המטוס צורך כ-3,200 ליטר של דלק סילוני בשעה, כ-20 אחוז פחות מזה של מטוסי MD-80 בתנאי טיסה דומים, אף שהוא נושא יותר נוסעים.
הלקוח הראשון של דגם בואינג 737–800 היה האפאג לויד פלוג (היום TUIfly) בשנת 1994. המטוס נכנס לשירות החברה בשנת 1998.
בשנת 2011, יונייטד איירליינס הייתה הראשונה להטיס בואינג 737–800 בין יוסטון לשיקגו, המוזן בתערובת של דלק ביולוגי ודלק סילוני רגיל כדי להפחית את פליטת הפחמן.
בפברואר 2016, בואינג השיקה תוכנית הסבת מטוסי 737–800 למטוסי מטען. כלי הטיס המוסב קיבל את שם הדגם 737–800BCF. עם פתיחת התוכנית קיבלה החברה 55 הזמנות להסבות. המטוס המוסב הראשון החל בטיסות מבחן בסוף 2017.
נכון לחודש נובמבר 2017 נמסרו ללקוחות 4,659 מטוסי 737–800, 90 מטוסי 737–800A, ו-21 מטוסי 737–800 BBJ2 מטוסים הועברו. בחברה נותרו 402 הזמנות שלא סופקו. חברת התעופה האירית ריינאייר היא בין המפעילים הגדולים ביותר של בואינג 737–800, עם צי של יותר מ-400 מטוסים בטיסות ברחבי אירופה וצפון אפריקה.
737-900.
האחרון בסדרת הדור החדש של 737 הוא דגם 737–900. זוהי הגרסה הארוכה ביותר מבין מטוסי הדור הבא. כיוון שבדגם 900 נשמרה התצורה הסופית של דגם 800, קיבולת מקומות הישיבה הוגבלה ל-189 מושבים במחלקת תיירים בלבד, אולם בתצורת שתי מחלקות ניתן להושיב כ-177 נוסעים. אלסקה איירליינס הייתה הלקוח הראשון של בואינג 737–900 בשנת 1997 וקיבל מטוס ראשון ב-15 במאי 2001. בדגם 737–900 נותר גם המשקל המרבי להמראה וקיבולת דלק של דגם 800, תוך כדי הגדלת טווח הטיסה. חסרונות אלה מנעו עד לפיתוח גרסה זו תחרות יעילה בין דגם 737–900 עם איירבוס A321.
737-900ER.
גרסת 737-900ER (גרסת טווח מורחב), אשר כונתה 737-900X לפני ההשקה, הוא הגרסה החדשה והגדולה ביותר לסדרת בואינג 737 הדור הבא. גרסה זו הוכנסה כדי להמשיך את דרישות טווח הטיסה וקיבולת הנוסעים של דגם 757-200 שייצורו הופסק וכדי להתחרות ישירות עם איירבוס A321. בגרסה זו נוסף זוג דלתות יציאה ומחיצה אחורית של תא הנוסעים שטוחה כדי להגדיל את קיבולת המושבים ל-180 נוסעים בשתי מחלקות או 220 מושבי נוסעים במחלקת תיירים בלבד, אף על פי שכמה חברות תעופה נעלו את היציאות הנוספות. לגרסה זו גם קיבולת דלק מוגדלת וכנפונים כחלק מחבילת הבסיס, כך הוגדל טווח הטיסה ביחס לדגמים אחרים של סדרת הדור הבא.
מטוס ראשון בגרסת 737-900ER יצא משערי המפעל בוושינגטון ב-8 באוגוסט 2006 ונמסר ללקוח הראשון Lion Air ב-27 באפריל 2007. נכון לחודש ספטמבר 2017, חברת Lion Air הזמינה 103 בואינג 737–900ERs.
עד נובמבר 2017 נמסרו ללקוחות 52 מטוסי 737–900, 445 מטוסים בגרסת 900ER ושבעה בגרסת עסקים בלבד. 65 הזמנות לא נמסרו עדיין.
מטוסי עסקים של בואינג.
