לאחר ביטולה של "המופע של בן סטילר", הצטרפה גרופלו לצוות של סאטרדיי נייט לייב בעונת 1994–1995. בתחילת עבודתה בתוכנית, היא כינתה בראיון את ההומור של שותפה לסדרה אדם סנדלר "ילדותי". כותבי הסדרה הביעו חוסר שביעות רצון מגישתה השלילית של גרופלו כלפי הסדרה. לדבריהם, גרופלו הייתה חסרת ביטחון ובקושי שיתפה פעולה בכתיבת מערכונים. בינואר 1995 היא עזבה את הסדרה, באמצע העונה, לאחר שהשתתפה בה במשך חצי שנה בלבד.
לגרופלו הוצעו תפקידים רבים בטלוויזיה, ביניהם התפקיד של מוניקה בסדרה המצליחה "חברים" (שהוצע לה ראשונה), אולם היא סירבה לרובם. שני פיילוטים לסדרות טלוויזיה בכיכובה של גרופלו לא זכו להמשך.
במהלך 2005–2006 התארחה גרופלו מספר פעמים בסדרה "הבית הלבן" בתור לואיז ת'ורנטון.
ב-2009 שיחקה גרופלו בעונה השביעית של הסדרה 24 בתור מומחית מחשב של ה-FBI.
היא גם הופיעה הופעת אורח כעצמה במשפחת סימפסון.
קולנוע.
בשנת 1995 שיחקה בתפקיד קטן בסרט הקומי "ביי לאהבה", לצד רנדי קווייד. בשנת 1996 כיכבה גרופלו בסרט "על גברים, נשים וחיות אחרות" לצידה של אומה תורמן. בסרט גילמה גרופלו שדרנית רדיו אינטליגנטית המבקשת משכנתה הדוגמנית הטיפשה (ת'ורמן) שתתחזה אליה כדי לעזור לה לכבוש את ליבו של בחור המאזין לתוכנית הרדיו שלה. הסרט, שהיה במקור סרט עצמאי, הפך לסרט אולפן מצליח כשנבחרה ת'ורמן לגלם את תפקיד הדוגמנית. גרופלו מוחה כנגד הסרט הזה עד היום, בטענתה שהוא אנטי-פמיניסטי.
בעקבות הצלחת הסרט, הציע הבמאי קמרון קרואו לגרופלו את התפקיד הנשי הראשי בסרט ג'רי מגווייר, בתנאי שתשיל ממשקלה. היא אמנם עשתה זאת, רק כדי לגלות שהשחקנית רנה זלווגר זכתה בתפקיד המצליח.
במהלך שנות ה-90 הופיעה גרופלו בשלל סרטים בתפקידים ראשיים ובהופעות קצרות, ביניהם דוגמה, האיש החסר, רומי ומישל - פגישת מחזור, מציאות נושכת, הימור משפחתי וכייבל גאי.
בשנת 2009 שיחקה בסרט הרומנטי "אהבה כואבת" לצד קארי-אן מוס. בשנת 2014 גילמה את ליילה בעונה הראשונה של הסדרה הקומית "מדריך החברות לגירושין" ברשת בראבו. בשנת 2017 שיחקה בקומדיה "Speech &amp; Debate" לצד ונדי מקלנדון-קובי.
בשנת 2019 שיחקה בסרט "בואו איך שאתם" את דמותה של ליז.
בשנת 2021 שיחקה בסרט "פלורה ויוליסס" המבוסס על ספר באותו שם משנת 2013 שכתבה קייט די-קמילו. באותה שנה, החלה לשחק בעונתה השביעית של הסדרה "יאנגר" מבית פרמאונט+, בתפקיד של קאס, דיקנית בקולג' לאמנויות.
רדיו.
בסוף מרץ 2004 החלה גרופלו להנחות תוכנית רדיו אמריקנית בשם "The Majority Report", לצידו של סאם סדר. גרופלו אמרה פעם ששידור ברדיו הוא אחד ממטרותיה.
תוכנית זו שימשה, בין השאר, את גרופלו להבעת דעותיה הנחרצות: גרופלו היא ליברלית, פמיניסטית ופציפיסטית באופן מוצהר. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר התבטאה גרופלו "מי חשב שאני אכעס בשם המדינה שלי? אני רגילה לכעוס על המדינה שלי".
ב-21 ביולי 2006 פרשה גרופלו מהנחיית תוכנית הרדיו.
