להלכה נפסק ברמב"ם (מכירה יב, ג) ובשו"ע (חו"מ רכז, ג) שבמקרים כאלו שהפער בין המחיר בשוק לבין המחיר בעסקה פחות משתות המאנה לא חייב להחזיר כלום משום שדרך הכל למחול בו. בערוך השולחן (חו"מ רכז, ב) כתב שבמקום שבו הפער קטן משתות אלא שמדובר במוצר בעל מחיר קבוע וידוע, עדיין יחולו דיני אונאה, ולאחר מכן (שם, סעיף ז) כתב שכאשר למוצר אין מחיר מוגדר אלא כל מוכר מבקש סכום שונה לא תהיה כאן אונאה. בשו"ע הרב כתב, בעקבות הרא"ש שכאשר הפער במחיר בולט כ"כ שברור שהמוכר מודע אליו, אין צורך לציין זאת בפניו והדבר חשוב כמחילה ממש.
ביטול מקח - פער שעולה על שישית.
רש"י הלך כפשט דבריו של רבא וכתב שבמקרה של ביטול מקח שני הצדדים יכולים לחזור בהם. בעל המאור חלק על כך וכתב שהאמירה ששני הצדדים יכולים לחזור בהם מהמקח היא רק לדעת רבי, ואין הלכה כמותו, אלא רק הלוקח יכול לבטל את המקח. המחנה אפרים טען שקיימת מחלוקת בין הרמב"ם לרא"ש בשאלה האם המאנה יכול לחזור בו בכל מקרה שבו המתאנה יכול, או שהוא תלוי בכך שהמתאנה יתבע אותו. לדבריו, השאלה נובעת ממחלוקת הראשונים האם המקח מתבטל מעצמו או שרק קיימת אפשרות חיצונית לבטלו וכן מהדיון בשאלה האם כאשר המתאנה לא תבע את האונאה בתוך הזמן הנקוב הוא בעצם הסכים לקניין מכאן ולהבא או שמתברר למפרע שמשעת המכירה הוא הסכים לפער במחיר. הרמ"א (חו"מ רכז, ד) צמצם את האפשרות של המוכר לבטל את המקח, וכתב שהמכירה לא תבוטל אף במקרים שבהם עבר פרק הזמן המוגבל או שהוא נתרצה בעסקה שנעשתה.
קביעת שיעור הפער.
טעם שיעור שישית.
בתלמוד אמרו כי שיעור ההונאה הוא 'שתות' (שישית, עיין להלן), אך בתורה לא התפרש שיעור מסוים לשיעור ההונאה. מבין המפרשים יש הסוברים כי שיעור זה הוא הלכה למשה מסיני, ויש הסוברים כי זו אחת מן הקביעות הפסיכולוגיות-מציאותיות של חז"ל, שהעריכו כי שיעור של שישית הוא הגבול שעד אליו הקונה או המוכר הממוצע מוכן למחול.
יש שהסבירו דבר זה על פי המציאות בימי חכמי התלמוד, שבה המטבעות היו מתחלקים ל-6; וכך, פחות משישית המטבע הייתה נמחלת מכיוון שלא היה בנמצא מטבע מיוחד להחזרת העודף.
אחרים טענו שמקור הדבר הוא בעסקאות הקרקע שנמכרת למספר שנים, אך לאחר כל שש שנות עבודה נדרש הבעלים לחדול מעבודות הקרקע בשל שנת השמיטה.
בדרך הרמז יש שהצביעו על כך שסופי התיבות בפסוק "ולא תונו איש את עמיתו ויראת מאלהיך" (ויקרא כה, יז) הם "שתות", היינו 'שישית' בארמית (המונח המקובל בשיח התלמודי).
חישוב השישית.
החישוב של שישית נעשה על ערך הטובין שבעסקה ועל הכספים ששולמו גם כלפי הקונה וגם כלפי המוכר. לדוגמה אם נמכרה סחורה ששוויה שש מאות שקלים בחמש מאות שקלים, על הקונה להחזיר מאה שקלים למוכר. אם היא נמכרה בשבע מאות שקלים, על המוכר להחזיר לקונה מאה שקלים. באופן דומה יוחזר כסף על עסקה בסכום של שש מאות שקלים כאשר ערך הסחורה היא בפועל שבע מאות שקלים או חמש מאות שקלים.
מדיני אונאה.
אונאה קיימת לשני הצדדים, דהיינו - אם הקונה קנה במחיר נמוך מדי, או שהמוכר מכר במחיר גבוה מדי.
שיעור הזמן שאפשר לבטל את המקח.
לקונה יש זמן מוגבל לתבוע את המוכר על אונאה - הזמן שדרוש ללכת למומחה כדי שזה יישום את הערך האמיתי של החפץ. לעומת זאת, למוכר קיימת הזכות לתבוע את אונאתו לעולם, משום שהחפץ אינו בידו וממילא אינו יכול ללכת למומחה (הקביעה התלמודית, במסכת בבא מציעא, "מוכר - לעולם חוזר" התגלגלה לביטוי טעות - לעולם חוזר). דין זה אינו אמור במקרה בו שער השוק של החפץ ידוע, שכן אז יש באפשרות המוכר לברר את שווי החפץ. כמו כן, אם נודע ששתק המוכר ומחל על האונאה אין הוא יכול עוד לתבוע את ביטול המקח.
המאנה את חברו חייב להחזיר רק אם שיעור האונאה עולה על פרוטה (ערך המטבע הקטן ביותר בהלכה); פחות מכך, אין הוא חייב להחזיר. עם זאת, הרא"ש מסתפק האם המאנה במקרה זה עבר על הלאו של 'לא תונו' - שכן מחד, זהו דרך המקח והממכר, והרי אין אפשרות להעמיד את המחיר בדיוק על השווי ועל כן קיימת המחילה, או שמא המחילה היא רק לאחר מעשה, אבל סוף סוף איסור מן התורה יש כאן.
קונה המתנה תנאי טרם הקניין שהוא מוכן לקנות את החפץ אף אם יש בו אונאה, אין תנאו קיים ויכול לתבוע את כספו. אולם המפרש את אחוז האונאה אותו מכון הוא לקבל הרי שמחל ותנאו קיים.
קביעת מחיר השוק.
בנוגע לאופן קביעת שער השוק למוצרים השונים הציעו פוסקי ההלכה מספר שיטות -
א. ממוצע המחירים באותו מקום שבו נערכה העסקה;
ב. חציון המחירים באותו המקום;
ג. קביעת המחיר הנמוך ביותר כשער השוק, שכל חריגה משמעותית ממנו תיחשב לאונאה.
גוודלופ
באס טר
באס טר (בצרפתית: Basse-Terre – "קרקע נמוכה") הוא המערבי מבין שני האיים הגדולים בגוואדלופ. באי מתגוררים כ- 175,000 תושבים.
גאוגרפיה.
הגבוה בהרי האי הוא לה סופרייר (La Soufrière), שהוא הגבוה בהרי האנטילים הקטנים. ההר הוא הר געש פעיל, וגובהו 1,467 מטרים.
העיר באס טר.
על האי באס טר נמצאת העיר באס טר בירת המחוז מעבר לים של גוואדלופ. בעיר עצמה מתגוררים 12,410 תושבים ובעיר רבתי מתגוררים כ-44,860 תושבים 1999. העיר, שנוסדה בשנת 1643, שוכנת על החוף הדרומי-מערבי של האי בין הים לפסגה של 1,467 מ' של הר סופריאר, ובמרחק של 6 ק"מ מהקצה הדרומי של האי. באס טר הייתה המוקד המסחרי של גוואדלופ עד סוף המאה ה-18, אז הוחלפה על ידי העיירה פוינט-א-פיטרה על האי הסמוך גרנדה-טרה.
היסטוריה.
העיר נוסדה בשנת 1643 בחלקו ההררי של האי. בעקבות המלחמות בין צרפת והממלכה המאוחדת נהרסה ונשרפה העיר מספר פעמים.
ארצ'יבלד וייוול
פילדמרשל ארצ'יבלד ויוול, רוזן ויוול הראשון (באנגלית: Archibald Wavell; 5 במאי 1883 - 24 במאי 1950) היה מרשל ומפקד הכוחות הבריטיים במזרח התיכון במהלך מלחמת העולם השנייה, מפרוץ המלחמה בספטמבר 1939 עד יולי 1941. תחת פיקודו הביסו הכוחות הבריטיים את הכוחות האיטלקיים במערכה במזרח אפריקה ובצפון אפריקה, אך הובסו לאחר מכן בידי הכוחות הגרמניים. בהמשך המלחמה, מסוף 1941 עד תחילת 1942, פיקד על הכוחות הבריטיים בבורמה, שנכבשה בידי היפנים, ובהמשך מונה כמפקד הבריטי העליון בדרום מזרח אסיה, כשאז נכבשו מאלאיה וסינגפור, אף הם בידי היפנים.
חייו.
ויוול נולד בקולצ'סטר, אך כבן לאיש צבא בילה חלק ניכר מילדותו בהודו. אביו של ויוול הגיע לדרגת מייג'ור ג'נרל, וציפה כי בנו ילך בעקבותיו.
ויוול למד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, התגייס בשנת 1900 כקצין בחיל הרגלים, ולחם במלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה. בשנת 1903 הועבר להודו ולחם בקרבות בעמק בזאר בשנת 1908. בשנת 1911 שימש במשך שנה משקיף צבאי בריטי בצבא רוסיה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב ויוול בתפקיד מטה. לבקשתו הועבר ליחידה קרבית ונפצע בקרב איפר השני בשנת 1915. בפציעה איבד ויוול את עינו. לאחר שהחלים הוצב כקצין קישור לצבא הרוסי בחזית הטורקית. בשנת 1918 הוצב במטהו של הגנרל אדמונד אלנבי בארץ ישראל. על תקופה זו כתב את ספרו "מסעי המלחמה בארץ ישראל".
בין מלחמות העולם שימש ויוול במספר תפקידים, לרבות כמפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל בתקופת המרד הערבי הגדול, בשנת 1937. ביולי 1939 מונה למפקד פיקוד המזרח התיכון של הצבא הבריטי, ושימש בתפקיד זה עת פרצה מלחמת העולם השנייה.
המערכה במזרח התיכון הייתה שקטה בחודשים הראשונים של המלחמה עד שאיטליה הפאשיסטית הכריזה מלחמה בשנת 1940. הכוחות האיטלקיים בצפון אפריקה היו גדולים בהרבה מהכוחות הבריטיים באזור. עם זאת, ויוול הצליח לא רק להתגונן בפני המתקפות האיטלקיות, אלא גם להביס את האיטלקים ולכבוש את מושבותיהם באתיופיה ובסומליה במסגרת המערכה במזרח אפריקה. עד פברואר 1941, היו הבריטים על סף גירוש הכוחות האיטלקיים האחרונים מלוב, דבר שהיה מסיים את שליטת מדינות הציר על כל יבשת אפריקה.
במקביל, הצטווה ויוול להעביר כוחות לסיוע ליוונים במלחמת איטליה–יוון. מאז חודש אוקטובר 1940 עמד הצבא היווני במלחמה כנגד פלישה איטלקית, וצ'רצ'יל ואנתוני אידן ראו בסיוע ליוונים משום מטרה חשובה לא פחות מההתקדמות בצפון אפריקה. החשש היה כי התערבות גרמנית תביא לנפילת יוון. ויוול הצטווה לעצור את התקדמותו בלוב, ולשלוח חלק ניכר מכוחותיו ליוון. הוא חלק על החלטה זו, אך ביצע את ההוראות. התוצאה הייתה כישלון צבאי. לגרמנים ניתנה שעת כושר לחזק את הכוחות האיטלקיים בצפון אפריקה; הבריטים (שציוד הלחימה שלהם באותה עת היה נחות בהשוואה לציוד הגרמני), לא הצליחו להגן על החלק היבשתי של יוון ונאלצו לסגת תוך שספגו אבדות כבדות. באותה עת, השתלט פלג שתמך במדינות הציר על הממשלה בעיראק, דבר שהוביל למלחמה קצרה בין עיראק לבריטניה.
ויוול הוחלף כמפקד הכוחות הבריטיים במזרח התיכון על ידי סר קלוד אוקינלק ביולי 1941. הוא הועבר להודו, שם שירת כמפקד בפועל. כשיפן הכריזה מלחמה על בריטניה בדצמבר 1941, הוא מצא את עצמו שוב כמפקד אזור קרבות שסבל ממחסור בכוחות צבא. ויוול נשלח לבורמה לפקד על הגנתה בפני היפנים, אך משלא קיבל את התגבורות שדרש לצורך הגנתה, התפטר מתפקידו בפברואר 1942. הוא מונה למפקד הכללי של הכוחות האמריקנים-בריטים-הולנדים-אוסטרלים, אך נאלץ לפנות את מפקדתו מאיי ג'אווה בעקבות פירוק כוח זה. במהלך כהונתו בתפקידים אלו כבשו היפנים את בורמה, מלאיה וסינגפור.