בשנת 2003, הוזמנה לינדה להשתתף יחד עם עוד שתי אמניות סיבים ישראליות ואמנית סיבים פלסטינית, בתערוכה 'זהויות בסכסוך: שני צידי המאבק' (Identities in Conflict: Both Sides of Peace) יחד עם היצירות הסיביות של ארבע האמניות, הוצגו פוסטרים של מחאה והתנגדות מהמזרח התיכון. התערוכה הוצגה בגלריית האמנות של אוניברסיטת אינדיאנה שבסאוז בנד (Indiana University South Bend ). במאמר ביקורת כותבת ג'ולי יורק קופנס: ...שלינדה בר-און משתמשת בצבעים בסיסיים, סימטריה גאומטרית, ושמחת ציור כמו של ילד, שמסתיר את הסכסוך הרציני, אבל הסמלים התנכיים -נחשים, דגים, זיגזגים המסמלים מים ומגיני דוד מדברים בבהירות... המבקרת מסיימת את ביקורתה במסקנה:' שבתערוכה זו משתמע, שמחטים וחוטים בידי הנשים הישראליות והפלסטינית יכולות אולי איכשהו לרפא את הנזקים של רובים, פצצות והרטוריקה של הגברים הישראליים והפלסטיניים. בעמוד הראשי ליד המאמר מופיעה יצירה של בר-און.
בשנת 2005 השתתפה בר-און בתערוכה ' מיסטי-כאן: דימויי קבלה, מיסטיקה ורוחניות באמנות העכשווית בישראל', בגלריה לאמנות ע"ש אברהם ברון, אוניברסיטת בן-גוריון שבנגב באר שבע.
בשנת 2006 השתתפה בר-און בתערוכה 'פסטין-שלמות' בגלריית אום אל-פחם. תערוכה משותפת לאמניות ערביות ויהודיות באצירת חיים מאור. כתב הבי.בי.סי מרטין פסינס (Martin Patience) כתב על התערוכה: שהיא דוגמה לרצונו של סעיד אבו שקרא, מנהל הגלריה באום אל-פחם להיות מקום מפגש בין יהודים לערבים. ושבתערוכה זו שמשמעות שמה הוא שמלות בערבית ובעברית, מוצגות יצירות של אמניות יהודיות ומוסלמיות.
בשנת 2007 השתתפה בתערוכה הקבוצתית 'רקמות' רקמה וקליגרפיה באמנות העכשווית בישראל'. בואניברסיטת בן-גוריון בנגב. התערוכה שיתפה אמנים מכל שכבות הציבור הישראלי. במבוא התערוכה שבקטלוג כותב האוצר חיים מאור:" לינדה בר-און ילידת בריטניה הגדולה הפנימה את המזרחיות המנוכסת על ידי חבר העמים הבריטי כחלק מהרב-תרבותיות שלו. מורשת זו נכסה ואימצה אל קרבה דימויים אורינטליים, מהודו ועד כוש. בשנותיה הרבות של האימפריה הבריטית, דימויים 'בריטיים' אלו התגלגלו לפלסטינה בתקופת המנדט הבריטי ואומצו על ידי התושבים המקומיים, יהודים כערבים". ענבל גנוסר אוצרת עוזרת שראיינה את לינדה לקטלוג, כותבת: "בשטיחי הקיר של לינדה בר-און נרקמים יחסים בין דימויים פלסטיניים לבין דימויים יהודים. בשטיחי הקיר הרקומים והמוטלאים מוצגת כמיהתה לדו-קיום". כמוכן היא כותבת 'שכפמיניסטית מוצהרת עושה לינדה בר-און שימוש מגוון בדימוי הלביאות. כביטוי לכוחן התרבותי של נשים וכמחאה נגד השימוש הציני בהן".
בשנת 2012 הציגה בר-און תערוכת יחיד בשם "בהמות משא", בבית אות המוצר הירושלמי.
בשנת 2012 שפטה בר-און ואצרה יחד עם זיוה קדר תערוכה קבוצתית "מאה שנות קיבוץ" , בהיכל התרבות ע"ש מאיר ניצן בראשון לציון. התערוכה הוצגה גם בבירמינהם בריטניה. ויוצגה שם גם עם סרטון יוטויב שבו מופיעה גם בר-און בין הדוברות.
