פן מעניין בלוגו הוא ההקשר ההיסטורי. לאור צמיחת המקהלה תחת חסות האנסמבל הקולי הישראלי, הרי שהלוגו החדש משקף קשר עמוק עם האנסמבל. מצד אחד נעשה שימוש בלוגו המחודש בדומה לאנסמבל בקווים צבעוניים ומקבילים כמוטיב מרכזי, מצד שני הכיווניות אחרת (אופקי לעומת אנכי) והסגנון שונה (ישר לעומת גלי). בהשוואה בין שני הלוגואים ניתן לגלות גם כי צבע אחד שונה - בלוגו של האנסמבל מופיע כתום והוא אינו מופיע בלוגו של עדי. זאת, כיוון שכתום הוא צבע יסוד במיתוג של האנסמבל, וכך למשל אתר האנסמבל מופיע כולו בצבעי אפור וכתום בלבד.
לחוביצ'ה
לחוביצ'ה (בבלארוסית: Ляхавічы, ליאחביצ'י; בפולנית: Lachowicze; ברוסית: Ляховичи, ליאחוביצ'י; ידועה גם כלאחוביץ) היא עיר קטנה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
לחוביצ'ה נזכרת לראשונה במאה ה-16, ובתקופה זו נבנתה בה טירה בצורה. במאה ה-17 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי לחוביצ'ה.
בעיר פעל האדמו"ר רבי מרדכי מלעכוויטש. צאצאיו כיהנו באדמו"רות לעכוויטש בעיר עד השואה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,600 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד. פעילויות אלו נאסרו עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939. בתקופה זו הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
ב-26 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת מסירת דברי ערך, חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה. עד יולי 1941 נרצחו בעיר כ-90 יהודים.
באוקטובר 1941 רוכזו כ-3,500 יהודי העיר בגטו קטן שהוקם בה, בו נורו למוות לאחר זמן קצר כ-2,000 יהודים לאחר סלקציה. לאחר מכן צומצם שטח הגטו, והתפתחו בו תנאי רעב ומגיפות, שהפילו חללים רבים.
ב-10 ביוני 1942 פשטו על הגטו שבעיר כוחות גרמניים ובלארוסיים, וחברי מחתרת יהודית בו ניסו למנוע את כניסתם, תוך הרג כ-50 מחברי המחתרת וכן המפקד הגרמני של הגטו. לאחר מכן, נרצחו כ-1,200 מיושבי הגטו.
ב-25 ביוני 1942 נערכה בגטו שבעיר אקציה נוספת, בה שוב התנגדו היהודים, והציתו את בתיהם. באקציה זו רצחו הגרמנים את אחרוני יהודי העיר.
אלכסנדר ונדגריפט
אלכסנדר ארצ'ר ונדגריפט באנגלית: Alexander Archer Vandegrift; 13 במרץ 1887 - 8 במאי 1973) היה גנרל בחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא פיקד על דיוויזיית הנחתים הראשונה בשלבים המוקדמים של המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, ובזמן קרב גוודלקנל, וקיבל את עיטור מדליית הכבוד בזכות תפקודו במהלך המערכה באיי שלמה. לאחר מכן התמנה למפקד ה-18 של חיל הנחתים של ארצות הברית, וקיבל דרגת גנרל ארבעה כוכבים בזמן שירות פעיל.
ביוגרפיה.
ונדרגיפט נולד בעיר שארלוטסוויל שבווירג'יניה ב-1887, ובצעירותו למד במשך שלוש שנים באוניברסיטת וירג'יניה. ב-1908 התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית, ושנה לאחר מכן קיבל דרגת לוטננט שני.
"מלחמת הבננות".
לאחר שסיים את קורס הקצינים, נשלח ונדגריפט לבסיס הנחתים בפורטסמות', ניו המפשייר. ב-1912 הוא נשלח לקריביים, ראשית לקובה, ולאחר מכן לניקרגואה, שם השתתף בהתקפה על העיר קויוטפ. ב-1914 הוא השתתף גם בכיבוש העיר וראקרוס במקסיקו. בדצמבר 1914, לאחר שקיבל דרגת לוטננט ראשון, שב ונדגריפט לארצות הברית כדי לעבור קורס מתקדם בפילדלפיה. לאחר מכן הפליג להאיטי עם דיוויזיית הנחתים הראשונה, והשתתף בכיבוש המדינה.