Special 38
בן אמוזג
מארי קאסה
פרדריק ברתולדי
ג'ימי לין ספירס
אפולו בלוודרה
אפולו בלוודרה (באיטלקית: Apollo Belvedere) הוא פסל שיש רומי העשוי לפי מקור יווני, ייתכן של הפסל לאוכארס (ביוונית: Λεωχάρης) מן המאה ה-4 לפנה"ס. גובהו של הפסל הוא 2.24 מטרים. הפסל מוצג במוזיאון הוותיקן ברומא.
הפסל מציג את דמותו של האל אפולו. דמותו מעוצבת בסגנון הלניסטי - הדמות נשענת על רגל אחת במצב של בין שני צעדים אולם הידיים אינן נמצאות בתנוחת הקונטרה-פוסטו. ידו האחת פורצת אל החלל (לצידי הגוף וקדימה) ומחזיקה את גלימתו המפוסלת ועשירת הקפלים. ידו השנייה מונחת לצד הגוף. הדמות מפנה את מבטה לימין. שיערה עשוי בעזרת חציבה עדינה במקדח, בסגנון האופייני לתקופה ההלניסטית. הפסל נשען על גזע עץ מפוסל שהוא כנראה תוספת של ההעתק הרומי (הפיסול היווני היה עשיר בפסלי ברונזה, שלא שרדו. העתקם הרומיים בשיש נזקקו לתמיכה חיצונית).
הפסל נחשב במשך זמן רב לאחת מן היצירות הידועות ביותר מן הפיסול היווני. הפסל נתגלה במאה ה-15
והתפרסם מיד ברחבי העולם על ידי העתקים ותחריטים. בשנת 1504 שימש הפסל את אלברכט דירר לעיצוב דמותו של אדם בתחריט "אדם וחווה" הידוע; הפסל בונקולסי (Pier Jacopo Alari Bonacolsi) יצר לפסל העתקי ברונזה מוזהבים; שיעתוק ידוע אחר הוא תחריט מאזור שנת 1530 מאת רימונדי (Marcantonio Raimondi); הפסל הניאו קלאסי אנטוניו קנובה (Antonio Canova) השתמש בדמות זו כדי לתאר את דמותו של פרסאוס. גישות מודרניות יותר מתייחסות אל הפסל בביקורתיות ותופשות אותו כ"תאטראלי" כיוון והן תופשות את אמנות התקופה הקלאסית כשיאה של האמנות היוונית.
טוני פרנג'ייה
כס&quot;ח
כס"ח (ראשי תיבות של כוח סיירות חוקר) היא סדרת ספרים שכתבה סופרת הילדים גלילה רון פדר. נכון לשנת 2015 יצאו 31 ספרים בסדרה. הספרים יצאו בהוצאת אדם. ב-2007 הוצאת מודן התחילה להוציא מחדש את חלק מהסדרה בשם חבורת ידיעת הארץ. בסדרה החדשה הספרים מנוקדים ועם איורים חדשים ובנוסף יצאו לאור 5 ספרים חדשים שלא היו בסדרת כס"ח המקורית.
תקציר העלילה.
הסדרה מספרת על חבורת ילדים בשם כס"ח (כוח סיירות חוקר) - בהוצאה המקורית או חי"ה (חבורת ידיעת הארץ) - בהוצאה החדשה. החבורה מטיילת בארץ ופותרת תעלומות שנקרות בדרכה. חברי החבורה נתקלים בתעלומות השונות שלא ביוזמתם. בחלק מספרי הסדרה, העלילה מתפתחת בעקבות פניות של ילדים מרחבי הארץ שאיתם מתכתבת שגית, הגיבורה הראשית ומספרת את סיפור החבורה.
החבורה החלה לפעול לאחר שרועי (דמות משנה) מסיר דף שעליו שיר שכתבה יערה, כדי לשים במקומו הזמנה ליום הולדתו ה-12. בני החבורה - שגית, שאול, יובל ויועד - נפגעו מכך (יערה לא נכחה במקום). בסיום אותו יום לימודים, מזמין שאול כמחאה את יובל, יועד, שגית ויערה לקומזיץ בזמן יום ההולדת.
אלמנט שחוזר כמעט בכל ספר הוא התפצלות של החבורה. את רגעי השיא של ההרפתקה החבורה לא עושה יחד. לעיתים במקומות שונים ולעיתים חלק מבני החבורה מפספסים את השיא.
הדמויות הראשיות.
חברי החבורה הם:
בספרים כלולות גם דמויות משניות, כגון: יוסקה שדות, רועי, דניאל, דודו השוטר, מיכה (אחיה של שגית) והוריהם של הילדים.
הנמרים
הנמרים הייתה הזרוע הצבאית של המפלגה הליברלית הלאומית בתקופת .
