המבנה עתיר בסמלים יהודיים, בעיקר מגני דוד המופיעים הן בתשליבי אבן והן בחלונות הויטראז'. על גג בית הכנסת מופיעים לוחות הברית, ועליהם חקוקים עשרת הדיברות. בחזית המבנה הפונה אל הרחוב הראשי קבוע הפסוק: "וְעָ֥שׂוּ לִ֖י מִקְדָּ֑שׁ וְשָׁכַנְתִּ֖י בְּתוֹכָֽם" (), המשווה בין בית המקדש ובין בית הכנסת, הנחשב למקדש מעט. בחזית הבמה בתוך בית הכנסת מופיע לכל אורך הקשת הפסוק: "מִמִּזְרַח־שֶׁ֥מֶשׁ עַד־מְבוֹא֑וֹ מְ֝הֻלָּ֗ל שֵׁ֣ם ה'" (), המדגיש את כיוון בית הכנסת למזרח - כיוון ירושלים.
אירועים יוצא דופן בבית הכנסת.
בנוסף לתפילות החגיגיות במועדיי ישראל, שימש המבנה המונומנטלי גם לאירועים חברתיים חשובים. ב-1860 פורסם על ידי הקיסר מה שכונה "מסמך אוקטובר" (októberi diploma) ואשר הנהיג הקלות בשלטון האבסולוטי, העילית התרבותית והאריסטוקרטית ערכה נשף ב־19 בדצמבר במלון "אירופה" למען "האחווה" עם היהודים. בכינוס זה השתתפה שורה ארוכה של גדולי הכנסיות הנוצריות ושל אישים מהחיים הציבוריים, והשתתפו בו גם סלתה ושמנה של היהדות. משתתפי המפגש, שנערך בטקסים תיאטרליים, רצו להעלות על נס את מה שכונה "האחווה" בטקס שייערך באחד מבתי התפילה. בשל המחלוקות בין הכנסיות הנוצריות - מכיוון שלא בכולן היה אפשר להזמין יהודים - הוחלט לערוך את הטקס בבית הכנסת אשר ברחוב דוהאני. למחרת היום, ב־20 בדצמבר, התכנסו בבית הכנסת החדש של היהודים, משתתפי הנשף של הערב הקודם וחתמו על "האחווה", תוך הנפת דגל ענקי של האוסטרו-הונגריה, ושרו יחד את ההמנון הלאומי. ב-8 באפריל 1861 נערכה בבית הכנסת אזכרה לרוזן סצ'ני. בטקס זה הופיעו גם לסלו פאלוצי והרוזן לסלו טלקי. ב־13 יוני 1867 נערכה תפילת הודיה לרגל הכתרת פרנץ יוזף הראשון למלך הונגריה. ב־6 בפברואר 1876 חלקו כבוד בבית הכנסת לזכר פרנץ דיאק שהלך לעולמו. ב־1889 נערכה אזכרה ליורש העצר רודולף ובאפריל 1894 צוין מות של לאיוש קושוט. בטקס זה השתתפו גם בניו של קושוט.
המוזיאון היהודי.
צמוד לבית הכנסת הגדול ניצב המוזיאון היהודי, שנבנה במקום בו עמד בית הולדתו של תיאודור הרצל. המוזיאון נבנה בשנים 1930–1931, והמוצגים בו לא השתנו מיום היווסדו. האוסף כולל חפצי יודאיקה של יהודי הונגריה, שנתרמו למוזיאון במהלך השנים. בין היתר ניתן למצוא בו כלים שהיו שייכים לחברה קדישא של פֶּשְט, חפצי קודש של שבת וחג, ספרי תורה, ופריטי לבוש יהודיים כמו טלית וכיפה. אחד מחדרי המוזיאון מוקדש להנצחת השואה, וכולל תמונות מן הגטו היהודי המקומי, פריטי לבוש מן המחנות, מודעות רחוב וכדומה. מחדר זה יורד גרם מדרגות לקומת המרתף, ובה פינת התייחדות קטנה.
בית הקברות.
מאחורי המוזיאון היהודי, בצד בית הכנסת, שוכן בית קברות קטן שנבנה בשולי הגטו של בודפשט במהלך מלחמת העולם השנייה. הנאצים לא התירו לדיפלומט השוודי ראול ולנברג, שניהל את הגטו, לבנות דבר במקום, חוץ מבית קברות. בניגוד להלכה על פיה אין מקימים בית קברות בתוך העיר (ובוודאי לא בצמוד לבית הכנסת) נאלצו היהודים לקבור את מתיהם במקום. הקבורים הם כאלפיים יהודים שמתו מרעב וקור בתחומי הגטו, ונקברו יחד ללא מצבות הנושאות את שמם. עם שיפוץ בית הכנסת ב-1996 עלתה ההצעה להעביר את קבר האחים לבית הקברות היהודי הרשמי של בודפשט, אך לבסוף הוחלט להשאירם במקומם. משפחותיהם של כמה מן הקבורים הציבו במקום לוחות זיכרון מאבן.
בית הכנסת הגדול לא נכלל בתחומי הגטו, והנאצים השתמשו בו, כאמור, לצרכיהם. חומת הגטו הקיפה, אפוא, את בית הקברות, והותירה את בית הכנסת בחוץ. קטע מחומה זו, כולל הריצוף הנסמך אליה, נשתמר במקומו בצמוד לבית הקברות עד ימינו. על גבי קטע חומה זו מוצב לוח הנצחה, ועליו המילה 'זכור'. מילה זו אינה מתייחסת לתפילת יזכור הידועה, אלא לקטע מהתנ"ך, הדורש את זכירת הדברים הרעים שעשה עמלק לעם ישראל, כהקבלה בין עמלק והנאצים:
אתר ההנצחה ליהודי הונגריה ולראול ולנברג.
החצר האחורית של בית הכנסת, הפונה אל הרובע היהודי, מוקדשת להנצחת שואת יהודי הונגריה, וכוללת רחבת זיכרון לראול ולנברג, ואנדרטה בצורת ערבה בוכייה. החצר פונה אל רחוב קטן בשם פאל, המוזכר בספר 'הנערים מרחוב פאל' מאת הסופר היהודי-הונגרי פרנץ מולנר. בספר מתואר הגטו היהודי, ובמיוחד המגרש הריק ובו ערמות עצים של המנסרה הסמוכה, בו ניצב היום אתר ההנצחה.
רחבת הזיכרון כוללת ארבעה עמודי שיש ועליהם שמותיהם של כ-240 חסידי אומות העולם שסייעו בהצלת יהודי הונגריה. ברצפה בין העמודים משולבת מצבה, ועליה שמותיהם של ולנברג ועוזריו הקרובים ביותר, אף הם חסידי אומות העולם, שסייעו לו בהצלת יהודי בודפשט. סביב המצבה פזורות אבנים רבות, שהונחו על ידי מבקרים. בצד המצבה ניצב לוח זכוכית צבועה, המתארת להבות שמתוכן בוקע נחש. לוח זה מבטא את האש ששרפה את היהודים במחנות ההשמדה, והנחש מסמל את הרוע שהביא למעשה זה.
אנדרטת הערבה הבוכייה עשויה מתכת, ומורכבת מאלפי עלים קטנים, שעל כל אחד מהם כתוב שמו של אחד מיהודי הגטו בבודפשט שנספה בשואה. הערבה מסמלת את החורבן והצער על הקהילות שנספו, והיא מעוצבת כמנורת שבעת קנים הפוכה. האנדרטה עוצבה על ידי האמן ההונגרי אימרֶה ורגה (Imre Varga), ובחזיתה ניצב עמוד שחור גבוה, אשר שני חללים בתוכו יוצרים את דמותם של לוחות הברית. בראש עמוד זה מצוטט חלק מפסוק קינה מספר איכה: "אִם יֵשׁ מַכְאוֹב כְּמַכְאֹבִי אֲשֶׁר עוֹלַל לִי" (). האנדרטה מומנה בחלקה על ידי השחקן היהודי-אמריקאי טוני קרטיס, שהוא ממוצא הונגרי.
קונקוויסטאדור
פליקס דז'רז'ינסקי
טונה
טוּנָה (שם מדעי: "Thunnini") הוא שבט מיני דגים ממשפחת הקולייסיים שבמחלקת מקריני סנפיר. מיני הטונה הם דגי מאכל בעלי בשר ורוד (בניגוד לרוב הדגים שבשרם לבן), זאת הודות לכמויות גדולות של מיוגלובין. מינים מסוימים של טונות נמצאים בסכנת הכחדה, כמו מיני טונה כחולת סנפיר. חלק ממיני הטונה הם בעלי דם חם. הנפוצה ביותר מביניהם היא הטונית המפוספסת (Euthynnus lineatus).
