ההנחה שצבי מלכת שבא נכחד, הועלתה כבר ב-1991, על ידי קבוצת מומחים של האיגוד העולמי לשימור הטבע (IUCN) אשר נטלה חלק בתוכנית הפעולה האזורית לשימור אנטילופות באפריקה, אסיה והמזרח התיכון, והדבר נרשם בדו"ח שנשלח עבור הארגון. ההודעה הרשמית על ההכחדה של צבי מלכת שבא נמסרה בשנת 1999 - אז המין סווג לראשונה על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין נכחד (EX). על פי IUCN, סיבת ההכחדה הייתה ציד נרחב על ידי קציני צבא של ממלכת תימן.
מאז 1951, סקרים שנעשו בתחום התפוצה ההיסטורי שלהם לא הצליחו למצוא כל סימן לנוכחותם של צבאי מלכת שבא. בשנת 1985, זוג צביים צולם באוסף פרטי בשמורת הטבע אל-וואברה בקטר. הזואולוג קולין גרובס שבחן את התמונה, טען שהצביים הללו עשויים להיות שרידים של צבי מלכת שבא ששרדו, אך הוא לא אישר זאת בוודאות.
מעמד טקסונומי.
מאז גילויו של המין היו מחלוקות רבות האם אכן מדובר בצבי הזכאי למעמד טקסונומי נפרד. בחצי האי ערב מצויים כיום צבי פרסי, צבי מצוי וצבי ארלנג'ר (מוכר עדיין כתת-מין של האחרון). הגילוי של מין נוסף באזור תימן, התקבל בספק על ידי זואולוגים מסוימים, כשרבים טוענים שמדובר באחד מתת-המינים של צבי מצוי או לחלופין באוכלוסייה של צבי ארלנג'ר שנכחדה.
כאמור, מספר צביי מלכת שבא נשלחו בזמנו עבור מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו. מכיוון שמעמדו הטקסונומי של צבי זה מוטל בספק, נדרש לבצע בדיקות DNA על פוחלצי הצבי במוזיאון ולהשוות אותם לתת-מינים של צבי מצוי החיים במרכז רבייה בשבי בקטר כדי לראות האם אכן מדובר במין נפרד. בדיקות DNA רבות נעשו כבר על כל סוגי הצביים המאכלסים את חצי האי ערב כדי לקבל הבחנה ברורה בין מינים ותת-מינים, ולאור זאת ניתן להמתין לבדיקות כדי לאשש את ההכחדה של צבי מלכת שבא.
לצד צבי מלכת שבא, ישנם שלושה מיני צביי מדבר אחרים שאף הם הוכחדו, ומעמדם הטקסונומי מוטל בספק: צבי סעודי וצבי ערבי שחיו בחצי האי ערב, וצבי אדום שדגימות שלו נקנו באלג'יריה.
מזאמה
מזאמה (שם מדעי: "Mazama"; לחלופין: אייל שיפוד) היא סוג של אייל קטן-בינוני בתת-משפחת איילי העולם החדש, אשר כוללת כתריסר מינים דמויי צבי האנדמיים לאזור הנאוטרופי ביבשת אמריקה, והיא מצויה בכל אחת ממדינות אמריקה הדרומית להוציא את צ'ילה. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1817 על ידי החוקר הספרדי קונסטנטין סמואל ראפינסקיו אך המינים שלו היו מוכרים כבר זמן רב לפני כן. מקורו של השם הוא בכינוי משפת הנאוואטל עבור האיילים הללו במקסיקו במהלך המאה ה-16. מיני המזאמות חולקים ביניהם מאפיינים גופניים ואקולוגיים דומים, והם בין היונקים הפחות ידועים של יבשת אמריקה. הם דומים במידה רבה למונטיאקים מאסיה או לצביונים מאפריקה.
טקסונומיה.
