בספטמבר 2004, חלקים ממרכז החלל קנדי ניזוקו בסופת ההוריקן פרנסיס. האנגר הרכבת המעבורות ספג נזקים ויחד איתו מבנים רבים. נזק נוסף נגרם למתחם באוקטובר 2005 על ידי סופת ההוריקן וילמה.
פידג'ין
שפת פידג'ין (או פידג'ן, פיג'ין; מאנגלית: pidgin; הגייה סינית של המלה האנגלית business) היא כל שפה חדשה שנוצרת מעירוב של כמה שפות אחרות לצורך תקשורת בין דוברי השפות הללו. שפות פידג'ין, שנוצרות בדרך כלל באופן ספונטני ולא-מוכוון, מתאפיינות בדקדוק פשוט יחסית ובכמות רבה של סינונימים (נרדפים). לשפת פידג'ין אין דוברים ילידיים; אם נוצר דור שני של דוברים, שהשפה היא שפת אמם, אז היא הופכת להיות שפת קריאול.
התנאים ליצירתה של שפת פידג'ין הם:
חלק משפות הפידג'ין נוצרו בעקבות סחר העבדים בין המאה ה-16 והמאה ה-19. העבדים נאלצו לתקשר עם הסוחרים ועם הבעלים, ופיתחו לצורך כך שפות פידג'ין מן השפה המקורית שלהם ומן השפה של הבעלים. שפות פידג'ין אחרות נוצרו על רקע השלטון הקולוניאליסטי, או גם בעקבות יחסי מסחר. שפות פידג'ין ידועות נוצרו בהוואי (תערובת של השפה המקומית עם אנגלית, יפנית, פורטוגזית ואחרות), באיים אחרים באוקיינוס השקט, בדרום-מזרח אסיה ובאיים הקריביים. הזדמנות לעקוב מקרוב אחר יצירתה של שפת פידג'ין ניתנה לבלשנים בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 כשהתפתחה שפת הסימנים של ניקרגואה.
חלק מהגדרתה של שפת פידג'ין הוא היותה שפה לא-ילידית. אם הדוברים בשפה מדברים עם ילדיהם באותה שפה והיא הופכת להיות שפת האם של הדור הבא, אז היא הופכת להיות שפת קריאול, והתהליך כולו מכונה קריאוליזציה. שפות קריאול כאלה עשויות להחליף את השפות המדוברות הקודמות ולהפוך להיות השפה הראשית בקהילה. תהליך הקריאוליזציה איננו מתרחש בהכרח בכל שפת פידג'ין; במקרים אחרים השפה עשויה להיעלם או להפוך למיותרת.
בהרבה מקרים שבהם שפת הפידג'ין מושפעת משפה "יוקרתית" (למשל שפת סוחרי העבדים או השלטון הקולוניאליסטי) לעומת שפה "נחותה" (שפת המוצא של העבדים), מושפע אוצר המילים של שפת הפידג'ין מן השפה היוקרתית, ואילו הדקדוק משמר את הדקדוק של השפה הנחותה. במקביל, מתרחש תהליך של פישוט הדקדוק לכללים שיהיו מובנים לכל הדוברים בשפה, למשל הכפלת מילה לציון ריבוי או שימוש בתנועות פשוטות (a, e, i, o, u) בלבד.
מקצת חוקרי העברית הישראלית מצביעים על קווי דמיון בין העברית בדור הראשון של תחיית הלשון (ראשית המאה ה-20) ובין שפת פידג'ין. אומנם העברית החדשה איננה מתאימה באופן מלא להגדרה של פידג'ין, אבל אפשר להצביע על תהליכים לשוניים החלים בשפת פידג'ין שחלו גם בדור הראשון של העברית החדשה, ועל תהליכים הדומים לתהליכי קריאוליזציה בדורות הבאים של דוברי העברית.
פידג'ן
פיג'ין
שפות טונגוסיות
שפות טונגוסיות (או השפות המנצ'ורו-טונגוסיות) הן משפחת שפות המדוברות במזרח סיביר ובמנצ'וריה. אף שהדבר שנוי במחלוקת, רוב הבלשנים מקשרים את השפות הטונגוסיות לקבוצת השפות האלטאיות, שיש הכוללים ביניהן את השפות הטורקיות ואת השפות המונגוליות והגדרה שנויה יותר במחלוקת כוללת גם קוריאנית, יפנית, השפות האוראליות, איינו ועוד. שפות טונגוסיות רבות נמצאות בסכנת הכחדה.
