מחקר נוסף בנושא מדידה סוציואקולוגית של הומופוביה והשפעתה על בריאות הציבור על 158 מדינות נערך בשנת 2018. המחקר מצא כי לדעה קדומה כלפי הומוסקסואלים יש מחיר כלכלי עולמי של כ-119.1 מיליארד דולר. ההפסד הכלכלי באסיה היה 88.29 מיליארד דולר עקב הומופוביה, ובאמריקה הלטינית ובקריביים הוא עמד על 8.04 מיליארד דולר. העלות הכלכלית במזרח אסיה ובמרכז אסיה הייתה 10.85 מיליארד דולר. העלות הכלכלית במזרח התיכון ובצפון אפריקה הייתה 16.92 מיליארד דולר. חוקריו הצהירו כי ירידה של 1% ברמת הומופוביה ברחבי שטחי מדינה קשור לעלייה של 10% בתוצר המקומי הגולמי לנפש.
מחקר חדש יותר ממרץ 2018 שנערך על ידי מכון ויליאמס (בית הספר למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס) חשף כי ישנו קשר חיובי בין קבלת הקהילה הגאה לתוצר לנפש. על פי מחקר זה, לזכויות החוקיות של להט"בים ישנה השפעה גדולה יותר על מידת הקבלה בחברה, בעוד שתי ההשפעות מחזקות זו את זו. עלייה של נקודה אחת במדד הקבלה הגלובלית של קהילת בלהט"ב (GAI) הראתה עלייה של 1,506 דולר בתוצר לנפש, וזכות חוקית נוספת אחת הייתה מתואמת עם עלייה של 1,694 דולר בתוצר לנפש.
חלוקת עמדות.
חרדתם של הטרוסקסואליים (במיוחד אצל מתבגרים שבניית "הגבריות ההטרוסקסואלית" שלהם מבוססת בין השאר על כך שהם לא נתפסים כהומואים) מפני שאחרים עשויים לזהות אותם ככאלה, זוהתה גם על ידי הסוציולוג מייקל קימל כדוגמה להומופוביה. יש האומרים שההתגרות בבנים שנחשבים אקסצנטריים (ואשר הם בדרך כלל לא הומוסקסואליים) אנדמית בבתי ספר אמריקאיים כפריים ופרבריים, ונקשרה להתנהגות של לקיחת סיכונים והתפרצויות אלימות (כגון שלל ירי בביתי הספר) על ידי נערים המבקשים לנקום או מנסים לטעון את גבריותם. בריונות הומופובית נפוצה מאוד גם בבתי ספר בממלכה המאוחדת. לפחות 445 ברזילאים להט"בים נרצחו או התאבדו בשנת 2017. במקרים מסוימים, יצירותיהם של מחברים שבמילה בלבד הופיעה המילה "גיי" או עבודות על נושאים אשר מכילים את המונח, הושמדו מפני שנחשדו כתומכים בהומוסקסואליות.
בארצות הברית, עמדות לגבי אנשים שהם הומוסקסואלים עשויות להשתנות על בסיס הזדהות מפלגתית. לתומכי המפלגה הרפובליקנית יש סיכויים גבוהים יותר מאשר לתומכי המפלגה הדמוקרטית לעמדות שליליות לגבי אנשי קהילת הלהט"ב על פי סקרים שערכו מחקרי הבחירות הלאומיים בין השנים 2000–2004. פער זה מוצג בגרף מימין, מתוך ספר שפורסם בשנת 2008 מאת ג'וזף פריד. הנטייה של הרפובליקנים לראות להט"בים באופן שלילי יכולה להתבסס על הומופוביה, אמונות דתיות או שמרנות ביחס למשפחה, המתוארת בדתות שונות כמורכבת מאב, אם, וצאצאים משותפים. התנהגות הומופובית משתנה לפי אזור, נתונים סטטיסטיים הראו כי בדרום ארצות הברית יש יותר דיווחים על דעות קדומות נגד הומוסקסואלים מאשר בכל אזור אחר במדינה.
