בריק (ביהדות תוניסיה משתמשים בבריק לרבים, ובבריקה ליחיד; בערבית: بريك, بريكة; תעתיק מדויק: בריכּ, בריכּה) הוא מאכל תוניסאי ולובי. בריק מורכב מעלה דק של בצק, המכונה וורקה, ממולא בביצה עם תיבול בלבד או בתוספת ירקות / תפוחי אדמה, מקופל לצורת משולש או חצי עיגול ומטוגן בשמן עמוק. בגרסה הטבעונית מוחלפת הביצה בחביתת חומוס או חביתת עדשים עם תפוחי אדמה או בלעדיהם.
המאכל הנפוץ בערים באר שבע, נתניה וחדרה בהן גרים רבים מיוצאי תוניסיה ולוב, הוא בריק ממולא בביצה עם תיבול בלבד או בתוספת ירקות / תפוחי אדמה ויכול גם להיות מוסף לפיתה.
עלה הבצק - וורקה.
העלה מיוצר באמצעות הדבקת בצק דליל יחסית, בנגיעות למשטח חם ועגול. כל נגיעת בצק חופפת למעגל שהולך ונוצר וכך מתהווה עלה עגול של בצק דק. הבצק נאפה זמן מה על המשטח ומקולף ממנו כאשר הוא הופך לבן ובטרם יתקשה. ניתן להשתמש כתחליף בבצק הסיגר המרוקאי אך לא בבצק עלים או בצק פילו.
חסן ג'בארין
חסן ג'בארין (בערבית: حسن جبارين) הוא עורך דין ופעיל זכויות אדם ערבי-ישראלי. ג'בארין ייסד ב-1996 את ארגון עדאלה, המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל, ומאז הוא משמש כמנכ"ל הארגון. מאז הקמת עדאלה ייצג ג'בארין את הארגון בעשרות רבות של התדיינויות עקרוניות בפני בג"ץ. את ראשית דרכו המקצועית עשה במחלקה המשפטית של האגודה לזכויות האזרח בישראל.
לג'בארין תואר ראשון במשפטים ובפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב (1991) ותואר שני במשפטים מאמריקן יוניברסיטי בוושינגטון (1996), אותו רכש במסגרת תוכנית המלגאים של הקרן החדשה לישראל. הוא שימש בעבר כמורה מן החוץ בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה ומלמד כיום בפקולטות למשפטים של אוניברסיטת תל אביב ושל האוניברסיטה העברית. פרסם מאמרים בכתבי עת משפטיים אקדמיים בנושאי אזרחות, המעמד המשפטי של המיעוט הערבי ובנושאים חוקתיים.
בשנת 2012 הוענק לו ביחד עם עו"ד דן יקיר מהאגודה לזכויות האזרח פרס גולדברג לקידום השלום במזרח התיכון מטעם המכון לחינוך בינלאומי בניו יורק.
ב-2017 הוענק לו פרס ליבוביץ על ידי תנועת יש גבול.
מרכז מוסאוא - לזכויות האזרחים הערביים בישראל
מרכז מוסאוא (مساواة – "שוויון" בערבית, בתעתיק מדויק: מסאואה) לזכויות האזרחים הערביים בישראל הוא עמותה שמטרתה להשיג שוויון מלא בין אזרחי ישראל היהודים והערבים. הארגון הוקם בשנת 1997 ומשרדיו שוכנים בחיפה. מנכ"ל העמותה הוא ג'עפר פרח.
הארגון משתף פעולה עם עמותות אחרות, רשויות מקומיות ומפלגות פוליטיות, וכן שגרירויות בישראל ובעולם. על פי מסמך של המכון לאסטרטגיה ציונית פעילויותיו ממומנות מתרומות, בין השאר מהקרן החדשה לישראל, יהודים אמריקאים, ממשלות זרות, ארגון האומות המאוחדות וארגונים כנסייתיים.
פעילי המרכז השתתפו בדיון בכנסת בנושא חוק האזרחות והכניסה לישראל, העבירו סדנאות בנושאי תקשורת למומחים ערבים בתחומי חינוך, משפט, רווחה, בריאות ותרבות, והוציאו הודעות לעיתונות בתגובה לאירועים אקטואליים.
בדצמבר 2006 חיברו פעילי המרכז נייר עמדה המתאר את החזון העתידי של המדינה על פי עקרונות "מדינת כל אזרחיה". בין השאר מציע מסמך זה לשנות את צביונה היהודי של המדינה ובכללו את דגל ישראל והמנון מדינת ישראל, ולבטל את חוק השבות. מסמך זה זכה לתגובות שליליות מצד דן מרגלית, אביגדור ליברמן והעיתונאי אברהם טל.
