בדצמבר 2012 תרם ראש עיריית שיקגו, רם עמנואל לקהילה מיליון דולר לטובת הקמה של 80 גינות בבתי ספר של העיר שיקגו. בפברואר 2015 קהילת ה"Big Green" חגגה 200 גינות בארצות הברית.
עד שנת 2015, 4 שנים לאחר הקמתה של הקהילה נבנו 260 גינות בערים שיקגו, דנוור, לוס אנג'לס וממפיס.
מכון לקולנוע על שם גרסימוב
האוניברסיטה הרוסית הממלכתית לקולנוע
אוניברסיטת המדינה הכל-רוסית לסינמטוגרפיה ע&quot;ש ס&quot;א גרסימוב
המכון לסינמטוגרפיה ע&quot;ש גרסימוב
בית הספר סאדברי עמק האלה
בית הנבחרים (קפריסין)
הפרלמנט של בריטניה
חסילון מנטיס
סרטן גמל שלמה
חלחול
הקונגרס הצרפתי
מחלוקת בציבור הליטאי
דוב חום אירואסייתי
גבירתי הנאווה
כוחם של חז&quot;ל להחיות ולהמית בדיבורם ובמבטם
החייאת מתים ביהדות
יחסי סן מרינו–רומניה
יחסי סן מרינו-רומניה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו לבין רומניה.
היסטוריה.
המגעים הראשונים שבין סן מרינו לבין הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה התקיימו באמצע שנות השישים של המאה העשרים. היחסים בין רומניה לבין סן מרינו כוננו רשמית ב-15 בנובמבר 1968 ברמה הקונסולרית. ב-6 בפברואר 1974, הם הועלו דרג לדרג הקונסוליה הכללית, וב-20 ביוני 1995 הם הועלו שוב דרג והיחסים הדיפלומטיים כוננו סופית.
בשנת 2001 נפתחה בסן מרינו הקונסוליה הכללית הרומנית, ובשנת 2002 נפתחה בבוקרשט הקונסוליה הרשמית של סן מרינו, במעמד קפטן המחוז של סן מרינו. בשנת 2004 ביקר בסן מרינו נשיא רומניה יון איליאסקו.
שק החוץ הרומני טיטוס קורלטיאן ערך ב-26 בספטמבר 2014 בניו יורק, פגישה עם עמיתתו הסן מרינזית - פסקואלה ולנטיני.
החייאה והמתה מיסטיות בידי חז&quot;ל
כריסמוכה
מנחם אלכסנברג
מנחם (מל) אלכסנברג (באנגלית: (Menahem (Mel) Alexenberg) הוא אמן, מורה לאמנות ומחנך הידוע בעיקר בפעילותו בצמתים בין אמנות, מדע, טכנולוגיה ותרבות, באמצעות יצירות אמנות, הוראה, וכתיבה, כולל בבלוגים.
ביוגרפיה.
אלכסנברג נולד והתחנך בניו יורק, שם עשה תואר בביולוגיה במכללת קווינס, בחינוך בישיבה יוניברסיטי, ודוקטורט בינתחומי באמנות, מדע ופסיכולוגיה באוניברסיטת ניו-יורק. הוא גר ברעננה שבישראל, עם אשתו, האמנית מרים בנג'מין. יש להם ארבעה ילדים.
יצירותיו כלולות באוספים של יותר מארבעים מוזיאונים ברחבי העולם, כולל מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, המוזיאון הגבוה לאמנות באטלנטה, מוזיאון בולטימור לאמנות, המוזיאון לאמנות בסינסינטי, המוזיאון לאמנות בדנבר, מוזיאון נלסון-אטקינס לאמנות בקנזס סיטי, מוזיאון פורטלנד לאמנות באורגון, סמית'סוניאן בוושינגטון הבירה, מומוק בווינה, מוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, המוזיאון העירוני בעיר האג שבהולנד, המוזיאון היהודי בפראג, מוזיאון ישראל בירושלים ומוזיאון מאלמו לאמנות בשוודיה.
כמחנך בארצות הברית, שימש אלכסנברג כפרופסור לאומנות וחינוך באוניברסיטת קולומביה, ראש המחלקה לאמנות במכון פראט, עמית מחקר במרכז ללימודים חזותיים מתקדמים ב-MIT ודקאן לאמנות חזותית בבית הספר "העולם החדש" לאמנויות במיאמי. בישראל, הוא לימד באוניברסיטת תל אביב, בבצלאל, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת אריאל, והיה ראש בית הספר לאמנויות במכללת אמונה בירושלם. בשנים 2002–2017, אלכסנברג כיהן גם כחבר מועצת קרן וולף.
