במדים הלבנים-ירוקים הוא כבש בשנתו הראשונה 41 שערים ונבחר בפעם השלישית והאחרונה למלך השערים בליגה עם 59 שערים בעונת 1948/49, עונה בה היה שותף לזכייתה באליפות. בשנת 1950 עבר דיאק לאויפשט למשך הארבע שנים הבאות. בסך הכל ערך 238 משחקי ליגה וכבש בהם 305 שערים. החל משנת 1955 עבר לשחק בליגה השנייה בקבוצות כמו ספרטקוס ואגיטרטס בודפשט ולבסוף ב-1958 עם BFC שיופוק. עם מירב השערים שכבש דיאק במהלך הקריירה הוא למעשה הכובש ההונגרי השני בטיבו בהיסטוריה אחרי פרנץ פושקש.
במדי נבחרת הונגריה עשה את הופעת הבכורה ב-6 באוקטובר 1946 נגד אוסטריה בבודפשט, משחק בו הצטיין עם צמד שערים מנצח. יחד עם גיולה ז'נגלר ופרנץ פושקש ששיחקו לצידו היה שותף לזכייתה בגביע מרכז אירופה של בין השנים 1948–1953. דיאק סיים את דרכו בנבחרת עם שער ב-20 בנובמבר 1949 בניצחון 0–5 על שוודיה.
רשימת השירים שהוקלטו על ידי מיילי סיירוס
רשימת השירים שהוקלטו על ידי טיילור סוויפט
רשימת השירים שהוקלטו על ידי מלאני מרטינז
רשימת השירים שהוקלטו על ידי שון מנדס
רשימת השירים שהוקלטו על ידי סלינה גומז
רשימת השירים שהוקלטו על ידי שאקירה
ג'ורג' ביסיל
ג'ורג' ויליאם ביסיל (באנגלית: George William Bissill; 22 ביוני 1896 - 14 בספטמבר 1973) היה כורה, צייר ומעצב רהיטים בריטי. ציוריו של ביסיל מוחזקים במספר אוספים ציבוריים חשובים, כולל גלריית טייט, המוזיאון הלאומי של צפון אירלנד והגלריה לאמנות במנצ'סטר. ביסיל היה ידוע בנופיו ובציוריו הפיגורטיביים בשמן, בצבעי מים ובחיתוכי עץ.
ראשית החיים.
ג'ורג' ביסיל נולד בפיירפורד גלוסטרשייר, אך עד מהרה עברה המשפחה לכפר הכורים לנגלי מיל בדרבישייר, שם עבד אביו כעובד רכבת. בגיל 13 ג'ורג' נשלח למכרה, שם עבד, בתחילה עם סוסי פוני, ואז בכריית הפחם, עד 1915 כשהצטרף כחייל לגדוד רובאים המלכותיים (הגדוד הראשון) כדי להילחם במלחמת העולם הראשונה. הוא קיווה להימלט מחיי המחתרת, אך ככורה לשעבר הוא הוכשר מיד להיות חבלן, במינהור, נטרול מוקשים ולהניח מוקשים בקווי האויב. כשעבד ליד בת'ון בצרפת הוא נפגע מקריסת מנהרה ובהמשך המלחמה הוא נפגע מהתקפת גז קשה. בשנת 1918 הוא שוחרר מהצבא.
עם הפנסיה הצבאית שלו בילה כמה חודשים בבית הספר לאמנות בנוטינגהאם, אבל הוא כבר פיתח את הסגנון והנושא הייחודי שלו, ואמר אחר כך שהמכרה היה בית הספר היחיד לאמנות שהוא היה זקוק לו.
לונדון ופריז.
לאחר תקופה מסוימת שעבד כדוור כפרי, במהלכה הציג בתערוכה השנתית של מועדון האמנויות אילקסטון, הוא החליט לנסות לקחת את עבודתו ללונדון. הוא הגיע ללונדון בשנת 1922 והציג את עבודותיו כאמן מדרכה מחוץ לבית בוש. שם הוא 'נצפה' על ידי חבר בליגת האמנויות, אשר לקח בשנת 1924 תיק מציורי הכרייה שלו לתערוכות ברחבי הארץ.
זמן קצר לאחר מכן, גלריית רדפרן ברחוב בונד הציעה לו להציג תערוכה שקיבלה שבחי ביקורת גדולים באפריל 1925. ביסיל התפרסם מיד וגרם לתחושה חזקה בתמונותיו של כורים העמלים מתחת לאדמה. זה היה נושא חדש בעיני קהילת האמנות בלונדון, עשר שנים לפני שציירי קבוצת אשינגטון הגיעו לתהילה. התערוכה סוקרה על ידי כל מבקרי האמנות והעיתונים הגדולים. תערוכות אחרות בגלריית רדפן הגיעו לאחר מכן וביסיל עבד בהצלחה בלונדון במשך 5–6 השנים הבאות.
