יותר מ-60,000 פיליפינים חיים בגרמניה המורכבים ממגוון אנשים ותחומי חיים, כולל מהגרי עבודה במגזר הרפואי ותעשיות מבוססות ים, וכן מספר נשים הנשואות לגברים גרמנים שפגשו באמצעות סוכנויות נישואין בינלאומיות. הפיליפינים בגרמניה הקימו יותר ממאה ארגונים אזרחיים. תחרויות קריוקי, הן סוג פופולרי במיוחד של מפגש חברתי. עבודת התנדבות מבוססת כנסייה נפוצה אף היא, והצליחה במיוחד בעידוד מעורבות חברתית של מהגרות, שמטרתה לסייע לקהילה הפיליפינית המקומית וכן לגייס כסף לפרויקטי צדקה בפיליפינים. הפיליפינים משולבים היטב בחברה הגרמנית, על ידי שכניהם הרואים עבודה קשה, מיומנת ושלווה. על פי סקר מ-1997 שנערך על ידי האוניברסיטה ההולנדית ואן טילבורך, 75% מהם מרגישים שאין להם בעיות עם התאמה תרבותית או לשונית. קשה להשיג הערכות מהימנות על מספר הפיליפינים בגרמניה. שגרירות גרמניה בפיליפינים העריכה כי 35,000 אזרחים פיליפינים עבדו בגרמניה החל משנת 2008, וכי 30,000 נוספים התאזרחו כאזרחים גרמנים. בערך 1,300 פיליפינים מקבלים אזרחות גרמנית בכל שנה. נתונים רשמיים של הלשכה הסטטיסטית הפדרלית של גרמניה הראו כי 23,171 פיליפינים מתגוררים במדינה החל משנת 2003; מספר זה לא כלל פיליפינים שהתאזרחו כאזרחים גרמנים, וגם לא את אלה שהתגוררו במדינה באופן לא חוקי. מחקר שנערך בשנת 2007 על ידי חוקרים ברשת על הגירה בפיליפינים, העלה כי מספר התושבים הבלתי חוקיים עשוי להיות גבוה כ-40,000. עם זאת, הקונסוליה הכללית של הפיליפינים טוענת כי מספר הפיליפינים המתגוררים באופן לא חוקי בגרמניה הוא קטן מאוד. כתוצאה מההגירה המוקדמת הנשלטת על ידי אחיות וכלות על פי הזמנה, הקהילה הפיליפינית בגרמניה סובלת מאיזון מגדרי, עם כמעט 3.5 נשים לכל גבר, על פי הלשכה הסטטיסטית הפדרלית של גרמניה. רק בהמבורג יחס זה הפוך.
גרמנים בפיליפינים.
התיישבות גרמנית בפיליפינים החלה במהלך העידן הקולוניאלי, כאשר האימפריה הגרמנית ניסתה לרכוש את הפיליפינים. זזה מתייחס גם לאזרחים פיליפינים ממוצא גרמני טהור או מעורב השוהים כיום במדינה. בשנים האחרונות כמה עסקים גרמנים הקימו סניפים בפיליפינים, ומספר גרמנים בחרו בפיליפינים כמקום מגוריהם החדש. מאז הקמתו בינואר 1906, המועדון הגרמני בפיליפינים סיפק מקום של הפוגה ואינטראקציה לגרמנים ופיליפינים כאחד. במאה האחרונה היא עדה להיסטוריה המתפתחת של המדינה וכיום נהנית מפטרונות קבועים של חברים ואורחים במיקומה הנוכחי בכפר לגאספי בעיר מקטי.
בערך 4,000-6,000 גרמנים עובדים, לומדים או פשוט חיים בפיליפינים. 52 חברות גרמניות התבססו בפיליפינים בשנת 2009.
יחסי אפגניסטן–גרמניה
היחסים בין אפגניסטן לגרמניה היו הדוקים. 100 שנות "ידידות" נחגגו בשנת 2016, כשנשיא אפגניסטן כינה אותן "מערכת יחסים היסטורית".
חוזה גנדומק (26 או 30 במאי 1879) וחוזה קו דורנד ביטלו הסכם קודם משנת 1893 בדבר הסדר הגבול בין הודו (כיום בין פקיסטן) לאפגניסטן. כתוצאה מהסכם זה השיגה בריטניה שליטה מלאה על מדיניות החוץ של אפגניסטן ממלך אפגניסטן. גרמניה, כמתחרה לבריטניה, הצליחה רק באמצעות משלחות להקטין את ההשפעה הבריטית באפגניסטן.
המהנדס גבהארד פליישר, שכונה ג'יימס בונד הגרמני בקאבול, היה מהנדס של חברת קרופ, יצרנית נשק גרמנית. בשנת 1893 הוא נסע לקאבול ונפגש באופן פרטי עם המלך עבדור רחמן חאן. תחת הוראות המלכים הוא הרחיב את חברות הנשק האפגניות "מאשין חנא" ("בית המכונות") ואת "טופחנה" ("בית תותחים"). לא בטוח אם הממשלה בהודו הבריטית ידעה על מסע זה. מאוחר יותר, בשנת 1904, חוסלו מהנדסי קרופ באופן מסתורי. אדמק כותב:
היסטוריה.
הסכם סחר וחברות משנת 1916.
היחסים בין גרמניה לאפגניסטן החלו לפני מלחמת העולם הראשונה. היחסים בין שתי המדינות הללו היו באופן היסטורי ידידותיים.
הפגישה הגרמנית-אפגנית השנייה בין חביבאללה חאן לבין משלחת גרמנית בת 23 חברים התקיימה בשנת 1915. כוונותיה העיקריות של משלחת זו היו להחליש את ההשפעה הבריטית באפגניסטן כחלק ממסע הנידרמייר-הנטיג. עם זאת, במהלך משלחת זו בשנת 1916 נחתם הסכם סחר ידידותי. הסכם הסחר שנחתם הסתיים אף על פי שהיו יחסים דיפלומטיים קודמים בין מדינות אלה. על פי אמנת ה-24 בינואר 1916 הובטחה לממשלת אפגניסטן מהמשלחת הגרמנית 100,000 רובים ו-300 תותחים.
הסכם ידידות נערך ב-3 במרץ 1926. מתוך הכרה בשגרירים בשתי המדינות הללו. בשנת 1926 אושר הסכם הידידות והסחר הקיים הקודם מ-24 בינואר 1916.
יחסים דיפלומטיים והסמכת קונסול.
המשלחת האפגנית הראשונה לגרמניה התרחשה בשנת 1922, והיא נסעה לברלין לשיחות על דיפלומטיה, סחר ויחסי תרבות. בתגובה שלחה גרמניה את ד"ר פריץ גרובא לאפגניסטן בשנת 1923. בשנה הראשונה הוא שירת כקונסול בקאבול, והתנהג כשגריר גרמניה דה פקטו. במהלך התקופה בה שהה באפגניסטן ניסה גרובה לקדם את האינטרסים הכלכליים של גרמניה באפגניסטן, היה מעורב ביוזמות פיתוח, נפגש מספר פעמים עם המלך אמנאללה ח'אן, וניסה לקדם הסכם ידידות ושיתוף פעולה בין גרמניה ואפגניסטן. פעולות אלו היו פעולות קשות ומורכבות, שכן כל פעולה שביצע גרובה נתפסה בידי הבריטים והרוסים כניסיון לדחוק אותם מהאזור, ונתפסה בחשדנות על ידי האפגנים שראו בפעולות אלו ניסיון נוסף של מעצמה מערבית להתערב בענייניהם. מכיוון שכך היה על גרובה לנהוג בזהירות המרבית, ולפעול במתינות ובסבלנות. המלך האפגני, אמנאללה ח'אן, ביקר בגרמניה ב-22 בפברואר 1928, שם נפגש עם נשיא רפובליקת ויימאר, פאול פון הינדנבורג.
שנות השלושים ותקופת המלחמה.
אפגניסטן כוננה קשרים הדוקים עם גרמניה הנאצית, תחת אדולף היטלר, בשנת 1935 - ונוצרו קשרים כלכליים וטכניים חשובים, בשל מאמציה לחפש אלטרנטיבה למקומה ההיסטורי כטריטוריה מעורערת בין ברית המועצות לבריטניה. גרמניה הגדילה את העסקאות המסחריות באפגניסטן בתקופה זו, ואף הוקם קו תעופה ברלין-קאבול שבועי, וארגון טודט פיקח על פרויקטי תשתית גדולים במדינה.
אפגניסטן התנגדה לקריאות ממוסקבה ולונדון לגרש את המשלחות הדיפלומטיות האיטלקיות והגרמניות בתחילת מלחמת העולם השנייה. במהלך 1940 ו-1941 היו תוכניות שיזם שר הכלכלה האפגני עבדול מג'יד זבולי שאפגניסטן תצטרף למדינות הציר בתמורה לאספקת סיוע צבאי נוסף מגרמניה וגישה לנמל קראצ'י על ידי סיפוח שטחים מהודו הבריטית. בנוסף, זבולי דיבר על "שחרור" של 15 מיליון פתאנים מהאוכלוסייה מעבר לגבול. אולם בעקבות שינוי נאמנותה של ברית המועצות לבריטניה, ופלישתם המשותפת לאיראן, אפגניסטן הוקפה לפתע על ידי כוחות בעלות הברית. בסופו של דבר באוקטובר 1941 היא נענתה לדרישתם לגרש את האיטלקים והגרמנים, אם כי נותר בה צוות דיפלומטי קטן. אפגניסטן הייתה ממש בקו התיחום בין חלוקת אסיה המוצעת בין גרמניה ליפן. בתום מלחמת העולם השנייה תרם הצבא הגרמני את הארסנל שנותר לאפגניסטן כאות לעמדתה הנייטרלית במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה.
אפגניסטן הפכה לאחת המדינות הראשונות שהכירו ברפובליקה הפדרלית של גרמניה כיורשת הרייך השלישי. שיתוף הפעולה שלפני המלחמה קם לתחייה בשנת 1950 (עם גרמניה המערבית), אם כי היחסים הרשמיים המלאים לא התחדשו עד דצמבר 1954. גולאם מוחמד פרהאד, שכיהן כראש עיריית קאבול משנת 1948, שכר והביא מהנדסים ומוצרים מערב-גרמניים עבור חברת החשמל בקאבול. משרד התרבות האפגני נפתח במינכן בשנת 1952. הסכם לשיתוף פעולה כלכלי וטכני נחתם בין הרפובליקה הפדרלית לממלכה ב-31 בינואר 1958. היחסים הוקפאו באופן זמני בעקבות ההפיכה הרפובליקנית באפגניסטן, אך הוחזרו בשנת 1976.
בעקבות מלחמת ברית המועצות-אפגניסטן, החיילים המערב-גרמנים שהוצבו באפגניסטן עזבו את המדינה. אישים מערביים ויועצים מוסמכים עזבו את המדינה בשנת 1980, ואילו אנשי צוות ההוראה עזבו בשנת 1984. בינתיים, מזרח גרמניה תמכה בתפקיד הסובייטי במדינה וסייעה לממשלת אפגניסטן. לאפגניסטן ומזרח גרמניה לא היו הרבה קשרים מאז שהוכרה האחרונה ב-1973, אך כל זה השתנה במהלך המשטר הקומוניסטי האפגני. הסכמים תרבותיים וכלכליים נערכו, וסוכנויות התקשורת של שתי המדינות שיתפו פעולה. הבסיס נוצר בעקבות ביקור של מנהיג אפגניסטן, בבראק כרמל, במזרח גרמניה, ואחריו נחתם הסכם ידידות ושיתוף פעולה ב-21 במאי 1982. שיתוף הפעולה ביניהם התמקד במיוחד בתחום החינוך.
לאחר איחוד גרמני.
כוחות הצבא הגרמניים היו חלק ממשימת ISAF באפגניסטן מדצמבר 2001. גרמניה אירחה את ועידת בון, שבחרה את חאמיד כרזאי כמנהיג הביניים של אפגניסטן בשנת 2001. נכון לשנת 2020, עוסקת גרמניה במשימה ביטחונית במאמציה הצבאיים והשחזור באזורים הצפוניים של אפגניסטן, והיא הייתה אחת התורמות העיקריות לאפגניסטן.
יחסי ברוניי–גרמניה
יחסי ברוניי–גרמניה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין ברוניי לגרמניה. לברוניי שגרירות בברלין, ולגרמניה שגרירות בבנדר סרי בגוואן.
היסטוריה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-1 במאי 1984. בשנת 1985 ערך הסולטאן חסן אל-בולקיה ביקור פרטי ראשון בגרמניה, ובשנת 1998 ערך ביקור ממלכתי. ביקורים רשמיים נוספים נערכו בשנים 2002 ו-2011. מאידך, הקנצלר הלמוט קוהל ערך ביקור רשמי בברוניי בשנת 1997.
יחסים כלכליים.
ברוניי רואה בגרמניה שותפה כלכלית חשובה, והסחר הדו-צדדי עלה בשנת 2011 לכ-346 מיליון אירו. היצוא מגרמניה לברוניי כולל בעיקר מכוניות, מכונות, כימיקלים וציוד כבד. ישנו גם הסכם לעידוד והגנה הדדית של השקעות בין שתי המדינות.
יחסי חינוך.
קיימת גם תוכנית חילופי סטודנטים בין ברוניי לגרמניה שהוקמה בשנת 2008, כאשר קבוצה של סטודנטים מברוניי נסעה ללמוד באוניברסיטאות בגרמניה.