הרעיון של כיכר אנטין להפגיש בין העיר לבין האוניברסיטה מתממש בייעודה להכיל פעילויות תרבות וחברה. היא מכילה טרסות מושבים לצפייה, רחבות לפעילויות שונות, קולונדה מוצללת למעבר הולכי הרגל, וקוביות בטון לנואמי רחוב. המרצפות מעוטרות בציטטות מהגותם ומחקרם של גדולי החוקרים בעולם ואנשי רוח רבים, בהם אריסטו, חיים נחמן ביאליק, אייזק ניוטון ואחרים. הרעיון של המפגש בין התרבות הממוסדת לבין תרבות הרחוב, שבוצע בהצלחה מרובה במוזיאון פומפידו בפריז, קיבל כאן פרפרזה מוקטנת במפגש שבין הגלריה לאמנות, האקדמיה למוזיקה, והרחבה שלצידם.
הכיכר נחנכה במאי 1992. באותה עת נולד לסאלי וללסטר אנטין נין ראשון. בצדה הדרום-מערבי של הכיכר ניטע עץ זית על שמו של הנין - ג'רד אנטין לנר.
פרס רכטר לאדריכלות הוענק ב-1992 לאדריכל על תכנון הכיכר.
בשולי הרחבה נמצאים שלושה בתי עסק: בית קפה, סניף של בנק דיסקונט וחנות "דיונון" לספרים, ציוד משרדי, צעצועים ומוזיקה. הכניסה לבתי עסק אלה אינה כרוכה בכניסה לאוניברסיטה. לבניין אגודת הסטודנטים, ולגלריה לאמנות האוניברסיטאית הסמוכה אליו, הנמצאים אף הם בשולי הרחבה ניתן להגיע רק לאחר כניסה בשערי האוניברסיטה.
אוניברסיטת תל אביב אינה מאפשרת פעילות פוליטית בתחומיה, ועל כן פעילות זו וכן הפגנות של סטודנטים נעשות בכיכר (אף שגם לצורך זה נדרש אישור האוניברסיטה כי הכיכר נמצאת בשטחה). במהלך מאבק הסטודנטים להורדת שכר הלימוד הוקם בכיכר אוהל מחאה, בו נערכו 'שיעורים' אלטרנטיביים ומפגשים עם אנשי רוח.
חתול רחוב
חתול רחוב (או חתול אשפתות) הוא כינוי לחתולים החיים ברחובות הערים. הם נמנים עם אותה קבוצה תת-מין כמו חתולי הבית, אך הם ננטשו על ידי בעליהם או נולדו ברחוב. תופעת חתולי הרחוב קיימת ברוב מדינות העולם, ובהן ישראל. נכון ל-2021 מספרם של חתולי הרחוב בישראל מוערך בכלמעלה ממיליון חתולי רחוב.
רוב חתולי הרחוב בישראל הובאו לארץ בתקופת המנדט על ידי הבריטים במטרה לצמצם את אוכלוסיית העכברים והעכברושים (חולדות) בארץ. כיום, חתולי רחוב נפוצים מאוד בישראל כתוצאה מכך ובארץ פועלים למען שינוי המצב, בעיקר על ידי תהליכי עיקור וסירוס של חתולי רחוב, והשבתם לאזור מחייתם לאחר מכן.
הסיבה לכך היא שבשונה מחיות אחרות היצאו מכלל שליטה, כגון כלבי רחוב שהשיטה במקרה שלהם היא לכידה והעברתם למכלאות עד לאימוצם או מסירתם לעמותות שונות, חתולי הרחוב בישראל יצאו מכלל שליטה ומספרם רב מדי. בנוסף הם גורמים לנזקים שונים, בכללם הרג של חיות בר כמו צב היבשה המצוי הנתון לסכנת הכחדה בישראל, יונים, דגים ועוד. חתולי הרחוב גם מחטטים בפחים ואף על פי שנחשבים לחיה נקייה עלולים לשאת עימם מחלות, לדוגמה כלבת.
ריבוי טבעי של חתולי רחוב.
להבדיל מחתולי הבר, חתולי הבית הם בעלי מנגנון רבייה מאוד מפותח, המאפשר לנקבות להמליט עד שלוש פעמים בשנה; ובאקלים נוח כמו זה שבישראל, עד שמונה גורים בכל פעם ובממוצע ארבעה גורים בהמלטה, כלומר עד פי 9 מחתולת הבר. הייחום הראשון של חתולה מתרחש לרוב כבר בהיותה כבת 5 חודשים.
חייה של חתולת בית שלא בוצע בה עיקור, קצרים יותר בדרך כלל במידה משמעותית מחיי חתולת בית מעוקרת - 4 שנים בממוצע לעומת 14 שנים לחתולת בית מעוקרת, אך לא נעשה מחקר מסודר על השפעת העיקור על חתולות רחוב. במהלך ההריון ולאחר ההמלטה, חתולה זקוקה למזון בכמות משולשת מזו של חתול אחר. הטיפול בגורים והשמירה עליהם גובה לא פעם מחיר גבוה כיוון שחתולה תלחם בכל איום כדי להגן על גוריה גם במחיר חייה.
בערים גדולות וצפופות ברחבי העולם התרבו החתולים בגלל הזמינות הגבוהה של המזון ומקומות המסתור, וכן נטישה של חתולי בית (כאשר אלו אינם מעוקרים או מסורסים) וקצב ריבוי טבעי גבוה של חתולי הרחוב. כיוון שחתול הוא חיה טריטוריאלית, צפיפות האוכלוסייה מגבירה בצורה ניכרת את הקרבות בין הזכרים שאינם מסורסים. תנועת הרכבים יוצרת איומים נוספים על חתולי הרחוב וחתולים רבים נפצעים ומתים. אוכלוסיית חתולים שמתרבה מעבר לכושר הנשיאה של תא השטח עלולה לסבול מרעב, חוסר יציבות, תחלואה גבוהה ומוות. כאשר מצב אוכלוסיית החתולים מתדרדר החתולים עלולים להפוך למטרד לבני האדם ובמקרים מסוימים אף להוות מפגע תברואתי.
ויסות הריבוי הטבעי.
הטוענים לריבוי אוכלוסיית החתולים מעלים את הצורך לווסת את מספר החתולים, בעיקר במרחב העירוני. קיימות דרכים שונות למניעת התרבות בלתי מבוקרת וצמצום מספרם של חתולי הרחוב. קיים ויכוח בין פעילי זכויות בעלי החיים, התומכים בעיקור וסירוס, לבין אנשי שמירת טבע, התומכים בהמתה, לגבי השיטה העדיפה לוויסות אוכלוסיית החתולים. לעומתם יש הטוענים שמספיקה שליטה במקורות המזון לצורך שליטה בגודל האוכלוסייה.
חתולי הרחוב והאדם.
קיום קהילה בריאה ויציבה של חתולי רחוב בקרב בני האדם נחשב כבעל יתרונות מסוימים לבני האדם כהגנה מפני עכברים, חולדות, נחשים וחרקים. כמו כן, מבחינה אקולוגית, בשטחים בקרבת יישובים שבהם בני אדם גרים, הכחידו את הטורפים הטבעיים. פעילות הציד של החתולים יכולה לעזור באיזון האוכלוסיות הטבעיות.
במרחב המזרח התיכון החתול הוא אחד מהטורפים הטבעיים הוותיקים ביותר. התרבותו בצד התיישבות הקבע ובעיקר ההתיישבות העירונית תועדה עוד מראשיתה. יכולתו של החתול לנצל את האשפה שייצרו בני האדם כמזון ולצוד עכברים וחולדות שהתרבו סביב אותם מקורות מזון הפך את הסביבה העירונית לתחום מחיה מועדף לחתולים . תפוצתו העיקרית של חתול הבית מחוץ למזרח התיכון התרחשה ככל הנראה לפני כ-2000 שנה, במהלך התקופה הרומית, כאשר החתול הפך נפוץ גם בערי אירופה והים התיכון וגם, דרך נתיבי הסחר, במזרח הרחוק.
במחקר על חתולי הבית ניתן דגש רב לפגיעה במגוון הביולוגי של חיות בר אחרות אותן החתול צד. מחקרים אלו נעשו בעיקר באזורים אליהם החתול הובא בידי האדם (אוסטרליה, ארצות הברית, ניו זילנד, בריטניה) והוא מהווה למעשה מין פולש. מעט המחקרים שנעשו בארץ בתחום זה הראו כי חתולי הרחוב בישראל אינם מראים העדפות ציד ולכן צדים בעיקר את בעלי החיים הנפוצים בסביבתם, כמו עכבר הבית. לאחר אלפי שנים בהם חי החתול בצד האדם במזרח התיכון לא ניתן להצביע על פגיעה במגוון הביולוגי המקומי באופן דומה לזו שניכרת באזורים בהם החתול הוא מין פולש.
המחקר המקיף ביותר שנעשה בישראל הראה כי רובם המכריע של חתולי הרחוב מחזיקים טריטוריה מוגבלת עד 200 מ' רדיוס לנקבות ועד כ-300 מ' רדיוס לזכרים, כאשר התרחקותם מגבולות היישוב פחותה מכך בכ-100 מ'. במחקר נבחנה תכולת קיבה של כ-190 חתולים רחוב מהן שליש נמצאו ריקות, אצל חתולי הרחוב העירוניים לא נמצא טרף כלל ובקיבות בהן נמצא טרף רובו היה של עכברים, חולדות וחיות אחרות שאינן בסכנת הכחדה. חיות בסכנת הכחדה היוו כ-2% מהטרף שזוהה. אחוז זהה של חיות בסכנת הכחדה דווח גם במעקב אחרי חתול הבית החריג ביותר במחקר.
פגיעות אחרות המיוחסות לחתולי הרחוב הן רעש עקב קרבות בין חתולים זכרים, ריח הנובע מסימון הטריטוריה וסכנת הצטברות פשפשים, פרעושים וקרציות במקומות מסתור בהם חתולות נוטות להמלטות חוזרות ונשנות.
עיקור וסירוס של חתולי רחוב.
פעולות העיקור והסירוס מבוצעות על ידי וטרינר בניתוח בהרדמה מלאה, שבו מוסרים מהנקבה הרחם והשחלות, ומהזכר האשכים. הטענה הרווחת היא שאין להליכים אלו תופעות לוואי שליליות.
לרוב, בהתערבות כוללת באוכלוסיית חתולים נוטים לבחור באחת הפעולות, עיקור או סירוס, על מנת לעצור את התרבות החתולים. הבחירה בעיקור החתולות עשויה לעצור את הריבוי הטבעי, אך היא חודרנית ומסובכת יותר מבחינה רפואית, ולכן עלולה לסכן יותר את החתולות המשוחררות מיד לאחר הניתוח למקומן הטבעי ללא אפשרות למעקב ולטיפול חוזר. לעומת זאת, מוצג סירוס החתולים הזכרים הוא פעולה פשוטה יותר שאינה חודרנית ולכן לעיתים עדיפה על פני עיקור מסיבי.
חתולי הרחוב המעוקרים והמסורסים מסומנים באזנם בעזרת חתך קטן. לאחר הניתוח החתולים מוחזרים אל סביבת המחיה שלהם.
המתנגדים לסירוס ולעיקור של חתולי רחוב מתחלקים בין התומכים בהמתה הטוענים שסירוס ועיקור לא עוזרים בהקטנת אוכלוסיית החתולים לבין כאלו המתנגדים לפעולה מסיבות מוסריות, מסיבות של היעדר מחקר מספק על השפעת העיקור והסירוס על חתולי רחוב, או מתוך הסכנות בניתוח ובתופעות הלוואי העלולות להתפתח בעקבותיו. בתוך כך ניתן למנות את הטענה שחתולי רחוב אינם זוכים לטיפול ברמה זהה לזה של חתולי בית ושנעשה חיסכון הן בחומרי ההרדמה והן על ידי קיצור משך זמן ההחלמה של החתול לפני החזרתו לרחוב . סכנות מוכרות של תהליכי עיקור וסירוס כוללות רגישות לחומרי הרדמה, זיהום באזור הניתוח, דימומים, איבוד תיאבון, פגיעה בגדילה והתפתחות, סכנת התפתחות סרטן (מסוגים שאינם קשורים לאברי הרבייה), משקל עודף, דלקות בדרכי השתן ועוד
גורמים יהודים אורתודוקסים מתנגדים לתהליכים אלו מסיבות הלכתיות.
מאבק משפטי בישראל.
בישראל נערך מאבק של גופים לזכויות בעלי חיים כנגד רשויות ואגודות כגון צער בעלי חיים הנוקטות במדיניות של הריגת חתולי הרחוב כדי לשלוט בריבוים הטבעי באמצעות המתה. הרשויות הפועלות להמתת בעלי החיים רואות בהם מפגע תברואתי וטוענות שהמתתם תביא לפתרון הבעיה. המתנגדים לכך רואים במעשה פגיעה בזכויות בעלי החיים אותם ביית האדם ולכן הוא אחראי עליהם.