שתי קומפוזיציות שייכות לז'אנר "ציורי הגלריה" מיוחסים לו: "פנים גלריה לאמנות" (אוסף פרטי) ו"אוסף תמונות", שנמצא כיום באוסף המלכותי. ז'אנר "ציורי הגלריה" התפתח באנטוורפן, שם פרנס פרנקן הצעיר ויאן ברויגל האב היו האמנים הראשונים שיצרו ציורים של אוספי אמנות בשנות ה-20 של המאה ה-17. ציורי גלריה מתארים חדרים גדולים בהם מוצגים ציורים רבים ופריטים יקרים אחרים בסביבה אלגנטית. העבודות המוקדמות ביותר בז'אנר זה הציגו חפצי אמנות יחד עם פריטים אחרים כמו כלים מדעיים או מוצגי טבע מעניינים. הז'אנר הפך מיד לפופולרי ובעקבותיהם הגיעו אמנים אחרים כמו יאן ברויגל הבן, קורנליוס דה בלייה, האנס חורדאנס, דייוויד טנירס הבן.
הציור הידוע ביותר של דה פורמנטרו הוא ציור הגלריה המכונה "אוסף תמונות" שנמצא כיום באוסף המלכותי. הציור מתאר חדר מלא בתמונות, ובתוכו כמה דמויות של חובבי אמנות. התמונות השונות התלויות על קירות החדר מייצגות עבודות של אמנים מובילים מדורו של דה פורמנטראו שעבדו באנטוורפן באמצע המחצית השנייה של המאה ה-17. הקומפוזיציה כוללת גם דיוקנאות של רובנס, ואן דייק, שני אמני אנטוורפן הבולטים מהדור הקודם.
ציורי גלריה יכולים לייצג אוספים בפועל או אוספים דמיוניים. אוסף התמונות מתאר גלריה מדומיינת וניתן לראות בו סיכום של הטוב ממה שאמנים אמצע המאה ה-17 של אנטוורפן יכלו להפיק.
מספר סוגיות הקשורות לקומפוזיציה עדיין לא נפתרות לגמרי. קודם כל תאריך הציור. תאריך הציור נקבע כעת ל־1654 היסטוריוני האמנות גם הם אינם תמימי דעים בדעתם אם הציור היה שיתוף פעולה בין כמה ציירים או קבוצה גדולה של ציירים. על בסיס ניתוח איקונוגרפי מגיעים למסקנה שהציור אינו שיתוף פעולה בין כל האמנים שיצירותיהם מיוצגות בציור אלא מייצג את המאמץ המשולב של דה פורמנטרו וארסמוס קלינס השני, צייר מוביל באנטוורפן. פ. ג. מאייר לעומת זאת סבור שהקומפוזיציה היא שיתוף פעולה בין כל האמנים שיצירותיהם מתוארות. הוא מייחס את ההרכב ואת התמונות השונות המתוארות בו באופן הבא:
ניתן לפרש את הציור כאל התייחסות לקהל צופים אניני טעם, ובמיוחד להדגיש את פעילות הערכת הציירים על סמך מאפיינים סגנוניים. ניתן לראות בציור גם עדות מעוצבת בקפידה של הכישרון ומורשת העבר של בית הספר לציור באנטוורפן.
השירות הפדרלי לעבודה ותעסוקה
השירות הפדרלי לעבודה ותעסוקה (ברוסית: Федеральная служба по труду и занятости, בקיצור Роструд, "רוסטרוד") הוא גוף סטטוטורי שהוקם בהתאם לאמנה בינלאומית של שירותי התעסוקה הציבוריים בעולם. הגוף אחראי לריכוז ידיעות על המצב בשוק העבודה ברוסיה ועל מגמות ההתפתחות בו על מנת להסדירו; הוא עוסק בשירותי השמה והשגת עבודה לדורשיה ובהפניית עובדים לדורשיהם. השירות משרת את תושבי רוסיה בעלי אזרחות רוסית.
השירות הפדרלי לעבודה ותעסוקה (רוסטרוד) הוא גוף ממשלתי פדרלי של ממשלת רוסיה המפעיל תפקידי בקרה ופיקוח בתחום העבודה, תעסוקה, שירות אזרחי חלופי (המקבילה הרוסית לשירות לאומי), הערכה מיוחדת של תנאי העבודה ורווחת האוכלוסייה, מתן שירותים ציבוריים בתחום קידום והגנה תעסוקתית. מניעת אבטלה, סיוע בעת הגירת עבודה ויישוב סכסוכי עבודה וכן מתן ערבויות חברתיות במסגרת החקיקה של הפדרציה הרוסית בנושאים אלה.
