ב-12 בספטמבר 2013 הוכרז שכותבת הספר, ג'יי קיי רולינג, הסכימה לעסקה עם אולפני האחים וורנר, שייצרו סרט חדש המתקיים בעולם של הוגוורטס, תוך כדי שימוש בשמו של הספר, ובדמותו של ניוט סלמנדרה. הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 2016. הסרט הפך להיות הראשון מתוך חמישה סרטים מתוכננים, אשר עוסקים במלחמה של עולם הקוסמים בגרינדלוולד (הקוסם המרושע שדמבלדור הביס) ב-14 במרץ 2017 יצאה לאור מהדורה חדשה של הספר עם שישה יצורים חדשים ועם ההקדמה מאת ניוט סלמנדרה. מהדורה זו היא לכאורה עותק חדש מאחר שלא כלולות בה הערות בכתב יד כלשהן. הכנסות ממהדורה זו מותרמות לחברת "לומוס" בנוסף ל"קומיק רליף".
מצפה (יישוב)
מִצְפָּה היא מושבה באזור הצפון בבקעת ארבל ליד טבריה, בתחומי המועצה האזורית גליל תחתון.
היישוב הוקם כמושבה בשנת 1908 בתקופת העלייה השנייה על ידי חברת יק"א.
שמו של היישוב ניתן לו בשל מיקומו הצופה על הכנרת.
אמצעי הפרנסה העיקריים של היישוב הם חקלאות, יזמות, תיירות (חדרי אירוח) ועבודה מחוץ ליישוב.
מצפה נטופה
מִצְפֵּה-נְטוֹפָה הוא יישוב קהילתי דתי בגליל התחתון, הממוקם על רכס הר תורען ושייך למועצה אזורית הגליל התחתון.
למרגלות היישוב ממערב נמצא הכפר בעינה נג'ידאת, למרגלותיו מדרום נמצא הכפר טורעאן, ולמרגלותיו ממזרח נמצאים מספר אתרים ארכאולוגיים מתקופת התלמוד, ובהם חורבת משכנה וחורבת עמודים.
היסטוריה.
היישוב הוקם בשנת 1981 כהיאחזות נח"ל, ואוזרח בשנת 1983 על ידי 4 משפחות דתיות ותנועת אמנה, כחלק מגוש היישובים הדתיים בגליל התחתון.
שמו של היישוב נובע ממיקומו, הצופה על בקעת בית נטופה הנמצאת מצפון לו, הנזכרת מספר פעמים במקורות חז"ל.
באמצע העשור השני של המאה ה-21 היישוב מונה כ-230 משפחות דתיות עם כ-500 ילדים. הוא מחולק לשישה חלקים בלתי פורמליים: שלב א', שלב ב' שלב ג' ו-ג'2, קרוואנים וקרווילות ושכונת החורש המהווה בנייה רוויה. עם זאת, הבנייה של שלב ד' בעיצומה, נכון ל-2021. במקום פועל סניף של בני עקיבא, השייך למחוז צפון.
ביישוב אתר קליטה של ארגון "נפש בנפש". האתר מסייע בקליטתם בישראל של עולים חדשים מאנגליה וצפון אמריקה.
במצפה נטופה פועל יקב "יקבי נטופה", הממוקם ליד בית הכנסת הראשי של היישוב.
רב היישוב הוא הרב אליעזר אלטשולר.
צעדת מוות
צעדת מוות היא צעדה כפויה של שבויי מלחמה או בני ערובה או מגורשים אחרים אשר מבוצעת במטרה להרוג, להתאכזר או להחליש את האנשים לאורך הדרך. בתקופת השואה התרחשו צעדות המוות שנודעו לשמצה.
בדרך כלל צעדות מוות כוללות עבודות פיזיות קשות והתעללויות, הזנחה של שבויים פצועים וחולים, הרעבה והתייבשות מכוונת, השפלה, עינויים, והוצאה להורג של כל מי שלא יכול לעמוד בקצב של הצעדה. הצעדה עשויה להסתיים במחנה שבויים או במחנה ריכוז, או שהיא עלולה להימשך עד שכל האסירים יהיו מתים. אמנת ז'נבה הפכה את צעדות המוות לסוג של פשע מלחמה.
דוגמאות.
במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה אירעו צעדות מוות של שבויי מלחמה הן במדינות אירופה שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית והן באימפריה היפנית. צעדות מוות של יהודים היו נפוצות במיוחד בשלבים המאוחרים יותר של השואה כאשר בעלות הברית התקדמו לעבר מחנות ריכוז באירופה הכבושה.
מצעד מוות
מאור
מָאוֹר הוא מושב באזור השרון ליד העיר חדרה השייך למועצה אזורית מנשה.
היסטוריה.
המושב הוקם באמצע שנת 1953 במסגרת תנועת "מן העיר אל הכפר" בשם "ארבע ארצות" או "ועד ארבע ארצות", על ידי פועלים מנמל חיפה, רובם עולים מרומניה ופולין. במהרה נקבע למושב השם "מאור". המושב סבל מקשיים מרובים ועל אלו נוסף הקושי של מושב המזוהה עם מפא"י להתמודד עם סביבה בה היישובים מסביב היו מזוהים כולם עם מפ"ם. בשל סיבות אלה נעזב היישוב לאחר מספר שנים.
המושב יושב מחדש בשנת 1957 על ידי עולים מתימן.
מושב מאור הוקם כמושב חקלאי הכולל כ-80 משקים כאשר לכל נחלה כ-21 דונם לשימוש חקלאי, מתוכן כ-10 דונם צמודים לבית המגורים (חלקה א') וכ-200 דונם קרקעות חקלאיות משותפות. בשנות החמישים והשישים התבססה החקלאות בעיקר על ירקות; בשנות השבעים עם כניסת תוצרת חקלאית מ"השטחים" החל מעבר למטעים (בעיקר אבוקדו).
בסוף שנות השבעים ובשנות השמונים החל מעבר לתחום חממות הפרחים. אולם בעקבות המשבר בחקלאות החלה נטישה של העיבוד החקלאי ונותרו רק מספר מצומצם של חקלאים במושב.
המושב נמצא ליד כביש 6 וכביש 9. מחלף הגישה לשני הכבישים נמצא בסמוך למושב, ולכן זכה המושב לתנופת פיתוח.
בתחילת שנות התשעים אושרה תוכנית המתאר מ.193 א' (במ) שהוכנה על ידי משרד הבינוי והשיכון, ועל פיה הופשרו כ-200 דונם לטובת הרחבת היישוב, מספר החלקות בתוכנית הוא 325. ה"הרחבה" מבוצעת בשני שלבים. שלב א' (בו שווקו 99 מגרשים של 500 מ"ר לבניה עצמית של יחידה אחת צמודת קרקע) הסתיים וכיום נמצא שלב ב' בו משווקים 266 יח"ד צמודי קרקע בתהליך שיווק ובנייה.
בה'תשע"ט מונה הרב משה עמיאל לרב המושב.
מדרך עוז
מִדְרַךְ-עוֹז הוא מושב ישראלי בעמק יזרעאל השייך למועצה האזורית מגידו.
היישוב הוקם בשנת 1952 על ידי עולים מתימן. שמו של היישוב לקוח מהמקרא, משירת דבורה: "תִּדְרְכִי נַפְשִׁי עֹז" () ומהווה הרמז מקראי לקרבות מלחמת העצמאות שניטשו במקום לפני הגעת העולים בשנות החמישים, ליד קיבוץ משמר העמק.
היסטוריה.
מדרך עוז התחיל כמעברה בשם מנסי (על שם הכפר הערבי שניטש במלחמת העצמאות, שעל אדמותיו נבנתה המעברה) שהוקמה ב-1951 ובה נקלטו משפחות יהודים מתימן שהגיעו ברובם מחמישה כפרים על יד בירת תימן צנעא ומיעוטם משנים עשר כפרים במרכז ודרום-מערב תימן. שנה לאחר מכן המעברה התפרקה וב-12 בדצמבר 1952 הוקם המושב שתחילה נקרא מנסי ולאחר מכן שונה שמו למדרך עוז.
ב-2008 הושלם השלב הראשון של הקמת הרחבה קהילתית למושב (83 בתי קרקע) שהוקמה על גבעה סמוכה למושב הוותיק הנקראת חיברת אל-חישש, למרגלות רמות מנשה, במיקום הצופה על עמק יזרעאל. ההרחבה הביאה לתנופה אדירה ליישוב ולפיתוח מואץ של תשתיות, חינוך, תרבות ולהקמת ועד מקומי פעיל המנהל את חיי הקהילה ביישוב.
כלכלה.
משפחות המושב מתפרנסות מחקלאות (מטעים, גידולי שדה, רפתות לחלב, ומרעה) כן קיימים ביישוב בתי מלאכה ועסקים קטנים.
כל יצרני המזון במדרך עוז חברים בתאגיד חקלאי בשם "עוז דגנים", בו החברים משלמים דמי חבר ומנהלים את מרכז המזון המשותף.
