לאחר פטירתו מרבית החסידים צידדו בבנו השני, רבי דוד קאהן, והוא ירש את מוסדות החסידות. קבוצה אחרת של חסידים בחרה בבן הבכור, רבי שמואל יעקב קאהן, שקיבל את מבנה הישיבה של החסידות ופתח בו את בית מדרשו. בין החסידים שהצטרפו לרבי שמואל יעקב היו הרב מאיר ברנדסדורפר, הרב דניאל פריש והרב מנחם דוידוביץ'.
קהילות ומוסדות החסידות.
לחסידות תלמודי תורה בירושלים ובבית שמש, וכן ישיבה קטנה וישיבה גדולה בירושלים ומוסדות לבנות.
קהילות של החסידות הוקמו בבני ברק ובביתר עילית, וכן בבורו פארק, ויליאמסבורג, מונסי ולונדון. בעבר פעל גם בית כנסת באנטוורפן.
מאפייני החסידות.
על פי האדמו"ר, לחסידות שלושה מאפיינים, צניעות, תפילה ושבת. תקנות הצניעות והתפילה הם כמו בחסידות תולדות אהרן והן מיוסדות על "ספר התקנות" של רבי אהרן ראטה בו הוא מורה על כללי הלבוש הגברי והנשי, וסגנון ותקנות התפילה. שני נושאים אלו עומדים המרכז תקנון הקהילה. הלבוש של אנשי החסידות דומה לזה של חסידי תולדות אהרן.
רבי שמואל יעקב מדגיש את נושא השבת , ועורך טיש ליל שבת ארוך, בהשפעת חסידות ויז'ניץ, שבה למד בצעירותו במשך כחצי שנה.
בז' באדר ה'תשס"א יזם האדמו"ר סדר לימוד של "דף הקהילה", לימוד של חמישה דפי גמרא מדי שבוע. בחסידות יש מספר התארגנויות של לימוד משותף של דף הקהילה. בחסידות קבוצת עילית של אברכים להם תקנות מיוחדות בעבודת ה', כמו סדרי לימוד ארוכים, הקפדה על תפילה בבתי הכנסת של הקהילה, התנזרות ממותרות ועוד.
חסידות תולדות אברהם יצחק מתאפיינת בפתיחות מסוימת בקבלת חברים חדשים, מה שהפך אותה להטרוגנית יותר ביחס לחסידות האם. חלק מהחסידים החדשים לא הצטרפו לקהילה באופן מלא, אינם לובשים את מלבושיה ואינם שולחים את ילדיהם למוסדות החסידות.
יחס אינשטיין
תולדות אהרון
תולדות אברהם יצחק
ג'נטל ג'איינט
דיויד סט. ג'ון
אתר מורשת עולמי
הגנה איזורית
נובאיה צ'ארה
נ֫וֹבָאיָה צָ'ארָה (ברוסית: Но́вая Ча́ра) היא עיירה מרכזית בנפת קלרסקיי שנמצאת בצפון מחוז צ'יטה ברוסיה. העיירה ממוקמת בצומת מרכזי של מסילות רכבת בחלק הסיבירי של רוסיה. היא נוסדה ליד הכפר צ'ארה שבזמנו היה יישוב מרכזי בנפה. ההתפתחות הגדולה של העיירה התרחשה הודות לפיתוח מכרה הנחושת "אוּדוֹקָן".
חסידות תולדות אהרון
אנטה פון דרוסטה-הילסהוף
אנטה פון דרוסטה-הילסהוף (בגרמנית: Annette von Droste-Hülshoff, ; 12 בינואר 1797 - 25 במאי 1848) הייתה סופרת ומשוררת גרמנייה, מן הנשים החשובות בספרות הגרמנית, שיצירתה השתייכה לזרם הבידרמאייר , זרם ספרותי פוסט-רומנטי שקדם למהפכת 1848.
דרוסטה-הילסהוף נולדה למשפחה אריסטוקרטית וקתולית באחוזת המשפחה הילסהוף, ליד מינסטר, בוסטפאליה. התחנכה על ידי מורים פרטיים, וכבר בילדותה החלה לכתוב סיפורים ושירים, אולם עד לגיל ארבעים לא פרסמה דבר.
בין יצירותיה החשובות ביותר מחזור השירים "השנה הרוחנית" (Das geistliche Jahr) והנובלה עץ היהודים (במקור Die Judenbuche, "אשור היהודים") .
