הפופולריות של הלהקה התחרתה בזו של הביטלס ושל הרולינג סטונז. אף על פי שהלהקה התקיימה רק שנים ספורות עם חמישה אלבומי סטודיו, המוזיקה שלה מוכרת היום בתור חלק ממוזיקת הפופ הטובה במאה העשרים.
הלהקה התפרקה בעיקר בגלל קס אליוט שרצתה לצאת לקריירת סולו ובגלל בעיות אישיות של פיליפס, מישל ודני דוהרטי. הלהקה התפרקה סופית ב-1968.
ב-1985, הוא התגרש מאשתו וייט. ב-1986, הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו בשם "פאפא ג'ון", שהייתה לרב-מכר.
בשנות ה-90, כשהיה פיליפס בתקופת התמכרות, בוצעה בו השתלת כבד ב-1992.
ג'ון פיליפס נפטר ב-18 במרץ 2001, בגיל 65, בלוס אנג'לס מאי ספיקת לב.
ישראל מזמושץ'
רבי ישראל מזמושץ' (1700 לערך – אפריל 1772) היה רב ומלומד גליצאי, מן המשכילים המוקדמים, מחבר "נצח ישראל" ו"נזד הדמע".
ביוגרפיה.
ישראל בן משה הלוי נולד בעיירה בוברקה שבגליציה המזרחית (כיום באוקראינה) והתחנך בזמושץ' (Zamość). קיבל בילדותו חינוך מקובל ולמד תורה ותלמוד, אולם התעניין גם בפילוסופיה, במתמטיקה ובאסטרונומיה, ורכש ידע בתחומים אלה מחיבורים יהודיים של ימי הביניים. נדד בין מקומות שונים בגרמניה כדי ללמוד מקצועות אלה, והתפרנס מהוראה. בשנות הארבעים של המאה השמונה עשרה התיישב בברלין ושם נתמך בידי עשירי הקהילה היהודית דניאל איציג ופייטל היינה אפרים. בין תלמידיו בברלין היה משה מנדלסון הצעיר, והוא לימד אותו פילוסופיה יהודית ומתמטיקה. לאחר מספר שנים חזר לפולין ובשנים שלפני מותו גר בברודי. עמד בקשר מכתבים עם רבנים אחרים בדורו, ובהם רבי יעקב עמדן (שו"ת שאילת יעבץ חלק ב סימנים יט-כא) ורבי שלמה חלמא.
ישראל מזמושץ' הוא מן החשובים שבמשכילים המוקדמים, ודמותו מייצגת את ההתעוררות לרציונליזם ולמדעים שהתרחשה אצל יחידים ביהדות מרכז אירופה במהלך המאה ה-18. הוא התנגד לבערות ולבורות בחכמות כלליות שאפיינו את היהודים בסביבתו ובזמנו. לפי כמה עדויות גם נרדף על רקע עמדותיו אלה. היה מראשוני המתנגדים לתנועת החסידות. התנגד גם לפלפול המוגזם שאפיין את הלמדנים והעדיף למדנות בדרך הפשט. הוא הדפיס ביסניץ את החיבור הפילוסופי "רוח חן", כחלק ממגמה של החייאת העיסוק בפילוסופיה הרציונליסטית היהודית של ימי הביניים, שבמסגרתה הודפס גם "מורה נבוכים" באותו בית דפוס.
ישראל זמושץ
סמאוג
סְמַאוּג (באנגלית: Smaug; נכתב גם סמוג) הוא דרקון שמופיע בספריו של ג'.ר.ר. טולקין ובעיקר בספר "ההוביט". סמאוג ידוע כמי שהרס את העיר דייל ואת ממלכת הגמדים שבבטן ההר (ארבור). שישים שנה לאחר מכן מצא את מותו בידי בארד הקשת.
בספר ההוביט.
בשנת 2770, הגיעו לאוזניו של סמאוג הדרקון עוצמתה הכבירה ועושרה של ממלכת הגמדים בהר הבודד והעומד בראשה, המלך תרור. הוא תקף בפתאומיות את העיר והשמיד מן המארב את צבא הגמדים שיצא לקראתו. כל הגמדים שלא נהרגו בהתקפה (וביניהם תורין צינת-אלון) נמלטו לכל רוח. לאחר מכן סמאוג קיבץ את כל הזהב שמצא בתחומי העיר למרבץ זהב אדיר באולם הראשי, עליו נהג לשכב. במשך השנים שלאחר חורבן ארבור נהג סמאוג לתקוף ולטרוף בני אדם מהעיר הסמוכה - דייל עד שהעיר נחרבה עד ליסוד, אז שכב סמאוג על הזהב ללא מעש במשך 60 שנה.
