דופלר למד בבית ספר יסודי בזלצבורג ובבית ספר תיכון בעיר לינץ, ולאחר התייעצות של הוריו עם פרופסור למתמטיקה מתיכון זלצבורג (Salzburg Lyceum) הם שלחו אותו בשנת 1822 ללמוד מתמטיקה במכון הפוליטכני החדש בווינה שנוסד ב-1815.
לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה בשנת 1825 עבר לזמן קצר לאוניברסיטת זלצבורג שימש כאסיסטנט ולקח קורסים בפילוסופיה. בהמשך חזר ללמוד במכון הפוליטכני בווינה לימודי המשך במתמטיקה, מכניקה ואסטרונומיה. עם סיום לימודיו שימש כאסיסטנט לפרופסור בורג במכון הפוליטכני בווינה.
דופלר התקשה מאוד לקבל תואר פרופסור ואף שקל להגר לארצות הברית על מנת לשפר את סיכוייו. הוא פרסם עשרות מאמרים חשובים במתמטיקה, בפיזיקה ובאסטרונומיה, וב-1841 מונה לפרופסור למתמטיקה ופיזיקה במכון הפוליטכני של פראג.
בשנת 1842 גילה דופלר את תגליתו החשובה: אפקט דופלר, שמשמעותו: כאשר יש תנועה יחסית בין מקור גל (משדר) לקולט הגל (מקלט) הגל נקלט בתדירות שונה מזו שבה הוא שודר (באופן יחסי לאורך הגל ולמהירות היחסית בין המשדר למקלט).
ב-11 בדצמבר 1847 הוא עבר עם אשתו וחמשת ילדיו לשצ'מניץ בה הוא זכה במשרת פרופסור למתמטיקה, פיזיקה ומכניקה באקדמיה שלה לכרייה. בנוסף הוא נשא בתואר יועץ כרייה, ככל הפרופסורים באקדמיה לכרייה. משכורתו עם ההטבות הנלוות גדלה בכ-25% יחסית לזו שקיבל בפראג.
בשנת 1850 הגיע דופלר לשיא הקריירה שלו כשנבחר לשמש כמנהל הראשון של המכון החדש לפיזיקה באוניברסיטת וינה.
בנובמבר 1852 חלה הרעה במצב בריאותו, ודופלר עבר להתגורר בוונציה בתקווה שמזג האוויר החמים יותר ישפר את מצב בריאותו והוא יחזור במהרה לווינה לעבודתו ולמשפחתו (אשתו אותה נשא לאשה ב-1836 וחמשת ילדיהם).
ב-17 במרץ 1853 נפטר כריסטיאן דופלר בוונציה ממחלת ריאות ונקבר בבית הקברות סן מיקלה.
תרומתו החשובה למדע ניכרת כיום בתחומים רבים בעיקר בתחומי המכ"ם והאסטרונומיה.
מלחמת מכסיקו
מלחמת מקסיקו-ארה&quot;ב
מלחמת מקסיקו ארה&quot;ב
כריסטיאן דופלר
שאיבה
אלקטרון-וולט
כדורגל נשים בישראל
כדורגל נשים בישראל הוא ענף ספורט, שצובר פופולריות כמו בכל העולם אך בישראל הליגה עדיין לא מקצוענית והענף סובל מחוסר תקציב, תנאים וסיקור תקשורתי.
קבוצות כדורגל נשים ראשונות הוקמו בארץ בראשית שנות ה-70 אך רובן לא שרדו והתפרקו תוך שנים אחדות. מערך הליגות נוסד לראשונה בשנת 1998, שנה לאחר הקמת הנבחרת, והליגות נמצאות תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל באגף הנשים.
הליגות בארץ חצי מקצועניות כשהליגה הבכירה היא ליגת העל בכדורגל נשים, מתחתיה הליגה הלאומית ואחריה ליגה ארצית שחלק מהקבוצות בה חובבניות. נכון לעונת 2020/21 בליגת העל 10 קבוצות, 10 בליגה הלאומית ו-10 בארצית.
המפעל השני בחשיבותו הוא גביע המדינה בכדורגל נשים.
עבור גילאי ילדים ונוער קיימות ליגת נערות (גילאי 14–19), ליגת ילדות (גילאי 10–13) וליגת טרומיות (6–9). במקביל לליגות אלו מתקיימים גם מפעלי גביע המדינה לנערות וגביע המדינה לילדות.
