בשנת 1861 פלשה צרפת, תחת הקיסר נפוליאון השלישי, למקסיקו. בזמן שהצרפתים היו במקסיקו (במה שמכונה ההתערבות הצרפתית השנייה במקסיקו), הקיסר נפוליאון השלישי עזר למקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו ואשתו שארלוט, נסיכת בלגיה, לרשת את הכס בשנת 1864. במהלך קרב טקמבראו ב-11 באפריל 1865, 300 חיילי הלגיון הבלגי שנלחמו למען האימפריה המקסיקנית נלחמו נגד הרפובליקנים המקסיקנים (אלה שנלחמו למען הנשיא בניטו חוארס). כמה עשרות חיילים בלגים נהרגו במהלך הקרב.
כאשר הקיסר מקסימיליאן הראשון התמודד מול הוצאה להורג, הורתה בלגיה לנציגתה, הוריקקס, לסייע למאמצי השגריר של אוסטריה לשכנע את המקסיקנים להעניק חנינה. לאחר הוצאתו להורג של הקיסר מקסימיליאן הראשון בשנת 1867, בלגיה ומקסיקו לא קיימו יחסים דיפלומטיים עד 1879.
בשנת 1890 השקיעה בלגיה 1.2 מיליון דולר לפתיחת מכרה כסף ונחושת במיצ'ואקאן. בשנת 1900 כתב הברון מונצ'ור, שגריר בלגיה במקסיקו, מחקר על התנאים והמשאבים של מדינות דרום מקסיקו תוך שהוא "תורם במידה רבה לפיתוח היחסים המסחריים בין בלגיה למקסיקו." בשנת 1903 הרכבת הלאומית של מקסיקו, בה היה לממשלת מקסיקו אינטרס כלכלי גדול, פתחה מסילת ברזל ברוחב סטנדרטי. הפיכת מסילת הברזל הצרה הקודמת למסילת רכבת סטנדרטית הושגה עם 25,000 טונות של מסילות מבלגיה. עד שנת 1913 הרכבת הלאומית של מקסיקו שכנעה את ממשלתו של ויקטוריאנו הוארטה שלא להעניק זכויות נוספות לסינדיקט הבלגי המתחרה נגדן. שוב בשנת 1926 העבירה בלגיה 1,000 טונות של מסילות פלדה לרכבת.
במהלך מלחמת העולם השנייה, מקסיקו סגרה את נציגותה הדיפלומטית בבריסל והעבירה את הצוות הדיפלומטי שלה ללונדון שם שהתה ממשלת בלגיה. בשנת 1940 תושבי בלגיה במקסיקו תמכו בהוברט פיירוט כראש ממשלת בלגיה במהלך הכיבוש הנאצי. לאחר המלחמה, מקסיקו הקימה בחזרה צירות דיפלומטית קבועה בבריסל ובשנת 1954, שתי המדינות העלו את הצירויות הדיפלומטיות שלהן לשגרירויות. באותה שנה פתחה בלגיה את שגרירותה במקסיקו ב-5 ביוני 1954. בשנת 1980, המפגינים המקסיקנים השתלטו על שגרירויות בלגיה ודנמרק כדי לדרוש חופש לאסירים פוליטיים ותנאי חיים טובים יותר עבור מקסיקנים.
בשנת 2018 הוצג שטיח הפרחים של בריסל שכלל אלמנטים תרבותיים ממדינת גואנחואטו, מקסיקו. כולל הסמליות מן תרבויות Chupícuaro, שאוטומי ו-Purépecha.
ביקורים רמי דרג.
ביקורים רמי דרג מבלגיה למקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לבלגיה
הסכמים דו צדדיים.
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו צדדיים כמו חוזה ידידות, ניווט ומסחר (1861); חוזה המסחר והספנות (1895); אמנת ההסגרה (1938); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1964); הסכם להימנעות ממיסוי כפול ולמניעת העלמות מיסים במיסים על הכנסה (1992) והסכם תובלה אווירית (1999).
תחבורה.
קיימות טיסות ישירות בין נמל התעופה של בריסל לנמל התעופה הבינלאומי קנקון עם TUI fly בלגיה.
יחסי סחר.
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את בלגיה). בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות בכ-3.3 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של בלגיה למקסיקו כולל: מוצרים מבוססי כימיקלים; מוצרי רפואה ותרופות; ומכוניות. הייצוא העיקרי של מקסיקו לבלגיה כולל: מוצרים מבוססי כימיה, ציוד רפואי, מחשבים, מכוניות, טרקטורים וטלפונים. במקסיקו פועלות חברות רב-לאומיות בלגיות כמו אגפא-גברט, Janssen Pharmaceutica וקטון נאטי. החברה הבלגית Anheuser-Busch InBev מחזיקה בנתח של 50% בקבוצת Grupo Modelo, המבשלה המובילה במקסיקו ובעלת המותג קורונה העולמי.
העימות במתחם שייח' טברסי
העימות במתחם שיח' טברסי היה עימות בין קבוצת באבים לבין כוחות השאה הקאג'ארי, שהתרחש בין ספטמבר 1848 למאי 1849 במתחם שייח' טברסי שנמצא במחוז מאזנדראן שבצפון איראן. בחודשים אלה התבצרו הבאבים במתחם אחרי שנקלעו לעימותים עם תושבי האזור. לאחר התבצרותם של הבאבים במקום, השאה נאסר אל-דין שלח כוחות על מנת להילחם בהם, והבאבים יצאו כמה פעמים לתקיפות פתע כנגדם, שהביאו לקורבנות בשני הצדדים. לאחר מספר חודשים של מצור אזלה אספקת המזון של הבאבים, ולבסוף הם הסכימו להיכנע תמורת הבטחת כוחות השאה שלא לפגוע בהם. בפועל לאחר שהבאבים נכנעו, כוחות השאה הרגו רבים מהם ואסרו את חלקם. בעימות זה מתו שמונה מ"אותיות הח"י", כינוי ל-18 מאמיניו הראשונים של הבאב. הבאבים והבהאים רואים חלק מהמתים בעימות כמרטירים.
הרקע לעימות.
ב-1844 עלי מוחמד שיראזי, סוחר צעיר מהעיר שיראז שבאיראן הכריז על עצמו כ"באב" – כלומר ה"שער" לאמאם הנסתר, הוא המהדי - הדמות המשיחית לה מצפים השיעים, והחל לאסוף סביבו מאמינים בתורתו. פעולותיו של הבאב עוררו את זעמם של אנשי הדת השיעים ושל השלטונות, ובשנת 1847 הוא נכלא על ידי הרשויות בבית מאסר במאכוּ שבצפון מערב איראן. לאחר כשנה הוא הועבר לבית מאסר אחר בצ'הריק ששוכנת באותו אזור.
לאחר שהתאספו סביב הבאב מאמינים, החלו להיווצר עימותים ביניהם לבין אנשי הדת השיעים ותומכיהם. האירועים האלימים המשמעותיים הראשונים בין הבאבים לאנשי הדת השיעים התרחשו ב-1848 בעיר קזווין שבצפון איראן, כאשר מוחמד תקי בארע'אני, שהיה איש הדת הבכיר בעיר וגם דודה של טאהרה, שהייתה אחת מ"אותיות הח"י", היה אחראי למאסרו ועינויו של אחד מבכירי הבאבים בעיר. לאחר מכן בארע'אני נרצח, ככל הנראה בידי כמה באבים, מה שהוביל למהומות בהן נבזזו בתיהם של באבים, וכמה באבים אף נרצחו.
בתקופה שלפני העימות בשייח' טברסי גברה המתיחות בין הבאבים לבין השלטונות ואנשי הדת השיעיים, כתוצאה ממספר גורמים. ראשית, בתחילת שנת 1848 לקראת סוף תקופת שהותו במאכו, הבאב הפיץ מכתב בעזרת שליח, בו כבר טען שהוא עצמו המהדי והכריז על ביטול השריעה. באפריל 1848, כשהובא להיחקר בפני אנשי דת ובפני נסיך קאג'ארי בעיר תבריז, הכריז הבאב שוב כי הוא המהדי, הפעם באופן פומבי. ביוני של אותה שנה, בכינוס בכפר בדשת , הכריזו מאמיניו של הבאב גם הם על ביטול השריעה, דבר שפירושו המעשי הוא יציאה מהאסלאם. צעדים אלה עוררו את זעמם הן של אנשי הדת השיעיים והן של השלטונות הקאג'אריים, והובילו להחרפת העימותים האלימים בין תומכיהם של אנשי הדת השיעים ובין הבאבים. בנוסף, בספטמבר של אותה שנה מת השאה מוחמד, מה שהוביל לתקופה של חוסר יציבות באיראן.
ההגעה למתחם שייח' טברסי.
בעקבות עימות בין מוסלמים לבאבים בעיר משהד ביולי 1848, מולא חוסיין בושרואי, אחד מ"אותיות הח"י" גורש מהעיר. בעקבות זאת, בושרואי וכ-200 באבים אחרים, חלקם חמושים, יצאו מאזור ח'וראסאן בצעידה שלא ידוע בוודאות מה הייתה מטרתה, אך ישנן השערות לפיהן הצועדים התכוונו להגיע לצ'הריק ולשחרר את הבאב מכלאו, או להגיע לטהראן ולדרוש מהשאה את שחרורו. לפי מפציעי השחר, ספר ההיסטוריה הבאבית-בהאית של נביל זרנדי, הצועדים נשאו דגל שחור, מה שמרמז למסורות אסלאמיות לפיהן הגעה של כוחות הנושאים דגלים שחורים מח'וראסאן מצביעה על בואו של המהדי.
לאחר כמה חודשים, בספטמבר, בושרואי והבאבים הגיעו לאזור מאזנדראן שבצפון איראן, שם נקלעו לעימות עם כפריים סמוך לעיר בארפורוש (כיום באבול). עקב חוסר היציבות ששרר לאחר מותו של השאה, הבאבים גם סבלו מתקיפות נוספות על ידי כפריים ועל ידי שודדי דרכים. הבאבים חיפשו מחסה מפני תקיפות אלה וב-21 בספטמבר התמקמו במתחם קברו של השייח' טברסי (מלומד שיעי פרסי בן המאה ה-12) שנמצא באזור. הבאבים נשארו במתחם הקבר ובנו ביצורים מסביב לו מחשש שיותקפו. בשלב זה הצטרפו לקבוצה המתבצרת באבים נוספים, בהם קודוס - אחד מהבולטים שב"אותיות הח"י", ולפי הערכות שונות מספרם הגיע לבין 500 ל-1,500. לעומת זאת, לפי הספר "מפציעי השחר", המתבצרים מנו 313 איש, כמספר הלוחמים שלפי מספר מסורות חדית' עתידים להילחם לצד המהדי. מספר זה הוא גם הערך המספרי של המילה הערבית "ג'יש" (جيش) – שפירושה "צבא", בהתייחסות לצבאו של המהדי.
ההתבצרות והקרבות.
כאשר נודע לשאה החדש, נאסר אל-דין, על התבצרותם של הבאבים בקבר השייח' טברסי, ועל העימותים ביניהם לבין הכפריים באזור, הוא הורה למנהיגים מקומיים באזור לחסל את הבאבים המתבצרים. מספר מנהיגים מקומיים הגיעו עם כוח שמנה כ-4,000 אנשים, אולם ב-22 בדצמבר הבאבים, להם הייתה תחמושת מועטה בלבד עד אז, הצליחו להפתיע אותם בתקיפת פתע, הרגו כמה מהם ולקחו מהם תחמושת רבה.
לאחר תבוסה זו, השאה הורה לדודו, הנסיך מהדי קולי מירזא, שמונה למושל מחוז מאזנדראן, לחסל את הבאבים, בהדגישו שהבאביות היא כפירה שיש להשמידה. בינואר 1849 המושל הגיע עם כוחותיו, אך המתין לתגבורת נוספת. לבאבים נודע על כך שהוא ממתין לתגבורת ובליל ה-24 בינואר הם תקפו את כוחותיו בהפתעה והביסו אותם. שלושה ימים לאחר מכן, הגיעה התגבורת והתרחש קרב נוסף בין הבאבים לכוחותיו של השאה, בו נהרגו רבים משני הצדדים, כשמצד הבאבים נהרג בין היתר מולא חוסיין בושרואי.
לאחר מכן, הגיעו כוחות נוספים, צרו לחלוטין על הביצורים ומנעו כניסת אספקה למתחם. בחודשים פברואר ומרץ הבאבים הדפו כמה ניסיונות של כוחות השאה לפרוץ למתחם. עד אפריל הבאבים ניצלו את כל אספקת המזון שהייתה בידיהם, ואף אכלו את הסוסים שהיו להם, ולאחר מכן הם נאלצו לאכול את העשבים שצמחו במתחם. לבסוף, המושל הבטיח לבאבים שאם ייכנעו, כוחותיו לא יפגעו בהם, והבאבים הסכימו לכך. עם זאת, ב-9 במאי כאשר הבאבים שנותרו בחיים יצאו, המושל הפר את הבטחתו ומרביתם נטבחו על ידי כוחותיו וחלק נאסרו.