בשנת 1084 הציע הבישוף יו מגרנובל או איג משאטונף, לברונו, מלומד גרמני ו"קנצלר כנסייתי" לשעבר של הדיוקסיה של ריימס, להקים מנזר במקום מבודד בהרי אותה דיוקסיה, בעמק הקטן שרטרז, מעל העיר גרנובל בחבל דופינה. לברונו היו ששה מלווים שותפים:לאנואן (Lanuin) איג הקפלן , אטיין ועוד אטיין, וכמו כן שני הדיוטות:אנדרה וגרן (Guérin). ביחד הם בנו באותו מקום מנזר קטן, שכלל מספר בקתות מעץ המחובר דרך גלריה עם המתחם המשותף, הכנסייה, חדר האוכל וחדר המפגשים, מבלי להיחשף יותר מדי לשרירותיות מזג האוויר.
המנזר שנקרא במשך הזמן "לה גארנד שארטרז" הפך לקהילת האם של מסדר הקרטוזיאנים.
כעבור שש שנים, בשנת 1090 אחד מתלמידיו לשעבר של ברונו, האפיפיור אורבנוס השני פנה אליו וביקש את עזרתו. ברונו חי ברומא במשך מספר חודשים ואחר כך, לבקשת האפיפיור הקים מנזר חדש של נזירים מתבודדים ביערות קלבריה. ברונו מת שם ב-6 באוקטובר 1101. אחרי מותו מנזר שני זה הצטרף למסדר הציסטרציאנים ורק במאה ה-16 חזר להיות קרטוזיאני.
בשנת 1132 נהרס המנזר הראשון שארטרז על ידי מפולת שלגים שהרגה תחתיה 7 נזירים. גיג, האב החמישי של מנזר שארטרז בנה אותו מחדש.
קולונל סנדרס
id. היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באינדונזיה, הסיומת נרשמה בשנת 1993 ובשנת 1996 הפכה לברת ביצוע באופן מלא. הסיומת מנוהלת על ידי ארגון PANDI האינדונזי.
ב-11 במרץ 2013, פורום שמות המתחם האינדונזי אישר הרשמות אתרי אינטרנט בסיומות אינטרנט משניות עבור 72,944 הכפרים האוטונומיים של אינדונזיה.
ב-17 באוגוסט 2014, נוספה ל-11 סיומות האינטרנט המשניות הקיימות סיומת כללית (id.), ללא קידומת. כעת ישנם 12 סוגי סיומות אינטרנט שונים באינדונזיה:
ארמיית הפאנצר השלישית (ורמאכט)
ארמיית הפאנצר השלישית הייתה ארמיית שריון של הוורמאכט שהשתתפה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
מקורה של הארמייה בקורפוס הממונע ה-15 שהוקם בינה ב-10 באוקטובר 1938. הקורפוס נלחם במערכה בפולין ובמערכה בצרפת, וב-16 בנובמבר 1940 לקראת מבצע ברברוסה הורחב הקורפוס לכדי "פאנצרגרופה" (Panzergruppe).
בפלישה לברית המועצות, כללה הפאנצרגרופה השלישית את קורפוס הפאנצר ה-39 ואת קורפוס הפאנצר ה-57. הפאנצרגרופה השתתפה בקרבות קשים בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק. ב-4 באוקטובר 1941 הוחלף הות בגנרל גאורג-הנס ריינהרדט, שפיקד על הארמייה בקרב ויאזמה-בריאנסק, ובקרב על מוסקבה.
ב-1 בינואר 1942 אורגנה הפאנצרגרופה מחדש, הפעם כארמיית שריון מן המניין וקיבלה את השם "ארמיית הפאנצר השלישית". הארמייה לחמה בקרבות שונים תחת פיקוד קבוצת ארמיות מרכז, ובין השאר השתתפה בקרב רז'ב השני. במרץ 1944 השתתפה הארמייה בגירוש תושבי בוריסוב, ובהעברתם לגרמניה לצורך עבודת כפייה.
הארמייה נפגעה קשות במהלך מבצע בגרטיון, וב-16 באוגוסט 1944 מונה ארהרד ראוס למפקד הארמייה, במקום גאורג-הנס ריינהרדט שמונה למפקד קבוצת ארמיות מרכז. לאחר מכן השתתפה הארמייה בנסיגה לעבר פרוסיה המזרחית, ובין השאר לחמה בקרב על ממל.
