בתחילת שנות השמונים, הוציאה הלהקה את אלבומה ה-11 והאחרון, Civillian. האלבום כמו קודמו, היה כישלון וגם לא הראה שום סימנים של רוק מתקדם. האלבום סימן פנייה אל סגנון הניו וייב. חברי הלהקה החלו להרגיש מיאוס. ההופעה האחרונה של הלהקה הייתה ביוני 1980 באולם וורפילד ת'יאטר שבסן פרנסיסקו. לאחר מכן, הלהקה הודיעה על פירוקה.
בשנת 1997 נפטר המתופף המקורי של הלהקה מרטין סמית' בגיל חמישים. באותה שנה, מעריץ אשר מצא הקלטות נדירות של הלהקה, החליט לפרסמם במארז. המארז יצא תחת השם Under Construction ונמכר גם כיום.
בשנות האלפיים, החלה התעניינות מחודשת בלהקה וב-2003, יצא המארז Scrapping the Barrel אשר הכיל יחד עם דמואים גם קטעים חדשים.
בשנת 2009, החליטו שלושה מחברי הלהקה קרי מיניר, גרי גרין ומלקולם מורטימור להקים הרכב בשם Three Friends (על שם האלבום השלישי של הלהקה) אשר מנגן את שירי ג'נטל ג'ייאנט. ההרכב כלל מספר נגנים שונים יחד עם שלושת חברי הלהקה המקוריים של ג'נטל ג'ייאנט.
ב-2012, Three Friends הופיעו בנמל תל אביב ובעקבות זאת, התקיים כנס המעריצים העולמי של הלהקה בישראל.
בשנת 2013, יצא מארז חדש של הלהקה בשם Memories of Old Days שכולל חומרים של הלהקה מ-1975 עד 1980 יחד עם הופעות, דמואים, חזרות ובוטלגים.
דוגלס באדר
שיווק למגזרים
אברהם ארנן
אברהם ארנן (29 בדצמבר 1930 – 23 באפריל 1980) היה מייסדה של סיירת מטכ"ל ומפקדה הראשון.
ילדותו.
ארנן נולד בירושלים בשם אברמ'לה הרלינג לנחמה ואליעזר-דב הרלינג, במשפחה דתית. הוא היה דור שלישי בארץ, נכד ליעקב יוסף הרלינג, שהיה מראשי אגודת ישראל בירושלים. בבעלות משפחתו היה מלון ורשבסקי בכיכר ציון. אברהם היה הצעיר מבין שמונה אחים. אחד מאחיו , נהרג בהתקפה על שיירת העשרה בדרך לגוש עציון. הוא למד בבית-הספר של תנועת המזרחי, ובבית-הספר "בגרות", ולמד שנתיים באוניברסיטה העברית. הוא היה חבר ומדריך בתנועת הצופים ויצא להכשרה חקלאית בקיבוץ. תחביבו העיקרי היה סיירות.
פעילותו הביטחונית.
במלחמת העצמאות.
בגיל 16 הצטרף ארנן להגנה. כעבור שנתיים, עם פרוץ המאורעות בירושלים בשנת 1948, עבר קורס מ"כים, הוצב בגדוד מוריה של חטיבת עציוני של החי"ש, והשתתף בקרבות במרבית הגזרות בירושלים. הוא לחם בעטרות, בנווה יעקב, בשייח' ג'ראח ובימין משה ונפצע קל בניסיון לפרוץ לעיר העתיקה דרך שער יפו. השתתף בארגון השיירות לשכונות הספר של העיר ובמבצעי נחשון ומכבי לפריצת הדרך לירושלים הנצורה.
בתקופת המצור על ירושלים, הצטרף ארנן, בעקבות אחיו יהודה ומשה, לפלמ"ח. הוא הוצב בגדוד הפורצים של חטיבת הראל בפיקודו של מוטקה בן-פורת. בקרב לכיבוש הר ציון נפצע. לאחר שהחלים חזר לגדוד, לחם בקרבות עשרת הימים ושוב נפצע ליד הר-טוב.
אחר כך, בזכות ידיעת יידיש, פיקד על מגויסי גח"ל. במבצע חורב היה ארנן מפקד מחלקה.
בקהילת המודיעין.
בנובמבר 1949 עבר ארנן קורס קציני חי"ר וקורס סיור. בשנת 1950 נשלח לפעילות מחתרתית במסגרת המוסד לעלייה ב' להעלאת יהודי עיראק דרך איראן. כשסיים את שירותו בינואר 1951 השתקע לזמן קצר בקיבוץ כברי.
