המגזר התעשייתי בברזיל הוא הגדול ביותר באמריקה הלטינית. הוא אחראי לשליש מהתוצר המקומי הגולמי של המדינה. התעשייה הברזילאית מגוונת, והיא כוללת מכוניות, פלדה, חומרים פטרוכימיים, מחשבים, מטוסים (ראו חברת אמבראר) ומוצרים בני-קיימא. יחד עם היציבות הכלכלית הגוברת אותה מספקת "פלאנו ריאל", עסקים פנימיים (ברזילאים) וחיצוניים (בעיקר ארצות הברית) השקיעו רבות בציוד ובטכנולוגיה חדשים.
ברזיל מחזיקה בתעשיית שירותים מגוונת ומורכבת גם כן. במהלך שנות ה-90 המוקדמות, הסקטור הבנקאי היה אחראי ל-16% מהתמ"ג של ברזיל. אף על פי שהיא עוברת שינויים, הבנקאות בברזיל מספקת לעסקים מקומיים מגוון רחב של מוצרים, והיא מושכת מתמודדים נוספים גם כן, בעיקר חברות כלכליות מארצות הברית. הבורסות לניירות ערך בסאו פאולו (בורסת סאו פאולו) ובריו דה ז'ניירו נמצאות בתהליכי מיזוג, ומגזר ביטוחי המשנה עומד בפני הפרטה.
זאת ועוד, הממשלה הברזילאית החלה בגיבוש ויישום תוכנית לצמצום התלות של המשק הברזילאי ביבוא נפט. ייבוא הנפט סיפק יותר מ-70% מצרכי הנפט במדינה, אולם התוכנית צמצמה אחוז זה ל-33% בלבד. בשנים האחרונות עלתה כמות הנפט הנשאבת מבארות שלא מכבר נתגלו מול חופי ריו דה ז'ניירו והפכו את ברזיל לבלתי תלויה בנפט זר. ב-21 באפריל 2006 הכריז נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה (לולה) על אי תלותה של ברזיל בייבוא מוצרי נפט, על סיפון האסדה P-50 של חברת הנפט הברזילאית פטרוברז, המשמשת לאחסון ופריקה של מוצרי נפט. בשנת 2007 התגלה לחופי ברזיל שדה נפט בממדים עצומים, גילוי העשוי להפוך אותה למעצמת נפט ולאחת מיצרניות הנפט הגדולות בעולם, בסדר גודל של ניגריה וונצואלה או סעודיה.
בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 התהדקה בהדרגה התלות בין כלכלת ארגנטינה וכלכלת ברזיל סביב ייצור משותף של תעשיות שונות כמו תעשיית הרכב הדומיננטית בשתי המדינות. המצב גורם לכך שמהלכים פוליטיים כלכליים של מדינה אחת משפיעים באופן משמעותי גם על המדינה השכנה.
ברזיל היא מהמובילות העולמיות בייצור כוח הידרואלקטרי, כאשר הקיבולת הנוכחית עומדת על 58,000 מגה וואט. הכוח ההידרואלקטרי מספק מעל 90% מהחשמל בברזיל. שני הפרויקטים ההידרואלקטריים הגדולים בברזיל הם סכר איטייפו המייצר כ-12,600 מגה וואט (נמצא על נהר הפרנה), וסכר טוקורי הנמצא בצפון ברזיל. הכור הגרעיני המסחרי הראשון בברזיל, אנגרה 1, ממוקם בסמוך לריו דה ז'ניירו, ופועל במשך יותר מ-10 שנים. "אנגרה 2" הופעל בשנת 2000 אחרי שנים של עיכובים. בנוסף, "אנגרה 3" נמצא בשלבי בנייה מתקדמים. שלושת הכורים יחדיו יספקו כ-3,000 מגה וואט לכשבנייתם של כולם תושלם.
בברזיל קיימים גם משאבים מינרליים נרחבים- מאגרי ברזל ומנגן הם מקורות חשובים לחומרי גלם תעשייתיים. שכבות של ניקל, בדיל, כרום, בוקסיט, בריליום, נחושת, עופרת, טונגסטן, אבץ, זהב ומינרלים אחרים מנוצלות גם כן.
סקירה כללית.
בהיותה מחזיקה בסקטורים גדולים ומפותחים למדי בתחומי חקלאות, כרייה, ייצור ושירותים, כלכלת ברזיל היא החזקה ביותר בדרום אמריקה, והיא הולכת ומגדילה את נוכחותה בשווקים בעולם. בשנות ה-80 המאוחרות ובתחילת שנות ה-90, האינפלציה הגבוהה מנעה את הגידול בפעילות הכלכלית ובהשקעות חיצוניות. תוכנית הייצוב הכלכלית "פלאנו ריאל", אשר נהגתה באביב 1994, ביקשה להפסיק את הציפיות האינפלציוניות על ידי הצמדת המטבע הברזילאי, הריאל, לדולר האמריקאי. הרמה השנתית של האינפלציה ירדה לכדי נתונים חד-ספרתיים, אך לא מהר מספיק כדי למנוע התייקרות ניכרת בשער החליפין ("שער ההמרה") במהלך תקופת המעבר. המשמעות המעשית של התייקרות זו הייתה שסחורות ברזילאיות היו יותר יקרות ביחס לסחורות ממדינות אחרות, מה שהגדיל את הגירעון בחשבונות עובר ושב. עם זאת, לא נגרם מחסור במטבע זר בשל העניין של הקהילה הפיננסית בשווקים הברזילאים. עניין זה גבר לאור שיעורי האינפלציה שהתייצבו, וכן לאור העובדה שזיכרונות משבר החובות של שנות ה-80 הלכו ונמוגו.
אחרי תכנונן ויישומן של תוכניות כלכליות שונות, בין היתר לכיסוי גירעונות תקציביים ולשינויים מבניים, ברזיל קיבלה סיוע כלכלי של 41.5 מיליארד דולר, מהלך שהובל על ידי קרן המטבע הבינלאומית בנובמבר 1998. בינואר 1999 הבנק המרכזי בברזיל הודיע כי הריאל הברזילאי לא יוצמד מעתה ואילך לדולר האמריקאי. פיחות זה עזר למתן את השפל בצמיחה הכלכלית ב-1999, עליו התלוננו משקיעים במהלך קיץ 1998.
הגרעון התקציבי של ברזיל ב-1999 היה 48% מהתמ"ג, ובכך היא עברה את תחזיות קרן המטבע הבינלאומית. בעקבות כך משקיעים בברזיל האמינו כי ברזיל תשמור על מדיניות פיסקלית ומוניטרית קשוחה, אפילו עם שער מטבע צף. ב-2000 שיעור הצמיחה עמד על 4.4%, אך בעיות בארגנטינה ב-2001 מחד, ודאגות בנוגע לצמיחה בעקבות עלייתו הצפויה של מנהיג השמאל לשלטון שעלול להשתמט מחובה של ברזיל, גרמו למשבר אמון שהביא להאטה בכלכלה. במהלך שנתו הראשונה בשלטון (2003), הנשיא דה סילבה החליט לנקוט במדיניות צנע על ידי שליטה באינפלציה. אסטרטגיה כלכלית זו אמנם הביאה לירידה בתמ"ג ב-2003, אך הביאה לעלייה מרשימה בו בשיעור של 5.2% במהלך 2004. ברזיל כיסתה את החוב שלה לקרן המטבע הבינלאומית עוד לפני תאריך היעד, ב-29 בדצמבר (2.04 מיליארד) וב-30 בדצמבר (13.46 מיליארד) 2005.
במשך מספר עשורים, ההתפתחות הכלכלית הברזילאית התבססה על אסטרטגיה של תחליפי-ייבוא (שימוש בתוצרת מקומית).
המסחר עם ישראל.
על פי נתוני מכון היצוא, היקף הסחר (ייבוא וייצוא, ללא הסחר ביהלומים), בין ישראל וברזיל הסתכם בשנת 2010 בכ-1.2 מיליארד דולר, עלייה של כ- 29% לעומת התקופה המקבילה אשתקד. בשנת 2009 הסתכם הסחר בסחורות בכ- 921 מיליון דולר, ירידה של כ- 37% לעומת השנה הקודמת. חרף העלייה המרשימה שהתקבלה בשנה האחרונה היקף הסחר עם ברזיל לא חזר לרמת השיא שנרשמה ערב המשבר. ברזיל היא שותפת הסחר ה-17 של ישראל בשנת 2010 . בשנה זו פעלו במדינה 391 חברות ישראליות, גידול של כ-9% בהשוואה לשנה שעברה (360 חברות ב-2009). בשנת 2008 פעלו בברזיל 366 חברות ישראליות.
ברזיל היא יעד הייצוא ה-11 של ישראל בשנת 2010 (לא כולל יהלומים). יצוא הסחורות הסתכם בשנת 2010 בכ-930 מיליון דולר, עלייה של כ- 30% בהשוואה לתקופה המקבילה אשתקד. עקב המשבר הכלכלי העולמי והירידה בהיקפי הסחר ובהיקפי היבוא של ברזיל, רשם היצוא הישראלי למדינה ירידה חדה של כ-39% בשנת 2009 להיקף של כ-713 מיליון דולר.
