בורק קנה את פרסומו בזכות היותו נגן רחוב בסמוך ל"טיימס סקוור", הלבוש באופן קבוע בתחתונים, בכובע ובמגפי בוקרים בלבד (גם בימי החורף הקרים של ניו-יורק), ובידיו גיטרה. לדבריו הוא חי מהנדבות אותן הוא מקבץ מהעוברים והשבים. בשנים האחרונות הפך "הקאובוי העירום" לאחד מסמליה של כיכר טיימס. ההערכה היא, כי הוא משתכר כאלף דולר מדי יום, בעיקר מתיירים שנהנים לצפות בו ומבקשים להצטלם עמו. עם זאת, סירב בורק בעבר לחשוף את חשבונות הבנק ומקורות ההכנסה שלו, ואף ויתר בשל כך על כוונות לרוץ למשרות פוליטיות.
בנוסף לפעילותו בניו יורק, הוא מופיע גם בקרנבל ברובע הצרפתי בניו אורלינס ובאוסטין, טקסס כאשר מתקיימים שם פסטיבלים.
בורק משווק אלבומים של שיריו, חולצות הנושאות את תמונתו ורינגטונים באמצעות מספר אתרי אינטרנט ייעודיים לכך.
בורק רשם סימן מסחרי על דמותו. דמותו מופיעה בפרסומת לחברת המכוניות שברולט ובפרסומת למותג M&amp;M's של החברה מרס.
סיפורי אלף לילה ולילה
סיפורי אלף לילה ולילה (בערבית: كتاب ألف ليلة وليلة - "כִּתאב אלף לילה וּלילה", או לילות ערב (מתרגום הספר לאנגלית: The Arabian Nights' Entertainment")" הוא אוסף של סיפורי עם מזרח תיכוניים, שחלקם הפכו לנכסי צאן ברזל של התרבות העולמית.
מקורם של הסיפורים בפרס, בהודו, בסין, בקהילות ישראל (ראו בהמשך) ובעמי ערב השונים, והם נאספו במשך כמה מאות שנים. ככל הנראה, האוסף הראשון של הסיפורים נכתב במאה השמינית או המאה התשיעית. אוסף הסיפורים תורגם לעברית על ידי יוסף יואל ריבלין, ויצא לאור בשלושים ושניים כרכים בהוצאת קריית ספר.
היסטוריה.
מקורם של הסיפורים בארצות רבות. חלק מסיפורים אלה קדומים למועד בו קובצו לאוסף אחד. ניתן לזהות בהם סיפורים שמקורם בהודו (בעיקר משלי חיות שמקורם באגדות בסנסקריט), בספרות הפרסית, במצרים ובחצי האי ערב, ואף ממקורות עממיים יהודיים.
ניתן לזהות שחלק מהסיפורים מקורם בבגדאד בתקופת בית עבאס, ואילו באחרים ניתן לראות סממנים של תרבות ערבית קדם אסלאמית, ואף מוטיבים קדומים יותר שמקורם בתרבויות מסופוטמיה הקדומות (תרבויות בבל, אשור ואף שומר).
ג'וזף ג'ייקובס, בהקדמה למהדורת 1896 של הספר שיצאה בלונדון, מחלק את הסיפורים לארבע קבוצות:
כתבי היד הקדומים ביותר המצויים כיום של חלקי האוסף, בשפה הערבית, מקורם בסוריה במאה השמינית. אבן א-נאדים מבגדאד מזכיר את האוסף ב"פיהריסט" (קטלוג הספרים) שלו מהמאה התשיעית. אזכור נוסף של האוסף מופיע בספרו של אל-מסעודי "שדות המרעה של הזהב ומכרות האבנים היקרות".
אוסף פרסי מהמאה ה-11 מאת קאטראן טבריזי, הוא האוסף הקדום ביותר הנקרא בשם "אלף לילה ולילה".
הגרסה הראשונה של הספר, אשר הופיעה באירופה (ופורסמה בשנים 1704–1717, ב-12 כרכים, בשם Les Mille et une nuits, contes arabes traduits en français - "אלף לילה ולילה - סיפורי ערב מתורגמים לצרפתית") היא תרגום לצרפתית של אנטואן גלן אשר תרגם גרסה ערבית של האוסף. באוסף זה הופיעו הסיפורים "אלאדין ומנורת הקסמים" ו"עלי באבא וארבעים השודדים", אשר לא הופיעו בטקסט הערבי המקורי. גאלאן מציין כי שמע את הסיפורים ממספר סיפורים נוצרי שבא מחלב בשם חנא דיאב.
