בשנות ה-80 של המאה ה-19, קבוצות בעלות עניין לחצו לייצוג בקבינט. אנשי עסקים בעלי אינטרסים ביקשו שתוקם מחלקת מסחר ותעשייה. חוואים ניסו לגרום להפיכתה של מחלקת החקלאות לחלק מהקבינט. ב-1887, בית הנבחרים והסנאט דנו במספר הצעות חוק שאמורות היו לתת מעמד של חברת קבינט למחלקת החקלאות והעבודה, אולם אינטרסים של חקלאים שהתנגדו לרכיב של העבודה גרמו לגניזת החוקים בדיונים שנערכו. לבסוף, ב-9 בפברואר 1889, הנשיא גרובר קליבלנד חתם על הצעת חוק שהפכה את מחלקת החקלאות לחברת קבינט. במשך רוב ההיסטוריה שלה, המחלקה נתנה יחס מפלה לחוואים אפרו-אמריקאים, מנעה מהם הלוואות וגישה לתוכניות אחרות, וזאת עד לשנות ה-80 של המאה ה-20.
במהלך השפל הגדול, חוואות נשארה דרך חיים נפוצה עבור מיליוני אמריקנים. מחלקת החקלאות הייתה חיונית בסיוע לאנשים נזקקים שהיו צריכים לשרוד את התקופה הקשה. כמה מהפעולות הבולטות שלה היו:
באופן זה, מחלקת החקלאות הפכה למקור של נחמה לאנשים שנאבקו לשרוד באזורים הכפריים.
כיום, רוב התוכניות הקשורות להפצת ואספקת מזון ולהזנה של אמריקנים כמו גם חינוך תזונתי נאות לאלה שזקוקים לו, מנוהלות על ידי שירות המזון והתזונה של המחלקה.
כמו כן, המחלקה מסייעת לחקלאים לשווק את תוצרתם בתוך ארצות הברית ובמדינות אחרות בעולם.
המחלקה ממלאת גם תפקיד בתוכניות סיוע שמעבר לים, על ידי אספקת עודפי מזון למדינות העולם השלישי ועל ידי תמיכה בתוכניות פיתוח, באמצעות סוכנות הפיתוח הבינלאומי של ארצות הברית או ישירות באמצעות ממשלות זרות, גופים בינלאומיים מוכרים או ארגונים ללא כוונת רווח שקיבלו אישור. חוק החקלאות מ-1949, סעיף 416(b) וחוק הסחר וההתפתחות החקלאית מ-1954 סיפקו את הבסיס החוקי לפעולות אלה.
מערכת זיהוי החיות הלאומיות של המחלקה מסייעת לעסקי חקלאות גדולים ולחוות עם מפעלים לאתר מחלות בעדרים, כיוון שבקרה זו נחוצה על מנת לאפשר את מכירת הבשר מחוץ למדינה.
המחלקה כללה בעבר את שירות ייצוב ושימור החקלאות (ASCS) היה חלק מהמחלקה, אולם כיום הוא אינו פעיל עוד.
מחלקת התחבורה של ארצות הברית
מחלקת התחבורה של ארצות הברית (, בקיצור: DOT) היא מחלקה בקבינט של הממשל הפדרלי של ארצות הברית המטפלת בנושאי תחבורה. היא נוסדה באמצעות חוק של הקונגרס ב-15 באוקטובר 1966, והחלה לפעול ב-1 באפריל 1967. בראש המחלקה עומד מזכיר התחבורה של ארצות הברית.
מטרתה של המחלקה היא "לשרת את ארצות הברית על ידי הבטחת מערכת תחבורה מהירה, בטוחה, יעילה, נגישה ונוחה שתתאים לצרכים הלאומיים החיוניים ותגביר את איכות החיים של תושבי ארצות הברית, היום ובעתיד".
במספר תחומים, כגון תעופה ומסילות רכבת, הממשלה הפדרלית שולטת באופן מוחלט כתוצאה מכוח הנתון לה לפי סעיף המסחר שבחוקה והיא שתלטה על כל רמות הבקרה ברמה המדינתית וברמה המקומית.
