מאותה תקופה ועד אמצע שנות ה-30 של אותה מאה, החלו השלטונות לשים לב לשיקום התרבותי וההשכלתי של יהודי גאורגיה. בכותאיסי נפתחו בתי ספר יהודיים, מועדונים, ספריות וחוגים. כמו כן נפתח סניף של "אוזט" ("ОЗЕТ", Общество землеустройства еврейских трудящихся), חברה לניהול הפועלים היהודים, שדאגו להציב את היהודים בתעשייה ובקואופרטיבים. כבר בשנת 1929, מספר נכבד של יהודי כותאיסי עבדו במפעל המשי המקומי.
בשנים 1937-1938, החל בכותאיסי, כמו בשאר ברית המועצות, מאבק כנגד היהדות והתרבות היהודית החילונית. ראשי הקהילה היהודית נעצרו. ביניהם: רבי גבריאל דברשווילי (1902-1986), הרב של כותאיסי בשנים 1927-1965, רבי נתנאל אליהאשווילי (1888-1965), הרב הראשי של העיר כותאיסי בשנים 1955-1965 ואחרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לכותאיסי פליטים יהודים, שבחלקם אף נשארו בעיר עם תום המלחמה, בכללם היה גם דב גפונוב, שתרגם מגאורגית את האפוס הגאורגי, עוטה עור הנמר. בעקבות תרגום היצירה הוא זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, אך לא הורשה לצאת מברית המועצות כדי לקבלו. למרות זאת, התרגום עורר הדים בגאורגיה. העיתונות לא יכלה לוותר על התפארות בתרגום תרבותם ברחבי העולם ודיווחו בהרחבה על התרגום. בעקבות הפרסום, הפך גפונוב לסמל בעיני הציונים במדינה ועורר יהודים רבים לעלייה. בכותאיסי הוקם אתר הנצחה על שמו ב"רחוב שאוּמיאני", שהיה מאוכלס ברובו ביהודים עוד מתקופת ימי הביניים. הרחוב שנקרא על שם המהפכן, שאומיאני, משנת 1926 הוסב, בשנת 1989, ל"רחוב גפונוב".
בשנים 1945-1946 היו בעיר שלוש קהילות, ולכל אחת מהן בית כנסת משלה: האחד ברחוב שאומיאני 8, שנבנה בראשית המאה ה-19; השני אף הוא באותו מבנה, שנבנה בשנות ה-80 של המאה ה-19; והשלישי באותו רחוב מספר 39, שנבנה באמצע המאה ה-19. בשנת 1952 ניסו הרשויות לסגור את אחד משלושת בתי הכנסת אך נתקלו בהתנגדות נמרצת, שבעקבותיה נאלצו השלטונות לוותר על כוונתם. שלושת בתי הכנסת המשיכו לפעול עד ראשית 1953.
בתקופת הקמפיין האנטישמי בברית המועצות בשנים 1948-1953, נעצרו יהודים רבים. בינואר 1953 נסגר בית הכנסת של כותאיסי. הרבה רבנים נעצרו.
יהודי כותאיסי שיחקו תפקיד מכריע במאבק של יהודי ברית המועצות בכלל ויהודי גאורגיה בפרט למען זכות העלייה לישראל. על מכתב 18 המשפחות המפורסם, שנשלח לאו"ם בשנת 1969 ה'תשכ"ט היו חתומות 13 משפחות מכותאיסי.
בין הרבנים המפורסמים שהיו משפיעים על יהודי גאורגיה היו רבי שניאור זלמן אלטשולר (1870-1953), רבי טוביה וייס (1870-1953), רבי יעקב ספיאשוילי, רבי יעקב פאפיאשוילי, רבי בנימין פאפיאשוילי ואחרים.
החל משנות ה-80 המאוחרות, עם פתיחת שערי ברית המועצות, היו קיימים חיי קהילה ותרבות בכותאיסי. בשנים 1989–1991, עם התמוטטות ברית המועצות והקמת הרפובליקה של גאורגיה, הוקמה אגודה מקומית גאורגית-ישראלית. בשנים 1989–1993, בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת כותאיסי, נערך מחקר על ההיסטוריה של היהודים בגאורגיה בראשות ד. חננשווילי.
בשנים 1969–1984 עזבו אלפי יהודים את כותאיסי ועלו לישראל. מתחילת העלייה המסיבית לישראל, משנת 1989, עלו לישראל מכותאיסי 1,945 יהודים ובינואר 2001 49 יהודים. על פי הסוכנות היהודית היו בכותאיסי 2,300 יהודים ב-1993. עד סוף 1999 נותרו בעיר כ-600 יהודים.
אברהם שליט
אברהם חיים שליט (13 ביוני 1898 – 1979 כ"ח באב ה'תשל"ט) היה חוקר תקופת הבית השני, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל לשנת 1960.
חייו.
אברהם חיים שליט נולד בתרנ"ח (1898) בזלוטשוב שבגליציה. למד באוניברסיטת וינה, שממנה יצאו מלומדים יהודים חשובים רבים. החוקר הנערץ עליו היה תאודור מומזן, והוא הושפע בעיקר מהאפיגרף המומחה והפילולוג הקלאסי אדולף וילהלם, שתחת הדרכתו עשה את הדוקטורט. עבודת הדיסרטציה שלו הושלמה בשנת 1925, בנושא: "חיי יוספוס פלביוס", שאת דמותו וכתביו הרבה לחקור לכל אורך הקריירה שלו. ב-1933 פרסם שני מאמרים על יוספוס פלביוס בגרמנית בכתב העת "Klio": "יוספוס ויוסטוס", שעסק ביחסים בין יוספוס למתחרהו, יוסטוס איש טבריה ובעברית פרסם את המאמר: "אימתי כתב יוסף בן מתתיהו את ספר חייו" בכתב העת "ציון".
שליט איבד את אשתו ובנו בשואה.
כשעלה לארץ ישראל ב-1929 בתחילה לא נמצא לו מקום באקדמיה. בשנת 1950 הצטרף לסגל ההוראה הקבוע של החוג לתולדות עם ישראל באוניברסיטה העברית, וב-1957 נעשה פרופסור מן המניין. באוניברסיטה העברית לימד עד לפרישתו ב-1966, שגם לאחריה המשיך לחקור ולפרסם. היה עורך וכותב בכרכים רבים של האנציקלופדיה העברית ובאנציקלופדיה המקראית ועורך באנציקלופדיה יודאיקה. פרט לכך ערך את הכרך "התקופה ההלניסטית" בסדרת הספרים "ההיסטוריה של עם ישראל", שיצא לאור בשנת 1972.
ספריו.
המשטר הרומאי בארץ ישראל.
ספרו משנת תרצ"ז דן בתקופה בת חמש מאות שנים ונשען על מקורות רבים. הוא עוסק בהרחבה במעמד המשפטי והמדיני של ארץ ישראל תחת שלטון האימפריה הרומית ומוסדות השלטון והמנהלה שלה, וההשפעה שהייתה לכך על חיי החברה בארץ.
קדמוניות היהודים.
שליט תרגם את הספר "קדמוניות היהודים", פרי עטו של יוסף בן מתתיהו, מיוונית עתיקה, שפת המקור, לשפה העברית של תקופת הבית השני:
תרגום ספרו זה של יוסף בן מתתיהו הוא פרי שנים של עבודה ונחשב למופת בדיוק התרגום, בשפתו היפה, במבוא ובהערות המצורפים לו. שליט הקדים לספר מבוא ובו הוערכה עבודתו של יוספוס על הספרים המקראיים, שאותה הוא בחן לאור מקורותיו של תרגום השבעים, הספרות היוונית-הלניסטית והתנ"ך. על כך זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ב-1945.
תרגום הספר "קדמוניות היהודים", המורכב מ-20 "ספרים", יצא לאור ב-3 כרכים, כאשר ל-10 הספרים הראשונים יש מבוא בתחילת הכרך הראשון והערות בסוף הכרך השני. הכרך השלישי כולל את ספרים 11–20, המתארים את תקופת הבית השני. מלאכת פירושם לא נשלמה והכרך יצא לאור עם תרגום בלבד ללא מבוא או הערות. שלושת הכרכים יצאו ללא מפתח שמות אישים או מקומות.
הורדוס המלך: האיש ופועלו.
ספר שהוא גולת הכותרת של מפעלו של שליט, ובשלו הוענק לו פרס ישראל לשנת 1960. הספר ראה אור לראשונה בשפה העברית בשנת 1960, מהדורה נרחבת יצאה לאור בגרמנית בשנת 1969. שליט נחשב אחד מגדולי חוקרי הורדוס, שהיה האישיות המדינית החשובה ביותר במחצית השנייה של המאה הראשונה לפני הספירה בארץ ישראל. הוא עוסק במלכותו של הורדוס תוך עיגונה בתקופה של שלהי הרפובליקה ותחילת הקיסרות הרומית.
