הסצנה בציור מתרחשת בבית הכלא. אלה רגעיו האחרונים של יוחנן המטביל, לאחר שהמוציא להורג כבר חתך בחרבו את צווארו של יוחנן (החרב מונחת סמוך לראשו של יוחנן). משמאל עומדות מספר דמויות על רקע פתח בצורת קשת הממוסגרת בלבנים גדולות. הסוהר, צרור מפתחות תלוי על חגורתו, מורה למוציא להורג לסיים את מלאכתו. המוציא להורג אוחז בשערו של יוחנן המטביל, מרתק את ראשו לקרקע. בידו הימנית הוא שולף פגיון כדי לחתוך את גידי צווארו של יוחנן ששרדו את עריפת ראשו בחרב.
יוחנן מוטל על הקרקע. ידיו אזוקות מאחורי גבו. הוא נושם את נשימותיו האחרונות. חלוקו האדום הוא הכתם הבולט ביותר בציור ומתכתב עם הדם הניתז מצווארו. בגדו עשוי שיער הגמלים מציץ מתחת לחלוק האדום. משמאל, אשה צעירה מגישה קערה מוזהבת בה המוציא להורג יניח את ראשו של יוחנן. זו שלומית בת הרודיאס. מימינה, אשה מבוגרת תופסת את ראשה בידיה, נראית כלא מאמינה למראה עיניה. זו הרודיאס, אמה של שלומית, שאמרה לבתה לדרוש את ראשו של יוחנן. בצדו הימני של הציור שני אסירים מביטים בסקרנות במתרחש מבעד לסורגי תאם.
זהו ציורו היחיד של קאראווג'ו הנושא את חתימתו. החתימה, "f Michelang.o ", כתובה בדמו של יוחנן, מתחת לשלולית הדם שניתזה מצווארו, כשהאות f היא כנראה קיצור של המילה Frate (או Fra) שפירושה באיטלקית "אח", כלומר חבר במסדר דתי (כאמור, באותה תקופה קאראווג'ו היה חבר במסדר ההוספיטלרים).
ניתוח.
הסצנה נראית כמו לקוחה ממחזה. הדמויות עומדות בתנוחות דרמטיות. הצופה בתמונה כמו מצטרף לשני האסירים שמאחורי הסורגים ומביט בסקרנות ובאימה במתרחש. החלל האפל שממלא את הציור גדול-הממדים מייצר אווירה קודרת ודרמטית. גודלו של הציור, הדרמטיות של הסצנה המתוארת, השימוש בקיארוסקורו (ניגודיות חדה בין אזורים כהים לבהירים לצורך יצירת דרמה והדגשת חלקים חשובים בציור) – כל אלה הם ממאפייני הבארוק (קאראווג'ו היה מחלוצי סגנון הבארוק, שהחל לתפתח באותה תקופה).
קאראווג'ו היה בעל מזג חם והסתבך בקטטות רבות בחייו. הוא נמשך אל נושא המוות, ובפרט עריפת ראש. הוא צייר שני ציורים נוספים הקשורים לעריפת ראשו של יוחנן המטביל: שלומית עם ראש יוחנן המטביל (מוצג בגלריה הלאומית בלונדון), וציור נוסף באותו השם (מוצג בארמון המלכותי של מדריד). ייתכן שקאראווג'ו הזדהה עם נושאים אלה מתוך ידיעה שהוא עצמו עלול לסבול גורל דומה בעקבות מעשיו.
ניק קנון
יחסי לטביה–סין
יחסי לטביה–סין הם יחסי החוץ בין לטביה לבין סין.
היסטוריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לטבים לסין כדי להשתתף במלחמת סין–יפן השנייה לצד הסינים.
ב-22 באוגוסט 1991 הודיע הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית על השבת עצמאותה של לטביה. באותה שנה הכירה סין בעצמאותן של המדינות הבלטיות.
ב-12 בספטמבר 1991 כוננו הרפובליקה העממית של סין ולטביה יחסים דיפלומטיים. בינואר 1992 הגיע ג'יאנג שיאויאן, דיפלומט של הרפובליקה הסינית (טאיוואן), לשלוש המדינות הבלטיות ויצר קשרים דיפלומטיים ברמה הקונסולרית עם לטביה. לטביה ורפובליקת סין חתמו על מסמך לפיו טאיוואן מוכרת כמדינה ריבונית ועצמאית. מאוחר יותר הקימה הרפובליקה הסינית קונסוליה כללית בריגה, בירת לטביה. לאחר שהרפובליקה הסינית הקימה את הקונסוליה הכללית שלה בלטביה, הוציאה הרפובליקה העממית של סין הצהרה בה הודיעה כי תסיר את שגרירותה בלטביה, אך לא ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם המדינה. במקביל, הרפובליקה העממית של סין החליטה להגביר את היחסים עם סין במדינות השכנות של לטביה ולמנוע תקריות דומות.
ביולי 1994 שלחה ממשלת לטביה משלחת דיפלומטית לרפובליקה העממית של סין, והבטיחה לנתק את היחסים הדיפלומטיים והקונסולריים עם הרפובליקה הסינית, וחתמה על קומוניקט משותף עם הרפובליקה העממית של סין על נורמליזציה של היחסים בין שתי המדינות.
ב-18 בספטמבר 2018, נשיא סין שי ג'ינפינג נפגש עם נשיא לטביה ריימונדס ויוניס שהגיע לסין כדי להשתתף בפורום קיץ דאבוס. ויוניס אמר כי אמריקה הלטינית וסין שומרות על אמון הדדי פוליטי טוב ועל שיתוף פעולה הדוק. לטביה דיברה רבות על היוזמה החשובה של "יוזמת החגורה והדרך" וסברה כי מנגנון שיתוף הפעולה בין מרכז ומזרח אירופה וסין חשוב מאוד ללטביה. לטביה מוכנה אף היא לקדם את פיתוח היחסים בין האיחוד האירופי לסין. לאחר הפגישה, שני ראשי המדינה היו עדים במשותף לחתימה על מסמכי שיתוף פעולה דו-צדדיים.
היחסים בין המדינות הדרדרו בשנת 2022 לאור תמיכת סין ברוסיה, ממנה חששו הלטבים לאור הפלישה הרוסית לאוקראינה.
יחסי כלכלה וסחר.
סין ולטביה קיימו עסקאות סחר עוד לפני כינון היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות; בשנת 1960 ייבאה סין היבשתית מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית פרה חומה לטבית ו-30 ראשי בקר הוקצו למחוז הונאן.
בשנת 2012 ייצאה סין ללטביה בשווי 554 מיליון דולר, ורוב הסחורות היו מכונות וציוד. סחר היצוא של לטביה לסין היבשתית עלה מיותר מ-40 מיליון דולר ליותר מ-70 מיליון דולר בשנת 2011, אך מאז ירד; בשנת 2012 יצוא לטביה לסין היבשתית היה פחות מ-70 מיליון דולר.
פורמולה 1 עונת 1974
עונת 1974 הייתה העונה העשרים וחמש של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). ג'קי סטיוארט, שזכה באליפות בעונה הקודמת הודיע על פרישה בסיום העונה ולא ניסה להגן על תוארו. אמרסון פיטיפלדי וקליי רגזוני הגיעו למרוץ סיום העונה כמתמודדים על התואר. רגזוני איבד מקומות בשל בעיות טכניות ופיטיפלדי, שסיים רביעי, זכה בתואר. קבוצת מקלארן זכתה בתואר הקבוצתי בפעם הראשונה. פיטיפלדי, רוני פטרסון וקרלוס ראוטמן ניצחו שלושה מרוצים כל אחד. ג'ודי שכטר וניקי לאודה ניצחו שני מרוצים. רגזוני ודני האלם ניצחו מרוץ אחד. האלם פרש בסיום העונה.
במהלך העונה מצאו שני נהגים את מותם: פטר רבסון נהרג באימון לקראת גרנד פרי דרום אפריקה והלמוט קונינג נהרג במהלך גרנד פרי ארצות הברית, מרוץ סיום העונה.
עונת 1974 הייתה העונה הראשונה בה הנהגים התחרו עם מספר מכונית קבוע לאורך כל העונה כולה. המספרים התבססו על מקומן של הקבוצות בסיום עונת 1973. הנהג שזכה באליפות הורשה לשנות את מספר הרכב ל-1. בן זוגו לקבוצה היה יכול לשנות את המספר ל-2.
דירוג האליפות.
שיטת הניקוד.
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון שבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים הראשונים בעונה ושש התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים האחרונים בעונה.
אליפות היצרנים.
בחישוב הנקודות הובאה בחשבון רק התוצאה הגבוהה ביותר שהושגה על נהג בקבוצה בכל מרוץ. התוצאות המודגשות הן התוצאות שנחשבו לחישוב הניקוד באליפות.
מחאת החקלאים בהודו (2020–2021)
מחאת החקלאים בהודו הייתה מחאה נגד שלושה חוקים שנחקקו בפרלמנט של הודו בספטמבר 2020. לדברי החקלאים, חוקים אלו מיטיבים עם תאגידים גדולים ופוגעים בחקלאים. לדברי הממשלה החוקים נועדו להקל על מכירות סיטונאיות של תוצרת חקלאית.
המחאה החלה במדינת פנג'אב, ומשם התפשטה למדינות ראג'סטאן והריאנה ולמדינות נוספות בהודו. בחודש נובמבר הוחלט לערוך מצעד מחאה מפנג'אב לדלהי. משטרת הודו ניסתה למנוע מהמפגינים להגיע לדלהי באמצעות התזת סילוני מים וגז מדמיע, אך הם לא הצליחו לעצור את המצעד ולקראת סוף נובמבר הגיעו החקלאים לדלהי, ומאז בין 200,000 ל-300,000 חקלאים מפגינים בעיר באופן קבוע.
ב-26 בנובמבר 2020 נערכה שביתת הזדהות כלל-ארצית של איגודי העובדים בהודו, בהם איגוד נהגי המשאיות, שבה השתתפו כ-250 מיליון איש. ב-8 בדצמבר נערכה שביתת הזדהות דומה.
שיחות בין איגודי החקלאים לבין ממשלת הודו החלו ב-4 בדצמבר. נציגי הממשלה הציעו מספר תיקונים בחוקים שנחקקו, אך האיגודים מבקשים לבטל את החוקים כליל.
ב-19 בנובמבר 2021 הכריז ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, בנאום בטלוויזיה על כוונתו לבטל את שלושת החוקים שנחקקו. הדיון אמור להתקיים במושב הפרלמנט החורפי בדצמבר. ב-11 בדצמבר, לאחר 15 חודשים, הסתיימה המחאה.
רקע.
במשך עשרות שנים התנהלה החקלאות בהודו, ובעיקר בפנג'אב, בשיטה שכונתה "מנדי" (Mandi system). שיטה זו הגדירה מספר שווקים חקלאיים שבהם חקלאים יכולים למכור את תוצרתם, ותאגידים ממשלתיים מחויבים לרכוש אחוז מסוים מהתוצרת החקלאית במחיר בסיס, המכונה (Minimum Support Price, MSP). עסקאות אלה היו מקור הכנסה עיקרי עבור רבים מהחקלאים בפנג'אב.
בשנת 2017 החליטה ממשלת הודו לבצע רפורמה בשיווק התוצרת החקלאית, והגדירה הנחיות חדשות לגידול תוצרת חקלאית, שיווק, אחסון והתקשרות חוזית עם מפיצים סיטונאים. הממשלה הפיצה את ההנחיות לכל מדינות הודו, אבל רובן לא יישמו אותן. ועדת שרים שדנה בנושא החליטה להחליף את ההמלצות בסדרה של חוקים מחייבים. החוקים אושרו על ידי מועצת המדינות במהלך חודש ספטמבר 2020, וב-28 בספטמבר חתם עליהם נשיא הודו, והם נכנסו לתוקף.
בדצמבר 2019 החלה המחאה נגד חוק האזרחות בהודו. מחאה זו נקטעה עקב התפרצות מגפת הקורונה במדינה, אך התסיסה בקרב האוכלוסייה לא גוועה, וחוקי החקלאות עוררו אותה מחדש.
חוקי הרפורמה בחקלאות.
חוקי הרפורמה בחקלאות שנכנסו לתוקף הם:
לדברי האיגודים החקלאיים, החוקים החדשים מעודדים סחר אלקטרוני וסחר באזורי סחר חיצוניים, ואלו יסיימו בהדרגה את שיטת ה"מנדי" ויפגעו בחקלאים. דרישתם המרכזית היא שהממשלה תמשיך לרכוש מהם תוצרת חקלאית במחיר תמיכה מינימלי.
התאבדויות חקלאים.