ב-1981 הונצח רוטמן ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
רוברט האנטר
רוברט האנטר (באנגלית: Robert Hunter; 23 ביוני 1941 – 23 בספטמבר 2019) היה משורר וזמר אמריקאי, שנודע בעיקר בשל הקשר שלו עם ג'רי גרסיה והגרייטפול דד.
ביוגרפיה.
רוברט האנטר נולד בשם רוברט ברנס בסן לואיס אוביספו, קליפורניה. יחד עם חברו לאורך שנים, ג'רי גרסיה, הוא ניגן בלהקות בלוגראס בתחילת שנות השישים, כאשר האנטר מנגן על מנדולינה וגיטרה באס.
ב-1962 היה האנטר אחד המתנדבים הראשונים לניסויים של סמים פסיכדלים באוניברסיטת סטנפורד שמומנו על ידי ה-CIA בפרויקט MKULTRA. האנטר קיבל תשלום כדי לנסות LSD, ומסקלין, ולדווח על תחושותיו שנוסחו בצורה היצירתית האופיינית לו.
השירים הראשונים שכתב עבור הגרייטפול דד נכתבו תחת השפעת LSD, ונשלחו ללהקה בדואר מאריזונה. לאחר מאבק בהתמכרות קלה לסמים הוא עזב את אריזונה וחזר לחיק הלהקה. התקרבותו ללהקה יצרה את הסגנון של הגרייטפול דד, שהלך והתגבש באותה עת, והתאפיין בנגיעות של המוזיקה הפסיכדלית. האנטר נחשב כעבור זמן לחבר בלתי מופיע של הלהקה.
ב-1974 הוציא האנטר אלבום סולו "Tales of the Great Rum Runners".
נפטר ב-23 בספטמבר 2019.
אן-סופי בראסם
אן-סופי בראסם (בצרפתית: Anne-Sophie Brasme; נולדה ב-1984) היא סופרת צרפתייה שפרסמה את ספרה הראשון "לנשום" בגיל שש-עשרה. הספר שהיה לרב מכר בצרפת ובגרמניה מגולל את קורותיה של שרלן בוהר, נערה בת טובים בת תשע עשרה, שרצחה את שרה, נערה בת גילה עימה קיימה מערכת יחסים אובססיבית ואפלה.
בשנת 2014 התפרסמה גרסה קולנועית של היצירה עם שינויים מסוימים בבימויה וכתיבתה של מלאני לורן. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן וזכה לשבחים רבים.
גרגרת
פיקת הגרון או פִּקַּת הַגַּרְגֶּרֶת (הגייה שכיחה אך לא נכונה: "גרוגרת"), היא החלק הקדמי הבולט של תיבת הקול. זהו חלק מהגרון בו נמצאים מיתרי הקול והוא ממלא תפקיד חשוב בנשימה ובבליעה. פיקת הגרון היא בליטה סחוסית, המתפתחת בגיל ההתבגרות בעיקר אצל בנים אך נמצאת גם אצל בנות אם כי בממדים הרבה יותר קטנים. פיקת הגרון מהווה למעשה את מרכז ה"רכס" שיוצרים לוחות הסחוס העוטפים את תיבת הקול, והיא תומכת בפעילות הבליעה. אצל בנים, הטסטוסטרון בגיל ההתבגרות גורם לכך שתיבת הקול רחבה יותר (לכן קולם של זכרים נמוך יותר בדרך כלל מזה של נקבות), ויש עליה כמות רבה יותר של סחוס.
כינוי נוסף במספר שפות לפיקת הגרון הוא "תפוחו של אדם", שם הנגזר מהפרי האסור שאכל אדם בגן עדן.
רפורמות אתאתורכ
Test Drive (סדרת משחקים)
טסט דרייב (באנגלית: Test Drive, בתרגום לעברית: נסיעת מבחן) היא סדרת משחקי מרוצים, אחת מהסדרות הוותיקות בסוגה זו הקיימות כיום. המשחק הראשון הופץ על ידי החברה Accolade, שלאחר מכן נקנתה על ידי Infogrames. כיום, סדרת המשחקים מפותחת על ידי Atari, שמה של Infogrames מאז 2003.
בסדרת המשחקים, השחקן שולט באחת מתוך מבחר מכוניות מרוץ אקזוטיות כשהוא מתחרה נגד אחרים או כנגד הזמן לקו הסיום, בשעה שהוא מתחמק מתנועה או משוטרים.
השנים הראשונות: Test Drive 1-3.
המשחק הראשון יצא בשנת 1987. הוא פותח על ידי חברת המשחקים Distinctive Software Inc (DSI), חברה שהוקמה בשנת 1982 והייתה ידועה במשחקי הספורט והמרוצים שפיתחה. בהיותו מרובה פלטפורמות, המשחק שוחרר למחשבי הקומודור אמיגה וקומודור 64, בנוסף למערכות מופעלות MS-DOS ו-Apple II בין היתר, כאשר הגרפיקה הפשוטה שהוצגה נעה בין CGA בעלת ארבעה צבעים לבין EGA בת 16 צבעים.
השחקן יכול היה לבחור בין חמישה כלי רכב - למבורגיני קונטאש, פרארי טסטרוסה, לוטוס אספריט טורבו, פורשה 911 טורבו ושברולט קורבט C4 - ולנהוג בנוף הררי תוך שהוא מתמרן בין מכוניות חולפות. המרוץ עצמו היה נגד השעון והמסלול היה מחולק לחמש נקודות עצירה בדמותן של תחנות דלק.
המשחק השני יצא בשנת 1989, והוא היה האחרון שבפיתוחה של חברת DSI, אשר נקנתה על ידי חברת Electronic Arts בשנת 1991 והפכה ל-"EA Canada". כמו קודמו, המשחק שם דגש על נהיגה בכבישים מסוכנים תוך תימרון בין כלי רכב חולפים והתחמקות ממשטרה. בשעה שקודמו כלל נוף אחיד והתחרות נגד השעון, הרי שמשחק זה כלל נהיגה בנוף משתנה ובחירה בין התחרות נגד השעון לבין משתתף אחר שנמצא תחת שליטת המחשב. בנוסף, השחקן יכול היה לבחור את רמת הקושי וכן על הכביש הופיעו לעיתים מכשולים רבים. מטרת השחקן הייתה להגיע לסוף המסלול כאשר ניתנה לו האפשרות שלא לעצור בתחנת העצירה, אם כי בכך גדל הסיכון שהדלק שבמכוניתו יאזל. השחקן מתחיל עם חמש נקודות חיים וכל התרסקות שלו (עם מכשולים שבדרך או בכלי רכב אחרים) הייתה מוסיפה כ-30 שניות נוספות כעונש. שחקנים יכלו לאבד נקודת חיים גם בשימוש בתיבת הילוכים ידנית, כאשר לחיצה מוגזמת מדי על דוושת הגז יכולה להוביל לפיצוץ המנוע. בנוסף במקרה של תאונה עם רכב משטרתי המשחק מסתיים (Game Over).
בגרסת המחשב הוצג מסלול אחיד בעל נוף משתנה בין השלבים השונים. כל שלב כלל אחד משלושה מיקומים אפשריים - הראשון נוף מדברי עם עצי קקטוס לצידי הדרך, השני נוף הררי כאשר בצידו השני של הכביש יש צוק, והשלישי נוף הכולל מדשאות ועצים. שני דיסקים ששוחררו למשחק כללו בנוסף גם נוף קליפורני בן שבעה שלבים וכן נוף אירופאי הכולל את הולנד, גרמניה, שווייץ, איטליה, צרפת וספרד. גרסת הקונסולות הציגה נופים שונים בהתאם לרמת הקושי של המשחק - נוף מדברי ברמה הקלה, נוף עירוני הכולל את הר ראשמור ברמה הבינונית, נוף החוף המזרחי הכולל את קו החוף של ניו אינגלנד ברמה הקשה, ונוף החוף המערבי ברמה הקשה ביותר, שכלל את קו הרקיע של סיאטל ואת מחט החלל.
בין כלי הרכב שהוצגו - פורשה 959, פרארי F40, למבורגיני דיאבלו, קורבט ZR1, פונטיאק GTO ודודג' צ'ארג'ר דייטונה.
המשחק השלישי בסדרה יצא בשנת 1990, והוא מציג אסופת כלי רכב הכוללת את למבורגיני דיאבלו, אקורה NSX, דודג' סטילת' R/T טורבו ורכבי הקונספט פרארי מיתוס של פינינפארינה ושברולט קורבט CERVIII.
סוף שנות ה-90: Test Drive 4-6 וסדרת Off-Road.
לאחר צאת המשחק השלישי וקנייתה של DSI בידי חברת Electronic Arts, מותג המשחקים נכנס לתרדמת עד לסוף שנות ה-90. לקראת סוף שנת 1997 יצא כותר רביעי בסדרה, הפעם למחשב האישי ולראשונה לקונסולת הפלייסטיישן. המשחק פותח על ידי חברת Pitbull Syndicate, שהפיחה חיים חדשים בסדרה שעד אז נעשה בה שימוש בגרפיקת EGA מקרטעת. גרפיקת תלת ממד הציגה עולם עשיר יותר בפרטים, כאשר את זווית הראייה מתוך תא הנהג החליף מבט אחורי של כלי הרכב. המשחק היה בסגנון ארקייד וכלל שלושה מצבי התחרות - יחיד, אליפות ואתגר, נוסף למצב מרוצי "שרוך" (Drag Racing), שבו השחקן נוהג בהילוך ידני בלבד. השחקן היה יכול לבחור בין חמישה מסלולים ו-10 כלי רכב, ביניהם שלבי קוברה, שברולט שבל, קורבט סטינגריי, ניסאן 300ZX ויגואר XJ220.
בשנת 1997 יצא גם המשחק הראשון בסדרת Off-Road, כאשר את מכוניות היוקרה החליפו רכבי שטח כהאמר, לנד רובר וג'יפ רנגלר, ואת מקומם של המסלולים העירוניים ומסלולי המרוץ תפסו דרכי עפר, בוץ ושלג. המשחק, שפותח על ידי חברת Motivetime, דמה בסגנונו ל-Test Drive 4, והגרפיקה שבו הציגה נזק אמיתי לרכבי השטח אם התרסקו.
המשחק החמישי יצא כשנה לאחר מכן אף הוא למחשב האישי ולפלייסטיישן, וכלל לראשונה בתולדות הזיכיון סרטוני וידאו ופסקול של להקות אינדסטריאל מטאל כ-Pitchshifter, Fear Factory, Gravity Kills ו-KMFDM. השחקן היה יכול לבחור בין 18 מסלולים ו-28 כלי רכב, ביניהם רכבי משטרה אשר ניתן היה לנהוג בהם לאחר ניצחון באליפויות. אתר המשחקים IGN נתן למשחק ביקורת חיובית, אם כי ציין שהוא לא עמד בהשוואה עם המשחק Need for Speed III: Hot Pursuit, שיצא באותה שנה. כותר שני בסדרת Off-Road יצא גם הוא באותה שנה, וכלל 10 רכבי שטח ו-12 מסלולים בשישה אתרים חובקי עולם.
בסוף שנת 1999 יצא השישי בסדרת המשחקים, אשר הופץ הפעם על ידי חברת Infogrames למחשב האישי ולקונסולות הפלייסטיישן, Gameboy Color ו-Sega Dreamcast. השחקן היה יכול לבחור בין 41 כלי רכב, ביניהם ארבעה רכבי משטרה ואופנוע אחד, אשר היו מחולקים לרמות וניתן היה לשדרג אותם מבחינת ביצועים. ניתן היה לקנות כלי רכב על ידי ניצחון בטורנירים והרווחת קרדיטים. כותר שלישי של סדרת Off-Road יצא במקביל, אשר כלל הפעם 27 רכבי שטח, ביניהם האמר, ג'יפ רנגלר, ג'יפ צ'רוקי וגראנד צ'רוקי, סובארו אאוטבק, פורד אקספלורר, דודג' ראם, ניסאן פת'פיינדר וניסאן קסטרה. המסלולים כללו את היער השחור, הרי הרוקי, המדבר המצרי, ביצות לואיזיאנה, הפארק הלאומי יוסמיטי, טיבט, ערבות מדינת יוקטן, ורמונט והר פוג'י בתנאי שטח שונים. גרסת הפלייסטיישן כללה אפשרות למשחק רב-משתתפים. פסקול המשחק כלל רצועות מלהקות כבלינק-182 ואינקיובס.
העשור הראשון של המאה ה-21 - עד היום.
Off-Road Wide Open.
הרביעי בסדרת Off-Road יצא לקראת סוף 2001 לקונסולות המשחקים פלייסטיישן 2 ו-Xbox על ידי חברת Angel Studios ובהפצת Infogrames. כמו המשחק הבא בסדרת Test Drive, גם Wide Open כלל שיפור בגרפיקה ובמצבי המשחק. השחקן יכול היה לבחור בין 12 רכבי שטח, ביניהם האמר, פורד ברונקו, פורד F-150, שברולט בלייזר, דודג' דוראנגו וג'יפ CJ5 וכלי רכב מוסתרים כמשאית ענק, HMMWV ודודג' טי-רקס. כל רכב שטח מותאם למסלול שונה, כאשר נוסף מסלול אצטדיון לגרסת ה-Xbox, וניתן לשדרג את ביצועי כלי הרכב עם ניצחונות בטורנירים.
TD Overdrive.