לאחר מכן מובאת ברייתא בה מוצגת דעתו של רבי שהלילה נחלק לארבע אשמורות, וכן דעתו של רבי נתן שהלילה נחלק לשלוש אשמורות. החוקר חיים יחיאל בורנשטיין מציין כי הבבלים חילקו את הלילה ל-3 בעוד שאצל היוונים והרומים חילקו את הלילה ל-4. בורנשטיין אף שיער שרבי, שחי בארץ ישראל בתקופה שזו הייתה תחת שלטון רומי, מתאר את החלוקה הרווחת בסביבתו, בעוד שרבי נתן, שחי בבבל, תיאר מצידו את החלוקה הרווחת בסביבתו.
הלכה למעשה נקבעה חלוקת הלילה ל-3 אשמורות שוות. כך למשל, בהקשר למשנה ב, , פוסק הרמב"ם:
אלוקים
חוסמסה
חוּסַמסָה הוא מבנה בסגנון הבינלאומי השוכן בליבם של חורש וגן על גבעה קטנה בעיר חולון. המצודה קרויה ככל הנראה על-שמה של אדמת חוסמס, שמה הערבי של שכבת קרקע באדמות מישור החוף.
מוזיאון חוסמסה "יד להגנה" חולון, הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
היסטוריה.
השטח עליו ניצב המבנה, שהיה מוקף חולות, נרכש בשנת 1934 מערבים מקומיים על ידי יעקב מירנבורג ושמעון יעבץ, בעלי בנק "אַגְרוֹבַּנְק". הם הקימו במקום את המבנה בן שתי הקומות בצורת מצודה שלה מגדל. המבנה שימש כבית באר ומהקמתו ועד שנת 1948 שימש כמקום לאתר אימונים של ההגנה. במקום נערכו אימוני נשק, שדאות, קשר, עזרה ראשונה, קפא"פ ועוד, ובהם השתתפו אלפי מתאמנים. הבאר והחורשה שימשו כ"סליק" לנשק. שומר הבאר, מרדכי יגאֵל, גר בקומה השנייה.
במלחמת העצמאות שימשה חוסמסה כנקודת תצפית ואיתות מורס, הליוגרף ודגלים, וכתחנה בדרך הביטחון אשר עברה מתל אביב לירושלים ולנגב. הבאר שימשה כמקור מים עד שנת 1995 לערך.
לאחר מלחמת העצמאות ננטש האתר מכיוון ששוב לא היה בו צורך ומשום שהאזור בו שכן לא היה מאוכלס.
הקמת המבנה.
המהנדס סיניה סירקין מונה לתכנן את המבנה שהוקם מעל באר המים שבאתר חוסמסה וללוות את תהליך הקמתו. המבנה נועד לשמש לשלוש מטרות:
נטיעת הגן.
שלמה אברהמי, הגנן שנטע את העצים הראשונים בחוסמסה, סיפר על הדרך בה נוצר הגן:
שטח הגן שניטע בשנות השלושים היה חמישה דונם. בשנות השמונים, כחלק מהכשרתה של חוסמסה כמוזיאון "יד ההגנה", הורחב הגן לשטח של שמונה דונמים.
ראשית פעילות האימונים בחוסמסה.
"אבנר", אחד ממפקדי ההגנה, סיפר בזיכרונותיו על הימים הראשונים של האימונים באתר חוסמסה:
המוזיאון.
בשנות השמונים, כשהתפתחה שכונת קריית שרת מערבה, הוחלט להפוך את המקום הנטוש לגן ולמוזיאון. במהלך עבודות הכנת הגן, נתקל אחד הדחפורים במתקן להסתרת אמצעי לחימה ששימש כמחבוא לכלי נשק בתקופת המלחמה. בשנות התשעים היו הגן והמוזיאון לאתר פופולרי, ובקיץ נהוג היה לערוך קונצרטים בגן ולקיים הפעלות שונות במוזיאון. בתחילת שנות האלפיים החלה לרדת הפופולריות של הגן בעיקר עקב בניית גנים חדשים בעיר והמתחם החל לסבול מהזנחה ומוונדליזם.
בשנת 2004 המוזיאון נסגר לשם ביצוע עבודות תחזוקה. הוא נפתח מחדש רק לאחר חמש שנים באוקטובר 2009, לאחר ששיפוץ המבנה הסתיים, והוא קרוי "מוזיאון חוסמסה - יד להגנה". במקום תצוגה אודות פעילות ההגנה בחולון בתקופת מלחמת העצמאות, ונערכות בו הרצאות, סיורים ופעילויות. בגן שסביב למבנה פזורים סליקים, מרגמת דוידקה שנוסתה במקום, מרגמה, שיריונית ושלטי הדרכה.
ביקור במוזיאון חוסמסה מאפשר למבקרים לחוות את רוח התקופה, באמצעות סיור פעיל הכולל חיפוש סליקים, הפעלת מכשירי מורס וסמפור, גילוי תוואי דרך הביטחון באמצעות משחק אינטראקטיבי ומצגת אורקולית. למוזיאון תוכניות הדרכה לתלמידי בתי ספר בגילאים שונים וכן, לקהל הרחב.
בתרבות.
המחזאי חיים נגיד כתב מחזה על ראשיתה של העיר חולון, בשם "פיקניק בחוסמסה". בדצמבר 1989 עלה המחזה בתיאטרון הקאמרי.
תיאור אתר חוסמסה.
הגן הציבורי שסביב אתר הבאר.
השטח הגדול שסביב בית הבאר של חוסמסה עוצב כגן ציבורי מיד עם רכישת המקום בשנת 1934, תוך שילוב מגוון גדול של עצים וצמחים מסוגים שונים. עם הכשרת המקום כחלק מן המוזיאון לפעילות ההגנה בחולון רוכזו בגן אמצעים שונים הממחישים את מצב הביטחון בימי המדינה שבדרך. דגש מיוחד ניתן להצגתם של מתקני ה"סליק", שאחד מהם התגלה בשטח הגן ונותר במקומו המקורי, ואילו האחר שימש את אנשי שכונת מולדת והובא למקום כמוצג מוזיאוני.
חלקם של כוחות המנדט הבריטי מומחש באמצעות כלי הרכב המשוריין ששימש את הבריטים והפך לסימן ההיכר שלהם בארץ ישראל. המשוריין המוצג בגן נלקח שלל מהצבא המצרי במהלך מבצע קדש, הועבר על ידי צה"ל לתצוגה בקיבוץ נחשונים, ונתרם על ידי הקיבוץ למוזיאון חוסמסה.
אתר חוסמסה, ששכן מבודד בלב שטח החולות, אפשר לאנשי ההגנה לקיים בו אימונים באש חיה, כולל בחינה של כלי נשק כבדים, מבלי לחשוש להפתעה מצד הכוחות הבריטיים. כלי הנשק שיוצרו על ידי התעשייה הצבאית המחתרתית של ההגנה הובאו אל אתר חוסמסה ונבחנו בה תוך שימוש בתחמושת חיה. תפקידו זה של אתר חוסמסה ממוחש למבקרים באמצעות הצגה של שני כלי הנשק הכבדים ביותר שייצרה ההגנה, מרגמת ה"דוידקה" ומרגמה 81 מ"מ.
מבנה הבאר.
בית הבאר מהווה את לבו של אתר חוסמסה, ונועד במקור להגן על מקור המים של שכונת אגרובנק. המבנה נמצא בבעלות עיריית חולון, למעט הבאר השייכת לחברת מקורות. בצדו המערבי של המבנה נמצאת הכניסה אל הבאר, בעוד שהכניסה אל המוזיאון נמצאת בצדו המזרחי של המבנה.
תיאור מוזיאון חוסמסה.
מוזיאון חוסמסה מתפרס על שתי קומות של מבנה הבאר, ועל חדר המדרגות המקשר ביניהן.
קומת הקרקע.
קומת הקרקע של המוזיאון מוקדשת להצגת נושא האימונים של חברי ההגנה בחולון.
גלוי ונסתר בתצוגת המוזיאון.
כחלק מן התפיסה של הצגת הפעילות החשאית של המחתרת באתר חוסמסה, נבנתה התצוגה בצורה מורכבת כך שהמבקר ייחשף בהדרגה הן למעטה הגלוי של הפעילות הלגיטימית במקום והן לרבדים העמוקים יותר של הפעילות הסמויה. תצוגת כלי הנשק, לשם דוגמה, מוצגת מאחורי קיר עץ עם חורי הצצה המאפשרים למבקר לראות אותם רק באופן חלקי, ברחבי התצוגה מוסתרים סליקים עם מסרים סמויים ועם חפצים "אסורים", התמונות המודפסות על לוחות התצוגה מסתירות מאחוריהן את הסיפור האמיתי של המתרחש בתמונה.
