מזארי משרתת כשגרירת פקיסטן בארגון האו"ם לקידום והעצמת נשים, וגם משמשת כדוברת להעלאת מוטיבציה בכנסים ופורומים. הביקוש לדוברות שלה פרח לאחר שנבחרה כאחת הנואמות באירוע TEDx איסלאמאבאד. היא הייתה אחת משתי פקיסטניות שנכללו ברשימת "100 הנשים מעוררות ההשראה" של ה-BBC לשנת 2015. היא לעיתים משמשת כמגישת חדשות בערוץ PTV. בנוסף, היא הדוגמנית-דוברת של חברת הספרות ותכשירי השיער Toni&amp;Guy בפקיסטן. היא נכללה ברשימת פורבס "30 מתחת ל-30" ב-2016.
מחלוקות.
מזארי מצאה עצמה במרכז מחלוקת ציבורית, לאחר שהואשמה בגנבת קניין רוחני של אמנית אחרת, ליילה באיג.
תנועת זכויות הנכים של פקיסטן הרחיקה עצמה ממזארי, שהייתה פעילה בה. על פי מוחמד אטיף שייח', הנשיא ארגון STEP (לקידום אנשים עם מוגבלויות), "מוניבה מציגה דוגמה אמפתית כשגרירה. אנחנו לא רוצים לציין שמות או לעכב את מאמציה, אבל היא לא עושה שום דבר עבור תנועת הנכות, היא רק צוברת הון סימבולי בשל נכותה. היא מנסה למשוך תשומת לב באמצעות מודל הצדקה של נכות, שזה לגמרי לא נכון, ולא מה שנציג נכים צריך לעשות. היא לא צריכה להיות שגרירה של כל ארגון נכות, כי שגרירים שלנו צריכים לקדם את זכויותינו על בסיס שוויון, ולא על סמך רחמים. נכות היא חלק מאורח חיים מגוון, לא מאבק אמיץ."
ימין רדיקלי
ימין רדיקלי, או ימין קיצוני, הוא מונח מקובל לתיאור אידאולוגיה פוליטית ימנית-שמרנית מבחינה חברתית אך שמאלנית-פופוליסטית בהשקפתה הכלכלית, הדוגלת בשינויים שורשיים ומעמיקים במבנה השלטון והחברה, במיוחד בתחומי הכלכלה, הלאומיות, התרבות, ויחסי הכוח בחברה. הימין הרדיקלי דוגל בגישה קיצונית יותר לגבי עמדות ימין מסורתיות בנושאים כגון שמרנות, סמכותניות, ומייחס משמעות רבה ללאום ולמורשת הלאומית. הימין הרדיקלי תומך בפרוטקציוניזם והלאמה ככלים לשמירה על השוק המקומי, שאותו הימין הקיצוני רואה כחיוני.
מאפיינים של ימין רדיקלי.
המונח "ימין רדיקלי" כולל בתוכו קבוצות פוליטיות רבות, והוא הטרוגני למדי. עם זאת, לקבוצות אלה יש מספר מאפיינים משותפים: תמיכה בנייטיביזם ובמשטר סמכותני, והתנגדות עזה לקומוניזם וסוציאליזם בינלאומי. קבוצות אלה מאמינות כי הן חלק מקבוצה בעלת זכויות יתר, והקבוצות האחרות באוכלוסייה נחותות ממנה.
במהלך ההיסטוריה התומכים בגישה כלכלית ליברלית ובכלכלת שוק נקראו "ימין", ולעומתם, אלו המכונים "ימין רדיקלי" אימצו גישות כלכליות המזוהות עם השמאל, למרות התיאור שלהם כ"ימין", כגון התנגדות לגלובליזציה, תמיכה בהלאמה ותמיכה בפרוטקציוניזם. בנוסף, הימין הרדיקלי, שלרוב מיוצג בפרלמנט במפלגות פופוליזם ימני ובמפלגות מרכז, תומך בלאומיות, אתנוצנטריות, התנגדות למהגרים ולאינטגרציה חברתית. חלקם תומכים בהשקפה לפיה צריכה להיות הפרדה בין קבוצות אתניות, גזעיות או דתיות, כאשר לקבוצה השלטת צריכות להיות זכויות יתר.
על פי תומכי תאוריית פרסת הסוס, גופי ימין רדיקלי חולקים אלמנטים משותפים עם השמאל הקיצוני, יותר מאשר גופי מרכז מתונים.
היסטוריה.
