מאן הייתה נשואה פעמיים לתקופה קצרה והחל משנות ה-40 ניהלה אורח חיים לסבי באופן גלוי, כאשר ניהלה מערכות יחסים עם העיתונאית בטי קוקס, שאותה הכירה במהלך עבודתן כעיתונאיות אשר סיקרו את מלחמת העולם השנייה. עוד קודם לכן, ב-1930, ניהלה רומן קצר עם הסופרת והצלמת אנמארי שוורצנבך, שנשארה אחר כך חברה קרובה של משפחת מאן. ואחר כך עם השחקנית תרזה גיזה, שהקימה יחד עם אריקה מאן וקלאוס מאן את הקברט הפוליטי האנטי-נאצי 'מטחנת הפלפל' ב-1933.
גילוף עץ
הנס ריכטר
הנס ריכטר (גרמנית: Hans Richter; 4 באפריל 1843 - 5 בדצמבר 1916) היה מנצח אוסטרי, שנולד בחבל ארץ השייך כיום להונגריה.
חייו.
ריכטר למד בקונסרבטוריון הוינאי, שם גילה עניין מיוחד בקרן, ופיתח את קריירת הניצוח שלו בכמה בתי אופרה באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא התרועע עם ריכרד וגנר בשנות ה-60' של המאה התשע-עשרה, ובשנת 1876 נבחר לנצח על הביצוע הראשון המלא של מחזור טבעת הניבלונגים של וגנר בפסטיבל ביירוית. בשנה שלאחריה עזר למלחין החולה כמנצח על סדרת קונצרטים חשובה מיצירות וגנר בלונדון, ומכאן ואילך נעשה לדמות מוכרת בחיי המוזיקה באנגליה. הוא הרבה להופיע בפסטיבלים מקהלתיים וניהל את תזמורת האלה (1899–1911) ואת התזמורת הסימפונית של לונדון, שאך זה נוסדה (1904–1911). באירופה עבד בעיקר בווינה, שם התעלה על המחלוקת המרה בין שוחרי וגנר לאלה של ברהמס והקדיש תשומת לב רבה ליצירות של ברהמס עצמו, ברוקנר ודבוז'אק. במקביל המשיך גם לעבוד בבירוית. בשנים הבאות התמסר בלב שלם להערצת המוזיקה של אדוארד אלגר, ואף ניאות לקבל
את צ'ייקובסקי; פעם הניח את שרביטו והתיר לתזמורת לונדון לנגן את כל הפרק השני של הסימפוניה הפאתטית של צ'ייקובסקי ללא ניצוח. כיון שלא חשש מעולם להתנסות למען המוזיקה שאהב, נתן את תמיכתו, כבן-סמכא, להפקה אנגלית של "הטבעת" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בשנת 1908.
הגישה של ריכטר לניצוח הייתה יותר מונומנטלית מאשר פעילה או דינמית. הוא שם דגש על המבנה הכולל של יצירות גדולות והעדיף גישה זו על פני הבלטת רגעים אינדיבידואליים של יופי או רגש עמוק. היו שראו בו לא יותר מקוצב פעמה, אבל אחרים (בייחוד יוג'ין גוסנס) הצביעו על החיוניות הריתמית הראויה לציון של עבודתו, תכונה שאינה עולה בקנה אחד עם הדימוי של ריכטר כחסר רגישות וסטאטי בטבעו. ריכטר נחשב לאחד מגדולי המנצחים בתקופה הרומנטית, ולמי שתרם רבות לקידום יצירותיו של וגנר.
ביצועי בכורה.
ריכטר ניצח על ביצועי בכורה של הרבה יצירות תזמורתיות חשובות. עם יצירות אלה נמנות:
טלסקופ החלל אקארי
אסטרו-F, הנקרא גם אקארי, הוא טלסקופ חלל בתחום האינפרה אדום שפותח בידי הסוכנות היפנית לחקר החלל בשיתוף פעולה עם אירופה וקוריאה.
הטלסקופ שוגר ב-21 בפברואר 2006 על גבי טיל מדגם M-V מיפן למסלול קוטבי, ומסונכרן עם השמש, כלומר הטלסקופ נמצא באותה נקודה על פני כדור הארץ כל יום באותה שעה מקומית. לאחר השיגור שונה שמו ל"אקארי", שפירושו ביפנית אור. ליפנים יש מסורת בשינוי שם חלליותיהם לאחר שיגורים מוצלחים.
משימתו הראשונית של הטלסקופ הייתה לבצע סקר מקיף של כל השמים בתחום האינפרה אדום הקרוב, הבינוני והרחוק. החיישנים בתחום האינפרה אדום הבינוני והרחוק פעלו כחמש שנים ותשעה חודשים, עד שאזל מלאי ההליום הנוזלי המשמש כנוזל הקירור שלהם. החיישן בתחום האינפרה-אדום הקרוב ימשיך לפעול גם מעבר לפרק זמן זה, באמצעות קירור מכני.
טלסקופ החלל אקארי יצא משירות ב-24 בנובמבר 2011.
יוגיהו
הלכות פסוקות
הלכות פסוקות הוא חיבור הלכתי מתקופת הגאונים, והוא החיבור הראשון לאחר התלמוד שניתן לראותו כ"ספר הלכות". כבר בתקופה קדומה הוא יוחס לרב יהודאי גאון, ראש ישיבת סורא (757–761), אך יש המסתייגים מייחוס זה.
כתלמוד הבבלי הספר נכתב במקורו חציו בעברית וחציו בארמית בבלית, והוא מסודר על פי נושאים העוקבים, על פי רוב, אחר סדר התלמוד הבבלי. ספר זה עוסק בהלכות שנוהגות לאחר חורבן בית המקדש בחוץ לארץ. דרכו היא קיצור הסוגיות התלמודיות ולעיתים עריכתן מחדש, בתוספת מסורות פרשניות ופסיקתיות קדומות.
הספר היה נפוץ מאוד בתקופת הגאונים, ואף חוברו לו קיצורים ותרגומים לעברית ולערבית. במהלך ימי הביניים הלכה והידלדלה תפוצתו, ככל הנראה בעקבות הפופולריות הרבה של הספר הלכות גדולות שחובר בעקבותיו. הספר נודע לראשונה בעת החדשה מתוך כתב יד של תרגום לעברית שנמצא בספריית הבודליאנה שבאוקספורד והודפס בשנות ה-80 של המאה ה-19, ונודע בשם "הלכות ראו" (על שם הפסוק הפותח את החיבור, "ראו כי ה' נתן לכם (את) השבת"). רק לאחר זמן פורסם כתב יד של החיבור המקורי (כתב יד ששון 263), שנשמר בתימן ויצא לאור בשנת תשי"א, אולם גם הוא אינו שלם. הוצאה של השלמות לחלקים החסרים בכ"י ששון בשם הלכות פסוקות מן הגניזה פורסמה בשנת תשע"ד על ידי יהונתן עץ חיים בהוצאת מוסד הרב קוק.
מהדורה מדעית שלמה של הספר עם חילופי גרסאות בארבעה כרכים יצאה לאור בהוצאת מוסד הרב קוק בעריכת יהונתן עץ חיים.
פסטיבל אבו גוש
פסטיבל אבו גוש הוא פסטיבל מוזיקה ווקאלית, המתקיים פעמיים בשנה, בסוכות ובשבועות, בכנסיית גבירתנו של ארון הברית ובשטחים שסביבה, בכפר אבו גוש שבהרי יהודה.
ראשיתו של הפסטיבל בשנת 1957. מספר חובבי מוזיקה ובראשם ד"ר פליכס זולמן, מרצה לרוקחות מבית הספר לרפואה בירושלים וזיגי שטדרמן, פסנתרן ומנצח, גילו את מעלותיה האקוסטיות של הכנסייה שבראש ההר. בשנים הראשונות התקיים הפסטיבל בארבע השבתות של חודש מאי, עם שני קונצרטים בכל שבת בצהריים. הקהל היה מגיע מצויד בסלי פיקניק, ובין הקונצרטים ותוך ישיבה על שמיכות אל מול הכנסייה, היה מצטרף לשירת המקהלה בכורלים ומדריגלים. בשנת 1970 כלל הפסטיבל עשרה קונצרטים, שבעה באבו גוש ושלושה נוספים בחיפה, בבית צבי ברמת גן ובקיבוץ דפנה.
הפסטיבל ענה בזמנו על הצורך בהשמעת מוזיקה כנסייתית, שהוחרמה אז באולמות אחרים בלחץ יהודים דתיים, ובמשך שנים היה זה המקום היחיד בישראל שאפשר היה להאזין בו ליצירות כמו פסיונים, מיסות וקנטטות.
כל מפעל הפסטיבל דאז נעשה בהתנדבות מלאה. הנגנים, הסולנים וזמרי המקהלות, הן מישראל והן מחוצה לה, עשו את המלאכה ללא תמורה ומתוך אהבת המוזיקה לשמה, וגם הכנסייה העמידה את המקום לרשות הפסטיבל ללא תשלום. הקהל שילם מחיר מוזל, לכיסוי ההוצאות בלבד. עבור אמנים שבאו לפסטיבל מחוץ לישראל התקבל אישור לפטור ממס נסיעות מפקיד בכיר במשרד האוצר, אוהד הפסטיבל, כדי לעקוף את הוועדה במשרד החינוך שהתנגד לפסטיבל.
בשנת 1968 הוכלל הפסטיבל בתוכנית חגיגות 20 השנים למדינת ישראל.
בשנת 1971, לאחר 14 שנים של קיום הפסטיבל בתנאים אלה, התחלפה הנהלת המסדר שהחזיק את הכנסייה והאחראים החדשים לא הביעו עניין להמשיך במפעל, שלא הביא להם תמורה כספית ולא מיסיונרית. שטדרמן ניסה להעביר את הפסטיבל לקיבוץ עין השופט, אך לא עמד בנטל ההוצאות. בקשה להשמיע פסיון של באך במסגרת הפסטיבל בהיכל התרבות נדחתה, בנימוק שליצירה תוכן אנטי-יהודי. פנייתו לבג"ץ נגד משרד החינוך בדרישה לתמיכה כספית נדחתה ברב דעות. הפסטיבל התקיים בשנת 1972 וכעבור זמן מה עזב שטדרמן את ישראל. הוא לימד מוזיקה בניו יורק, שם נפטר ב-21 ביולי 2011.
בשנת 1992 חודש הפסטיבל ביוזמת דליה מרוז שהביאה את חנה צור כמנהלת מוזיקלית וגרשון כהן כמפיק ומאז הוא מנוהל על ידי העמותה לקידום מוזיקה ותרבות באבו גוש והרי יהודה. כיום המנהל המוזיקלי של הפסטיבל הוא נגן הויולה דה גמבה ובונה הכלים עמית טיפנברון.
פסטיבל זלצבורג
פסטיבל זלצבורג (בגרמנית: Salzburger Festspiele)הוא פסטיבל מוזיקה חשוב בעיר האוסטרית זלצבורג, מקום הולדתו של וולפגנג אמדיאוס מוצרט.
הפסטיבל נוסד בשנת 1877 אך הפסיק את פעולתו בשנת 1910.
בשנת 1918, בסוף מלחמת העולם הראשונה, חזר הפסטיבל לחיים בפועלם המשותף של הוגו פון הופמנסתאל, ריכרד שטראוס, הבמאי מקס ריינהרדט והמנצח פרנץ שאלק.
בשנת 1920 ארגנו הופמנסתאל וריינהרדט את הפסטיבל הראשון סביב מחזהו של הופמנסתאל "כל אדם" (Jedermann), על פי המחזה האלגורי מימי הביניים בעל אותו שם. ההצגה פתחה את הפסטיבל מדי שנה, חוץ מב-1922 ו-1924, שבהן פתח אותו מחזה אחר של הופמנסתאל, "התיאטרון העולמי" (Welttheater). ב-1938 (לאחר האנשלוס) הוצאה ההצגה "כל אדם" מן הרפרטואר.
בשנת 1927 נפתח הפסטשפילהאוז של זלצבורג, כבית אופרה; גם האקדמיה לרכיבה לשעבר הפכה לתיאטרון. הרפרטואר המוזיקלי התרכז במוצרט ושטראוס, אבל יצירות אחרות, כמו פלסטאף של ורדי ופידליו של בטהובן בוצעו גם הן.
בשנת 1936 הופיעו בפסטיבל זמרי משפחת טראפ, שסיפורם היה לאחר זמן למחזמר "צלילי המוסיקה" ולסרט קולנוע באותו השם.
משנת 1934 עד 1937, ניצח ארטורו טוסקניני על רבים מן המופעים, אולם אחרי האנשלוס דחה את ההזמנה להופיע בזלצבורג ב-1938. וילהלם פורטוונגלר הסכים למלא את מקומו והסכים לנצח על המייסטרזינגרים של וגנר, בתנאי שהזמר היהודי ולטר גרוסמן ישמש מחליף בתפקיד הנס זקס. בליל הפתיחה חלה קרל קאמן, שהיה אמור לגלם את התפקיד וגרוסמן שר במקומו.
פסטיבל זלצבורג נסגר למשך מלחמת העולם השנייה וחזר ונפתח בשנת 1946.
פה מז'ור
יעקב גלעד
יעקב גלעד (נולד ב-24 בפברואר 1951 בהרצליה) הוא פזמונאי ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה.
גלעד נולד בהרצליה. הוריו של גלעד הכירו על אניית מעפילים. אמו הלינה בירנבאום היא סופרת וניצולת שואה, ואביו חיים, לחם בצבא האדום במלחמת העולם השנייה ואיבד את כל משפחתו בשואה. גלעד ואחיו גדלו בבית מבודד בפאתי הרצליה.