וגה (באיטלקית: Vettore Europeo di Generazione Avanzata, בצרפתית: Vecteur européen de génération avancée, באנגלית: European Vector of Advanced Generation, בראשי תיבות: Vega) הוא משגר לוויינים קטן של סוכנות החלל האירופית. המשגר ביצע את טיסת הבכורה שלו לחלל ב־13 בפברואר 2012, מבסיס החלל האירופי קורו (CSG) של סוכנות החלל האירופית (ESA). פיתוח המשגר החל בשנת 1998 ועם השלמתו תהיה לסוכנות החלל האירופית משפחת משגרים מגוונת, היכולה להציע שירותי שיגור של לוויינים קלים, בינוניים וכבדים (באמצעות המשגרים וגה, סויוז ואריאן 5, בהתאמה).
הזרקה מדויק למסלול.
משגר הלוויינים וגה מיועד להכניס את הלוויינים שישגר למסלול המדויק סביב כדור הארץ, ולא, כמקובל במשגרים רבים, למסלול אליפטי שיתוקן בהמשך על ידי מנועי הלוויין עצמו. המשגר מצויד במקטע מיוחד לצורך זה, הכולל מנועים רקטיים, מכלי דלק ומחמצן, מערכות בקרה ותקשורת וחיישנים נוספים.
מונטה ורדה
מונטה ורדה (בספרדית: Monte Verde - "ההר הירוק") הוא אתר ארכאולוגי חשוב בדרום-מרכז צ'ילה.
האתר מתוארך לתקופה קדומה ביותר, כפי הנראה לפני 12,500 שנים. לפי תיארוך זה, הוא אחד היישובים האנושיים המוקדמים ביותר ביבשת אמריקה. מונטה ורדה מקדים בכ-1,000 שנים את האתר הידוע המוקדם ביותר של תרבות קלוביס, אשר בקלוביס, בניו מקסיקו שבארצות הברית. ממצא זה מטיל ספק ב"תאוריית קלוביס" הנפוצה, הגורסת כי האדם החל ליישב את האמריקות לפני כ-11,500 שנים. יחד עם זאת, תיארוכים אלו נתונים במחלוקת בקרב הקהילה האקדמית.
מריו פינו (Pino), גאולוג צ'יליאני מהאוניברסידד אאוסטראל דה צ'ילה (Universidad Austral de Chile) וטום דיליי (Dillehay) החלו לחפור באתר מונטה ורדה בשנת 1977. האתר נמצא על גדות נקיק צ'ינצ'יאואפי (Chinchihuapi), סעיף של נהר מאולין (Maullín) הממוקם כ-58 קילומטרים מהאוקיינוס השקט. מונטה ורדה הוא אחד האתרים הפתוחים מהתקופה הפרה היסטורית הנדירים שנתגלו עד כה באמריקות. זאת, הודות לשימורו בידי עליית מפלס המים זמן קצר לאחר שאוכלס האתר, והאדמה הבוצית העשירה בכבול שכיסתה את האזור כתוצאה מכך הכילה רקבובית של חומרים אורגניים ושימרה את האתר וחפצים שונים בו משך עידנים.
דיליי וצוותו טוענים כי האתר היה מאוכלס בסביבות השנים 12,000 - 11,800 לפנה"ס בידי קבוצה של כ-20 עד 30 איש. על גדות הנהר הוקם מבנה דמוי אוהל עשוי עץ ועורות של בעלי חיים באורך של כ-6 מטרים ובקצוותיו הונחו קורות ולוחות עץ ומוטות, עליהם נמתחו העורות. העורות נקשרו באמצעות חבלים קלועים מעשבים מקומיים ויצרו חללים נפרדים בתוך המבנה הראשי. מחוץ למבנה נבנו שני אחים לשימוש משותף, כפי הנראה לייצור כלים.
בכל אחד מהחללים הפנימיים במבנה היה בור מצופה בחומר ששימש כמחתת גחלים. סביב אחים אלו התגלו כלי אבן רבים ושאריות של זרעים שנשפכו, אגוזים וגרגרים אחרים. באתר נמצאו שאריותיהם של 45 מיני צמחים אכילים, ומקורם של יותר מחמישית מהם נמצא בטווח של עד כדי 240 קילומטרים מהאתר. ממצא זה מרמז כי אנשי מונטה ורדה היו קשורים בקשרי מסחר עם מקומות מרוחקים יותר או שנהגו לנדוד בקביעות באזור נרחב זה. באתר נמצאו גם מספר מיני בר של תפוחי אדמה.
