המסע, שהיה חדשני וחלוצי מאוד לתקופתו, עורר סקרנות רבה ונכתבו עליו שני ספרים, שזכו להצלחה, Les roses d'Ispahan. La Perse au automobile (ורדי איספהן. לפרס במכונית), מאת קלוד אנט, שיצא לאור בצרפתית ב-1906 ו-Les Huit Paradis (שמונת גני העדן) מאת מרתה ביבסקו, שיצא לאור בצרפתית, ב-1908.
ארמון מוגושואיה.
ב-1911, קנה ג'ורג'ה-ולנטין ביבסקו את ארמון מוגושואיה כשהוא הרוס וחרב. גם במהלך מלחמת העולם הראשונה הופצץ המקום. הארמון נקנה על ידי ביבסקו כמתנה לרעייתו, מרתה ביבסקו, אשר דאגה לשיפוצו על חשבונה.
המלכה כריסטינה (סרט)
המלכה כריסטינה (באנגלית: Queen Christina) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1933 בבימויו של רובן ממוליאן, עם גרטה גרבו וג'ון גילברט בתפקידים הראשיים. זה הסרט הרביעי והאחרון בו הופיעו ביחד, הוא מת שנתיים לאחר מכן.
הסרט עוסק בכריסטינה, מלכת שוודיה שוויתרה על כתרה, מפרוטסטנטית לקתולית ועזבה את שוודיה. הסיבות האמיתיות לצעדיה הקיצוניים האלה לא התבררו די צרכן אבל הסרט מספק סיבה הוליוודית מתאימה - היא מאסה במנהיגים תאבי המלחמה, התאהבה באציל ספרדי קתולי והחליטה לוותר על כתרה ולצאת איתו לספרד.
בסרט יש שתי סצנות מפורסמות ובלתי נשכחות של גרבו:
תקציר העלילה.
1632, המלך השוודי גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה נופל בקרב במלחמת שלושים השנה. בתו היחידה כריסטינה בת השש, מוכרזת כמלכה (בעצם כמלך). היא נכנסה לפרלמנט, מטפסת על כיסא המלך ונושאת נאום קצר לנציגי העם בפרלמנט.
1647, כריסטינה היא עלמה צעירה ונאה בת 21. היא מתעניינת בתרבות וספרים, שואפת לשלום ומתעבת את כל המנהיגים תאבי מלחמה. היא מוקפת ביועצים שלוחשים לאזנה. ראש הממשלה (הקנצלר) הוא אקסל אוקסנסטירנה (לואיס סטון) והמנהיג החזק הוא שר האוצר מגנוס (איאן קיית) והמצביא המהולל אהוב העם ועתיר הניצחונות, קרל גוסטב (רג'ינלד אוון).
העם סוגד למנצח קרל גוסטב. הקנצלר מפציר במלכה שתינשא לו ותקים יורש לממלכה אבל היא מסרבת. גם הרוזן מגנוס רוצה לשאת אותה אבל אותו היא מתעבת ודוחה.
האדם הקרוב לה ביותר ואיש סודה הוא המשרת האישי שלה, אגה (צ'ארלס אוברי סמית'). היא יוצאת אתו לבושה בבגדי גבר בדרך הם פוגשים בעגלה של ספרדים ששקעה בשלג והיא עוזרת להם להיחץ. בעגלה נמצא הרוזן אנטוניו (ג'ון גילברט) בראש משלחת ממלך ספרד למלכת שוודיה. כריסטינה עוזרת להם לחלץ את העגלה התקופה ואחר כך הם נפגיש בפונדק סמוך. אנטוניו משוחח בידידות עם ה"עלם" הצעיר וכאשר בעל הפונדק אומר שאין לו חדרים ומציע שיחלוק את החדר הגדול עם "הצעיר" מהססת כריסטינה ולבסוף מסכימה.
רק לאחר שהם מתחילים להתפשט לפני השינה מגלה אנטוניו שמדובר באישה צעירה ויפה. הוא מתאהב בה מיד והם מבלים במקום יומיים כאשר הוא לא יודע שהמדובר בכריסטינה.
כריטינה חוזרת לארמון המלוכה ורק לאחר שאנטוניו מתקבל כראש המשלחת הוא מזהה אותה להפתעתו הרבה. כריסטינה ממשיכה את היחסים עם אנטוניו למרות התנגדות הקנצלר, הפרלמנט ובעיקר לורד מגנוס ששולח את אנשיו להתסיס את העם.
מתארגנת הפגנה גדולה של אנשים מוסתים שרוצים לפרוץ לארמון. כריסטינה נותנת להם להיכנס אך לאחר שהם רואים אותה הם נרתעים ונסוגים. על כריסטינה להחליט אם להמשיך עם אנטוניו או לוותר על המלוכה. היא מחליטה לוותר על כתרה ובטקס מרגש היא מסירה בעצמה את הכתר מראה ומעבירה את המלוכה לבן דודה קרל גוסטב.
היא מתכוונת לעזוב את שוודיה ביחד עם אנטוניו. הם קובעים להיפגש על ספינה בנמל. בינתיים אנטוניו שנעלב מפעולותיו של מגנוס מציע דו-קרב בסיף שבסופו הוא נפצע קשות ומובל גוסס לספינה. כריסטינה מחבקת אותו אך הוא מת בזרועותיה. כריסטינה פוקדת להשיט את הספינה, הולכת לחרטום ומתבוננת בפנים קפואים בים ובעתידה.
קרחון טרנץ'
קרחון טרנץ' או קרחון טרנש (באנגלית: Trench Glacier; מילולית: קרחון התעלה) הוא קרחון עמוק לאורך החוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 11 קילומטרים; רוחבו של הקרחון 3.7 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מזרח ונשפך אל מדף הקרח ג'ורג' השישי, המכסה את מפרץ ג'ורג' השישי.
הקרחון נשפך אל מדף הקרח מייד בסמוך אל הר אתלסטאן.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי הקרחון.
שפכו של הקרחון התגלה ב-23 בנובמבר 1935, על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסה הטראנס-אנטארקטית שערך מן האי דנדי אל מדף הקרח רוס.
הקרחון מופה על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי אלזוורת'.
ההר נסקר בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בהנהגת ג'ון רידוך ריימיל.
הקרחון נסקר מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנים 1948 ו- 1949.
מקור השם.
שמו של ההר ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
שם הקרחון תיאורי, והוא מתאר את הבקע העמוק שהקרחון ממלא.
לקריאה נוספת.
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Palmer Land Area, Antarctica: 1947–2009 , U.S. Geological Survey Geologic Investigations Series Map I–2600–C, 1 map sheet, 28-p
סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה
סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה () היא טריטוריה בריטית מעבר לים הממוקמת בדרום האוקיינוס האטלנטי. הטריטוריה כוללת את האיים סנט הלנה ואסנשן ואת הארכיפלג טריסטן דה קונה. עד סוף העשור הראשון של המאה העשרים ואחת האי סנט הלנה היה בעל הממשל היחיד בקרב שלוש הישויות המצויות תחת הטריטוריה, ועם אישור החוקה החדשה בספטמבר 2009, קיבלו כולן סמכויות שוות.
היסטוריה.
סנט הלנה.
האי התגלה ב-21 במאי 1502 על ידי הנווט הפורטוגזי ז'ואו דה נובה במהלך מסעו חזרה הביתה מהודו. הוא כינה אותו "סנטה הלנה". הפורטוגזים לא הקימו בו התיישבות קבע מלבד בודדים שגרו על האי תקופות מסוימות. מכיוון שהוא היה שולי לפורטוגזים עבר האי לידי ההולנדים לתקופה קצרה ולבסוף נתפס על ידי הבריטים בשנת 1661.
בשנות השלטון הבריטי נשלט האי על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. הם בנו את העיר היחידה, ג'יימסטאון, את המבצר שמגן עליה והציבו חיל משמר באי. תחת שליטתם שגשג האי. ספינות בריטיות רבות עגנו בו בדרכן חזרה הביתה מהודו והשאירו בו חלק מעושרן. בנוסף הוקמו בו מטעים שעובדו על ידי עבדים שחורים וסינים שנקנו מספינות העבדים שעגנו באי.
