ג'ירולמו סבונרולה, היה כומר דומיניקני שפעל ברפובליקת פירנצה. לאחר התמוטטות שלטונם של בני מדיצ'י בעיר, הוא הפך בהדרגה לשליט הדתי של העיר, והיה לו אף משמר אישי שליווה אותו לכל מקום. סבונרולה הירבה להטיף נגד החיצוניות, המוגזמת לדעתו, שבה התאפיינה פירנצה באותם ימים.
החל מפברואר 1497, החל סבונרולה לארגן את מדורת ההבלים שלו. נערים שהוסתו על ידו, עברו מבית לבית ואספו חפצים. בין הדברים שנאספו נמנו כתבי יד עתיקים שאין להם תחליף, פסלים עתיקים, ציורים עתיקים ומודרניים, שטיחי קיר שלא יסולאו בפז, פריטי אומנות יקרי ערך רבים אחרים, מראות, כלי נגינה, שמלות, אביזרי קוסמטיקה, שולחנות הימורים, קלפי משחק, ספרי הגדת עתידות, אביזרי אסטרולוגיה וקסם. בין הסופרים והמשוררים שהוגדרו על ידו כ"פסולים", נמנו אובידיוס, פרופרטיוס , דנטה ובוקאצ'ו. כה גדולה הייתה השפעתו, עד שהוא הצליח לרתום למטרה אף חלק מהאומנים שעל יצירותיהם הכריז חרם כמו לורנצו די כרדי וסנדרו בוטיצ'לי. זה האחרון, השליך את יצירותיו לאש במו ידיו. כל מי שסירב למסור את חפציו, אולץ לעשות זאת בידי אנשיו המשולהבים של סבונרולה שכינו עצמם "המקוננים". המדורה הובערה בפיאצה דלה סיניוריה ב-7 בפברואר לעיני כל העיר.
במהרה איבד סבונרולה את תמיכת ההמונים. בדרשה שנשא ב"יום העלייה לשמים" ב-4 במאי 1497, החלו קבוצות נערים לחולל מהומות, אשר הפכו למרד. בתי מרזח נפתחו מחדש, והבריות הימרו בפומבי. מעשיו של סובנרולה גם לא מצאו חן בעיני האפיפיור אלכסנדר השישי, אשר הוציא עליו גזירת נידוי, אך סבונרולה התעלם ממנה ולעג לאפיפיור. בתגובה איים האפיפיור על שלטונות פירנצה שאם לא ישתיקו את המטיף הוא ינדה את העיר כולה. סבונרולה עונה בפירנצה, ופעם נוספת בידי האינקווזיטורים של האפיפיור ברומא במאמץ לגרום לו "להודות" שרימה ושיקר. בשנת 1498 הוא הוצא להורג בידי השלטונות בפירנצה. למרבה האירוניה, מאוחר יותר ספריו של סבונרולה בעצמו נשרפו בפומבי, והוצא נידוי על מי שיחזיק בהם.
ייצור והברחת נפט במדינה האסלאמית
ייצור נפט והברחתו הם מקורות ההכנסה העיקריים של המדינה האסלאמית. נפט המופק בשדות נפט בשליטת המדינה האסלאמית מופץ בעיקר בתחומי הטריטוריה שלה, אך גם מוברח למדינות אחרות במחיר מוזל יותר ממחיר השוק. אומדני הכנסותיה של המדינה האסלאמית מהנפט משתנים כל העת. ב-2014 העריכו אנליסטים מדובאי את ההכנסה ב-3 מיליון דולר ליום. אומדן מאוקטובר 2015 העריך שהארגון מרוויח מכך 1.5 מיליון דולר ליום, כשהוא מוכר באופן יומי בין 34,000 ל-40,000 חביות. אומדן אחר מאותה שנה קבע שההכנסה החודשית היא 40 מיליון דולר. עם זאת, ייתכן כי הערכות אלו ישתנו עקב הרחבת תקיפות הקואליציה על מקורות הייצור וההפצה של הנפט בסוף 2015.
בעוד מוצרי נפט, כגון בנזין ומזוט, הם עמוד השדרה של כלכלת האזורים שבשליטת הארגון, כשמזוט הוא מקור הכוח של גנרטורים של חשמל, לא כל ייצור האנרגיה מופק על ידי נפט. כמה תחנות כוח הידרואלקטריות נתפסו בצפון סוריה. מספר מתחנות הכוח נמכרו בחזרה לממשלה הסורית. דווח שהממשלה הסורית שולחת טכנאים לתחזק תחנות כוח מונעות בגז בשליטת הארגון, ובתמורה לקבל חשמל.
המדינה האסלאמית מוכרת את רוב הנפט שהיא מפיקה למבריחים בשדות הנפט. משאיות הברחה חיכו לעיתים שבועות בתורים ליד השדות כדי לקנות נפט גולמי. בדצמבר 2015 פרסם משרד ההגנה של רוסיה תמונות לוויין המראות משאיות הברחה העומדות לצד גבול טורקיה. לאחר תקיפות אוויריות רוסיות על משאיות ההברחה, שינה הארגון את האופן בו הן מגיעות כדי למנוע תורים ארוכים ליד שדות הנפט.
קצב הייצור והמחיר בשדות נפט בשליטת המדינה האסלאמית.
טבלה זו מראה את כמות ייצור הנפט ומחיר החביות בשדות הנפט העיקריים בשליטת המדינה האסלאמית, נכון לפברואר 2016:
הברחת נפט.
הברחות נפט נעשות אל אזורים שמחוץ לסוריה, כמו טורקיה, ירדן, עיראק ואיראן. נפט הוברח מעיראק עוד משנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר משטר סדאם חוסיין הבריח נפט כדי לעקוף את הסנקציות שהוטלו עליו בעקבות מלחמת המפרץ.
ב-2014 דווח כי ממשלת ארצות הברית הפעילה לחץ דיפלומטי על טורקיה לנקוט צעדים אל מול ההברחות. בנובמבר 2015 האשים ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב גורמים בטורקיה שיש להם אינטרס כלכלי בסחר נפט עם המדינה האסלאמית, טענות שנדחו על ידי נשיא טורקיה ארדואן. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ציין כי היקף הברחות הנפט הגיע לקנה מידה מסחרי של משאיות הפועלות יומם ולילה במה שהגדיר "צינור נפט חי". גורמים רשמיים בארצות הברית, לעומת זאת, אמרו כי לדעתם, מוברחת לטורקיה רק כמות קטנה של נפט, שאיננה משמעותית מבחינה כלכלית. גורם אחר אמר שרובו של הנפט שנשאר בשטח בשליטת הארגון מגיע לממשלת סוריה.
תפוקת הנפט של המדינה האסלאמית כמטרה צבאית.
בעוד תקיפת שדות הנפט של המדינה האסלאמית היא מטרה ברורה לפעולות צבאיות, דווח שארצות הברית נמנעה מלהשתמש בגישה זאת מחשש לפגיעה באזרחים חפים מפשע, וערעור חייה של האוכלוסייה המונה 10 מיליון אנשים, התלויים בתפוקת הנפט. כמו כן, המורדים, הנתמכים על ידי ארצות הברית, זקוקים לנפט של הארגון למחיה. יתר על כן, פגיעה ישירה בשדות הנפט עלולה להביא לאסון טבע העלול להשפיע על האזור קשות בעתיד.
בסתיו 2014 דיווח ה"ביזנסוויק" שההתקפות האוויריות של ארצות הברית הפחיתו משמעותית את עסקי הנפט של הארגון. אולם בתחילת אוקטובר 2015 דיווח ה"פייננשל טיימס" שרק 196 מ-10,600 מתקיפות הקואליציה נערכו נגד תשתיות נפט מאז אוגוסט 2014, ושהמדינה האסלאמית ממשיכה להרווח סכומים גדולים מעסקי הנפט של כ-1.5 מיליון דולר ליום.
צבי ים גילדיים
האריה מבלפורט
לסלו לדאני
לסלו לדאני (בהונגרית: Ladányi László; 24 באוקטובר 1907, בודפשט – 8 בינואר 1992, תל אביב) היה משורר, סופר ומחזאי יהודי-הונגרי-ישראלי.
ביוגרפיה.
לסלו לדאני נולד בבודפשט, בירת הונגריה. כבר בגיל צעיר זכה להוקרה כסופר. עלה לישראל בגיל 50 והמשיך לכתוב לעיתונים בישראל ומחוצה לה בשפה ההונגרית. בהונגריה כתב בעיקר שירים ומחזות ועם עלייתו לישראל עבר לז'אנר חדש בכתיבתו, בדמות פרוזה, סיפורים ורומנים קצרים.מבקריו השונים מעידים על סגנונו החדשני וכתיבתו המגוונת, המצטיינת בראייה ריאליסטית וסמליות פיוטית משולבות בתכנים ליריים ופילוסופיים. המוטיב החוזר ברבים מסיפוריו הוא האדם הנסחף בזרם הגורל העיוור בצילה המאיים של המלחמה, תוך כיסופים מתמידים לשמחה וליופי. מנגד, כתביו הסאטיריים השזורים בהומור דק מעידים על אהבתו לחיים, תוך אמונתו בניצחון ההומניזם והשכל הישר.
חייו ופועלו בהונגריה.
בשנת 1925 סיים לדאני בגרות בבית הספר התיכון שליד האקדמיה למסחר בבודפשט. כישרון כתיבתו ניכר כבר בנעוריו. שירו הראשון התפרסם בשנת 1923 בעיתון הספרותי – "Új Századok" (המאה החדשה) בבודפשט. לאחר מכן שיריו הופיעו בקביעות בכתבי העת שבבירה. משנת 1936 עד 1949 היה כתב השבועון לספרות יפה בהונגריה - "( (1894-1949" (זמנים חדשים) שפרסם את שיריו בקביעות. בשנת 1942 נכלל שירו באנתולוגיה "Száz év zsidó magyar költői” (מאה שנות כתיבה של משוררים יהודים הונגרים).בשנת 1940 ראה אור קובץ שיריו הראשון – "Az éjszaka csodája" (פלאי הלילה). באותה שנה, 1940, בתקופת מלחמת העולם השנייה, כיהודי נלקח לשירות העבודה למשך כחמש שנים לסירוגין (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). בפברואר 1943 קיבל חופשה ליום אחד, לחתונתו עם אדית אוטשי (Utassy Edit) אשר לה היה נשוי עד יום מותו. תקופה קשה זו של חייו, הוא מתאר בשירים רבים וכן ברומן האוטוביוגרפי – "סחרחרת חיי". עברו עליו שנים ארוכות של השפלות מצד מפקדיו, עבודה פיזית קשה, רעב וקור, געגועים לבית ולאשתו – אהובת חייו. בסוף שנת 1944, כשהונגריה הייתה כבר תחת הכיבוש הנאצי והפלוגה שלו הייתה ברומניה, הצליח לברוח, להתחבא בכפרים וכך ניצל ממוות.
עם שובו הביתה בשנת 1945, לאחר המלחמה, גילה שרק אחותו ואשתו שרדו, ואילו הוריו ורבים מבני משפחתו נרצחו.
עם היווסדה של אגודת הסופרים ההונגרית בשנת 1945 התקבל לסלו לדאני כחבר מן המניין. הוא פרסם שירים, כתבות, מחזות וסיפורי ילדים בחרוזים. בשנת 1953 הועלה מחזה בשלוש מערכות בחרוזים מפרי עטו בתיאטרון בבודפשט וזכה להצלחה רבה. רבים מיצירותיו שודרו ברדיו, ביניהם דרמה מוזיקלית לרדיו בשלוש מערכות, דרמה סטירית בחרוזים, מערכונים קצרים, שירים ועיבודים לדרמה של יצירות שונות.בעקבות תלאות המרד ההונגרי של 1956, עזב לסלו לדאני את הונגריה, כמו גם סופרים הונגרים אחרים שלא יכלו לשאת עוד את מגבלות חופש הכתיבה של השלטון הקומוניסטי. במאי 1957, יחד עם רעייתו אדית ובתו אוה, עלה לישראל, שבה חי עם משפחתו עד יום מותו.
חייו ופועלו בישראל.
בשנים הראשונות בישראל עסק לסלו לדאני בצילום לפרנסתו. צילומיו זכו בפרסים והוצגו בתערוכות בבית העיתונאים על שם סוקולוב. בשנים 1977-1967 עבד במשרד התקשורת כשרטט טכני.לצד עיסוקיו האחרים בישראל, המשיך בפעילותו הספרותית בשפה ההונגרית, מאות סיפורים קצרים ורומנים בהמשכים מפרי עטו הופיעו בקביעות במדורים הספרותיים של העיתונות הישראלית בשפה ההונגרית - ביומון אוי קלט (מזרח חדש), בשבועון "A hét" (השבוע) וברבעון לספרות, אומנות וחברה "Kútfő" (מעיין). כמו כן, הוא תרגם סיפורים קצרים מעברית ומאנגלית לעיתונות ההונגרית.