עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאלץ לברוח ללבוב מחשש להתנקמות המשטר הנאצי בשל הקריקטורות שלעגו לאדולף היטלר שפרסם בעיתונות. בהמשך נאלץ לעבור מזרחה לאורסק שבשטחי המחוז הפדרלי באורל. רק ב-1946 התאפשר לו לשוב לפולין. שם פרסם גלריות שונות ובהם סדרת רישומי המלחמה "אבנים זועקות" ובה חזון אימתני של הריסות העיר שאחר המלחמה. הציורים בסדרה ניחנו בריאליזם-מטאפורי, והם מאופיינים בשילוב והאנשה של מבנים עם אלמנטים אנושיים, בסגנון פורץ-דרך הייחודי לברוניסלב לינקה. בפתח האלבום הקדמה מאת הסופרת מריה דוברובסקה. אחד מהציורים הידועים בספר זה הוא "מול הרחמים" המתאר את הכאב היהודי במלחמה, ובו בולטים הסממנים היהודיים טלית ותפילין.
לינקה התאלמן ב-1939 ונישא בשנית. ב-1962. מת בורשה, שם נקבר בבית הקברות הצבאי פובונזקי.
גם לאחר פטירתו הופצו במוזיאוני האומנות בפולין ומחוצה לה גלריות אמנות מיצירותיו. מציוריו הידועים ביותר שצייר בתקופתו האחרונה, הוא "האוטובוס", וכן הציור "תפילת הנרצחים". לאחר מותו יצא סרט פולני המתאר את נקודת מבטו של לינקה על תקופת המלחמה.
אנטון זלאטופולסקי
אנטון אנדרייביץ' זלאטופולסקי (Анто́н Андре́евич Златопо́льский; נולד ב-12 בספטמבר 1966, מוסקבה) הוא מנהל תקשורת רוסי, מפיק קולנוע וטלוויזיה ואיש ציבור. המשנה למנכ"ל חברת הטלוויזיה והרדיו הממשלתית (VGTRK) (משנת 2000), מנכ"ל ערוץ הטלוויזיה רוסיה-1 (מאז 2002), העורך הראשי והמפיק של ערוץ הטלוויזיה לילדים "מולט" (מאז 2014), יו"ר דירקטוריון חברת TV Digital (מאז 2018); בעבר - מנכ"ל חברת הטלוויזיה הפרטית העצמאית ATV (1991-1998). חבר האקדמיה הרוסית לטלוויזיה (מאז 2001). חתן פרס המדינה של הפדרציה הרוסית בתחום הספרות והאמנות בשנת 2013.
ביוגרפיה.
בשנת 1988 סיים את הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה.
בשנים 1988 עד 1991 למד בבית הספר לתואר שני באקדמיה למשפטים במוסקבה (MGLA).
בשנת 1993, באקדמיה למשפטים במוסקבה (MGLA) הוא הגן על עבודת דוקטורט לתואר ש שני נושא "זכויות וחירויות פוליטיות של אזרחים והמנגנון ליישומם בפדרציה הרוסית"
פעילות מקצועית.
בשנת 1989 החל את הקריירה המקצועית שלו, כשהוא נכנס לתפקיד היועץ המשפטי בחברת הטלוויזיה פרטית "ATV" («Авторское телевидение»). הוא נשאר בתפקיד עד 1991.
בשנת 1991 מונה למנהל הכללי של חברת הטלוויזיה ATV.
מינואר 1994 ועד יולי 1998, הוא היה סגן נשיא ומנכ"ל חברת הטלוויזיה ATV והיה בעל מניות בחברה.
בשנת 1999 הוא עבר לערוץ הטלוויזיה הממלכתי RTR. כאן (עד אפריל 2000) הוא שילב את תפקידו כמשנה למנכ"ל ומנכ"ל.
באפריל 2000 מונה לתפקיד (לאחר עזיבתו של לסין) לתפקיד סגן יו"ר הראשון של חברת הטלוויזיה והרדיו הממלכתית הרוסית (VGTRK). הוא נשאר בתפקיד זה עד פברואר 2002.
במרץ 2002 מונה תחילה לסגן הראשון של יו"ר VGTRK ומנכ"ל ערוץ הטלוויזיה RTR (במקום אלכסנדר אקופונקטורה שעזב).
מאפריל ועד אוגוסט 2002 שימש במקביל כסגן יו"ר הראשון של ה-VGTRK ומנכ"ל ערוץ הטלוויזיה RTR.
בתקופתו הערוץ עבר מיתוג מחדש ושינה את שמו לערוץ "רוסיה".
ביוני 2014, החל לכהן שמקביל גם כעורך ומפיק ערוץ הטלוויזיה לילדים "מולט". כמנהל עצמאי, הוא חבר בדירקטוריון של חברת Rostelecom, מאז יוני 2018, הוא היה חבר ויו"ר דירקטוריון הטלוויזיה הדיגיטלית, חברת בת של VGTRK Holding ו-Rostelecom, המייצרת ומנהלת חבילה של ערוצי טלוויזיה דיגיטליים ברוסיה ומחוצה לה.
פילמוגרפיה.
כמפיק כללי, מפיק משותף או מפיק בפועל, הוא היה שותף ביצירת הסרטים העלילתיים הבאים:
מסכת תות ענח' אמון
מסכת תּוּת עַנְחְ' אָמוֹן היא מסכת קבורה מזהב, של המלך בעל הקבר העשיר ביותר בממצאי מצרים העתיקה, הנחשבת בין פריטיו הנכספים לתערוכות בשלל מדינות ובראש תערוכת הדגל של המוזיאון המצרי הגדול כמוסד התצוגה החד-תרבותי הגדול בעולם וכאחת היצירות הנודעות בהיסטוריה.
המסכה עטתה את פני וכתפי גופת תות ענח' אמון, בדיוקנו וכדימוי לאל המוות כשהיא מפוסלת ככיסוי הראש-ה"נמס" עם דמויות חיות, עיניים מאופרות, הזקן המלאכותי שהוצמד לסנטרו, מכילה כתב הירוגליפים מספר המתים ותוסף דמוי שרשראות, ומעידה על עושר התרבות כשהיא שוקלת כמה קילוגרמים של שתי תערובות זהב ואבנים יקרות למחצה המשובצות בצורניות מוקפדת.
המסכה נוצרה למלך שכשאר הפרעונים נחשב אל, במותו בתקופת הממלכה החדשה שבמחצית השנייה לאלף השני לפני הספירה, מסגרת שיא מדיני ותרבותי על מיטב הפאר וכמות החפצים במנהגי הקבורה במצרים העתיקה "לחיי שפע שלאחר המוות", בשטח הנרחב של עמק המלכים שבצד העיר תבאי בדרום מצרים כמרכז שלטון התקופה.
המסכה נמצאה לאחר מאמצים כבירים בתוך מספר ארונות אבן במחצית הראשונה למאה העשרים, הוצגה עם רבים מפריטי הקבר במוזיאון המצרי לאהדה גדולה ולמגינת ליקויים בתנאי השימור, ובמוסדות החשובים בעולם כתערוכות נודדות שזכו למספרים חסרי תקדים של מיליוני מבקרים, עד שיכונם במוזיאון המצרי הגדול עם חשיפת כל אלפי פריטי המלך כתצוגתו המרכזית, שבראשה המסכה.
היצירה.
המסכה עשויה שתי סגסוגות זהב באיכות טוהר גבוהה, שבעובי המשתנה על פני המסכה בין 1.5 עד 3 מילימטרים. חומרי האבנים היקרות והיקרות למחצה המשולבים בזהב וזה בזה כוללים קרנליאן, טורקיז, פצלת השדה, אמאזוניט, פיאנס מצרי, לפיס לזולי וזכוכית צבועה. רוחב המסכה כקצות הנמס-כיסוי הראש והכתפיים 39.3 סנטימטרים. גובהה עד עיטור החיות בראש הנמס 54 סנטימטרים. עומקה המרבי, מקצה הפנים והחזה אחורנית לקצה העורף והשכמות, 49 סנטימטרים. משקלה עשרה קילוגרמים ו-230 גרם.
המסכה מפוסלת בדימויים בעלי זהב רציף לעומת דימויים בעיצוב מפוספס ופסיפסי עם חומרים נוספים. מעטה הפנים, הגרון וגב המלך הם מקשת זהב רציפה למראה. העיניים, צדיהן כאיפור מעל עצמות הלחיים, הגבות והזקן המלאכותי הקלוע שעטו הפרעונים, שוברים את רצף הזהב של הפנים עם חומרי האבנים והזכוכית. קדמת פיסול כיסוי הראש הקרוי "מנס", המתרחב מטה ונמשך כשני שבלים לכתפיים, עשויה פסים מאוזנים של זהב ופסים כחולים המדמים את חומר האבן לפיס לזולי. עורף המנס מעוגל ועשוי פסים אנכיים-אלכסוניים של שילוב אותם חומרים כבקדמת המסכה, ונמשך מטה כזנב קליעה מאחור בפסים מאוזנים של זהב ושאריות מעטות שנותרו ממילוי הלפיס לזולי שהיה במקור בחלק זה. בכיסוי המצח במנס שתי דמויות, של נחש קוברה ושל נשר, משילוב זהב ואבנים בגווני אדום וכחול. דימוי השרשראות כמעטה הכתפיים והחזה עשוי אבני חן ואבנים נוספות בגווני לבן, שחור, כחול ואדום. דימוי השרשרת המכסה מהכתפיים קדימה על החזה, עשוי בצורניות דקדקנית של אבנים. הכיסוי מהכתפיים אחורה על השכמות עשוי זהב עם חריטות של לחש עתיק מספר המתים, ציורי כתב החרטומים המצרי העתיק המסודר בעשרה טורים ושתי שורות.
גילוי.
המסכה נמצאה בקבר בעל המספר הסידורי 62 בגילוי קברי עמק המלכים ועמק המלכות ממערב לנילוס ולעיר הקדומה תבאי שממזרח לנילוס, כיום לוקסור, בדרום מצרים. מתחם הקבר נתגלה בשנת 1922 ונפתח ב-1923, בעוד שעבודות חפירה נוספות נדרשו בו במשך שנתיים, כשחשפו לבסוף ב-28 באוקטובר 1925 חלל מלא עד אפס מקום בארונות קבורה מאבן במשקל ובגדלים שונים. הארון הגדול הכיל בתוכו את הארון השני וזה הכיל את הקטן ביותר שבו הונחה המומיה, עם המסכה. כך נראתה המסכה לראשונה מזה לערך 3,250 שנים מאז הטמנתה במות המלך.
ראש צוות החפירות הווארד קרטר תיאר את התרשמותו מהמסכה. הוא התייחס למציאתה בתור "התרחיש האחד לפני אחרון" בכוונתו לסדרת הגילויים שמחשיפת הכניסות למבנה הקבר, דרך פתיחת ארונות הקבורה ועד ההגעה לתכריכים שלשם חניטת הגופה והמסכה כמפרידים מחשיפת עצמות המלך. הוא תיארה בתור "מסכה מוזהבת של הבעת עצבות אך גם של שלווה", כמסמלת ונושאת את מאפייני אל המוות אוסיריס וסייג "אבל הדמות היא זו של תות ענח' אמון – שלווה ויפה", כי למסכה אותם תווי פנים "שאנו מוצאים" על פסלי וארונות הקבורה של המלך. הוא הוסיף כי גילה את המסכה כשהיא נפולה מעט מעלה מהגולגולת החנוטה, כך שעיניה "מביטות היישר לרקיעים".
שימור.
המסכה היא מגולות הכותרת של אלפי פריטים שנמצאו בקבר המלך, שהיו ועודם מהעתיקות המבוקשות באהדה חסרת תקדים, לקיום תערוכות אודות תות ענח' אמון ברחבי העולם, כמו גם בין הפריטים העתיקים הנודדים ביותר בין מדינות שונות במהלך ההיסטוריה. המסכה שכנה במוזיאון המצרי בקהיר במשך קרוב למאה שנה שם הוצגה בצורה בולטת, הוצאה מתחום מצרים פעמים נדירות לעומת פריטים אחרים שהושאלו, והועברה למוזיאון המצרי הגדול שם תמוקם בראש תצוגת חיי המלך ומשפחתו כתצוגה הראשית של המוזיאון, שבו מתוכנן למצב את המסכה ושאר פריטי הקבר.
המסכה נצרכה לשיקום כשדימוי הזקן המלאכותי, השוקל שני קילוגרמים וחצי, נותק מהפנים בשנת 2014 והוחזר בצורה חפוזה כתוצאה מעבודה רשלנית של מספר עובדים במוזיאון המצרי.
הבלדה על השיער הארוך והשיער הקצר
הבלדה על השיער הארוך והשיער הקצר הוא שיר שחיבר יהודה עמיחי ופורסם ב-1962. השיר ידוע בביצועם של צמד הדודאים משנת 1972, בלחנו של מוני אמריליו ובעיבודו של מישה סגל.
השיר התפרסם לראשונה על ידי עמיחי בספר השירים שלו "שירים 1948–1962".
ישראל גוריון, שהרכיב את צמד הדודאים יחד עם בני אמדורסקי, אמר בריאיון בשנת 2010 כי הוא ואמדורסקי קיבלו את השיר לידיהם לקראת ערב שירי משוררים שהפיקה תחנת גלי צה"ל, ואמר כי "בזכות זה אני מכיר את השיר. אני מודה שלפני כן לא הכרתי כל כך את יהודה עמיחי".
ניתוח.