הדיוויזיה הוקמה ב-1 בנובמבר 1940 על בסיס הדיוויזיה ה-19, והועמדה תחת פיקוד אוטו פון קנובלסדורף. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת הארמייה התשיעית ולאחר מכן במסגרת הארמייה הרביעית. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה בזירה המרכזית, ובחורף 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה ולחמה עמה בקרבות באזור הדונייץ וחרקוב. בקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסק תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת פלגת הארמייה קמפף. לאחר מכן לחמה הארמייה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית בקרב דנייפר, ובחורף 1944 לחמה בכיס קאמנץ-פודולסקי כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה. ביוני 1944 נשלחה הדיוויזיה להולנד לרענון, ובאוגוסט נשלחה לסייע בדיכוי מרד ורשה כחלק מהארמייה התשיעית. בחורף 1945 לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בשלזיה, ובאפריל הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, עמה לחמה במוראביה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-19 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-19 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, ובקרב על צרפת, והוסבה לאחר מכן לדיוויזיית הפאנצר ה-19.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934, והועמדה תחת פיקוד קונרד פון גוסלר, ובסתיו 1937 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה ממונעת. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11, במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה השישית. ב-1 בנובמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר ה-19.
ארנולד וילסון
סר ארנולד טלבוט וילסון (Arnold Talbot Wilson; 18 ביולי 1884 – 31 במאי 1940) היה קצין הממשל האזרחי הבריטי בעיראק במלחמת העולם הראשונה והנציב העליון בפועל של המנדט הבריטי על מסופוטמיה. נהרג כחבר הפרלמנט הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה והיה חבר הפרלמנט השלישי שנהרג במלחמה זו.
קריירה צבאית.
נולד בקליפטון, ליד בריסטול שבאנגליה. אביו היה ראש בית הספר הפנימייתי קליפטון קולג'. התגייס לצבא הודו הבריטית ב-1903 לאחר שסיים בהצטינות את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. ב-1904 הוצב באהוואז שבאירן בדרגת לוטננט, כמפקד כוח משמר. ב-1907 הועבר לתפקיד של קצין ממשל אזרחי במפרץ הפרסי ובין 1908 ל-1911 היה נציג הממשל הבריטי בח'וראמשהר.
ב-1915 התמנה לסגנו של פרסי קוקס במסגרת העברת הכוחות הבריטיים לאזור בצרה, כהכנה לכיבוש עיראק. לאחר כיבוש בגדד היה וילסון לראש המנהל האזרחי של עיראק בדרגת קפטן (וילסון העדיף לקרוא לאזור בשמו הערבי "עיראק" ולא בשם בו כינוהו הבריטים והאירופאים בכלל, "מסופוטמיה"). וילסון הבין את המשימה שלפניו, ניהול מאוזן של אזור שהיה קרוע בין מוסלמים סונים, שיעים, כורדים, פרסים, נוצרים מכתות שונות ויהודים.
ב-1919 נשלח על ידי המשרד לענייני הודו יחד עם גרטרוד בל לועידת השלום בפריז על מנת לשרטט את גבולות המנדט.
במאי 1920, מיד לאחר הכרזת המנדט הבריטי על מסופוטמיה בועידת סן רמו פרצו מהומות, אותן דיכא וילסון בהצלחה באמצעות כוחות צבא הודו הכפופים לו והצליח להחזיר את השקט לאזור עד אוקטובר. בפעולות האלימות נהרגו 2,300 חיילים בריטים וכ-8,400 ערבים מקומיים. הקושי בדיכוי המרד נבע מכך שהפרלמנט הבריטי לא העריך נכונה את גודל האיום ולא תקצב משלוח תגבורת, רק עקב לחץ שהפעיל וינסטון צ'רצ'יל תוקצבה הגדלת הכוח הבריטי באזור. למורת רוחו של וילסון, הפכו הבריטים במסגרת ההסכם האנגלו-עיראקי (1922) את עיראק למונרכיה תלויה ולא המשיכו לשלוט בה שלטון ישיר. הוא זוכה באות אבירות מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ושוחרר. לאחר שחרורו הצטרף לחברת הנפט האנגלו-פרסית כמנהל פעילותה במזרח התיכון.
חבר פרלמנט ומלחמת העולם השנייה.
ב-8 ביוני 1933 נבחר בבחירות הביניים לפרלמנט הבריטי כנציג מחוז היצ'ין
() שבצפון הרטפורדשייר. דעותיו נטו לפשיזם. הוא העריץ את שלטון פרנקו בספרד ואת שלטונו של מוסוליני באיטליה. עם זאת, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לחיל האוויר המלכותי כמפציץ אווירי, בעודו מכהן כחבר פרלמנט. ב-31 במאי 1940 התרסק מטוס הוויקרס ולינגטון שלו ליד דנקרק. על תפקודו זכה במדליית המלחמה הבריטית
צ'ארלס צ'או
צ'ארלס צ'או או צ'או גוּאוֹוֵי (בסינית מפושטת: 曹国伟, פיניין "Cáo Guówěi") הוא איש עסקים סיני המכהן כנשיא ומנכ"ל Sina. Sina רשומה בנאסד"ק, ולה כ-12,900 עובדים ברחבי העולם.
צ'או עובד ב-Sina מאז 1999, שבה מונה לסגן נשיא כספים (VP Finance).
הונו האישי מוערך (2016) במעל 600 מיליון דולר.
השכלה.
