הפרויקט עבר בהצלחה סקירת תכנון ראשונית (PDR) במאי 2008, ועבר את הבדיקות הקריטיות (MCDR) באפריל 2010. בנובמבר 2015 הושלם בהצלחה ניסוי לפריסת שתי "כנפי הצד" של המראה הראשית. כל "כנף" תכיל 3 מתוך 18 המראות המשושות המרכיבות את המראה הראשית. פריסת שתי הכנפיים בזו אחר זו בחלל צפויה לארוך כ־35 שעות. בדצמבר 2015 חתמה סוכנות החלל האירופית, האחראית על שיגור הטלסקופ, על הסכם עם חברת "אריאנספייס" לשיגור הטלסקופ על גבי הטיל אריאן 5. ההרכבה של 18 המראות המשושות המהוות את המראה הראשית החלה בנובמבר 2015. החלק ה־18 והאחרון הורכב ב־3 בפברואר 2016, ובהמשך יותקנו שאר המכשירים האופטיים, ותבוצע סדרה של בדיקות קריוגניות, כלומר בתנאי הטמפרטורה הקיצוניים בהם הטלסקופ מתוכן לעבוד.
ב־7 במרץ 2016 הודיעה נאס"א שהשלימה את התקנת המראה המשנית. ב־21 במרץ הוכרז על השלמת הבדיקות הקריוגניות של המצלמות והספקטרוגרפים, ושל התקנת מראות הטיסה.
ב־15 ביוני 2017 פורסמה רשימה של מעל 2100 מטרות לצפייה באמצעות טלסקופ החלל.
ב־27 בספטמבר 2017 החלו מהנדסי נאס"א להעלות את הטמפרטורה בתא בו מאוחסן טלסקופ החלל לקראת השלב האחרון בדרך לשיגורו.
לאחר דחיות מרובות, הטלסקופ שוגר לבסוף ב־25 בדצמבר 2021 מבסיס החלל האירופי קורו, שבגיאנה הצרפתית. כל שלבי הטיסה שזמן הפעלתם הוא קריטי עברו ללא תקלות: ההיפרדות מהטיל, פריסת הפאנל הסולרי (המספק חשמל למכשירים), האצת הביניים לתיקון המסלול (MCC1a - Mid Course Correctio 1a), פריסת האנטנה, האצת הביניים MCC1b, פריסת מוטות מגן השמש, הגבהת עמוד המראות והחיישנים (DTA), ופריסת מדף הייצוב. פריסת המדף המיועד לייצוב הטלסקופ כנגד רוח השמש הושלמה ביום החמישי שלאחר השיגור. אחריו החל השלב המסובך והקריטי של פריסת מגן השמש. ב־4 בינואר 2022 הושלמה בהצלחה פריסת מגן השמש שהיווה אבן דרך משמעותית בדרך להצבה בנקודת היעד והפעלה מוצלחת.
ב־29 בדצמבר 2021 הודיעה נאס"א, שהפעולות לתיקון המסלול, MCC1a ו־MCC1b, בוצעו באופן יותר יעיל מהצפוי, ועל כן הן צרכו פחות דלק משהוקצב להן. האצת הביניים הראשונה, MCC1a, הופעלה 12.5 שעות לאחר השיגור, וארכה 65 דקות - במקום 3 השעות שהוקצבו לה, למקרה הגרוע. משמעות הדבר היא, שלטלסקופ יהיה בעתיד יותר דלק להאצות שמיועדות לשמר את מסלולו סביב אזור L2, ועל כן הוא יוכל לפעול, על פי החישובים, יותר מ־10 שנים. וזאת בניגוד למינימום שהוצהר לפני השיגור, שהיה "לפחות חמש וחצי שנים".
ב־24 בינואר 2022 הודיעה נאס"א, כמעט חודש לאחר השיגור, שהטלסקופ JWST הגיע למסלול המתוכנן שלו סביב השמש-כדור הארץ, נקודת לגראנז' L2. במהלך שלושת החודשים מהגעתו לאותה נקודה, יבדקו מהנדסים את האופן שבו אלגוריתמים יסייעו לכוונן את מיקום המראות, וינסו לתקן כל סטייה מהמערך בדייקנות של 1 חלקי עשרת אלפים של זקיק שיער.
ב-16 במרץ 2022 פורסם צילום המבחן הראשון שבוצע על ידי הטלסקופ לאחר השלמת הכיול הראשוני של הטלסקופ.
