באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בפברואר 2021 היא ניצחה במשחק הגמר את ג'ניפר בריידי מארצות הברית בשתי מערכות (6–4, 6–3). בשלב חצי הגמר היא ניצחה את סרינה ויליאמס בשתי מערכות (6–3, 6–4).
באותה שנה פרשה אוסקה מאליפות צרפת הפתוחה אחרי משחק הפתיחה שלה, אותו ניצחה, בעקבות סירובה להופיע למסיבת עיתונאים שלאחר המשחק, כמתחייב מתקנות הפדרציה הבינלאומית לטניס. עוד לפני הטורניר הודיעה אוסקה שהיא תסרב לעמוד בהתחייבויות כלפי העיתונות, מאחר שלדבריה, שאלות אחרי משחק "פוגעות בבריאותה הנפשית", ונועדו "לחבוט בבני אדם אחרי שנפלו". היא לא התייצבה למסיבת העיתונאים אחרי ניצחונה על הרומניה פטריצ'יה מריה טיג ב-30 במאי 2021, ובשל כך נקנסה ב-15,000 דולר, והוזהרה מהשלכות נוספות אם תמשיך להפר את קוד ההתנהגות ולפגוע בכבוד העיתונאים. לאחר שהוזהרה, התייצבה אוסקה לריאיון אחרי המשחק על המגרש, וב-31 במאי היא הודיעה על פרישתה מהטורניר, ולמעשה, פרשה מסבב הגראנד סלאם.
אוסקה נבחרה להדליק את הלפיד האולימפי בטקס פתיחת אולימפיאדת טוקיו (2020).
ב-4 בספטמבר 2021 הודיע אוסקה שהיא לוקחת הפסקה לזמן בלתי מוגבל מהשתתפות בתחרויות הסבב המקצועני לנשים. זאת, אחרי שבסיבוב השלישי של אליפות ארצות הברית הפתוחה 2021, שבה דורגה שלישית, היא הפסידה במפתיע לטניסאית הקנדית ליילה אנני פרננדס, שהייתה בלתי מדורגת בתחרות.
אוסקה הופיעה ברשימת לשנת 2021 של מגזין פורצ'ן.
גביע הפדרציה וגביע הופמן.
אוסקה חברה משנת 2017 בנבחרת גביע הפדרציה של יפן. בשנת 2018 ייצגה את יפן במסגרת תחרויות גביע הופמן.
ארפד וייס
אברהם ארפד וייס (בהונגרית: Weisz Árpád; 16 באפריל 1896–1944) היה שחקן ומאמן כדורגל יהודי, ממוצא הונגרי, בעל קריירת אימון מפוארת באיטליה בקבוצות אינטר ובולוניה, שנרצח באושוויץ.
קורות חיים.
אברהם ארפד וייס נולד ב-1896 בהונגריה למשפחה יהודית, בן להוריו, לזרו וסופיה וייס. נשא לאישה בשנת 1929 את אילונה רייכניטצר, שהייתה גם היא יהודייה, ילידת 1908.
קריירה ככדורגלן.
החל את דרכו ככדורגלן בגיל 15 בקבוצה ההונגרית טורקווס (Törekvés SE).  ארפד וייס שיחק כקיצוני שמאלי. נודע כשחקן מהיר בעל מסירות מדויקות. בעזרת מהירותו היה יכול בקלות לעבור את שחקני ההגנה. דרכו בעולם הכדורגל כשחקן הייתה קצרה, ונמשכה בין השנים 1922–1926. במסגרת הליגה ההונגרית שיחק בקבוצת טורקווס. הצטיין בתפקידו ואף שיחק בין השנים 1922–1923 במדי הנבחרת הלאומית של הונגריה. בעונת 1923/24 עבר לשחק בקבוצת מכבי ברנו בצ'כוסלובקיה. ייצג את מדינתו במשחקים האולימפיים בפאריס 1924. לאחר עונה אחת עבר לאיטליה. באיטליה בעונת 1925/26 שיחק בקבוצת אינטרנציונלה מילאנו שותף ב-10 משחקים והבקיע 3 גולים.
קריירת המשחק שלו נקטעה בגיל צעיר בעקבות פציעה.
