חברי מועצת חכמי התורה מרכיבים את רשימת המועמדים לבחירות, מחליטים על הסכמים קואליציוניים וקובעים את מדיניותה הפוליטית והמדינית של המפלגה. לדוגמה בשנת 1990 (במה שזכה לכינוי "התרגיל המסריח") נתנו הוראה לחברי הכנסת לא להצטרף לממשלה בראשות שמעון פרס. ובספטמבר 1990 נתנו הוראה לחברי הכנסת להישאר בקואליציה ולא לפרוש מההמשלה, כתגובה לחקירה שנפתחה נגד השר אריה דרעי.
היו שטענו כי המועצה הוקמה כדי להבטיח את שליטתו של הרב שך במפלגה, ושלכן מונו למועצה הרבנים בעדני, טולדנו ואטון שלמדו אצל הרב שך במשך השנים. גם הרב שלום כהן נחשב מנאמניו של הרב שך. לאחר פרישתו של יחזקאל אסחייק מש"ס, עם השר הרב יצחק פרץ, עקב התרגיל המסריח, מונה במקומו כמזכיר הרב משה מאיה, שלימים היה חבר הכנסת ולבסוף הפך חבר מועצת חכמי התורה. לאחר הרב מאיה שימש בתפקיד חבר הכנסת לשעבר רפאל פנחסי, במשך כ-14 שנה, עד לפטירת הרב עובדיה יוסף.
ביוני 2007, הורתה מועצת חכמי התורה ל-12 חברי ש"ס בכנסת לתמוך בשמעון פרס בבחירות לנשיאות.
ב-24 בפברואר 2014 התכנסה המועצה בבני ברק לישיבה משותפת עם מועצות גדולי התורה של דגל התורה ואגודת ישראל, לצורך דיון במסקנות "הוועדה לשוויון בנטל" (הוועדה שבראשה עמדה איילת שקד) לגבי גיוס בני ישיבות לצה"ל.
בדצמבר 2014 דחתה המועצה את רצונו של אריה דרעי להתפטר, בעקבות פרסום ההקלטות של הרב עובדיה יוסף, שבהן הוא תוקף את דרעי.
בספטמבר 2017 התפטר ח"כ יגאל גואטה מהכנסת בעקבות דרישת רבני המועצה. זאת, לאחר שסיפר בריאיון לגלי צה"ל כי שנתיים קודם לכן השתתף בטקס נישואים חד-מיניים של אחיינו, ושאמר למשפחתו שחובה עליהם לבוא לשמחו.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הודיעה המועצה בספטמבר 2020 כי "יש לקיים את כל התפילות במרחב הפתוח, ואין לקיים כלל תפילות במקומות סגורים".
מבנה הסמכות אצל ש"ס הפוליטית הייתה זהה לזו של דגל התורה והיא הייתה כפופה למועצת חכמי התורה ולמנהיגותו של הרב עובדיה יוסף, בפרט לאחר מינויו של אלי ישי לראש מפלגת ש"ס.
חברי המועצה.
חברי מועצת חכמי התורה כיום הם:
בעבר:
מלכות עידן האבן
קומפוננט וידיאו
טונגוסית
חשבון השטן
חשבון השטן (באנגלית: The Devil's Arithmetic) הוא סרט טלוויזיה משנת 1999 שבוים על ידי הבמאית דונה דייץ'. הסרט מבוסס על ספרה של ג'יין יולן שיצא לאור ב-1988, ומככבות בו קירסטן דנסט ובריטני מרפי.
תקציר העלילה.
חנה שטרן (קירסטן דנסט) היא נערה יהודייה אמריקאית שמואסת בסיפורי הזיכרונות של דודתה על זוועת השואה. בליל הסדר היא הולכת לפתוח את הדלת לאליהו הנביא. באופן פלאי היא חוזרת אחורה בזמן לשנת 1942 ומוצאת עצמה בעיירה יהודית טיפוסית בפולין, שם היא פוגשת את רבקה, דודתה בצעירותה (בריטני מרפי). היא מגיעה בזמן שנערכת חתונה, שבסיומה מגיעים חיילים נאצים הלוקחים את תושבי העיירה למחנה ריכוז.
חנה, המודעת לכך שחזרה לתקופת השואה, חווה את השואה על בשרה ומחזקת את הסובבות אותה בסיפורים על חייה האמיתיים באמריקה ובעקבות המסע האישי שלה גם סיפורים על הקוסם מארץ עוץ. לבסוף מתחלפת חנה עם דודתה החולה כדי להצילה ומגיעה לתאי הגאז. כשהיא נמצאת על סף מוות היא מתעוררת כשכל משפחתה סביבה. לאחר מכן היא מדברת עם דודתה בנושא השואה ומתוך הידע שלה (על דברים שדודתה לא סיפרה לה) מתברר שהיא לא חלמה אלא באמת חזרה אחורה בזמן. הסרט מסתיים עם המסר של תודעת השואה על רקע המשפחה השרה שירי חג בפסח. ובלי שאף אחד ידע היא נזכרת במה שקרה.
להט
להט היא תופעה פיזיקלית שבה נפלטת קרינה אלקטרומגנטית מגוף חם כתוצאה מהטמפרטורה הגבוהה שלו. פליטת הקרינה היא בדרך-כלל בתחום הנראה של הספקטרום וכמו כן בתחום התת-אדום של הספקטרום.
בנורת להט נפלט אור כתוצאה מזרימת אלקטרונים במוליך (חוט הלהט) אשר לו התנגדות גבוהה לזרימתם - דבר המייצר חום. החום מעורר חלק מהאטומים בחוט הלהט לרמת אנרגיה (אורביטל אלקטרוני) גבוהה יותר. כאשר חוזרים האטומים לרמת האנרגיה המקורית הם פולטים את האנרגיה העודפת בצורת פוטון (אור).
ככל שהטמפרטורה שאליה מחומם הגוף עולה, עולה הספק האור הנפלט וצבעו משתנה - אורך הגל הבולט בו מתקצר לפי חוק וין.
דיאן קיטון
דיאן קיטון (באנגלית: Diane Keaton; נולדה ב-5 בינואר 1946) היא שחקנית, במאית, מפיקת קולנוע, צלמת, סופרת וזמרת אמריקאית זוכת פרס האוסקר. קיטון החלה את הקריירה שלה על הבמה, ואת הופעת הבכורה הקולנועית שלה ערכה ב-1970. תפקידה החשוב הראשון היה גילום דמותה של קיי אדמס בסרט זוכה האוסקר "הסנדק" (1972), אולם הסרטים שעיצבו את ראשית הקריירה הקולנועית שלה היו עם הבמאי והשחקן וודי אלן, החל מ"שחק אותה סם" (1972). שני סרטיה הבאים עם אלן, "ישנוני" (1973) ו"אהבה ומלחמה" (1975), קנו לה שם של שחקנית קומית. שיתוף הפעולה הרביעי בינה לבין אלן, בסרט "הרומן שלי עם אנני" (1977) זיכה אותה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב.
בהמשך שיחקה קיטון במגוון רחב של תפקידים, מחשש שמא ידבק לה טייפקאסט (ליהוק שחקן לאותו סוג של תפקיד) מסוג דמותה ב"הרומן שלי עם אנני". היא נהייתה לשחקנית דרמטית החל מ"מחפשת את מר גודבר" (1977), ואחריו הייתה מועמדת לפרס האוסקר על תפקידה ב"אדומים" (1981) וב"חדרו של מרווין" (1996). כמה מסרטיה המצליחים משנות ה-90 ואילך, כגון "אבי הכלה" (1991), "מועדון האקסיות" (1996) ו"באהבה אין חוקים" (2003), היו קומדיות. סרטיה של קיטון הכניסו במצטבר מעל ל-1.1 מיליארד דולרים בארצות הברית. בנוסף, החל משנות ה-90 החלה קיטון להופיע בסרטי טלוויזיה רבים, וכן לביים ולהפיק סרטי קולנוע.
בנוסף להיותה שחקנית, קיטון גם עוסקת בצילום, במשפטים והיא זמרת חובבת.
ביוגרפיה.
נולדה כדיאן הול בלוס אנג'לס שבקליפורניה. היא הבכורה מבין ארבעה ילדים. אביה, ג'ק הול (1921–1990) עבד בהנדסה אזרחית ואמה, דורותי קיטון (1921–2008), עקרת בית וצלמת חובבת. אביה הוא נוצרי קתולי מרקע אירי-אמריקני, ואמה הגיעה ממשפחה מתודיסטית. קיטון גדלה כמתודיסטית על ידי אמה. שאיפתה הראשונה להיות שחקנית הייתה כשאמה זכתה בתואר "מיס לוס אנג'לס" בתחרות יופי לעקרות בית. קיטון סיפרה שהאופי התיאטרלי של האירוע עודד אותה להיות שחקנית במה. בנוסף אמרה שקתרין הפבורן, אותה העריצה בשל גילום דמויות של נשים חזקות ועצמאיות, הייתה מקור מעורר השראה עבורה.
ב-1964 סיימה את לימודיה התיכוניים בסנטה אנה שבקליפורניה, שם השתתפה בהצגות בית ספר ולמדה משחק ושירה. בין השאר, היא גילמה את דמותה של בלנש דובואה בהצגת בית הספר "חשמלית ושמה תשוקה". בתום לימודיה למדה בקולג' של סנטה אנה ואחר כך למדה בקולג' שבאורנג' קאטנרי, אולם נשרה לאחר שנת לימודים אחת כדי לפתח קריירת משחק במנהטן. שם הצטרפה לאיגוד מקצועי של שחקנים, ושינתה את שם משפחתה לקיטון, שמה של אמה בילדותה. השם דיאן הול כבר היה תפוס על ידי שחקנית אחרת ולכן נאלצה לשנותו. בעיר היא למדה משחק בשיטה ייחודית הנקראת "Meisner technique", טכניקת משחק שהייתה פופולרית בשנות ה-20 על ידי במאי שחקנים מהעיר בשם סאנפורד מייסנר.
ב-1968 קיטון הייתה לממלאת מקום בצוות השחקנים המקורי של המחזמר שיער בברודוויי. היא קיבלה פרסום שלילי על כך שסירבה להופיע על הבמה בעירום, כחלק מן ההצגה. בתום תשעה חודשים של הופעות ב"שיער", נבחנה קיטון לתפקיד בסרטו של וודי אלן, "שחק אותה, סם", ולאחר שכמעט נפסלה בשל גובהה (1.70 מטר), היא קיבלה את התפקיד, התפקיד המשמעותי הראשון שעשתה, כשלאחר מכן החלה להצטלם ל"הסנדק". סרטים אלו יצאו כמעט במקביל בארצות הברית בשנת 1972.
הקריירה.
שנות ה-70.
לאחר שהייתה מועמדת לפרס הטוני על תפקידה בהצגה "שחק אותה, סם" (בו, כאמור, הופיעה גם בעיבוד הקולנועי) בשנת 1969, קיטון עשתה את הופעתה הקולנועית הראשונה, בקומדיה "מאהבים וזרים אחרים" (1970). בהמשך היא הופיעה בתפקידי אורח בכמה סדרות בטלוויזיה. בין לבין קיטון הופיעה בסדרה של פרסומות לדאודורנט.
הפריצה שלה הגיע שנתיים מאוחר יותר, כשלוהקה לתפקיד של קיי אדמס, חברתו של מייקל קורליאונה (ששיחק אל פצ'ינו) בשובר הקופות משנת 1972 של פרנסיס פורד קופולה, "הסנדק". קופולה ציין מאוחר יותר כי שם לב לראשונה לקיטון בסרט "אוהבים וזרים אחרים" וליהק אותה לתפקיד כי ראה בה צד חריג ומוזר, שרצה שתביא לדמות. הופעתה בסרט הייתה מבוססת באופן חופשי על ניסיון חייה הפרטיים, של "להיות אישה אחת בעולם של גברים". "הסנדק" היה להצלחה ביקורתית וקופתית חסרת תקדים, וזכה בפרס האוסקר כסרט הטוב ביותר של שנת 1972.
שנתיים אחר כך חזרה לתפקיד קיי אדמס ב"הסנדק 2" (1974). בתחילה לא התלהבה מלגלם שוב את הדמות, אולם לאחר שקראה את התסריט ראתה כי דמותה קיבלה יותר נפח וחיוניות. בחלק השלישי דמותה השתנתה באופן ניכר, והפכה למרירה בקשר לפעולותיו של בעלה. סרטים אלו זכתה קיטון לחשיפה רבה, אך גם לביקורות שליליות. טיים מגזין כתב כי היא הייתה "בלתי נראית בחלק הראשון, וחיוורת בשני".
סרטיה האחרים משנות השבעים כוללים מספר רב של שיתופי פעולה עם וודי אלן. אף על פי שבתקופה שעשו סרטים יחדיו הם כבר לא היו בקשר רומנטי היא גילמה שורה של דמויות אקסצנטריות בכמה וכמה מסרטיו הקומיים והדרמטיים כגון "ישנוני", "אהבה ומלחמה", "רגשות" ו"מנהטן" ובגרסה הקולנועית ל"שחק אותה, סם". אלן סיפר כי קיטון שימשה עבורו כמוזה בסרטיו עימה.