הוצאה להורג ללא משפט שימשה את גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה לביצוע תוכנית הפתרון הסופי להשמדת היהודים ממניעים גזעניים אנשטישמיים בשואה ולענישה קבוצתית. דוגמאות בולטות לענישה כזו הן השמדת תושבי הכפר לידיצה בצ'כוסלובקיה ב-10 ביוני 1942, כנקמה ראוותנית על הריגתו של ריינהרד היידריך בידי המחתרת הצ'כית וטבח 642 תושביו של הכפר הצרפתי אורדור-סור-גלאן בליל 10 ביוני 1944. מעשים אלה נחשבים לפשע מלחמה או לפשע נגד האנושות.
פקודת הקומיסר, שנתנו מפקדים בוורמאכט, הורתה להוציא להורג ללא משפט אנשים שיזוהו כקומיסרים, דהיינו פעילים פוליטיים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. "פקודת הקומיסר" הוצאה לפועל על ידי הוורמאכט, ומספר קורבנותיה נאמד במאות אלפים.
כמו כן ניתנה הוראה להוציא להורג ללא משפט לוחמי קומנדו של הצבא הבריטי, בעיקר אלו שפעלו בצרפת לפני הפלישה לנורמנדי של בעלות הברית בנורמנדי שהובילה לניצחון על גרמניה הנאצית במלחמה.
כנגד מתנגדי המשטר או חשודים ככאלה.
הוצאה להורג ללא משפט היוותה במאה העשרים צעד מקובל בדיקטטורות, לא רק לחיסול מתנגדי המשטר, אלא לחיסול כל מי שהמשטר מצא לנכון לחסלו. במקרים אחדים נעשה בה שימוש גם במשטרים דמוקרטיים. הוצאה להורג ללא משפט נפוצה ברשות הפלסטינית, במרכז אמריקה ובדרום אמריקה, באחדות ממדינות אפריקה ועוד.
בתקופת המלחמה הקרה נהגו מדינות הגוש המזרחי, ובראשן ברית המועצות, להוציא להורג ללא משפט את מתנגדי המשטר.
בעת שלטון החונטה הצבאית בארגנטינה, בשנים 1976 עד 1983, התקיימה שם המלחמה המלוכלכת, נעצרו אזרחים ברחוב, בבתיהם או בכל מקום אחר. הועברו למרכז מעצר סודי (מעריכים כי פעלו כ-340 מרכזים כאלה ברחבי המדינה), שבו היו מוכים ומעונים, בחלק מהמקרים עד מוות. שיטות הרצח היו מגוונות. כך למשל, במקרים מסוימים היו מטיסים אותם, כפותי ידיים ורגליים, לרוב תחת השפעת סמים, ומשליכים אותם לנהר ריו דה לה פלטה או לים. הסופר והעיתונאי רודולפו וולש, לדוגמה, נרצח ברחוב לאור היום לאחר ששלח בדואר מכתב שכותרתו: "מכתב פתוח מסופר לחונטה הצבאית". ארגון "אמהות כיכר מאי" טוען כי בדרך זו נרצחו כ-30,000 אנשים.
במסגרת טיהור אתני.
בטבח סרברניצה, שהתרחש ביולי 1995 בסביבות העיר סרברניצה (Srebrenica) בבוסניה והרצגובינה, נרצחו, לפי ההערכות, בין 7,800 ל־8,000 גברים בוסנים, וכן מספר נשים וילדים. הטבח בוצע על ידי כוחות סרבים מקומיים מרפובליקה סרפסקה שהיו כפופים לגנרל ראטקו מלאדיץ', ביחד עם כוחות מיוחדים של הרפובליקה של סרביה שכונו "עקרבים". למרות שהעיר הוכרזה "אזור בטוח" בהגנת האו"ם, חיילי האו"ם לא התערבו ולא ניסו לעצור את הטבח, לדבריהם, מתוך חשש לחייהם. הטבח בסרברניצה נחשב לאחת ממעשי הרצח ההמוניים הגדולים באירופה מאז מלחמת העולם השנייה.
לחימה בטרור.
