ב-1967 סיים תואר ראשון (BsA) באסטרונומיה ופיזיקה, באוניברסיטת מרילנד. קצת יותר משנה לפני סיום הלימודים, באוגוסט 1965 נישא למרי גיי (לבית פוטר. מכונה "גיי"), לה הוא נשאר נשוי עד היום. גיי הייתה סטודנטית לספרדית, סיימה תואר שני והפכה למורה לספרדית. אין להם ילדים.
עם סיום לימודיו קיבל הולדמן צו גיוס. הוא ניסה להתחמק בכמה וכמה צורות, לרבות ניסיון להתנדב ל"חיל השלום" ואף הצהרה על סירוב לגיוס מטעמי מצפון, אך נכשל. שקל התחמקות מהצבא על ידי בריחה לקנדה או שוודיה, אך החליט לבסוף שלא לעשות כן, משום שהדבר היה חוסם סופית את שאיפתו, שעדיין הייתה קיימת אז, להיות אסטרונאוט.
התגייס ושירת בדיוויזיה הרביעית של צבא ארצות הברית (1968–1969) כמהנדס קרבי, נפצע במלחמת וייטנאם וזכה בעיטור לב הארגמן.
המשיך ללמוד באוניברסיטת מרילנד לתואר שני בשנים 1969–1970 ואף הספיק לעשות את עבודת המאסטר במתמטיקה ומחשבים, אך נשר לפני הסיום בשל רצונו להתחיל לכתוב.
גר כיום לסירוגין בגיינסוויל (פלורידה) ובקיימברידג' (מסצ'וסטס).
כתיבתו.
היצירה הראשונה פרי עטו של הולדמן, שפורסמה, הייתה שיר, והבמה בה התפרסם השיר הייתה הוושינגטון פוסט. עד לגיוסו לצבא ארצות הברית הוא הספיק כבר לכתוב, אך לא למכור עדיין, גם שני סיפורי מדע בדיוני קצרים.
כשהשתחרר, הצליח לפרסם את שני סיפוריו בתוך זמן קצר ביותר. סיפורו הראשון, "Out of Phase" התפרסם במגזין המדע הבדיוני "גלקסי", בספטמבר 1969 ואילו הסיפור השני התפרסם באחד המגזינים הזולים של התקופה, אך כעבור שנים אחדות הפך לפרק בסדרה הטלוויזיונית אזור הדמדומים.
הולדמן הצליח להתקבל לסדנת הכתיבה השנתית, "Milford Writer's Workshop", שארגן דיימון נייט במילפורד, פנסילבניה ושם הכיר בין השאר גם את הסופר בן בובה. הוא סיפר לבובה על רעיון שחשב, לספר, על רקע ניסיונו הקרבי בווייטנאם. בובה הסכים לקבל לבדיקה את שני הפרקים הראשונים, הם אכן מצאו חן בעיניו והוא המליץ על הספר והסופר הצעיר, בפני המוציאים לאור שלו וכך התפרסם ספרו הראשון של הולדמן, "War Year", בהוצאת Holt, Rinehart and Winston, ב-1972.
ב-1975 קיבל הולדמן תואר שני בכתיבה יוצרת (MFA) מאוניברסיטת איווה. הוא החל לכתוב לפרנסתו והחל מ-1983 החל גם להרצות וללמד כתיבה יוצרת ב-MIT ובאוניברסיטאות אחרות.
כיהן כנשיא אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה האמריקאית בשנים 1992–1994.
ספריו.
בנוסף, הולדמן כתב גם שני ספרים, שיצאו לאור בהוצאת Pocket Books, בשם העט "רוברט גראהם" וכן כתב את הספר "THERE IS NO DARKNESS", יחד עם אחיו ג'ק הולדמן.
סיפורים קצרים, שירים, מאמרים ותסריט.
כמה עשרות סיפורים קצרים פרי עטו פורסמו אף הם במגזיני מדע בדיוני שונים ואף בפלייבוי. אחד מהם הפך ב-1985 לאפיזודה אחת בסדרה אזור הדמדומים. כמו כן, כתב מספר שירים, שהתפרסמו בין השאר במגזינים OMNI והארפרז (כתב עת), וכן כתב מאמרים מדעיים, שאינם בדיוניים. אחד האחרונים, שנסב על מעבורת החלל אף זכה בפרס הקוראים של המגזין Analog לאותה שנה.
ב-1990 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "ROBOT JOX", אשר הולדמן היה התסריטאי שלו.
אחד מסיפוריו הקצרים הידועים ביותר של הולדמן הוא "The Mazel Tov Revolution", שהתפרסם לראשונה בספטמבר 1974, במגזין המדע הבדיוני Analog ולאחר מכן גם בשתי אסופות שהולדמן הוציא לאור מסיפוריו הקצרים: "Infinite Dreams" (1978) ו-"Vietnam and Other Alien Worlds" (1993). הסיפור התפרסם גם בחלק השני של אסופת סיפורי המדע הבדיוני היהודיים, "More Wandering Stars" של ג'ק דאן (1981). הולדמן מספר בו על איש מאדים דובר יידיש ובסיפור זה ניכר מוצאו היהודי של המחבר.
שושלת אולדנבורג
ציפי לוין־רפאלי
אח&quot;י כידון
Pienso en Ti
Pienso en Ti (באנגלית: I Think of You, ובעברית: אני חושבת עליך) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Pies Descalzos. השיר יצא לאור ב-6 באוקטובר 1995, בסמוך לצאתו של האלבום.
בנוסף לכך, השיר נכלל גם במיני-אלבום שהוציאה שאקירה בשנת 2008, Love in the Time of Cholera.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב על ידי שאקירה ולואיס פרננדו אוצ'ואה, והופק על ידי שאקירה ואוצ'ואה גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המספר את סיפורה של אישה שאומרת לבן זוגה כי במהלך היום היא חושבת רק עליו, ואף תפגע בעצמה עבורו.
בשנת 2002, השיר נכלל בהוצאה המחודשת Colección de Oro, שיצאה עבור האלבום, Pies Descalzos. כמו כן, צבר השיר למעלה מ-10 מיליון השמעות בספוטיפיי.
הופעה.
את השיר שרה שאקירה בסיבוב ההופעות הראשון שלה "Tour Pies Descalzos", ובסיבוב ההופעות השני שלה, "The Sun Comes Out World Tour". בנוסף לכך, עם השיר פתחה שאקירה את הופעתה המפורסמת בצרפת, עליה הוציאה את אלבום ההופעה הרביעי שלה, Live from Paris.
בסך הכל, עם השיר הופיעה שאקירה כ-90 פעמים, בשלל מופעים.
מלון פלסטין
מלון פלסטין (בערבית: فندق فلسطين), הוא מלון הממוקם בכיכר פירדוס בבגדאד, בירת עיראק. המלון, שכולל 18 קומות, מהווה מקום לינה מועדף בקרב עיתונאים ואנשי מדיה זרים. המלון משקיף על נהר החידקל, והוא נמצא למול מלון שרתון קריסטל גרנד אישתר, אף הוא בכיכר פירדוס.
המלון נבנה במהלך שנת 1982 על ידי ממשלת עיראק, ונכלל ברשת מלונות היוקרה הבינלאומית לה מרידיאן, בשם מלון פלסטין מרידיאן (באנגלית: Palestine Meridien Hotel). במהלך שנת 1991, ובעקבות הסנקציות שהטיל האו"ם על עיראק בשל מלחמת המפרץ, לה מרידיאן החליטה לוותר על אחזקתה במלון, אשר לאחר מכן שינה את שמו למלון פלסטין.
החל מימי מלחמת המפרץ, והמשך בימי מלחמת עיראק ושלטון הכיבוש האמריקאי במדינה, המלון הפך לאחד ממקומות הלינה המועדפים עבור צוותי עיתונות זרים, אשר סיקרו את המצב במדינה.
תקרית ה-8 באפריל 2003.
במהלך פלישת כוחות הקואליציה לבגדאד, ב-8 באפריל 2003, טנק אמריקאי ירה פגז על המלון, מה שהוביל למותם של שני עיתונאים ולפציעתם של שלושה נוספים. ב-27 במאי 2003, הוועדה להגנה על עיתונאים (CPJ), פרסמה דו"ח חקירה אודות התקרית. לאחר ראיונות עם עשרות עיתונאים שהיו במקום, הוועדה קבעה כי העובדות מצביעות על כך שההתקפה על עיתונאים אמנם לא נעשתה במכוון, אך עם זאת, מדובר במחדל שהיה ניתן למניעה. עוד נקבע כי בכירים בפנטגון, כמו גם המפקדים האמריקאים בשטח בבגדד, ידעו כי המלון היה מאוכלס בעיתונאים, ונמנעו ככל הניתן מפגיעה בו.