בנאום שערכה בשנת 1998, הכותבת, האקטיביסטית ומנהיגת זכויות האדם, קורטה סקוט קינג, אמרה כי "הומופוביה היא כמו גזענות ואנטישמיות וצורות אחרות של שנאה בכך שהיא מבקשת להשפיל הומניזציה של קבוצה גדולה של אנשים, להכחיש את האנושיותם שלהם, כבודם ואישיותם". מחקר אחד של גברים מתבגרים לבנים שנערך באוניברסיטת סינסינטי על ידי ג'נט בייקר שימש לטענה שרגשות שליליים כלפי הומואים קשורים גם להתנהגויות מפלה אחרות. על פי המחקר, שנאת הומוסקסואליים, אנטישמיות וגזענות כונו כ-"בני זוג סבירים". מחקר שבוצע בשנת 2007 בממלכה המאוחדת דיווח כי עד 90 אחוזים מהאוכלוסייה תומכת בחקיקת חוקים נגד אפליה כלפי אנשי קהילת הלהט"ב.
המאבק בהומופוביה.
מרבית ארגוני זכויות האדם הבינלאומיים, כגון "Human Rights Watch" ואמנסטי אינטרנשיונל, פועלים רבות עבור שוויון זכויות קהילת הלהט"ב ברחבי העולם. מאז 1994 קבעה ועדת האו"ם לזכויות אדם כי חוקים המפלילים פעילות מינית חד מינית בשטחי מדינה או טריטוריה מפרים את הזכות לפרטיות המובטחת בהצהרה האוניברסלית על זכויות האדם ובאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות. בשנת 2008 הוציאה הכנסייה הרומית-קתולית הצהרה לפיה קוראת למדינות "לסלק עונשים פליליים נגד הומוסקסואלים". ההצהרה, עם זאת, הופנתה על מנת לדחות החלטה של אספת האו"ם שתקרא לשים קץ לעונשים נגד הומוסקסואלים בעולם. במרץ 2010, ועדת השרים של מועצת אירופה אימצה המלצה על צעדים למאבק באפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, שתוארה על ידי מזכ"ל "CoE" כמכשיר המשפטי הראשון בעולם העוסק במפורש באחד מנושאי צורות הקיפוח הארוכים והקשים למאבק.
כדי להילחם בתופעת ההומופוביה, קהילת הלהט"ב בעולם מקימה אירועים כגון מצעדי גאווה המפגין מחאות עבור שוויון זכויות עבור להט"בים ופועלת באקטיביזם פוליטי (המקושר למונח "גאווה"). באוגוסט 2019 אירועי מצעד הגאווה בלונדון הקימו יוזמה עבור "הבעת סולידריות עם קהילת הלהט"ב" וצבעו מעברי חצייה ברחבי הממלכה המאוחדת בצבעי דגל הגאווה לקראת קיום האירועים. מעברי החצייה הקבועים הוצבעו בכבישי במבת, נוספים צוירו ברובע המלכותי של גריניץ'. צורה אחת של התנגדות מאורגנת להומופוביה היא ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה ("IDAHO" בראשי תיבות), שנחגג לראשונה ב-17 במאי 2005 (לציון תאריך היום בו הוסרה נטייההומוסקסואלית מרשימת ההפרעות הנפשיות על ידי ארגון הבריאות העולמי, בשנת 1990) בפעילויות הקשורות ביותר מ-40 מדינות. בישראל, צוין לראשונה ב-17 במאי 2006, תחת הכותרת "הבנ"ה". ארבע המדינות הגדולות באמריקה הלטינית (ארגנטינה, ברזיל, מקסיקו וקולומביה) פיתחו קמפיינים תקשורתיים המוניים רחבים נגד הומופוביה מאז שנת 2002. נוסף למאבק ציבורי, קיים שימוש בחקיקה למאבק בתופעה. דוגמאות לכך הן הגדרתם של "ביטויי שנאה" (Hate speech) ופשעי שנאה, וכן חוקים האוסרים על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית במתן סחורות ושירותים, במקומות תעסוקה, בבתי ספר, בתרומות דם, טיפול רפואי ועוד.
