בהמשך דרכו נשלח מטעם צה"ל ללמוד באוניברסיטת בר-אילן. הוא למד בחוג לכלכלה, ושמע גם הרצאות בחוג לפילוסופיה יהודית, שם הכיר את רעייתו לעתיד דבורה, ביתו של פרופסור דוד הרטמן. נולדו להם שני בנים.
כץ המשיך בלימודי הגמרא בזרם הדתי-לאומי, בישיבת כרם ביבנה עם הרב מרדכי גרינברג, ואף לימד בטייסת.
במלחמת שלום הגליל נקרא רס"ן כץ אל הטייסת. ב-24 ביולי 1982, בעת שהיו בגיחה מבצעית להשמדת סוללות טילי קרקע־אוויר סוריות בבקעת הלבנון, נפגע מטוסם של כץ ושל הטייס גילי פוגל מטיל SA-6 סורי. כץ נהרג, כנראה בגלל תקלה במצנח, והטייס גילי פוגל שניצל בעת שנפלט מהמטוס נפל בשבי הסורי.
לאחר כשנתיים, ב-28 ביוני 1984, הוחזרה גופתו על ידי הסורים והוא הובא למנוחת עולמים בבית-הקברות הצבאי ברעננה.
לזכרו תרמה משפחתו ספרייה לספרייה התורנית של המועצה הדתית ברעננה.
32 שנה אחרי שגופתו הוחזרה מהשבי הסורי, השיב "המוסד" את שעונו של כץ.
ינה ואז'וני
ינה ואז'וני (במקור יעקב וייספלד, בהונגרית: Vázsonyi Jenő; צ'אברנדק, 24 ביולי 1864 – בודפשט, 15 באוגוסט 1940) היה כלכלן, מהנדס מכונות, יהודי-הונגרי נשיא חברת רכבות הונגריה (מ.א.ב).
ביוגרפיה.
ינה ואז'וני נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף וייספלד (1833–1917), מורה וקטלין אנגל (1834–1919). סבו היה דוד וייספלד, הרב של העיירה בת כ-3000 תושבים צ'אברנדק. הוא אחיו הגדול של הפוליטיקאי והשר היהודי (הלא מומר) הראשון בממשלת הונגריה וילמוש ואז'וני. הוא התגורר בשומג הסמוכה עם הוריו וחמשת אחיו, אך עבר לבירת הונגריה בודפשט כשהיה עדיין בגיל צעיר. הוא סיים את לימודיו בתיכון בבודפשט. לאחר קבלת תואר בהנדסת מכונות באוניברסיטה עבד בחברת הרכבות ההונגרית (MÁV). משנת 1906 היה הפקח הראשי של מסילות ברזל והספנות, ומ־1914 היה מנכ"ל MÁV. במהלך מלחמת העולם הראשונה מונה לנציב פחם הממשלתי ומשנת 1918 בתואר "מזכיר מדיני" (מקביל לסגן שר) היה נשיא ומנכ"ל מסילות הברזל הממלכתי. במהלך תקופת ניהולו התחיל החישמול של קווי הרכבת בהונגריה. הוא שיחק תפקיד חשוב במודרניזציה של תאורת הרחובות של בודפשט ובהתחלת ייצור הכבול המקומי. כחבר בדירקטוריון הוא השתתף גם בהנהלת "חברת התחבורה הציבורית של בודפשט" (BESZKÁRT) במשך תקופה ארוכה. מגיל צעיר היה העורך של "מגזין נהגי הקטרים", "מגזין המפעילים והמכונאים" ו"מגזין הגנת הפועלים". הוא גם כתב שירים בשם בדוי "ורוס" שהופיעו תחת הכותרת "מאה אפיגרמות".
ב־18 באוגוסט 1940 ינה ואז'וני הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני. רבים מבני האליטה היהודית ההונגרית היו מיוצגים בלוויה, ביניהם שאמו שטרן, נשיא הקהילה היהודית בפשט, ארנה ברודי, חבר הפרלמנט, הרופא הראשי של בית החולים ז'יגמונד סרב, מנהל התיאטרון שאנדור פלודי ועיתונאים.
משפחתו.
אשתו הייתה הרמינה פלודי (1876–1931), בתם של מנהל הבמה והתיאטראות גאבור פלודי (1846–1932) ושל יוזפין לוי, ואז'וני נשא לאישה את הרמינה פלודי בבודפשט ב־3 במרץ 1895. בנם הוא הסופר אנדרה ואז'וני. הדוד של זמרת האופרה דורה ברשוני, זמר האופרה לאיוש ברשוני ודודו של יאנוש ואז'וני. גיסיו היו מיקלוש פלודי, ינה ושאנדור פלודי מנהלי התיאטראות.