ב-10 במרץ 1945 מונה האסו פון מנטויפל למפקד הארמייה, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות ויסלה בפיקודו של גנרל גוטהרד היינריצי. תפקידו היה להגן על חזית האודר ולחסום את התקדמות הצבא האדום לעבר ברלין. הארמייה קיבלה הוראה שאסרה עליהם לסגת משום נקודה בלי אישורו של הפיקוד העליון.
הקרב על ברלין.
עם פתיחת המתקפה הרוסית, ב-16 באפריל 1945 היה ברור לשני המפקדים כי המערכה אבודה, ומשום כך נקטו בעמדה של נסיגה תוך השהייה של ההתקפות כדי לאפשר לאזרחים להימלט מערבה וכדי למנוע כיתור של חיילי הוורמאכט. מול כוחותיו של פון מנטויפל פתחה החזית הבלארוסית השנייה בפיקודו של קונסטנטין רוקוסובסקי במתקפה אדירה. תוך זמן קצר נוצרו פרצות גדולות ונשקפה סכנת כיתור לכוחות הגרמנים בשטטין.
ב-25 באפריל 1945 פנה פון מנטויפל להיינריצי בבקשה לקבל אישור לסגת משטטין ולייצב את הקו. היינריצי אישר לו את הנסיגה ללא קבלת רשות מהפיקוד העליון ביודעו שהוא מסתכן בזאת. במהרה נודע הדבר לפיקוד העליון וב- 28 באפריל 1945 הורה וילהלם קייטל המפקד העליון של הוורמאכט, ה-OKW, לשני המפקדים לפגוש אותו ביער בסמוך לחזית.
פון מנטויפל הגיע למקום בלווית כמה מלווים שהסתתרו ביער והתכוננו לפעול במידה ויעצרו אותו.
קייטל יצא מרכבו בזעם והתקרב לשני הקצינים תוך שהוא מניף את שרביט הפלדמרשל שלו בעצבנות. הוא צעק על היינריצי מדוע הרשה לפון מנטויפל לסגת וכן פקד על שניהם להורות מיד לחיילים לחזור לקו החזית הקודם. כאשר היינריצי סירב באומרו כי לא יגרום לאבדות נוספות ללא תועלת, הדיח אותו קייטל מתפקידו והציע זאת לפון מנטויפל. פון מנטויפל סירב לקבל את המינוי ועוד הוסיף בהתרסה לקייטל כי "אנשי הארמייה השלישית מקבלים הוראות רק מהאסו פון מנטויפל".
פון מנטויפל נסוג עם כוחותיו מערבה לעבר כוחות בעלות הברית להם נכנע עם חייליו ב-3 במאי 1945.
זאלשצ'יקי
זאלשצ'יקי (באוקראינית: Заліщики; בפולנית: Zaleszczyki; ביידיש: זאלישטשיק) היא עיר קטנה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, על גדת נהר דניסטר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
זאלשצ'יקי נזכרת לראשונה בשנת 1340, ובשנת 1766 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1772 נכללה בשטחי ממלכת הבסבורג, ובשנת 1918 נכללה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה, והפכה למוקד נופש ותיירות.
יהודי זאלשצ'יקי.
יהודים ישבו בעיר מייסודה, ומסוף המאה ה-18 התקיימה בה קהילה מאורגנת. יהודי העיר התפרנסו באופן מסורתי ממלאכה וממסחר, חלקו דרך נהר דניסטר. בשנת 1890 נמנו בעיר 4,513 יהודים. משנות ה-90 של המאה ה-19 עזבו את העיר רבים מיהודיה, בעיקר לארצות הברית.
בעת הכיבוש הרוסי של העיר בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נערכו פרעות ביהודיה, תוך מעשי שוד, אונס ורצח. באפריל 1915 גורשו מהעיר כל יהודיה, ורבים מהם נספו ממגיפות. כששבו היהודים לבתיהם, מצאו שנבזזו והושחתו. לאחר המלחמה, השתקמה הקהילה בעיר בסיוע הג'וינט ויוצאי העיר בארצות הברית, ויהודי העיר השתלבו בתעשיית התיירות שהתפתחה במקום.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנת 1926 חודשו הפרעות נגד יהודי העיר, ו-14 יהודים שהתגוננו מפני הפורעים נעצרו בידי השלטונות, והועמדו לדין. בתקופה זו נמנו בעיר כ-2,400 יהודים, רוב תושביה. עם הכיבוש הסובייטי של העיר בספטמבר 1939, הופסקה בה הפעילות היהודית הציבורית, ועסקי היהודים בה הולאמו.
