ב-4 בינואר 1936 פרסם מגזין בילבורד את מצעד הלהיטים הראשון שלו. באמצע שנת 1958, אוחדו כל השירים למצעד אחד: מצעד הבילבורד הוט 100. ההוט 100 מתבסס על מכירות סינגלים, השמעות ברדיו, הורדות דיגיטליות וסטרימינג (כולל נתונים מיוטיוב ואתרים נוספים). כל מצעדי הבילבורד משתמשים בנוסחה בסיסית זו. בראש כל מצעד לפי ז'אנר שמתפרסם בחסות הבילבורד, עומד מישהו שקובע את הקריטריונים של אותו המתעד.
לידר טאואר
לידר טאואר הוא גורד שחקים בן 42 קומות בדרום סנקט פטרבורג. גובה המבנה, לטענת היזם, 145.5 מטר. זהו גורד השחקים הראשון בעיר (והמגדל השני אחרי מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג), שהיה גבוה יותר מקתדרלת פטרופבלובסקיה, שהייתה המבנה הגבוה בעיר במשך 300 שנה. גורד השחקים ממוקם ברובע מוסקבה בכיכר החוקה. הבנייה הושלמה בשנת 2013 ועם השלמתו היה המבנה הגבוה בעיר משנת 2013 ועד 2016 כאשר מגדל מרכז לאחטה עקף אותו. חזית המבנה המוארת בלילות ומשמשת לשידורי פרסום.
בנייה.
הבנייה החלה בראשית 2009 והתחדשה בראשית 2010.
הבניין תוכנן להכיל מרכז עסקים בשטח 52.7 אלף מ"ר וחניון תת-קרקעי בן חמש מפלסים ל-250 מכוניות. בנוסף, הביע היזם את הרעיון להציב מנחת מסוקים על הבניין, אולם הרעיון ננטש בהמשך. מבלי לקחת בחשבון רכישת קרקעות, המשקיע "קבוצת לידר" העריך את כל טווח העבודה בעלות של כ-3 מיליארד רובל או 100 מיליון דולר.
מספר מומחי שוק הביעו ספקות לגבי הרווחיות של מרכז העסקים, והצהירו כי המקום שנבחר לא מתאים לפרויקט כה גדול. מקורבים לחברת הניהול דיווחו כי נשקלת שיכון של משרדי תאגיד גזפרום בגורד השחקים המתוכנן. גרסאות הובאו כי החברה יכולה לתפוס כשליש מהבניין, או לפדות אותו במלואו כדי להכיל את משרדי גזפרום נפט. רשמית, אף אחת מהגרסאות לא אושרה וכבר בשנת 2010 נודע כי מטה גזפרום ימוקם במרכז לאחטה ברובע פרימורסקי בסנקט פטרבורג.
קרקע לבנייה נרכשה בשנת 2007. בשנת 2009, היזם Fregat LLC קיבל תוכנית לתכנון והיתר בנייה. עם זאת, בשנת 2010, במהלך בניית גורד השחקים, הוועדה לתכנון עירוני ואדריכלות של מינהל העיר סנקט פטרבורג הוציאה צו לבטל את תוכנית הפיתוח העירוני, מכיוון ש"בניתוחה את ההחלטות הקיימות בארכיטקטורה ותכנון הקשורות לנושא הגובה, נמצאו חסרונות בתיאום עם הפיתוח העירוני לאובייקט". הוועדה טענה כי מכיוון שהבניין נמצא באזור ווזננסקי פרוספקט, הוא עלול לקלקל את קו הרקיע של העיר ולהעפיל על קתדרלת איסק הקדוש. הבנייה לא הופסקה, והיזם ערער על החלטת הוועדה בהצלחה בבית הדין לבוררות. הבנייה החלה בפועל שנת 2011 והושלמה בשנת 2013.
מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג
מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג (רוסית: Санкт-петербургская телебашня) הוא מגדל פלדה לשידורי רדיו וטלוויזיה בבעלות הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (RTRS) שנבנה בסנקט פטרבורג בשנים 1956–1962 עבור שידורי הרדיו והטלוויזיה של לנינגרד ומחוז לנינגרד. הוא ממוקם באי אפטקרסקי בכתובת: רחוב האקדמאי פאבלוב 3. זה היה המבנה ההנדסי הגבוה ביותר בעיר במשך 55 שנה, עד 2017.
היסטוריה ומאפייני המגדל.
