עם התפטרותו של דה לה רואה מהנשיאות, קיבל את התפקיד באופן זמני הנשיא הפרוניסטי של הסנאט רמון פוארטה (Ramón Puerta).
ב-23 בדצמבר 2001 התכנסה האספה המחוקקת ומינתה לתקופה של 90 יום את אדולפו רודריגס סאה ( Adolfo Rodríguez Saá), פרוניסט אף הוא ומושל סן לואיס עד אז, עד לעריכת בחירות וכניסתו לתפקיד של הנשיא הבא. בנאומו בפני הקנגרס הכריז על השעיית פרעון חובות החוץ של ארגנטינה.
ב-28 בדצמבר התחדשו הפרות הסדר תחת הסיסמה "שילכו כולם (לעזאזל)" (que se vayan todos), והמפגינים פרצו לקונגרס וגרמו בו לנזק. בעקבות כך הממשלה התפטרה, ובעקבותיה גם סאה התפטר לאלתר בנאום טלוויזיוני מסן לואיס. כעבור מספר דקות גם רמון פוארטה התפטר.
הדבר יצר בעיה חוקתית מכיוון שלא היה ברור מי אמור לקבל את התפקיד, ולפיכך סאה נאות להמתין עד שתתכנס האספה המחוקקת ותמנה לתפקיד באופן זמני את נשיא בית הנבחרים אדוארדו קמאניו (Eduardo Camaño) ב-31 בדצמבר.
הנשיאות הזמנית של אדוארדו דואלדה.
ב-1 בינואר 2002 התכנסה האספה המחוקקת, קיבלתה את התפטרותו של סאה, ומינתה את הסנטור הפרוניסטי אדוארדו דואלדה (Eduardo Duhalde) לנשיאות עד לתום הקדנציה של דה לה רואה; והוא הושבע עוד באותו היום.
ימים ספורים לאחר מכן דואלדה פירט את צעדי החירום הכלכליים: שער הדולר נוייד תוך ביצוע פיחות, בוטלה ההצמדה לדולר כולל של חשבונות הבנקים שבעליהם הפסידו חלק גדול מכספם; ובמקביל צעדים חברתיים שנועדו לטפל בשיעורי העוני הגבוהים.
באפריל הממשלה התפטרה עקב חילוקי דעות לגבי התוכנית הכלכלית. שר הכלכלה החדש רוברטו לוואניה (Roberto Lavagna) הודיע ששער החליפין ימשיך להיות נייד (בהתאם להמלצת קרן המטבע הבינלאומית) וגם ההגבלות על החשבונות הבנקאיים.
אחוז העניים גדל משמעותית בעקבות המשבר הכלכלי: מ-40% באוקטובר 2001 ל-54% באוקטובר 2002;
כאשר במספר מקומות נוצרו מוקדי עוני עמוקים שהגיעו ליותר מ-70%.
בבואנוס איירס המצב היה טוב יחסית עם 20% עניים.
נוצר חשש בינלאומי ליציבות ארגנטינה, וראש הכנסייה הקתולית חורחה ברגוליו (Jorge Bergoglio, לימים האפיפיור פרנסיסקו) פנה בקריאה דרמטית לאזרחים והביע את חששו מהתפרקותה.
למרות מספר הצלחות, ארגנטינה לא עמדה בדרישות קרן המטבע הבינלאומית, ולכן לא זכתה לעזרתה.
בסוף 2002 ובתחילת 2003 הוסרו ההגבלות מעל החשבונות הבנקאיים, והמערכת הפיננסית התייצבה וחזרה לפעילות נורמלית.
ב-26 ביוני פרצו באבז'אנדה מהומות על רקע מחאה חברתית, שהובילו למותם של שניים ולפציעתם של 33 בשל ירי של כוחות הביטחון.
דואלדה הקדים את הבחירות והכריז שאין בכוונתו להתמודד.
בני הזוג קירשנר (2003-2015).
בני הזוג נסטור קירשנר (Néstor Kirchner, 2003-2007) וכריסטינה פרננדס דה קירשנר (Cristina Fernández de Kirchner, 2007-2015) היו נשיאי ארגנטינה מטעם הפרוניסטים במשך 12 שנים בתחילת המאה ה-21.
נסטור קירשנר.
בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות, באפריל 2003, זכה הנשיא לשעבר קרלוס מנם במקום הראשון עם 24% מהקולות, לעומת נסטור קירשנר שזכה רק ב-22%; אולם מכיוון שהעריך שיפסיד בסיבוב השני הוא העדיף לוותר על ההתמודדות ונסטור קירשנר נבחר ונכנס לתפקידו במאי.
הוא השאיר בתפקידו את שר האוצר של קודמו אדוארדו דואלדה, והמשיך באותה מדיניות כלכלית: קניית מט"ח על ידי הבנק המרכזי כדי לפחת את המטבע ולתמוך בכך ביצוא, ולעודד את הצמיחה שעמדה על כ-10% (תמ"ג).
הוא פרע את החוב לקרן המטבע הבינלאומית, ופתח לאחר מכן במשא ומתן לגבי איגרות החוב שלא נפרעו בעת המשבר הכלכלי ב-2001.
נסטור קירשנר קידם נושאים בתחום זכויות האזרח ופעל להעמדתם לדין של מנהיגי הדיקטטורות בשנות ה-1970, שהנשיא לשעבר ראול אלפונסין חנן. צעד זה גרר ביקורת מקרב חוגי הימין שראו בו פגיעה בפיוס הלאומי שניסו לקדם בעבר.
על פי צו נשיאותי מיוני 2003, כל מועמד לתפקיד שופט בבית המשפט העליון היה עובר תקופת ביקורת בת שלושה חודשים בה ניתן היה להעלות הסתייגויות לגביו, ובנוסף - הסנאט היה צריך לאשר אותו ברוב של 2/3.
יחד עם מנהיגים סוציאליסטים נוספים מאמריקה הלטינית הוא פעל נגד ההגמוניה של ארצות הברית ונגד אזור הסחר החופשי שהיא רצתה לקדם לתועלתה.
בין המנהיגים: לואיז אינסיו דה סילבה (לולה) (ברזיל), טאבארה ואסקס (אורוגוואי), אוו מוראלס (בוליביה), מיצ'ל בצ'לט (צ'ילה), רפאל קוראה (אקוואדור), והוגו צ'אווס (ונצואלה).
ביולי 2003, ארגנטינה וצ'ילה החלו לשתף פעולה בהקמת בסיסים שטחים באנטארקטיקה עליהם הן תובעות בעלות, גם כביטוי של שכנות טובה נוכח חילוקי דעות בעבר על קו הגבול בפטגוניה, וגם כדי להצר את צעדיה של הממלכה המאוחדת שגם לה היו תביעות ומאחזים.
בשנת 2004 פרץ סיבסוך בין ארגנטינה ואורוגוואי בעקבות הקמת שני מפעלים על גדות נהר אורוגוואי (המפריד בין שתי המדינות), בצידו האורוגוואי. פשרה הושגה רק לאחר פנייה של ארגנטינה לבית הדין הבינלאומי בהאג ותיווך של חואן קארלוס (מלך ספרד).
בבחירות ב-2005 לתפקידי מושלים וסנטורים נותר קרע בתנועה הפרוניסטית בין נסטור קירשנר ואדוארדו דואלדה כשכל אחד מהם מריץ את אשתו לתפקיד סנטורית:
צ'יצ'ה דואלדה נבחרה לסנטורית של פרובינציית בואנוס איירס, וכריסטינה קירשנר לסנטורית של העיר בואנוס איירס.
נסטור קירשנר הירבה לפרסם צווים נשיאותיים, במקום להתמודד עם הקונגרס ולקדם דרכו חוקים - כמקובל.
כדי להילחם באינפלציה, הממשלה הפעילה פיקוח על מחיר הבשר ומצרכים אחרים והטילה מגבלות על היצוא, והאינפלציה הרשמית נעה סביב 10%. יחד עם זאת נשמעו טענות שמדובר באינפלציה כבושה, ושהנתונים הרשמיים מוטים והאינפלציה גבוהה בהרבה.
במחצית הראשונה של 2007 הייתה סדרת שערוריות סביב קשרים לא חוקיים של פוליטיקאים בכירים עם חברת הבנייה השוודית סקנסקה וכסף מזומן ממקור מפוקפק שנמצא בידי שרת הכלכלה פליסה מיסלי (Felisa Miceli) שהתפטרה מתפקידה.
כריסטינה פרננדס דה קירשנר.
בבחירות הנשיאותיות ב-2007 זכתה כריסטינה אליזבת פרננדס דה קירשנר (Cristina Elisabet Fernández de Kirchner) עם 45% תמיכה בסיבוב הראשון, לעומת מועמד קואליציית הראדיקלים שזכה בחצי מזה; והיא נכנסה לתפקידה בדצמבר, ובכך הייתה לאשה הראשונה שהגיעה לתפקיד זה בארגנטינה.
בתחילת 2008 היא העלתה ב-20% את תעריפי התחבורה הציבורית (אוטובוסים, רכבות, רכבות תחתיות) שלא הועלו מאז 2001, ושמומנו בעזרת סובסידיות.
במרץ 2008 פרצה שביתה של הארגונים החקלאיים במחאה על הצעדים להגבלת היצוא שפרסם שר הכלכלה מרטין לוסטו (Martín Lousteau), שנמשכה מעל 4 חודשים עד חודש יולי.
לאחר מכן פרץ סכסוך בין הממשלה לתאגיד התקשורת של קלארין (Clarín) לגבי חופש הביטוי מצד אחד, והמונופול של התאגיד מאידך גיסא.
בתחילת 2009 פורסם חוק העוסק ברישוי תחנות רדיו וטלוויזיה שהחליף חוק קודם מתקופת הדיקטטורה הצבאית, ושגרר חילוקי דעות חוצי גבולות פוליטיים, וכן קשיים חוקתיים שמנעו את ישומו המלא.
עם פרוץ המיתון הגדול ב-2008, כריסטינה קירשנר נקטה במדיניות כלכלית אנטי מחזורית, נתנה אשראי לחברות ועובדים, עודדה את התעשייה המקומית, ותעשיית הרכב אף קבעה שיא תפוקה ב-2011.
באוקטובר 2008 כריסטינה קירשנר קידמה רפורמה במערכת הפנסיה הציבורית שהונהגה בימי קרלוס מנם, ומקובל לראות ברפורמה שלה את אחד השינויים המרכזיים במהלך 12 שנות שלטונם של בני הזוג קירשנר.
הנשיאה פרסמה באוקטובר 2009 צו לגבי קצבאות הילדים, ויחד עם צעדים נוספים להגדלת קצבאות הזקנה ולשיפור הביטחון הסוציאלי, עלתה רמת החיים ומעמד הביניים הכפיל את עצמו במהלך שלטונם של הקירשנרים.
בשנת 2010 ארגנטינה ציינה 200 שנה למהפכת מאי 1810, בה המשנה למלך ספרד הודח מתפקידו והשלטון עבר לידי החונטה הראשונה (La Primera Junta) שייצגה את תושבי בואנוס איירס.
ביולי אושר חוק הנישואים השוויוניים שהתיר נישואים של בני אותו מין, הראשון מסוגו באמריקה הלטינית.
מאוחר יותר, בשנת 2012, אושר חוק המאפשר ניתוחים לשינוי מין במימון המדינה.
באוקטובר אותה שנה נפטר מדום לב הנשיא לשעבר ובעלה של הנשיאה המכהנת - נסטור קירשנר.
באוקטובר 2011 נערכו הבחירות לנשיאות, וכריסטינה קירשנר זכתה ברוב מוחץ של 54%, כשסגנה הוא אמאדו בודו (Amado Boudou) ששימש עד אז כשר הכלכלה, וזה שהוביל את הרפורמה בפנסיה.
במהלך הקדנציה השנייה שלה היא החזירה את השליטה ב-YPF (חברת הדלק הגדולה בארגנטינה) לידי המדינה, באמצעות הלאמה של 51% ממניותיה.
בסוף 2011, נוצר קרע עם הוגו מויאנו (Hugo Moyano) מזכ"ל ה-CGT (ארגון העובדים הגדול במדינה) שהעביר את תמיכתו לאופוזיציה.
במקביל, החלו להתרבות הפגנות הרחוב של האופוזיציה נגד הממשלה, שהתארגנו דרך הרשתות החברתיות.
כריסטינה קירשנר הסלימה את המתיחות עם הממלכה המאוחדת סביב נושא השליטה באיי פוקלנד, אסרה על יצוא סחורות מנמלי ארגנטינה לאיים, וגייסה את תמיכת מדינות אמריקה הלטינית לצידה.
ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון נשאר איתן בדעתו שעל עתיד האיים יחליטו תושביהם.
הילרי קלינטון, שרת החוץ של ארצות הברית, ניסתה לתווך בין הצדדים ולהוריד את המתח.
עם התפטרותו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר מתפקידו בפברואר 2013, נבחר חורחה מאריו ברגוליו (Jorge Mario Bergoglio) - עד אז הארכיבישוף של בואנוס איירס, לתפקיד האפיפיור תחת הכינוי פרנציסקוס, והוא האפיפיור הראשון מיבשת אמריקה.
לאחר בחירתו נערכה סדרת פגישות בינו לבין נשיאת ארגנטינה.