בשנת 1927 קיבל גריפית' את מלגת גוגנהיים, ועבר ללמוד באוניברסיטת ברלין במקביל לתפקידיו במכללת גרינוויל. לאחר לימודיו מונה קולמן לראש הלשכה לנתונים פנימיים במכללת גרינוויל. זה היה משרד שאסף נתונים פנימיים לנשיא האוניברסיטה, כגון יחסי תלמידים-מורה. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1944.
הוא סיים את תפקידו בשנת 1953, ובשנת 1956 הוא מונה לראש אגף המידע הסטטיסטי של אגודת החינוך הלאומי. הוא פרש מהמכללה ובשנת 1962 החל לעבוד במערכת החינוך הגבוהה של מדינת אורגון.
פרסומיו העיקריים וספריו של קולמן גריפית'.
"הפסיכולוגיה של האימון" (1926).
אחת מן התרומות המרכזיות של גריפית' לתחום הפסיכולוגיה של הספורט באה מפרסומו של ספרו: "הפסיכולוגיה של האימון". עיקר הספר היה המוטיב כי מאמן חייב להיות בעל ידע פסיכולוגי ופזיולוגי, וכל הפרקים שנמנו בספר הופנו הישר למאמנים. בנוסף לכך, בפרסום ספר זה התמקד בנוסף גריפית' על חשיבותו של מורל השחקנים, על הרגליהם וכל מה שהוא תיאר כסביבה פסיכולוגית - אידיאלית שבה הספורטאים יכולים לפתח עבורם תכונות אישיות ואינטלקטואליות במקביל לאתלטיקה.
"הפסיכולוגיה של האתלטיקה" (1928)..
ספר זה היווה בסיס עבור פסיכולוגית האתלטיקה. בספר זה התמקד גריפית' על המרכיבים הפסיכולוגיים של ביצועים אתלטיים מורכבים כגון: מיומנויות, למידה, הרגל, תשומת לב, ראייה, רגש וזמן תגובה. חלק מתוכן ספר זה התבסס על ספרו הראשון - "הפסיכולוגיה של האימון".
הפרעת התקשרות ריאקטיבית
הפרעת התקשרות תגובתית (באנגלית: Reactive Attachment Disorder ובראשי תיבות RAD) היא אחת מבין שתי הפרעות היקשרות: הפרעת התקשרות תגובתית והפרעת התקשרות בלתי מעוכבת (DAD). הפרעות ההתקשרות הן מצב בו אין לתינוק דמות התקשרות קבועה. הן מאופיינות בדפוסי התנהגות של חוסר אמון בסביבה ונסיגה רגשית וחברתית. בהפרעת ההתקשרות הבלתי מעוכבת, הילד אינו מחפש קשרים כלל, ולעומת זאת, בהפרעת ההתקשרות התגובתית הילד מחפש קשרים רבים אך שטחיים.
הפרעת ההתקשרות התגובתית מאובחנת עד גיל חמש ומקורה בהתעללות, הזנחה חמורה או גדילה בבית או בבית יתומים בהם לא הייתה דמות ספציפית שניתן היה לפתח איתה יחסי התקשרות. ההפרעה אינה שכיחה באוכלוסייה.
ההפרעה מופיעה במדריך האבחון של איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי (DSM) ונמצאת גם במסמך סיווג המחלות הבינלאומי(ICD).
אבחון ומאפיינים.
האבחון על פי DSM-IV-TR ניתן על ידי פסיכיאטר. ההפרעה מופיעה עד גיל חמש, ומאובחנת כאשר הילד מתחיל להראות תופעות יוצאות דופן שחוזרות על עצמן, כמו פרצי אלימות, התבודדות חברתית או לחלופין חברתיות יתר. יכולות לבוא לידי ביטוי גם הפרעות רגשיות נוספות. בנוסף, התנהגותו של הילד תגובתית (ריאקטיבית) ביחס לשינויים בסביבתו.
במדריך האבחון של איגוד הפסיכיאטרים האמריקאי, ה-DSM, מוגדרת הפרעת ההתקשרות התגובתית כהפרעה כללית שתחתיה מופיעות שתי תתי הפרעות ספציפיות יותר; הסוג האינהיביטורי והסוג הדיס-אינהיביטורי.