צו להקים מגדל טלוויזיה למרכז טלוויזיה חדש בלנינגרד הוענק על ידי מועצת השרים של ברית המועצות 26 בינואר 1952. תכנון המגדל פותחה על ידי המכון "Ukr NII Proekt StalKonstruktsiya", מבני המתכת עבורו, נעשו במפעל בדנייפרופטרובסק. המבנה כולו מרותך במלואו, ללא חיבורי ברגים. בגובה של כ-200 מטר יש מה שמכונה "זכוכית" עם שלוש קומות של שטחי משרדים, שם מותקנות שתי מעליות מהירות, המותקנות ב"מוט" - צינור אנכי לאורך הציר הסימטרי של המגדל.
התקנת המגדל בוצעה בשנים 1956 עד 1962. שידורי טלוויזיה מהמגדל החלו ב-23 בפברואר 1963. באותה תקופה, המגדל היה הבניין הגבוה ביותר באירופה - מטרים ספורים מעל מגדל אייפל. רדיוס הכיסוי לשידור ממנו הוא כמאה ק"מ.
בתחילה, המגדל היה בגובה 301.5 מטר (גובה הפלטפורמה העליונה למעט אנטנת הטלוויזיה שהותקנה עליו), לאחר שהוחלפה האנטנה באנטנה מודרנית יותר באוגוסט 1986, גובהו היה 310 מטר (ואילו גובהו של מגדל אייפל עלה ל-324 מטר לאחר התקנת אנטנה חדשה עליו בשנת 2000). מבצע נוסף לשדרוג האנטנה במגדל הטלוויזיה בסנקט פטרבורג בוצע ב-17 בדצמבר 2001 וב־28 ביוני 2011, הוחלפה אנטנה זו באנטנה רחבת פס חדשה בטווח DMV, המספקת שידור רחב יותר. כתוצאה מכך גובה המגדל (כולל מתחם האנטנה) היה 312.8 מטר. כל ההחלפות נעשו באמצעות מסוק. נכון לרבעון הראשון של 2019 משודרים 19 ערוצי טלוויזיה אנלוגיים, שני מרבבים של שידורי טלוויזיה דיגיטליים יבשתיים המורכבים מעשרים ערוצים פדרליים ו-3 תחנות רדיו, וכן 27 תחנות רדיו FM ממגדל הטלוויזיה.
בעבר, היה ממוקם בצמוד אצטדיון מגדל הטלוויזיה, אשר שימש לרוב לקונצרטים ופסטיבלים (כיום המקום הזה הוא אזור מגורים). בסוף 2002 הותקנה במגדל הטלוויזיה תאורה אמנותית - כמתנה מאת דד מורוז לרגל 300 שנה לעיר. ביוני 2008, ביום פסגת ראשי חבר המדינות ופתיחת הפורום הכלכלי הבינלאומי ה-12 בעיר, הותקנה תאורה אדריכלית ואמנותית חדשה.
ב-10 במאי 2017, גובהו של גורד השחקים מרכז לאחטה שנמצא בבנייה עלה על גובה מגדל הטלוויזיה והגיע לגובה 327.6 מטר ועקף אותו בדרך להפוך למגדל הגבוה בעיר. השיא הקודם נמשך בסך הכל 55 שנה.
ויליאם קוניבר
ויליאם דניאל קוניבר (William Conybeare; 1787 – 1857) היה גאולוג אנגלי, פלאונטולוג ואיש דת. ידוע בעיקר בזכות עבודתו פורצת הדרך על מאובני זוחלים ימיים בשנות ה-20 של המאה ה-19, כולל מאמרים חשובים שפורסמו באגודה הגאולוגית של לונדון בנושא אנטומיה של איכתיוזאורוס והתיאור המדעי הראשון שפורסם של פליוזאורוס.
חיים וקריירה.
ילדות וחינוך.
הוא היה נכדו של ג'ון קוניבר, הבישוף של בריסטול (1692–1755), מטיף בולט, ובנו של ד"ר ויליאם קוניבר, רקטור בישופסגייט. הוא נולד ב-7 ביוני 1787 בלונדון, הוא התחנך בבית הספר בווסטמינסטר, לאחר מכן נסע ללמוד באוקספורד. שם, בשנת 1808 הוא קיבל תואר ראשון, בלימודים קלאסיים ובמתמטיקה, והמשיך לתואר שני שלוש שנים לאחר מכן.
קריירה מוקדמת.
בשנת 1814 קיבל משרה בכנסייה בורדינגטון, ליד בנברי, וכן קיבל משרת מרצה בבריסלינגטון ליד בריסטול. בתקופה זו היה ממקימי האגודה לפילוסופיה של בריסטול (1822). במשך השנים הוא עבר בין משרות כנסייתיות במקומות שונים, וקיבל מינוי כמורה באקסמינסטר משנת 1836 עד 1844. הוא מונה למרצה בבמפטון בשנת 1839, כתב מספר פרסומים באותה העת, ומונה למשרה בכירה בכנסיית לנדאף, בקארדיף בשנת 1845.
גאולוגיה.
קוניבר נמשך לחקר הגאולוגיה בהרצאותיו של ד"ר ג'ון קיד והמשיך לעסוק בנושא. ברגע שסיים את לימודיו באוקספורד, הוא ערך מסעות נרחבים בבריטניה וביבשת. הוא הפך לאחד החברים הראשונים בחברה הגאולוגית. גם פרנק בקלנד וגם אדם סדג'וויק הכירו לו תודה, שקיבלו ממנו עצות חשובות שקירבו אותם לתחום הגאולוגיה שבהם הם הגיעו להשגים גבוהים.
הוא תרם מאמרים לכתב העת של החברה הגאולוגית, וכן לכתבי עת בפילוסופיה. בשנת 1821, בשיתוף פעולה עם הנרי דה לה בש, הוא התפרסם בעזרת מאמר בכתב העת הגיאלוגי, על שיחזור האנטומיה של הפליוזאורוס. המאמר כלל גם תיאור וניתוח חשוב של כל מה שנלמד עד אותו הזמן על האנטומיה של איכתיוזאורים כולל העובדה שהיו לפחות שלושה מינים שונים. תחזיותיו לגבי הפליוזאורוס הוכחו כנכונות על ידי גילוי שלד כמעט שלם על ידי מרי אנינג בשנת 1823, אותו תיאר קונביר לחברה הגאולוגית בשנת 1824. אחד ממאמריו החשובים ביותר עוסק באזור הקרבון בדרום-מערב אנגליה, שנכתב בשיתוף עם פרנק בקלנד, ופורסם בשנת 1824.
עבודתו העיקרית היא "קווים לגאולוגיה של אנגליה ויילס" (1822), שהייתה מהדורה שנייה של יצירה קטנה שהוציא בשיתוף עם ויליאם פיליפס. התרומות המקוריות של קוניבר היוו את החלק העיקרי במהדורה זו, שרק חלקה הראשון העוסק בשכבת הקרבון פורסם. הספר של קוניבר היה בעל השפעה ניכרת על התקדמות הגאולוגיה בבריטניה.
בהיותו איש דת, קוניבר היה תומך נלהב בתאוריית הבריאתנות.
הוא היה עמית בחברה המלכותית וחבר מקביל במכון בצרפת. בשנת 1844 הוענקה לו מדליית וולסטון על ידי האגודה הגאולוגית של לונדון.
מוות.
הוא חלה בדרכו לוויברידג', סורי, וזמן קצר לאחר מכן ב-12 באוגוסט 1857, נפטר באיטשן סטוק, המפשייר. שם בנו צ'ארלס ראנקן קוניבר, שירת בכנסייה הקהילתית, הוא קבור בסמוך לקתדרלה בלנדאף, קרדיף.
המשטרה הלאומית (מונגוליה)
המשטרה הלאומית (במונגולית: Цагдаагийн Ерөнхий Газрын) היא גוף של ממשלת מונגוליה, הפועל ככוח מילואים ל. כפוף למשרד הפנים המשפטים והוא גוף אכיפת החוק העיקרי במונגוליה.
המשטרה נעזרת תדיר בחיל הפנים של מונגוליה, גוף דמוי ז'נדרמריה נפרד.
היסטוריה.
הכוח המשטרתי המודרני הוקם ב־19 ביולי 1921, כאשר הפרלמנט, הח'וראל, הורה על הקמת "מיליציה מונעת" ככוח משטרה עיקרי. פקודה זו הגיעה ימים לאחר המהפכה המונגולית בשנת 1921 בה הכריזו המהפכנים במונגוליה החיצונית על הקמת הרפובליקה העממית המונגולית.
בשנים 1934 - 1940 הוקמו מחלקות ייעודיות ברחבי המדינה. משנת 1940 עד 1960 הנהיגה הפרקליטות גוף לאכיפת חוק ואכיפת החוקה החדשה של מונגוליה, החוק הפלילי וסדר הדין הפלילי. בשנות השישים הורחב מבנה וארגון המשטרה ובשנת 1965 הוקם מוסד נפרד מהפרקליטות. לרגל חגיגות 50 שנה להקמת המשטרה, הוקם המכון הצבאי - 14 ביולי 1984. בהמשך המכון הפך לאוניברסיטה לאכיפת החוק במונגוליה.