הקבוצה שמסיימת ראשונה בטבלה עולה בעונה שלאחר מכן למוקדמות ליגת האלופות. הקבוצה שמסיימת שנייה, וכן זוכת הגביע, עולות לליגה האירופית.
היידוק ספליט (כדורגל)
אנדרו מושן
אנדרו מושן (אנגלית: Andrew Motion; נולד ב-26 באוקטובר 1952), משורר אנגלי, עורך, ביוגרף ומסאי.
חייו.
אנדרו מושן, "משורר החצר" (Poet Laureate) הנוכחי (2006) בחצר המלוכה האנגלי, התמנה לתפקידו בשנת 1999 כאשר החליף את משורר החצר הנודע טד יוז. מושן למד באוקספורד, ובתום לימודיו הורה בכמה אוניברסיטאות ולימד גם כתיבה יוצרת. בד בבד עם הקריירה האקדמית שלו, ערך את מדורי השירה בכמה הוצאות ספרים ידועות באנגליה.
בשנת 1976 נתפרסמו שיריו הראשונים של אנדרו מושן, וזכו מיד להכרה רחבה באנגליה בעיקר, אך גם בארצות דוברות אנגלית אחרות.
בעת לימודיו פגש את המשורר היהודי-אנגלי פיליפ לארקין, ויחד יזמו כמה מפעלות שירה וכתיבה יוצרת. הוא כתב, בין השאר, ביוגרפיות מוערכות על המשוררים קיטס ופיליפ לארקין, וזכה לפרסים חשובים על כתיבתו השירית והביוגרפית.
אנדרו מושן פרסם עשרות כרכים של שירה, ביוגרפיות, מסות, אוטוביוגרפיה ונובלות. עד כה תורגמו לעברית רק מספר שירים בודדים משלו.
בלוטת יותרת התריס
בַּלּוּטַת יוֹתֶרֶת הַתְּרִיס (נקראת גם בלוטת מצד התריס) היא בלוטה השייכת למערכת האנדוקרינית של גוף האדם, וממוקמת בצוואר. בגוף האדם קיימות ארבע בלוטות אשר ממוקמות בצידי בלוטת התריס. גודלה כשל אפון קטן.
תפקיד.
תפקידן של בלוטות יותרת התריס הוא בקרה על משק הסידן וויסות רמת הסידן בגוף. פעולה זו מבוצעת על ידי הפרשת הורמון הנקרא PTH: בעת שרמת הסידן בדם יורדת, הבלוטה מפרישה את ההורמון אשר גורם לעליית רמת הסידן בדם.
להורמון ה-PTH שלוש פעולות עיקריות:
בלוטת יותרת התריס מקבלת מידע על כמויות הסידן בגוף על ידי קולטן לסידן שנמצא על התאים של בלוטת יותרת התריס. בתגובה לירידה או עליה בכמות הסידן, יורה הקולטן להפריש או לא להפריש PTH.
בעת עליית רמת הסידן חזרה לרמה תקינה, בלוטת יותרת התריס מפסיקה לייצר את ההורמון (מערכת משוב שלילי).
הפרעות הקשורות לבלוטת יותרת התריס.
הפרעות בפעילות בלוטת יותרת התריס קיימת בכ-1 מכל 2,500 אנשים
כאשר הבעיה נפוצה בעיקר בין הגילאים 40 ו-75. נשים סובלות מבעיות בבלוטת יותרת התריס יותר מגברים (ביחס של 1 ל-3 לערך).
היפר-פאראתירואידיזם.
המחלה הנפוצה ביותר מבין מחלות בלוטת יותרת התריס נקראת היפר-פראתיירואידיזם ראשוני, ומאופיינת בפעילות יתר של הבלוטה הנובעת לרוב מגידול שפיר (אדנומה) של אחת הבלוטות. ב-90% מהמקרים האדנומה קיימת בבלוטה יחידה. בכ-8.5% מהמקרים קיימת אדנומה בשתי בלוטות, ובפחות מ-2.5% מהמקרים כלל הבלוטות במצב מוגדל (מצב זה נקרא היפרפלזיה). קיימים מקרים נדירים (פחות מ-1%) בהם הגידול אינו שפיר אלא ממאיר (סרטני) (מצב זה נקרא קרצינומה).
עקב הגידול קיימת מסת רקמה עודפת של בלוטת יותרת התריס, אשר גורמת לייצור מתמיד של הורמון ה-PTH. גם כאשר רמות הסידן בדם עולות מעבר לנורמה, ממשיך ייצור הורמון ה-PTH אשר משמר את רמת הסידן הגבוהה (היפרקלצמיה)
במקרים רבים מחלה זו היא א-סימפטומטית, כלומר מרבית החולים בה לא ירגישו בסימנים מיוחדים, פרט, אולי לתחושת עייפות, דיכאון ו"הרגשה כללית רעה". במקרים בהם כן מורגשים סימפטומים ירגיש החולה בעייפות, דיכאון, בחילות וכאבי ראש, אבנים בכליות ודלדול עצם.
הפתרון למחלה זו הוא ניתוח לכריתת בלוטת יותרת התריס, בו מוּסרת האדנומה. גוף האדם אינו זקוק לכל ארבע הבלוטות, והוא יכול להסתדר עם בלוטה יחידה, ועל כן לאחר הסרת אדנומה יחידה (או שתים או שלוש) אין פגיעה ביכולת הגוף לייצר PTH ולאזן את רמת הסידן בדם.
כאשר קיימת היפרפלזיה (פעילות יתר בכל 4 הבלוטות) מוציאים את כלל הבלוטות, אך משתילים חזרה בגוף חצי בלוטה (או רקמת בלוטה בגודל של גרגר אפונה קטן). על פי רוב שתילת חצי-הבלוטה מבוצעת באזור היד, על מנת לאפשר גישה נוחה אם יהיה צורך בניתוח נוסף.
הניתוח מתבצע בטכנולוגיה "זעיר-פולשנית" ומונחית רדיו : אל החולה מוזרק חומר רדיואקטיבי אשר מאפשר את מיפוי מיקום הגידול באופן מדויק (מיפוי MIBI), ומאפשר כריתתו על ידי ביצוע חתך באורך סנטימטרים בודדים בלבד.
קיימות צורות נוספות של פעילות יתר של הבלוטה:
היפו-פאראתירואידיזם.
מצב זה הפוך למצב ה"היפר" שתואר לעיל - במצב זה בלוטות יותרת התריס אינן מייצרות מספיק הורמון PTH. ייתכנו מספר סיבות להיווצרות חסר בייצור ההורמון:
הסימפטום העיקריים של היפו-פאראתירואידיזם הוא כווצת הנובעת מרמה נמוכה של סידן בדם, וגורמת להתכווצויות שרירים, בעיקר באזור הפנים והגפיים. במקרים חמורים עלול להיווצר דמם תת-עורי והפרעות בקצב הלב.
טיפול במחלה זו מתבצע לרוב על ידי תרופה (סידן וויטמין D), כתלות במקרה. במידה והבלוטות אינן מסוגלות יותר לייצר PTH יש לבצע השתלה של בלוטת יותרת התריס מאדם אחר.
פסאודו-היפופרתירואידיזם.
במקרים נדירים מאוד, בלוטות יותרת התריס מייצרות PTH אך הגוף אינו מגיב להורמון ואינו מווסת את רמת הסידן בהתאם, ונוצרת היפוקלצמיה.
היסטוריה.
בשנת 1852 אואן (Owen) הבחין אצל קרנפים הודים בגוף קטן, צהוב וקומפקטי צמוד לבלוטת התריס. בשנת 1880 הסטודנט לרפואה השוודי איוואר ויקטור סאנדסטרם (Ivar Viktor Sandstroem) מצא בעת לימודי האנטומיה באוניברסיטת אופסלה כי גם
בגופות של בעלי חיים וגם בגופות של בני אדם קיימים בצוואר משני צידי שוליה התחתונות של בלוטת התריס איברים בגודל אפון שאינם בלוטות לימפה, ולא אונות לוואי של בלוטת התריס ושיש להם מבנה היסטולוגי מיוחד. הוא קרא להם "בלוטות פאראתירואיד" (parathyroid glandulae), שהם בלוטת יותרת התריס. בהתחלה זוהו שתי בלוטות כאלה ומאוחר יותר נתגלו עוד שתיים ואף יותר.
גם אז'ן גלה זיהה אותן בשנת 1891 וגילה את התפקיד האנדוקריני שלהן. הוא מצא כי בהיעדרן, כמו בכריתתן בעת הסרת בלוטת התריס מופיעה תופעה של טטניה.
אחרי כ-20 שנה מקקאלום וקארל פגטלין הוכיחו שהמנגנון של תופעה זו הוא ההיפוקלצמיה.
בשנת 1915 פרידריך שלאגנהאופר תיאר קשר בין יצור יתר של הורמונים של יותרת התריס ובין מחלת עצמות (osteitis fibrosa (cystic בשנת 1925 פליקס מאנדל הוכיח זאת על ידי כריתת בלוטת יותרת התריס מוגדלת כשהשיג שיפור במחלת העצמות.