חדר המדרגות.
לאורך חדר המדרגות, המוביל את המבקר בין שתי קומות התצוגה של המוזיאון, שולבו מוצגים ושלטים הממחישים את האווירה הביטחונית של ימי טרום הקמת המדינה. בין המוצגים ניתן למנות דוגמה לסליק ששימש להסתרת נשק, ושקי חול ששימשו להגנת בתי התושבים מפני כדורי הצלפים שנורו עליהם.
הקומה השנייה.
הקומה השנייה של מוזיאון חוסמסה מוקדשת לפועלם של הלוחמים שתרמו להגנה ולביטחון של חולון, הן במהלך תקופת המאורעות והן בזמן מלחמת העצמאות. כל אחת מארבע פינות חדר התצוגה מדגישה היבט שונה של פעולת אנשי הביטחון:
שני צילומי אוויר גדולים מציגים את הנוף היישובי סביב העיר חולון במהלך שנות הארבעים, וממחישים את מיקומה המבודד של חוסמסה בלב אזור החולות שמדרום לחולון.
חיי היום יום של אנשי חולון בזמני מלחמה ומאורעות.
התצוגה במוזיאון מבקשת להדגיש כי גם בזמני מתח וקשיים ביטחוניים המשיכו התושבים לקיים את שגרת יומם, תוך שהם נהנים ככל הניתן מחיי תרבות עשירים שכללו הצגות והרצאות. המערכת הרפואית דאגה לשמירה על היגיינה ציבורית ומניעת מחלות, והמערכת הכלכלית השתדלה לספק את צורכי המזון של האוכלוסייה תוך הנהגת תנאי קיצוב וחלוקה שוויונית של המזון הקיים. לצד פעילות השגרה נדרשו התושבים גם להתמודד עם הקשיים שנבעו מן המצב הביטחוני, דוגמת קיום אזכרות לנופלים במערכה.
חפצים ופריטי לבוש מקוריים שנתרמו למוזיאון על ידי חברי ארגון ההגנה בחולון משלימים את התצוגה וממחישים את רוח התקופה.
דרך הביטחון.
אחד ממרכיבי הביטחון החשובים ביותר עימם נאלצו התושבים להתמודד הייתה המלחמה על הדרכים, ועל היכולת להמשיך ולנוע בין היישובים היהודיים. דרך הביטחון, שיצאה מתל אביב והובילה דרך חולון אל יישובי הדרום, היוותה את אחד החלקים החשובים ביותר ביכולת העמידה של היישוב היהודי. המוזיאון ממחיש את חשיבותה של הדרך תוך הצגת העמדות שהבטיחו את בטיחות הנסיעה בה, וכלי הרכב עמוסי האספקה שנסעו עליה בדרכם ליישובים הנצורים בדרום יהודה ובירושלים. שרידי דרך הביטחון, שחלקם עדיין קיימים ברחבי העיר חולון, מוצגים גם הם וממחישים את האמצעים הדלים שעמדו לרשות הלוחמים בזמן הקמתה.
המבקרים במוזיאון מוזמנים לתרגל את האיתות באמצעות דגלים וזאת כאמצעי המחשה לתפקידם החשוב של אנשי הקשר אשר אפשרו לתאם את מעבר שיירות האספקה לאורך דרך הביטחון.
מכבי ב&quot;ש
יהודה בן דורתאי
רבי יהודה בן דורתאי היה תנא בדור הרביעי של תקופת הזוגות, דורם של שמעיה ואבטליון.
על פי המתואר בתלמוד הבבלי, פרש עם בנו והלך לגור בדרום, בשל מחלוקת בינו ובין חכמים, על השאלה אם הקרבת קורבן חגיגה דוחה את השבת:
תנא זה אינו ידוע ממקור אחר. בתלמוד הירושלמי () הוזכר תנא בשם רבי יודן בן דורתי, ולאור חילופי יודן-יהודה יש שזיהה אותו, כנראה, עם יהודה בן דורתאי. ברם, אפשר לפרש את הכתוב בירושלמי כמסירה של רבי יודן בשם רבי שמעון בר יוחאי אשר חי בתקופת מרד בר כוכבא, ומאוחר בהרבה לתקופת הזוגות. ובאופן קריאה זה רבי יודן בן דורתי המוזכר בירושלמי אינו יהודה בן דורתאי שבתלמוד הבבלי.
מכבי רחובות (כדורגל)