אנני מתיידדת עם חברת קבוצת התמיכה, ג'ואן. אנני מספרת לה שהיא נהגה להליכה ומספרת על אירוע שבו התעוררה בחדר השינה של פיטר כדי למצוא את עצמה, פיטר, וצ'רלי מכוסה בדילול צבע עם גפרור מואר בידה. ג'ואן מלמדת את אנני לבצע סיאנס כדי לתקשר עם צ'רלי. אנני משכנעת את משפחתה לנסות את הסיאנס.
חפצים מתחילים לנוע ולהישבר, מפחידים את פיטר, וצ'רלי מחזיקה לכאורה את אנני עד שסטיב מרטיב אותה במים. אנני חושדת שרוחה של צ'רלי הפכה לאכזרית. היא זורקת את ספר הסקיצות של צ'רלי אל האח, אך גם שרוולה מתחיל להישרף. היא מאחזרת אותו ופונה לדירתה של ג'ואן לקבלת עצות, אך ג'ואן איננה. אנני שמה לב כי מזרן קבלת הפנים של ג'ואן דומה למלאכת היצירה של אמה. כמו כן מתגלה כי טקסים בתוך הדירה כוללים תמונות של פיטר וסמל משולש סביבו.
אנני עוברת ברכוש של אמה המנוחה ומוצאת אלבום תמונות המקשר בין ג'ואן לאלן, וספר עם מידע על שד בשם פיימון שמעוניין לאכלס את גופו של מארח גבר. בעליית הגג, אנני מוצאת את גופתה הערופה של אמה, אלן עם סימנים שטניים נסתרים על הקיר הכתובים בדם. בבית הספר פיטר מטיח את ראשו על שולחנו, שובר את האף ומובא הביתה לאחר שנרדף בידי רוחה של צ'רלי למרבה אימתם של סטיב ואנני.
אנני מראה לסטיב את גופת אמה ואת ספר הסקיצות. היא מתחננת שהוא ישרוף את ספר הסקיצות כדי שתוכל להקריב את עצמה כדי לעצור את הרדיפה, אך הוא חושב שהיא השתגעה ומאשים אותה בכך שהיא חיללה את קברה של אלן, ומאיים להתקשר למשטרה. כאשר היא משליכה את ספר הסקיצות של צ'רלי לעבר האח הבוער, סטיב עולה בלהבות אש, נשרף בעודו בחיים ואילו אנני אשר מגיבה בתחילה באימה חוזרת לעצמה כאשר היא עכשיו אחוזת דיבוק ככל הנראה בידי רוחה של צ'רלי או של אלן.
פיטר מתעורר בלילה בעקבות הריח השרוף רק כדי למצוא את גופת אביו השרופה. אנני הרדופה, מביטה עליו כשהיא מטפסת על הקירות והגג, עד שהיא רודפת אותו עד לעליית הגג אך לא לפני שפיטר רואה גברים ואישה עירומים מביטים ומחייכים אליו בחשיכה. הוא מוצא את עליית הגג המעוטרת בתמונות נסתרות בזמן שהוא, למרבה אימתו, מנסה לעזור לאמו שממשיכה לדפוק את ראשה ללא הרף בדלת עליית הגג.
אנני מגיעה לעליית הגג ,שם, פיטר רואה אותה עורפת את ראשה באמצעות חוט פסנתר כשהאנשים העירומים מופיעים בפני פיטר פעם נוספת. פיטר, אשר חושב שזהו רק חלום בלהות, מחליט לקפוץ מהחלון אל מותו. כשהוא שוכב על האדמה, אותו גל אור שהוא ראה בבית ספרו ובביתו נכנס לגופו והוא מתעורר.
הוא עוקב אחר גופתה המרחפת של אנני לבית העצים של צ'רלי, שם מונח ראשו המוכתר והכרות של צ'רלי על גבי בובת ראווה. ג'ואן, חברי ברית אחרים, והגופות חסרות הראש של אמו וסבתו משתחוות לו. ג'ואן פונה אליו כצ'רלי והאנשים העירומים סביבה נשבעים לו שבועה נצחית כפיימון, כשג'ואן מספרת כי הוא אחד משמונת מלכי הגיהנום ומכריזה כי הוא שוחרר ממארחו הנשי והוא חופשי לשלוט עליהם.
פיטר נותר רגוע כשפניו מופנות למצלמה בעוד חברי הכת של ג'ואן סוגדים לו ובזה הסרט מסתיים.
שחקנים ודמויות.
במאי הסרט ארי אסטר מדבב את קולו של המנהל של אנני, המציע עזרה בטלפון. קת'רין אלן שפנט מופיעה ללא קרדיט בתור אלן ליי גרהאם, אמה הלוקה בנפשה של אנני שמתה בתחילת הסרט. אסטר תיאר את שפנט כ"האישה החמודה בעולם".
הפקת הסרט.
פיתוח ויצירה.
הבמאי והיוצר של הסרט, ארי אסטר החל קריירה בתעשיית הקולנוע בזמן שהיה סטודנט במכון האמריקני לקולנוע; הוא כתב וביים שני סרטים קצרים פרובוקטיביים, "הדבר המוזר על ג'ונסונס" ו"מינכאוזן", מה שהביא אותו לתשומת הלב של חברת A24.
אסטר יצר במקור את הסרט כטרגדיה משפחתית, ונזהר לא לקרוא לזה סרט אימה על הסף. בהיותו חובב דרמות ביתיות, שילב אסטר נושאים מהז'אנר בתסריט שלו, ויצר סרט ששורשו בדינמיקה המשפחתית, הטראומה והאבל; סרטים כמו "קארי" (1976) של בריאן דה פלמה ו"הטבח, הגנב, אשתו ומאהבה" היו יצירות שאסטר ציין כהשפעות על הסרט "תורשתי". הוא פירש את הסרט כשני חצאים ש"אינם ניתנים להפרדה זה מזה". הוא סיפר כי; "זה מתחיל כטרגדיה משפחתית ואז ממשיך בדרך ההיא, אך מתכרבל בהדרגה לסיוט מלא". את התסריט הוא כתב ב-3 בנובמבר 2016.
התסריט של הסרט לקח השראה ממקרה אמיתי שאירע ב-2004 במריאטה, ג'ורג'יה, שבו אזרח בשם ג'ון קמפר האצ'רסון ערף בטעות את ראשו של חבר ילדותו ונוסעו פרנקי ברוהם על מוט טלפון לאחר שזה ניסה להקל על תסמיני השיכרון האלכוהולי שלו באמצעות רכינה מהחלון לאוויר. האצ'רסון נסע אז הביתה עם גופתו של ברהם ברכב ונרדם, עד שעובר אורח, שהלך עם פעוטו, הבחין בגופה והודיע לרשויות, ובעקבות כך נשפט האצ'רסון ל-5 שנות מאסר.
ליהוק.
טוני קולט הייתה בין השחקנים הראשונים שלוהקה ל"תורשתי", אף על פי שקולט בתחילה סירבה לעבוד על סרט אימה, התסריט היה זה שמשך אותה לתפקיד ולז'אנר עצמו באומרה; "הוא [אסטר] פשוט הבין את הדינמיקות המשפחתיות האמתיות ויש לו פשוט הבנה אמיתית של החוויה מה זה לאבד קרוב אליך ומה זה להיות אנושי".
גבריאל ביירן הסכים לגלם את דמותו של סטיב בסרט ביחד עם אלכס וולף בתפקיד פיטר לאחר שהשניים השתתפו בסדרת הטלוויזיה של HBO "בטיפול" ולאחר מכן, בהיותה בהופעת הבכורה שלה, מילי שאפירו בת ה-14 ,שחקנית ברודוויי וזוכת פרס טוני על הופעתה ב"מתילדה המחזמר" ,זכתה לתפקידה של צ'רלי אחרי שארי אסטר צפה באודישן שלה וזכה לאנחה מיידית באומרו; "מפני שידעתי שהסיכויים היו קלושים שאני יימצא מישהו שבאמת יהיה אמיתי" מאחר שהותיר את אישיותה של הדמות צ'רלי הרבה יותר שאפתנית מאשר שאר הדמויות בסרט.
אן דאוד לאחר מכן לוהקה לתפקיד ג'ואן.
צילומים.
הצילומים לסרט החלו בפברואר 2017 ביוטה, ארצות הברית. סצינות החוץ של בית משפחת גרהאם צולמו במחוז סאמיט שביוטה, בזמן שסצנת בית הקברות צולמה בגני לארקין שבסאנדי, יוטה. סצינות בתי הספר צולמו בתיכון ווסט, בית הספר הישן ביותר ביוטה ובפיירפארק יוטה בזמן שכל שאר הסט נבנה על במת סאונד.
יציאה לאקרנים.
הסרט אשר הופק והופץ בידי חברת A24, הוקרן בבכורה עולמית ב-21 בינואר 2018 בפסטיבל הסרטים סאנדנס ויצא לאקרנים ב-8 ביוני 2018. הטריילר לסרט יחא לאקרנים ב-30 בינואר 2018 ואף הוקרן ביום אנזא"ק לפני סרט האנימציה המשפחתי "פיטר ראביט" בבית קולנוע באינאלו, אוסטרליה. "פיטר ראביט" היה סרט של דירוג PG מה שיצר פאניקה ברחבי בית הקולנוע.
הכנסות.
הסרט הכניס כ-44 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-36.2 מיליון דולר במדינות אחרות עד שהגיע לרף הכנסות של כ-80.1 מיליון דולר. למרות היותו הצלחה קופתית, הסרט נחשב לאכזבה בשל 80 מיליון דולר ב-2018.
ביקורות.
עם יציאתו, הסרט זכה לשבחים ביקורתיים רחבים ואדירים בעיקר עבור הצילום, המשחק (בעיקר של קולט), הכתיבה והבימוי אל מול מקוריותו, המוזיקה והתוכן המפחיד. רבים אף השוו את הסרט ל"מגרש השדים" (1973) וקראו לו "מגרש השדים של הדור הנוכחי".
באתר Rotten Tomatoes ,הסרט מחזיק בדירוג של כ-89% "טרי לגמרי" עם 368 ביקורות וציון נורמלי של כ-8.8/10 כשהאתר מציין; "תורשתי משתמש בבנייה האיטית והקלאסית הידועה בתור הרשת עבור סרט אימה מטריד, רודף ומטלטל שנגיעתו הקרה מחזיקה עדיין גם אחרי כתוביות הסיום". ב-Metacritic זכה הסרט לציון 87 מתוך 100 כולל חותם האתר של "חובה לראות" בהתבסס על כ-49 ביקורות כולל "שבחים אוניברסליים".
פיטר טרוורס של מגזין רולינג סטון נתן לסרט ציון של כ-3.5 מתוך 4 כוכבים ושיבח בעיקר את הופעתה של טוני קולט. למעשה, טוני קולט הייתה זו שקיבלה את הכי הרבה שבחים, ואף ההתעלמות של פרסי האוסקר יצרה זעם בקרב הציבור.
רבים אחרים השוו את הסרט ל"מגרש השדים" (1973) כפי שנאמר לעיל ואף ל"תינוקה של רוזמרי" (1968) של רומן פולנסקי.
אמר (כתב עת)
כריסטופר למברט
כריסטוף גיא דניס למברט (באנגלית: Christophe Lambert, מוכר יותר בשם כריסטופר למברט; נולד ב-29 במרץ 1957) הוא שחקן, סופר ומפיק צרפתי-אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה.
למברט נולד ב־29 במרץ 1957 בגרייט נק, ניו יורק, ליולנדה אגנס הנרייט (לבית קריטאט דה פרוזיס; 1928) וז'ורז' למברט-למונד (1910–2003), דיפלומט צרפתי ששירת באו"ם באותה תקופה. אביו היה יהודי צרפתי. למברט גדל בז'נבה בילדותו ועבר לפריז בנעוריו.
קריירה.
למברט החל את הקריירה שלו במשחק בתפקידי משנה במספר סרטים צרפתיים: Ciao, les mecs (1979), Le bar du téléphone (1980), Asphalte (1981), Une sale affaire (1981), Putain d'histoire d'amour (1981), דוצ'קה (1981), אלימות ליגית (1982) ופרק אחד של סינמה 16 (1982).
בערך באותה תקופה, הבמאי יו האדסון בדיוק סיים את הפקת סרטו עטור פרסי האוסקר "מרכבות האש" (1981), וחברת האחים וורנר ביקשו לשכור אותו לביים סרט נוסף. לאחר שהסתכל על כל התסריטים הזמינים שלהם, בחר לעשות עיבוד קולנועי לדמותו האיקונית של הסופר אדגר רייס בורוז "טרזן". למברט קיבל את התפקיד בין היתר בגלל קוצר הראייה שלו, מפני שכשהוריד את המשקפיים, נראה שהוא תמיד מסתכל למרחקים.
הסרט "" יצאה לאקרנים בשנת 1984, וזכה לשבחי הביקורת הן ללמברט והן לבמאי. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר וזכה בפרס באפט"א לקולנוע, כמו גם בפרס סזאר בין מועמדויות אחרות. לאחר מכן למברט קיבל את פרס סזאר לשחקן הטוב ביותר עבור הופעתו בסרטו של לוק בסון "רכבת תחתית".
תפקידו הידוע ביותר הוא של קונור מקלאוד בסרט הרפתקאות-פנטזיה מ-1986, "איש הנצח", ובסדרת סרטי ההמשך בסדרת "איש הנצח" שהופקו תחת זיכיון זה: