חד-לשוניות היא מצב בו אדם יכול לדבר רק בשפה אחת. זאת בניגוד לרב-לשוניות. כמו כן, חד-לשוניות אף עשויה להתקשר למדיניות לשונית במדינה מסוימת שאוכפת על אחרים להשתמש בשפה הלאומית או הרשמית. כמו כן, טקסט, מילון או שיחה שנכתבו או מנוהלים רק בשפה אחת וכך גם מדינה שבה שפה אחת נמצאת בשימוש או מוכרת רשמית זוכים לכינוי "חד-לשוני", במיוחד בהשוואה לישות דו-לשונית או רב-לשונית, או בנוכחות של אנשים הדוברים שפות שונות באוכלוסיית העולם יש יותר דוברים רב-לשוניים מאשר חד-לשוניים.
השוואה בין חד-לשוניות לרב-לשוניות.
סוזן רומיין (1995) בספרה "דו-לשוניות" הצביעה על כך שזה יהיה מוזר למצוא ספר שנקרא "חד-לשוניות". ההצהרה הזאת משקפת את ההנחה המסורתית כי לעיתים קרובות תאוריות לשוניות מדברות על כך שרב-לשוניות היא הנורמה. לכן, רק לעיתים רחוקות חד-לשוניות מהווה נושא לפרסומים מדעיים, שם היא מצוינת כרעיון לא מסומן או כאבטיפוס וזהו המצב הנורמלי בעוד רב-לשוניות היא יוצאת הדופן.
ההנחה שחד-לשוניות היא המצב הנורמטיבי היא גם ההשקפה של דוברים חד-לשוניים הדוברים שפה גלובאלית , כמו האנגלית למשל. דייוויד קריסטל אמר בשנת 1987 שההנחה הזאת אומצה על ידי רבים בחברה המערבית. הסבר אחד ניתן על ידי אדוארדס בשנת 2004 ובו היא טוענת כי ראיה ל"תפיסה החד-לשונית" עשויה להיות נעוצה באירופה של המאה ה-19 כאשר היה עם שהיווה את הקבוצה הדומיננטית ששלטה והיא השליטה גם את השפה שלה. הסבר נוסף הוא שמדינות בהן דוברים את השפה האנגלית הן המפיקות והנהנות מן השפה האנגלית כשפה גלובלית והאוכלוסיות במדינות האלה נוטות להיות חד-לשוניות.
מספר מחקרים ערכו השוואה בין חד-לשוניים לבין דו-לשוניים. למרות שאף אחד מהם לא מצא ראיה לכך שהאחד טוב יותר מן האחר, רבים מהם טענו כי אנשים רב-לשוניים הם בעלי יכולת הבנה כוללת טובה יותר.
היקף אוצר המילים ושטף הדיבור.
לפי מחקר שנערך על גישה לקסיקאלית, חד-לשוניים הם לרוב בעלי אוצר מילים רחב יותר בשפת היעד בהשוואה לדו-לשוניים, ולכן תהליך השליפה אצל חד-לשוניים הוא יעיל יותר. בנוסף, חד-לשוניים ניגשים למילים לעיתים יותר קרובות מאשר דו-לשוניים בשפת היעד.
במשימות הקשורות לכתיבת מכתב ברהיטות, חד-לשוניים הצליחו להשתמש ביותר מילים לעומת דו-לשוניים. למרות זאת, האפקט הזה לא נראה בקרב דו-לשוניים עם אוצר מילים גדול. בנוסף, באותו המחקר, חד-לשוניים הראו תוצאות טובות יותר מאשר דו-לשוניים בשטף הדיבור, אך כאשר יכולות אוצר המילים היו יותר בנות-השוואה, הרבה מההבדלים נעלמו, מה שמצביע על כך שהיקף אוצר המילים יכול להיות פקטור שממתן את היכולות של האדם בשטף הדיבור ובנתינת שם לדבר.
חשוב לציין כי היקף אוצר המילים של דו-לשוניים בשתי השפות יחד שווה להיקף אוצר המילים של חד-לשוניים בשפה אחת. כלומר, בעוד שחד-לשוניים יכולים להצטיין יותר בהיקף אוצר המילים בשפה בה הם מדברים, תוכן אוצר המילים שלהם לא גדול יותר. למעשה, ייתכן שלדו-לשוניים יש אוצר מילים קטן יותר בכל אחת מהשפות אולם סך אוצר המילים בשתי השפות שווה לזה של החד-לשוניים בשפה אחת.