החל משנת 1946 מוענק פרס ספרותי על שמה. הוא מוענק סופרים שנולדו או מתוגגרים בווסטפליה. בשנת 1991 הפרס הוענק ליני אלוני, ישראלית ילידת גרמניה.
אנטה פון דרוסטה הילסהוף
סנטיאגו קניסארס
חוסה סנטיאגו קניסארס רואיס (ספרדית: José Santiago Cañizares Ruiz; נולד ב-18 בדצמבר 1969 בסיודאד ריאל, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
קניסארס זכה ארבע פעמים בפרס ריקרדו זאמורה, פרס המוענק לשוער היעיל ביותר בליגה הספרדית; בעונת 1993/1992 במדי סלטה ויגו חלק את הפרס עם פרנסיסקו ליאניו (שוער דפורטיבו לה קורוניה) ובעונות 2001/2000, 2002/2001 ו-2004/2003 במדי ולנסיה.
קריירת מועדונים.
ב-1988 החל קניסארס את הקריירה שלו בריאל מדריד קסטיליה. בשנת 1990 עבר קניסארס לאלצ'ה, ושנה מאוחר יותר – למרידה. בשנת 1992 עבר השוער לסלטה ויגו במדיה שיחק עד לשנת 1994. לאחר מכן עבר קניסארס לריאל מדריד עימה זכה בליגת האלופות בעונת 1997/1998. בשנת 1998 עבר לולנסיה, במקום אנדוני זוביזרטה שפרש. הוא שיחק בוולנסיה עד ה-20 בדצמבר 2007, כאשר שוחרר מהקבוצה עם שני שחקנים נוספים. באפריל 2008 הוחזר לסגל ולנסיה, לאחר פיטוריו של המאמן רונאלד קומאן.
נבחרת ספרד.
קניסארס עלה להופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-17 בנובמבר 1993 לאחר הרחקתו של אנדוני זוביזרטה בכרטיס אדום במהלך משחק מול נבחרת דנמרק במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. קניסארס השתתף עם הנבחרת הספרדית בשלושה מונדיאלים (1994, 1998 ו-2006) וב-3 אליפויות אירופה (1996, 2000, 2004). את מונדיאל 2002 הוא החמיץ לאחר שגיד ברגלו נחתך מבקבוק אפטר שייב. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה מול נבחרת ערב הסעודית במונדיאל 2006. בסך הכל שיחק קניסארס ב-46 משחקים במדי ספרד.
אמין טריף
אמין טריף (בערבית: أمين طريف; 1898−2 באוקטובר 1993) היה ראש העדה הדרוזית בישראל הראשון. היה ראש העדה הדרוזית במשך 65 שנה. בשנת 1990 זכה בפרס ישראל.
תולדות חייו.
אמין טריף נולד בשנת 1898 בכפר ג'וליס בגליל המערבי למשפחה דרוזית דתית. הוא היה הילד הצעיר במשפחתו, שכללה ארבעה בנים ושתי בנות.
אמין סיים את לימודיו בכיתה ד' (הכיתה הבכירה בבית הספר היסודי באותה תקופה). בשנת 1911, בגיל 13, נסע לח'לואת אל-ביאד'ה, המרכז האזורי ללימודי הדת הדרוזית, ליד העיירה חצביה שלמרגלות החרמון (כיום בלבנון), ולמד שם את יסודות הדת עד שנת 1918.
לאחר חזרתו של השייח' הצעיר לכפר ג'וליס, סיגל לעצמו חיי התנזרות ממותרות וחי בצנעה מגידול תבואה לקיום עצמי. לאחר פטירת אביו, שייח' מוחמד טריף, שכיהן כראש העדה והקאדי בארץ ישראל ובלבנון במשך ארבעים שנה, התמנה אמין טריף לעמוד בראש העדה הדרוזית בשנת 1928 למרות סירובו והתנגדותם של אחדים מבני העדה.
השייח' אמין טריף היה, בין שאר תפקידיו, נציגה של העדה הדרוזית בפני שלטונות המנדט הבריטי, אך הוא טען כי שלטון הבריטים בארץ-ישראל הוא זמני – עד שתקום מדינה יהודית. כבר בשנותיו הראשונות כראש העדה החל לשתף פעולה עם היהודים. בשנת 1946 עמד שייח' אמין בראש משלחת של מנהיגים דרוזיים מארץ ישראל, מלבנון ומסוריה להשכנת שלום בין הפלגים הדרוזיים בהר הדרוזים בתקופת המנדט הצרפתי.
טריף הצליח לשמור על מעמדה המיוחד והנייטרלי של העדה הדרוזית בימי המרד הערבי הגדול בין השנים 1936–1939, וכן באירועים שקדמו להכרזת העצמאות. במהלך מלחמת העצמאות בשנת 1948 הצליח שייח' אמין להשאיר את הדרוזים ביישוביהם ולשכנעם לא לנטוש ליישובים אחרים או למדינות שכנות, וכן לא לשתף פעולה עם ערביי האזור בפעולותיהם נגד יישובים יהודיים.
בשנת 1949, כחלק ממבצע שיקום המקומות הקדושים לדרוזים, נאבק נגד תביעות המוסלמים לבעלות על קבר נבי שועייב. בסיועם של השלטונות נשאר הקבר בבעלות ההקדש הדרוזי, ובשנת 1964 עבר הקבר רשמית לבעלות העדה ושם הדרוזים חוגגים את חג נבי שועייב. בשנת 1950 קיבל את אישור השלטונות להקים מועצה דתית דרוזית והעמיד עצמו בראשה. בשנת 1957 הצליח לשכנע את שר הדתות ודרכו את ממשלת ישראל להכיר בדרוזים כעדה עצמאית על פי החוק. בשנת 1962 קיבל אישור להקמת בית דין דתי דרוזי ובית דין דרוזי לערעורים וביקש להעמיד עצמו בראשו. בשנת 1977 היה בין אלו שהצליחו לשכנע את משרד החינוך להכיר במקצוע המורשת הדרוזית כמקצוע רשמי בתוכנית הלימודים בבתי הספר של המגזר, ואף הצליח לגרום למינויו של מפקח לנושא במשרד החינוך. כמו כן, פעל לסלילת כבישים ליישובים דרוזים והקמת אגף מיוחד ליולדות דרוזיות בבית החולים בנהריה.
בשנת 1988, במלאת 60 שנה להנהגתו, התכנסו ראשי העדה הדרוזית והכתירו אותו כמנהיגה הבלעדי של הדרוזים בכל המזרח התיכון. השייח' טריף זכה בפרס ישראל בשנת 1990 על תרומה נכבדת לעדה הדרוזית, למדינת ישראל ולשותפות בין הדתות. ועדת השופטים ציינה את "היותו בעל מנהיגות רוחנית מופלאה, היותו מופת ודוגמה אישית, תרומתו היוצאת דופן לחינוך בני העדה הדרוזית" וכן את "ברית הדמים שנכרתה בין בני העדה הדרוזית לבין המדינה".
הערכים שהוביל היו: סולידריות דרוזית פנימית, חיזוק האמונה בקרב צעירים והמשכיות קיום הדת, שמירה על בני העדה מפני התבוללות וסבלנות. על מנת ליישם מטרות אלו הִרבה בנדודים בין כפרים וריכוזים דרוזיים.
פטירתו.
ב־2 באוקטובר 1993 בגיל 95 נפטר טריף ממחלה ממושכת שפגעה במערכת החיסונית שלו.
יומיים אחרי מותו נערך טקס קבורה מיוחד בהשתתפות יותר מ־150 אלף משתתפים בני העדה הדרוזית ובני עדות אחרות. בטקס הקבורה נכחו נשיא המדינה עזר ויצמן, ראש הממשלה יצחק רבין, יו"ר הכנסת, שרים, שגריר מצרים מוחמד בסיוני וחברי כנסת. במקביל התקיימו טקסי אזכרה לשייח' אמין במקומות שונים בסוריה ובלבנון והשתתפו בהם רבבות דרוזים.
קברו נכרה בתוך ביתו בג'וליס. הבית משמש כיום מקום קדוש לדרוזים. הוא פתוח לכל המבקרים המתבקשים לחלוץ את נעליהם ולהיכנס בלבוש צנוע. בחדר אחד נמצא הקבר, החדר הסמוך היה חדר קבלת האורחים ובו תמונות של טריף עם כל מנהיגי ישראל. בחדר נוסף נמצא מוזיאון קטן ובו מוצגים חפציו האישיים של טריף.
אחיינו, סאלח טריף, כיהן כחבר הכנסת ושר מטעם סיעת העבודה. נכדו, מוואפק טריף, קיבל את תפקידו כמנהיג הרוחני של העדה לאחר מותו.
רמת בית הכרם
רמת בית הכרם היא שכונה במערב ירושלים, אשר מהווה יחד עם שכונות יפה נוף, גבעת בית הכרם ושכונת הפועלים את שכונת בית הכרם רבתי.