בשנת 1959, נוסדו שתי חברות תקליטים בולטות בבעלות של אמנים שחורים, אשר אחד מהם יזכה בהמשך להצלחה עצומה - חברת התקליטים של סם קוק "Sar", וחברת התקליטים של ברי גורדי "מוטאון".
בלוז.
למוזיקת הבלוז הייתה השפעה עצומה על המוזיקה הפופולרית בשנות החמישים. אמני בלוז בולטים בעשור כוללים בין היתר את בו דידלי, וצ'אק ברי, אשר בחרו להפסיק להתמקד באספקטים המלנכוליים של מוזיקת הבלוז ובמקום זאת השפיעו רבות על ההיווצרות של מוזיקת הרוק אנד רול .
ריי צ'ארלס ופאטס דומינו השפיעו רבות על כך שמוזיקת הבלוז הפכה פופולרית במיוחד במהלך העשור. סגנון הבוגי ווגי של דומינו השפיע רבות על סגנון הרוק אנד רול.
מוזיקת קאנטרי.
אמני מוזיקת הקאנטרי הבולטים ביותר בתחילת העשור כללו בין היתר את האנק ויליאמס, פטסי קליין, צ'ט אטקינס, ביל מונרו, אדי ארנולד, ג'ין אוטרי, טקס ריטר, ג'ים ריבס, טנסי ארני פורד, וקיטי וולס.
בתחילת העשור תת-הסוגה הונקי-טונק הייתה הפופולרית ביותר מבין תתי הסוגות של מוזיקת הקאנטרי, כאשר מרבית השירים עסקו בשברון לב, בדידות, אלכוהוליזם וייאוש.
האמנים הפופולריים ביותר בסגנון ההונקי טונק במהלך העור כללו את האנק ויליאמס, ג'ורג' ג'ונס, ווב פירס וקארל סמית'.
לקראת סוף שנות העשור תת-סוגה חדשה, שזכתה לשם "Nashville sound" (הצליל של נאשוויל) זכתה להצלחה רבה, והיא הושפעה רבות מהעלייה העצומה בפופולריות של מוזיקת הרוק אנד רול. האמנים הפופולריים ביותר בסגנון זה כללו את אדי ארנולד, ג'ים ריבס, ג'וני הורטון, סטונוול ג'קסון, ומרטי רובינס.
בתחילת העשור התפתח סגנון הרוקבילי שתוצאה ממיזוג מוזיקת הרוק אנד רול ומוזיקת הקאנטרי. סגנון הרוקבילי היה פופולרי במיוחד במהלך העשור בקרב מעריצי מוזיקת קאנטרי. אלביס פרסלי תרם רבות לפופולריזציה של הז'אנר ב-1954 כאשר הוציא לשווקים מספר שירים בסגנון זה תחת חברת התקליטים Sun Records .
ג'אז.
תתי סוגות שונות של מוזיקת הג'אז, בהם בי בופ, הארד בופ, קול ג'אז ובלוז, זכו לפופולריות רבה במהלך העשור. אמני ג'אז בולטים במהלך העשור כללו בין היתר את לסטר יאנג, בן ובסטר, צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי, מיילס דייוויס, ג'ון קולטריין, ת'לוניוס מונק, צ'ארלס מינגוס, ארט טייטום, ביל אוונס, אחמד ג'מאל, אוסקר פיטרסון, גיל אוונס, ג'רי מאליגן, קנונבול אדרלי, סטן גץ, צ'ט בייקר, דייב ברובק, ארט בלייקי, מקס רואץ', רביעיית הג'אז המודרני, אלה פיצג'רלד, ריי צ'ארלס, שרה ווהן, דיינה וושינגטון, נינה סימון, ובילי הולידיי.
מגמות נוספות.
בשנת 1956 הזמר האמריקני הארי בלפונטה תרם לפופולריזציה של הסגנון המוזיקלי קליפסו לאחר שהוא לשווקים את האלבום קליפסו שכלל בין היתר את הלהיט "Banana Boat Song" אשר היה עיבוד מחודש לשיר עממי ג'מייקני מסורתי האלבום הפך לימים לאלבום הראשון שמכר מעל למיליון עותקים, ובעקבות כך בלפונטה זכה לכינוי "מלך הקליפסו".
מוזיקת פולק.
אמני מוזיקת פולק כמו האורגים, פיט סיגר, וודי גוטרי, שלישיית קינגסטון, ואודטה היו מבין האמנים הבולטים ביותר שתרמו רבות לעלייה בפופולריות של מוזיקת הפולק במהלך שנות ה-50 ושנות ה-60.
