מנהלים של עסק המבוסס על מספר סניפים, ואשר נותן שירות, צריכים דרך לדעת מה בדיוק קורה בכל אחד מהסניפים שלהם. נוסף על כך, קיים הצורך לתיעוד מספרי של חוויית הלקוח, לצורך בדיקת מגמות בשירות ובמצב הסניפים.
התחום התחיל בשנות ה-40 של המאה ה-20, בשל הצורך לבדוק את אמינות העובדים.
בניגוד למדידה כמותית (Quantity Measurement) המתבצעת בשיטת הסקרים, כלי הלקוח הסמוי הוא כלי של מדידה איכותית (Quality Measurement), והוא מתמקד בחוויית הלקוח, ומתוך כך במדידת השירות.
השירות ניתן למגוון רחב של בתי עסק וארגונים. למשל:
הביקורת נעשית בשתי דרכים:
אופן העברת המידע.
בעבר, הלקוח הסופי (ההנהלה) היה מקבל דו"חות מודפסים, ובהם התייחסות נקודתית לכל ביקורת. כיום, חברות הלקוח הסמוי משתמשות במערכת ממוחשבת, שבאמצעותה ניתן לקבל נתונים באופן מיידי לאחר ביצוע הביקורות, ולנתח אותם באופן בלתי תלוי.
עם הצטרפות עסקי הלקוח הסמוי אל עולם האינטרנט, כמעט ופס מן העולם התהליך אשר לפיו בקרים נהגו לשלוח את ממצאי הביקורת בפקס, או בדואר אלקטרוני, והיו צריכים לעבור עיבוד אצל גופים חיצוניים. החברות המובילות בעולם משתמשות כיום בכלים מבוססי אינטרנט, ומנהלות מאגרי נתונים של מאות אלפי בקרים.
בקרה משתפת.
בבקרה זו מגיע הלקוח הסמוי אל בית העסק ומקבל שירות מן הנציג במקום. הבקר מתרשם מן השירות שניתן לו. לאחר גמר ההליך חושף עצמו הבקר בפני נותן השירות ומספר לו כי עבר בקרה סמויה. הלקוח הסמוי משתף את הנציג, לעיתים בליווי מנהליו בבקרה, ונותן לו נקודות לשימור ולשיפור.
נפת אחלגורי
נפת אַחָלגוֹרִי (בגאורגית: ახალგორის მუნიციპალიტეტი, אַחָלגוֹרִיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז מצחתה מתיאנתי שבגאורגיה. מרוחקת 56 ק"מ מטביליסי. עד שנת 1917 נכלל באזור טביליסי-גורי. משנת 1922 חלק מהרפובליקה האוטונומית של דרום אוסטיה, ומשנת 1992 נפה עצמאית. שטח הנפה נשלט על ידי דרום אוסטיה, שעדיין מכנה אותה בשמה הסובייטי הקודם מחוז לנינוגורסק.
העיירה אחלגורי (דאבא) מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. כמו כן ישנם בנפה 116 כפרים ב-7 תמי: בּוֹלִי, גדוּ, קוֹרִינתָה, לַארגווִיסִי, סַאלבִּיאֶרִי, כַּארצ'וֹחִי וצחרַאדזמָה.
עד למלחמה בדרום אוסטיה, בשנת 2008, אוכלסה הנפה ב-7,600 תושבים בצפיפות אוכלוסין של כ-7.5 איש לקמ"ר, שכ-2,000 איש מהם התגוררו בעיירה אחלגורי. לאחר המלחמה גלו כ-5,000 גאורגים מתושבי הנפה, שהם כ-70% מסך האוכלוסייה שהתגוררה בנפה וכ-90% מהגאורגים שהתגוררו בנפה.
בנפה נמצאים שרידים של מבנים הבנויים על פי האדריכלות הגאורגית של ימי הביניים ביניהם: איקורתה (1172), המנזרים מנזר קַאבֶּנִי (המאה ה-9 - המאה ה-13) ומנזר לארגוויסי, מצודת צירקולי (המאה ה-9) ומצודת כַּארצ'וֹחִי.
Document Type Definition
שפת Document Type Definition (ראשי תיבות: DTD, בעברית: הגדרת סוג מסמך) היא שפה המשמשת להגדרת מבנה של מסמכים הכתובים בשפת XML או בשפת SGML. שפה זו היא אחת משפות ה-SGML וסכמת XML, ובעזרתה ניתן ליצור הגדרות וחוקים לצורה שבה מסמכים הכתובים בשפת סימון יעוצבו.
הצורך ב־Document Type Definition.
השפות XML ו־SGML הן שפות סימון המשמשות להעברת והצגת מידע בצורה טקסטואלית. ייצוג המידע בצורה טקסטואלית הוא הגורם לאחד מהיתרונות הבולטים של שפות אלו - קריאת הנתונים יכולה להתבצע במערכות ממוחשבות שונות ללא תלות במערכת ההפעלה או בתוכנה המשמשת לקריאת הנתונים.
שפת XML הפכה להיות נפוצה ובעלת תפקידים רבים, במיוחד בשל גמישותה הרבה:
מאחר ששפת XML היא גמישה ובת הרחבה (eXtensible Markup Language), ומכיוון שלכל מסמך יש תפקיד שונה ועליו להחזיק נתונים שונים, יש צורך לקבוע תקן שיגדיר כיצד המסמך ייראה.
מטרת ה־Document Type Definition היא לקבוע את התבנית או את הצורה שבה הנתונים יסודרו במסמך.
ניתן לומר כי ה־Document Type Definition הוא מסמך שמגדיר כיצד התוכנה הקוראת את הנתונים מצפה לקבל את המידע, כדי שתוכל לעבד אותו.
דוגמה למסמך DTD.
דוגמה לקוד DTD, ולאחריו הסבר לקוד:
&lt;!ELEMENT people_list (person*)&gt;
&lt;!ELEMENT person (name, birthdate?, gender?, socialsecuritynumber?)&gt;
&lt;!ELEMENT name (#PCDATA)&gt;
&lt;!ELEMENT birthdate (#PCDATA)&gt;
&lt;!ELEMENT gender (#PCDATA)&gt;
&lt;!ELEMENT socialsecuritynumber (#PCDATA)&gt;
הסבר, מחולק לפי שורות:
דרומיכטס
דרומיכטס (ביוונית עתיקה: Δρομιχαίτης) היה מנהיג הגטים בסביבות שנת 300 לפני הספירה.
ליסימכוס, דיאדוך מקדוני שהמליך עצמו בתראקיה, תבע לעצמו שליטה על מחוזות הגטים, ובמיוחד בתחום השייך היום לדוברוג'ה.
צבא ליסימכוס ניהל מספר קרבות עם בין צבא ליסימכוס ובין הגטים, בהנהגת דרומיכטס. באחד הקרבות נשבה אגתוקלס, בנו של ליסימכוס. דרומיכטס נהג בו יפה, שחרר אותו ושלח אותו לאביו, בתקווה לשפר את היחסים איתו. המחווה לא הביאה את התוצאות המבוקשות והמאבקים נמשכו.
שמונה שנים מאוחר יותר, בשנת 292 לפני הספירה, עבר ליסימכוס עם צבאו המקדוני, שמנה כ-100,000 חיילים, את הדנובה צפונה, כדי לכבוש את מחוזות הגטים. ליסימכוס לא הצטייד בכמות מספקת של מזונות, מתוך הנחה שהצבא ימצא את מזונותיו אצל האויב. ההנחה הייתה שגויה והצבא המקדוני, שהתקדם לתוך ארץ הגטים, סבל רעב וצמא במידה כזאת שחיילים התחילו למות מצמא.
הגטים צרו על המקדונים וצבאו של ליסימכוס נכנע. הגטים תבעו להביא את ליסימכוס לדין ולהורגו, אך דרומיכטס גרס כי אם יעשו כן יעלו לשלטון במקדוניה מלכים אחרים, העלולים להיות מסוכנים יותר מבחינת הגטים. לעומת זאת, אם ינהגו יפה בליסימכוס, יסכים האחרון, שיהיה חייב לגטים הכרת תודה, להשיב את המצודות שתפס מידיהם ולשמור על יחסים טובים.
דיודורוס סיקולוס מספר כי דרומיכטס איתר את ליסימכוס בין חייליו באמצעות בני פמלייתו שהיו סביבו ואחר כך ערך משתה, בו הוגש למקדונים אוכל הראוי למשתה מלכים, בצלחות כסף ועל שטיחים מפוארים, בעוד הגטים סועדים בצלחות עץ, יישובים על קש.
לאחר הסעודה שאל דרומיכטס את ליסימכוס כיצד עדיף לסעוד, כמו המקדונים או כמו הגטים? כאשר ליסימכוס העדיף את דרך המקדונים, הקשה דרומיכטס ושאל "אם כך, מה היה לכם לבוא אל ארצנו הדלה, בה אנו חיים כחיות וכברברים ובה שום צבא לא יוכל לשרוד, במקום לדבוק בעושר שניתן לכם?" ליסימכוס הודה כי שגה, הבטיח להשיב את המצודות ולפי פאוסניאס אף השיא לדרוכימטס את אחת מבנותיו.
ג'רישה
ג'רישה (בערבית: جريشة) היה כפר ערבי קטן מדרום לנחל הירקון, שתושביו התפנו ממנו במהלך מלחמת העצמאות. הכפר שכן במקום בו מצוי כיום אתר "שבע טחנות", בפארק הירקון שבתל אביב.
היסטוריה.
הכפר השתייך בשנת 1596 לנפת בני צעב (מחוז שכם) ומספר תושביו היה 121 נפש. ב-1851 מוזכרת "גאריסה" על ידי החוקר אדוארד רובינסון; זהו התיאור הראשון במאה ה-19 על יישוב באזור. תושבי הכפר, שהיו מוסלמים, עבדו ביישובי הסביבה וכן עסקו בחקלאות, ככל הנראה כאריסים על אדמות שבבעלות בני הכפר השכן שייח' מוניס. בשטח ג'רישה היו שלוש טחנות קמח כבר בתקופה העות'מאנית, ובהתאם לכך היווה הכפר מרכז אזורי של טחינת קמח. בסוף המאה ה-19 תואר הכפר כקטן מאוד, בעל מבני טיט, באר ומטע זיתים.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקנו הטחנות על ידי יהודי מתל אביב, אך ב-1936 הפסיקו הטחנות לפעול לאחר שלא עמדו בתחרות עם טחנות חדישות יותר. בתקופת שלטון המנדט הבריטי הייתה ג'רישה מרכז בילויים לתושבי יפו הסמוכה. על פי ניר מן, "בשנת 1935 השלימו אכרי שרונה את רכישת הקרקעות בתל ג'רישה שעל שפת הירקון (גבעת נפוליאון ברמת גן)". על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטח הכפר בבעלות ערבית בשנת 1945 עמד על 462 דונם. 93 דונמים היו בבעלות יהודית. בפברואר 1948 התפנו תושבי הכפר מבתיהם בעקבות סיכום של נציג ארגון "ההגנה" עם אבראהים אבו כחיל, מנכבדי שייח' מוניס.
לאחר מלחמת העצמאות הוקם על אדמות שהיו שייכות לכפר חלק מ"שיכון ותיקים" ברמת גן. כיום יושב אתר "שבע טחנות" שבפארק הירקון בתל אביב על אדמות הכפר, ובו שרידים מטחנות הקמח. מן הכפר לא נותרו שרידי מבנים. מדרום לכפר נמצא תל נפוליאון, ובו שרידי יישוב קדום מן התקופה הכנענית ומהתקופה הישראלית.
קווזי-גביש
תקופות יוון העתיקה
ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור
ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור (אנגלית: A Connecticut Yankee in King Arthur's Court) הוא רומן שנכתב על ידי הסופר האמריקני מארק טוויין והתפרסם ב-10 בדצמבר 1889. זהו אחד הספרים הראשונים בהם מופיע המוטיב של מסע בזמן.
דמותו השתתפה גם בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" של רשת ABC בתור אביה של ויולט בעונה החמישית.
עלילה.
האנק מורגן הוא מנהל במפעל בקונטיקט בסוף המאה ה-19. יום אחד הוא מסתבך בקטטה עם אחד מעובדיו ונחבט בראשו. כשהוא מתעורר הוא מגלה כי הוא חזר בזמן לאנגליה של המאה ה-6 לתקופת המלך ארתור. לאחר שהוא מתגבר על קשיי התאקלמות ראשוניים, הוא הופך ליד-ימינו של המלך ומשתמש בידע הטכנולוגי של העתיד כדי להפוך את החברה הנבערת של אנגליה הקדומה לחברה מתקדמת דוגמת ארצות הברית של תקופתו, למשל, על ידי החדרת הדפוס ועיתונים כאמצעי לתקשורת. אולם, לבסוף מסתבר לו שאנגליה של המאה ה-6 אינה מוכנה באמת ובתמים לשינויים שהוא תכנן עבורה וסופה של המהפכה הטכנולוגית שלו להיכשל במחיר דמים נורא.
כתיבת הספר.