קילון (יוונית עתיקה: Κύλων) היה אציל אתונאי שניסה לעורר הפיכה באתונה העתיקה, ולהפוך לטיראן במאה ה-7 לפנה"ס. אירוע זה, ככל הנראה, הוא הראשון שניתן לתארך אותו באופן מהימן בהיסטוריה של אתונה.
חייו.
קילון היה אלוף המשחקים האולימפיים העתיקים. הוא ניסה לחולל הפיכה באתונה בשנת 632 לפנה"ס בתמיכת העיר מגארה, שהטיראן בה היה חותנו, תיאגנס. האורקל מדלפי המליצה לקילון להטיל מצור על אתונה בזמן הפסטיבל לכבוד זאוס. קילון הבין שהכוונה למשחקים האולימפיים.
ניסיון ההפיכה של קילון נכשל, ותומכיו התמקמו במקדש באקרופוליס כמקום מפלט, שם נדחקו לפינה בידי תשעת הארכונטים של אתונה. על פי דבריו של פלוטרכוס, קילון ואחיו נמלטו ונרדפו בידי הארכונטים לאחר שיצאו מן המקדש, והועמדו למשפט לאחר שהובהר להם שיחוסו על חייהם. בניסיון להבטיח את ביטחונם האישי, קילון ואחיו קשרו את עצמם לפסל המקדש לפני המשפט. בדרכם למשפט החבל השתחרר מעצמו. הארכונטים האתונאים, בהובלתו של מגאקלס, ראו בהשתחררות החבל כסימן מאשר מן האלים להרוג את שני האחים. האחים נסקלו למוות בידי הארכונטים. לעומת זאת, על פי הגרסה של תוקידידס והרודוטוס, קילון ואחיו הוצאו להורג לאחר שיצאו ממחבואם כשחשבו שלא ייפגעו.
מגאקלס הוגלה מן העיר לאחר המעשה בגין הפרת החוק נגד הריגה, וקללה הושטה על משפחתו המפורסמת, משפחת האלקמיונידים. קללה זו צצה בהיסטוריה האתונאית עוד פעמים רבות. כך למשל, כאשר קליסתנס, שנמנה אף הוא על משפחת האלקמאונידים, נלחם באיסגוראס על תפיסת השלטון באתונה, איסגוראס מבקש את עזרת קלמנס, מלך ספרטה, בתואנה שקליסטנס מפר את הקללה שרובצת על משפחתו.
הגבירה מאקסור
י&quot;ח בחשוון
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ח חשוון היא פרשת חיי שרה, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום שלישי או חמישי, או פרשת וירא אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני או שבת.
כ&quot;ה בחשוון
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"ה חשוון היא פרשת תולדות, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום שלישי או חמישי, או פרשת חיי שרה אם בר המצווה חל בשנה המתחילה בימים שני או שבת.
אלמוס
אלמוס הוא רומן היסטורי מאת אורה יעקבי, יצא לאור בהוצאת אות ועוד, בשנת 2006.
תקציר הספר.
הרומן מתחיל בשנת 1914 בעיירה גאבור בטורקיה על גבול איראן. אלמוס היא צעירה יהודייה ילידת אורמיה, שנישאה בגיל צעיר לשלמה ועברה להתגורר עמו בגאבור. היא צעירה חריגה מעט במשפחתה, לא אהודה במיוחד ועצמאית יחסית לנשות דורה. באזור גאבור שעל הגבול מתרחשות דרמות היסטוריות גדולות. מלחמת העולם הראשונה נפתחת בין הטורקים לרוסים. אזור זה, שיש בו אוכלוסייה ארמנית ואשורית גדולה מאוד, מתחיל לסבול רדיפות מידי הטורקים העות'מאנים. האוכלוסייה הנוצרית בורחת צפונה לכיוון רוסיה, האוכלוסייה המוסלמית בורחת מהרוסים דרומה, לכיוון צפון עיראק. משפחתה של אלמוס נאלצת לעזוב את העיירה לאחר שמושל העיר מזהיר אותם. הם נודדים במשך שלוש שנים דרך צפון עיראק, מתיישבים לזמן מה בעיר אירביל ובסופו של דבר חוזרים לעיר הולדתה של אלמוס, אורמיה.