ילדים חד-לשוניים מציגים אוצר מילים גדול יותר מאשר חבריהם הדו-לשוניים, אולם אוצר המילים של הילדים הדו-לשוניים התרחב עם הגיל כמו אוצר המילים של הילדים החד-לשוניים. שתי קבוצות הילדים הן בעלי אותו גודל ואותו ידע באוצר המילים.
תפקוד יצירתי.
במחקר שבחן תפקוד יצירתי וכלל ילדים חד-לשוניים ודו-לשוניים מסינגפור, חוקרים גילו שהביצועים של חד-לשוניים בכל הקשור לשטף הדיבור והגמישות בשפה היו טובים יותר מאלה של דו-לשוניים. עם זאת, המגמה הפוכה בכל הקשור למקוריות והרחבה.
רווחה נפשית.
במחקר נוסף שנערך בקנדה, הוכח שחד-לשוניים נמצאים בעמדת נחיתות בכל הקשור לתחילתה של סניליות ביחס לאנשים דו-לשוניים. לפי מחקר זה, נראה כי דמנציה מעוכבת בארבע שנים אצל דו-לשוניים לעומת חד-לשוניים. עבודתה האחרונה של ביאליסטוק גם היא מראה כי דו-לשוניות מעכבת סימפטומים של דמנציה.
מאמינים כי רב-לשוניות תורמת לשימור יכולות קוגניטיביות על ידי כך שהיא מונעת תופעות של עיכוב קוגניטיבי ומאחרת את תחילת הופעתן של מחלות כגון דמנציה. שימור קוגניטיבי מתייחס לרעיון כי עיסוק בגירוי לפעילות פיזית או מנטלית שומר על התפקוד הקוגניטיבי. במקרה כזה, ידיעה של יותר משפה אחת דומה לגירוי לפעולה מנטלית. במטרה לבחון מתי דו-לשוניות תורמת לשימור קוגניטיבי ומתי לא, מעיינים ברישומי בתי חולים בקרב מבוגרים חד-לשוניים ודו-לשוניים שלקו בדמנציה. החוקרים מצאו כי מבוגרים דו-לשוניים אובחנו עם דמנציה כשלוש או ארבע שנים מאוחר יותר מאשר מבוגרים חד-לשוניים. תוצאות אלה אומתו וגורמים חיצוניים עברו אף הם ביקורת. למעשה, גורמים חיצוניים, כמו מצב סוציו-אקונומי והבדלים תרבותיים, תמיד פעלו לטובת חד-לשוניים, כך שזה הופך את הטיעון כי דו-לשוניות תורמת לשימור קוגניטיבי לחזק יותר. ממצא זה מחזק את העובדה כי דו-לשוניים נמצאים ביתרון על פני חד-לשוניים וזאת משום יכולתם לדבר בשתי שפות גרידא, ולא בגלל גורמים חיצוניים. הסבר סביר לתופעה זו הוא כי ידע רב-לשוני שומר על המוח עירני ולכן יש יותר מודעות מנטלית לתקופה ארוכה יותר של זמן.
רגשות והתנהגות.
מחקר שנערך בקרב ילדים בשנות הלימודים המוקדמות שלהם הציע שקיימים יתרונות רגשיים והתנהגותיים לתלמידים דו-לשוניים. באותו המחקר, הממצאים מראים שילדים חד-לשוניים, בייחוד כאלה שאינם דוברי אנגלית, מפגינים יותר תוצאות שליליות בתחומים רגשיים והתנהגותיים בשנות לימודיהם. לתלמידים החד-לשוניים שאינם דוברי אנגלית הייתה הרמה הגבוהה ביותר של בעיות התנהגות מחצינות ומפנימות בכיתה ה’ (גיל 10-11), למרות שבתחילת המחקר לכל התלמידים הנבדקים נמדדה אותה מידה של בעיות התנהגות מחצינות ומפנימות. לעומתם, הילדים הדו-לשוניים הדוברים אנגלית כשפת אם וגם הדו-לשוניים ששפתם העיקרית לא אנגלית, נמצאו כבעלי הרמות הנמוכות ביותר של בעיות התנהגות כאלה. המחברים גורסים שחד-לשוניות עלולה להוות גורם סיכון. עם זאת, אם קיים בית-ספר בעל סביבה תומכת עם מורים המנוסים ב-ESL (אנגלית כשפה שנייה), הילדים עשויים להתפתח עם מכלול טוב יותר של תכונות רגשיות.
ביצועי הזיכרון.
במחקר שנערך באוניברסיטת פלורידה, בו נעשתה השוואה בין דוברי אנגלית דו-לשוניים לבין דוברי אנגלית חד-לשוניים, נמצא שלמרות שלא היה הבדל בין שתי הקבוצות בעניין הדיוק, מהירות התגובה הייתה איטית יותר בבירור אצל דו-לשוניים בהשוואה לחד-לשוניים. זאת נמצא במטלות שבחנו זמן תגובה בזיהוי של רשימת מילים מופשטות ומטלות שדרשו החלטה לקסיקאלית. עבור שתי המשימות האלה, תהליכים של שפה ספציפית והנעת נתונים היו יותר שכיחים. כלומר, המשימות הונעו על ידי השפה הדומיננטית והנתונים (בהם המילים בהן השתמשו במשימה). המחקר נבדל ממחקר קודם בכך שיש יותר איזון בהיכרות עם השפה הדומיננטית. ההשערה של מגיסטה (Magiste, 1980) היא שזה היה יכול לקרות מפני שהיכרות דיפרנציאלית עם השפה הדומיננטית הוצעה להיות סיבה אפשרית לחיסרון של דו-לשוניים. הם הסבירו שעבור דו-לשוניים זה עשוי לקרות מפני שרכישה ושימוש בשפה שנייה משמעה פחות זמן לעבד את האנגלית, זאת לעומת הנבדקים החד-לשוניים במחקר.
מידע מנוגד: עדויות ממחקר מראות שדו-לשוניים מגיבים מהר יותר ברוב המשימות הקשורות בזיכרון. בעוד שרוב המחקרים טוענים שילדים חד-לשוניים מראים ביצועים טובים יותר מאשר ילדים דו-לשוניים, מחקרים אחרים טוענים כי ההפך הוא הנכון. מחקר שם ביאליסטוק מראה כי אנשים דו-לשוניים מראים ביצועים טובים יותר מאשר חד-לשוניים במגוון רחב של מבחנים קוגניטיביים, מה שמוכיח יתרונות בכל הקשור לשליטה קוגניטיבית. שני מושגים שונים, והם ""עיכוב קשב" ו"ניטור קשב", משמשים למדידת בקרת קשב. במונחים של בקרת קשב, ילדים דו-לשוניים צעירים הם בעלי היתרון הגדול ביותר בהשוואה לדוברים חד-לשוניים ולילדים דו-לשוניים בוגרים יותר.
הביצועים היו דומים בשלוש הקבוצות, אם כי היה הבדל בזמן התגובה כאשר היו משתנים של גיל ויכולת מילולית. זמן התגובה של ילדים דו-לשוניים היה מהיר ביותר בהשוואה לילדים חד-לשוניים ורק מעט מהר יותר בהשוואה לילדים דו-לשוניים בוגרים יותר. לומדים דו-לשוניים צעירים הראו שהם מגיבים באופן היעיל ביותר למשימה. תוצאות מחקר זה מדגימות את היתרונות שיש לילדים דו-לשוניים בכל הקשור לבקרת קשב. ככל הנראה, זה מפני שילדים דו-לשוניים רגילים לאזן בין יותר משפה אחת בכל פעם, ולכן הם רגילים להתמקד באיזו שפה יש צורך להשתמש בזמן מסוים. על ידי כך שתמיד הם מודעים באיזו שפה להשתמש והם מסוגלים לעבור בהצלחה בין שפה לשפה, זה רק הגיוני שילדים דו-לשוניים יהיו טובים יותר בלכוון ולמקד את תשומת הלב שלהם.
התפתחות קוגניטיבית מילולית ולא מילולית.