מעבר לכך, הגדיר דסאו את דמותו של בִין כ"הכלאה בין ז'אק טאטי, צ'ארלי צ'פלין ופרנק ספנסר" (האחרון הוא דמותו של מייקל קרופורד בסיטקום הבריטי "Some Mothers Do 'Ave 'Em"), כזו שהיוותה חידוש עבור צופים רבים. רואן אטקינסון אף אמר כי דמותו של מסייה הולו, בגילומו של ז'אק טאטי, הייתה לו מקור השראה בפיתוח דמותו של בין. הוא אף ציין כי ביסס את הדמות על עצמו בגיל תשע, ואמר כי "מהותו של מיסטר בין היא שהוא אנוכי לחלוטין, מרוכז בעצמו ולא בדיוק מכיר בעולם החיצוני. הוא למעשה ילד בגוף של אדם מבוגר. שזה בעצם הבסיס למרבית הקומיקאים החזותיים (visual comedians): סטן לורל, צ'פלין, בני היל". שחקן קומי נוסף שאליו הושוותה דמותו של מיסטר בין הוא כוכב הראינוע באסטר קיטון.
תקופת שידור.
התוכנית "מיסטר בין" שודרה לראשונה ב-1 בינואר 1990 ברשת הטלוויזיה ITV. השידור זכה לנתוני צפייה גבוהים של כ-13 מיליון צופים. בניגוד למרבית תוכניות וסדרות הטלוויזיה הכוללות בכל עונה כ-20 פרקים כשכל עונה משודרת במשך כשנה — יצאו בסך הכול 15 פרקים בלבד של "מיסטר בין", ששודרו כ"ספיישלים" טלוויזיוניים, ויצאו במרווחים גדולים במהלך השנים 1995−1990.
בישראל שודרה התוכנית בערוץ 2 במהלך שנות התשעים ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
פתיח התוכנית.
בפתיח התוכנית יורד מר בין מהשמים באמצעות קרן אור, וברקע מושמעת שירת מקהלה, ששרה את אות הפתיחה בלטינית. משמעות המילים שהיא שרה בפתיח היא: "הנה האיש שהוא שעועית [=הפירוש המילולי של 'בין']" (Ecce homo, qui est faba); באות הסיום שרה המקהלה "היה שלום, אדם שהוא שעועית" (Vale homo, qui est faba). את המוזיקה חיבר הווארד גודל (Howard Goodall), ששיתף פעולה עם רואן אטקינסון עוד כשהופיע בהופעות קומיות בעת לימודיו באוניברסיטה. גודל אף ליווה, בנגינה בסינתיסייזר, את הופעותיו החיות של אטקינסון, שבהן פיתח את הבסיס לדמותו של בין.
דסאו מפרש שפתיח התוכנית הוא "התייחסות מרומזת לתקופת חייו של אטקינסון כתלמיד בית ספר. כשם שחבריו ללימודים כינוהו חייזר על שום מראהו החיצוני המוזר, כך יורד בִּין לארץ באמצעות קרן אור – כאילו היה אף הוא מכוכב אחר".
דמויות ואלמנטים חוזרים.
מיסטר בין.
הדמות הראשית בתוכנית היא מיסטר בין בגילומו של רואן אטקינסון. בין הוא אדם ילדותי ואנוכי, שמתנהל בחייו היומיומיים בצורה המעלה גיחוך, ובפרט נוטה לסבך מצבים פשוטים, ולהיחלץ מהסיבוך בדרכים עוקפות ויוצאות דופן. הוא מתגורר בגפו בדירה לונדונית קטנה, ובדרך כלל חברתו היחידה היא בובת הדובי האהובה עליו, טדי. הוא נוהג ללבוש תמיד ז'קט טוויד אפור, מכנסיים מעט קצרים מדי, חולצה לבנה ועניבה, וכמו כן שיערו מסורק תמיד לצד. לבושו ותסרוקתו מזכירים מראה אופייני של תלמיד בבית ספר אנגלי בשנות ה-50. מיסטר בין כמעט שאינו מדבר, וכאשר הוא מוציא מילים מפיו, אלו מילים ספורות, שאותן הוא מבטא בקול לא ברור ונמוך באופן מוקצן וקומי. שמו הפרטי ותחום עיסוקו, אם הוא אכן בעל תעסוקה, אינם מוזכרים כלל במהלך התוכנית (בפני אחרים הוא מציג את עצמו בשם "בין").
פעמים רבות נראה שמיסטר בין אינו מודע להיבטים בסיסיים הנוגעים לאופן שבו נוהג העולם, והמערכונים בתוכנית מציגים את דרכי ההתמודדות הייחודיות שלו עם פעולות שלרוב נחשבות טריוויאליות ופשוטות, כמו בילוי בבריכת שחייה, הפעלת טלוויזיה, צביעת הקירות בדירתו, או תפילה בכנסייה. כך למשל, על מנת לצבוע את קירות דירתו, הוא מכסה את כל החפצים בדירתו, מלבד הקירות, בנייר עיתון, ומפוצץ פחית צבע באמצעות זיקוק, כך שנוזל הצבע מתפזר לכל עבר בדירה. ההומור במערכונים נובע בעיקר מהפתרונות היצירתיים (והאבסורדיים לרוב) שבִּין מציג לבעיות בהן הוא נתקל, מהאנוכיות ומצרות המחשבה שהוא מפגין בפתרון הבעיות, ולפרקים מתעלוליו שפוגעים בזולת אך מסייעים לו.
במסיבת עיתונאים ב-2007 אמר רואן אטקינסון על מיסטר בין:
טדי.
טדי הוא בובת הדובי של בין (באנגלית, בובת דובי נקראת "טדי בֵּר" – Teddy Bear). טדי הוא בובת דוב חומה, רגליו עבות וכפתורים משמשים לו בתור עיניים. לרוב הוא מהווה את חברתו היחידה של בין, ובין מתייחס אליו כאל "חברו" הטוב ביותר. הוא נוהג בטדי כאילו היה יצור חי, וכך למשל הוא קונה לו מתנה בחג המולד או משתדל שלא להעירו בשעות הבוקר. עם זאת, פעמים רבות התנהלותו של בין מביאה לכך שהדובי נקרע, או שראשו נערף, או שהוא נפגם בצורה זו או אחרת. בנוסף, בין עושה בו שימוש רב-תכליתי בשעת הצורך. למשל, הוא מחבר אותו לקצה מברשת צבע לשם צביעת הקירות בדירתו, או משתמש בו לניגוב כלים.
אירמה גוב.
אירמה גוב היא חברתו של מר בין, והדמות האנושית היחידה, מלבד בין, שהופיעה ביותר מפרק אחד בתוכנית. השחקנית הבריטית מטילדה זיגלר גילמה את דמותה. בין אינו מפגין התחשבות רגשית כלפיה, והוא רואה בה כמי שמארחת לו חברה, יותר מאשר הוא רואה בה את מושא אהבתו. אולם, הוא מקנא לה כאשר היא רוקדת עם גבר אחר במסיבת דיסקו. בחג המולד היא מצפה שיציע לה נישואים, ולאחר שהוא לא עושה זאת היא עוזבת אותו. דמותה של אירמה גוב מופיעה בשלושה פרקים בלבד, אך זיגלר הופיעה בפרקים נוספים בסדרה: בתפקיד מלצרית, בתפקיד אם של תינוק המסיעה עגלה ובתפקיד שוטרת. בתוכנית האנימציה של "מיסטר בין" חזרה להופיע דמותה של אירמה גוב, כשבסדרה יש לה בובת דובי משלה שמשמשת כגרסה נשית של טדי בשם לוטי.
מכוניתו של מיסטר בין.
בין נוהג במכונית מיני של חברת British Leyland. המכונית משמשת אביזר מרכזי במספר מערכונים ובדיחות בתוכנית, למשל בקטע שבו בין מתלבש בתוכה ונוהג בעזרת רגליו, בקטע שבו הוא נוהג במכונית בעזרת מערכת שאלתר בעודו יושב על כיסא הקשור לגג המכונית ועוד. תחילה נהג בין במכונית BMC Mini MK II כתומה מודל 1969, אך מכונית זו נהרסה בתאונה לאחר צילומי הפרק הראשון. מאז נהג בין במכונית British Leyland Mini 1000 מודל 1976–1980, בצבע ירקרק-צהוב עם חלק קדמי שחור. המכונית אף מופיעה בסדרה המצוירת של מיסטר בין, אך בסרט "החופשה של בין" נוהג בין במכונית מיני אחרת.
לאחר שצילומי התוכנית הסתיימו, נמכרה מכונית המיני המקורית ששימשה בצילומים לחברת Kariker Kars שהציגה אותה באירועים שונים. לאחר מכן הוצגה המכונית במשך תקופה מסוימת כאטרקציה מרכזית של מוזיאון Rover Group. ב-1997 נמכרה המכונית למוזיאון Cars of the Stars Motor Museum ("המוזיאון המוטורי של מכוניות הכוכבים") בקסוויק (Keswik), קאמבריה (שבאנגליה), והוצגה בו במשך תקופה מסוימת, אך לאחר מכן היא נמכרה שוב. במוזיאון הלאומי המוטורי בביולי (Beaulieu) בהמפשייר שבאנגליה, מוצגת מכונית שבה נעשה שימוש לקידום הסדרה המצוירת.
פרשנות הדמויות.
הסוציולוגית פטרישיה נוויל (Patricia Neville), שחיברה מאמר על מודל הגבריות שמייצג מיסטר בין, מנתחת את יחסו של בין כלפי טדי, דוב הצעצוע שלו:
נוויל משליכה מכך כי מודל הגבריות שמציג בין נוטה למבע רגשי מוגבל וחוסר יכולת לספק אהבה ותמיכה בצורה עקבית.
נוויל כתבה גם על יחסו של בין לחברתו:
הצלחה ביקורתית ומסחרית.
המבקרים קיבלו את "מיסטר בין" בביקורות מעורבות - לצד מבקרים ששיבחו את התוכנית, היו גם מבקרים שלעגו לה. אולם על ידי הקהל התקבלה התוכנית באהדה רבה – נתוני המדרוג של התוכנית היו גבוהים במיוחד. ב-1990, שנת הבכורה הטלוויזיונית של "מיסטר בין", בעוד "הפתן השחור" עדיין טרי בזיכרונו של הקהל, זכה רואן אטקינסון בפרס "אישיות השנה" של ה-BBC. גם התוכנית "מיסטר בין" זכתה בפרסים ובמועמדויות לפרסים, ובפסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי רוז ד'אור (Rose d'Or) שנערך במונטרה ב-1990 זכה הפרק הראשון של התוכנית בשלושה פרסים: פרס העיתונות, פרס העיר ופרס הוורד המוזהב. הפרק "The Curse of Mr. Bean" ("קללת מיסטר בין"), השלישי בתוכנית, היה מועמד למספר פרסי באפט"א ב-1991: "הופעת הבידור הקל הטובה ביותר" ו"הקומדיה הטובה ביותר" (תוכנית או סדרה). בנוסף, אטקינסון היה מועמד על תפקידו כמיסטר בין לפרס "הופעת הבידור הקל הטובה ביותר" בשנים 1991 ו-1994.
ב-1991 נרכשו לראשונה הזכויות לשידור התוכנית מחוץ לבריטניה, ולאורך השנים נרכשו הזכויות לשידור ביותר מ-200 מדינות. לאור הצלחת התוכנית, היא הופצה גם בווידאו החל משנת 1991. חברת Tiger Aspect סברה כי היקף המכירות הראשוני יהיה 50,000 קלטות, אך בפועל הגיע היקף המכירות עד ל-700,000 קלטות. בסך הכול נמכרו לאורך השנים מעל 20 מיליון קלטות וידאו של "מיסטר בין". כמו כן, פרקי התוכנית הופצו במהדורות שונות על גבי תקליטורי DVD, ביותר מ-45 מדינות ברחבי העולם.
פיתוח המותג.
ב-1993 החלו בחברת Tiger Aspect דיונים לגבי האפשרות להפוך את מיסטר בין למותג מסחרי, הנמכר במגוון מוצרים. מי שהובילו את פיתוח המותג, ומובילים אותו גם כיום, הם רואן אטקינסון, פיטר בנט ג'ונס (Peter Bennett Jones), יו"ר חברת Tiger Aspect ומנהלו האישי של אטקינסון, והמפיקה קתרין סיניור (Katherine Senior). תחילה אויר לוגו למותג, ונקבעה חתימתה של הדמות. לאחר מכן נקבעו הערכים המרכזיים שלפיהם ייבנה המותג: פיתוח דמותו של מיסטר בין כדמות חביבה, שהצופים יחושו כלפיה אמפתיה; התמקדות בצחוק ובבידור, שמתאים לכל שכבות הגיל; פשטות - ההומור במערכונים של בין טמון בהתמודדות שלו עם מצבים פשוטים מחיי היומיום; וגלובליות - מאחר שמדובר בקומדיה אילמת, אין לה מגבלות שפה, וקל להביאה לתרבויות שונות בעולם.