במאי 2009 הצטרפה כשותפה לחברת התוכן וההפקות של נועה מימן "אדד ווליו" והיא מנהלת את המחלקה הדוקומנטרית בחברה. את מימן פגשה בעבודה על סרטה האישי של מימן "אוי מאמא". סרט המספר את סיפור השואה של סבתה ואם אביה של מימן, פירה רפופורט מימן. בשנת 2009–2010 יצרה בן דור בהפקת מימן את "כשהכאב גדול מנשוא", סדרה בת 3 פרקים העוסקת באובדנות, ששודרה בערוץ 8 במאי 2010, והוקרנה בפסטיבל דוקאביב של אותה שנה. כמו כן כתבה וביימה את הסרט "השיבה הביתה" המתאר מסע לחיפוש זהות של שלושה ילדי מהגרי עבודה אשר נולדו בישראל ויצאו לבדוק את השורשים שהותירו הוריהם בארצות המוצא. הסרט שודר בערוץ 10 והוצג בפסטיבל פיפ"א היוקרתי.
ביולי 2010 הייתה בצוות השיפוט של פסטיבל ירושלים בתחום הדוקומנטרי. במהלך 2010 יצרה בן דור יחד בהפקת חברת Added Value סדרת סרטי תחקיר בנושאי בריאות עבור ערוץ 10, וכן סדרה קומית בהנחיית אביעד קיסוס, "המסע לארץ הציצים". בחצי השנה האחרונה של 2011 ובתחילת 2012 שודרה הסדרה "מעושרות" אשר יצרה וביימה בהפקת mytv; הסדרה הייתה להצלחה גדולה בערוץ 10, זכתה לרייטינג גבוה ולהיקף חשיפה גדול בתקשורת. הסדרה עוסקת ב-6 נשים עשירות והתנהלותן אל מול כסף וסמלי סטטוס. הסדרה שהייתה משעשעת וביקורתית הפכה לאייקון תרבותי.
בשנת 2016 שודרה בערוץ 10 הסדרה ״דיני נפשות״, אותה יצרה כתבה וביימה בן דור, שעסקה בפרקליטות ובמערכת המשפט הישראלית. הסדרה חשפה פרשות שחיתות, עינוי דין ועיוות דין בתוך מערכת המשפט. היא יצרה סערה ציבורית עצומה וזכתה לביקורות מצוינות לצד ניסיונות הכפשה מצד מערכת המשפט. במהלך השנים גם נושאים שהיו שנויים במחלוקת ב-2016 הסתברו כמדויקים.
בשנת 2016 עלתה לשידור סדרה נוספת בבימויה של בן דור שעסקה במורי בתי הספר התיכוניים בישראל. הסדרה ניסתה להביא לידיעת הצופים את מורכבות העבודה בהוראה ואת חוסר הנכונות של המדינה לתגמל את המורים כראוי.
במאי 2018 החלה להיות משודרת בערוץ רשת הסדרה שיצרה "הזדמנות אחרונה לאהבה".
בשנת 2020 עלתה לשידור בכאן11 הסדרה בבימויה של בן דור מתחילים מאפס, במסגרתה משתתפים נפרדים למשך שבועיים מכל החפצים בביתם.
בשנת 2022, נתנאל רודניצקי ושחף רז הצדיעו במועל יד בשהותם בבית האח הגדול. עקב האירוע, בן דור נכנסה לבית על מנת להרצות לדיירי הבית על מה שעברו הוריה בשואה.
חיים אישיים.
בן דור הייתה נשואה לקובי ניב, ולהם בן ובת. לימדה קולנוע דוקומנטרי בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה כ-16 שנים.
אנרגית מים
קירנה
קירנה (ביוונית Κυρήνη, קיריני) היא עיר עתיקה בתחומי לוב של ימינו. העיר נחשבת כמוקדמת והחשובה מבין חמש הערים היווניות (פֵּנְטַפּוֹלִיס) באזור, והיא העניקה למזרח לוב את שמו "קירנאיקה". קירנה שוכנת בעמק פורה ברמת אלג'בל אלאח'דר, ליד העיר שחאת, כ-10 ק"מ דרומית לחופי הים התיכון, וכ-200 ק"מ צפונית-מזרחית לבנגאזי, והיא נקראת על שם מעיין "קירה" (Κύρα) שהיוונים קידשו לאל אפולו.
בשנת 1982 הוכרו שרידי העיר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה.
התקופה היוונית.
קירנה נוסדה בשנת 630 לפנה"ס על ידי מתיישבים יוונים שהגיעו למקום מסנטוריני (תרה). לפי המסורת היא הוקמה בידי באטוס אריסטוטליס (Βάττος Aριστοτέλης) שהקימה כ-16 ק"מ דרומית-מערבית מעיר הנמל אפלוניה (כיום מארסה סוסה). העיר הפכה עד מהרה לחשובה באזור, והגיעה לשיאה במאה ה-5 לפנה"ס. היא עמדה בקשרי מסחר עם כל הערים היווניות, ונשלטה על ידי מלך מקומי.
באמצע המאה ה-5 לפנה"ס, הייתה קירנה לרפובליקה, ומאה שנה לאחר מכן מסרה עצמה לידיו של אלכסנדר מוקדון. לאחר מותו של אלכסנדר מוקדון בשנת 323 לפנה"ס, נשלטה קירנה על ידי בית תלמי. השלטון בעיר הוענק למגאס מקירנה, חתנו של תלמי הראשון, וזה הכריז על עצמו בשנת 276 לפנה"ס כמלך קירנה, הכריז על עצמאותה של העיר וכרת ברית עם הסלאוקים, במטרה לפלוש למצרים. הפלישה כשלה ולאחר מותו של מגאס בשנת 250 לפנה"ס ומלכותו של מלך נוסף, שנמשכה שנה בודדת, שוב הייתה העיר לרפובליקה, ושבה בשנת 246 לפנה"ס לשליטת בית תלמי.
התקופה הרומית.
בשנת 96 לפנה"ס מסר שַליטה של קירנה תלמי אפיון את העיר לידיה של הרפובליקה הרומית, אך העיר שמרה על אוטונומיה.
על פי סטראבון, באותה עת נחלקו תושבי העיר לארבעה מעמדות - אזרחים, חקלאים, תושבים זרים והיהודים שהיוו חלק גדול מהאוכלוסייה.
בשנת 75 לפנה"ס העיר הייתה לפרובינציה הרומית כרתים וקירנאיקה. מרקוס אנטוניוס מסר את העיר לידיה של קלאופטרה ואוגוסטוס שב ואיחד אותה עם כרתים.
בין התושבים היהודים נמנה לפי המסורת הנוצרית שמעון מקירנה, אשר עזר לישו לשאת את הצלב במהלך דרך הייסורים.
בשנת 116, בתקופת שלטון הקיסר טראיאנוס, פרץ מרד יהודי בעיר, אך דוכא לאחר שגבה מחיר כבד בחיי אדם. כך תיאר ההיסטוריון דיו קסיוס את האירועים:
לפי אוסביוס מקיסריה, גרם המרד להתדלדלות האוכלוסייה בקירנאיקה במידה כזו, שמספר שנים לאחר מכן הקים אדריאנוס קולוניות חדשות בפרובינציה כדי לשמר את חיות היישוב במקום.
צמח הסילפיום (Silphium) ששימש בהכנת תרופות ותבלינים היה ענף היצוא העיקרי של העיר משך חלק ניכר מההיסטוריה שלה. ככל הנראה דובר במין של שומר פשוט "ענק" שנוצל עד שנכחד. העיר ונמלה באפולוניה נותרו מרכז עירוני חשוב עד שפקדה אותן רעידת אדמה קשה בשנת 262. העיר שוקמה על ידי הקיסר קלאודיוס השני גותיקוס שקרא את שמה "קלאודיופוליס" (Claudiopolis), אך היא לא שבה לימי זוהרה, ורעידת אדמה קשה מקודמתה, שלוותה בגל צונאמי, פקדה את קירנה שוב בשנת 365. קירנה ננטשה במהלך המאה ה-4.
אתרי העיר.
שרידי העיר ערוכים במספר צברים עיקריים. בצפון-מערבו של האתר שוכן מעיין "קירה" המקודש שסביבו נמצאים מקדשי אפולו וארטמיס מהמאה ה-7 לפנה"ס, ומקדש פרספונה, האדס והקטה. למתחם פולחני זה נוספה סדרה של מבנים גדולים בתקופה הרומית, ובהם מרחצאות טראיאנוס. בחלקו המערבי של האתר שכן התיאטרון היווני שהיה לאמפיתיאטרון בתקופה הרומית. בדרום-מערבה של קירנה נישא האקרופוליס ובדרום-מזרחה שוכנים האגורה והפורום הרומי. מקום זה היה מרכז החיים האזרחיים בעיר ובו ניצבו גם הארכיון, הבולטריון ומספר מקדשי הגיבורים שהידוע שבהם הוקדש לבאטוס הראשון. צפונית-מזרחית לעיר ניצב מקדש זאוס שחודש על ידי הרומאים והפולחן בו נמשך עד ימיה האחרונים של קירנה. הנקרופוליס הנחשב אחד הגדולים בעת העתיקה, שוכן במרחק של 10 ק"מ מהעיר לכיוון נמל אפולוניה. בשנת 2005 התגלו 76 פסלים רומיים באתר המתוארכים למאה ה-2, ואלה השתמרו מתחת לקיר שהופל ברעידת האדמה בשנת 365.
