אחרי מלחמת העולם השנייה, גדלה אוכלוסיית בולטימור והגיעה לשיא של כ-940 אלף נפש ב-1960. אך בשנים שלאחר מכן הצטמצמה האוכלוסייה באופן ניכר בשל סגירת מפעלים ופיתוח הפרברים. שיעור הפשע בעיר עלה, וכיום הוא אחד הגבוהים בארצות הברית. מאז 1979, פותח מרכז העיר בהצלחה עקב יוזמתו של ראש העיר וו.ד. שייפר, כאשר נבנו בו מרכז קנייה ההארבורפלייס, בנייני רווחה, מלונות, ושני אצטדיונים.
גאוגרפיה ואקלים.
העיר נמצאת במרכז מרילנד, כ-60 ק"מ מהעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית. מרכז בולטימור גובל במפרץ צ'ספיק, המשמש כנמל לעיר. קו הנפילה האמריקאי (fall line) הוא הקו בו נפגשים השטח הגבוה (שנקרא הפידמונט) ומישור החוף. קו זה חוצה את העיר מצפון-מזרח לדרום-מערב. לפיכך, דרום העיר נמצא בגובה פני הים, ואילו גבולה הצפוני גבוה משמעותית, ונמצא בגבהים שבין 75 מטר ל-150 מטר. שטחה של העיר הוא 92.1 קמ"ר, מהם 12.2% הוא מים.
בעיר יש אקלים ממוזג-לח. השטח מחומם על ידי המפרץ והאוקיינוס האטלנטי הקרובים, ומוגן מטמפרטורות נמוכות מאוד על ידי ההרים ממערב למרילנד. בולטימור עוברת קיצים חמים ולחים עם טמפרטורות בין 25-35 מעלות בערך. החורפים הם קרירים למדי עם טמפרטורות של 5 מעלות בערך, שלג יורד לפחות פעם אחת מידי חורף. כמות הגשם השנתית היא 111 סנטימטרים.
ממשל ופשע.
בולטימור היא עיר עצמאית, כלומר, אינה שייכת למחוז והיא כפופה ישירות למדינה. ראש העיר החל מ-2020 הוא ברנדון סקוט , חבר המפלגה הדמוקרטית. לעיר מועצה בת 14 חברים.
הפשע מהווה בעיה עצומה בבולטימור. מספר מקרי הרצח הגבוה ביותר בתולדות העיר נרשם ב־1993 (353). על אף ירידה בשנים לאחר מכן (בשנת 2009 נרצחו 238 בני-אדם בעיר), בשנים 2015 (344) ו-2016 (318) שוב הגיע מספר מקרי הרצח לשיא. הרוב המוחלט של הנרצחים הם אפרו אמריקאים. בעיה חברתית חמורה נוספת בבולטימור היא שימוש בסמים; בולטימור נחשבת כמרכז מסחר ההרואין והאקסטזי בארצות הברית. העירייה הקימה קמפיין שנקרא "האמן" (BELIEVE) במטרה לעודד ולהחיות את תושבי העיר.
סדרת הטלוויזיה הסמויה מתרחשת כולה בבולטימור על רקע מקרי הפשע והרצח הרבים שבה, כך גם הסדרה רצח מאדום לשחור, שגוללה את סיפורו של מחלק רצח במשטרת בולטימור.
דמוגרפיה.
עד 1980, נחשבה בולטימור כאחת מעשר הערים הגדולות בארצות הברית. נכון ל־2013, גרו בעיר 622,104 איש אך במטרופולין של בולטימור גרים יותר מ-2.8 מיליון נפש. במטרופולין המשותפת בין בולטימור לוושינגטון, גרים נכון ל-2016 יותר מ־9,600,000 איש.
צפיפות האוכלוסייה עומדת על כ־3,111.5 לק"מ מרובע. 64.34% מתושבי העיר הם אפרו-אמריקאים; 31.63% לבנים; 1.7% היספניים; 1.53% אינדיאנים; 1.47% משני גזעים או יותר; 7% מגזע יחיד אחר. ההכנסה המשפחתי הממוצעת היא $35,438, וסך ההכנסה האישית הוא $16,978. 22.9% מהתושבים חיים מתחת לקו העוני.
הקהילה היהודית.
לפני המאה ה-19 היו בעיר רק קומץ יהודים. אוכלוסיית היהודים גדלה מאמצע המאה ה-19, עם הגירת יהודים יוצאי גרמניה לעיר. בית הכנסת "לויד סטריט" הוקם בשנת 1845 והוא אחד משלושת בתי הכנסת העתיקים ביותר הפועלים כיום בארצות הברית. בסוף המאה ה-19, החלו היהודים יוצאי גרמניה להתעשר ועברו צפונה לשכונות חדשות; במקביל החל גל ההגירה הגדול של יהודי מזרח אירופה, בעיקר מרוסיה עקב הפרעות והפוגרומים ביהודים.
ב־1907 מנתה הקהילה היהודית 40,000 לערך. הנרייטה סאלד, יהודייה ילידת בולטימור, יסדה את הארגון הציוני לנשים, הדסה, ב־1912, בעקבות ביקור בארץ ישראל. לאחר מלחמות העולם, עזבו רבים מבני הקהילה היהודית את לב העיר והתיישבו בפרברים כגון פייקסוויל ואווינגז מילז. נכון לשנת 1999, התגוררו 91,400 יהודים במטרופולין בולטימור במספר קהילות מגובשות ביותר. נכון ל-2013, הגדירו את עצמם 4.3% מתושבי העיר כיהודים- כ-27,000 מתושבי העיר עצמה. אחוז היהודים האורתודוקסיים בקרב יהודי בולטימור גדול יחסית למקומות אחרים.
כיום יש בבולטימור בתי כנסת רבים (אגודת ישראל, אוהל יעקוב), בתי ספר דתיים (ישיבת רמב"ם, חפץ חיים), ישיבת נר ישראל הנודעת וקהילתה הגדולה, ואף נעשה עירוב בחלק מתחום העיר.
בולטימור היא עיר תאומה של אשקלון ושתי הערים עורכות פגישות לפרקים. הקהילה היהודית בבולטימור פעילה מאוד כדי לחזק את הקשר בין הערים. לפי אתר האינטרנט של עיריית אשקלון, "נרקמו קשרי ידידות ושיתוף פעולה הדוקים, נערכים ביניהן ביקורי גומלין וחילופי משלחות נוער, סטודנטים ואומנים, משלחות תרבות ועוד."
תרבות.
בבולטימור מספר רב של מוזיאונים בעלי אוספים גדולים ונרחבים של אמנות מרחבי העולם. המפורסמים מביניהם הם מוזיאון וולטרס, מוזיאון האמנות של בולטימור, המוזיאון לאומנות חזותית, תזמורת בולטימור ועוד. בעיר יש גם מוזיאונים לקהילות השחורות והיהודיות, אקווריום מפואר, מוזיאון למדע, וכנסיות רבות.
בעיר מתפרסמים מספר עיתונים וכן קיימים שבעה ערוצי טלוויזיה וערוצי רדיו רבים.
הספורט פופולרי מאוד בעיר בזכות נבחרות כדור הבסיס (הבולטימור אוריולס) והפוטבול (הבולטימור רייבנס).
חינוך והשכלה.
בעיר קיימים שלושה עשר מוסדות להשכלה גבוהה. בבולטימור שוכנת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אחת מהאוניברסיטאות הטובות והמובילות בעולם.
ערים תאומות.
לבולטימור 9 ערים תאומות:
בלטימור
CONCACAF
CONCACAF (Confederation of North, Central American and Caribbean Association Football) היא קונפדרציית הכדורגל של צפון אמריקה, מרכז אמריקה ושל מדינות האיים הקריביים. בנוסף שייכות אליה גם גיאנה, סורינאם וגיאנה הצרפתית, אף על פי שהן שייכות ליבשת דרום אמריקה. מספר הנבחרות החברות בה כיום הוא 41. מתוכן 6 נבחרות לא חברות בפיפ"א ולכן לא יכולות להשתתף בגביע העולם בכדורגל.
הקונפדרציה נוסדה ב-1961 והיא חלק משש הקונפדרציות האזוריות השייכות לפיפ"א. הקונפדרציה מארגנת תחרויות ברמת הנבחרות (כשהידועה שבהן היא גביע הזהב של CONCACAF) וברמת הקבוצות (החשובה שבהן היא ליגת האלופות של CONCACAF, לשעבר גביע CONCACAF לאלופות).
עוד מפעל בולט של הקונפדרציה הוא ליגת האומות של CONCACAF. כמו כן אחד האירועים החשובים שהקונפדרציה מארגנת הוא טורנירי מוקדמות גביע העולם בכדורגל לגברים ולנשים.
נבחרת מקסיקו היא הנבחרת המצליחה ביותר החברה בקונפדרציה וזכתה במספר הגבוהה ביותר של גביעי זהב, כמו כן מקסיקו היא היחידה שזכתה בטורניר אינטרקונטיננטלי מהקונפדרציה, גביע הקונפדרציות 1999.
בתוך הקונפדרציה הנבחרות הבולטות ביותר הן מקסיקו וארצות הברית שזכו בכל גביעי הזהב עד כה, אך בשנים האחרונות נבחרותיהן של קוסטה ריקה ופנמה הפכו לבולטות יותר והשתתפו בגביע העולם של 2014 ו-2018.
חברות הקונפדרציה.
ל-CONCACAF ישנן 41 חברות:
מעמד של לא-חברות.
לחלק מהטריטוריות באזור צפון/מרכז אמריקה והאיים הקריביים יש נבחרות לאומיות ללא שיוך. כולם משחקים לעיתים רחוקות ו/או נמצאים בשלבים מוקדמים של הקמה.
דירוג נוכחי לנבחרות CONCACAF.
להלן דירוג הנבחרות ב-CONCACAF לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים:
אות גיבור ישראל
זרובבל הורביץ
זרובבל הורביץ (1924 – 27 במרץ 1948) היה לוחם הפלמ"ח, שעוטר באות גיבור ישראל לאחר מותו בקרב בליווי שיירת נבי דניאל בחודש מרץ 1948.
קורות חיים.
זרובבל הורביץ נולד בחודש תשרי תרפ"ד (1923) להוריו, חנה־בתיה ושלמה הלוי־הורביץ, בעיירה ז'ז'מר בליטא. אביו היה בר-אוריין, עסק בהוראת התנ"ך והשפה העברית, חינך את בניו ברוח ציונית-סוציאליסטית והפיח בלִבם את הלהט לארץ ישראל העובדת. כשהיה בן 9 עלו הוריו לארץ ישראל וזרובבל התגורר אצל אחיו בקיבוץ תל יוסף, שם למד בבית הספר המשותף. בגיל 16 כשהרגיש שלא יכול ללמוד עוד עזב את לימודיו התגייס לפלמ"ח והתנדב לבריגדה העברית בצבא הבריטי, ושירת בה כשנה וחצי. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, שב למשק, שם כינוהו חבריו "בבל", ועבד בחקלאות. התחתן וכשהתלקחו קרבות מלחמת העצמאות, היה מראשוני הנחלצים למערכה ותפקידו היה להיות אחד ממלווי השיירות במסגרת הגדוד השישי ("ירושלים") של חטיבת הראל.
שיירת נבי דניאל.
תפקידו בשיירה היה לפקד על המשוריין "פורץ המחסומים" של השיירה. המשוריין הראשון מילא את תפקידו כיאות כשפינה מהכביש מחסום אחר מחסום. בקרבת בריכות שלמה, במבואות בית לחם, נתקל פורץ המחסומים במחסום השביעי, שאותו לא הצליח לפרוץ, מחסום זה היה הגדול ביותר. לאחר ניסיונות רבים תחת אש כבדה התדרדר המשוריין אל התעלה שבצד הכביש, המשוריינים האחרים שנסוגו, היו במרחק 200 מטר מאחורי המשוריין הראשון.
מפקד השיירה, מג"ד הפלמ"ח צבי זמיר, הורה לכל הנהגים המסוגלים לעשות זאת, לחזור לגוש עציון. עשר מכוניות הצליחו להסתובב ואספו אנשים ממכוניות פגועות. בדרך היה עליהם לפרוץ מחסומים שהוקמו בינתיים בין השיירה לבן הגוש. מפקד השיירה עצמו היה בין החוזרים לגוש, והפיקוד על 41 הרכבים הנותרים עבר למפקד מחלקה מהפלמ"ח אריה טפר שמהר מאוד נסוג עם כל אנשי השיירה למבנה קבר נבי דניאל שם שהו כיממה עד שהבריטים חילצו אותם.
באותו זמן נעשו ניסיונות לחלץ את הלוחמים בפורץ המחסומים ומשוריין נשלח לשם כדי להוציא אותם. אולם הכפריים הערבים ירו אש חזקה לשטח שהפריד בין הפורץ לבין המשוריין שניסה לחלצו והמשוריין המחלץ שב לאחור. המשוריין המחלץ נשאר במרחק של מאתיים מטר מהפורץ כדי לחפות עליו, בתקווה שעם חשיכה אפשר יהיה להגיע אליו.