בין ה-23 ל-25 במאי, סגמנט מראות C3 ספג פגיעת מיקרומטאורואיד - שבר של מטאורואיד בגודל גרגר אבק. הפגיעה הצריכה תיקון בכוון הסגמנט אשר בוצע על ידי מהנדסי הפרויקט בעזרת אקטואטור מראות, אחד מ-132 אקטואטורים המאפשרים כוונון של המערכת האופטית מהקרקע.
ב-12 ביולי, נחשפו על ידי סוכנות החלל האמריקנית נאס"א הצילומים המדעיים הראשונים של הטלסקופ.
Systematic Chaos
Systematic Chaos (אנגלית: כאוס שיטתי) הוא האלבום המלא התשיעי של להקת הפרוג מטאל האמריקאית דרים ת'יאטר, והראשון תחת חברת התקליטים Roadrunner Records.
הפקה.
האלבום הופק על ידי חברי הלהקה מייק פורטנוי וג'ון פטרוצ'י, הוקלט מספטמבר 2006 עד פברואר 2007, עבר מיקס אחרון ב-14 בפברואר 2007 ויצא ב-5 ביוני 2007. יחד עם האלבום יצאה גם גרסת DVD הכוללת, בנוסף לאלבום הסאונד, גרסת סראונד 5.1 של האלבום, וקטע וידאו בן 90 דקות המכיל תיאור של שלבי הכנת האלבום.
בריאיון לאתר Tama.com תיאר מייק פורטנוי את האלבום כ"כבד וטכני, עוצמתי ודינאמי - מכיל את כל האלמנטים שאנשים מצפים להם מאלבום של דרים ת'יאטר. כל הסגנונות והצלילים יהיו כרגיל, אבל הפעם רצינו באמת ליצור פיצוץ על-קולי. האלבום מאוד דרמטי ואגרסיבי".
טרם צאת האלבום הודיע מייק פורטנוי שהשיר Repentance יכלול שני חלקים נוספים בסאגת האלכוהול בת 12 החלקים. בשיר מתארחים סטיבן וילסון, סטיב וואי ועוד רבים בקטעי שירה משלהם.
השיר Constant Motion, שיצא כסינגל ב-27 באפריל 2007, הוא הסינגל הראשון שיצא מהאלבום. הקטע היה צפוי להיות אינסטרומנטלי, אולם התברר כי לשיר ישנה ליריקה שנכתבה על ידי מייק פורטנוי.
מרק קיני ציפורים
הקהילייה הקריבית
הקהילייה הקריבית (באנגלית: Caribbean Community, ראשי תיבות CARICOM או CC) היא ארגון אזורי על-לאומי המאגד מדינות השוכנות לחופי הים הקריבי. הארגון נוסד ב-1973, ונועד להחליף את ארגון הסחר של הקריביים, שהוקם כדי לשמר את הקשרים הכלכליים שבין המדינות דוברות האנגלית בים הקריבי, לאחר פירוק הפדרציה של איי הודו המערבית ב-1962. כיום נכללות בו גם מדינות שאינן דוברות אנגלית.
כיום ישנן בארגון 15 חברות מלאות, 5 חברות נלוות ו-7 משקיפות. החברות המלאות הן אנטיגואה וברבודה, איי בהאמה, ברבדוס, בליז, דומיניקה, גרנדה, גיאנה, סורינאם, האיטי, ג'מייקה, מונטסראט (טריטוריה של בריטניה), סנט קיטס ונוויס, סנט לוסיה, סנט וינסנט והגרנדינים וטרינידד וטובגו.
רוב החברות הן מדינות איים באיים הקריביים, מלבד בליז שנמצאת במרכז אמריקה וסורינאם וגיאנה ששוכנות בצפונה של דרום אמריקה.
החתומים המקוריים על אמנת הקהילה היו ראש ממשלת ברבדוס ארול בארו, פורבס ברנהאם לגיאנה, מייקל מנלי לג'מייקה, ואריק ויליאמס לטרינידד וטובגו. עד 1 במאי 1974 חתמו כל שאר חברי ארגון הסחר של הקריביים על ההסכם להפוך לחברים מלאים ב-CARICOM, למעט אנטיגואה וברבודה וסנט קיטס ונוויס. שתיהן חתמו על ההסכם ביולי 1974.
ביולי 1983, איי בהאמה הפכה לחברה ה-13 בקהילה הקריבית אך לא לשוק המשותף.
סורינאם הפכה למדינה ה-14 שהצטרפה לקהילה ביולי 1995 ולשוק המשותף בינואר 1996.
האיטי אושרה רשמית כמדינה החברתית ה-15 בפגישת ראשי מדינות הקהילייה ה-23 בג'ורג'טאון ב-2 ביולי 2002.
ביולי 1991, איי הבתולה הבריטיים ואיי טרקס וקייקוס הפכו לחברים השותפים הראשונים לקהילייה ואחריהם אנגווילה ביולי 1999. איי קיימן הפכו לחבר השותף הרביעי בקבוצה האזורית ב-16 במאי 2002, וברמודה הפכה לחמישית ב-2 ביולי 2003.
הקהילייה הקריבית פועלת ליצירת שוק כלכלי משותף למדינות האזור, ומקדמת את שיתוף הפעולה בין החברות בתחומים שונים. כך למשל הונפקו החל מ-2005 דרכונים של הקהילייה הקריבית על ידי חלק מן המדינות החברות.
דגלה של הקהילייה הקריבית מבוסס על שני פסים אופקיים שווים בתכלת ובכחול. באמצעו של הדגל עיגול צהוב שבמרכזו שתי אותיות C שלובות. האחת לקהילייה (Community) והאחרת לקריביים (Caribbean).
סנטאנדר
דינמו באטומי
חלב ישראל
פ.ג.ט. בורגארד
פייר גוסטב טוטאן דה בורגארד (באנגלית: Pierre Gustave Toutant Beauregard; 28 במאי 1818 - 20 בפברואר 1893) היה גנרל בצבא קונפדרציית המדינות של אמריקה, שפרשו מן האיחוד בעת מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא גם היה סופר, עובד ציבור, פוליטיקאי וממציא.
בורגארד היה הגנרל הדרומי הבולט הראשון. הוא פיקד על ההתנגשות הראשונה במלחמה, בפורט סאמטר, ב-12 באפריל 1861 - שם הוכנע המבצר, שהוחזק על ידי כוחות הצפון, בידי צבא הדרום שצר עליו. שלושה חודשים מאוחר יותר פיקד בורגארד על צבא הדרום שניצח בקרב בול ראן הראשון, ליד מנאסאס, וירג'יניה.
בורגארד פיקד גם על צבאות בזירה המערבית. הוא היה סגנו של אלברט סידני ג'ונסטון בקרב שילה, ופיקד על צבא הדרום שהיה נצור בקורינת', מיסיסיפי (בורגארד הטעה את צבא הצפון, והצליח למלט את כל החיילים מתוך העיר ללא פגע). הישגו הגדול ביותר היה הצלת העיר פיטרסבורג, וירג'יניה, ב-1864, כאשר צבא הצפון, בפיקוד יוליסס גרנט, שהיה עדיף בהרבה בכוח אדם ובציוד, ניסה לכבשה ולנתק כך את בירת הדרום, ריצ'מונד. עם זאת, השפעתו של בורגארד על האסטרטגיה של מדינות הדרום נפגמה בשל יחסיו המקצועיים הגרועים עם נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, ועם פקידים וקצינים בכירים בדרום.
תחילת הדרך.
בורגארד נולד בחוות מטעים, הסמוכה לניו אורלינס, בן למשפחה צרפתית קריאולית. הוא למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, ווסט פוינט, וסיים ב-1838 כבוגר מצטיין. הוא הצטיין הן בארטילריה והן כמהנדס צבאי. במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, 1846, שירת בורגארד כמהנדס, תחת פיקודו של גנרל וינפילד סקוט. הוא הועלה לדרגת קפטן במינוי שדה, לאור הישגיו בקרבות, והועלה שוב לדרגת מייג'ור בהמשך המלחמה, לאחר שגם נפצע בקרבות בכתף ובירך.
בורגארד נישא ב-1841 למארי לורה וילר, ממשפחת בעלי מטעים בדרום. לזוג נולדו שלושה ילדים. מארי נפטרה ב-1850; עשר שנים לאחר מכן נישא בורגארד בשנית לקרולין דסלונד, גם היא מרקע דומה. בורגארד עסק מעט בפוליטיקה מקומית, והפסיד בשיעור זעום בבחירות לראשות עיריית ניו אורלינס ב-1858. הוא היה המהנדס הראשי בעיר, ועסק בתכנון מערכת הניקוז של ניו אורלינס, ובבניית בית המכס בעיר. לאחר מכן חזר לווסט פוינט, שם התקדם עד לתפקיד מפקד האקדמיה. בורגארד נכנס לתפקידו בינואר 1861, אך פרש ממנו לאחר חמישה ימים בלבד, כאשר פרשה לואיזיאנה מארצות הברית.
מלחמת האזרחים.