הקפלה, אותה ייסד ג'יימס הרביעי ב-1501, הייתה ממוקמת בין בניין המלך הישן לאולם הראשי, אך במקור נבנה דרומה יותר ממקומו הנוכחי. בקפלה זו הוכתרה מרי סטוארט ב-1543, אך כאשר נולד בנו הראשון של ג'יימס הנסיך הנרי ב-1594 הוחלט לבנות מחדש את הקפלה במיקום ההולם יותר הטבלה מלכותית.
הקפלה החדשה נבנתה בתוך שנה, צפונית מהבניין הישן, על מנת לשפר את הגישה אליו מהאולם הראשי. הקפלה, עם חלונותיה המקושתות בסגנון איטלקי, הייתה פרי עבודתו של אחראי הבנייה המלכותי ויליאם שאו (William Schaw). פנים המבנה קושט בידי הצייר ולנטין ג'נקין לפני ביקורו של צ'ארלס הראשון ב-1633. מאוחר יותר הוסבה הקפלה לשימוש צבאי, והפכה לחדר אוכל. ציורי הקיר נתגלו מחדש בשנות ה-30, ועבודות שיפוץ החלו לאחר מלחמת העולם השנייה.
נד'ר ביילי.
מעבר לשער הצפוני, תופס הנד'ר ביילי את חלקה הצפוני של קסטל היל. מוקף בחומות, כולל המתחם בית משמר מהמאה ה-19 ומחסנים לאבק שרפה, וגם את בית המלאכה המודרני לשחזור שטיחי הקיר. בעבר התאפשרה גישה למתחם מכיוון הדרך ממזרח לחומה, אך דלת אחורית זו נחסמה בתגובה לאיום של המרד היעקוביטי.
גנים.
בתוך תחומי הטירה קיימים שני גנים, הדרומי שבהם כולל את בולינג גרין (Bowling green). מתחת לחומה המערבית של הטירה שוכן קינגס נוט (King's Knot), גן ששימש לאירועים רשמיים מהמאה ה-16, ממנו נותרו בימינו רק תילי עפר, אך בעבר היה בנוי מערוגות ושבילים סימטריים. הגנים נבנו על שטח ששימש בימי הביניים לתחרות הפלה ברומח במסגרת חגיגות שכונו "השולחן העגול", כחיקוי לחצרו האגדית של המלך ארתור.
הטירה בימינו.
הטיילת והשטח הפתוח שלפני שער הטירה, ששימשו בעבר למצעדים, משמשים מימינו כאתר להופעות וקונצרטים. בין ההרכבים שהופיעו במקום, תוך שהם עושים שימוש בקו הרקיע של הטירה כרקע להופעות שהוסרטו ב-DVD, ניתן למנות את REM, בוב דילן, אושן קולור סין, Wet Wet Wet ורוד סטיוארט. הטיילת ארחה גם את חגיגות השנה החדשה של העיר. מוזיאון ומפקדת רגימנט הארגייל וסת'רלנד היילנדרים ממוקמים בבניין המלך הישן. המוזיאון נסגר לשיפוצים ב-31 באוגוסט 2018 ואמור להיפתח מחדש ביוני 2019.
הטירה פתוחה לציבור במהלך השנה כולה. טירת סטירלינג היא מוקד משיכה פופולרי לתיירים, ועל פי נתוני האגודה לאטרקציות תיירותיות מובילות ביקרו באתר ב-2018 605,241 איש.
הטירה מהווה סמל לאומי בסקוטלנד, ומופיע על צידו האחורי של שטר ה-20 ליש"ט המונפק על ידי בנק קליידסדייל.
שלמה סיטנוביצר
שלמה סיטנוביצר (Solomon Sitnovitzer; 1916–2007) היה שרטט במקצועו, מנהיג ציוני יהודי רומני, מנידוני משפטי הציונים ברומניה.
סיטנוביצר נולד בחוטין שבבסרביה. מצעירותו היה פעיל בקן בית"ר. בשנת 1936 עבר לבוקרשט והיה מפקד גדוד בית"ר הצעירה. בתקופת שואת יהודי רומניה נשלח לעבודות כפייה בהרי הקרפטים. לאחר מלחמת העולם השנייה שב לבוקרשט ובינואר 1945 נבחר לנציב בית"ר ברומניה.
סיטנוביצר נעצר ביולי 1950 בעוון פעילות ציונית ולאחר חקירות קשות היה אחד הנאשמים במשפטי הציונים ברומניה, במהלך השנים 1953-1954 ונידון ל-15 שנות מאסר. בתקופת מאסרו בבית הכלא ערך למען האסירים עיתון בשם "הפתיל". הוא שוחרר בשנת 1956 אך נעצר מחדש בשנת 1959. שנה לאחר מכן שוחרר והתחתן עם ניצולת אושוויץ בשם דורה הכט. בשנת 1962 עלה לישראל ובהמשך היה לנשיא אגודת אסירי ציון וערך את "ספר קהילת חוטין".
פיליפ ורדלו
פיליפ ורדלו (בצרפתית: Philippe Verdelot; 1485 או 1480–1532 או 1530?) היה מלחין צרפתי בתקופת הרנסאנס, שרוב חייו עברו עליו באיטליה. מקובל לראות בו את אבי המדריגל האיטלקי והיה בין מלחיניו המוקדמים והפורים ביותר; נוסף לכך, התבלט בעולם המוזיקה של פירנצה אחרי שבני מדיצ'י כבשו אותה מחדש מחסידי ג'ירולמו סבונרולה.
ביוגרפיה.
ורדלו נולד בלה לוז', סן-א-מארן שבצרפת. אין פרטים על ראשית חייו. נראה שהגיע לאיטליה בגיל צעיר ובעשור או שניים הראשונים של המאה ה-16 חי בכמה ערים בצפון איטליה, ביניהן, סביר להניח, ונציה. ג'ורג'ו ואזארי תיאר ציור משנת 1511 שבו מופיעים, כנראה, ורדלוט וזמר איטלקי בוונציה, אך אין הסכמה בקרב מוזיקולוגים באיזה ציור מדובר.
ידוע שוורדלו היה "מאסטרו די קאפלה" בבית הטבילה סאן ג'ובאני בפירנצה מ-1523 עד 1525, ונראה שעבד גם בקתדרלה של פירנצה משנת 1523 עד 1527. ב-1526 עבד עם ניקולו מקיאוולי על הפקת הקומדיה הצינית המפורסמת של מקיאוולי, "לה מנדראגולה". המחזה נכתב אמנם ב-1518, אך ההצגה בשנת 1526 בפירנצה הוקדשה לאפיפיור מבית מדיצ'י, קלמנס השביעי. הן מקיאוולי, שמדיצ'י גירש מפירנצה, והן ורדלו צידדו שניהם ברפובליקה הפלורנטינית נגד משפחת מדיצ'י, אבל ניסו לרצות את שני הצדדים כחלק מן המשחק הפוליטי העדין. הקטעים האחרים שוורדלו כתב למחזה של מקיאוולי, אם כי נקראו "קנצונות", נחשבים למדריגלים הראשונים.
נוסף לתמיכתו ברפובליקה הפלורנטינית, צידד ורדלו, קרוב לוודאי, בנזיר מתקן הדת, הקנאי המעונה, ג'ירולמו סבונרולה. על כך אפשר ללמוד מכמה מיצירותיו: במוזיקה שכתב ל-In te domine speravi המבוסס על מזמור התהילים, שהיה נושא הדברים האחרונים שאיש זה כתב לפני שהועלה על המוקד; והשימוש בנעימה שנקשרה יותר מכל עם הנזיר, Ecce quam bonum, השיר שאיחד את חסידיו בהתנגשות האחרונה ומופיע בקולות הפנימיים במוטט של ורדלו,Letamini in domino.
ייתכן שוורדלו נהרג במצור על פירנצה (1529 - 1530) או נספה במגפת הדבר, שעשתה שמות אותו זמן בעיר הנצורה, כיון שאין שום ראיה חותכת להיותו בחיים אחרי 1530. ההנחה, שנמצא בפירנצה בזמן המצור נראית סבירה בהסתמך על אחד המוטטים שלו, שחובר בזמן זה בערך, Congregati sunt inimici nostri. ביצירה זו נשזרים יחדיו טקסטים מספר קהלת עם האנטיפון לשלום,Da pacem Domine, המשמש כקנטוס פירמוס.
יש חוקרים המסיקים שוורדלו חי עד סביבות 1540 ומבססים הנחה זו על אי-אילו התייחסויות מעורפלות לאירועים מאותו זמן ביצירותיו, שיצאו לאור במשך שנות ה-30 של המאה ה-16. כמה ספרי מדריגלים שיצאו לאור בוונציה בסוף שנות ה-30 של המאה כוללים את יצירותיו; אחד הספרים האלה מוקדש לו כל-כולו. ייתכן שעבר לוונציה אחרי המצור, כדי להימלט מעונשם של בני מדיצ'י חוגגי הניצחון, שנודעו לשמצה בנקמנותם. ידוע בוודאות שהיה בין המתים בשנת 1552, כשהסופר אורטנזו לאנדי הזכיר אותו כמי שעבר מן העולם.
מוזיקה והשפעה.
ורדלו נחשב, לצידו של קוסטאנצו פסטה, לאבי המדריגל, צורה ווקאלית ללא ליווי שהגיחה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-16 מתוך תלכיד של כמה זרמים מוזיקליים קודמים (ביניהם ה"פרוטולה", ה"קנצונה", ה"לאודה" וגם השפעה מסוימת מן הסגנון הרציני יותר של המוטט).
סגנונו של ורדלו מאזן בין הומופוניה לבין מרקמים חיקויים וכמעט אינו משתמש בציורי מילים, שהיו ברובם התפתחות מאוחרת (אף כי אפשר לגלות כמה מבשרים להם). רוב המדריגלים שלו כתובים לחמישה או שישה קולות.
המדריגלים של ורדלו נהנו מפופולריות רבה, כפי שאפשר להקיש מתדירות ההדפסות החוזרות ומתפוצתם ברחבי אירופה במשך המאה ה-16. ורדלו חיבר גם מוטטים ומיסות.
צום י&quot;ז בתמוז
תענית י&quot;ז בתמוז
מגבר אופרטיבי
קתדרלת במברג
קתדרלת במברג, או בשמה המלא Bamberger Dom St. Peter und St. Georg, היא אחד המבנים הידועים והחשובים בגרמניה ונקודת הציון המפורסמת ביותר של העיר במברג מאז השלמתה במאה ה-13. הקתדרלה שייכת לנצרות הקתולית והיא מושב הארכיבישוף של במברג.
היסטוריה.
הקתדרלה הראשונה נבנתה ב-1004 בידי הקיסר היינריך השני ונחנכה ב-6 במאי 1012. קתדרלה זו נהרסה בחלקה בשריפה ב-1081. הקתדרלה החדשה, שנבנתה על ידי אוטו מבמברג, נחנכה ב-1111 אך לא הושלמה עד המאה ה-13, בה קיבלה את צורתה הרומנסקית.
הקתדרלה בנויה בסגנון רומנסקי מאוחר ובה פיסול גותי מוקדם שהושפע מזה בקתדרלת שארטר ולו נודעה חשיבות רבה במחקר האמנות הגותית. הקתדרלה ידועה גם בזכות 4 מגדליה, המעוטרים בצריחי פירמידה רב צלעית חלקים בצבע ירוק בהיר. אורך הקתדרלה הוא 94 מטר, רוחבה 28 מטר וגובהה 26 מטר. גובה 4 מגדליה הוא 81 מטר כל אחד. ראוי לציון בה הוא קבר השיש של המייסד ואשתו, הקיסרית קניגנדה (Cunigunde), שנחשב ליצירת מופת של הפסל טילמן רימנשניידר (Tilman Riemenschneider), שנעשה בשנים 1499–1513. עוד פסל ידוע במיוחד הוא פסל הפרש שנקרא "הפרש של במברג" (Bamberger Reiter). הפסל כנראה מתאר את המלך ההונגרי אישטוואן הראשון ומתוארך לסביבות 1225 עד 1237.
בקתדרלה נקבר בן העיר, האפיפיור קלמנס השני. קברו הוא קבר האפיפיור היחיד מצפון להרי האלפים.
הפשט הדתי
הַפֶּשֶׁט הדתי או זרם העובדים הדתי היה תת-זרם בחינוך בישראל בשנים הראשונות לקום המדינה, אשר הוקם בשנת 1949 כחלק מזרם העובדים. זרם זה היה שייך לסיעת "העובד הדתי" בהסתדרות, והיה מקורב למפא"י. הוא שאף לחינוך דתי ברוח תנועת הפועלים. בין מקימי זרם זה היו ישעיהו ליבוביץ ופרופסור בנימין זאב פרנקל. הזרם עורר את כעסה של תנועת המזרחי, אליה השתייכו מרבית בתי הספר הדתיים, והמחלוקות שליוו אותו היו מהגורמים לנפילת הכנסת השנייה. נגד תת-הזרם נטען כי הוא מחנך בעיקר לערכי תנועת העבודה, והחינוך הדתי בו משני בלבד.
הפשט הדתי בוטל בשנת 1954 עם אישור חוק החינוך הממלכתי, ובתי הספר של תת-הזרם אוחדו לתוך החינוך הממלכתי דתי.
כנסיית פאולוס ופטרוס הקדושים
שניאורסון מנחם מענדל
חסידות ליובאוויטש
תקליט סולו
ארנון נגלר