קריירת האימון.
ארפד וייס לא רצה לעזוב את הכדורגל ועבר לקריירת אימון,  שתתפתח להיות אחת המוצלחות והמשפיעות ביותר בכדורגל האיטלקי. וייס נחשב למאמן בעל חזון ורעיונות חדשים בתחום האימון. את חידושיו העלה על הכתב בספר על עולם הכדורגל. בשנת 1926 החל את קריירת האימון בקבוצת אלסנדריה, ששיחקה בליגה השנייה. לאחר עונה חזר לאינטר, כמאמן ראשי. באותה התקופה בה אימן את אינטר החל עידן הזהב בהדרכת המאמן היהודי. בשנתיים הראשונות שאימן את אינטר, סיימה הקבוצה במקומות 5 ו-7, אך עם חזרתו למועדון בעונת 30–1929 הכל היה שונה. באותה עונה הפכה הליגה האיטלקית למקצוענית, ואינטר זכתה באליפות הליגה תוך סיום עונה נפלא. וייס ייזכר כמי שגילה את ג'וזפה מיאצה, מגדולי השחקנים האיטלקים בכל הזמנים, שעל שמו קרוי גם אצטדיון הסן-סירו בו משחקות קבוצות הכדורגל אינטר ומילאן. הוא העניק לו את הופעת הבכורה באינטר כבר בגיל 17.  ב-1930 וייס זכה עם אינטר באליפות איטליה, וייזכר כמאמן הצעיר ביותר שלקח עם קבוצתו אליפות ארצית, שיא היסטורי שלא נשבר עד ימנו אנו.
לאחר מכן אימן את קבוצת בולוניה ויחד איתה זכה בשתי אליפויות איטליה בין השנים 37–1935. בולוניה זכתה תחת הדרכתו לכינוי "הקבוצה שגורמת לעולם לרעוד". ניצחון קבוצתו על קבוצת הכדורגל של מועדון צ'לסי, כשהאיטלקים הפתיעו וניצחו 1:4 היה ההישג הגדול ביותר בקריירה שלו. אולם, גם הישגו האחרון בכדורגל האיטלקי.
קורותיו בתקופת השואה.
באוקטובר 1938 פוטר וייס מעבודתו כמאמן בולוניה. וייס ומשפחתו עזבו לצרפת ולאחר מכן להולנד, שם אימן קבוצת כדורגל חובבנית מהעיר דורדרכט. ב-2 באוגוסט 1942 נעצר ארפד וייס על ידי הגסטאפו, הוא נשלח למחנה ווסטרברוק. משם נשלח עם משפחתו למחנה המוות אושוויץ. אשתו וילדיו נרצחו ב-5.10.42. ווייס נרצח בחלוף שנה וחצי, ב-31.1.44.
הכרה והנצחה.
על שמו נקרא  רחוב בעיר בארי בחבל פוליה בדרום איטליה ב-2014. בכל שנה מתקיים מטעם מועדון אינטר טורניר נוער בכדורגל לזכרו.
באצטדיון סן סירו נחנך ביום הזיכרון לשואה ב-2012 לוח הנצחה לזכרו. ב-2013, במשחק הגביע בין אינטר לבולוניה, עלו השחקנים למגרש עם חולצות שנשאו את תמונתו והכיתוב "לא לגזענות".
Hepatic Veno-Occlusive Disease
דרכנו (שיר)
דרכנו הוא פזמון עברי שנכתב על ידי יענקל'ה רוטבליט והולחן על ידי יזהר אשדות. השיר בוצע לראשונה על ידי דני בסן בשנת 1989 וזכה להצלחה רבה לאחר שהיה לחלק מפסקול הסדרה "הבורגנים".
רקע.
השיר נכתב בשנת 1986 על ידי יענק'לה רוטבליט והוקדש לאשתו אורנה, שהתמודדה עם מחלת ה-ALS ונפטרה כעשור לאחר מכן. הוא בוצע על ידי דני בסן ונכלל באלבומו "הילד שבי" בשנת 1989.
השיר זכה להצלחה רבה לאחר שהיה חלק מפסקול הסדרה "הבורגנים" ששודרה בערוץ 2, ובוצע על ידי חני פירסטנברג ושרית וינו-אלעד. קובי בן עטר, יועץ מוזיקלי, הסביר בראיון מדוע בחר לשבץ את השיר בפרק הסיום של הסדרה: "הבמאי, איתן צור, סיפר לי על סצנה שמתרחשת בחתונה, ובה חברה טובה עושה מחווה לחתן ולכלה: היא שרה להם שיר שיש בו מסר מריר, אבל גם אופטימי. היא מזהירה אותם שהדרך לא זוהרת ולא קלה, אבל כדאי ללכת בה. זכרתי את הביצוע הכובש של דני בסן ואת הלחן של יזהר אשדות, והיה ברור לי שזה השיר שאבחר". השיר יצא כסינגל בשנת 2001 עוד לפני שידורו בסדרה. הוא הושמע רבות בתחנות הרדיו ומן הסינגל נמכרו כ-20 אלף עותקים, לאחר שהוקלט על ידי פירסטנברג ושרית וינו-אלעד. השיר נבחר כשיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשס"ב (2002), של רשת ג' ובמצעד גלי צה"ל.
השיר, שנכתב על ידי רוטבלט כשיר אישי, זוהה כשיר בעל משמעות לאומית בתקופת הפיגועים הגדולים שבוצעו בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 (האינתיפאדה השנייה). בריאיון לתקשורת התייחס ראש הממשלה אריאל שרון למצב הביטחוני הקשה תוך התייחסות לשיר באומרו "כמו ששרות שתי הבחורות הנחמדות מ'הבורגנים' את השיר של יענקל'ה רוטבליט וזוהר (יזהר) אשדות, לא קלה היא הדרך".
מגלוגרפטוס
מגלוגרפטוס (שם מדעי: Megalograptus) הוא סוג של עקרב ימי מתור האורדוביק שחי לפני 449-433.8 מיליון שנה. מאובניו נמצאו באוהיו, למעט המין "Megalograptus alveolatus" שנמצא בווירג'יניה. המגלוגרפטוס היה מעקרבי המים המוקדמים ביותר שנמצאו. הוא תואר ב-1874 ומשמעות שמו הוא: "גרפוליט ענק", מאחר שסברו שמדובר על מאובני גרפטוליטים (Graptolithina).
יצור זה היה טורף אימתני שהיה קרוב רחוק של העכבישים והעקרבים המודרניים. הוא הגיע לאורך 1.2 מטרים והיה בעל צבתות גדולות בעלות דוקרנים רבים. הוא שט במים עם גפי השחייה הארוכים שבצידי גופו והיה מסוגל להלך על קרקעית הים. היה לו זנב שטוח וגוף שדמה לגוף הלובסטר.
מבנה הצבתות שלו היה משונה מאוד ונועד למנוע מטרף שלכד לברוח וכן לפצוע את הטרף. הוא ניזון מחסרי חוליות ימיים שונים כמו רכיכות, קווצי עור, תולעים ואלמוגים ואולי גם מחולייתנים פרימיטיביים. לא ברור אם הוא שחה לעבר טרפו או המתין לו במארב.
מוריץ פון דרבר
גנרל מוריץ פון דרבר (בגרמנית: Moritz von Drebber; 12 בפברואר 1892 - 30 במאי 1968), היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונפל בשבי בקרב סטלינגרד.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
דרבר נולד ב-12 בפברואר 1892 באולדנבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-91 (אולדנבורג). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר דרבר לרגימנט המילואים ה-79, ובספטמבר 1914 הוא נפצע בקרבות. לאחר החלמתו פיקד דרבר על פלוגת מקלעים, ובהמשך הוא הועבר לגדוד הסער ה-17. בשנת 1918 חזר דרבר לרגימנט הרגלים ה-91, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-19, ולחם עמו עד תום המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל דרבר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף דרבר למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בנובמבר 1932 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 בינואר 1934 הוא מונה למדריך באקדמיה המשטרתית. ב-1 באוקטובר 1934 עבר דרבר לוורמאכט, וב-1 ביוני 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-58, וב-1 בינואר 1938 הוא מונה למפקד בסיס האימונים בקוזל.
מלחמת העולם השנייה.