בספטמבר 2003, המלכה ראניה קיבלה הזמנה להצטרף לחבר הנאמנים של הקרן הבינלאומית לסיוע קהילתי (FINCA). מהלך זה הגיע לאחר מערכת יחסים שהחלה ב-2002 שבה המלכה סיפקה תמיכה ודוברות עבורם. בתור שליחה של שנת המיקרו מימון הבינלאומית של האומות המאוחדות ב-2005, המלכה יצרה מיקרו עסקים ירדנים. ב-2008 המלכה סייעה להקמה של הסניף הירדני של FINCA בפברואר 2008.
אונליין.
המלכה ראניה עושה שימוש ברשתות חברתיות מקוונות כגון יוטיוב, פייסבוק, אינסטגרם וטוויטר.
YouTube.
ב-30 במרץ 2008 המלכה השיקה את ערוץ ה-YouTube הרשמי שלה. במקור המטרה של המלכה הייתה להזמין אנשים להביע את דעתם על המזרח התיכון וכן לדבר על סטריאוטיפים שעשוי להיות להם על ערבים ומוסלמים. בין 30 במרץ ל-12 באוגוסט, יום הילד הבינלאומי, פרסמה המלכה ראניה סרטים ביוטיוב שבו היא מבקשת מאנשים לשלוח אליה שאלות בנוגע לאסלאם ולעולם הערבי. היא השיבה תשובות לשאלות והסבירה את עמדתה בנוגע לאמת על סטריאוטיפים על ערבים ומוסלמים. לאחר חמישה חודשים היא פרסמה סרטים על נושאים שכללו טרור, הזכויות של נשים ערביות ורצח על חילול כבוד המשפחה.
המלכה ראניה גם מקשרת בין ראיונות נוכחיים שלה לערוץ היוטיוב שלה, כגון ראיון שהיא נתנה לוולף בליצר ב-CNN באפריל 2009. המלכה גם מעלה סרטונים על נושאים אחרים בפעילות שלה כגון הפעילות שלה לתמוך בפעילות של אונר״א בעזה לאחר מבצע עופרת יצוקה.
פייסבוק.
המלכה ראניה מחזיקה חשבון בפייסבוק אשר מכוון ליצור מגע עם אנשים ולבצע דיאלוג חוצה תרבויות. לצד סרטוני היוטיוב שלה, ניתן למצוא בחשבון הפייסבוק של המלכה תמונות מחייה הפרטיים.
טוויטר.
לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בירדן במאי 2009, המלכה ראניה החלה לעשות שימוש בפלטפורמת המיקרו-בלוגינג טוויטר עם שם המשתמש @QueenRania. כאשר הפורום הכלכלי העולמי נערך בים המלח בירדן ביוני 2009, המלכה ערכה את הראיון הראשון שלה בטוויטר. בראיון זה היא ענתה על חמש שאלות מהציבור הרחב בעזרת חשבון הטוויטר שלה.
כאשר המלכה הצטרפה לטוויטר היא גם נתנה ריאיון ל-TechCrunch תחת הכותרת ״כיצד טוויטר יכול לשנות את העולם״. בראיון זה המלכה צוטטה כאומרת ״כדי לעשות שינוי חברתי דרך שימוש במדיה חברתית: מייצרים קהילה של תומכים אשר יכולים לעשות שימוש בקולות שלהם בשם אלה שאין להם קול, או לנצל את כישוריהם והידע שלהם והמשאבים כדי לשים יותר ילדים בכיתות לימוד או להפעיל לחץ על הנציגים הנבחרים כדי לשים את נושא החינוך בראש סדר העדיפויות.״
הפרסומים של המלכה בטוויטר נוגעים לעיתים לחייה האישיים ולעיתים כוללים תמונות שלה ושל משפחתה. לעיתים הפרסומים גם בנושאים רציניים יותר. המלכה פרסמה בעבר על טייפון בפיליפינים, על הבחירות באיראן ב-2009, שלום במזרח התיכון, קידומה של ירדן, חינוך בינלאומי ומיזמים כגון 1GOAL. המלכה גם ספגה ביקורת כגון למשל על ציוציה על ההפיכה בתוניסיה ב-2011.
האשמות שחיתות.
המלכה ראניה הואשמה בשחיתות כאשר בפברואר 2011 מנהיגי 36 שבטים בדואים הוציאו הצהרה שבה הם דורשים ממלך ירדן ״להחזיר לאוצר המדינה את האדמות והחוות אשר ניתנו למשפחת יאסין״. בית המשפט המלכותי דחה את טענותיהם בעודו אומר שהחותמים על ההצהרה ״הם אינם המנהיגים של השבטים״, וכן דחה את הטענות בנוגע לנתינת אדמה בתור מתנה וכי בדיקה פשוטה ברישומי האדמות יראה אחרת. ב-17 באוקטובר 2019 פרסמה ראניה בדף הפייסבוק שלה איגרת לציבור הרחב שבה היא דוחה את כל הביקורת שהוטחה בה במהלך השנים האחרונות, וטענה כי מתנהל נגדה קמפיין הכפשה בלתי הוגן וכי היא התאפקה שלא להגיב עליו במשך כמה שבועות אך החליטה בסופו של דבר לשבור את שתיקתה.
נישואין ומשפחה.
ראניה פגשה את עבדאללה בן אל-חוסיין, שהיה נסיך באותו הזמן, בארוחת ערב בינואר 1993. חודשיים לאחר מכן הם הודיעו על כך שהם מאורסים. ב-10 ביוני 1993 נישאו. לזוג ארבעה ילדים:
בעלה הוכתר למלך ירדן ב-7 בפברואר 1999, והכריז עליה כמלכה ב-22 במרץ 1999. בלי הכרזתו היא הייתה זוכה לתואר נסיכה בת-זוג, כמו אמו של המלך, מונא אל-חוסיין.
תארים ופרסים.
תואר.
ראניה נושאת בתואר ״הוד מלכותה מלכת הממלכה ההאשמית של ירדן״. מנישואיה ב-10 ביוני 1993 עם עבדאללה ועד המלכתו ב-22 במרץ 1999 היא נשאה בתואר ״הוד מעלתה המלכותית ראניה אל-עבדאללה מירדן״
יו יו מא
עקרת בית
עקרת בית היא אישה העובדת במשק ביתה, ואינה מועסקת, כשכירה או כעצמאית, מחוץ לו. במשך דורות רבים זה נחשב תפקיד המיועד לנשים. הגדרת האישה כ'עקרת בית' היא גם הגדרה פוליטית או כלכלית.
מקור המושג בספר תהילים, שבו נאמר , אם כי בפסוק זה מקובל לפרש את הצירוף "עקרת הבית" כמתייחס לאישה עקרה.
היסטוריה.
רישומים היסטוריים רבים הראו שנשים ניהלו את משק הבית של המשפחה, לעיתים בקבוצות: אם, בנותיה ולעיתים כלותיה ניהלו את משק הבית של המשפחה המורחבת. שמרנים נוטים להגדיר את האימהות כתפקידה החשוב ביותר של האישה, אך למעשה עברו פחות ממאה שנים מאז שהאימהות הוכרה כעיסוק מלא. כשמסתכלים על ההיסטוריה של עקרות הבית, זהו למעשה רעיון חדיש שאישה אחת יכולה לעשות את כל מלאכות הניקיון, הבישול והטיפול בילדים.
בחברות הציידים-לקטים נשים ליקטו פירות שונים, המעבר להתיישבות קבע בתקופה הנאוליתית והתחלת צבירת רכוש וגידול מזון בכוחות עצמם, הצריכו יותר ידיים עובדות - יותר ילודה וטיפול בילדים שנותרו בחיים וגדלו.
בחוות נשים חלבו פרות, בערים נשים ארגו, זו הייתה צורת החיים בכל רחבי אירופה ויותר מאוחר באמריקה הצפונית מאז תקופת יוון העתיקה ועד 1800.
ברוב הבניינים היווניים היה מרכז סודי שבו היה קמין שבו 'שלטה' האלה הסטיה, וסימל כי מרכז הבית הוא מקומה הטבעי של האישה.
בימי הביניים באנגליה, ענייות ובנות איכרים, נישאו והפכו לחלק מהידיים העובדות במשפחה. נערות אצילות ועשירות שנישאו לאצילים או עשירים, קיבלו השפעה גדולה על חיי אנשים רבים וניהלו משק אחוזה, מורכב ומסובך, וככאלו קיבלו גם השפעה גדולה על בעלי הן עבדו קשה בניהול אספקת מזון והלבשה לכל אנשי המשפחה והצוותים. הייתה להן אחריות כמו מנכ"ל בימינו. הן היו צריכות לדעת איזה מזון אפשר להשיג מהשדות שלהן או של האריסים שלהם. מזון שלא גודל במקום היה צריך להזמין חודשים מראש, והוא היה צריך להיות משומר, בשרים, דגים, דגנים, יינות וכול מחסור, הם ייצרו גם סבוני כביסה, מספוא ומזון אחר לחיות האחוזה השונות. כמו כן היה עליהן לדאוג לכל המלבושים, הווילונות והריפודים. חלק ניכר מהם נארגו באחוזה או בסביבה. אחר נתפרו באחוזה או בסביבה. הן ארגנו את ימי הכביסה. הקירות אז היו מכוסים בהרבה אריגים ושטיחים, בעיקר לשמור על חום הבית וגם שיהיה נעים.
במאה ה-19 התחילו שינויים ראשונים, עד המהפכה התעשייתית היה מקובל לחיות במשפחות רב-דוריות. אך כשאנשים התחילו לנהור לערים לחפש עבודה, הם התחילו לחיות במשפחות גרעיניות. לאמהות הייתה פתאום אחריות בלעדית על ניהול משק בית במקום לחלוק את העבודה עם קרובותיהן. מבול העוברים לתוך הערים גרם לכך שעבודת משק הבית הפכה זולה מאוד כך שהרבה משפחות מילאו את החסר בשכירת עוזרת שתעשה הכל.
האנה קולוויק (Hannah Cullwick), עוזרת בית בתקופה הוויקטוריאנית, ניהלה יומן בין השנים 1860 ל-1870, שבו היא תיארה את פעולותיה היומיומיות: "פתחתי תריסים, הדלקתי את האש בכירת המטבח, ניערתי את הדברים המפויחים שלי בחור האבק ורוקנתי את הפיח משם. טאטאתי ואיבקתי את החדרים והפרוזדור, הכנתי את הקמין ואת ארוחת, ניקיתי שני זוגות של מגפיים סידרתי מיטות... "וככה היא ממשיכה יום של סידור, איבוק ניקוי בלתי פוסקים. מבוקר עד ערב".
עד תחילת מלחמת העולם הראשונה המשיכו משפחות גרעיניות מהמעמד הבינוני להיעזר בעובדים בשכר - טבחית, אומנת, כובסת שוער וכדומה. כשהגברים גויסו למלחמה, קראו התעשיינים לנשים לבוא ולמלא את מקומם במשכורות שעלו על משכורת העבודה במשק הבית, כך גרמו למחסור בעובדות בית. עם זאת מתחילים באותן שנים לראות פרסומות שמראות עקרות בית לבושות בשמלות נשף, מחטאות ומנקות את ביתן בכל מיני חומרי ניקיון.
לקראת מלחמת העולם השנייה מקצועות עובדי הבית כבר פסקו מלהיות מקצוע. בזמן מלחמת העולם השנייה נשים מכל המעמדות נדרשו למלא את מקום הגברים בתעשיות השונות. עם תום מלחמת העולם ועם שחרור מיליוני גברים לשוק האזרחי התחילו הממשלות לדחוק את הנשים בחזרה למשקי הבית שלהן כדי לפנות את המשרות בתעשייה לגברים. ללא משכורות וללא עובדי בית לעזור להן במשק הבית, האמהות של שנות ה-1950 לא בילו יותר זמן עם ילדיהן מאשר האמהות העובדות המודרניות, כיוון שתחזוקת משק הבית הניקיון הבישול הקניות וכל יתר העיסוקים היו משרה מלאה. נשים שהיו במעמד ניהולי גבוה בזמן המלחמה מצאו עצמן לפתע תקועות בבית. באותה תקופה נחשבה אישה עובדת כמישהי שבעלה אינו יכול לפרנס אותה. נשים עניות עדיין נאלצו לעבוד, אבל שמעו כל מיני הערות גנאי על 'ילדי המפתח' שלהן.
בשנות ה-1960 וה-1970 החל גל שני של פמיניזם ושנות ה-1980 היו העשור של נשות הקרירה, ובשנות ה-1990 נולד 'הגבר החדש' שחולק עם בת זוגו את האחריות ההורית.
מאפיינים.
עבודתה של עקרת הבית כוללת שלל משימות, ובהן טיפול בילדים, בישול, כביסה, ניקיון ועוד. לעיתים שוכרת עקרת הבית עוזר או עוזרת המסייעים לה במשימותיה.