באוגוסט 1916 קיבל ונדגריפט דרגת קפטן, ושירת בכוחות השיטור האזרחי של האיטי. ב-1918 הוא נקרא לשוב לארצות הברית, אך הוא שב להאיטי שנה לאחר מכן כדי לשרת בז'נדרמריה של האיטי. ב-1920 קיבל דרגת מייג'ור.
שנות ה-20.
ב-1923 שב ונדגריפט לארצות הברית, ושירת בבסיס הנחתים קוונטיקו שבווירג'יניה. ב-1926 הוא עבר קורס קציני שדה, ועבר לשרת בבסיס הנחתים בסן דייגו, קליפורניה בתפקיד סגן ראש המטה.
בפברואר 1927 הפליג ונדגריפט לסין, שם היה קצין מבצעים ואימונים ברגימנט הנחתים השלישי, במפקדתה בטיינג'ין. ב-1928 הוא נקרא לשוב לארצות הברית, שם התמנה לסגן מפקד אגף תיאום בלשכת התקציב. לאחר מכן הוא שב לבסיס הנחתים בקווניטיקו, שם התמנה לסגן ראש מטה צי חיל הנחתים. במהלך שירותו בתפקיד זה, קיבל ונדגריפט דרגת לוטננט קולונל.
ב-1935 שב ונדגריפט לסין, שם שירת בתפקיד קצין המבצעים ומפקד כוח הנחתים בשגרירות האמריקנית בבייג'ינג. ב-1937, לאחר שקיבל דרגת קולונל, עבר למפקדת חיל הנחתים בוושינגטון די. סי., שם היה המזכיר הצבאי של מפקד חיל הנחתים. במרץ 1940 מונה לתפקיד סגן מפקד חיל הנחתים, וחודש לאחר מכן קיבל דרגת בריגדיר גנרל.
מלחמת העולם השנייה.
ונדגריפט קיבל את הפיקוד על דיוויזיית הנחתים הראשונה בנובמבר 1941, חודש לפני ההתקפה על פרל הארבור וכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. במרץ 1942 קיבל דרגת מייג'ור גנרל, והפליג לדרום האוקיינוס השקט בראש הדיוויזיה הראשונה. ב-7 באוגוסט 1942 הוא הוביל את הדיוויזיה להתקפה הראשונה של בעלות הברית כנגד האימפריה היפנית. ונדגריפט הוביל את הנחתים שבפיקודו בשורות קרבות במערכה בגוודלקנל ובהם קרב רכס אדסון והקרב על שדה הנדרסון. הוא עוטר בצלב הצי עבור תפקודו כמפקד הדיוויזיה בימים הראשונים של הקרב, ולאחר מכן קיבל את מדליית הכבוד עבור ביצועיו כמפקד הכוחות באי מ-7 באוגוסט ועד ה-9 בדצמבר 1942.
ביולי 1943 קיבל ונדגריפט את הפיקוד על הגיס האמפיבי הראשון, והוביל אותו בקרב מפרץ אוגוסטה, בוגנוויל ב-1 בנובמבר 1943. לאחר שנחתו כוחותיו בבוגנוויל, מסר ונדגריפט את הפיקוד על הגיס, ושב לוושינגטון די. סי.
מפקד חיל הנחתים.
ב-1 בינואר 1944 קיבל ונדגריפט דרגת לוטננט גנרל, והתמנה למפקד ה-18 של חיל הנחתים של ארצות הברית. ב-4 באפריל 1945 הוא קיבל דרגת גנרל, והפך לנחת הראשון שמגיע לדרגה זו.
