על מנת להתמודד עם המחסור בכח אדם, החליט גריי לפרק את המשטרה הניידת ולהטמיע את אנשיו בשורות המשטרה הכללית. במקומה הציע בריגדיר ברנרד פרגוסון, איש קומנדו בימי מלחמת העולם השנייה שהיה עוזרו של גריי למבצעים, להקים יחידה מיוחדת שתלחם נגד ארגוני המחתרת ותורכב מאנשים ששירתו במלחמה בכוחות המיוחדים הבריטיים. גריי, בעצמו איש קומנדו לשעבר, תמך בתוכנית ובמסגרת המשטרה הוקמו שני צוותים שנבחרו מבין שוטרים וחיילים בארץ ישראל, יוצאי יחידת הקומנדו הבריטית SAS שביצעה במלחמה פעולות נועזות מעבר לקווי האויב. צוות אחד נועד לפעולה באזור חיפה והצפון והשני נועד לפעולה באזור השפלה וירושלים. לשני מפקדי הצוותים מונו קצינים לשעבר ב-SAS. כמפקד הצוות השני מונה רוי פאראן, אחד הקצינים המעוטרים ביותר בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
לאחר רצח אלכסנדר רובוביץ על ידי רוי פאראן הודיע ברנרד פרגוסון לגריי שפאראן היה זה שהרג את רובוביץ, אך יחד עם זאת ציין שאצל רובוביץ נמצאה רשימה של 45 שמות של אנשי לח"י. גריי החליט שלא לנקוט פעולה באופן מיידי, על מנת שלא לשבש את פעילות המשטרה כנגד האנשים ברשימה שנמצאה אצל רובוביץ, בתקווה לשבור את הלח"י בירושלים. לפיכך המשטרה לא הודיעה דבר על נסיבות העלמו של רובוביץ, בזמן שמשפחתו חיפשה אחריו. ב-11 במאי הורה גריי לריצ'רד קטלינג להשהות את החקירה של רצח רובוביץ. ב-13 במאי, עם הצטברות מידע נוסף שהעיד על כך שרובוביץ' נחטף על ידי בריטים, הורה גריי לבצע פעולות חקירה רגילות בעניין. הוא טען שלאחר רצח שני שוטרים בריטים ב-12 במאי בירושלים, על ידי המחתרות, מעצר איש משטרה בריטי היה פוגע קשות במורל השוטרים. שבוע לאחר מכן, עם יציאתו ללונדון, לאחר שהתברר שהרשימה כללה רק אוהדי לח"י והייתה חסרת תועלת מבחינת המשטרה, ולאור התגברות הטענות בעיתונות בנוגע לפרשה, הורה גריי על חקירה בפרשת רובוביץ. פאראן נמלט לסוריה, חזר כעבור שבוע, הושם במעצר, נמלט שוב לעבר הירדן ושוב חזר מרצונו. פאראן הועמד לדין על רצח רובוביץ ב-1 באוקטובר 1947 בפני בית דין צבאי בירושלים שזיכה אותו. אחרי הזיכוי הוברח פאראן מן הארץ. פאראן מת בקנדה בשנת 2006.
במלאיה.
עם תום שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל ב-1948 הסתיים תפקידו של גריי כמפקד משטרת המנדט בארץ ישראל והוא נשלח למלאיה (כיום מלזיה). באוגוסט 1948 נתמנה גריי כמפקד משטרת מלאיה. התפקיד נמסר לו עקב מה שהבריטים כינו "ניסיונו במאבק נגד טרוריסטים בארץ ישראל". תחת פיקודו של גריי במלאיה שירתו רבים משוטרי המנדט הבריטי בארץ ישראל לשעבר, שתפקידם בארץ ישראל הסתיים עם תום המנדט הבריטי. גריי נקט בצעדים תקיפים נגד המורדים הקומוניסטים במלאיה וקיבל את הכינוי "איש הברזל ממלאיה". הוא הסב את הכוח המשטרתי במלאיה מכח שעסק בעיקרו בביטחון אישי, לכח חמוש שהתאים למאבק במורדים הקומוניסטים. הוא הגדיל פי 7 את סדר הכוחות של המשטרה המלאית והוביל מדיניות התקפית נגד המורדים. תחת פיקודו בלמה משטרת מלאיה את שתי המתקפות העיקריות של הקומוניסטים, בשנים 1948-1949 ו-1951. הגם שהלחימה נמשכה עוד עשור, רוב ההיסטוריונים סוברים שסוף שנת 1951 היה נקודת מפנה בה החלה דעיכת המחתרת הקומוניסטית.
גריי לא השקיע מאמצים ביצירת קשרים עם עמיתיו ובמהרה נוצרו לו יריבים רבים. גריי סירב להיענות ללחצים לגבי מינויים במשטרה, והתעקש על כיבוד שלטון החוק ומניעת נטילת החוק לידיים על ידי המתיישבים הבריטים והמשטרה. היו לו ויכוחים רבים עם מפקד הצבא באוצ'ר אשר ביקש להכפיף את המשטרה לצבא, בניגוד לדעתו של גריי שעל הצבא להיות כפוף לגוף אזרחי. התנהלותו הביאה לו יריבים רבים בקרב ותיקי משטרת מלאיה מלפני מלחמת העולם השנייה ובקרב המתיישבים הבריטים במלאיה. אלו טענו נגדו שהוא מעדיף את הקצינים הבריטים שהביא ממשטרת המנדט על פני הקצינים הוותיקים במשטרת מלאיה, טענה שלפחות חלקית הייתה נכונה ונבעה מהנסיון וההכשרה של הקצינים מארץ ישראל שהיה עדיף על אלו של המלאים ששהו במחנות שבויים יפניים במשך שנות מלחמת העולם השנייה. כן טענו נגדו שהוא אינו מצליח לשתף פעולה עם סוכנויות ביטחון אחרות וגורמים אזרחיים וכי נכשל בניהול איסוף מודיעין. במהלך שנת 1949 נשלחה תלונה רשמית של ארבעה מפקדים לשעבר של המשטרה המלאית כנגד גריי. בתגובה שלחה ממשלת בריטניה ועדת חקירה ששהתה במלאיה ארבעה חודשים וחקרה את הנושא. הוועדה אמנם הצדיקה את גריי, אולם העירה הערות שונות על תפקודו, ששמשו יותר מאוחר את מתנגדיו בניגוחו. אחת הטענות שהועלו נגדו, שזכתה לתהודה רבה בעיתונות, הייתה שהוא הפקיר את חיי השוטרים שבפיקודו בסרבו להשתמש בכלי רכב ממוגנים, בגלל המדיניות ההתקפית שלו. מסנגריו טוענים שרכישת כלי רכב ממוגנים לא הייתה באפשרות התקציבית של משטרת מלאיה, כי לא היו בנמצא כלי רכב מתאימים שהיה נמצא לרכוש, שכלי רכב ממוגנים לא היו עוזרים ברוב המקרים וכי בהמשך כאשר הדבר היה ניתן, גריי אכן רכש כלי רכב ממוגנים. אולם ברוב ספרי ההיסטוריה גריי נרשם כמי שכשל באי קניית כלי רכב ממוגנים.
עם כניסת ממשלה שמרנית חדשה לשלטון בשנת 1951 החליט שר המושבות להחליף את צמרת השלטון הבריטי במלאיה. הגרסאות חלוקות האם שר המושבות דרש את התפטרותו של גריי או נענה במפתיע להצעתו של גריי להתפטר אם לא מרוצים מתפקודו, אך בכל מקרה עזיבתו של גריי את מלאיה נעשתה בחופזה באופן שהעלה תמיהות. לציבור לא נתנו הסברים על סיבת ההתפטרות, לא על ידי הממשלה ולא על ידי גריי. גריי עזב את מאלאיה ב-14 בינואר 1952, עוד לפני הגעת מחליפו.
ויליאם ניקול גריי מת בשנת 1988, בגיל 80 שנה.
עבירת צווארון לבן
עבירת צווארון לבן היא עבירה פלילית הקשורה בנטילת כספים מהארגון שבו עובד העבריין, בצורה ישירה (מעילה, מרמה וכדומה) או בצורה עקיפה (מתן טובות הנאה בתמורה לשוחד, סחר לפי מידע פנים). מקור השם הוא בהיות עבריינים אלה, רובם ככולם, עובדי מינהל בארגון (המכונים בצורה בלתי פורמלית עובדי "צווארון לבן"). פעמים רבות מדובר בעובדים בכירים, ואפילו במנהל הארגון, אך לעיתים גם עובדי מינהל זוטרים מצליחים בביצוע עבירות כאלה.
מאפיינים.
