בשנת 1953 נחקק בכל אחת משבע הממלכות חוק הסגנון המלכותי והתארים אשר קבע כי המלכה היא "מלכת אותה ממלכה והממלכות האחרות והטריטוריות, ראש חבר העמים". חלק מהממלכות (קנדה, אוסטרליה וניו זילנד) הכירו בתארה של המלכה גם בשלטונה בממלכה המאוחדת. בעקבות חוקים אלה נערך טקס הכתרה בכל מדינה ומדינה.
הממלכה האחרונה שהפכה לממלכת חבר העמים הייתה סנט קיטס ונוויס בשנת 1983. מרבית המושבות הבריטיות קיבלו עצמאות מוחלטת ואוטונומיה חקיקתית מבלי לשמור קשר לבית המלוכה הבריטי (אף שחלק שמרו על קשרים אלה ואחרים עם בריטניה, ובהם זכות ערעור לבית הלורדים הבריטי כערכאת ערעור עליונה).
שאלות חוקתיות.
תפקיד בית המלוכה בממלכה.
אף שבאופן פורמלי הסמכויות החוקתיות של המלכה הם זהות בכל אחת ואחת מהממלכות, היא אינה מבצעת באופן אישי את תפקידה, למעט אלה הנעשים בממלכה המאוחדת, אלא במקרים מיוחדים - וזאת מהסיבה הפרוזאית שהמלכה מתגוררת בממלכה המאוחדת. יחד עם זאת, המלכה מבקרת בממלכות השונות מדי חמש או שש שנים, ובביקורים אלה היא מקיימת את תפקידה החוקתיים. בתקופה בהם המלכה אינה נמצאת בממלכות השונות (היינו מרבית הזמן) ממלא המושל הכללי את תפקידה השונים כנציג המלכה.
עצם העובדה שהמלכה עומדת בראש ממלכות רבות ושונות מחד, ומייצגת לרוב את עמדת ממשלת הממלכה המאוחדת מאידך, יוצרת חיכוכים פוליטיים - כגון אלה שאירעו כאשר המלכה ביקרה בירדן ובנאומה הציגה את עמדת הממלכה המאוחדת - עמדה לה התנגדה ממשלת אוסטרליה.
האירועים בהם נוצרה בעיה במצב בו שלט בית המלוכה הבריטי על ממלכות שונות היו מועטים. בשנת 1939 דרום אפריקה וקנדה הכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית מספר ימים לאחר הממלכה המאוחדת. עובדה זו הביאה למצב החוקתי הבעייתי בו המלך ג'ורג' השישי מולך הן על מדינות המצויות במצב מלחמה עם גרמניה, והן על מדינות השומרות על יחסי שלום עימה (אוסטרליה וניו זילנד הכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית באותו יום בו הכריזה הממלכה המאוחדת מלחמה).
במהלך מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה בשנת 1947 מצא עצמו המונרך ג'ורג' השישי עומד בראש שתי מדינות לוחמות זו בזו (ומהיותו ריבון במדינות אלה - מצא עצמו במלחמה עם עצמו).
המושל הכללי בכל מדינה ומדינה, מתוקף תפקידו, צריך לדאוג לכך שהמלכה לא תמצא עצמה בניגוד עניינים בשל חילוקי דעות בין הממלכות השונות. דוגמה לכך היא מבצע זעם דחוף, אז פלשה קואליציה בהנהגת צבא ארצות הברית לגרנדה במטרה להדיח את השליט הדסון אוסטין (שהשתלט על גרנדה זמן קצר קודם לכן, אך לא ביטל את המלוכה ולא הדיח את המושל הכללי), ובכך יצרה מחלוקת חוקתית, שכן בין הכוחות הפולשים היו גם צבאות של מספר ממלכות חבר העמים, כגון ג'מייקה וברבדוס, שאף הם פועלים מכוח המלכה. הבעיה נפתרה כאשר המושל הכללי של המדינה, סר פול סקון , הכריז בשם המלכה כי הצבא האמריקני מוזמן על מנת "לשמור על הסדר באי", ובהמשך אף "הזמין" את הכוחות של ממלכות חבר העמים האחרות שפלשו לגרנדה. פעולה זו נעשתה במכוון מבלי שהמושל יידע את המלכה עצמה (בהתאם לסמכויות המושל לעשות פעולות כאלה).
הריבון בממלכה.
ממלכות חבר העמים הם מדינות ריבוניות עצמאיות זו מזו. אין לממלכה המאוחדת כל מעמד מיוחד בממלכות אלה (אף שחלק מהממלכות השאירו את בית הלורדים כחלק ממערכת המשפט שלהן). בראש כל אחת ואחת מהמדינות עומד ריבון נפרד, וזאת על אף שמדובר באותו אדם (המלכה אליזבת). כך לדוגמה, כל ממלכה וממלכה קובעת את התארים שנושא בית המלוכה בממלכה ואת תפקידי בית המלוכה, וכן כל ממלכה וממלכה קובעת את סדר ההורשה באופן עצמאי (משמעות הדבר, תאורטית, שממלכה אחת יכולה להחליט על סדר הורשה אחר, ולקבוע בתור יורש העצר אדם אחר ממלכה אחרת).
אופיו המלוכני של השלטון.
מאחר שמדובר בממלכות נפרדות, המלכה עומדת בנפרד בראש כל ממלכה וממלכה.
למשל, בראשה של קנדה עומדת כריבונית "מלכת קנדה" ולא "מלכת בריטניה" ובאותה מידה בראש הממלכה המאוחדת עומדת "מלכת הממלכה המאוחדת" ולא "מלכת בריטניה" (אף שמדובר באותו אדם).
יחד עם זאת, מאחר שמדובר באותו אדם (אף שלא מדובר באותו "כתר") התוצאה היא שקיים דמיון רב בין מאפיינים שונים של הממלכות השונות. כך למשל, דמותה של המלכה מופיעה על מטבעות ובולים בכל הממלכות השונות (אף שמדובר במטבעות שונים ובולים שונים), וכן פוליטיקאים, שופטים ומתאזרחים נדרשים להביע נאמנות למלכה (ואף שמדובר באותו אדם, מדובר במלכה הנפרדת לכל ממלכה וממלכה).
מדינות ממלכת חבר העמים לשעבר.
עם קבלת עצמאות מהממלכה המאוחדת, מרבית מדינות חבר העמים קבעו כי המלכה תישאר ראש המדינה של מדינות אלה - אולם תוארה של המלכה השתנה על מנת להראות את עצמאות המדינות (כך, המלכה אליזבת השנייה הייתה ל"מלכת ברבדוס" בברבדוס ולא "מלכת הממלכה המאוחדת" כראש מדינת ברבדוס). המדינות הראשונות שפעלו בצורה זו היו דרום אפריקה וסרי לנקה. כאשר, בשנת 1975 קיבלה פפואה ניו גיני עצמאות מאוסטרליה הוכרזה המלכה אליזבת השנייה כ"מלכת פפואה ניו גיני" - וזאת אף שפפואה לא הייתה מושבה בריטית בכללותה.
מרבית מדינות חבר העמים, ובייחוד מדינות אפריקה, הפכו עם הזמן לרפובליקות וביטלו עקב זאת את בית המלוכה, או תיקנו את חוקתם והסירו את בית המלוכה מראשות המדינה, וזאת עקב הרגשות האנטי-אימפריאליסטיות והאנטי-קולוניאליות שנפוצו במדינות אלה. חלק ממדינות אלה נותרו בחבר העמים - בזכות "הצהרת לונדון" משנת 1949 שהתירה להודו להכיר במלכה אליזבת כראש חבר העמים הבריטי ולהישאר כחברה בחבר העמים הבריטי, אולם להפסיק להכיר בה כראש המדינה. בפקיסטן נותרה המלכה כראש המדינה עד הפיכתה לרפובליקה איסלאמית בשנת 1956 - עת הפך המושל הכללי לנשיא המדינה.
בחלק ממדינות אלה (כגון מלטה, טרינידד וטובגו ומאוריציוס) הוחלף המושל הכללי בנשיא בעל סמכויות סמליות. במדינות כמו גאנה, מאלווי וגמביה הפך הנשיא לראש הרשות המבצעת, ולמעשה בוטלה שיטת וסטמינסטר כשיטת הממשל במדינה.
כאשר ממשלת המיעוט הלבן ברודזיה הכריזה באופן חד צדדי על עצמאות רודזיה בשנת 1965 ועל המלכה כראש המדינה וכ"מלכת רודזיה", סירבה המלכה לקבל תפקיד זה. המושל הכללי פיטר את ראש הממשלה (שהתעלם ממנו והורה להחליפו). בשנת 1970 הוכרזה המדינה כרפובליקה ובוטלה המלוכה.
כאשר התואר "מלכת הממלכה המאוחדת" הוסר מתוארה של המלכה באוסטרליה בשנת 1973 הכריזה ממשלת קווינסלנד על המלכה כ"מלכת קווינסלנד" או בתוארה המלא - "מלכת אוסטרליה, קווינסלנד ויתר ממלכותיה וטריטוריותיה" במטרה לוודא שהמלכה תישאר מלכת קווינסלנד. צעד זה בוטל על ידי בית המשפט העליון של אוסטרליה במסגרת מקרה "מלכת קווינסלנד" בשנת 1974, אולם בית המשפט אכן פסק שלכל מדינה באוסטרליה קשר ישיר עם חבר העמים, פסיקה שבעקבותיה נחקק חוק אוסטרליה בשנת 1986.
בפיג'י בוטל מוסד המלוכה בשנת 1987 כתוצאה מהפכה צבאית. אולם אף שפיג'י עזבה את חבר הלאומי נותרו במדינה הסמלים המלכותיים - דמותה של המלכה נותרה על בולים ומטבעות, ויום הולדתה של המלכה נותר חג לאומי. עם שובה של המדינה לחבר העמים הכריזה מועצת הצ'יפים כי המלכה היא "הצ'יף העליון" של המדינה.
בורמה, סודאן, קפריסין, זמביה, בוטסואנה, דרום תימן, סומלילנד, נאורו, סיישל, דומיניקה, קיריבטי, זימבבווה, נמיביה וונואטו הפכו לרפובליקות עם קבלת עצמאותן - וסירבו להפוך לחלק מחבר העמים הבריטי.
מצרים, ירדן, עיראק, מלאיה, זנזיבר, המלדיביים, ברוניי, טונגה, כווית, עומאן, קטר, בחריין, איחוד האמירויות הערביות, סווזילנד ולסוטו היו כולן פרוטקטורטים של הממלכה המאוחדת, אך בכולם היה בית מלוכה ולכן עם קבלת עצמאותם לא הפכו לממלכות חבר העמים.
המנדט הבריטי על ארץ ישראל ניתן לבריטניה כפיקדון מטעם חבר הלאומים, ומאוחר יותר מטעם האו"ם שירש אותו. החלטת האו"ם לסיים את המנדט הבריטי, פירושה הייתה גם ניתוק הקשר בין בית המלוכה הבריטי לארץ ישראל, וממילא אף צד מבין הטוענים לריבונות על הארץ לא היה מעוניין בקשר עם בית המלוכה הבריטי. עם סיומו של המנדט ב-1948, הוכרזה מדינת ישראל כרפובליקה עצמאית במרבית שטחי המנדט (אם כי המונח "רפובליקה" מעולם לא הוזכר במפורש), וחלקים אחרים משטח המנדט הועברו בשנת 1949 לשליטת ממלכת מצרים וממלכת ירדן, שגם בהן לא היה לבית המלוכה הבריטי כל מעמד.
ניופאונדלנד שהייתה דומיניון נפרד ויתרה על השלטון העצמי בשנת 1934 ולבסוף הצטרפה לקנדה בשנת 1949.
הטריטוריות של טריפולי וקירנאיקה שהיו בשליטה בריטית (לאחר שנכבשו מאיטליה במלחמת העולם השנייה), אוחדו עם פזאן שהייתה בשליטת צרפת והפכו להיות ממלכת לוב בשנת 1951.
אריתריאה שנשלטה על ידי הממלכה המאוחדת לאחר תבוסת איטליה במלחמת העולם השנייה הפכה לחלק מאתיופיה בשנת 1952. החלק הצפוני של מושבת קמרון הבריטית אוחד עם ניגריה והחלק הדרומי שלה אוחד עם קמרון (הצרפתית) בשנת 1961. בשנת 1963 מושבות הכתר סינגפור וסארוואק, צפון בורנאו ומלאיה התאחדו והפכו למלזיה אשר קבעה לה בית מלוכה משלהן (סינגפור נפרדה ממלזיה בשנת 1965).
הונג קונג עברה לשליטת סין העממית בשנת 1997.
להלן רשימת התקופות בהן מדינות שונות היו ממלכות חבר העמים (וסיבת הפסקת היותן ממלכת חבר העמים):
דעת הקהל.