בשלהי שנות ה-80 שיווקה בואינג מטוס עסקים בכינוי 33–77, שהיה גרסה של מטוס הנוסעים 737-300. לאחר שהחלה לשווק את סדרת הדור הבא בואינג הציגה את מטוס העסקים BBJ. מטוס BBJ1 היה דומה בממדיו לבואינג 700–737 אבל בין תכונותיו נוספות, חוזקו הכנפיים וכני הנסע אשר נלקחו מדגם 737–800, הוגדל גם טווח הטיסה באמצעות הוספת מכלי דלק. מטוס BBJ הראשון יצא ממפעל בואינג ב-11 באוגוסט 1998 וטס לראשונה ב-4 בספטמבר.
ב-11 באוקטובר 1999 בואינג השיקה את BBJ2. המטוס מבוסס על 737–800, הוא ארוך ב-5.84 מטר מ-BBJ1. חלל תא הנוסעים גדל בכ-25% וחלל תא המטען הוכפל, אבל טווח הטיסה של דגם זה קצר במעט מזה של BBJ1. במטוס גם מכלי דלק רזרביים בתא המטען וכנפונים. מטוס ראשון מדגם BBJ2 נמסר ב-28 בפברואר 2001.
דגם BBJ3 מבוסס על ה-737-900ER. בינואר 2014, נבנו שלושה מטוסי BBJ3 עבור לקוח בערב הסעודית.
תאונות ואירועים מיוחדים.
על פי האתר Aviation Safety Network, מטוסי בואינג 737 בסדרת הדור הבא היו מעורבים ב-15 תאונות בהן אבד המטוס וב-10 חטיפות מטוסים. סך הכל נהרגו 590 נוסעים ואנשי צוות במטוסי סדרה זו. ניתוח נתונים שנערך על ידי חברת בואינג על מטוסי סילון מסחריים, על תאונות בין השנים 1959–2013, הראה כי מטוסי סדרת הדור הבא היו מעורבים בתאונות שבהן נהרס המטוס כליל בשיעור של 0.27 לכל מיליון המראות, לעומת 0.54 למיליון למטוסי סדרת בואינג קלאסי ו-1.75 על בסדרה המקורית.
רואי חדד
רואי חדד (נולד ב-3 בנובמבר 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה.
חדד החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל יהוד, ובעונת 1988/1989 הצטרף לקבוצת בני יהודה תל אביב. הקבוצה נקלעה לתחתית הטבלה לאחר שספגה שערים רבים, והמאמן גיורא שפיגל הציב את חדד בן ה-18 בהרכב לראשונה במשחק מול שמשון תל אביב שהסתיים בתיקו 0–0. בהמשך העונה שמר חדד על מקומו בהרכב והקבוצה הצליחה להישאר בליגה הבכירה. בעונת 1989/1990 היה חדד ממצטייני הקבוצה שזכתה באליפות היחידה בתולדותיה.
בעקבות הצטיינותו בעונת האליפות זומן חדד לסגל נבחרת ישראל למשחק ידידות מול נבחרת ברית המועצות ב-16 במאי 1990, בו פתח בהרכב וישראל ניצחה 3–2. שישה ימים לאחר מכן פתח בהרכב גם בהפסד 1–2 לנבחרת ארגנטינה, ובסך הכל ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת, האחרונה ב-3 במרץ 1992 מול נבחרת קפריסין. במהלך תקופה זו ערך גם שתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
לקראת עונת 1992/1993 הצטרף חדד להפועל תל אביב, במדיה שיחק שנתיים עד תום עונת 1993/1994, ולאחר מכן חזר לבני יהודה, אך נפצע ולא הצליח למצוא את מקומו במועדון. בהמשך שיחק בליגת המשנה בהפועל רמת גן והכח רמת גן, ואת הקריירה סיים חדד במדי הפועל אשקלון, במדיה שיחק תקופה קצרה לפני שפרש ממשחק פעיל בדצמבר 2000.
ז'אנט תרבר
ז'אנט תרבר (הידועה גם בשם ז'אנט מאיירס תרבר באנגלית: Jeannett Thurber 29 בינואר 1850, בדלהי, מדינת ניו יורק - 2 בינואר 1946 בברונקסוויל, ניו יורק) הייתה בין ראשוני הפטרונים הגדולים למוזיקה קלאסית בארצות הברית. תרבר הקימה את הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה בשנת 1885 - הראשון בסוגו ויוזמה שתרמה רבות להופעת המוזיקה התזמורתית הראשונה בגוון אמריקאי אופייני. אבל תרבר, בעמדה קיצונית מאוד לזמנה, תמכה בכל עוז בזכותם של נשים, אפרו-אמריקאיות ונכים ללמוד בבית ספרה, לפעמים במלגה מלאה. הייתה זו שנת 1885 - לא הרבה אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית - ובית הספר שלה דגל במיזוג מלא, קידם נשים, ונקט עמדה ברורה כלפי שילוב נכים.
תרבר ייסדה את בית הספר כחלק מהשקפת עולמה, לפיה צריכה אומה לטפח את המוזיקה הייחודית שלה עצמה - עמדה יוצאת דופן בתקופה שבה העמדה המקובלת הייתה, שהאמנות התרבותית כולה, בייחוד מוזיקה תזמורתית, מקורה בגרמניה או איטליה. כל עוד עמדה בראש את בית הספר, ארגנה תרבר ומימנה תחרויות בין מוזיקאים אמריקאים לפיתוח מוזיקה אמריקאית.
הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה היה המוסד הראשון במעלה להכשרה מוזיקלית מקצועית בארצות הברית במשך 25 שנים או יותר. בשיאו בשנות ה-90 של המאה ה-19 התגאה בית הספר בסגל מורים בעלי שם עולמי ויזם קורסים, שמאפייניהם היו לבסיס לתוכנית הלימודים המקובלת כיום כדבר מובן מאליו במכללות ובקונסרבטוריונים בארצות הברית. הישגיו הם תוצאה של מאמציה הבלתי נדלים של בעלת-חזון יחידה: ז'אנט מ. תרבר, תושבת ניו יורק עשירה, אידיאליסטית, שהקדישה את רוב חייה לבית הספר. אף כי המתכונת החדשנית שהגתה לקונסרבטוריון השפיעה על עיצוב דרכה של המוזיקה האמריקאית במשך המאה ה-20, הגברת תרבר ובית ספרה נידונו עם הזמן לשכחה שאין לה צידוק.
חייה.
ז'אנט מאיירס הייתה בתם של הנרי מאיירס, כנר מהגר מקופנהגן, דנמרק, ואנמרי קופין פרייס. היא למדה בקונסרבטואר של פריז, ממנו קיבלה את ההשראה לבקש מן הממשלה מימון לבית ספרה, כפי שנעשה בצרפת. ב-15 בספטמבר 1869, בת 19, נישאה לפרנסס ביטי תרבר (דלהי, 13 בנובמבר 1842 - מנהטן, 4 ביולי 1907), שנעשה למיליונר בסיטונאות מצרכי מכולת. לזוג נולדו שתי בנות, מריאן וז'אנט. המשפחה החזיקה בבית קיץ באונטאורה פארק בהרי קטסקיל.
ב-1884 מימנה תרבר את פסטיבל וגנר הראשון בניו יורק. ב-1885 ייסדה את הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של אמריקה ולידו את להקת האופרה האמריקאית, שניהם בניו יורק. בעונת 1888–1889 מימנה את הופעת הבכורה בניו יורק של התזמורת הסימפונית של בוסטון. אבל נראה שהקונסרבטוריון היה אהבתה האמיתית, והיא הגדילה את מספר תלמידיו מ-84 עם פתיחתו ל-3,000 בשנת 1900. הצלחתה נבעה, בחלקה, מאמונתה האיתנה, שבית ספרה זקוק לסגל מורים משכמו ומעלה, של אישים ידועים בציבור: המנהל הראשון שלו היה ז'אק בואי, זמר בריטון בעל שם עולמי.