כאשר כבש נפוליאון את מלטה ב-1798, בזזו הצרפתים את אוצרות האי וגם מדינה לא נמלטה מגורל זה. עם זאת, כאשר ביום 2 בספטמבר 1798 ניסו הצרפתים למכור את אוצרותיה של הכנסייה הכרמליטית בעיר, התקוממו תושבי העיר והרגו את חיל המצב הצרפתי במדינה.
העיר כיום.
מדינה קטנה למדי וגודלה 200 מטר על 200 מטר לערך. בחומה שלושה שערים והעיר סגורה לתנועת כלי רכב למעט מספר כלי רכב מורשים ורכב חירום. בעיר מבנים רבים בסגנון נורמני ומתקופת הבארוק, רובם מבני מגורים, והיא אחד ממוקדי התיירות החשובים באי.
קתדרלת פאולוס הקדוש היא המבנה החשוב בעיר. הקתדרלה נבנתה במקום בו עמדה הוילה של פובליוס הקדוש, מושל מלטה בתקופת הרומאים, אשר הקביל את פניו של פאולוס הקדוש בשנת 60 לספירה, ולאחר מכן התנצר והיה לבישוף הראשון של האי. הכנסייה הנורמנית המקורית חרבה כאמור ברעידת אדמה ב-1693, ונבנתה שוב בסגנון הבארוק בין השנים 1697 ו-1702 על ידי לורנצו גאפה (Lorenzo Gafa). האפסיס של הכנסייה המקורית שבו פרסקו של פאולוס הקדוש בהגיעו לאי על ספינתו הטרופה, שרד את רעידת האדמה, וכך גם המזבח שבו.
חיים אשד
חיים אשד (נולד ב-1939) הוא איש ביטחון ישראלי. עמד בראש מנהלת תוכנית החלל בתוך המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית במשרד הביטחון האחראית על תוכנית החלל הביטחונית של ישראל.
ביוגרפיה.
אשד נולד בטורקיה ועלה עם הוריו לארץ ישראל בגיל שנה. גדל בדרום תל אביב, למד בבית הספר מקס פיין. בעל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מהטכניון, תואר שני בחקר ביצועים ודוקטורט בהנדסת אווירונאוטיקה.
בשנת 1965 שירת ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין של צה"ל בתפקידי מחקר ופיתוח לאחר שנבחר על ידי אברהם ארנן מתוך קבוצה של סטודנטים בטכניון.
בשנת 1965 קיבל פרס ביטחון ישראל על פיתוח פורץ דרך. היה זה הראשון מבין שלושה פרסי ביטחון ישראל שקיבל במהלך חייו. הפיתוחים עליהם זכה לא פורסמו מסיבות ביטחוניות.
בשנת 1967 הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל בנימוק:
ב-1969 נשלח אשד מטעם אמ"ן ללימודי דוקטורט בהנדסת אווירונאוטיקה בארצות הברית. כשחזר מונה לראש מחלקת מחקר ופיתוח בחיל המודיעין. בשחרורו היה בדרגת תת-אלוף.
בתום שירותו הצבאי הוא קיבל מינוי של פרופסור אורח באוניברסיטת תל אביב וב-מכון אשר לחקר החלל של הטכניון כדי שיוכל להתכתב עם גורמים העוסקים בחלל במסווה של פעילות אזרחית
בשנת 1981 הקים והיה למנהל הראשון של מנהלת תוכנית אתגר, יחידה של המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון האחראית על פרויקטי לוויין. באוקטובר 2011 פרש מתפקידו במשרד הביטחון, במסגרתו היה אחראי לשיגורם של 20 לוויינים.
קריירה ביטחונית ומדעית.
היוזמה נוצרה בעקבות נאום הנשיא המצרי אנוואר סאדאת בכנסת והצעתו לחוזה שלום עם מדינת ישראל, שהיה מותנה בפינוי חצי האי סיני מכוחות צה"ל.
במסגרת חוזה השלום, לא ניתן היה להמשיך ולצלם את האזור ממטוסי קרב, ונדרש למצוא אמצעי אחר, כדי לפקח על אזורי הגבול בין מצריים לחצי האי סיני, ולוודא שהמצרים אינם מעבירים אליו כוחות בחשאי.
