בתחילה הברזילאים עסקו בעיקר בסיורים, אך בנובמבר 1944 החלו הברזילאים למלא את תפקיד החיילים הצרפתים והאמריקאים שהועברו לצרפת והחלו לפעול כדיוויזיה לכל דבר.
הכוחות כבשו את העיירות מאסארוסה וקמאיורה ולאחר מכן את מונטה פראנו ושלטו בעמק נהר הסרצ'יו, זאת ללא היתקלות בהתנגדות אמיתית של הגרמנים.
הכוח המשיך לפעול במורדות האפנינים, במזג אוויר קשה בקווי ברנהרדט וקו גוסטב. כאשר תם החורף יצאו הכוחות להתקפה על הגרמנים יחד עם כוחות נוספים והכוח הברזילאי עסק בפינוי שדות מוקשים, תוך ירי מרגמות גרמניות ובסוף החודש כבשו הברזילאים את מונטה קסטלו והקרב על העיירה היה הקרב המפורסם ביותר בקרבות הכוח. בשלהי המלחמה החלו הברזילאים ללכוד מספר הולך וגדל של חיילי אויב וביניהן כוח של 20,000 חיילים גרמנים. זו הייתה הדיוויזיה היחידה בחזית האיטלקית שנכנעה במהלך המלחמה בשלמותה לבעלות הברית. ב-2 במאי הגיעו הכוחות לטורינו ונפגשו עם חיילים צרפתים והכוחות המשיכו לרדוף אחר החיילים הגרמנים הנסוגים. באותו היום פורסמה הידיעה כי היטלר התאבד ולאחר מכן החלו להיכנע כל הכוחות הגרמנים שלחמו באזור.
היחידה האווירית.
ב-18 בדצמבר 1943 הוקמה היחידה האווירית של חיל המשלוח, מ-350 מתנדבים, מהם 43 טייסים בוגרי חיל האוויר הברזילאי ("Força Aérea Brasileira"). הכוח נשלח לפנמה לאימונים.
על אף תאונת אימונים שהביאה להרוגים הראשונים מקרב הכוח, הוכרז הכוח ככשיר ב-11 במאי 1944, וצויד במטוסי קרטיס P-40. הכוח שימש להגנת אזור תעלת פנמה.
ב-22 ביוני נשלח הכוח לארצות הברית לשם הסבה למטוסי P-47D ת'נדרבולט. ב-19 בספטמבר נשלחה הקבוצה לאיטליה. שם הגיעה לליבורנו וצורפה לקבוצת מטוסי הקרב ה-350 של חיל האוויר של ארצות הברית, שהוקמה ב-1942 על אדמת בריטניה, לחמה בצפון אפריקה ולאחר מכן סייעה בפלישת בעלות הברית לאיטליה. הקבוצה קיבלה תג יחידה משלה, ועליו סמל היען שהיה לסמלם ולכינויים של הטייסים הברזילאים.
הטייסים הברזילאים נטלו חלק בכל פעולות קבוצת מטוסי הקרב ה-350, וזאת באופן עצמאי. בשלב זה היה כוחו של הלופטוואפה באיטליה מזערי, ומטוסי ה-P-47 שימשו הן כמטוסי קרב והן כמפציצים, מטוסי סיור, ומטוסי סיוע למטרות הקרקע של הארמייה החמישית של צבא ארצות הברית, לה היו מסופחים כוחות הקרקע של ה-FEB.
ב-16 באפריל 1945 החלה הארמייה החמישית במתקפה גדולה בעמק הפו. בשלב זה מנתה הטייסת 25 טייסים, שכן כמה מהטייסים נהרגו, כמה הופלו ונפלו בשבי, וכמה הוכרזו כבלתי כשירים מבחינה רפואית. כל טייס טס בממוצע בשתי משימות מדי יממה.
ב-19 באפריל נשבר קו החזית הגרמני, ועובדה זו נצפתה לראשונה על ידי מטוסי הסיור הברזילאים, דבר שאיפשר את הקמת ראש הגשר של בעלות הברית מצדו השני של נהר הפו, בטרם יחצו אותו הכוחות הגרמנים. בפעולה זו סייעו גם המטוסים הברזילאים בפעולות הפצצה וריכוך באזור שיועד לצליחה. 22 באפריל 1945 היה היום שבו פעלו הכוחות באופן המוצלח ביותר, הפציצו שיירות גרמניות, אסדות ונקודות מבוצרות גרמניות באזור הצליחה, כאשר הטייסים ביצעו 44 גיחות והשמידו מעל מאה כלי רכב. יום זה מצוין עד היום בצבא הברזילאי כ"יום הטייס הברזילאי". בפעולות אלו ניזוקו שני מטוסים, ואחד הופל.
בסך הכול ביצעה הטייסת 445 משימות, שכללו 2,550 גיחות אישיות ו-5,465 שעות טיסה, בין 11 בנובמבר 1944 ו-4 במאי 1945. הפיקוד הטקטי האווירי ה-22 הכיר בכך שעל אף שהיחידה טסה רק 5% ממספר הגיחות במסגרת היחידה, בין 6 ל-29 באפריל 1945, היא השמידה אחוזים רבים וניכרים יותר מן המטרות. ב-22 באפריל 1986 העניק שגריר ארצות הברית בברזיל, ומפקד חיל האוויר של ארצות הברית, לטייסי היחידה שנותרו בחיים, ציון לשבח מטעם נשיא ארצות הברית. פרט ליחידות של צבא ארצות הברית, ולשתי טייסות אוסטרליות, לא ניתן ציון לשבח זה לאף יחידה אחרת.
לאחר המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הודח ורגאס מתפקידו לאחר 15 שנות שלטון בידי צבא ברזיל. לאחר המלחמה נפתחה תקופת "הרפובליקה השנייה" עד שנת 1964, בה הועברה הבירה לעיר ברזיליה, עיר שתוכננה בשטח מדינת גויאס.
את הישיבה המיוחדת הראשונה של ארגון האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר 1947 פתח הנציג הברזילאי אוסוולדו ארניה, כגמול סמלי על חלקה של ברזיל במלחמת העולם השנייה כספקית חומרי גלם חיוניים, ובעיקר על שליחת כוח המשלוח הברזילאי. מאז, את כל ישיבה מיוחדת של ארגון האומות המאוחדות פותח הנציג הברזילאי כמסורת.
האנדרטה לחללי מלחמת העולם השנייה (ריו דה ז'ניירו).
ב-1960 נחנכה אנדרטת הנצחה לחיילים הברזילאים שלחמו במלחמת העולם השנייה ונפלו בקרב, בעיר ריו דה ז'ניירו.
בניית האנדרטה ארכה שלוש שנים וכוללת שלוש יצירות אמנות:
א-נאקורה (כפר פלסטיני)
ג'בע (בנימין)
כור (כפר פלסטיני)
טייבה (כפר פלסטיני)
חג'ה (כפר פלסטיני)
דומא (עיירה פלסטינית)
עונת 1950/1951 בלה ליגה
עונת 1950/1951 הייתה העונה ה-20 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-10 בספטמבר 1950 והסתיימה ב-22 באפריל 1951.
הליגה הוגדלה ל-16 קבוצות. בעקבות כך הוחלט שקבוצות שזכו במקום 15-16 יעברו לליגת משנה במקום שתי קבוצות מליגת משנה שזכו בה במקום ראשון ב-2 הבתים שלה. קבוצות שכו במקום 2-3 בכל אחת מהבתים של ליגת משנה ישתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות שזכו במקום 13-14 בליגה הבכירה. שתי קבוצות החזקות ממשחקי המבחן ישחקו בעונת 1951/1952 בליגה הבכירה.
מליגת המשנה עלו ראסינג סנטנדר, אלקויאנו, ריאל מורסיה ולרידה.
אתלטיקו מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם השלישית בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות.
ז'ימנסטיק טרגונה וריאל אוביידו ירדו לליגת משנה בסוף העונה ובנוסף לכך, בעקבות משחקי המבחן ירדו גם ריאל מורסיה וגרנדה.
כדורגלנים מצטיינים.
בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP תלמו סארה, אתלטיק בילבאו כבש 38 שערים ב-30 משחקים. בהוא זכה בתואר מלך השערים בפעם החמישית.
חואן אקוניה מדפורטיבו לה קורוניה היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 36 שערים ב-26 משחקים. זו הייתה הפעם הרביעית שהוא זכה בתואר ועונה השנייה ברציפות.
עראבה (כפר פלסטיני)
בית ליד (כפר פלסטיני)
גאקו שיבסאקי
גאקוּ שיבסאקי (ביפנית: 柴崎 岳; נולד ב-28 במאי 1992 בנוהג'י שבמחוז אאומורי, יפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר בלגאנס מהלה ליגה ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים.
שיבסאקי החל את הקריירה המקצוענית שלו בקאשימה אנטלרס מליגת העל היפנית בעונת . ב-18 בדצמבר 2016 עלה שמו של שיבסאקי לכותרות, לאחר שהבקיע צמד שערים בהפסד 4-2 לריאל מדריד במסגרת גמר גביע העולם למועדונים 2016. לאחר משחק זה, הביעו התעניינות בשחקן קבוצות מהבונדסליגה ומליגת העל הספרדית.
ב-31 בינואר 2017 חתם בטנריפה עד לסוף העונה.
ב-17 ביולי 2017 חתם שיבסאקי בחטאפה מהלה ליגה לשלוש שנים.
ב-14 ביולי 2019 חתם לארבע שנים במדי דפורטיבו לה קורוניה.
ב-4 בספטמבר 2020 חתם שיבאסקי בלגאנס לשלוש שנים.
קריירת נבחרת.
ב-9 בספטמבר 2014 ערך שיבסאקי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בתיקו 2-2 נגד נבחרת ונצואלה במשחק ידידות, משחק שמאוחר יותר תוצאתו נקבעה כניצחון טכני לטובת נבחרת יפן. שיבסאקי היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר גביע אסיה בכדורגל 2015, וערך בו שתי הופעות, בהן הבקיע שער אחד.
פיטוהוי עטוי
פיטוהוי עטוי (שם מדעי: Pitohui dichrous) הוא עוף ממשפחת הזהבניים החי בגינאה החדשה. ייחודו בכך שהוא העוף היחיד שהוכח שהוא רעיל.
הפיטוהוי העטוי דומה במקצת לעורב, אם כי מרבית נוצותיו אדומות, גם עיניו בצבע אדום, הכנפיים, המקור והחזה שלו שחורים. החלק הקדמי והעליון בראשו של הפיטוהוי העטוי הוא בצבע שבין אדמדם או כתום חלודי לחום. החלק האחורי של הראש והעורף הם בצבע של שאר הגוף.
הפיטוהוי העטוי ניזון מחרקים, בהם סוג של חיפושית רעילה המעניקה לו את הרעל. הרעל משמש אותו גם כדי להתגונן מפני טורפים.
הרעל של הפיטוהוי העטוי נמצא על העור והנוצות, ולא במקור או בטפרים, והוא פוגע במי שנוגע בעורו של הפיטוהוי. הוא אמנם לא מסוגל להרוג אדם, אבל עשוי לגרום לו כווייה כימית. לבעלי חיים הוא גורם נזק בעצמה משתנה.
כל בני הסוג פיטוהוי נחשב לבעל נוצות המכילות רעל, אבל רק לגבי הפיטוהוי העטוי הדבר הוכח.
הפיטוהוי היא ציפור נדירה מאוד, ואנדמית לגינאה החדשה. למרות היותו עוף רעיל, מזגו נוח יחסית. הרעל של הפיטוהוי זהה לרעל של הדנדרובטיים, הניזונים אף הן מחרקים.
אגם יוטה
אגם יוטה (באנגלית: Utah Lake) הוא אגם מים מתוקים רדוד במדינת יוטה בארצות הברית האגם שוכן במחוז יוטה, כשהוא מוקף באזור המטרופוליטני של פרובו-אורם. המוצא היחיד מהאגם הוא הנהר ג'ורדן, יובל של ימת המלח הגדולה. התאדות אחראית ל-42% מאובדן המים של האגם, וגורמת למימיו להיות מלוחים במקצת. גובה פני האגם נשמרים בגובה 1,368 מעל פני הים. אם פני האגם עולים מעבר לכך פותחים את הסכרים בכניסה לנהר ג'ורדן.
האירופי הראשון שראה את האגם היה האב הפרנציסקני הספרדי סילבסטרה ולס דה אסקלנטה ב-1776. הוא שהה בחברת קבוצת הטימפנוגוטס (Timpanogots) של שבט היוט במשך שלושה ימים. הטימפנוגוטס עזבו או השתלבו עם המתיישבים המורמונים בין 1850 ל-1870. כמות הדגים המקומיים שבאגם הצטמצמה מאוד בשל דיג יתר ומלאי הדגים חודש באמצעות מינים שאינם מקומיים.