בשגרירות בריטניה בישראל הביעו זעם על השחרור מהמאסר:
אישטואן המאר
בח&quot;א 8
בח&quot;א 30
כנף 15
יחידת רימון (מג&quot;ב)
יחידת רימון של משמר הגבול הוקמה בשנת 2003 בהוראתו של ראש הממשלה אריאל שרון, כחלק מהמלחמה בסחר בבני אדם, והניסיון להגביל את המעבר הלא חוקי של הסוחרים בבני אדם מגבול מצרים לגבול ישראל. הקמת היחידה באה כתוצאה מלחץ בינלאומי כבד בנושא סחר בנשים בישראל, ובהמשך להמלצות ועדת החקירה הפרלמנטרית לעניין סחר בנשים (2000 - 2002).
היחידה פעלה במשך מספר חודשים, שבמהלכם נתפסו, הועמדו לדין והורשעו מספר סוחרים בבני אדם למטרת ניצול מיני. רוב המקרים הסתיימו בעסקאות טיעון ובעונשים קלים.
עם ירידת הנושא מסדר היום הציבורי, פורקה היחידה לאחר זמן, מסיבות כלכליות.
בח&quot;א
ליבי (אבודים)
כנף (חיל האוויר)
משפט גומורי
במתמטיקה, משפט גומורי הוא המשפט שלפיו אם נסיר מלוח שחמט שתי משבצות בצבעים שונים, עדיין יהיה ניתן לרצף את הלוח באמצעות אבני דומינו בגודל 2×1. המשפט הוכח על ידי רלף גומורי.
הרקע למשפט.
משפט גומורי מבוסס על חידת שחמט ידועה: האם ניתן לרצף באמצעות אבני דומינו לוח שחמט שהוסרו ממנו שתי משבצות פינתיות נגדיות. התשובה לחידה היא שלילית, משום ששתי משבצות פינתיות נגדיות בלוח שחמט הן תמיד באותו צבע, כך שלאחר ההסרה יהיו יותר משבצות מצבע אחד, מאשר משבצות מהצבע השני. ברור שכל אבן דומינו תכסה בהכרח משבצת אחת לבנה ומשבצת אחת שחורה, ולכן לא ניתן לרצף לוח באבני דומינו אם אין עליו מספר שווה של משבצות לבנות ומשבצות שחורות.
בפתרון חידה זו, אנו מוכיחים למעשה, שאם הסרנו שתי משבצות מלוח שחמט, היותן בצבעים שונים הוא תנאי הכרחי לכך שיהיה ניתן לרצף את המשבצות שנותרו באבני דומינו. משפט גומורי מוכיח שתנאי זה הוא גם תנאי מספיק.
הוכחת המשפט.
הוכחת המשפט מתבססת על העובדה שקיים מסלול מעגלי על לוח שחמט, שעובר מכל משבצת למשבצת סמוכה (בעלת צלע משותפת), ועובר בכל משבצת פעם אחת בלבד. מסלול זה עובר במשבצות שחורות ולבנות לסירוגין. כאשר מסירים שתי משבצות, אחת שחורה ואחת לבנה, מחלקים למעשה את המסלול לשני "שבילים". אורך כל שביל הוא זוגי, מאחר שקצה אחד שלו סמוך למשבצת הלבנה שהסרנו (ולכן הוא שחור) והקצה השני שלו סמוך למשבצת השחורה שהסרנו (ולכן הוא לבן). כדאי גם לשים לב, שאורך אחד השבילים עשוי להיות אפס. כל שביל ניתן לרצף באבני דומינו בקלות, אם מתחילים מאחד הקצוות שלו, ומכסים כל זוג משבצות באבן דומינו.
פיטר פן (אנימה)
פיטר פן (ביפנית: ピーターパンの冒険, באנגלית: Peter Pan &amp; Wendy או Adventures of Peter Pan) היא סדרת הנפשה יפנית בת 41 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1989 בהשראת הספר "פיטר פן" מאת ג'יימס מתיו ברי.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1990–1991, ולאחר מכן שודרה בשידורים חוזרים בערוץ ג'וניור ובערוץ פוקס קידס שהפך לג'טיקס. פרקים 24–25 של הסדרה מעולם לא שודרו בישראל, אך יש טוענים כי שודרו פעם אחת בלבד ואז נגנזו.
עלילת הסדרה.
עלילת הסדרה מתחילה כאשר וונדי חולמת שפיטר פן מציל אותה לאחר קרב חרבות מול קפטן הוק. בהמשך וונדי ושני אחיה מובלים על ידי פיטר פן ל"שום-מקום", שם וונדי הופכת ל"אמא" של הילדים האבודים. בחלק הראשון של הסדרה החבורה מתגבשת, מכירה את האי-הפלאי, ומתמודדת עם רב השודדים קפטן הוק ואנשיו. החלק האחרון של הסדרה, הולך לכיוון שונה מן הסיפור המקורי, ומפגיש את החבורה באיום חדש בדמות מלכת החושך פנדורה, שמאיימת להרוס את האי על ידי יכולות הכישוף ההרסניות שלה, ולחבורה מצטרפת דמות בשם לונה, נכדתה של המלכה, המסייעת להם בהפרת מזימתה של המלכה ובכך הופכת לדמות חשובה בפרקים האחרונים של הסדרה לאחר שהיא בעצמה נהפכת לנסיכת החושך.
לאורך הסדרה פיטר וונדי נקשרים זה לזה, אף שפיטר פן מכחיש זאת כאשר חיבתו לוונדי נחשפת. ואולם, העובדה שפיטר פן לא מתבגר, לא מאפשר לקשר ביניהם להתפתח. בסיום הסדרה, כשוונדי מבקשת לחזור לביתה עם אחיה, פיטר פן מפטיר: "בתקופה הקרובה לא יהיו לנו הרפתקאות, יהיה משעמם פה". היא מבקשת ממנו שיבוא לבקר אותה, אך הוא שוכח לעשות זאת. אולם בפרק האחרון מוצג שלאחר הרבה שנים פיטר מגיע שוב ללונדון והפעם כשוונדי כבר אמא לבת בשם ג'יין שאותה הוא מכיר ולוקח אותה עמו ל"שום מקום".
דיבוב מקורי.
הדיבוב המקורי בוים על ידי חנה דרורי קשי והפקת נוצרה על ידי חסיה
ורטהיים והמדבבים הם:
אבל גאנס
אבל גאנס (בצרפתית: Abel Gance; 25 באוקטובר 1889 - 10 בנובמבר 1981) היה במאי ראינוע וקולנוע צרפתי.
ביוגרפיה.
הוריו של גאנס ייעדו אותו להיות עורך דין אך מגיל צעיר נמשך גאנס אל התיאטרון. הוא הופיע בהופעת בכורה כשחקן בבריסל בהיותו בן 19, ובשנת 1909 הופיע לראשונה בסרט הראינוע "מולייר".
זמן מה שימש כשחקן ותסריטאי בטרם הקים חברת הפקות בשנת 1911. באותה השנה יצר את סרטו הראשון "לה דיג" (La Digue), אך סרט זה נכשל. מחזה שכתב בשם "הניצחון בסמותרק" שאורכו חמש וחצי שעות, ובו היה אמור להופיע לצד שרה ברנאר בוטל בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
גאנס הצליח להימנע מגיוס בשל בריאות לקויה, והמשיך בקריירת הבימוי, אך לקראת סוף המלחמה גויס לחודשים מספר. לאחר ששוחרר, ביקש לשוב ולשרת, על מנת לצלם סצינות לסרט שעל עלילתו חשב בתקופת שירותו הצבאי. הסרט יצא אל האקרנים בסמוך לאחר ההכרזה על שביתת הנשק.
"אני מאשים" (J’Accuse) הוא מניפסט פציפיסטי אימפרסיוניסטי שאורכו שלוש שעות. עלילת הסרט עוסקת בחייל השב לביתו לאחר המלחמה, ומוצא כי אשתו הרה לחייל גרמני. החייל יוצא מדעתו, מקים מקברם את הרוגי המלחמה, ויוצא לעקור את המלחמה מהעולם. הסרט השתמש בטכניקות צילום חדשניות, שגאנס היה עתיד לשכלל בסרטיו הבאים.
סרט זה מביא את נטייתו של גאנס לתאר את המציאות באופן אימפרסיוניסטי. התנועה האימפרסיוניסטית הצרפתית בפיסול ובציור, קדמה לאימפרסיוניזם בקולנוע, כפי שמקבילתה הגרמנית קדמה לתנועת הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני. גאנס היה מן המובילים בתחום הקולנוע האימפרסיוניסטי, והוא כינה את הראינוע "המוזיקה של האור".
לאחר סרט זה צילם את הסרט האימפרסיוניסטי "הגלגל" (La Roue). סרט זה היה סרט דוקומנטרי שעסק בחייו של נהג רכבת. במהלך הסרטת הסרט חווה גאנס טרגדיה אישית. הוא עזב את אשתו לטובת אישה בשם אידה, אך שניהם חלו בשפעת שהפילה חללים באותה התקופה. גאנס החלים, אך אידה מתה בשפעת. גאנס נסע לארצות הברית על מנת לשנות אווירה ולקדם את הפצת "אני מאשים". כפי הנראה בתקופה רבת אירועים זו בחייו התאכזב גאנס מן האימפרסיוניזם. עם שובו לצרפת, בשנת 1924 החל ביצירת סרטו הגדול "נפוליון", והוא שוחרר לאקרנים ב-1927.
"נפוליון" היה אפוס בן שש שעות, אשר דרש הקרנה על מסך פנורמי גדול, המורכב משלושה מסכים - אחד באמצע ושניים בצדדים, עליהם מוקרנות תמונות משלושה מקרנים שונים. טכניקה זו הצליחה להראות תיאור פנורמי של קרב, כפי שעוד לא נראה על המסכים. גאנס השתמש במספר טכניקות צילום חדשניות, הוא השתמש לראשונה במצלמה קלה וניידת, אותה אחז בידו בעת תנועה בשדה הקרב. לעיתים הדהיר את המצלמה מעל גבו של סוס, לעיתים חיבר אותה ללהב הגיליוטינה. האפקט שנוצר היה מדהים בחדשניותו. גאנס צילם חלק מן הסצינות בצבע, עשור שלם לפני שהצילום הצבעוני התגלה על ידי הוליווד, אך החליט שלא לשלב סצינות אלו בסרטו, כדי שלא להסיח את דעת הצופים.
הסרט הוצג כמות שהוא רק במקומות מעטים. מעטים הסתכנו בהחדרת הטכניקה החדשה של המסך המפוצל לשלושה בעידן זה, בו היה הקהל מבולבל ממילא בשל כניסתו של הסרט המדבר.
גאנס לא הצליח לבצע באופן חלק את המעבר מעידן הראינוע לעידן הקולנוע. הוא המשיך ליצור סרטים במשך עשורים רבים, אך לא הגיע אל ההצלחה והרמה האומנותית של סרטיו האילמים. הוא בילה חלק ניכר מזמנו בשיפורם של סרטי הראינוע שצילם, ובניסיונות להפיק גרסאות מדברות של "אני מאשים" ו"נפוליון". סרטיו המדברים משנות ה-30 שכללו ביוגרפיות של לוקרציה בורג'ה ובטהובן זכו להצלחה בינונית.
גם לאחר הכיבוש הגרמני של צרפת במלחמת העולם השנייה המשיך גאנס לביים, אך בשנת 1943 נמלט מצרפת. הוא שהה זמן מה בספרד הנייטרלית, ולאחר סיום המלחמה שב לצרפת. בשנת 1954 שב לביים לאחר הפסקה בת עשר שנים, ויצר סרטים כ"אוסטרליץ" (1960) ו"סיראנו וד'ארטניאן" (1963). הוא ביים מספר סרטי טלוויזיה, ובשנת 1971 הפיץ גרסה נוספת של "נפוליון" שנקראה "בונאפרט והמהפכה". בשנת 1981 מת בפריז בעודו מתכנן יצירת סרט אפי על חייו של כריסטופר קולומבוס.
לאחר מותו זכה גאנס להכרה לה לא זכה בחייו, כגאון קולנועי. לקראת סוף חייו, בתחילת שנות ה-80 גילו קולנוענים כפרנסיס פורד קופולה את הסרט, הוא שוחזר והחל להיות מוקרן באופן בו גאנס התכוון להקרינו בפסטיבלי קולנוע ובאירועים חגיגיים ברחבי העולם.
חמרה
חמרה היא אדמה העשירה בתחמוצות ברזל, שצבעה אדום-חום. מקור השם הוא מהמילה הערבית חמרה - "אדומה".
תכונות.
החמרה היא אדמה בוצית, מאווררת ומנוקזת היטב שעומקה מגיע לעיתים למטרים אחדים.
החמרה פורייה ומשמשת מצע נוח לחקלאות, משום שהיא משמרת היטב חומרים מזינים ומים, ומאפשרת למים עודפים להתנקז. בשל היותה דלה בחומרי מזון לצומח יש לדשן אותה בהתמדה. בעיה נוספת נובעת מכושר חלחול מים נמוך, שמחריף גם עקב עיבוד חקלאי אינטנסיבי והיווצרות קרומי נזאז (הצטברות של חרסיות ותחמוצות ברזל בין השורשים).
הרכב.
החמרה מורכבת ברובה מגרגירי קוורץ מצופים בתחמוצות ברזל. ההרכב הכימי של החמרה (בממוצע) הוא:
בנוסף מכילה החמרה כ-0.4% חומרים אורגניים.
היווצרות.