נחל בית לחם
נחל בית לחם הוא נחל איתן קצר הזורם במערב עמק יזרעאל בבקעה שבין גבעות אלונים. מוצא הנחל במעיינות אלוני אבא, נשפך לנחל הקישון.
מסלול הנחל.
מקור הנחל בשלושה יובלים הזורמים דרומה מגבעות אלוני אבא ונפגשים בשדות צפונית לרמת ישי, דרומית לכביש 77. משלב זה הנחל זורם בתעלות תת-קרקעיות מתחת לרמת ישי, ויוצא לפני השטח שוב דרומית ליישוב בסמוך לתל ריסים. הנחל זורם דרומה ונפגש עם נחל טבעון בין היישובים שדה יעקב וכפר יהושע, במקטע זה של הנחל נבנה שביל הולכי רגל ואופניים באורך 4.7 קילומטר שנקרא על שמו של סג"ם בר רהב. לצידי הנחל יש מעיינות רבים, מאגרי מים. הנחל נשפך לנחל הקישון כחצי קילומטר דרומית לתחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע.
שיקום הנחל.
ב-2018 החל פרויקט משותף למועצה המקומית ברמת ישי, רשות ניקוז ונחלים קישון, משרד התחבורה וקרן קיימת לישראל, בו הוחלט לשקם את הנחל ולפתחו לטובת מטיילים במסגרת פרויקט "שביל סובב רמת ישי". תוואי הנחל נוקה, עצים נשתלו על גדותיו כדי ליצבו ונבנה בסמוך אליו שביל בטון באורך 4.7 קילומטר המקשר בין רמת ישי ותחנת הרכבת ליד כפר יהושע. לאורך השביל, שכולל מסלול אופניים ושביל להולכי רגל, נבנו פינות ישיבה. עלות הפרויקט כ-3 מיליון שקלים.
מסלול הנחל החדש נחנך במסגרת פסטיבל "טעמים ועמקים" בט"ו בשבט תש"ף, ינואר 2019, שהיה בסימן "קיום וקיימות", ובמסגרתו הועברו סיורים מודרכים לאורך הנחל.
המלוכה של ברבדוס
שיטת הממשל בברבדוס הייתה עד 2021 מלוכה על פיה עמד בראש המדינה מונרך. מאז עצמאותה של ברבדוס ב-30 בנובמבר 1966, ועד 2021 מלכה בברבדוס המלכה אליזבת השנייה המכונה "מלכת ברבדוס" (באנגלית: "Queen of Barbados"). יורש העצר היה בנה הבכור של אליזבת, הנסיך צ'ארלס. עם זאת, המלכה הייתה החברה היחידה במשפחה המלכותית עם תפקיד חוקתי כלשהו.
בנוסף, אליזבת השנייה כיהנה ומכהנת הן כמלכת הממלכה המאוחדת והן כמלכת 15 ממלכות אחרות ועומדת בראש חבר העמים הבריטי - בו חברות 52 מדינות, אולם בכל ממלכה וממלכה עומדת המלכה בנפרד כראש ממלכה עצמאית ונפרדת. המלכה מתגוררת בממלכה המאוחדת - הממלכה הראשונה ומרובת התושבים מבין כל ממלכות חבר העמים.
חלק מסמכויות הכתר ניתנו לביצוע על ידי המלכה עצמה בלבד (כגון מינוי מושלים כללים); סמכויות אחרות היו נתונות בידיו של המושל הכללי של ברבדוס (כגון הכרזה על בחירות לפרלמנט). חתימת המונרך נדרשה על מנת לתת תוקף למכתבי הרשאה ולתת תוקף לפקודות דבר המלך במועצתו. אך הסמכות למעשים אלה נבעו מהאוכלוסייה הברבדית, ובמסגרת התנאים המקובלים במלוכה חוקתית, השתתפותו הישירה של הריבון בכל אחד מתחומי הממשל הללו היו מוגבלת, ורוב הסמכויות הקשורות לכך הופקדו למימוש (באמצעות ייעוץ או הנחיה המונרך או המשנה למונרך) לחברי הפרלמנט הנבחרים, או לשרי המדינה הנבחרים (בדומה למצב בממלכה המאוחדת), כך לדוגמה, באופן רשמי המונרך הוא שמינה את ראש הממשלה ואת השופטים, אולם בפועל העם בחר את ראש הממשלת בבחירות דמוקרטיות.
סדר ההורשה.