במקביל לקורות המשפחה היהודית מתוארות ברומן קורות האשורים בעיר. חברת ילדותה של אלמוס, אישתר, היא אישה אשורית שנישאה בגיל שתים עשרה ועברה לגור בכפר גולפשן. אירועי רצח העם הארמני מתוארים דרך קורותיהם של אישתר ובני ביתה. אישתר נמלטת עם משפחתה אך מאבדת את הקשר עם ילדיה בדרך, היא חוזרת בדרך לא דרך לעיר ומקבלת עזרה מהמיסיונרים האמריקאים, שהגנו בתחומי המיסיון על כעשרים אלף פליטים במשך חמישה חודשים של מצור טורקי. בתה ג'יירון נחטפת והופכת לשפחתו של כפרי כורדי ואחר כך נמכרת לזנות. סרגון בנה מגיע לאחד מבתי היתומים הענקיים שהוקמו במזרח אסיה ובארמניה באותה תקופה ובסופו של דבר נשלח ללימודים בארצות הברית הודות לארגון העזרה האמריקאי The Near East Relief שהוקם באותן שנים כדי לעזור למאות אלפי היתומים הארמנים והאשורים במזרח טורקיה.
שתי העלילות שזורות זו בזו ומביאות תמונות חיות של התקופה, האירועים ואורח החיים של האנשים באזור. נקודת המבט הנשית מחודדת על ידי השימוש בדמויות הנשיות כדמויות מרכזיות. בתוך הכאוס הכללי הנשים מתמודדות עם
חברה פטריאכלית, לוחצת ומשפילה.
תמיסטוקלס
תמיסטוקלס (ביוונית: Θεμιστοκλής; 525 לפנה"ס לערך - 459 לפנה"ס) היה ממנהיגיה הבולטים של אתונה במהלך מלחמות פרס-יוון ואחד המדינאים החשובים ביותר בתולדותיה. הוא תמך בהגדלת הצי המלחמתי כמענה לאיום הפלישה הפרסית לארץ יוון, ושכנע את בני עירו להשתמש בהכנסות ממכרות הכסף של המדינה לבניית אוניות חדשות. ואומנם, בהשפעתו גדל הצי המלחמתי האתונאי מ-70 ל-200 טריארות, והוא שהכריע יחד עם שאר אוניות הברית ההלנית את צי הפרסים בקרב סלמיס.
חייו ופועלו.
תמיסטוקלס היה בנו של נֶאוֹקְלֶס, סוחר אתונאי פשוט ומעוט-אמצעים. אימו הייתה מקאריה או מתראקיה. תוקידידס מספר כי ניחן בחריפות-שכל וביכולת ניתוח בלתי-רגילה גם מבלי ללמוד קודם את העניין המונח לפניו, "והיה מיטיב לחזות מכל אדם אחר את העתיד להתרחש בימים רחוקים". פלוטרכוס מציין בנימה של זלזול, שתמיסטוקלס היה תאב-כבוד ולא בחל באף אמצעי כדי להאדיר את שמו ואת יוקרת עירו. בכך נבדל מיריבו הפוליטי אריסטידס, "איש המזג המתון והמידות הטובות". מעטות הן הידיעות על ילדותו ונעוריו, אך סופרים רבים נדרשים לאגדה בדבר התנהגותו הרעה כילד ולסיפור כי אביו הדיר אותו מנכסיו. אפשר שהשתתף כסטרטגוס בקרב מראתון (490 לפנה"ס), שכן מסופר כי בשל קנאתו לפרסום ולכבוד שנפלו בחלקו של מילטיאדס הצעיר, המנצח בקרב, נדדה השינה מעיניו. וכששאלו אותו לפשר הדבר ענה: "השלל שנפל ביד מילטיאדס אינו מניח לי לישון".
מדיניות הגדלת עוצמתו של הצי.
מותו של מילטיאדס הותיר את הבימה לאריסטידס ותמיסטוקלס. שורש היריבות ביניהם, שנסתיימה ב-483/482 לפנה"ס עם הגלייתו הפוליטית של אריסטידס מן העיר באוסטרקיזם, הייתה תמיכתו של תמיסטוקלס במדיניות הגדלת עוצמת הצי הימי. בעוד רבים הן בהנהגה והן בקרב העם היו בטוחים שאין הפרסים הולכים לשוב לסיבוב נוסף, שכן יוון כה קטנה וחסרת משמעות לעומת פרס. תמיסטוקלס, היה משוכנע שהפרסים לא יוותרו ליוונים ויחזרו להכרעת המערכה תוך נקמה על שריפת המקדש הפרסי, זאת לאור התרשמותו מקרב מרתון.
לאור זאת תמיסטוקלס ראה הכרח להגדיל את הכוחות הימיים לצורך שילובם בקרב העתידי עם הפרסים. תמיסטוקלס חזה כי הפרסים יחזרו עם כוחות ימיים מתוגברים משולבים בכוחות יבשה גדולים, דבר שיהרוס את האתונה נוכח היתרון הגדול של הפרסים בכוח האדם.
תמיסטוקלס התקשה בשכנוע העם היווני בגודל האיום הפרסי ובצורך הממשי שבהקצאת משאבי המדינה לתגבור הצי הימי על-מנת שיהיה מוכן לקרב הממשש לבוא. לכן הגה תחבולה באומרו לעם היווני אודות קיומו של איום מוחשי יותר, קרוב יותר לבית בדמות אנשי אייגינה שמהווים איום לספינות הסחר של אתונה. לכן, יש כביכול, צורך בצי מלחמה גדול כדי להתכונן למלחמה נגד אייגינה. תמיסטוקלס שכנע את בני עירו לבנות 100 תלת חתריות מהכנסות המרבצים העשירים שנתגלו זה כבר במכרות הכסף בלאוריון ולהמשיך ולבצר את נמלי פיראוס, מלאכה בה החל הוא עצמו, כדי שיחליפו את המעגן הפתוח בפאלרון. עד פלישת הפרסים נבנו מאה אוניות מתוך המאתיים המתוכננות.
אפשר שתמיסטוקלס היה ארכון בשנת 483-82 לפנה"ס, אז הוחל בתוכנית ההתחמשות הימית שיזם. ההיסטוריון היווני דיוניסיוס מהליקרנסוס כתב, כי תמיסטוקלס כיהן בתפקיד זה בשנת 493-92 לפנה"ס, ואפשרות זו סבירה יותר. ב-487 לפנה"ס איבדה משרה זו מחשיבותה בשל החלפת שיטת הבחירה מהצבעה גלויה להטלת גורל, והסיכוי שהפור נפל על תמיסטוקלס דווקא במשבר שנת 483 לפנה"ס הוא קלוש ביותר. מכל מקום, בשנה שקדמה לפלישת חשיארש הראשון היה תמיסטוקלס המדינאי בעל ההשפעה הרבה ביותר באתונה, אם לא ביוון כולה.
קרב סלמיס ומשבר הפלישה הפרסית.
אמנם הפיקוד על הצי היווני היה מסור מבחינה רשמית לאוריביאדס איש ספרטה, אך תמיסטוקלס הוא שהצליח לשדל את היוונים להילחם בקרב הימי בארטמיסיון, קרב שנסתיים ללא הכרעה. יתרה מכך, הוא ששכנע את היוונים להילחם בקרב ימי נוסף ליד סלמיס, באיימו על חברות הברית ההלנית, כי אם לא יקבלו את תביעתו, יעזבו האתונאים את יוון ויקימו את עירם מחדש במערב; כדי לפתות את הצי הפרסי לשוט ולהיכנס אל המצר המפריד בין סלמיס והיבשת, שיגר לקסרקסס הודעה כוזבת, כי נפל פחד על היוונים ובדעתם להימלט מן המקום. תבוסת הצי הפרסי בקרב סלמיס הייתה שלמה..
לאחר הניצחון על הפרסים נפנו האתונאים לבנות מחדש את חומות עירם ההרוסה. הספרטנים התנגדו לכך בנימוק, כי נשקפת סכנה ליוון כולה אם עיר בצורה צפונית לאיסתמוס הקורינתי תיפול לידי פולש; אך תמיסטוקלס, בדחיות ובתחבולות דיפלומטיות, הצליח להשלים את בניית החומות כמעט לגמרי. הוא הגשים גם את תוכניתו המקורית להפוך את נמל פיראוס, בו עגן הצי המלחמתי, למבצרה האמיתי של אתונה. כך הפכה אתונה לעיר מסחר ימי החשובה ביותר ביוון, שמשכה סוחרים זרים רבים להתיישב בתחומה.