מכל הפסדיה הצורמים ביותר של ג'ניפר קפריאטי, הזכורים ביותר הם הפסדיה החוזרים ונשנים מול הקהל הביתי באליפות ארצות הברית הפתוחה. 3 פעמים הגיעה קפריאטי לשובר שיויון במערכה המכרעת בחצי הגמר ולא הצליחה להעפיל לגמר הטורניר. בשנת 1991 הפסידה למוניקה סלש 7:6 במערכה השלישית, ב-2003 הפסידה לאחר מותחן לז'וסטין הנין מבלגיה (לאחר שכבר הובילה 5:2 במערכה השנייה ו-5:3 במערכה השלישית והייתה רחוקה מרחק 2 נק' מניצחון כ-11 פעמים במהלך המשחק) במשחק שנמשך אל תוך הלילה, ובשנת 2004 הפסידה לילנה דמנטייבה מרוסיה במשחק ארוך במיוחד (לאחר ששברה את דמנטייבה 4 פעמים במהלך המערכה האחרונה והגישה פעמיים לניצחון). בשנת 2001 הפסידה בחצי הגמר לוונוס ויליאמס בשתי מערכות. העובדה שקפריאטי הייתה כל כך קרובה לניצחון בכל אחד מהפסדיה, תחושת ההחמצה ושיברון הלב שגרמו ההפסדים לאוהדיה, הפכו את משחקיה באליפות ארצות הברית לזיכרון מר.
סגנון המשחק.
ג'ניפר קפריאטי הביאה סגנון משחק חדש לטניס הנשים, עד לרמה שנקודות ומהלכים מסוימים נקראו "נקודות/מהלכי ג'ניפר קפריאטי". השילוב שבין העוצמה האדירה שסיפקה חבטת כף היד שלה למשחק סבלני וכוחני מהקו האחורי הניבו לקפריאטי יתרון רב על פני יריבותיה. אף על פי שרוב משחקה נוהל מהקו האחורי, ידעה קפריאטי לעלות ולנצח נקודות מהרשת. סגנון המשחק העיקש שלה יצר לה תדמית של פייטרית עקשנית שיודעת לחזור מפיגורים רבים ולנצח משחקים שנראים אבודים. קפריאטי משתייכת לקבוצה המכונה "שחקניות כח".
חייה האישיים.
קפריאטי הודיעה שבשנים 2003 - 2009 היא הייתה בת זוגו של דייל דה-בון, שחקן פורנו.
ב-27 ביוני 2010 אושפזה קפריאטי בבית חולים בפלורידה, בשל מנת יתר של תרופות מרשם שלקחה. משפחתה הכחישה שהיא ניסתה להתאבד.
A.D.D.
פרס גפן
פרס גפן הוא פרס ספרותי ישראלי הניתן בכל שנה לספרים ולסיפורים בתחום המדע הבדיוני והפנטזיה, הטובים ביותר, שראו אור בעברית באותה שנה. הפרס ניתן מטעם האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, והוא קרוי על שם עמוס גפן, ראשון מתרגמי המדע בדיוני בישראל וממייסדי האגודה. מטרת הפרס היא "לקדם הוצאת פרסומים איכותיים בתחום היצירה הספקולטיבית".
הפרס ניתן מאז 1999 בקטגוריות הבאות: ספר מדע בדיוני מתורגם, ספר פנטזיה מתורגם, סיפור קצר ישראלי מקורי (קטגוריה זו נוספה בשנת 2002), ספר מדע בדיוני או פנטזיה ישראלי מקורי (קטגוריה זו נוספה בשנת 2003), ספר הפנטסיה או המדע הבדיוני המתורגם לילדים ונוער הטוב ביותר (קטגוריה זו נוספה בשנת 2008) והתרגום הטוב ביותר (הפרס בקטגוריה זו הוענק רק בשנת 2008).
מתכונת הפרס דומה לזו של פרס הוגו האמריקאי. בשלב הראשון בוחרים חברי האגודה רשימה בת חמישה מועמדים בכל קטגוריה, מבין ספרי וסיפורי המדע הבדיוני והפנטסיה שראו אור במהלך השנה (מינואר עד דצמבר בשנה שקדמה לחלוקת הפרס). השלב השני פתוח לציבור הרחב, והוא מתקיים במהלך פסטיבל אייקון, פסטיבל המדע בדיוני והפנטסיה הנערך בכל שנה בחול המועד סוכות. טקס הענקת הפרס מתקיים ביומו האחרון של הפסטיבל.
חגיגות 20 שנה לפרס.
בשנת 2018, במלאת 20 שנה לקיום הפרס, נערכה הצבעה מיוחדת לפרס "רטרו גפן". המועמדים לפרס זה היו כל הספרים והסיפורים שהיו בין המועמדים לפרס גפן בכל שנות קיומו. סדרות ספרים אוגדו למועמדות יחידה. ההצבעה התקיימה באותה המתכונת של ההצבעות לפרס גפן, כאשר בשלב הראשון בחרו חברי האגודה את חמשת המועמדים הסופיים, ובשלב ב' בחרו באי פסטיבל אייקון את הזוכה בכל קטגוריה.
באותה השנה נחשף בטקס חלוקת הפרס הלוגו החדש. הלוגו הוותיק בו היו מצוירים אסטרונאוט ואלפית הנושאים אשכול ענבים, המזכיר את דימוי שנים עשר המרגלים, הוחלף בלוגו החדש בו אשכול ענבים העשוי כוכבים מרחף מעל לספר פתוח. את הלוגו החדש עיצבה שירי ישועה.
מיכל זמורה-כהן
מיכל זְמוֹרָה-כהן (1926 - 19 בינואר 2015) הייתה פסנתרנית ומוזיקולוגית ישראלית.
ביוגרפיה.
מיכל זמורה נולדה בירושלים, בתם של אסתר (אֶמָה) זמורה לבית הורביץ, מראשי הסתדרות נשים עבריות, וד"ר משה זמורה, משפטן, לימים ראשון נשיאי בית המשפט העליון של מדינת ישראל.
זמורה למדה בבית הספר היסודי של דבורה קָלֶן, ובשנת 1942 סיימה את לימודיה בתיכון ליד האוניברסיטה. לאחר מכן למדה באקדמיה למוזיקה בירושלים פסנתר ותולדות המוזיקה. בהמשך למדה בסמינריון הגבוה למוזיקה באוניברסיטת אופסלה בשוודיה וקיבלה תואר דוקטור למוזיקולוגיה.
מיכל זמורה נישאה ארבע פעמים: בעלה הראשון היה הכנר אלי גורן, השני היה הוויולן גדעון רהר (אבי בתה תמי), השלישי היה יצחק רול, מייסד המרכז לתערוכות וירידים (אבי בנה, במאי התיאטרון, גדי רול). בשנת 1966 נישאה ברביעית בחתונה קונסרבטיבית בניו יורק לחיים כהן, והייתה נשואה לו עד למותו בשנת 2002. נישואים אלה עוררו סערה, משום שהיו נישואי כהן וגרושה, האסורים על פי ההלכה. את ספרו "המשפט", שיצא לאור בשנת 1991, הקדיש לה כהן במילים: "למיכל עטרת ביתי, שתורת המשפט לא תהא לה עוד כתורת הנסתר".
זמורה-כהן ייסדה וערכה את כתב העת למוזיקה "בת קול". היא ניהלה את התזמורת הסימפונית חיפה והייתה ממקימי החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1968 התמנתה למנהלת חטיבת המוזיקה בקול ישראל ובתפקיד זה כיהנה 23 שנים. עמדה בראש מדור המוזיקה במועצה לתרבות ואמנות במשרד החינוך ובראש האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, וכן כיהנה כראש חבר השופטים בתחרות הפסנתר הבינלאומית על שם רובינשטיין.
בנוסף לפעילותה זו, הייתה זמורה-כהן פעילה בארגוני ציבור שונים, בהם ויצו, מועצת ארגוני הנשים ותנועת "סובלנות", שהייתה בין מקימיה. בשנים 1987-1988 הייתה יו"ר מועצת ארגוני נשים בישראל.
ב-2006 העניקה לה האוניברסיטה העברית בירושלים תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד "בהוקרה עמוקה על עשייתה המקיפה ורבת השנים להאדרת המוזיקה האמנותית בישראל ובהערכה רבה על הישגיה המקצועיים ותרומתה לחיים הציבוריים".
פרסומיה.
עריכה.
השתתפות:
קלמנט החמישי
קלמנט השישי
דגל איי פוקלנד
דגל איי פוקלנד אומץ ב-29 בספטמבר 1948. הדגל הוא נס כחול עם יוניון ג'ק (דגל בריטניה) ברביע העליון הקרוב לניצב (קנטון הדגל), וסמל איי פוקלנד במרכז הדגל.