Microsoft Windows Vista
ג'בר מועדי
שייח' ג'בר מועדי (בערבית: شيخ جبر داهش معدي בתעתיק מדויק: ג'בר דאהש מֻעדי; ירכא, 1 באפריל 1919 – 19 במאי 2009) היה פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, חבר הכנסת וכיהן כסגן שר התקשורת וסגן שר החקלאות; הדרוזי הראשון שכיהן בממשלה.
ביוגרפיה.
ג'בר מועדי נבחר לכנסת השנייה מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, שהייתה מפלגת לוויין של מפא"י, וכיהן כחבר בוועדת הכספים. בבחירות לכנסת השלישית התמודד בשנית מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, בתחילה לא נבחר אולם בהמשך החליף את סיף-אלדין אל-זועבי.
מכאן חלה ירידה בהשפעתו של מועדי, כשבשנים שלאחר מכן, לא מילא תפקיד באחת מוועדות הכנסת. מועדי לא נכנס לכנסת הרביעית. לקראת הבחירות לכנסת החמישית הצטרף למפלגת שיתוף ואחווה, מפלגה שייצגה גם את הציבור הדרוזי, ומטעמה נבחר.
לכנסת השישית נבחר מטעם מפלגת שיתוף ואחווה. במהלך כהונתו היה שותף להקמת סיעת שיתוף ופיתוח שהייתה איחוד סיעות המיעוטים שיתוף ואחווה וקידמה ופיתוח. תוך זמן קצר התפרקה הסיעה לשתי סיעות המקור, ומועדי חזר לשיתוף ואחווה. בהמשך הקדנציה פרש מסיעתו המקורית והקים סיעת יחיד בשם סיעה דרוזית ישראלית, סיעה שהשתתפה בכנסת זו בלבד.
לאחר מלחמת ששת הימים קרא להקים מדינה דרוזית עצמאית ברמת הגולן.
לכנסת השביעית נבחר מטעם קידמה ופיתוח, מפלגת מיעוטים שהייתה קשורה למערך כשהוא חובר לסיף אלדין אל-זועבי. בכנסת זו כיהן כסגן שר התקשורת בממשלה ה-15 תחת שמעון פרס, והיה לדרוזי הראשון המכהן כסגן שר. בתקופת כהונתו פותחה והונחה התשתית לפעילותו של משרד התקשורת.
בכנסת השמינית המשיך לכהן כסגן שר התקשורת בממשלה ה-16 ובממשלה ה-17, ובהמשך כיהן גם כסגן שר החקלאות.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית הצטרפה סיעתו לרשימה ערבית מאוחדת שקמה מתוך איחוד רשימות המיעוטים קידמה ופיתוח והרשימה הערבית לבדואים וכפריים. מועדי לא נבחר לכנסת, אך היה אמור להחליף במהלך הקדנציה את חבר הכנסת חמאד אבו רביעה. אבו רביעה סירב להתפטר, ובתגובה מועדי הפעיל נגדו מכבשת לחצים ואיומים. בדצמבר 1980, קיבל מאבו רביעה סכום של 60 אלף שקלים תמורת ביטול הסכם הרוטציה. עם זאת, מועדי עדיין לא התרצה, ואבו רביעה נרצח על ידי בניו של מועדי בינואר 1981. בניו של מועדי הורשעו ברצח ונכלאו, ולאחר כעשר שנים קיבלו חנינה ושוחררו. מועדי נכנס לכנסת במקום אבו רביעה, והמשיך לכהן בה עד לפיזורה כעבור כחמישה חודשים.
שא טין
שא טין (בסינית: 沙田區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם בטריטוריות החדשות. שטחו הכולל הוא 69.46 קמ"ר, והאוכלוסייה בו הגיעה בשנת 2001 ל-27,000 איש. צפיפות האוכלוסין בו היא 8,842 איש לקמ"ר.
בשא טין ממוקמת האוניברסיטה הסינית של הונג קונג ובגבול המחוז עם מחוז טאי פו ממוקם פארק המדע של הונג קונג.
רכבת ה-KCR עוצרת במקום בשני קווים; הקו המזרחי וקו טאי מו שאן.
נהר שינג מאן.