מיליציית הנמרים הוקמה בסעדיאת בשנת 1968 כ"הבריגדות של הנמרים הלבנונים" תחת מנהיגותו של כמיל שמעון. המיליציה לקחה את שמה משמו האמצעי של שמעון - "נימר". נעים ברדקאן הופקד על אימון היחידה, שבראשה עמד בנו של כמיל, דני שמעון. מאוחר יותר שינו את שמם ל"הנמרים של הליברלים/החופשיים" (ערבית: نمور الأحرار).
עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנת 1975 נלחמו הנמרים, שמנו אז 3,500 איש, בתנועה הלאומית הלבנונית ובבני בריתה הפלסטינים (אשר משנת 1976 כללו גם את אש"ף). המיליציה שיתפה פעולה עם הפלנגות, בריגדת מרדה ושומרי הארזים, ולקחה חלק במעשי הטבח בקרנטינה ותל אל-זעתר בפליטים הפלסטיניים. בשנת 1977 התאחדו המיליציות והקימו את הכוחות הלבנונים, שהיו הזרוע הצבאית של החזית הלבנונית. המיליציה המאוחדת נשלטה עד מהרה על ידי הפלאנגות בראשותו של בשיר ג'ומאייל.
ב-7 ביולי 1980, בשורת מתקפות שזכו לכינוי "יום הסכינים הארוכות" ספגו הנמרים מאות נפגעים והושמדו, למעשה, ככוח לוחם, כשהפלנגות השלימו את השתלטותם על הכוחות הלבנוניים, כחלק ממהלך של ג'ומייל להפוך אותם לכוח הלוחם הנוצרי היחיד במדינה. בריגדת מרדה של סולימאן פרנג'יה נדונה לגורל דומה ב-1978. דני שמעון נמלט לסוריה ומאוחר יותר שב למערב ביירות. רק לאחר זמן שב למזרח ביירות, שם נרצח בשנת 1990.
הגדעונים
הרמס נושא את דיוניסוס התינוק
הרמס נושא את דיוניסוס התינוק הוא פסל יווני מאת הפסל היווני פרקסיטלס, בן המאה הרביעית לפנה"ס.
הפסל מציג את דמותו של האל הרמס הנושא את דיוניסוס התינוק אל הנימפות (או האיאדות) של ניסה בשליחותו של זאוס. בכך הסתיר זאוס את בנו לאחר לידתו מהרה, אשתו.
דמותו של הרמס מעוצב כגבר צעיר הניצב בתנוחה כיאוסטית, שבה זרועות הגוף מצטלבות. שלא כבתנוחת ה"קונטרה פוסטו" (Contrapposto) הקלאסית, הגוף מוטה בסיבוב קטן, כאילו על ציר הגוף, כך שמתקבלת נטייה קטנה של הגוף בצורת האות S. ידו האחת של הרמס הושטה אל האוויר ואילו ידו השנייה, הנשענת על עמוד המכוסה בד מפוסל, מחזיקה את דיוניסוס. פניו של הרמס מורכנים מעט ומופנים אל החלל. על פניו של הרמס הבעה חולמנית. דיוניסוס התינוק משיט את ידו לעברו של הרמס. ייתכן כי נשא בידו אשכול ענבים, כאטרביוט (סמל) של האל דיוניסוס. הפרופורציות דמותו של הרמס מושלמת. בפניו למשל, אורך העין הוא כשליש האורך. לעומת הפרופורציות המושלמות אלו, דמותו של דיוניסוס מעוצבת בפרופורציות של מבוגר אשר "הוקטן" או "מוזער" לגודל תינוק.
הפסל התגלה בשנת 1877 בחפירה ארכאולוגית בעיר אולימפיה שבאליס, יוון. במאה השנייה לספירת הנוצרים ראה פאוסאניאס פסל "שזה נושאו, ועשוי לדבריו 'כפי מלאכתו' של פרקסיטלס". יש המערערים על האותנטיות של פסל ומציגים אותו כהעתק של עבודת פרקסיטלס. אחרים מתארכים אותו למאה השנייה ומציגים אותו כעבודתו של אמן אחר בעל שם זהה.
יוגי הו
משה לייב הלפרן
משה לייב הלפֶּרן (האלפרן; בכתיב יידי: האלפערן; באנגלית: Moyshe-Leyb Halpern; 2 בינואר 1886, זלוטשוב, גליציה – 31 באוגוסט 1932, ניו יורק) היה משורר יידיש מודרניסטי, עורך ומסאי.
ביוגרפיה.
הלפרן נולד בשנת 1886 למשפחה דתית בזלוטשוב שבגליציה, בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1898 עבר לבירת האימפריה, וינה, כדי להתמחות בציור שלטים. בתקופת שהייתו שם כתב שירה בגרמנית.