מנקין זנב-תיל (שם מדעי: Manacus vitellinus) הוא מין של ציפור ממשפחת המנקיניים החיה ביערות הגשם הטרופיים וסביבות ביצות טרופיות באמריקה הדרומית. הוא חי במערבה של אמזוניה מצפון פרו, מזרח אקוודור וקולומביה ודרום-מערב ונצואלה מרכס האנדים, דרך מישורי האורינוקו ועד לחופים. כמו כן הוא מצוי בצפון ברזיל הטרופית.
מנקין זה מגיע לאורך של 11 סנטימטרים ולמשקל של 14 גרם בלבד. הזכרים גדולים ומקושטים מהנקבות. הם בעלי פנים, חזה ובטן צהובים עזים, נוצות גב וכנפיים שחורות, הראש והעורף אדומים והמקור אפור וקצר. הזנב שחור, מפוצל ופונה כלפי מעלה. הנקבות בעלות נוצות ירוקות-כהות עם בטן בהירה יותר ורגליים שחורות.
המנקינים נוהגים לחזר אחרי הנקבות תוך ריקודים על ענפים מיוחדים ביער עליהם בזירות מיוחדות, בהם מתאספים זכרים ורוקדים לפני הנקבות. הזכרים משתמשים בזנבם הזקור כדי למשוך את הנקבה ולעיתים אף מדגדגים אותה בעזרתו כדי להרשים אותה.
מזונם הוא מפירות רכים, גרגרים וחרקים שהם תופסים בתעופה. הם אינם נמצאים בסיכון גבוה להכחדה בטבע.
תת-מינים.
לציפור זו 2 תת-מינים:
ביל מקגיל
ביל מקגיל (באנגלית: Bill McGill; 16 בספטמבר 1939 – 11 ביולי 2014) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1962–1970. במשך 3 עונותיו הראשונות שיחק בליגת ה-NBA, לאחר שנבחר בבחירה הראשונה של דראפט 1962, ובעונות 1969 ו-1970 שיחק בליגת ה-ABA. לאורך 5 עונותיו בשתי הליגות רשם ממוצעים כוללים של 10.5 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק.
נודע כממציא זריקת ה-"Jump hook" – זריקת וו תוך כדי קפיצה.
קריירת מכללות.
מקגיל נולד בעיר סן אנג'לו שבטקסס, ובין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת יוטה. בשנת 1959 הפך לשחקן האפרו-אמריקאי הראשון בתולדות קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל ג'ק גארדנר. בעונת 1960/1961 הוליך את הקבוצה להעפלתה השנייה אי פעם לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 27.8 נקודות ו-13.9 ריבאונדים למשחק. במשחק חצי הגמר קלע מקגיל 25 נקודות, אולם קבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת סינסינטי, בתוצאה 67–82. בעונה העוקבת היה "מלך הסלים" של ליגת המכללות, כאשר קלע 38.8 נקודות בממוצע למשחק. במשחק מול אוניברסיטת בריגהאם יאנג, ב-24 בפברואר 1962, קבע שיא קריירה ושיא מועדון של 60 נקודות.
קריירת משחק מקצועית.
בדראפט ה-NBA 1962 נבחר מקגיל על ידי קבוצת שיקגו זפרס, בבחירה הראשונה (אחרי דייב דבושר וג'רי לוקאס שנבחרו כבחירות טריטוריאליות). בעונתו הראשונה בשיקגו קלע 7.4 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
לאחר שישה משחקים בעונת הועבר בטרייד לניו יורק ניקס, תמורת ג'ין שו ופול הוג. עד לסיום אותה עונה הצטיין עם ממוצעים של 16.0 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק, אולם הניקס רשמו את מאזן הניצחונות הנמוך ביותר בליגה (22–58). לאורך עונת שותף ב-24 משחקים בסך הכול כשחקן סנט לואיס הוקס ולוס אנג'לס לייקרס, בטרם עזב את ליגת ה-NBA. ביוני 1966 חתם בקבוצת גולדן סטייט ווריורס (בשמה באותה עת - סן פרנסיסקו ווריורס) אך לא שיחק בה ולו משחק אחד ושוחרר לאחר כמה חודשים.
בין השנים 1964–1968 שיחק עבור הקבוצות "גרנד ראפידס טאקרס" ו"הולנד קארברס" מ"ליגת הכדורסל הצפון-אמריקאית" (NABL).
לקראת עונת 1968/1969 הצטרף לקבוצת דנוור רוקטס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה במדיה קלע 12.8 נקודות בממוצע למשחק. בעונה העוקבת שיחק ב-ABA עבור לוס אנג'לס סטארס, פיטסבורג פייפרס ודאלאס צ'אפרלס, ובקיץ 1970 פרש ממשחק, בגיל 30.
לאחר הפרישה ממשחק.
לאחר פרישתו נכנס מקגיל לחובות, והיה חסר בית במשך כשנתיים, בטרם הועסק על ידי חברת יוז איירקראפט.
ב-11 ביולי 2014 נפטר מקגיל במיאמי שבפלורידה, בגיל 74.
החברה הלאומית הממלכתית לטלוויזיה ורדיו (בלארוס)
החברה הלאומית הממלכתית לטלוויזיה ורדיו של הרפובליקה של בלארוס (בבלארוסית: Нацыянальная дзяржаўная тэлерадыёкампанія Рэспублікі Беларусь) היא רשת השידור הממלכתית לטלוויזיה ורדיו של בלארוס. מאז 1993 מהווה חברה פעיל באיגוד השידור האירופי תחת השם הטלוויזיה והרדיו הבלארוסי (BTRC).
החברה הוקמה בשנת 1956 כשירות הטלוויזיה והרדיו של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
טלוויזיה.
החברה מפעילה שישה ערוצי טלוויזיה, מתוכם חמישה בעלי תפוצה ארצית וערוץ בינלאומי:
רדיו.
החברה מפעילה 2 שירותי רדיו ארציים ושלושה שירותי FM אזוריים:
צנזורה ותעמולה.
באופן מסורתי, מומחים בינלאומיים והאופוזיציה בבלארוס מכנים את הטלוויזיה הממלכתית כאחד מכלי התעמולה העיקריים של המשטר הסמכותי של אלכסנדר לוקשנקו. היא מואשמת במתן מידע שגוי, תומכת בדיכוי פוליטי ובקידום בחירות והסתרת מבקרי המשטר. בזמן המהומות במדינה, בעקבות הבחירות לנשיאות בלארוס 2020, חלק גדול מעובדי החברה הודיעו על התפטרותם כהבעת סולידריות עם המפגינים.
עובדים ומנהלים מובילים של ערוצי טלוויזיה ממלכתיים, היו פעמים רבות נתונים לסנקציות מצד האיחוד האירופי ומארצות הברית.
איסוזו טורקוויז
איסוזו טורקוויז (באנגלית : Isuzu Turquoise, קרוי גם : Turkuaz) הוא אוטובוס תיירים מתוצרת יצרנית המשאיות והאוטובוסים הטורקית Anadolu Isuzu Automotive Industry &amp; Trading A.Ş אשר בבעלות יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社), והחברה הטורקית Anadolu Group, ובשיתוף פעולה (Joint venture) ביו התאגיד היפני Itochu Corporation , והתאגיד ההעוסק בתעשיית ייצור, הרכבה והפצה של כלי רכב DRB-HICOM
Superunknown
Superunknown הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הגראנג' סאונדגארדן שיצא לאור במרץ 1994 בחברת התקליטים A&amp;M.
זהו האלבום השני שהקליטה הלהקה עם הבסיסט החדש בן שפרד והאלבום הראשון עם המפיק החדש מייקל ביינהורן. לאחר תום סיבוב ההופעות של האלבום הקודם "Badmotorfinger" שיצא ב-1991, החלה הלהקה בהקלטת האלבום הנ"ל. "Superunknown" סימן את פריצתה של הלהקה לתודעת המיינסטרים, והצליח מסחרית מעבר לכל הציפיות ולכל אלבומי הלהקה עד כה, והוא כיכב במצעד הבילבורד 200 במקום הראשון במשך מספר שבועות, עם 310 אלף עותקים שנמכרו בארצות הברית בלבד בשבוע הראשון ליציאתו, וגם במצעדים הבינלאומיים כיכב בעשיריות הראשונות. מתוך האלבום שוחררו 5 סינגלים: "Spoonman", "The Day I Tried to Live", "My Wave", והלהיטים "Fell on Black Days" ו-"Black Hole Sun" שהאחרון מביניהם הוא השיר המפורסם ביותר של הלהקה אי פעם, נכנס למיינסטרים, ומושמע עד היום בתחנות הרדיו הבינלאומיות. השיר גם זכה ביחד עם "Spoonman" בפרסי גראמי ועזרו ללהקה להיכנס לפופולריות במיינסטרים. ב-1995 היה מועמד האלבום לפרס גראמי היוקרתי בעבור אלבום הרוק הטוב ביותר. האלבום הגיע למעמד מחומש פלטינה, מכר בסך הכל מעל 9 מיליון עותקים ברחבי העולם, והוא האלבום המצליח והמפורסם ביותר של הלהקה אי פעם.
באפריל 2014 יצא האלבום ביציאת מחודשת בגרסת "Deluxe Edition" ובגרסת "Super Deluxe Edition". בגרסת הדלוקס נכללו גם דמויים והקלטות מהחזרות לאלבום, וגרסאות נסיוניות של שירים. בגרסת ה"סופר דלוקס" בנוסף לכל מה שקיים בדלוקס - נכלל האלבום המקורי באיכות Blu-ray 5.1 Surround Sound. הגרסה היוקרתית נמכרה בתוך קופסה שהעטיפה החיצונית של עוצבה על ידי ג'וש גרהאם, וכללה צילומים וויניל של 16 רצועות האלבום (כולל הבונוס).
באפריל 2019, דורג האלבום במקום התשיעי ברשימת "50 אלבומי הגראנג' הטובים ביותר" של המגזין "רולינג סטון".
רקע ותהליך ההקלטה.
סאונדגארדן החלה לעבוד על אלבום זה חודשיים לאחר שסיימה לקבץ את הפלייליסט עבור סיבוב ההופעות "Lollapalooza" שנערך ב-1992. חברי הלהקה עבדו כל אחד בעצמו על חומרים אישיים והביאו דמויים בפני חברי הלהקה האחרים וכך נוצרו החומרים לאלבום זה. כריס קורנל העיד כי באלבום זה ניתן יותר חופש יצירה לחברי הלהקה מאשר האלבומים הקודמים. אחרי שב-2 האלבומים האחרונים של הלהקה, היא הפיקה את אלבומיה עם טרי דייט, החליטה לחפש שיתוף פעולה חדש ושינוי בתחום זה, ולבסוף הסכימו על מייקל ביינהורן כיוון שלא היה לו חתימת סאונד משלו והיה מוכן להתפשר על זו של סאונדגארדן, והיו לו רעיונות שחברי הלהקה אהבו.
הקלטות האלבום נערכו בין יולי לספטמבר 1993 באולפני "Bad Animals Studios" בסיאטל, וושינגטון. טכנאי הקול אדם קספר, שהמשיך להפיק גם את האלבומים הבאים של הלהקה, סייע לביינהורן בתהליך ההקלטה.
גישתם של סאונדגארדן הייתה להקליט בכל פעם שיר אחד עד לשלמות ורק לאחר מכן להמשיך לשיר הבא. קטעי התופים והבס הוקלטו קודם לכל שיר, ולאחר מכן קורנל ות'איל היו מקליטים את חלקם בשיר (גיטרות ושירה). הלהקה בילתה זמן ממושך בבחירת הסאונד המדויק לגיטרות ולתופים, והתנסו לראשונה בטכניקות "שכבות" בעת יצירת הסאונד לשירים, מה שייקר את כל תהליך ההקלטה אך ייצר סאונד ברמה שמעולם לא התנסתה בה הלהקה. המפיק ביינהורן ניסה להגיע לשלמות סאונד עד כדי כך שהלהקה התעייפה מלנגן שוב ושוב את הסאונד שדרש, לטענתם. האלבום עבר מיקסינג אצל ברנדן אוב'ראיין שעשה זאת גם עבור פרל ג'אם משם הלהקה קיבלה המלצות חמות לגביו, מגיטריסט הלהקה סטון גוסארד.
אורוסטוני
אורוסטוני (בהונגרית: Orosztony) הוא כפר במחוז זאלה, בנפת נג'קניז'ה, בהרי זאלה, באזור רכס זאלאפאט.
מיקום.