תוכנית דרך היא תוכנית הכלולה בתוכנית מתאר ארצית לדרכים או בתוכנית מתאר ארצית למסילות ברזל, או תוכנית הנגזרת מתוכנית מתאר ארצית לדרכים. מי שרשאי להגיש תוכנית דרך לוועדה המחוזית לתכנון ובנייה הם: המדינה, רשות מקומית, ועדה מקומית לתכנון ובנייה או גוף הפועל מטעם המדינה לאחר שהוסמך לכך לפי החלטת הממשלה.
ההליכים לאישורה של תוכנית דרך.
הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה תדון בחוות הדעת של הוועדה המקומית לתכנון ובנייה ותחליט תוך 30 ימים אם להפקיד את התוכנית או לדחותה. אם הוועדה המקומית לא העירה את הערותיה, הוועדה המחוזית רואה בכך שאין התנגדות מטעם הוועדה המקומית.
פרעות הפ-הפ
איקונוגרפיה
איקונוגרפיה (הַסְמָלָה חָזוּתִית על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית; מיוונית: εικόνα - דימוי, דמות; γραφή - כתיבה) הוא מחקר הסמלים, הדימויים ואופני התיאור באומנויות השונות בתקופה מסוימת. לעיתים מתמקד המחקר בסמלים של אומן יחידני. האיקונוגרפיה מהווה חלק מרכזי בחקר תולדות האמנות ומהווה את אחת השיטות לניתוח יצירה אומנותית ולתיאור ההיסטוריה של אומנות. חקר האיקונוגרפיה מתבצע לרוב אל מול מקורות אחרים כגון ספרות, או מקורות היסטוריים.
האיקונוגרפיה הנוצרית כוללת מילון חזותי של סמלים המציינים אישים ומאורעות שונים מכתבי הקודש ומן המסורת. לפי מילון זה לכל דמות יש אטריבוט אחד או יותר, כלומר מנח גופני מסוים (כריעה, הנפת יד), חפץ מסוים (פרח, צלב, טבעת, חרב, גולגולת וכדומה) או דמות-לווי (מלאך, ילד, קבצן) המאפיינים את הדמות או את ההקשר הספרותי ומאפשרים לזהות אותם באופן מיידי. כך יכולים גם אנלפביתים "לקרוא" ציורים ולהבין את הסיפור אותו הם מתארים.
באמנות ימי הביניים למשל, מהווים תאורים מן הברית החדשה מקור איקונוגרפי ליצירות אמנות שונות. גם תיאור דמות באמצעות אופן תיאורו של בגד או אביזר ביצירה הם חלק מתחום האיקונוגרפיה כך לדוגמה באמנות הנוצרית, מסמל הבגד הכחול והאדום של מריה, אם ישו, את השילוב בין רוחניות לבין גשמיות. דוגמה נוספת למחקר איקונולוגי ניתן למצוא בסוגת הציור ואניטאס. לשם הבנת סוגה זו יש להבין את המקורות התאולוגיים הנוצריים שעיצבו את היחס אל המוות בתרבות הנוצרית.
פרדיננד מארגון
עוצרות
פרדיננד מאראגון
התבגרות מינית
התבגרות מינית היא מכלול התהליכים הביולוגיים והשינויים הפיזיים המתרחשים בגוף האדם בין הילדות והבגרות, ובין היתר, מאופיינים בכך שהאדם הבוגר מסוגל להתרבות.
עד להתבגרות מינית השוני במבני הגוף של זכרים ונקבות מסתכם בעיקר לאיברי רבייה. תהליך ההתבגרות מתחיל באותות הנשלחות ממוח לבלוטות מין: שחלות אצל נקבות ואשכים אצל זכרים. בתגובה הבלוטות מתחילות לייצר הורמונים המעודדים גדילה והתפתחותם של מוח, עצמות, שרירים, עור, דם, שיער, אזור החזה ואיברי רבייה. צמיחה לגובה ועליה במשקל מתגברות במחצית הראשונה של ההתבגרות ומסתיימת עם סיומה.
המושגים כאן מציינים רק את השינוי התבגרות הפיזיולוגיים מבלי להתייחס להיבטים תרבותיים וחברתיים.
שינויים המשותפים לשני המינים.
בעקבות השפעתם של אנדרוגנים לשני המינים מתרחשת גדילת שיער באזורי בית השחי, שינוי ריח הזיעה בעקבות שינוי הרכב חומצות שומן בו והגברת פעילותן של בלוטות החלב שגורמת בתורה להתרבות החיידקים ותופעת האקנה.
