בשנת 1994 הוציאה את האלבום "לא דיברנו עוד על אהבה", משיריו של אהוד מנור, שכלל שלושה שירים חדשים שהם כתבו יחד וגם שיר חדש ללחן של מתי כספי "עוד זמן", אותו ביצעה נתנאלה יחד עם מנור. בעקבות האלבום יצאו השניים במופע משותף ברחבי הארץ שנקרא כשם האלבום.
ב-1997 נסעה שוב לשוודיה.
בשנים 2004 עד 2006 למדה קומפוזיציה וגיטרה קלאסית באקדמיה למוזיקה אינייסונד שבשוודיה.
בשנת 2009 לאחר שילדיה בגרו ולאחר שהתגרשה מבעלה, שבה לארץ לצמיתות והחלה לעבוד על אלבום חדש.
בשנת 2010 הוזמנה על ידי יוני רכטר להצטרף למופע הכל זה המוזיקה במסגרת פסטיבל הפסנתר באותה שנה.
המופע, שהועלה בהמשך גם מחוץ למסגרת הפסטיבל ותועד באלבום כפול שיצא לאור בשנת 2012 על ידי התו השמיני, כלל שלושה שירים בהשתתפותה: "קשה בלילה" (בצוע בכורה, מילים אברהם חלפי), "ראה" (מילים עלי מוהר) ו"ערב עירוני" (מילים נתן אלתרמן) שביצעה בדואט עם יהודית רביץ.
בסוף שנת 2011 הוציאה לאור את אלבומה "נדודים" שכלל 12 שירים שכתבה והלחינה בעצמה. האלבום כלל את השיר "לחזור" וכן בלטו בו גם השירים "פנינה לצווארה", "עוד מעט אלך", "אהבה" ושיר הנושא. האלבום זכה לביקורות נלהבות.
בשנת 2013 יצרה קשר עם המפיק המוזיקלי יזהר אשדות, השמיעה לו משיריה וביקשה ממנו להפיק עבורה שלושה שירים חדשים מפרי עטה: "אל תבקש לחוף", "זה מה שאמא אמרה לי" ו"שן עולמי".
בשנת 2014 הוציאה לאור את אלבום האוסף "גבוה" שכלל את מיטב להיטיה וכן את שלושת השירים החדשים שיזהר אשדות הפיק עבודה ואת "שיר היונה" בהפקה מוזיקלית מחודשת של אסף אמדורסקי. בנוסף, האלבום כלל שלושה שירים מארכיון רשות השידור שלא יצאו עד אז באלבום - "שובי לביתך", ושני דואטים עם מתי כספי - "שיר היונה" ו"אחרי שנסעת (ואותך)". בשנה זו הוציאה לאור גם שני וידאו קליפים שביים יזהר אשדות: "אל תבקש לחוף" ו"שיר היונה".
בשנת 2018 יצא פרויקט שירים חדש פרי עטה בשם "ליקוי חמה", בהפקת גיא מוזס ובניהול אומנותי של חיים שמש. אלבום שירי הפרויקט מציג קו סאונד אלקטרוני אלטרנטיבי חדש, שמושפע מהרכבים ושמות אמנים בינלאומיים כמו סיגור רוס, דייוויד בואי, ביורק, מאסיב אטאק, ורדיוהד. הסינגל הראשון שיצא מהפרויקט הוא שיר הנושא, "ליקוי חמה".
נתנאלה כותבת, יוצרת ומופיעה ברחבי הארץ.
חיים אישיים.
מתגוררת בתל אביב. נתנאלה היא דודתה של השחקנית סמדר קלצ'ינסקי.
ג'ון או'קונור
ג'ון או'קונור (אנגלית: John O'Conor; נולד ב-18 בינואר 1947) הוא פסנתרן אירי.
ראשית הקריירה.
או'קונור נולד בדבלין, אירלנד. את לימודי הפסנתר החל בדבלין ומורו העיקרי שם היה ג'. ג'. או'ריילי. ממשלת אוסטריה העניקה לו מלגת לימודים ממשלתית, שאיפשרה לו ללמוד בווינה אצל המורה הנודע דיטר ובר. כמו כן השתלם במיוחד ביצירות בטהובן אצל הפסנתרן הגרמני המפורסם וילהלם קמפף. בשנת 1973 זכה או'קונור בפרס הראשון בתחרות בטהובן היוקרתית, תחרות בינלאומית לפסנתרנים בווינה. זכייה זו, בהחלטה פה אחד של חבר השופטים, העלתה אותו על מסלול של קריירה בינלאומית, ובשנת 1975 זכה בפרס ראשון בתחרות בזנדורפר.
