ב-1817 התקבל מרדית' ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין. הוא משך תשומת לב ציבורית, וסייע לעמיתו הבכיר ג'יימס בידל, (לימים גיסו) כאשר תהה על התנהלותו של השופט פרנק האלוול בתיק "פנסילבניה נגד קוק", תיק רצח בו הואשמו שלושה גברים שחורים בהריגת נער. במהלך ההתייעצות של חבר המושבעים, פרסם העיתון American Daily Advertiser מאמר בו נאמר שנציג ההגנה משוחד. השופט התיר למרדית' לתשאל את המושבעים אם הם קראו את המאמר, וכאשר סירב השופט לשחרר מתפקידו את אחד המושבעים ששנפגע מהתשאול של מרדית' הוא מחה עד אשר השופט ציווה לכלוא את שני עורכי הדין לשלושים יום בעוון בזיון בית המשפט, אף על פי שהם זכו לאהדה ציבורית. עם שחרורם, עלה בידם לשחרר ממעצר שניים מלקוחותיהם על רקע טענה לסיכון כפול. תיק זה הגנה למרדית' מוניטין על תעוזתו וכנותו, ובשנה שלאחר מכן הוא נבחר כנשיא לשכת עורכי הדין של פילדלפיה.
כאיש המפלגה הפדרליסטית, נבחר מרדית' לאחר מכן לאספה הכללית של פנסילבניה, שם הוא מצא את עצמו בשנים 1824–1828 כאיש סיעת המיעוט. אחד מהישגיו בתקופה זו היה הקמתו של בית מחסה לעבריינים צעירים והוא שימש כמנהל המוסד. הוא גם היה חבר מועצת המנהלים של בית הספר לחרשים של פנסילבניה, שם הוא שימש בתפקיד זה במשך שנים עד למותו.
בשנים 1834–1849 היה מרדית' נשיא מועצת העיר של פילדלפיה וב-1837 הוא היה נציג בוועידה החוקתית של פנסילבניה. הוא גם שימש כתובע של המחוז המזרחי של פנסילבניה בשנים 1841–1845. באותה תקופה הוא ניהל את תיק התביעה נגד אלכסנדר הולמס בפרשת הספינה "ויליאם בראון" .
כעורך דין מצליח, בעיקר לאחר שהבטיח את הפסקת זכויות הקבורה של הכנסייה הלותרנית הגרמנית בכיכר פרנקלין בפילדלפיה, הוא החזיק בבעלותו את אחוזת ויטלנד בלנקסטר, פנסילבניה משנת 1845 ועד שמכר אותה ב-1848 לג'יימס ביוקנן, לימים נשיא ארצות הברית.
מזכיר האוצר.
הנשיא שנבחר באותה שנה, זאכרי טיילור, ביקש למנות ויגי מפנסילבניה לקבינט שלו, והוא בחר במרדית' כמזכיר האוצר. הוא החל את כהונתו בתפקיד זה במרץ 1849.
מרדית' התנגד נחרצות לחקיקת הסחר החופשי שעברה שנה קודם לכן ביוזמת קודמו בתפקיד, רוברט ג'ון ווקר. הוא חש שהיה צורך להגן על הפועלים האמריקאים, שהיו נתונים לתחרות מצד עמיתיהם האירופאים שלהם שולם שכר נמוך. התרומה העיקרית של מרדית' בעת כהונתו בתפקיד היה הדוח השנתי שלו לשנת 1849, שבו הוא טען טיעון מורכב להנהגתם של מכסי מגן.
הגידול בחוב הציבורי בשל מלחמת ארצות הברית-מקסיקו ורכישתה של קליפורניה, סיפקו למרדית' סיבה נוספת להעלאת המיסים באמצעות הטלת מכסי יבוא גבוהים יותר, אך למעשה שום צעד בכיוון זה לא ננקט במהלך כהונתו של מרדית' כמזכיר האוצר. הוא גם המליץ על רענון כללי סקר החופים, שלא השתנו מאז הפעלתם ב-1806. סקר החופים עבר הרחבה ושיפורים רבים עם הכנסתן לשירות של אוניות הקיטור והיה צורך בריענון המערכות.