נכון לשנת 2019, מדורגת ליגת העל הישראלית לנשים במקום ה-36 בדירוג אופ"א בשקלול של חמש העונות האחרונות. לפי הדו"ח השנתי של פיפ"א, נבחרת ישראל מדורגת במקום ה-63 בעולם, רשומות בישראל 1,383 שחקניות כדורגל שמשחקות כדורגל תחרותי (מתוכן רק 510 מעל גיל 18) ואין לה תוכנית אסטרטגית לפיתוח כדורגל הנשים במדינה.
קבוצות הנשים הראשונות.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו לקום בישראל מספר קבוצות כדורגל לנשים. הראשונות שבהן היו קבוצת מיל"ן, קבוצת "מקסים" חיפה וקבוצות בנות בנס ציונה וברמת גן. מכיוון שבאותם ימים לא התקיימה פעילות של ליגה מסודרת, רובן שיחקו רק במשחקי ידידות ולעיתים נסעו למשחקים בחו"ל מול קבוצות נשים ממדינות שונות. משחק בינלאומי ראשון מסוגו התקיים ביום העצמאות בשנת 1971 בין קבוצת נשים שייצגה את ישראל והורכבה משחקניות קבוצות מיל"ן ורמת גן לבין קבוצה מוינה שייצגה את אוסטריה. במשחק ניצחה ישראל 1-2. באמצע העשור כבר היו 18 קבוצות נשים ברחבי הארץ אך הן לא זכו לסיוע של אף גורם ממסדי מבחינת אמצעים, תנאים ושיווק. ניסיונות להקמת ליגת נשים באותה תקופה לא צלחו. אמנם התקיים מאבק ציבורי בתמיכת מספר חברי כנסת ובראשם אורה נמיר אך הוא לא צלח ובסופו של דבר רובן התפרקו תוך מספר שנים.
הקמת הנבחרת והליגה.
בעקבות חוקיה של פיפ"א, הקימה ב-1997 ההתאחדות לכדורגל נבחרת רשמית לנשים ושנה לאחר מכן את ליגת הנשים.
הליגה שהוקמה ב-1998 הורכבה מ-12 קבוצות. עם זאת, מאז מספר הקבוצות משתנה משנה לשנה עקב התפרקות והקמת קבוצות ושינוי מבנה הליגות מטעמים לוגיסטיים. בעונת 2009/2010 היו שתי ליגות בלבד, ובעונת 2018/2019 נספרו 6 ליגות שונות בהן 3 הבכירות: ליגת העל, הליגה הלאומית וליגה ארצית. 9 קבוצות משחקות בליגה הראשונה 10 קבוצות בליגה השנייה (ליגה לאומית) ו8 קבוצות בליגה השלישית (ליגה ארצית). כמו כן קיימות ליגת נערות (דרום וצפון) לגילאי נוער, ליגת ילדות (דרום וצפון), וליגות טרומיות לגילאי טרום ילדים א'. גם מספר השחקניות בליגה גדל בהתאמה כאשר ב-2006/2007 היו 556 שחקניות רשומות ובעונת 2017/2018 כמעט 1,400 שחקניות רשומות. הליגה ואגף הנשים בהתאחדות מתפקד תחת קשיים רבים, בעיקר בגלל תקצוב נמוך באופן מסורתי. לדוגמה, בשנת 2004 קיבל כדורגל הנשים רק 470,000 ש"ח לעומת כדורגל הגברים שקיבל למעלה מ-100 מיליון ש"ח. בשנת 2011 קיבלו תמיכה מהמועצה להסדר ההימורים בספורט (הטוטו) 27 קבוצות נשים (כ-4% מקבוצות הכדורגל שנתמכו) ובשנת 2012 21 קבוצות (3%). אחוזים אלו נמוכים משמעותית מחלקן של קבוצות הנשים בענפי ספורט אחרים ככדורסל (מעל 20% קבוצות נשים), כדוריד (כ-15%) או כדורעף (מעל 40%)
שתי הקבוצות בעלות מספר התארים (אליפות הליגה הראשונה וגביע המדינה) הרב ביותר הן מכבי חולון ואס"א תל אביב. בשנים הראשונות של הליגה, בטרם התפרקותה, בלטה מכבי חיפה. בעשור הראשון של המאה ה-21 בלטה מכבי חולון ובעשור השני בלטה אס"א תל אביב.