בעקבות זאת, המטה הכללי התבקש על ידי הממשלה להציע חלופות לטיסות הצילום וראש אגף המודיעין, הטיל את המשימה על מחלקת מחקר ופיתוח שחיים אשד עמד בראשה בשנת 1978 בדרגת אלוף-משנה. בדיונים פנימיים שהתנהלו בראשותו של אל"ם חיים אשד עם הגופים השונים במערכת הביטחון ועם התעשייה והאקדמיה, בוצעו שורה של מחקרים לאפשרות של תצפית מהחלל והוכיחו שהמדינה מסוגלת תוך תקופה סבירה להקים תשתיות לבניית לוויין תצפית וגם משגר לשגר אותו לחלל.
שר הביטחון, באותה תקופה, האלוף (מיל.) עזר ויצמן דרש לבצע שלושה צעדים מוקדמים:
א. בדיקה קפדנית של אפשרות ביצוע על ידי מי שהיה המדען הראשי למערכת הביטחון ד"ר עמנואל פרת (מאבות הקמת הכור בדימונה)
ב. מכתבי אישור מאנשי אקדמיה מובילים במדינה, שיש לנו יכולת להקים תשתית אקדמית וכוח אדם מתאים במשאבים שמדינת ישראל יכלה להקצות באותה תקופה.
ג. השתתפות כספית של התעשיות המובילות בבדיקות והקמת התשתית הנדרשת לחלל ורק לאחר מכן הממשלה תחליט, מתי וכמה להשקיע.
שלושת התנאים הנ"ל, בוצעו על ידי אל"ם חיים אשד בשנת 1981, לאחר בדיקה קפדנית וממושכת, שלאחריה ד"ר פרת אישר את היתכנות תוכנית החלל שהוצעה.
כמו כן, פרופ' יובל נאמן, נשיא אוניברסיטת תל אביב ומכון סאקלר ללימודים מתקדמים, בדק גם הוא ואישר שניתן לבנות תוכנית חלל כפי שהוצעה וגם התעשייה האווירית ורפא"ל תרמו כל אחת את הסכום הנדרש להוכחת התוכנית לתצפית מהחלל.
כשהנושא הועלה לאישור הממשלה בשנת 1981, היה ראש הממשלה מנחם בגין גם שר הביטחון, ובדיון שהתקיים אצלו, בכירים במטה הכללי העלו ספקות באשר לעלות העצומה של תוכנית חלל, בהינתן צרכים נוספים לצה"ל.
למרות הסתייגויות אלה ראש הממשלה אישר את תוכנית החלל, וגם את האפשרות לצרף שותף אסטרטגי, שיממן את מרבית העלויות של הקמת תשתית החלל, פיזית תעשייתית ואקדמית.
ב-1984 הוחלט על הקמת מוקד הידע הלאומי בנושא חלל בתע"א, ונחתם חוזה בין התעשייה האווירית ומשרד הביטחון לפיתוח תשתיות ופרויקט לוויין תצפית ראשון עבור צה"ל - אופק בהובלת ד"ר משה בר-לב.
במהלך השנים קידמה מנהלת תוכנית החלל פיתוח תשתיות לאומיות, יכולות מחקר מובילות ואת הידע והיכולות בתעשיות הישראליות תוך קשר עם סל"ה.
משרד הביטחון מכיר בלוויינים כנכס אסטרטגי לאומי המספק עוצמה מודיעינית בתא שטח רחב, גם בזמן שגרה ומול מדינות שלום, ללא הפרת ריבונות או סיכון חיי אדם.
משרד הביטחון מנהל תוכנית רב שנתית לפיתוח ויצור לוויינים, ומוערך שמשקיע כ-80 מיליון דולר בשנה על פרויקטי חלל, אלו מנוהלים ומפוקחים על ידי המנהלת.
הלוויין ראשון, "אופק 1", שוגר בשנת 1988, עם המשגר "שביט" שפותח במיוחד בהצלחה רבה, והדהים את עולם החלל. בעקבות כך מדינת ישראל הצטרפה למועדון היוקרתי של 7 מדינות בעולם עם יכולת פיתוח ושיגור לוויינים לחלל.
במסגרת הקמת תשתיות החלל במדינה, הוקמו גם סוכנות החלל הישראלית ומשרד המדע, (בשנת 1983) וחיים אשד הצטרף כפרופסור אורח למכון סאקלר באוניברסיטת תל אביב. סוכנות החלל הישראלית יצרה שורה של שיתופי פעולה עם מדינות נוספות מתקדמות בתוכניות חלל. בשנת 1984 הוקם המכון לחקר החלל בטכניון, שהכשיר מהנדסים וחוקרים לתעשיות החלל וגם לאקדמיה, ופרופסור חיים אשד עבר ממכון סאקלר באוניברסיטת ת"א למכון לחקר החלל בטכניון.
בעקבות הצלחת שיגור הלוויינים אופק 1 (בשנת 1988) ואופק 2 (בשנת 1990), הציע האלוף (מיל.) מאיר עמית, למשה בר-לב לבנות לוויין תקשורת תוך התייעצות עם פרופסור חיים אשד ולוויין התקשורת עמוס 1 יצא לדרך ושוגר בהצלחה (1996) ופעל בהצלחה רבה, עד להחלפתו בלוויני עמוס שבאו אחריו.
מאז פרש ממנהלת תוכנית החלל, לאחר שעמד בראשה למעלה משלושים שנה, אשד עוסק בחינוך בחטיבות הביניים ובתי ספר תיכוניים. הוא משמש יועץ מדעי למרכז המדעים הרצליה בהקמת מרכזים מדעיים, בהם לומדים תלמידים מאוכלוסיות שונות: תלמידי מרכז ותלמידים מיישובים סמוכי גדר (כדוגמת שער הנגב), תלמידים מן החינוך הממלכתי ובנות אולפנה מן החינוך הממלכתי דתי, ואף תלמידים מצטיינים מהמגזר הבדואי.
ב-2016 החלה לפעול תוכנית מדעית-חינוכית בהנחייתו של פרופ' אשד לשיגור 70 לוויינים זעירים, על ידי עשרות בתי ספר, לציון 70 שנות עצמאות ישראל.
טענות בדבר חוצנים.
בדצמבר 2020, בראיון לקראת ספר חדש של הגר ינאי אודותיו, טען אשד הוא מאמין שיצורים חיים שמקורם מחוץ לכדור הארץ חיים ופועלים על פני כדור הארץ. בראיון נאמר כי ממשלת ארצות הברית הייתה בקשר עם חוצנים במשך שנים וחתמה על הסכמים סודיים עם ה"פדרציה הגלקטית" במטרה לעשות ניסויים ולהקים בסיס מחתרתי על מאדים לאסטרונאוטים אמריקאים ונציגי חייזרים. הוא גם הצהיר כי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מודע לכך והיה על סף פרסום הדבר, אך נעצר על ידי הפדרציה הגלקטית, שרצתה למנוע היסטריה המונית.. בספר "היקום מעבר לאופק" הטענה הנ"ל מוזכרת כציטוט מסיפרו של לן קאסטן (Len Kasten) "ההיסטוריה הסודית של חוצנים" ואשד אומר בסיום הציטוט שנדרש להמתין ולראות אם זה אמיתי או חלום. עם זאת, מציין אשד כי הוא מאמין שהאקדמיה נרתעת מלחקור נושא זה כיוון שהממשלות שבידן נתונים על עצמים שנחתו בתחומן מסרבות למסור מידע ומפעילות מערך הסתרה.
מסמך הוסבך
דאר היום
שלוש הערים
שלוש הערים (אנגלית Three Cities) הוא הכינוי הרווח לשלוש הערים המבוצרות בצפון מזרח מלטה - בירגו (Birgu המכונה גם ויטוריוסה - Vittoriosa), סנגלאה (Senglea) וקוספיקואה (Cospicua, המכונה גם בורמלה - Bormla). שלוש הערים שוכנות מזרחית לבירה ולטה, ומופרדות ממנה על ידי הנמל הגדול. ויטוריוסה וסנגלאה יושבות על שני חצאי איים ארוכים וצרים שאורך כל אחד מהם כקילומטר. קוספיקואה שוכנת מזרחית להן וחולשת על הכניסה אל שתיהן.
הביצורים סביב שלוש הערים.
סביב שלוש הערים הקימו אבירי "מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים" (ההוספיטלרים) קו ביצורים אחד במאה ה-17. הביצורים זכו לשם "קווי קוטונרה" (Cottonera Lines) על שמו של הגראנד מאסטר ניקולו קוטונר (Nicolau Cotoner) אשר השלים את בנייתם. קו הביצורים בנוי על ארבע גבעות מזרחית לעיר קוספיקואה, וצורתו כשל חצי עיגול, המוביל מערוץ קלקארה (Kallkara Kreek) בצפון ל"ערוץ הצרפתי" (French Creek) בדרום. בקו הביצורים קבועים שמונה מתחמי הגנה מחומשים גדולים. על שמם של ביצורים אלה מכונות לעיתים שלוש הערים בכינוי "קוטונרה".