראש השנה הבהאי, הנאורוז', יחד עם מנהיגם. המרכז הבהאי בישראל רכש את השטח ואחראי על שימור האתר.
ארכיקטורה.
הגן מוקף בחומה עשוית אבן. בחלקו הדרומי של הגן נמצא מבנה לבן המהווה שחזור של החווה החקלאית שפעלה באתר. החדר המרכזי בבניין מרוצף באבנים בסגנון בנייה ישן. במרכז החדר עומדת מזרקה. חלק מהחדרים האחרים בבניין מיועדים לאירוח וחלק אחר מהחדרים - לתצוגה.
ראש ממשלת הונגריה
ראש ממשלת הונגריה (בהונגרית: miniszterelnök) הוא ראש הממשלה בהונגריה. ראש ממשלת הונגריה והקבינט אחראים באופן קולקטיבי על מדיניות המדינה ופעילות האספה הלאומית. ראש הממשלה הנוכחי הוא ויקטור אורבן, מנהיג מפלגת פידס, אשר משמש בתפקיד מאז 29 במאי 2010.
על פי החוקה ההונגרית, ראש הממשלה מועמד על ידי נשיא הונגריה ונבחר רשמית על ידי האספה הלאומית. על פי החוק, הנשיא נדרש למנות את מנהיג המפלגה הפוליטית אשר זכתה ברוב המושבים באספה הלאומית לראשות הממשלה. אם אין מפלגה עם רוב, הנשיא נדרש לקיים פגישה עם מנהיגי כל המפלגות המיוצגות באספה וממנה את האדם הסביר ביותר לפקד על רוב באספה. בפועל, כאשר מצב זה מתרחש, ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הזוכה לרוב הקולות בבחירות, או המנהיג השותף הבכיר בקואליציה השלטונית.
לראש הממשלה תפקיד מוביל ברשות המבצעת בהתאם לחוקה ההונגרית, המעניקה לו את הכוח להגדיר את המדיניות הכללית של הממשלה. ראש הממשלה בוחר את שרי הממשלה וזכותו הבלעדית לפטרם. מועמדים לקבינט מופיעים בפני ועדה פרלמנטרית אחת או יותר בדיונים פתוחים. לאחר מכן, עליהם לעמוד בהצבעה בפרלמנט ולקבל את אישורו הרשמי של הנשיא.
היסטוריה.
הפלטין היה רם הדרג של ממלכת הונגריה אחרי המלך (סוג של ראש ממשלה חזק ושופט עליון) מעליית הממלכה עד 1848.
בתחילה, הוא היה למעשה נציג המלך, לימים סגן יורש העצר (המשנה למלך). במאות הראשונות של הממלכה הוא מונה על ידי המלך, ומאוחר יותר נבחר על ידי הדיאטה של ממלכת הונגריה. לאחר שבית הבסבורג ביססו את אחיזתם בהונגריה, הפך הכבוד לתפקיד ממונה שוב. ולבסוף, הפכה המשרה לכזו שמועברת בירושה לאחר שפרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מינה את אחיו, הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה.
במהלך המהפכה ההונגרית של 1848, המהפכנים רצו להקים קבינט הונגרי שיהיה עצמאי מהאימפריה האוסטרית ומהקנצלרית בודה (שהייתה משרת המושל הכללי הקיסרי).
פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה, מינה את הרוזן לאיוש בתיאני לתפקיד ראש ממשלת הונגריה ב-17 במרץ 1848. הממשלה נקראה "משרד", שונה מהקבלה הנוכחית. המשרדים נקראו "מחלקות". בתיאני התפטר מתפקידו ב-2 באוקטובר 1848, ובמקומו נכנס לאיוש קושוט כנשיא ועדת ההגנה הלאומית. באפריל 1849, כשההונגרים זכו להצלחות רבות, לאחר שנשמעו בצבא, הוציא קושוט את הצהרת העצמאות ההונגרית. בחודש מאי, מונה ברטלן שמר לראש הממשלה.
מלח פלור דה סל
פלור דה סל (או: פלור דה סאל, פלור דה סול, פירושו בצרפתית: "פרח המלח") הוא מלח ים אטלנטי, המופק בתהליכים מורכבים.
פלור דה סל הופק כבר מימי קדם והוזכר על ידי פליניוס הזקן בספרו "תולדות הטבע". אף על פי שבאופן מסורתי הייעוד העיקרי שלו כנראה לא היה המלחת מזון, אלא הוא שימש כתרופה לטיהור ולטיפול משחתי.
פלור דה סל שייך לקבוצת המלחים הנקראים "מלחי גימור" (באנגלית: Finishing Salts) ובימינו נהוג להשתמש בו כמלח תיבול לצורכי טעם בהוספה למאכלים שונים או לקישוט מאכלים. מבין מלחי היוקרה הוא נחשב לידוע והאציל מכולם. המלח ארומטי ובעל ניחוח של סיגליות, הוא נמס מהר יותר במים ממלחים אחרים וחסר מרירות. נקשרות לו גם תכונות בריאותיות בזכות שפע המינרלים שהוא מכיל.
מקור השם.
מקור השם בצורת הדפוסים דמויי הפרחים הגבישיים בקרום המלח. השם במקור מצרפתית: Fleur de sel, שמשמעותו המילולית היא "פרח המלח". זו משמעות הביטוי גם בשפות אחרות, למשל פורטוגזית, ספרדית וקטלאנית; (הגייה בצרפתית: flœʁ də sɛl). צורתו של המלח היא כקרום דק ועדין המתאדה על פני השטח.