מבחינת היקפי הייבוא, ברזיל היא יעד הייבוא ה-27 של ישראל בשנת 2010 (לא כולל יהלומים). בשנה זו עלה יבוא הסחורות של ישראל מברזיל בשיעור של כ-24% והוא הסתכם בכ-258 מיליון דולר. בשנת 2009 נרשמה ירידה חדה של כ-29% ביבוא הסחורות והוא הסתכם בכ-208 מיליון דולר.
סטטיסטיקות נוספות.
השקעות (ברוטו): 19.8% מהתמ"ג. (2004)
התפלגות ההכנסות של משקי בית לפי עשירונים: (1998)
חלוקת ההכנסות (מדד ג'יני): 60.7 (1998)
חקלאות- מוצרים: קפה, פולי סויה, חיטה, אורז, תירס, קני סוכר, קקאו, הדס; בשר בקר.
קצב צמיחה תעשייתי: 6% (2004)
חשמל:
חשמל- ייצור לפי מקור אנרגיה:
נפט:
גז טבעי:
מאזן תקציבי נוכחי: 8 מיליארד דולר (2004).
ייצוא - סחורות: ציוד תעבורתי, ברזל, פולי סויה, הנעלה, קפה, מכוניות.
ייבוא - סחורות: מכונות, ציוד חשמלי ותעבורתי, מוצרים כימיים, נפט.
עתודות של מטבע זר וזהב: 52.94 מיליארד דולר (2004)
שער חליפין: 2.167 ריאלים לדולר (2006)
פיטסבורג
פיטסבורג (באנגלית: Pittsburgh) היא עיר במדינת פנסילבניה שבארצות הברית, בירת מחוז אלגני ומרכז כלכלי ותעשייתי חשוב. מתגוררים בה 302,971 תושבים (נכון ל-2020), והיא העיר השנייה בגודלה בפנסילבניה אחרי פילדלפיה.
היסטוריה.
בשנת 1769 הקימו הצרפתים במקום בו נמצאת היום פיטסבורג את מבצר פורט דוקן (DUQUESNE), כדי לשלוט על המקום בו מתחברים שני הנהרות מונונגאהלה ואלגני ויוצרים את נהר אוהיו. במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים (1754–1763), נכבש המבצר על ידי הגנרל ג'ון פורבס הסקוטי, כאשר הצרפתים נטשו את המבצר ושרפו אותו עם יציאתם. פורבס בנה מחדש את המבצר והפך את שמו למבצר פיט (Fort Pitt) על שם שר החוץ הבריטי, ויליאם פיט. האזור מסביב למבצר נקרא פיטסבורו (הרובע של פיט). במהלך מרד הפונטיאק של שבטים אינדיאניים נגד השלטון הבריטי, האינדיאנים צרו על המבצר במשך חודשיים. לאחר המהפכה האמריקאית, העיירה פיטסבורג המשיכה לגדול והתפתחה בה תעשייה של ייצור סירות. בהמשך התפתחה התעשייה בעיר ובשנת 1827 כבר ייצרה פיטסטבורג כמויות משמעותיות של ברזל, פח ומוצרים של זכוכית.
שגשוג תעשיית הפלדה בעיר נובע ממיקומה האסטרטגי. את העיר חוצים שני נהרות: מדרום נהר המונונגהלה ומצפון נהר האלגני. שני הנהרות נפגשים ב"נקודה" ויוצרים את נהר האוהיו. עם גילוי מכרות פחם בהרי מערב וירג'יניה ועפרת ברזל בהרי צפון טרנסילבניה, נוצרה בעיית הובלה שנפתרה על ידי השימוש בנהרות לתובלת המטענים. דרך הנהר הדרומי הובא פחם גולמי לעיר ודרך הנהר הצפוני הובאה עפרת ברזל. הפלדה חושלה במאות כבשנים ברחבי העיר ונשלחה על ספינות נהר לדטרויט לשמש לתעשיית הרכב.
בשנת 1845, כילתה שרפה גדולה מעל 1,000 מבנים בעיר. מלחמת האזרחים האמריקנית הביאה שגשוג לתעשיית הברזל של העיר, בייצור ברזל ונשק עבור הצבאות הלוחמים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הצטמצמה התעשייה בפיטסבורג והאוכלוסייה בפיטסבורג הצטמצמה מ 675,000 ב-1950 ל-300,000 בשנת 2019.
כלכלה.
בפיטסבורג ממוקמים מטות ההנהלה הראשית של חברות רבות מרשימת ה-Fortune 500, ביניהן חברת ההלבשה אמריקן איגל וענקית המזון היינץ.
השכלה.