האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1646. לאחר חלוקת פולין הראשונה בשנת 1793 נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית במחוז וילנה, והתקיימו בו שתי כנסיות אורתודוקסיות ושני בתי כנסת. בשנת 1921 נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי הרדוק.
בעיר פעל אחד מגדולי תנועת החסידות, רבי מנחם מנדל מוויטבסק.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, כשני שלישים מתושביו. בכפר התקיימה פעילות של החוגים הציוניים, של אגודת ישראל ושל הבונד, וכן פעל בו בית ספר מרשת תרבות.
בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הצבא האדום, והולאמו בו עסקים פרטיים. ב-25 ביוני 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. בראש היודנרט שהוקם בכפר מונה אפרים רצקין.
ב-13 במרץ 1942 הוקם בכפר גטו קטן, בן רוכזו כ-1,500 יהודים בצפיפות רבה. במאי 1942 נלקחו כ-200 מיהודי הגטו למחנה העבודה בקראסנה. בתקופה זו פעל בגטו ארגון מחתרת, בראשות אליהו לידסקי, אשר עשרות מחבריו נמלטו ליערות, וחברו ליחידות פרטיזנים.
ב-22 ביוני 1942 בוצעה בגטו אקציה, בה נורו כ-900 יהודים, וכ-400 הועברו למחנה העבודה בקראסנה. במקביל הצליחו כ-200 יהודים להימלט ליערות הסביבה. היהודים שהושארו בגטו נרצחו כעבור כחודשיים.
הריציב
הריציב (באוקראינית: Гриців) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
האזכור הראשון לעיירה הוא מהמאה ה-13. בשנת 1589 נהרס היישוב מפשיטת הטטרים, ומתקופה זו השתייך למשפחות אצולה ולנסיכים.
יהודי הריציב.
בתחילת המאה ה-20 חיו בהריציב כ-1,000 יהודים, רוב תושביה. בתקופה הסובייטית פעלו בעיירה מועצה יהודית ובית ספר יידי.
ב-5 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ועל יהודיה הוטלו גזירות שונות, תוך הוצאה להורג של עשרה יהודים שנלקחו כבני ערובה.
בתחילת אוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו, בו רבים נפטרו כתוצאה מתנאי מחיה קשים ומעבודות כפייה. ב-4 באוגוסט רוכזו יהודי העיר, וכ-280 גברים נלקחו ליער סמוך, ונרצחו בו.
באביב 1942 הועברו יהודי הגטו הנותרים לגטו סטרוקונסטנטינוב, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. כ-14 מיהודי העיירה הצטרפו ליחידות פרטיזנים, ונהרגו בקרב.
גריצב
הופעה חיה
טכניקה
טכניקה היא או רצף פעולות של פרט, המיועדת להשגת תכלית.
תפוצה.
טכניקות קיימות הן בעולם החי והן בעולמו של האדם, בתחומים רבים ומגוונים. בעלי חיים שונים משתמשים בטכניקות להכשרת מקום מגורים, להשגת מזון ולעיבודו, ועוד. בני אדם מיישמים טכניקות בכל אשר יפנו - בין אם לצרכים קיומיים, ביחסים בין אישיים, בעבודתם, באמנות, בפנאי או כל צורך אחר.
התפתחות ולמידה.
רוב הטכניקות עוברות בין פרטים באמצעות למידה, ותרגול של הטכניקה מקנה למתרגל שליטה בה.
לעיתים טעות מקרית בהפעלת טכניקה מובילה לתוצאות טובות יותר, ומאומצת באופן קבוע. לטעויות כאלה מיוחסות כמה מההמצאות החשובות בהיסטוריה האנושית. בנוסף, אנשים המפעילים טכניקה עשויים לנסות ולשפר אותה בכוונת תחילה בתהליך של ניסוי וטעייה.
בדרך כלל מפותחות טכניקות חדשות כאמצעי לשימוש בטכנולוגיה חדשה, או כתוצאה מתגליות המשנות את תמונת העולם (לדוגמה, טכניקת הפיסטור פותחה כתוצאה מגילוי החיידקים).