באירופה.
במהלך העשור המוזיקה הפופולרית האירופאית החלה להיות מושפעת באופן ניכר מסגנונות המוזיקה האמריקנית כגון ג'אז, סווינג, ומוזיקת הפופ המסורתית, בעיקר בהשפעת סרטי קולנוע ותקליטים. השינוי המהותי ביותר במהלך העשור היה ההשפעה של הרוק אנד רול האמריקני על המוזיקה הפופולרית האירופאית, אשר תרם לכך שלראשונה אמנים אירופאים רבים החלו ליצור מוזיקה שנועדה בראש ובראשונה לקהל צעיר. בעוד שבתחילה האמנים האמריקנים היו אמני הרוק המובילים באירופה, בהמשך החלו להקות וזמרים אירופאים שונים להפיק שירי רוק אנד רול אשר החלו בהדרגה לזכות לפופולריות רבה.
Boyfriend
אנחנו הנחשול
אנחנו הנחשול (בגרמנית: Wir sind die Welle) היא סדרת טלוויזיה גרמנית מסוג דרמת התבגרות המבוססת באופן רופף על הרומן משנת 1981 "הגל" של מורטון רו. הסדרה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-1 בנובמבר 2019.
תקציר עלילת הסדרה.
הסדרה מתרחשת בעיר הגרמנית הבדויה מפרספלד. זהו סיפורה של קבוצת בני נוער שמחליטים להילחם יחד נגד חוסר צדק ובעיות חברתיות.
לאה, תלמידה בתיכון ממשפחה עשירה, משועממת ומתוסכלת מחייה המיוחסים. היא מטילה ספק באורח חייהם של הוריה הרואים עצמם קוסמופוליטיים ומודעים לסביבה. לאה מרגישה שהיא רוצה לעשות יותר מהם כדי ליצור עולם טוב יותר. כשטריסטן, חבר כיתה חדש, מגיע למפרספלד ומתיידד במהרה עם זאזי, רחים והגן המנודים, מתעוררת התעניינותה של לאה בו.
טריסטן משתמש בנסיבותיהם האישיות של בני נוער שונים מאוד על מנת לעורר אותם למאבק משותף נגד טרוניות ועוולות. רחים ומשפחתו, למשל, מותקפים באופן קבוע בגזענות. בנוסף, משפחתו מאוימת על אובדן דירתם מכיוון שמשקיע רוצה לשפץ את הבניין ולהפוך לבית דירות יוקרה. הוריו של הגן, שהם חוואים אורגניים, איבדו את פרנסתם הכלכלית לאחר שפסולת מייצור נייר מקומי זיהם את שדותיהם. זאזי סופגת הצקות מחברי כיתתה ומרגישה מדוכאת בשל סטריאוטיפים מגדריים סקסיסטיים שאינם תואמים אותה. לאחר היסוס קצר, לאה מצטרפת גם לקבוצה, שנפגשת אחר הצהריים באתר מפעל נטוש כדי לתכנן יחד את הצעדים הבאים.
מונעים על ידי טריסטן, פעולות הקבוצה, שמכונה "הנחשול", הופכות להיות יותר ויותר קיצוניות ומסוכנות. מה שמתחיל כמרד אידיאליסטי ומשחק נגד הממסד, זוכה במהרה לתנופה מאיימת. מרכז הסכסוך בין לאה, המאמינה בצורות מחאה והתנגדות שלוות, לבין טריסטן, הרואה באופטימיות של לאה נאיביות ומתנגד בתוקף לפתיחת הקבוצה בפני חברים אחרים.
ככל שהסיפור מתקדם, מתברר שלטריסטן יש מניעים אישיים לקיצוניות שלו והוא מתכנן פעולת טרור נגד יצרן אקדחים מרכזי (אמו נהרגה במשימת סיוע באפריקה על ידי חיילים שהחזיקו בנשק גרמני באמצעות נשק בלתי חוקי). בשיא העימות, לאה יכולה למנוע את ההתקפה של טריסטן ברגע האחרון. בפעולה אפקטיבית בתקשורת, לאה מצליחה להסב נזק כלכלי גדול ליצרן הנשק, שהפר מספר דרישות חוקיות.
הצי הסודי של היהודים
"הצי הסודי של היהודים" הוא השם שנתן מורי גרינפילד לקבוצה של 10 אוניות מעפילים ו-250 אנשי צוותן, רובם מתנדבים יהודים מארצות הברית, שהשתתפו במפעל ההעפלה בין השנים 1946–1948.
