בתלמוד בבלי מסכת חולין כתוב שיוסף עשה את זה כדי להסיר חרפה מאחיו, שלא יקראו להם גולים אפילו שגלו מארץ ישראל למצרים.
להיות שמרן
להיות שמרן (במקור באנגלית: "How to Be a Conservative") הוא ספר שכתב הפילוסוף האנגלי רוג'ר סקרוטון ויצא לאור בשנת 2014, בו מתאר סקרוטון את האידאולוגיה השמרנית, התנגדותה לחומרנות ומתווכח כיצד ניתן ליישם אותה בנושאים עכשוויים מכריעים.
ביקורות.
הפוליטיקאי הבריטי השמרן, ג'סי נורמן כתב במגזין הספקטייטור: "יש מדי פעם טעויות שגויות ומיני-טירוף מוזר, אך הספר מעניין ביותר, המכיל תובנות בנושאים מגוונים כמו אמנות בינלאומית, ניכור וטבע הצחוק". במגזין "סטנדפוינט", כתב הפוליטיקאי הבריטי השמרן, דייוויד וילטס, כי הספר "מעביר נטייה שמרנית עם קסם רב ובלימוד אימתני". וילטס כתב כי הספר מסביר היטב את "חשיבותם של מוסדות אוטונומיים - מה שאני מכנה 'שמרנות אזרחית'. אבל הוא למרבה ההפתעה לא מעוניין (לעסוק) בהיכן המסורת האדירה הזו מגיעה או איך היא משתנה לאורך הזמן. נראה שהוא מתייחס לזה כמתנה שמחה ואולי מקרית מההיסטוריה. כלומר, ההתייחסות שלו לתפקיד השמרנים היא פאסיבית מדי ולא מספיקה".
הכיכר לזכר קורבנות הנאציזם
הכיכר לזכר קורבנות הנאציזם (בגרמנית: Platz der Opfer des Nationalsozialismus) נמצאת ברחוב בריינר שבעיר העתיקה של מינכן, בין כיכר מקסימיליאן וכיכר אודיאון. הכיכר ממוקמת בפינת מפגש של שני רחובות מרכזיים של העיר, ואשר בפינה המנוגדת לה עמד בשנים 1933 ועד 1945, בית הסוהר ומפקדת הגסטאפו בעיר.
קביעת שם הכיכר בשנת 1946 מיד לאחר סיום תקופת השלטון הנאצי, עורר תרעומת בקרב התושבים שאף הרסו את שלט הרחוב, וגרמו לכך ששלט חלופי לא הוצב. בשנת 2012 החליטה מועצת העיר על ביצוע שיפוץ ועיצוב מחדש של הכיכר כך שיהווה אתר זיכרון מכובד, ובשנת 2014 הושלם והכיכר המחודשת נחנכה.
האנדרטה לקורבנות הנאציזם.
האנדרטה לקורבנות הנאציזם (Denkmal für die Opfer der NS-Gewaltherrschaft) המוצבת בכיכר בחלקה הסמוך לפינת הרחוב הסואן, נוצרה בשנת 1985 על ידי הפסל אנדראס זובק (Andreas Sobeck) אשר זכה בתחרות לעיצוב האנדרטה שנערכה על ידי עירית מינכן.
האנדרטה מתנשאת לגובה של שישה מטרים. היא מורכבת מאסטלה העשויה בזלת ומעליה קוביית פלדה צבועה שחור, מסורגת, במבנה המזכיר תא כלא. בתוך קוביית הפלדה דולק לפיד של אש תמיד. האנדרטה הנוכחית החליפה אנדרטה זמנית מאבן גרניט שיצר הפסל קארל אופנרידר (Karl Oppenrieder) שהוצבה בכיכר בשנת 1962 ואשר הועברה להצגה בכיכר החירות (Platz der Freiheit). לאחר השיפוץ והעיצוב מחדש שנערך בכיכר והסתיים בשנת 2014 נוסף בצד האנדרטה גם לוח ברונזה באורך של 18 וחצי מטרים ובגובה של 1.30 מטר שעליו חרוטות המילים (בתרגום חופשי): "לזכר קורבנות העריצות הנציונל-סוציאליסטית".
במרחק מה מן האנדרטה מוטבע בדשא שלט זיכרון נוסף עשוי אבן לזכר הנרצחים בני מינכן מן העם הצועני.
בן בכר
בן בכר (נולד ב-5 בינואר 1975) הוא במאי ותסריטאי טלוויזיה ישראלי.
קורות חייו.