תעשיית החלב במדרך עוז נחשבת לאחת הבולטות בישראל, עם יצור שנתי של 13.5 מיליון ליטר חלב נכון לשנת 2010. עד שנות ה-90 פעלו במושב 48 רפתנים ב-46 רפתות. בעקבות הרפורמה בענף החלב צומצמו מספר הרפתנים ל-31 ומספר הרפתות ל-26. לפני הרפורמה, ענף החלב ביישוב גרם לזיהום אוויר ובממוצע לכל פרה היה רק 5 מטר מרובע למחיה. בעקבות הרפורמה השתפר המצב הסביבתי ושטח המחיה הממוצע לפרה התרחב ל-18 מטר מרובע. כיום רוב העבודה מבוצעת על ידי עובדים זרים.
חינוך.
לגיל הרך קיימים בתוך היישוב פעוטון מגיל חצי שנה ועד גיל 3, ועוד 3 גני ילדים עם צהרונים - גן לגילאי 3 עד 4, גן לגילאי 4 עד 5 וגן חובה לגילאי 5 עד 6.
הגנים מנוהלים על ידי הוועד המקומי והמועצה האזורית מגידו.
ילדי היישוב בגיל בתי הספר היסודיים לומדים בביתי הספר האזוריים של המועצה האזורית מגידו
בית הספר פלגים ועומרים (כיתות א' עד ו')
לציבור הדתי לומד בבית הספר הדתי "התקווה" במושב אליקים
תלמידי בתי הספר התיכוניים לומדים בבית הספר האזורי החילוני "מגידו" ליד קיבוץ עין השופט או בבית הספר הדתי "יהודה" שבעפולה ואו בבית הספר הדתי לבנות אולפנת "צבייה" עפולה.
הסעות לבתי הספר ולפעילות ילדים ונוער מבוצעת על ידי המועצה האזורית מגידו.
חוגים תנועת נוער וחינוך בלתי פורמלי מתבססים על מערך החינוך הבלתי פורמלי של המועצה האזורית מגידו והקיבוצים בסביבה הקרובה.
ועד מקומי.
את היישוב מנהל ועד מקומי אשר נבחר על ידי התושבים כחלק מהבחירות לראשות המקומית.
הועד מנהל את הפעילות ביישוב על ידי הוועדות השונות: ועדת תרבות, ועדת חינוך, ועדת ביטחון, ועדת ביקורת, וועדת שיפור פני היישוב. הוועד המקומי והוועדות מנוהלות בהתנדבות על ידי תושבי היישוב.
ביישוב חיים חילוניים לצד דתיים בחיי שיתוף, כחלק מבניית ההרחבה נחנך בשנת 2008 בית כנסת, המשמש לתפילה והתכנסויות דתיות לתושבי היישוב ולכלל תושבי המועצה האזורית מגידו.
בתפקיד הרב המקומי משמש הרב מנשה טיירי בן לרב יוסף מראשוני המתיישבים.
רפואה.
ביישוב קיימת מרפאה של שירותי בריאות כללית.
מתת
מַתָּת הוא יישוב קהילתי בגליל העליון, ליד הגבול בין ישראל ללבנון. בקצה המזרחי של המועצה האזורית מעלה יוסף. היישוב נמצא על כביש 899, כשני ק"מ מצפון לחורפיש וכ-1.5 ק"מ מגבול לבנון.
היישוב הוקם כיישוב קהילתי כפרי בשנת 1979, והיה ליישוב הראשון ב"תוכנית המצפים" של שנות השמונים.
ביישוב כ-46 בתים. רובם של התושבים עוסקים בעבודות שונות בסביבה וכן בחקלאות ובתיירות.
שם היישוב כשם ההר עליו נבנה - הר מתת. ערכו של השם מתת בגימטריה הוא 840, וזהו גובהו של ההר מעל פני הים. כתוצאה ממיקומו הגאוגרפי ומגובהו הטופוגרפי של היישוב, מזג האוויר בו נוח יחסית. בקיץ, הטמפרטורה מתונה ומידת הלחות נמוכה בדרך כלל, ועל כן עומס החום נמוך. לילות הקיץ קרירים.
בחורף קר וגשום, ממוצע המשקעים השנתי ביישוב הוא כ-800 מילימטר ולעיתים יורד שלג.
על הר מתת מצויה מצודת טגארט מדגם "מצדית", מהמצודות שנבנו על ידי שלטון המנדט על ציר כביש הצפון, הקרויה "מצודת סאסא". בבסיס נמצאת המפקדה הגדודית של גדוד 869 של חיל האיסוף הקרבי. בשנת 2014 הוחלט לפרק את מבנה הפלדה המתומן שבראש המצודה מחמת סכנת התמוטטות.