מקרה מפורסם של תפקוד יתר של בלוטת הפאראתירואיד היה הקפטן צ'ארלס מארטל מניו אינגלנד שפיתח מחלת עצמות מסתורית עם רמות גבוהות של סידן בדם. אחרי ניתוחים רבים נתגלה בניתוח השביעי שהייתה לו אדנומה פאראתירואידית במדיאסטינום.
בשנת 1925 ג'יימס קוליפ הפיק לראשונה תמצית מטוהרת של הורמון פארפאתירואידי, PTH או פאראתירין (או ההורמון של קוליפ) מבלוטות של פרות. תמציתו עזרה לטיפול התופעות של טטניה. ב-1959 אוארבך וראסמוסן וקרייג הצליחו להפיק תמצית טהורה יותר של ההורמון.
בשנת 1971 קבע פוטס (Potts) את המבנה המולקולרי של ההורמון יותרת התריס.
ניתוח ראשון להסרת גידול מבלוטת יותרת התריס נערך בווינה ב-1925 על ידי פליקס מנדל.
ז'אן־מישל ז'אר
שדה שברים
באלגברה, שדה השברים של תחום שלמות formula_1 הוא שדה הנוצר מתחום שלמות formula_1, על ידי תהליך שהוא חיקוי ליצירת שדה המספרים הרציונליים מתוך תחום השלמות של המספרים השלמים. על ידי שדה שברים, ניתן "להשלים" כל תחום שלמות לשדה. שדה השברים הוא מקרה פרטי של מיקום (לוקליזציה) של חוג.
בניה לא פורמלית.
&lt;br&gt;
נבנה את שדה השברים בדומה לתהליך הבניה הפורמלי של שדה הרציונליים מחוג המספרים השלמים. כדי ליצור שדה נבנה לכל איבר שונה מאפס בתחום השלמות הפכי, ונסגור את האובייקט שנוצר תחת פעולות החוג (חיבור וכפל).
נסמן את ההפכי שבנינו לאיבר formula_3 ב- formula_4. איבר זה כבר לא בהכרח שייך לחוג המקורי. כיוון שתחום שלמות הוא חוג קומוטטיבי, ההפכי של המכפלה formula_5 (או formula_6) שהוא formula_7 יהיה formula_8, כלומר:
קיום ההופכיים מאפשר לנו לפתור משוואות מהצורה formula_10, על ידי הכפלה משמאל בגורם formula_4, ולכן פתרון המשוואה הוא המכפלה formula_12 (כאן יש בעצם רמאות כי אנו מכפילים גורם בחוג formula_1 עם גורם שהוא מחוץ לחוג ולכן המכפלה מראש לא מוגדרת), את המכפלה הזו נסמן כ"שבר" formula_14.
אם formula_15 אז נשים לב שהפתרון למשוואה formula_16 הוא מצד אחד formula_17 ומצד שני המכפלה formula_18 ולכן קיבלנו כלל לביצוע מכפלה בין השברים:
בצורה דומה ניתן לקבל גם כלל לחיבור בין שברים, על ידי "מכנה משותף":
כיוון שזהו תחום שלמות מתקבל גם שניתן לצמצם משוואה ולכן אם formula_21 ו-formula_22 שונה מאפס, אז גם formula_23 או בצורת השברים:
בניה פורמלית.
נבנה את שדה השברים על ידי הגדרת פעולות כפל וחיבור על מחלקות שקילות מקבוצת זוגות הסדורים formula_26, באופן שמחלקת השקילות של הזוג הסדור formula_27 תתאים למה שנסמן כשבר formula_28.
קודם כל, נרצה שיהיה אפשר לצמצם את השבר כלומר - formula_29 ולכן נגדיר את יחס השקילות formula_30 על הקבוצה formula_31 כיחס:
את מחלקת השקילות של formula_27 נסמן formula_34.
נגדיר, בהתאם לבניה הלא פורמלית את הכפל ואת החיבור:
ניתן להראות שהפעולות מוגדרות היטב (כלומר אין תלות בבחירת הנציגים של מחלקת השקילות), והן קומוטטיביות ואסוציאטיביות, ולכן יוצרות חוג קומוטטיבי עם יחידה (הוכחה מפורשת נמצאת בערך מספר רציונלי). איבר האפס של החוג הוא formula_37 ואיבר היחידה של החוג הוא formula_38. לכל איבר formula_39 קיים נגדי והוא formula_40, ואם formula_41 אז קיים לו גם הפכי, formula_42, ולכן זהו שדה.