על אף פסק הדין, ביטלו מספר מדינות בארצות הברית את החוקים האוסרים על קיום יחסי מין בין הומוסקסואלים. החוק של מדינת ג'ורג'יה עצמה בוטל לבסוף בשנת 1998 במסגרת פסק דין פאוול נגד המדינה שנידון בפני בית המשפט העליון של ג'ורג'יה בטענה כי הוא סותר את חוקת המדינה (270 Ga. 327 (1998.
פסק דין באוורס בוטל בשנת 2003 על ידי בית המשפט העליון בהחלטתו בלורנס נגד טקסס.
אינקיובס
אינקיובס (באנגלית: Incubus) היא להקת נו-מטאל ורוק אלטרנטיבי אמריקאית. החל מסוף שנות ה-90 זוכה הלהקה להצלחה גדולה בארצות הברית ובאירופה.
היסטוריה.
בשנת 1990 למדו ברנדון בויד, מייק איינזיגר והמתופף ג'וזה פאסילאס יחד בחטיבת הביניים. כבר כשנפגשו בכתה ח' החלו לנגן ביחד לעיתים מזדמנות. בתיכון פגשו השלושה את אלכס קטוניץ'. ה"חבורה" החדשה (איינזיגר על הגיטרה, פאסילאס על התופים, קטוניץ' על הבס ובויד כסולן), ניגנה בתחילה בשכונה ובמסיבות של חברים.
בשנת 1994, הקליטה הלהקה החדשה תקליט דמו ראשון, "Closet Cultivation", אשר הוקלט בצורה עצמאית על ידי הלהקה לא יצר עניין מיוחד סביבם. בתחילת שנת 1995, הקליטה הלהקה דמו נוסף בשם "Incubus", הפעם בצורה מעט יותר מקצועית. לקראת סוף אותה שנה יצא "Fungus Amongus", אלבום האולפן המלא הראשון של הלהקה. האלבום כלל בעיקר שירים מההוצאות הקודמות של ההרכב, והוקלט אמנם באולפן מקצועי בסנטה מוניקה, אך הוא הופץ בתחילה על ידי חברת תקליטים עצמאית ורק בשנת 2001, עקב דרישת הקהל הוא הוצא מחדש לחנויות על ידי חברת סוני. בקרדיטים של האלבום מופיעים כינויים במקום שמותיהם האמיתיים של חברי הלהקה.
לאחר צאת "Fungus Amongus", הצטרף ללהקה די.ג'יי לייף. הוא הביא למוזיקה של ההרכב פן חדש, היפ הופ, שהצטרף לפ'אנק ולמטאל שהיו קיימים אצל אינקיובס.
בתחילת 1997 הוציאה הלהקה EP בשם "Enjoy Incubus", שכלל שישה שירים, ארבע הקלטות מחודשות מ-"Fungus Amongus" ושני שירים חדשים. בעטיפת האלבום הופיע לראשונה פרצופו המשופם של "צ'אק", שמופיע גם על עטיפת אלבומם הבא, "S.C.I.E.N.C.E.", ונחשב למעין סמל של הלהקה.
לאחר סיבוב הופעות עם קורן ותרומה לפסקול של הסרט ספון, התרכזה הלהקה בעיקר בהקלטות לאלבומה הבא. בספטמבר 1997 יצא לחנויות "S.C.I.E.N.C.E", אלבום שנחשב עד היום בעיני מעריצים רבים לטוב שבאלבומי אינקיובס.
מלבד להצלחה השיווקית שלו ולעובדה שהלהקה נחשפה לקהל יותר מאי פעם, נחשב "S.C.I.E.N.C.E" לאלבום שבו הגדירה הלהקה את הצליל שלה. הצליל באלבום היה פחות ניסיוני מאשר בהוצאות הקודמות אך עדיין נשאר רועש מספיק ורחוק מספיק מהמיינסטרים, מאפיינים שיפחתו בהדרגה בשנים הבאות.
בעקבות חילוקי דעות בינו לבין הלהקה, פוטר די.ג'יי לייף בתחילת שנת 1998, ואת מקומו תפס כריס קילמור (די.ג'יי קילמור). בקיץ של אותה שנה הופיעה הלהקה במספר פסטיבלי מוזיקה, ביניהם Ozzfest והואנס וארפד טור. לאחר סיבובים משותפים עם להקות רבות, במהלך 1998 ו-1999, יצא באוקטובר 1999 האלבום הבא, "Make Yourself". האלבום שהופק על ידי סקוט ליט היה שקט יותר מקודמיו וקרוב יותר למיינסטרים. מספר שירים מהאלבום הפכו ללהיטים בתחנות הרדיו וב-MTV, ביניהם: Drive, Stellar, Pardon Me ו-Clean. באותה שנה השתתף בויד באלבום המיוחד שהוציאו חברי להקת סנוט לזכר סולן הלהקה ליין סטרייט שנהרג בתאונת דרכים.
הלהקה המשיכה בהקלטות ובקיץ 2000 יצא EP נוסף "When Incubus Attacks", שכלל מספר גרסאות אקוסטיות וגרסאות חיות לשירים מאלבומים קודמים וכן שיר חדש אחד בשם Crowded Elevator. באוקטובר 2001 יצא "Morning View" לחנויות. היה זה האלבום המלא הרביעי של הלהקה והוא המשיך את מגמת ההתקרבות למיינסטרים שהתחילה לקראת סוף העשור הקודם. הלהקה כבר לא הייתה הצלחה בקנה מידה אמריקאי בלבד, האלבום הביא ללהקה מעריצים רבים גם מאירופה ויפן.
באוקטובר 2002 פוטר אלכס קטוניץ' מהלהקה ואת מקומו תפס בן קני. האלבום הראשון עם קני על הבס נקרא "A Crow Left of the Murder..." והוא יצא בפברואר 2004. באלבום ישנה חזרה מסוימת לשורשים מהאלבומים המוקדמים של הלהקה.
אחר ציפייה ארוכה מצד המעריצים, יצא ב-28 בנובמבר 2006 אלבומה הששי של הלהקה, "Light Grenades". הסינגל הראשון מהאלבום, "Anna-Molly" יצא לחנויות למשך יום אחד, ב-20 בספטמבר.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בתחילת 2007, במהלכו הופיעה בין השאר בהאנגר 11 בתל אביב, לפני כ-3,000 צופים. ב-9 ביוני 2015 הלהקה חזרה להופיע בישראל, באמפי פארק ברעננה.
סגנון.
הסגנון המוזיקלי של הלהקה השתנה לאורך השנים. אולם לאורך כל הקריירה ניתן לשמוע את השפעות הפ'אנק של רד הוט צ'ילי פפרז ופיית' נו מור. השפעות נוספות על הצליל של הלהקה באות מהגראנג' והמטאל, וכמו כן ערבוב הסגנונות של מיסטר באנגל שניתן לחוש בו בתקליטים המוקדמים של הלהקה. גם חברי הלהקה הביאו עימם סגנונות שונים ללהקה, קטוניץ' היה בצעירותו נגן ג'אז והדי.ג'יים (לייף וקילמור) הביאו השפעות מעולם ההיפ הופ.
תסכית
תַּסְכִּית היא תוכנית רדיו שבה מוגשים סיפור או חלק מעלילה שלמה באמצעים קוליים. משתתפים בו קריינים וטכנאי אולפן המגישים את הסיפור שעבר עיבוד מתאים להאזנה. תסכיתים היו חלק פופולרי מתרבות הבידור של המאה ה-20, והיוו מרכיב חשוב בלוח השידורים של כל תחנת רדיו בעולם. בשלהי שנות ה-80, עם דעיכת הרדיו כאמצעי בידור עיקרי, חדלו לשדר תסכיתים ברדיו.
בסביבות 2010 החלו להחיותם מחדש ברשת האינטרנט - גם כסוגה נוסטלגית; גם משום שהפקתם, ודרישות החומרה והתוכנה, הן בצד השרת והן בצד הלקוח, פחותות בהשוואה לחלק מצורות התוכן האחרות; וגם משום שמדובר בענף אמנותי בפני עצמו.
במהלך שנות העשרה המאוחרות של המאה ה-21, חזרה הפופולריות של סיפורים ותוכניות קוליות בצורה מעט שונה. ההסכת (מוכר בשמו כפודקאסט) הוא לא תוכנית רדיו שמשודרת בזמן קבוע כמו התסכית, אלא תוכנית קולית המאפשרת למאזין אותה בכל זמן שיחפוץ כאשר היא מוקלטת מראש.
מהות התסכית.
התסכית הוא אמצעי דרמה המעביר אל המאזין סיפור, תוך ניצול האפשרויות בתחום זה של מדיה: קריינות ואפקטים קוליים. בבסיס התסכית, סיפור שנכתב במיוחד או עבר עיבוד מתאים לשידור ברדיו. הוא מורכב מדיאלוגים שנכתבים באופן המאפשר למאזין להבין את העלילה מתוכן הדברים ומפעלולים (אפקטים) רדיופוניים המשתלבים בין המילים.
משתתפים בתסכית קריינים המקריאים את הטקסט באולפן, וכן טכנאים המשלבים במהלך התסכית את פעלול הקול המתאים לרקע, כגון סערה (על ידי מכונת רוח), המולת רחוב, מים מפכים וכדומה. התסכית הוא סיפור משודר המשלב מרכיבים מתחום התיאטרון, והדמויות המשתתפות בו אינן נראות למאזין אך מאפשרות לו להשלים בדמיונו את הרקע והתפאורה המתאימים לעלילה המשודרת.
באופן זה הוגשו סיפורי מתח ועלילות רומנטיות כמו גם סדרות קומיות, חלקם היו עיבודים לספרים ידועים, האחרים נכתבו במקור לתסכית רדיו.
היסטוריה של התסכית.
ימי התסכיתים כימי הרדיו. ראשיתם עם הקמת תחנות הרדיו הראשונות בשנות ה-30 של המאה ה-20. תחנות הרדיו המסחריות הראשונות שקמו באותם ימים, החלו לשבץ לצד חדשות ותוכניות מוזיקה ומלל, תסכיתים במגוון רחב של ז'אנרים – מתח, מדע בדיוני, קומדיה, ועוד. בלשים ידועים כמו שרלוק הולמס, הופיעו ברדיו של שנות הארבעים הרבה לפני שהגיעו אל מסכי הקולנוע והטלוויזיה. ב-1938 הצליח התסכית "מלחמת העולמות" של אורסון ולס לגרום פחד ואימה בקרב תושבי אמריקה. ז'אנר המדע הבדיוני נחשב למפותח בין התסכיתים והביא למאזינים סדרות יוקרתיות כמו "המוסד" של אייזק אסימוב, ו"כוכב הלכת האבוד" של הסופר הבריטי אנגוס מק-ויקר. יצירות רבות ומפורסמות שהוכרו בעולם דרך מסכי הקולנוע והטלוויזיה, עברו עיבוד מוקדם לרדיו ושודרו כתסכיתים, ובהם "שר הטבעות", ו"ההוביט".
בשנת 1943 כתב מיכאל אוהד תסכית ראשון לתחנת הרדיו בעברית של המנדט הבריטי, קול ירושלים. מכאן החל שידור תסכיתים בתחנה זו, ובמחליפתה, קול ישראל, תחנת הרדיו היחידה. לאולפני הרדיו בירושלים ובתל אביב הובאו שחקני תיאטרון כיוסי ידין, שמואל כצנלנסון ובני משפחת בנאי, ששיחקו בתסכיתים למבוגרים וילדים. הז'אנר התפתח יחד עם הרדיו, ובשלהי שנות ה-50, ובעיקר בשנות ה-60, היו אלה תסכיתי הרדיו אשר הצמידו מאזינים רבים אל המכשיר בפינת החדר, להקשבה במתח, בהנאה ובצחוק. ל"קול ישראל" הצטרפה תחנת גלי צה"ל וביחד הן סיפקו את הבידור האולטימטיבי להמונים. הידועים שבהם: הבלש פול טמפל, תסכית האימה "עיניים באפילה", והסדרה הקומית "משפחת שמחון".
התוכנית "המסך עולה" ב"קול ישראל" בעריכתו של מיכאל אוהד שידרה למעלה מ-1,800 תסכיתים במשך 20 שנה. 400 מהתסכיתים נכתבו במקור על ידי בכירי הכותבים בספרות הישראלית. מדי שבוע שודר בתוכנית תסכית רדיו ארוך. התסכיתים היו בעיקר עיבודים לרדיו של סיפורים ונובלות ממיטב ספרות העולם. בתוכנית השתתפו מיטב שחקני התיאטרון בישראל, ובהם נודעו בקולם, בעל הייחוד הרדיופוני, שחקנים כדוגמת חנה מרון, שרגא פרידמן, מישא אשרוב ואחרים.
בין התסכיתים שנכתבו או עובדו לרדיו בישראל, אפשר היה לשמוע יצירות מהקלאסיקה הספרותית. ובין הבולטים בהם ספורי מתח ומדע בדיוני כמו: "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד" מאת סטיבנסון, "תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד, ועיבוד לספרו של קפקא "הגלגול". בסוגת ספרות הילדים עובדו "הנסיך הקטן", "מסעות דוליטל הרופא", "ספר הג'ונגל" של רודיארד קיפלינג, ועוד רבים.
כותבים ושחקנים.