סיווג.
הבלשנים העוסקים במשפחה זו הציעו מספר חלוקות שלה לפי מאפיינים מורפולוגיים, לקסיקליים ופונולוגיים. צורת חלוקה אחת שנראית מקובלת מעט יותר מחלקת את השפות הטונגוסיות לשתי קבוצות - צפוניות ודרומיות, ואילו הדרומיות מתחלקות לדרום-מזרחיות ולדרום-מערביות.
חונדוארה
חונדוארה (או הונדוארה, ברומנית: Hunedoara, בהונגרית: Vajdahunyad -ויידאהוניאד, בגרמנית: Eisenmarkt) היא עיר במחוז חונדוארה שברומניה בחבל טרנסילבניה. העיר ממוקמת בעמק צ'רנה (Cerna) ליד הרי פויאנה רוסקה (Poiana Ruscă) שברכס הקרפטים.
גאוגרפיה.
בעיר ישנו אחד המבנים החשובים ביותר ברומניה אשר נבנה בעיצוב גותי: טירת הוניאדי, שקשורה למשפחת הוניאדי (Corvin, ברומנית). הטירה שימשה כמצודה מלכותית קטנה וניתנה לוואיק (הונגרית: "Vajk"; רומנית: "Voicu") על ידי המלך זיגמונד של הונגריה ב-1409. בנו של ואיק, יאנוש (ברומנית: יוֹאן), החל בתהליך הרחבת הטירה למבנה מגורים גותי ב-1446. הטירה נפגעה משלוש שריפות, אך שופצה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
אוכלוסיית חונדוארה מורכבת בעיקר מרומנים, הונגרים וגרמנים. כמו כן, ישנה אוכלוסיית צוענים בכפר האסדאט (Hasdat) אשר נמצא בסמוך לעיר.
בעיר ישנן גינות ירוקות רבות ועצים עתיקים. טירת הוניאדי הפכה למוזיאון לאחר ששופצה לאחרונה. סכר גדול ממוקם כמה קילומטרים בסמוך לעיר באזור ההרים.
במהלך המאה ה-20, אוכלוסייתה של חונדוארה גדלה לכ-86,000 איש. העיר הייתה ידועה בתור המרכז השני בגודלו בתעשיית הפלדה של רומניה, אך המפעלים נסגרו ברובם. עם זאת, כלכלת העיר נהנית מהשקעות חיצוניות חדשות.
איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה
איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, אסיאן (Association of Southeast Asian Nations או ASEAN), הוא ארגון פוליטי וכלכלי של ארצות דרום-מזרח אסיה. האיגוד נוסד ב-8 באוגוסט 1967 על ידי תאילנד, אינדונזיה, מלזיה, סינגפור והפיליפינים שביקשו להפגין סולידריות כנגד השפעת הקומוניזם מווייטנאם לתוך גבולותיהן. עיקר פעילותו של הארגון היא בתחום הכלכלי. אחת לשנה (ברציפות מאז 2001 ומספר פעמים מפוזרות קודם לכן) נערכת ועידת פסגה של מדינות האיגוד. בשנת 2011 יזמו מדינות האיגוד משא ומתן על הסכם סחר אזורי מורחב. בשנת 2020, בעקבות המשא ומתן, הן חתמו על הסכם עם סין, יפן, קוריאה הדרומית, אוסטרליה וניו זילנד, אשר יצר את השותפות הכלכלית האזורית המקיפה.
חברות.
לחמש החברות המייסדות הצטרפה ב-1984 ברוניי, שישה ימים לאחר שקיבלה את עצמאותה מבריטניה. לאחר מכן צורפו מדינות היבשת וייטנאם (1995), לאוס ומיאנמר (1997). האחרונה שהצטרפה היא קמבודיה, ב-1999.
לפפואה גינאה החדשה מעמד של משקיפה באיגוד ובקשה למעמד דומה שהוגשה על ידי מזרח טימור, עודנה תלויה ועומדת. הטריטוריה האינדונזית לשעבר מהווה בעיה פוליטית עבור הארגון.
אוכלוסיית חברות האיגוד (592 מיליון) היא כ-8% מאוכלוסיית העולם כולו. ענפי הכלכלה העיקריים הם בין השאר אלקטרוניקה, דלק ועץ, אולם כלכלות המדינות שונות במידה רבה זו מזו. גם בתחום המשטר יש הבדלים ניכרים בין חברות ASEAN, על הסקאלה שבין אוטוקרטיה לדמוקרטיה.
המגוון התרבותי, הדתי והאתני בין החברות השונות ואף בתוכן אף הוא רב. 240 מיליון מוסלמים גרים באינדונזיה, מלזיה וברוניי. הבודהיזם נפוץ על היבשת עצמה ובתאילנד, מיאנמר, לאוס, קמבודה ווייטנאם יש כ-170 מיליון בודהיסטים. הדת העיקרית של תושבי הפיליפינים היא קתוליות.
הפורום האזורי.
במסגרת הארגון פועל פורום אזורי (ASEAN Regional Forum, או ARF) הכולל מדינות רבות ששותפות לדיאלוג עם הארגון בנושאים שונים, בעיקר בענייני ביטחון כלל-אסייתים. בפורום זה משתתפות, לבד מ-ASEAN, המדינות הבאות: אוסטרליה, קנדה, סין העממית, האיחוד האירופי, הודו, יפן, קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, מונגוליה, ניו זילנד, פקיסטן, פפואה גינאה החדשה, רוסיה, מזרח טימור וארצות הברית.
"הצהרת בנגקוק".
במסמך המייסד של הארגון, "הצהרת בנגקוק", ניתנה האפשרות לכל מדינות דרום-מזרח אסיה, גם אלו הקומוניסטיות, להצטרף לארגון החדש. עם זאת, האפשרות להצטרף הותנתה בדרישה לעמידה בכלל עקרונות הארגון. מדינות כבורמה וקמבודיה אף הוזמנו להצטרף לארגון. שתי המדינות דחו את ההצעה להצטרף בתואנה כי אסיאן מייצג עמדה פרו-אמריקאית שמנוגדת לעמדה הנייטרלית שלהן. מעבר לכך, הצהרת בנגקוק לא כללה גבולות גאוגרפיים מוגדרים לאזור דרום-מזרח אסיה. כתוצאה מכך, התאפשרה קבלה של בקשת הצטרפות לארגון מצד סרי-לנקה (אך היא נדחתה לבסוף).
בהצהרה עצמה, הדגישו המדינות המייסדות את העובדה כי הן מודעות לאינטרסים והבעיות המשותפות של מדינות דרום-מזרח אסיה. העיקרון המרכזי הוא יצירת בסיס לשיתוף פעולה בין המדינות החברות כדי לקדם את האזור לשלום ושגשוג. עיקרון מרכזי נוסף שהודגש הוא עיקרון מניעת התערבות חיצונית במדינות כמו גם שמירה על הזהות הלאומית של כל אחת מהמדינות. על בסיס עקרונות אלו, פורטו במסמך מספר מטרות ויעדים שונים שהארגון שואף אליהם. מטרות אלו כללו, בין היתר, שאיפה להאצת הצמיחה הכלכלית, ההתקדמות החברתית והתרבותית. וכן, קידום השלום והיציבות האזורית תוך כיבוד הצדק והחוק ביחסים בין המדינות באזור.
אף על פי שבהצהרת בנגקוק נכללו העקרונות והמטרות הכלליות של הארגון, המדינות המייסדות היו זהירות בהדגשת הסיבות ליצירת הארגון. העיקרון שהודגש היה כי הקמת הארגון נעשתה למען שיתוף פעולה להשגת מטרות כלכליות, חברתיות ותרבותיות. למעשה, המדינות רצו להימנע מתפיסה על פיה הארגון נוסד כברית ביטחונית בין מדינות שהן דומות מבחינה פוליטית. כלומר, ניכר כי בניסוח ההצהרה עמדו לנגד המדינות המייסדות שתי מטרות. מטרה אחת מוצהרת ומטרה שנייה נסתרת. כאמור, המטרה המוצהרת היא חברתית-כלכלית הכוללת בתוכה רצון ושאיפה לשגשוג וצמיחה כלכלית. המטרה הנסתרת היא למעשה מטרה ביטחונית אשר שואפת לשמר את עיקרון אי ההתערבות בתוך המדינות החברות בארגון.