הסוג האינהיביטורי מאופיין באי-יכולת קבועה ליזום יחסי גומלין חברתיים או להגיב עליהם בדרך הולמת. סוג זה של ההפרעה בא לידי ביטוי בתגובות מעוכבות באופן מופרז, בזהירות יתר או בדו-ערכיות שגורמת לתגובות להיות לא עקביות ולסתור זו את זו. לדוגמה, הילד עשוי להגיב לדמויות המטפלות בתערובת של התקרבות, הימנעות והתנגדות לנחמה.
הסוג הדיס-אינהיביטורי מאופיין כאוסף התקשרויות מפוזרות, אשר באות לידי ביטוי בחברתיות חסרת הבחנה, עם אי יכולת בולטת להפגין התקשרויות סלקטיביות הולמות (לדוגמה, חופשיות מופרזת כלפי בני אדם זרים או חוסר בררנות בבחירת דמויות התקשרות).
על פי מסמך סיווג המחלות הבינלאומי ICD-10. ההפרעה מאופיינת בפעולות הבאות:
הן ICD-10 והן DSM-IV-TR מציינים כי יש להבחין בין RAD לבין הפרעות התפתחויות נרחבות. שניהם מתריעים מפני אבחון אוטומטי של אנשים כבעלי הפרעה זו בנוכחותן של התעללות או הזנחה: "לא כל הילדים שעברו התעללות או הזנחה, מפגינים את ההפרעה".
קושי באבחון.
הפרעת ההתקשרות הריאקטיבית לעיתים אינה מאובחנת כראוי בשל החפיפה בין המאפיינים שלה לבין מאפיינים של הפרעות אחרות. במקרים בהם הילד הלוקה ב RAD נוקט באלימות, ההפרעה יכולה להיחשב כהפרעת אישיות אנטי-סוציאלית.
לפני אבחנת RAD, יש לשלול הפרעות התפתחותיות כמו פיגור והפרעות התפתחויות נרחבות (PDD)
טיפול ושיקום.
ישנן כמה טכניקות שיקום, שכאמור ייחשבו יעילות יותר ככל שהילד יטופל בגיל צעיר יותר. כל הטיפולים מבוססים על בניית קרקע יציבה ובטוחה וקשר משמעותי ביו מבוגר לבין הילד.
טיפולי החזקה (Holding therapies): שיטה המבוססת על קרבה, מגע פיזי וקשר עין בין הילד לבין המטפל העיקרי. תדירות הטיפול היא יומיומית וצריכה להיעשות תחת השגחה צמודה של מטפל מוסמך.
גישה טיפולית סוציו-קוגניטיבית: שיטה השמה דגש על טיפול בבעיות החברתיות המלוות את ההפרעה, ועל סיוע ללוקים בה להתמודד עם אינטראקציות חברתיות ועם התנהגות חברתית מקובלת.
בתרבות.
Child of Rage.
בשנת 1990 פורסם הסרט הדוקומנטרי "Child of Rage" בטלוויזיה ברשת "home box office" האמריקאית. בסרט רואים את קן מגיד (פסיכולוג קליני) מראיין את בת' תומאס בגיל שש וחצי, ילדה שאובחנה כבעלת הפרעת התקשרות ריאקטיבית. בריאיון היא מספרת על מעשיה ללא רגשות או חרטה ובפנים חתומות. היא מספרת על ההתעללות בה ועל ההתעללות שלה באחיה ג'ון ובבעלי חיים. היא הייתה תוקפנית ואלימה מאוד כלפי עצמה וכלפי זולתה, והביעה רצון לרצוח את הוריה המאמצים ואת אחיה.
הוריה המאמצים חששו לחייה ולחיי בני הבית ומסרו אותה לטיפול משקם בחווה שיקומית. שם בנו לה סדר יום קפדני ושללו ממנה אפשרות לשליטה. עם זאת, מטפלת אחת ובני משפחתה יצרו איתה קשר חם ותומך שעודד היקשרות.
בחודשים הראשונים נעלו אותה בחדרה בלילות, אך אט אט למדה בת' לתת אמון בזולתה, ללמוד דרכי התקשרות לא אלימה ולתרום לסביבתה. בשלב זה היא הבינה את חומרת מעשיה, התנצלה עליהם והביעה חרטה בבכי.
לאחר שיקומה הוחזרה למשפחתה המאמצת ובהמשך עבדה עם אמה המאמצת כאחות וכתרפיסטית.
שנתיים לאחר יציאת הסרט הדוקומנטרי על תומאס, ובשל העניין שעורר, יצא ברשת CBS האמריקאית סרט באותו שם, "Child of Rage". הסרט בוסס על אותו סיפור והשמות בו שונו.
מסדר אורנג'
מסדר אורנג (באנגלית: Orange Order) הוא מסדר אחווה פרוטסטנטי שהוקם והתבסס בצפון אירלנד ויש לו גם נוכחות משמעותית בסקוטלנד, קנדה, אוסטרליה ובמערב אפריקה.
המסדר נוסד ב-21 בספטמבר 1795 במחוז ארמה שבצפון אירלנד על ידי קבוצה של חקלאים פרוטסטנטים. המסדר קרוי על שמו של המלך הפרוטסטנטי ההולנדי, ויליאם לבית אורנג', אשר הדיח את המלך הקתולי ג'יימס השני מכס המלוכה הבריטי ב-1688 ב"מהפכה המהוללת".
היסטוריה.
מסדר אורנג' נוסד ב-21 בספטמבר 1795 במחוז ארמה בצפון אירלנד. הוא הוקם בתקופה של קונפליקטים קשים בין הקתולים לפרוטסטנטים כגוף שנועד להגן על חירויות פרוטסטנטיות אזרחיות ודתיות, נוכח הדרישות ההולכות וגדלות של הקתולים לאמנציפציה.
בין הקתולים והפרוטסטנטים בתחומה של אירלנד שררה מאז ומעולם טינה ועוינות.  העוינות הוחרפה במידה רבה במאה ה-17 בשל מספר גורמים: הכניסה של מתיישבים פרוטסטנטיים לפרובינציית אלסטר בצפון אירלנד, מרד 1641 (מרד של הקתולים כנגד השלטון האנגלי והמתיישבים הפרוטסטנטים) וכן המלחמה ב 1688-1691 בה ניסה המלך הקתולי ג'יימס השני לשמר באירלנד את הכוח שאיבד באנגליה. בשנות ה-90 של המאה ה-18 פרצו במחוז ארמה עימותים חריפים בין קבוצת חקלאים פרוטסטנטיים הידועה בשם "פיפ או דיי בויז" לשכניהם הקתוליים ("המגנים הקתוליים"). ב-1795 נערך עימות קשה בין שתי הקבוצות הללו בצומת הדרכים ששמה "היהלום", ומכאן בא שמו של האירוע, "קרב היהלום". אחרי עימות זה, בו הובסה הקבוצה הקתולית, ה"פיפ או דיי בויז" צעדו אל ביתו של ג'יימס סלואן ששכן בעיירה הסמוכה לאזור הקרב ובו החליטו על הקמתו של מסדר האורנג' כחברה סודית שהלכה והתרחבה לסניפים בכל רחבי אירלנד ובהמשך בבריטניה הגדולה ובמושבותיה השונות. חברי המסדר היגרו אל מדינות שונות שהיו תחת שליטה של בריטניה, וכך סניפי המסדר התרחבו אל מסביב לעולם.
עקרונות.
דתו של המסדר היא נצרות פרוטסטנטית. בבסיס אמונתו עומדת "הפרוטסטנטיות המקראית", עקרונות הרפורמציה והיוניוניזם. אל המסדר מתקבלים רק אלה המודים באמונה בדת הפרוטסטנטית, מכל שכבות החברה. כללי המסדר אוסרים על מאמינים לא פרוטסטנטיים דוגמת קתולים, אורתודוקסים, מורמונים וכו' להצטרף לארגון. במסדר רואים חשיבות רבה בדיבר הרביעי - ואוסרים על החברים לעבוד או לעסוק בעבודה לא דתית ביום ראשון.
פעילות.
תהלוכות הן חלק גדול מפעילות המסדר והוא נודע בעיקר בשל המצעדים השנתיים שהוא מקיים ב"עונת המצעדים" (אפריל- אוגוסט). שיא העונה הוא ב-12 ביולי, אז נערך המצעד הגדול והמפורסם מכולם ומציין את ניצחונו של המלך ויליאם מאורנג' על המלך ג'יימס השני בקרב הבוין שהתקיים בתאריך זה. המצעדים באירלנד נודעו בעולם בשל מהומות ומאבקים אלימים שהתרחשו בין פרוטסטנטים לבין קתולים או לאומנים איריים בעיקר כאשר המצעד עבר בסמוך לאזורי מגורים קתוליים. בזמן שהקתוליים ראו במצעדים אלו התרסות פוגעניות כלפיהם הבאות להפגין את עליונות הפרוטסטנטיות על הקתוליות בצפון אירלנד, טענו מנגד אנשי מסדר אורנג' כי זכותם להלך בדרכים ציבוריות. עם זאת, מרבית המצעדים חולפים בשקט.