עבודתו האמנותית.
עבודותיו של אלכסנברג בוחנות את היחסים בין עולם המִרְשֶתֶ ורוחניות, אמנות פוסט-דיגיטלית ומודעות יהודית, אמנות השתתפותית והקהילה, ומערכות מרחב-זמן וטכנולוגיות אלקטרוניות. עבודתיו בבלוגים, פסלים סביבתיים, מיצבי מולטימדיה, אירועי אמנות בתקשורת, ותערוכות ציורים והדפסים נחזו על ידי מיליוני אנשים ברחבי העולם. מגזין האמנות ARTnews שבח את עבודתו בתערוכה "Lights OROT", בשיתוף עם אמן האמנות הקינטית והטכנולוגית אוטו פיֶן הגרמני: "נדיר למצוא תערוכה כה מְעָרֶבֶת ומאתגרת מבחינה אינטלקטואלית".
עבודתו כמחנך.
יוזמת "בית ספר חופשי ופתוח" בחיפה.
ב-1971 יזם אלכסנברג פתיחת בית ספר "חופשי פתוח" בחיפה, על מנת לטפח מחשבה יצירתית אצל התלמידים, באופן שיישם קודם בתפקידו כמפקח אזורי של בתי ספר בלונג איילנד בארצות הברית.
מכללת רמת־הנגב בירוחם.
ב-1977 התיישב אלכסנברג בירוחם, וייסד בה את מכללת רמת־הנגב.
פרסומים.
ISBN1978-1507658895
ISBN1978-1-84150-377-6
ISBN1978-1-84150-191-8
ISBN1978-965-09-0227-8
ISBN1978-1-84150-136-9
ISBN1965-226-013-4
בנוסף לפרסומים הנ"ל, כתב אלכסנברג מאמרים רבים, ופרקים בספרים אחרים.
מקורות.
Ori Z. Soltis. Tradition and Transformation: Three Millennia of Jewish Art and Architecture. Canal Street Studios, 2016. . Ori Z. Soltis. Fixing the World: Jewish American Painters in the Twentieth Century. Brandeis University Press, 2003. .
Who's Who in American Art, 2016. .
פורט-שבצ'נקו
פורט-שבצ'נקו (בקזחית: Форт-Шевченко) היא עיירה קטנה השוכנת על גדות הים הכספי במערב קזחסטן. העיירה משמשת כעיר השרות של בסיס חיל הים הקזחי . על פי הערכת אוכלוסין ל-2016 מתגוררים בפורט-שבצ'נקו 5,559 תושבים. בעיירה קיימים מחצבי אבן ונמל דייג המשרת את תושביה. כמו כן מתפרנסים תושבי העיירה משירותים לצי הקזחי.
היסטוריה.
פורט-שבצ'נקו נוסד כבסיס צבאי בשנת 1857 על ידי הצי הרוסי הקיסרי כבסיס נמל לים הכספי. הבסיס פעל ברציפות מהקמתו ועד הפצצתו על ידי השייטת הבריטית בים הכספי ב-1918 והפיכתו לבסיס שירות.
ב-1939 היישוב עצמו נוסד בתקופת ברית המועצות במעמד כפר לאחר ששימש כבסיס צבאי של הצי הרוסי הקיסרי עד 1917 וכבסיס צבאי לא ימי של הצבא האדום מ-1919 עד 1939. בתחילה נקראו הבסיס והיישוב נובופטרובסוקויה (ברוסית: Новопетровское), שם זה שונה מספר פעמים ובשנת 1939 שונה שמה של העיר והיא נקראת על שמו של הסופר האוקראיני טאראס שבצ'נקו ששירת בבסיס בתחילת דרכו.
חמנית (פירושונים)
חופית לבנת-שת
חופית לבנת-שת (שם מדעי: "Calidris fuscicollis") היא מין עוף ימי מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים. היא מתרבה בטונדרה הצפונית בקנדה ואלסקה. מין זה לעיתים קשה לזיהוי בתוך מינים דומים אחרים של חופיות קטנות.
ציפורים אלה אינן נצפות לעיתים קרובות. בקיץ נדיר לראותן כי זו עונת הרבייה והן מסתתרות. באופן דומה, בחורף הן נצפות רק לעיתים רחוקות כי הן עפות דרומה מדי עבור צפרים רבים. לכן, הרוב המכריע של התצפיות מתרחשות באביב או בסתיו, באזורים הממוזגים, ומדווח בהן בדרך כלל על מספר קטן של חופיות סביב מקורות מים.
מקור השם המדעי של הסוג מגיע מיוונית עתיקה, kalidris או skalidris, הוא מונח שאריסטו השתמש בו לתיאור מספר עופות מים אפורים. שם המין, "fuscicollis", נגזר מלטינית, "fuscus" פירושו "כהה" ופירוש המילה "collis" בלטינית חדשה הוא "גרון" (חופית כהת-גרון).
בישראל חופית לבנת-שת היא מזדמנת נדירה ביותר ונצפתה רק פעם אחת במעגן מיכאל בסוף ספטמבר 1998.
תיאור.
חופית לבנת-שת קטנה ואורכה 15–18 ס"מ. החלק העליון של גופה הוא בצבע אפור-חום כהה ויש לה פס לבן מעל העין. מקורה באורך בינוני, רזה וכהה, ורגליה כהות מאוד. היא דומה למיני חרטומניים אחרים, החיים בתחום התפוצה שלה או עושים את אותו מסלול נדידה כמוה.
הנוצות קשות בהרבה לזיהוי במהלך החורף. עם זאת, במהלך כל עונות השנה זכרים ונקבות דומים במראה שלהם. גבת העין של החופית בהירה ועל גבה נוצות שחורות. על החזה שלה וצלעותיה פסים וחלקה התחתון בצבע לבן. בניצוי הבוגר הנפוץ ביותר שלה החלקים העליונים הם בצבע אפור כהה ובמרכזם נוצות שחורות. החזה מפוספס ועל הגב מופיע ניצוי לבן בצורת "V". קיים גם מופע חליפי של בוגר שבו כיפת הראש והפנים הם בגוון חום.
זיהוי.
שני המאפיינים העיקריים המשמשים לזיהוי חופית לבנת שת בתחום התפוצה שלה הם כנפיה הארוכות ואחוריה הלבנים. ניתן לראות את הכתם הלבן על אחוריה בזמן תעופה. כנפיה הארוכות מתפרשות מעבר לזנבה בכחצי סנטימטר. המאפיין האחרון קיים גם אצל חופית בירד אך ניתן להבדיל בין השתיים בגלל שרק לחופית לבנת שת יש שת לבן. ישנו גם פס לבן דק על הכנף ושורה של כתמים קטנים מתחת לכנפיים.
תפוצה ומרחב מחיה.
חופית לבנת-שת שוכנת במקומות בהם גדלה, יחסית, הרבה צמחייה בטונדרה. במהלך עונת הרבייה שלה בטונדרה הארקטית של אלסקה וקנדה היא מעדיפה ביצות מרובות צמחייה במהלך הנדידה ניתן למצוא אותה בסוגים שונים של מקווי מים. בחודשי החורף היא מאכלסת מגוון רחב של מקורות מים מתוקים ומליחים, כגון לגונות, שפכי נהרות וביצות. באופן כללי, היא נוטה להימנע מחופים חוליים וזרמי מים מהירים.
נדידה.
חופית לבנת שת נודדת למרחקים גדולים וחורפת בדרום אמריקה הדרומית. היא נחשבת לאחד העופות עם תחום הנדידה מהגדולים ביותר, היא חוצה את כל יבשת אמריקה הצפונית בפרק זמן של פחות מחודש.
חופית זו היא נודדת נארקטית. לאחר שהיא מסיימת את הקינון בצפון קנדה ובאלסקה, היא עפה מעל האוקיינוס האטלנטי ומבלה את מרבית התקופה שמחוץ לעונת הרבייה באמריקה הדרומית, במיוחד לאורך החוף הפטגוני בצ'ילה ובארגנטינה. מבקרת גם לעיתים קרובות בארגנטינה, בחוף פראקאסו שבחצי האי ואלדס. עופות מים רבים מתרכזים באזור זה בשל שפע חסרי החוליות החיים על שפת החוף, בעיקר צדפות. חופית לבנת-השת נצפתה גם בוונצואלה, סורינאם, ברזיל ובפרגוואי במהלך נדידתה. היא נדירה במערב אירופה אך תועה לשם לעיתים, ונחשבת מזדמנת נדירה באוסטרליה.