בשנת 1756 העניק לו האפיפיור בנדיקט ה-14 את תואר אביר מסדר דורבן הזהב (מסדר האצולה של הותיקן, שבו היה חבר גם מוצרט). מאז ואילך השתמש גלוק בתואר "האביר מגלוק".
בתקופת שהותו בווינה חיבר גלוק את אורפיאו ואאורידיצ'ה (הנודעת גם בשם "אורפיאוס ואאורידיקה") (1762), אחת מיצירותיו הנודעות ביותר, ואת הבלט דון חואן (1761). שתי אלה מציגות כמה משינויי הסגנון, שיגיעו למלוא ביטוים ב"אלצ'סטה" (1767), שכללה הקדמה המציגה את רעיונותיו על סגנון חדש לאופרה. הרעיון של גלוק היה להגביר את חשיבות הדרמה של היצירה מעבר לזו של הזמרים הכוכבים המבצעים אותה ולהיפטר מן הרצ'יטאטיב, שקטע את התפתחות העלילה. הסגנון הזורם והדרמטי יותר, שצמח כתוצאה מהתפתחות זו, נחשב למבשר הדרמות המוזיקליות של ריכרד וגנר.
בתקופת גלוק, מכל מקום, היו הרפורמות שלו שנויות במחלוקת. אחרי שעבר בשנת 1773 לפריז, שם נהנה מחסות המלכה מארי אנטואנט ושם הופקו איפיגניה באאוליס וכמה מיצירותיו האחרות, נחלקו מבקרי המוזיקה לשני מחנות: האחד שיבח את סגנונו החדש של גלוק, השני גינה אותו ותמך, לעומת זאת, ביצירותיו המסורתיות יותר של ניקולו פיצ'יני. המלחינים עצמם לא התערבו בפולמוס, אבל כאשר פיצ'יני התבקש לכתוב מוזיקה לליברטו, שגלוק עצמו עבד עליו אותו זמן, השמיד גלוק את מה שהספיק לכתוב.
גלוק הכניס שינויים הן ב"אורפיאו ואורידיצ'ה" והן ב"אלצ'סטה" כדי להתאימן להפקות הפריזאיות, ואף תרגם אותן מן האיטלקית המקורית לצרפתית. אחרי הצגת הבכורה של "ארמידה" בשנת 1777 ו"איפיגניה בטאוריס" ב-1779, חזר גלוק לווינה. הוא כתב שם יצירות קטנות יותר, אך בעיקרו של דבר פרש מעבודתו. גלוק מת בשנת 1787 והותיר אחריו כ-35 אופרות גמורות, כמה באלטים ויצירות אינסטרומנטליות. לגלוק הייתה גם השפעה חשובה על הקטור ברליוז, שהעריץ אותו.
כריסטוף ויליבלד גלוק קבור בבית הקברות המרכזי בווינה, אוסטריה.
ניתוח יצירתו.
חשיבותו של גלוק היא בכך שהביא לסיום תקופה בתולדות כתיבת האופרות ותחילת תקופה חדשה. הוא הביא לסיום תקופת כתיבת האופרה סריה האיטלקית במתכונתה אז, שהתאפיינה בעלילה סבוכה והושם בה דגש על בלטים ותהלוכות פאר ולא על ההתפתחות הדרמטית של העלילה. גלוק התחיל תקופה חדשה בכתיבת אופרות בכך שהשיג אחידות בין הטקסט לבין המוזיקה כאשר הליברית פשוט וחופשי מעלילות מסובכות.
המוזיקה מדגישה את הדרמה ומטרתה להדגיש את הרגשות שבמחזה.
כך פתח גלוק תקופה חדשה ומבשר את האופרות הגדולות של וגנר.
הנצחה.
פסגת גלוק באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקראת על שמו של כריסטוף ויליבלד גלוק.
ויולונה
וִיוֹלוֹנֶה הוא כלי קשת גדול ממשפחת הויולים (פירוש השם באיטלקית הוא 'ויול גדול'). ויולונה הוא לרוב כלי ברגיסטר קונטרה-באס, בעל שריגים ניידים (fret), המכוּוָן בקוורטות. על כל פנים, השם ויולונה שימש בתקופות שונות ובמקומות שונים לתיאור סוגים רבים של כלים, ויש הרואים בו שם כללי לכלי מיתר נמוכים.
שני סוגי הוויולונה העיקריים הם '16 רגל' (כלי המצלצל אוקטבה מתחת לכתוב בתווים, ברגיסטר קונטרה-באס), וכלים המצלצלים בגובה בו הם כתובים (רגיסטר באס). לסוג השני משתייכים כלֵי '12 רגל' וכלֵי '8 רגל' - האחרונים אינם גדולים בהרבה מן הצ'לו, ולרוב המנעד שלהם כמעט זהה לזה של הצ'לו. לרוב הכלים חמישה או שישה מיתרים. לוויולונה צליל בהיר וקל יותר מזה של הקונטרבס, אך מסיבי יותר מזה של הצ'לו.
סוגים שונים של ויולונה שימשו בקביעות כחלק מסקציית הקונטינואו במוזיקת בארוק, ומהם התפתח גם הקונטרבס המודרני. כיום משמש הכלי בהרכבים, תזמורות ואנסמבלים של מוזיקה עתיקה.
סאני בוי ויליאמסון
אלק רייס מילר (אנגלית: Aleck "Rice" Miller; 5 בדצמבר 1899 - 25 במאי 1965) הידוע יותר בשם סאני בוי ויליאמסון השני, נגן מפוחית, זמר ויוצר בלוז אמריקני. אחד מאמני הבלוז המצליחים והמפורסמים ביותר בכל הזמנים.
ביוגרפיה.
נולד בגלנדורה שבמיסיסיפי. קיימים חילוקי דעות בנוגע לתאריך לידתו ושמו המקורי של ויליאמסון. לא ידוע הרבה על ילדותו של ויליאמסון, אבל ידוע שבשנות ה-30 הוא פעל באזור הדלתא תחת הכינוי "ליטל בוי בלו" וניגן עם אגדות בלוז כמו רוברט ג'ונסון ואלמור ג'יימס.
בתחילת שנות ה-40 הוא הנחה את תוכנית הבלוז הראשונה ברדיו, King Biscuit Time, שזכתה להצלחה גדולה. אחת הסיבות להצלחת התוכנית היא העובדה שליטל בוי בלו התחזה בה לנגן המפוחית ג'ון לי "סאני בוי" וילאמסון. ועד כמה שהרעיון נשמע מטורף, במיוחד בהתחשב בעובדה שסאני בוי וילאמסון המקורי היה כוכב באותה תקופה, ושהסגנון שלו היה שונה מזה של ליטל בוי בלו, הקהל האמין שלא מדובר במתחזה, בעיקר מפני שרוב המאזינים לא ראו אף אחד משניהם.
כאשר ג'ון לי ויליאמסון נרצח ב-1948, ליטל בוי בלו הפך לסאני בוי ויליאמסון המקורי. למרות ההצלחה, סאני בוי לא מיהר להקליט שירים, והחל רק ב-1951, אחרי שכנועים ופיתויים של ליליאן מק'מוריי, הבעלים של חברת התקליטים "טראמפט". הוא הקליט עבור חברת תקליטים זו עד 1954, והשירים שהוציא ב"טראמפט", כמו "Eyesight to the Blind", הפכו עם הזמן לקלאסיקות בלוז. מלבד השירים שלו, ויליאמסון עזר גם בהקלטת "Dust My Broom", הקטע הידוע ביותר של אלמור ג'יימס. באותו זמן, הוא התגרש מאשתו הראשונה והתחתן עם מאטי גורדון.
בתחילת 1955, החוזה שלו עם "טראמפט" נמכר ללאונרד צ'ס, יו"ר חברת התקליטים "צ'ס רקורדס" בשיקגו. השיר הראשון שויליאמסון הקליט ל"צ'ס", "Don't Start Me to Talkin'", שהוקלט בחזרה ב-12 באוגוסט, הפך ללהיט במצעדי הרית'ם אנד בלוז ב-1955.
הוא המשיך להופיע ולהנחות את King Biscuit Time מדי פעם, עד שב-1963 הוא נסע לראשונה לאירופה כדי להשתתף ב"פסטיבל הפולק-בלוז האמריקאי". בפסטיבל, הופעותיו היו מהמצליחות ביותר, והוא נשאר בבריטניה אחרי שהפסטיבל נגמר כדי לרכוב על גל ההצלחה. בבריטניה הוא החל להופיע במועדוני הקצב של הצעירים, וניגן והקליט עם היארדבירדס והחיות.
