אטה קנדי (באנגלית: Etta Candy) היא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס וונדר וומן ביקום DC של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בתור הזהב של הקומיקס בחוברת "Sensation Comics #2" מפברואר 1942, ונוצרה על ידי הכותב ויליאם מולטון מרסטון והמאייר הארי ג'. פיטר.
אטה קנדי מתוארת לרוב כאישה מלאת חיים בעלת אופי רגוע וחסר דאגות, שאינה מתביישת בחזותה המלאה ובחיבתה לדברי מתיקה. אטה נרשמה במכללת הולידיי לנשים (ולוותה לרוב בידי חברותיה הסטודנטיות "בנות הולידיי") והפכה לדמות קבועה בהרפתקאות תור הזהב של וונדר וומן בתור שותפה אמיצה של גיבורת-העל וחברתה הטובה בעולם האדם. למרות שהיא כמעט והופיעה בתור הכסף ותור הארד של הקומיקס, לאטה הייתה נוכחות חוזרת בדמויות המשנה של וונדר וומן במשך שתי תקופות הזמן. לאחר המשבר בעולמות האינסופיים, דמותה שוכתבה מחדש במרץ 1987 בידי הכותב והאמן ג'ורג' פרז כחלק מהאתחול המחודש שעשה למיתולוגיה של וונדר וומן. גרסה זו הייתה קפטן לשעבר בחיל האוויר של ארצות הברית וקצינת מודיעין שהופיעה במרבית הרפתקאותיה של וונדר וומן לאחר המשבר.
דמותה של אטה קנדי מופיעה בסדרת הטלוויזיה משנות ה-70 "אשת חיל" בגילומה של ביאטריס קולן, וכן בסרט היקום הקולנועי של DC "וונדר וומן" בגילומה של לוסי דייוויס.
ישראל עמך תחינה עורכים
יִשְׂרָאֵל עַמְּךָ תְּחִנָּה עוֹרְכִים הוא פיוט מסוג סליחה שנאמר כיום בקהילות ישראל בסדר הסליחות לעשרת ימי תשובה (הן בנוסח פולין והן בנוסח ליטא) ובסליחות לתענית שני קמא.
מחבר הפיוט.
הפיוט חתום בשם "יצחק ברבי מאיר". רוו"ה זיהה את המחבר עם ריב"ם, מראשוני בעלי התוספות בצרפת ואחיהם של רשב"ם ורבנו תם, אולם במחקר מקובלת הדעה כי סליחה זו חוברה על ידי פייטן אשכנזי, בעקבות גזירות תתנ"ו.
יש המצביעים על דמיון בין סליחה זו לסליחות של רבי מאיר ש"ץ, שחתם לפעמים בשם בנו יצחק, וטוענים כי אין להוציא מכלל אפשרות שמחברה הוא רבי מאיר ש"ץ.
מבנה הפיוט.
בפיוט שמונה בתים, שלכל אחד מהם ארבע צלעות החרוזות זו בזו בחריזה פנימית.
הפייטן חתם את שמו באותיות שבתחילת כל בית ובאמצעו (בתחילת שורות א' וג' בכל בית), למעט הבית האחרון: יצחק הקטן ברבי מאיר חזק ואמיץ.
חלקים מהפיוט הושמדו על ידי הצנזורה ואינם מצויים כיום בסידורים הרגילים, ועקב כך השתבשה גם חתימת המחבר. הפיוט כתוב בשפה נאה וברורה.
תוכן הפיוט.
בפיוט מבקש הפייטן מאלוקים שיושיע את עם ישראל מצרותיהם. בני ישראל מתפללים לקב"ה שיושיעם מכף אויביהם הנוגשים בהם עד שכמעט והם אובדים מן העולם, והפייטן מונה סיבות רבות שמחמתן ראוי שאכן יושיעם ה':
מחמת כל זאת מבקש הפייטן מאלוקים שיושיע את עמו, ולצד זאת - שינקום נקמתו בגויים, בעיקר בנוצרים ובמנהיגיהם: .
אלג'י סמית'
אלג'י סמית' (באנגלית: Algee Smith; נולד ב-7 בנובמבר 1994) הוא שחקן וזמר אמריקאי. התפרסם מתפקידו כלארי ריד בסרט הקולנוע "דטרויט" ובשל דמותו כריס מקיי בסדרת הדרמה "אופוריה" ברשת HBO.
ראשית חייו.
