במחקריה הבסיסיים היא עוסקת בפענוח מולקולרי של מנגנוני ההדבקה, ההתרבות וההתפשטות של הנגיף, ובחקר מעבר הנגיף בין האם-שליה-עובר והדבקת העובר. מחקרים אלה זכו להערכה בינלאומית רבה מאחר שדנה וולף וחבריה פיתחו מערכת מחקר מקורית בה יכלו לראשונה לחקור נושא מורכב זה.
במחקריה המעשיים היא עוסקת בחקר מנגנוני התפתחות העמידות של נגיף הציטומגלו לתרופות, ובפיתוח מולקולות חדשות אשר תוכלנה לשמש כתרופות חדשות כנגד הנגיף. חלק גדול מממצאי מחקריה הבסיסיים תורגם למרחב הקליני, בו היא גם פיתחה שיטות מולקולריות מהירות לאבחון נגיפים שונים.
פרסים שזכתה בהם.
בשנת 2006 זכתה בפרס סרוב של האגודה הישראלית למיקרוביולוגיה.
בשנת 2014 זכתה בפרס ע"ש לנדאו למדעים ואמנויות של מפעל הפיס בתחום הווירולוגיה. חלק מנימוקי השופטים לזכייתה בפרס: "פרופסור וולף הינה חוקרת וירולוגית העוסקת הן במחקר הבסיסי והן במחקר הקליני. היא שילבה בהצלחה רבה בין שני התחומים ועבודתה מהווה דוגמה מצוינת למחקר תרגומי שבו התקדמות במדע בסיסי מתורגמת ישירות לשיפור טיפול קליני. עבודתה של פרופסור וולף מוכרת ומוערכת בקהילה המדעית העולמית. מחקריה העיקריים התמקדו בהיבטים שונים הקשורים להדבקה של בני אדם עם נגיף הציטומגלו הגורם לבעיות קשות עד גרימת מוות אצל אנשים בעלי מערכת חיסונית חלשה ולמומים מולדים".
גרג דולי
גרג דולי (באנגלית: Greg Dulli; נולד ב-11 במאי 1965) הוא מוזיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה.
גרג דולי נולד וגדל בהמילטון, אוהיו. דולי זכה לתשומת לב ציבורית לראשונה עם להקת האפגן ויגז, ששילבה בין רוק אלטרנטיבי לרית'ם אנד בלוז. הלהקה הוציאה מספר אלבומים מצליחים בחברת סאב פופ, והתפרקה בשנת 2001.
ב־1994 היה הזמר הראשי של "הבקביט בנד", להקה שהוקמה לצורך צילום הסרט Backbeat, שמבוסס על סיפורם של הביטלס. דולי היה המוזיקאי היחיד למעט דייב גרוהל שהשתתף בהקלטת האלבום הראשון של פו פייטרס.
מאז 1997 דולי הוא גם הזמר של הטוויילייט סינגרז, שהמשיכה להתקיים, להוציא אלבומים ולהופיע אחרי התפרקות האפגן ויגז. בנוסף לפעילותו עם הטוויילייט סינגרז, הוא הוציא אלבום עם מארק לאנגן (שחבר בלהקות סקרימינג טריז וקווינס אוף דה סטון אייג') תחת השם The Gutter Twins.
בשנת 1998 שיחק בסרט הפשע "מצבתה של אייב" בכיכובו של דניס לירי. בשנת 2009 גילם במאי פורנו בסרט הדרמה "בצד הנוסע" בכיכובו של אדם סקוט.
בדצמבר 2011 האפגן ויגז הודיעו על איחוד, ויצאו לסיבוב הופעות ואף הוציאו אלבום חדש.
דולי הופיע מספר פעמים בישראל עם להקותיו השונות.
שלומי (פירושונים)
סטויאנוב (עיירה)
סטויאנוב (באוקראינית: Стоянів; בפולנית: Stojanów) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב.
סטויאנוב נוסדה בראשית המאה ה-16, ובשנת 1547 הוענקו לה זכויות עיר והיתרים לקיום ירידים ושווקים. כתוצאה ממלחמות אמצע המאה ה-17 התדלדלה אוכלוסיית העיירה, ובראשית המאה ה-18 היו בה 40 בתים.
בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סטויאנוב.
יהודים ישבו בעיירה מראשית המאה ה-17, ובמהלך המאה ה-19 עלה מספרם בה, והם נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 726 יהודים, וצביונם היה חסידי, ובעיקר של חסידות בלז.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 631 יהודים, שהיוו למעלה מחמישית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית. בשנות השלושים של המאה ה-20 אירעו מספר תקריות אנטישמיות בעיירה.
בשואה.
עם כניסת הגרמנים לעיירה במהלך מבצע ברברוסה, בקיץ 1941, קיבלו אותם האוקראינים המקומיים בפרחים, ולאחר מכן, החלו בביצוע מעשי שוד של רכוש היהודים במקום. בהמשך, גייסה המשטרה האוקראינית את יהודי היישוב לעבודות כפייה משפילות, תוך רצח של מספר יהודים, והוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש והגבלות תנועה. מעת לעת ערכו הגרמנים, לעיני הקהל האוקראיני, מעשי התעללות פומביים ביהודי העיירה, ובהם תלישת זקנים ופאות וחילול והרס בית הכנסת ובית המדרש שבעיירה.
יומיים לאחר ראש השנה תש"ג פשטו שוטרים גרמנים ואוקראינים על העיירה, וריכזו את יהודיה במגרש ריק, תוך ירי בחולים ובתשושים. מספר יהודים שניסו להימלט מהאקציה נתפסו בידי איכרי הסביבה, והוסגרו לגרמנים. ממקום הכינוס הוצעדו היהודים לתחנת הרכבת בראדז'ייחוב, ומשם שולחו בקרונות משא צפופים למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר הגירוש, בזזו האוקראינים את דירות היהודים ביישוב. כ-50 יהודים שעוד הושארו בעיירה נרצחו מאוחר יותר.
סטויאניב
עת הזמיר (דיסני)
עת הזמיר (באנגלית: Melody Time) הוא סרט משנת 1948 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. זהו אחד מסרטי החבילה של החברה (סרטים הכוללים בתוכם מספר קטעים קצרים) שהופצו בשלהי שנות ה-40. סרט זה, בזהה לסרט "הבה לי מוזיקה", מהווים גרסה מודרנית עם שירי עם של הסרט "פנטסיה".
זהו סרט החבילה החמישי של אולפני ההנפשה של וולט דיסני לאחר "סלודוס אמיגוס", "שלושת הקבלרוס", "הבה לי מוזיקה" ו"חופשי ומאושר".
זהו הסרט העשירי בסרטי האנימציה של חברת וולט דיסני.
הפקה.
בסוף 1947, דיסני הכריז כי יפיץ שני סרטים המאחדים מספר סרטונים קצרים תחת השמות "עת הזמיר" ו"שתי דמויות מרתקות", אשר יופצו באוגוסט 1948 ו-1949 בהתאמה. "עת הזמיר" הופץ לבסוף מוקדם מן המתוכנן, בחודש מאי. עת הזמיר נחשב כאחרון סרטי האנתולוגיה שנעשה על ידי חברת וולט דיסני (הסרט הבא שיופץ כך יהיה "הרפתקאות איכבוד ומר טוד", אשר כולל שני פרקים). אותם סרטי חבילה היו "אוספי סרטים קצרים ולא מוכרים אשר דיסני הפיקו והפיץ כסרטים באורך מלא במהלך מלחמת העולם השנייה".
הסרטים היו זולים מבחינה כלכלית ואומנותית ונועדו לשם החזקת החברה, כדי שלא תקרוס, עד שהחברה תוכל לשוב ולהפיק סרטים באורך מלא (מה שהצליח לאחר שנתיים עם הפצת הסרט "סינדרלה").
עת הזמיר היה הסרט האחרון של דיסני אשר לקחו בו חלק האחיות אנדרוז. עת הזמיר היה הסרט האחרון באורך מלא של דיסני שהופיעו בו דונלד דאק וחוזה קריוקה, עד לשנת 1988 בסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט".
מהירות גלישה
4G LTE
נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל נשים
נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל נשים מייצגת את קוריאה הדרומית בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של קוריאה הדרומית.
משחקה הראשון של הנבחרת נערך ב-1990 נגד יפן, במה שנחשבת עד היום לתבוסה הכי גדולה בתולדות הנבחרת (13-1). שנה לאחר מכן, היא כבר השתתפה בפעם הראשונה באליפות אסיה, אך לא הצליחה לעבור את שלב הבתים.
ב-2003, העפילה קוריאה הדרומית בפעם הראשונה בתולדותיה לגביע העולם של פיפ"א, לאחר שסיימה במקום השלישי באליפות אסיה ששימשה כטורניר המוקדמות. בטורניר זה, היא הפסידה בכל שלושת משחקיה ולא עברה את שלב הבתים. 12 שנים אחר כך, העפילה הנבחרת בפעם השנייה בתולדותיה לגביע העולם, ונעצרה רק בשמינית הגמר על ידי צרפת.
ג'ורג'ו פוראטיני
ג'ורג'ו פוראטיני (באיטלקית: Giorgio Forattini; נולד ב-14 במרץ 1931) הוא קריקטוריסט איטלקי.
ביוגרפיה.
ילדותו וצעירותו.
פוראטיני נולד ברומא כבן השני מבין שניים. אביו, מריו פוראטיני, במקור מגואסטאלה, אמיליה, היה גבר סמכותי, שעבד בחברה לנפט ובהמשך פתח עסק פרטי לדלק בנאפולי. אמו, מטילדה לבית מרלינו, הייתה מפיימונטה והיו לה שורשים באיסטריה. פוראטיני למד בילדותו בבית הספר הדתי "סן ג'וזפה" בפיאצה די ספאניה ברומא. כבר אז בכיתה נהג לצייר על הלוח קריקטורות של המורים. סיים תואר ראשון בלימודים קלאסיים ואחר כך למד שנתיים אדריכלות ובאוניברסיטת רומא. לפני כן למד זמן מה באקדמיה "שארוף" לתיאטרון (שבה למדה גם סופיה לורן).
אחרי שהקים משפחה בגיל צעיר, עזב את הלימודים וכדי להתפרנס, התחיל בשנת 1953 לעבוד כפועל בבית זיקוק בקרמונה בצפון איטליה, אחר כך עבד בנאפולי ובדרום איטליה כסוכן שיווק בעסק המשפחתי למוצרי נפט.
בסוף שנות ה-1950 עבד כזבן בבית תקליטים, אחר כך כמנהל מסחרי וערך קטלוגים למוזיקה קלה ומוזיקה קלאסית באיטליה ובארצות הברית.
פעילותו בעיתונות בתחום הסטירה והקריקטורה.
החל משנות ה-1960 פעל פוראטיני כמאייר וקופירייטר, ויצר קמפיינים לפרסום עבור פיאט, אליטליה וחברות חשובות אחרות.
בגיל 40, אחרי שזכה בתחרות לציירי קומיקס של העיתון הרומאי "פאאזה סרה" התקבל כעורך גרפי באותו יומון. בשנת 1973 יצר פוראטיני קריקטורות פוליטיות ראשונות בשבועון פנורמה של הוצאת מודדורי, איתו שיתף פעולה למשך עשור. ב-1974 התחיל לפרסם קריקטורות כאלה גם ב"פאאזה סרה".
בסוף שנת 1975 עזב פוראטיני את "פאאזה סרה" והשתתף בהקמת העיתון "לה רפובליקה של אאוג'ניו סקלפרי, כעורך גרפי וקריקטוריסט. ב-1978 יצר את המוסף הסאטירי של "לה רפובליקה", "סטיריקון", שהיה הראשון במינו.
בהמשך עבד פוראטיני למשך 7 שנים בשבועון אספרסו ברומא ובשנת 1991 חזר ל"פנורמה" בה עבד עד 2009. בשנת 1999 בעקבות שערורייה סביב קריקטורה של ראש הממשלה דאז מסימו ד'אלמה (שתבע אותו בבית משפט על לשון הרע), עזב את "רפובליקה" והחל מ-2000 עבד בלה סטמפה, לפי הזמנתו של ג'אני אניילי. כעבור 5 שנים עזב את "סטמפה" כדי לעבוד בשנים 2008-2006 ביומון איל ג'ורנלה במילאנו. בשנים 2009-2008 עבד עם קבוצת QN -Quotidiani nazionali ("יומונים לאומיים"): איל ג'ורנו,לה נציונה ו"איל רסטו דל קרלינו".
מאוחר יותר פרסם קריקטורות בעיתון המקוון ברשת Affari Italiani.
קריקטורות שנויות במחלוקת.