המפנה בקריירת המשחק שלה היה כשהשתתפה במחזה "The Summer Trilogy" שנכתב על ידי קרלו גולדוני, ובשנת 1998 היא קיבלה בעיר מולדתה את התפקיד הנחשק "לולו" במחזה של פרנק ודקינד - "תיבת פנדורה". היא זכתה על תפקיד זה בפרס "אייס" לאמן חדש הטוב ביותר של השנה. בשנת 2000 שיחקה בדרמה הקומית "טיימקוד" לצד סלמה הייק.
ב-2004 היא הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "זהות בדויה", והשתתפה שם בשתי עונות. באותה שנה השתתפה גם בסרט ארגנטינאי בשם "הנערה הקדושה" (La Niña Santa) וכן בסרט "דרום אמריקה באופנוע" משנת 2005. בדצמבר 2005 כיכבה בווידאו קליפ לשירו של פרינס "Te Amo Corazón", שבוים על ידי חברתה סלמה הייק.
בשנת 2006 כיכבה כשחקנית משנה בסרט "פוסידון", רימייק של הסרט "הרפתקה בפוסידון" משנת 1972. ב-2008 שיחקה בקומדיה העצמאית "אנשי חזון" בכיכובו של זאק גאליפנאקיס.
מאסטרו כיכבה במחזמר אוף ברודוויי בשם "My Life as a Fairytale", המבוסס על חיו ועבודתו של הכותב האנס כריסטיאן אנדרסן. כמו כן כיכבה ב-"Cosí", המבוסס על האופרה "כך עושות כולן" של מוצרט.
מאסטרו לוהקה לתפקיד כרמן בסרטים " ו".
שיחקה כשחקנית אורחת בסדרה "צווארון לבן" בתפקיד מאיה, בעלת מסעדה.
בשנים 2014–2015 היא כיכבה בשתי העונות הראשונות בסדרת האימה "הנגיף" כד"ר נורה מרטינז. הסדרה נוצרה על ידי גיירמו דל טורו לרשת הטלוויזיה FX Networks. וכן שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "חניבעל", בתפקיד אלגרה פזי.
בשנת 2019 הופיעה בסרט הקולנוע הארגנטינאי "סוף המאה" בתפקיד סוניה. בשנת 2020 שיחקה לצד ריקרדו סקאמרצ'ו בסרט האימה האיטלקי "הקשר" של הבמאי דומניקו דה פאודיס.
קריירה מוזיקלית.
כיוצרת-זמרת היא הופיעה בלוס אנג'לס, ניו-יורק ובואנוס איירס, והיא בהכנות לתחילת הקלטות של מיני-אלבום ולאחריו אלבום. ב-2010 הופיעה באיסלנד כחימום לאמיליאנה טוריני. היא משתפת פעולה על הלהקה הבריטית פיית'לס ושרה בשירם "Love Is My Condition" באלבום "The Dance" ששוחרר במאי 2010.
באוקטובר 2014, יצא אלבום הבכורה של מאסטרו, "Si Agua". האלבום הוקלט באיסלנד.
חיים אישיים.
מאסטרו מתגוררת כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה.
נמיית מרש
נמיית מרש הקרויה גם נמיית ביצות או נמייה מיימית (שם מדעי: "Atilax paludinosus") היא מין של נמייה גדולה החיה באפריקה הטרופית ומהווה מין יחידי בסוגו. כפי שמשתמע משמה היא חיה בעיקר באזורי ביצות ואזורים מוצפים והיא מותאמת לחיי מים.
זוהי נמייה גדולה שאורכה 44–62 ס"מ ומשקלה 2-5.5 ק"ג. היא בעלת פרווה גסה חומה-שחורה וזנב עבה. כפות רגליה מכוסות בקרומי שחייה והציפרוניים שטוחות מעט. יש לה שיניים חזקות מהרגיל כדי לפצח שריונות של יצורי מים כמו סרטנים וחלזונות.
הנמייה חיה בטבע בערבות אפריקה ובביצות והשטחים המוצפים לידם ולעיתים גם בצמחייה צפופה כמו בשטחי גומא. היא טורפת ואוכלת דגים, סרטנים, זחלי חרקים, חלזונות ויונקים קטנים.
היא נפוצה בטבע ואינה בסכנת הכחדה ולעיתים כמה שבטים מקומיים מאלפים אותה. היא יכולה לחיות עד 17 שנים בטבע.
נמיית סלווס
נמיית סלווס (שם מדעי: "Paracynictis selousi") היא מין יחידי בסוגו השייך למשפחת הנמייתיים. נמייה זו חיה בטבע בעיקר בדרומה של אפריקה.
תיאור.
זוהי נמייה בינונית שאורכה של הנמייה 63-90 ס"מ ומשקלה 1.4-2 ק"ג. היא בעלת פרווה אפורה בהירה או צהבהבה והרגליים והזנב חומים או שחורים. הזנב לבן בקצה, הטפרים חדים והיא בעלת ראש בינוני עם אף ואוזניים גדולים וכן לסתות עם שיניים חדות.
הנמייה חיה בערבות בדרום אפריקה ומתחבאת במשך היום במאורתה. היא יוצאת בעיקר בלילות וצדה יצורים קטנים כמו עכברים, חרקים ועופות או ביצים והיא מסוגלת לצוד אפילו נחשים ארסיים.
היא חיה בעיקר לבדה אף שנקבות עם צאצאים יכולים לחיות בקבוצות קטנות העוזרות לטפל בקטנים.
ישנם 4 תת-מינים של הנמייה:
נמיית מלר
נמיית מלר (שם מדעי: "Rhynchogale melleri") היא מין יחיד בסוגו של טורף ממשפחת הנמייתיים החיה בטבע בערבות עשב בדרומה של אפריקה: ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מלאווי, מוזמביק, דרום אפריקה, סווזילנד, טנזניה, זמביה וזימבבואה.
מאפיינים.
זוהי נמייה גדולה שאורכה 44-49 ס"מ ומשקלה 1.7-3 ק"ג, בעלת פרווה חומה-אדמדמה ורגליים ארוכות מעט. נמייה זו חיה בערבות עשב וגם באזורי יערות ובגדות נהר.
היא חיה ליילית בעיקרון שישנה בסדקים ובמחילות ובלילות יוצאת לצוד. היא ניזונה מבשר של חרקים, עקרבים, נחשים, לטאות, יונקים קטנים ועופות.
בשל תפוצתה מצב השימור שלה הוא ללא חשש.
דולוגל הסוואנה
דולוגל הסוואנה (שם מדעי: "Dologale dybowskii") היא מין של טורף ממשפחת הנמייתיים, החיה בערבות מרכז אפריקה ומהווה מין יחידי בסוגו.
מאפיינים.
תפוצתה בטבע היא במדינות: צפון קונגו, מערב אוגנדה, דרום סודאן והרפובליקה המרכז-אפריקאית בסוואנות.
אורכה של הנמייה 25–33 ס"מ ומשקלה 300–400 גרם.
היא חיה במאורות וחיה ביחידות נשמרת מטורפים גדולים יותר כמו עופות דורסים, נמרים ונחשים. היא טורפת שניזונה מיצורים קטנים כמו עכברים וחרקים שונים וגם מפירות.
מצב השימור של הנמייה בעייתי ולא ברור מה מצב השימור שלה. בשנת 2015 נמצאה מחדש הנמייה לאחר 20 שנה שלא נראתה, בפארקים ברפובליקה המרכז אפריקאית.
ועידת האימפריה
ועידת האימפריה (באנגלית: Imperial Conference, לפני 1907 הוועידה הקולוניאלית – Colonial Conference) הייתה התכנסות תקופתית של ראשי הממשלות של המושבות בעלות הממשל העצמי והדומיניונים של האימפריה הבריטית בין השנים 1887 – 1937, לפני תחילת ההתכנסויות הסדירות של ראשי הממשלות של מדינות חבר העמים הבריטי החל מ-1944.
כל הוועידות התקיימו בלונדון, הממלכה המאוחדת, להוציא את הוועידות שהתכנסו ב-1894 וב-1932 שהתקיימו באוטווה, בירת קנדה. הוועידה שהתקיימה ב-1907 שינתה את שמותיהן של הוועידות ל"ועידת האימפריה" ובה הוסכם שהמפגשים ייערכו מכאן והלאה על בסיס קבוע ולא בהזדמנויות בהן ראשי הממשלות של המדינות יבקרו בלונדון לאירועים מלכותיים, כמו חגיגות יובל או הכתרות.
ועידות חשובות.
בתחילה נועדו הוועידות להדגיש את אחדות האימפריה, אך עם חלוף הזמן, הפכו הוועידות להתכנסויות שבהן שטחו הדומיניונים את בקשותיהם להסיר את שרידי מעמדם הקולוניאלי. הוועידה של 1926 הסכימה על הצהרת בלפור שהכירה בכך שמעתה והלאה מעמדם של הדומיניונים יהיה שווה ערך לזה של הממלכה המאוחדת כחברים בחבר העמים הבריטי.
הוועידה של 1930 קיבלה החלטה לבטל את העליונות החקיקתית של הפרלמנט הבריטי, כפי שהתבטא הדבר ב"חוק תקפות החוקים הקולוניאליים" (Colonial Laws Validity Act 1865) ובחוקים אימפריאליים אחרים. המדינאים שהשתתפו בוועידה המליצו שהפרלמנט הבריטי יחוקק חוק הצהרתי, שהיה לחוק וסטמינסטר, שיועבר בהסכמתם של הדומיניונים, אך כמה דומיניונים לא אשררו את החוק אלא רק כמה שנים לאחר מכן. הוועידה של 1930 הייתה ראויה לציון גם בשל נוכחותם של נציגי רודזיה הדרומית, למרות היותה מושבה בעלת ממשלת עצמי ולא דומיניון.
הוועידה הכלכלית האימפריאלית שהתכנסה ב-1932 באוטווה, דנה בשפל הגדול והממשלות הסכימו למסד את "העדיפות האימפריאלית" (Imperial Preference), מערכת פרוטקציוניסטית של תעריפים על סחורות ייבוא מארצות שמחוץ לארצות האימפריה.
ועידות חבר העמים הבריטי.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, הוחלפו ועידות האימפריה ב"ועידות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי" (Commonwealth Prime Ministers' Conference). 17 כינוסים כאלה התקיימו החל מ-1944 ועד 1969. כולם להוציא אחד התקיימו בלונדון. ב-1971 שונה שמם של הכינוסים ל"פגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי" (Commonwealth Heads of Government Meeting) ומכאן והלאה הם התקיימו אחת לשנתיים, בכל פעם במדינה אחרת.
הורודוק
הורודוק (באוקראינית: Городок; בפולנית: Gródek Jagielloński, גרודק יגיילונסקי; ביידיש: גריידינג) היא עיר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
הורודוק נזכרת עוד בכרוניקה הרוסית הראשונה, ובסוף המאה ה-14 קיבלה זכויות עיר מידי המלך ולדיסלב השני יגיילו, שעל שמו נקראה. במהלך המאה ה-17 נהרסה העיר כתוצאה מפלישות הקוזקים והטטרים. במאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלים שונים. בזמן מלחמת העולם הראשונה נפגעה העיר במהלך הכיבוש הרוסי, וכן בקרבות שהתנהלו בסביבתה בשנים 1918 ו-1919 בין צבא פולין ובין כוחות הרפובליקה המערב אוקראינית.
יהודי הורודוק.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהורודוק הוא מאמצע המאה ה-15. בשנת 1550 נאסר על ישיבת יהודים בעיר, ורק מעטים המשיכו להתגורר בה. בשנת 1684 אישר יאן סובייסקי ליהודים לשוב ולהתגורר בעיר, אך ברובע נפרד. במחצית הראשונה של המאה ה-18 התנתקה הקהילה בעיר מקהילת לבוב, ונעשתה לעצמאית. במהלך המאה ה-19 התפשטה בעיר החסידות, ורבים מיהודיה נמנו על חסידות בלז. מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיר פעילות ציונית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, במהלכה התעמרו ביהודי העיר החיילים הפולנים והאוקראינים, עזבו את העיר כ-1,300 יהודים. עם התגברות הפעילות הציונית בעיר, עלו כ-80 מיהודיה כחלוצים לארץ, ופעלו במקום תנועות נוער ציוניות. כמו כן, הוקם בעיר בית ספר עברי מרשת תרבות. בשנים אלה ניהל בעיר הרב יהודה זונדל רוקח משושלת בעלז חצר אדמו"רות.
בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-3,300 יהודים, כשליש מתושביה.
בשואה.