המאובנים של הבורוגווייה התגלו בשנת 1971 בתצורת נמגט שבמדבר גובי במחוז אומנוגובי במונגוליה בידי משלחת פולנית-מונגולית ותוארו בידי הפלאונטולוגית הלצ'קה אוסמולסקה ב-1987. את השם הדינוזאור קיבל מהדמיון ליצורים הבדיוניים "בורוגווים" (borogoves), מתוך שירי הג'ברווקי, מהספר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות של לואיס קרול.
הממצאים שלו היו מועטים וכללו בעיקר את מפרקי כף הרגל, עצמות ירך ומספר אצבעות. אורך עצם הטיבוריסי שנמצאה הגיעה ל-28 סנטימטרים, אורך הדינוזאור הכולל הגיע לשני מטרים בקירוב ומשקלו כ-20 קילוגרם. הוא היה צייד זריז שאולי כוסה בנוצות וניזון מטרף קטן כמו לטאות ויונקים שתפס.
מבנה האצבעות שלו היו כפופות מעט והזכירו מבנה של יען, כשהאצבע השנייה הייתה ארוכה וחזקה בהרבה מהאצבע השלישית המנוונת יותר, ככל הנראה להתאמה לריצה מהירה.
חמסה חמסה
חמסה חמסה הוא סינגל של הזמרת הישראלית עדי ביטי, אשר יצא לאור ב-25 באוקטובר 2020.
רקע וכתיבה.
השיר נכתב והולחן על ידי עדי ביטי, עומרי 69 סגל והוד "BEMET" מושונוב, והוא מכיל בתוכו את סגנונות הפופ והטראפ. בשיר, על פי דברי מאקו, עוסקת ביטי ב"תחושת 'העין הרעה' שעשו ועושים לה בתור זמרת מוכרת שהתפרסמה בגיל צעיר".
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ של השיר הופק על ידי טל הנדלסמן, בוים על ידי אדם דויטש ופורסם בערוץ היוטיוב של ביטי בסמוך לצאת הסינגל עצמו. בקליפ נראית ביטי במקומות שונים, תוך שהיא מחליפה תלבושות שונות (רובן מינימליות) למשך הקליפ, לצד רקדנים המלווים אותה ואישה עירומה ממוצא אסייתי, שגופה משמש כמגש ממנו אוכלים מנות סושי. תוך פחות מיממה, הגיע הקליפ ללמעלה מחצי מיליון צפיות והתברג במקום הראשון ברשימת "הסרטונים החמים" של יוטיוב.
דיון ציבורי.
הקליפ עורר עניין בשל תוכנו המיני. חברת הכנסת תהלה פרידמן מתחה ביקורת על תוכנו של הקליפ בציוץ טוויטר, בו כתבה: "גם נשים יכולות לחזק את תרבות האונס. עובדה. עדי ביטי. אני יודעת שהמטרה הייתה שנצייץ ונדבר על זה, תאמינו לי שהייתי מעדיפה לא לתת לה את התענוג. אבל אני יודעת שהילדים שלי יראו את זה בכל מקרה. זו לא תרבות. לא אמנות. זאת סכנה ברורה ומיידית עבורינו ועבור הבנים והבנות שלנו. להיפגע ולפגוע. מחליא". ביטי הגיבה לפרידמן ואמרה כי "אנשים בלי עבודה, בלי יכולת קיום, מפעלי חיים של אנשים קורסים – והגברת תהלה בזה עוסקת. מסתבר שיש הרבה זמן פנוי בכנסת". כיוון שהתראיינה והגיבה ללא אישור דובר צה"ל, היא נשפטה ונגזרו עליה חמישה ימי מחבוש על תנאי. העיתונאית יסמין לוי מתחה ביקורת על גישתה של פרידמן ועל תגובת צה"ל.
גם מבקרי מוזיקה ביקרו את הקליפ, ותיארוהו כ"סרט פורנוגרפי" המתאים באופיו לקהל הילדים והנוער. לעומתם יצאה קורין גדעון להגנתה של ביטי.
ביקורת.
לצד המחלוקת על הווידאו קליפ הנלווה לו, השיר ספג גם ביקורת מוזיקלית. מתן שרון הגדיר את סגנון השיר ב-Time Out ישראל כ"אריאנה גרנדה מעלי אקספרס" וטען כי "הטראפ-פופ הישראלי החקייני מיצה את עצמו ומת". באופן דומה, דודי פטימר ממעריב אונליין תיאר את השיר כ"נועה קירל לעניים" ואמר כי "השיר חרא. בעצם זה אחד משירי הפופ הגרועים שביטי הוציאה, גם מבחינת הטקסט המטופש שמתיימר ללא לאות להשתמש בסלנגים עכשוויים ללא שום משמעות, 'בשר' או עניין, השירה של ביטי גרועה וטכנית מדי והלחן? ובכן, נשמע כמו גרסת 'מיליון דולר' (של נועה קירל) לעניים". מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי הגדיר את השיר כ"תפארת הרע", וכ"חד ממדי, דליל, פלקטי, רדוד, שטחי". באתר "וואלה!" תוארה היצירה כ"שיר מאוד גרוע עם קליפ נוראי".
ראלף בלאמי
ראלף בלאמי (באנגלית: Ralph Bellamy; 17 ביוני 1904 – 29 בנובמבר 1991) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי שהקריירה שלו השתרעה על שישה עשורים בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בתפקידים ראשיים ומשניים.
קורות חיים.
נולד בשיקגו בשם ראלף רקספורד בלאמי. בגיל 15 עזב את הבית והקים להקת שחקנים משלו.
הוא החל להופיע על הבמה ב-1927 וב-1931 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "הסוד השישי" עם קלארק גייבל וג'ין הארלו". ב-1932 הופיע בסרט "רבקה מחוות סאניברוק"
ב-1934 הופיע בסרט "ספיטפייר" וב-1935 ב"הלדוראדו".
ב-1937 הופיע בסרט "האמת האיומה" לצידם של קלארק גייבל ואיירין דאן והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1940 הופיע בסרט "נערתו ששת" לצידם של קרי גרנט ואיירין דאן. הוא שיחק בארבעה סרטים בתפקיד הבלש אלרי קווין.
ב-1941 הופיע בסרט האימה "הזאב".
בלאמי גילם ארבע פעמים את הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט:
ב-1968 הופיע בסרט האימה "תינוקה של רוזמרי" בתור רופא חורש מזימות.
ב-1983 הופיע בסרט "משנה מקום משנה מזל" לצידם של דן אקרויד ואדי מרפי.
סרטו האחרון היה "אישה יפה" (1990) לצידם של ריצ'רד גיר וג'וליה רוברטס.
פרסי הוקרה.
ב-1984 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם גילדת שחקני המסך.
ב-1986 הוענק לו פרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו הייחודית למקצוע המשחק.
יש לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד וכוכב ב"שביל הכוכבים" בפאלם ספרינגס.
מד מגזין
ג'יימס בריידי
ג'יימס (ג'ים) סקוט בריידי (באנגלית: James Scott Brady; 29 באוגוסט 1940 – 4 באוגוסט 2014) היה יועץ תקשורת, דובר ופעיל חברתי אמריקאי ששימש כדובר הבית הלבן במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן.
בשנת 1981 נפצע בריידי קשות בראשו מקליע שירה המתנקש ג'ון הינקלי ג'וניור במהלך ניסיון ההתנקשות בנשיא ארצות הברית רונלד רייגן. הפציעה הותירה אותו עם שיתוק חלקי שהוביל לריתוקו לכיסא גלגלים. הוא סבל עד סוף ימיו מנזק מוחי ובעיות בדיבור. לאחר הירי היה בריידי לאחד מהפעילים הבולטים בהיסטוריה של ארצות הברית במאבק על הפיקוח והגבלת המכירה של כלי נשק. "חוק בריידי" הנקרא על שמו, שיזם וקידם ביחד עם רעייתו שרה ו"קמפיין בריידי", אושר בבית הנבחרים והסנאט ונחתם על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ב-1993.
בשנת 1996 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא קלינטון. לאחר מותו באוגוסט 2014, נקבע כי המוות יוגדר בצעד חריג כרצח, זאת כתוצאה מהשלכות הירי שספג בריידי 33 שנים קודם לכן.
ביוגרפיה.
בריידי נולד בסנטרליה, אילינוי ב־29 באוגוסט 1940, בנם היחיד של הרולד ודורותי. הוא גדל בסנטרליה ובתיכון היה רץ, שיחק פוטבול וטניס, נחל הצלחה כשחיין והיה חבר בתנועת הצופים לבנים בארצות הברית, שם אף הגיע בשנת 1955 לדרגה הבכירה ביותר של צופה נשר. כבר כילד היה בריידי רפובליקני מושבע, כשהיה בן 12 בבחירות 1952 לנשיאות ארצות הברית היה נוהג לחלק תעמולה של המועמד הרפובליקני לנשיאות, דוויט אייזנהאואר בעירו, סנטרליה. הוא למד באוניברסיטת אילינוי שם היה פעיל בתנועת הרפובליקנים הצעירים . הוא סיים את לימודיו ב־1962 עם תואר בתקשורת ומדע המדינה ובסוף השנה החל לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה. בקיץ 1962 נשלח להתמחות במחלקת ההגבלים העסקיים של מחלקת המשפטים של ארצות הברית מטעם האוניברסיטה. בריידי עזב את לימודי המשפטים ולבסוף סיים דוקטורט במינהל ציבורי באוניברסיטת דרום אילינוי בקרבונדייל, אילינוי ואז שב לוושינגטון די. סי.. הוא החל את דרכו בשירות הציבורי כחבר בצוות משרדו של סנאטור אילינוי אוורט דירקסן בין השנים 1961 ל־1962. בשנת 1964 הוא היה מנהל הקמפיין של המועמד לקונגרס מטעם המחוז ה־23 של אילינוי, ויין ג'ונס. בין השנים 1966 ל־1968 שימש כמנהל יחסי הציבור של ההסתדרות הרפואית של מדינת אילינוי ובין 1968 ל־1969 כיהן כמנהל המשרד בשיקגו של חברת הייעוץ הפוליטי הוותיקה "Whitaker and Baxter". בין 1969 ל־1973 שימש כסגן נשיא בכיר של חברת הייעוץ ויחסי הציבור "James and Thomas Advertising and Public Relations". במסגרת עבודתו בחברה ניהל בשנת 1970 קמפיין נוסף באותו מחוז, הפעם עבור המועמדת הרפובליקנית, פיליס שלאפלי.
בריידי כיהן בתפקידים שונים בממשליהם של הנשיאים ניקסון ופורד. הוא שימש כיועץ תקשורת לבית הנבחרים של ארצות הברית; עוזר מיוחד למזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, ג'יימס לין בין השנים 1973 ל־1975; עוזר מיוחד למנהל משרד הניהול והתקציב בין השנים 1975 ל־1976; עוזר למזכיר ההגנה של ארצות הברית, דונלד רמספלד בין השנים 1976 ל־1977 ובשנת 1977 התמנה לחבר בצוותו של הסנטור ויליאם רות' מדלאוור. בשנת 1979 הוא שימש כדובר למתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית, ג'ון קונלי.
הצטרפות לקמפיין רייגן.
קונלי הסיר את מועמדותו מהמרוץ והעביר את תמיכתו לרייגן. כאשר שהה בריידי בטיידווטר אין שלחופי מדינת מרילנד בחוף המזרחי, קיבל טלפון מפרופ' אדווין מיס (התובע הכללי של ארצות הברית לעתיד), מקמפיין הבחירות של המועמד הרפובליקני לנשיאות בבחירות 1980 לנשיאות ארצות הברית, רונלד רייגן, שהציע לו להתמנות למנהל יחסי הציבור של הקמפיין. בריידי קיבל את ההצעה.