עד שנת 1963 שימש הדגל גם את הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה. עד שנת 1985 שימש הדגל גם בטריטוריה של איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים שהייתה שטח חסות של איי פולקנד עד לשנה זו. במהלך מלחמת פוקלנד, עת שארגנטינה כבשה את האיים נאסר השימוש בדגל, והותר השימוש רק בדגל רפובליקת ארגנטינה.
נחל יעלים
נַחַל יְעֵלִים במדבר יהודה, יורד מהכניסה לעיר ערד, ונשפך לים המלח, כ-5 ק"מ צפונית לנחל בוקק ולמלונות ים המלח. אורכו כ-18 ק"מ, ושטח אגן ההיקוות שלו כ-53 ק"מ. מיובליו העיקריים - נחל חתרורים ונחל מורג.
הנחל יורד בקו הגבול הגאולוגי בין רמת הקירטון שבצפון מדבר יהודה, לבין המסלע של תצורת חתרורים האופינית לדרומו. ברמת המדבר ערוצו רדוד. עם הגיעו לבמת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, הוא נכנס לקו העתק שכיוונו צפון-דרום. כאן הוא משנה את כיוונו, ומתחיל לזרום צפונה כ-400 מטרים, בערוץ קניוני קטן, כ-20 מטר עומקו. בסוף הקניון, נמצא המפל הגדול - כ-120 מטר גובהו, המפל יוצר פרסת מצוקים רחבה - כחצי קילומטר. עם הצניחה במפל, משתחרר הנחל מקו ההעתק, וחוזר לזרום מזרחה, בקניון שאורכו כקילומטר אחד, ועומקו כ-300 מטר, אל ים המלח.
באחד מיובליו העליונים של הנחל, חפורה מאגורה (בריכה תת-קרקעית לאגירת מי גשמים) גדולה, נפחה כ-90 מ"ק. המאגורה נקראת על שם הנחל - מאגורת יעלים.
שמו של הנחל הוא תרגום של שמו הערבי – ואדי אום-בידון.
ארנסט דוד ברגמן
ארנסט דוד ברגמן (בגרמנית: Ernst David Bergmann; אוקטובר 1903 - 6 באפריל 1975) היה פרופסור לכימיה אורגנית וממקימי התשתית המדעית-ביטחונית בישראל. נחשב לאבי תוכנית הגרעין של ישראל. חתן פרס ישראל למדעי החיים.
ביוגרפיה.
ארנסט דוד ברגמן נולד בגרמניה, בנו של הרב יהודה ברגמן . ב-1921 החל ללמוד כימיה באוניברסיטת ברלין ובגיל 21 כבר השלים דוקטורט בהצטיינות. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במחקר על הקשרים הכפולים בתרכובות אורגניות באמצעות שימוש במתכות. הוא שימש כעוזר מחקר של פרופסור וילהלם שלנק ולאחר ארבע שנים התמנה לפרופסור חבר במוסד.
ב-1933 עלה לארץ ישראל, לאחר שקיבל הצעה לעבוד עם חיים ויצמן בתכנון המכון על שם דניאל זיו ברחובות (לימים מכון ויצמן) ועם הקמתו היה המנהל המדעי הראשון של המכון. עם קום המדינה, היה בין מייסדי חיל המדע ומונה למנהל המדעי של מחלקת המדע במשרד הביטחון, כיועצו המדעי של שר הביטחון וראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון. מאוחר יותר כיהן כראש אגף מחקר ותכנון במשרד הביטחון, יו"ר ראשון של הוועדה לאנרגיה אטומית (1952–1966) ויו"ר המועצה הלאומית לחקר החלל. בשנת 1969 היה יושב ראש הוועדה לתכנון לטווח ארוך של לשכת המדען הראשי של מערכת הביטחון.
ברגמן אחראי לכינונם של פרויקטים צבאיים רבים ובין היתר הוא נחשב לאבי תוכנית הגרעין של ישראל. היה ממקימי מכון ויצמן והוגי המכון לחקר המדבר בנגב והמכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה. אחד ממפעלי חברת רפאל קרוי על שמו - "מכון דוד". על פועלו זכה בפרסי ביטחון ישראל ב-1958 וב-1966. משנת 1953 הוא שימש פרופסור לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית, לאחר שיחסיו עם חיים ויצמן התערערו לאור קרבתו החדשה לדוד בן-גוריון. הוא כיהן אף כסגן נשיא האוניברסיטה.
בשנת 1960 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ובשנים 1968–1974 היה יו"ר החטיבה למדעי הטבע באקדמיה. ב־1968 זכה בפרס ישראל.