במשחק ידידות שקיימה נבחרת ישראל מול צ'לסי ב-20 באוגוסט 2019 באצטדיון המושבה בפתח תקווה נכחו 8,534 צופים ובכך נשבר שיא הצופים למשחק כדורגל נשים בישראל.
כדורגל הנשים הישראלי בזירה העולמית.
נבחרת כדורגל הנשים של ישראל משחקת בקביעות במוקדמות אליפות אירופה וגביע העולם לנשים, אך טרם הצליחה להעפיל לתחרויות הגמר. נכון לדצמבר 2021 הנבחרת ממוקמת במקום ה-75 על פי הדירוג העולמי של פיפ"א לנשים.
בנוסף לנבחרת הבוגרות, קיימות גם נבחרת נערות עד גיל 19 ונבחרת נערות עד גיל 17.
הקבוצה שזוכה באליפות הליגה הראשונה משחקת במוקדמות ליגת האלופות. האלופות הישראליות לקחו חלק במפעל מראשיתו אך לאורך השנים רק אס"א תל אביב הצליחה להעפיל משלב המוקדמות לשלב הנוקאוט אך הפסידה בשלב הראשון.
מאבק הזכויות של הכדורגלניות 2019.
לפני תחילת עונת 2019/2020 ומיד לאחר מונדיאל הנשים המוצלח בצרפת, פתחו הכדורגלניות במאבק להפיכת כדורגל הנשים בישראל לענף מקצועני. עוד בשלהי העונה הקודמת, לפני משחקי חצי גמר גביע המדינה, איימו ארבע הקבוצות שעלו לשלב זה לא להופיע למעמד המכובד כיוון שהקבוצות לא קיבלו את התקציב שהובטח להן על ידי משרד הספורט. לבסוף הסכימו להשתתף בחצי הגמר לאחר שקיבלו התחייבות שהנושא יוסדר בהקדם. במסגרת עתירה לבג"ץ לגבי אפליית קבוצות הנשים, הגישו הקבוצות בתחילת חודש יולי את תגובתן לבית המשפט ובו טענה שהתנהלות משרד הספורט גורמת לאפליה מגדרית. באמצע יולי יצאו הכדורגלניות במאבק מתוקשר לשינוי המצב בכדורגל הנשים בישראל ושינוי התפישה החברתית. בקריאה "כדורגלניות עושות שינוי" איימו השחקניות להשבית את ליגת הנשים בעונה הקרובה. בכנס היסטורי של הכדורגלניות בארץ שנערך ב-21 ביולי בבית ההסתדרות קראו הכדורגלניות למאבק על הפיכת הענף למקצועני.
טדי שרינגהאם
אדוארד פול (טדי) שרינגהאם (אנגלית: Edward Paul 'Teddy' Sheringham; נולד ב-2 באפריל 1966 בלונדון) הוא כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן התקפה בקבוצת וסטהאם יונייטד.
בעונת זכה שרינגהאם עם קבוצת מנצ'סטר יונייטד בטרבל, שכלל את אליפות אנגליה, הגביע האנגלי וזכייה בליגת האלופות. במשחק גמר ליגת האלופות באותה עונה מול באיירן מינכן, כבש שרינגהאם שער שוויון לזכות מנצ'סטר בתוך תוספת הזמן, וכעבור שתי דקות בישל את שער הניצחון ותרם למהפך הדרמטי שחוללה קבוצתו במשחק.
שרינגהאם ממוקם במקום התשיעי בטבלת הכובשים בפרמייר ליג, עם 147 שערים, וממוקם במקום ה-19 במספר ההופעות בליגה. הוא מחזיק בתואר השחקן המבוגר ביותר שהבקיע שער בפרמייר ליג (החל מ-1992), ושחקן השדה המבוגר ביותר ששיחק בה. הוא הוסיף לשחק כדורגל מקצועני עד גיל 42, אז פרש במדי קולצ'סטר יונייטד, לאחר שצבר מעל ל-700 הופעות ליגה בכל הקריירה.
שרינגהאם, שחקן נבחרת אנגליה לשעבר, ייצג את נבחרתו בשני טורנירי מונדיאל (1998, 2002) ובטורניר יורו אחד (1996), ובסך הכל ערך במדיה 51 הופעות.
ב-2007 קיבל שרינגהאם תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית ממלכת בריטניה.
קריירת משחק.
תחילת הקריירה.