בית וילהלם אברלה
בית וילהלם אברלה הוא מבנה דו-קומתי בצפון המושבה שרונה בתל אביב-יפו, כיום הקריה. המבנה הוקם בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ושימש למעלה משישים שנה כלשכת ראש הממשלה מימיו של דוד בן-גוריון ועד אריאל שרון.
הקמת הבניין.
הבניין הוקם על ידי וילהלם אברלה, בן למשפחת טמפלרים מירושלים. משפחת אברלה עסקה בייבוא וייצוא מגרמניה. ראש המשפחה, פאול אברלה, הקים בסוף המאה ה-19 את בית אברלה בעמק רפאים. אחיו, וילהלם, ניהל את פעילות המשפחה ביפו. בראשית שנות השלושים הקים את אחד הבתים הגדולים והמפוארים בשרונה. במרפסת החזית המזרחית של הבניין הוצג סמל המשפחה.
בשירות הבריטים.
בקיץ 1941, עם גירוש הטמפלרים לאוסטרליה, תפס את הבית המפקד הבריטי של משטרת לוד והבית הפך למפקדת המרחב. במחצית השנייה של שנות ה-40 שימש הבניין כמפקדה של קצין בריטי ששמו הפרטי היה מיקי והבניין זכה לכינוי "בית מיקי".
לאחר הקמת המדינה.
לאחר החלטת כ"ט בנובמבר פינו הבריטים את מתחם שרונה והבית עבר לשמש את מטה חטיבת קרייתי. הקומה הראשונה שימשה את האלוף מיכאל בן גל ואילו הקומה השנייה שימשה קורס מ"כים של חטיבת גבעתי. ב-2 במאי 1948 ביקר במקום בן-גוריון והחליט למקם בו את משרדיו. במקום שוכנה לשכת ראש הממשלה, מזכירות הממשלה ואולם ישיבות הממשלה. חדר השינה בקומה השנייה הוכשר כמשרדו של בן-גוריון.
ב-16 במאי 1948 התקיימה בבית ישיבת הממשלה הזמנית הראשונה ובה הוחלט על בחירת חיים ויצמן לנשיא מועצת המדינה הזמנית. בדצמבר 1949 החליט בן-גוריון להעביר את משרדי הממשלה לירושלים, אך השאיר את המבנה כלשכה התל אביבית. הבניין שימש בתפקיד זה במשך כשישים שנה עד לימיו של אריאל שרון.
בשנת 2006 עברה לשכת ראש הממשלה למגדל המטכ"ל, והבניין נמסר לרשות משרד הביטחון. הבניין מיועד כיום לשימור ולשימוש כמוזיאון לתולדות הקריה. ב-2016 ערך משרד פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים פרוגרמה לחידוש המבנה והשמשתו מחדש כמרכז מבקרים ואירוח רשמי של בסיס הקריה ומשרד הביטחון.
בחודש ספטמבר 2018 הסתיימו העבודות על ידי חברת קן-התור הנדסה ובניין בע"מ והמבנה נפתח לציבור. לקראת ראש השנה תשע"ט התכנס פורום מטכ"ל יחד עם ראש הממשלה ושר הביטחון להרמת כוסית במשרד המשוחזר.
בכניסה נמצא משרד אלוף בהמתנה.
שירמן
קופה אמריקה 1989
תחרות הקופה אמריקה 1989 (1989 Campeonato Sudamericano Copa América), הוא גביע אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל ה-34. הטורניר נערך בברזיל בין ה-1 ל-16 ביולי 1989, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). כל עשר הנבחרות החברות בהתאחדות השתתפו בטורניר.
הטורניר חולק לשני בתים מוקדמים בני חמש נבחרות כל אחד, ומכל בית העפילו שתי נבחרות לבית הגמר. נבחרת , מארחת הטורניר, סיימה ראשונה בבית הגמר, ובכך זכתה בטורניר בפעם הרביעית בתולדותיה, והראשונה מאז 1949. גם בזכייתה הקודמת הייתה ברזיל הנבחרת המארחת.