ביצועים.
או'קונור מופיע ברסיטלים ברבים מאולמות הקונצרטים הנודעים ביותר בעולם, ביניהם לינקולן סנטר בניו יורק, מרכז קנדי בוושינגטון, אולם ויגמור ומרכז הגדה הדרומית בלונדון, המוזיקפראיין בווינה, אולם דבוז'אק בפראג והבונקה קאייקאן בטוקיו.
הוא מופיע באירופה, צפון אמריקה, אסיה, אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד. בין התזמורות שעמן ניגן עד כה התזמורת הפילהרמונית המלכותית, התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, התזמורת הסימפונית של וינה, התזמורת הלאומית של צרפת, התזמורת הקאמרית הסקוטית והתזמורת הקאמרית של שטוטגרט, הקאמרטה הישראלית ירושלים, תזמורות ביפן, קוריאה הדרומית, סינגפור וניו זילנד, וכן תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של דאלאס, התזמורת הסימפונית של דטרויט ועוד בארצות הברית ובקנדה.
הקלטות.
או'קונור הקליט יותר מ-20 הקלטות לחברת טלארק, בהן מכלול הסונאטות לפסנתר של בטהובן, שהניו יורק טיימס הגדיר כהקלטות הטובות ביותר של יצירות אלה; ארבעה כרכים של הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט עם צ'ארלס מקקראס והתזמורת הקאמרית הסקוטית; יצירות רבות של שוברט, בהן הסונאטה המאוחרת בלה מז'ור, כל האימפרומפטי והמומנטים המוזיקליים, ואלסים וחמישיית דג השמך, עם רביעיית קליבלנד; ושני כרכים של קטעי פסנתר קצרים, "קלאסיקה לפסנתר" ו"שירי סתיו". או'קונור הוא תומך נלהב בבן ארצו, ג'ון פילד, והקליט את רוב יצירותיו החשובות של המלחין, בהן כל הקונצ'רטי, הסונאטות והנוקטורנים.
תחרויות פסנתר בינלאומיות.
או'קונור היה שותף לייסוד תחרות הפסנתר הבינלאומית AXA בדבלין, שהוא מנהלה האמנותי ויושב ראש חבר השופטים שלה.
הוא הוזמן לשבת בחבר השופטים של רוב תחרויות הפסנתר הבינלאומיות היוקרתיות, בהן אלה בלידס, מוסקבה (צ'ייקובסקי), וינה (בטהובן), ורשה (שופן), תל אביב (רובינשטיין), בייג'ינג, שאנגחאי, מינכן, בולצאנו (בוזוני), קלן, וויי (קלרה הסקיל), קליבלנד, סולט לייק סיטי (ג'ינה בכאואר), סידני, פרטוריה, לונדון, קולג' פארק (ויליאם קאפל), ולנסיה (חוסה איטורבי) וסיאול.
הוראה.
או'קונור מכהן כיום כמנהל האקדמיה האירית המלכותית למוזיקה ואף מלמד שם בקביעות.
מאז 1997 תפס את מקום הפרופסור שלו, וילהלם קמפף, לו רחש כבוד רב, ומגיש את הקורס השנתי בפרשנות בטהובן, בווילה של קמפף בפוזיטאנו, איטליה, שם קיים קמפף קורס זה מאז 1957.
או'קונור מלמד כיתות אמן ונושא הרצאות ברבים מן המקומות שבהם הוא מופיע, כמו גם ברבים מן המוסדות החשובים להוראת מוזיקה, ביניהם ג'וליארד ומנהטן בניו יורק, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטאות טמפל, ראטגרס, אינדיאנה וסיאטל בארצות הברית בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון ובמוסדות להוראת מוזיקה ביפן, קוריאה ואוסטרליה.
אותות הוקרה.
על פועלו למען המוזיקה קיבל או'קונור תואר דוקטור לשם כבוד מן האוניברסיטה הלאומית של אירלנד ומטריניטי קולג' (דבלין), וחברות כבוד באקדמיה האירית המלכותית למוזיקה. גם ממשלות צרפת, אוסטריה, איטליה ופולין העניקו לו אותות כבוד ועיטורים.
ה'ת&quot;ק
ה'תק&quot;א
ה'תק&quot;ב
תבולה
המטבח האיטלקי
המטבח האיטלקי מהווה שילוב של שפע מטבחים מקומיים של מחוזות איטליה, הניזון מהשפעות של עמים שונים שהתגוררו באזור איטליה. המטבח האיטלקי נחשב לאחד המטבחים המפורסמים והמשובחים בעולם. המטבח האיטלקי התהווה במשך מאות שנים של הפרדה בין מרכיביו השונים עד איחוד איטליה, שהתרחש ב-1861.
לרוב מזוהה המטבח האיטלקי עם סוגים שונים של פסטה (מקרוני, רביולי, ניוקי וכו'), פיצות, גלידות ועוד, אך הוא מגוון בהרבה. הוא הושפע בעיקר ממטבחים של העמים שחיו באיטליה, כמו הרומאים, הנורמנים והלומברדים, אך בחלקים מסוימים של איטליה ניתן להבחין בהשפעות של המטבח הערבי, המטבח הסלאבי, המטבח היווני, המטבח הטורקי ואף המטבח העברי המסורתי.
המטבח האיטלקי מורכב מכל אחד מהמטבחים המחוזיים שלה. המטבח הטוסקני והמטבח הלומברדי, לדוגמה, שונים זה מזה, אך המאכלים האופייניים לכל מחוז בהחלט נחשבים "אוכל איטלקי".
ככלל, ניתן לומר שהאוכל בדרום איטליה נחשב לחריף יותר, כאשר עגבניות, פירות ים ושמן זית הם חלקים עיקריים בבישול. בצפון איטליה נהוג לאכול יותר בשר ורטבים שמרכיביהם שמנים יותר - כגון שמנת ופרמזן.
בנוסף למגוון הרחב, ניתן למצוא מאפיין ייחודי ובולט נוסף: המטבח האיטלקי הוא מטבח עונתי. כלומר, האיטלקים משתמשים במרכיבי מזונם לפי עונות השנה.
שמות המאכלים.
שמותיהם של המאכלים האיטלקים נגזרים פעמים רבות מהמקום אליהם הם משויכים. דוגמאות בולטות הן הפיצה נפוליטנה מנאפולי, פרמזן (Parmigiano) מפארמה, רוטב בולונז מבולוניה ונקניק מילאנזה (Milanese) ממילאנו. בפעמים אחרות, ניתן למצוא מוצרים הנקראים על שם שלב בהכנתם, כגון מוצרלה (Mozzare באיטלקית - "לחתוך").
מוצרים אחרים נקראים על שם הצורה המאפיינת אותם, כגון לינגוויני (פירוש השם באיטלקית הוא "לשונות קטנות". הן אטריות ארוכות שבמרכזן חור, ובעת אכילתן עשוי להישמע מהפה רעש המזכיר שריקה) או פטוצ'יני (אטריות שטוחות המכונות "סרטים קטנים", בשל דמיונן הרב לסרטי צילום ארוכים).
רוטב אלפרדו, לעומת זאת, קרוי על שם ממציאו - השף הרומאי אלפרדו די ללו, שהמציא אותו בראשיתה של המאה ה-20.
מסעדות באיטליה.
המסעדות באיטליה נחלקות באופן מסורתי לשלוש קטגוריות, מהפשוטות ביותר לרציניות יותר.
טרטוריה.
טרטוריה (trattoria) היא מעין מסעדת פועלים איטלקית. לרוב מדובר במסעדה שנמצאת בבית של משפחה, המגישה אוכל ביתי. ברוב הטרטוריות אין תפריט, ולקוח שמגיע לאכול בה יאכל מה שמבשלים באותו היום (מנת פסטה או ריזוטו, ולפעמים גם מנות בשר וסלטים בסיסיים), במחיר נמוך במיוחד ורמת שירות סבירה. המנות הנפוצות ביותר בטרטוריות הן מנות פשוטות ביסודן, כמו פסטה ברוטב עגבניות או חזה עוף בגריל. הטרטוריות נפוצות מאוד באיטליה, וניתן למצוא כאלה כמעט בכל עיירה, ובפרט בערים הגדולות בהן הטרטוריות מצויות בשפע.
אוסטריה.
אוסטריה (Osteria) אף היא סוג של מסעדת פועלים וגם לה תפריט מצומצם, אך היא כבר ממש בית עסק. המחירים בה מעט יקרים מאשר במסעדת טרטוריה, אך המזון במסעדה בהתאם וכן רמת השירות. אוסטריה פשוטה יחסית תיקרא לעצמה לרוב "טרטוריה", ואילו אוסטריה גדולה יותר תכונה "ריסטורנטה".
ריסטורנטה.