בניגוד למלחמה, הנערכת בין צבאות סדירים שקל לזהותם, טרור מופעל על ידי טרוריסטים מקרב אוכלוסייה אזרחית וכנגד אוכלוסייה אזרחית. בחלק מהמקרים נעצרים הטרוריסטים ומובאים לדין, אך פעמים רבות הלחימה בטרור כוללת הריגה של הטרוריסטים, ללא העמדתם לדין, בהתאם לשיקול דעתם של הגופים הממונים על לחימה בטרור. מתנגדיה של פעילות זו טוענים שהיא מהווה הוצאה להורג ללא משפט, משום שההחלטה על כך מתקבלת בידי צוות מצומצם של שרים ואנשי ביטחון, ואילו תומכיה רואים בכך פעילות לגיטימית של לחימה באויב והגנה עצמית.
בישראל.
המחתרות היהודיות שפעלו בארץ ישראל - ההגנה, אצ"ל ולח"י - הוציאו להורג יריבים שונים. "ההגנה" הוציאה להורג 16 אנשים, האצ"ל הוציא להורג 16 אנשים, והלח"י, הקטן שבארגונים, הוציא להורג 42 אנשים.
בדצמבר 1948 רצח איסר בארי את עלי קאסם, שהיה סוכן ההגנה. הוא הועמד לדין והורשע בהריגה וחריגה מסמכות.
בשנת 1984 אירעה פרשת קו 300: בעקבות השתלטות של ארבעה מחבלים שבאו מרצועת עזה על אוטובוס בקו 300 של "אגד", ולכידתם בחיים של שניים מהמחבלים בפעולת שחרור נוסעי האוטובוס, הורה ראש השב"כ, אברהם שלום, לראש אגף המבצעים בשב"כ, אהוד יתום, להרוג את שני המחבלים. יתום ואנשיו הובילו את המחבלים למקום מבודד, הכו אותם בראשיהם באבנים ובמוט ברזל, עד למותם. לאחר חשיפת הפרשה עלתה דרישה להעמיד לדין את המעורבים בהוצאה להורג. בעקבות הסערה הציבורית שהתחוללה, נאלץ אברהם שלום להתפטר מתפקידו כראש השב"כ, אף שלהגנתו טען שכל מעשיו נעשו "בסמכות וברשות". ראש הממשלה בעת ההוצאה להורג, יצחק שמיר, מילא פיו מים. בעקבות התפטרותו של ראש השב"כ החליט נשיא המדינה, חיים הרצוג, להעניק חנינה לאברהם שלום, לאהוד יתום ולשני אנשי שב"כ נוספים, עוד בטרם הוגש כתב אישום.
החל משנת 2000 ביצעה ישראל מספר מבצעי סיכול ממוקד שעליהם נמתחה ביקורת בקהילה הישראלית והבינלאומית, בעיקר בקרב ארגוני זכויות אדם הרואים בסיכול ממוקד הוצאה להורג ללא משפט.
סטלין (טנק)
רון רגב
רון רגב (נולד ב-1976) הוא פסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה.
רון רגב, יליד תל אביב, הוא בוגר בית הספר לאמנויות בתל אביב והתיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים. שירת בצה"ל כמוזיקאי מצטיין והיה מפקד ההרכבים הקאמריים של צה"ל. לתואר הראשון למד באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. מורו לפסנתר היה עמנואל קרסובסקי. בגיל 21 סיים את התואר בהצטיינות יתרה והמשיך לתואר שני ושלישי בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. מוריו שם היו ג'רום לבנטל לפסנתר ויוסף קליכשטיין למוזיקה קאמרית. בתקופת לימודיו בג'וליארד היה תחילה אסיסטנט ולאחר מכן היה חבר בסגל המורים והמרצים של בית הספר. הדוקטורט שלו, על שלישיית הפסנתר הראשונה של פליקס מנדלסון, זיכה אותו בפרס ריצ'רד פרנץ' לדוקטורט המצטיין בשנת המאה לג'וליארד.
הופיע כסולן עם התזמורת הסימפונית של שיקגו בפסטיבל רוויניה, עם התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ועוד. בין השאר השתתף בפסטיבל זלצבורג.
מכהן כראש מחלקת כלי המקלדת של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. לימד במוסדות מוזיקה נוספים בישראל ויש מבין תלמידיו שזכו בפרסים בתחרויות. משמש כיום גם כיועץ המוזיקה של חברת "טונרה" אשר מפתחת אפליקציית תווים אינטראקטיבית.
ג'יגנטוזאורוס
דן אטינגר
דן אֵטִינְגֶר (נולד ב-10 ביוני 1971 בחולון) הוא מנצח, פסנתרן, זמר וקורפטיטור ישראלי. החל משנת 2018 הוא משמש בתור המנהל המוזיקלי של האופרה הישראלית החדשה ושל התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
ביוגרפיה.
דן אטינגר הוא בוגר התיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים ולמד שנה אחת באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל תמר רחום.
כזמר בריטון החל לשיר במקהלה והמשיך כזמר סולן, בתפקידים שונים באופרה הישראלית החדשה, ממונטוורדי, דרך מוצרט וורדי ועד פרוקופייב. כמנצח הופיע עם כל התזמורות המובילות בישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם תזמורות מובילות באירופה ועם התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, שבה הוא מכהן כמנצח כבוד.
אטינגר לא למד ניצוח באופן מסודר באקדמיה, ואת עיקר הכשרתו כמנצח קיבל בעבודתו לצד המנצח והפסנתרן הישראלי דניאל בארנבוים. את הקריירה שלו כמנצח החל בגיל 28. בשנים 1999–2003 היה מנצח הבית של האופרה הישראלית החדשה, ולפני כן היה מנצח המקהלה. במקביל הוא היה גם מנצח אורח ראשי בתזמורת הסימפונית ירושלים בעונת הקונצרטים 2003 - 2002.
אטינגר היה עוזרו של דניאל בארנבוים באופרה של ברלין בשנים 2003 - 2006, ומ-2007 עד 2009 שימש כמנצח לצד בארנבוים.
משנת 2009 ועד שנת 2016 הוא שימש כמנהל מוזיקלי של התיאטרון הלאומי של מנהיים והחל מאוקטובר 2015 הוא מכהן כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של שטוטגרט .
ניצח על הפקות אופרה בבתי אופרה מובילים בעולם, בהן "נישואי פיגארו" של מוצרט במטרופוליטן אופרה בניו יורק, "טבעת הניבלונגים" של וגנר בתיאטרון הלאומי החדש בטוקיו, ו"ריגולטו" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון.
עוד ניצח על אופרות של פוצ'יני, מוצרט, ביזה, וגנר ודוניצטי באופרה של ברלין, באופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, באופרה של וינה ועוד. לצד הפקות באופרה הישראלית החדשה ניצח על הפקות תחת כיפת השמיים בתל אביב.
בשנת 2021 התמנה למנהלה המוזיקלי של תיאטרון סן קרלו בנאפולי שבאיטליה והוא צפוי להתחיל את תפקידו בפועל בשנת 2023.
חייו האישיים.
בן זוגו של אטינגר במשך 14 שנים היה יגאל רענן, בעבר דובר אגודת הלהט"ב.
גרנד ארש
הגרנד ארש (או הקשת הגדולה בצרפתית: La Grande Arche או Arche de la Défense) הוא בניין משרדים הנמצא ברובע העסקים לה דפאנס שמצפון-מערב לפריז. המבנה הוא גולת הכותרת של פרויקט לה דפאנס, אותו יזם נשיא צרפת פרנסואה מיטראן בתחילת שנות ה-80. הוא תוכנן על ידי האדריכל הדני יוהאן אוטו פון ספרקלסן (Johann Otto von Spreckelsen), שזכה בתכנונו לאחר תחרות. הבניין עצמו נבנה בין השנים 1982 ו-1989.
משמעות המיקום.
הבניין נמצא בסופו של ה"אקס היסטוריק" (Axe Historique) - ציר החוצה את מערב פריז בקו ישר המתחיל בארמון הלובר. לכל אורך הציר ובשני כיווניו קיים קו מבט ארוך אשר בסופו מופיעה נקודת ציון עירונית חשובה. הגרנד ארש נמצא בסופה של שדרת שארל דה גול, שהיא המשכה של שדרת שאנז אליזה מערבית לשער הניצחון. סביב חלקה המערבי ביותר של השדרה נמצא מרכז העסקים לה דפאנס, שבו מספר רב של מבנים חדשניים וגורדי שחקים. הגרנד ארש מסיים אמנם את הציר ההיסטורי ובהמשכו נמצא בית קברות גדול, אך אוטוסטראדה תת-קרקעית וכן קווי הרכבת ממשיכים את הקו הלאה.
בנוסף, יוצר מיקומו של הבניין קו ישר יחד עם שתי נקודות ציון נוספות בעיר: מגדל אייפל ומגדל מונפרנאס.