קירכהוף
כללי קירכהוף
רוסיה הקיסרית
הסיוט לפני חג המולד
עמיר בניון
עמיר בניון (נולד בכ"ג באלול תשל"ה, 30 באוגוסט 1975) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, פזמונאי, ומלחין ישראלי, זוכה פרס אקו"ם.
ביוגרפיה.
בניון נולד וגדל בשכונה ד' בבאר שבע להורים שעלו ממרוקו. כבר מגיל צעיר החל לגלות עניין רב במוזיקה. את אלבומו הראשון הפיק בין היתר מחסכונותיו מעבודות שיפוצים. בנעוריו התמכר לסמים, וצרך בין היתר הירואין. הוא התגייס לצה"ל, אך שוחרר לאחר ימים בודדים עקב בעיות סמים.
קריירה.
ביוני 1999 הוציא את אלבומו הראשון, "רק את", בעיבודים ובהפקה מוזיקלית של שמוליק דניאל ונדב ביטון. לאחר הקלטת מספר סקיצות, שלח אותן דניאל למיכה שטרית, שהחליט להפיק את האלבום. האלבום זכה להצלחה גדולה, עם מכירות של יותר מ-40,000 עותקים. בין שיריו המוכרים היו "רק את", "כשאת עצובה", "מורה לחיים", "געגוע", "אולי הפעם", ו"יש לי חלום".
בסוף 1999 הוציא בניון את אלבומו השני, "אותו מקום אותה הרוח", גם הוא בהפקתו של מיכה שטרית. את שירי האלבום עיבדו בעיקר אמנים המזוהים עם סגנון הרוק, כשטרית, ברי סחרוף וז'אן פול זימבריס. האלבום זכה להצלחה פחותה מקודמו, אך הניב את הלהיט "שמחות קטנות", שכתב והלחין שטרית, שגם השתתף בו בשירה. השיר מבוסס על טקסט "עיגולי השמחה" של דסי רבינוביץ'.
בשנת 2001 זכה בניון בתואר תגלית השנה בטקס "נוצת הזהב" של אקו"ם.
בינואר 2002 הוציא בניון את אלבומו השלישי "שלכת", עליו עבד במשך כשנתיים. הוא כתב והלחין את רוב שירי האלבום, ועיבד אותם יחד עם נדב ביטון ושמוליק דניאל. השירים המפורסמים ביותר מהאלבום היו "געגועים לדמיון" ושיר הנושא "שלכת", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו.
באותה שנה התעוררה סערה ציבורית כאשר יוסף לפיד עלה לראיון רדיו לאחר השמעת שירו של בניון "את אינך" (מתוך האלבום "שלכת"), ואמר שהשיר "נורא", והוסיף: "אנחנו כבשנו את טול כרם, או טול כרם כבשה אותנו?". דבריו זכו לגינויים חריפים. ח"כ יגאל ביבי שלח מכתב חריף ללפיד ובו קבל על ההשוואה בין "התופעה החיובית של התפשטות התרבות והזמר המזרחי לכיבוש של מחבלים מטול כרם". אופיר פינס אמר כי "תגובתו מעידה על חוסר סובלנות, חוסר תרבות, יוהרה, התנשאות וחוסר פתיחות". בניון עצמו הגיב: "כאמן וכעושה אמנות אני מכיר את האופן שבו האמנות והיצירה מפעילות אצל אנשים רגשות מסוימים שונים. זה תפקידה של האמנות". בעקבות הסערה הציבורית התנצל לפיד ויזם פגישת פיוס, אך בניון החרים אותה.
"ניצחת איתי הכל" ופרישה: 2003–2005.
בסוף דצמבר 2003 פרסם בניון את הסינגל "ניצחת איתי הכל" ובעקבותיו בינואר 2004 את האלבום שגם הוא נקרא "ניצחת איתי הכל". שיר הנושא זכה להצלחה, והיה ללהיט הגדול ביותר מהאלבום. אחריו יצאו גם הסינגלים "שלום אישה" ו"ימים בהירים" שגם זכו להצלחה. גם האלבום הזה עיבדו נדב ביטון ושמוליק דניאל, יחד עם ליאור שושן ואודי תורג'מן.