הדמו הראשון של הלהקה יצא שנה לאחר הקמתה, שמו היה Once Upon An Era ("פעם בתקופה") והוא התאפיין במרכיבי הבלאק מטאל יחד עם תוספות עממיות, ונגינה בעלת גוון עממי וקלטי, כשבמוזיקה של הלהקה שולבו כלים עממיים מאירלנד כגון חליל הבודהרן (חלילן הלהקה היה חבר קבוע בלהקה).
בשנת 1996 הוציאה הלהקה דמו נוסף בשם Dawning of a New Age ("זריחתו של עידן חדש"), גם הדמו הזה התאפיין במרכיבים של בלאק מטאל יחד עם האלמנטים העממיים הקלטים.
הדמו השני של הלהקה חיזק והגדיל את המוניטין של הלהקה בסצנת הפולק מטאל הצומחת באירופה.
אלבומה המלא הראשון של הלהקה יצא בשנת 1998 בחברת התקליטים Century Media, והוא נושא את השם "Reawakening Pride Once Lost" ("מעוררים גאווה שאבדה"). חלק משירי האלבום הופיעו בשני הדמואים הראשוניים של הלהקה.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בחסות חברת התקליטים למטרת קידום האלבום, אך בגלל בעיות פנימיות ובעיות עם חברת התקליטים סיבוב ההופעות לא הושלם והוא גרם לטלטלה בלהקה; כמה חברי הרכב עזבו אותה.
הלהקה יצאה לדרך חדשה לאחר צירופם של חברי הרכב חדשים, וחתמה בחברת התקליטים "Blackend Records", ותחתיה הוציאו חברי ההרכב את האלבום "The Light, the Dark and the Endless Knot" ("האור, החושך והקשר האינסופי"), בתחילת שנת 2001.
האיזון בלהקה נפגם שוב כאשר נטשו אותה מספר חברי הרכב נוספים, ולמרות זאת הצליחה הלהקה להשלים כמה סיבובי הופעות בפסטיבלי מטאל נחשבים באירופה, וסיבובי הופעות משותפים עם כמה להקות פולק מטאל נחשבות, כמו Skyforger הלטבית, ולהקת הפולק מטאל\בלאק מטאל הבלגית Ancient Rites.
בשנת 2005 חזרו להרכב כמה מחבריו המקוריים, והלהקה מתכננת להוציא אלבום חדש, כנראה לקראת סוף 2006, אלבום שילווה בסיבוב הופעות ברחבי אירופה.
בשנת 2006 יצא האלבום Reawakening Pride Once Lost מחדש, בחברת התקליטים האירית Midhir Records.
בדצמבר 2006 שוחרר שמו של אלבומה החדש של ויילנדר, אלבומה הראשון מזה 5 שנים, "Honour Amongst Chaos" ("כבוד בתוך כאוס").
הרובע הלטיני
הרובע הלטיני (בצרפתית: Quartier latin) הוא אזור בפריז, ברבעים (arrondissements) החמישי והשישי, בגדה השמאלית (והדרומית) של נהר הסן. האזור נפרש משדרות סן ז'רמן ועד גני לוקסמבורג. במרכזו נמצאת אוניברסיטת הסורבון.
מקור השם בלטינית, שהייתה השפה שבה דיברו באוניברסיטאות ובבתי הספר בימי הביניים; כבר אז שימש האזור כמרכז להשכלה גבוהה. ברובע נמצאים גם היום מוסדות השכלה גבוהה שונים, כגון האקול נורמל סופרייר, אקול דה מין (École des Mines), קמפוס אוניברסיטת ז'וסייה (Jussieu university campus, אוניברסיטאות פריז 6 ו-7), האקול פוליטקניק (École Polytechnique), אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר (בית הספר הגבוה לאמנות), הקולז' דה פראנס וספריית סנט-ז'נבייב (bibliothèque Sainte-Geneviève), וכמו כן כמה בתי ספר יוקרתיים (לואי לה-גרן, אנרי IV).
ישמעאל שלי
ישמעאל שלי הוא ספרו השלישי בטרילוגיה "ישמעאל" של הסופר האמריקאי דניאל קווין. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1997. ב-2006 יצא לאור בעברית בהוצאת קדמת עדן, בתרגומו של יונתן בר.
חלקו של הספר בטרילוגיה.
טרילוגיית הספרים מציגה נקודת מבט אלטרנטיבית להיסטוריה האנושית ומציעה דרך לשינוי אורח חייו של האדם המודרני, בה הטענה העיקרית היא, שאין לאדם המודרני צורך ב'המצאת' דרכי חיים מאחר שהאבולוציה יוצרת אותן בעבורו. בכל אחד מחלקי הטרילוגיה, נפרשת בפני הקורא רעה אחרת שהומצאה בידי האדם על מנת להעניק לו את השלטון בעולם ובשאר המינים החיים.
החלק הראשון - ישמעאל - דן בחקלאות הטוטליטרית, צורת החקלאות הקובעת כי כל המזון בעולם שייך למין האנושי.
החלק השני - סיפורו של B - דן בשכחה הגדולה, אותה היסטוריה כתובה אשר נועדה להשכיח מאתנו את עברנו ודרכי חיינו טרום המהפכה החקלאית. כמו כן דן הספר בתוצאות צפיפות האוכלוסייה.
החלק השלישי - ישמעאל שלי - דן בנעילת המזון ומשמעותו, אשר גורסת כי הכלכלה שהחלה להיווצר עקב מאורע זה גררה אחריה את מלחמות הכיבוש, האימפריאליזם, המצאת הדתות ואפילו מערכות מודרניות בסיסיות כמערכת החינוך והסעד.
כמו כן, בספר זה ישנה מעין "סגירת מעגל" כאשר יש בו נגיעות לפתרונות אפשריים, לעומת הספרים שקדמו לו שהתעסקו בהצפת בעיות.
תקציר עלילת הספר.
הסיפור מתרחש באותה נקודת זמן בה מתרחש החלק הראשון 'ישמעאל'. הגיבורה, ילדה בת 12 בשם ג'ולי גרצ'ק, נתקלת במודעה בעיתון בה נכתב - מורה מחפש תלמיד, חייב להיות בעל תשוקה כנה להציל את העולם. ג'ולי עונה למודעה ומגלה כי מפרסמה הוא גורילה בשם ישמעאל. היא מספרת לו על חששותיה לגבי עתידה וגורל האנושות וישמעאל פורש בפניה את משנתו.
עד לפני כעשרת אלפים שנה, טרם המהפכה החקלאית, חיו בני האדם, שמספרם לא עלה על 10 מיליון, באלפים ואפילו עשרות אלפים של שבטים נפרדים אשר לכל אחד מהם הייתה דרך חייו משלו, דרך חיים אשר לא הומצאה על ידי שליטים או נביאים אלא הגיעה לידי שלמות על ידי אבולוציה. כשם שהאבולוציה יצרה לכל בעל חיים דרך חיים מספקת בעבורו אשר הרשתה לו להתפתח ולחיות בשלום עם שאר המינים, כך עשתה האבולוציה גם בעבור בני האדם. לכל שבט היו חוקים משלו, העדפות מזון משלו, מסורות משלו וכיוצא בזה, וכמובן דרך משלו לעידוד חקלאות. שבטים מסוימים לא עסקו בה כלל והעדיפו רק לצוד וללקט, חלק עסקו בה מספר שעות בחודש וחלק אפילו מספר שעות בשבוע. כאשר שבט אחד העדיף לחיות לחלוטין על חקלאות והחל לעסוק בה כל יום, כל היום, התוצאות היו מדהימות. עודפי המזון העצומים שנוצרו העניקו לשבט את היכולת לגדול ולהתרבות ללא היכר עד שהאמינו כי מצאו את דרך החיים הנכונה היחידה בה על בני האדם לחיות וניסו לכפות אותה על כולם. אך מאחר שלא כל אדם השתוקק לעבוד שעות כה רבות בעבור מזון אשר בכל מקרה חופשי לכולם, הגו ראשי השבט את רעיון נעילת המזון. בכך נפלה למקומה השיטה הכלכלית הנהוגה עד היום, כאשר בני האדם מגדלים את המזון, נועלים אותו מפני עצמם, ואז עמלים 8, 10 ואף 12 שעות ביום רק כדי להשיבו.
בכל פרק של הספר מתוארות תוצאותיהן של החקלאות הטוטליטרית ונעילת המזון. לדוגמה: אם בעבר אף שבט לא יכול היה להשתלט על שכנו הרי שכעת עודפי המזון האדירים נותנים כוח שאף נשק או אומץ לב אינם יכולים לגבור עליו וכך לאט לאט, השתלטה אותה תרבות בודדת, אשר הנה תרבותנו שלנו, במלחמות אינסופיות, על העולם כולו. כמערכת כלכלית, נעילת המזון גרמה לכך שניתן יהיה לצבור עושר ודרכה נוצרו המעמדות החברתיים השונים, הבנויים כפירמידה בה ההמון הפועל מחזיק על גבו את קומץ השליטים.
בהמשך הספר מוצגות השוואות בין הפתרונות החברתיים/כלכליים הנהוגים על ידי תרבותנו בסוגיות של חינוך, סעד, שמירה על החוק וכיוצא בזה אשר מבזבזות כסף רב ושעות עבודה ואין להן כל תוצאות לבין אותם פתרונות שהיו נהוגים בשבטים קדומים אשר לא דרשו כמעט מאמץ ותפקדו על הצד הטוב ביותר, כלומר - לא למען הכלכלה אלא למען האנשים עצמם.
הספר מסתיים כאשר ישמעאל שולח את ג'ולי למשימה באפריקה שתציל את חייו וכך פותח בעבורה, ובעבורנו הקוראים, פתח להפוך למורים בעצמנו.
בלתאסאר גארסון
בלתאסאר גארסון (ספרדית: Baltasar Garzón; נולד ב-26 באוקטובר 1955) הוא שופט ספרדי, שכיהן בבית הדין העליון לפלילים בספרד (Audiencia Nacional). גארסון שימש כשופט חוקר בתיקים הפליליים החשובים ביותר בספרד, כולל טרור, פשע מאורגן והלבנת הון.
ביוגרפיה.
נולד בכפר טורס שאנדלוסיה, בספרד. למד משפטים באוניברסיטת סביליה. שימש כעוזר משפטי בבית משפט בעיר חאאן החל מ-1981. ב-1983 מונה לשופט בבית משפט מקומי בעיר אלמריה. בשנת 1987 מונה לשופט בכיר בחבל אנדלוסיה, וב-29 בינואר 1988 נכנס לתפקיד כשופט בבית הדין העליון לפלילים.
בשנת 1998 התפרסם בעולם כאשר הוציא צו מעצר נגד אוגוסטו פינושה, שליט צ'ילה לשעבר, בשל אחריותו לעינויים ורצח של אזרחים בצ'ילה תחת שלטונו, מכוח סמכות שיפוט אוניברסלית. פינושה נעצר בעודו מבקר בלונדון והושם במעצר בית במרפאה שבה עבר ניתוח גב. האישומים נגדו כללו 94 סעיפים של עינויים נגד אזרחים ספרדים בזמן שלטון הדיקטטורה הצבאית בצ'ילה. לאחר דיונים של כשנה בהליך ההסגרה לספרד, במהלכם נטען כי אין להסגיר את פינושה לספרד עקב מצבו הבריאותי המעורער, החליטה ממשלת בריטניה שלא להסגירו מטעמים הומניטריים. באותן השנים פעל גם למען הסגרתם לספרד של אנשי צבא ארגנטינאים, שעינו, העלימו ורצחו אנשים ממוצא ספרדי בתקופת ההמשטר הצבאי בארגנטינה (1976–1983).
באוגוסט 2002, הורה על עיקול כספי מימון בחירות, המיועדים למפלגה הבסקית הלאומנית בטאסונה, בחשד לקשרים עם המחתרת הבסקית אט"א. זאת לשם תשלום קנס של 24 מיליון יורו, שהוטל על המפלגה בשל עידוד אלימות. אחר כל גם האשים את בטסונה בשותפות בפשעים נגד האנושות שביצעה מחתרת אט"א.
בינואר 2004, ביקר בישראל והשתתף בכינוס בנושא "חיי אדם וכבודו" בירושלים. בראיון לעיתון "הארץ" ש:.
בעקבות פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד, העביר ביקורת על ארגוני המודיעין באירופה המפוצלים ולבירוקרטיה המסורבלת המונעת שיתוף פעולה, בעוד הטרוריסטים חוצים גבולות בחופשיות יחסית. בראיון איתו הסביר: .