במקביל הקדיש מאיר מחקר רב שנים לחשיבה הדיאלוגית, ובכלל זה לפילוסופיה הדיאלוגית של מרטין בובר. בספרו "פילוסופים קיומיים יהודים ברב-שיח" נידונים יחד הוגים דיאלוגיים יהודים ושאינם-יהודים והמחבר דן בתרומה המיוחדת של המחשבה היהודית למחשבה הדיאלוגית. השוני והדיאלוג בין המחשבה היהודית לכללית הוא גם הנושא של סיפרו הגרמני "הבדל ודיאלוג" מ - 2013. בספרו The Marvel of Relatedness מ-2021 הוא חוקר את הנושא הדיאלוג ממספר זוויות.
מאיר היה מראשוני חוקרי הפילוסוף היהודי צרפתי עמנואל לוינס בארץ, ותרם תרומה מכרעת להתקבלותו בחברה הישראלית. היה ראשון ללמד במסגרות האקדמיות קורסים על הפילוסופיה של לוינס, והביא בפני הקורא העברי את תרגום שיחותיו של לוינס עם פיליפ נמו - ספר זה משמש עד היום כמבוא חשוב להיכרות עם משנתו של לוינס. נוסף לכך, פרסם ספר על משנתו של לוינס המראה כי יש קשר מובהק בין כתביו הפילוסופיים לבין כתביו העוסקים בענייני יהדות.
מאיר נוטל חלק בשיח ההגותי שלאחר השואה, ומבקש להדגיש בו את הצדדים האנושיים המוסריים, להם נקרא האדם והיהודי לאחר השואה. ספרו "מעשה זיכרון" הפך להיות חלק מן הכתיבה הפילוסופית הישראלית לאחר השואה.
מאיר דן בנוסף בנושא הזהות. בספר שפרסם ב-2011, "Identity Dialogically Constructed", ובספר משנת 2013, "Dialogical Thought and Identity", הוא חוקר את הזהות באמצעות הוגים דיאלוגיים יהודיים ומציע את מחשבתו האישית בנושא זה.
בשנים האחרונות מאיר יוצר את התאולוגיה הבין-דתית שלו. הוא כתב ספר הדן בתאולוגיה דיאלוגית, השואבת את השראתה מהוגים יהודים דיאלוגיים, ממרטין בובר, אברהם יהושע השל, פרנץ רוזנצווייג ועמנואל לוינס. בשני ספרים נוספים הוא ממשיך בבניית תאולוגיה בן-דתית. בספריו האחרונים מקדיש מאיר את מחקרו והגותו לשאלות של זהות ולדיאלוג הבנדתי כמרכיב משמעותי בבניית זהות.
בספרו על ההומניזם היהודי הוא נותן פירוש הומניסטי של התרבות היהודית.
מספריו.
Point. Review of Marcia Pally, Da׳at 85 (2018), lxix-lxxii - Read review
- Levinas’s Jewish Thought Between Jerusalem and Athens.
Review of Claire Katz, in Shofar, April 2011 - Read review
- Letters of Love. Franz Rosenzweig’s Spiritual Biography and Oeuvre in Light of the
Gritli Letters.
Review of Martin Brasser in Shofar 27, 1 (2008), 197-198 - Read review
- Haviva Pedaya and Ephraim Meir (eds.), Judaism, Topics, Fragments, Faces,
Identities. Jubilee Volume in Honor of Rivka Horwitz.
Review of Zeev Sveidel in Makor Rishon of 30.4.2007 - Read review
- Jewish Existential Philosophers in Dialogue (Hebrew).
Review of Rivka Horwitz, Haaretz, 4 April 2004 - Read review
- Interreligious Theology: Its Value and Mooring in Modern Jewish Philosophy.
Review by Bethany Slater in  SCJR 11, 1 (2016), 1-3 Read review
- Levinas’s Jewish Thought: Between Jerusalem and Athens.
Review by Paul Marcus, in Jewish Book Council (2012) - Read review
- Interreligious Theology. Its Value and Mooring in Modern Jewish Philosophy.
Review of Rutishauser, Chistian M., Judaica Institutum Judaicum 72, 2 (2016), 299-300 - Read review
-Interreligious Theology. Its Value and Mooring in Modern Jewish Philosophy.
Review by Peter Berger, ״Religion and Modernity, A Jewish Take on Pluralism״,
The American Interest, January 11, 2017 - Read review
-Levinas’s Jewish Thought: Between Athens and Jerusalem.
Review by Tal Sessler, ״The Poet of the Diaspora and of Ethics״ (Hebrew) in Da׳at: A
Journal of Jewish Philosophy &amp; Kabbalah 67  (2010), 145-147 - Read review
-Towards an Active Memory. Society, Man and God after Auschwitz.
Review of Hanoch Ben-Pazi, Akdamot 18 (2007), 189-197 - Read review
- Between Heschel and Buber: A Comparative Study.
Review of Michael Marmur, H-Judaic,  April 2013. Read review
כלכלת ברית המועצות
לפני התמוטטותה, הייתה ברית המועצות המדינה עם הכלכלה המתוכננת הראשונה והגדולה ביותר בעולם. השלטון קבע את סדר הקדימויות הכלכלי שלו בתכנון מרכזי, כך שהחלטות אדמיניסטרטיביות הן שקבעו את חלוקת המשאבים ואת המחירים, ולא כוחות השוק.
תמורות בגוש הסובייטי.
מאז מהפכת אוקטובר ב-1917, המדינה עברה כברת דרך מחברת איכרים עם תעשייה מינימלית למעצמה התעשייתית השנייה בגודלה בעולם. לפני תחילת הסטטיסטיקה הסובייטית בסוף שנות ה-80, חלקה של ברית המועצות בייצור התעשייתי העולמי גדל מ-4 אחוזים ל-20 אחוזים בין 1913 ל-1980. בין השנים 1928 ל-1991 כל מסלול התפתחות הכלכלה הודרך על ידי סדרה של תוכניות שאפתניות בשם תוכנית החומש.
להסדרת הפעילות הכלכלית במשק בשנת 1947, 1961 וב-1991 בוצעו רפורמות מוניטריות. זאת בנוסף לרפורמה שהתרחשה בשנים 1922–1924. בשנת 1965 אלכסיי קוסיגין הוביל רפורמה כלכלית שקידומה הופסק בתחילת שנות ה-70.
ברית המועצות נהפכה אט אט לאחת משלוש היצרניות הגדולות בעולם בתחום התעשייה הכבדה והמוצרים הבסיסיים, אך מאידך נמנעה מייצור תעשייה הקלה ומוצרי צריכה. עם רדת אירועי מלחמת העולם השנייה, כלכלתה המשיכה לגדול, אך בשיעור לא אחיד. מדדי איכות החיים השתפרו, אם כי במידה מועטה ביחס למערב, אך לאזרח הסובייטי בסוף שנות ה-80 היה ביטחון כלכלי מסוים. בתקופת שיאה של התעשייה הסובייטית תפוקתה היוותה חמישית מהתפוקה העולמית.
תכנון.
כינון הכלכלה התבסס על מערכת בעלות ממשלתית שהורכבה מ:
גוספלאן (ועדת התכנון הממלכתית), גוסבנק (הבנק הממלכתי) וגוססנאב (הוועדה הממלכתית להספקת חומרים ומוצרים), ועל מגוון יוזמות כלכליות מתוכננות. עבור כל יוזמה חדשה, שרי התכנון (הנקראו גם מחזיקי הקרן) החליטו על כוח העבודה, חומרי הגלם, לוח זמנים, ערך עלות המוצרים ומחיריהם לצריכה. לאחר 1928 כל התעשייה הכבדה בתחום המתכות, התעשייה הכימית והתעשייה המכנית, התנהלו על פי מודל זה.
תוכנית החומש.
תוכנית כלל ארצית ראשונה - תוכנית גואלרו אושרה בשנת 1920. התוכנית הייתה מיועדת לחישמול המדינה והייתה צפויה להתבצע תוך כעשור. למרות שדגש בתוכנית זו היה על החישמול, היא טיפלה גם בענפי תעשייה נוספים והייתה בסיס לעיבוד תוכניות חומש בהמשך.
תוכנית החומש של ברית המועצות הייתה תוכנית כלכלית שהגה מנהיגה של ברית המועצות, יוסיף סטלין, ויושמה לראשונה בעולם בשנת 1928 בברית המועצות. ברבות השנים, מדינות נוספות יישמו את תוכנית החומש. התוכנית שינתה לחלוטין את הייצור התעשייתי הסובייטי והגדילה אותו ב-400% מהתחלת התוכנית עד סיומה. תוכנית החומש התבססה על הצבת מטרות אחת לכל חמש שנים. לכלל התוכניות היו חמש מטרות עיקריות:
הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית (הפוליטבורו) הייתה מתווה קווי פעולה בסיסיים לתכנון וממנה את האחראים לפרויקטים. החלטות אלה הוגשו לקונגרס המפלגה להצבעה. לאחר ההצבעה, התוכניות הועברו למועצת השרים (הממשלה), ששיכללה את התוכניות ושלחה אותם לגוספלאן שאספה מידע על הגשמתם. ייחודם של תוכניות החומש (ב-1928) היה האופן המיידי שבו החלה להתפתח התעשייה הכבדה ללא הסתמכות על הון זר והמתנה של שנים לצבירת הון והתפתחות תעשייה קלה.
התפתחות כלכלית.
למרות ההישגים המרשימים, בשנות ה-80 ניצבו מנהיגים סובייטים בפני בעיות רבות. כמויות הייצור של מוצרים במגזרי החקלאות והצריכה לא תמיד היו מספקים. משברים במגזר החקלאי הביאו לאסון בשנות השלושים, כאשר הניסיון לקולקטיביזציה (הלאמה לרשות הכלל) נתקלה בהתנגדות של האיכרים (קולאקים כפי שנקראו בפי הקומוניסטים). משבר זה הביא לרעב ולמוות המוני של כ-5–10 מיליון בני אדם, בעיקר באוקראינה ומדרום לנהר הוולגה. תקופה זאת נקראת ההולודומור באוקראינה, ומדינות רבות מכירות בה כרצח עם. במגזרי השירותים והצריכה, חוסר בהשקעות הביא לשוק שחור באזורים מסוימים, שהתבטא במכירת תוצרת חוץ של תיירים.
תחילת הדעיכה.
מאז שנות ה-70, שיעור הגדילה של הכלכלה הרוסית פחת באופן ניכר. פיתוח כלכלי נרחב, המבוסס על שימוש בכמות גדולה של עובדים וחומרים כבר לא היה אפשרי, ואיכות המוצרים הייתה ירודה. בנוסף, הפריון של הנכסים הסובייטיים היה עדיין נמוך יחסית למדינות מתועשות אחרות. מנהיגים סובייטיים עמדו בפני דילמה משמעותית: השליטה המרכזית החזקה שהדריכה את הפיתוח הכלכלי זה זמן רב, לפתע לא הצליחה להביא ליצירתיות ולפריון שכלכלה מפותחת ומודרנית כה צריכה.
המנהיגים של סוף שנות ה-80 הודו בכך שהגישות הכלכליות הישנות לא יכולות להועיל לפתרון בעיות חדשות, ובכך ביקשו ליצור תוכנית של רפורמה כלכלית על מנת לעורר את הכלכלה מחדש. ההנהגה שבראשה עמד מיכאיל גורבצ'וב ניסתה לקדם פתרונות חדשים לבעיות הכלכליות באופן פתוח. דוגמה לכך הוא מדיניות ה"גלאסנוסט" שהיוותה קו מחשבה חסר תקדים בתפיסה הסובייטית. שיטה אחת לשיפור פריון המשק הייתה הגדלת כוחות השוק. אך רפורמות שהגדילו את השפעתן של כוחות השוק היו עתידים לסמן פיחות בסמכות והשליטה של ההיררכיה התכנונית, ובכך להיות ממבשרי התפרקות הגוש הסובייטי.
ברית המועצות והמערב.