בתקופה הפיאודלית, שנמשכה בגליציה עד אמצע המאה ה-18, עסקו מרבית היהודים במסחר ובחקלאות. הם היו בעלי נכסים ואמצעי ייצור חשובים בעבור בני אצולה ובעלי המעמדות הגבוהים, ונכסים אלו סייעו להם להתקרב אל בני האצולה ולנהל עמם מערכת של יחסי גומלין. הם חכרו משרפות, מבשלות בירה, טחנות קמח, ומנסרות. התוצרת החקלאית של היהודים שווקה ונמכרה בעבור בני האצולה. יהודים מעטים היו גם בעלי תפקידים רשמיים ושימשו כפקידי בנק, מייבאי סחורות, מתווכים או היו אחראים על גביית מיסים. במחצית השנייה של המאה ה-16 החליטו בני האצולה להרחיב את זכויות היסוד של היהודים בעירם ולצמצם את הגבלות המסחר, המלאכה, חופש המגורים וחופש התנועה, על מנת לפתח משק כלכלי מפותח בערים הפיאודליות. היהודים נחשבו לחרוצים וצנועים שהסתקפו במועט, כך שבני האצולה יכלו לתת להם תשלום מועט בעבור עבודתם ובמקביל לבקש שכר דירה גבוה מהמקובל, מבלי שהיהודים היו מתלוננים. בתקופה הפיאודלית התרחשו גם פרעות ת"ח ות"ט שכתוצאה מהם נפגעה כלכלת יהודי גליציה באופן קשה, וזו השתקמה רק כעבור יותר מ-30 שנה. השפעתם הכלכלית של היהודים בגליציה המערבית הייתה קטנה יותר בהשוואה להשפעתם בגליציה המזרחית, שכן המקומיים ניסו לדחוק את היהודים אל מחוץ למרכז העיר, ופעמים רבות אף הצליחו בכך, בתמיכת השלטון. יהודי גליציה זכו לקבל בתקופה הפיאודלית מעמד ביניים בין הצמיתים לאדונים, כמו הפולנים העירוניים. כמו כן, ידוע כי כלכלת יהודי גליציה המזרחית הייתה טובה ומוצלחת יותר מאשר כלכלת יהודי גליציה המערבית. הסיבה לכך טמונה בחופש הכלכלי הרב (באופן יחסי לאזורים אחרים בפולין או באוקראינה) שניתן ליהודי גליציה המזרחית. דב בר-בירקנטל, סוחר יינות יהודי מבולחוב תיאר את מסחר היהודים בתקופה זו בספר זכרונותיו:
בשלטון האוסטרי.
תחת שלטון אוסטריה, הכלכלה הגליצאית נפגעה קשות. היסטוריונים וכלכלנים רבים של אותה התקופה טענו כי מגמת ירידה זו חלה כתוצאה מניהול לקוי של השלטון המרכזי, בעוד אחרים ייחסו את המגמה לחוסר ההבנה של השלטון את הפקידות המקומית. אף על פי שתיאוריות אלו נתמכו בידי אנשים רבים בני התקופה, שני הגורמים המוזכרים בתיאוריות אלו לא היוו את הגורמים המרכזיים למגמת הירידה - הגורם המרכזי היה דווקא המס הגבוה שהוטל על סחורות שיובאו מצפון לדרום ומנע מסחר חופשי וזול. גורם מרכזי נוסף למגמה, לא פחות חשוב, היה התפתחות התעשייה בארצות השכנות לגליציה. כמו כן, הייבוא לארצות אחרות צומצם. בנוסף לגורמים אלו, גם הגבלות חופש העיסוק שהוטלו על היהודים מנעו מהם לפתח את הכלכלה היהודית בגליציה. כמעט ניסיון לעקוף את אותן הגבלות נחשף, והיהודי שניסה לעשות זאת נקנס בהתאם. בין אותן הגבלות בלט האיסור בסחר בתרופות אשר הוטל על היהודים בשנת 1802. ניתן לשים לב כי הקהילה היהודית בברודי דווקא שגשגה תחת השלטון האוסטרי - בשל קרבתה של ברודי לגבול היא נחשבה לעיר גבול ולכן זכתה למעמד של "עיר חופשית" החל משנת 1799 - מה שאפשר לתושבי העיר לסחור עם כל מדינות אירופה, ואפשר לברודי לשגשג במשך כ-75 שנה, עת בוטל המעמד שלה כ"עיר חופשית". פרט לכמה עיירות נוספות שהצליחו לשגשג גם במהלך תקופה זו, רוב הקהילות היהודיות איבדו מגדולתן הכלכלית.
