חאלד ודרייק שיתפו פעולה פעמים רבות קודם לכן, תחילה בשנת 2009 בשיר "Fed Up", ובמהלך שנות ה-2010, בשירים "I'm On One", "No New Friends", "For Free" ו-"To the Max".
הצלחה.
"Popstar" ו-"Greece" הופיעו לראשונה במקומות ה-3 וה-8 בהתאמה במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפכו לשירים ה-24 וה-25 של דרייק שהגיעו היישר אל העשירייה הפותחת במצעד. כמו כן, דרייק שבר את שיא כל הזמנים של מספר השירים הרב ביותר שהגיעו לעשירייה הפותחת של המצעד, תוך שהכניס כ-40 שירים ושבר את שיאה של הזמרת מדונה, בה החזיקה כ-18 שנים.
וידאו קליפ.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של די. ג'יי. חאלד ב-3 בספטמבר 2020. בקליפ מככב הזמר הקנדי ג'סטין ביבר. דרייק, לעומת זאת, מופיע בתחילת הקליפ בלבד, אף על פי שהקליפ נפתח כשהוא מקבל הודעות וידאו רבות מחאלד בהם הוא מבקש ממנו להופיע בקליפ של השיר. בעודו בסגר בקנדה, דרייק קורא לביבר להופיע בקליפ במקומו. בקליפ משתתפת גם אשתו של ביבר, היילי בולדווין.
סמל העיר עפולה
סמל העיר עפולה, סמלה הרשמי של העיר עפולה והעירייה, אומץ באוקטובר 1958.
תיאור הסמל.
הסמל מורכב ממגן מחולק לשניים באלכסון, חציו התחתון בעל שדה ירוק, והחצי העליון בעל שדה כתום, בראש המגן ציצה בצורת טרפז הפוך בצבע כתום, ובו רשום שם העיר. החצי הכתום מוטען באיור של עיר על רקע הרים, בדומה לעפולה עצמה. החצי הירוק מוטען בפטיש המכה בסדן ולצידו שיבולת חיטה.
בתחתית הסמל רשום הכיתוב "עיר יזרעאל", שהוצע כשמה המקורי של העיר, והיה בשימוש בשנותיה הראשונות, על שמה של העיר המקראית יזרעאל.
שימוש.
הסמל הופיע על בול דואר שהונפק ב-23 באוגוסט 1983, עוצב על ידי משה פרג ושוויו היה 15 ש"ח.
שאול חרנם
שאול חרנם (8 בינואר 1920 – 21 במרץ 2013) היה פעיל ציבור, ודמות חשובה בעיר פתח תקווה – יקיר העיר, ההסתדרות וההגנה. לאחר מותו, זכה להוקרה על פועלו הרב בעיר, ונקבע רחוב על שמו.
תולדות חייו.
שאול חרנם נולד בעיר לודז' שבפולין בשנת 1920 לישראל-דוד ושיינדל חרנם, הצעיר מבין תשעה אחים ואחיות. מקובל בין קרוביו כי "חרנם" הוא ראשי תיבות של: חסידי רבי נחמן מברסלב.
כילד, גדל שאול על רקע ההסלמה הקשה באירופה בשנים אלו, טרום השואה. כאשר היה בן 9, אחיו הבוגר - שייק חרנם, נרצח בגין פעילותו הפוליטית כחבר, מנהיג ומדריך נוער במפלגה הקומוניסטית. שייק היה אקטיביסט, ולחם רבות למען זכויותיהם של הפועלים בפולין. הוא נרצח על ידי שוטר סמוי כאשר נאם בפני עובדי בית חרושת לטקסטיל ברחוב סמוגובה בעיר לודז'. שייק חרנם הפך לסמל במאבק הקומוניסטי והחברתי בפולין, ונכתבו עליו שירים. שמו הונצח במקומות רבים בעיר הקיימים עד היום: רחוב בעיר לודז׳, להקת מחול ומפעל טקסטיל.
בעקבות מצב היהודים באירופה, החלה משפחתו לעזוב את פולין בהדרגה למקומות שונים בעולם. שאול כילד הצעיר, נשאר עם הוריו, ובשנת 1936 עלה יחד איתם לארץ ישראל.
בשנים הראשונות עם הגעתו ארצה, עבד שאול כחקלאי בפרדס ובבית אריזה לתפוזים. לאחר מכן גם היה רתך במפעל ביטחוני ועובד טקסטיל. בשנת 1942 הצטרף שאול לארגון "ההגנה", שם התנדב לחיל המשמר. בהמשך שירותו, השתתף במלחמת העצמאות בה יצא עם המתנדבים לשמירה והגנה על יישובי הספר ובהסעת משפחות פצועים לבתי החולים.
לאחר קום המדינה, החל שאול בפעילות ציבורית בעיר פתח תקווה, בה חי עם משפחתו מרגע הגעתו לארץ ועד ליום מותו. פעילותו הציבורית התמקדה בהסתדרות העובדים הכללית, במפלגת העבודה ובעירייה, ועיקר עבודתו הייתה לדאוג ולהילחם למען זכויות הפועלים בארץ. לבני משפחתו סיפר שאול, שהחלטתו להיות איש ציבור ולהילחם לשיפור מעמדם של הפועלים, הושפעה מאוד מרצח אחיו שייק, אשר היה פעיל ציבור ולוחם צדק בעצמו.
במסגרת עבודתו הציבורית מילא שאול תפקידים רבים, ביניהם: הנהלת "הנוער העובד", חבר מזכירות במועצת פועלי פ"ת, מזכיר איגודים מקצועיים, יו"ר המדור לעובדי תעשייה, נציג ההסתדרות במשלחות לחוץ לארץ, יו"ר וועדת הבטיחות והגהות במועצת פועלי פתח תקווה, הוועד המפקח בקופת חולים במחוז פ"ת, יו"ר וועדת הבירורים ויו"ר וועדת "משען". בשנת 1983 נבחר למועצת עיריית פ"ת והנהלתה. שאול כיהן כיו"ר האגודה לתרבות הדיור והיה פעיל בשש וועדות. בנוסף, גם היה חבר מועצת ארגוני המתנדבים בפ"ת. בשנת 1987 קיבל את אות יקיר ההסתדרות.
שאול ראה בהגנה על מעמדם וזכויותיהם של הפועלים ערך עליון. הוא האמין שהאזרח או הפועל הפשוט, הניצב מול מעסיקיו החזקים והמבוססים - מוכרח לקבל ייצוג הולם למימוש זכויותיו ולמניעת הפגיעה בהם. הנושאים בהם טיפל היו לרבות: מאבקים של פועלים במעסיקים שלא כיבדו את זכויותיהם בעקבות פיטורים או מחלה, הטמעת נושא הפנסיה בציבור העובדים - הן בדרישה מהמעסיקים, והן בשכנוע העובדים להשקיע בתבונה ליום סגריר ועוד. לעיתים קרובות נהג שאול להתחבר למאבק באופן אישי. באחד ממאבקיו כמזכיר איגוד מקצועי בהסתדרות, הוא אף בחר להתבצר לילה שלם במפעל הטקסטיל חוטון (לייצור חוטי תפירה) יחד עם הפועלים, כמחאה על מהלך מצד המעסיקים שפגע בזכויותיהם.
עם פרישתו לגמלאות, המשיך שאול בפעילותו בוועדות עירוניות: כיהן כיו"ר העמותה למען הקשיש, היה חבר בארגון וותיקי התנועה הציונית, חבר בהנהלת הסתדרות הגמלאים, הנהלת בית זרובבל, הנהלת וותיקי ההגנה, המזכירות הראשית של פועלי הטקסטיל, ויו"ר סיעת העבודה במועצת פועלי פ"ת.
שאול חרנם היה נשוי למאשה ולהם שני ילדים. בשנת 2013 נפטר שאול בשיבה טובה, בגיל 93.
הנצחה והוקרה.
בשנת 1987 קיבל ציון "יקיר ההסתדרות".
בשנת 1993 העניקה לו עיריית פתח תקווה את תואר "יקיר העיר פתח תקווה" ובשנת 2018 נקבע בעיר רחוב על שמו.
בשנת 1999 ארגון ותיקי ההגנה העניק לו את התואר "יקיר ההגנה".
יחסי בוסניה והרצגובינה–ספרד
יחסי בוסניה והרצגובינה–ספרד הם היחסים בין בוסניה והרצגובינה לספרד. הקשרים ההיסטוריים בין שתי המדינות מתוארכים להחדרת השפה הספרדית לבוסניה על ידי יהודים דוברי ספרדית שנמלטו מספרד לאחר כניסתו של צו אלהמברה בשנת 1492. במהלך מלחמת בוסניה בשנים 1992–1995 שלחה ספרד כוחות לתמיכה במאמץ שמירת השלום של האו"ם בבוסניה.
היסטוריה.
שפה ספרדית.
השפה הספרדית הוצגה לראשונה לבוסניה והרצגובינה כאשר היא הובאה על ידי היהודים הספרדים דוברי הספרדית, שנמלטו מכתר קסטיליה ומכתר אראגון בעקבות חקיקת צו אלהמברה על ידי איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, ופרננדו השני, מלך אראגון, בשנת 1492. על פי מפקד האוכלוסין בשנת 1921, השפה היהודית-ספרדית הייתה שפת האם לכ-10,000 מתוך 70,000 תושבים בסרייבו.
שואת יהודי יוגוסלביה, ובפרט אלו שהתגוררו בשטחי המדינה העצמאית של קרואטיה (ממשלת בובות שכללה את כל שטחי בוסניה והרצגובינה) בשנות הארבעים ומלחמת בוסניה בשנות התשעים דלדלו מאוד את האוכלוסייה היהודית של בוסניה והרצגובינה; מעט מאוד מהיהודים שנותרו הם דוברים לאדינו כשפתם הראשונה. האוניברסיטה היחידה בבוסניה והרצגובינה המציעה קורסים בשפה הספרדית היא אוניברסיטת סרייבו.
מלחמת בוסניה.
ספרד כרתה ברית עם בוסניה והרצגובינה במהלך מלחמת בוסניה (1992–1995). לאחר העברת החלטה 770 על ידי מועצת הביטחון של האו"ם בשנת 1993, שהבטיחה אספקת סיוע הומניטרי על ידי כוחות האו"ם אפילו בכוח, ספרד, יחד עם צרפת, איטליה ובלגיה, שלחו כוחות לסייע במאמץ. ספרד הצטרפה גם לצרפת, בריטניה וארצות הברית בחתימת הסכם "אסטרטגיה משותפת" מיום 22 במאי 1993 לשמירה על "אזורים בטוחים" מפני פלישה סרבית.
יחסים דיפלומטיים.
שגרירות ספרד בסרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה, נפתחה בשנת 1999. היחסים הכלכליים והמסחריים מוגבלים למדי, בגלל היעדר יזמים ספרדיים ותהליך הסטנדרטיזציה המתמשך במדינה האחרונה, כמו גם בשל הנושאים שמציבה הבירוקרטיה והשחיתות בבוסניה והרצגובינה. אחת המטרות שהציבה השגרירות היא קידום התרבות הספרדית על ידי עריכת קונצרטים, תערוכות ואירועים אקדמיים.
בנוסף, העיר ברצלונה חתמה על הסכם ידידות ושיתוף פעולה עם סרייבו בשנת 1994, ופתחה את שגרירות הדמוקרטיה המקומית, המאוישת על ידי נציגת ברצלונה בסרייבו בשנת 1996.
דורית מיה-גור
דורית מיה-גור (נולדה ב-25 ביוני 1978) היא אמנית, יוצרת וכותבת קומיקס ישראלית. עיקר עבודתה עוסק בגיבורי על ישראליים, כשהמפורסם שבהם הוא פלאפלמן. דמותו מוצגת בתצוגה הקבועה במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס.
במהלך שנות הקריירה שלה פרסמה יותר מ-15 ספרי קומיקס לבדה ואיירה עוד רבים. בשנת 2010 איירה ספר היסטוריה של העיר חולון לכבוד חגיגות ה-70 לעיר, והספר נכנס לרשימת ספרי הלימוד של תלמידי בית הספר היסודי בעיר.
ביוגרפיה.
מיה-גור נולדה וגדלה בעיר חולון. כשהתבגרה וסיימה את בית הספר התיכון, עברה ללמוד בבית ספר לקומיקס ואנימציה "The Kubert School" בארצות הברית, תחת ניהולו של ג'ו קוברט. שם תחילה הסתירה את היותה ישראלית, מחשש שקריירת הקומיקס שלה תפגע מכך.
בשנת 2006 פרסמה את חוברת הקומיקס הראשונה שלה, פלאפלמן. הקומיקס עוסק בגיבור העל הישראלי "פלאפלמן" שהוא דמותי פרודית על גיבורי העל החטובים והשריריים של מארוול קומיקס ו-DC קומיקס. פלאפלמן, ששמו האמיתי הוא אבי, הוא בחור ג'ינג'י ו"שמנמן" שכוחות העל שלו קשורים בפלאפל: היכולת לירות שמן רותח וכדורי פלאפל קטנים על אויביו. עם יציאת החוברות הראשונות רבים הופתעו שהיוצר של הקומיקס היא בכלל אישה - שכן תחום הקומיקס, ובפרט גיבורי העל, נחשב תחום שסטריאוטיפית נשלט בידי גברים.