במטופלים עם היסטוריה אישית/משפחתית של סרטן השד (אשר נמצא שישנו קשר בין היווצרות סרטן השד לרמות פרולקטין גבוהות, "היפרפרולקטינמיה") או גידול-תלוי-פרולקטין אחר (כדוגמת - פרולקטינומה) - לעיתים קרובות יותר. (במרבית המקרים הרופא ימנע מלתת אמיסולפריד במטופל הסובל (בעצמו, אך לא אם מישהו ממשפחתו) מסרטן השד (באם זה נגרם מפרולקטין גבוה) ופרולקטינומה. רק לעיתים רחוקות כשהרופא שקל את הסיכונים מול התועלת והכריע כן לתת אמיסולפריד למטופל זה, יידרש מהמטופל מעקב-פרולקטין צמוד.)]. במקרים נדירים לאחר שימוש ממושך באמיסולפריד נגרמת פרולקטינומה, גידול שפיר בבלוטת יותרת המוח. דרך האבחון היא בדרך כלל באם התוצאה בבדיקת דם של פרולקטין היא לפחות 1000 ננוגרם למיליליטר. כאשר התוצאה נמוכה מאלף, כמעט תמיד לא מדובר בפרולקטינומה אלא בהיפרפרולקטינמיה בלבד. (השוני בין היחס להיפרפרולקטינמיה לפרולקטינומה הוא, שבפרולקטינומה נדרש הפסקת טיפול לצמיתות, בשונה מהיפרפרולקטינמיה שייתכן שדי בהפסקת טיפול ל-72 שעות בלבד על מנת להחזיר את רמת הפרולקטין לאיזון.)
באם אכן המטופל נבדק ונגרמה עלייה משמעותית ברמות הפרולקטין (מדובר בעלייה למספר של מאות ואפילו אלפים!), התופעה מחייבת התייחסות רפואית וייתכן שהרופא (פסיכיאטר או אולי גם, בחלק מהמקרים, רופא המשפחה) ימליץ להפסיק את השימוש בתרופה (באופן מיידי או הדרגתי, לפי דחיפות העניין) או באם אי אפשר אחרת והמטופל חייב להמשיך את הטיפול עם תרופה זו - הרופא ירשום תרופה נוספת המורידה את רמות הפרולקטין, אך זאת בתנאי שמדובר בתרופה ללא אינטראקציות-שליליות עם אמיסולפריד [כמו קברגולין]
בנוסף עלולה אמיסולפריד להוביל במקרים נדירים לתופעה מסוכנת המחייבת טיפול דחוף הנקראת בשם תסמונת נוירולפטית ממאירה, המלווה בחום גבוה, נוקשות שרירים, ירידה בהכרה, וכן האצה בקצב הלב או אי סדירות שלו והזעה מרובה. באם אכן זה הופיע, תידרש הפסקה מיידית של הטיפול באמיסולפריד (כמצוין גם ברשימה ממאירויות).
כמו כן במקרים מסוימים ובפרט בקשישים, עלולה אמיסולפריד לגרום ללחץ דם נמוך או לפגיעה בערנות. החשש גודל שבעתיים (ולא רק בקשישים) כשנלקח מינון-יתר מהתרופה. (תופעות נוספות היכולות להיגרם ממינון יתר - מצוינות בקטע מינון יתר).
מצבים הדורשים דיווח לרופא עליהם לפני תחילת הטיפול, על מנת למנוע תופעות לוואי.
מאחר שאמיסולפריד עלול להגדיל את רמות הפרולקטין, יש לדווח לרופא אם המטופל סובל מגידולים תלויי פרולקטין כסרטן השד ופרולקטינומה.
קשישים אמורים לדווח לרופא על גילם המבוגר, מפאת הסיכוי הגבוה שלהם לפתח כתוצאה מהתרופה לחץ דם נמוך ופגיעה בערנות.
במקרים מסוימים (כמו ברדיקרדיה (דופק איטי הנמוך מ-55 פעימות בדקה), רמת אשלגן נמוכה (היפוקלמיה), הארכה מולדת של מרווחי QT וכן שימוש בתרופות הגורמות למצבים אלו או להפרעות הולכה תוך-לבביות), עלולה אמיסולפריד לגרום להופעת הפרעה בקצב הלב או להחמיר תופעה קיימת כזו. במקרים אלו, יש לדווח לרופא על קיום התופעות, על מנת למנוע תופעות לוואי לבביות.
יש דיווחים על היווצרות קרישי דם בקרב מטופלים בתרופות אנטי-פסיכוטיות, כולל אמיסולפריד, בפרט בקרב מטופלים שסובלים או שסבלו בעבר - הם או בני משפחתם - מקרישי דם. באם המטופל אכן סבל בעבר/סובל מקרישי דם (או שמישהו מבני משפחתו סבל/סובל מקרישי דם), יש לדווח לרופא המטפל (בדרך כלל - הפסיכיאטר שרושם את התרופה אמיסולפריד למטופל) על כך לפני תחילת הטיפול באמיסולפריד, על מנת למנוע היווצרות קרישי דם נוספות העלולות לפעמים להוביל למצבים מסוכנים של תסחיף ריאתי ושבץ מוחי.
מלבד זה, ישנם מצבים נוספים שיש לדווח עליהם לרופא לפני תחילת הטיפול באמיסולפריד, על מנת למנוע הופעת תופעות לוואי. המצבים הם, מטופל הסובל מאחד מהמצבים הבאים:
גורמי סיכון לשבץ מוחי, אפילפסיה, פרקינסון, סוכרת או גורמי סיכון לסוכרת, ליקוי בתפקוד הלב או כלי הדם. כמו כן, יש לדווח באם קיים ליקוי בתפקודי הכליה או במערכת השתן, ובמיוחד בקשישים הסובלים מאי ספיקת כליות - הרופא בדרך כלל יפחית את המינון, ועל כן יש לדווח על כך לרופא לפני תחילת הטיפול.
בנוגע לדיווח לפני הטיפול על הבעיות הבאות: רגישות ללקטוז, חוסר ספיגת גלוקוז או חוסר ספיגת גלקטוז או חוסר בלקטאז - ראו: אמיסולפריד ולקטוז.
בדיקות ומעקבים בזמן השימוש בתרופה.
לפני תחילת הטיפול.
יש לבצע בדיקת אק"ג (באם לא נעשתה בזמן הסמוך לתחילת נטילת אמיסולפריד) כחלק מהערכה ראשונית. זאת משום שבחלק מהמשתמשים עלולה התרופה לגרום להפרעות בקצב הלב (כמפורט בסעיף תופעות לוואי).
בעת השימוש.
בתקופת הטיפול הרופא בדרך כלל יפנה לבדיקות-דם תקופתיות (בבדיקה יש לבדוק, בין השאר, אחר רמת הנתרן (שעלולה להיות לעיתים נמוכה מידי כתוצאה מהתרופה), את רמת ההורמון פרולקטין (עלול להיות גבוה מידי כתוצאה מהתרופה), את תפקודי הכליה) ולבדיקת אק"ג. את תדירות הבדיקה קובע הרופא המטפל (בדרך כלל ובאדם צעיר ובריא: פעם בחצי שנה).
תסמיני גמילה.
בעת הפסקת הטיפול עלולות להופיע תסמיני גמילה הבאים: נדודי שינה, בחילה, הקאה, תנועות גוף לא רצוניות (דיסטוניה אקאתיזיה ודיסקינזיה) והישנות של תסמינים פסיכוטיים. באם מפסיקים מאיזה סיבה מהטיפול, הרופא ימליץ בדרך כלל על הורדה הדרגתית במינון עד להפסקה מוחלטת.
אינטראקציות עם תרופות אחרות.
לתרופה יכולה להיות אנטרקציות עם תרופות רבות. אין ליטול אמיסולפריד עם התרופות הבאות: קברגולין וקוינגוליד (תרופות לבעיות ייצור חלב בשד); לבודופה (תרופה לפרקינסון); ציטאלופרם (רסיטל) או אסציטלופרם (ציפרלקס) (לטיפול בדיכאון וחרדה).
ישנן תרופות רבות נוספות שכדאי בדרך כלל להימנע מלקיחתם עם אמיסולפריד (כמו חלק מהתרופות לפרקינסון, הרבה מהתרופות אנטי-פסיכוטיות הטיפוסיות, מתדון (תרופה לטיפול בהתמכרות לסמים או לתרופות מסוימות ובכאבים חזקים הנובעים מהגמילה) ועוד). מטופל הנוטל ליתיום יחד עם תרופה זו צריך להיות במעקב צמוד עקב היתכנות של תופעות לוואי ובפרט תסמונת נוירולפטית ממאירה.
שיווק.
התרופה משווקת, מלבד בישראל, גם במדינות רבות נוספות, תחת שמות שונים: בכל רחבי אירופה, באוסטרליה, ניו זילנד, מקסיקו והודו - לסכיזופרניה ולפסיכוזה (ובאיטליה בלבד - גם לדיסתימיה). בארצות הברית, עד לפברואר 2020 התרופה לא אושרה לשימוש על ידי הFda להפרעות פסיכיאטריות (ככל הנראה - משיקולים כלכליים) אך אושרה עד אז לשימוש, במתן דרך הוריד - למניעת בחילות והקאות שלאחר ניתוח (-שימוש כזה קיים רק בארצות הברית, ובארצות האחרות שהתרופה משווקת - היא משווקת, כאמור, להפרעות סכיזופרניה ופסיכוזה בלבד (ובמתן פומי בלבד)).
בפברואר 2020, ניתן האישור לשיווק בארצות הברית על ידי המנהל למזון ותרופות האמריקאי (הfda).
התוויית נגד.
ישנם מצבים רפואיים בהם יש להימנע מטיפול באמיסולפריד. אין להשתמש באמיסולפריד באחד מהמצבים הבאים:
הנקה והיריון.
אין להשתמש בתרופה בעת הנקה. כמו כן - לא מומלץ להשתמש בעת ההיריון. מסיבה זו - אין להשתמש בנשים בגיל הפוריות, אלא אם הן משתמשות באמצעי מניעה נאותים.
אם המטופלת נטלה אמיסולפריד בשלושת החודשים האחרונים של ההיריון, התינוק שיוולד עלול לסבול מתסמיני גמילה הבאים (-השונים מתסמיני הגמילה הרגילים; ראו בקטע: תסמיני גמילה): רעד, קשיון או חולשת שרירים, ישנוניות, עצבנות ובעיות בנשימה ובהאכלה. יש להתייעץ עם הרופא אם המטופלת בהיריון והוא יחליט אם להמשיך/להתחיל בנטילת התרופה.
בקטין (מגיל 15 ועד 18).
אף שהתרופה מאושרת לשימוש גם בקטין ובכל פסיכוזה (גם כקו טיפול ראשון), השימוש אינו מומלץ עד לגיל 18. מגיל זה התרופה מאושרת, רק לסכיזופרניה או סכיזואפקטיב, ולא להפרעות פסיכוזה אחרות.
אלכוהול.
כל זמן השימוש בתרופה, אסור לצרוך יין או משקאות חריפים.
התמכרות.
אינה קיימת.
היסטוריה.
התרופה הומצאה בשנות ה-90 על ידי חברת סאנופי-אוונטיס (סאנופי). תאריך הפטנט שלה פג תוקפו ב-2008, אז נרשם כתוצר כללי והוזל משמעותית עלות הייצור שלו.
בניו יורק, הוכרז על ידי חברת התרופות lb על ייצור תרופה בשם "lb-102”, אנטי פסיכוטי מבוסס אמיסולפריד המיועד במיוחד לארצות הברית והפועלת על קולטני D2 וd3 וכן על 5HT7 בדומה לאמיסולפריד. לפועל התכנית לא יצאה. אמיסולפריד ה"מסורתית" לא אושרה לשימוש בארצות-הברית על ידי הFDA לטיפול בסכיזופרניה, אלא רק למחלת ה PONV, עד לשנת 2020 שאז אושרה על ידי הFDA גם לסכיזופרניה.
יחסי טונגה–ניו זילנד
יחסי טונגה–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין ניו זילנד.
היסטוריה.
גם ניו זילנד וגם טונגה שייכות למשולש הפולינזי והילידים המאורים בניו זילנד חולקים דמיון גנטי ותרבותי עם אנשי טונגה. במהלך המאה התשע עשרה ולאחר השתלטות האימפריה הבריטית על ניו זילנד הקשר בין שתי המדינות חודש, החל בהתכתבויות בשנות ה-40 של המאה ה-19 בין טופו הראשון, מלך טונגה לבין ג'ורג' גריי מושל ניו זילנד. ב-12 בנובמבר 1918 הגיעה השפעת הספרדית לטונגה אחרי שעגנה במדינה ספינה מניו זילנד. הווירוס הרג כ-1,800 טונגאנים ושיעור התמותה במדינה הגיע לשמונה אחוזים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתו חיילים טונגאנים ומאורים כחלק מצבא ניו זילנד. בשנת 1947 הפכה ניו זילנד למדינה עצמאית לחלוטין מהממלכה המאוחדת. ב-1967 ביקר ראש ממשלת ניו זילנד קית' הוליאוק בטונגה ונפגש עם טאופאאהאו טופוו הרביעי, מלך טונגה.