יש הטוענים כי דעות קדומות נגד להט"ב אינן מוסריות וחורגות מעבר להשפעות על אותו מעמד של אנשים. הסופר וורן ג'יי בלומנפלד טוען כי רגש זה מקבל ממד מעבר לעצמו, ככלי לשמרנים ימניים קיצוניים ולקבוצות דתיות פונדמנטליסטיות וכגורם מגביל ליחסי מגדר באשר למשקל הקשור לביצוע כל תפקיד בהתאם. יתר על כן, בלומנפלד ציין כי,
מחקר של הפרופסורית מאוניברסיטת מדינת אריזונה, אליזבת סגל, והפרופסורים מאוניברסיטת ממפיס, רובין לנון-דארינג ואלנה דלבגה טענו במאמר שפורסם בשנת 2016 בכתב העת "Journal of Homosexuality" כי ניתן למגר הומופוביה באמצעות חשיפה "למידה על חוויות של להט"בים", הסברה "הבנת האתגרים השונים העומדים בפני להט"בים" וניסיון "לשים את עצמם במצבים שחווים להט"בים בעבודה לצד עמיתים לעבודה או בהתנדבות במרכז קהילתי להט"בי".
אנגמאר
בית הספר סאדברי ירושלים
בית הספר הדמוקרטי סאדברי ירושלים הוא בית ספר בדגם סדברי, שנוסד בירושלים בשנת 2002. בית הספר הוקם על ידי קבוצת מייסדים שהורכבה ברובה מהורים, אך כללה גם מבוגרים שאינם הורים, וילדים שהיו לאחר מכן לתלמידים בבית הספר. מאז הקמתו, פעל בית הספר במבנה שכונת מקור חיים, עד שנת 2021, אז עבר למבנה בשכונת בקעה.
בשנת 2007 קיבל בית הספר רישיון ממשרד החינוך תחת הזרם של בית ספר מוכר שאינו רשמי.
בבית הספר רשומים כ-150 תלמידים בגילאים 5–18, ועובדים בו תשעה אנשי צוות במשרה מלאה או חלקית (בכל יום נמצאים בבית הספר לפחות 5 אנשי צוות). בית הספר פועל בימים א'–ה' בין השעות 8:00–15:45, וחובה על כל התלמידים להיות נוכחים בו לפחות 5 שעות בכל יום לימודים.
בית הספר מדגיש את החירות של התלמידים לתכנן את זמנם ופעילויותיהם כראות עיניהם. כל התלמידים, בכל הגילאים, אחראים על חינוכם הם, ללא התערבות של אחרים. בית הספר מתנהל באופן דמוקרטי מלא: לכל משתתף, תלמיד או איש צוות, יש קול שווה. לבית הספר מערכת חוקים הנקבעת ונאכפת על ידי כלל קהילת בית הספר.
יום בבית הספר.
ביום לימודים טיפוסי ניתן למצוא תלמידים בכל הגילאים, עוסקים במגוון פעילויות. חלקם יושבים בסלון ומנהלים שיחות, חלקם קוראים, חלקם מנגנים וחלקם יושבים מול המחשב או עוסקים באומנות. סדר היום של כל תלמיד נקבע על ידו, לפי רצונו ותחומי העניין שלו. אין מערכת שעות כללית ואין חובת השתתפות בפעילויות השונות המתרחשות בבית הספר. הלמידה מתרחשת בכל מקום ובכל זמן בבית הספר, בין אם בשיחה, במשחק, בלמידה עצמית או בקבוצות. כל התלמידים והצוות מחויבים בשמירה על חוקי בית הספר והנהלים בתקנון בית הספר. חוקי בית הספר נקבעים ונאכפים על ידי התלמידים והצוות באופן מלא ושווה באמצעות מוסדות בית הספר.
אספת בית הספר.
בית הספר מנוהל על ידי האספה, בה יש קול שווה לכל תלמיד או איש צוות (חברי אספת בית ספר). האספה היא הסמכות העליונה הקובעת את חוקי בית הספר, התקציב, בעלי תפקידים, ענייני משמעת ונושאים הנוגעים לניהול חיי היומיום של בית הספר. את האספה מנהלים יו"ר האספה ומזכיר האספה הנבחרים באופן דמוקרטי לתפקיד. באספה רשאי כל חבר להביע את עמדתו לגבי הנושאים השונים וניתנת לו זכות הצבעה. החוקים צומחים מתוך יוזמות חברי האספה. כל חוק שנחקק באספה עובר הצבעת רוב וניתן לתיקון או ביטול במידת הצורך.
הוועדה לזכויות הפרט (וזה"פ).