מהירות השחייה של דגי הטונה יכולה להגיע ל-70 קמ"ש. סנפיר הזנב קשור לשרירים המשמשים לשחייה בעזרת גידים באופן ייחודי ויעיל במיוחד. כמו כן הם בעלי רשת כלי דם מפותחת תחת העור, המשמשת לוויסות טמפרטורת הגוף בעת שחייה איטית וממושכת. בעזרת מערכת זו, דגי הטונה שומרים על טמפרטורת גוף הגבוהה מטמפרטורת המים בה הם שוחים, תכונה הייחודית להם מבין הדגים. לטונות אין מנגנון להנעת מים על פני הזימים, ולכן הם נמצאים בשחייה מתמדת.
דגים אלה הם טורפי-על באוקיינוסים השונים הנעים בלהקות אחרי להקות דגים קטנים (בעיקר מיני סרדינאים שונים ודגים מעופפים) וסרטנאים אך גם יצורים גדולים כמו דיונונים ואף טונות קטנות יותר.
הגדולה שבטונות היא טונה כחולת סנפיר אטלנטית, הגדולה בבני משפחתה, ששוקלת מעל 650 קילוגרם ואורכה עד 3.5 מטר.
מיון.
ישנם 5 סוגים בשבט זה ובהם 16 מינים:
רעילות.
רעילות.
מפאת גודלה ואורך חייה טונה צוברת כספית בכמות ניכרת מדגים אחרים- למשל תכולת הכספית בדג טונה בהירה (שבה תכולת הכספית הנמוכה ביותר) היא 0.310 ppm ונע עד 0.900 ppm לסוגי הטונה השונים, הצריכה מקסימלית מטונה בהירה לאדם השוקל 70 קילו הוא 163 גרם בשבוע (כקופסה וחצי) (ושווה ל-49.66 mcg כספית). כהשוואה בסרדינים יש 0.032 ppm אדם השוקל 70 מותר לו לצרוך 1530 גרם ממזון זה בשבוע.
עבור נשים בהריון, נשים מניקות וילדים יש לנקוט רף מחמיר אף יותר או להימנע מטונה כלל. משרד הבריאות הישראלי ממליץ לנשים בהריון להימנע מסטייק טונה ומטונה אלבקור, אבל לעומת זה ממליץ להן לאכול מטונה בהירה בקופסאות שימורים.
דגי הטונה מכילים כמות גדולה של היסטידין וטיפול לא תקין בהם לאחר שנידגו, יכול לגרום להרעלת מזון סקומברואידית.
דיג מסחרי.
בשנת 2000 דגו 3,605,000 טון דגי טונה, עיקר דיג הטונה מתרכז באסיה.
יפן היא המדינה הראשית בדיג דגי טונה של האוקיינוס השקט, בשנת 2000 יפן דגה 633,000 טון דגי טונה, כ-17 אחוזים מדיג הטונה בכל העולם. טאיוואן הייתה השנייה בדיג דגי טונה, ובשנת 2000 דגה דגי טונה במשקל של 435,000 טון, 12 אחוז מדיג הטונה בכל העולם.
ההמיספרה הצפונית
ההמיספרה הדרומית
קייט רודיק
גאוגרפיה של הודו
הודו היא המדינה השביעית בגודלה בעולם, המשתרעת על פני למעלה מ 3,200,000 ק"מ מהרי ההימליה בצפון ועד האוקיינוס ההודי בדרום, במערב ובמזרח. המדינה נמצאת בדרום אסיה, שוכנת על הלוח ההודי, שהוא חלק מהלוח הטקטוני ההודי-אוסטרלי, ותופסת את רוב תת-היבשת ההודית. היא גובלת עם פקיסטן, סין, בנגלדש, מיאנמר, נפאל, ובהוטן, כאשר באוקיינוס ההודי נמצאות בסמוך להודו סרי לנקה והאיים המלדיביים.
מבחינה טופוגרפית היא גובלת עם הים הערבי בדרום מערב, האוקיינוס ההודי בדרום-מזרח ובדרום ועם הרי ההימלאיה בצפון.
הודו משתרעת בין קו רוחב 8º לבין 37º.
המדינה מחולקת לשבעה חלקים עיקריים:
חלוקה אחרת היא על פי מיקום גאוגרפי, בצפון מזרח המדינה שוכנות שבע האחיות, צפון מערב המדינה נקרא לרוב צפון הודו, מרכז היבשת הוא גם מרכז הודו והדרום מתחלק לצד המזרחי והצד המערבי.
ההימלאיה.
בצפון מזרח נמצאות בתחום הרפובליקה של הודו רק המורדות הנמוכים של הרי ההימלאיה, אולם בצפון מערב הודו נמצאים הרים מהגבוהים בעולם, כהר הקנצ'נג'ונגה בגבול נפאל (שלישי בגובהו בעולם).