בספטמבר 2011 יצא אלבום הסולו החמישי של בלחסן, "גם כשעיניי פקוחות" בהפקתו של רון בונקר. האלבום כלל שירי להקה מתקופת הקלטות האלבום עתיד יחד עם שירים אינטימיים יותר.
ב-22 באוגוסט 2012 נערך במועדון האוזן-בר שבתל אביב ערב מחווה לבלחסן ביוזמתו של המוזיקאי אמיר גבריאל, ובו השתתפו מספר אמנים. לקראת תום הערב הפתיע בלחסן כאשר עלה לבמה וביצע את שירו "בתוך הצינורות". הייתה זו הופעתו הראשונה זה חמש שנים ובדיעבד הופעתו האחרונה.
במרץ 2013 יצא אלבומו השישי של בלחסן, "מדרגות", אותו הקליט יחד עם אחיו, ידידיה, מוזיקאי אשר הוציא גם הוא מספר אלבומים.
מותו.
ב-20 באוגוסט 2013 נמצא בלחסן על ידי משפחתו בדירתו בתלמי אליהו, כשהוא ללא רוח חיים. ניסיונות החייאה שבוצעו נכשלו, ובערב אותו יום הוא נטמן בבית העלמין האזורי, ליד מושב צוחר הסמוך. בלוויה נכחו חברי המושב, חברי הילדות של גבריאל, אביב גדג', שלום גד, יוסי בבליקי, דויד פרץ, אביב מארק, רון בונקר, צופית גרנט, שאול מזרחי (בארבי), הבמאי אופיר טריינין, אנשי "התו השמיני" ומוזיקאים נוספים. עקב חוסר הוודאות סביב סיבת מותו, עלו חששות ושמועות לא מבוססות כי בלחסן שם קץ לחייו, אך למחרת הודיעה משפחתו כי סיבת המוות היא דום לב, כפי שדיווח הפרמדיק. נתיחה שלאחר המוות לא בוצעה עקב התנגדות משפחתו מטעמי דת.
ב-1 בינואר 2014 נערך במועדון הבארבי מופע מחווה לזכרו בהפקתו של רון בונקר, בו השתתפו אמנים רבים ששרו משיריו, ביניהם אביב גדג', ברי סחרוף, אהוד בנאי, אביתר בנאי, עמיר לב, ערן צור, שלום גד, יוסי בבליקי, דויד פרץ, יהוא ירון, שולי רנד ורונה קינן.
במרץ 2014 יצא אלבומו האחרון של בלחסן "חייך עכשיו", שמקבץ סקיצות ביתיות שהקליט טרם מותו יחד עם אחיו ידידיה.
ב-1 בינואר 2015 התקיים לזכרו מופע מחווה נוסף.
בפברואר 2015 יצא ספר המאגד שירים, איורים וציורים פרי עטו של בלחסן בהוצאה משותפת של משפחת בלחסן וחברת התקליטים התו השמיני. השירים נבחרו על ידי בני משפחתו של גבריאל ומספרים את סיפור חייו ואת עולמו הפנימי.
בספטמבר 2019 הוציא שי צברי גרסת כיסוי לשירו "ברוך הבא", לציון שש שנים למותו, בהפקתו המוזיקלית של רון בונקר שגם ניגן בהקלטה יחד עם אביב גדג', מאיה בלזיצמן, עדי הר צבי, אוהד בולוטין וחגי שלזינגר.
קישורים חיצוניים.
בעקבות מותו:
מיקרוליטר
ננוליטר
פיקוליטר
אטוליטר
שקרים אמיתיים
שקרים אמיתיים (באנגלית: True Lies) הוא סרט קולנוע אמריקני רב אפקטים שנע בין קומדיה לסרט פעולה. את הסרט ביים ג'יימס קמרון, שלקח חלק גם בכתיבה ובהפקה. הסרט עוסק בסוכן ביון בכיר של ממשלת ארצות הברית, הארי טסקר (ארנולד שוורצנגר), אשר מנסה לסכל את מזימתם המרושעת של קבוצת טרוריסטים ערבים, בעוד אשתו הלן (ג'יימי לי קרטיס) ובתו דיינה (אלייזה דושקו) משוכנעות שהוא בסך הכול איש מכירות בחברת מחשבים. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ביולי 1994. את הטרוריסטית יונו משחקת טיה קררה.
תקציר העלילה.