בשנת 2014 הציגה את תערוכתה "חיות בחיינו" באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, האוצר פרופ' חיים מאור כתב בקטלוג.".היצורים בעבודות שבתערוכה הם קודם כל ייצוגים של בעלי חיים. בנוסף לכך, ברובד התאורטי פרשני של העבודות, לינדה בר-און קוראת מחדש, מתוך מבט נשי מודע, את טיבן של מערכות היחסים בין בני אדם לבין בעלי חיים (בעיקר בהמות משא). העבודות מורכבות מבחינה חזותית ומרובדות מבחינה חומרית ורעיונית. הן מצפינות בתוכן הקשרים מיתיים, פסיכולוגיים, משלים, סיפורים ושפות מגוונות של התרבות החזותית במערב ובמזרח ביחס לאחרים". על מעטפת הקטלוג בדף העברי מופיע פרט מתוך היצירה, "ירמיהו, י"ב, כ"ג", 89 על 143, 2014. על השער האנגלי מופיע פרט מתוך "שומרי הבית", 110 על 164, 2007.
בשנת 2017, הציגה בר-און את התערוכה "ימה וקדמה" בגלריית הסנאט שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עבודת הטלאים התפתחה במזרח אסיה ובמזרח התיכון, כאמצעי לא לבזבז חלקים טובים של בגדים שהתבלו או נקרעו בזמן השימוש. הצלבנים הביאו את אופן העשייה הזה לאירופה, ומשם נדדה לאמריקה יחד עם המהגרים האירופיים. בתערוכה ימה וקדמה ף מחשבות נודדות בין מזרח למערב בחנה, בדקה ומביעה בטלאים ורקמה, את תנודותיהם של סיפורים מיתיים ודימויים חזותיים מן המזרח (קדמה) אל המערב (ימה). תנועה זו של רעיונות, סמלים וסימנים מרתקת אותה, והיא הבסיס לעבודותיה בתערוכה זאת.
Believe (שיר של דימה בילאן)
Believe (בתרגום לעברית: להאמין) הוא סינגל, שהוקלט על ידי הזמר הרוסי, דימה בילאן. השיר ייצג את רוסיה באירוויזיון 2008 בבלגרד. השיר נכתב על ידי ג'ים בינז ודימה בילאן.
אירוויזיון 2008.
השיר ייצג את רוסיה באירוויזיון 2008, סיים מקום שלישי בחצי הגמר וניצח בגמר.
גרסאות.
לשיר יש גם גרסה בשפה הרוסית שהייתה פופולרית באותה מידה במדינות רבות.
ג'ון אנסטר פיצג'רלד
ג'ון אנסטר פיצג'רלד (באנגלית: John Anster Fitzgerald; 1819-1906) היה צייר פיות בתקופה הוויקטוריאנית. רבים מציורי הפיות שלו חשוכים ומכילים דימויים של שדים, והתייחסויות לשימוש בסמים. יצירתו הושוותה לציורים הסוריאליסטיים של הירונימוס בוש ופיטר ברויגל.
חיים וקריירה.
שנת לידתו בלמבת בדרום לונדון לא ברורה. הוא היה ממוצא אירי, בנו של המשורר ויליאם תומאס פיצג'רלד.
בשנת 1849 נישא פיצג'רלד למרי אן באר (1830-1899). הם גידלו לפחות ארבעה בנים ושתי בנות.
כאמן, נראה כי פיצג'רלד לימד את עצמו. עבודתו הוצגה לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון בשנת 1845. הוא גם הציג בחברת האמנים הבריטיים ובחברה המלכותית לצבעי מים. בסוף שנות החמישים של המאה ה-19, הוא יצר סדרת פיות חג מולד למגזין " Illustrated London News ".
פיצג'רלד העניק ליצירותיו כותרות שלעיתים קרובות לא נתנו אינדיקציה ברורה לנושאים שצייר. סוחרי אמנות ואספנים כינו אותם בשמות משלהם לעיתים קרובות, מה שגרם לבלבול גדול ברישום האוסף האמנותי שלו. חלק מכותרותיו של פיצג'רלד, כמו "חלום הצינור" ו"החולם השבוי," מסבירים אולי "שפיצג'רלד היה בקיא בסוגי האופיום, שהיה הסם השכיח בתקופה הוויקטוריאנית."
