האנציקלופדיה כללה שישה כרכים שהופיעו במהלך שלוש השנים הבאות עד סיומה בספטמבר 1937. בכתיבת הערכים היו מעורבים טובי המדענים ביישוב ועורכיה היו דוד קלעי ופרופ' יוסף קלאוזנר.
האנציקלופדיה שוּוקה בשיטות חדשניות, שלא נודעו עד אז ביישוב – הפצה ארצית על ידי סוכני מכירות מדלת לדלת (סוכנים-נוסעים) וכן שיווק לוועדי עובדים ומוסדות. מסדה המשיכה למכור את האנציקלופדיה (60,000 עותקים) במשך 15 שנים, עד אשר הוחלט להפסיק את המכירות לטובת האנציקלופדיה העברית.
המיזם השני של הוצאת מסדה היה אנציקלופדיית "נעורים" לנוער, שהכרך הראשון שלה יצא במאי 1938.
בשנת 1939 רכשה פלאי את הוצאת שטיבל.
פלאי שיתפה פעולה עם גופים נוספים, הבולט שבהם היה מוסד ביאליק. במסגרת שיתוף-פעולה זה הופקו "מלחמות היהודים" של יוספוס פלביוס, וכן סדרת ספרי אמנות הציור בצבע, שכללה כרכים על רפאל, מיכלאנג'לו ולאונרדו דה וינצ'י. במסגרת שיתוף פעולה זה הופקו גם ספריית "רמון", שכללה ספרי מופת מתורגמים במחירים עממיים (כמו ספרי פינגווין באנגלית) וספריית "לגבולם", שבה הופיעו מיטב היצירות של סופרים יהודים בתרגום לעברית.
בשנת 1961 הוקמה חברת הבת "מסדה פרס" ונרכשה חברת "היסטוריה" (שעסקה בהוצאת היסטוריה של עם ישראל).
יצחק ברש יזם את הוצאתה לאור של סדרת הספרים "ספריית מצפן לנוער" החל משנת 1965.
בשנת 1980 הוקמה חברת "יד לתלמוד".
אנציקלופדיות.
בשנת 1935 החלה הכנת "אנציקלופדיה נעורים", שהתבססה על מקור אנגלי, כללה שישה כרכים ונמכרה ב-100,000 עותקים במהלך השנים הבאות.
מיזמים נוספים מרובי-כרכים נוספים היו תנ"ך בפירוש ש"ל גורדון, "אנציקלופדיה מסדה" בחמישה כרכים, אנציקלופדיה תרבות, אנציקלופדיה יודאיקה בעריכת פרופסור ססיל רות, אנציקלופדיה לנוער "אביב", האנציקלופדיה לפסיכולוגיה והיסטוריה של המוזיקה באירופה.
גולת הכותרת במפעל האנציקלופדיות של מסדה היא האנציקלופדיה העברית. בשנת 1947 הוקמה "החברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ", בראשה עמד אלכסנדר פלאי, בנה של ברכה פלאי. במהלך מלחמת העצמאות נמשכה העבודה על האנציקלופדיה העברית בדירתו של אלכסנדר בירושלים, ששימש גם כמנהל המערכת שלה.
הוא נותר בתפקידו עד שנות ה-80 של המאה ה-20.
הנהלה.
מאיר פלאי, בעלה של ברכה, שב לעסק המשפחתי עם התבססות ההוצאה ושימש כמנכ"ל משנת 1943 ועד למותו באפריל 1958. בשנת 1943 נשא יצחק ברש (בנו של הסופר אשר ברש) את שרה, בתם של בני הזוג פלאי, לאישה, ולאחר מכן החל לנהל בירושלים בית דפוס של ההוצאה. לאחר פטירתו של מאיר פלאי נטל ברש את ניהול בתי הדפוס ברמת גן ובגבעתיים לידיו וכן ניהל את מחלקת הכנת כתבי היד לדפוס ונטל חלק בניהול הוצאת מסדה. מאוחר יותר יזם ברש את ריכוז הדפוס, ההנהלה ושאר המחלקות של מסדה בגבעתיים.
ברכה פלאי פרשה מניהול מסדה בתחילת שנות ה-80, לאחר יום הולדתה ה-90, וחילקה את הממלכה העסקית שלה לשניים: הוצאת "מסדה" המחלקה העברית, שעברה לניהולו של נכדה יואב ברש, ו"מסדה פרס" (הוקמה בשנת 1961) שכללה את האנציקלופדיה העברית והמחלקה האנגלית, ואשר עברה לידי בנה אלכסנדר. מצבה הכלכלי של הוצאת מסדה הורע והיא סגרה את שעריה. בשנת 2002 רכשה הוצאת מודן חלק מזכויות הספרים של מסדה.
בשנת 2010 הוקמה מסדה מחדש, וכמנכ"ל שלה משמש יואב ברש.
להוצאה הייתה גם רשת חנויות ספרים ברחבי הארץ, בשנת 2019 סגרה החנות האחרונה, מסדה בית שמש, את שעריה.
קמפרי
קמפרי (באיטלקית: Campari) הוא השם המסחרי של ליקר העשוי מתערובת של עשבים, צבעו אדום וטעמו מר-מתוק בעל 20.5-28 אחוזי אלכוהול.
הקמפרי מיוצר במילאנו מאז שנת 1862, שנה שבה הכין אותו לראשונה גאספרה קמפרי, בעל בית הקפה "קפה קמפרינו" בעיר. המתכון המדויק להכנת הליקר לא שונה מעולם והוא מהווה סוד משפחתי של משפחת קמפרי. הצלחת המשקה הביא להקמת קבוצת קמפרי, יצרנית המשקה. על פי נתוני הקבוצה משמשים בהכנת המשקה 86 סוגים של שורשי צמחים, עשבים, תבלינים ופירות.
רכיבי הליקר מרוככים במים מזוקקים ואחר כך מעורבבים באתנול. במקור, צבעו הייחודי של המשקה ניתן לו מצבע המאכל הטבעי כרמין (E 120), המופק מכנימות מגן מהמינים "Dactylopius coccus" ו-"Coccus cactus", שיובשו בשמש ונטחנו. משנת 2006 החליטו לחדול מהשימוש בכנימות וכיום הצבע נוצר מקליפות רימון וצבע מאכל אדום. לאחר כמה ימים מסננים את התערובת ממשקעים שונים ומאחסנים אותה במכלים גדולים שהפנים שלהם מזוגג, בהם התערובת תדולל במים ובתמיסת סוכר לרמת שתייה (תכולת אלכוהול של 25 אחוז). לאחר 30 ימי השהייה נוספים מסננים שוב את הנוזל ומוזגים אותו לבקבוקים.
הקמפרי הוא אפריטיף המעורר את התיאבון. ניתן להשתמש בו גם בקוקטיילים ובלונגדרינקס. בין הקוקטיילים הקלאסיים המשתמשים בקמפרי ניתן למנות את הקמפרי-סודה, קמפרי-אורנג', קמפרי-טוניק ואמריקנו.
באיטליה, בישראל, וכן במדינות אחרות נמכרות תערובות מוכנות של "קמפרי סודה" בבקבוקים קטנים דמויי חרוט.
א.ת.א. הופמן
א.ת.א. הוֹפְמָן (בגרמנית: E. T. A. Hoffmann; 24 בינואר 1776, קניגסברג - 25 ביוני 1822, ברלין) הוא שם העט של אֵרְנְסְט תֵאוֹדוֹר וִילְהֵלְם הוֹפְמָן (Ernst Theodor Wilhelm Hoffmann) היה סופר גרמני, מן הבולטים בזרם הרומנטי, משפטן, מלחין, מבקר מוזיקה, צייר וקריקטוריסט. הופמן הוא גם נושא אופרה מפורסמת של ז'אק אופנבך, "סיפורי הופמן".
ביוגרפיה.
ראשית חייו.
הופמן נולד בעיר קניגסברג שבפרוסיה המזרחית למשפחת משפטנים. כשהיה בן שנתיים נפרדו הוריו. אביו עבר לאיסטרבורג עם אחיו הגדול, והוא נשאר עם אמו והתחנך על ידיה ועל ידי דודיו, שהיו כולם לא נשואים. הופמן הביע מאוחר יותר צער על הניתוק מאביו. הופמן תיאר את דודו כאדוק ועצור ברגשותיו, ואף כינה אותו, בהתאם לראשי התיבות של שמו של הדוד, אוטו וילהלם, כ"אוֹי וֵי" – O Weh. לעומת זאת, הופמן חיבב מאוד את שתי דודותיו הרווקות, ובמיוחד את הדודה שרלוטה, שאותה כינה "דודה רגליים קטנטנות" (Tante Füßchen). בשל התיאורים, היו שסברו שמדובר באדם דמיוני, עד שהתגלתה עדות לקיומה לאחר מלחמת העולם השנייה.
חבר לחיים.
הופמן למד בבית הספר שבמבצר בקניגסברג. שם נקשר בקשרי חברות אמיצה עם חברו לכיתה, תאודור גוטליב פון היפל (1843-1775), אותו הכיר בשנת 1786. פון היפל תמך בו, עודד את רוחו והיה לו כאח בוגר. החברות נשמרה גם בשנים מאוחרות יותר בדרך של חליפת מכתבים, על אף התמרמרותו של הופמן על מה שתפס כהתרחקות מצדו של היפל. למרות שהיו בערך בני אותו הגיל, התקדם פון היפל בקריירה המשפטית שלו מהר יותר, לא מעט בזכות מעמדה של משפחתו. כן זכה לרשת הון ונכסים רבים. בשנים 1809–1813 נותק הקשר. עם זאת, בכל עת שהופמן נזקק לעזרתו, תמך בו חברו מילדות במשלוח כסף ובהושטת עזרה, והוא גם שסעד אותו עד מותו.
ב-1812 שינה הופמן את שמו האמצעי (השלישי) מ"וילהלם" ל"אמדאוס" (Amadeus), כאות כבוד למלחין האהוב עליו, וולפגנג אמדאוס מוצארט. השם וילהלם, עם זאת, נשמר במסמכים רשמיים ואף על מצבתו של הופמן.
הדי "הסער והפרץ".
רוחה של "תקופת הסער והפרץ" הגוועת הותירה על הופמן הצעיר רשמים ברורים. בין השפעות התקופה ניתן למנות את היווצרותה של חיבה מוחשית לספרות בגרמניה. יצירות רבות של המאה ה-18, כמו למשל "ייסורי ורתר הצעיר" של יוהאן וולפגנג פון גתה ו"הווידויים" של ז'אן-ז'אק רוסו התוו את הדרך: מעתה זכו להערכה גם ספרים שלא היה בהם מסר חינוכי בלבד. הרומן הבידורי זכה להכשר חברתי. ה"חוויה" באמצעות הספרות קידמה את הדמיון: לחובבי הקריאה הצטרפו חובבי הכתיבה. כל מי שקסמה לו הכתיבה ומצא מוציא לאור, פרסם את יצירתו.
הופמן נפטר בשנת 1822 ממחלת העגבת בה נדבק מוקדם יותר בחייו.
עיבודים לכתביו.
מפצח האגוזים ומלך העכברים.
את סיפורו הידוע ביותר, מפצח-האגוזים ומלך העכברים (Nußknacker und Mausekönig), כתב ב-1816, ועליו ביסס צ'ייקובסקי את הסוויטה לבלט "מפצח האגוזים".
סיפורי הופמן.
הופמן הוא גיבורה של האופרה סיפורי הופמן שחיבר והלחין ז'אק אופנבך ב-1881. עלילת האופרה מתבססת על ספריו:
קופליה.
הסיפור על איש החול עובד גם לבלט, "קופליה", שעלה לראשונה בשנת 1870 והוא אחד מהבלטים הפופולריים ביותר.
הנצחת מורשתו.
מלבד האופרה של אופנבך, הונצחה מורשתו של הופמן במספר דרכים. בעיר במברג בגרמניה מוענק מאז 1989 פרס ספרותי, פרס א.ת.א. הופמן.
הופמן נחשב כאחד מחלוצי סוגת האימה הספרותית.
ליד הבית בו סיים את חייו, בז'נדארמנמארקט בברלין, הוצב שלט בדמותו להנצחת שמו.
קמפארי
ארנסט תיאודור אמדאוס הופמן
אלגוריתם גאוס-לז'נדר
אלגוריתם גאוס-לז'נדר הוא אלגוריתם מהיר לחישוב קירובים של הקבוע המתמטי formula_1, המבוסס על הממוצע האריתמטי-גאומטרי של שני מספרים. מספר הספרות המדויקות בהערכת הקבוע מוכפל בכל צעד, ובעזרת מחשב מודרני האלגוריתם מאפשר לחשב מיליארדי ספרות, ואף יותר.
אלגוריתם זה, ודומים לו, נחקרו על ידי קרל פרידריך גאוס ואדריאן-מארי לז'נדר בראשית המאה ה-19. האלגוריתם איטרטיבי מטבעו, ומבוסס על החלפה חוזרת של שני מספרים בממוצעים האריתמטי והגאומטרי שלהם.
הגרסה השנייה המוצגת כאן ידועה כ"אלגוריתם בראנט-סלאמין", בשל העובדה שהאלגוריתם נתגלה מחדש, באופן בלתי תלוי, על ידי מדען המחשבים ריצ'רד בראנט והמתמטיקאי יוג'ין סלאמין ב-1975.
האלגוריתם של גאוס.
ב-1800, חקירותיו של גאוס על הממוצע האריתמטי גאומטרי הובילו אותו לגלות את הנוסחה הנפלאה:
formula_2
כאשר formula_3 ו-formula_4 הוא הממוצע האריתמטי-גאומטרי של formula_5 ו-formula_6.
תיאור אלגוריתם בראנט סלאמין.
אתחול האלגוריתם מתבצע על ידי מתן הערכים ההתחלתיים