נולד בטבריה, לאב תא"ל ששירת בצבא הקבע. בגיל 14 עבר לתל אביב ולמד בתיכון חדש. שירת בצה"ל כצלם צבאי.
לאחר שחרורו מהצבא, נרשם ללימודי קולנוע בקמרה אובסקורה, אך עזב לאחר חודשיים. חגי לוי שהיה המרצה שלו, הציע לו להשתתף בכתיבת סדרת הטלוויזיה "צוות 101". החל את דרכו כעורך וידאו וכתסריטאי בסדרות הטלוויזיה החבר'ה הטובים. ערך כתבות לחדשות 2. ביים פרומואים ופרסומות לאסם, ווינר, גולדסטאר ופריגת. לאחר שצילם פרומו עם דודו טופז לראשון בבידור, החל לעבוד במחלקת הפרומואים של קשת ולביים פרסומות. לאחר מכן החל לעבוד עם שלישיית מה קשור בסדרה "יורדים אל העם" ששודרה בימי שישי בערוץ 10. שיתוף פעולה זה המשיך כשצילם סדרת מערכונים לערב אדיר וכשביים את היכל התרבות והישראלים לרשת 13, ועם סגולה לשידורי קשת.
החל מהעונה השנייה של ארץ נהדרת, החליף את יונתן גורפינקל, כבמאי הראשי של התכנית. בכר המשיך עד לעונה השמינית של התכנית. במסגרת הבימוי כתב והשפיע על השפה העיצובית של הסדרה לצד מולי שגב, דויד ליפשיץ ואסף שלמון.
בכר ביים את הסדרה זנזורי בהשתתפות יובל סמו לyes, חיים שלי עם קובי מימון ואת מלבי אקספרס שכתב מיקי גבע. ב-2011 את "טלוויזיה במיטבה" וב-2018 את מדינת הגמדים. השתתף בצוות הבימוי של 2025.
ביים את פתיחת גמר אירוויזיון 2019 בה נוחתת נטע ברזילי במטוס לתוך גני התערוכה.
בנוסף לטלוויזיה, ב-2008 ביים את פסטיבל שירי הילדים וב-2016 ביים את סרט הקולנוע הלהקה האחרונה בלבנון שהיה לשובר קופות ונכתב במקור בעבור מה קשור, ואת הסרט "לשחרר את שולי", שכתבו ובו משחקים שלישיית מה קשור, כהמשך לסדרה עם סגולה.
לרגל יום העצמאות ה-72 של מדינת ישראל, ביים בכר קליפ של עומר אדם שיצא לכבוד טקס פרס ישראל, חידוש לשירה של הזמרת עופרה חזה, "תפילה".
חיים אישיים.
בכר אב ל-2. מתגורר בתל אביב. בעבר ניהל מערכות יחסים עם שרי גבעתי ודנה עדיני. היה בזוגיות עם מיטל דוהן במשך 3 שנים. אחיה החורג של אורן זגמן.
The Black Mamba
The Black Mamba הוא המיני-אלבום הראשון של הראפרית האמריקאית רפסודי. האלבום יצא לאור ב-24 בפברואר 2012, על ידי חברת התקליטים ג'מלה רקורדס.
טרנסלייטניה
לילה אלקורן
לילה אלקורן (באנגלית: Leelah Alcorn; 15 בנובמבר 1997 - 28 בדצמבר 2014) הייתה נערה טרנסג'נדרית, שגדלה בבית נוצרי שמרני באוהיו. בגיל 14 היא יצאה מהארון בפני הוריה קרלה ודאג אלקורן, שסירבו לקבל את זהותה המגדרית כאישה. כשמלאו לה 16 הם סירבו לבקשתה להתחיל התאמה מגדרית, במקום זאת הם שלחו אותה לטיפול המרה מבוסס נצרות, מתוך כוונה שהיא תקבל את המגדר שיוחס לה בלידתה. אחרי שהיא חשפה את משיכתה לגברים בפני כיתתה, הוריה הוציאו אותה מבית הספר ושללו ממנה את האפשרות להיכנס לרשתות חברתיות.
חיים.
לילה נולדה בנובמבר 1997 בקינג מילס, אוהיו, שבארצות הברית. היא הוגדרה כזכר בלידתה וניתן לה השם ג'ושוע ראיין אלקורן, בסופו של דבר היא דחתה את השם הזה, ובמכתב ההתאבדות שלה חתמה כ"(לילה) ג'וש אלקורן". היא הייתה אחת מבין מספר אחים. היא מתארת שגדלה בסביבה נוצרית שמרנית, ושהיא ומשפחתה השתייכו לכנסיית נורת'איסט של ישו בסינסינטי.
על פי מכתב ההתאבדות שלה, אלקורן הרגישה כ"בת הכלואה בגוף של בן" מאז גיל 4, ומגיל 14, כשלמדה על המונח, החלה להזדהות כנערה טרנסג'נדרית. על פי המכתב שלה היא סיפרה לאמה מיד, וזו הגיבה באופן רע מאוד, וטענה שזו רק תקופה ושאלוהים עשה אותה זכר, אז היא לעולם לא תוכל להיות אישה. אלקורן הצהירה שתגובה זו גרמה לה לשנוא את עצמה ושהיא פיתחה סוג של דיכאון. אמה שלחה אותה לטיפולי המרה נוצריים, אבל שם "רק קיבלתי עוד נוצרים שאמרו לי שאני אנוכית וטועה ושכדאי שאחפש עזרה אצל אלוהים". בגיל 16 היא ביקשה להתחיל טיפולים לשינוי מגדרי, אבל הוריה סירבו. "הרגשתי חסרת תקווה, שאני הולכת להראות כמו גבר בדראג כל שארית חיי. ביום הולדת 16 שלי, כשלא קיבלתי את הסכמת הורי להתחיל שינוי מגדרי, בכיתי עד שנרדמתי".
אלקורן חשפה את המשיכה שלה לגברים כשהייתה בת 16. היא האמינה שאם תזדהה כזכר הומו בשלב זה, זו תהיה אבן דרך ביציאה שלה מארון כטרנסית מאוחר יותר. על פי חברת ילדות, אלקורן קיבלה תגובות חיוביות בבית הספר, על אף שהוריה היו מזועזעים. במילותיה של אלקורן "הם הרגישו שאני תוקפת את הדימוי שלהם, ושאני בושה עבורם. הם רצו את הבן הנוצרי הקטן והמושלם שלהם, וזה בבירור לא מה שאני רציתי." הם הוציאו אותה מהתיכון, ורשמו אותה לכיתה י"א בבית ספר מקוון - האקדמיה הווירטואלית של אוהיו. על פי אלקורן, הוריה חסמו את הקשר שלה לעולם למשך חמישה חודשים כשהם מנעו ממנה גישה לרשתות חברתיות וצורות נוספות של תקשורת. בסופה של שנת הלימודים הם החזירו לה את הטלפון הנייד והרשו לה לחדש קשרים עם חבריה, אף על פי שבשלב זה מערכות היחסים שלה הפכו מרוחקות והיא המשיכה להרגיש מבודדת.
חודשיים לפני מותה, אלקורן חיפשה עזרה ברשת החברתית Reddit, כששאלה משתמשים האם היחס של הוריה נחשב התעללות בילדים. בReddit היא חשפה שאף על פי שהוריה מעולם לא התעללות בה פיזית, "הם תמיד דיברו אליה בטון ביקורתי ומזלזל" וש"היו אומרים דברים כמו 'אף פעם לא תהיי בת אמיתית' או 'מה אתה הולך לעשות, לזיין בנים?' או 'אלוהים הולך לשלוח אותך ישר לגיהנום'. זה גרם לי להרגיש נורא לגבי עצמי, הייתי נוצרייה בזמנו חשבתי שאלוהים שונא אותי ושלא מגיע לי להיות בחיים." בהמשך היא הסבירה "ניסיתי הכי חזק שיכולתי לעמוד בסטנדרטים שלהם ולהיות זכר סטרייט, אבל בסופו של דבר הבנתי שאני שונאת את הדת ואת ההורים שלי." באתר היא גם שיתפה שהיא מקבלת מינונים שהולכים וגדלים של נוגד הדיכאון פרוזק. בסופו של הפרסום באתר היא כתבה "בבקשה עזרו לי, אני לא יודעת מה לעשות ואני לא יכולה לעמוד בעוד הרבה מזה."
המחשב של אלקורן אותר ליד אתר ההתאבדות שלה. הוא הכיל שיחות ממספר ימים לפני ההתאבדות בהן היא מספרת שתכננה לקפוץ מהגשר שמשקיף על כביש 71 המחבר בין מדינות קנטאקי ואוהיו, אבל אז יצרה קשר עם קו תמיכה וכפי שסיפרה לחבר "בכתה בטירוף במשך כמה שעות כשדיברה עם מישהי שם".
מוות.
לפני מותה ב-28 בדצמבר 2014, אלקורן תיזמנה שמכתב ההתאבדות שלה יפורסם ברשת החברתית טמבלר ב17:30. במכתב, היא ציינה את כוונתה לסיים את חייה: