נשמתו של ווחשי הייתה כמהה להצעה הזאת, והוא כבר לא יכול היה לחכות לקרב, שלאחריו הוא יחדל להיות עבד ויצא לחופשי, ובנוסף לזה יזכה גם בתכשיטים הכי יקרים של האישה המובילה בשבט קורייש.
זה הפך להיות ברור לכולם שהמלחמה היא למעשה תוכנית התנקשות בחמזה.
שני הצבאות נפגשו, וקרב אוחוד יצא לדרך. חמזה היה בלבו של שדה הקרב, לבוש בחליפת הקרב המסורתית שלו. הוא נע על פני כל שדה הקרוב, מפיל את אויביו בזה אחר זה. היה נראה לרגע שהמוות ממש נתון לפיקודו. המוסלמים עמדו לזכות בניצחון, והצבא המובס של שבט קורייש שוב החל לסגת, כפי שעשה במערכת בדר.
אך אז התרחש דבר אשר שינה את פני הדברים, ואת פני ההיסטוריה. הקשתים המוסלמים החלו לנטוש את עמדותיהם שעל ההר, בניגוד מוחלט להוראות של הנביא מוחמד, והחלו לאסוף את השלל משדה הקרב. אם הם לא היו נוטשים את העמדות שלהם, הקרב היה מסתיים כמפלה אדירה לשבט קורייש. אך בגלל שהקשתים נטשו את עמדותיהם, הפרשים של שבט קורייש זיהו את ההזדמנות, והוציאו מתקפת פתע כנגד המוסלמים. הפרשים של שבט קורייש החלו לטבוח את המוסלמים, ולמרות המוסלמים ניסו לאסוף את כוחותיהם, המתקפה הייתה אלימה מדי, וקורייש המשיכו לקצור אותם.
חמזה, שראה את המתרחש, הכפיל את מאמצו. חמזה הניף את חרבו לכל עבר, בעוד ווחשי צופה בו מהצד, ממתין לרגע הנכון. בשלב מסוים, חמזה היה יציב על הכוונת של ווחשי, אשר השליח לעברו את הרומח שלו. הרומח חדר לגבו של חמזה, ויצא מהצד השני. חמזה הבין מהיכן הגיעה התקיפה, ובשארית כוחותיו הוא ניסה להגיע אל ווחשי, אך לא הצליח, ולבסוף הוא קרס, התמוטט ומת. ווחשי התקרב אל הגופה, שלף ממנה את הרומח שלו, ושב אל המחנה, שם הוא זכה במה שהובטח לו: חירות ותכשיטים.
בחזרה למותו של חמזה. מותו של חמזה היה יוצא דופן, כמו חייו. קורייש גייסו את כל משאבי האנוש שלהם ואת כל המשאבים שלהם על מנת לחסל את חמזה, אך מותו לא הספיק להם. הינד, אשתו של אבו סופיאן, הורתה לווחשי להביא לה את הכבד של חמזה, והוא נענה להוראתה האכזרית. ווחשי עקר את הכבד של חמזה, והביא אותו להינד, אשר החלה לאכול אותו, בתקווה שזה יסיר את השנאה מהלב לה, אך הכבד היה קשה מדי לשיניים שלה, אז היא ירקה אותו.
לאחר שהסתיים הקרב, הנביא הלך לסרוק את שדה הקרב, ולראות את אלו ששילמו בחייהם. בין הגופות, הוא ראה את גופתו המבותרת של דודו היקר, חמזה. הוא לא האמין שעובדי האלילים אכזריים עד כדי כך שהם מסוגלים לרטש גופות בצורה כל כך אכזרית.
הזמן עבר חלף לו, וגם ווחשי נכנס לאסלאם. כאשר הנביא ראה שווחשי התאסלם, הוא אמר לו "תגיד לי, כיצד הרגת את חמזה?". לאחר שווחשי סיפר לו, הנביא אמר לו "אבוי לך, תסתלק פה ולעולם אל תראה לי את הפרצוף שלך שוב".
משלי ישו
את משלי ישו ניתן למצוא בכל הבשורות, מלבד בבשורת יוחנן ובחלק מהבשורות הלא-קנוניות, אך הם מופיעים בעיקר במסגרת שלוש הבשורות הסינופטיות. המשלים מייצגים חלק נכבד מהבשורה והלימוד שישו לימד: יחד הם יוצרים כשליש מתורתו הכתובה. בנצרות מושם דגש ניכר על משלים אלה, מאחר שהם מיוחסים לישו, באמונה שהם מייצגים את דבר אלוהים, כפי שהודגש בבשורת יוחנן ח' 28, ובפרק י"ד, 10.
רבים ממשלי ישו כתובים בפשטות. המשלים הם סיפורים שלא בנקל ניתן לשכוח אותם, לעיתים קרובות הם מכילים דימויים, שכולם מאופיינים בהעברת מסרים משמעותיים. מלומדים שונים ציינו שעל אף שמשלים אלה נראים כפשוטים, המסרים שהם מעבירים, הם בעלי משמעות עמוקה, ותופסים מקום נכבד בתורתו ובשורתו של ישו. פרשנים נוצריים שונים טוענים שהם לא רק משרתים את הנמשל, אלא גם את עצם הבנת המסרים שבבשורתו של ישו, בכך הם הופכים לעדות רוחנית.
רבים ממשלי ישו מתייחסים לענייני יומיום פשוטים, כגון משל האישה האופה לחם (משל השאור), במתי י"ג 33 ובלוקס י"ג 20–21 האיש הדופק על דלת שכנו בלילה (משל החבר בלילה), או משל השוד בדרך (משל השומרוני הטוב), כמו כן, הם עוסקים בנושאים של אמונה, כגון התפתחות וגדילה של מלכות האלוהים, חשיבותה של התפילה, ומשמעותה של אהבה רוחנית.
בתרבות המערבית, יצרו משלים אלה את האב טיפוס למונח "המשל", ובעידן המודרני, אפילו בקרב הללו שכמעט ואינם מכירים את כתבי הקודש (תנ"ך וברית חדשה), משלי ישו נחשבים למשלים ולסיפורים הטובים והידועים ביותר בעולם.
שורשים ומקורות.
המילה העברית מָשָׁל יכולה להתייחס גם למושג חידה. במהלך ההיסטוריה היהודית, החינוך וההוראה באמצעות משלים וסיפור משלים היו שיטה מוכרת, והיא קיימת גם בתנ"ך. כמו למשל "משל יותם". כל ספר משלי מבוסס על אמרות, פתגמים ומשלים. השימוש שעשה ישו במשלים היה לפיכך טבעי בשיטת ההוראה המותאמת למסורת של זמנו. משלי ישו צוטטו, נלמדו ונדונו בהרחבה כבר מאז ראשיתה של הנצרות.
טבעם של משלי ישו.
משלים היו ונשארו אחד ממיני הצורות הספרותית הרבות בכתבי הקודש, אך נפוצות במיוחד בבשורות הברית החדשה. משלים נחשבים בדרך כלל כסיפורים קצרים כגון "משל השומרוני הטוב", אשר נבדלים מהצהרות מטפוריות כגון, "אתם מלח הארץ" (מתי ה' 13). משל אמיתי עשוי להיחשב כדימוי מורחב (סי. אל. בלומברג בפרשנותו למשלים). יש המציעים כי משלים הם למעשה הרחבה אלגורית. אחרים לעומתם טוענים את ההפך.
ד"ר קנת בואה קובע כי "משלים הם הרחבה של דמויות להשוואה, המשתמשים בסיפורים קצרים כדי ללמד אמת כלשהי או כדי להשיב על קושיה מסוימת. בעוד שסיפור המשל אינו חייב להיות אמת היסטורית, הוא נחשב כנכון לחיים ואין להחשיב אותו כמעשיה. כסוג של סיפורת בעל פה. המשל מנצל מצבים מציאותיים, ובו זמנית עושה שימוש יעיל בדמיון...חלק מהמשלים [של ישו] נועדו לחשוף נסתרות עבור המאמינים הכנים שבמסגרת האמונה תוך הסתרתם מהלא מאמינים, מחוץ למסגרת האמונה, הללו שלא היו מוכנים לשמוע ולהקשיב ולקבל את הבשורה".
הבשורות הקנוניות.
שלוש הבשורות הסינופטיות (בשורות מתי, מרקוס ולוקס) מכילות את משליו של ישו. מספר גדל והולך של חוקרים מוצאים משלים גם בבשורת יוחנן, כגון הסיפורים הקצרים על "הרועה הטוב" (יוחנן י', 1-5) או האישה היולדת (יוחנן ט"ז, 21). מלבד זאת כוללת בשורת יוחנן בעיקר אלגוריות אך לא משלים. מספר פרשנים כגון ברברה ריד, אלרנד הולטגרן או דונלד גריגס מציינים במפורש ש"ניכר מאוד שמשלים נעדרים מבשורת יוחנן".
האנציקלופדיה הקתולית קובעת: "בבשורת יוחנן אין משלים. בבשורות הסינופטיות (בשורות מתי, מרקוס ולוקס) אנו מזהים שלושים ושלושה משלים בסך הכל; ברם, היו כאלה שאף העלו את מספרם לשישים, בכך שכללו ביניהם אמרות או פתגמים". הבשורה על פי לוקס מכילה גם את המספר הגדול הכולל של 24 משלים, ומתוכם 18 משלים ייחודיים; הבשורה על פי מתי מכילה 23 משלים מתוכם כ-10 ייחודיים; והבשורה על פי מרקוס מכילה 8 משלים אשר 2 מהם ייחודיים.
בספר "Harmony of the Gospels" (הרמוניה של הבשורות), מספקים קוקס ואיסלי התאמה (תאם - הרמוניה) בין המשלים בהתבסס על מניה כלהלן: בבשורת מתי: 11 בלבד, בבשורת מרקוס: 1 בלבד, בבשורת לוקס: 18בלבד, בבשורות מתי ולוקס יחד: 4, בבשורות מתי, מרקוס ולוקס: 6. הם אינם כוללים ברשימותיהם משלים מבשורת יוחנן.
מסמכים אחרים.
משלים שיוחסו לישו נמצאו גם במסמכים אחרים מלבד כתבי הקודש. חלקם חופפים לאלה המצויים בבשורות הקנוניות וחלקם לא מופיעים בכתבי הקודש (בברית החדשה). בבשורה על פי תומא (שמו המקורי העברי-ארמי של השליח תומאס) הלא-קנוניות נמצאים עד כ 15 משלים, 11 מתוכם מקבילים למשלים בארבעת הבשורות הקנוניות. המחבר הלא ידוע של הבשורה על פי תומא לא השתמש במילה "משל", מה שהופך את העניין למסובך יותר: לנסות להבין מה נחשב בעיניו כמשל. המשלים הייחודיים לתומא כוללים את "משל הרוצח" ואת "משל הקערה הריקה".
הספר יעקב החיצוני מכיל גם הוא שלושה משלים ייחודיים המיוחסים לישו. הם ידועים בתור "משל גרעין החיטה", "משל אוזן הגרעין", ו "משל נצר דקל התמר".
המסמך Q ההיפותטי () נחשב כמקור לחלק ממשלי ישו בבשורות מתי, לוקס ותומא.
מטרה ומניע.