לצ'או תואר שני בניהול חשבונות מאוניברסיטת טקסס באוסטין, תואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת אוקלהומה ותואר ראשון בעיתונאות מאוניברסיטת פודאן שבשנחאי.
One Belt, One Road
סוויטות צרפתיות (באך)
הסוויטות הצרפתיות, רי"ב 812-817, הן שש סוויטות לכלי מקלדת שכתב יוהאן סבסטיאן באך בין 1722 ל-1725. חלקים משלוש הסוויטות הראשונות (רי"ב 812-814) וגרסאות ראשוניות של הסוויטות הרביעית והחמישית (רי"ב 815-816) הופיעו במחברת של אנה מגדלנה באך מ-1722. הסוויטה הראשונה וחלקים מהשנייה הופיעו גם במחברת מ-1725. התואר "צרפתיות" לא ניתן על ידי באך, אלא אומץ מאוחר יותר בהמשך לתיאור קובצי הסוויטות לכלי מקלדת, כ"סוויטות האנגליות" וכ"הסוויטות הגרמניות" (הפרטיטות). למעט הג'יג בסוויטה הראשונה וחלק מסוגת הריקודים, לסוויטות אין מאפיינים צרפתיים, והן אינן כתובות בסגנון של המלחינים הצרפתיים בני זמנו, אף על פי שלבאך הייתה היכרות גם עם סגנון הלחנה וביצוע זה, הניכר בסוויטות התזמורתיות ובמחברת של אנה מגדלנה.
דיוויזיית הפאנצר ה-20
דיוויזיית הפאנצר ה-23
מונטגיו פרקר
דיוויזיית הפאנצר ה-20 (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר ה-20 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, קרב קורסק, מבצע בגרטיון ומבצע פרוסיה המזרחית.
היסטוריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-13 בנובמבר 1940 על בסיס הדיוויזיה ה-19, והועמדה תחת פיקוד הורסט שטומפף. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-39 ולאחר מכן כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בזירה המרכזית, ובקיץ 1943 לחמה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-47 במסגרת הארמייה התשיעית. בקיץ 1944 הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בניסיון בלימת המתקפה הרוסית בבלארוס. בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום אוקראינה, ולחמה בקרבות ברומניה. בנובמבר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, עמה לחמה במבצע פרוסיה המזרחית. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בקרבות בשלזיה ובסקסוניה עד סוף המלחמה.
שופר קודו
שופר קודו (מכונה לעיתים בטעות שופר דישון), הוא כלי נשיפה שמקורו בקרני אנטילופת הקודו האפריקנית, אשר משמש באפריקה עד היום באופן מסורתי למטרות פולחן וכאמצעי איתות. בקרב יהדות תימן נהגו להשתמש במשך מאות שנים בשופר זה לתקיעת שופר בראש השנה ולכן הוא מוכר גם כשופר תימני, אך ישנה מחלוקת נרחבת לגבי כשרותו. זוהי קרן ארוכה ומסולסלת אשר מייצרת מספר סוגי צלילים, והקול שלה חזק ועמוק יותר משופר רגיל.
מקור.
הקודו הוא סוג של אנטילופה חיננית ומרשימה בשבט סלילני קרניים שבמשפחת הפריים. בסוג זה כלולים 6 מינים, רובם בגובה מטר ומעלה, אך יש מספר מינים קטנים יחסית. רק לזכרי הקודו יש קרניים. השופרות המסולסלים נעשים בעיקר מקרני המין הגדול בסוג - קודו גמלוני - בעל הקרניים הגדולות, הארוכות והמסולסלות ביותר. הוא נפוץ למדי ומצוי במזרח מרכז ודרום אפריקה. המין השני שלו קרניים זהות יחסית מבחינה צורנית הוא המין קודו זוטר, אך לא ברור עד כמה נעשה השימוש בקרניו לשופרות; הוא מוגבל למזרח אפריקה. למינים אחרים כמו הבונגו המצוי ביערות הטרופיים או קודו ההרים האנדמי לאתיופיה אין לקרניים יותר מסלסול אחד. סוגים אחרים של פריים בעלי קרניים מסולסלות דומות הם יעל בורג ודישון מקראי, אך לא ידוע על שימוש בקרניהם לשופרות.
מראה.
לקודו הגמלוני כאמור, יש את הקרניים הארוכות והמרשימות ביותר הדומות לבורג או חולץ פקקים, ולכן משתמשים בעיקר בקרניו ליצירת שופר קודו. אורכה של הקרן הוא 100 עד 140 סנטימטר, והממוצע הוא 120 סנטימטר. האורך המרבי שתועד עד היום היה 180 סנטימטר. לקודו הגמלוני יש לרוב 2.5 סלסולים ולעיתים גם 3 סלסולים. מבנה הסלסולים משתנה: לעיתים כל סלסול ממוקם מעל קודמו כך שהקרן תהיה בעלת קו ישר, ולעיתים כל סלסול מוסט מקודמו כך שהקרן אינה בעלת קו ישר כשופר יעל. הקרניים עבות יחסית בבסיס, והופכות לצרות ודקות ככל שהמרחק מהבסיס גדל; בקצה הקרן למשל, הקרן חדה מאוד. לאורך הקרן יש טבעות וחריצים קטנים ובהירים, הנעלמים לקראת סוף הקרן. הצבע הטבעי של הקרן נע בין שחור לאפור כחלחל או חום כהה, בעוד שהחוד של הקרן בהיר יותר. קרניו של הקודו בדומה לשאר הפריים עשויות מקרטין קשה המקיף בליטת עצם גדולה מהמצח.
הכנה.