מחלקת המסחר של ארצות הברית (באנגלית: United States Department of Commerce) היא מחלקה בתוך הממשל האמריקני המטפלת בקידום הצמיחה הכלכלית. במקור, היא נוסדה כמחלקת המסחר והעבודה של ארצות הברית ב-14 בפברואר 1903. זמן מה לאחר מכן, ב-4 במרץ 1913, שונה שמה למחלקת המסחר והלשכות והסוכנויות הכפופות אליה שהתמחו בענייני עבודה הועברו אל המחלקה החדשה שנוצרה – מחלקת העבודה.
מטרת המחלקה היא "קידום יצירת מקומות עבודה ושיפור תנאי החיים עבור כל האמריקנים באמצעות יצירת תשתית שתקדם צמיחה כלכלית, תחרותיות טכנולוגית, והתפתחות יציבה". בין משימותיה השונות, המחלקה אחראית על איסוף מידע כלכלי ודמוגרפי עבור עסקים ממשלתיים וקבלת ההחלטות שלה, ניהול רשומת הפטנטים והסימנים הרשומים, ועזרה בקביעת תקנים תעשייתיים.
בראש המחלקה עומד מזכיר המסחר של ארצות הברית. בשנים 1903–1913, המחלקה נוהלה על ידי מזכיר המסחר והעבודה של ארצות הברית.
יוניס&quot;ף
משרד המסחר האמריקני
יוסי אבני
משרד המסחר האמריקאי
משרד המסחר של ארצות הברית
מרקוניץ' גראד
סרייבו מזרחית
סטיוארט איילנד
עת-מול
עת־מול הוא כתב עת לתולדות עם ישראל וארץ ישראל, בהוצאת יד יצחק בן-צבי. ייחודו של כתב העת הוא בפנייתו לקהל מגוון כמו תלמידי תיכון, אקדמאים, חובבי ידיעת ארץ ישראל וכדומה.
היסטוריה.
עת־מול החל לראות אור בשנת 1975 כשיתוף פעולה בין המכון לחקר התפוצות באוניברסיטת תל אביב ומשרד החינוך. עורכו הראשון היה הסופר וחוקר ארץ ישראל שלמה שבא, אשר לצדו פעלה ועדת מערכת אקדמית, עליה נמנו מספר חוקרים בולטים מהפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, כמו פרופ' שלמה סימונסון, שהיה מיוזמי כתב העת.
עת־מול יצא בפורמט פשוט ודל צבע, והמאמרים שפורסמו בו בראשית הדרך עסקו בנושאים יהודיים שונים בישראל ומחוצה לה, כמו עלילות הדם; "הגדת ראשי הציפורים" הנודעת; קרבותיו הכושלים של נפוליאון לכיבוש ארץ ישראל ועוד.
שנוי העיצוב.
בשנת 1999 עבר כתב העת שינוי משמעותי, כאשר החל מגיליון 144 (אייר תשנ"ט 1999) עבר לידי יד יצחק בן-צבי והחל לצאת בפורמט מהודר וצבעוני על נייר כרומו. המאמר הראשון בגרסה המחודשת הוקדש, ממש כמו בגיליון הראשון, להיבטים לא מוכרים למסעו של נפוליאון לכיבוש ארץ ישראל.
בשנים האחרונות עבר כתב העת שינויים נוספים, הן מבחינה עיצובית והן מבחינת התכנים הנדונים בו, למשל הפיכת שלושה גיליונות מדי שנה לחוברות נושאיות, המוקדשות לנושא מוביל אחד, ומציגות זוויות לא מוכרות ומפתיעות סביב נושא נבחר (הרכבת בארץ ישראל; מאה שנה לבית הספר בצלאל; ספרים וספריות בעולם היהודי, וכדומה).
ייחודו של כתב העת.
העיסוק בפרשיות היסטוריות וגאוגרפיות בעת־מול הוא על פי רוב מבט מזווית חדשה ולא מוכרת על האירועים הבולטים הגדולים, תוך הצגת דמויות, סיפורים, מקומות ומסורות המוכרות רק למעטים, וחשיפתן בפני הקהל הרחב. המאמרים בכתב העת קצרים למדי והם מלווים באיורים, תמונות היסטוריות, מפות, ותצלומים.
לאורך השנים הופיעו בעת־מול פינות ומדורים קבועים רבים, בהם מדור על אירועים מעניינים בתולדות הארץ, שכתב דודו דיין; טור על מטבעות עתיקים מאת יעקב משורר; חידה בנושאים רלוונטיים שחיבר דן חמיצר, טור על כותרות העיתונות העברית, שכתבה תמר הירדני; סיפורי מפות מתקופות שונות; מדור שמות ומשפחות בישראל, שערך חנן רפפורט, ועוד.
עתמול
ברודווי בוגי ווגי
תחזוקת תוכנה
בהנדסת תוכנה, תחזוקת תוכנה היא תהליך ההרחבה, המיטוב ותיקון הפגמים של גרסת תוכנה שפיתוחה הסתיים, והיא מוצבת בשטח. תחזוקת תוכנה היא השלב האחרון בתהליך פיתוח התוכנה, ותחילתו לאחר שהתוכנה הוצבה בשטח והופעלה. שלב תחזוקת התוכנה הוא לרוב הארוך והיקר ביותר במחזור חייה של תוכנה, ופעמים רבות מגיע לכדי שני שלישים מהעלות הכוללת. לרוב, בשלב זה נעשים שינויים שמטרתם תיקון באגים, הוספת פונקציונליות חדשה, וכן שיפור השימושיות.
הערות שוליים.
כומתות ירוקות (משחק מחשב)
הלווטים
ההלווטים (בלטינית - "Helvetii") היו עם קלטי קדום, שישב באזור המהווה כיום את שווייץ ודרום מערב גרמניה, במאה הראשונה לפני הספירה היגרו ההלווטים מדרום גרמניה לשווייץ. הם תוארו בספרו של יוליוס קיסר על המלחמות הגאליות.
תחת לחצם של שבטים גרמאניים בטריטוריית המוצא שלהם, תכננו לנדוד לתוך שטחה של גאליה תחת פיקודו של מנהיג מקומי בשם אורגטוריקס. על פי תיאורו בספרו מלחמת גאליה נקרא קיסר על ידי הגלים אל הפרובינקיה של גאליה נרבונסיס, היא דרום צרפת של היום, אשר כבר נכבשה על ידי הרומים, והממשל בה אורגן על ידם, על מנת להגן עליה מפלישת ההלווטים.
באותה העת פיקד קיסר על שישה לגיונות ובהם כ-30,000 חיילים. ההלווטים, על פי כתבי קיסר, מנו 370,000 אנשים, כולל נשים וילדים, ומתוכם 110,000 לוחמים. קיסר גייס בחופזה שני לגיונות נוספים על מנת לשמור על סיכוייו כנגדם.
בעת בה החל השבט את מצעדו, מת אורגטוריקס. בטרם עזבו שרפו ההלווטים את כפריהם והשמידו את המזון שלא יכלו לקחת עמם, על מנת שלא יוכלו לשוב לבתיהם מרצונם. הגירתם שימשה עילה נוחה ליציאה למלחמת גאליה על ידי קיסר. קיסר תמרן את ההלווטים לעמדה בלתי נוחה כאשר הוא שלט ברמה ליד העיר ביברקטה (כיום ליד העיר אוטון בחבל הלואר בצרפת). בקרב ביבריקה הותקפו ההלווטים על ידי החיילים הרומים שעלו עליהם באיכותם, והרגו 60% מהם, ושיעבדו 20% נוספים. שארית השבט הונסה אל אדמותיה הישנות בשווייץ של היום. מכיוון שהם השמידו את כפריהם סבלו מקור ומרעב.
בשנת 52 לפנה"ס הצטרפו לוחמים הלווטים אל ורקינגטוריקס, מנהיג הגלים בניסיונו לשחרר את גאליה משלטון קיסר.
במהלך התקופה הרומית, עבר השבט, ועמו שבט קלטי נוסף, הרטים, תהליך של רומניזציה, וקיבל על עצמו את התרבות והשפה הרומית. עם שקיעת האימפריה הרומית נכבש שטח שווייץ של היום על ידי שבטים גרמניים, האלמאנים, הבורגונדים והפרנקים, אך היסוד הקלטי הרטי וההלווטי לא נעלם כליל. בשווייץ המודרנית כ-110,000 דוברי רומאנש, שפה מקומית המהווה וולגריזציה של השפה הלטינית, שמוצאם מן הרטים וההלווטים.
כאשר נכבשה שווייץ בידי הצרפתים לאחר המהפכה הצרפתית שימש שם השבט כשמה של המדינה החדשה שנוסדה על חורבות הקונפדרציה השווייצרית שקרסה, והיא נקראה "הרפובליקה ההלווטית". שם זה משמש את המדינה השווייצרית עד היום, בשינויי גרסאות מסוימים.
הספר „תולדות אמנות המלחמה במסגרת ההיסטוריה הפוליטית” מאת הנס דלבריק דן בפירוט ובאריכות בכל פרשת המסע ההלווטי.
הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האנטיוכית
הכנסייה האנטיוכית (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἀντιοχείας), הידועה גם ככנסייה היוונית-אורתודוקסית של אנטיוכיה (בערבית: بطريركية أنطاكية وسائر المشرق للروم الأرثوذكس), היא ארגון נוצרי הטוען כי הוא אחד מחמשת זרמי הכנסייה, הפנטארכיה, אשר היו חלק מהכנסייה המאוחדת, לפני פילוג הכנסייה הנוצרית (פנטארכיה). הכנסייה האנטיוכית היא כנסייה אוטוצפלית, כלומר, הפטריארך של אנטיוכיה אינו כפוף לבעל סמכות עליונה ממנו בנצרות האורתודוקסית.
הכנסייה טוענת כי היא היורשת הלגיטימית היחידה לקהילה הדתית שיוסדה באנטיוכיה על ידי השליחים פטרוס ופאולוס. מולה עומדת כנסייה נוספת הטוענת טענה זו - הכנסייה הסורית-אורתודוקסית. הפיצול בין שתי הכנסיות (עוד טרם פילוג הכנסייה הנוצרית), התרחש על רקע הוויכוח על טיבו של ישו בוועידת כלקדון.
התפוז המכני
קאיוס
קאיוס (בלטינית: Caius), או גאיוס, כיהן כאפיפיור בין 17 בדצמבר 283 ל-22 באפריל 296. קאיוס היה בנו של אדם בשם גאיוס, או (על פי גרסתה של סוזנה מקונקורדיוס), היה קרוב של הקיסר דיוקלטיאנוס. הוא יליד העיר סלונה (ליד ספליט).
מעט ידוע אודותיו, למעט המופיע בליבר פונטיפיקליס. לפי המסורת הנוצרית, קאיוס הטביל את הגברים והנשים שהומרו לנצרות על-ידי טיבריוס הקדוש וקאסטולוס. עוד מסופר כי הוא מצא מקלט בקטקומבות של רומא, ומת כמרטיר.
קברו נמצא בקטקומבות של קליקסטוס הראשון ובתוכו נמצאה גם הטבעת, עימה נהג לטבוע חתימה על מכתביו.
יום הקדוש שלו הוא ה-22 באפריל, יחד עם סוטריוס. קאיוס הקדוש מתואר כנושא את כתר האפיפיור עם נראוס הקדוש. הוא נחשב לקדוש בדלמאטיה ובוונציה.
חיים מודעי
הרב חיים מודעי (ה'ת"ף, 1720 - ה'תקנ"ד, 1794) היה ראש חכמי צפת, ורב העיר איזמיר. דיין, פוסק, שד"ר ומשורר.
ביוגרפיה.
נולד לאליהו בשנת ה'ת"ף (1720) באיסטנבול, והיה תלמידו של הרב חיים אבולעפיה.
עלה לארץ ישראל בגיל תשע, וישב בעיר צפת 25 שנה, שם נחשב לראש החכמים.
בשנת 1755 חזר לאיסטנבול בה שימש כדיין. לאחר רעידת האדמה בצפת בשנת 1760, נסע כשד"ר לאירופה, על מנת לאסוף כספים לטובת תושבי צפת, שנותרו מחוסרי גג. בין השאר ביקר בעיר פראג, שם נפגש עם הרב יחזקאל לנדא בעל השו"ת "נודע ביהודה", אשר מזכיר אותו בתשובותיו. כן היה ידיד קרוב של הרב חיד"א.
משנת 1776, נקרא לכהן ברבנות העיר איזמיר, שם כיהן כ-17 שנה.
לעת זקנתו, בשנת 1793 חזר לצפת, בה נפטר כעבור שנה, בחורף 1794.
פעילותו.
רבי חיים מודעי, נחשב לאחד מגדולי המשיבים בדורו, ואת תשובותיו פרסם בספר השו"ת "חיים לעולם". כמו כן תשובותיו התפרסמו בספרי חכמי דורו. היה בקי בגאומטריה ובדקדוק, ופרסם הגהות לסידור התפילה, רבים מכתביו נשארו בכתב יד, והם מתפרסמים מדי פעם.
הרב מודעי חיבר גם שירים, ביניהם שירים מיוחדים, אותם חקקו עשירי איסטנבול היהודים, על קטע הקיר בשער ביתם, אשר לא טוייח כזכר לחורבן בית המקדש. שירים אלו כונו על ידו בלשון סגי נהור במונח המקראי בהרת הבית.
נייר דבק