לקראת עונת 2015/16 עבר לקבוצת די.אס וירג'ין לצידו של סאם בירד. גם בעונה זאת הגיע פעמיים לפודיום, אך סיים רק במקום התשיעי לאחר שהתקשה לצבור נקודות במחצית הראשונה של העונה. לקראת עונת 2016/17 עבר שוב קבוצה, הפעם לקבוצת Techeetah הסינית. במהלך העונה סיים ארבע פעמים במקום השני. בגרנד פרי השני של מונטריאול, מרוץ סיום העונה, זינק מהמקום השלישי. במהלך המרוץ הצליח לעקוף את פליקס רוזנקוויסט ואת סאם בירד ולהשיג ניצחון אישי ראשון באליפות.
בעונה הרביעית השיג ארבעה ניצחונות. הניצחון הראשון הושג בסנטיאגו, צילה במרוץ הרביעי של העונה. בעקבות הניצחון עלה לראש טבלת הנהגים. בוא שמר על ההובלה לאורך שארית העונה והבטיח זכייה באליפות כשנותר עוד מרוץ אחד לסיום העונה. בשמונת המרוצים הראשונים של העונה הבאה ניצחו שמונה נהגים שונים. ורן ניצח את המרוץ בסין. במרוץ במונקו, התשיעי בעונה, היה לראשון שניצח שני מרוצים ועלה לראשונה בעונה לראש הטבלה. פודיום בברלין וניצחון בברן סייעו לו להגדיל את הפער, אך האליפות השנייה הובטחה רק בתום המרוץ האחרון של העונה
עקרון ההחלפה של ליסקוב
החלפה הוא עקרון תכנות מונחה עצמים לפיו, בתוכנת מחשב, אם S הוא תת-טיפוס של T, אז אובייקטים מטיפוס T עשויים להיות מוחלפים עם אובייקטים מטיפוס S מבלי לשנות את ההתנהגות של T (נכונות, ביצוע משימות, ועוד).  עקרון ההחלפה של ליסקוב הוא הגדרה מסוימת של קשר בין טיפוסים לתת-טיפוסים שנקרא strong) behavioral subtyping) שהוצג לראשונה ב-1987 על ידי ברברה ליסקוב, וב-1994 יחד עם ג'נט ווינג היא ניסחה את העיקרון בתמציתיות על דף נייר כדלקמן:תהי (f(x תכונה שניתן להוכיח את נכונותה עבור אובייקטים x מטיפוס T, ויהי S תת-טיפוס של T, אזי (f(y צריכה להיות נכונה עבור אובייקטים y מסוג S.
עקרון.
הרעיון של ברברה ליסקוב לגבי טיפוסיות מגדיר את הרעיון של החלפה עבור אובייקטים; כלומר, אם "S" הוא תת-טיפוס של "T", אזי אובייקטים מטיפוס "T" בתוכנית עשויים להיות מוחלפים עם אובייקטים מטיפוס "S" מבלי לשנות את התנהגות התוכנית.
רוברט מרטין ניסח את העקרון בצורה פשוטה יותר: תוכנית שעושה שימוש ביכולת של אובייקט מטיפוס מחלקת-אב חייבת להיות מסוגלת להשתמש באובייקט מטיפוס תת-מחלקה של מחלקת האב, מבלי לדעת שהיא עושה זאת.
דוגמה.
הדוגמה הקלאסית בה משתמשים בשביל להדגים את העיקרון, היא מחלקה של מלבן, ותת-מחלקה של ריבוע שיורשת ממנה.
class Rectangle
public:
protected:
int width, height;
עבור מחלקת המלבן, המתודות setWidth ו-setHeight טריוויאליות. לעומת זאת, עבור מחלקת ריבוע, לא נוכל לאפשר רוחב ואורך שונים.
class Square : public Rectangle
כעת, משתמש נעזר במחלקות אלו, ואין הוא מודע כלל לכך שאם הוא יעביר אובייקט מטיפוס ריבוע לפונקציה שלו, מאחורי הקלעים מחלקת ריבוע תשנה לו את האורך או הרוחב וההנחה שהוא מניח לגבי שטח הצורה כלל איננה נכונה!
int area(Rectangle&amp; rectangle)
return (rectangle.getWidth() * rectangle.getHeight());
void f(Rectangle&amp; rectangle)
rectangle.setWidth(2);
rectangle.setHeight(4);
//area(rectangle) == 8
הבעייתיות במקרה זה נגרמת מכיוון שלא נשמר עקרון ההחלפה של ליסקוב, במחלקה היורשת שינינו את התנהגות הפונקציה כך שכבר לא ניתן להשתמש בה בפונקציות המוגדרות עבור מחלקת האב. לפי עקרון זה, מחלקת ריבוע לא צריכה לרשת ממחלקת מלבן כיוון שההתנהגות של ריבוע שונה מהתנהגות של מלבן ולא ניתן לקיים אותם כמחלקה ותת-מחלקה.