נהר שינג מאן (城門河) - אורכו 7 קילומטרים ורוחבו המרבי 200 מטר. הנהר זורם באזור טאי ואי דרך שא טין ונשפך לים בנמל טולו. לגדות נהר שינג מאן מתנשאים בנייני מגורים גבוהים, מבני תעשייה וכפרים שונים.
טרנטו
מפרץ טרנטו
קרב טרנטו
טאי פו
טאי פו (בסינית: 大埔區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם בשטחי הטריטוריות החדשות. שטחו הכולל הוא 148.05 קמ"ר, אוכלוסייתו הגיעה בשנת 2006 ל-293,542 איש, וצפיפות האוכלוסין היא ביחס של 2,156 איש לקמ"ר.
הקמת העיר טאי פו החדשה הייתה על קרקע מיובשת באזור הנהרות לאם צואן וטאי פו. על גבול המחוז עם מחוז שא טין ממוקם פארק המדע של הונג קונג.
רכבת הKCR עוצרת בתחום בשתי תחנות - שוק טאי פו וטאי וו.
מרכז מוסאווה
דמי חסות
דמי חסות (או פרוטקשן, מאנגלית: Protection, "הגנה") הם שיטה לסחיטת כסף המופעלת לרוב על ידי אנשי פשע מאורגן.
השיטה מתבססת על הסכם בין בית העסק ובין הפושעים שלפיו הפושעים יספקו לעסק שירותי הגנה מפני פשיעה אחרת (או מפני עצמם, במקרים מסוימים) בתמורה לתשלום קבוע. במקרים רבים מדובר בפועל בסחיטה, מפני שהפושעים למעשה "מגנים" על העסק מפני עצמם שכן אם לא ישלם את דמי החסות - הם עצמם יפגעו בו או בבעליו.
לרוב מתחילה הסחיטה בפנייה ידידותית אל בעל העסק והצעה לספק לו שירותי הגנה מפני ונדליזם. אם בעל העסק מסרב או טוען שאין לו צורך בשירותים כאלה, נוקטים הפושעים בשיטות ונדליזם או אלימות שונות (כגון הצתה או שוד) כדי להפחיד את בעל העסק, והוא נאלץ לשלם תשלום קבוע לפושעים כדי שמעשי ההרס לא יחזרו.
ככל פעילות עסקית בעולם התחתון, מבוצעות גם העסקאות הללו תחת מעטה איומים גלוי או סמוי כדי להבטיח את תשלום הסכומים המלאים ובזמן.
בישראל, במרבית המקרים גביית דמי החסות מתבצעת דרך עסק מורשה כגון חברות שמירה, באופן חוקי לכאורה, ואינן מדווחות כלל למשטרה. צורה זו של גביית כספים "שחורים" ואמצעים "חוקיים" נקראת הלבנת הון.
גביית דמי חסות בישראל.
בשנת 2021 נפתחו במשטרת ישראל 105 תיקי סחיטת דמי חסות: 39% מהם במחוז צפון, 18% מהם במחוז חוף ו-15% מהם במחוז דרום.
על פי הנתונים, ארגוני הפשיעה בישראל עוסקים בסחיטה באיומים בהיקף של עשרות מיליוני שקלים בשנה. בתחילת שנות האלפיים נעשה מהלך להתמודדות עם ארגוני פשיעה בחברה היהודית באמצעות פעילות של המשטרה בשיתוף פעולה עם גורמי אכיפה נוספים. שבעקבותיו קרסו ארגוני הפשיעה היהודיים, ופעילות הפשיעה בתחום הסחיטה באיומים עברה ליישובים ערביים  שבהם פעילות המשטרה נמוכה יותר והאכיפה יעילה פחות.
יחד עם זאת כיום אי-אפשר לפלח את נתוני סחיטת דמי החסות לפי קבוצות אוכלוסייה (או לפי פרמטרים נוספים). ועל כן לא ניתן לדעת כמה מהאירועים נעשים בידי ערבים וכמה נעשים בידי יהודים. בחברה הערבית, סחיטת דמי חסות מאפיינת בעיקר ארגוני פשיעה. כאשר מקורם של כ–30% מאירועי הירי בחברה הערבית קשורים בעבירות "פרוטקשן" או בערבית "ח'אווה". הכנסות של ארגוני הפשיעה מסחיטת דמי חסות בשנה מגיע לכ-2 מיליארד שקל. כאשר גביית דמי החסות נעשית בכל אזור שיש בו פיתוח עסקי-מסחרי בעיקר בערים מתפתחות.