על מנת להתמודד עם פלישת הזהרון ההדור למימי הים התיכון בכלל ולחופי ישראל בפרט, מנפיקה רשות הטבע והגנים אישורים מיוחדים לצוללנים לדוג את הזהרון כדי לשלוט בגודל האוכלוסייה שלו.
על פי קביעת רשות הטבע והגנים מ-2017, אסורים כל משפחת הזהרונים (עקרבנוניים) לייבוא וסחר בישראל.
מיון.
הסוג זהרון מכיל 12 מינים. במפרץ אילת קיימים שני מינים: זהרון מקרין וזהרון הדור, שנמצא גם לחופי הים התיכון כמין פולש כתוצאה מהגירה לספסית.
להיות ג'ון מלקוביץ'
להיות ג'ון מלקוביץ' (באנגלית: Being John Malkovich) הוא סרט קומדיה-פנטזיה אמריקאי משנת 1999.
במאי הסרט הוא ספייק ג'ונז, התסריטאי הוא צ'ארלי קאופמן (שהתפרסם בזכותו), והשתתפו בו השחקנים ג'ון קיוזק, קמרון דיאז, קתרין קינר וג'ון מלקוביץ' בתפקיד עצמו. אחד ממפיקי הסרט הוא מייקל סטייפ, סולן להקת .R.E.M.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בשלוש קטגוריות בשנת 2000.
עלילת הסרט.
קרייג שוורץ (ג'ון קיוזק) הוא בונה ומפעיל תיאטרון בובות מובטל. אשתו, לוטי (קמרון דיאז) עובדת בחנות לחיות מחמד ומביאה את החיות בהן היא מטפלת לביתה. בעקבות לחצה של לוטי, קרייג מוצא עבודה בחברה המציעה פתרונות תיוק הנמצאת בקומה ה-7 וחצי של בניין משרדים בעיר. במהלך עבודתו הוא מכיר את מקסין (קתרין קינר). קרייג מתאהב קשות במקסין והחל מחזר אחריה למרות נישואיו, אולם מקסין דוחה אותו ומתייחסת אליו בזלזול. באחד מימי העבודה מגלה קרייג באקראי פתח קטן בקיר המשרד הנחבא מאחורי מגירות מתכת. הכניסה אליו מובילה למחילה אשר מובילה אותו אל תוך תודעתו של השחקן ג'ון מלקוביץ' למשך רבע שעה. בזמן הזה הוא רואה, שומע וחש את כל מה שמלקוביץ' מרגיש. בתום הזמן הוא מושלך בשוליו של כביש בין-עירוני. קרייג פונה למקסין ומגלה לה על דבר קיומו של הפתח. מקסין יוזמת את מכירת האירוח בתודעתו של ג'ון מלקוביץ' תמורת 200 דולר לביקור.
העניינים מסתבכים לאחר שלוטי משתמשת בדלת ובעקבות החוויה בתוך ג'ון מלקוביץ' היא מחליטה שברצונה להפוך לגבר. לוטי וקרייג מזמינים את מקסין לארוחת ערב שבסופה שניהם מתנפלים עליה בתשוקה. מקסין דוחה את קרייג ואומרת ללוטי שהיא מוכנה להיות איתה כאשר היא בתוך ג'ון מלקוביץ'. מקסין יוצרת קשר עם מלקוביץ' ונפגשת איתו כדי להיפגש עם לוטי בתוך מלקוביץ' ומקסין שוכבת איתו ותוך כך עם לוטי. ג'ון מחליט לעקוב אחרי מקסין אל הבניין בו היא עובדת וכאשר הוא מגלה שקיימת דלת שמובילה לתודעה שלו הוא נכנס לשם בעצמו כדי לבדוק את החוויה, אולם מגיע להזיה פסיכוטית רוויית זיכרונות רעים ומכוננים בה כולם הם ג'ון מלקוביץ'. הוא דורש מקרייג לחסום את המנהרה ומנתק את הקשר עם מקסין. קרייג מסרב לדרישתו של מלקוביץ' ומתוודה על אהבתו למקסין. מקסין דוחה אותו שוב ואומרת לו שהיא רוצה את תשוקתה של לוטי בתוך מלקוביץ'. קרייג מתוסכל ואכול קנאה בלוטי ועורג למקסין, כולא את לוטי בתוך הכלוב של הקוף של לוטי, ונכנס לתוך מלקוביץ' כדי להיות עם מקסין ברמייה. קרייג מגלה כי הוא יכול לשלוט במלקוביץ' ואינו חייב לצאת בתום רבע השעה.
לוטי משתחררת מן הכלוב ומגלה למקסין כי קרייג שוכן בגופו של מלקוביץ', אך מקסין מתרשמת מקרייג ומסכימה להיות עמו כאשר הוא בתוך מלקוביץ'. מקסין וקרייג/מלקוביץ' מתחתנים וקרייג מנצל את מלקוביץ', קשריו ופרסומו הרב כדי להפוך לאמן בובות מפורסם. לאחר התחלה מוצלחת ביחסים, מקסין ההרה שוב מתגעגעת ללוטי. העניינים הולכים ומסתבכים כאשר מתברר שד"ר לסטר - בעל המשרד שבו נמצאת הדלת מתכוון להשתמש בה כדי לחמוק מהמוות, והוא לא מוכן לתת לקרייג לגנוב ממנו את גופו של מלקוביץ' בו הוא יכול לשלוט בעזרתם של חבריו המזדקנים. למלקוביץ' עצמו יש מעט מאוד מה לומר בעניין הפלישות לתודעתו. ד"ר לסטר תופס את מקסין ומאיים על קרייג כי יהרוג אותה אם לא יפנה את מלקוביץ'. קרייג חושש לחייה ומפנה את מקומו וחוזר אל מקסין בתור עצמו, אך היא חוזרת לזרועותיה של לוטי ודוחה את קרייג שוב. קרייג מתכנן לפלוש אל מלקוביץ' מחדש, להעיף משם את לסטר וחבריו ולזכות שוב במקסין, אך יום הולדתו ה-44 של ג'ון מלקוביץ' חולף והמנהרה שאליה מובילה הדלת עוברת לתודעה של העוברית שברחמה של מקסין, שמלקוביץ'/לוטי הוא אביה. קרייג כעת נעול בתודעתה של העוברית ואינו יכול להימלט או לשלוט בה.
לאחר היעלמותו של קרייג ותפיסתו של מלקוביץ' בידי ד"ר לסטר וחבריו, לוטי ומקסין הופכות להיות בנות זוג. קרייג נטמע בתוך תודעתה של בתם של מקסין ומלקוביץ' ללא יכולת להימלט, אלא רק להסתכל ולהמשיך לערוג למקסין.
סופה (פירושונים)
אהרן ליילס
אהרן (טוביה) לֶיֶילֶס (שם העט של אהרן טוביה גלנץ; בכתיב יידי: לעיעלעס-גלאַנץ ראו גם אהרן גלאנץ-לילס; באנגלית: Aaron Glanz-Leyeles; 1889, ולוצלאווק, האימפריה הרוסית (פולין) – 1966, ניו יורק) היה משורר יידיש מזרם האינטרוספקטיביזם, עורך, עסקן יהודי רב פעלים, בעל טור, מתרגם ועיתונאי.
ביוגרפיה.
אהרן (טוביה) גלאנץ נולד בשנת 1889 בעיר ולוצלאבק שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין). בשנת 1892 הובא לעיר לודז', והשלים לימודיו בבית הספר למלאכה ולתורה שבו לימד אביו. בשנת 1901 עבר גם את הבחינה של בית הספר הרוסי למסחר. בהיות כמעט נער היגר ללונדון, בשנת 1905, ולמד באוניברסיטת לונדון כשלוש שנים, עד 1908. בשנים אלה נתפס לפעילות בתנועה הטריטוריאליסטית, שהתנגדה לציונות. בשנת 1909 יצא לניו יורק, בין השאר גם כשליח של הטריטוריאליסטים, והשתקע בה לכל ימי חייו. מטעמה של התנועה יצא כשליח לקהילות יהודיות בקנדה ואפילו באלסקה, בין השנים 1910 ו-1913.
אהרן ליילס השלים לימודיו באוניברסיטת קולומביה והיה בין מייסדי מערכת חינוך ביידיש חדשה. היה בין מייסדי בית הספר היידי הראשון באמריקה. כטריטוריאליסט אדוק האמין בהגירת יהודים לאלסקה, ונפגש עם מושל אלסקה לצורך העניין בשנת 1912. וכן יצא לווינה לוועידה העולמית של התנועה, כדי לעשות נפשות להגירה לאמריקה.
היה עסקן ציבורי וספרותי פעיל כל ימיו. ניהל והקים בתי ספר ביידיש, היה בין מייסדי ארגוני סופרים וארגוני תרבות יידישיסטים באמריקה. בשנת 1924 יצא לביקור ממושך בפולין, והרצה בערים רבות. ליילס גם סייע לארגוני העזרה לפליטים יהודים שלאחר מלחמת העולם הראשונה. היה עיתונאי שנים רבות, וכל שנות פעילותו כתב לעיתוני היידיש החשובים באמריקה ובאירופה.
את שם העט שלו – ליילס (לעיילעס) – בחר על שם אמו לאה, בדומה לבשביס-זינגר, שקרא לעצמו על שם בת שבע אמו, וש. אנ-סקי, שקרא לעצמו על שם אמו חנה.
ליילס החל לפרסם את שיריו בשנת 1909. בשנת 1914 פרסם לראשונה שיר תחת השם "א. ליילס". ספר שיריו הראשון, "לאבירינט" (מבוך), נדפס בניו יורק בשנת 1918. בשנת 1919 ייסד, יחד עם יעקב גלטשטיין ומשוררים אחרים, את כתב העת "אינזיך" (פנימה). זרם האינטרוספקטיבה של משוררי היידיש באמריקה חולל מהפכה בשירת היידיש, וחלקו של ליילס בו היה רב. במרוצת השנים חזר בו ליילס מכמה מחידושי האינזיכסטים, וכתב פואמות מחורזות על נושאים לאומיים.
אהרן ליילס תרגם ליידיש משירתו של אדגר אלן פו, ובה "העורב", "אנבל-לי", "אלדורדו" ועוד. הוא פרסם בחייו כעשרים כרכי שירה, פואמות דרמטיות ושירה לירית חדשנית. לעברית תורגמו מבחרים מצומצמים בלבד משירתו.
טרוויזיו
טַרְוויזיו (באיטלקית: Tarvisio, בגרמנית: Tarvis, בסלובנית: Trbiž) היא עיירה בפרובינציית אודינה (Udine) שבמחוז פריולי-ונציה ג'וליה בצפון-מזרח איטליה, סמוך למפגש הגבולות של איטליה, אוסטריה וסלובניה. אוכלוסיית המחוז רובה "פריולים" שאבותיהם סלובנים, והוא מוגדר לפיכך כאוטונומיה עצמאית מיוחדת באיטליה, בעלת זכויות חוקתיות נתונות, בעיקר בתחומי הלשון, החינוך והתרבות. בסוף שנת 2005 היו בעיר כ-5,000 תושבים. עד שנת 1918 היו מרבית תושבי העיר סלובנים. כיום דוברי הגרמנית וסלובנים הם מיעוט בעיר ומספרם נאמד, לפי מפקד משנת 1971, ב-9.4% בלבד.
העובדה כי העיר, המהווה תחנת גבול בין שלוש מדינות, הייתה בשליטת הבריגדה היהודית בסיום מלחמת העולם השנייה הפכה אותה למרכז קליטה של פליטים יהודים ממזרח אירופה בדרכם לארץ ישראל. פעילות ענפה זו נמשכה חודשים אחדים, עד אשר הצבא הבריטי העביר את החיילים היהודים לגרמניה.
מיקום גאוגרפי.
העיר טרוויזיו שוכנת בעמק קנלה (Val Canale), כ-750 מטר מעל פני הים. מבחינה גאוגרפית העיר אינה בחצי האי האפניני אלא שוכנת במורדות הרי האלפים, הפונים לאוסטריה ולסלובניה ומצויה באגן היקוות של הדנובה והים השחור. הנהר העובר בעיר, "סליצה" (Slizza, או בגרמנית: Gailitz), מוצאו מהרי אוסטריה הדרומיים: "גאייל" (Gail) ו"ארנולדשטיין" (Arnoldstein).
היסטוריה.
ההתיישבות במקום החלה כנראה בעת העתיקה, עת התקיים במקום יישוב של בני שבט קלטי בשם "טאוריסקי" (Taurisci) ומכאן נובע שמה של העיר (Tarvisio). מאז 976 היא נכללה באימפריה הרומית הקדושה במסגרת "דוכסות קארינתיה", שתחומה היה בדרום אוסטריה ובצפון סלובניה. במאה ה-16 הייתה זמן מה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. עם כיבושי נפוליאון, בשנת 1806 חדל שלטון בית הבסבורג על הדוכסות והיא עברה לשלטון האוסטרי. אחרי מלחמת העולם הראשונה בשנת 1919 צורפה העיר טרוויזיו לאיטליה, מאז היא זכתה לתנופת פיתוח עקב הימצאותה בדרך הראשית בין וינה וארצות מזרח אירופה לבין טריאסטה וונציה, הנמלים ב, אשר מהם הייתה תחבורה סדירה לעולם הרחב.
כלכלה.