ב-1953 חזר לשירות קבע ומונה למפקד הבסיס הצפוני של יחידת המודיעין 154 (ששינתה את שמה מאוחר יותר ל-504), שהפעילה סוכנים מעבר לגבולות המדינה. לאחר הפקת לקחי מרחב דרום של היחידה במבצע קדש, הקים ארנן את הגרעין הראשון של סיירת מטכ"ל, בה שילב מסתערבים מהפלמ"ח, לוחמים מיחידה 101 והצנחנים, נח"ל וחי"ר, בעלי חזות ורקע תרבותי מתאים, ובהם יצחק שושן, יאיר הררי, אלי גיל ("דאוד"), שארל לוי ("סאלם"), רמי סער, משה לוין (קוקלה), יצחק ג'יבלי ("הקטן"), יחיאל אמסלם, מפקד הצוות הראשון ביחידה, ומאיר הר-ציון. בתחילה נתקל ארנן בחוסר אמון ובחשדנות מצד ראשי אמ"ן ובכירי המטכ"ל, אולם בזכות עקשנותו הצליח להתגבר על קשיי ההקמה, וב-1958 הפכה היחידה לעצמאית במסגרת חיל המודיעין, עם ארנן בראשה.
בספטמבר 1960 יצא ארנן לשנת לימודים במכללה לפיקוד ולמטה, והוחלף על ידי יוסף קסטל בפיקוד על היחידה. עם שובו קיבל לידיו שנית את הפיקוד עד לשנת 1964, אז הוחלף על ידי סגנו, דב תמרי.
בהמשך יצא להשתלמות בחיל הנחתים האמריקני ולאחריה חזר לפקד על יחידה באמ"ן. קיבל את פרס ביטחון ישראל על תכנון מבצעי "חלוץ" ו"שרקרק" של סיירת מטכ"ל במצרים. כיהן כראש היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין מ-1966 עד אחרי מלחמת ששת הימים, בתפקידו הבא שימש כראש מחלקת איסוף באמ"ן. בשנת 1968 נלווה לכוחות סיירת מטכ"ל במבצע תופת. בשנת 1972 מונה ליועץ לענייני טרור במשרד ראש הממשלה. במהלך מלחמת יום הכיפורים התנדב לשרת כעוזר במודיעין פיקוד הצפון. ב-1976 יצא לשליחות באפריקה, ועם שובו נתמנה למפקד בקורס מח"טים. השתחרר ב-1979 בדרגת תת-אלוף.
חייו.
נישא לדליה, נולדו להם רמה ומיכל.
עמד במרכזה של חבורה גדולה של אנשי ביטחון ובוהמה, יוצאי הפלמ"ח ואנשי קהילת המודיעין. התעניין באדריכלות ואומנות ושלט בשפות רבות, ביניהן יידיש, ערבית, פרסית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית.
בשנת 1970 התגלה גידול סרטני במוחו של ארנן, אך הוא התעקש להתעלם מהמחלה ולהמשיך ולשרת בצה"ל.
לאחר פרישתו מצה"ל עבד כעוזר גנן בקיבוץ צובה. כן השתתף כיועץ מיוחד להפקת הסרט מבצע יונתן, בעזרת חברו יהורם גאון.
בשנותיו האחרונות נאבק במחלתו עד אשר נפטר ב-23 באפריל 1980 ונקבר בחלקה הצבאית בהר הרצל בגיל 49.
על קברו נשא אהוד ברק, פקודו לשעבר, הספד ובו אמר:
יהושע שגיא כתב עליו במכתב תנחומים למשפחתו:
יוצאי סיירת מטכ"ל הקימו קרן על שם ארנן, אשר נועדה להנצחת זכרו וזכר נופלי היחידה. הקרן מחלקת מדי שנה כ-20 מלגות לסטודנטים יוצאי היחידה ומעודדת התנדבות קהילתית.
סייפרוס איירווייז (1947)
סייפרוס איירווייז (ביוונית: Κυπριακές Αερογραμμές, מילולית:
"קיפריאקס אארוגראמס"; באנגלית: Cyprus Airways) הייתה חברת התעופה הלאומית של קפריסין, ובסיסה היה נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה. החברה הפעילה קו טיסה בין לרנקה לנמל התעופה בן-גוריון, והטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A320. לאחר משבר כלכלי קשה שעברה החברה ואי הצלחת הממשלה למנוע את המשבר, היא פשטה את הרגל ונסגרה בינואר 2015.
תולדות החברה.
החברה נוסדה ב-24 בספטמבר 1947 כיוזמה משותפת של ממשלת קפריסין, חברת בריטיש יורופיאן איירווייז (BEA, British European Airways) ומשקיעים פרטיים, והחלה בהפעלת טיסות ב-18 באפריל 1948. הטיסות הופעלו באמצעות שלושה מטוסי DC-3 דקוטה משדה התעופה הבינלאומי של ניקוסיה למספר יעדים באירופה ובמזרח התיכון, ובכלל זה גם לחיפה ומאוחר יותר גם לשדה התעופה בלוד (נמל התעופה בן-גוריון). ב-1958 השתלטה בריטיש יורופיאן איירווייז על כל פעילותה של סייפרוס איירווייז, אך לאחר שקפריסין זכתה בעצמאותה ב-1960 עברו מרבית מניותיה של החברה לידי ממשלת קפריסין. הכנסת מטוסי דה הבילנד קומט אפשרה את הפעלתו של קו תל אביב-ניקוסיה-לונדון, והחל ב-1965 קיימה החברה טיסות גם לירושלים.
עם הפלישה הטורקית לקפריסין, ב-20 ביולי 1974 הושמד אחד ממטוסי החברה, מטוס שני נפגע באורח קשה והיתר עוכבו בשדה התעופה של ניקוסיה. יתר על כן, בסיסה של החברה בשדה התעופה של ניקוסיה הופקד בידי האומות המאוחדות, וחדל מלשמש ליעודו. בהיעדר צי מטוסים ובסיס פעולה נאלצה החברה להשעות את פעולתה, והחלה בחיפושים אחר בסיס פעולה חליפי. רצועת הנחיתה שעל חוף הים התיכון מדרום ללרנקה נמצאה מתאימה למטרה ונסללה, וכן הוקמו במקום מספר מבנים זמניים. באמצעות שני מטוסים שנחכרו מבריטיש מידלאנד חידשה החברה את טיסותיה באופן מוגבל ב-8 בפברואר 1975 משדה תעופה בלרנקה. תחילה חודשו הקווים לתל אביב וביירות, וכן הקו לאתונה דרך הרקליון שאיפשר קשר לטיסות בריטיש איירווייז ללונדון.
ב-1992 הקימה סייפרוס איירווייז חברה בת לטיסות שכר בשם יורוסיפריה איירליינס (Eurocypria Airlines), ושלטה בה עד שנרכשה ביוני 2006 על ידי ממשלת קפריסין. ב-2002 הקימה החברה את הלאס ג'ט, חברה בת שמקום מושבה ומוקד פעילותה באתונה, וביוני 2003 המריאה טיסתה הראשונה. הלאס ג'ט נקלעה לקשיים, וב-2005 מכרה סייפרוס איירווייז את רוב החזקותיה בה.
בשנת 2012 נקלעה קפריסין למשבר כלכלי חמור. עקב כך הוחלט לצמצם או להפריט את סייפרוס איירוויז ומטוסי האיירבוס שהופעלו על ידיה הוחזרו לרויאל ג'ורדניאן. בינואר 2015, לאחר שכשלו ניסיונות מכירת החברה וההלוואה שביקשה הממשלה עבורה נדחתה, הודיעה החברה על הליך פירוק. פעילות חברת התעופה הופסקה ב-9 בינואר 2015 בשעות הערב והטיסה האחרונה לתל אביב התקיימה באותו היום. טיסות החברה נחסמו למכירה על ידי המערכות השונות ואתר החברה נסגר.
ממשלת קפריסין החלה בהליך הקמה של חברה חדשה, אשר תשא את שמה של החברה המקורית ותשמר את אותו הסמליל. ביולי 2016 הקימה חברת S7 איירליינס את חברת צ'רלי איירליינס הממותגת כסייפרוס איירווייז.
תאודור הול
תאודור הול (באנגלית: Theodore Hall; 20 באוקטובר 1925 - 1 בנובמבר 1999) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי אשר ריגל עבור ברית המועצות במהלך עבודתו בפרויקט מנהטן על פיתוח פצצת האטום, אך מעולם לא הועמד לדין, ונחשף לציבור רק באחרית ימיו.
ביוגרפיה.
תאודור הלוויין הולצברג נולד בניו יורק למשפחה יהודית ובילדותו התגורר במנהטן. בסתיו 1936, במהלך השפל הגדול, שינה אחיו אדוארד, על אף מחאת הוריו, את שם המשפחה שלו ושל תאודור ל"הול", במאמץ לחמוק מאפליה תעסוקתית על רקע אנטישמי.