בזמן כהונתו כמפקד חיל הנחתים, נתקל החיל באיום ממסדי מצד צבא ארצות הברית, שניסה לנכס לעצמו את תחומי הפעילות של חיל הנחתים. צי ארצות הברית, על אף קרבתו לחיל הנחתים, נאלץ להסכים לנטילת הסמכויות בתמורה לשמירה על כוח האוויר שלו, תחת שיעבור לשליטתו של חיל האוויר של ארצות הברית. דיוני הממשלה שהתקיימו לאחר המלחמה בדבר השינוי הארגוני של הכוחות המזוינים של ארצות הברית נטו לקצץ בתפקידיו של חיל הנחתים, והחיל התייצב לצד הקונגרס, והזהיר מפני התערבות אזרחית בעניינים צבאיים פנימיים.
ונדגריפט קיבל את מדליית השירות המצוין של הצי עבור שירותו כמפקד חיל הנחתים מינואר 1944 ועד יוני 1946, והשתחרר משירות פעיל ב-31 בדצמבר 1947.
ונדגריפט נפטר ב-8 במאי 1973 במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד שבעיר בת'סדה, מרילנד לאחר מחלה ממושכת. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון יומיים לאחר מכן.
לטיצ'ב
לטיצ'ב (באוקראינית: Летичів, לטיצ'יב; בפולנית: Latyczów, לטיצ'וב; ברוסית: Летичев) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
לטיצ'ב נוסדה בשנת 1362, ובתחילת המאה ה-15 פלשו אליה הטטרים. בשנת 1429 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במהלך המאות ה-17 וה-18 נפגעה העיירה מפשיטות הקוזקים.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1792 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי לטיצ'ב.
בשנת 1882 נערך ביהודי העיירה פוגרום. בשנת 1897 נמנו בעיירה כ-4,100 יהודים, כ-60% מתושביה. בתקופה הסובייטית הצטמצמה הקהילה היהודית בעיירה.
ב-17 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך חודשיים את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל, בו חויבו בענידת טלאי צהוב, במסירת רכוש ובביצוע עבודות כפייה.
בשל הרעב והעבודה המפרכת מתו רבים מיושבי הגטו. במאי 1942 הובאו למחנה עבודה שהוקם בעיירה כמה אלפי יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, לצד כמה מאות מיהודי יישובי הסביבה.
בספטמבר 1942 נרצחו בגטו ובמחנה העבודה בעיירה למעלה מ-1,500 יהודים. ב-20 בינואר 1943 רצחו הגרמנים את כל היהודים שנותרו בגטו ובמחנה העבודה.
אוריה ליווי
אוריה ליוויי
פיליפס ליווי
פיליפס ליוויי
אלכסנדר ונדרגריפט
הלגיון הוולוני
הלגיון הוולוני הוא השם שניתן לבריגדת מתנדבים אנטי קומוניסטים מוולוניה, אזור של דוברי צרפתית בדרום בלגיה, שלחמו בשורות הורמאכט ובשלב מאוחר יותר בוואפן אס אס בתקופת מלחמת העולם השנייה. הבריגדה הוקמה ביוזמתו של לאון דגרל - פוליטיקאי בלגי ששיתף פעולה עם הנאצים. הבריגדה השתתפה במערכה הצבאית בחזית המזרחית. בספטמבר 1944 היא הפכה לדיוויזיה במסגרת הוואפן אס אס, אולם בפועל כוחה לא עלה על בריגדה מוגברת.
היסטוריה.
ורמאכט.
הפשיזם היה די פופולרי בבלגיה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, במיוחד בוולוניה, אזור דובר צרפתית בדרום הארץ. בשנת 1930 ייסד פוליטיקאי ולוני בשם לאון דגרל את "המפלגה הרקסיסטית" שהייתה מפלגה בעלת אידאולוגיה פשיסטית-קתולית שאהדה את המפלגה הנאצית בגרמניה והייתה אנטישמית ואנטי קומוניסטית. המפלגה זכתה בבחירות שנערכו בשנת 1936 לייצוג קטן בפרלמנט. כחבר פרלמנט בלגי נפגש דגרל עם היטלר ומוסוליני והושפע מהם רבות.