בשנת 2015 פרץ מלכה לתודעה, כשהוציא את הלהיט "בא לה לרקוד", יחד עם הראפר סטטיק. השיר הגיע למקום ה-33 במצעד ההשמעות ברדיו השנתי שערכה חברת המוזיקה מדיה פורסט, ולמקום ה-21 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet, ואף סומן על ידי גופי תקשורת שונים כפריצה של סוגות ההיפ הופ והרגאטון אל המיינסטרים הישראלי. בעקבות הצלחתו של השיר, בשנת 2016 חימם את הופעתו של הזמר הג'מייקני שון פול בהיכל מנורה מבטחים.
בשנת 2017 נבחר לחמם את הופעתו של הזמר דדי יאנקי בישראל, והוציא לכבוד האירוע את הסינגל "Mamita", יחד עם הראפר הספרדי ג'וני אנג'ל, אותו ביצעו השניים בהופעה. ביוני 2017, הוציא יחד עם הקומיקאים דניאל אסייג ועדי אלון את הסינגל "מתחיל הקיץ".
במרץ 2018 הוציא יחד עם הלהקות הצבאיות גרסת כיסוי לשיר "אין לך מה לדאוג", שהגיע למקום ה-25 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ואתר ynet לשנת תשע"ח. בשנת 2019 הוציא יחד עם הזמר מוטי טקה את השיר "ילדה של סטורי".
בפברואר 2020 הוציא יחד עם הזמר השוודי אלחנרדרו רייס את השיר "Mi Nena", כחלק מפרויקט בינלאומי בשם "Malka". עוד באותה השנה, הפיק גרסת כיסוי לשיר "ימים טובים" בביצוע סאבלימינל, האולטראס, כיתריה, גד אלבז ורן שפיר, לרגל יום העצמאות ה-72. הגרסה הגיעה למקום השלישי במצעד ההשמעות ברדיו של חברת מדיה פורסט.
טון דוק תאנג
טון דוק תאנג (בוייטנאמית: Tôn Đức Thắng; 20 באוגוסט 1888 – 30 במרץ 1980) היה פוליטיקאי וייטנאמי שכיהן כנשיא צפון וייטנאם השני והאחרון לאחר מותו של הו צ'י מין בשנת 1969 ועד איחודה של וייטנאם בשנת 1976. משנה זו ועד מותו בשנת 1980 כיהן טון כנשיא וייטנאם המאוחדת הראשון. בזמן נשיאותו, היה טון ראש המדינה הוותיק ביותר בעולם, עם מותו התואר ער לנשיא מלאווי הייסטינגס באנדה.
ביוגרפיה.
טון נולד ב-20 באוגוסט 1888 בדרום וייטנאם, עוד כשהייתה למעשה הודו-סין הצרפתית. בצעירותו רכש השכלה רבה בסינית, פילוסופיה והיסטוריה. עוד תקופה זו פיתח עמדות אנטי-קולוניאליסטיות. בשנת 1906 עבר עם הוריו לסייגון. בשנת 1919 החל בפעילות פוליטית, וכעשר שנים לאחר מכן נעצר ונכלא על ידי הצרפתים. הוא השתחרר מן הכלא רק בשנת 1945. עם שחרורו מהכלא, הפך טון לדמות פוליטית מובילה, עם חבירתו להו צ'י מין. בשנים שלאחר מכן הוביל את הפעילות הקומוניסטית בווייטנאם, ובשל כך זכה בשנת 1955 בפרס לנין לשלום. טון ירש את הנשיאות עם מותו של הן צ'י מין בשנת 1969. למעשה, תפקידו של טון בשנים אלו כברהיה סמלי בלבד, והוא לא היה מבין מקבלי ההחלטות במדינה. מרבית הכוח הפוליטי היה אצל לה דואן.
לאחר נפילתה של דרום וייטנאם ואיחודה של וייטנאם כמדינה קומוניסטית אחת, טון ניסה להוביל את שיקומה של הארץ באמצעות פרויקטים רבים בתחומי הכלכלה והתשתיות. מאורע משמעותי נוסף בזמן נשיאותו של טון היה פרוץ מלחמת סין–וייטנאם אשר הובילה לנפילתו של שלטון הקמר רוז' בקמבודיה.
במרץ 1980, כשנה לאחר סיום המלחמה, נפטר טון בהאנוי כתוצאה מהתקף לב בגיל 91. למרות שהיה הנשיא הראשון של וייטנאם המאוחדת, הוא לא זכה בהוקרה כמו קודמו הו צ'י מין.
