הדילמה של מאדג' הרדקאסל היא למי משני המחזרים ההודים שלה להינשא. נורמן קאזנס חושב שנהג מונית מקומי הבין אותו לא נכון, ושהוא רוצה לגרום לתאונה קטלנית לאהובתו קרול. אחר כך הוא מגלה שהיא שוכבת עם גבר אחר. בתו של דאגלס מגיעה לביקור יחד עם אשתו בנפרד, ג'ין (שחזרה לבריטניה בסוף הסרט הקודם). ג'ין רוצה להתגרש כדי שתוכל להינשא מחדש.
מיוריאל שקיבלה חדשות רעות מבדיקות רפואיות, מנסה למנוע מסוני להרוס את החתונה, העסק והעתיד שלו. הסרט מסתיים בחתונתם הצבעונית של סוני וסונינה.
הפקה.
ב-29 באוקטובר 2012 פורסם ב-Vulture שהתסריטאי אול פארקר הוזמן לכתוב סרט המשך בשם "The Best Exotic Marigold Hotel 2". רוב שחקני הסרט הראשון הסכימו להופיע גם בסרט ההמשך. ב-28 באוקטובר 2013 גילה מגזין Radio Times שהשחקנים יטוסו להודו לצלם את הסרט בינואר 2014.
ב-2 בדצמבר 2012 פורסם באתר Showbiz411 שייתכן שקולין פירת' והלן מירן יצטרפו לאנסמבל השחקנים של הסרט (בסופו של דבר הם לא שיחקו בסרט). ב-28 באוקטובר 2013 צוין ב-Radio Times שפנלופי וילטון אישרה שבסרט משתתפים ג'ודי דנץ', ביל ניי, מגי סמית', רונלד פיקאפ וסיליה אימרי. ב-30 באוקטובר פורסם במגזין Deadline.com שריצ'רד גיר יצטרף לצוות שחקני סרט ההמשך. ב-10 בינואר 2014 אישר גיר את קבלת התפקיד. שחקנים נוספים שהצטרפו לסרט ההמשך הם טמזין גרג ודייוויד סטראתיירן.
צילומי הסרט החלו ב-10 בינואר 2014 בג'איפור שבהודו.
יציאה לאקרנים.
הקדימון הראשון לסרט פורסם ב-7 באוגוסט 2014, אז גם הוכרז על שם הסרט "Second Best Exotic Marigold Hotel".
הסרט יצא לאקרנים בממלכה המאוחדת, אוסטרליה, ניו זילנד ואירלנד ב-26 בפברואר 2015. בארצות הברית הוקרן החל מ-6 במרץ 2015.
מוזיקה.
אחרי הצלחת הסרט הראשון חזר תומאס ניומן להלחין את המוזיקה לסרט ההמשך. אלבום הסרט כולל 28 רצועות והוא יצא לאור ב-20 בפברואר 2015. הפסקול כולל שירים בביצוע אמנים הודים בהם פריטם הימש רשאמיה ושנקר-אהסאן-לוי.
Eliica
Eliica (שם הדגם המלא: the Electric Lithium-Ion Car, ביפנית: エリーカ) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית חשמלית אשר הוצגה ביפן בשנת 2004 על ידי פרופסור הירושי שימיזו מאוניברסיטת קיו, טוקיו. בפיתוח הדגם היו מעורבות 38 חברות. מחיר דגם ה"Eliica" עמד על כ-30 מיליון ין יפני. פיתוח הדגם עמד על 320,000 דולר.
יוצר אב-טיפוס בודד.
סקירה טכנית דגם "Eliica".
מקור הכוח של דגם ה"Eliica" הוא מנוע המשולב בכל גלגל, כלומר מנוע גלגל (In-Wheel-Motor), אשר מפחית באופן ישיר הפסד מכני ותורם לעלייה מרחק השיוט. כיוון שלא ניתן היה להגדיל את גודלו של המנוע, היה צורך להגדיל את מספר המנועים, כלומר גלגלים, כדי להתגבר על התנגדות הנהיגה ולקבל פלט שיכול לכוון במהירות מקסימלית של 400 קמ"ש. כל אחד המנועים תוכנן לייצר כ-80 כ"ס לכל גלגל. התפוקה הכוללת היא כ-640 כ"ס, וזה מוכיח ביצועים האצה מעולה.