התבגרות מינית בנערים.
גודל האשכים, התפקוד והפוריות.
בזכרים, גדילת האשכים הוא סימן ההתבגרות החיצוני הראשון. גודל האשכים משתנה רק במקצת מגיל 10 עד לתחילת ההתבגרות, בדרך כלל נפחם הוא 2–3 סמ"ק ו־1–2 ס"מ באורך. האשכים ממשיכים לגדול במהלך ההתבגרות, ומגיעים לגודלם המקסימלי בערך 6 שנים מאוחר יותר (כ־18–20 סמ"ק במבוגרים).
אברי המין.
הפין גדל רק במעט מגיל 4 ועד לגיל ההתבגרות. אורך הפין הממוצע לפני גיל ההתבגרות הוא כ־4 ס"מ. אברי המין הטרום־התבגרותיים מוכרים כשלב הראשון של ההתבגרות. חודשים אחדים אחרי תחילת גדילת האשכים, עולה רמת הטסטוסטרון וגורמת לגדילת הפין ושק האשכים. השלב המוקדם ביותר בו ניכרת גדילת אבר המין הוא שלב 2. הפין ממשיך לגדול עד לגיל 18 בערך, ומגיע לגודל של כ־7–14 סנטימטרים. בנערים מתבגרים מתרחשות גם זקפות ואביונות, ומתגבר יצר המין. שפיכה הופכת לאפשרית בשלב מוקדם יחסית של ההתבגרות. פליטת זרע יכולה להתרחש כתוצאה מאוננות או באופן בלתי־צפוי במהלך השינה (קרי לילה).
שׂער ערווה.
שער ערווה מופיע בגוף הנער זמן קצר לאחר שאברי המין שלו מתחילים לגדול. כמו אצל נערות, ההופעה הראשונית של שער ערווה היא בבסיס הגבי של הפין. השערות הראשונות מתוארות כשלב 2 בהתבגרות. שלב 3 מושג בדרך כלל כעבור 6–12 חודשים, כאשר השיער רב מכדי שיהיה אפשר לספור אותו. בשלב 4, שׂער הערווה ממלא בצפיפות את "משולש הערווה". שלב 5 מתייחס להתפשטות שׂער הערווה לירכיים ואל הטבור.
זקן.
צמיחת הזקן אצל נערים מתקיימת בגיל ההתבגרות המאוחר (גילאים 15–20, אך יש יוצאי דופן אשר צומח להם זקן בגילאים מוקדמים יותר).
תחילה צומח השפם, לאחר מכן, הלחיים, הצוואר, והסנטר מתמלאים בשיער עם השנים.
התבגרות מינית בנערות.
בלוטות החלב.
התרחבות בלוטות החלב (בלטינית Thelarche) היא סימן ראשון של התהליך אצל רוב הנקבות ומתרחשת בממוצע קרוב לגיל 10.5 שנים. תחילה מתחת להילת הפטמה מצד אחד או שניהם מופיעה התקשות קטנה וכואבת. לאחר 6 עד 12 חודשים ההתקשות מופיעה משני הצדדים, מתרחבת, נהיית רכה יותר ויוצאת את גבולות האראולה. אחרי שנתיים הבלוטות מגיעות לגודלן וצורתן הבוגרים (השונים לכל נקבה) ופטמות נבדלות בבירור.
שיער הערווה.
שיער באזור ערווה מופיע כמה חודשים לאחר תחילת התפתחותן של בלוטות החלב (בלטינית, Pubarche). לכ-15% מן הנקבות הוא מופיע כסימן ראשון להתבגרות. תחילה הוא מופיע כשערות בודדות על שפתיים ומתפשט תוך 6 עד 12 חודשים לאזור הערווה ובהמשך מכסה את משולש הערווה.
וסת ופוריות.
אפיתל הנרתיק מתרחב בעקבות אסטרוגנים ותאים מתחילים לנשור ממנו. צוואר הרחם מתחיל להפריש ריר. הדבר מביא להפרשות לבנות. השחלות והרחם מתרחבים ובשחלות מתחילים לגדול זקיקים. הווסת הראשון (בלטינית, Menarche) מתחיל בממוצע כשנתיים אחרי התרחבות בלוטות חלב. במהלך השנה הראשונה לאחר קבלת הווסת בדרך כלל לא מתרחש ביוץ, ובשנה השנייה הוא מתרחש במחצית מהפעמים. הפוריות בתקופה זו עדיין מוגבלת, אך התעברות עדיין אפשרית.
מדחול דוקרני
מדחול דוקרני (שם מדעי: Sporobolus pungens, שם נרדף: "S. arenarius") הוא צמח בר עשבוני שגדל בדרך כלל על חוף הים. כמות הזרעים בצמח קטנה, הזרעים אינם מכוסים בשעם.
המדחול מותאם לתנאים השוררים בים. לדוגמה, עליו מכוסים בשערות ארוכות בצדם העליון. שערות אלו מסייעות לצמח ליצור מיקרו-אקלים ולשמור על מאזן המים שלו.
המדחול הדוקרני נפוץ באגן הים התיכון.
מורפולוגיה.
הצמח בעל קנה שורש ארוך ומסועף אשר משתרש ממפרקיו.
קנה השורש מקל על הצמח לעמוד בתנאי החולות הנודדים אשר לעיתים מכסים חלק מהצמח ולעיתים משאירים אותו חשוף. לעלים בלוטות להפרשת מלח. הן חלק ממנגנוני ההתאמה של הצמח לתנאי המליחות של חוף הים. המלח הנקלט יחד עם המים באמצעות השורשים, איננו מצטבר בתאים ומזיק לצמח, אלא מופרש אל מחוץ לעלה. גבישי המלח סופגים את הטל בלילה ומטפטפים בתמיסה חזרה אל פני החול.
סכנות בצלילה
אפרון
אֶפרון (ידוע גם בשם מיכלזון או מיכלסון) הוא בימה מתרוממת ניידת לצרכים חקלאיים. האפרון הוא מנוף אשר בקצהו קבוע התקן בהתאם למשימה שהמפעיל נדרש לבצע. על פי רוב ההתקן הוא סל לנשיאת אדם, כתחליף לסולם, בעיקר לצורך קטיף במטע, אולם ישנם גם דגמים שבהם בראש הזרוע קבוע מסור לגיזום או התקנים אחרים. לאפרון דגמים בעלי שלושה גלגלים לניידות גבוהה יותר או ארבעה גלגלים ליציבות גבוהה יותר.
שמו של הכלי ניתן לו על ידי ממציאו, יגאל מיכלזון, כהלחם שמותיהם של שני ילדיו, אפרת וירון. בשנת 1969 זכה מיכלזון בפרס קפלן על המצאתו. נימוקי הזכייה תיארו את האפרון כ"מיתקן פשוט וזול ובעל גמישות הפעלה גדולה ביותר". האפרון יוצא מישראל לארצות הברית ואוסטרליה בשנת 1975 היו בישראל כ-2,000 אפרונים ועוד כמה מאות יוצאו אל מחוץ לישראל.
לנהיגת אפרון בישראל דרוש רישיון מפעיל של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
אברהם בן נתן
רבי אברהם בן נתן (1155 לערך - 1215), שנודע גם בכינוי ראב"ן הירחי (שנועד להבדילו מרבי אליעזר בן נתן, סבו של הראבי"ה, המכונה אף הוא הראב"ן). נולד בלוניל שבפרובאנס, ומכאן קיבל את כינויו (לוניל בצרפתית = ירח). מחבר ספר המנהיג.
תולדותיו.
בעודו צעיר לימים יצא לדרך נדודיו, ועבר ברחבי פרובאנס, צרפת ואשכנז, לפני שהגיע לטולדו שבספרד, כשהוא בן ארבעים בערך, ושמו כבר הולך לפניו, ושם נתמנה לחבר בית הדין יחד עם ר' מאיר אבן מיגאש (נכדו של ר' יוסף אבן מיגאש) ור' מאיר הלוי אבולעפיה (הרמ"ה). מסיבות לא ידועות, הוא חזר לפרובאנס למשך זמן לא ידוע, אולם שב לטולידו ב-1211, וחי בה עד יום מותו.
רבותיו.
בהיותו בדמפייר, למד בישיבתו של רבי יצחק בן שמואל אותו הוא מכנה "רבנו הקדוש", וכן למד מפי בנו, רבי אלחנן.
בין רבותיו הנוספים אנו מוצאים את רבי ידידיה ממלאן Melun ורבי חיים בן חננאל הכהן מפריז.
חיבוריו.
ספר המנהיג.
מבין חיבוריו, התפרסם יותר 'ספר המנהיג' (לעיתים ספר 'בני העולם'). הספר עוסק בעניינים השונים על פי סדר לוח השנה. כמו פוסקים אשכנזים אחרים הוא מייחס חשיבות רבה למנהגים שנהגו בקהילות ישראל השונות. הספר נדפס לראשונה 315 שנה לאחר חיבורו, בשנת ה'רע"ט בקושטנטינא.