נשיא תימן
נשיא הרפובליקה התימנית (בערבית: رئيس الجمهورية اليمنية) הוא ראש המדינה בתימן. על פי חוקת תימן, הנשיא משמש גם כמפקד העליון של צבא תימן.
הנשיא הראשון של תימן כמדינה מאוחדת היה עלי עבדאללה סאלח. מחליפו היה עבד רבו מנסור האדי, שנכנס לתפקידו ב-27 בפברואר 2012. החוקיות של כהונתו כנשיא מוטלת בספק, מכיוון שהוא היה המועמד היחיד בבחירות 2012 וסוף המנדט המקורי של כהונתו היה קבוע ל-27 בפברואר 2014. המנדט שלו לבסוף הוארך בשנה נוספת. עם זאת, הוא נותר בשלטון לאחר תום המנדט שלו, וב-22 בינואר 2015 החליט על התפטרותו, לאחר התפטרותו נטלה הממשלה את ועדת המהפכה העליונה אך ב-21 בפברואר 2015, הכריז האדי על עצמו שוב כנשיא, ומכהן בתפקיד עד היום, על תפקידו מתמודד רק נשיא המועצה הפוליטית העליונה של מטעם החות'ים, מהדי אל-משאת, שמוכר כנשיא רק על ידי איראן וקובה. באפריל 2022, 8 שנים לאחר פרוץ המלחמה התפטר האדי, ובמקומו התמנה שר הפנים לשעבר רשאד אל-עלימי, שעומד בראש מועצת ההנהגה הנשיאותית.
יאן דה בונט
יאן דה בונט (בהולנדית: Jan de Bont; נולד ב-22 באוקטובר 1943) הוא צלם קולנוע, במאי ומפיק קולנוע הולנדי, הפעיל בארצות הברית מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. ידוע במיוחד בשל בימוי שוברי הקופות "ספיד" ו"טוויסטר". שימש כבמאי הצילום בשורה של סרטי קולנוע מצליחים, בהם "מת לחיות" ו"אינסטינקט בסיסי".
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
דה בונט נולד באיינדהובן שבהולנד למשפחה קתולית, אחד משבעה עשר ילדים. בנערותו החזיק ברשותו מצלמה מסוג Standard 8 mm film והכין סרטים קצרים, דוקומנטריים ואחרים. כן צילם סרטי חתונה של חברים של הוריו. אז גם הבין כי הוא רוצה להיות צלם קולנוע מקצועי בעתיד. בבגרותו למד צילום קולנוע באקדמיה ההולנדית לקולנוע שבאמסטרדם המסונפת לאוניברסיטת אמסטרדם לאמנויות. דה בונט עסק בתחום וזכה להכרה כאשר שימש כצלם המוביל בסרט הקולנוע הגרמני-הולנדי Das Porno-Haus von Amsterdam (1971) לצד ורנר לקבוש. כשנתיים לאחר מכן שימש כצלם המוביל בסרט הקולנוע ההולנדי Turkish Delight (במקור בהולנדית: Turks fruit. בעברית: פירות טורקיים, ראה אור ב-1973) אותו ביים פול ורהובן, סרט שזכה להצלחה רבה והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.
במאי צילום בארצות הברית.
דה בונט שאף לקריירה בהוליווד וב-1977 היגר לארצות הברית והתיישב בלוס אנג'לס. דה בונט נשכר לתפקיד הצלם המוביל בסרט הקולנוע שאגה, קומדיית הרפתקאות של נואל מרשל. הסרט שעלילתו מתרחשת באפריקה, דרש את השתתפותם של אריות ובעלי חיים אחרים. הפקת הסרט התארכה, הייתה קשה ומייגעת והביאה לפציעתם של עשרות מהשותפים להפקה, כולל דה בונט עצמו שהותקף על ידי אריה שקרע את קרקפתו והזדקק ל-220 תפרים (אך התאושש והמשיך בעבודתו). הסרט יצא לאקרנים ב-1981 והיה לכישלון קופתי, דבר שלא פגע בקריירה של דה בונט, אשר נשכר כצלם המוביל בשורה של סרטים, בהם חרדה, סרט אימה המבוסס על הספר קוג'ו מאת סטיבן קינג (יצא לאקרנים ב-1983), רומן הדמים, סרט הרפתקאות רומנטי והיסטורי אותו ביים פול ורהובן (1985), חטיפה נעימה, קומדיה שחורה מאת צוקר, אברהמס וצוקר (1986) ומת לחיות, סרט פעולה ושובר קופות (1988). כן ביים את צילום סרט הפעולה גשם שחור, אף הוא שובר קופות (1989), המרדף אחר אוקטובר האדום, מותחן ריגול בכיכוב שון קונרי שזכה אף הוא להצלחה כבירה (1990), קו הדממה, מותחן פסיכולוגי אותו ביים ג'ואל שומאכר (1990) ונשק קטלני 3, קומדיית אקשן והסרט השלישי בסדרת סרטים מצליחה (1992). דה בונט ניצח על הצילום גם במותחן האירוטי המצליח אינסטינקט בסיסי (ראה אור ב-1992).
בימוי הסרט "ספיד" והמשך הקריירה.
כאשר התסריטאי גרהאם יוסט החל לקדם בהוליווד הפקת סרט קולנוע אותו כתב, שבמרכז עלילתו אוטובוס שהוטמנה בו פצצה ואינו יכול לרדת מתחת ל-80 קמ"ש, שודך לו במאי הצילום דה בונט (בהמלצת ג'ון מקטירנן), אשר הפעם ולראשונה הוטלה עליו משימת הבימוי. דה בונט לקח על עצמו את האתגר בשל הניסיון שצבר כצלם מוביל בסרטי פעולה מצליחים. כאשר סרטי פרמאונט החליטו לוותר על הפרויקט, פנו יוסט ודה בונט לאולפני המאה ה-20, שנתנו להם אור ירוק. הסרט, אשר נקרא "ספיד", בכיכובם של קיאנו ריבס וסנדרה בולוק, צולם ב-1993 ויצא לאקרנים ב-1994. הוא זכה להצלחה מסחררת. דה בונט היה מועמד לפרס סאטורן על עבודת הבימוי.
דה בונט נשכר לתפקיד במאי סרט הקולנוע גודזילה, אך עזב לאחר חצי שנה של עבודה על שלב הקדם-הפקה בשל מחלוקת עם סרטי סוני על תקציב הסרט (הוא הוחלף על ידי רולנד אמריך). דה בונט נשכר לביים סרט אחר, אף הוא דרמת אקשן עתירת תקציב – טוויסטר. הסרט, שיצא לאקרנים ב-1996, היה לשובר קופות. באותה שנה החל דה בונט לביים סרט המשך לספיד – ספיד 2 ואף היה שותף להפקתו. הסרט, אף הוא דרמת אקשן, הופק בתקציב של 110 מיליון דולר ויצא לאקרנים ב-1997. הוא לא הצליח לשחזר את הצלחת הסרט שקדם לו. דה בונט היה שותף להפקת דרמה דלת תקציב של ג'יימס מרנדינו המביאה את קורותיהם של אמני פאנק צעירים (SLC Punk!, יצא להפצה מצומצמת ב-1998). הוא ביים את סרט האימה בית האימה (ראה אור ב-1999, הופק בתקציב של 80 מיליון דולר והכניס 180 מיליון דולר בקופות). על סרט זה ועל ספיד 2 היה מועמד לפרס פטל הזהב – הבמאי הגרוע ביותר. אחרי שנת 2000 היה שותף להפקת שני סרטי קולנוע, שניהם מסוגת מדע בדיוני: שיווי משקל (יצא לאקרנים ב-2002 והיה כישלון קופתי) ודו"ח מיוחד (יצא לאקרנים באותה שנה וזכה להצלחה רבה). ב-2003 יצא לאקרנים סרט הקולנוע אותו ביים דה בונט. הסרט היווה סרט המשך לסרט הפעולה טומב ריידר, המבוסס על סדרת משחקי הווידאו טומב ריידר. בסרט כיכבה אנג'לינה ג'ולי והוא זכה להצלחה.
חייו האישיים.
בשנים 1973 עד 1988 היה דה בונט נשוי לשחקנית ההולנדית מוניק ואן דה ון (כיכבה בסרט ההולנדי Turks fruit בו שימש כצלם מוביל ואשר ראה אור ב-1973). יש לו בן, אלכסנדר, ובת, אן, מרעייתו השנייה, טריש ריבס האמריקאית. דה בונט הוא אספן צילומים ומעריץ מושבע של רמברנדט.
פיורד לאנגנס
פיורד לאנגנס (באנגלית: Langnes Fjord) הוא פיורד צר וארוך, בחוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
הפיורד ממוקם בין חצי האי בריידנס, וחצי האי לאגנס, בגבעות וסטפולד.
אורכו של הפיורד 19 קילומטרים.
היסטוריה.
גילוי ומיפוי האזור.