בונידי עזבה את כנסיית הסיינטולוגיה זמן קצר לאחר מכן ב-2014 לאחר שעזבה את הכנסייה הסיינטולוגית, הגדירה בוניאדי את עצמה כמוסלמית שאינה שומרת מצוות.
בשנת 2017, היא צייצה בטוויטר מזל טוב לשחקנית הסיינטולוגית-לשעבר ליאה רמיני ומייק רינדר על זכיית הסדרה הדוקומנטרית שלהם שיוצאת נגד מעללי הכנסייה הסיינטולוגית "" בפרס אמי.
ב-2019 בריאיון מאוחר יותר בלוס אנג'לס טיימס, בוניאדי תיארה את תפקידה בסדרה מקביל כדמות קתרזיסית וטיפולית, ואמרה "לפעמים יש טראומות אישיות שלא מדברים עליהן בפומבי אבל שופכים אותן לתוך העבודה".
יחסי יפן–סלובניה
יחסי יפן–סלובניה (ביפנית: 日本とスロベニアの関係, בסלובנית: Odnosi med Japonsko in Slovenijo) הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין רפובליקת סלובניה.
סקירה כללית.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים באוקטובר 1992, כשנה לאחר התנתקותה של סלובניה מיוגוסלביה. יפן מיוצגת בסלובניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בליובליאנה, בירת המדינה. סלובניה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת יפן.
יפנים בסלובניה.
נכון ליוני 2018, בסלובניה חיים 202 אזרחים יפניים.
סחר.
נכון לשנת 2017, הייצוא הסלובני ליפן עמד על 14.18 מיליארד ין. המוצרים העיקריים אשר הוצאו לסלובניה הם: ציוד הובלה, מכונות חשמל, מכוניות וחלקי רכב. הייבוא הסלובני מיפן מסלובניה עמד על 19.65 מיליארד ין. המוצרים העיקריים אשר הובאו ליפן הם: ציוד הובלה, מכונות ותרופות.
הכנסייה המבוצרת פרצ'יסטה הקדושה מגאלאץ
הכנסייה המבוצרת פרצ'יסטה הקדושה (ברומנית: Biserica fortificată Sfânta Precista) היא הכנסייה הישנה ביותר בעיר גאלאץ ומשמשת במידת מה כסמל של העיר.
היסטוריה.
הכנסייה נבנתה בין השנים 1643 - 1647, תחת שלטונו של וסילה לופו. היא נבנתה מאבן ומלבנים. כנסייה זו הוקדשה למנזר ואטופד (Vatoped), שבהר אתוס ונבנתה תחת חסות חג עליית מרים. בנייתה התבססה על חומרי הגלם, שהיו במקום, אבן מאזור בארבושי, עץ מיערות האזור, לבנים וסיד, חול מחופי הדנובה ועוד.
האדריכלות היא רומנית וכוללת כמה נקודות מיוחדות - מגדל הפעמון זכה לחיזוקים וניתן להשקיף ממנו על עמק הדנובה. המגדל בעל שתי קומות ויש בו חדר שנועד לשמירת דברי ערך. בחדר יש שני חיזוקים ודלת גישה לכיוון מרפסת. בקומה השנייה יש חלונות וחיזוקים. יסוד הגנה נוסף הוא הגשר העשוי משני חלקים והמצויד ב-28 עמדות ירי.
הבנייה השתמשה באבנים בין שורות של לבנים, טכניקה לא נפוצה באזור. הכנסייה נשרפה ב-1711 על ידי העות'מאנים ונהרסה במלחמות בין הרוסים, האוסטרים והעות'מאנים בשנים 1735 - 1739 ו-1769 - 1774. ב-1821 העות'מאנים שדדו והרסו את המקום.
הכנסייה נבנתה מחדש ושופצה בשנים 1829 ו-1859. נעשה שיפוץ גם בשנים 1953 - 1957 ולאחר מכן נהפכה למוזיאון. בשנים 1991 - 1994 הכנסייה שופצה והושבה לשימוש הכנסייה האורתודוקסית.
אגדות ומנהרות.
מתהלכת בגאלאץ אגדה על קיום מנהרה, שמתחילה מתחת לכנסיית פרצ'יסטה ועוברת מתחת לדנובה עד ליציאה בגדה הימנית של הדנובה. המנהרה נועדה למילוט רכושם של עשירי המקום מפני ההתנפלויות הרבות, שהיו על גאלאץ במהלך הדורות. אין אף הוכחה ישירה לקיומה, בהווה או בעבר, של המנהרה, אך יש רמזים עקיפים, כמו גילוי מנהרה בת 300 מטר בין כנסיית פרצ'יסטה ובין הכנסייה גאורגה הקדוש, שכבר פורקה. פרט לכך מתחת לרחובות ובתי גאלאץ נמצאו לא מעט מנהרות.