פיצג'רלד יצר "תמונות מדהימות של פנטזיה טהורה עם פיות, שבבסיסן נושא ספרותי כלשהו." ציוריו משתמשים לרוב בצבעים מבריקים, בעיקר אדומים, וסגולים, כמו בציור "רובין השבוי". הוא ייצר סדרה גדולה של ציורים על נושא רובין קוק - בין השאר, מי הרג את קוק רובין? ו"פיות ישנות בקן ציפור."
לפיצג'רלד היו קשרים מוגבלים עם אמנים אחרים. הוא בילה בעיקר במועדון הלונדוני שלו, מועדון הסאבאג'.חברי עמיתים, שזכרו אותו לאחר מוותו, זכרו שהוא היה חקיין מיומן של השחקנים הגדולים של אותה תקופה - אדמונד קין, צ'ארלס קמבל, וויליאם צ'ארלס מקארדי.
העבודה הסופית שפיצג'רלד הציג באקדמיה המלכותית, בשנת 1902, הייתה תמונה של "אליס בארץ הפלאות". זייפני אמנות מהמאה העשרים פעלו ביצירת תמונות פיות מזויפות של פיצג'רלד. הזיופים התגלו כאשר בחינה שלהם חשף פיגמנטים מודרניים. הזיוף הובא לידיעת הציבור בעזרת תערוכת ציורי הפיות הוויקטוריאניים בשנת 1998 באקדמיה המלכותית לאמנויות.
בתו הצעירה, פלורנס הארייט פיצג'רלד (1857–1927), הייתה ציירת ופסלת. היא נישאה לאמן הנוף ולטר פולן בישופ (1856–1936) בשנת 1889.
Spell My Name
Spell My Name (בעברית: לחש את שמי) הוא אלבום האולפן העשירי של הזמרת-יוצרת האמריקאית, טוני ברקסטון, ואלבום הסולו התשיעי שלה. האלבום יצא לאור ב-28 באוגוסט 2020 על ידי חברת התקליטים איילנד. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
הקבינט של ארצות הברית בממשל אנדרו ג'ונסון
הקבינט של ארצות הברית בממשל אנדרו ג'ונסון כיהן במשך פחות מתקופת כהונה נשיאותית אחת, החל מה-15 באפריל 1865, היום שבו החליף ג'ונסון כנשיא את קודמו לינקולן שנרצח, ועד סיום כהונת ג'ונסון ב-4 במרץ 1869.
ג'ונסון הקים קבינט שכלל בראשיתו את כל שבעת האישים שכיהנו בקבינט של קודמו עד למותו.
הרכב הקבינט.
הקבינט כלל שבעה בעלי תפקידים וכיהנו בו 13 אישים, כולם גברים. שלושה מהם - מזכיר המדינה, מזכיר האוצר ומזכיר הצי - כיהנו בו במשך כל תקופת נשיאותו של ג'ונסון.
אוניברסיטת אלברטה
אוניברסיטת אלברטה (באנגלית: University of Alberta) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת באדמונטון שבקנדה, אשר הוקמה בשנת 1908 על ידי השלטונות באלברטה. האוניברסיטה כוללת ארבעה קמפוסים הפרוסים ברחבי העיר. באוניברסיטה לומדים כ-39,000 סטודנטים מקנדה ומ-150 מדינות אחרות הלומדים בכ-18 פקולטות המכילות 400 תוכניות לימוד. לאוניברסיטה ישנה תרומה כלכלית משמעותית לכלכלת אלברטה, והיא מהווה 5% מהתמ"ג המקומי והיא האוניברסיטה הציבורית היחידה באלברטה. הספרייה של אוניברסיטת אלברטה נחשבת לאחת מן הגדולות באמריקה הצפונית עם למעלה מ-10.6 מיליון פריטים.
מאז הקמתה, למדו באוניברסיטת אלברטה כ-275,000 איש, אשר הידועים שבהם הם המדען ריצ'רד טיילור וראשי הממשלה רולנד מיצ'נר וג'ו קלארק. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות עולמית ובקבוצת U15.
היסטוריה.