ראשיתו של הנחל מעט ממערב למעיליא. ומכן הוא יורד מערבה בעמק עמוק ותלול מדרונות עד מפגשו עם נחל נחת. קטע זה של הנחל נמצא בתחום שמורת בילטון ובו מכוסים מורדות הנחל בחורש ים תיכוני צפוף. ממפגש נחל שעל ונחל נחת נמשך הנחל מערבה בעמק מתון, ומעט מצפון לקיבוץ כברי הוא יוצא אל מישור חוף הגליל. מכאן נמשך הנחל כ-5 ק"מ בערוץ רדוד ויוצא אל הים לתל אכזיב.
אתרים היסטוריים.
חורבת בילטון.
חורבה בגליל המערבי, מעל הגדה הצפונית –מזרחית של נחל שעל. בחורבה אפשר לראות את שרידי היישוב העתיק. המקום היה חלק מן המערך של הצלבנים סביב מבצר המלך במעיליא. שמורת בילטון הנקראת כשמה של החורבה, נמצאת על גדתו של נחל שעל, יובל של נחל כזיב. השמורה משתרעת לאורך 3 ק"מ בחלקו העליון של נחל שעל.
צמחייה בנחל.
בנחל תוכלו לראות חורש ים תיכוני כגון קטלב מצוי, ער אציל, לבנה רפואי, כליל החורש, אלון מצוי, אלון התולע, אדר סורי, ואלה ארץ ישראלית לצד טחבים ועצבונית החורש.
לנד קרוזר (פירושונים)
אפלול הנגב
אפלול הנגב (שם מדעי: "Eptesicus bottae") הוא עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים בעל חוש אקולוקציה מפותח מאוד.
האפלול הוא מעופף פעיל מאוד וחילוף החומרים שלו מהיר ביותר, לכך מסייע לב גדול במיוחד הגדול פי שלושה משל עכבר מצוי (הקרוב אליו בגודל).
מראה.
אפלול הנגב קטן מן האפלול המצוי ובהיר ממנו. ממדי גופה של נקבה מיטבתה (לפי הריסון): אורך הגוף 6 ס"מ, אורך הזנב 4 ס"מ, אורך האמה 4.2 ס"מ, אורך אפרכסת- האוזן 1.6 ס"מ ואורך כף- הרגל 0.9 ס"מ. קרומי- התעופה והאוזניים כהים. האוזניים קצרות.
תפוצה וגורמי סיכון.
תפוצתו בעולם מתפרסת על מספר מקומות כמו במזרח התיכון, בקווקז ומזרחה, עד טורקסטן. ישנם תת-מינים נוספים הקיימים בעיראק ובחצי האי ערב.
בארצנו הוא מצוי בערבה, ליד יטבתה, ואינו נדיר בעין- גדי. התרבות אפלול הנגב היא כ- 1-2 ולדות בשגר.
שימוש בקוטלי-חרקים בשטחים חקלאיים הם אחד מגורמי הסיכון וההפרעה של אפלול הנגב. גודל האוכלוסייה אופייני מאוד באזור בו הוא נפוץ. גודל שטח התפוצה כ- 4,800 קמ"ר.
פעילות.
הוא יוצא לציד בשעות המאוחרות, שוכן בסדקי מצוקים במדבר. אוסף מזון ליד מקורות מים, בשולי מצוקים ומעל צומח נחלים עמוקים; ניזון בעיקר מדבוראים.
מעבר סימפסון
מעבר סימפסון (באנגלית: Simpson Pass), הוא מעבר הרים  בגובה 2,107 מטרים, ברכס בול, על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
מעבר סימפסון, כמו גם נהר סימפסון, נקראים על שם סר , שהיה הראשון שחקר את האזור בשנת 1841.
גאוגרפיה.
בצד קולומביה הבריטית של המעבר, בשטח הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין, זורם נהר צפון סימפסון המתנקז לנהר סימפסון אשר בתורו זורם לנהר קוטניי הזורם לנהר קולומביה.
בצד אלברטה של המעבר (בשטח הפארק הלאומי באנף) זורם נהר הילי הנשפך אל נהר בואו, הנשפך בתורו על נהר ססקצ'ואן, אשר זורם אל מערכת אגם ויניפג, ולבסוף למפרץ הדסון. בשטח מעבר ההרים נמצא אגם קטן בשם קערת הפונץ' של הוועדה (Committee's Punch Bowl), המתנקז לשני עברי המעבר.
שמואל דוד אונגאר
משבר על כדור הארץ X
שירות קריאת הסעה
שירות הסעה לפי קריאה (באנגלית: Ride hailing service) הוא שירות בו נעשה שימוש בפלטפורמות מקוונות על מנת לחבר בין נוסע לנהג מקומי המבצע הסעות באמצעות רכבו הפרטי. במקרים רבים ישנם יתרונות שונים לשימוש בשירות קריאת הסעה על פני שימוש בשירותי מוניות מקומיים. דוגמאות בולטות לשירות קריאת הסעה הן החברות אובר וליפט.
היסטוריה.
ב-2019 עיריית ניו יורק קבעה תקנות שיכנסו לתוקף בהדרגה נגד כלי רכב שיתופיים הנוסעים ללא נוסעים.
יתרונות.
עבור הנוסעים.
היתרונות של שירות קריאת הסעה לנוסעים, בהשוואה לשירות מוניות, כוללים:
עבור הציבור.
שירות קריאת הסעה לכאורה מפחית את הגודש בכבישים (במיוחד בערים הגדולות שבהן פועלות מוניות רבות), בעיקר משום שכאשר נהגים נקראים לבצע הסעות באמצעות יישומי שירות קריאת הסעה הנהגים אינם חייבים יותר לנסוע בכבישים כל העת עד אשר נוסעים פוטנציאלים יעצרו אותם על מנת לבקש לנסוע עימם.
ישנו מחקר שמצא שפעילות של שירות קריאת הסעה תרם להפחתת שיעור הנהיגה בשכרות באזור בו השירות זמין.
חסרונות.
עבור הציבור.
השירות יכול להגדיל את העומס והפקקים בכבישים. מחקרים רבים מראים ש"אובר" ו"ליפט" משכו אנשים מאוטובוסים, רכבות תחתיות והליכה, והביאו להגדלת הכמות הכללית של הנהיגה בארצות הברית.
התנגדות מצד חברות מוניות.
חברות מוניות רבות ברחבי העולם הביעו את התנגדותם לכניסת השירות לערים והאזורים אשר בהם הייתה להם בלעדיות עד היום בטענה כי חברות שירות קריאת הסעה פועלות באופן בלתי חוקי על מנת לקחתם מהם את פרנסתם. בעקבות כך, במדינות וערים מסוימות ברחבי העולם התקבלו כללים ותקנות שונים המסדירים ספציפית את הפעילות של חברות שירות קריאת כלי רכב, ובתחומי שיפוט מסוימים בעולם אף הוחלט שהפעילות של חברות שירות קריאת הסעה בלתי חוקית לחלוטין.
שירותי קריאת הסעה.
קיימים שירותים רבים של שירותי קריאת הסעה, בהם בין היתר אובר, ליפט, דידי, Via, אולה, Gett ויאנדקס. טקסי.
מעבר סינקלר
מעבר סינקלר (באנגלית: Sinclair Pass) הוא מעבר הרים גבוה בשטח הפארק הלאומי קוטניי.
גובהו של מעבר ההרים 1,486 מטרים.
המעבר נמצא בין נהר קולומביה לנהר קוטניי צפונית מזרחית למעיינות החמים רדיום בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
היסטוריה.
המעבר נקרא על שם ג'יימס סינקלר, סוחר פרווה מהתיישבות נהר רד (באזור ויניפג של ימינו), אשר גילה את המעבר בשנת 1841 עת שהוביל משלחת של 121 אנשים מ-23 משפחות מטיסים. המשלחת נשכרה על ידי החברה החקלאית מפרץ פיוג'יט, במטרה להתיישב ליד מצודת ניסקוואלי שבמדינת וושינגטון של ימינו. וזאת במטרה להשתלט על הגדה הצפונית של נהר קולומביה במטרה להפכו לשטח של הממלכה המאוחדת במסגרת סכסוך הגבולות של אורגון.
הקרב על הכעבה
הקרב על הכעבה (בערבית: حادثة الحرم المكي - תקרית אל-חראם (המתחם הקדוש) במכה) התרחש במהלך נובמבר ודצמבר 1979, כאשר מורדים קיצוניים חמושים השתלטו על מסגד אל-חראם והכעבה במכה שבערב הסעודית, וקראו להפלת בית סעוד עקב ההתמערבות של סעודיה לטענתם. המורדים הכריזו כי המהדי הגיע בצורה של אחד ממנהיגיו - מוחמד עבדאללה עבד אל-קאחטאני - וקראו למוסלמים לציית לו. ההשתלטות על האתר הקדוש ביותר לאסלאם שלוותה בלקיחת בני ערובה מקרב המתפללים, וכן הקרבות בין מאות החמושים לכוחות ביטחון על השליטה בו, גרמו לזעזוע בעולם המוסלמי. כוחות הביטחון הסעודים פתחו במצור על המתחם שנמשך למעלה משבועיים תוך כדי לחימה עזה נגד המורדים בתוככי המסגד ובכעבה בסיוע כוחות הקומנדו הפקיסטני והצרפתי, עד שהמסגד טוהר מחמושים והשליטה בו חזרה לידי הממשלה.
לקרב יש חשיבות היסטורית עקב היותו אבן יסוד של התנועה הג'יהאדיסטית שקמה זמן קצר לאחר מכן, ובעקבותיו סעודיה יישמה אכיפה מחמירה יותר של החוקים האסלאמיים. במקביל לקרב על הכעבה, התרחשה במהלך החודשים הללו התקוממות של המיעוט השיעי בנפת אל-חסא בסעודיה, אשר נודעה מאוחר יותר כמהומות אל-קטיף.
רקע.
המורדים החמושים הובלו על ידי ג'היימן אל-עותייבי, בן למשפחה משפיעה בנג'ד. סבו היה מנהיג בצבאו של אבן סעוד בעשורים הראשונים של המאה ה-20, ובני משפחתו השתייכו לאל-אח'ואן (צבא וואהבי-שבטי) אשר מרד לבסוף באבן סעוד והובס על ידו. אל-עותייבי שגדל על עוינות רבה לממלכה, שירת מספר שנים במשמר הלאומי הסעודי בדומה לרבים מהאח'ואנים.
לאחר שעזב את המשמר, אל-עותייבי הגיע לעיר אל-מדינה יחד עם גיסו לעתיד מוחמד עבדאללה אל-קאחטאני, והשניים הצטרפו לקבוצה הסלפית אל-ג'מאעה אל-סלפיה אל-מוחתסיבה בעיר בראשותו של השיח' עבד אל-עזיז אל-באז, יו"ר הוועדה למחקר אסלאמי והוצאת פתוות באותה עת. חלק מהקיצוניים ובהם אל-עותייבי שכינו את עצמם אל-אח'ואן, הטיפו לרדיקליות במסגדים שונים בסעודיה מבלי להיעצר, מאחר שהממשלה לא רצתה בתחילה להתעמת עם קיצונים דתיים. לאחר שהשיח' אל-באז עזב לריאד, עותייבי הפך למנהיג של הצעירים בקבוצה הסלפית אשר פיתחו לעצמם דוקטרינות סלפיות קיצוניות עם עוינות עמוקה להשפעה המערבית בסעודיה, ובהמשך גם לשייח'ים הבכירים והמלך. אל-עותייבי עבר לריאד לאחר זמן מה עם רבים מחסידיו, ושם החל לעורר עניין בקרב גורמי הביטחון הסעודים. ג'היימן יצא בפומבי נגד מורו לשעבר אל-באז, וקרא לחזור לדרכי האסלאם המקוריות ובין היתר לדחות את ההשפעה המערבית-אמריקאית, לאסור על שימוש בטלוויזיה, וגירוש הלא-מוסלמים. הוא הכריז כי שושלת סעוד איבדה את הלגיטימיות שלה משום שהיא מושחתת, ראוותנית והורסת את התרבות הסעודית.
ההתבטאויות הקיצוניות של אל-עותייבי וכמה מחברי האח'ואן הובילו את משטרת הביטחון של משרד הפנים לפשוט על המטה שלהם בסופו של דבר. ג'הימן נמלט למדבר, ו-30 מחסידיו נעצרו. חברי העולמא הסעודית (כולל השייח' אל-באז), חקרו אותם במטרה לקבוע האם הם נוטים לכפירה, והורו לשחררם לאחר שקבעו שהם אינם מהווים איום, אלא קבוצה שמרנית הפועלת לחזק את הדת בדומה לחברי האח'ואן הקודמים.