קהילת יהודי לובביץ'
קהילת יהודי לובביץ' שברוסיה התקיימה החל מהמאה ה-19. לוּבַּבִיץ' ידועה בהיותה מרכז חסידות חב"ד בליטא, רוסיה הלבנה ואוקראינה המזרחית.
תולדות הקהילה.
ראשית הקהילה.
הכפר נוסד בערך בתחילת המאה ה-16. הוא קרוי על שם הנסיכות ליובומירסקי, שהייתה שליטת הקרקעות. ישבו בלובוויצ'י כ-950 יהודים – כמחצית אוכלוסייתה.
האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד, כותב חיבורו "ספר הזכרונות" כי הכפר נקרא על שם מקימו רבי מאיר, בהיה מלא באהבה לזולת (אהבה ברוסית = ליובא), ונוספה לו הסיומת הרוסית "וויטש".
התפתחות הקהילה.
בשנים הראשונות לקיומו היה הכפר בשטח האיחוד הפולני-ליטאי, עד שנת 1654.
ב-1784 התרחב היישוב והשתייך אז למשפחת הדוכס סטניסלב ליובומירסקי (Любомирские).
בעת הפלישה הצרפתית לרוסיה ב-1812, נכבש היישוב על ידי כוחותיו של נפוליאון שהחזיקו בו במשך שבועיים.
בתקופת האימפריה הרוסית היה הכפר לשטעטל בפלך מוהילוב.
ב-1857, התגוררו בכפר כ-2,500 איש. על פי מקור משנת 1880 בכפר גרו 1,516 איש בלבד (978 מתוכם היו יהודים). על פי מקורות שונים מאותה שנה היו בכפר 313 בתים, שתי כנסיות אורתודוקסיות ושני בתי כנסת.
בסוף המאה ה-19, לקראת תחילת המאה ה-20, התפתח בלובביץ' השוק הגדול ביותר בפלך מוהילוב, שגלגל למעלה מ-1.5 מיליון רובלים. לאחר מהפכת אוקטובר נטשו מנהיגי חסידות חב"ד את הכפר והאוכלוסייה היהודית של הכפר החלה להצטמצם ומספרהּ ירד בהדרגה.
בין מלחמות העולם יהודי המקום התפרנסו ממלאכה זעירה, מסחר ועבודה חקלאית.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה.
רבנים.
השני בשושלת אדמו"רי חסידות חב"ד - רבי דובער שניאורי, ה"אדמו"ר האמצעי", התיישב בכפר זה בשלהי שנת תקע"ג (1813), וייסד בכך את הזרם החב"די הקרוי גם על שם העיירה, "חב"ד ליובאוויטש". מהדור הרביעי של חב"ד התקיימו במקביל לחב"ד ליובאוויטש זרמים חב"דיים אחרים, שנקראו בשם העיירות בהן ישבו אדמו"ריהם, דוגמת חב"ד קאפוסט וחסידות ליאדי. אדמו"רי שושלת ליובאוויטש ישבו בכפר במשך 102 שנים. העובדה כי בסופו של דבר מכל ענפי השושלת החב"דית התמיד בקיומו רק ענף זה הביאה לזיהוי של חב"ד בכלל עם שם הכפר.
במשך שנות פעילות החסידות בכפר היו רוב תושביו יהודים, הרב היה אברהם זליקסון ואחריו חתנו דוד יעקובסון. גם אחרי שעזב אדמו"ר הרש"ב את הכפר בשנת ה'תרע"ו (1916) עקב מלחמת העולם הראשונה, בית הכנסת הפעיל בכפר נסגר בשנת תרצ"ו על ידי הקומוניסטים באמצע החורף, ובכל זאת נותרו יהודים רבים בכפר עד לשואה שבה הושמדו מרבית יהודי הכפר. כיום אין יהודים בלובביץ'.
בכפר נמצאים קבריהם של שניים משושלת אדמו"רי חב"ד ליובאוויטש, רבי מנחם מנדל שניאורסון ה"צמח צדק" - האדמו"ר השלישי, ובנו רבי שמואל שניאורסון "המהר"ש" - האדמו"ר הרביעי, מעל הקברים הוקם אוהל. יש בכפר בית השייך לרבי מליובאוויטש (נקנה בתחילת שנות ה-90) ומוזיאון השייך לחסידות חב"ד שהוקם על ידי אגודת חסידי חב"ד בחבר העמים בשנת תש"ס, 2000. כיום פועל לאחזקת המקומות הקדושים בלובביץ' הרב גבריאל גורדון, שליח חב"ד.
גורל יהודי הקהילה בשואה.
בזמן מלחמת העולם השנייה.
הגרמנים כבשו את לובוויצ'י ב-21 ביולי 1941. לאחר ימים אחדים נאסרה קבוצת יהודים; נאמר להם שהם מובלים לעבודה, אך כולם נורו למוות. כחודש לאחר מכן הוכרחו יהודי לובוויצ'י לשאת טלאי עגול צהוב על החזה ועל הגב – לאחר מכן הוחלף הטלאי בסרט צהוב – ונאסר עליהם לבקר במקומות ציבוריים ולקיים כל מגע עם האוכלוסייה המקומית; העונש על הפרת האיסור היה מוות. עם הקרבנות הראשונים של הגרמנים נמנו יהודים זקנים, שעברו מסכת התעללויות קודם שנרצחו.
יהודי לובוויצ'י רוכזו בגטו ב-27 בספטמבר 1941. הם נצטוו להתייצב בכיכר המרכזית של העיירה ולקחת אִתם מטען יד בלבד. בכיכר הם נשדדו, 17 מהם נאסרו ונרצחו, והיתר הועברו לגטו תחת משמר של שוטרים רוסים ושל אנשי פלוגת ס"ס שהגיעו מרודניה (Rudnya).
גטו לובביץ' כלל רחוב אחד בלבד, וב-19 הבניינים שבו נדחסו כ-500 יהודים – בני המקום ופליטים ממקומות אחרים. בגטו לא הייתה הספקה סדירה של מזון ושל חומרי הסקה. תושביו נלקחו לעבודת כפייה בתיקון ואחזקת דרכים וגשרים וכיוצא באלה עבודות.
חיסול גטו לובוויצ'י החל ב-4 בנובמבר 1941. אנשי ה-ס"ס מרודניה ושוטרים מקומיים כיתרו את הגטו. היהודים גורשו מבתיהם לכנסייה, וממנה נלקחו בקבוצות ונרצחו בירי בתעלה לא רחוק מהעיירה.
לאחר השואה.
בסוף שנות ה-80 רכשה קהילת חב"ד במוסקבה את בית אדמו"רי חב"ד. בשנת 2001 נחנך מוזיאון לתולדות חסידות חב"ד, וב-16 ביולי 2002 נחנכה אנדרטה לזכר יהודי לובביץ'.
קהילת יהודי סוקולוב פודלסקי
הקהילה היהודית בסוקולוב פודלסקי שבפולין התקיימה החל מ-1424 עד להשמדתה בשואה.
תולדות הקהילה.
ראשית הקהילה.
סיפור חייהם של האוכלוסייה היהודית בעיירה נמשך למעלה מ-700 שנים, בו התקיים אורח חיים יהודי. אותו אורח חיים יהודי היה זהה לקהילות רבות בעיירות נוספות ברחבי פולין.
סוקולוב רכשה את מעמדה כעיירה בשנת 1424, וכבר באותם ימים הייתה אוכלוסייה יהודית האזור. כמו בעיירות רבות בפולין, לאוכלוסיות היהודיות הייתה שפה, דת, ספרות, מוזיקה ואף חוקים משלהם.
בית הכנסת הראשון בסוקולוב נבנה בשנת 1650.
התפתחות הקהילה.
עד שנת 1650 לא נמצא הרבה עדויות באשר לחיי הקהילה היהודית. בשנה זו היהודים קיבלו זכויות שונות להיות בעלי מקצוע כגון סוחרים ובעלי מלאכה, על ידי בוגוסלב ראדזיוויל, הבעלים של העיירה. הם היו אוכלוסייה משכילה מאוד - הן גברים והן נשים – הם שלטו בשפה הפולנית כמו בשפת האם שלהם- היידיש. בסוקולוב הייתה באותם ימים אוכלוסייה חסידית גדולה.
בית הכנסת החדש נבנה ברחוב דלוגה, בשנת 1845. הבניין הזה עדיין קיים כיום, אם כי עכשיו הוא משמש בתור חנות בגדים. אחד הרבנים המפורסמים ביותר בסוקולוב היה יצחק זליג מורגנשטרן (1866–1939).