במהלך ההיסטוריה, תנועות ימין רדיקלי באירופה היו קשורות לרוב לנאציזם, נאו-נאציזם, פשיזם ונאו-פשיזם, ותמכו באידאולוגיה הכוללת דעות לאומניות קיצוניות, שוביניזם, שנאת זרים, גזענות או ריאקציונריות. גישות אלה ראו בחלקים מהאוכלוסייה קבוצות נחותות, המהוות איום על המדינה ומוסדותיה, או על הקבוצה האתנית השלטת, ובכך הצדיקו דיכוי ואלימות כלפי מיעוטים.
גופי ימין רדיקלי היו חלק מהנוף הפוליטי בארצות הברית ובאירופה במהלך המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, אולם הפופולריות שלהם דעכה לאחר מלחמת העולם השנייה. ארגוני ימין בבריטניה שבו לפעול בשנות השישים, ובארצות הברית ובאחדות ממדינות אירופה החלה עלייה בפופולריות של ארגוני ימין רדיקלי לקראת סוף המאה ה-20. בין ארגוני הימין הרדיקלי בארצות הברית נמנים ארגונים פלאו-שמרנים וארגוני לאומנות לבנה, כמו הקו קלוקס קלאן.
חוקר מדע המדינה קלאוס פון ביימה זיהה שלושה שלבים בהתפתחות ההיסטורית של מפלגות ימין רדיקלי במערב אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה: משנת 1945 ועד אמצע שנות החמישים, מפלגות ימין רדיקלי נתפשו כמזוהות עם נאציזם. הן נדחקו לשוליים והאידאולוגיה שלהן לא זכתה להכרה. בשנים אלה, המטרה העיקרית של מפלגות הימין הרדיקלי הייתה הישרדות, ולא הייתה להן כל השפעה פוליטית. מאמצע שנות החמישים ועד לשנות השבעים התפתח "שלב המחאה הפופוליסטי" שהצליח במספר מקומות. למפלגות הימין הרדיקלי שהצליחו היו מנהיגים כריזמטיים, שחשדנותם העמוקה כלפי הממסד הפוליטי הולידה תפיסה של "קבוצת פנים וקבוצת חוץ", לפיה הפוליטיקאים ופקידי הממשל מנותקים מאזרחי המדינה. בשנות השמונים התרבו המקרים בהם מפלגות ימין רדיקלי הצליחו בבחירות ואיחדו סביבן קהל בוחרים משמעותי, בעיקר סביב ההתנגדות להגירה. מאז מגמה זו התגברה.
טרור ימין רדיקלי.
ארגוני טרור ימין רדיקלי באירופה השתמשו באלימות כדי לקדם מגוון אידאולוגיות ואמונות קיצוניות, בהן אנטי-קומוניזם, נאו-פשיזם, נאו-נאציזם, גזענות, שנאת זרים והתנגדות להגירה. ארגונים אלה פעלו לרוב ללא שיתוף פעולה בינלאומי. במערב אירופה החלו לפעול מספר ארגונים כאלה בשנות השמונים, ובמזרח אירופה בשנות התשעים, בעקבות פירוק ברית המועצות.
מטרתם של ארגוני טרור ימין רדיקלי היא בדרך כלל הפלת הממשלה, והחלפתה בממשלה לאומנית או פשיסטית.
לדוגמה, ארגון הטרור Nuclei Armati Rivoluzionari ("הגרעין המהפכני המזוין") פעל באיטליה משנת 1977 עד 1981. הארגון דגל באידאולוגיה נאו-פשיסטית והטיל אימה על תושבי איטליה. בשנת 1980 ביצע פיגוע בתחנת רכבת בבולוניה באמצעות מזוודת נפץ. הפיצוץ הרס את המבנה המרכזי, שהתמוטט על הנוסעים שהמתינו לרכבת. בפיגוע נהרגו 85 בני אדם ונפצעו מעל 200. בפעולות טרור אחרות של הארגון נרצחו פוליטיקאים ושופטים שעסקו בחקירות פוליטיות.
ימין רדיקלי בישראל.
הימין הרדיקלי בישראל הוא כינוי נפוץ לארגונים ואישים מן הימין הפוליטי בישראל בעלי דעה רדיקלית, אשר חותרים לשינויים משמעותיים במשטר או באופי התרבותי בישראל, ובין היתר תומכים בשלילת זכויות מערבים או בגירושם, או תומכים בביטול אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל.
ד"ר עמי פדהצור פרסם מספר ספרים בנושא זה. פדהצור מחלק את הימין הקיצוני בישראל לשתי תקופות, הימין הקיצוני הישן, והימין הקיצוני החדש, שחולקות מאפיינים מרכזיים מסוימים, אך שונות באלמנטים אחרים. משותפת להם תפיסה נייטיביסטית ושבטית הרואה את ישראל כמדינתם של היהודים בלבד, ודוחה את האפשרות לשלב את הערבים כאזרחים שווי זכויות.
נבחרת יפן בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של יפן בכדורגל חופים מייצגת את יפן בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל היפנית.
הסגל הנוכחי.
"סגל נכון לאליפות העולם בכדורגל חופים 2019"
מאמן: ריי ראמוס
הישגים.
גביע העולם בכדורגל חופים
אליפות אסיה בכדורגל חופים
מונדיאליטו
פרידריך וילהלם קריצינגר
פרידריך וילהלם קריצינגר (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Kritzinger; 14 באפריל 1890 - 25 באפריל 1947) היה פוליטיקאי גרמני אשר שימש כמזכיר המדינה בתקופת המשטר הנאצי.
ביוגרפיה.
קריצינגר נולד כבנו של כומר ב-14 באפריל 1890 בגרינפיר (Grünfier) עיר בפרובינציית פוזן שבקיסרות הגרמנית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. ב-1908 הוא סיים את לימודיו בגימנסיה והחל ללמוד משפטים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 גויס לצבא הקיסרות הגרמנית, וב-1918 עזב את הצבא כלויטננט במילואים. בשנת 1921 עבר את בחינת הבר ולאחר מכן עבד כעוזר במשרד המשפטים של הרייך. בשנת 1925-26 עבד במשרד המסחר הפרוסי ובשנת 1926 חזר למשרד המשפטים. ב-1921 עבר את בחינות הקבלה לשירות ציבורי והחל לעבוד כעוזר במשרד המשפטים הגרמני. בין 1925-1926 עבד במשרד הסחר הפרוסי, וב-1926 חזר למשרד המשפטים.
ב-1938 הצטרף קריצינגר למפלגה הנאצית, ובאותה שנה הועבר ללשכת הקנצלר כמנהל מחלקה B. ב-20 בינואר 1942 הוא ייצג את ראש הלשכה הנס לאמארס בוועידת ואנזה. לאחר הוועידה הוא הביע את רצונו להתפטר, אולם שודל שלא לעשות זאת. יש הטוענים שהתוכניות ל"פתרון הסופי" של יהודי אירופה הבהילו אותו כל כך, עד שהוא השמיע מחאה קולנית במהלך הוועידה עצמה. עם זאת, הפרוטוקולים הרשמיים של הוועידה לא שרדו כך שלא ניתן להפריך או לאשר את הטענות הללו. יצוין שבתפקידו בלשכת הקנצלר, התעסק קריצינגר רבות ב"בעיה היהודית", והשתתף בניסוח סעיף 11 של חוק אזרחות הרייך, אשר אפשר לנשל את יהודי גרמניה מרכושם לפני גירושם.
בהמשך אותה שנה הוא קודם לתפקיד תת-מזכיר המדינה ובהמשך למזכיר המדינה. בתפקידו זה הוא ניסח חוק אשר הגביל את זכויות הערעור של יהודים. הוא המשיך לשמש בתפקיד זה גם בממשלת פלנסבורג שפעלה בשלהי המלחמה. עם סיום המלחמה הוא נעצר בידי בעלות הברית, והעיד במהלך משפטי נירנברג. הוא התוודה בפומבי שהיה חבר בוועידת ואנזה וידע על אופייה הפושע, והצהיר שהוא מתבייש על פשעיו שלו ופשעי בני עמו. הוא נכלא בברוקזל, אולם שוחרר באפריל 1946. בדצמבר של אותה שנה הוא נכלא מחדש, ושוחרר בתחילת 1947 בשל מצב בריאות רעוע. הוא מת בנירנברג ב-25 באפריל 1947.
בסרט הגרמני "ועידת ואנזה" מ-1984, גולם קריצינגר בידי פרנץ רודניק. בסרט "הפתרון הסופי" גולמה דמותו בידי דייוויד תרלפול.
לואי לטריה
לואי לטריה (בצרפתית: Louis Leterrier; נולד ב-17 ביוני 1973) הוא במאי קולנוע צרפתי, שבין סרטיו הידועים נמנים "המשלח" (2005), "הענק הירוק" (2008), "התנגשות הטיטאנים" (2010) ו"האשליה" (2013).
ביוגרפיה.