סמית נולד בסגינו, מישיגן . בגיל שמונה הוא ומשפחתו עברו ממישיגן לאטלנטה שם החל את קריירת המשחק שלו. אביו מוזיקאי ואמו מעצבת אופנה. הוא השלים את הקלטת הראפ הראשונה שלו בגיל 9. במהלך תקופה זו הוא מילא כמה תפקידים קטנים בטלוויזיה. סמית' עבר ללוס אנג'לס בגיל 20 כדי להתמקצע במשחק.
קריירה.
לאחר הופעות בסרטי קולנוע כמו "Let It Shine" ו- "Earth to Echo" של ערוץ דיסני, סמית' קיבל את תפקיד הראשי הגדול הראשון שלו, כששיחק את הזמר ראלף טרסוונט בסרט "סיפור המהדורה החדשה".
סמית' כיכב גם בסרטה של הבמאית קתרין ביגלו, דטרויט. על משחקו בסרט זכה לשבחים מצד המבקרים.
בשנת 2018 הוא כיכב יחד עם אמנדלה סטנברג בסרט "השנאה שאתה נותן", עיבוד קולנועי לרומן באותו שם.
מוזיקה.
ב־22 ביוני 2017, הוציא סמית' את המיני אלבום הראשון שלו בשם "Listen", ובו שילוב של רצועות רית'ם אנד בלוז והיפ הופ. הוא גם ביצע שיר לפסקול הסרט של "דטרויט", שנקרא "Grow".
פיליפ גרייבס
פיליפ פֶּרְסִיבַל גרייבס (באנגלית: Philip Perceval Graves; 25 בפברואר 1876 – 3 ביוני 1953) היה עיתונאי וסופר אנגלו-אירי. כשהיה כתב לענייני חוץ של עיתון "הטיימס" הלונדוני בקושטא (היום איסטנבול), נודע לו המקור לפרוטוקולים של זקני ציון והוא הוכיח שהם פלגיאט וזיוף.
ביוגרפיה.
גרייבס היה בנו הבכור של הסופר אלפרד פרסיבל גרייבס. הוא נולד באחוזת בליליקי (Ballylickey Manor) במחוז קורק באירלנד, למשפחה אנגלו-אירית בעלת מעמד. הוא למד באוניברסיטה של היילברי ואוקספורד, שם קיבל תואר ראשון במכללת אורייאל במרץ 1900. הוא אחיהם למחצה הבכור של הסופרים רוברט גרייבס (מחבר אני, קלאודיוס), וצ'ארלס גרייבס, שנולדו לאשתו השנייה של אלפרד גרייבס, עמליה.
ככתב של הטיימס בקושטא בין השנים 1908–1914, הוא דיווח על האירועים שקדמו למלחמת העולם הראשונה. בשנת 1914, כאזרח בריטי, הוא נאלץ לעזוב את האימפריה העות'מאנית עקב המלחמה. בשנים 1915–1919 שירת בצבא הבריטי בזירה המזרח תיכונית.
לאחר 1919 עבר גרייבס לדווח ממולדתו על מלחמת אנגליה-אירלנד. הוא הכיר את מייקל קולינס, ויליאם תומאס קוסגרייב ומנהיגים אחרים של תנועת העצמאות האירית, והיה מעורב מקרוב ודיווח על אירועים בתקופה קריטית זו של ההיסטוריה האירית. בהמשך עבד ככתב חוץ בהודו, בלבנט ובבלקן, לפני שחזר ללונדון לעבוד כעורך "בטיימס".
עבודתו המונומנטלית ביותר הייתה כתיבתם של 22 מתוך 24 הכרכים הרבעוניים שסקרו את אירועי מלחמת העולם השנייה תוך כדי המלחמה.
גרייבס קיבל פרסים ותארים בינלאומיים רבים, ביניהם אות הלגיון הכבוד הצרפתי שקיבל על עבודתו במודיעין הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה, ואות מסדר הכתר האיטלקי (Order of the Crown of Italy).
במסעותיו פיתח פיליפ גרייבס עניין באנטומולוגיה (חקר החרקים) ופרסם מאמרים בכתבי עת מדעיים. הוא היה חבר באקדמיה האירית המלכותית למדעים (Royal Irish Academy).
בשנת 1946 הוא פרש חזרה לאחוזת המשפחה והתמסר בעיקר לתחביבים הזואולוגיים שלו. שם ערך מחקר על הפרפרים האירים, והתעניין במיוחד בתת-המינים המקומיים. הוא שיחזר את אחוזת בליליקי כבית מלון.
גילוי המקור הספרותי שממנו נגנבו "הפרוטוקולים של זקני ציון".
גרייבס גילה את הפלגיאט בעת שהיה שליח הטיימס הלונדוני באיסטנבול (אז קושטא). הוא גולל את הסיפור במאמר שפורסם במהדורת יום ראשון של הטיימס, ב-4 בספטמבר 1921 על כל עמוד השער של העיתון. הכותרת הייתה "הוכחה שהפרוטוקולים היהודים הם זיוף". גרייבס פתח את המאמר במה שאמר לו דיפלומט בעת שהגיע לקושטא: "אם רק תישאר פה מספיק זמן תפגוש הרבה אנשים מעניינים, ואולי תמצא את המפתח להרבה סודות מוזרים". המפתח לפרוטוקולים הגיע לגרייבס במקרה, מ"גולה לבן" - בעל אדמות רוסי שהתנגד לבולשביזם וצידד בקיסר, וברח לקושטא אחרי הכישלון הסופי של הצבא הלבן בדרום רוסיה. הרוסי, שלא רצה ששמו יפורסם נקרא במאמר "מר איקס". מר איקס הכיר את הפרוטוקולים משום שהם הופצו ברוסיה על ידי הכנסייה ועל ידי המשפחה הקיסרית. באיסנטבול הוא קנה כמה ספרים ישנים מקצין לשעבר באוכרנה (המשטרה הקיסרית החשאית) שברח גם הוא מרוסיה. בין הספרים האלה היה ספר ישן קטן, בגודל של כ-15 על 10 סנטימטר, בצרפתית, ללא שם הספר וללא שם המחבר, ובו 324 עמודים. הספר היה כרוך בצורה זולה. על כריכת העור מאחור הייתה כתובה המילה Joli. בהקדמה נאמר שהיא נכתבה בז'נבה, ב-15 באוקטובר 1864. לנייר ולדפוס היו מאפיינים אותנטיים לשנים אלה. כשמר איקס עלעל בו הוא הופתע מהדמיון בין פסקה שתפסה את מבטו לבין משפט במהדורה הצרפתית של הפרוטוקולים שהייתה מוכרת לו.
גרייבס התחיל לקרוא בספר ולא נותר בו ספק שהפרוטוקולים הם פלגיאט. הוא שלח את הידיעה למערכת הטיימס, והם חיפשו במוזיאון הבריטי ומצאו עותק שלם של הספר, שמו "דיאלוגים בגיהנום בין מקיאוולי למונטסקייה" ושם המחבר מוריס ז'ולי.
גרייבס מדגים מספר קטעים שניכר שהם מועתקים. שפת המקור הייתה צרפתית, והוא מצטט באנגלית:
אֶנטומולוגיה.
גרייבס התמחה בפרפראים (Lepidoptera) מאזור סוריה, לבנון, עיראק ופלסטינה. ב-1938 הוא העניק למוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון יותר מ-2,500 דוגמאות.
עבודותיו בנושא כוללות:
חיים ארונשטאם
חיים ארונשטאם (1918–2002) היה צייר ושחקן תיאטרון ישראלי-לטבי.
ביוגרפיה.
חיים ארונשטאם, בן שרה ואייזק, נולד בריגה בירת לטביה, למשפחה חילונית, ללא נטייה לציונות, בת תשעה ילדים. כבר במהלך לימודיו בבית הספר היסודי, כשהיה כבן 12, החל בלימודי אמנות, ובהמשך למד בסטודיו של הצייר היהודי ברנרד דננהירש.
בגיל 19 נישא ארונשטאם לחברתו זלדה (זינה) דימנשטיין, וב-1938, בגיל 20, נסע יחד עמה למוסקבה, כדי ללמוד בבית הספר למשחק של התיאטרון היהודי הממלכתי שהוקם ב-1920, בניהולו של המנהל שלמה מיכאליס.
שנה לאחר מכן פרצה מלחמת העולם השנייה, והשניים החליטו לעזוב את מוסקבה ולחזור לריגה. ב-1941, עם השתלטות הרוסים על ריגה, גויס ארונשטאם לדיוויזיה הלטבית בצבא האדום, ולחם בשורותיה נגד הגרמנים עד תום המלחמה. כל משפחתו של ארונשטאם, מלבד אחיו הבכור, נרצחה ביער רומבולה ביחד עם 30,000 מיהודי העיר.
אחרי המלחמה חזרו זינה וחיים למוסקבה להמשך הלימודים בתיאטרון היהודי, ובהמשך אף השתתפו בהצגות שהעלה בשפה היידית. בכל שנות לימודי המשחק שלו המשיך ארונשטאם לצייר.
עם רציחתו של שלמה מיכאלס בפקודת סטלין ב-1948, שבו לריגה. את פרנסתו מצא כמעצב במפעל טקסטיל, אך המשיך לצייר ואף השתתף בכמה תערוכות קבוצתיות.