בין הממצאים החשובים הנוספים באתר: צואת אדם מאובנת (Coprolite), טביעת רגל שמשערים כי השתייכה לילד, כלי אבן וחבל. האתר תוארך בידי דיליי באמצעות תיארוך פחמן-14 של פחם ועצם שנמצאו באתר.
לאור חשיבותו הארכאולוגית והתרבותית של האתר, הוא הוגש כמועמד להכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2004.
ניו יורק הרלד
בסיס החלל האירופי קורו
בסיס החלל האירופי קורו (בצרפתית: Le Centre Spatial Guyanais, בראשי תיבות: CSG, מוכר גם באנגלית: Europe's Spaceport) משמש את סוכנות החלל האירופית לשיגור לוויינים באמצעות משגרי הלוויינים שהיא מפעילה. הבסיס ממוקם בגיאנה הצרפתית, ומיקומו, הקרוב לקו המשווה, מהווה מיקום כמעט אידיאלי לשיגור לוויינים למסלול גיאוסינכרוני סביב כדור הארץ. עבודות ההכנה להקמת הבסיס החלו על ידי צרפת בשנת 1964, והבסיס משמש לשיגורי חלל החל משנת 1968.
מתקנים נוספים.
במתחם בסיס החלל האירופי בקורו מצויים מתקני בקרה, מעקב ומערכי תמיכה טכניים ולוגיסטיים לאתרי השיגור. משרדי תאגיד אריאנספייס, החברה המשווקת את המשגר אריאן 5 מצויים במקום, כמו גם משרדי סוכנות החלל הצרפתית.
שינוע המשגרים לקורו.
בבסיס החלל בקורו מרכיבים ומשלבים את הרכיבים השונים של המשגרים, אולם לא מייצרים אותם באתר. הרכיבים מגיעים בדרך כלל באוניות, מצרפת (במקרה של המשגר אריאן 5) או מרוסיה, עבור משגרי הסויוז. גם הדלק למשגרים מיובא – למשל הקרוסין שנדרש לשיגור הסויוז מהאתר. קרוסין זה מגיע מרוסיה ביחד עם המשגרים, בתובלה ימית, ומאוחסן במכלים באתר השיגור.
מדען ראשי (ממשלת ישראל)
במדינת ישראל, המדען הראשי במשרד ממשלתי הוא אדם שתפקידו לרכז ולהוביל את מעורבותו של המשרד בפעילות מדעית הקשורה לתחומי אחריותו. המדענים הראשיים בכל המשרדים חברים בפורום מדענים ראשיים, שבראשו עומד שר המדע והטכנולוגיה.
התואר "המדען הראשי" ללא ציון שם המשרד, מתייחס לעיתים למדען הראשי של משרד הכלכלה, יושב ראש רשות החדשנות, שהוא יושב ראש הוועדה לחלוקת המשאבים לעידוד התעשייה על פי החוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה, ותקציבו הוא הגדול ביותר מבין תקציבי המדען הראשי במשרדים השונים.
היסטוריה.
באמצע שנות ה-60 החל תהליך של מינוי מדענים ראשיים במשרדי הממשלה השונים, עוד לפני החלטת ממשלה בעניין. במאי 1966 מינה ראש הממשלה לוי אשכול את אפרים קציר לעמוד בראש ועדה שתארגן את המערכות הממשלתיות למחקר ופיתוח. אולם עוד לפני שהוועדה החלה לעבוד, נוצר ביולי 1966 התפקיד של מדען ראשי של מערכת הביטחון, שאויש על ידי אפרים קציר, שהחליף את תפקיד היועץ המדעי לשר הביטחון בו כיהן דוד ברגמן מראשית ימי המדינה. במרץ 1967 פורסמה כוונה למנות מדען ראשי למשרד הדואר, אולם המינוי לא יצא אל הפועל.