בשואה.
ב-8 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו הטילו באופן מיידי גזירות שונות על יהודיה, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת סרט זרוע, חובת ביצוע עבודות כפייה וחובת מסירת דברי ערך ורכוש.
ב-14 בנובמבר 1941 צוו כל הגברים היהודים בעיר מגיל 15 עד 50 להתייצב במקום כינוס. מתוך כ-1,000 יהודים שהתייצבו במקום, כ-200 שולחו למחנה עבודה וכ-800 נרצחו בבורות ירי מחוץ לעיר. בחודשים שלאחר מכן מתו רבים מיהודי העיר ברעב וממגפת טיפוס הבהרות.
ב-20 בספטמבר 1942 צוו כל יהודי העיר הנותרים לעבור לגטאות הסביבה. מגטאות אלו שולחו בהמשך למחנה ההשמדה בלז'ץ. כ-200 יהודים שהושארו במחנה עבודה בעיר הועברו בראשית 1943 למחנות עבודה באזור טלוסטה.
ארמיית הפאנצר השלישית
קלאו מלבר אפור
קלאו מלבר אפור (שם מדעי: "Ocyceros griseus") הוא מין של קלאו מהסוג קלאו אפור, שאנדמי להרי גהט המערביים ולגבעות הסמוכות בדרום הודו. הקלאויים ממין זה בעלי מקור גדול, אך אין להם "קסדה" מעליו, בשונה ממינים רבים בסדרת הקלאונאים. הם מצויים ביערות לחים, ובסמוך למקבצים של עצי קפה, גומי או אגוזי ארקה. קלאויי המלבר חברותיים, ומתקבצים במשך רוב הזמן לקבוצות קטנות, של 6–20 פרטים.
זהו קלאו בינוני ביחס לשאר המינים במשפחה: אורכו כ-45 עד 58 ס"מ. אורך זנבו כ-23 ס"מ. מקורם של הזכרים אדמדם וקצהו צהוב, בעוד מקורן של הנקבות צהוב כולו, ופס שחור מתמשך לאורך קצה הלסת העליונה והתחתונה. הזנב הארוך שחרחר, וקצהו לבן. שאר גוף הקלאו אפור, מלבד פס לבן על פלג הגוף התחתון. רצועת נוצות לבנה מתמשכת מהעין עד לצוואר. בזמן מעוף, הקלאויים חובטים בחוזקה בכנפיהם ודואים לסירוגין; על העצים, הקלאויים מתקדמים באמצעות קפיצות. ניתן להבדיל בקלות בין קלאו המלבר האפור לקלאו האפור ההודי, בשל העובדה שלקלאו המלבר, בשונה מהקלאו ההודי, אין קסדה. הבטן והחזה של פרטים צעירים ממין זה חומה, ומקורם צהוב.
הקלאויים ניזונים בעיקר מפירות, אך גם מחרקים, לטאות ובעלי חיים קטנים אחרים; נצפו קלאויים ממין זה שניזונו מפרחים. מכיוון שפירות מהווים את החלק העיקרי בתזונתם, קלאויי המלבר הם ממפיצי הזרעים העיקריים של מיני עצי פרי מסוימים.
עונת הרבייה נמשכת בין ינואר למאי. מכיוון שהקלאויים אינם יכולים "לחפור" לעצמם חור בעץ על מנת לקנן, הם משתמשים בחורים קיימים; בין השאר, בחור שנוצר כתוצאה מריקבון ליבת העץ והישברות אחד מענפיו. קלאו המלבר הוא מונוגמי, ובני הזוג משתמשים באותו קן שנה אחר שנה. הנקבה חוסמת את הכניסה לקן על ידי חומר דמוי-גומי שהיא מכינה מהלשלשת שלה, וכך למעשה כולאת את עצמה בתוך החור; כל הכניסה לקן חסומה, מלבד סדק קטן, שדרכו הזכר מביא לנקבה מזון. במהלך התקופה בה היא בקן, הנקבה מטילה 3–4 ביצים, ומשירה את נוצותיה. הדגירה נמשכת כ-40 יום, והגוזלים פורחים מהקן כ-46 יום לאחר הבקיעה.