מרדית' התפטר מתפקידו כמזכיר האוצר עם מותו של הנשיא טיילור ב-1850.
מלחמת האזרחים והמשך הקריירה המשפטית.
בבחירות של 1860 נבחר מרדית' כתובע הכללי של פנסילבניה ובתפקיד זה הוא כיהן שתי תקופות בשנים 1861–1867. ב-1861, כנציג לוועידת השלום, הוא פעל ללא הצלחה למנוע ממדינות הדרום לפרוש מהאיחוד. אחיו, סאליבן אמורי מרדית', ששירת במלחמה מול מקסיקו, היה לקצין בדרגת בריגדיר גנרל במסגרת מתנדבי צבא האיחוד ושני האחיו סייעו להבטיח את מכסת הגיוס של פנסילבניה. בנו של מרדית', ויליאם, שירת תקופה קצרה כמזכירו של מייג'ור גנרל ג'ורג' מק'ול, אך עקב הגמגום ובעיות הראיה מהן הוא סבל, הוא שוחרר.
ב-1870 שימש מרדית' כחבר בוועדה שיישבה את "תביעות אלבמה" בשנה שלאחר מכן ביקש ממנו הנשיא יוליסס סימפסון גרנט לנסוע לז'נבה כיועץ בכיר לארצות הברית בתהליך הבוררות הבינלאומי, אך הוא נאלץ לדחות את הבקשה בשל בריאותו הרופפת. תפקידו הפוליטי האחרון היה נשיא הוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1872.
מותו ומורשתו.
ויליאם מרדית' נפטר בפילדלפיה ב-17 באוגוסט 1873 בגיל 74. רעייתו קתרין נפטרה ב-1854. השניים נקברו בבית הקברות כרייסט צ'רץ' שבפילדלפיה.
החברה ההיסטורית של פנסילבניה מחזיקה את מסמכי משפחת מרדית'. ב-1931 נקרא על שמו בית ספר בפילדלפיה שפעיל עד היום.
Don't Stop (אלבום של אנני)
Don't Stop (בעברית: אל תפסיק) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הנורווגית אנני. האלבום יצא לאור ב-19 באוקטובר 2009 על ידי חברת התקליטים סמולטאון סופרסאונד. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים: "I Know UR Girlfriend Hates Me", "Anthonio", "Songs Remind Me of You" ו-"My Love Is Better".
האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני.
רקע והפקה.
בחודש מאי 2008, חשף האתר Popjustice, את שמו של האלבום "Don't Stop" ואת רשימת הרצועות במקביל כינה את האלבום "יצירת מופת מודרנית שלמה". כעבור חודשים פורסם באתר פיצ'פורק רצועה אחרת המציגה רצועה בשם "Perfectly Honest", בעוד ששמה של "Misery" שונה ל-"I Can't Let Go".
Y-Tu-Conga
כריסטיאן ברנהרד טאוכניץ
כריסטיאן ברנהרד טאוכניץ (בגרמנית: Christian Bernhard Tauchnitz; 25 באוגוסט 1816 – 13 באוגוסט 1895) היה מוציא לאור גרמני.
ביוגרפיה.
נולד בנאומבורג, אחיין של המדפיס והמו"ל קרל כריסטוף טראוגוט טאוכניץ.
החברה שלו נוסדה בלייפציג ב-1837, והתפרסמה בזכות מהדורות מדויקות לספרות קלאסית ולתנ"ך שהוציאה, כמו גם מילונים וספרות עיון אחרת.
ב-1841 החל בית ההוצאה לאור של טאוכניץ לקבל מעמד חשוב ביבשת כולה, עם הדפסתה של "מהדורת טאוכניץ" ליצירות אנגליות בשפת המקור, סדרה שתכלול ברבות השנים למעלה מ-3,700 כרכים, ותזכה לפופולריות רבה ביבשת אירופה. בכך ששילם לסופרים תמורת הזכות לפרסם את יצירותיהם, תרם טאוכניץ לקידום חוקי זכויות היוצרים בתקופה שלפני קבלת אמנת ברן.
ב-1860 הוענק לו התואר ברון בידי הדוכס מסקסוניה-קובורג-גותה, ושנה לאחר מכן הוכר התואר בידי מלך סקסוניה. ב-1872 מונה טאוכניץ לכהונת הקונסול הכללי הבריטי לסקסוניה, וחמש שנים לאחר מכן, ב-1877, נבחר כחבר בית הנבחרים הסקסוני.
פרויליך
פרייליך הוא שם משפחה יהודי-גרמני, שמקורו מגרמנית (פרוליך; Fröhlich) ומשמעותו: שמח, מאושר או עליז. לשם זהה קיימת מקבילה ביידיש: .
פרייליך
פרייליך הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי, שמקורו מיידיש (פֿריילעך) ומשמעותו: שמח, מאושר או עליז. ייתכן גם ששם המשפחה אומץ משם פרטי של אבי המשפחה, ששמו היה "שמחה". לשם זהה קיימת מקבילה גרמנית: (או פרוליך).
קרחון נארצ'ן
קרחון נארצ'ן (באנגלית: Narechen Glacier; בבולגרית: ледник Наречен) הוא קרחון בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 9 קילומטרים, ורוחבו 11 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות המערביים של הרי לאסוס, וזורם לכיוון דרום-מערב.
הקרחון נשפך אל מפרצון וילקינס שבמפרץ לאזארב (בים בלינגסהאוזן).
הקרחון ממוקם מדרום לרכס הכולל את הר וילבי; ומצפון לנונאטאק פוקנר.
גובהו של הקרחון 236 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
הקרחון מופה בשנת 1963 על ידי סוקרים בריטיים.
מקור השם.
הקרחון נקרא על שם היישוב ואתר הנופש והספא נארצ'ן שבדרום בולגריה.
נובאיה גאזטה
נובאיה גאזטה (ברוסית: Новая газета) הוא עיתון רוסי הידוע במדינתו הכוללת את סיקורו הביקורתי והחוקר של עניינים פוליטיים וחברתיים ברוסיה. העיתון הוא האחרון ברוסיה למבקר את המדינה באופן חופשי.
העיתון מתפרסם בבירה מוסקבה, באזורים נוספים בתוך רוסיה ובכמה מדינות זרות. המהדורה המודפסת יוצאת לאור בימים שני, רביעי ושישי בעוד המאמרים באנגלית באתר מתפרסמים על בסיס שבועי בצורת ניוזלטר "Russia, Explained".
במשך השנים, כשבעה עיתונאים של נובאיה גאזטה, בהם: יורי שצ'קוצ'יקין, אנה פוליטקובסקיה, סטניסלב מרקלוב, אנסטסיה בבורובה, נטליה אסטמירובה, איגור דומניקוב, ויקטור פופקוב נרצחו מאז שנת 2000, לאחר פרסומי חקירותיהם או פעילותיהם השונות עבור העיתון.
באוקטובר 2021, הוענק לעורך הראשי של נובאיה גאזטה, דמיטרי מוראטוב, פרס נובל לשלום, לצד העיתונאית הפיליפינית מריה רסה, על "תרומתו לפיתוח ושמירת חופש הביטוי במדינות מולדתם".
היסטוריה.
קבוצה של עיתונאים לשעבר מהעיתון הרוסי היומי, קומסומולסקאיה פרבדה, ארגנה את היווסדותו של נובאיה גאזטה בשנת 1993, בעוד שמו היה "Ежедневная Новая Газета" (העיתון היומי החדש). מיכאיל גורבצ'וב, מנהיגה האחרון של ברית המועצות לשעבר, השתמש בכספיו מטעם פרס נובל לשלום בו זכה בשנת 1990 כדי לסייע בהקמת נובאיה גאזטה ב-1993 ולרכוש את המחשבים הראשונים שלו.