זמן קצר לאחר פתיחת התערוכה הראשונה בשנת 1925 פגש ביסיל את מבקר הבלט, הסופר ואספן האמנות ארנולד הסקל, שלקח אותו לביקור בפריז. כאן למד ביסיל את אומנות חריטת העץ, והפיק כמה מעבודותיו המשובחות ביותר, והרחיב את נושאיו כך שיכללו רקדני בלט, תפאורות ותמונות מחיי פריז. כשהציג את עבודותיו בגלריה לה נובל הסור, הוא שוב הצליח מאוד מבחינה מסחרית. בשובו ללונדון הוציאה גלריית רדפרן תיק חריטות העץ שלו, עם הקדמה מאת ארנולד הסקל.
עיצוב.
בשנת 1926 הזמין ארנולד הסקל את ביסיל לבצע את כל תוכנית עיצוב הפנים לביתו החדש בקנזינגטון. תמונות שנותרו מהבית מציגות חדרים, מרוהטים ביצירותיו של ביסיל בסגנון אר דקו, עם הרבה מעבודות האמנות שלו על הקירות. כל זה אבד כאשר בשנת 1941 נפלה פצצה שהרסה את הבית לחלוטין.
עבודה תעשייתית.
ביסיל יצר פוסטרים עבור חברות שונות כולל הדואר וחברות דלק. שעבורם הוא עיצב גם סדרת פרסומות בעיתונים. הוא תרם לקמפיין המפורסם של חברת הדלק "של", עם ציורים של וויקלו באירלנד וטייטון בגלוסטרשייר, לצד אמנים אחרים כמו ג'ון פייפר, סדריק מוריס, אדווין קלינאן ורבים אחרים.
נישואים.
ביסיל עבר מלונדון בתחילת שנות השלושים, וחזר לאזור כפרי ולמגע עם הטבע. בתחילה הוא התגורר בכפר הקטן איבת'ורפ בהמפשייר וכאן נישא לאשה את גלדיס סוואן, אותה פגש בלונדון. הם עברו בשנת 1935 לכפר הסמוך אשמנסוורת' והתגוררו שם למשך שארית חייהם.
מאותה תקופה ביסיל כינה את עצמו 'צייר נוף'. אך הוא גם התחיל לשחזר תמונות והתפרסם כסוחר במשרדי האמנות המקומיים. הוא בילה את רוב זמנו בציור הנוף המקומי, וסצינות השלג שלו הפכו פופולריות במיוחד. בשנת 1941 תרם כמה צבעי מים לפרויקט תעוד בריטניה של קנת קלארק.
ג'ורג' ביסיל נפטר באשמנסוורת' בשנת 1973, בן 77.
אשתו גלדיס נפטרה בשנת 1983. לא היו להם ילדים.
רשימת סיבובי ההופעות של שאקירה
רשימת הפרסים והמועמדויות של שאקירה
ג׳רלד גרדנר
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה 1962
פרסי הטלוויזיה של איגוד אמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשנת 1962 היה טקס הענקת פרסי הטלוויזיה ראשי בממלכה המאוחדת. בהמשך נקראו בשם פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה.
תיכון ויליאם תומאס סמפסון
תיכון ויליאם תומאס סמפסון (באנגלית: W. T. Sampson High School, בראשי תיבות: ) הוא התיכון האמריקאי היחיד שנמצא במדינה קומוניסטית או סוציאליסטית, בית הספר נמצא בבסיס האמריקאי שנמצא במפרץ גואנטנמו שבקובה. הוא מופעל על ידי מחלקת החינוך של משרד ההגנה האמריקאי.
בית ספר הוא אחד מבתי הספר היקרים ביותר בעולם, עם בניין בעלות של כ-65 מיליון דולר והוא כולל מעבדות מחשבים ומדעים, חדרי אמנות ומוזיקה, מגרש ספורט, קפיטריה וחדר כושר.
היסטוריה.
בית הספר הוסמך על ידי האגודה המרכזית לבתי ספר ומכללות צפון מרכזית (NCA) וקיבל את אישור ההפעלה של האגודה ב-1931.
הקמפוס השני של בית הספר סמפסון W.T נחנך בטקס רשמי שנערך ב-25 באוקטובר 1956.
משכנו הנוכחי של בית הספר הוא קמפוס מודרני, שנחנך ב-1986.
כיום לומדים בבית הספר כ-167 תלמידים, מרביתם הם ילדי משפחות של חיילים אשר מוצבים בבסיס הצי האמריקאי שבמפרץ גואנטנמו.
בית הספר עבר שיפוץ נרחב, ולאחר השיפוץ בית הספר מכיל מעבדת מחשבים עם גישה לאינטרנט בכל הכיתות.
אחד מהמבחנים שעורך הבית ספר באופן קבוע הוא מבחן ה-SAT. שיעור התלמידים בבית ספר שנגשו להיבחן למבחן זה עמד בשנת 2009 על כ-67% מתלמידי בית הספר – לשם השוואה שיעור התלמידים הנגשים לבמחן בכל ארצות הברית עמד באותה שנה על כ-46% מכלל התלמידים.
Smallville
ג'ורג' ויליאם ביסיל
ביביזם
טוני אלן
הקרב על ווהאן
הקרב על ווהאן (במנדרינית: 武漢之戰) התרחש במהלך מלחמת סין–יפן השנייה. הקרב נמשך מיוני ועד אוקטובר 1938 בין כוחות הצבא הלאומי המהפכני מצד הרפובליקה הסינית נגד הצבא היפני הקיסרי מצד האימפריה היפנית על גורל העיר ווהאן. לאחר נפילת נאנג'ינג במהלך הקרב עליה, הפכה ווהאן לעיר הגדולה ביותר בסין הלאומנית ומרכז הממשל הגדול ביותר מלבד צ'ונגצ'ינג.
באוקטובר 1938 הכוחות הסיניים נטשו את העיר וביצעו נסיגה לאחר אבדות קשות של לערך רבע מיליון איש. אי-כניעתם של הסינים גם לאחר נפילת העיר הביאה את ההנהגה הצבאית היפנית בטוקיו להבין כי הדרך היחידה להפיל את סין הלאומית היא כיבוש מלא. הקרב השפיע על האטת הצבא היפני הקיסרי ולבסוף גם על הניצחון הסיני הראשון במלחמה במהלך הקרב הראשון על צ'אנגשה אשר בו היו הכוחות היפנים כבר מוחלשים.
רקע.
מאז תחילת מלחמת סין–יפן השנייה בתקרית גשר מרקו פולו ובקרב על שאנגחאי, חלה התקדמות מסיבית של הכוחות היפנים לתוך סין, במסגרת הקרב על נאנג'ינג כבשו את הבירה של סין הלאומית (תחת שלטון מפלגת הקוומינטנג) וביצעו בה טבח אכזר.
הממשלה פונתה אל צ'ונגצ'ינג, במעמקי סין הרחק מאזורי המלחמה. משרדי ניהול הרשויות התחלקו ברחבי סין. בעוד צ'ונגצ'ינג הפכה למקום מושב נשיא הרפובליקה הסינית לין סן, הייתה זאת ווהאן, העיר הגדולה ביותר, הממוקמת במרכז ריכוז האוכלוסין של סין ומשמשת כמושב הזמני של רוב הרשויות, שהייתה הבירה בפועל.
בווהאן התגוררו מיליון וחצי אזרחים, היא ישבה על נקודת המפגש בין נהר היאנגצה ונהר ההאן. היא שימשה כקצה של מסילת הברזל אשר נמשכה מהיאנגצה ועד גואנגג'ואו על הדלתה של נהר הפנינה לחופי ים סין הדרומי והיא הייתה מהמתועשות בערי סין.
היפנים, אשר הפכו את ממשלת ואנג ג'ינג-ויי לממשלת בובות שלהם במרכז סין (כפי שעשו קודם לכן במדינות החסות של מנצ'וקוו ומנגג'יאנג), סימנו את ווהאן כמטרה מספר אחת. מלכתחילה פלשו הכוחות היפנים אל נאנג'ינג במטרה להכניע את סין במכה אחת, וווהאן כעת הייתה הפרס הגדול עבורם, והסיכוי היחיד שנותר לממשלה בטוקיו להפיל את כל הממשלה הסינית הלאומית במכה אחת, לפי האסטרטגיה הצבאית של הפלת המרכז השלטוני.
נגד ההתקדמות המסיבית של האימפריה היפנית, הוציאה לפועל הממשלה הסינית קריאה לפיצוץ הסכרים ופירוק התשתיות על גבי הנהר הצהוב הכביר מצפון למרכז הכוחות היפנים באַנחְווֵי. פעולה זאת הביאה לשיטפון בנהר הצהוב של שנת 1938 למען עצירת ההתקדמות הצבאית של יפן. יחד עם ההאטה הזמנית של היפנים, 893,303 אזרחים סינים נהרגו ו-3,911,354 פליטים ברחו מבתיהם בעוד כל רכושם נחרב.