בתקופה זו ניהלו יהודי גליציה מבאבק על זכויות בסיס מורחבות בערים מלוכניות אשר נזנח ככל שחלפו השנים. מאבק זה עסק בעיקר בהרחבת חופש המגורים וחופש העיסוק של יהודי האזור, והתרחש בעיקר בגליציה המערבית. גילדות הסוחרים ובעלי המלאכה ניסו לדחוק את היהודים מהעיסוק במקצועות אלו, או לפחות בדחיקתם אל מחוץ למרכזי ערים, כך שיהוו גורם תחרותי עם השפעה נמוכה בהרבה. ההגבלות שהוטלו על היהודים בידי השלטון האוסטרי מנעו פעמים לא מעטות את הצלחתם של היהודים בתחום עיסוקם. עם זאת, היהודים ידעו לנצל את התקופות שבהן הגבלות אלו הוסרו או שעוצמתן פחתה: הם הקימו קהילות יהודיות בערים חדשות אשר תרמו רבות לכלכלה היהודית בגליציה, רכשו נדל"ן (בדרך כלל מגרשים או בתים), ופיתחו את עסקי הייצוא והייבוא שלהם. יהודים אחדים שהיו בעלי מלאכה אף הקימו מפעלים מרוויחים מאוד. דוגמה לכך היא משפחת הרמלין אשר הייתה בבעלותה מפעל מצליח לעיבוד פרוות בברודי ובית מסחר גדול בפרוות בלייפציג, גרמניה.
אחרי מהפכות אביב העמים של שנת 1848, הופחת עול המיסים שהוטל על היהודים, והכלכלה היהודית החלה לפרוח מחדש.
גם תחת השלטון האוסטרי רבים מיהודים גליציה בחרו לעסוק במסחר, והם היוו את רוב הסוחרים בגליציה. בשנת 1800, 75% מכלל הסוחרים בגליציה היו יהודים, וב-1910 עלה נתון זה ל-83%. בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה, עלתה התחרות בין סוחרים יהודים לבין סוחרים לא יהודים. לשם השוואה, מספר החנויות הקואופראטיביות הלא יהודיות בשנת 1910 היה 889, ועד שנת 1912, תוך שנתיים בלבד, הוא טיפס ל-2,000. כמו כן, בגליציה המזרחית נוסדו ארגונים של חנויות פולניות ושל חנויות אוקראיניות, וזה גרם לתחרות נוספת.
בתקופה זו יהודים עסקו פחות בחכירת מיסים, והעדיפו לחכור טחנות קמח או מכונות אחרות הקשורות למלאכה. המחקר בתחום לא הצליח לגלות מה הסיבה לשינוי בתחום החכירה הספציפי של היהודים, אך עולה טענה כי יש קשר בין שינוי זה לבין המהפכה התעשייתית.
תהליך האמנציפציה בגליציה עבר בצורה "חלקה" יותר מאשר בחלקים אחרים במזרח אירופה. תהליך זה, יחד עם המדיניות שבה דגל השלטון האוסטרי, אפשרו מתן אישור ליהודים להחזיק באחוזות, אם כי בפועל רק יהודים מעטים יכלו לרכוש ולהחזיק באחוזה. ואכן, משנת 1848 יכלו היהודים להיות לבעלי אחוזות. בשנת 1853 הוטלו מגבלות על קניית אחוזות בידי יהודים, אם כי בשנת 1855 היו 19 משפחות יהודיות שהחזיקו באחוזה בגליציה. בשנת 1860 נעשו שינויים נוספים בחוק, והחזקה באחוזות הותרה רק לאליטה יהודית מצומצמת, בה נכללו קצינים ובוגרי אוניברסיטה או בית ספר למסחר בלבד. מספר בעלי האחוזה היהודים דווקא עלה בשנים אלו, וצמח ל-38 בשנת 1861.
עם זאת, העוני של יהודי גליציה לא נתן לכלכה היהודית לפרוח, והמצב הכלכלי של יהדות גליציה היה דומה למצב הכלכלי של יהדות רוסיה. כדי להתגבר על המצב הכלכלי הרע, נעזרו רוב הקהילות היהודיות בארגונים וקהילות יהודיות מבוססות ממערב אירופה ומארצות הברית.
מלחמת העולם הראשונה עד מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם הראשונה נפגעה הכלכלה היהודית בגליציה באופן קשה. המלחמה ערערה את התשתית הכלכלית של יהודי גליציה, כשהשליטה על גליציה עברה מיד אל יד. עם סיום המלחמה, גליציה חזרה לשלטון הפולני שהיה בה בעבר. הכלכלה היהודית לא הצליחה להשתקם במהלך התקופה שבין המלחמות, והתפקיד הכלכלי שמילאו היהודים בגליציה כסוחרים נתפס על ידי אוכלוסיות אחרות, בעיקר על ידי הפולנים. מדיניות המס של פולין גרמה לנזק נוסף לכלכלה היהודית, והתאגדויות של סוחרים פולנים ואוקראינים המשיכו לקום. בשנות השלושים, קם כנגד העסקים היהודים חרם כלכלי, שגרם להרעה נוספת במצבה של הכלכלה היהודית בגליציה.
השלטון הסובייטי בגליציה המזרחית.
השינוי במצבה של יהדות גליציה במעבר לשלטון הסובייטי היה שינוי כלכלי ברובו, כאשר חלה הרעה נוספת במצב הכלכלי של יהדות גליציה. עם פלישת הצבא האדום לגליציה המזרחית, חיילי הצבא התנפלו על החנויות ורכשו כל מוצר שמצאו, עד ריקון החנויות מסחורות.
הסובייטים התנגדו לכל יוזמה פרטית בתחום המסחר, וכך פגעו יהודים רבים שעסקו במסחר (אחוז היהודים שעסקו במסחר היה גבוה). הסובייטים פעלו גם כנגד קמעונאות, אך הפעולות שלהן כנגד המסחר הקמעונאי היו מצומצמות יותר. על מנת לחסל את המסחר הפרטי, דרשו הסובייטים שכל החנויות ייפתחו מיד, ושכל הסוחרים ימכרו את סחורותיהם במחירים שמלפני המלחמה. בשל העובדה שלא היו לסוחרים מקורות שמהם יכלו להשיג אספקה נוספת, דרישה זו של הסובייטים למעשה פעלה לטובת מכירת כל המוצרים שהיו ברשותם של אנשים פרטיים, ובכך חיסול המסחר הפרטי. בדומה לכך, בעלי מלאכה אורגנו באיגודים ובעלי מקצועות חופשיים נאלצו לשנות את עיסוקם. אולם, על אף שהכלכלה היהודית ככלל ניזוקה כתוצאה מהשלטון הסובייטי בגליציה המזרחית, עבור התומכים בשלטון החדש נפתחה האפשרות להשתלב בשירות הציבורי.
חינוך.
בשנת 1787 הוחלט להקים בתי ספר של כיתה עד שתי כיתות אשר ישרתו את הילדים היהודים בגליציה, תחת פיקוחו של הרץ הומברג, אשר הגיע ללבוב על מנת לפקח משם על החינוך היהודי בגליציה. הומברג החל להקים כמאה בתי-ספר מתוקנים שלמדו בהם בגרמנית, בתמיכת השלטון האוסטרי שחינך את היהודים לגרמנופיליה. עוד מן ההתחלה נתקל בהתנגדות מצד היהודים במקום: איש לא הסכים להשכיר לו דירה מאחר שנחשב לאפיקורס, והוא לא מצא מורים מקומיים לבתי הספר שהקים ונאלץ להביא מורים מחוץ לגליציה. הוא נחשב בעיני היהודים לנטע זר ומושחת. תוכנית הלימודים בבתי ספר אלו, אשר כללה לימוד דקדוק עברי, גרמנית ומדעים כלליים "הכשילה מראש" את הניסיון להעניק להם השכלה. עד שנת 1792 הקים הומברג כ-100 בתי ספר קטנים כאלו, ברובם היו תלמידים אחדים בלבד. בשנת 1806 נסגרו כל בתי הספר היהודיים של הומברג, על פי צו הקיסר.
חיי הדת.