שיר שהקליט בשם "Help Me" הפך ללהיט מפתיע ברחבי אירופה. במשך השנתיים הבאות, ויליאמסון נדד בין אירופה לארצות הברית, עד שחזר לגור במיסיסיפי ב-1965. הוא חזר להנחות את King Biscuit Time והמשיך להקליט.
באותה שנה, ב-25 במאי, נמצא ויליאמסון שרוע על מיטתו ללא רוח חיים, ככל הנראה כתוצאה מהתקף לב. הוא נקבר בטקס הלוויה חגיגי בטוטווילר, מיסיסיפי.
ב-1980, הוא נכנס להיכל התהילה של הבלוז.
ליקוי החמה ב-29 במרץ 2006
ליקוי חמה מלא - 29 במרץ 2006
קונסטנצה
קונסטנצה (ברומנית: Constanţa) היא עיר נמל רומנית על חוף הים השחור, בירת מחוז קונסטנצה, ברומניה.
העיר נחשבת ל"בירת הקיץ" של רומניה. בעיר מספר רב של מוזיאונים, מבצרים ומבנים קלאסיים, כמו כן חופים רבים משתרעים בקרבתה.
הנמל הוא אחד הגדולים באירופה, והוא היחיד בים השחור שמאפשר עגינת אוניות גדולות (של כ–7,000 מכולות). הנמל יכול לשמש שער כניסה למערב ומרכז אירופה וכן לרוסיה וארצות אחרות באזור.
היסטוריה.
ראשית היישוב בהתיישבות של יוונים מהעיר מילטוס בין המאה החמישית ובין המאה השביעית לפני הספירה. ההתיישבות נשאה את השם "טומיס" Tomis.
המקום זכה לפרסום מיוחד בעולם העתיק הודות להגלייתו של אובידיוס לשם. אובידיוס בילה במקום את שמונה שנות חייו האחרונות, בין השנים 8–17 שאחרי תחילת הספירה.
העיר והאזור היו תחת שליטה רומית עד להתפרקותה של האימפריה הרומית וחלוקתה. העיר נשארה בתחום שלטונה של האימפריה הביזנטית.
לאחר מכן שונה שמה של העיר לקונסטנטינה, על שם אחותו למחצה של קונסטנטינוס הגדול (274-337). וב־1419 נפלה העיר בידי האימפריה העות'מאנית.
ב 1860 נחנכה מסילת הברזל בין קונסטנצנה לבין צ'רנוודה, ולאחר עצמאותה של רומניה ב־1878 נהפכה העיר, לעיר הנמל הראשית של רומניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נפלה העיר בידי כוחות מעצמות המרכז (יחידות גרמניות, עות'מאניות ובולגריות) וב־1918 שוחררה מידיהם.
דמוגרפיה.
על פי המפקד של 2002 מונה העיר קונסטנצה 310,471 נפש, אולם ביחד עם העיירות והכפרים הקרובים הסובבים אותה מגיע האוכלוסייה בשטח העירוני של קונסטנצה ל-401,613 נפש.
בעיר 2 מסגדים אך שניהם לא פועלים.
יהודי קונסטנצה.
הקהילה האשכנזית של קונסטנצה קיימת משנת 1828 והספרדית זמן לא רב לאחר מכן. בעיר יש בית קברות יהודי משנת 1854. בשנת 1899 היו בעיר כאלף יהודי שהיוו 6,5% מאוכלוסיית העיר. במקום היו שני בתי ספר יהודיים, אחד אשכנזי ואחד ספרדי. בשנת 1930 היו במקום כאלפים יהודים והקהילה שימשה כמרכז גם עבור אלפים יהודים נוספים שחיו בדוברוג'ה.
ביום 13 בדצמבר 1940 הלגיונרים המקומיים מתקיפים בצורה אלימה מאוד את הקהילה היהודית במטרה לשדוד את רכושה במסגרת הרומניזציה. הלגיונרים נכנסים לחנויות היהודיות באקדחים שלופים ומאלצים את בעליהן לחתום על מסמכי מכירה באפס מחיר של רכושם. הפשעים התרחשו בעת שבמקום שהה סגן ראש ממשלת רומניה, הוריה סימה. תלונה ישירה שהוגשה לידי הוריה סימה, כעבור יומיים, על ידי פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מתנה את המתקפה והשיבה את רכושם של חלק מהיהודים, אלה שלא הספיקו לחתום על מסמכי ה"מכירה".