שליט הגדיר את מלכותו של הורדוס כבעלת ראש יאנוס; פרצוף אחד שלה מביט לרומא ולעולם ההלניסטי ופרצוף שני מביט אל האל היהודי. בספר הוא מתאר את המינהל והכלכלה בארץ ישראל בתקופת הבית השני. הוא דן הן בהשפעה ההלניסטית והן בהשפעת ממלכת החשמונאים על מלכותו של הורדוס.
שליט מתאר את גאוניותו המדינית של הורדוס, שבאה לידי ביטוי ביחסיו המצוינים עם רומי ובהרחבת גבולותיה הטריטוריאליים של ממלכתו. ועוסק רבות במפעלי הבנייה המפוארים שלו. מן הצד האחר עוסק שליט באישיותו החולנית והפרנואידית, בתאוות השלטון שלו אשר אינה יודעת שובע, כשהוא רוצח המונים למימוש מטרותיו, או מתוך גחמות, ובכללם רבים מבני משפחתו.
החידוש בספר הוא ששליט מתנתק מנקודת המבט השלילית שבה הורדוס מתואר במסורת היהודית והנוצרית ומנתח את פועלו תוך שהוא בוחן את הורדוס באמות מידה של מלך הלניסטי וקליינט של הרומאים בן תקופתו ולכן תיאורו של שליט את הורדוס הוא חיובי ואוהד הרבה יותר מאשר התיאור הרגיל בספרי ההיסטוריה.
מפעל הקונקורדנציה.
בשנת 1968 הכין סדרת קונקורדנציה לכתביו של יוסף בן מתתיהו. הקונקורדנציה כוללת את כל השמות הפרטיים ושמות המקומות שהופיעו בכתביו ויצאה לאור בהוצאת בריל.
יוסיף סאבה
יוסיף סאבה (Iosif Sava; 15 בפברואר 1933 - 18 באוגוסט 1998), מוזיקולוג, פסנתרן וצ'מבליסט, מפיק תוכניות מוזיקה ברדיו ובטלוויזיה, יהודי רומני.
קורות חיים.
יוסיף סאבה נולד ביאשי למשפחה בה דורות רבים עסקו במוזיקה. הוא למד בקונסרבטוריום של יאשי בשנים 1945-1944 באקדמיה למוזיקה על שם אנסקו בין השנים 1947-1945, במכון לאמנות בין השנים 1949-1947ובתיכון לאמנות בין השנים 1951-1949. את לימודי ההמשך עשה בבוקרשט בקונסרבטוריון
"צ'יפריאן פורומבסקו" בבוקרשט אצל מורים כמו ג'ורג'ה פסקו, אקים סטויה וקונסטנטין קונסטנטינסקו, ובין השנים 1951-1955סיים לימודי פילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט.
בין השנים 1974-1987 היה סאבה פסנתרן וצ'מבליסט במספר הרכבים מוזיקליים ושימש גם כמלווה של מוזיקאים גדולים. סאבה כתב לפחות 44 ספרים, מתוכם 35 על מוזיקה, ויותר מ-6000 מאמרים. בין השנים 1990-1993 היה עורך ראשי של מחלקת המוזיקה של הטלוויזיה הרומנית ובין 1993-1998 העורך הראשי של המערכת התרבותית של הטלוויזיה.
הנצחה.
בבוקרשט קראו על שמו כיכר בקרבת הקונסרבטוריון.
אינסולינומה
אִינְסוּלִינוֹמָה (Insulinoma) היא גידול נדיר, אשר מפריש את הורמון האינסולין בכמות מוגברת. מקור הגידול כמעט תמיד מתאי בטא בלבלב. החולים סובלים מרמה נמוכה של גלוקוז בדם - היפוגליקמיה - תופעה אשר משתפרת בזמן אכילה.
האבחנה נעשית בדרך כלל על פי צרוף של רמה נמוכה של גלוקוז בדם יחד עם רמה גבוהה של אינסולין ושל פפטידים נוספים הקשורים לתהליך יצירת האינסולין, ויחד עם עדות לקיום גידול בלבלב, כגון באמצעות הדמיה רפואית.
הטיפול העיקרי הוא ניתוח.
שכיחות.
שכיחות הגידול: בין 1 ל-4 חולים לכל מיליון איש בשנה.
ברוב המקרים הגידול קטן - פחות מ-2 ס"מ. השכיחות לממאירות (שליחת גרורות) בין 5% ל-30%.