אולם, באופן מסורתי, הבנייה והתחזוקה של כבישים מהירים וכבישים בין-מדינתיים נמצאים באחריות הממשלות המקומיות. הממשלה הפדרלית הגדילה את פעילותה במדיניות התחבורה על ידי העלאת המסים הפדרליים ומתן מענקים לממשלות של מדינות עבור פרויקטים ייחודיים, אולם באופן טכני, האחריות היומיומית לפרויקטים הללו היא של המדינות. באופן זה, מנהל הכבישים המהירים הפדרלי ומנהל המעבר הפדרלי לא בונים ומתפעלים את הדרכים באופן ישיר; הם קיימים רק על מנת לתת מענקים למדינות ולהבטיח שהמענקים ינוצלו בצורה שתקדם את מדיניות התחבורה הלאומית. באופן טבעי, התלות ההולכת וגוברת של המדינות במענקים הפדרליים נתנה לממשלה הפדרלית כמות לא מבוטלת של שליטה עקיפה על מדיניות התחבורה של המדינות באמצעות סעיף המס וההוצאה שבחוקה.
מחלקת האנרגיה של ארצות הברית
מחלקת האנרגיה של ארצות הברית (באנגלית: Department of Energy ובקיצור DOE) היא מחלקה המהווה חלק מהקבינט של הממשל האמריקני. המחלקה אחראית למדיניות אנרגיה ולבטיחות גרעינית. תחום הפעילות של המחלקה כולל את תוכנית הנשק הגרעיני הלאומית, ייצור כורים גרעיניים עבור צי ארצות הברית, שימור אנרגיה, מחקר בנושאים הקשורים לאנרגיה, סילוק פסולת רדיואקטיבית, וייצור אנרגיה ביתית. כמו כן, המחלקה מממנת את המספר הגדול ביותר של מחקרים מדעיים יישומיים מאשר כל סוכנות פדרלית אחרת, כאשר רוב המימון מגיע מהמעבדות הלאומיות של המחלקה.
בארצות הברית, כל כלי הנשק הגרעיניים שמוחזקים על ידי מחלקת ההגנה (DOD) הם בעצם כלי נשק המושאלים למחלקת ההגנה ממחלקת האנרגיה, שלה יש אחריות פדרלית לתכנון, בדיקה וייצור של כל כלי הנשק הגרעיניים. מחלקת האנרגיה בתורה משתמשת בקבלנים לביצוע משימותיה; תכנון רכיבים גרעיניים של הנשק – המעבדה הלאומית לוס אלמוס והמעבדה הלאומית לורנס ליברמור, הנדסה של מערכות הנשק – המעבדות הלאומיות סאנדיה, ייצור של רכיבי מפתח – מעבדות לוס אלמוס, בדיקה – אתר הבדיקות בנבדה, והרכבה/פירוק של הנשק/ראש החץ – מעבדות פאנטקס.
סוכנויות פדרליות רבות נוסדו על מנת לטפל בהיבטים שונים של מדיניות האנרגיה האמריקנית, והדבר החל ביצירתו של פרויקט מנהטן והוועדה לאנרגיה אטומית שקמה בעקבותיו. הזרז שדחף לאיחוד כל הגופים הללו תחת מחלקה אחת היה משבר האנרגיה ב-1973, שבתגובה אליו הנשיא ג'ימי קרטר הציע ליצור את המחלקה. החקיקה שאפשרה זאת הועברה על ידי הקונגרס ונחתמה על ידי הנשיא קרטר לחוק ב-4 באוגוסט 1977. המחלקה החלה לפעול ב-1 באוקטובר 1977. בראש המחלקה עומד מזכיר האנרגיה של ארצות הברית, ומטה המחלקה נמצא בג'רמנטאון, מרילנד, כמו גם בדרום-מערב וושינגטון הבירה, בשדרות העצמאות בבניין פורסטל (הנקרא על שם ג'יימס פורסטל).
מבנה המחלקה.
מנהל הבטיחות הגרעינית הלאומי (NNSA) הוא חלק מהמחלקה. מטרתו היא שיפור הבטיחות הלאומית באמצעות יישומים צבאיים של אנרגיה גרעינית. כמו כן, ה-NNSA שומר ומשפר את הבטיחות, אמינות, וביצועים של ארסנל הנשק הגרעיני של ארצות הברית, כולל את היכולת לתכנן, לייצר, ולבחון, כדי למלא את דרישות הביטחון הלאומי.
משרד התחבורה הבטוחה (OST) של NNSA מספק תחבורה בטוחה ומאובטחת לכלי נשק, רכיבים וחומרים גרעיניים מיוחדים, ומנהל משימות אחרות שתומכות בביטחון הלאומי של ארצות הברית. מאז 1974, המשרד היה אחראי על פיתוח, תפעול, וניהול של מערכת לתחבורה בטוחה ומאובטחת של כל החומרים הגרעיניים של הממשלה המצויים בכמויות משמעותיות או אסטרטגיות. משלוחים מועברים בציוד מיוחד שהותאם לכך, והם מלווים על ידי סוכנים פדרליים חמושים (נושאי הדלק הגרעיני והחומר הבקיע). מסגרת זו פותחו ונרכשו רכבים מדגמים של Safeguards Transporter.
