שמיר נולד בקריית מוצקין. הוא התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ובגיל 17 עבר לקבוצת הנוער של עירוני קריית שמונה. ב-9 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בתיקו 0–0 נגד הפועל רעננה. עד לסיום עונות 2013/2014 ערך בסך הכל 12 הופעות בליגה ובנוסף זכה עם המועדון בגביע המדינה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-118 במשחק הגמר מול מכבי נתניה. במהלך עונה זו ערך שמיר 15 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל, בהן כבש שלושה שערים, והשתתף עמה באליפות אירופה לנוער לראשונה בתולדות הנבחרת.
בעונת 2014/2015 שותף בשישה משחקי ליגה, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער. בעונת 2015/2016 צורף באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת והשתתף עמה במוקדמות הליגה האירופית במשחק בו הפסידה 0–3 לסלובן ליברץ. ב-15 באוגוסט 2015 זכה עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים, לאחר שכבש בדו-קרב בעיטות עונשין בניצחון על מכבי תל אביב. ב-3 באוקטובר 2015 הבקיע לראשונה בליגת העל, כאשר כבש צמד בניצחון 4–1 על הפועל חיפה, ובסך הכל כבש שלושה שערים ב-32 הופעות ליגה עד תום העונה. ב-8 באוקטובר 2015 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת הצעירה של ישראל, בהפסד 1–3 לפולין.
בעונת 2016/2017 כבש שמיר שני שערים ב-24 הופעות ליגה, ובעונת 2017/2018 כבש שני שערים ב-16 הופעות. ב-18 בינואר 2018 קיבל באופן זמני את סרט הקפטן, לאחר פציעתו של השוער איתמר ניצן, ולאחר מכן הפך לקפטן הקבוצה הקבוע. בעונת 2018/2019 כבש שמיר חמישה שערים ב-32 הופעות בליגת העל.
ב-19 ביוני 2019 חתם שמיר לארבע עונות בהפועל באר שבע. ב-11 ביולי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול לאצ'י האלבנית במוקדמות הליגה האירופית. ב-25 ביולי כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 2–0 על קאיראט אלמטי.
ב-16 בינואר 2020 חתם לשלוש שנים וחצי בסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית. ב-31 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד קבוצתו 1–3 לקורטרייק, כששמיר אף כובש שער עצמי.
ב-11 באוגוסט 2021 הושאל למכבי תל אביב לעונה אחת, עם אופציית רכישה. ב-19 באוגוסט עלה להופעת בכורה ואף כבש את שער הניצחון נגד שחטיור קרגנדה בפלייאוף מוקדמות הליגה האזורית. בסיום עונת 2021/2022 שב לסטנדרד לייז', לאחר שמכבי תל אביב לא מימשה את סעיף רכישתו.
קריירת נבחרות.
שיחק בכל נבחרות הנוער בכל הגילים ובנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21.
ב-4 באוקטובר 2021 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של ישראל לקראת משחקיה במוקדמות מונדיאל 2022 נגד סקוטלנד ומולדובה.
אן סאליבן
יוהנה מנספילד סאליבן מייסי ("אן סאליבן" 14 באפריל 1866 - 20 באוקטובר 1936) הייתה מורה אמריקאית שהתפרסמה בתור מטפלת ובת לוויה בחייה של הלן קלר. היא לקתה בגרענת, מחלת עיניים זיהומית, כשהייתה בין הגילאים שמונה עד עשר, המחלה הותירה אותה כבדת ראייה. למדה בבית הספר פרקינס במסצ'וסטס לעיוורים ועם סיום לימודיה נהייתה למורתה של הלן קלר בגיל עשרים.
ילדותה.
סאליבן נולדה ב-14 באפריל 1866 בפידינג הילס, מסצ'וסטס. לפי תעודת ההטבלה שלה, השם שניתן לה לאחר לידתה הוא יוהנה מנספילד סאליבן. למרות זאת, מכריה כינו אותה בשם אן או אנני. בתם הבכורה של תומאס ואליס סאליבן. הוריה היו מהגרים נבערים מדעת, ללא הכשרה מקצועית ודלי אמצעים שהיגרו לארצות הברית בשנת 1860 מאירלנד לאחר רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד. בהיותה בת שמונה בלבד תקף אותה נגיף עיניים אלים וכך חלתה בגרענת, מחלתה החמירה ועם הזמן הגיעה למצב של עיוורון כמעט מוחלט. זמן קצר לאחר הידבקותה במחלה אימה נפטרה ואביה נטש אותה ואת אחיה שנתיים לאחר מכן עקב פחד שלא יוכל לגדל בעצמו את ילדיו. יחד עם אחיה הצעיר ג'יימס ("ג'ימי") היא נשלחה לבית מחסה בטוקסברי (כיום בית החולים של העיר). ג'יימי החל לסבול מנמק העצם ונפטר שלושה חודשים לאחר קליטתם בבית המחסה. סאליבן נותרה במוסד זה במשך ארבע שנים נוספות לאחר מותו. היא זכתה לקבל מספר ניתוחים בעיניה שהקלו לזמן קצר על כאביה אך בפועל הם לא עזרו לשפר את ראייתה.
חינוך.
סאליבן איבדה את מאור עיניה בגיל צעיר, ולכן לא למדה לקרוא, לכתוב או לתפור והעיסוק היחיד ממנו יכלה להתפרנס בתקופתה היה כעוזרת בית. אולם, דייר אחר ששהה בבית המחסה יידע אותה על כך שקיים בית ספר לעיוורים לא הרחק משם. בשנת 1880 נפגשה עם המפקח על בית המחסה, פרנקלין בנג'מין סנבורן ושכנעה אותו להעביר אותה למכון פרקינס לעיוורים בבוסטון. הוא אישר את בקשתה והיא החלה את לימודיה במכון זה ב-7 באוקטובר 1880. אם כי נימוסיה הנמוכים הקשו עליה בשנותיה הראשונות בבית הספר היא הצליחה ליצור קשר עם חלק ממוריה והתקדמה בלימודיה. היא אף התאקלמה חברתית והצליחה ללמוד את שפת הסימנים מלאורה ברידגמן, בוגרת בית הספר והתלמידה הראשונה במוסד שהייתה גם עיוורת וגם חירשת. סאליבן עברה סדרה נוספת של ניתוחים בעיניה שהצליחו לשפר במידת מה את יכולת ראייתה. בשנת 1886 סיימה את לימודיה במכון פרקינס בגיל עשרים בתור מצטיינת המחזור. נשאה נאום בטקס הסיום בו חיזקה את ידי כל הבוגרים.
קריירה.
בקיץ שלאחר סיום לימודיה, ארתור קלר, החל לחפש מורה לביתו החירשת והעיוורת בת ה-6, הלן קלר, והוא פנה למיכאל אנגנוס, מנהל מכון פרקינס. אנגנוס המליץ מיידית על אן סאליבן למשרה זו והיא החלה לעבוד בבית משפחת קלר בטסקומביה אלבאמה מה-3 במרץ 1887. עם הגעתה לביתם, החלה להתווכח עם הוריה של הלן לגבי מלחמת האזרחים ועל העובדה שהעסיקו עבדים. מנגד, היא יצרה במהרה קשר טוב עם הלן. הייתה זו תחילתה של ידידות בת 49 שנים: סאליבן הפכה ממורה לאומנת של הלן ולבסוף לחברתה הטובה.
תוכנית הלימודים של סאליבן כללה לוח זמנים נוקשה ולימוד קבוע של מילים חדשות. אולם היא שינתה תוכנית זו לאחר שראתה שאינה מתאימה להלן. במקום זאת, היא החלה ללמד אותה אוצר מילים בהתאם לדרישותיה, כל מילה "הוקשה" אל כף ידה של הלן. בתוך שישה חודשים שיטת לימוד זו הצליחה מאוד, הלן למדה 575 מילים, טבלאות כפל וכן את כתב ברייל. סאליבן המליצה בתוקף שהוריה של הלן ישלחו אותה למכון פרקינס על מנת שתרכוש השכלה נאותה. לאחר שנאותו לבקשתה, סאליבן לקחה את הלן לבוסטון בשנת 1888 ונשארה עימה. סאליבן המשיכה לאמן וללמד את הלן שהתפרסמה בזכות התקדמותה המהירה. עם עזרתו של אנגנוס, קלר נהפכה לסמל של בית הספר, והדבר סייע בהשגת תרומות ומימון לבית הספר שבתמורה הפכו אותו לבית הספר המבוקש ביותר לעיוורים במדינה. בשלב מסוים הלן הואשמה בגנבה ספרותית, הדבר הכעיס מאוד את סאליבן שעזבה את המוסד ולעולם לא חזרה אליו. סאליבן נותרה בת לוויה קרובה להלן והמשיכה לסייע לה בלימודיה, לימודים שנמשכו עד לקבלת תואר ראשון ממכללת רדקליף.
חיים אישיים.
ב-3 במאי 1905, סאליבן נישאה למרצה ומבקר ספרות מאוניברסיטת הווארד, ג'ון אלברט מייסי (1877-1932) שסייע להלן עם פרסום כתביה. הוא עבר לגור איתן והם גרו יחדיו בשלושה. אולם, בתוך מספר שנים, הנישואים החלו להתפורר. בשנת 1914 הם נפרדו, אם כי הוא הוגדר כ"דייר" שגר איתן לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1920. הם מעולם לא התגרשו באופן רשמי. עם חלוף השנים לאחר פרידתם, נראה שהוא נעלם מחייה של סאליבן. היא מעולם לא נישאה בשנית.
פרסים.
בשנת 1932 קלר וסאליבן, כל אחת, זכו בחברות כבוד במכון החינוכי של סקוטלנד. הן אף זכו בתוארי כבוד מאוניברסיטת טמפל. בשנת 1955 סאליבן זכתה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת האוורד. בשנת 1956 מבנה במכון פרקינס לחרשים נקרא בשם "קלר-מייסי" כאות הוקרה לסאליבן ולהלן קלר.
מותה.
סאליבן הייתה לקוית ראייה במשך רוב חייה, אך בשנת 1935 מצבה החריף והיא הייתה עיוורת בשתי עיניה. ב-15 באוקטובר 1936 לקתה בקריש דם, נפלה לתרדמת ונפטרה לאחר חמישה ימים ב-20 באוקטובר בהיותה בת 70. מקום פטירתה היה קווינס, ניו יורק. הלן קלר החזיקה את ידה בשעותיה האחרונות. קלר סיפרה שבחודש האחרון לחייה סאליבן הייתה נסערת אך בשבוע האחרון חזרה למזגה הנעים והאדיב. גופתה של סאליבן נשרפה ואפרה פוזר בקתדרלה הלאומית של וושינגטון. היא הייתה האישה הראשונה שזכתה למעמד רם זה. כאשר קלר נפטרה בשנת 1968, גם אפרה פוזר בקתדרלה הלאומית ליד אפרה של סאליבן.
הפרדוקס האבוד (ספר)
הפרדוקס האבוד (שם במקור: Paradox lost) הוא קובץ של שלושה עשר סיפורי מדע בדיוני שכתב פרדריק בראון בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. הקובץ תורגם לעברית בידי אלי טנא ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן מודן ב-1981.
רובי לבקוביץ'
רובי לבקוביץ' (נולד ב-31 באוגוסט 1988) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער בהפועל חדרה.
קריירה.
לבקוביץ' החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער של הכח עמידר רמת גן והפועל פתח תקווה. בקיץ הצטרף לבית"ר שמשון תל אביב מהליגה הארצית. ב-7 בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 נגד הפועל כפר שלם במסגרת גביע הטוטו, ובמסגרת הליגה ערך ארבע הופעות. בתום העונה הצטרף להפועל בני לוד מהליגה הלאומית, בה קיבל את ההזדמנות כשוער ראשון, אך בינואר 2009 עזב את המועדון וחתם בהפועל ניר רמת השרון. לאחר שלושה משחקים איבד לבקוביץ' את מקומו בהרכב ולא שיחק עד תום העונה.