כל גלגל מצויד בבלם, הילוך, נושאת רכזת, ומרכיבים אילו עוזרים לשפר את הביצועים המנועיים. מקור כוח של הדגם, היא סוללת ליתיום יון המיוצרים על ידי "Nippon סוללה", ומאמצת מבנה שמאחסן את הסוללה בתוך מסגרת של חומר שהרכבו אלומיניום.
דגם ה"Eliica"" הוא דגם משופר של דגם "KAZ (Keio Advanced Zero-emission vehicle)", לימוזינה, בעלת 8 גלגלים, 8 נוסעים שפותחה בשנת 2003.
אישים אשר בחנו את דגם ה"Eliica".
ראש ממשלת יפן, ג'וניצ'ירו קואיזומי נהג בדגם ה"Eliica" ב-19 בדצמבר 2005, במשך 10 דקות בדרכו לפרלמנט היפני.
בנוסף דגם ה-"Eliica" נבחן על ידי מושל טוקיו שינטרו אישיהארה וגם על ידי נארוהיטו, נסיך יפן.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1996
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1996 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-26 באוגוסט והסתיימו ב-8 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-116 מאז ייסודה.
התחרות.
תחרות הגברים.
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 1995 פיט סמפרס () נפגש במשחק הגמר עם מייקל צ'אנג () וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים.
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 1995 סטפי גראף () נפגשה במשחק הגמר עם מוניקה סלש () וניצחה בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות צרפת הפתוחה, ואליפות וימבלדון.
תחרות זוגות גברים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1995 טוד וודברידג' ומארק וודפורד () נפגשו במשחק הגמר עם יאקו אלטינג ופול הרהאריוס () וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות נשים.
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן דירוג הזוגות החזקות:
מנצחות תחרות 1995 ג'יג'י פרנאנדס () ונטליה זברבה () נפגשו במשחק הגמר עם יאנה נובוטנה () וארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו () וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים.
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחי תחרות 1995 רק מאט לוצנה () השתתף בתחרות. ליזה ריימונד () ופטריק גלברייט () נפגשו במשחק הגמר עם מנון בולגראף () וריק ליץ' () וניצחו אותם בשתי מערכות.
ישראל באליפות.
לא היו טניסאים ישראלים.
מודל הקרחון של שיין
ArchBang
ארץ' בנג (באנגלית: Arch Bang) היא הפצת גנו/לינוקס הנחשבת להפצה קלה וחסכונית במשאבים ומיועדת למחשבים בעלי חומרה חלשה.
היא פותחה על ידי וילנסקי אריסטיד (Willensky Aristide), מבוססת על מערכת Arch Linux ושוחררה בתאריך 23 בספטמבר 2010.
מערכת ההפעלה ניתנת להורדה בגרסת 32 או 64 ביט ומופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: תוכנת המסרים Pidgin, דפדפן האינטרנט FireFox, חבילת יישומים משרדיים Libre Office ועוד.
החל משנת 2012, המערכת מתוחזקת על ידי סטן מקלארן (Stan McLaren).
רשימת גרסאות.
להלן 5 הגרסאות האחרונות:
משפט רפואי וביו אתיקה
משפט רפואי וביו-אתיקה
הדרבי של וינה
הדרבי של וינה הוא משחק כדורגל עירוני בין קבוצות הכדורגל אוסטריה וינה וראפיד וינה מהבירה האוסטרית, וינה. שני הצדדים מהווים את שתי קבוצות הכדורגל המצליחות ביותר במדינה, כששניהן יחד מחזיקות במירב התארים הלאומיים. אלה גם שני מועדוני הכדורגל הפופולריים ביותר באוסטריה עם אוהדים ברחבי המדינה כולה.
המפגש הראשון בין המועדונים היה ב-8 בספטמבר 1911, כאשר ראפיד גברה על אוסטריה בתוצאה 1–4.
סך הכל נערכו 322 משחקים כשראפיד ניצחה 132 מהם, אוסטריה ניצחה 117 משחקים ו-73 הסתיימו בתיקו.
זהו הדרבי הוותיק ביותר באירופה אחרי הדרבי של הדרבי של גלאזגו והדרבי של אדינבורו בין הארט אוף מידלות'יאן והיברניאן (שניהם בסקוטלנד) ונחשב לאחד ממשחקי הדרבי הסוערים באירופה.
היריבות.
שני המועדונים הגיעו משכונת היטצינג, מחוז 13, במערב וינה. היום לעומת זאת, אוסטריה משחקת באצטדיון פרנץ אימה בשכונת פאבוריטן, מחוז 10 שבדרום וינה בזמן שראפיד מארחת את משחקיה במערב העיר סמוך לפנציג (מחוז 14) באצטדיון אליאנץ.
מי קולחים
פעולת צדיק
תפילת הביננו
אמיל אדלר
אמיל אדלר (1900–1971) היה רופא שיקומי ישראלי, ממייסדי הרפואה השיקומית בישראל. פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים, מייסד ומנהלה הראשון של המחלקה לשיקום בבית החולים הדסה, ממייסדי בית הספר הראשון בישראל לפיזיותרפיה, במרכז רפואי אסף הרופא בדצמבר 1953.
ביוגרפיה.
אדלר נולד בפראג, צ'כיה (אוסטרו-הונגריה). אביו היה משפטן אוסטרי מהעיירה אנשלברג, אך שלט בעברית.
אדלר סיים גימנסיה גרמנית, והתקבל לבית הספר לרפואה באוניברסיטת וינה. בהמשך עבר לאוניברסיטה הגרמנית בפראג.
אדלר כיהן כיושב ראש הסטודנטים הסוציאליסטים.
בסיום לימודיו נשא לאישה את מריאנה לבית הרץ.
אדלר התמנה רופא ראשי בסנטוריום "זניק" (אז "גרינברג") ובמעיינות המרפא בסודטים. שם נולד בנו חיים בשנת 1928.
לאחר בריחתם של אדווארד בנש ויאן מסריק, פרסמה ממשלת צ'כיה את התקנות נגד היהודים ובני הזוג אדלר החליטו לעזוב את צ'כיה.
ב-14 במרץ 1939, לאחר שהגרמנים פלשו לצ'כיה, הגיעו ברכבת (על הרכבת היה גם מקס ברוד) לנמל קונסטנצה שברומניה, ומשם הפליגו לתל אביב.
אדלר התנדב בסניף "זמנהוף" של קופת חולים כללית, כדי ללמוד את השפה העברית.
באפריל 1940 התפנתה בבית החולים הדסה משרה לניהול מרפאה לרפואה פיזיקלית (רפואה שיקומית), עליה התמודדו כ-100 מועמדים. אדלר זכה במשרה, בשכר של 12 לא"י לחודש ללא זכות לפרקטיקה פרטית. זכות זו קיבל בשנת 1945.
ייסוד וניהול מערך השיקום ב"הדסה" על ידי אדלר.
באוגוסט 1948, בעיצומה של מלחמת העצמאות, נפתח לראשונה בישראל מרכז שיקום בבית החולים "הדסה" בירושלים. אדלר נתמנה למנהל מרכז השיקום והרפואה הפיזיקלית.
המרכז נפתח כדי לשקם את הנפגעים הרבים במלחמה והפיזיותרפיה הייתה הטיפול השיקומי העיקרי שניתן בו. חשיבות רבה לפיזיותרפיה הייתה בקרב קטועי הגפיים הרבים. הללו קיבלו תחילה תותבות זמניות ועד התייצבות הגדם, קיבלו תרגילים לשמירה על טווחי תנועה, חיזוק שרירים ונשיאת משקל על הגדם. עם התייצבות הגדם קיבלו תותבות קבועות.
פצועים נוספים שטופלו במרכז השיקום היו נפגעי עצבים פריפריים. מספטמבר 1948 ועד סוף ינואר 1950 טופלו ב"הדסה" שלושים ושניים נפגעי עצבים פריפריים שנפצעו במהלך המלחמה.