תחומי מחקרו וחשיבתו המרכזיים של בורדייה התרכזו כאמור בניתוח של העשייה האמנותית בהקשר חברתי של יחסי כוח ותועלתנות חברתית. בניגוד לעיסוק האקדמי באמנות, בורדייה רואה את הן את עבודתם היצירתית של יוצרים ואמנים הן את הצריכה האמנותית והתרבותית של תוצרי עבודה זו, כבעלות משמעות חברתית וקשורות לאינטרסים, לכוח, מאבקים להכרה וללגיטימציה ולסטטוס ויוקרה.
ניתן לחלק את עבודתו של בורדייה לשתי חטיבות - הראשונה עוסקת בדפוסים היררכיים של צריכה תרבותית ומאורגנת סביב המושג הון תרבותי, והשנייה בוחנת את תחום הייצור התרבותי אותו בורדייה מגדיר כשדה הייצור התרבותי.
מושגים מרכזיים.
דפוסי צריכה תרבותית.
המושגים שבהם משתמש בורדייה בתחום זה של עבודתו לקוחים לרוב מהעולם הכלכלי –
בעבודות מוקדמות שבהן חקר את תחום החינוך, בורדייה מצא כי ההון התרבותי, שיסודותיו נרכשים כבר בשלב מוקדם של החִברות, מהווה גורם מרכזי בתהליכי השעתוק החברתי ושימור ההיררכיה המעמדית, ובכך ערער על ההנחה המונחת בבסיס מערכות החינוך המודרניות לגבי יכולתן להעניק שוויון הזדמנויות לכל. טענה נוספת היא קיומו של מתאם גבוה בין הון תרבותי להון כלכלי, כאשר ההון התרבותי נוטה להסתיר את מקורות ההון הכלכלי מהם צמח. בורדייה משתמש במילה אלכימיה כדי להסביר את המעבר מהון כלכלי לתרבותי – התהליכים מסתוריים, מעורפלים אך הקשר ברור ומובהק.
במחקריו מפתח בורדייה את מושג ההביטוס ומשתמש בו על מנת לנתח את הזיקה בין מבנים חברתיים לפעולתו של האדם הפרטי. הנחת היסוד שלו היא שהפעולה האנושית אינה מקרית אלא היא תוצר של הבנייה חברתית, וכי היא מהווה חלק ממודל פעולה תרבותי שלם. ההביטוס הוא מכלול ההרגלים והפרקטיקות התרבותיות של אדם בחיי היומיום, כאשר אלו ממקמים אותו ב"שדות" החברתיים השונים שבהם הוא מהווה "שחקן". ההביטוס הוא סוג של חוקיות מופנמת, הטמעת מערכת התיווך התרבותית באדם מרגע לידתו ובמהלך חייו, עד שהיא הופכת לבסיס הכרת המציאות שלו ומחוללת בכך את כל פעולותיו. מערכת זו היא מערכת כללים המוטבעת באדם באופן גופני, דרך מצבים ספציפיים, ולעולם אינה מערכת חוקים אובייקטיבית של מבנה המתקיים במנותק מהאנשים הפועלים לפיו. אין משמעות לחוקיות כללית ואובייקטיבית ללא הפעולה הממשית עצמה, טוען בורדייה, כשם שאין משמעות לפעולה בודדת המנותקת מהמערכת הסובבת אותה.
יש לציין כי מושג ההביטוס מוגדר גם-כן ביחס לשדות ודיסציפלינות, ולא רק ביחס לפרטים: "הביטוס", טוען בורדייה, "הנו בעת ובעונה אחת הן "מקצוע", אוצר של טכניקות ושל אסמכתות, והן מכלול של "אמונות" [...] כל התכונות הללו נובעות מן ההיסטוריה...הייחודית של הדיסציפלינה, ממיקומה...בהיררכיה של הדיסציפלינות: תכונות אלו מהוות בעת ובעונה אחת הן תנאי מוקדם, המאפשר לשדה לתפקד – והן תוצר של תפקודו".
שדה הייצור התרבותי.
מושג מחקרי מרכזי נוסף בהגותו הוא שדה: "שדה הנו מרחב מתובנת, זירה של כוח – יש בו שולטים ונשלטים, יש בו יחסים מתמידים, מתמשכים, של חוסר שוויון ששוררים בתוך המרחב הזה – שהוא גם שדה קרב לשימור או לשינוי יחסי הכוחות הללו". כל גורם בשדה מוגדר ביחס למיקום שלו במרחב, ומתחרה באחרים תוך שימוש בכוח היחסי שיש בידו, ואשר מגדיר את מעמדו בתוך השדה, וכפועל יוצא את האסטרטגיות שינקוט. "כל שדה", מוסיף בורדייה, "מגדיר את עצמו בין השאר באמצעות מושאי-מאבק ואינטרסים ייחודיים לו [...] כדי ששדה יפעל, צריך שיהיו בו מושאי-מאבק ואנשים המוכנים לשחק את המשחק ובעלי הביטוס, הכולל הן הכרה של כללי המשחק האימננטיים, של מושאי-המאבק וכדומה, והן הכרה בתוקפם".
פיתוח תורת השדות של בורדייה היא פרי השראתם הן של קרל מרקס והן של מקס ובר. ובר תפס את המציאות החברתית כמכלול של תת-ספירות – הספירה הכלכלית, הדתית וכו'. לכל ספירה יש אוטונומיה והגיון פנימי משלה. גם על פי בורדייה, המרחב החברתי כולל שדות רבים, לכל שדה יש אוטונומיה אך זו אינה טוטלית. קיימים קשרים בין השדות - קשרים הניתנים לשינוי. כל השדות שייכים לשדה גדול יותר שנקרא "שדה הכח" – שדה זה נשלט על ידי המדינה (שלטון פוליטי). אמירה זו מתאימה לצרפת שהיא מדינה ריכוזית והשלטון בה מקרין על כל מה שמתרחש במדינה.
לשדות שונים יש חוקי תפקוד בלתי משתנים, שהמשמעותיים שבהם הם:
בורדייה מיישם את מושג השדה לתחום הייצור התרבותי - שדה הייצור התרבותי הוא המרחב החברתי שבו מתקיימת עשיית תרבותית ואמנותית. במסגרת זו ניתן להתייחס לתת-שדות, כגון שדה הציור, שדה המוזיקה, הספרות ועוד. המאבק בשדה הייצור התרבותי הוא על הגדרת יצירות האמנות כיצירות מופת, הכנסתן ל"קאנון" והכרה בסטטוס של יוצריהם כטובים בתחומם, כגאונים יצירתיים. בורדייה מציין את המאבק המתמיד בשדה הייצור התרבותי בין אוטונומיה להטרונומיה. בתחום האוטונומי ההכרה ניתנת על בסיס עקרונות וחוקים ייחודיים לעולם התרבות והאמנות ("אמנות לשם אמנות"), בעוד בתחום ההטרונומי משולבים גם שיקולים חיצוניים מתחומים אחרים של הפעילות החברתית, כגון תפוצה, מסחריות וכדומה.
קישורים חיצוניים.
מכּתביו:
מבחן אינטליגנציה וכסלר לילדים
מבחן האינטליגנציה וכסלר לילדים (באנגלית: Wechsler Intelligence Scale for Children, WISC) הוא אחד מתוך סדרת מבחני אינטליגנציה שפותחו בידי דייוויד וכסלר (David Wechsler) ב-1949 לגילאים שונים. (מבחן לילדי גן ילדים, מבחן לילדי בית ספר, מבחן למבוגרים).
"המבחן לילדי בית ספר" נועד לילדים בגילאים 16-6, ניתן להשלימו ללא כתיבה או קריאה. תוצאתו היא ציון מנת משכל (IQ). הגרסה החדשה ביותר של המבחן באנגלית היא הדור החמישי שלו (WISC-Vׂ), והיא פותחה ב-2014. הגרסה העדכנית ביותר בעברית היא הדור הרביעי שלו (WISC-IV), שפותחה באנגלית בשנת 2003.
בנוסף לציון מנת המשכל הכללי, מבחן וכסלר מפיק גם ארבעה ציונים נוספים: הבנה מילולית, לוגיקה תפיסתית, מהירות עיבוד וזיכרון עבודה.
המבחן מורכב מעשרה תת-מבחנים המהווים את ליבת המבחן ומחמישה מבחנים נוספים. האחרונים מותאמים לילדים במקרים יוצאי-דופן או לצורך פיצוי על נתונים שנפגעו, עקב הפרעות או נסיבות אחרות. בוחנים יכולים להשתמש בלא יותר משני מבחנים נוספים כתחליף בכל מבחן וכסלר, ולא יותר מתחליף אחד עבור כל תת-נושא (או אינדקס).
כל אחד מעשרת מבחני הליבה מקבל משקל זהה במדד מנת המשכל הכולל. ישנם שלושה תת-מבחנים בהבנה מילולית ולוגיקה תפיסתית, כך שמשקלם הוא 30% בציון הכולל, מהירות עיבוד וזיכרון-עבודה כוללים כל אחד שני תת-מבחנים ולכן משקלם בציון הכולל הוא 20%.
התת-מבחנים בהבנה מילולית כוללים:
התת-מבחנים בלוגיקה תפיסתית כוללים:
התת-מבחנים בזיכרון העבודה כוללים:
התת-מבחנים במהירות עיבוד כוללים:
לא ניתן לספק דוגמאות לתת-מבחנים השונים מכיוון שזכויות היוצרים עליהם שייכים לחברת "Harcourt Assessment".
לבני אדם שגילם מעל 16, מועבר מבחן וכסלר למבוגרים (Wechsler Adult Intelligence Scale, WAIS)
אלבארו סבוריו
אלבארו אלברטו סבוריו צ'אקון (בספרדית: Álvaro Alberto Saborío Chacón; נולד ב-25 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר מקוסטה ריקה.
קריירה.
סבוריו היה מלך השערים של הליגה הקוסטה-ריקנית בעונת עם 25 כיבושים, 5 יותר מוויין וילסון. הוא אחד השחקנים החשובים בנבחרת קוסטה ריקה. סבוריו השתתף בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 23, שהשתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), ותרם רבות לעליית קוסטה ריקה למונדיאל 2006.
עם דפורטיבו סאפריסה, זכה סבוריו בגביע CONCACAF לאלופות בשנת 2005, והיה חלק מהקבוצה שהשתתפה באליפות העולם לקבוצות 2005. בטורניר זה סיימה סאפריסה במקום השלישי וסבוריו סיים כמלך השערים של הטורניר.
ליגה ב' צפון א'
ליטני
נהר הליטני (בערבית: نهر الليطاني נהר א-ליטאני; בלטינית: Leontes) הוא הנהר הגדול בלבנון ואורכו 170 ק"מ. הנהר מתחיל לזרום בסביבת בעלבכ, ממשיך לכיוון דרום מערב, דרך בקעת הלבנון, בין הר הלבנון לבין הרי מול הלבנון, עד לסביבת מרג' עיון שליד גבול ישראל-לבנון, שם פונה הנהר מערבה (במה שמכונה "ברך הליטני") ונשפך לים התיכון, צפונית לצור.
תוואי הנהר.
מקורות הנהר.
שטחו של אגן הניקוז של הנהר הוא 2,290 קמ"ר, והוא כולל את כל בקעת הלבנון, השיפולים המזרחיים של דרום הרי הלבנון והשיפולים המערביים של דרום הרי מול הלבנון.
הקטע הראשון - זרימה דרומה.
זהו הקטע העיקרי של הנהר, שמתחיל באזור בעלבכ, ועובר רובו דרך בקעת הלבנון. במהלכו הופך הנהר לאגם - אגם קרעון. זהו אגם מלאכותי ששטחו 11 קמ"ר, שנוצר עקב סכר, שהוקם בשנים 1959–1965. קטע זה מסתיים ב"ברך" הליטני באזור מרג' עיון סמוך למצודת הבופור.
"ברך" הליטני.
"ברך" הליטני הוא הכינוי לעיקול בסיום הזרימה דרומה, ליד מצודת הבופור, בו הנהר משנה את כיוונו וממשיך לכיוון מערב, זהו העיקול הקרוב ביותר לגבול ישראל-לבנון - כ-4 ק"מ בלבד.
הקטע האחרון - זרימה מערבה.
הקטע האחרון של הליטני נקרא גם בשם "אל-קאסמיה" (בערבית: القاسميه), והוא נשפך אל הים התיכון, צפונית לעיר צור. רובו של קטע זה מרוחק מגבול ישראל-לבנון מרחק של כ-29 ק"מ.
מי הנהר והשימוש בהם.
ספיקת הנהר 920 מיליון מ"ק בשנה של מים מתוקים ברמה גבוהה. כחצי מהמים מנוצל עד לברך הליטני, בעיקר באמצעות מפעלי ההשקיה והמפעל ההידרואלקטרי הקשורים לאגם קרעון. באזור ברך הליטני זורמים כ-480 מיליון מ"ק בשנה. בקטע שלאחר ברך הליטני (אל-קאסמיה) מנוצלים עוד כ-125 מיליון מ"ק בשנה להשקיה, והיתר (כ-355 מ"ק בשנה) נשפכים לים התיכון.
מקור השם.