הוועדה לארגון המחקר והפיתוח החלה לפעול כשנה אחר כך והגישה את המלצותיה בדצמבר 1968 והם אושרו על ידי הממשלה בראשות גולדה מאיר באוגוסט 1969. הוועדה המליצה, בין השאר, להקים מינהל למחקר חקלאי ליד משרד החקלאות ולמנות מדענים ראשיים במשרד החקלאות, משרד הפיתוח, משרד המסחר והתעשייה ומשרד הבריאות. כן הוצע לבחון את הצורך במשרת מדען ראשי במשרד התקשורת, משרד השיכון ומשרד התחבורה, משרדים בעלי זיקה מחקרית. המשרד השני לו מונה מדען ראשי היה משרד הפיתוח, לו מונה למדען ראשי פרופ' אברהם פצ'ורניק באפריל 1970. בשנת 1973 החליטה הממשלה למנות מדען ראשי גם למשרד השיכון, החלטה שלא יצאה אל הפועל. בשנת 1978 היו מדענים ראשיים בשבעה משרדים: משרד הביטחון, משרד המסחר והתעשייה (כיום משרד הכלכלה), משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד התחבורה, משרד התקשורת ומשרד החקלאות.
היו שהעמידו בסימן שאלה את האפקטיביות של המדענים הראשיים. פרופ' סעדיה עמיאל אמר: "יש לכל שר יועץ מדעי או מדען ראשי, אבל נדמה כי היום משמשים אנשים אלה חותמת גומי להחלטות השרים".
פורום המדענים הראשיים.
בשנת 1992 החליטה הממשלה על הקמת פורום מדענים ראשיים בה יהיו שותפים המדענים הראשיים של כל משרדי הממשלה, שבראשו עומד שר המדע והטכנולוגיה. הפורום לא הראה פעילות רבה ובשנת 2012 הוא הושק מחדש על ידי השר דניאל הרשקוביץ ופרופ' אהוד גזית, המדען הראשי במשרד המדע דאז, ונקבע שהוא יקיים פגישות חודשיות. מטרות הפורום הוא לתאם בין מאמצי המחקר של משרדי הממשלה האזרחיים השונים.
משרד הביטחון.
במשרד הביטחון כיהנו כמדען ראשי:
משרד הכלכלה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 כיהן במשרד הכלכלה (אשר בשעתו נקרא משרד התעשייה) פרופ' יעקב גרוס כיועץ מדעי לשר במשרה חלקית. בשנת 1969 הוחלט להרחיב את המחקר והפיתוח ולמנות במשרד מדען ראשי במשרה מלאה ובשנת 1971 הוקמה לשכת המדען הראשי ופרופ' גרוס נודע כמדען הראשי הראשון של המשרד. בשנת 2016 מכוח החלטת הממשלה על הקמת הרשות הלאומית לחדשנות טכנולוגית (תיקון לחוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה), הוקמה רשות החדשנות, אשר החליפה את "לשכת המדען הראשי במשרד הכלכלה". הרשות נועדה לקדם את החדשנות בתעשייה הישראלית, בדגש על תעשיית ההייטק הישראלית שמהווה מנוע צמיחה עיקרי במשק הישראלי, ולרבות התעשייה המסורתית. תפקידיה של רשות החדשנות הוא ליזום פעילות מחקר ופיתוח במימון ממשלת ישראל ולהעניק תקציבים ליזמים ותעשיינים. מתוקף תפקידיה מפעילה רשות החדשנות תוכניות לקידום יזמות וחדשנות טכנולוגית, שמטרתן לשמור על היתרון התחרותי של התעשייה הישראלית בעולם. בין היתר, מוצעים תנאי מימון, יצירת שיתופי פעולה בין חברות בתעשייה ובינן לבין קבוצות מחקר באקדמיה, יצירת שיתופי פעולה בינלאומיים, על מנת לסייע לתעשייה בהשתתפות בסיכונים הכרוכים בהשקעה במחקר ופיתוח (מו"פ).
בראש הרשות עומד יו"ר הרשות שהוא גם המדען הראשי במשרד הכלכלה והתעשייה. יו"ר הרשות והמדען הראשי המכהן הוא ד"ר עמי אפלבום.
המדען הראשי מתמקד בעידוד וקידום יזמות, מינוף כישורים מדעיים ויכולות טכנולוגיות ומתווה את מדיניות המחקר והפיתוח הממשלתית בישראל ועל ידי כך מחזק את כושר התחרות של התעשייה הישראלית בשווקים הגלובליים. המדען הראשי מסייע לחברות ישראליות להגדיל את בסיס הידע התעשייתי הקיים על ידי יצירת ידע טכנולוגי חדש וחדשני ותמיכה בשיתופי פעולה תעשייתיים בינלאומיים ובשיתופי פעולה בין התעשייה לאקדמיה.