בשנת 2941 תורין (בנו של תריין ונכדו של תרור) חזר להר עם תריסר גמדים ובילבו בגינס - ההוביט כדי לנסות להחזיר את האוצר לידיהם. החבורה הגיעה לחורבות העיר לאחר הרפתקאות רבות וחדרה לעיר דרך דלת סודית אשר מובילה להר, אז נכנס בילבו דרכה למעונו של סמאוג. לאחר "הצלחה" ראשונית בדמות סחיבת גביע מהאוצר, סמאוג היה עירני וכמעט חיסל את בילבו בניסיונו השני לקחת חלק מהזהב. סמאוג שגה שגיאה גסה וביהירות הראה לבילבו את בטנו אשר מכוסה בשריון מכסף טהור, אז ראה בילבו שבצדו השמאלי של השריון - באזור הלב - בטנו של סמאוג נותרה חשופה, בילבו מיהר לצאת וסיפר לגמדים הרפתקאתו הנוראה. קיכלי זקן אחד שמע בין היתר על העקב אכילס שבילבו זיהה אצל סמאוג ועף לעיר האגם.
בינתיים סמאוג יצא כדי להרוג את בילבו והגמדים ולא הצליח, אך הוא לכד אותם בתוך המעבר הסודי. מתוך דבריו של בילבו (שדיבר על "משיט החביות") הסיק סמאוג כי החבורה נעזרה באנשי עיר האגם כדי להטריד אותו והוא עף לשם כדי לנקום. הוא הגיע לעיר והחל בהחרבתה. לאחר קרב קצר כל חיילי העיר ברחו מלבד מנהיגם ברד אשר היה נצר למלכי דייל הקדומים. אז הגיע הקיכלי ואמר לברד את אשר שמע במרומי ההר. ברד ראה את הקשקש החסר וירה בקשתו השחורה לעבר נקודת החולשה של סמאוג וקטל אותו. סמאוג צלל לתוך האגם ברעש אדיר, אך עד היום אין מי שיעיז להתקרב לעצמותיו של הדרקון.
בסרט ההוביט.
לעומת המתואר בספר, בטרילוגיית סרטי ההוביט מוצג סמאוג כויברן, סוג של דרקון באגדות האנגליות.
בוטלג
בוטלג (אנגלית: Bootleg) הוא הקלטת וידאו או אודיו של הופעה או של נגינת אולפן, שלא יצאה לאור על ידי האמן באופן רשמי. לבוטלגים ערך אספני בעיני המעריצים, לכן, מספר רב של הקלטות כאלו מועתקות ומועברות בין מעריציו של האמן ומופצות במספר מוגבל של עותקים. על פי רוב, בוטלגים נמסרים ללא תמורה כספית, אך ישנם גם יצרני בוטלגים, שמוסיפים להקלטות הנדירות הללו איכות צליל משופרת ואריזה ומוכרים אותן. לעיתים, גם האמן עצמו בוחר להוציא את הקלטותיו כאלבום בוטלג בהפצה מוגבלת ולחלקו בין מעריציו.
אטימולוגיה.
מקור המילה "בוטלג" בסלנג אמריקאי, הלחם של המילים "boot" (בעברית – מגף) ו-"leg" (בעברית – רגל) – "bootleg", זאת על פי המנהג להבריח חפצים בין החלק העליון של המגף לרגל. ברוב המקרים במקור, זה היה בקבוקון של משקה חריף.
גלילה רון פדר עמית
ונקובר קאנוקס
המכון הלאומי הקנדי למען העיוור
המכון הלאומי הקנדי למען העיוור (באנגלית: Canadian National Institute for the Blind, בצרפתית: Institut national canadien pour les aveugles) הוא ארגון התנדבותי שמיועד לסייע להשתלבותם של עיוורים ולקויי-ראייה בקנדה בזרם המרכזי של החברה, לשפר את תנאיהם, ולמנוע עיוורון. הארגון, שנוסד בשנת 1918, הציע במקור מעונות מוגנים ותעסוקה מותאמת. מאוחר יותר התרחב הארגון וכיום הוא מציע מגוון רחב של שירותים, כולל מחקר לעזרי תקשורת מיוחדים.