הטקסונומיה של מיני המזאמה השתנתה באופן משמעותי בעשורים האחרונים; עד 1999 היו מוכרים כארבעה מינים בלבד: אדומה (Americana), אפורה (Gouazoubira), ביצתית (Rufina) וצ'וני (Chunyi). כל אחת מהמזאמות הללו כללה מספר אוכלוסיות נפרדות אשר לאחר מכן הועלו למעמד של מינים נפרדים, כך שעד שנת 2005 הוכרו כתשעה מיני מזאמה. המזאמה העשירית (Nemorivaga - אמזונית), נכללה באופן מסורתי תחת המזאמה האפורה, אבל כבר בשנת 2000 היה נראה שמדובר בסיווג מוטעה - אף שהיא טרם הוכרה כמין נפרד על ידי ספר "מיני היונקים של העולם". המין האחד-עשר (Tienhoveni) תואר לאחרונה מאגן האמזונס הנמוך. משנת 2004, ישנם תיאורים על מזאמה קטנה נוספת בעלת פרווה אדמדמה ורגליים שחורות שטרם מוכרת למדע, אשר צולמה בשפלה של הפארק הלאומי מנו בפרו, ועל סמך עדויות ראייה נמצאת גם בצפון-מערב בוליביה.
על פי מחקרים מולקולריים, נראה שמקורה של משפחת האיילים הוא ממרכז אסיה בסוף תקופת המיוקן, ובמהלך תחילת הפליוקן, התפזר שבט Odocoileini בתת-משפחת איילי העולם החדש ברחבי צפון אמריקה עד שלבסוף הגיע לאזור מצר פנמה. במהלך הפליוקן, הגיעו לפחות שמונה צורות של אב קדמון של האיילים לדרום אמריקה, והמזאמה האדומה, למשל, החלה להציג גיוון גנטי שהוליד בסופו של מספר מינים בעלי הבדלים מורפולוגיים. האיילים האנדמיים שהתפתחו בעולם החדש, התפצלו לשתי שושלות ביו-גאוגרפיות: שושלת אחת כללה את המזאמה האדומה ואייל פרדי אשר נפוצו בצפון, מרכז ודרום אמריקה, ואילו השושלת השנייה כללה מיני איילים דרום אמריקנים בלבד - ביניהם המזאמה האפורה. משמעות הדבר היא, שהסוג מזאמה לא תקף שכן הפילוגנטיקה של המינים בו שונה לגמרי. תאוריה זו נתמכת על ידי ניתוח גנטי שהראה הבדלים מולקולריים גדולים בין קבוצות של מיני מזאמה הדומים מבחינה מורפולוגית; הדבר בא לידי ביטוי בפרט במזאמה האדומה אשר מראה קשר מרשים ברצפי הגנים בינה לבין האייל הפרדי, וכן במיני המזאמות מסוימים אשר יוצרים יחד ענף עם הפודו ואייל הפמפס.
מראה כללי.
המזאמות הן איילים בגודל קטן עד בינוני עם גוף חסון ואוזניים גדולות. אורך הראש והגוף שלהן: 144-60 ס"מ, גובה הכתפיים: 80-35 ס"מ, והמשקל נע בין 8 ל-48 ק"ג. מינים מסוימים אינם עולים בגודלם בהרבה על ארנבת, בעוד שמינים אחרים מתקרבים לגבוה של אייל רגיל. צבע הפרווה נע בין אדמדם לחום או אפור המתמזג היטב בסביבה המיוערת והחשוכה, כשהזנב קצר ורחב. הקרניים של המזאמה הם אולי המאפיין בולט ביותר של המין: בניגוד מוחלט לשאר האיילים הידועים בקרניים המסועפות, המזאמה יוצאת דופן בכך שקרניה בעלות מבנה של חנית פשוטה הדומה לקרן הצבי (מה שהוביל לכינוי אייל שיפוד). המבנה של הגוף צר ורזה, הגב עגלגל, והרגליים מוצקות. החרטום משולש והלוע מעוגל. באופן כללי, ניתן לחלק את המינים בסוג לארבע קבוצות עיקריות על בסיס הגודל, הצבע ובית הגידול (אבל לא בהכרח תואם את הקרבה הגנטית בעץ הפילוגנטי):
אקולוגיה.
מעבר לכך שהמזאמות הן פעילות לילה בדרך כלל, גודלן הקומפקטי והביישנות שלהן מובילה לכך שהן כמעט ולא נצפות. הן חיות לבד או בזוגות בתוך טריטוריה קטנה אשר תסומן על ידי הפרשות מבלוטות הריח או על ידי שתן וצואה. כאשר הם נרדפים על ידי טורפים (בעיקר יגואר ופומה), הן נמלטות ומסתתרות בסבך הקרוב עד יעבור זעם. המזאמות הן צמחוניות, והתזונה שלהם מורכבת מעלים, פירות, ושיחים על קרקעית היער. יש להן חיבה למקווי מים ולאזורים בוציים.
המזאמות בדרך כלל מונוגמיות (הזכר והנקבה חיים יחד למשך חייהם), אך הזכר עשוי להתרבות עם נקבות החולפות בטריטוריה. כאשר הזכרים נלחמים על טריטוריה או על נקבה, הם משתמשים בקרניים החדות שלהם או בנשיכות; שלא כמו איילים רבים, נגיחות המזאמה עשויות להיות קטלניות. למיני המזאמה אשר חיים באזורים טרופיים אין עונת רבייה קבועה, בעוד שאלו החיים באזורים ממוזגים מתרבים בעיקר בסתיו.
תקופת ההריון היא בערך 200–220 ימים, ולאחריהם הנקבות ממליטות עופר יחיד בכל פעם. העופר שוהה בסבך במשך זמן רב עד שיהיה גדול מספיק כדי לעקוב אחר אימו. הוא נגמל בדרך כלל בסביבות שישה חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנה.
מזאמה אדומה
מזאמה אדומה (שם מדעי: "Mazama americana"; ידועה גם כשיפוד אדום), היא מין של אייל בינוני בסוג מזאמה שבתת-משפחת איילי העולם החדש, החיה ברחבי אמריקה הדרומית. היא תוארה מדעית לראשונה בשנת 1777 על ידי הזואולוג הבריטי ג'והן כריסטיאן ארכסלבן ויש לה כ-12 תת-מינים וודאיים. מספר מינים מהסוג מזאמה נחשבו בעבר כתת-מינים שלה כמו מזאמה מרכז-אמריקנית ומזאמה יוקטנית. המזאמה האדומה היא המין הגדול ביותר בסוגה וטווח התפוצה שלה הוא הרחב ביותר מבין מיני המזאמות.
מקור השם המדעי של המזאמה האדומה הוא כדלהלן: "Mazama" - מקורו במילה "מאקאמה" (macame) ששימשה ככינוי לאייל מסוים במקסיקו במהלך המאה ה-17. "americana" פירושו "אמריקנית", ומתייחס לכך שמין זה מאכלס שטחים נרחבים בדרום ומרכז יבשת אמריקה הדרומית. השם הרשמי של המין - "מזאמה אדומה" מתייחס לכינוי האמור ולצבע פרוותו האדמוני; השם הרשמי הנוסף "שיפוד אדום" (באנגלית "Red brocket"), מקורו כנראה במילה "broc" מהצרפתית העתיקה שפירושה הוא "סעיף של קרן", ומתייחס לקרניים היוצאות דופן של המזאמה בקרב האיילים.
טקסונומיה וגנטיקה.
המזאמה האדומה שייכת לסוג מזאמה שבשבט "Odocoileini" בתת-משפחת איילי העולם החדש, לצד כ-10 מינים נוספים. נכון להיום, הטקסונומיה של המזאמה האדומה עדיין אינה ברורה. יש לה בין 9 ל-15 תת-מינים, וחלק מהם נחשבים כיום כמינים נפרדים. מניתוחים גנטים במהלך השנים שנעשו לפרטים רבים ברחבי אמריקה דרומית עלו נתונים סותרים בקשר למספר הכרומוזומים של המין: 48, 50, 52, 54, 56, 68, 70 ו-74. בנוסף תועד גם שוני נרחב בגודל של כרומוזומים מסוימים. ההבדלים העצומים בין הפרטים שנותחו העלו שאלות רבות הנוגעות לסיווג של תת-המינים של המזאמה, ולדברי חוקרי הטבע ההבדלים מציינים את קיומם של מספר מינים בלתי מוכרים שנכללים בטעות תחת המזאמה האדומה. מינים וודאיים שנחשבו בעבר כתת-מינים שלה הם: מזאמה מרכז-אמריקנית, מזאמה יוקטנית, מזאמה ביצתית ובורורו.
להלן מספר תת-המינים המוסכם של המזאמה האדומה:
אנטומיה ומראה.