ב-15 בספטמבר 2003 החליטה ממשלת ישראל לסגור את מ.ע.צ. במתכונתה אז, יחידת סמך במשרד התחבורה, ולפטר את כל 750 עובדיה. במקומה, הוקמה חברה ממשלתית בשם "מ.ע.צ. - החברה הלאומית לדרכים בישראל בע"מ", בה 100 עובדים בלבד ושפועלת בעיקר באמצעות מיקור חוץ. החברה קיבלה תחת אחריותה את כל מערכת הכבישים הבינעירוניים, ניהול ובקרת תנועה, תכנון, פיתוח ותחזוקת הדרכים ובטיחותן. שר התחבורה אביגדור ליברמן מינה את מקורבו אלכס ויז'ניצר למנכ"ל החברה החדשה. עם כניסתו לתפקיד הכריז ש"מע"צ פעלה במשך שנים ללא מגבלת תקציב, ובלי פיקוח. אני מודע לבעיה, לאווירה של שחיתויות ושל חריגים. עבודת המטה וההנהלה הייתה לקויה באופן מובהק". העברת הסמכויות לחברה החדשה נקבעה ל-1 בינואר 2004 ותחילת עבודתה של נקבעה ליולי באותה השנה, אך החל מאבק של העובדים וההסתדרות נגד הקמת החברה החדשה. ביולי 2005 נחתם הסכם בין הנהלת החברה לבין יו"ר האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות, עופר עיני. על פי ההסכם 180 עובדים ותיקים המשיכו לעבוד בחברה, השאר פרשו או עברו למשרדי ממשלה אחרים, כמו כן החליט ויז'ניצר להעתיק את משרדי החברה מירושלים לאור יהודה, וגייס 50 עובדים חדשים לחברה. ויז'ניצר עמד בראש החברה החדשה והיה מנהלה הכללי עד לשנת 2010. מחליפו היה האדריכל שי ברס, לשעבר מנכ"ל חברת נתיבי איילון.
בעקבות החלטת ממשלה, החל מנובמבר 2012 שונה שמה של החברה ל"נתיבי ישראל, החברה הלאומית לתשתיות תחבורה בע"מ" והחברה הרחיבה את פעילותה לתשתיות תחבורה נוספות מעבר לפיתוח הכבישים הבינעירוניים בישראל, והחלה לפתח מסילות רכבת חדשות (לתפעול "רכבת ישראל"), לפי התוכנית התחבורתית "נתיבי ישראל".
ב-21 בינואר 2015 מינה שר התחבורה ישראל כ"ץ את עודד שמיר להיות יושב ראש החברה.
בנובמבר 2015, בתום חקירה סמויה של יחידת להב 433, נעצרו ארבעה עובדי נתיבי ישראל, שלושה מנהלים לשעבר ו-11 נותני שירותים לחברה, בהם אלכס ויז'ניצר ושי ברס וחבר הכנסת לשעבר מיכאל גורלובסקי. המשטרה ייחסה לבכירים שנעצרו קבלת שוחד וטובות הנאה בהיקפים של עשרות מיליוני שקלים, בתרומה לקידום העסקתם של ספקים חיצוניים מסוימים. בתום החקירה, שכונתה "פרשה 618", זומנו לשימוע לפני העמדה לדין 30 חשודים ו-13 חברות. ב-6 במרץ 2019 הוגש נגד ויז'ניצר כתב אישום על עבירות שוחד, רישום כוזב במסמכי תאגיד ועבירת מס. ב-3 ביוני 2021 הורשע ויזניצ'ר לפי הודאתו בעבירה של בקשת שוחד בפרשת השחיתות נתיבי ישראל, בעקבות הסדר טיעון בו הוסכם כי יגזרו עליו שנתיים מאסר בפועל, מאסר על תנאי וכן קנס בסך 850 אלף ש"ח.
מאז פרשה זו, מונה בסוף שנת 2015 מנכ"ל חדש לחברה, תא"ל (מיל') ניסים פרץ, והתחלפו בכירים רבים בחברה.
כיום, החברה משקיעה משאבים רבים בפיתוח מערכות ניהול תנועה חכמה בכבישים, חדשנות, השקעה בפיתוח נתיבים לתחבורה ציבורית, קשרי קהילה, אינטגרציה וקישוריות בין אמצעי תחבורה שונים (תחבורה ציבורית, רכב פרטי, אופניים והליכה ברגל), ומשקיעה רבות בתחום האחריות התאגידית, ומחשבה על הסביבה בפיתוח תשתיות התחבורה.
בינואר 2019 הציג מנכ"ל החברה ניסים פרץ את תוכנית החומש של החברה בתקציב של כ-60 מיליארד שקלים. במסגרתה החברה תהיה אחראית לתכנון של מספר מסילות: מסילת כרמיאל - קריית שמונה, מסילת עפולה - טבריה, מסילת דימונה - ירוחם, מסילת באר שבע - ערד וקו הרכבת לאילת. מסילות אלו הן חלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040.
ב-21 בדצמבר 2020 נכנס לתפקיד יושב ראש החברה יגאל עמדי.
מע&quot;צ
וינצ'נצו בליני
וינצ'נצו בליני (באיטלקית: Vincenzo Bellini; 3 בנובמבר 1801 - 23 בספטמבר 1835) היה מלחין איטלקי מהתקופה הרומנטית.
חייו.
בליני נולד בשנת 1801 בעיר קטניה שבסיציליה. בגיל שש הלחין את יצירתו הראשונה בהנחיית סבו. בשנת 1819 התחיל בליני ללמוד בקונסרבטוריון סן סבסטיאנו שבנאפולי ולמד בכיתתו של ניקולו זינגרלי. בתקופת לימודיו שם חיבר יצירות פשוטות, אולם כשכתב את האופרה "אדלסון וסלוויני" החליט להיות מלחין אופרה.
האמרגן דומניקו ברבאיה התרשם מאוד מהאופרה והזמין בשנת 1827 את האופרה "שודד הים", שנכתבה בשיתוף עם פליצ'ה רומאני (שותפו של בליני לאופרות רבות) עבור בית האופרה "לה סקאלה" שבמילאנו. בשנת 1830 הלחין את האופרה "בני קפולט ובני מונטגיו", גם הפעם עם רומאני. הצמד כתב גם את "הסהרורית" (1831) ובהמשך אותה שנה, את "נורמה".
בזמן כתיבת "בני קפולט ובני מונטגיו" נאלץ בליני להיפרד מאהובתו הראשונה בגלל לחץ הוריה. אולם הוא התאהב בג'ודיתה טורינה, וניהל איתה רומן עד מותו.
את האופרה האחרונה שלו, "הפוריטנים", כתב בליני עם קרלו פפולי, משום שבליני ורומאני הסתכסכו אחרי סיום עבודתם על "נורמה". אחרי כתיבת האופרה תקפה את בליני מחלה קטלנית, ובשנת 1835 הוא מת בגיל שלושים וארבע בלבד.
חייו של בליני מונצחים כיום במוזיאון הניצב בעיר מולדתו, קטניה.
יצירתו.
בליני הלחין אופרות בתקופה שבה רוסיני ודוניצטי שלטו בכיפת האופרה האיטלקית. בניגוד לרוסיני ולדוניצטי, שהשתמשו בסגנון הבל קנטו, שבדרך כלל התבסס על קולורטורה, בליני העדיף להשתמש בקווים קוליים נקיים, דבר ששימח את מורו, זינגרלי. בליני הלחין בעיקר יצירות דרמטיות, כמו: הפיראט (מלודרמה), נורמה, והפוריטנים.
דוניצטי
בליני
שחקנית קולנוע
אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים
אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (באנגלית: People for the Ethical Treatment of Animals, מוכר בקיצור כ-PETA) הוא ארגון זכויות בעלי חיים אשר נוסד ב-1980. הארגון טוען שהוא ארגון זכויות בעלי החיים הגדול בעולם, עם למעלה מ-6.5 מיליון תומכים.
היסטוריה.
הארגון חשף מקרי התעללות רבים בבעלי חיים, ובמסגרת המאבק הצליח למנוע ולחשוף בפני הציבור את ההתעללויות.
זהו ארגון בינלאומי, המקיים פעילות במדינות רבות. משרדיו הראשיים נמצאים בנורפוק (וירג'יניה) שבארצות הברית, וסניפים נוספים פועלים בבריטניה, הולנד, צרפת, גרמניה, והודו.
הארגון, הפועל בעיקר בתחום ההסברה, ידוע בפרובוקציות הרבות שהוא יוצר על-מנת למשוך את תשומת לבה של התקשורת. אלו עוררו ביקורת רבה הן בתנועה לזכויות בעלי חיים והן מחוצה לה.
בעבר, הארגון מימן את ההרצאות של גארי יורופסקי, התומך בטבעונות ממניעים אידאולוגיים ומוסריים. שיתוף הפעולה בין הארגון לבין גארי יורופסקי הסתיים לאחר שהארגון החליט להפסיק לממנו.
החל משנת 2011 הארגון מעסיק את פטריק בבומיאן להרצאות בנושא.
ביקורת.
נשמעות ביקורות רבות נגד הארגון ונגד פועלו, המכנה המשותף של מרבית מעברי הביקורת הוא אכילת מוצרים מהחי.
מוסד התנועה האומניבורית האתית מעביר ביקורת חריפה על הארגון ומאשים אותו בגנבה, הסגת גבול ונזקי רכוש, מחשיב אותו כארגון טרור שמטרתו פרסום וכסף.
ראווינה טנדון
ראווינה טנדון (נולדה ב-26 באוקטובר 1970) היא שחקנית הודית.
טנדון נולדה בעיר מומביי שבהודו. אביה הוא במאי הסרטים ראווי טאנדון. שמה של ראווינה נובע משמותיהם של אביה ואמה - ראווי וווינה.
סרטה הראשון היה בשנת 1991, עליו היא קיבלה את פרס "תגלית השנה" לאותה שנה. רבים מסרטי היו לצד השחקן אקשאיי קומאר.
בסוף שנת 1995 הצלחתה של טנדון החלה להתערער, היא סבלה מביקורות עוינות ונראה היה כי לא תשוב עוד לשחק. אך ב-1997 היא חזרה עם הסרט "זידדי". בסרט טנדון שיחקה תפקיד דרמטי השונה מתפקידיה, שהביאה לה הצלחה מחודשת והזדמנות לשחק בסרטים מצליחים נוספים.
בשנת 1998 שיחקה ראווינה את סייטה בסרט סייטה מלכת הטופי.
טנדון קיבלה שלושה פרסים על משחקה. הפרס הראשון היה בשנת 1991 כתגלית השנה. הפרס השני הוא הפרס הלאומי של הודו שאותו קיבלה בשנת 2001 על הסרט "משועבדת", שמספר על התעללות קשה של האישה במשפחה ועל המלחמה למען שוויון זכויות. סרט זה צולם מטעם ממשלת הודו, ובסרט הוכיחה טנדון את יכולת המשחק הדרמטית שלה. מלבד זאת, היא קיבלה 2 פרסים על אותו סרט בשני טקסים שונים, על תפקיד מיוחד.
מבין סרטיה הבולטים ניתן למנות את "שחקני המשחק" עם אקשאיי קומאר ורקהה, "פרמפרה", "ראקשאח", "זידדי" ו"הפסגה" לצדו של אניל קאפור.
טנדון נשואה לאיש עסקים, אניל טאדאר. בשנת 2005 נולדה בתם הראשונה.
King For A Day... Fool For a Lifetime
King For A Day... Fool For a Lifetime ("מלך ליום אחד... טיפש לכל החיים") הוא אלבומה החמישי של להקת פיית' נו מור, והראשון ללא הגיטריסט ג'ים מרטין, שניגן בלהקה מאז אלבומיה הראשונים. האלבום כלל סגנונות רבים, החל מג'אז-פאנק ("Evidence"), להבי מטאל ("Cuckoo for Caca"), לרוק במקצב קאנטרי ("Take This Bottle") וכלה בבוסה נובה ("Caralho Voador").
נכון ליולי 2006, מכר האלבום כ-223,000 עותקים בארצות הברית וכ-1.5 מיליון בעולם, אך למרות היקף מכירות חלש מקודמיו, נחשב בעיני מעריצים רבים לאלבום פולחן.
סטרולים
הדוגמניות 2
תעשיית הפרוות
תעשיית הפרוות היא כינוי לכלל העסקים שעיקר פעילותם היא תעשיית ייצור ביגוד או מוצרים נלווים מחומר גלם, שמקורו בפרוות או עורות של בעלי חיים שניצודו או שגודלו במיוחד למטרה זו, במפעלים שיועדו לכך או מסחר במוצרים שיוצרו מחומרי גלם אלה.
היסטוריה.
אף שבני אדם צדו בעלי חיים והשתמשו בפרוותם למטרות ביגוד והתגוננות מקור כבר בתקופת האבן, חוות הפרווה התעשייתיות הראשונות הופיעו באמריקה הצפונית בשנות ה-60 של המאה ה-19. מבחינה היסטורית, סחר הפרוות באמריקה הצפונית שיחק תפקיד כלכלי חשוב בארצות הברית ובקנדה. ציידי בעלי חיים לשם מכירת פרוותם היו אלה שחקרו וגילו חלקים נרחבים באמריקה הצפונית. אופנת כובעי הבונים הביאה לתחרות אינטנסיבית על אספקת חומרי הגלם שנדרשו לייצורם.