כשהגיע זמן העלייה לרגל אל הכעבה, ביקש הנביא מוחמד מכל מי שנשאר בחיים מאלה שהיו בהסכם חודיבייה, לצאת אל הכעבה כדי לערוך את העליה לרגל...כפי שהוסכם בין המוסלמים לבין נציג שבט קוריש.
המוסלמים לקחו אתם 60 גמלים כקרבנות. המוסלמים גם יצאו עם נשק, מחשש לבגידת שבט קורייש. לפני הגיעם למכה, שמו את כל הנשק שלהם במקום מסוים והפקידו עליו 200 לוחמים. כל אחד לקח את חרבו הפרטית צפונה בנדנהּ.
כשראו אנשי קורייש שהמוסלמים באו, כמוסכם, לערוך את העלייה לרגל, נסוגו לפסגות ההרים והתבוננו כיצד מבצעים המוסלמים את העלייה לרגל.
אז נפוצה בין אנשי קוריש שמועה האומרת כי בין המוסלמים התפשטה מחלה המתישה אותם.
כשנודע לנביא מוחמד על השמועה, הורה לרוץ בשלוש ההקפות הראשונות סביב הכעבה. כשעובדי האלילים ראו את המוסלמים רצים מסביב לכעבה, אמרו אחד לשני: "על אלה אתם אומרים מותשים ממחלות ?! הרי הם חזקים יותר מאתנו, ואנו בריאים!".
אחרי שעברו המוסלמים שבע פעמים בין הרי הא-סאפא והא-מארוואה, ציווה הנביא מוחמד לזבוח את הגמלים שהביאו איתם כקרבנות. אחר כך שלח 200 מאלה שגמרו את העומרה לשמור על הנשק כדי שהשומרים יבואו ויערכו את העומרה מתחילתה.
בתום העומרה נשא מוחמד את מימונה לאישה.
אחרי החזרה מהעלייה לרגל הזאת שלח מוחמד כמה פטרולים צבאיים לשבטים שאיימו לתקוף את אלמדינה.
רינה מסינגר
כבל תת-ימי (פירושונים)
פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג
פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג (בגרמנית: Polyxena von Hessen-Rotenburg; 21 בספטמבר 1706 - 13 בינואר 1735) הייתה אשתו של קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה.
ביוגרפיה.
פוליקסנה נולדה ב-21 בספטמבר 1706 בבאד שוואלבאך לארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ולאלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, בתם של מקסימיליאן קרל אלברכט, רוזן לוונשטיין-ורטהיים ומריה פוליקסנה, רוזנת קין-בלאזי-ליכטנבורג. ב-23 ביולי 1724 התחתנה פוליקסנה עם קרלו אמנואלה, נסיך פיימונטה על ידי שליח, וב-20 באוגוסט נערך טקס הנישואים הרשמי בטורינו. לפוליקסנה היה קשר הדוק עם חמותה אן מארי ד'אורליאן, שנשמר עד מותה של אן מארי בשנת 1728.
ב-3 בספטמבר 1730 הדיח בעלה קרלו אמנואלה את אביו ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ועלה לשלטון במקומו. בשנת 1734 חלתה פוליקסנה, וב-13 בינואר 1735 היא מתה בארמון בטורינו.
משפחתה.
ב-15 במרץ 1722 התחתנה פוליקסנה עם קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
הארי ג'נוגלי
סר הארי אריה סימון ג'נוגלי (באנגלית: Sir Harry Arieh Simon Djanogly, לפעמים מתועתק כג'ינוגלי) CBE (נולד ב-1 באוגוסט 1938) הוא יצרן טקסטיל יהודי-בריטי, שנודע בשל התרומות שלו למוסדות שונים, בבריטניה ובישראל. ג'נוגלי, ששוויו מוערך בכ-300 מיליון ליש"ט, הרוויח את מירב הונו בעסקת המיזוג של החברה שלו, Nottingham Manufacturing Company, עם חברות טקסטיל נוספות. החברות התמזגו ב-1986 אל תוך Coats Viyella של דייוויד אליאנס.
בנו, ג'ונתן ג'נוגלי , הוא חבר הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית.
ראשית חייו.
הארי ג'נוגלי נולד בצרפת בשנת 1938, והיגר לבריטניה בילדותו, כאשר ברח מן הנאצים, והפך לאזרח בריטי ב-1 בנובמבר 1948.
נדבנות.
ג'נוגלי הוא נדבן פעיל, ובבעלותו אוסף אומנות, המכיל את מספר היצירות הרב ביותר של יצירות של ל"ס לאורי , כמו גם יצירות מאת פיקאסו ומאת מונה.
בני הזוג ג'נוגלי תרמו להקמתם של מוסדות רבים בנוטינגהאם, עיר מושבם. בין התרומות הנודעות שלהם, האקדמיה העירונית ע"ש ג'נוגלי , המרכז לפנאי ע"ש ג'נוגלי, התזמורת הקהילתית ע"ש ג'נוגלי, אולם הרסיטלים ע"ש ג'נוגלי, התיאטרון ע"ש ג'נוגלי, והגלריה ע"ש ג'נוגלי.
בנוסף, בני הזוג תרמו למוסדות שונים בישראל, ובירושלים בפרט. בין התרומות שלהם:
תארים ועיטורים.
בשנת 1983, במסגרת אירועי יום ההולדת של המלכה אליזבת' השנייה, קיבל ג'נוגלי תואר CBE ("מפקד של האימפריה הבריטית"), ואת תואר האבירות בשנת 1993, במסגרת אירועי השנה החדשה, בעבור מעשי הצדקה שלו.
תרומתם של סיר הארי וליידי ג'נוגלי קיבלה גם את הערכתה של קהילת אוניברסיטת נוטינגהאם, והם צורפו לחבר הנדבנים (College of Benefactors) של האוניברסיטה.
בשנת 2014, הוענקה לסיר הארי וליידי ג'נוגלי מדליית נסיך ויילס לתמיכה באמנויות.
מטיט
Maytag Toy Racer
Maytag Toy Racer היא מכונית מיקרו, המיועדת לנוסע בודד, (בדרך כלל ילד) מתוצרת מאיטג האמריקאית, אשר יוצרה בין 11 באוקטובר 1934 ל-1 בדצמבר 1941.
דגמי "Maytag Toy Racer" היו בשימוש על ידי סוחרים כדי לעודד ילדים להפיץ חומר פרסומי או כדי לפרסם רכישות של מכונות כביסה בבתים, הם ניתנו בתחרויות מקומיות על בסיס המכירות, ובמקרים מסוימים נמכרו באופן מוחלט כמתנות לילדים.
מכוניות "Maytag Toy Racer" נמכרו גם לפארקי שעשועים לשימוש כמו ב"קרנבל רוכב".
סך הכול יוצרו 498 יחידות.
חברת "Maytag".
נוסדה ב-1893 ועסקה בייצור מכונות כביסה, כולל מכונות כביסה מסחרים, ובהמשך מוצרים חשמליים לבית, כגון מייבשי כביסה, מקררים ותנורי אפייה.
בשנת 2006 נרכשה על ידי "Whirlpool Corporation" .
ז'אן דילמן, רחוב דו קומרס 23, בריסל 1080
ז'אן דילמן, רחוב דו קומרס 23, בריסל 1080 (בצרפתית: Jeanne Dielman, 23 Commerce Quay, 1080 Brussel) הוא סרט קולנוע ניסיוני בלגי משנת 1975, בבימויה של במאית הקולנוע הבלגית היהודייה שנטל אקרמן. הסרט ידוע בשל השפה הקולנועית ה"יבשה" שלו, המנוגדת למוסכמות השפה הקולנועית ההוליוודית הקלאסית: המצלמה נייחת, השוטים ארוכים, והאווירה מונוטונית ומנוכרת.
עלילה.
ז'אן דילמן (דלפין סריז') היא אלמנה המגדלת בן מתבגר. לפרנסתה היא עוסקת בשמרטפות וכן מקבלת לקוחות זנות בביתה. הסרט מתאר את שגרת חייה במשך שלושה ימים: בישול, ניקיון, גידול בנה, וקיום יחסי מין עם לקוחות גברים. בדומה לפעילויותיה האחרות, שירותי המין הם חלק מהשיגרה שהיא מבצעת בכל יום באופן מכני ומשעמם. ביום השני, שגרתה של ז'אן מתחילה להתפרק בעדינות, כשהיא מפילה כפית שטופה ומבשלת יתר על המידה את תפוחי האדמה שהיא מתכוננת לארוחת ערב. שינויים קלים אלו מכינים את הקרקע לקראת השיא המתרחש ביום השלישי, בו היא רוצחת לקוח בעזרת מספריים.
ביקורת והשפעה.
כאשר יצא לאקרנים, הסרט כונה על ידי ה"ניו יורק טיימס" "יצירת המופת הראשונה של הנשיות בהיסטוריה של הקולנוע" (“the first masterpiece of the feminine in the history of the cinema”). הסרט דורג במקום ה-19 ברשימת מאה הסרטים הטובים של המאה של וילג' ווייס. ב-2019 דירג ה-BBC את הסרט במקום השלישי ברשימת מאה הסרטים הטובים ביותר שבוימו בידי נשים.
הסרט השפיע על יוצרים רבים, ביניהם קרן ידעיה, שבסרטה "אור" עסקה במוטיב דומה ובמיז-אנ-סצנה דומה.
הסרט זכה למחוות בידי חובבי קולנוע רבים ואפילו לגרסאות פארודיות, בין היתר על ידי סטודנטים מהחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. כשבשנת 2009 יצא הסרט במהדורת DVD מהודרת של חברת קריטריון, הוזמנו הגולשים להעלות ליוטיוב סרטוני בישול בהשראת הסרט ולזכות בפרסים.
TVI (ראשי תיבות של Televisão Independente בתרגום לעברית: טלוויזיה עצמאית) הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי פורטוגלי, אשר הושק ב-20 בפברואר 1993 כערוץ המסחרי השני בפורטוגל אחרי SIC, וכערוץ הכללי הרביעי. הערוץ נמצא בבעלות חברת Media Capital.
שידורי הניסיון של הערוץ החלו ב-20 בפברואר 1993, ושמו היה "4", כיוון שהוא היה הערוץ הכללי הרביעי. באוקטובר אותה שנה החל הערוץ בשידורים קבועים ובשנה שלאחר מכן הרחיב הערוץ את השטח בו הוא נקלט, ובסוף השנה הוא נקלט בכל רחבי פורטוגל, לרבות האיים האזוריים ומדיירה, באמצעות רשת אנטנות.
בשנת 2002 הפך הערוץ לנצפה ביותר בפורטוגל, כשעקף את ערוץ SIC. נכון לשנת 2021 זהו הערוץ השני הכי נצפה במדינה.
נכון לשנת 2017 הערוץ הוא המוביל בשיעורי הצפייה, וזו השנה ה-13 ברציפות בה הוא מוביל.
היסטוריה.
TVI היה הערוץ המסחרי השני שהושק בפורטוגל ב-20 בפברואר 1993, אחרי SIC שהושק חמישה חודשים קודם לכן, והוא הערוץ הכללי הרביעי בפורטוגל שהחל לשדר. בתחילה החזיקו ברוב השליטה בערוץ כמה מוסדות קתוליים בולטים, והבעלות שלהם גרמה לערוץ לפעול לפי ערכי הנצרות. בשנים הראשונות לקיומו ניסה הערוץ להיות חלופה לערוצים האחרים, כשהקדיש חלקים מזמן השידור שלו לקהלים שונים. כך לדוגמה שידורי הבוקר יועדו לעקרות בית ולקשישים ואת אחר הצוהריים לקהל הצעיר. באוקטובר 1993 החל הערוץ בשידורים קבועים.
במהלך תקופה זו, היה ידוע הערוץ בזכות הסדרות האמריקאיות ששידר, דוגמת תיקים באפלה ומשמר המפרץ, וכמו כן בזכות כמה תוכניות ספרדיות שתורגמו לפורטוגזית. עם זאת, נתוני הצפייה של הערוץ היו נמוכים מהצפוי ועקב כך הוא נכנס למשבר כלכלי.
התאוששות הערוץ התרחשה לאחר שהוא נרכש על ידי Media Capital בשנת 1999, אחד מתאגידי התקשורת החשובים ביותר בפורטוגל, והוא החל לשדר תוכניות מקור פורטוגזיות, כמו אופרות סבון. שידור תוכניות המקור הביאו להגדלת קהל הצופים של הערוץ בצורה משמעותית, אך הדחיפה המשמעותית ביותר שקיבל הערוץ התרחשה בספטמבר 2000, כאשר הערוץ החל לשדר את האח הגדול, אשר בזכותה זכה הערוץ לצמיחה משמעותית בפופולריות שלו.