סדר ההורשה היה בהתאם לחוק ההסדר 1701 הבריטי, וחוק הזכויות 1689 האנגלי ובדומה לסדר הירושה לכתר הבריטי. אף שחוקים אלה נחקקו על ידי בית הנבחרים הבריטי, החוקים היוו חלק מהמשפט החוקתי הברבדי, והיו נתונים לשינוי על ידי הפרלמנט הברבדי. בהתאם לחוק וסטמינסטר, חוקי ההורשה הברבדיים היו זהים לאלה של הממלכה המאוחדת.
על פי חוקים אלה, צאצאיה הטבעיים של סופיה מהנובר (היינו צאצאים שאינם מאומצים), השייכים לכנסייה האנגליקנית, שאינם נוצרים קתוליים יכלו לרשת את הכתר הברבדי.
אף שחוקים אלה נחקקו על ידי הפרלמנט הבריטי, הם הועתקו לתוך החוקה הברבדית, במסגרת חוק הירושה משנת 2013 (Succession to the Throne Act, 2013).
עם פטירתו של הכתר (מותו או התפטרותו של ריבון), יורשו של הריבון המנוח מצליח באופן אוטומטי באופן אוטומטי, ללא צורך באישור או טקס נוסף; מכאן עולה המשפט " המלך מת. יחי המלך! " לאחר תקופת אבל מתאימה, המלוכה מוכתרת גם בממלכה המאוחדת, אם כי טקס זה אינו הכרחי כדי שריבון ימלוך.
לאחר שאדם עולה על כס המלוכה, הוא או היא בדרך כלל ממשיכים למלוך עד המוות. למלכים אסור להתפטר באופן חד צדדי; המלך היחיד שהתפטר, אדוארד השמיני, עשה זאת לפני שברבדוס הייתה עצמאית, ואפילו אז, הדבר בוצע באישר ממשלות בריטניה וכל הדומיניונים ונחקקו חוקים מיוחדים לעניין זה בפרלמנטים של הממלכה המאוחדת וכל הדומיניונים.
תפקידים וסמכויות.
כיוון שבני בית המלוכה והמונרך המכהן לא נמצאו בברבדוס דרך קבע, מילא המושל הכללי של ברבדוס, בהתאם למשפט החוקתי הברבדי, את תפקיד המלך או המלכה בהיעדרה.
המונרך סימל את המדינה, ולכן כל תביעה שנוגעת למדינה הייתה תביעה נגד, או מטעם "הוד מלכותה המלכה, כמלכת ברבדוס" ("Her Majesty the Queen in Right of Barbados").
המונרך היה הבעלים של כל אדמות המדינה (שכונו "אדמות הכתר" - "Crown land)."
המונרך היה הבעלים של כל התאגידים הממשלתיים, וכן באופן רשמי הוא טיפל בכל הילדים היתומים (שכונו "בני חסות הכתר" - ""Crown wards")."
השופטים, אנשי צבא ברבדוס, אנשי משטרת ברבדוס, חברי הפרלמנט, והמושל הכללי, נחשבו עובדי המונרך, ונדרשו להישבע שבועת נאמנות למונרך בטרם החלו בתפקידם.
סמכויות המונרך כללו את הסמכות להחליט ולחתום על אמנות בינלאומיות, לשלוח שגרירים למדינות זרות ולאמן שגרירים. תפקיד המונרך היה להגן על המדינה מחוץ ומבית (ולכן המלכה עמדה בראש הצבא הברבדי).
הסמכויות האמורות היו נתונות בידי המונרך, והוא לא היה זקוק לאישור בית הנבחרים להחלטותיו, אולם חקיקה של הפרלמנט הנוגעת לסמכויות בית המלוכה דרשה הסכמה של המונרך.
המונרך הוא שמינה את ראש ממשלת ברבדוס (על פי המקובל, המונרך, או המושל הכללי שפעל מטעמו, בחרו את חבר הפרלמנט שסיכוייו להקים קואליציה היו הגבוהים ביותר. לרוב נבחר ראש מפלגת הרוב בפרלמנט, או, בהיעדר מפלגת רוב, ראש המפלגה שיצר קואליציה בין מפלגות).
למונרך הייתה הסמכות להכריז על מלחמה, לכרות הסכמי שלום, ולהורות לצבא לפעול (סמכויות אלה בוצעו בשם המונרך על ידי ראש הממשלה).
למונרך הייתה הסמכות לכרות אמנות בינלאומיות אולם לאמנות אלה לא היה תוקף במשפט הפנימי מבלי אשרור של הפרלמנט.