בשנת 1975 עבר אליעזרי לתחום האבנים היקרות. הוא עסק בפיתוח מכרות, כרייה ורכישת אבני חן גולמיות במדינות רבות בדרום אמריקה, אפריקה ואירופה, ובהן ברזיל, זמביה, קולומביה, טנזניה, רוסיה, נמיביה, אפגניסטן, אוסטרליה, ווייטנאם, בייצור אבני החן ובשיווקן.
בשנת 1978 הקים את חברת כלג'ם בשותפות עם אילן ויסמן. במסגרת פעילותה ברחבי העולם גילתה החברה בנמיביה אבן חן חדשה – ספסרטין ממשפחת הגארנט בצבע כתום בלתי מוכר לחלוטין בשוק, שהווה תוספת נכבדה באיכותה לצבורייט ולדמנטואיד , אף הם ממשפחת הגארנט. צבעה הכתום זיכה אותה בשם מנדרין גארנט.
ב-1980 השתתף בהקמת חברת שרין מו"פ לפיתוח רובוט לליטוש אבני חן. ב-1987 נמנה עם מקימי שרין טכנולוגיות לפיתוח טכנולוגיות לעיבוד יהלומים. החברה הפכה למובילה בטכנולוגיות היהלומים בעולם, והונפקה בשנת 2006 בבורסה לניירות ערך של סינגפור.
בשנת 1996 נפרד מאילן ויסמן ויסד עם בנו, אורן אליעזרי, את חברת אבני החן כלג'ם אל 97 בע"מ. בשנת 1999 יסד את חברת כלדיאם, המתמחה ביהלומים צבעוניים.
שירות ציבורי.
ישראל אליעזרי נמנה עם יוזמי הקונגרס הבין לאומי לאבני חן שהתקיים בישראל בשנת 1983. בשנת 1984 ייצג את ישראל בכנס היסוד של ICA באקפולקו. בשנת 1985 נבחר לכהונת סגן נשיא (The International Colored Gemstone Association (ICA ובשנים 1999–2003 כיהן כנשיא הארגון.
ב-1985 הצטרף ל-IGC – פורום בין לאומי של גמולוגים מקצועיים.
בשנים 1989 – 1999 כיהן כיו"ר איגוד יצרני האמרלד וכנציג האיגוד בוועד הפועל של התאחדות תעשייני היהלומים.
בשנים 1994–1999 כיהן כיו"ר המכון הגמולוגי לאבני חן ויהלומים בישראל.
בשנת 1995 יזם והקים, בשיתוף עם פרופ' עקיבא פלכסר, את המוזיאון הגאולוגי ברמת השרון.
בשנת 2000 קיבל את התואר יקיר רמת השרון.
בשנת 2010 העניקה לו התאחדות תעשייני היהלומים את התואר יקיר תעשיית היהלומים.
משפחה.
בשנת 1959 נישא לשולה פיים לבית שלזינגר, שהלכה לעולמה בשנת 2001. לזוג שלושה ילדים: זהר אליעזרי (1961), אורן אליעזרי (1963) וורד גנשרוא (1968) ותשעה נכדים.
זוגתו מאז 2002 היא רחל ראשוני.
דאבל איגל II
דאבל איגל II הוא שמו של הכדור הפורח הראשון שהשלים חצייה של האוקיינוס האטלנטי. הוא המריא מהחוף המזרחי של ארצות הברית ונחת בצרפת ב-17 באוגוסט 1978, בתום טיסה של 137 שעות ושש דקות. טייסי הכדור היו האמריקאים בן אברוצו (Ben Abruzzo), מקסי אנדרסון (Maxie Anderson) ולארי ניומן (Larry Newman).
רקע.
טיסת דאבל איגל II הייתה הניסיון ה-14 לחציית האוקיינוס האטלנטי באמצעות כדור פורח. הניסיונות החלו ב-1873. במהלכם אבדו שני בלונים בעת טיסותיהם (ב-1970 וב-1974) ועקבות אנשי צוותם לא נודעו. ב-1974 התרסק בלון נוסף במהלך טיסתו וטייסו נהרג. בסך הכל נספו חמישה אנשים במהלך הניסיונות. בניסיון העשירי ב-1976 עבר הבלון את המרחק האווירי הגדול ביותר מבין כל הבלונים עד שנחת באוקיינוס ממזרח לאיים האזוריים. הבלון שהוטס בניסיון הבא ב-1977, דאבל איגל I, נחת באוקיינוס ממערב לאיסלנד. בניסיון ה-13 ב-1978 הגיע הבלון זאנוסי (Zanussi) קרוב ביותר להצלחה כאשר נחת באוקיינוס כ-180 קילומטר ממערב לצרפת.
הטיסה.
דאבל איגל II המריא ב-11 באוגוסט מהאי פרסק (Presque) במדינת מיין שבארצות הברית. הטיסה נחשבה לחצייה מוצלחת של האוקיינוס האטלנטי מהזמן שבו חצה הכדור את חוף אירלנד ב-16 באוגוסט. ניומן התכוון לקפוץ מסל הבלון לקראת הנחיתה ולנחות באמצעות גלשן אוויר, אך הדבר לא נעשה כיוון שהיה על הצוות להשליך את הגלשן כנטל קודם לכן.
השלטונות הצרפתיים סגרו למען הכדור את נמל התעופה לה בורז'ה שמצפון-מזרח לפריז כדי שיוכל לנחות בו, כדרך שעשה צ'ארלס לינדברג בסיום טיסתו ההיסטורית ב-1927, אך הצוות נאלץ לוותר על הנחיתה שם משום שלכדור לא נותר עילוי מספיק כדי לחצות בבטחה את המרחב האווירי של פריז. הם נחתו בשדה שעורה של חקלאי מקומי במיסריי (Miserey) שממערב לפריז. הכדור הוקף במהרה בסקרנים, שגנבו חלק מציודו כמזכרות.
לאחר הטיסה.
חברת אייר פראנס מימנה לאנשי הצוות ונשותיהם טיסה חזרה מצרפת לארצות הברית על סיפון מטוס הנוסעים קונקורד.
תיעוד מלא של מהלך הטיסה התפרסם בגיליון דצמבר 1978 של הירחון נשיונל ג'יאוגרפיק.
ב-13 ביוני 1979 עוטרו שלושת אנשי הצוות של הבלון על הישגם במדליית הזהב של הקונגרס.
הסל של הכדור דאבל איגל II נמצא בתצוגה בשלוחת מוזיאון האוויר והחלל הלאומי של ארצות הברית שליד נמל התעופה הבינלאומי דאלס שבארצות הברית.
אנדרטה לטיסה, הכוללת דגם של הבלון, הוקמה באתר שממנו המריא הבלון במדינת מיין.
שדה התעופה דאבל איגל II שליד העיר אלבקרקי במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית נקרא על שמו של הבלון.
עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל
עצרת "איחוד הימין" הייתה הפגנה אלימה שנערכה על ידי ארגוני עליונות לבנה אמריקאים (אלט-רייט, נאו-נאצים, לאומנות לבנה וגופי ימין קיצוני נוספים) בשארלוטסוויל, וירג'יניה, ב-11 ו-12 באוגוסט 2017. מארגני העצרת היו ריצ'רד ספנסר וג'יסון קסלר. משתתפי העצרת, רובם אנשי ימין רדיקלי ובהם גם חברי ארגון "הנערים הגאים", מחו על הסרת פסלים ואנדרטאות לזכר קונפדרציית המדינות של אמריקה מהמרחב הציבורי, ובפרט על הסרת פסל של מפקד הקונפדרציה רוברט אדוארד לי המוצב בפארק האמנציפציה בשארלוטסוויל.
בין הדוברים בעצרת נמנו דייוויד דיוק וריצ'רד ספנסר. בנאומים נאמר ש"היהודים הורסים את העולם המערבי", והדוברים שיבחו את דונלד טראמפ ואת אדולף היטלר.
במהלך העצרת אירעו תקריות אלימות רבות, בהן הרוגים ופצועים.
רקע.
במדינת וירג'יניה קיימים מספר פסלים ואנדרטאות לזכר קונפדרציית המדינות של אמריקה, המייצגת את מלחמת האזרחים האמריקנית. במהלך השנים הוסרו פסלים אלה מהמרחב הציבורי, מכיוון שהם נתפסו כסמלים לעליונות לבנה ובעקיפין כתמיכה בעבדות.
בשנת 1917 הוקם בשארלוטסוויל פארק בשם "פארק לי" על שמו של רוברט אדוארד לי, ובכניסה הוצב פסל של לי רכוב על סוס. בחודש יוני 2017 החליטה מועצת העיר להחליף את שמו של הפארק לשם "פארק האמנציפציה", ולהסיר את פסל לי מהפארק, וכן פסל של תומאס ג'ונתן ג'קסון בפארק סמוך. חברי המועצה אמרו: "הפסלים מסמלים עליונות לבנה וטרור."
ב-15 במאי התקיימה ליד הפסל עצרת של גופי ימין קיצוני שקראו לא להסיר את הפסלים, ולמחרת התקיימה הפגנת נגד של מספר ארגונים, בהם גם "חיי שחורים חשובים".
עצרת "איחוד הימין" האמריקאי תוכננה זמן רב מראש, ונשיאת אוניברסיטת וירג'יניה הזהירה סטודנטים שלא להתקרב לאזור העצרת מכיוון שצפויים בו אירועים אלימים.
העצרת.
העצרת החלה ב-11 באוגוסט, בהשתתפות עשרות אנשי עליונות לבנה, רובם גברים לבנים. הם נשאו לפידים וצעדו לאורך הקמפוס של אוניברסיטת וירג'יניה כשהם שרים סיסמאות כמו "חיי לבנים חשובים" וכן סיסמאות אנטישמיות, בהן "יהודים לא יחליפו אותנו" והשיר הנאצי "דם וקרקע".
לאחר זמן מה נתקלו אנשי העצרת בהפגנת-נגד, והתפתחה קטטה. המשטרה הכריזה על האירוע "אספה בלתי חוקית" ופיזרה את המשתתפים. ראש עיריית שארלוטסוויל, מייקל סיגנר, כינה את העצרת "מצעד פחדני של שנאה, דעות קדומות, גזענות וחוסר סובלנות."
ב-12 אוגוסט החלו התארגנויות להמשך עצרת הימין, כמו גם הפגנות-נגד. בשעה 11 בבוקר הכריזה משטרת שארלוטסוויל על מצב חירום בעיר, אך כבר היה מאוחר מדי. התקהלויות של מאות אנשי ימין התפרסו במוקדים שונים בעיר, קראו קריאות גזעניות ואנטישמיות, והניפו את דגלי הקונפדרציה. בהפגנות נגד העצרת התפתחו קטטות אלימות רבות, בהן נפצעו עשרות אנשים.
באותו יום בצהריים אירע פיגוע דריסה, בו מכונית דהרה אל תוך קהל של מפגינים נגד העצרת. בפיגוע נהרגה אישה ונפצעו 19, חלקם באורח קשה. הנהג, פעיל ימין בן 20 מאוהיו, נעצר.
בשעות אחר הצהריים התרסק מסוק בל 407 של משטרת וירג'יניה שנשלח לשמור על הסדר. שני השוטרים שהיו במסוק נהרגו.
תגובות.
פוליטיקאים מכל הקשת הפוליטית גינו את האלימות באירוע, ונשיא ארצות הברית דונלד טראמפ פרסם גינוי כללי אך לא התייחס לפיגוע: "כולנו חייבים להיות מאוחדים ולגנות את כל מה שהשנאה הזו מייצגת. אין מקום לסוג כזה של אלימות בארצות הברית. בואו נתאחד! אני בבדמינסטר לפגישות בנוגע לווירג'יניה, ואנחנו עושים הכול כדי שיהיה טוב יותר. עצוב מה שקורה בשארלוטסוויל." במסיבת עיתונאים שערך, הוסיף: "אני מגנה את תצוגת השנאה, הקנאות והאלימות מכל הצדדים בווירג'יניה. מה שקריטי עכשיו זה להשיב בזריזות את הסדר והחוק ואת ולהגן על חייהם של אזרחים תמימים". ביקורות רבות הושמעו על כך שלא התייחס ספציפית למניע של המפגע.
דייוויד דיוק, מנהיג הקו קלוקס קלאן לשעבר, כתב בתגובה: "דונלד טראמפ צריך להסתכל היטב במראה ולזכור שאמריקאים לבנים בחרו בו להיות נשיא, לא שמאלנים קיצוניים."
בתרבות הפופולרית.
בשנת 2018 יצא סרטו של ספייק לי "שחור על לבן", אשר סצנת הסיום שלו כוללת צילומים מתוך אירועים אלו.
מושב מחוז
יעקב שמחה רפיש
רבי יעקב שמחה רפיש (בכתיב יידי: רעהפיש; ה'תקס"ז, 1807 - כ"ו בניסן ה'תרל"ז, 9 באפריל 1877) היה ראב"ד ורב העיר קמפנו בפרוסיה. ממקורביו של רבי עקיבא איגר, ומחבר הספרים "שערי שמחה" ו"משכן העדות".
ביוגרפיה.
נולד בראביץ' שבפרוסיה לרב משה רפיש. למד מפי רבי אליעזר ליפמן ראוויטשער [=מראביץ'] שהיה דיין בליסא. נישא לבת העיר קמפנו הסמוכה לפוזנא ועבר להתגורר בעיר.