ועדת בקרת האנרגיה הפדרלית היא סוכנות בקרה עצמאית בתוך מחלקת האנרגיה. המחלקה מנהלת גם את רזרבת הנפט האסטרטגית.
משרד בטיחות המחשב כולל את CIAC, שירות יכולת הייעוץ לבעיות מחשב, שאחראי על הפצת עלוני מידע בנושא אבטחת מערכות מידע מאז 1989. השירות מספק מידע נוסף כגון כיצד להתגונן מוירוסים, סוסים טרויאניים וגורמים זדוניים אחרים באינטרנט.
משרד תת-המזכיר כולל גם ממשרדי המחקר היישומיים של המחלקה. המשרדים הם:
משרד תת-המזכיר לענייני מדע מפקח על משרד המדע, תומך בהרבה גופים הקשורים לנושא האנרגיה ברחבי ארצות הברית (30 מעבדות לאומיות וארבעה מנהלים לשיווק אנרגיה), והוא אחד מהתומכים הפדרליים הגדולים ביותר של מחקר מדעי בסיסי. משרד המדע מורכב ממספר משרדי משנה התומכים במגוון תחומי מחקר. תחומים אלה כוללים בין השאר מחשוב מדעי מתקדם, ביולוגיה ומחקר סביבתי (BER), פיזיקה של אנרגיות גבוהות (HEP), מדעי אנרגיה בסיסית (BES), מחקר אנרגיית היתוך, פיזיקה גרעינית, ומשרד כוח המשימה לפיתוח מורים ומדענים. משרד זה תומך במאמצי המחלקה להכשיר את הדור הבא של מדענים ומורים באמצעות סדנאות, שיתוף פעולה בין גורמי מקצוע וכו'.
קרב אום-כתף
קרב אום כתף הוא קרב שנערך בין צה"ל ובין הצבא המצרי במלחמת ששת הימים במתחם המבוצר שבאום כתף בחלקו המזרחי של חצי האי סיני. הכוח הישראלי, בפיקוד אריאל שרון, הצליח לכבוש את המתחם הנמצא ממזרח לצומת אבו עגילה לאחר שבמהלך הקרב שילב בהצלחה מסגרות גדולות של שריון וחיל רגלים בסיוע יחידות הנדסה, תותחנים וחיל אוויר תוך שימוש בהונאה צבאית ובתחבולנות. הקרב נחשב לאחד המוצלחים בתולדות צה"ל ונלמד לאחר מכן באקדמיות צבאיות ברחבי העולם. לניצחון הישראלי בקרב אום כתף הייתה השפעה מכרעת על התפתחות המערכה בסיני במלחמת ששת הימים.
הרקע.
צומת אבו עגילה נחשב כנקודת מפתח במזרח חצי האי סיני. הצומת קרוב לגבול ישראל ומהווה מעבר הכרחי למי שחפץ להתקדם בציר המרכזי של סיני. כבר במלחמת העצמאות הגנו המצרים על אזור הצומת שנכבש על ידי צה"ל סמוך לסיום הקרבות ופונה במהרה, עוד לפני הסכמי שביתת הנשק. בשנים שלאחר מלחמת העצמאות ביצרו המצרים את המוצבים שסביב לצומת.
במבצע קדש התרחשו שני קרבות חשובים באזור צומת אבו עגילה. בקרב הראשון, על מתחם אום-כתף, נכשלה ההתקפה הישראלית ואילו בקרב השני, קרב סכר הרואיפה, הצליחה יחידת טנקים של חטיבה 7 לכבוש את המתחם שמדרום לצומת אבו עגילה. למרות שהיו פרשנים אשר טענו כי היו ליקויים לא מעטים בצורה בה פעל כוח השריון הישראלי, נחשב קרב זה כנקודת מפנה בצה"ל בתפיסת מקום השריון בשדה הקרב ובצורת הפעלתו (דרך פעולה של תנועה ואש להשתלטות על שטחים קרקעיים במקום סיוע לחי"ר שהיה מקובל קודם לכן). לאחר קרב זה הפך חיל השריון לחיל מרכזי בצה"ל והתגבשה תורת לחימה חדשה להפעלתו.