כפר סמיר, נוסד בתקופה העות'מאנית וישב על ובסמוך לשרידי חורבת קסטרא, אתר ארכאולוגי של עיר גדולה שהתקיימה מהתקופה הביזנטית מהמאה ה-4 ועד המאה ה-7, ושרידי יישוב קטן יותר שהתקיים בתקופה המוסלמית הקדומה עד שננטש בסוף המאה ה-10. האתר נמצא במבואותיה הדרומיים של העיר חיפה על שלוחה של הר הכרמל, ומשתרע על שטח של כ-250 דונם. זיהוי האתר עם "קסטרא של השומרונים" נעשה בהנחה ששמו של כפר סמיר שימר את השם שומרונים בשמו. ממצאי החפירה באתר אינם מאשרים זיהוי זה.
ב-1931 יזם עזיז כיאט את הקמתו של חוף רחצה מוסדר, חוף כיאט, על קרקע שבבעלותו על חופו של כפר סמיר. התשתית שנבנתה על ידו כללה מבני רחצה מסודרים ומסעדה.
בשנת 1934 הופקע ממשפחת כיאט שטח רחב בכפר סמיר, על ידי ממשלת המנדט, לטובת הקמת מתחם בתי הקברות של חיפה. המתחם מוכר גם בשם "בית הקברות כפר סמיר". משפחת כיאט תכננה לבנות במקום מתחם תיירות ונופש שישתרע מנחל שיח, שם הקימו את בוסתן כיאט, ועד חוף כיאט. השטח היה בזמנו "מחוץ לעיר" ונועד להחליף את בתי הקברות הישנים שגם הם נבנו מחוץ לעיר בזמנם אך בינתיים בנייני העיר סבבו אותם. המדובר בבתי הקברות של העדות יוונית-אורתודוקסית והיוונית-קתולית המצויים בין דרך יפו לבין דרך העצמאות, בית הקברות היהודי בדרך יפו ובית הקברות הצבאי הבריטי השוכן לידו.
תחנת הרכבת כפר סמיר.
ממשלת המנדט בנתה מחנה צבאי בין מתחם בית הקברות למסילת החוף (שאחר כך היה למחנה של צה"ל ומתחם של תע"ש - מרכז שיקום ואחזקה מש"א רכב 7200). המחנה שימש את חיל החימוש המלכותי (The Royal Army Ordnance Corps). ליד המחנה נבנתה תחנת רכבת, תחנת הרכבת כפר סמיר, מעט מצפון לנקודה שבה הוקמה תחנת הרכבת חיפה – חוף הכרמל. התחנה שימשה להעברת אספקה ותחמושת למחנה. לקראת סיום המנדט הבריטי, במרץ 1948 הוצע המחנה והציוד בו למכירה.
התחנה ממשיכה לפעול כתחנת רכבת תפעולית של רכבת ישראל, במקום ארבע מסילות ברזל המשמשות לדיור רכבות.
היישוב הפרהיסטורי.
בשנים 1991 עד 1995 נערכו סקרים תת-ימיים בחוף הסמוך לכפר-סמיר, מטעם היחידה לארכאולוגיה ימית ברשות העתיקות, ונמצאו שרידי יישוב מהתקופה הנאוליתית הקרמית. גובה פני הים עלה מאז והיישוב נמצא כיום מתחת למים.
בחורף 1991 נחשף על קרקעית הים, 15 מטר מקו החוף בעומק 0.5 מטר, קטע ריצוף עשוי מאבני גוויל קטנות (7-5 ס"מ) שהונחו על הקרקעית החרסיתית. על הריצוף התגלה שבר קערה דמוית עציץ עשויה מעץ. בחורף 1994 נחשף על קרקעית הים, בעומק 2.3 מטר, כ-65 מטר ממערב לקטע הריצוף, בור שנחפר בחרסית. חפירת בדיקה שנערכה בבור העלתה חרסית אפורה רכה ובה קטעי מקלע, ענפי עצים ועשרות חרצני זיתים רוויי מים. שלושת חלקי המקלעת העשויים מענפים דקים הם כנראה חלקי כלי שהתפרק. נראה כי המקלעת היא שריד של כלי קיבול, סל או עקל ששימש בתהליך הפקת שמן מזיתים. המקלעת תוארכה באמצעות תיארוך פחמן-14 ל-4730-5000 לפנה"ס. כמה עשרות מטרים דרומית לבור נחשף מיתקן להפקת שמן זית ובו גפת שהכילה אלפי חרצני זיתים מרוסקים. מתאריך המקלעת שהתקבל ומתאריכי פחמן 14 של חרצני הזיתים, נראה כי ניתן לייחס את הממצאים למחצית הראשונה של האלף ה-5 לפנה"ס, התקופה הנאוליתית הקרמית, תרבות ואדי רבה.
באוקטובר 2014 נערכה חפירה תת-ימית נוספת באתר, שהתרכזה בבאר, ששימשה מקור מים ליישוב. זמנה של הבאר סביב 7,800 שנה לפני זמננו, והיא נמצאת בעומק של 5–7 מטר מתחת לפני הים ובמרחק של 200 מטר מהחוף. היא נבנתה מענפי עץ ומאבנים ונחשבת לאחד ממבני העץ הקדומים בעולם.
פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי
ארתור ורשנר
ארתור ורשנר (בגרמנית: Arthur Wreschner; 9 ביולי 1866 - 5 בספטמבר 1932) היה פסיכולוג יהודי שווייצרי שעסק בפסיכואנליטיקה.
ביוגרפיה.
ורשנר נולד וגדל בברסלאו לרב זאב נחום ורשנר ולשרלוט לבית פאלק (צאצאית של ה"פני יהושע"). משפחתו, שהוציאה כבר מדענים ומלומדים, חינכה אותו בגישה דתית אורתודוקסית.
ורשנר החל את דרכו בסמינר לרבנים. לאחר מכן פנה ללימודי רפואה תוך שהוסמך וקיבל תואר דוקטור, במקביל ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת וינה. עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת ברלין עסקה בתאוריות הידע של קאנט ופלטנר.
בשנת 1900 עבר לציריך והחל את דרכו כמדריך בחוג לפסיכולוגיה במכון הטכנולוגי של ציריך ובאוניברסיטת ציריך, שבה מונה בשנת 1910 לפרופסור.
ורשנר לימד במוסדות הללו הן קורסים בתחום הפסיכולוגיה והן בתחום הפילוסופיה. הוא פרסם מאמרים בכתבי עת וספרים מדעיים.
ספריו.
ורשנר כתב כמה ספרים מלומדים, בהם באים לידי ביטוי תחומי העניין הספציפיים שלו:
חיים אישיים.
היה נשוי לבלה לבית ממלוק. לזוג נולדו 3 ילדים, ביניהם וולטר ורשנר (1983-1904), שבמקצועו היה עורך דין וכיהן כנשיא הקהילה היהודית בציריך ואף שימש נשיא קרן היסוד בשווייץ.
מ.ס. כפר קאסם
פרס לסקר-דבייקי למחקר קליני רפואי
Puppy Love (שיר של פול אנקה)
"Puppy Love" (בעברית: "אהבת ילדות") הוא שיר מאת פול אנקה משנת 1960. את השיר כתב אנקה עבור אנט פוניצ'לו, איתה היה לו רומן במהלך נופש. הגרסה של אנקה הגיעה למקום השני במצעד בילבורד הוט 100, אחרי הנעימה "Theme from A Summer Place" של פרסי פיית', ולמקום ה-33 במצעד הסינגלים הבריטי.
הגרסה של דוני אוסמונד.
12 שנים לאחר מכן הקליט דוני אוסמונד גרסה מחודשת של השיר. הסינגל יצא לאור ב-19 בפברואר 1972, והגיע למקום השלישי בבילבורד הוט 100 ב-1 באפריל אותה שנה. השיר הגיע לראש המצעד באפריל 1972 במצעד הסינגלים הקנדי של RPM ושהה שם במשך שלושה שבועות. במצעד הסינגלים הבריטי שהה השיר במקום הראשון משך חמישה שבועות ביולי אותה שנה. במצעד השנתי של בילבורד דורג השיר במקום ה-67. בשנת 2002 הוקלטה גרסת כיסוי של השיר על ידי להקת הפופ הבריטית S Club 8. ב-24 במרץ 1972 קיבל השיר מעמד של תקליט זהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-15 במרץ 1972 השמיע הדי ג'יי רוברט ו. מורגן את השיר בביצוע דוני אוסמונד במשך 90 דקות ללא הפסקה, בתחנת הרדיו KHJ בלוס אנג'לס. עקב תלונות של מאזינים, פשטה משטרת לוס אנג'לס על התחנה. אבל השוטרים המבולבלים, עזבו את המקום מבלי לבצע מעצרים.
פייטרו סרנטוני
פייטרו סרנטוני (באיטלקית: Pietro Serantoni; 12 בדצמבר 1906 – 6 באוקטובר 1964) היה כדורגלן ומאמן איטלקי, ששיחק בעמדת המגן ימני. זכה עם נבחרת איטליה במונדיאל 1938.
ביוגרפיה.
סרנטוני נולד בוונציה שבאיטליה בשנת 1906. הוא החל את הקריירה שלו ככדורגלן בקבוצה ונציה של עיר הולדתו ומשם עבר לשחק באינטר מילאנו שנקראה אז בשם אמברוסיאנה-אינטר. בעונת 1929/30 הוא זכה עימה בתואר אליפות ראשון עבור המועדון תוך כדי שהוא כובש 16 שערים באותה עונה. משם עבר ליובנטוס שם זכה עימה באליפות שנייה בקריירה שלו בעונת 1934/35, ולאחר מכן עבר לרומא שם הוא סיים את הקריירה שלו בליגה הראשונה באיטליה בשנת 1940. לאחר שסיים את הקריירה שלו היה למאמן בקבוצות פאדובה ורומא.
בנבחרת איטליה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-12 בפברואר 1933 בניצחון 2–3 על בלגיה. סרנטוני לא היה שותף בזכייה של נבחרתו במונדיאל 1934 שנערך על אדמת איטליה, אך במונדיאל 1938 היה חלק מסגל הנבחרת שזכה פעם נוספת בטורניר תחת המאמן ויטוריו פוצו. בסך ערך בנבחרת 17 הופעות בין השנים 1933–1939.
סרנטוני נפטר ב-6 באוקטובר 1964 ברומא שבאיטליה, בגיל 57.
ג'ק מונרו
ג'ק מונרו (באנגלית: Jack Monroe; נולדה ב-17 במרץ 1988) היא סופרת ועיתונאית בריטית, הכותבת בעיקר על מזון, עוני ותופעת הרעב בקרב השכבות הנחשלות בבריטניה. בתחילת דרכה התפרסמה בבלוג "נערה בשם ג'ק" (ששמו כיום "Cooking on a Bootstrap", בתרגום חופשי "בישול חסכני") ומאז פרסמה מאמרים בעיתונים רבים, בהם הגרדיאן והניו יורקר.
מונרו כתבה גם מספר ספרי בישול המתמקדים במתכונים בתקציב נמוך.
קורות חייה.
ג'ק מונרו נולדה בשם מליסה חג'יקוסטס בסאות'אנד-און-סי למשפחה ממעמד הפועלים. אביה בן למשפחה ממוצא קפריסאי ששירת מספר שנים בצבא הבריטי.
היא נשרה מלימודי בית הספר בגיל 16 ועבדה במזנון פיש אנד צ'יפס, ולאחר מכן כמוקדנית בשירות מכבי אש באסקס. כשהייתה בת 23 נולד לה בן, היא התפטרה מעבודתה ועסקה בעבודות זמניות שונות וחיה במצוקה כלכלית. בתקופה זו אימצה את השם הפרטי ג'ק, קיצור של הביטוי "Jack of all trades, master of none" - "מתאימה לכל עבודה אך לא מומחית בכלום".
בשנת 2012 החלה לפרסם בלוג בשם "נערה בשם ג'ק" ובו פרסמה מתכונים שבישלה עבורה ועבור בנה בתקציב נמוך של 10 ליש"ט או פחות. בשנת 2015 הוחלף שם הבלוג לשם "Cooking on a Bootstrap" (בתרגום חופשי - "בישול חסכני").
באותה תקופה הועסקה כעיתונאית במקומון בדרום אסקס, בו פרסמה גם מתכונים. בשנת 2014 הוציאה לאור ספר בישול בשם "100 מתכונים בתקציב נמוך" בהוצאת ספרי פינגווין, ומאז הוציאה לאור ספרים נוספים דומים. מתכוניה פורסמו בין השאר בהפינגטון פוסט, הגרדיאן, הניו יורק טיימס והניו יורקר.
בנוסף למתכונים, מונרו פעילה במספר ארגוני צדקה בבריטניה העוסקים בעוני וברעב, בהם אוקספם. מונרו הייתה חברה במפלגת הלייבור עד שנת 2015, ומאז תומכת במפלגת הירוקים של אנגליה וויילס ובמפלגת שוויון לנשים.
בשנת 2015 תבעה את עיתון הדיילי מייל על מאמר שבו כונתה "מליסה" בעוד היא מעדיפה את השם "ג'ק" שהוא פחות נשי.
בשנת 2017 זכתה מונרו בתביעת דיבה נגד קייטי הופקינס, שטענה שמונרו תומכת בוונדליזם וכינתה אותה "אנתרקס חברתי." הופקינס חויבה לשלם למונרו פיצויים בגובה 24,000 ליש"ט, בתוספת הוצאות משפט.
חיים אישיים.
מונרו חשפה כי היא אובחנה כאוטיסטית.