תקרית ה-24 באוקטובר 2005.
ב-24 באוקטובר 2005, מערבל בטון ששימש כמשאית תופת התפוצץ ליד המלון לאחר שפרץ את החומה הסובבת אותו. הפיצוץ הרס את הלובי של המלון.
החלטה 2 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטה 2 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה שהתקבלה ב-30 בינואר 1946 על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
ההחלטה עודדה את איראן ואת ברית המועצות לפתור את הסכסוך שלהן בנוגע לכוחות הסובייטים שנשארו בשטח איראן בסיום מלחמת העולם השנייה. בעלות הברית כבשו שטחים באיראן במלחמה עקב הצהרת התמיכה של השאה בהיטלר, ולא התפנו בסיומה. בסיום המלחמה נחתם הסכם המחייב התפנות של כוחות הצבא הבריטי, שאכן התפנו, ושל הצבא האדום. מועצת הביטחון ביקשה להתעדכן במשא ומתן בין שני הצדדים בכל עת.
ארבעת קציני הדת
ארבעת קציני הדת הוא כינוי לשלושה כמרים ורב ששירתו בצבא ארצות הברית, והקריבו את חייהם, לשם הצלת חיילים אחרים, כאשר טורפדה אונייתם וטבעה באוקיינוס האטלנטי ב-3 בפברואר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקצינים.
ארבת הקצינים התגייסו לשירות בעקבות ההתקפה על פרל הארבור. הם למדו באותה כיתה בבית הספר לקציני דת בהרווארד ובעת שהפליגו מארצות הברית נשאו כולם דרגת סגן משנה.
טביעת האוניה.
ארבעת הקצינים נמנו על 904 אנשי צבא ואזרחים שהפליגו מניו יורק ב-23 בינואר 1943 על סיפונה של האונייה דורצ'סטר. הייתה זו אוניית נוסעים ומטען במעמס של 5,649 טון, שנבנתה ב-1926. ב-1942 נמסרה למנהל ספנות המלחמה (War Shipping Administration) והוסבה להובלת גייסות. במסגרת ההסבה הותקנו בה תותחים ונוספו לה סירות הצלה ורפסודות הצלה.
האונייה הפליגה במסגרת שיירה של שלוש אוניות (SG-19) בדרכה לגרינלנד, בליווי של שלוש אוניות של משמר החופים. בכוננות מפני התקפות צוללות פקד קברניט האונייה על הנוסעים לישון בבגדיהם כשהם חגורים בחגורות הצלה. רבים מהחיילים התעלמו מפקודתו משום שסבלו בדרגשיהם מהחום שעלה ממנוע האונייה או משום שהשינה בחגורות ההצלה לא הייתה נוחה.
בשעות הבוקר המוקדמות של ה-3 בפברואר, בעת שהאונייה שייטה מול חוף ניופאונדלנד, היא נפגעה מטורפדו שנורה על ידי הצוללת הגרמנית U-223. הפגיעה השביתה את מערכת החשמל של האונייה ובתוכה השתררה חשכה. פאניקה אחזה בנוסעיה, שרבים מהם נלכדו בתאיהם שמתחת לסיפון. ארבעת קציני הדת ניגשו להרגיע את החיילים, לטפל בפצועים ולארגן פינוי מסודר של האונייה הטובעת. חגורות הצלה חולקו לחיילים, אך המלאי אזל לפני שכולם קיבלו אחת. ארבעת הקצינים הסירו את חגורות ההצלה שקיבלו ומסרו אותן לאחרים. הם עזרו לרבים ככל שיכלו לעלות לסירות הצלה ורפסודות הצלה. לאחר מכן אחזו ידיים יחד, דקלמו תפילות ושרו מזמורים באנגלית ובעברית (שאותם שמעו ניצולים) וירדו תהומה יחד עם האונייה. אחד הניצולים העיד כי לא היה להם סיכוי לשרוד ללא חגורות הצלה.