בשם זה קרא גרינפילד לספרו, אשר מביא את סיפורם של ספינות ומתנדבים אלו.
"עשר מתוך שישים וחמש האוניות שהסיעו כשבעים אלף מעפילים לעבר ארץ-ישראל בין תום מלחמת העולם השנייה להקמת מדינת ישראל נרכשו בארצות הברית. תשע מהן רכש המוסד לעלייה ב', ואחת – ארגון הקשור למפלגה הרוויזיוניסטית. במקביל לרכישת אוניות בארצות הברית גייס המוסד לעלייה ב' באמריקה כמאתיים וחמישים מתנדבים יהודים כאנשי צוות לאוניות אלה. כיוון שהאוניות שנקנו בארצות-הברית היו מן הגדולות בצי ההעפלה, השתתפו המתנדבים היהודים מאמריקה בהסעתם של כמעט 45% מכלל המעפילים שעשו דרכם לארץ-ישראל בין אוגוסט 1945 למאי 1948".
חלקם של המתנדבים האמריקאים במפעל ההעפלה הוצנע בגל הראשון של הספרים ובפרסומים שראו אור בנושא זה. אביבה חלמיש במאמרה מציינת מספר סיבות אובייקטיביות וסובייקטיביות להתעלמות הכמעט מוחלטת מן המתנדבים האמריקאים.
מסיבות שונות מתנדבים אלו גם לא הוכרו כאנשי מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ) משום שרובם חזרו מיד לארצות מוצאם ולא התגייסו לצה"ל.
מורי גרינפילד, אחד מן המתנדבים האמריקאים על אחת מספינות אלו – "התקווה", אסף מידע, חקר ופרסם את הנושא.
פרסום ספרו העלה את חשיבות הנושא למודעות בקרב החוקרים וההיסטוריונים. בשנים לאחר מכן, במיוחד לאחר פריצת האינטרנט, זכה נושא המתנדבים לפרסום רב יחסית ההולם יותר את תרומתם הייחודית למפעל ההעפלה: יוצאי הפלי״ם הכלילו את עדותם של עשרות מתנדבים באוסף עדויות פעילי מפעל ההעפלה אותו פרסמו בספר ״השערים פתוחים - אסופת זכרונות״; אתר האינטרנט העוסק בפלי״ם ההעפלה והרכש מפרסם אף הוא עדויות אלה ונוספות שנאספו עם השנים; עדויות רבות של מתנדבים לעליה ב' מפורסמות גם באתר האינטרנט שהקימו יוצאי המח״ל.
השינוי במודעות לגבי תרומת המתנדבים למפעל ההעפלה, בתוספת תמיכה מצד יוצאי הפלי״ם, הביאו בסופו של דבר לשינוי בהגדרות הרשמיות כך שגם המתנדבים לעליה ב' נחשבים כיום אנשי מח"ל.
ההגדרה המקובלת כיום "כל אלה אשר עזבו את בתיהם הקבועים בכל ארץ שהיא בעולם והצטרפו בהתנדבות להגנת היישוב או להגנת המדינה היהודית החדשה, וכוונתם הייתה לחזור לארצות מוצאם בתום השירות".
רשימת הספינות.
להלן רשימת ספינות מעפילים וספינות להובלת ציוד ונשק אשר נרכשו בצפון אמריקה בתרומת היהדות המקומית ואשר צוות המלחים היה מורכב ברובו ממתנדבים אמריקאים :
יחד עם המעפילים שנתפסו על ידי הבריטים נעצרו גם המתנדבים האמריקאים. חלקם הועמדו לדין, אחרים נשלחו חזרה לארצות הברית והיו שגורשו עם המעפילים לקפריסין ואף לגרמניה.
ב־18 ביולי 1947, במסגרת ניסיונם למנוע מאוניות מעפילים להגיע לחופי ארץ-ישראל, השתלטו הבריטים, תוך כדי שימוש בנשק, על אניית המעפילים "אקסודוס 1947/יציאת אירופה תש"ז. במאבק מול הבריטים נהרגו שלושה מאנשי האנייה – שני מעפילים, צבי (הירש) יעקובוביץ, מרדכי בומשטיין ואיש צוות מן המתנדבים האמריקאים – וויליאם ברנשטיין, היחיד מבין כל המתנדבים שנפל בעת מילוי תפקידו על ספינת מעפילים.