הגוף הוקם במתכונתו הנוכחית ב-9 במרץ 2004, במסגרת הרפורמה הפדרלית והוא יורש לשכות התעסוקה הסובייטיות שפעלו קודם לכן. בשנת 1991 הוקמו שירותי תעסוקה ממלכתיים שאוחדו לכדי שירות פדרלי אחד.
השירות נתון לפיקוחו של שר העבודה והרווחה. השירות מעניק שרות למחפשי עבודה תוך גיוס כוח אדם, הן קבוע והן זמני וביצוע הכשרת עובדים.
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (הודו)
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (הראשי תיבות: NCDC; ידוע בעבר בשם המכון הלאומי למחלות תקשורת) הוא מכון תחת המינהל הכללי ההודי לשירותי הבריאות. המכון הוקם ביולי 1963 למחקר באפידמיולוגיה ובקרה על מחלות מועברות. נכון להיום יש למכון שמונה סניפים: באלואר, בבנגלור, בטריוונדרום, בקוז'יקוד, בקונור, יבגדלפור, בפטנה, ברג'מונדרי ובוואראנסי כדי לייעץ לממשלות המדינה בהתאמה לבריאות הציבור. המטה המרכזי נמצא בשאם נאת מרג בניו דלהי.
היסטוריה.
מקורו של המכון ניתן לייחס "ללשכה המרכזית למלריה" שהוקמה בקאסולי, הימאצ'ל פרדש, הודו בשנת 1909.
המכון המאורגן הוקם מחדש כדי לפתח מרכז לאומי להוראה ומחקר בתחומים שונים של אפידמיולוגיה ובקרה על מחלות מועברות. המכון היה אמור לשמש כמרכז מצוינות למתן מומחיות רב-תחומית ומשולבת בבקרת מחלות. המכון הוטל על המשימה לפתח כלים אפידמיולוגיים כלכליים מהירים ואמינים שניתן ליישם ביעילות בתחום לבקרת מחלות מועברות. מטרות המכון מכסות באופן נרחב שלוש פעילויות - הכשרה, שירות ומחקר מבצעי בתחום מחלות מועברות ומניעתן ובקרתן במדינה. המרכז נמצא בקשר עם אוניברסיטת גורו גובינד סינג אינדרפרסטה, דלהי.
המרכז לאיידס ולמחלות קשורות הוקם במכון הלאומי למחלות תקשורת (NICD) כמעבדת הפניה לאומית בהתאם להנחיות NACO בשנת 2002.
ב־30 ביולי 2009 הוא נקרא כמרכז הלאומי לבקרת מחלות.
חטיבות.
ל- NCDC יש ארבעה עשר מרכזים / חטיבות טכניות תחתיו
תקציב ותפעול.
ל-NCDC עובדים 434 קצינים ופקידים. הקצאת התקציב לשנת הכספים 2017 היה ₹ 233.04 קרורים (כ-35 מיליון דולר).
פעילויות.
רופאים מ-NCDC זומנו בעבר לחקירת התפרצויות אפשריות של מחלות כולל חשד למקרים של מגפה דלקתית בפנג'אב בשנת 2002, התפרצויות נגיף הסארס בשנת 2004, התפרצות דלקת קרום המוח בדלהי בשנת 2005 ושפעת העופות בשנת 2006, ויש להם בדק את ההיערכות לנגיף קורונה בשנים 2019–2020.
איתור מחלות עולמיות.
NCDC בשיתוף עם המרכז לבקרת מחלות ומניעה הקים את המרכז האזורי לגילוי מחלות (GDD) בניו דלהי בהודו. זה הביא לשיתופי פעולה ארוכי טווח בבריאות הציבור בין ממשלת הודו וארצות הברית בתחומים רבים, כולל הקמת מחקר ומעקב באיכות גבוהה על מחלות זיהומיות חשובות בבני אדם, הקמת תוכנית EIS ההודית (מערכת האפידמיולוגיה למודיעין) ופיתוח ה-NCDC כסוכנות בינלאומית בדרום אסיה.
ג'ו הנדרסון
ג'ו הנדרסון (באנגלית: Joe Henderson; 24 באפריל 1937 – 30 ביוני 2001) היה מוזיקאי ג'אז ונגן סקסופון טנור אמריקאי. במשך קריירה בת ארבעה עשורים ניגן הנדרסון עם טובי הנגנים בתקופתו, והקליט אלבומים כמוביל הרכבים בחברות תקליטים שונות, בהן בלו נוט.
ביוגרפיה.
ג'ו הנדרסון נולד וגדל בלימה, אוהיו במשפחה מרובת ילדים, יחד עם שמונה אחים נוספים וחמש אחיות. הוא עודד להתעסק במוזיקה בידי הוריו ואחיו הגדול, להם הקדיש את אלבומו הראשון, והחל ללמוד הלחנה ולנגן בפסנתר, תופים וסקסופון טנור, שנעשה לכלי המרכזי שלו. מתוך אוסף התקליטים של אחיו, ובהמלצותיו של מתופף מקומי, האזין הנדרסון לתקליטים של מוזיקאים שונים כמו לסטר יאנג, סטן גץ, דקסטר גורדון, לי קוניץ, ג'אז בפילהרמונית וצ'ארלי פארקר, שהיה להשפעתו העיקרית. בגיל 18 היה הנדרסון פעיל בסצנת הג'אז בדטרויט, ונהג לנסוע לנגן בג'אם סשנים בניו יורק במקביל ללימודיו באוניברסיטת ויין סטייט, בה למד במקביל לסקסופון גם שיעורי קונטרבס וחליל צד. מכיוון ששיעתק וזכר סולואים רבים של לסטר יאנג, חשבו מוריו כי יש לו שמיעה אבסולוטית, ומבין חבריו לאוניברסיטה נמנו יוסף לטיף, דונלד בירד ובארי האריס. לאחר מכן למד תקופה קצרה באוניברסיטת המדינה של קנטקי.
בתחילת שנות ה-60 התגייס הנדרסון לצבא ארצות הברית לתקופה של שנתיים. לאחר שזכה בתחרות כישרונות של הצבא, נבחר הנדרסון לקחת חלק בסיבוב הופעות בין-לאומי עבור חיילי הצבא, ופגש בקני קלארק וקני דרו בפריז. בתום שירותו הצבאי עבר לגור בניו יורק, שם התיידד והחל בשותפות ארוכה עם החצוצרן קני דורהאם. בשנת 1963 החל להקליט, הן באלבומיו של קני והן כמוביל הרכב. אלבומיו בתקופה הזו היו מצד אחד מושפעים רבות ממסורת הביבופ וההארד בופ, אך גם ממוזיקה לטינית, ג'אז אוונגרדי ו-R&amp;B. במשך חמש שנים בהן היה חתום הנדרסון בחברת התקליטים בלו נוט, הוא הוציא חמישה אלבומים כמנהיג, וניגן בכ-30 אלבומים נוספים של מוזיקאים אחרים כמו הוראס סילבר, לי מורגן, מק'קוי טיינר, הרבי הנקוק, אנדרו היל ואחרים.
לקראת סוף שנות ה-60 עבר הנדרסון לחברת התקליטים מיילסטון של המפיק אורין קיפניוס, הוביל הרכב משותף עם פרדי האברד, והחל להתנסות בג'אז-פאנק ואפקטים אלקטרוניים שונים לצד עניין גובר ביצירת מוזיקה פוליטית. במשך שנות ה-80, הנדרסון שב להתעסק ברפטואר הסטנדרטים ובלחנים מוקדמים יותר. הוא הצטרף לחברת ורב, והקליט שני אלבומים בהופעה חיה בוילג' ונגארד יחד עם הקונטרבסיסט רון קרטר והמתופף אל פוסטר. קטע סולו מתוך אלבום מחווה למוזיקה של בילי סטרייהורן שהקליט בורב זכה בפרס גראמי לסולו המאולתר הטוב ביותר, ואחריו זכה בשני פרסי גראמי נוספים. אחרי אותו אלבום הקליט הנדרסון אלבומי מחווה למיילס דייוויס, אנטוניו קרלוס ז'ובים ואלבום של קטעים מתוך האופרה "פורגי ובס".
לאחר מאבק ממושך במחלת ריאות חסימתית כרונית, נפטר הנדרסון כתוצאה מאי-ספיקת לב בגיל 64.
בירד אין ת'ה בלי
בירד אין ת'ה בלי (באנגלית: Bird in the Belly) היא להקת פולק בריטית.
קריירה.
ב-23 במרץ 2018, הלהקה הוציאה את אלבום המוזיקה הראשון שלה, "The Crowing".
ב-18 באוקטובר 2019, הלהקה הוציאה את אלבום המוזיקה השני שלה, "Neighbours and sisters". אחד מהשירים היה , שיר שנכתב בהשראת הסיפור של ג'יימס פראט וג'ון סמית'.
בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות