בשנת 1968 התגייס אולארצ'יק ללהקת הנח"ל, שם הכיר את דני סנדרסון, מאיר פניגשטיין, אפרים שמיר וגידי גוב, לעתיד חבריו ללהקת כוורת. אולארצ'יק היה שותף לתוכניתה של הלהקה "בהיאחזות הנח"ל בסיני", שעלתה ב-1969. בשנת 1969 כתב את שיריו הראשונים, ביניהם השיר "בלי לבקש רשות" ללחן של אפרים שמיר, אשר הוצע לאחר-מכן ללהקה. יאיר רוזנבלום, מנהלה המוזיקלי של הלהקה, דחה את ההצעה, והשיר הוקלט שנים לאחר מכן, בשנת 1977. אולארצ'יק ושמיר הקימו תוך כדי שירותם בלהקה צמד בשם "נו אז מה?", והוציאו תקליטון עם שני שירים: "סופה", שהלחין שמיר למילים של אמוץ ברונטמן, ו"דם לא טוב" שכתב והלחין אולארצ'יק. "דם לא טוב" הושמע מעט ברדיו בטרם גם צונזר שם מחשש לפגיעה ברגשות הנוצרים בארץ.
בשנת 1971 המשיכו אולארצ'יק ודני סנדרסון את שיתוף פעולתם, כאשר ניגנו ביחד בלהקת "השניצלים" של סנדרסון וכתבו יצירה בשם "הילד מברזיל" שהייתה הבסיס לאופרת הרוק "אופרת פוגי". אחרי שחרורו מהצבא ניגן אולארצ'יק בלהקת הג'אז של אהרל'ה קמינסקי, "הפלטינה". לאחר מכן עזב ללונדון וניגן בלהקות מקומיות. ביחד עם סנדרסון, שבא לביקור בלונדון, הקליט סקיצה ליצירה סימפונית על פי "התמנון האיטר" שהלחין סנדרסון. לאחר כחצי שנה חזר אולארצ'יק לישראל.
בשנת 1973 הוקמה להקת כוורת. אולארצ'יק היה אחד הכותבים הראשיים של שירי הלהקה, לצדו של דני סנדרסון. בין היתר השתתף בכתיבת "המגפיים של ברוך", "נתתי לה חיי", "יו יה", "גוליית", "טנגו צפרדעים", "ילד מזדקן" ו"לו לו". באותה תקופה השתתף אולארצ'יק בהקלטות אלבומיהם של אריק איינשטיין ויוני רכטר, ובהקלטת האלבום "ארבע-עשרה אוקטבות" של אבנר קנר ויוני רכטר. בשנת 1976 התפרקה להקת כוורת, ואולארצ'יק עבר להשתתף כנגן בס בהקלטות שונות: באלבומים "האהבה פנים רבות" ו"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב'" של אריק איינשטיין, וכן בהקלטות שירים לאלבום הבכורה של גלי עטרי.
ב-1978 עזב את ישראל לארצות הברית והחל ללמוד ג'אז במכללת ברקלי בבוסטון שבמסצ'וסטס. לאחר שלוש שנים סיים את לימודיו ועבר לניו יורק, שם יצר וניגן במגוון סגנונות: "גל חדש" בלהקת The Hooks, ג'אז עם ג'רום האריס, ג'אז-רוק בלהקת ZINC של אדי ג'ובסון, מוזיקה לתערוכות עם אלדד זיו, וכן שימש כמנהל המוזיקלי של מועדון "הפיקוק" בניו יורק, שאליו הגיעו מישראל כוכבי מוזיקה מזרחית דוגמת זוהר ארגוב, אבנר גדסי, בועז שרעבי, ושימי תבורי. בהשפעת הצליל המזרחי כתב בניו יורק את השירים "בא לשכונה בחור חדש" ו"היא הולכת בדרכים" והציע אותם לבצלאל אלוני ועפרה חזה. הם לא היו מעוניינים, ואולארצ'יק הקליט אותם בעצמו בשנת 1985.
שנות השמונים.
בשנת 1984 חזר לישראל והופיע במופע האיחוד הראשון של כוורת. לכבוד המופע כתב והלחין את השיר "מאיר ואלון", על שובם שלו ושל מתופף הלהקה מאיר פניגשטיין מארצות הברית.
כעבור שנה, בשנת 1985 יצא אלבום הסולו הראשון של אולארצ'יק, ובו שירים שהפכו ללהיטים כמו "מאיר ואלון", "היא הולכת בדרכים", "בא לשכונה בחור חדש", "גלים גלים" וחידוש ל"ילד מזדקן" של כוורת. אולארצ'יק, ביחד עם איתן גדרון, שהתפרסם בתור נגן הבס של להקת תמוז והמפיק המוזיקלי של התקליט, ניגנו במרבית השירים בכל הכלים לבדם. בחלק מהשירים השתתפו ז'אן פול זימבריס בתופים וכלי הקשה ואריאל זילבר בחצוצרה. לאחר האלבום יצא אולארצ'יק לסיבוב הופעות עם להקת טנגו, לכבודו נכתב ובוצע השיר "או שאתה שר או שלוקחים אותך מפה". במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' זכה אולארצ'יק בתואר זמר השנה.
בשנת 1986 הצטרף אולארצ'יק לאריאל זילבר, יהודית רביץ, שלמה גרוניך, יצחק קלפטר, גידי גוב ושם טוב לוי להופעות ההרכב "קולות שלובים". ההרכב הקליט בין היתר את עיבודו של אולארצ'יק לשיר הוותיק "לעבודה ולמלאכה" של חיים נחמן ביאליק בלחן של נחום נרדי. באותה שנה, השתתף אולארצ'יק בפסטיגל, בו שר את "שלום סלאם" עם אמל מורקוס ואת "כולם כולם" עם טריפונס. כמו כן, השתתף בהצגה "על הפנים" יחד עם יהונתן גפן.
בשנת 1987 הוציא את אלבומו השני, "שעשועי כאילו", אותו יצר באולפנו הפרטי. באלבום זה שר וניגן אולארצ'יק בכל הכלים (גיטרות, קלידים, מכונת תופים וכלי הקשה), וכתב את מרבית השירים. מהאלבום התפרסמו השירים "בחור אנלוגי בעולם דיגיטלי" ו"כל הליל אני בגנך".
בשנת 1988 החל אולארצ'יק להפיק מוזיקלית גם זמרים אחרים, והפיק מוזיקלית את אלבום שירי הילדים של שרי צוריאל "על הגובה". בדצמבר אותה שנה השתתף בפסטיגל עם השיר "זה הזמר שלי". השתתף בהפקת האלבום Shaday של עפרה חזה.
בשנת 1989 הקים עם יזהר אשדות וגני תמיר הרכב מוזיקלי בשם "אזרחי העולם" (באנגלית: "World Stuff"). הרכב זה הוציא תקליטון אחד ובו שילובים של שירים של אולארצ'יק עם לחנים שונים וגרסה עם מילים למנגינת "התמנון האיטר", שנקרא באנגלית "The Left Handed Octopus".
עוד בשנת 1989 הופיע לראשונה כשחקן בסרטו של יוסי זומר, "רסיסים", לצידה של אתי אנקרי. באותה שנה הלחין את המוזיקה לסרט "אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב בבימויה של מיכל בת-אדם.
שנות התשעים.
לאורך שנות התשעים המשיך אולארצ'יק להקליט מוזיקה לאירועים שונים: הצגות ("סוגרים את הלילה" של יוסף מונדי), מיצגים ("מוזיקה לצבים בפסטיבל עכו") ולבלט - עם הרקדנית איריס הופמן. בנוסף, הקליט מספר ג'ינגלים, כ"תל אביב – עיר בלי הפסקה".
בשנת 1990 השתתף אולארצ'יק במופע איחוד נוסף של כוורת. באותה שנה הפיק מוזיקלית לאתי אנקרי את אלבומה הראשון "רואה לך בעיניים", בו גם ניגן ושר, ולגידי גוב את אלבומו "אין עוד יום", בו הלחין מספר שירים (דוגמת "למה לבך כמו קרח" ו"נערה במשקפיים") וכן ניגן בפסנתר, קלידים, בס וגיטרות ושר קולות רקע.
בשנת 1991 זכה אולארצ'יק בפרס אקו"ם. באותה שנה השתתף ביחד עם גידי גוב, מוני מושונוב, שלמה יידוב ושלמה בראבא במופע "ערב חד פעמי קונבנציונלי". בשנת 1992 הפיק את אלבום הבכורה של טיפקס, "שביל קליפות הגרעינים", בו השתתף בקולות רקע. במקביל, הוא הלחין את המוזיקה והשירים לקלטת הילדים "סיפורי איתמר", המבוססת על קובץ סיפורים של דויד גרוסמן (בהשתתפותו של ירון לונדון) וביצע גם את השירים.
בשנת 1993 יצא אלבומו השלישי "תגיד לי מה אתה מרגיש", בהפקתו המוזיקלית של יזהר אשדות. אולארצ'יק כתב את המילים והלחנים לכל השירים, פרט ל"יהיה יהיה" (לך על התופים). בהקלטת האלבום השתתפו אתי אנקרי, להקת שפתיים ואשדות עצמו. אשדות השתתף גם בעיבודי השירים ששילבו מוזיקת ג'אז, רוק, בלדות ומוזיקה מזרחית. אולארצ'יק אייר את חוברת מילות השיר של האלבום. שני השירים המצליחים ביותר מן האלבום היו "החיים קשים" ו"בן בסט" (עם קולות רקע של מיטל טרבלסי). באותה שנה הפיק אולארצ'יק לאתי אנקרי את אלבומה השני, "קראת לי אסתר", בו עיבד את רוב השירים.
ב-1994 כתב אולארצ'יק יצירה קלאסית לפסטיבל ישראל. את היצירה ניגן ביחד עם המוזיקאי אנדרה היידו וסימפונט רעננה. הקטע הראשון ביצירה הוקדש לפרנק זאפה, שמת זמן קצר לפני כן. באותה שנה השתתף במופע "כולם ביחד וכל אחד לחוד" ביחד עם קורין אלאל ודני בסן, הפיק את אלבומה השני של להקת טיפקס, "האחרון בעשירון התחתון", והתארח באלבום "רדיו בלה בלה" של "החברים של נטאשה" בשיר "אני לא רוקד כשעצוב", שהיה גם שותף לכתיבתו.
ב-1995 השתתף אולארצ'יק בהופעות האיחוד של להקת הג'אז של אהרל'ה קמינסקי "הפלטינה", וביצירת האלבום היחיד שהוציאה, אשר היווה למעשה את התיעוד היחיד של הלהקה בדיסק.
ב-1996 יצא אלבומו הרביעי, "בואי נגיד שאני שלך", בהפקה מוזיקלית עצמית. הפקת השירה הייתה של קורין אלאל והעיבודים של ניר לוי. גם באלבום זה כתב אולארצ'יק את המילים והלחנים לכל השירים, למעט שיר אחד. שיר הנושא של האלבום היה לאחד מלהיטי הסולו הגדולים ביותר של אולארצ'יק. דיאנה, אשתו, ביימה קליפ שיר, וזכתה על כך בציון לשבח בתחרות הקליפים השנתית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה. באותה שנה הופיע אולארצ'יק שוב בפסטיבל ישראל, עם איריס ועופר פורטוגלי, ובעקבות הצלחת המופע יצאו השלושה לסיבוב הופעות.
ב-1998 הוציא אולארצ'יק את אלבומו החמישי, "בשקט". באלבום זה הקליט גרסאות שקטות ללהיטיו הקודמים בגיטרה ופסנתר, ביחד עם הגיטריסט ברק חנוך. באותה שנה עיבד והפיק מוזיקלית אולארצ'יק את ההופעה ואת אלבום ההופעה של אתי אנקרי ודוד ד'אור, והפיק והשתתף באלבומי הבכורה של מיטל טרבלסי ושל אמל מורקוס. באלבום "עבודה עברית" שיצא באותה שנה חידש את השיר "אלילת האגם" של אהובה עוזרי, ועיבד את החידוש לשירו של בועז שרעבי "משאלה", בביצועה של אתי אנקרי. במשך השנה הלחין את המוזיקה להצגות "חברות הכי טובות" ו"הורדוס".
ב-1998 השתתף אולארצ'יק במופע האיחוד של כוורת, שהונצח באלבום "כוורת בפארק". בשנת 1999 הוציא את האלבום "אולארצ'יק ג'אז", אשר הוקלט בהופעה חיה במועדון "הקמלוט" בתל אביב. באלבום זה השתתף אולארצ'יק בשירה בלבד ולראשונה באלבומיו לא השתתף בנגינה. האלבום הציג גרסאות עבריות בתרגומו לשירי ג'אז ידועים. באותה השנה יצא לאור גם ספר שתרגם בשם "מעשה בשתי פילות": את הספר כתבה באנגלית אשתו, דיאנה, ואיירה האמנית עינת מגל שמאלי. עוד באותה שנה השתתף אולארצ'יק בדרמת הטלוויזיה של אברהם הפנר "ארץ קטנה איש גדול", וכן בסרט דוקומנטרי על הפקת הדיסק של אמל מורקוס. באותה שנה כתב את המוזיקה לסרט הילדים ״הכבש השישה עשר״ על פי שיריו של יהונתן גפן, ובהשתתפותם של כוכבי ערוץ הילדים.
העשור הראשון של המאה ה-21.