באפריל 1988 נערכה תחרות "הגבר האידיאלי" בהסינרמה.בשנת 1996 החל שבועון לאישה לערוך תחרות יופי לגברים, שנקראה "הגבר הישראלי" והזוכה בה ייצג את ישראל בתחרות מר עולם. ב-1996 הזוכה היה צפריר בן צבי, ב-1997 הזוכה היה אלעד מדני וב-2000 ייצג את ישראל בתחרות ערן אליהו.
תחרויות יופי מקומיות.
נערכו בישראל גם תחרויות יופי מקומיות דוגמת "מיס תל אביב", "מיס ירושלים" ו"מלכת היופי של ראש העין", וגם כיום תחרויות יופי מקומיות פופולריות בישראל, בין היתר "נערת חיפה והצפון", "מיס באר שבע והנגב".
אירוח תחרויות בינלאומיות.
ב-1976 עמדה ישראל לארח תחרויות יופי בינלאומית אך לבסוף בוטלה התוכנית. ב-1999 נערכה בישראל בתיאטרון ירושלים תחרות Mrs. World.
בשנת 2021 נערכה באילת תחרות מיס תבל.
קרב קאסילינום (216 לפנה&quot;ס)
קרב קאסילינום היה קרב שנערך בשנת 216 לפנה"ס במסגרת המלחמה הפונית השנייה. הקרב נערך באזור העיר קאסילינום בין כוח רומאי בפיקודו של מרקוס יוניוס פארה, לבין כוח קרתגי בפיקודו של חניבעל ברקה. הקרב הסתיים בניצחון קרתגי, וחניבעל כבש את העיר.
רקע.
באוגוסט 216 לפנה"ס, הביס המצביא הקרתגי חניבעל ברקה, צבא רומאי גדול בקרב קאנאי. הניצחון הקרתגי היה שלם, בין 50,000 ל-70,000 רומאים נהרגו בקרב. חניבעל בחר, מטעמים שאינם ברורים כל צורכם עד ימינו, לא לעלות על רומא עצמה. חניבעל שלח לרומא את אחד מקציניו קרתאלו בניסיון להגיע למשא ומתן. אולם הסנאט סירב אפילו לדון על אפשרות כזו, וסירב אף לפדות את שבוי קאנאי. המערכה באיטליה המשיכה. הרומאים החלו לנקוט בצעדים מעשיים כדי לשקם את העיר, הוגבלו זמני הקינות על הרוגי הקרב גיל הגיוס הונמך ל-17, וגויסו לצבא אפילו פושעים ועבדים. הוחלט לבחור שני דיקטטורים מרקוס יוניוס פארה ומרקוס פאביוס בוטאו, אולם בוטאו התפטר עוד באותו היום שמונה בטענה שלא ייתכן שיהיו שני דיקטטורים ברומא.
למרות זאת, הניצחון בקאנאי היווה את שיא הקריירה של חניבעל ערים כפרים ושבטים רבים הגיעו אליו והציעו את ידידותם. הברית שהוא הציע הייתה מחייבת הרבה פחות מהברית שהציעו הרומאים ועל כן היה קל יותר לקבל אותה. הוא לא נבהל מכך שהרומאים מסרבים להיכנע, וסבר שבקרוב מאוד תבוא הכניעה. חניבעל צעד לאורך החוף האדריאטי ושלח את אחיו מאגו ברקה לקרתגו במטרה לבקש תגבורת. משקרב החורף של אותה שנה התקרב חניבעל לנולה אולם מצא את העיר מוכנה היטב למצור. הוא ידע שמחסור באספקה והחורף המתקרב לא יתנו לו להטיל מצור יעיל על העיר, על כן נסוג וחיפש מקום לחייליו לחורף. העיר העשירה קפואה פתחה בפני הקרתגים את שעריה, חניבעל קבע בה את בסיסו, ומשם תכנן להמריד את כל קמפניה נגד הרומאים.
הקרב.
קאסילינום, הייתה עיר חשובה בקמפניה, והיא שכנה בנקודה אסטרטגית בין קמפניה לפוליה. הרומאים היו נחושים למנוע את חבירתה של העיר אל הקרתגים, ופארה הדיקטטור, יצא לשם יחד עם טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס. שניהם פיקדו על צבא חדש שכלל 25,000 חיילים בני רומא, ועוד 1,000 מבעלות הברית. באזור נובמבר, הגיע הכוח הרומאי לקמפניה, ופארה קבע את מחנהו ליד קאסילינום. חניבעל שחשש שנוכחות רומאית מוגברת באזור תעורר מרד אנטי-קרתגי בקפואה, שלח את פרשיו להתקפה לילית על המחנה הרומאי, מכריח בכך את הרומאים לבלות לילה שלם ללא שינה. עם שחר שלח חניבעל את כוחות העתודה הרעננים שלו להתקפה על החיילים הרומאים המותשים. הרומאים נסוגו מותירים את העיר חסרת הגנה וחשופה להתקפה מצד חניבעל.
ההתקפה הראשונה הייתה התקפה של לוחמים גאלים חמושים במגנים גדולים וחרבות ארוכות, עליהם פיקד קצין בשם לסאלקה. הם התקדמו אל העיר בזהירות, אולם התושבים שנעזרו בחיל המצב הרומאי, טמנו להם מלכודת ונותרו בשקט במקום לפתוח מיד בהתקפה. הגאלים סברו שהתושבים נמלטו, והתקדמו אל העיר ללא חשש, כעת פתחו המגנים בהתקפה כוללת. חניבעל שראה את המצב, שילח גל שני של פרשים נומידים וקרתגים בפיקודו של מהרבעל, אולם הרומאים הדפו גם אותו. בלית ברירה פתח חניבעל בהתקפה שלישית שעליה פיקד בעצמו, אולם גם כאן נהדף. על פי המקורות בהתקפה השלישית השתתפו פילי קרב, אולם לא סביר שנותרו לחניבעל פילי קרב בשלב זה. בשל כישלון ההתקפה נאלץ חניבעל להטיל מצור על העיר.
חניבעל הותיר כוח קטן שהטיל מצור על העיר בשיטת ה"כתר", בעוד הוא עצמו עם שאר חייליו חזר למחנהו שבהר טיפאטה סמוך לקפואה. בהדרגה הוא החל להזרים כוחות נוספים למצור. המצב בעיר היה בכי רע, והרעב הורגש. על פי המסופר חלק מהתושבים תלו עצמם על החומות או חשפו עצמם לחיצי האויב. פארה נאלץ לחזור לרומא כדי לפקד על שאר הצבא, והותיר את גרקכוס כמפקד. גרקכוס קיבל הוראה לא לפתוח בקרב עם חניבעל כל עוד אין לו יתרון מספרי, אי לכך תקוותו היחידה הייתה שהכוחות של מרקוס קלאודיוס מרקלוס, החונים בנולה יבואו לעזרתו, אולם מרקלוס נאלץ להגן בו זמנית גם על ערים נוספות ולא יכל להפריש כוחות נוספים.
גרקכוס החליט לנסות להעביר אספקה לעיר הנצורה בדרך מקורית ביותר, הוא הניח בנהר חביות ממולאות בתבואה ושילח אותן. תעלול זה פעל יומיים שלמים, אולם אז באחת הפעמים הזרם בנהר היה מהיר יותר, וסחף את החביות אל המחנה הקרתגי. חניבעל הבין את התחבולה, ומאז הציב משמרות בנהר כדי לוודא שהרומאים לא מנסים זאת שוב. אזרחי העיר רעבו ללחם, ובלית ברירה פנו מנהיגי העיר אל חניבעל והסכימו להיכנע. חניבעל הציע להם תנאים הוגנים על פיו חיל המצב הרומאי, ואנשי המיליציה המקומית יכלאו באופן זמני במצודת העיר וישוחררו תמורת כופר. חיל מצב של 700 קרתגים ו-2,000 קמפנים הושאר בעיר.
תוצאות.
לאחר הקרב יכל חניבעל לכבוש עוד מספר ערים נוספות בכוח הזרוע ביניהן נוקריה (Nuceria) ואקרי (Acerrae). ומבסיסו בקפואה, הוא שלט כעת על מרבית קמפניה. עם זאת האסטרטגיה הפביאנית, הוכיחה עצמה כמוצלחת ובהדרגה אבדה לחניבעל שליטתו בקמפניה, עד שבשנת 211 לפנה"ס נכבשה קפואה עצמה.
קאסילינום עצמה נותרה תחת שלטון קרתגי עד שנת 214 לפנה"ס אז היא נכבשה חזרה בידי פאביוס מאקסימוס ומרקוס קלאודיוס מרקלוס.
מאזיר
מאזיר (בבלארוסית: Мазы́р; ברוסית: Мозырь, מוזיר; בפולנית: Mozyrz, מוזיז', ביידיש: מאזיר) היא עיר במחוז הומל שבבלארוס, על גדת נהר פריפיאט, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
מאזיר נזכרת לראשונה במאה ה-12, ובמאה ה-13 נכבשה בידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1577 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיר בתחום האימפריה הרוסית.
יהודי מאזיר.
בנובמבר 1920 נערך בעיר פוגרום, בו נרצחו כ-30 יהודים, תוך אונס נשים ושוד רכוש. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-6,300 יהודים, כחמישית מתושביה.
ב-22 באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד במעשי רצח בקרב יהודיה, תוך רצח כ-200 יהודים ב-10 בספטמבר 1941.
ב-31 באוגוסט 1941, מאות יהודים התכנסו בתוך בית ברחוב פושקין. הם שפכו קרוסין על קירות הבית והציתו אותו באש, כשכל האנשים בפנים. מטרתם של האנשים הייתה לברוח מהמוות בידי הנאצים. התקרית כונתה בשם "מצדה בלארוסית".
בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודי כפרי הסביבה. ב-7 בינואר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו, בין 1,150 ל-1,500 איש, ליד הכפר הסמוך בוברי, חלקם בירי וחלקם בהטבעה בנהר פריפיאט.
מבין היהודים במאזיר שהיוו כ-36 אחוז מכלל האוכלוסייה בעיר לפני מלחמת העולם השנייה, כמעט כולם הושמדו בגטו.
יעל כהן פארן
מכא&quot;ם
מונסטירשצ'ינה
מונסטירשצ'ינה (בעברית נכתב גם מונסטירשינה; ברוסית: Монасты́рщина; ביידיש: אמנאשטירשצינא) היא עיירה (יישוב בסגנון עירוני ) במחוז סמולנסק שבמערב רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ראשיתה של מונסטירשצ'ינה בתחילת המאה ה-14, ובמהלך המאה ה-19 התפתחה, כאשר למעלה מ-80% מתושביה היו יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,370 יהודים, רוב תושביה, ופעל בה בית ספר יידי.
באוגוסט 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות. כעבור כחודש רוכזו קרוב ל-1,000 יהודי העיירה והסביבה בגטו שהוקם בה.
בפברואר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו שבעיירה בבורות ירי, תוך עריכת מצוד אחר עשרות יהודים שהסתתרו בעיירה ורציחתם.
סולדד פסטורוטי