ג'יימס ס' הולמס
שחרחוק
וויל ביינום
דיוויד אדינגס
רפי פרץ
הרב רפאל (רפי) פרץ (נולד ב-7 בינואר 1956, כ"ג בטבת תשט"ז) הוא פוליטיקאי, רב ואיש ציבור ישראלי, שכיהן כיו"ר מפלגת הבית היהודי, כשר החינוך, השר לענייני ירושלים ומורשת וכחבר הכנסת מטעמה. טרם כניסתו לפוליטיקה שימש כראש המכינה הקדם-צבאית "עצם", כטייס מסוקים בצה"ל ובהמשך כרב הראשי הצבאי השישי של צה"ל, בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים ליוסף ולמרגלית, יוצאי מרוקו. גדל בשכונת קריית היובל. למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ב"כיתת האלופים" שממנה יצאו 3 אלופים בצה"ל (אלעזר שטרן, יאיר נוה וישי בר) והיה חניך בתנועת הנוער בני עקיבא. הוא היה אתלט מצטיין, זכה באליפות ישראל לנוער בקפיצה לרוחק ובמדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות באליפות ישראל (1974). שירת בצה"ל כטייס מסוקים בחיל האוויר הישראלי והשתחרר בדרגת רב-סרן. במסגרת שירות המילואים שירת בהכשרת טייסים בבית הספר לטיסה.
למד בישיבת מרכז הרב והוסמך לרבנות בישיבת הכותל.בסוף שנות השמונים כיהן כמנכ"ל אל עמי. בשנת 1992 הקים את המכינה הקדם-צבאית "עצם" ביישוב עצמונה שבגוש קטיף. המכינה פעלה במשכנה זה 12 שנים, עד לביצוע תוכנית ההתנתקות, שבעקבותיה עברה המכינה ליתד שבנגב המערבי ובשנת 2011 עברה אל יישוב הקבע נווה השוכן בחולות חלוצה.
ב-10 באוגוסט 1992, במהלך תרגיל בו הטיס מסוק יסעור, נפלו מן המסוק ונספו שני לוחמים של יחידה 669 באסון הכבל. פרץ הנחית את המסוק וחובשים שהיו בו יצאו לטפל בלוחמים שנפלו. לאחר ניסיונות החייאה הוטסו השניים לבית החולים סורוקה, שם נקבע מותם. ועדה שחקרה את התאונה המליצה למפקד חיל האוויר להעיר לפרץ על כך שלא שלח את נווט המסוק לתמוך בחובשים. בשנת 2010 עתרו בני המשפחות של החללים לבג"ץ, בטענה שאין למנותו לתפקיד הרב הצבאי הראשי בשל מעורבותו בתאונה. העתירה נדחתה.
על אף התנגדותו לתוכנית ההתנתקות בשנת 2005 שלל כל גילוי של התנגדות אלימה או סירוב פקודה. על מעורבות צה"ל בביצוע התוכנית אמר: "גרגר לא יפריד בינינו לבין צה"ל לעולם. זה מאוד קשה לי שכל החברים שלי צריכים לבוא לפה היום. יש בזה ציניות שהממשלה העמידה אותנו בסיטואציה הזאת".
הרב הראשי לצה"ל.
ביוני 2010 חזר לשירות סדיר, הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה ל במקומו של הרב אביחי רונצקי. עם בחירתו לרב הצבאי הראשי הביע דעה נחרצת נגד כל גילוי של סירוב פקודה.
לאחר אירוע בבה"ד 1, שבו יצאו צוערים דתיים מטקס בשל שירת חיילות, אימץ הרב פרץ את דעתו של רמ"ח הרבנות, אל"ם הרב אייל קרים, שלפיה במקום לעזוב, רשאים החיילים הנוכחים במקום להסתפק בהיסח הדעת או בהשפלת מבט. חוות דעת זו אומצה כפקודה גם על ידי הרמטכ"ל רא"ל בני גנץ, ונכנסה מאוחר יותר לפקודת "השירות המשותף". חוות דעת זו ספגה ביקורת מרבנים, אשר ראו בפסיקה זו כניעה ללחץ ראשי הצבא.
במהלך כהונתו נערך מבצע צוק איתן, שבו קבע, מתוקף תפקידו, את מותם של החיילים הנעדרים, אורון שאול והדר גולדין, ומסר את ההודעה למשפחותיהם.
באוקטובר 2015 המליץ לרבנות הראשית להכיר בשני קצינים ברבנות הצבאית כרבני ערים, הכרה שתגמול כספי בצידה. הוא ננזף על כך בידי הרמטכ"ל, לאחר שנמצא שההכרה אינה עומדת בקריטריונים.