המוזיאון נוסד בשנת 1794 כמחסן לשימור מכשירים והמצאות מדעיים, על-פי הצעתו של אנרי גרגואר (Henri Grégoire), ראש מנזר ואחד ממנהיגי המהפכה הצרפתית, להקים "מחסן עבור מכשירים, מכונות, מודלים, כלים, רישומים, תיאורים וספרים בכל תחומי האומנויות והמסחר". המוזיאון נפתח רשמית בשנת 1802.
מאז היווסדו, שוכן המוזיאון במנזר הנטוש של סן-מרטן-דה-שאן (Saint-Martin-des-Champs) שברחוב ראומור (Rue Réaumur), ברובע השלישי של פריז. יסודות המבנה הרומנסקי הונחו בסביבות 1059, והכנסייה הוקדשה ב-1067, אך לאחר המהפכה ננטש המקום. בשנות התשעים של המאה ה-20 עבר המוזיאון שיפוצים נרחבים, ונעשו תחתיו חפירות ארכאולוגיות. החפירות חשפו בית קברות גדול, ובו כמאה ארונות קבורה מגבס, מהמאות השישית ועד התשיעית לספירה.
המוזיאון, שפורס את תולדות הטכנולוגיה, בנוי סביב שבעה נושאים מרכזיים: מכשירים מדעיים, חומרים, בנייה, תקשורת, אנרגיה, מכניקה ותחבורה. כמו כן, התצוגה מחולקת לארבעה פרקי זמן מרכזיים: לפני 1750, בין השנים 1750–1850 (הולדת המכניזם), 1850-1950 (התפשטות התיעוש), ומאז 1950 ועד ימינו (שינויי העולם בן זמננו).
באוסף מוצגים מכשירים היסטוריים שונים, למן האצטרולב, מכונת הדפוס ומכשירי ניווט, חישוב ומדידה מוקדמים, דרך מעבדות מחקר של מדענים מפורסמים כלבואזיה, מכוניות ראשונות, אב-טיפוס של כלי טייס מהמאה ה-19, מצלמות ישנות, אוטומטים לנגינה, ועד מכשירים מדעים מהמאה ה-20.
באוסף המוזיאון נכללה גם מטוטלת פוקו, אך היא הועברה לפנתאון בשנת 1995, וכעת מוצג בו העתק.
בחצר המוזאון מצוי העתק של פסל החירות ובתוך המוזיאון נמצאים מספר דגמים שלו.
המוזיאון מופיע בספרות ברומן המטוטלת של פוקו מאת אומברטו אקו, שם נפתחת עלילת הספר, ושם מתרחשת סצנת השיא שלו.
למוזיאון תחנת מטרו סמוכה, הנושאת את שמו (Arts et Métiers), ועוברים בה קווי הרכבת 3 ו-11, כאשר רציפי קו 11 מעוצבים ברוח הטכנולוגיה של המאה ה-19.
קלטניסטה
קלטניסטה (באיטלקית: Caltanissetta; בסיציליאנית: Nissa) היא עיר בסיציליה שבאיטליה, ומשמשת כבירת נפת קלטניסטה. העיר, שבה 60,692 תושבים, הוקמה על ידי הפיניקים ב-406 לפנה"ס, בשם "קסטרה ניסיה" (Castra Nissia) שמשמעו, "ארמון הנשים". העיר נכבשה בשנת 829 על ידי המוסלמים, שכינו אותה "חאלד-א-ניסה" (Khalad an-Nisa). בשנת 1086 נכבשה העיר על ידי הנורמנים. תקופת הזוהר של העיר הייתה בעת בה שגשגה באזור זה כריית הגפרית. המכרות הפסיקו פעילותם ב-1988.
קירסטן בל
מאמן
בספורט, מאמן הוא אדם המדריך ספורטאי או קבוצת ספורטאים, מייעץ להם ומנהל את פעולותיהם כאשר הם מתכוננים לתחרות ספורטיבית, ובזמן שהם משתתפים בה בפועל. רבים מהמאמנים עסקו בעבר בענף הספורט שבו הם מתמחים. חלקם למדו אותו במסגרת אקדמית או מקצועית.
תפקידי המאמן.
המוטל על המאמן משתנה מענף לענף וממקום למקום. בדרך כלל תפקידו כולל את:
מקומו בארגון.
ארגונים ספורטיביים מודרניים כוללים בתוכם מבנה ארגוני מורכב, על פי רוב היררכי, שכולל יותר ממאמן אחד, ומחלק את תחומי האחריות בין נושאי התפקידים השונים. בייחוד אמורים הדברים במועדוני ספורט מקצוענים.
במסגרת מבנה היררכי זה, פועלים ביחד בדרך כלל מאמן ראשי, יחד עם עוזרי מאמנים ומאמנים ייעודיים כגון מאמני שוערים בכדורגל, או כאלו שאחראים על כושר גופני. ישנם מאמנים המופקדים על מחלקות הנוער וקבוצות המשנה של מועדוני ספורט, כמו גם כאלה שמאמנים נבחרות לאומיות בגילאים שונים.
בארגונים מסוימים, כמו בקבוצות הכדורגל בבריטניה, מקובל מודל שמקנה למאמן הראשי סמכויות נרחבות יותר, הגולשות גם להיבט הכלכלי-ניהולי של הקבוצה. מאמן כזה אף נקרא לעיתים מנהל או מנג'ר. ארגונים אחרים מחלקים את מלאכת הניהול בין מאמן הנקרא מנהל ספורטיבי, למנהל אדמיניסטרטיבי המשלים אותו.
מקובל שעל הספורטאים לנהוג יראת כבוד מסוימת במאמן, שמתבטאת בין השאר בפנייה אליו כ"המאמן" ולא בשמו. יחס זה נובע בחלקו מכפיפות הספורטאים למאמן, ובחלקו מעובדת היות המאמן, ברוב הגדול של המקרים, מבוגר מהספורטאים אותם הוא מדריך.
כדורגל.
בכדורגל, המאמן אחראי על העברת האימונים בין המשחקים, על קביעת המערכים וההרכבים למשחק וניהול המשחק עצמו (חילופים, טקטיקות וכו'). במהלך משחק הכדורגל על המאמן להיות באזור הטכני של קבוצתו.
כדי לאמן במשחק רשמי של אופ"א או בליגה הראשונה במדינה החברה באופ"א, על המאמן להיות בעל תעודת פרו של אופ"א. בישראל קיימת חובה לעבור הסמכה במכון וינגייט או הסמכה מקבילה במוסד בעולם בשביל לאמן בכל מסגרת ובכל קבוצת גיל.
אל-גז'ירה
תיאטרון האבסורד
תיאטרון האבסורד (בצרפתית: "Le Théâtre de l'Absurde") הוא מונח המתייחס לסוגת תיאטרון אשר החלה להבשיל בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 וצמחה בצרפת. המונח מתייחס למספר מחזות שהופיעו בשנות ה-40, ה-50 וה-60 באירופה ולסגנון באופן כללי.
מחזאים שחוו את התפרקות הסדר וההיגיון המוכרים בזמן מלחמת העולם השנייה, החלו ליצור לאחריה תיאטרון שידבר על החוויה של עולם ללא אלוהים - עולם ללא משמעות, ללא מטרה שמכוונת את חיי האדם. העולם נראה כעומד על סף השמדה מוחלטת, והמחזאים ניסו לתת ביטוי לאימה שחש האדם ברגעים שעוד נותרו לו להעביר את חייו בהם.
החידוש והמהפכה של מחזאי האבסורד לא היה רק בתוכן, ובנושאים שעליהם כתבו אלא גם בצורניות של מחזות האבסורד: הם יצרו דימויים על הבמה שאינם מחקים את המציאות שמחוץ לתיאטרון אלא יוצרים דימוי תיאטרוני שקיים אך ורק על הבמה.
את המונח טבע מרטין אסלין בספרו "תיאטרון האבסורד" (1961) בו הוא מתייחס בין השאר בהרחבה ליצירותיהם של: סמואל בקט, הרולד פינטר, אז'ן יונסקו ואדוארד אלבי שהיו היוצרים המרכזיים המזוהים עם זרם זה. בהקדמה לספר מתייחס אסלין לאבסורד כתופעה אוניברסלית ומביא לראיה לכך שמחזהו של בקט "מחכים לגודו" הצליח להשפיע על קבוצת אסירים שראתה אותו.
פירוש מילולי של המילה "אבסורד" הוא מחוץ לכל סדר או הרמוניה מקובלת.
תיאטרון האבסורד הוא תיאטרון המתאר את מצב האדם בעולם חסר סדר.
לידתו של האבסורד היא בספרות, אלבר קאמי וז'אן-פול סארטר ממשיכי זרם האקזיסטנציאליזם הולידו מתוכו את האבסורד. האבסורד מראה ניצניו לראשונה בספרו של אלבר קאמי "המיתוס של סיזיפוס". האבסורד מסמל דיס-הרמוניה, זוהי למעשה פילוסופיה חילונית אנטי-דתית שבאה להגדיר לאדם את מקומו בתוך ה'אין', בתוך ה'ריק'.
