הבריטים וההולנדים פרשו מפונטנואה בסדר טוב, אבל המרד היעקוביטי שגובה על ידי צרפת, ופרץ באוגוסט 1745, אילץ את הבריטים להעביר חיילים מפלנדריה כדי לטפל בו. עד סוף שנת 1745, הצרפתים החזיקו בערים האסטרטגיות גנט, אאודנארדה, ברוז', ודנדרמונדה, כמו גם את הנמלים של אוסטנדה וניופורט, ואיימו על הקשורים בין בריטניה וארצות השפלה.
במהלך 1746, הצרפתים המשיכו בהתקדמותם לתוך ארצות השפלה האוסטריות, כבשו את אנטוורפן, ולאחר מכן גירשו כוחות הולנדיים ואוסטריים באזור בין בריסל לבין המז. לאחר שהביסו את המרד היעקוביטי בקרב קלודן באפריל, פתחו הבריטים בפשיטת הסחה על לורן בניסיון להסיח את הכוחות הצרפתיים, ואילו המפקד האוסטרי החדש, הנסיך קרל מלורן, הובס על ידי מוריס דה סאקס בקרב רוקואה באוקטובר.
הרפובליקה ההולנדית עצמה הייתה עכשיו בסכנה, ובאפריל 1747, הצרפתים החלו בצמצום המצודות שלהם לאורך הגבול עם ארצות השפלה האוסטריות. בקרב לאופלד ב-2 ביולי 1747, דה סאקס זכה בניצחון נוסף על צבא בריטי-הולנדי תחת פיקודם של נסיך אורנז' והדוכס קמברלנד; לאחר מכן הצרפתים הטילו מצור על מאסטריכט וברגן אופ זום, אשר נפל בספטמבר.
אירועים אלה העניקו דחיפות רבה יותר לשיחות השלום המתמשכות בקונגרס ברדה, שהתקיים לצלילי הירי הארטילרי הצרפתי על מאסטריכט. בעקבות הסכם 1746 בין רוסיה לאוסטריה, צבא של 30,000 רוסים צעד מליבוניה אל הריין, אך הגיע מאוחר מדי מכדי שיוכל לסייע. מאסטריכט נכנעה ב-7 במאי, וב-18 באוקטובר 1748 הסתיימה המלחמה בחתימה על הסכם אקס לה שאפל.
סיום המלחמה.
מלחמת הירושה האוסטרית הסתיימה עם חוזה אקס-לה-שאפל (1748). מריה תרזה ואוסטריה שרדה כמעט את הסטטוס קוו אנטה בלום, ונאלצו לוותר רק על שלזיה לטובת פרוסיה, וכמה הפסדים טריטוריאליים קטנים לספרד בצפון איטליה. בעוד שאוסטריה הייתה רחוקה מלהיות מובסת, אובדן שלזיה היה במידה רבה תבוסה משפילה למנהיגות אוסטריה של המדינות הגרמניות בתוך האימפריה הרומית הקדושה. לעומת זאת, הרווח הפרוסי כמעט הכפיל את גודל הכלכלה, הטריטוריה והאוכלוסייה שלה, ואילו הצלחתו של פרידריך השני כמפקד העניקה לו את הכינוי "פרידריך הגדול". זה סימן את תחילת הדואליזם הגרמני בין פרוסיה לאוסטריה, אשר בסופו של דבר הגבירה את הלאומנות הגרמנית, ואת הדחף לאחד את גרמניה כישות אחת.
למרות הניצחונות שלו, לואי החמישה עשר, מלך צרפת, שרצה להופיע כבורר וכמדינאי ולא ככובש, החזיר את כל כיבושיו לאויביו המובסים בכבוד, וטען שהוא "מלך צרפת, לא סוחר". החלטה זו, שלא הובנה כלל על ידי הגנרלים שלו ועל ידי הצרפתים, הפכה את המלך ללא פופולרי בבית. הצרפתים השיגו כל כך מעט ממה שהם נלחמו על כך, שהם אימצו את הביטויים "Beete comme la paix" ("טיפש כמו השלום") ו-"Travailler pour le roi de Prusse" ("לעבוד עבור מלך פרוסיה", כלומר לעבוד בחינם). צרפת בהחלט הצליחה להשפיל את מריה תרזה ואת ממלכתה, אבל בגלל זה חיזקה צרפת את כוחה של פרוסיה, שהמשיך לצמוח, עד כדי פגיעה בצרפת מאוחר יותר. פעמיים, בזמן המלחמה, כרתה פרוסיה שלום עם אוסטריה בלי להודיע לצרפת, והובילה את לואי החמישה-עשר להתייחס אל פרידריך השני מפרוסיה (שאותו הוא כבר לא אהב מאוד) כבעל-ברית לא מהימן. למרות ההיסטוריה הארוכה של הסכסוך בין בתי הבסבורג לבורבון, הוא החל לחפש לכרות ברית עם אוסטריה.
ספרד, בדרך זו או אחרת, הצליחה להשיג חלק ממטרות המלחמה שלה, שרובן התמקדו במאמץ להחזרת ההשפעה הספרדית בחצי האי האיטלקי.
בריטניה הצליחה לצאת מהמלחמה עם הסדרים רצויים ובתנאים שלה, שהכעיסו את האוסטרים; כוחה של בריטניה הלך וגבר והאינטרסים שלה הפכו מורכבים עוד יותר. משהבינה כי אוסטריה אינה עוד ההגמון היחיד במרכז אירופה, החליטה בריטניה ליישר את עצמה עם פרוסיה כדי להגן על הנובר מפני התקפה צרפתית עתידית. ברית זו בסופו של דבר ערערה את היציבות ביבשת, כמו המעצמות האחרות הידקה בריטניה את עצמה בהסכם עם בעל ברית מנוגד למלחמה הקרובה, שעמדה להיות אף יותר גדולה מזאת שהייתה.
ארביד
רוברט מוסיל
רוברט מוּסִיל (Robert Musil, יש להגות מוּזִיל; 6 בנובמבר 1880 - 15 באפריל 1942), סופר אוסטרי. נמנה עם גדולי הסופרים האוסטרים, ובין החשובים שבסופרים המודרניים.
ביוגרפיה.
מוסיל נולד בקלגנפורט שבאוסטריה והתגורר עם הוריו, אלפרד מוסיל (1846-1924) ואשתו הרמינה (1853-1924), שסבלה מיציבות רגשית מעורערת. יחד אתם התגורר היינריך רייטר (?-1856), מורה שאיתו ניהלה האם קשר רומנטי במשך כארבעים שנה. אביו של מוסיל היה מכונאי, ומונה ב-1891 לחבר במחלקת הנדסת מכונות באוניברסיטה הגרמנית הטכנית בברנו. הוא אף זכה לאצולה בירושה באימפריה האוסטרו-הונגרית, זמן קצר לפני קריסתה. לאחר התמוטטות עצבים שעברה עליו, החליטו הוריו של מוסיל לשלוח אותו לפנימייה צבאית באייזנשטט בין השנים 1892-1894, ולאחר מכן במאוריש-ביישקירכן בין השנים 1894-1897. בפנימייה הראשונה למד לפניו גם ריינר מריה רילקה, ושניהם תיעדו אותה ביצירתם כמקום מסויט שהשפיע עליהם רבות. החוויות שאותן עבר בפנימיות השתקפו ברומן הראשון שלו, Die Verwirrungen des Zöglings Törless (נבוכותיו של החניך טרלס).
לאחר שסיים כצוער, למד מוסיל במכללה צבאית בווינה בסתיו של 1897, אך החליף במהרה את נושא לימודיו למכונאות, והחל לעזור לאביו במחלקתו בברנו. במהלך לימודיו ביקר מוסיל בתיאטראות ובגלריות, תוך קריאה מרובה של ספרי פילוסופיה וספרות; בעיקר אלו של ניטשה, דויסטויבסקי, ראלף וולדו אמרסון וארנסט מך. מוסיל סיים את לימודיו בתוך שלוש שנים, ובין 1902-1903 שימש עוזר ללא תשלום לפרופסור יוליוס קארל פון בך בשטוטגרט. בשנים הללו החל מוסיל לעבוד על ספרו הראשון, שאותו פרסם ב-1906.
כבר אז החל מוסיל למאוס במכונאות ובמגבלות שהטיל המקצוע על התפתחותו הרוחנית, ובמקום לפתוח בקריירה כמכונאי החל ללמוד פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת ברלין (1903-1908) תחת שרביטו של הפרופסור הידוע קארל שטומפף. ב-1905 פגש מוסיל במרטה מרכובלדי (21 בינואר 1874 – 6 נובמבר 1949), שהייתה מבוגרת ממנו בשבע שנים. בפוגשו בה כבר היו לה שני ילדים, ובעברה התאלמנות ונישואים שניים.
ב-1909 סיים מוסיל לימודי דוקטורט, ופרופסור אלקסיוס מינונג הציע לו משרה באוניברסיטת גראץ, שלה סירב כדי להתמקד בכתיבה. שנתיים לאחר מכן פרסם מוסיל את ספרו Vereinigungen ("איחודים") שהכיל את הסיפורים Die Versuchung der stillen Veronika ו- Die Vollengung der Leibe. באותה שנה אף נשא את מרטה לאישה, וחדל לקבל תמיכה כלכלית ישירה ממשפחתו, לטובת משרה שאביו השיג עבורו כספרן באוניברסיטה הגרמנית הטכנית בווינה. מוסיל החזיק במשרה כשנתיים ולאחר מכן החל לעבוד כעורך בעיתון Die neue Rundschau, שם גם עיבד את מחזהו Die Schwärmer, שפורסם לבסוף ב-1921.
במלחמת העולם הראשונה שירת מוסיל כקצין בדרום טירול, ולאחר מכן רחוק מהסכנה במפקדה האוסטרית העליונה בבולצנו. ב-1916 חלף מוסיל בפראג, שם פגש בקפקא ובריינר מריה רילקה, שאת עבודותיהם העריך עד מאוד. לאחר שהסתיימה המלחמה, ואיתה הקיץ הקץ על האימפריה האוסטרו-הונגרית, חזר מוסיל לחיות כסופר בווינה, שם פרסם ב-1924 את ספרו Drei Frauen (שלוש נשים).
ב-1930 וב-1932 הוציא מוסיל לאור את שני החלקים הראשונים של יצירת המופת שלו Der Mann ohne Eigenschaften (האיש בלא תכונות), המציגה את דעיכתה המוסרית והאינטלקטואלית של האימפריה האוסטרו-הונגרית דרך עיניו של אולריך, מתמטיקאי לשעבר שכשל בניהול קשרים עם העולם באופן שיאפשר לו לקבל "תכונות". עלילת הספר התרחשה בווינה ערב מלחמת העולם הראשונה. מוסיל לא סיים את הרומן הארוך, ומבין שלושה כרכים מתוכננים ראו אור רק שניים.
בשנות העשרים המוקדמות חי מוסיל בעיקר בברלין, תוך ביקורים מזדמנים בווינה, שם היה אורח קבוע בסלון "אויגניה שוורצוואלד". ב-1932 ייסד תומאס מאן את "עמותת רוברט מוסיל", וכאשר התבקש לציין ספר מודרני חשוב ובולט הכתיר נחרצות את "האיש בלא תכונות" כספר היאה לתואר. ארבע שנים לאחר מכן לקה מוסיל בהתקף הלב הראשון שלו.
את שנותיו האחרונות חי בצל הנאציזם ומלחמת העולם השנייה - בברלין בין 1931-1933, ומאוחר יותר כאשר סופחה אוסטריה לרייך השלישי ב-1938. עם סיפוחה עבר יחד עם אשתו היהודייה לשווייץ, שם הוא מת מהתקף לב נוסף בעיר ז'נבה ב-15 באפריל 1942.
בהלווייתו נכחו רק שמונה אנשים, ושבע שנים לאחר מכן מתה גם אשתו. לאחר מותו כמעט נשכחו כתביו בארצות הדוברות גרמנית, ועבודותיו חזרו לתודעה רק בתחילת שנות החמישים עם פרסומם המחודש.
מוסיל היה דודן מדרגה שנייה של המזרחן והתאולוג אלואיס מוסיל (סביהם פרנץ ומתיאס היו אחים).
מרדוק
יום חופשי מקניות
מרדוך (אל)
קבוצה פרוסטטית
קבוצה פרוסטטית היא מרכיב לא-חלבוני (כלומר שאינה מורכבת מחומצות אמינו) הקשור בחוזקה למבנה חלבוני מורכב. הקבוצה הפרוסטטית יכולה להיות אורגנית (כגון סוכר, חומצת שומן או ויטמין) או אי-אורגנית (בדרך כלל יון מתכתי כלשהו). קבוצה פרוסטטית בדרך כלל קשורה בקשר קוולנטי לחלבון. הקבוצה הפרוסטטית בעלת תפקיד חשוב לפעילות חלבונים ובעיקר באנזימים. דוגמה מוכרת לקבוצה פרוסטטית זו קבוצת ההם בהמוגלובין. חלבון המכיל קבוצה פרוסטטית נקרא הולופרוטאין וחלבון אשר חסר את הקבוצה הפרוסטטית שלו נקרא אפופרוטאין.