ירושלים, האצלתו של הענק אלביון
ירושלים, אשר כותרת המשנה שלה היא האצלתו של הענק אלביון (באנגלית: Jerusalem, The Emanation of the Giant Albion; נוצרה בין השנים 1804 - 1820, אולם תוספות הופקו אפילו מאוחר יותר), הייתה הספר האחרון, הארוך ביותר, והגדול ביותר בהיקפו מתוך ספרי הנבואה שנכתבו ואוירו על ידי המשורר, האמן והחרט הבריטי ויליאם בלייק. חרוטה בכתב ידו, בליווי סקיצות קטנות, איורים שנפרשו על גבי לוחות נחושת גדולי ממדים ודמויות כאלה ואחרות אשר צוירו בשולי כל לוח, היא תוארה כ "חזון התיאטרון".
מילות השיר המפורסם "ירושלים" (הטקסט חובר גם הוא על ידי בלייק, עם מוזיקה על ידי סר יוברט פארי), אשר הפך לימים להמנונה הבלתי רשמי של אנגליה, לא קשורות לספר שירה זה. השיר לקוח מההקדמה לספר "נבואי" אחר של בלייק: מילטון.
טכניקת יצירת הלוחות.
השיר, אשר הופק בין 1804 ו-1820, מורכב מ-100 לוחות נחושת חרוטים ומאוירים, דבר שהופך אותו ליצירתו הארוכה ביותר של בלייק, כמכלול יצירה אחד. הלוחות המאוירים הופקו באמצעות טכניקה אישית שבלייק פיתח, טכניקה של "הדפסה מוארת", אשר דרשה ממנו לצבוע וליצור כל עותק בנפרד, לוח אחרי לוח. בלייק לא בחל מכדי לשנות את הטקסט של כמה לוחות בין ההדפסות או מכדי  לשנות את הצבעים וכתוצאה מכך אף לא אחד  מההעתקים המקוריים של השיר זהים אחד למשנהו. שישה עותקים (A-F) נדפסו בין 1820 ו 1827. ארבעה עותקים (G–J) הודפסו לאחר מותו (1832). העתק B אינו שלם וכולל רק את הפרק הראשון (25 לוחות). הסדר של הפרק השני הוא שונה ביחס להעתקים המוקדמים (A &amp; C) והמאוחרים (D &amp; E). העתק F אשר נכלל מאוחר יותר בשנת 1827 על ידי ג'ון לינל, מסודר כמו העתק C המוקדם ממנו. יש רק שני עותקים צבעוניים (B &amp; E). מהדורת הצבע היחידה שקיימת של עבודה זו מצויה באוסף של מרכז ייל לאמנות בריטית ב-ניו הייבן, קונטיקט.
לוח 1. האיור הקדמי. לוס נכנס אל שער המוות..
העיצוב תואם לשורות הבאות שנחרטו במקור על גבי הלוח (ראה להלן את המלל הנפרד שהוגה על ידי בלייק), לוח שנמצא במוזיאון פיצויליאם, אבל נמחק מאוחר יותר:
&lt;poem /&gt;
סיכום הנרטיב של השיר.
"ירושלים" מספר את סיפור נפילתו של אלביון, התגלמות האדם המסמל את בריטניה או את העולם המערבי כולו, אליבא דבלייק.
הנרטיב הפואטי לובש את הצורה של "הדרמה של הנפש", המנוסחת באמצעות הסמליות הצפופה של המיתולוגיה האישית שבלייק יצר.
מפני שהיצירה כוללת בתוכה מנעד רחב כל כך של דמויות, "ירושלים" יכולה להיראות מבלבלת. אין לפואמה עלילה ליניארית. הדמויות  משנות ומגוונות את  עצמן הן פנימה והן החוצה, אחת מתוך השנייה. דמות יכולה להיות הן אדם והן מקום. ירושלים, האצלתו של אלביון, היא אישה וגם עיר. אלביון, "האנושות האוניברסלית", הוא אדם וארץ (בריטניה). הוא מכיל שנים עשר בנים אשר מתקיימים במשותף לצד שנים עשר השבטים של ישראל כמו גם ארבע הזואות. לכל Zoa (המגלמת עקרון חיים) יש האצלה (דמות נשית שדרכה האדם יכול להיות אלוהי). הזואות וההאצלות כוללות את:
סיכום פרקי השיר.
פרק ראשון: אל הציבור.
"הפרק הראשון של ירושלים" מספר את סיפור נפילתו של אלביון לתוך העצמיות. הפתיחה של הפרק מציבה במרכז את התרחיש עבור מסעו של לוס לתוך פנימיותו של אלביון והשתנות האנושות דרך מחילת החטאים. בסצנה הראשונה, אלביון מגרש את ירושלים וישוע, ולמעשה גורם לדעיכת הטבע, התרבות וחייו הפנימיים. או אז לוס נאבק עם צילו, מכריח אותו לעבוד למען שיקומו של אלביון. ירושלים מתאבלת, מקימה לתחייה את צילה העצמי, הלא היא ואלה, בזמן שלוס בונה את גולגונוזה, עיר העשויה להתפתח ולהיפתח לתוך נצחיות גן העדן. הרציונליות של אוריזן תוקפת את ירושלים ומכסה בעננים את חיי הרוח. לוס נאבק כנגד זאת, כשהוא מצרף את בריטניה לישראל, אבל רוח הצללים שלו מדביקה אותו עם זעם ובושה, מטרידה את מנוחתן של בנות אלביון ודוחפת בחוזקה את בניו הלוחמים של אלביון לגרש את ירושלים. ואלה מנסה לפתות את ירושלים. אלביון מקלל את שתיהן, מוצא את עצמו לכוד ברעלתה הקטלנית של ואלה. הוא מסרב לקבל את הסליחה האלוהית.
פרק שני: אל היהודים.
היהודים של בלייק מקבילים ביצירה לדרואידים שוחרי הריב והמדון. בפרק זה לוס ושורה של מלאכים נצחיים מנסים להציל את אלביון. רוח הרפאים של לוס וכמו כן האצלתו, מופיעות ביצירה בתור פליטים, שנמלטו מפני אלביון לספר את גרסתן לנפילתו. לוס פותח במסע לתוך פנימיותו של אלביון אשר בה נערצת ואלה צמאת הדם. או אז לוס מצר את חושניותו של ראובן (בנו של אלביון) בניסיון לרסן את תאוותיו כמו שישו יוצר בדמיונו מצבים (מדינות) שבאמצעותן האנושות תוכל למצוא מחילה. דמויות המלאכים הנצחיים (ערי הקתדרלה) מנסות לעזור לאלביון, אבל גם הן דועכות מפני העצמיות. לוס, מעורר אותן, אבל אלביון בוחר להישאר לכוד. ואלה רומסת את ירושלים, אבל ארין (אירלנד) החכמה מפרידה את גיבורת השיר מן אלביון שעל גופו היא נגועה ביחד עם החוק המוסרי שוחר המדון.
פרק שלישי: אל הדיאיסטים.
הדיאיסטים של בלייק יוצרים יותר ויותר אלימות מאשר הנצרות עליה הם מעבירים ביקורת. כאשר הפרק מתחיל, החוק המוסרי  הרציונלי של אלביון מדביק את לוס, אלביון נופל שוב, ומיניותה הלוחמנית של ואלה מכתרת את האנושות. אוריזן בונה מה שהוא חושב לעצמו את הוא המקדש הדרואידי הגואל וירושלים עובדת בטחנות השטן, בהן, כשהיא נגועה בתוהו ובוהו התעשייתי ובמוסריותו של אלביון, היא יכולה בקושי לתפוס בתודעתה את ישוע ואת מחילת האל. ואלה מתמזגת עם החיה הרציונלית, מפיצה מלחמה ברחבי העולם, ובנותיה נהנות מקורבן אדם. השלום של "כנען השמיימית" עדיין מרחף מעל התוהו ובוהו של אולרו, אבל לוס בונה באופן שגוי את גולגונוזה אשר נהפכת להיות המבנה של "דת החבויה במלחמה". הזונה-דרקון שולטת בעולם.
פרק רביעי: אל הנוצרים.