על שם הפיוט קרא אפרים קישון בשם "חד גדיא" לטור הסאטירי שפרסם במשך 30 שנה בעיתון "מעריב".
בקרב יהודי פולין ורוסיה השתרש המושג 'חד גדיא' ככינוי לבית סוהר. המקור לשיבוש זה הוא במילה הפולנית והרוסית "קַרְדֶגַרְדְיָה" לבית סוהר (שמקורה בצרפתית: Corps de Garde חיל המשמר).
רביעיית אלבן ברג
רביעיית אלבן ברג הייתה רביעיית מיתרים אוסטרית שהוקמה בשנת 1971 בווינה ונקראה על שמו של המלחין האוסטרי אלבן ברג, עד לפירוקה ביולי 2008.
חברי הרביעייה הם:
רביעיית אלבן ברג הופיעה מאז הקמתה ב-1971 בבירות המוזיקה בעולם ובפסטיבלים חשובים. נגניה קיימו סדרת קונצרטים קבועה ב"קונצרטהאוס" בווינה. הם הופיעו בקביעות גם ב"רויאל פסטיבל הול" בלונדון, באופרה של ציריך ועוד.
הרביעייה הרבתה גם בהקלטות. במשך השנים הקליטה את כל הרביעיות של בטהובן, אלבן ברג, וברן ובארטוק, את כל הרביעיות המאוחרות של מוצרט ושוברט, רביעיות משל
היידן, דבוז'אק, שומאן, ראוול, דביסי, סטרווינסקי ואחרים. הם מקליטים גם מוזיקה מן המאה העשרים, משל לאוש יאנאצ'ק, ויטולד לוטוסלבסקי, לוצ'אנו בריו, אלפרד שניטקה ועוד (חלק מיצירות אלה הוקדשו לרביעיית אלבן ברג).
בין הקלטות הרביעייה גם חמישיית הפסנתר של דבוז'אק עם רודולף בוכבינדר ורביעיית הפסנתר במי במול מז'ור וחמישיית הפסנתר ק. 414, שתיהן עם אלפרד ברנדל.
חברי הרביעייה עסקו גם בחינוך מוזיקלי לדור החדש של מבצעים. הם פרופסורים באוניברסיטה למוזיקה בווינה ומאז 1993 גם בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן, גרמניה, שם המשיכו בדרכה של רביעיית אמדאוס. אחרי מותו מסרטן של תומאס קאקושקה המשיכה הרביעייה להופיע עם תלמידתו, איזבל כריזיוס, עד שהתפרקו בתום סיבוב הופעות וקונצרט מיוחד לזכרו של תומאס ביולי 2008.
שלישיית קורטו
שלישיית קורטו הייתה שלישיית פסנתר, שהוקמה בשנת 1905 על ידי הפסנתרן הצרפתי אלפרד קורטו, הכנר הצרפתי ז'אק טיבו והצ'לן הספרדי פבלו קזאלס.
השלישייה הייתה מן החשובות והמובילות בתקופתה. כל אחד מחבריה היה וירטואוז בעל שם עולמי בזכות עצמו.
שלישיית יובל
שלישיית יובל היא שלישיית פסנתר, שחבריה היו הכנר אורי פיאנקה, הצ'לן שמחה חלד והפסנתרן יונתן זק. ההרכב התקיים החל משנת 1969 במשך כ־25 שנים, ונחשב לאחת השלישיות הקאמריות המובילות בעולם. חברי השלישייה משתתפים כסולנים באופן עצמאי בתזמורות יוקרתיות באירופה ובארצות הברית. בשנים האחרונות מתכנסת השלישייה פעמים אחדות בשנה להופעה משותפת.
דולי מדיסון
דולי פיין טוד מדיסון (באנגלית: Dolley Payne Todd Madison; 20 במאי 1768 – 12 ביוני 1849), אשת נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון. היא הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בשנות כהונתו של בעלה: 1809–1817. דולי מדיסון שימשה בתפקיד זה אף בתקופת כהונתו של תומאס ג'פרסון מאחר שהיה אלמן.
ביוגרפיה.
דולי מדיסון נולדה בקהילת קוויקרים, בשם "ניו גארדן" (New Garden - הגן החדש) בעיר גרינסבורו שבצפון קרוליינה ב-20 במאי 1768, לחקלאי ויצרן העמילן, ג'ון פיין (John Payne) ואשתו מרי קולס (Mary Coles).
היא התחנכה בפנסילבניה, ושם פגשה את בעלה הראשון, ג'ון טוד הבן (.John Todd Jr) (1764 - 1793), ונישאה לו ב-7 בינואר 1790. ג'ון טוד היה עורך הדין שהגן על אביה בערכאות ומנע ממנו לפשוט רגל. לדולי וג'ון נולדו שני בנים: ג'ון פיין (1792–1852) ויליאם טמפל (נולד בשנת 1793). ג'ון טוד הבן וויליאם טמפל, שהיה עוד תינוק, נפטרו בשנת 1793 מקדחת צהובה.
ארון בר הכיר לדולי את ג'יימס מדיסון, והם נישאו ב-14 בספטמבר 1794. לא נולדו להם ילדים.
דולי מדיסון ידועה כאישה שהביאה את הגלידה לארצות הברית. היא נהגה לערוך מסיבות מפוארות עבור אורחים נכבדים, ובמסיבות אלו היא הגישה את הגלידה, אותה שמרה בביתני קרח מחוץ לביתה, אולם עיקר פרסומה נובע מכך שהצליחה להציל במהלך מלחמת 1812 מסמכים חשובים מהבית הלבן, וכן דיוקן של ג'ורג' וושינגטון, מעשה ידי הצייר גילברט סטיוארט, לפני שהצבא הבריטי העלה את הבית הלבן באש בשנת 1814.
דה-סטיל
אליזבת קורטרייט מונרו
אליזבת קורטרייט מונרו (באנגלית: Elizabeth Kortright Monroe) (30 ביוני 1768 - 23 בספטמבר 1830) הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית ואשת נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו.
חייה.
מוצאה של אליזבת מונרו ממשפחה ותיקה ממדינת ניו יורק ששורשיה עוד בהתיישבות ההולנדית ניו אמסטרדם. היא נישאה למונרו בהיותה בת 17 (מונרו היה עורך דין בן 27).
כאשר מונרו היה בתפקיד שגריר ארצות הברית בארמון ורסאי במהלך המהפכה הצרפתית השתמשה אליזבת מונרו בקשריה והצילה את חיי מאדאם דה לה פאייט - אשת המרקיז דה לה פאייט.
החתונה של בתם של אליזבת וג'יימס - מריה הסטר מונרו לסמיואל ל. גוברנור הייתה החתונה הראשונה שנערכה בבית הלבן. לאחר החתונה הורע מצבה הבריאותי של אליזבת והיא מיעטה להשתתף באירועים רשמיים, ועל כן נחשבה בקרב "החברה הגבוהה" של וושינגטון כ"סנובית".
אליזבת נפטרה ב-23 בספטמבר 1830 בגיל 62 בביתה "אואק היל" (Oak Hill) ונקברה בבית הקברות הוליווד בריצ'מונד שבווירג'יניה.
אליזבת מונרו
אנדלוסיה
אנדלוסִיה (בספרדית: Andalucía) היא קהילה אוטונומית בספרד. בירתה היא סביליה. באנדלוסיה חיים 8.2 מיליון איש - המאוכלסת שבקהילות האוטונומיות, והיא מורכבת משמונה מחוזות (provincias).
מצפון תוחמות את אנדלוסיה אקסטרמדורה וקסטיליה-לה מנצ'ה, במזרח מורסיה והים התיכון, במערב פורטוגל והאוקיינוס האטלנטי (בדרום-מערב), בדרום הים התיכון (בדרום-מזרח) שמחובר לאוקיינוס האטלנטי במצר גיברלטר המפריד בין ספרד ומרוקו וסמוכה לו המושבה הבריטית גיברלטר.
מקור השם.
מקורו של השם אנדלוסיה הוא בשם הערבי "אל-אנדלוס", המתייחס לחלקים בחצי האי האיברי שהיו תחת שלטון מוסלמי. יש הטוענים שהשם "אל-אנדלוס" נובע משיבוש בערבית של המילה "וונדלוסיה", על שם ההתיישבות הזמנית של הוונדלים שם. את השפעות 800 שנות השלטון המוסלמי באזור, שלטון שהסתיים עם כיבוש ממלכת גרנדה על ידי "המלכים הקתולים", פרננדו ואיזבלה, ב-1492, ניתן לראות עד היום בתרבות האנדלוסית.
היסטוריה.
הפיניקים.
הפיניקים יישבו מספר אזורים על חופי אנדלוסיה לקראת סוף האלף השני לפני הספירה. ההתיישבות החשובה ביותר הייתה קדיס (גדר או גדז בעברית), שנוסדה בסביבות שנת 1100 לפני הספירה.
קרתגו ורומא.
עם נפילתן של הערים הפיניקיות, הפכה קרתגו לכוח הימי המוביל במערבו של הים התיכון, ואנשי קרתגו הפכו לסוחרים המובילים בערים השמיות שלחופי אנדלוסיה. במהלך המלחמה הפונית הראשונה והשנייה, כבשה קרתגו לא רק את אנדלוסיה, אלא גם את כל חצי האי האיברי, פרט לשטחים הבסקים. אנדלוסיה הייתה הזירה העיקרית במלחמה ברומים שהונהגה בידי חניבעל. הרומים הביסו את קרתגו, כבשו את אנדלוסיה, ושינו את שמו של האזור לבייטיקה.
ונדלים וויזיגותים.
הוונדלים חלפו באזור במהלך המאה ה-5 לספירה לתקופה קצרה לפני שהתיישבו בצפון אפריקה. האזור נפל לידי ממלכת הוויזיגותים שהתמודדו נגד שאיפות הביזנטים באזור.
הערבים המוסלמים.
הפלישה האומית לחצי האי האיברי בשנת 711–718 סימנה את קריסתו של השלטון הוויזיגותי. לחמש מאות שנות השלטון הערבי הייתה השפעה אדירה על התרבות האנדלוסית. קורדובה הפכה לעיר הגדולה והעשירה ביותר במערב אירופה, ולמעשה לאחת הערים הגדולות בעולם. המוסלמים הקימו אוניברסיטאות באנדלוסיה, והפכו את אל-אנדלוס להצלחה הגדולה ביותר מבין כל העמים שכבשו. במהלך אותה התקופה המלומדים היהודים והמוסלמים מילאו תפקיד חשוב בהתפתחות האסטרונומיה, הרפואה, הפילוסופיה והמתמטיקה המערבית. עם נפילתה של סביליה ב-1248 עבר רוב שטח אנדלוסיה לשליטת ממלכת קסטיליה, ורק אמירות גרנדה נותרה בשליטה ערבית, עד שגם היא נכבשה ב-1492 בידי המלכים הקתולים, פרדיננד ואיזבלה. למעשה האוכלוסייה הדוברת ערבית הגדולה ביותר הייתה באנדלוסיה, שאף קלטה לתוכה מוסלמים מאזורים אחרים שגורשו דרומה בגלל הרקונקיסטה.
אנדלוסיה ידועה באדריכלות אנדלוסית שהושפעה מכור ההיתוך שהיוותה עבור מלומדים ואומנים שהתנקזו אליה מכל קצוות ה'חליפות האיסלמית' ובשל כך ניתן היה להבחין בסגנון המארגי הייחודי שנוצר בה, סגנון שהושפע הן מהתרבות האיסלאמית והן מהתרבויות של עמי המוצא של תושביה החדשים. כמו האלהמברה בגרנדה, המזקיטה בקורדובה, טור דל אורו ומגדל החירלדה בסביליה. סוגי ארכיטקטורות אחרות באנדלוסיה כוללות את הארכיטקטורה המוזערבית, כמו האלסאזר בסביליה, והאלקזבה במאלגה.
"תור הזהב" של אנדלוסיה.
לאחר גילוי אמריקה שימשה אנדלוסיה כשער לטריטוריות הספרדיות באמריקה. הקשר, המלכותי-שלטוני והמסחרי, התקיים אך ורק דרך נמלי אנדלוסיה. המונופול הזה הביא לפריחה של אנדלוסיה שהפכה לאזור המשפיע והעשיר בספרד. פריחה זו, "תור הזהב", נמשכה כמאתיים שנה.
השפה הספרדית המדוברת באמריקה היא בעיקרה השפה האנדלוסית, למרות שהספרדית המדוברת באיים הקריביים יותר מזכירה את הספרדית שבאיים הקנריים. יום אנדלוסיה (ספרדית: Día de Andalucía) נקבע ב-28 בפברואר, כדי לציין את יום קבלת האוטונומיה.
מחוזות אנדלוסיה.
אנדלוסיה מורכבת משמונה מחוזות (פרובינציות) הנקראים לפי ערי הבירה שלהן:
תרבות.
התרבות האנדלוסית ידועה בריקוד הפלמנקו, שהיא המקור לו, וכן במלחמות השוורים שלה. המטבח האנדלוסי ידוע בדגיו, בקינוחיו ובמיוחד בדובדבנים שלו.
אנדלוסיה ידועה בסגנון הבנייה המורי, בזכות ארמון אלהמברה בגרנדה, המסקיטה בקורדובה ומגדל הזהב (Torre del oro) ומגדל חירלדה בסביליה.
כמו כן אנדלוסיה ידועה מאוד גם במוזיקה שלה.
כלכלה.