בשנת 1815 הובא לאי על ידי השלטונות הבריטיים נפוליאון בונפרטה, כאסיר. היה זה לאחר שהוא הצליח לחמוק מכלאו הקודם באי אלבה ולשלוט בצרפת בתקופת מאה הימים. הוא נכלא לאחר תבוסתו בקרב ווטרלו. נפוליאון חי באי שש שנים, עד למותו.
משנת 1834 החל הכתר הבריטי לשלוט ישירות באי שלא באמצעות חברת הודו המזרחית הבריטית. אולם בשנות ה-70 של המאה ה-19 החל האי לדעוך בעקבות התפתחות ספינות שלא היו זקוקות לתחנת עצירה, ופתיחת תעלת סואץ. מאז היה האי התיישבות חסרת חשיבות מיוחדת של בריטניה. למרות זאת הוא עלה לכותרות פעם נוספת בשנת 1982 כאשר שימש בסיס יציאה בריטי במלחמת פוקלנד.
בשנת 1858 הכריזה ממשלת בריטניה על כך שהיא מעניקה שני אזורים באי לצרפת: שטחו של הבית בו גר נפוליאון בעת גלותו וכן העמק בו נקבר.
אסנשן.
מגלה הארצות הפורטוגלי ז'ואו דה נובה גילה את האי ב-1501. הוא רק רשם את מיקומו של האי - אך לא נתן לו שם ואף לא הודיע על תגליתו. למעשה, האי "התגלה" פעם נוספת כעבור שנתיים, ב-1503, בידי האדמירל הפורטוגלי אפונסו דה אלבוקרקי. הוא ראה את האי בחג העלייה, על-פי לוח השנה הקתולי, וקרא לו על-כן "איליה דה אסנסאו" (בפורטוגזית: "Ilha de Ascensão").
השימוש באי היה מועט בשנים שבאו לאחר מכן; אדמתו יבשה ושוממת, ולא ניתן לעבדה. הוא נותר לא מיושב עד 1815. בשנה זו הוגלה נפוליאון בונפרטה, קיסר צרפת לשעבר, אל האי סנט הלנה, וליתר ביטחון, בנו הבריטים באסנשן מבצר ושיכנו שם חיילים. הם קראו לו "אסנשן" ("Ascension"), חג העלייה בלשונם.
מיקום האי במרכז האוקיינוס האטלנטי הפך אותו לנקודת עצירה שימושית של ספינות. הצי המלכותי הבריטי הפך אותו לבסיסה של שייטת מערב אפריקה, יחידה שתפקידה לדכא סחר בעבדים בחופה המערבי של אפריקה. ב-1922, הוצא צו מלכותי ולפיו אסנשן יהיה שטח חסות של סנט הלנה.
במלחמת העולם השנייה, בנתה ארצות הברית בסיס אווירי בשם "ויידאווייק" (באנגלית: Wideawake, "ער לחלוטין", על-שם מושבה סמוכה של שחפיות כהות, שנוהגות לצווח בעצמה רבה מוקדם מאוד בבוקר, ומעירות אנשים). הוא שימש כנקודת חנייה למטוסים החוצים את האוקיינוס האטלנטי בדרכם למערכות באפריקה ובאירופה. בסוף המלחמה הופסק השימוש בבסיס.
בזמן מלחמה הקרה הוכנס הבסיס לפעילות מחדש. הוא הורחב ושוכלל, על-מנת שיאפשר למטוסים גדולים לנחות בו. הוא המשיך לשמש מטוסים צבאיים גם במלחמת פוקלנד, כבסיס מבצעים וכמקום בטוח ממנו יכלו הבריטים לשלוח את מטוסיהם לשדה הקרב. כיום הוא מהווה גם מסלול לנחיתת חירום של מעבורת החלל. כמו כן, הוקמה בסמוך לבסיס תחנת שידור של ה-BBC לדרום אמריקה ולאפריקה.
טריסטן דה קונה.