קלימט הגה את הרעיון לשימוש בזהב מטיול שעשה לאיטליה ב-1903. כשהוא ביקר ברוונה, הוא ראה פסיפס מברונזה בבזיליקת סן ויטאלה. עבור קלימט, השטחיות וחוסר העומק בפסיפס רק העצימו את זוהרו של הזהב, ובעקבות כך הוא החל להשתמש לעיתים תכופות בעלי זהב וכסף ביצירותיו.
מומחים טוענים כי היצירה מתארת את אפולו מנשק את דפנה, כמסופר במטמורפוזות של אובידיוס.
יצירתו הקודמת של קלימט, סדרת ה-"Vienna Ceiling", עוררה ביקורת עזה בקרב קהילת האמנים. בניגוד לכך, הנשיקה שהוצגה ב-1908 התקבלה בהתלהבות, ונרכשה על ידי ממשלת אוסטריה עוד בעודה בתצוגה אף לפני שקלימט סיים להשלימה.
גם כיום יצירה זו פופולרית מאוד. ב-2012, הציור הופיע בסרט זאת מלחמה בכיכובם של ריס וית'רספון, כריס פיין וטום הארדי. בסרט, דמויותיהם של וית'רספון ופיין מבקרות בתערוכה של קלימט כאשר הנשיקה מהווה מרכזה של התערוכה. ב-2013, האמן הסורי טאמם עזאם צייר את הנשיקה על מבנה שהופצץ כתוצאה ממלחמת האזרחים בסוריה. האמן קרא למיצג "Freedom Graffiti", והוא יצר זאת כדי להגביר את המודעות הבינלאומית למלחמה בסוריה.
טירת פוינאר
טירת פוינאר, המכונה גם מצודת פוינאר (ברומנית: Cetatea Poenari) היא טירה הרוסה ברומניה שהייתה ביתו של ולאד השלישי. הגישה למצודה נעשית על ידי טיפוס ב-1,480 מדרגות בטון.
מיקום.
הטירה ממוקמת על מישור הר קטטיאה, מול הצד המערבי של טרנספגרשאן, על קניון שנוצר בעמק נהר ארג'ש, קרוב להרי פגראץ'.
היסטוריה.
הטירה הוקמה סביב תחילת המאה ה-13 על ידי וולאכים. בסביבות המאה ה-14 הייתה פוינאר (שנודעה אז כ"טירת ארג'ש") המצודה העיקרית של שליטי בסאראב. בעשורים הבאים, השם ותושביו השתנו מספר פעמים אך בסופו של דבר הטירה ננטשה ונזנחה.
עם זאת, במאה ה-15, תוך שהוא מבין את הפוטנציאל לטירה המונחת גבוה על מצוק של סלע תלול, שיפץ ולאד השלישי "המשפד" את המבנה בכך שהוא משעבד את אויביו מהאצולה של הנסיכות הדנוביות בוולאכיה ומולדביה, והפך אותו לאחת מהמצודות העיקריות שלו, תוך שיקום מחדש של הטירה בצד שמאל של הנהר עם אבנים מהטירה הישנה יותר, שהייתה בגדה הימנית ונמוכה מעט. למרות שהטירה שימשה שנים רבות לאחר מותו של ולאד בשנת 1476, היא בסופו של דבר ננטשה במחצית הראשונה של המאה ה-16 ושכבה בהריסות עד המאה ה-17. גודל הטירה ומיקומה הקשו על כיבושה.
ב-13 בינואר 1913, מפולת שנגרמה על ידי רעידת אדמה, הפילה חלקים מהטירה שהתרסקה לתוך הנהר הרחק למטה. לאחר שתי רעידות אדמה נוספות בשנת 1940 ו-1977 שגרמו נזק נוסף, היא תוקנה מעט והקירות ומגדליה עומדים עד היום. מאז 2009 מנוהל האתר על ידי מוזיאון מחוז ארג'ש..
בתרבות הפופולרית.
עיבוד מודרני של טירת פוינאר הוצג בסדרת הטלוויזיה של רשת STARZ הסודות של דה וינצ'י משנת 2013 בפרק שכותרתו "השטן" בו לאונרדו דה וינצ'י נוסע לטירת פוינאר בוולאכיה כדי להיפגש עם ולאד השלישי.
הפרק "The Hardy Boys &amp; Nancy Drew Meet Dracula" של הסדרה The Hardy Boys / Nancy Drew Mysteries משנות ה-70 מתרחש בתוך "הטירה של דרקולה" ב"פוינאר". צילומי הטירה ששימשו בפרק הם טירת פאונארי האמיתית, אם כי בפרק מופיעים אנשים שנסעו עד שערי הטירה לפסטיבל רוק - דבר שבלתי אפשרי לעשות זאת, כיוון שיש לעלות במדרגות כדי להגיע לכל מקום ליד ההריסות.
הטענות כי טירת פוינאר היא הטירה "האמיתית" של דרקולה כפי שמוצג ברומן דרקולה המפורסם של בראם סטוקר, אין לכך בסיס בספרו של סטוקר. אין הוכחה שסטוקר ידע על טירת פוינאר והטירה ממוקמת בערך 200 ק"מ מדרום למקום ההתרחשות של הרומן, שהיה בפינה הצפון-מזרחית של טרנסילבניה.
אגדות.
אגדות וסיפורים רבים על טירת פאונארי שרדו לאורך מאות שנים. בתקופה הקומוניסטית ברומניה, לעיתים בילו מבקרים זרים את הלילה בתוך המבנה ההרוס; ביניהם היה בעלה של פטימה פהלווי, וינסנט לי הילייר, שטען כי בלילה הטמפרטורה הייתה נמוכה בהרבה מהרגיל בטירה (אפילו בחודש יולי), הריח פרחים רקובים למרות שלא היו כאלה, הוא סבל מסיוטים ביזאריים, חלה בקרטוזיס באופן לא מוסבר וקיבל את "התחושה המפחידה" שמסתכלים עליו וננשך מבלי שהותקף פיזית. האתר הוצג גם כמקום רדוף רוחות בתוכנית Ghost Hunters International בעונה 1 (2008–2009), פרק 14.
אמשטיסלאב
טירת פאונארי
סימו ליו
סימו ליו (בסינית מפושטת: 刘思慕; נולד ב-19 באפריל 1989) הוא שחקן, פעלולן ותסריטאי קנדי ממוצא סיני. ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של ג'ונג קים בקומדיית המצבים "המכולת של קים", ובזכות הופעתו בתור גיבור-העל שאנג-צ'י בסרטי היקום הקולנועי של מארוול.
ביוגרפיה.
סימו ליו נולד בחרבין, חיילונגג'יאנג, והיגר עם משפחתו לשכונה במיסיסוגה, קנדה בגיל חמש. בתום לימודיו למד סימו מימון וחשבונאות, ועבד כחשבונאי בחברת דלויט בטרם עזב את עבודתו עקב קיצוצים. סימו ניסה לעבוד בעבודות שונות, עד שהחליט להתעסק במשחק. הוא החל להופיע כניצב ופעלולן בסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה שונות, ולאחר מכן הופיע בתפקיד ראשי בסדרה הקנדית "דם ומים", שעל תפקידו בה זכה למועמדות בטקס פרסי ACTRA ופרס המסך הקנדי. מאוחר יותר הופיע בתפקיד חוזר בסדרה "חטופה", המובססת על זיכיון "חטופה" בכיכובו של ליאם ניסן.
בשנת 2016 החל לשחק את התפקיד הראשי של ג'ונג קים בקומדיית המצבים "המכולת של קים" ברשת הטלוויזיה הקנדית CBC Television, המבוססת על מחזה עלילתי באותו השם. הסדרה זכתה בפרס האנסמבל הטוב ביותר בטקס פרסי ACTRA בשנת 2017, קטגוריה אליה היו מועמדים גם בשנים 2018 ו-2019. בשנת 2018 זכתה הסדרה בפרס סדרת הקומדיה הטובה ביותר בטקס פרסי המסך הקנדי. הסדרה סיימה את שידוריה לאחר חמש עונות בשנת 2021. במקביל המשיך סימו להופיע בתפקידים שונים בסדרות הטלוויזיה "אורפן בלאק", "סלאשר", "דם רע", "המרחב" ו"חמוץ מתוק".
במהלך כנס "קומיק-קון" סן דייגו 2019, הוכרז כי סימו ליו לוהק לגלם את דמותו של גיבור-העל שאנג צ'י בסרט "שאנג-צ'י ואגדת עשר הטבעות", הסרט הראשון ב בו מככב שחקן אסייתי בתפקיד הראשי. זוהי למעשה הופעתו הקולנועית הראשונה של סימו, מלבד תפקיד ניצב מינורי בסרט "פסיפיק רים". השחקן הביע את התעניינותו בתפקיד בטוויטר עוד בדצמבר 2018, נוסף על התעניינות בגילום דמויותיהם של נאמור וסאנפייר.
נוסף על עבודתו כשחקן מתעסק סימו בכתיבה, והיה חבר בצוות כותבי הסדרה "דם ומים". בינואר 2018 פורסם מאמר אינטרנטי פרי עטו, המתאר את ילדותו כבן למשפחת מהגרים, במגזין "Maclean's". הוא ביים וכתב מספר סרטים עלילתיים קצרים שהוקרנו בפסטיבלים ברחבי קנדה וארצות הברית, כאשר האחרון שבהם צבר, נכון למאי 2020, כ-640,000 צפיות ביוטיוב.
בשנת 2021 גילם את ג'ילברט בסרט הדרמה ""Women Is Losers"."
בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100.
פרנסיס דנבי
פרנסיס דנבי (באנגלית: Francis Danby; 1793-1861) היה צייר אירי מהתקופה הרומנטית. נופיו הדמיוניים והדרמטיים היו דומים לאלה של ג'ון מרטין. דנבי פיתח את סגנון הדמיוני שלו והיה הדמות המרכזית בקבוצת אמנים שקיבלו את הכינוי האסכולה של בריסטול. תקופת ההצלחה הגדולה ביותר שלו הייתה בלונדון בשנות העשרים של המאה ה-19.
חיים.
יליד דרום-מזרח אירלנד, ב־16 בנובמבר 1793, היה אחד מתאומים. אביו, ג'יימס דנבי, עיבד חווה קטנה בבעלותו בסמוך לווקספורד, אך לאחר מותו, בשנת 1807, המשפחה עברה לדבלין, כאשר פרנסיס היה עדיין תלמיד בית ספר. הוא החל לתרגל רישומים בבתי הספר של חברת רויאל בדבלין. אצל האמן ג'יימס ארתור אוקונור, החל לצייר נופים. דנבי התוודע גם לג'ורג' פטרי.
בשנת 1813 עבר דנבי ללונדון יחד עם אוקונור ופיטרי. לקבוצה זו לא היו משאבים כספיים מספיקים, והם נאלצו לחזור לאירלנד. בבריסטול הם עשו הפסקה, ודנבי, גילה שהוא יכול להשיג סכומים מזעריים עבור ציורי צבעי מים, ונשאר שם. לאחר זמן מסוים הוא שלח לתערוכות בלונדון תמונות חשובות. ציורי השמן הגדולים שלו משכו תשומת לב.
אסכולת בריסטול.
ב־1818/19, דנבי היה חבר בקבוצת האמנים הבלתי פורמלית שהתפרסמה כאסכולת בריסטול, והשתתף במפגשיהם בערבים וצייר רישומים מטיוליהם בסביבה. בציור "נקיק האבון" (1822) מופיעות דמויות המתארות את המקום שהיה מועדף לבקור על ידי הקבוצה. הוא נשאר מחובר עם חבריו בבריסטול במשך כעשור, אפילו לאחר שעזב את העיר בשנת 1824.
הקבוצה התגבשה בתחילה סביב אדוארד בירד, ודנבי בסופו של דבר החליף את בירד כדמותו המרכזית. לציור הז'אנר של בירד היה סגנון נטורליסטי וצבעים עזים, והשפעתו נראית על הסגנון של דנבי. דוגמאות לכך הן הטיפול של דנבי בדמויות ב"נערים שטים בסירה קטנה" (בערך 1821) ו"יציאת ישראל ממצרים" (1825). דנבי היה מקורב גם לאדוארד וילייר ריפיל, שסגנונו התפתח לצד זה של דנבי בהשפעת בירד.
אמני בריסטול, ובמיוחד פרנסיס גולד, השפיעו על דנבי בסגנון הדמיוני והפיוטי. לג'ורג' קמברלנד, עוד אחד מחברי הקבוצה, היו קשרים רבים בלונדון. בשנת 1820 כאשר פרנסיס דנבי הציג בלונדון, השתמש קומברלנד בקשריו כדי לקדם את חברו דנבי. ישנן עדויות מהתכתבויותיהם כי קמברלנד הציע נושאים שדנבי יצייר. קמברלנד היה חבר קרוב של ויליאם בלייק, והועלתה הטענה כי עבודתו של בלייק השפיעה גם היא על דנבי, למשל הציור השני שהציג דנבי, "אהבה מאכזבת", באקדמיה המלכותית בשנת 1821. היצירה של דנבי "אי קסום", שהוצגה בהצלחה בשנת 1825 במכון הבריטי ואחר כך בבריסטול, השפיעה במיוחד על אמנים אחרים של אסכולת בריסטול.
הצלחה.