הפקת פלור דה סל.
אחת השיטות להפקת מלח בישול היא שאיבת מי ים לאגני ביצה מלוחה או לבריכות אידוי למלח כדי לאפשר למים להתאדות, ולהשאיר אחריהם את המלח שהומס בהם. כאשר המים מתאדים, רוב המלח שוקע על החלק התחתון של כלי האיסוף, אבל ישנם גבישי מלח שצפים על פני המים, מה שגורם להיווצרות קרום עדין של גבישי פירמידה מורכבים.
העידון של פלור דה סל מחייב עיבוד ידני, לכן ההפקה שלו נעשית בשיטות קלאסיות תוך שימוש בכלים מסורתיים. בצרפת העובדים שאוספים את ה"פלור דה סל" נקראים "פלורדיירים", והם עוסקים בהפקת המלח באמצעות מגרפה מעץ הנקראת "לוס-פלר" כדי לגרוף את המלח בעדינות מהמים. בפורטוגל במקום מגרפת העץ משתמשים במסננת בצורת פרפר הנקראת "בורבולטה". לאחר מכן מכניסים את המלח לקופסאות מיוחדות, כדי שיתייבש בשמש וכדי להימנע מנזקים שעלולים להיגרם לפתיתי המלח בזמן האריזה. מבחינה היסטורית, מי שהיו אחראים על הפקת ה"פלור דה סל" היו נשים, מכיוון שנהוג היה להאמין שמאחר ומדובר בגבישי מלח עדינים ביותר, מי שצריך לאסוף אותם ולטפל בהם הם "המין העדין יותר" (נשים). מכיוון שגבישי המלח מופרדים מהמים בביצות המלח כשם ששמנת מופרדת מחלב, פלור דה סל נקרא גם "הקרם של מחבתות המלח" ו"הקוויאר של מלחי הים".
ניתן לאסוף מלח פלור דה סל רק כאשר מזג האוויר הוא שמשי מאוד, יבש ועם רוחות איטיות ויציבות. בגלל אופי היווצרותו, מיוצר המלח בכמויות קטנות. באזור Guerande בחבל הארץ ברטאן בצרפת, כל ביצת מלחים מייצרת רק קילו אחד ליום. בגלל סיבות אלו, כמו גם העבודה הרבה שדורשת הפקתו, פלור דה סל נחשב ליקר ביותר מבין המלחים.
מאפיינים.
השיטה הייחודית להפקתו יוצרת גבישים לא אחידים. במלח זה גבוהים אחוזי הלחות בהרבה מאשר במלח רגיל (עד 10% לעומת 0.5% במלח רגיל), מה שמאפשר לגבישים להידבק יחד בצורות דמויות פתיתי שלג. הלחות גורמת לכך שפלור דה סל לא יתמוסס מיד על הלשון, כך שהטעם מתמשך. כמו כן, מכיוון שאינו מזוקק, הוא לא מכיל רק נתרן כלורי אלא גם מינרלים אחרים, כמו סידן ומגנזיום כלוריד, שמעניקים לו טעם עדין ומורכב יותר. מינרלים אלו גורמים לו להיות מלוח יותר ממלחים אחרים ומעניקים לו את מה שתואר כ"טעם של ים". שאריות תכולת המינרלים במלח תלויים במיקום בו מופק המלח, ולכן הטעם שלו משתנה בהתאם לנקודה בה הוא מופק.
בניגוד למלח שולחן רגיל, צבעו של פלור דה סל אינו לבן טהור בדרך כלל, אלא נוטה לגווני אפור בהיר או בז', או צבע שנע בין לבן-ורוד ללבן-כסוף. גוני הוורוד יכולים לנבוע מנוכחות דלינאלינה סלינה, סוג של מיקרו-אצה ורודה הנפוצה בביצות. עם זאת צבעו של ה"פלור דה סל" שמקורו בריה פורמוסה בפורטוגל הוא לבן.
לפלור דה סל מתייחסים כאל תוצר חקלאי נדיר. בשנת 2011 בדקו חוקרים מאוניברסיטת רְאוּנְיוֹן הצרפתית דגימות של פלור דה סל שנאספו בבריכות ובחנויות שמוכרות אותו ומצאו שם שרידי חומרים אורגנים כמו קרוטונואידים, פיגמנטֵי צבע שנמצאים גם בגזר, פירות הדר ודבש. חוקרים סבורים שמקורם ביצורים החיים בבריכות האידוי, כמו מיקרואורגניזמים חד תאיים, אצות מיקרוסקופיות וחיידקים שונים, שייצרו בגופם את החומרים האלה. לדעת החוקרים, בבריכות שונות ובאזורים שונים גדלים אורגניזמים שונים מעט, והבדלי הצבע והטעם במלחים השונים נובעים כתוצאה מההבדלים בין האורגניזמים החיים האלו.
שימושים.
רק כ-5% מהמלח המופק משמש לבישול ולרוב משתמשים בו לתיבול מזון. הוא אינו משמש במקום מלח רגיל בתהליך הבישול ונהוג להוסיפו מעט לפני ההגשה, כמו קישוט, כמלח גימור, כדי להגביר את טעמם של מאכלים שונים, כמו: ביצים, דגים, בשר, ירקות, שוקולד וקרמל.
מקורות.