קוקו התפרסמה מאוד עקב התעניינות התקשורת בה. ב-1977 נעשה עליה סרט תיעודי שנקרא "קוקו - גורילה מדברת" (Koko – A Talking Gorilla). דיווחים על-אודותיה מופיעים מפעם לפעם בתקשורת (האחרון שבהם באוגוסט 2004).
קוקו נפטרה ב-20 ביוני 2018, בגיל 46.
האורנגאוטן צ'נטק ושפת הסימנים.
ב-1978 ערכה האנתרופולוגית לין מיילז (Lyn Miles) ניסוי שבמסגרתו ניסתה ללמד אורנגאוטן המכונה "צ'נטק" (Chantek, במלאית: "יפה, נהדר") את שפת הסימנים האמריקנית.
צ'נטק נולד בשבי במרכז המחקר הלאומי לפרימטים ירקיז באטלנטה שבג'ורג'יה (ארצות הברית) ב-17 בדצמבר 1977. בגיל 9 חודשים הועבר ללין מיילז באוניברסיטת טנסי בצ'טנוגה, שגידלה אותו ביחד עם מספר תלמידי מחקר. במשך מספר שנים הוא התלווה אליהם לשיעורים באוניברסיטה, היה פופולרי בקמפוס וכיכב בסרט תעודה של רשת PBS "הקוף שהלך לקולג'". בדומה לוושו, לוסי וקופי-אדם אחרים שגודלו עם בני-אדם, צ'נטק נעשה קשה לשליטה כשבגר, ונאלצו לכלוא אותו בכלוב מבודד למשך 11 שנים עד אשר נמצא לו שטח מיוחד בגן החיות של אטלנטה, מחוץ לאזור התצוגה הרגיל.
לטענת מיילז, צ'נטק למד כמה מאות סימנים בשפת הסימנים האמריקנית, והשתמש בהם גם בצירופים של כמה מילים יחד. אך כמו אצל קוקו, הטענה לא הודגמה במחקרים מסודרים שעברו ביקורת עמיתים. באוגוסט 2017 נפטר צ'נטק בגן החיות של אטלנטה, שם חי והמשיך להשתתף במחקרי התנהגות ואינטליגנציה בקופי אדם עד יום מותו.
השימפנזה שרה וסמלים כתובים.
נקבת השימפנזה שרה (Sarah) נולדה באפריקה ב-1962, והחלה ללמוד קריאה וכתיבה בסמלים מיוחדים בגיל חמש. היא הייתה הראשונה מתוך קבוצה של תשעה שימפנזים שהשתתפו בפרויקט מחקר של הפסיכולוג האמריקני דייוויד פרימאק (David Premack), בתחילה באוניברסיטת מיזורי בארצות הברית, לאחר מכן באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ולבסוף באוניברסיטת פנסילבניה.
מהלך הניסויים.
פרימאק התעניין לא רק בשפה אלא גם באינטליגנציה בבעלי חיים באופן כללי. בניגוד לחוקרים אחרים בתחום, מטרתו לא הייתה בהכרח לתקשר עם השימפנזים, אלא למפות את תהליכי החשיבה שהשימפנזים מסוגלים להם. הוא השתמש בסמלי פלסטיק צבעוניים שניתן היה להצמיד אותם ללוח מגנטי בעזרת פיסות מתכת באחוריהן. בתחילה למדה שרה שהיא יכולה לקבל בננה ממאמנה אם תצמיד ללוח סמל שנבחר לייצג "בננה" - ריבוע פלסטיק ורוד (הסמלים נבחרו בכוונה כך שלא יהיו אייקוניים, כלומר לא ניתן לנחש את משמעותם על פי צורתם). באופן דומה למדה שרה לבקש פרסי מזון נוספים באמצעות הסמלים שלהם. לאחר מכן יצר פרימאק סמל לפועל "תן", ולימד את שרה שכדי לקבל את הפרס המבוקש עליה לסדר את הסמלים על הלוח בסדר קבוע: "תן בננה". שרה העדיפה סידור הסמלים בטור מלמעלה למטה, בדומה לנהוג בכתב סיני מסורתי, וכיוון זה נשמר בהמשך.
בשלב הבא יצר פרימאק סמלים לשמות המאמנים השונים של שרה, ולשם של שרה עצמה. על-מנת להקל על שרה את זכירת "שמותיהם", המאמנים ענדו אותם בשרשרת על צווארם, ואף נתנו לשרה לענוד את שמה שלה. לאחר שלמדה שרה את השמות דרשו ממנה לכלול אותם במשפט הבקשה בסדר קבוע (כלומר בדקדוק תקין) על-מנת לקבל את הפרס, למשל: "רנדי תן בננה שרה". אם שרה השתמשה למשל בשם של המאמנת מארי כאשר רק המאמן רנדי נוכח במקום, היא לא קיבלה את הפרס. פעם כתבה שרה את המשפט "רנדי תן בננה גאסי", והמאמן נתן מיד את הבננה לשימפנזה גאסי, אחד המשתתפים האחרים בניסוי. לאחר המקרה לא חזרה שרה מעולם על משפט זה.
שרה למדה כמאה סמלים שונים, שסימנו פריטי מזון, עצמים שונים, שמות אנשים ושימפנזים, ופעלים פשוטים כמו "קח", "הכנס" ו"רחץ". שרה למדה גם סמל שפירושו "שם-של", אשר בהמשך איפשר ללמד אותה סמלים של חפצים נוספים באופן שיטתי. למשל שרה למדה את הסמל למפתח על ידי סידור בטור של הסמל "מפתח", הסמל "שם-של" והמפתח עצמו. סמלים מופשטים אף יותר ניתנו לתכונות שונות, כמו צבעים: "אדום", "צהוב" ו"ירוק", צורות: "עגול" ו"מרובע", וגדלים: "קטן" ו"גדול". סמלים כאלו איפשרו לשרה למיין עצמים לפי תכונות שונות, למשל "תפוח הוא אדום" או "תפוח הוא עגול". שרה מיינה את הסמל "תפוח" כעגול ואדום אף על פי שהסמל עצמו היה משולש כחול. סמל נוסף שפירושו "צבע-של" איפשר ללמד את שרה סמלים חדשים לצבעים באמצעות עצמים שכבר הכירה את שמותיהם, למשל "חום צבע-של שוקולד". לאחר שהוסבר לה באופן זה מה פירוש הסמל "חום", שרה הוכיחה את הבנתה כאשר התבקשה "תני חום" ובחרה את הדיסקית החומה מבין מספר דיסקיות בצבעים שונים.
שרה גם למדה סמלים של יחסים מופשטים נוספים, כמו "זהה", "שונה", "לא", "אם-אז", וסמל שנקרא "?" לציון סמל לא ידוע, שאותו נדרשה שרה להחליף בסמל הנכון במשפטים שונים. בשיטות כאלו הוכיח פרימאק ששרה הבינה מושגים לוגים מופשטים רבים. כאשר הסמל "?" הונח בין שני פריטים זהים כלשהם, היא למדה להחליף אותו בסמל "זהה", וכאשר "?" הונח בין פריטים שונים כלשהם, היא למדה להחליפו ב"שונה". במשפט כמו "אדום ? תפוח" היא ידעה להכניס במקום "?" את הסמל "צבע-של", ובמשפט "אדום ? בננה" היא ידעה להכניס במקומו את הסמלים "לא צבע-של". קביעה מעניינת עשתה שרה כאשר הועמדה בפני המשפט "תפוח הוא אדום ? אדום צבע-של תפוח" והחליפה את ? בסמל "זהה". לעומת זאת במשפט כמו "תפוח הוא אדום ? תפוח הוא עגול" היא החליפה את ? בסמל "שונה". בכך היא הראתה שהיא יכולה להעריך משפטים, ולהבין את המונחים "זהה" ו"שונה" כ"זהה במשמעותו" ו"שונה במשמעותו". שרה גם הייתה מסוגלת להתמודד עם משפטי תנאי, כמו "שרה לוקחת בננה אם-אז רנדי לא נותן שוקולד שרה" (כלומר, אם שרה תיקח את הבננה היא לא תקבל מרנדי את הפרס האהוב עליה יותר, השוקולד).
ביקורת על הניסויים עם שרה.
מבקריו של פרימאק הצביעו על מספר בעיות מתודולוגיות וסטטיסטיות בניסויים שלו. למשל, שרה כמעט מעולם לא נדרשה לחבר "משפט" שלם בעצמה, אלא רק להסתכל במשפט שסידר המאמן ולהחליף את הסמל "?" בסמל הנכון, לרוב מתוך מספר מוגבל מאוד של אפשרויות. יתר-על-כן, היא בדרך-כלל נדרשה למספר גדול מאוד של הדגמות על-מנת ללמוד דבר חדש, וגם לאחר שלמדה אותו, אחוז התשובות הנכונות שלה היה לרוב רק כ-80%. כל אחוז תשובות נכונות שהיה גדול באופן מובהק סטטיסטית ממה שניתן לצפות מתשובה אקראית נחשב על ידי פרימאק כראייה לכך ששרה השתלטה על הבעיה. המבקרים סוברים ששרה הייתה עשויה להשתמש בניסיונה ובאפקט הנס החכם על-מנת להגיע ל-80% ניחושים נכונים אפילו ללא הבנה אמיתית של משפטים.
ניסויים נוספים עם שרה.
פרימאק טבע את המונח תאוריה של הנפש (theory of mind) באחד המאמרים המדעיים המצוטטים ביותר בתולדות מדע הפסיכולוגיה, שכותרתו: "האם יש לשימפנזה תאוריה של הנפש?". במאמר תואר ניסוי שבו צפתה שרה בסרטים של שחקן אנושי שהעמיד פנים כי הוא מתקשה בבעיות שונות, למשל בניסיון להגיע למזון דרך סורגים או להחלץ מתוך כלוב נעול. לאחר כל בעיה ניתנה לשרה אפשרות לבחור מבין תמונות של חפצים שונים, ואף שלא התבקשה לכך במפורש היא בחרה באחוזי הצלחה גבוהים את תמונות החפצים שהיו יכולים להיות פתרונות לבעיה, למשל מקל על מנת להגיע למזון או מפתח כדי להחלץ מן הכלוב. פרימאק הציג את התוצאה כראייה לכך ששרה הזדהתה עם ה"קשיים" שהוצבו לפני השחקן והבינה את רצונו לפתור אותם, כלומר שהייתה לה "תאוריה של הנפש" של השחקן. הדיונים והניסויים בשאלה אם יש לשימפנזים תאוריה של הנפש עדיין נמשכים בשנים האחרונות.
בניסוי אחר, שרה השתמשה בסמלים "זהה" ו"שונה" שלמדה על-מנת להדגים שיש לה תפיסה של חוק שימור החומר בנוזלים: היא הניחה את הסמל "זהה" בין כוסות שהכילו נפח זהה של נוזל, אפילו כאשר אחת הכוסות הייתה גבוהה וצרה יותר מן השנייה. זהו ניסוי מסוג אלו שנעשו קודם בבני-אדם על ידי ז'אן פיאז'ה ואחרים, שבהם נמצא כי ילדים רוכשים יכולת זו בגילאי 3 עד 7 שנים.
שרה העבירה את 13 השנים האחרונות לחייה במקלט לאומי לשימפנזים יוצאי ניסויים מדעיים בלואיזיאנה, שם מתה באוגוסט 2019, בגיל מופלג לשימפנזים של 57 שנים.
השימפנזה לאנה ושפת הלקסיגרמות.
נקבת השימפנזה לאנה נולדה ב־1970 במרכז המחקר הלאומי לפרימטים ירקיז (Yerkes נוסד ב-1930 על ידי חוקר השימפנזים רוברט ירקיז ) באוניברסיטת אמורי באטלנטה, ג'ורג'יה. בהיותה בת שנתיים צורפה על ידי החוקרים דוויין רמבו וארנסט פון-גלזרפלד לפרויקט LANA (ראשי תבות של LANguage Analog) שמטרתו הייתה לבדוק אם ניתן ללמד שימפנזים לתקשר במשפטים עם תחביר תקני.
מהלך הניסויים.
פון-גלזרפלד פיתח במיוחד בשביל הניסוי שפה מתוכננת שקיבלה את השם "ירקית" (Yerkish על שמו של ירקיז). שפה זו כללה, במקום מילים, לקסיגרמות, כלומר סמלים גרפיים שאינם אייקוניים (אי אפשר לנחש מצורתו של הסימן את משמעותו). הלקסיגרמות הורכבו מצורות גאומטריות כגון קווים, משולשים, עיגולים וכו', והן צוירו על צבעי רקע שסייעו בהבנת סוג המילה, למשל רקע אדום ללקסיגרמות מתחום המזון והמשקה ורקע שחור למילות יחס. מן הלקסיגרמות ניתן היה ליצור משפטים על ידי סידורן בתחביר תקני שפותח במיוחד.