וולבי כף-יורק אנדמי לחצי האי כף יורק בצפון-מזרח קווינסלנד שבאוסטרליה, מנהר מוסגרבה בדרום עד נהר פסקו בצפון; התפוצה שלו נמצאת בפלך קוק ופלך נהר לוקהארט באזור הצפון הרחוק, ו-70 ק"מ מפרידים בינו לבין וולבי סלע גודמן ובתוכם מחסום טבעי בדמות נהר האן; בכך, וולבי כף-יורק הוא המין היחיד שלא חופף עם וולביי סלע אחרים.
בתוך הטווח, התפוצה שלו מקוטעת ואינה סדירה, ומקבילה למחשופי הסלעים לאורך חורשים ויערות הגשם בפארקים הטרופיים של קווינסלנד. סך הכול, ישנם 3 מקבצים עיקריים של מושבות מבודדות; התנועה בין מושבה למושבה מתרחשת לפרקים אך אינה נפוצה כל כך. בית הגידול של וולבי כף-יורק נמצא בשפלות נמוכות עד לגובה 400 מטר מעל פני הים, וכמות המשקעים בו גבוהה מן הרגיל.
במהלך היום הוולבי נמצא במערות ונקיקים בסלעים, ואחר הצהריים יוצא לתור אחר מזון על קרקעית היער וכרי דשא סמוכים עד עלות השחר. הרבייה מתרחשת בכל השנה, וגור אחד נולד בתום תקופת היריון של חודש. הגור שוהה בכיס עד 7 חודשים, ונגמל 3 חודשים לאחר מכן. שני הזוויגים מגיעים לבגרות בסביבות שנתיים. תוחלת החיים הממוצעת היא 6 שנים.
מצב.
וולבי כף-יורק מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), כיוון שטווח התפוצה שלו משתרע על פחות מ-20,000 קילומטרים רבועים וישנה ירידה מתמשכת באיכות בית הגידול שלו כתוצאה מרעיית יתר של בקר הבית שעשויה לגרום לו להעפיל למצב פגיע (VU). איומים אחרים מגיעים מצד שינויים במשטרי האש, וטריפת וולבים צעירים על ידי חתולים משוטטים. המין נמצא במספר אזורים מוגנים. ארגון השימור IUCN ממליץ לעשות סקרים נוספים כדי לקבוע את טווח התפוצה המדויק שלו, ולבצע מחקרים אודות הביולוגיה של המין בשביל להקים תוכנית שימור מתאימה.
וולבי סלע מאריבה
וולבי סלע מאריבה (שם מדעי: Petrogale mareeba) הוא מין של וולבי קטן-בינוני בסוג וולבי הסלע שאנדמי לצפון-מזרח אוסטרליה. הוא הוכר כמין נפרד בשנת 1992 על ידי הזואולוגים האוסטרלים מארק אלדרידג' (Mark D. B. Eldridge) ורוברט קלוז (Robert L. Close) על בסיס מספר כרומוזומים שונה, וקרוי על שם העיר מאריבה שבקרבתה התגלה. תפוצתו חופפת בצפון עם וולבי סלע גודמן ובדרום עם וולבי סלע שרמן, וכמעט ולא ניתן להבדיל בין המינים ללא ניתוח גנטי.
אנטומיה ומראה.
וולבי מאריבה דומה במאפייניו הפיזיים לוולבים אחרים: ראשו משולש וחרוטי, צווארו קצר, וגופו עגלגל וגוצי. גפיו הקדמיות קצרות ודקות, והאחוריות ארוכות ומפותחות. בכפות הרגליים יש לו סוליות מחוספסות. הזנב ארוך, שרירי ושעיר. האוזניים גדולות ומשולשות, העיניים גדולות והאף בינוני. אורך ראשו וגופו של וולבי מאריבה: 55-42 סנטימטרים, אורך זנבו: 53-41 סנטימטרים ומשקלו: 5.1-3.1 קילוגרם. הזכרים כבדים יותר מן הנקבות.
הפרווה של וולבי מאריבה צפופה, רכה וחדגונית, והוא זהה מבחינה חיצונית לוולבי סלע אחרים החיים בקווינסלנד. צבעו נע בין חום-קפה לחום-אפרורי כהה או בז', והצד התחתון נע בין לבן-קרם לשנהב או צהבהב. הזרועות והרגליים צהבהבות, והן שחרחרות בקצה. בשכמות יש לוולבי טלאי חום כהה בדומה למינים אחרים, אך הפס הלבנבן נעדר אצלו. הזנב בצבע צהוב-כתום בבסיס, הופך באמצעו למהגוני או ערמוני, ומסתיים בחום-שוקולד כהה בקצהו. הראש בצבע חום-קפה או אפרורי במצח, וחיוור יותר בחרטום. לוולבי מאריבה סימוני פנים אופיינים לסוג: לאורך הלוע והלחיים יש פסים לבנים-צהבהבים, ובצידי העיניים יש פסים חומים-שחרחרים שמתמזגים לעיתים קרובות עם צבע הפנים. בנוסף, יש לו פס שחרחר דקיק על המצח וכתם שחור סביב האף. האוזניים מוכתמות בחום ובלבן.
תפוצה וביולוגיה.
וולבי מאריבה אנדמי לאזור הצפון הרחוק בקווינסלנד שבאוסטרליה, והוא מוגבל לאזור מצומצם במשולש המחוזות טבלילנד, קיירנס וחוף קאסוברי שמשתרע על 20,000 קילומטרים רבועים; שטח התפוצה הכולל על פני הטווח הזה הוא 2,000 קילומטרים רבועים בלבד. בית הגידול שלו מורכב ממחשופי סלע של בזלת, אבן גיר ואבן חול בתוך יערות פתוחים, ערבות עשב ויערות גפנים, והוא מעדיף אזורים פתוחים יותר יחסית לוולבים אחרים. הוא מצוי גם בתוך הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד בגובה של עד 1,000 מטר מעל פני הים. מעט ידוע על וולבי מאריבה. הוא פעיל בשעות הלילה והדמדומים ומבלה את שעות היום במנוחה בנקיקים ומערות.
בפארק הלאומי נקיק הגרניט, האכלה ממושכת על ידי התיירים גרמה לוולבים להסתגל כל כך לנוכחות האדם, עד שהם הפכו למאולפים לכל דבר ושוהים בחברת בני האדם ללא מורא. יתרה מזו, הוולבים אף החלו להיות פעילים בשעות היום במקום בלילה בהתאם לזמני הביקור של התיירים. הוולבי הוא יונק חברותי במיוחד שחי במושבות של עד 50 פרטים וניזון בעיקר מעשבים ועשבי תיבול.
הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה, אך יש שיאי המלטות בסמוך לעונה הגשומה. בתום תקופת היריון של 30 יום נולד גור יחיד השוהה בכיס במשך כחצי שנה ומגיע לבגרות לאחר שנה או שנתיים.
מצב.
וולבי מאריבה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), שכן אף שהוא נפוץ מקומית, טווח התפוצה שלו מצומצם יחסית ושטח התפוצה קטן עוד יותר. הוא מאוים מצד אובדן בית גידול שנגרם משריפות בר לא מבוקרות והתפשטות עשבים פולשים, כמו גם מצד המרת שטחי טבע לחקלאות וטריפה על ידי כלבים משוטטים. הוא עשוי להעפיל בעתיד לקטגוריית שימור מאוימת יותר. הוולבי נמצא במספר אזורים מוגנים דוגמת הפארק הלאומי הוולקני של אנדרה, הפארק הלאומי דנטריי והפארק הלאומי נקיק הגרניט, ונדרשים מחקרים מפורטים יותר אודות התפוצה והביולוגיה שלו.
האוכלוסייה העולמית נאמדת בסביבות 10,000 וולבים בוגרים.
וולבי סלע סגול-צוואר
וולבי סלע סגול-צוואר (שם מדעי: Petrogale purpureicollis) הוא מין של וולבי בינוני בסוג וולבי הסלע שאנדמי לצפון-מרכז יבשת אוסטרליה. מין זה נודע בצבעו הסגול הייחודי, אך הוכר כמין נפרד רק בתחילת המאה ה-21. הוא חי בקבוצות קטנות על מחשופי סלע וצוקים בתוך יערות שיטה ואקליפטוס, ופעיל בשעות הלילה והדמדומים. הוא מאוים בעיקר מצד תחרות על מקורות מזון עם מינים מבויתים ואוכלוסייתו נמצאת במגמת ירידה.
טקסונומיה.