הספר זכה להצלחה רבה בכל רחבי אירופה, והוצאו מהדורות רבות שלו.
תרגום נוסף שזכה להצלחה רבה הוא תרגומו של סר ריצ'רד פרנסיס ברטון המכונה The Book of the Thousand Nights and a Night - "ספר אלף לילה ולילה" משנת 1885. ספר זה שיצא בלונדון ב-10 כרכים, כלל את כל הסיפורים בלא צנזורה, דבר שאינו אופייני לתקופה הוויקטוריאנית, וזאת על אף התיאורים האירוטיים ואף פורנוגרפיים, והאיורים האירוטיים שבספר. ה"הצדקה" המוסרית הוויקטוריאנית שניתנה לפרסום המלא היה היעדר המוסר בארצות המזרח וערב. ברטון עקף את חוקי הצנזורה הנוקשים, בכך שפרסם מהדורה מוגבלת פרטים למזמינים בלבד.
בעקבות הצלחת הספר, הוציא ברטון אוסף נוסף בן שישה כרכים, שנקרא "The Supplemental Nights to the Thousand Nights and a Night" - "הלילות הנוספים לאלף לילה ולילה". אוסף זה יצא לאור בין השנים 1886–1898.
אוסף אחר שפורסם בצרפת היה תרגומו של הד"ר ג'. ס. מרדורוס המבוסס על כתב יד מהמאה ה-14 מסוריה, שנמצא בספרייה הלאומית של צרפת.
בעברית, הספר עדיין לא תורגם במלואו
סיפור המסגרת.
סיפור המסגרת מספר על המלך שאהריאר, מאי שבין הודו לסין (גרסאות מאוחרות יותר מספרות על מלך של הודו וסין גם יחד), שמגלה כי אשתו לא נאמנה לו. הוא מואס במין הנשי כולו: הוא מורה על הוצאת אשתו להורג, ומורה לווזיר (השר הבכיר) שלו למצוא לו כלה בתולה חדשה בכל לילה. בכל בוקר, לאחר ששכב עם אשתו החדשה, לה נישא בערב הקודם, ולפני שיהיה באפשרותה לבגוד בו, הוא מוציא גם אותה להורג.
לאחר זמן-מה, כל נתיני הממלכה חיים בפחד, מוחים ומקללים את המלך, ומבריחים את בנותיהם מהממלכה. לבסוף הווזיר אינו מצליח למצוא עוד בתולות בממלכה. בתו של הווזיר, שחרזדה (במקור שהרזאד - השם המקובל בעברית מקורו בתרגום הרוסי של שם זה), המתוארת כמשכילה ואמיצה, מחליטה למרות הפצרות אביה להתחתן עם המלך. היא מבקשת להביא איתה לארמון את אחותה דינאזאד (במקור דוניאזאד), ובלילה אחותה מבקשת ממנה לספר לה ולמלך סיפור; אולם הסיפור לא מסתיים ובאור הבוקר היא שותקת ומשאירה את המלך במתח. המלך מבטיח שלא להוציאה להורג, כדי שתסיים לספר לו את הסיפור בלילה הבא. בלילה הבא, לאחר שסיימה את הסיפור הראשון, החלה בסיפור שני, שאף הוא לא מסתיים, וכך הלאה, במשך אלף לילה ועוד לילה. לאחר 1,001 לילות, כשהיא כבר אם לשלושה מילדיו, משתכנע המלך לחדול ממנהגו ולא להרוג את שחרזדה.
המלומד מייקל יאן דה הוחה סבר כי סיפור מסגרת זה מבוסס למעשה על מגילת אסתר, או לחלופין, שני הסיפורים מבוססים על מקור קדום יותר. בדומה למגילה, כל לילה הגיעה מלכה אחרת אל המלך אחשוורוש, ורק אסתר הצליחה להישאר מלכה לזמן ארוך יותר.
הידועים שבסיפורים.
האוסף כולל סיפורים רבים מאוד; כמה מהידועים שבסיפורי אלף לילה ולילה:
שלושת הסיפורים האחרונים הם תוספות מאוחרות יחסית לאוסף, ונכללו לראשונה בתרגום לצרפתית של אנטואן גלן מן המאה ה-18.
סיפורים שמקורם יהודי.
המלומד פרלס (Perles) הדגים במאמריו כיצד מספר מהסיפורים, שמקורם ככל הנראה במהדורה מקהיר, נוגעים לנושאים יהודיים, וככל הנראה מבוססים על סיפורים יהודיים. המלומד שובן (Chauvin) הציע כי סיפורים אלה מקורם בספריו של ואהב איבן מונאביה - יהודי שהמיר דתו לאסלאם.
בין הסיפורים אשר המלומדים סבורים שמקורם בספרות יהודית ניתן למנות את (המיספור - על פי סדר הלילות בספרו של ברטון):
22. אלא א-דין אבו א-שמט
41. אלי שאה וזומורוד
52. הישראלי המאמין
114. מלאך המוות והמלך הגא
115. מלאך המוות והמלך העשיר
116. מלאך המוות ומלך בני ישראל
117. אלכסנדר הגדול והעניים
119. השופט היהודי ואשתו הצדקת
122. עושה המגשים האדוק ואשתו הצדקת
126. האלוף המוסלמי
127. בתו של המלך הנוצרי
128. הנביא וההשגחה העליונה
130. מלך האי והיהודי הצדיק
132. מלכת הנחשים
133 המסע השביעי של סינבד
136. יודאר ואחיו
137. אייב וג'ריב
155. חסן מבצרה
161. העיוור והנכה
163. עבדאללה והדייג
168. עבדאללה איבן פאזיל ואחיו
183. הרון א-ראשיד ותאופט א-קאלוב
196. סיפורו של עלי קוג'יה
203. סולטאן תימן ושלושת בניו
256. סיפורו של עבדאללה.
בסך הכל המלומדים סבורים כי כתשיעית מהסיפורים נכתבו על ידי ווהב איבן מונאבי או עורכים יהודים (חלקם מומרים לאסלאם) אחרים.
סיפור נוסף שמקורו אינו יהודי, אולם מאזכר את יהודי קהיר הוא הסיפור על הנסיך המכושף, בו מסופר על תושבי העיר שהפכו לדגים בצבעים שונים, ובמהלך הסיפור משוחררים התושבים מצורת הדג שלהם, והדגים הצהובים הופכים ליהודים - אזכור לחובת הזיהוי שהנהיג החליף עומאר השני כלפי היהודים במצרים.
השפעות תרבותיות.
בספרות.
מרגע פרסומם באירופה, לסיפורי אלף לילה ולילה הייתה השפעה רבה על עולם הספרות, והם השפיעו הן על סופרים מערביים כגון הנרי פילדינג והן על סופרים ערביים כגון נגיב מחפוז.
בנובלה 'סיפורי אלף לילה ולילה' - שהיא בת 14 פרקים, כנגד 14 ימי הנסיעה של אונית מהגרים מקופנהגן לניו יורק, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, מספר יהודי בשם יענקל יונבר מקרושניק לשלום עליכם, המסב עמו על הסיפון, על השואה שעברה על משפחתו והחורבן והכיליון של קהילתו שנקלעו בין הפטיש של האנטישמיות הפולנית לסדן הניסיונות של גרמניה ורוסיה לסגור ביניהן יריבויות על אדמת פולין והיהודים היו ל'כפרה' - "כל מי שלבו נדבו נקם בנו וטבל בדמנו", של כל הצדדים.
אדגר אלן פו כתב אגדה בשם "הלילה האלף ושניים" (שמו המקורי של האוסף באנגלית הוא "אלף ואחד לילות"). סיפור זה מתאר מסע שמיני של סינבד המלח. בסיפור זה מתארת שחרזדה מאורעות שאירעו בפועל בשלהי המאה ה-19, והמלך כה מזועזע מהתיאורים שמורה על הוצאתה להורג של שחרזדה.
ספריהם של נגיב מחפוז "לילות וימי ערב" ושל גיתה האריהארם "כאשר חלומות נודדים" מבוססים אף הם על אלף לילה ולילה, וכן סדרת הקומיקס של ביל וילינגהאם פייבלס מבוססת בחלקה על דמויות שהופיעו באלף לילה ולילה.
סיפורי אלף לילה ולילה השפיע על השירה העולמית. כך לדוגמה, שירו של אלפרד טניסון "מחשבות על לילות ערב" משנת 1830 מבוסס על הסיפורים וכן שירו של ויליאם וורדסוורת' "הפרלוד" משנת 1805.
ספרו של סלמאן רושדי "שנתיים, שמונה חודשים ועשרים ושמונה לילות", שיצא לאור בשנת 2015, נכתב בהשראת "סיפורי אלף ולילה". שמו הוא דרך אחרת לציון 1,001 לילות.
גרסאות קולנועיות וטלוויזיוניות.