המשחק האחרון בטורניר, במסגרת המחזור השלישי של בית הגמר, הפגיש את נבחרות ברזיל ו כשלשתיהן מאזן זהה של שני ניצחונות ופער שערים של 5-0. המשחק שימש כמעין משחק גמר, שבו המנצחת תזכה בתואר. שער של רומאריו בדקה ה-49 הכריע את המשחק, והטורניר כולו, לטובת ברזיל.
בבטו היה למלך השערים של הטורניר עם שישה שערים, שלושה מתוכם בבית הגמר.
אצטדיונים.
הטורניר שוחק בארבעה אצטדיונים, בארבע ערים שונות. הגדול והמפואר מביניהם, אצטדיון המרקנה בריו דה ז'ניירו, אירח את כל משחקי בית הגמר, בשלושה ימים של הצגה כפולה.
סיבוב ראשון.
בשלב זה, מחולקות הנבחרות לשני בתים בני חמש נבחרות כל אחד. הנבחרות נפגשות אחת עם השנייה פעם אחת, ושתי הראשונות מכל בית מעפילות לבית הגמר.
עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר:
מלכי השערים.
6 שערים
4 שערים
3 שערים
ביצ'ה
עדנאן (אפונים)
עדנאן (בערבית: عدنان) היא דמות מיתולוגית ערבית (בהמשך מוסלמית) שהוא אב קדמון-אֶפּוֹנִים לכל ערביי צפון, מרכז ומערב חצי האי ערב. בכך הם נבדלים משאר ערביי דרום חצי האי צאצאי קחטאן (כנראה שמו של יקטן במסורת הערבית). מסורת הדתות האברהמיות מציגה את ישמעאל כאביו הקדמון ומוחמד כצאצאו בדור ה-21.
פרט לכך שעדנאן הוא צאצא של ישמעאל אין אחדות דעים אודות אבותיו הקדמונים ומספר הדורות ביניהם, אך השתמרו מסורות יוחסין שמראות שמוחמד הוא מצאצאיו. רוב ההיסטוריונים המוסלמים טענו שהוא צאצא של קדר, בנו של ישמעאל ורובם גם מתנגדים לבחינה מחדש של אילן היוחסין. אבן אסחאק הניח כי אביו הקדמון דווקא היה נביות בנו האחר. במסורת האסלאמית נטען שבקרב בני עדנאן נשתמרה אמונה במונותאיזם עד מספר דורות לפני מוחמד, כשעמרו בן לחי, אחד מנכבדי העיר מכה הביא את פולחן האל בעל מאזור א-שאם.
לפי מסורות ערביות ואסלאמיות, עדנאן נולד לאדד, אחד מאצילי שבט קֵדָר שישבו באזור המדבר הסורי. לאחר שאדמתם נכבשה על ידי צבאות נבוכדנצר השני ונחרבה ממלכתם, עדנאן ואביו נדדו דרומה והתיישבו בחג'אז, בעיר מכה, בעוד שאר אחיהם נפוצו והוגלו למסופוטמיה. לעדנאן נולדו שני בנים: מעד ועכ. מעד ירש את אביו והוליד בנים שלימים יקומו מהם מרבית שבטי צפון ערב ועכ התיישב בתימן בעקבות נישואיו עם בת לשבט כהלאן בן שבא שגרו באזור ועבר לדבר בשפתם.
במסורת הטרום איסלאמית.
הדמות מוזכרת בשירה אפית אצל פייטנים לביד אבן רביעה ועבאס אבן מרדאס.
דמותו של עדנאן נזכרה כאב נכבד של כלל שבטי צפון ערב (כנאנה, קייס, תמים, קמעה) ושימש כסמל להתנשאות על שבטי קחטאן שהיו מיעוט ביניהם. כאשר לילה בת לכיז, משוררת בת לשבט רביעה בן נזאר בן מעד בן עדנאן, נחטפה על ידי אחד מאצילי האימפריה הסאסאנית, היא שלחה לבני עמה שיר שתוכנו קריאה אליהם לבוא לעזרתה מתוך מחויבותם אליה כאחיה בני עדנאן.
פרט למסורות הטרום אסלאמיות השם עדנאן מוזכר בכתובות ת'מודיות. אצל הנבטים חשיבותו הגיע לכדי כך שחלק מן הכתובות חתומות ב"עבד עדנאן".