"בית ספר הלל", בהנהלתו של אלק, התחיל ככיתת גן, והוסיף מדי שנה כיתה נוספת. כלומר, כאשר בוגרי כיתה א' עלו לכיתה ב', נפתחה עבורם כיתה ב' וכן הלאה. כאשר המחזור הראשון סיים את בית הספר העממי, פתח עבורם אלק כיתת בית ספר תיכון. לכבוד אירוע זה, הוזמן ד"ר ליאו בק עצמו לבקר במקום. במהלך ביקורו בשנת 1947 שונה שם בית הספר מ"הלל" ל"ליאו בק". אותו ביקור שימש גם תמריץ להקמת חברת ליאו בק בע"מ ב-1948, ולהעברת הנכסים אליה.
בשנת 1950, כתוצאה מהרצון להרחיב את בית הספר, ונוכח הצורך במימון, הצטרף בית הספר לאיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, אליה הוא שייך עד היום. באותה שנה קיבלה מדינת ישראל חסות על בית הספר היסודי, והוא הפך לממלכתי.
ב-1956 עבר בית הספר היסודי לרחוב גולומב בהדר עליון, ובית הספר התיכון נותר ברחוב הלל. עקב מיקומו של בית הספר בתוך שכונה עירונית בנויה, לא היה מקום להתרחבות. על שטח סמוך שהיה יכול להיות אופציה לבנייה, החליטו הבהאים להרחיב את הגן הבהאי ולבנות מבנים נוספים, בהם בית הצדק העולמי. לפיכך, עיריית חיפה הקצתה למרכז החינוך שטח של 20 דונם סמוך למנזר סטלה מאריס בכרמל הצרפתי. בעלי השטח הם המסדר הכרמליתי, שהחכירו אותו לעיריית חיפה. על השטח נבנה ב-1970 מרכז חינוך, מכספי מרכז ליאו-בק, שעל תכנונו הופקדו האדריכלים מיכאל נדלר, שולמית נדלר, שמואל ביקסון ומשה גיל. כיום כולל המרכז בית ספר תיכון שש-שנתי (חטיבת הנעורים והתיכון), חטיבה לגיל הרך, בית ספר יסודי, מתנ"ס ומרכז ספורט, בית כנסת רפורמי ("אוהל אברהם") ומרכז בינלאומי ללימודי יהדות על שם לורי לוקיי.
בשנת 1974 פרש הרב אלק לגמלאות, ואת הניהול קיבל הרב ראובן סמואלס, שהיה מורה בבית הספר מ-1962. עם פרישתו של הרב סמואלס ב-1999, התמנה למנהלו הכללי של המרכז דני פסלר, יו"ר סיעת העבודה במועצת עיריית חיפה וחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, שהיה תלמיד ומורה בבית הספר. בדצמבר 2017, אחרי פרישתו של דני פסלר, מונה הרב אופק מאיר במקומו לתפקיד המנכ"ל.
בנוסף ללימודים בבית הספר, מפעיל המרכז תוכניות רבות למען הקהילה, פעילויות לקידום ערכי יהדות, כיתת מחוננים מחוזית וכן כיתות לילדים הסובלים מ-PDD ומוגבלויות שונות, אשר חלקם משולבים בלימודים עם שאר כיתות השכבה.
נכון ל-2019, לומדים במרכז החינוך, על כל מוסדותיו ובכל שכבות הגיל, כ-2,800 תלמידים.
ביוני 2020, חטיבת הנעורים בליאו באק דורגה על ידי משרד החינוך כאחת מעשר החטיבות הטובות בישראל.
בשנת 1991 נפתח מרכז ספורט מתחת למתחם בית הספר. המרכז כלל בריכת שחיה חצי אולימפית, שם התאמנו תלמידי בית הספר, אולם ספורט, חדר כושר, ג'קוזי, סאונות ועוד מגוון אולמות לחוגים. מרכז הספורט נסגר בשנת 2021 לקהל הרחב בשל משבר הקורונה וכעת הוא משרת רק את תלמידי בית הספר.
המרכז הבינלאומי ללימודי יהדות ע"ש לורי לוקיי.
מרכז לוקיי המיועד לקיום כנסים, אירועים (כולל שמחות ואירועים משפחתיים), סמינרים, ימי עיון ומופעי תרבות, נמצא בקמפוס של מרכז חינוך ליאו באק. המרכז נפתח בשנת 2003, והוא כולל אודיטוריום בעל 300 מקומות ישיבה, 14 חדרי סמינרים, בית ספר יסודי ומרכז תקשורת.
ספריית מרכז חינוך ליאו באק.
הספרייה נחנכה בשנת 2003. ממוקמת בקומה השלישית בבניין ע"ש לורי לוקיי. מרחב הספרייה כולל ספרייה מרכזית, חדר הנצחה, פינת כתבי עת, ספריית ילדים, אזורי עבודה לקבוצות וליחידים וחדרי לימוד.
הספרייה הקהילתית משרתת את מגוון האוכלוסיות של מרכז החינוך, החל מהגיל הרך ועד גיל הזהב. משתמשי הספרייה כוללים את עובדי המוסד, המורים, ילדי הגנים, תלמידי חטיבת כיתות היסוד, תלמידי התיכון וכיתות המחוננים מחטיבת הנעורים.
אוסף הספרייה כולל: סיפורת בעברית, אנגלית ורוסית; ספרי שירה, מחזות, כתבים, קבצים וביוגרפיות, ספרי עיון ולימוד, כתבי עת, אנציקלופדיות, לקסיקונים, אטלסים, תקליטורי מוזיקה וסרטי די.וי.די. שירותי הספרייה כוללים השאלת ספרים לצורכי לימוד ופנאי, ייעוץ הנחיה והדרכה ביבליוגרפית לעבודות חקר וגמר. בספרייה עמדות מחשב לשימוש התלמידים והמורים וכן מחשבים ניידים לעבודה בספרייה ושירותי צילום והדפסה.
הפעילויות כוללות סדנאות קיץ לתלמידים החדשים, השתתפות ב"מצעד הספרים" לבתי הספר. בזאר ספרים בימי הורים, שיעורי ספרייה ושעות סיפור לתלמידי חטיבת כיתות היסוד, ביקורים בספרייה לילדי הגן. תלמידי התיכון מתנדבים בספרייה במסגרת מעורבות חברתית. הספרייה נעזרת גם במתנדבים מבוגרים גמלאים.
בספרייה חדר ההנצחה הממוקם בכניסה לספרייה. המקום נבנה לזכרם של תלמידי מרכז חינוך ליאו באק ובוגריו, אשר נפלו במערכות ישראל ובפעולות איבה. האולם נבנה במטרה לזכור ולכבד את הנופלים, באולם מתקיימות פעילויות חינוכיות. באולם פינות הנצחה מיוחדות לזכר הנופלים, לזכר יצחק רבין ראש הממשלה, הרב ליאו באק, והרב ראובן סמואלס.
קורבן עולה
קָרְבַּן עוֹלָה‎ הוא אחד הקורבנות שהיו מקריבים בבית המקדש. קורבן עולה הוא מקבוצת הקרבנות הקרויים "קדשי קדשים" עליהם נהוגים דינים חמורים משאר הקורבנות. פעמים קורבן עולה בא כקורבן יחיד ופעמים כקורבן ציבור, פעמים הוא בא כחובה ופעמים כנדבה. קורבן עולה מובא מן הבהמה, או מן העוף.
עולת בהמה באה מפרים (בקר), כבשים או עזים (צאן) ממין זכר. כאשר הקורבן בא מן העוף, ניתן להביא תור בוגר או גוזל של יונה, ממין זכר או נקבה. ביחד עם העולה מקריבים מנחת נסכים – סולת בלולה בשמן המוקטרת על אש המזבח, ויין הנשפך על גג המזבח.
לפי הדעה המקובלת, הקורבן נקרא "עולה", משום שבניגוד לכל שאר הקורבנות – בשר העולה עולה כליל ונשרף באש על המזבח, ואין בו חלקים שנאכלים לכהנים או לבעלי הקורבן. במדרשים מובא פירוש אחר לשם "עולה" – מלשון ‎"והעולָה על רוחכם היה לא תהיה" – פסוק המדבר על מחשבתם של בני ישראל שלא לקיים את מצוות התורה, ומכאן שהעולה מכפרת על מחשבת הלב (ראו להלן).
הסוגים השונים של העולה.
עולת נדבה.
עולת יחיד רגילה היא עולת נדבה – עולה שאדם מביא בנדר או בנדבה, כמתואר בספר ויקרא פרק א'. נדר הוא כאשר האדם אומר: "הרי עלי קורבן עולה" ובכך הוא מחייב את עצמו להביא קורבן. אם אדם זה מקדיש אחר כך בהמה לקורבנו, הרי שגם אם הבהמה תמות או תאבד - לא פקע ממנו חיובו להביא בהמה לקורבן, כיוון שחובו להקריב עולה אינו תלוי דווקא בבהמה שהקדיש. נדבה היא כאשר האדם אומר: "הרי בהמה זו עולה". באמירתו הוא מקדיש את הבהמה המסוימת הזו לעולה, ואם היא מתה או אבדה - הוא פטור מלהביא בהמה אחרת לקורבן, כיון שהתחייבותו הייתה על בהמה זו בלבד.
עולת נדבה מוגדרת על ידי חז"ל כ"דורון" – מתנה שהאדם מביא לה'; מאידך, נאמר בתורה בעניינה: "וְסָמַךְ יָדוֹ עַל רֹאשׁ הָעֹלָה, וְנִרְצָה לוֹ לְכַפֵּר עָלָיו", ומכאן שיש בעולה גם צד של כפרה על חטא, אך התורה אינה אומרת על איזה חטא העולה מכפרת. חז"ל התייחסו לשאלה זו, ואמרו שהעולה מכפרת על מצוות קלות – מצוות עשה ומצוות לא תעשה שאין עליהם עונש מלקות או מיתה, ואין מביאים עליהם קורבן. העולה מכפרת אפילו על מי שעבר על איסורים אלו במזיד, וזאת בניגוד לחטאת ואשם, שאינם מכפרים אלא על העובר עבירה בשוגג. לפי דעה אחרת, העולה באה לכפר על הרהורי עבירה, כמו שנאמר באיוב (א, ה): "וַיִּשְׁלַח אִיּוֹב וַיְקַדְּשֵׁם, וְהִשְׁכִּים בַּבֹּקֶר וְהֶעֱלָה עֹלוֹת מִסְפַּר כֻּלָּם, כִּי אָמַר אִיּוֹב: אוּלַי חָטְאוּ בָנַי, וּבֵרֲכוּ אֱלֹהִים בִּלְבָבָם".
עולת נדבה באה מן הבקר, מן הצאן, או מן העוף.
עולות חובה של יחיד.
בכמה מקרים נקבעה חובה על יחידים להביא קורבן עולה:
עולות ציבור.
כמעט כל קורבנות הציבור הם קורבנות עולה. אלו הן העולות הקרבות עבור הציבור:
תהליך ההקרבה.
עולת בהמה.
הקרבת עולת בהמה כוללת כמה שלבים, שרובם אינם מיוחדים לה.
1. סמיכה – סמיכה נוהגת בעולת בהמה של יחיד; עולת ציבור ועולת העוף – אינן טעונות סמיכה. הסמיכה היא הנחת ידי בעל הקורבן על ראש הבהמה, תוך כדי אמירת וידוי. המקריב עולה מתוודה על החטא שבגינו הביא את העולה (ראו לעיל, על אלו חטאים העולה מכפרת).
2. שחיטה - שחיטת העולה נעשית בצפון העזרה, כדין "קדשי קדשים".
3. קבלת הדם הנשפך מן הבהמה על ידי כהן, בכלי הנקרא "מזרק".
4. הולכת הדם על ידי הכהן למזבח העולה.
5. זריקת הדם על ידי הכהן בשתי זוויות של המזבח: הזווית הצפון מזרחית והזווית הדרום מערבית. הדם צריך להינתן בכל זווית כך שייראה בשתי הצלעות של הזווית ("שתי מתנות שהן ארבע").
6. שפיכת שיריים - אם נשאר דם במזרק, הוא נשפך במקום מיוחד ביסוד המזבח בפינה הדרום - מערבית.
7. הפשט וניתוח – הפשטת עור הבהמה מבשרה וחיתוך בשרה לאיברים. כמו כן, רוחצים במים את הקרבים ואת הכרעיים, כדי לנקותם מהלכלוך שבהם לפני ההקטרה. פעולות אלה נעשות ב"בית המטבחיים" שהיה בעזרה, מצפון למזבח, וגם מי שאינו כהן ("זר") רשאי לעשותן.
8. הקטרה – כהן מעלה את איברי העולה לראש המזבח, ומניח אותם על מערכת העצים הבוערת.
9. נסכים - יחד עם קורבן העולה מביאים יין, ומנסכים (שופכים) אותו על גבי המזבח. כמו כן מביאים מנחת נסכים - מנחה העשויה מסולת חטים ושמן המעורבים זה בזה, ומקטירים אותה על גבי המזבח. הכמויות המדויקות של הסולת, היין והשמן תלויות במין הבהמה הקרבה כעולה.
עור העולה ניתן לכהנים, והוא אחד מעשרים וארבע מתנות כהונה.
עולת העוף.
אופן הקרבת העולה.
עולת עוף נעשית בכמה שלבים: