בי"ז סיוון ה'רפ"ו שלחו המגורשים את רבי יהודה עוזיאל ואת רבי נחמן אבן סונבאל למקנס אל המלך, על מנת לתקף את תקנתם ולבטל את תקנת התושבים. בתגובה מינו התושבים אף הם שני נציגים שישלחו אל המלך: רבי שמואל ברבי מימון אבן דנאן ורבי שאול ב"ר שלמה , כדי שיטענו בעד תקנתם. כשבאו חכמי המגורשים למקנס הם פגשו בה אחד מחכמיהם, רבי יעקב רוג'ליש, אשר כנראה יעץ להם שלא להביא את הדבר לפני המלך ושב יחד איתם לפאס. הוא שוחח עם רבי חיים גאגין ותמה בפניו: כיצד ניתן לומר שאבותיהם של יהודי קסטיליה היו אוכלים טריפות, ורבי חיים השיב לו בפסוק: , כלומר, אין שום תוקף למנהג אבותיהם של יהודי קסטיליה, משום שמקורו בטעות.
התשובה של הרב גאגין לרב רוגליש עוררה שוב את זעמם של המגורשים ויהודי תקיף מקהילתם בשם משה אבוטאי, שהיה מקורב למלכות, הכריז בליל שבת בבית הכנסת כי מי שיקום לכבודו של הרב גאגין הוא ימרוט את שער זקנו. כשנאמר לו כי לרב גאגין תלמיד נאמן בשם רבי יעקב בן לחסן, הוא ביקש לשלוח בו יד. כשנודע דבר האיום לרב בן לחסן הוא ביקש מנגיד התושבים לסייע לו ולהסיר מעליו את האיום, אך הלה השיב לו כי אין בידו לעזור לו וכי עליו לבקש זאת מהמלך עצמו. רבי יעקב הלך לבית הכנסת של התושבים על מנת לדון עמם אודות באיום על חייו, וכשיצא מפתח בית הכנסת פגש בו אבוטאי והזמינו אל המלך. רבי יעקב פחד להתייצב לבדו בפני המלך ולכן הצטרף אליו משה בן בוריהמאת, איש בעל קשרים עם מולאי מסעוד - אחיינו של המלך. בסיוע בן בריהמאת ומולאי מסעוד הבין המלך שמדובר במחלוקת הלכתית, ושהרב בן לחסן נרדף על ידי אבוטאי, הדבר עורר את חמתו של המלך על אבוטאי והוא הורה לכלוא אותו במשמר, הוא אף הטיל על חכמי המגורשים שהיו שותפים במחלוקת קנס של 200 אוקיות.
זמן קצר לאחר מכן יהודי מן התושבים קנה בשר מן המגורשים ועורר בכך סערה גדולה בקהילה. במהלך התסיסה בקהילה קיללה אמו של הקונה את התושבים ואת נגידם שאול בן שם טוב בן רמוך, ובתגובה הכו אותה כמה פוחזים מהתושבים עד זוב דם. כשנודע הדבר למלך הטיל על קהל התושבים קנס של 2000 אוקיות. באותו הפרק שיחדו כמה מהמגורשים שר אחד על מנת שיטיל את רבי יעקב בן לחסן בבית האסורים, אך הוא ניצל על בסיוע מולאי מסעוד אחיינו של מלך.
מהתרופפות התושבים במנהגם ועד לניצחונם המוחלט של המגורשים.
בשנת ה'רפ"ח, כשבוע לפני פורים, בשל זעזועים בשלטון, אזל הבשר לקצבי התושבים והם באו לפני הרב גאגין בבקשה לסייע להם במציאת בשר. הם טענו בפניו כי כי באין ברירה הם יקנו בשר משחיטת המגורשים. כתוצאה מהמחסור הם אכן עברו על החרם וקנו את הבשר מן המגורשים. הרב גאגין נכנס לבית הכנסת של התושבים וגזר שכל קדרות הבשר תאכלנה על ידי נכרים, הדבר עורר את זעמם של חכמי המגורשים, רבי יהודה עוזיאל ורבי נחמן אבן סונבאל, והם ביקשו מנגיד התושבים שיתיר להם להרע לרב גאגין, אך הנגיד דחה אותם בגערה. לדברי הרב גאגין, הם התירו את דמו כמה פעמים ולא עלתה בידם.
בחודש חשון ה'רפ"ט הסיתו חכמי המגורשים את התושבים לומר כי תקנתם אינה מעיקר הדין, ובתגובה יצא הרב גאגין בפסק הלכה שהסכמת התושבים אין לה התרה משתי סיבות: 1. התורה מחייבת לנקוט כדעת רוב הפוסקים, ורובם אוסר את הנפיחה. 2. אפילו אם אין הלכה כרוב הפוסקים והאיסור התקבל כ"סייג לתורה", אין בית דין יכול לבטל דבר שנעשה משום סייג. את פסקו סיים הרב גאגין בחרם על כל מי שיתיר את החרם של התושבים.
בשנת ה'רצ"ה, השנה שבה תיעד הרב גאגין את דבר הפולמוס, חלה ירידה דרסטית בצריכת הבשר של שחיטת התושבים. וכך, בערב שבת אחד אירע שקצב התושבים שהיה רגיל בעבר לשחוט 20 כבשים שחט רק 4, ואף הותיר מהם. כששמע הרב גאגין את הדבר, הוא הורה שלא להתפלל עם מפירי החרם.
כתוצאה מהחרם לחצו חכמים רבים את נגיד התושבים שאול בן רמוך על מנת שיפעל לבטל את החרם, בתואנה שהרוב נמצא בצד של המתירים. הנגיד ביקש מהרב גאגין: . הרב גאגין כותב כי מחמת הזקנה והסבל, ומחמת העובדה שבניו אינם איתו, הוא הסכים שחכמי המגורשים יתירו את החרם, בתנאי שיביאו את דעות הפוסקים האוסרים, וכאן הוא מנה שורה של כעשרים פוסקים, ויכתבו שהם מתירים. הוא ביקש גם שיביאו בפסקם את לשונו של הרמב"ן בחיבורו "משפט החרם", שאינו מאפשר להתיר חרם שהציבור קיבלו אותו עליהם, ויכתבו שאף על פי כן הם מתירים את החרם של התושבים. ובכך, מסיים הרב גאגין את תיאוריו, .
חכמי המגורשים נענו לבקשתו וכתבו פסק המתיר את הנפיחה. בתגובה לפסקם כתב הרב גאגין את חיבורו "עץ חיים", בו הוא השיב באריכות על כל טענותיהם ותיאר את פרשת הפולמוס מזווית ראייתו. למרות דבריו של הרב גאגין, היתר הנפיחה פשט בסופו של דבר במרוקו בקרב התושבים והמגורשים כאחד.
יחסם של חכמי מרוקו בדורות הבאים להיתר הנפיחה.
גם בדורות הבאים אנו מוצאים שחכמי מרוקו נקטו כדברי המגורשים, ורבי חיים בן עטר (המאה ה-18) שהיה עד לכך, תמה עליהם. הוא דן באריכות בנושא היתר הנפיחה והתייחס בהרחבה לשיטות השונות, ובסיום דבריו הוא משבח את גישתו של הרב גאגין שאת חיבורו "עץ חיים" הוא מצא בכתב יד בפאס. הוא מציין כי אף על פי שלדבריו מוצא משפחתו מקהילות קסטיליה, הכרעתו היא נגד דעתם של חכמי המגורשים וכדברי הרב גאגין. מדבריו:
n/a או N/A הוא קיצור נפוץ בטבלאות וברשימות לביטוי שאינו ישים (not applicable), אינו זמין (not available), או כשאין תשובה (no answer). הוא משמש כדי לציין כאשר מידע בתא טבלה מסוים אינו מסופק, בין אם משום שהוא אינו חל על מקרה מסוים המדובר, או משום שהתשובה אינה זמינה. ניתן להשתמש בסימון כזה בסוגים רבים ושונים של צורות.
הסימון היה בשימוש לפחות מאז שנות העשרים של המאה העשרים. אז, מדריך (משנת 1925) ערך סקרים קהילתיים, בהם הנחו את השואלים שאלות לסקר:
המדריך ממשיך ומציין שצריך למלא כל שדה ריק, אפילו אם רק כדי לציין כי הריק "אינו תקף" (not applicable), כך שעובדי הסקרים יוכלו לראות כי לא סתם התעלמו מהחלק. בחוזר מידע ממחלקת הפנים של ארצות הברית, לשכת המכרות מאותה שנה, צוין כי נעשה בו שימוש בקיצור "NA" כדי לציין כי המידע "אינו זמין" ("not available") וב"NAp" כדי לציין שמידע בקטגוריה היה "לא ישים" (not applicable).
בשנים הראשונות של תכנות מחשבים, טפסים ממוחשבים שדרשו למלא את השדות עלולים לגרום לבעיות בהן השדה היה כזה שלא הייתה תשובה כלשהי עבור אנשים מסוימים שממלאים את הטופס. לפני שמתכנתים התוודעו לבעיה עם שדה מסוים, אנשים הממלאים את השדה עשויים למלא אותו במונח הזה, שאותו התוכנית המעבדת את הטופס תפרש כיעד המספק את המידע המבוקש. לדוגמה, אם טופס מכיל שדה לשם אמצעי, והאדם שממלא את הטופס הכניס "N/A", המחשב עשוי לפרש את ה"N/A" בתור שם האמצעי של האדם; זה בתורו עשוי לגרום לכך שמישהו יקבל דואר מהחברה שהפיקה את הטופס, ו"N/A" יוצג היכן שבדרך כלל מופיע השם האמצעי של הנמען.
To be announced
To be announced (TBA), to be confirmed או to be continued (TBC), to be determined או to be decided או to be declared (TBD), יחד עם וריאציות אחרות, הם מונחים מצייני מיקום המשמשים באופן נרחב מאוד בתכנון אירועים כדי להצביע על כך שלמרות שמשהו מתוזמן או צפוי לקרות, היבט מסוים שלו עדיין לא הוסדר או אושר.
TBA לעומת TBC לעומת TBD.
ביטויים אלה דומים, אך עשויים להשתמש בהם בדרגות שונות של אי-קביעות:
ביטויים דומים אחרים המשמשים לעיתים באותה משמעות, ומשתמשים באותם קיצורים, כוללים את "to be ascertained", "to be arranged", "to be adjudicated", "to be done", "to be decide", ו-"to be declared".
השימוש בקיצור "TBA" מאוזכר רשמית בספרי עיון לפחות כבר בשנת 1955, ו-"TBD" אוזכר באופן דומה כבר בשנת 1967.
דוגמאות.
מונחים מצייני מיקום שונים משמשים לרוב כדי לציין בפני הציבור כי נותר למלא מקום פנוי במערך דוברים, מוזיקאים או מבצעים אחרים. המונחים מעידים לעיתים קרובות כי יצירה יצירתית, כמו אלבום או סרט, מתקרבת אך תאריך יציאתה עדיין לא ידוע. אם טרם נקרא שמו של הפרויקט הקרוב, ניתן להשתמש במונחים מצייני המיקום האלה כדי לציין כי השם טרם נבחר, אם כי הפרויקט עשוי להיות מוגדר כ"ללא כותרת" ("Untitled") עד לקבלת קביעה זו. המונחים משמשים גם בלוחות זמנים ספורטיביים, במיוחד כאשר קבוצה אחת ננעלה במקום בפלייאוף, אך עדיין לא ניתן לקבוע את יריבתה מכיוון שמספר קבוצות עשויות להעפיל למקום בהתאם לניצחונותיהן או הפסדיהן שנותרו בעונה, או מכיוון שקבוצות אחרות טרם התמודדו במשחקי פלייאוף שיקבעו מי יתמודד מול הקבוצה הסגורה. בממשל ובעסקים ניתן להשתמש במונחים כדי לציין שתפקיד ארגוני פנוי צפוי להתמלא, או להפך, כי אדם מסוים יועסק בתפקיד שטרם נוצר.
סוג השקעה.
"TBA" (שפירושו "to be announced") משמש גם לתיאור סוג מסוים של השקעה פשוטה במשכנתה – ניירות ערך מגובי-משכנתה. הוא משמש כדי להצביע על כך שהמשקיע רוכש חלק מהמאגר התלוי ועומד במשכנתאות שטרם פורטו, אשר יפורטו במועד מסירה נתון. שימוש זה קיים לפחות מאז שנות ה-80.
Nomen nescio
Nomen nescio, או בקיצור, הוא מונח המשמש לציון אדם אנונימי או עלום שם. המונח לקוח מלטינית – nomen ("שם") ו-nescio ("אני לא יודע"), וביחד, מילולית, "אני לא יודע את השם". השם הגנרי נומריוס נגידיוס ששימש בתקופה הרומית נבחר בחלקו מכיוון שהוא שיתף ראשי תיבות עם הביטוי הזה.
שימוש.