משפחת טסקר המתגוררת בפרבר של בירת ארצות הברית נראית כמשפחה רגילה לחלוטין. הארי האב הוא כביכול סוכן מכירות בחברת מחשבים גדולה ומבוססת, אשתו הלן, היא מזכירה משפטית במשרד עורכי דין גדול ובתם היחידה דיינה היא תלמידת תיכון. אך הארי הוא למעשה איש ביון בכיר של "אומגה" (האות האחרונה באלף-בית היווני), אחת הסוכנויות האמריקניות המכונה "קו ההגנה האחרון". חברו הטוב ושותפו הוא אלברט גיבסון (טום ארנולד); ביחד הם מנסים לפענח את כוונתה של חוליית טרור חדשה בראשותו של סאלים אבו עזיז (ארט מאליק), אשר על פי החשד מתכננת להבריח נשק גרעיני מאוזבקיסטן לאדמת ארצות הברית בעזרת ארכאולוגית אסייתית בשם יונו.
הארי מפתיע את אשתו ביום עבודה רגיל אבל מגלה שהיא יוצאת לפגוש אדם מסתורי בשם סיימון. הארי וגיבס עוקבים אחריו ומגלים שהוא סוכן מכוניות משומשות שלוקח קרדיטים על עבודות של סוכנויות ביון אמיתיות ותופסים אותו ואת הלן "על חם". ב"חקירה" הלן אומרת (בלי לראות את החוקרים) שהיא מעולם לא בגדה בהארי והיא אוהבת אותו. היא בסך הכל חיפשה ריגושים. הארי מארגן לה "משימה" רומנטית איתו בלי שתדע שזה הוא אבל הבריונים של יונו וסלים תופסים אותם ולוקחים אותם לאיי פלורידה. שם מתגלות ארבע פצצות אטום בתוך מיצגים ארכאולוגים. הארי מנסה להכחיש את זהותו, אבל אחרי שסלים מאיים על הלן הוא נאלץ לגלות שהוא יודע מה הן הפצצות ולחשוף את האמת בפני הלן: "מה אומר? אני מרגל". הלן רותחת ומכה אותו.
השניים נלקחים לחקירה אבל הארי מצליח להרוג את המענה ועוד כמה טרוריסטים. סלים משגר עליו RPG והארי נאלץ לקפוץ לים. יונו לוקחת את הלן בלימוזינה ושלוש מפצצות האטום נלקחות במשאיות צפונה לכיוון היבשה. גיבס מגיע עם מסוק ולוקח את הארי לכיוון הגשרים תוך שהוא מגייס שלושה מפציצים. המפציצים משמידים שתי משאיות עם הגשר והשלישית נופלת מהתהום שנפערה. בלימוזינה הלן מצליחה להשתלט על יונו והארי שולף אותה מהלימוזינה רגע לפני שהיא נופלת לאוקיינוס.
סלים לוקח את הפצצה הרביעית במסוק לגורד שחקים במיאמי עם דיינה כבת ערובה, אבל היא גונבת את המפתח. הארי לוקח אחד מהמפציצים ומשמיד קומה שלמה מלאה בטרוריסטים. דיינה וסלים נאבקים על הגג והארי אוסף אותה עם המפציץ. סלים נופל בסוף ונתלה על אחד הטילים של המפציץ. הארי יורה את הטיל דרך הקומה ההרוסה לעבר המסוק המלא טרוריסטים.
בסצנת הסיום הארי והלן, כעת שניהם מרגלים, מוצאים את סיימון שוב מפתה בחורה ומפחידים אותו עד שהוא שוב עושה במכנסיו.
פרסים.
הסרט קיבל מספר מועמדויות לפרסים, ואף גרף מספר מהם. החשובים שבהם הם פרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית, בו זכתה ג'יימי לי קרטיס, ושלושה פרסי סאטורן: שחקנית ראשית (פרס נוסף לג'יימי לי קרטיס), בימוי ואפקטים.
תגובות.
בעת יציאתו למסכים ב-1994 זכה הסרט בעיקר לביקורות חיוביות. מבקר הקולנוע ג'יימס ברארדינלי כתב (עבור ה־Reelviews) כי הוא טרם החליט אם מדובר בקומדיה או בסרט פעולה. לדבריו הסרט הוא בעל אלמנטים רבים של שתי סוגות אלה, וטוב בשתיהן. הוא נתן לסרט 3.5 כוכבים (מתוך ארבעה).
YIDcore
ידקור
ואי-אי-די קור
Yidcore
היום הבינ&quot;ל נגד הומופוביה
אנוכי הרובוט
פנחס כהן
פנחס כהן (ירדני) (ו' בתשרי תרמ"ח, 24 בספטמבר 1887, זכרון יעקב – י"ח בתמוז תשט"ז, 27 ביוני 1956, חיפה) היה אגרונום ואיש חינוך ישראלי, מורה לטבע ומורה דרך, שייסד מספר מוסדות השכלה ותרבות חשובים בחיפה.
ביוגרפיה.
פנחס כהן נולד בזכרון יעקב וגדל במטולה. בוגר בית הספר החקלאי במקווה ישראל. למד אגרונומיה בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין בירת גרמניה. ב-1908, יחד עם אשתו, מרים ניר-רפאלקס (אחותו של נחום ניר-רפאלקס), ייסד את בית הספר "אבטליה" (מקור השם: "אב הטליים") בית הספר העברי הראשון בחיפה. לאחר שלוש שנים, שהתרחב הבית ספר, הוא עבר לבעלות "חברת עזרה", והשתלב בבית הספר הריאלי ב-1913 עם הקמתו. ב"אבטליה", תחילה התנהלו הלימודים תחת עץ במושבה הגרמנית ולאחר מכן הועתקו לבית שאלח ברחוב כורי בחיפה. ב-1911 נסע פנחס כהן לברלין על מנת ללמוד מדעי טבע וחזר ב-1915.
עם חזרתו לארץ ישראל, פנה לכהן ד"ר בירם, מייסד הריאלי, בבקשה ללמד טבע בבית הספר החדש, ופנחס נענה ברצון. בריאלי לימד 35 שנה נוספות עד פרישתו ב-1949, היה מורה אהוב ונערץ על תלמידיו.
כהן היה ממייסדי שכונת בת גלים. ב-1916 יסד את אגודת המשוטטים, שחבריה היו תלמידי הריאלי, וממנה צמחה מאוחר יותר החברה להגנת הטבע. כהן ייסד את שבט המשוטטים (משוטטי-בכרמל) של תנועת הצופים.
בעת שהיה מורה לטבע בבית הספר הריאלי, היה לכהן חזון להקים מכון ביולוגי וגן בוטני וזואולוגי על הר הכרמל. באפריל 1937 פנה במכתב לחברת הכשרת היישוב ובקש לקבל לשם כך 200 דונם בכרמל המערבי. בשנת 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה, התוכנית נגנזה וכהן חזר אליה רק כעבור 10 שנים, לאחר גמר המלחמה ולאחר הקמת מדינת ישראל. בשנת 1949 פרש כהן מבית הספר הריאלי וקיבל מוועד הר הכרמל את מרתף בית הכנסת על הכרמל, בו הקים את המכון הביולוגי בית פנחס, שכלל פינת חי קטנה. מפינת חי זו צמח גן החיות בחיפה, שכהן היה למנהלו הראשון.
כהן חיבר שני ספרי לימוד בזואולוגיה (יונקים) ובביולוגיה וכן (עם דוד בנבנשתי) שני מדריכי טיולים: לארץ ישראל (תרצ"ח 1937) ולירושלים (תש"א).
בנוסף, כתב סיפורים לילדים, שהתפרסמו בכתבי עת שונים (שעליהם חתם בשם העט "פ. ירדני"). ב-1960, לאחר מותו, ראה אור בהוצאת מסדה קובץ סיפוריו "צמד שנשבה".
פנחס כהן נפטר בשבתו על סלע ליד בנין המכון אותו הקים ונקבר בעירו. רחוב כהן פנחס בשכונת רמת בגין שבחיפה נקרא על שמו.
כהן היה אב לשלושה: ירדנה כהן, גדעון כהן (אגרונום) ורות (מורה).
ירדנה הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ומורה למחול, מחלוצות המחול בישראל, כלת פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת תש"ע. ילדיה (נכדיו) הם המהנדס דן אורדן והמורה והמוזיקאית עירית מגל.
נוקסוויל
נוקסוויל (באנגלית: Knoxville) היא העיר השלישית בגודלה במדינת טנסי שבארצות הברית, אחרי הערים ממפיס ונשוויל ומשמשת כעיר מחוז נוקס (Knox), במזרח טנסי. נוקסוויל היא הוותיקה מארבע הערים הגדולות בטנסי, ומעת הקמתה בשנת 1796 היא שימשה כעיר הבירה הראשונה של המדינה. אחד מכינוייה של העיר הוא "עיר השיש" כיוון ששימשה כמרכז להפצת שיש בתחילת המאה העשרים. העיר קרויה על שמו של מזכיר המלחמה הראשון של ממשלת ארצות הברית, הנרי נוקס.
בנוקסוויל שוכן הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת טנסי, האוניברסיטה הגדולה בטנסי, הידועה בקבוצות הספורט שלה בתחום הפוטבול וכדורסל נשים.
היסטוריה.