ביצועים לשיר:
פזמון ליקינטון
שרה סמארט
שרה סמארט (באנגלית: Sarah Smart; נולדה ב-3 במרץ 1977) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה.
סמארט נולדה בברמינגהאם שבאנגליה. היא התחילה את הקריירה שלה כילדה ושיחקה בסדרת הטלוויזיה לילדים "אריק" ().
היא מוכרת משורה של תפקידים בסדרות טלוויזיה כמו וירג'יניה בריית'ווייט, הבת במשפחה של זוכי לוטו, בדרמה הקומית "At Home with the Braithwaites". ב-2002 שיחקה בסדרת הדרמה "Sparkhouse" בהפקת "Red Production Company" וה-BBC. הופעתה בסדרה "ג'יין הול" בתפקיד הראשי ציינה קשר פורה בינה לבין המחזאית והתסריטאית סאלי ויינרייט.
בין 2008 ו-2010 גילמה סמארט את אן-בריט הוגלנד בסדרה "וולנדר", 6 סרטים באורך מלא עיבוד לספריו של הנינג מנקל עבור ה-BBC. עוד השתתפה סמארט בתסכיתי דרמה ברדיו.
ב-2011 שיחקה סמארט בתפקיד אורח בעונה השישית של סדרת המדע בדיוני הפופולרית "דוקטור הו" של BBC1. היא גילמה את דמות ה'נבל' בפרקים "הבשר המורד" ו"הכמעט אנשים"
היא הייתה תלמידה בבית הספר לבנות "סנט פול" בברמינגהאם, ומאז היא חוזרת בתקופת הקיץ לחלק חתימות.
שרה סמרט
נובה מיאסטו על הסונה
נובה מיאסטו על הסונה או נובה מיאסטו על נהר סונה (בפולנית: Nowe Miasto Nad Soną, נהגה "נובה מיאסטו נאד סונון"; לעיתים רק נובה מיאסטו) הוא כפר במחוז פלונסק שבפרובינציית מזוביה בפולין, על גדת נהר סונה (Sona), בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
היישוב, והטירה שנבנתה בו, נזכרים מהמאה ה-14, ובשנת 1420 הוענקו ליישוב זכויות עיר. זכויות אלה ניטלו מהיישוב בשנת 1869 בידי הרוסים לאחר מרד ינואר.
יהודי נובה מיאסטו.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,700 יהודים, קרוב למחצית תושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד.
ב-5 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי שוד ורצח בקרב יהודיו, תוך חטיפתם לעבודות כפייה, והטלת גזירות שונות עליהם, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וחובת תשלום סכומי כופר.
עם סיפוח אזור היישוב באוקטובר 1939 לרייך השלישי, החלו הגרמנים לגרש את יהודיו לשטחי הגנרלגוברנמן. בנובמבר 1941 רוכזו יהודי היישוב הנותרים, כ-2,000 איש, בגטו שהוקם בו, אליו הובאו כעבור כחודש בין 1,200 ל-1,500 יהודים מצ'חאנוב וכ-700 יהודים מדרובין. בשל תנאי המחיה הקשים בגטו, מתו בין 170 ל-200 מיושביו ממגפת טיפוס הבהרות. מעת לעת פשטו על הגטו שוטרים גרמנים, וביצעו בו מעשי שוד ורצח.
ב-18 בנובמבר 1942 גורשו כל יושבי הגטו שביישוב לגטו פלונסק, ממנו גורשו כעבור פחות משבועיים למחנה ההשמדה אושוויץ.
מקהילת נובה מיאסטו על הסונה שרדו את השואה 21 יהודים.
טריפון
וורטון (נמל תעופה)
וורטון (באנגלית: Warton Aerodrome, יאט"א: "WRT", קוד ICAO: "EGNO") הוא נמל תעופה הממוקם ליד הכפר וורטון שבמישור פלייד, לנקשייר, אנגליה. נמצא 11 ק"מ מערבית לפרסטון (בירת מחוז לנקשייר).
כיום משמש שדה התעופה מתקן מרכזי לניסויים ופיתוח של חטיבת "צבא אוויוניקה ומידע" של חברת BAE סיסטמס. הוא חלק מהאזור המסחרי של לנקשייר.
לשדה התעופה אישור CAA (מספר P748) אשר מאשר העברת נוסעים ציבורית והדרכות טיסה כפי שאושרו ברישיון "BAE Systems (Operations) Limited"
היסטוריה.
בשנת 1940 נבנו מסלולי שדה תעופה בוורטון. המטרה הייתה שישמש שדה תעופה חלופי או משלים עבור בסיס "RAF Coastal Command" (מבנה ארגוני שהיה קיים בעבר (1936-1969) בתוך חיל האוויר המלכותי), שב"סקויירס גייט", בלקפול.
הוא שימש את חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) בזמן מלחמת העולם השנייה תוך שהוא משרת אלפי כלי טיס בדרכם לשירות בבריטניה, צפון אפריקה, המזרח התיכון וברחבי אירופה.
בשנת 1944 גרמה התרסקות מפציץ מסוג B-24 שהמריא מהשדה לאסון האווירי בפרקלטון.
לאחר המלחמה הוא הפך להיות בסיס של חיל האוויר המלכותי.
בשנת 1947 השתלטה על שדה התעופה חברת אינגליש אלקטריק ובשנת 1948 העבירה לשם את משרדיה הראשיים.
שנת 1960 התמזגה אינגליש אלקטריק עם יצרנים מרכזיים נוספים בבריטניה, והאתר כונה "British Aircraft Corporation Site" (BAC).
בשנת 1977 הולאם BAC ומוזג עם "Hawker Siddeley" ועם "Scottish Aviation" ויחד נקראה החברה החדשה "British Aerospace" (BAe). בשנת 1981 הופרטה BAe ושמה שונה לBAE סיסטמס בשנת 1999.
האתר משמש שדה ניסוי עבור מספר כלי טיס מובילים כגון:קנברה, אינגליש אלקטריק לייטנינג, TSR-2 , יגואר, טורנדו, הוק ויורופייטר טייפון.
פמיניזם משפטי בתאוריה ובפרקטיקה
פמיניזם משפטי בתאוריה ובפרקטיקה (באנגלית, Legal Feminism in Theory and Practice) הוא ספר המאגד את רעיונותיה המרכזיים של קתרין מקינון פרופסור למשפטים בארצות הברית, אחת ההוגות הבולטות בפמיניזם רדיקלי משפטי.
עידית שורר איגדה ותרגמה את כתביה המרכזיים של מקינון, הנחשבים למשפיעים ביותר בארצות הברית ובעולם, ובעריכתה של פרופ' דפנה ברק ארז הספר יצא לאור בישראל בשנת 2005, בהוצאת רסלינג.
נושאי הספר.
מקינון, ברעיונותיה ובפרסומיה האקדמיים הרבים, העמידה במרכז הדיון את העמדה, כי יש לשאול את השאלה הפוליטית העוסקת בחלוקת הכוח בחברה, ולא את השאלה המשפטית של השוני, הכל כך שגורה בעולם המשפט.
ספר זה מאגד את רעיונותיה העיקריים אשר השפיעו בתחום הפמיניזם בכלל ובעולם המשפט בפרט. מקינון ברעיונותיה קוראת לשורה ארוכה של רפורמות בנושאים שבהם זיהתה מצבים של דיכוי נשים באמצעות מין ואלימות, ובעיקר אונס, פורנוגרפיה, זנות, הטרדה מינית והתעללות מינית כפשע מלחמה. ברעיונות המובאים בספר מקינון קוראת תיגר על חיי היומיום הנשיים ותפיסתם בחברה ובבית המשפט, ומציעה דרכים חדשות להתמודדות עמם.
פרופ' דפנה ברק ארז, אשר כתבה את המבוא לספר זה, כתבה כי:
ספר זה מחולק לעשרה פרקים על פי הפירוט הבא:
שוני ושליטה: על אפליה מינית.
קתרין מקינון קוראת תיגר על הגישה השלטת בפוליטיקה, במשפט ובתפיסה החברתית. הגישה השלטת אותה מקינון מבקרת היא גישת השוני. האידאולוגיה עליה מתבססת גישת השוני היא זו הרואה בכך שאין שוני בין גברים ונשים, על כן זכותן של הנשים לדרוש את מה שיש לגברים. בהתאם לתפיסה זו, סבורה מקינון, הסטנדרט הקיים, לפיו נמדדת הנייטרליות הוא גברי, זכרי. כלומר: אמת המידה לפיה נמדדת הנייטרליות החברתית היא גברית. גישה זו אומנם פתחה בפני הנשים צוהר חלקי לתחומי החיים השונים כמו לתעסוקה, להשכלה, לעיסוקים ציבוריים, בצבא,
באקדמיה וכדומה, אך עדיין השאירה הרבה נושאים שנתפסו "נשיים" מחוץ לנייטרליות, מחוץ לסטנדרט שהוא גברי, מה שהשאיר את הנשים בחברה בכלל, בבית המחוקקים ובבית המשפט בפרט, בעמדה של נחיתות. על פי גישה זו יש להכחיש את השוני הקיים על מנת לזכות ביחס שווה.
כתוצאה מהבעייתיות בייצוג הנשים על ידי גישת שוני זו, התפתחה תפיסה נוספת של שוני, לפיה יש לקחת בחשבון את השוני המגדרי תוך כדי שיפוט מוסרי. חלוצת תפיסה זו היא קרול גיליגן. דוגלי תפיסה מוסרית זו האמינו, כי קיים שוני בין המינים, ולאישה קיים "קול שונה" ייחודי לה, ובהתאם לכך יש לייחס לה משמעות חברתית, משפטית ייחודית. על פי מקינון, גם תפיסה זו פוליטית, כיוון שעל פיה נשים נאלצו להסתפק בקול הייחודי "השונה" שניתן להן מטעם החברה. על פי מקינון:
מקינון מציעה גישה חלופית- ביקורתית לשתי גישות המייצגות את השוני, גישה המכונה על ידה הגישה השלטת. על פי גישה זו שאלת השוויון היא שאלה של חלוקת כוח. על פי גישה זו המגדר מובנה מהחלוקה החברתית המתקיימת מיחסי כוח, בהם מתקיימים יחסים של עליונות גברית וכפיפות המין הנשי. מקינון מציעה:
עצם הדרישה לשינוי בחלוקת הכוח היא דרישה להגנה מיוחדת. מקינון מציעה לבחון את המגדר לא בהיבט של שונות אלא בהיבט של שליטה וכוח. לדעתה של מקינון:
התרבות של מי ? הערה על פסק דין מרטינז נגד פואבלו סנטה קרלה.
בפרק זה קתרין מקינון מציגה באמצעות פסק דין מרטינז, שנדון בבית המשפט העליון אשר בארצות הברית, את היחס של מערכת המשפט האמריקאית לסוגיית השוויון בין המינים, תוך ביטוי בוטה לעליונות הגברית השלטת שם.
מקינון מבקרת את המערכת המשפטית האמריקאית ומכנה אותה "המשפט הלבן". היא טוענת בנוסף, כי אף על פי שקיים איסור על אפליה בארצות הברית, מאז שנות החמישים של המאה ה-20, אפליה קשה נוכחת בבתי המשפט של ארצות הברית, מה שבא לידי ביטוי על ידי ניכוס ערכים לבנים וגבריים כ"סטנדרט" במערכת משפטית זו. מקינון טוענת כי:
ג'וליה מרטינז היא אישה ילידה אמריקאית אשר תבעה את השבט האמריקאי שלה, פואבלו סנטה קרלה, על קניין זכויותיה בו. מרטינז תבעה את שבטה בעילת אפליה, כנגד הכלל שלו, הקובע שאם בת השבט נישאת מחוץ לשבט, הילדים של בני הזוג אינם חברים בשבט, לעומת מצבו של גבר הנישא לאישה שאינה בת השבט, ילדיהם ייחשבו כבני השבט. בתביעה זו בחר בית המשפט העליון להשאיר את ההכרעה בריבונות האינדיאנית, כך שהשאיר את פתרון הסוגיה במסגרת השבט. על פי מקינון החלטת בית משפט זו הנכיחה את חשיבות הפיקוח על הנשים בחברה האמריקאית, מאשר הפיקוח על הקרקעות. מקינון סבורה כי:
מעבר למוסרנות: מגמות בדיני הטרדה מינית.
בפרק זה דנה מקינון בדיני הטרדה מינית אשר בארצות הברית, אשר יכלו, לדעתה, להביא לשינוי בהבנייה החברתית, כזה שיהפוך את הנשים לשחקניות שוות בזירה החברתית, ויוכלו לשמש ככלי משחק פעיל בה.