פרשת בר־און חברון
מיכאל אורן
מייקל (מיכאל) בורנשטיין-אורן (באנגלית: Michael B. Oren ; נולד ב-20 במאי 1955) הוא היסטוריון, דיפלומט ואיש ציבור ישראלי. כיהן כשגריר ישראל בארצות הברית בשנים 2009 עד 2013 וכיהן כחבר הכנסת העשרים וסגן שר במשרד ראש הממשלה מטעם מפלגת כולנו.
אורן הוא מחברם של ספרים, מאמרים ומסות בנושא ההיסטוריה של המזרח התיכון. בנוסף, הוא עמית בכיר במרכז שלם בירושלים, עורך תורם ב"ניו רפובליק" ובכתב העת "תכלת", ופרשן לענייני המזרח התיכון ב-CNN.
קורות חיים.
נולד בשם מייקל-סקוט בורנשטיין (Michael-Scott Bornstein) בפאתי מדינת ניו יורק שבארצות הברית, למרילין, מטפלת זוגית ומשפחתית, וללסטר-מילטון, מנהל בית חולים. אביו שירת כקצין בצבא ארצות הברית, והשתתף בפלישה לנורמנדי ובקרב על הבליטה במהלך מלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
גדל בעיירה ווסט אורנג', ניו ג'רזי, בשכונה קתולית בה משפחתו הייתה המשפחה היהודית היחידה ולימים הוא סיפר רבות על האנטישמיות בה נתקלו הוא ומשפחתו באותה תקופה. אורן מספר כי בעת פגישה עם השגריר במהלך נסיעה לוושינגטון, בגיל 13, החליט כי בעתיד יהיה הוא בעצמו שגריר ישראל בארצות הברית. הוא הגיע לראשונה לישראל כשהיה בן 15, לקיבוץ גן שמואל.
אורן בעל תואר ראשון בהיסטוריה ולימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת קולומביה ב-1977 ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מבית הספר ליחסים בינלאומיים שבאוניברסיטת קולומביה ב-1978. קיבל תואר שני ודוקטורט בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת פרינסטון. היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת ייל.
עלה לישראל בשנת 1979. הוא התגייס לצה"ל ושירת כקצין בצנחנים. במלחמת לבנון הראשונה לחם אורן כאיש מילואים, בין היתר נפלה יחידתו קורבן למארב סורי וספגה נפגעים רבים.
עם שחרורו עבד במחלקה לענייני היחסים בין הדתות במשרד הדתות בזמן ממשלת רבין ושירת כקצין קשר של ישראל עם הצי השישי של ארצות הברית במהלך מלחמת המפרץ.
הוא שירת במילואים במהלך מלחמת לבנון השנייה ב-2006 כקצין בדרגת רב-סרן. בעת מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה, גויס שנית למילואים ופעל להסביר את פעולות צה"ל ברשתות התקשורת הזרות.
אורן הוא אזרח ישראלי מאז 1979, אך שמר כל השנים גם על אזרחותו האמריקאית, עליה ויתר רק ב-2009, עם מינויו לשגריר ישראל בארצות הברית. בדצמבר 2013 סיים את כהונתו כשגריר.
בינואר 2014 התמנה אורן לפרשן לענייני המזרח התיכון בתחנת הטלוויזיה CNN.
בדצמבר 2014, במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים, הצטרף אורן למפלגת כולנו בראשות משה כחלון והוצב במקום הרביעי ברשימה. הוא נבחר לכנסת לאחר שהסיעה קיבלה 10 מנדטים.
ב-4 באוגוסט 2016 מונה לתפקיד סגן שר במשרד ראש הממשלה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיע על פרישה ממפלגת כולנו ומהחיים הפוליטיים.
חיים אישיים.
אורן מתגורר בשכונת כוכב הצפון בתל אביב, היה נשוי לסאלי מדריכה למחול ועובדת המרכז לאמנות יהודית ויש להם 3 ילדים משותפים. התגרש ב-2016.
השחקן והקומיקאי האמריקאי ג'ון רודניצקי הוא אחיינו.
ספרים.
אורן הוא מחבר הספר "שישה ימים של מלחמה: המערכה ששינתה את פני המזרח התיכון", שהיה רב מכר של "הניו יורק טיימס" וזכה לפרסי הספר היהודי הלאומי וספר ההיסטוריה של השנה של "לוס אנג'לס טיימס". ב"ניו יורק טיימס" נכתבה ביקורת אוהדת על ספרו זה וה"וושינגטון פוסט" כינה אותו: "הספר הטוב ביותר שנכתב עד כה על מלחמת ששת הימים... שיישאר כנראה הטוב ביותר בעתיד". ביקורות אוהדות התפרסמו גם ב"אטלנטיק", ב"ניו ריפבליק", ב"ניוזוויק" וב"אקונומיסט", והוא צוין לשבח על ידי ההיסטוריונים ג'ון קיגן, בני מוריס ומוטי גולני. עם זאת, נורמן פינקלשטיין הביע דעה שלילית על הספר.
ספרו "עוצמה אמונה ודמיון: ארצות הברית והמזרח התיכון מ־1776 ועד ימינו" עוסק בהיסטוריה של המעורבות האמריקאית במזרח התיכון. הספר פורסם בידי ו"ו נורתון ונעשה אף הוא לרב מכר של "ניו יורק טיימס", וכן זכה לביקורות אוהדות מ"ניוזוויק", מ"וושינגטון פוסט", ממדור הספרים של "הניו יורק טיימס", מ"סן פרנסיסקו כרוניקל" ומ"דה וילמט וויק". הספר יצא בתרגום עברי ב-2019.
אורן כתב אף ספרות בדויה: למשל, ספרו מפגש מחודש ("Reunion") עוסק בחיילי יחידת חיל רגלים שלחמו בארדנים הבלגיים במלחמת העולם השנייה והשורדים שבהם הוזמנו חמישים שנה אחרי כן לפגישת מחזור באתרי הקרבות. הדבר פותח אצלם תיבת פנדורה של עימותים מן העבר, על רקע הנוגות של חיי הזיקנה.
סרסרות
תחנת הרכבת חיפה מרכז
אנטנת הרדיו של ורשה
אנטנת הרדיו של ורשה הייתה מגדל תקשורת בגובה של 646.38 מטר, דבר שהקנה לה את תואר המבנה הגבוה בעולם (עד אז זה היה מגדל תורן KVLY-TV), עד שקרסה בשנת 1991.
האנטנה, שתוכננה על ידי יאן פולאק והוקמה בין השנים 1970–1974, החלה לשדר ב-22 ביולי 1974. היא שכנה בקונסטנטינוב שליד ורשה, ושימשה את הרדיו והטלוויזיה של פולין (Polskie Radio i Telewizja) לשם שידור רשת "ורשה 1". אפשר היה לקלוט את המַשדר הזה בכל אירופה, בצפון אפריקה ואף באמריקה הצפונית.
למשדר היה הספק של 2,000 קילוואט, והשידור היה בתדר 227 קילוהרץ, אורך גל 1321 מטר, בתחום הגלים הארוכים (LW). גובה האנטנה הוא כמחצית אורך הגל המשודר (1321 מטר). הספק תחנת השידור היה כ-6,000 קילוואט. לצורך אספקת חשמל תקינה נבנתה תחנת משנה כדי לספק חשמל לאתר שידור זה.
מבנה.
בסיס האנטנה היה משולש שווה-צלעות שבו כל צלע באורך של 4.8 מטרים. צינורות המתכת מהם הייתה בנויה היו בקוטר של 245 מילימטר, ובעובי משתנה בין 34 מ"מ בתחתית לבין ל-8 מ"מ בקצה העליון. לצורך עלייה לראש האנטנה השתמשו במעלית שנעה במהירות של לכל היותר 0.35 מטר בשנייה, ועל מנת לעלות לראש האנטנה מתחתיתה במעלית זאת נדרשה כחצי שעה.
הקריסה.
ב-8 באוגוסט 1991 בשעה ארבע אחר הצהריים קרסה האנטנה עקב עבודות שיקום שבוצעו בה ברשלנות. לא היו נפגעים בנפש בעקבות הקריסה. תחנת המשנה שסיפקה חשמל לאנטנה לא נפגעה.
לאחר חקירת המשטרה הפולנית, הורשעו מנכ"ל חברת "מוסטוסטל" הפולנית ומנהל הבנייה של החברה, שהייתה אחראית לתחזוקת המגדל, בקריסתו ובאחריות לאסון. הם נשפטו לשנתיים וחצי מאסר בפועל, שקוצרו בהמשך לשנתיים.
טרוחיו
אנטנת שידור
אילן פיבקו
אילן פיבקו (נולד ב-1947) הוא אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה.
פיבקו נולד בצרפת לאב אורתופד (לימים, מנהל המחלקה האורתופדית בבית החולים הדסה) ולאם עקרת בית. בהיותו בן שנתיים עלתה משפחתו לארץ, והתגוררה בתל אביב. פיבקו למד בבית הספר היסודי תל נורדאו ולאחר מכן בבית הספר גאולה. כאשר התקבל ללימודי אדריכלות בטכניון, עבר לחיפה ועם סיום לימודיו בשנת 1975 שב לתל אביב שם התמחה במשרד יסקי.
לאחר תום התמחותו פתח עסק לרהיטי במבוק וקש בשם "גזיבו", ובשנת 1981 פתח משרד עצמאי, בשם אילן פיבקו אדריכלים המעסיק כ־40 אדריכלים. המשרד עוסק במגוון רחב של תחומים: תב"ע, תכנון מתחמים ומגדלים למגורים, תכנון בתי מלון ומבני ציבור, תכנון וילות ומשרדים. המשרד עוסק גם ביזמות נדל"ן, בעיצוב פנים ובעיצוב מוצר.
קישורים חיצוניים.
מכתביו
הלחם מילים
טראווניק
טראווניק (בבוסנית: Travnik) היא עיר במרכז בוסניה והרצגובינה, בירת קנטון מרכז בוסניה השוכנת 90 קילומטרים מערבית לבירת המדינה סרייבו.
היסטוריה.
שרידי יישוב מאורגן במקום מתוארכים לתקופת האימפריה הרומית. בהמשך, נשלט היישוב על ידי ממלכת בוסניה וממלכת הונגריה. באמצע המאה ה-15, בתקופת שלטונו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית הוכרע ממלכת בוסניה והאזור עבר לשליטת העות'מאנים. כדי לבסס את שלטונם ביצעו העות'מאנים טרנספר אוכלוסיות בכל רחבי הבלקן. במסגרת זו התיישבו באזור תושבים מוסלמים והועתקו ממנו תושבים נוצרים. ב-1697, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) כבשו האוסטרים את סרייבו בירת איילט בוסניה והעלו אותה באש. וכך, הפכה טראווניק לבירת האיילט. בתקופה זו התפתחה העיר והפכה למרכז כלכלי ותרבותי אזורי. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו בפועל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה טראווניק בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. לאחר המלחמה נכללה טראווניק בשטחי יוגוסלביה. החל מ-1992, לאחר התפרקותה של יוגוסלביה נכללת טראווניק בשטחה של בוסניה והרצגובינה.
עלילת הספר "ימי הקונסולים", פרי עטו של הסופר היוגוסלבי איוו אנדריץ', מתרחשת בעיר על רקע ימי המלחמות הנפוליאוניות, עת הייתה תחת שליטת האימפריה העות'מאנית.
אקלים.
בטראווניק השוכנת בגובה של 514 מטרים מעל פני הים שורר אקלים ממוזג יבשתי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 9.6oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-19.5oc ביולי ועד 1oc- בינואר.
הקהילה היהודית.
בשלהי המאה ה-17, לאחר כיבוש סרייבו והעלאתה באש על ידי האוסטרים הגיעו פליטים יהודים לטראווניק והקימו בה קהילה ספרדית קטנה. המשפחות הראשונות המתועדות בקהילה היו: עטיאש, מאסטרו, אלטרץ, גאון, קונפורטי ושֹלום (salom). בית עלמין יהודי הוקם ב-1762 ובית הכנסת הראשון הוקם ב-1768. ב-1860 חרב בית הכנסת בשריפה שפרצה בטראווניק.