את דעיכתו של תיאטרון האבסורד, ניתן לסמן בסוף שנות השישים של המאה ה-20.
תאטרון האבסורד
גריליה
אבי דה קוואנט
אַבִּי דֶה קְוַאנְט (בהולנדית: Abbie de Quant) היא חלילנית הולנדית, מלמדת חליל באקדמיות למוזיקה של אמסטרדם ואוטרכט ולה תוכנית קונצרטים דו-שנתית משלה בקונצרטחבאו של אמסטרדם.
למדה אצל קס ורהל באקדמיה למוזיקה של טילברך וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה. למדה בכיתת אמן של סוורינו גצלוני בסיינה, שם קבלה תעודת "די אונורה".
כסולנית ניגנה עם מרבית התזמורות של הולנד ותזמורות רבות מחוצה לה. היא מופיעה עם הפסנתרנים אליזבת ון מלדה, רודולף ינסן וברט ברמן, נגנית העוגב מסומי נגסווה והסופרנית יאני פרנגר.
בין תלמידיה הרבים החלילנים קרולניה אנסינק ופליסיה ון דן אנד.
פאטי סמית'
פטי סמית
פאטי סמית
יוסף ברזילאי
יוסף ברזילאי (6 בדצמבר 1905 - 26 בדצמבר 2004) היה ראש המועצה המקומית עפולה בשנים 1950-1945.
חייו.
ברזילאי נולד בבוריסלב, פולין ליהושע וטויבה איינזשטיין. בן למשפחת חסידים. בילדותו הוא קיבל חינוך מסורתי, סיים בית ספר תיכון בעירו ולמד בבית הספר הגבוה לסחר חוץ בלבוב. מגיל צעיר היה פעיל בצעירי ציון וייסד את סניף גורדוניה בעירו. ב-1926 הפסיק לימודיו ועלה לארץ ישראל. ראה עצמו כמממש חזונו של א.ד. גורדון.
התיישב ברחובות והיה חבר בקבוצת שילר. לאחר שפרש מהקבוצה עבד כפועל שכיר בפרדסים. שימש מזכיר מועצת פועלי נס-ציונה בשנים 1941-1935 והיה חבר מפקדת "ההגנה" במקום. ב-1941 העתיק מקום מגוריו לעפולה. בנובמבר 1945 התמודד בראשות רשימת ההסתדרות בבחירות למועצה המקומית של עפולה.
כיהן כראש המועצה המקומית בשנים 1950-1945. שנים אלה היו סוערות בשל המאבק נגד ממשלת המנדט והקמת מדינת ישראל.
עשה רבות להרחבת שטח השיפוט, פיתוח רשת החינוך, שיפור אספקת המים, הקמת עפולה עילית ושיכון גאולים.
בשנים 1972-1951 היה מנהל מחוז העמק של קופת חולים ופעל להקמת רשת מרפאות ומתן שירותים רפואיים בכל יישובי עמק יזרעאל, עמק בית שאן והגליל התחתון.
לאחר פרישתו לגמלאות פעל להקמת העמותה למען הקשיש ומועדון הגמלאים בעפולה.
בשנת 2002 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי "ואלה תולדות יוסף".
נפטר בשנתו ה-100, בדצמבר 2004. לאחר מותו נקבע רחוב הכניסה לבית החולים "העמק" על שמו.
אנה (עיר)
אנה (באיטלקית: Enna, בסיציליאנית: Castruianni או Castrugiuvanni או Castrijanni או Castrujanni או Castriianni) היא עיר באיטליה, בירת מחוז אנה שבסיציליה. בעיר 28,476 תושבים.
היסטוריה.
העיר נוסדה בשנת 664 לפני הספירה על ידי הפיניקים. הפיניקים קראו לה "אנה" (איטלקית: Enna), מקור שמה במילה פיניקית שמשמעה "חינה". בשנת 859 נכבשה העיר על ידי המוסלמים, ששינו את שמה ל-"קסר ינה" (איטלקית: Kasr Janna). בשנת 1086 נכבשה העיר על ידי הנורמנים, הם קראו לה "קסטרוג'ובאני" (באיטלקית: Castrogiovanni), משמעות השם היא "ארמון ג'ובאני". בשנת 1927, החזיר בניטו מוסוליני לעיר את שמה המקורי.
אזארקה