עבירות צווארון לבן כהגדרתן הקרימינולוגית הן עבירות של החזקים והעשירים בחברה. ההגדרה המקובלת היא של הקרימינולוג האמריקאי אדווין סטרלנד משנת 1939 על פיה עבירת צווארון לבן היא "עבירה של אדם מכובד בעל מעמד חברתי גבוה במהלך עיסוקו המקצועי". במסגרת זו נכללים נזקי שחיתות שלטונית, קשרים לא ראויים בין הון ושלטון וכדומה. הדגש הוא על שתי נקודות: מעמדו החברתי הגבוה של העבריין, והיות העבירה חלק מעיסוקו המקצועי. בניגוד לעבירות פליליות אחרות, הקשורות באלימות, עבירות צווארון לבן נעשות ללא כל אלימות, במהלך פעילותו השגרתית של העבריין בארגון.
ההגדרה הקלאסית של עבירות צווארון לבן איננה כוללת בתוכה עבריינים קטנים שביצעו עבירות זיוף פעוטות. נתמך סעד המרמה בטופס ההצהרה, קופאי בסופרמרקט הגונב מקופת המעביד אינם נחשבים כעברייני צווארון לבן, משום שאינם בעלי מעמד חברתי גבוה. פקיד בנק שתוך כדי עיסוקו מועל בסכומים גדולים ומנצל את האימון הרב שניתן בו, מוגדר כעבריין צווארון לבן.
מנהל חברה הנאשם ברצח בן זוגו או באלימות אינו נחשב כעבריין צווארון לבן, משום שהעבירה איננה חלק מעיסוקו.
מניעים לביצוע עבירות צווארון לבן.
מחקרים רבים נערכו בניסיון לענות על השאלה, מדוע אנשים מהמעמד הסוציו-אקונומי הבינוני ומעלה מבצעים פשעים כלכליים?
בין ההסברים המקובלים:
עבריין צווארון לבן
מחלקת המדינה האמריקאית
רכילות
רכילות הוא מונח המתייחס לשיח שנושאו המרכזי הוא אנשים אחרים כגון מכרים, קרובים וידוענים. רכילות עוסקת בהפצת מידע שלא זכה לפרסום רחב, לעיתים תוך חדירה לפרטיות; ועוסקת בדרך כלל בשערוריות, נושאים שהם בגדר לשון הרע ובשמחה לאיד. משמעות המלה והשימוש בשורש ר'כ'ל' (להפצת מידע) בעברית היו במקורם הקדום שליליים בלבד. בשפה המודרנית נוספו למונח משמעויות נוספות.
רכילות משמשת לשיתוף והפצה של עובדות, דעות ודברי בדיה כאחת. לרוב מיוחסת לרכילות אמינות נמוכה, ופעמים רבות מתפשטות בדרך זו עובדות שגויות ומידע בדוי שכל תכליתו הוא לעורר עניין שווא בנושאי השיחה.
בעת העתיקה, המשתמשים בדרכי המסחר היו מעבירים ידיעות וסיפורים ממקום למקום, וימי השוק היו ימי המפגש בין אוכלוסיות שונות. הרוכלים, שנדדו עם מרכולתם, היו המקור לידיעות מסעירות וחדשות תוססות. זה מקור המלה "רכילות", או הביטוי "הולך רכיל". אלו אותם סוחרים הנודדים המעבירים גם ידיעות, ו"רכילות".
כיום מתרכז העיסוק האקדמי ברכילות בתפקידה ביחס ליחסי כוח גלויים ונסתרים בחברה.
רכילות בתקשורת המונים.
אמצעי התקשורת, ובפרט אלה מהם הנחשבים לצהובונים, מקדישים מקום גם לרכילות. פורץ הדרך בתחום זה במדינת ישראל הוא העיתונאי אלכסנדר זאובר שנתן חלק רחב בעיתונו "עיתון מיוחד" לענייני הרכילות של אנשי היישוב ואף שם בעיתונו פינת שידוכים ובדיחות. טור הרכילות של "העולם הזה" בשם "רחל מרחלת על כל העולם" נכתב בדרך כלל על ידי העיתונאים השונים בעיתון, על-פי מידע שהביאה שולה תבור. בזמנו נחשב טור זה לאחד ממאפייני העיתונות הצהובה ב"העולם הזה", אך ברבות השנים הפך מודל לטורי הרכילות בעיתונות הישראלית. טור רכילות מאוחר יותר היה "ציפורה", של העתון "חדשות" (לאחר סגירת "חדשות" עבר המדור למקומון העיר), שסיפק לקוראיו מידע כדוגמת "הילה נחשון אקס אסי דומב, הגיעה למסיבה שעשה איציק קטורזה, איזה רופא שיניים ביוקנעם. דאגו להכיר לה איזה מישהו, ולא עבר זמן רב והשניים יצאו יחד" (22.9.06).