הוולבי סגול-הצוואר שייך לסוג וולבי סלעים במשפחת הקנגוריים. הוא תואר מדעית בשנת 1924 על ידי אלברט שרבורן לה סוף (Albert Sherbourne Le Souef) - ביולוג ומנהל גן החיות טרונגה בסידני; לה סוף, חקר את הוולבים שהוחזקו בגן והאמין שמדובר במין נפרד על בסיס הצבע הסגול הייחודי ותכונות מורפולוגיות, והעניק לו את השם המדעי "Petrogale purpureicollis" שפירושו "סמור-סלע סגול-צוואר". למרות זאת, התפוגגות הצבע לאחר המוות גרמה לטקסונומים וזואולוגים להאמין שלא מדובר במין, ולאורך המאה ה-20 הוא נחשב לתת-מין בלבד כשהסיווג שלו הוחלף מספר פעמים: בתחילה נחשב לתת-מין של וולבי סלע זנב-מברשת, בהמשך של וולבי סלע חדגוני ולבסוף של וולבי סלע שחור-צד.
הצבע הסגול גרם לפקפוק תמידי אודות מעמדו, ובשנת 1992, חוקרים מאוניברסיטת מקוואר בראשות הזואולוג מארק אלדרידג' הובילו מחקר גנטי ומורפולוגי מדוקדק על הוולבי שנמשך כ-9 שנים והסתיים ב-2001; הם פרסמו את תוצאות המחקר בכתב העת האוסטרלי לזואולוגיה וקבעו שמדובר במין עצמאי לכל דבר על בסיס שונות גנטית ברמה האופיינית למינים אחרים (12-10%).
תיאור.
כסות ומאפיינים פיזיים.
הוולבי סגול-הצוואר הוא כיסאי בינוני בגודלו עם גוף גוצי ועגלגל שבו הפלג האחורי רחב מהקדמי. הראש רחב וחרוטי, הצוואר עבה, והאוזניים גדולות ומעוגלות. העיניים והאף בגודל בינוני, השפה שסועה והלוע קטן. הגפיים האחוריות ארוכות, שריריות ועבות מן הקדמיות, ומאפשרות לו לקפוץ בזריזות בין הסלעים. בכף הרגל ובמידה מסוימת גם בכף היד, יש לוולבי סוליות או רפידות עבות וספוגיות שמאפשרות לו להיאחז בחוזקה בזיזי הסלעים, ולמשוך את גופו קדימה. זנבו של הוולבי ארוך, עבה וגלילי, ובקצהו מברשת שעירה; הוא משמש לאיזון במהלך הקפיצות. אורך ראשו וגופו של הוולבי סגול-הצוואר: 61-39 סנטימטרים, אורך זנבו: 58-44 סנטימטרים ומשקלו: 7.1-3 קילוגרם. הזכרים גדולים וכבדים מן הנקבות עם חרטום ופנים רחבות יותר.
הפרווה של הוולבי סגול-הצוואר רכה, עבה וצמרירית. צבעה הכללי נע בין אפור-כסוף לחום-צהבהב או בז', והיא משתנה ללבן-קרם, שמנת או שנהב באזור הבטן והמפשעה. הזרועות והרגליים צהובות, והכפות זהובות עם כתם שחור בקצוות. סימוני הגוף דלים למדי, וכוללים טלאי שחור קטן באזור השכמות, פס שחרחר דהוי על הגב, ולעיתים גם פס שחרחר על הגחון. הזנב בצבע צהבהב שמתכהה בהדרגה עד שהופך לשחור-שוקולד בקצה. סימוני הפנים כוללים: פס שחור דקיק על המצח, כתם שחרחר על החרטום, פסים חומים כהים בצידי העין, ורצועות לבנות לאורך הלוע.
צבע סגול.
סימן ההיכר של המין אשר העניק לו את שמו, הוא הפיגמנט הסגול הייחודי שמופרש על ידי העור, ובולט בעיקר סביב הצוואר, החזה והגרון. גוון הפיגמנט משתנה בין העונות ומפרט לפרט, ונע בין ורדרד בהיר עד לסגול סחלב, לילך או חלמיתי. בניגוד למשתמע מן השם, הפיגמנט אינו מוגבל רק לצוואר; הגוף כולו עשוי לקבל לעיתים קרובות פיגמנט ורוד-סגלגל שמעניק לפרווה הבהירה גוון של ורוד קורל או סלמון. הצבע הבסיסי של הראש אפור-צהבהב, אך יש לו פיגמנטים ורודים-סגולים חזקים בפנים ובמצח, והגוון שלהם נע בין חלמית לאדום הודי, קרדינלי ואפילו ארגמני. האוזניים ורודות משני הצדדים ומוכתמות בחום כהה. הפיגמנט הסגול כהה ובולט יותר אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות.