פעולות ה-Auxiliaries, בדומה לפעולות רבות אחרות של ה-Black and Tans, היו באופן "רשמי" לא מורשות. במטרה לכסות על אופי התנהגותם, פרסמו כוחות הכתר (בריטניה) הצהרה לעיתונות ובה נאמר:
"מספר גברים הגיעו לדבלין בשבת במסווה של מי שהולכים למשחק הכדורגל בין טיפררי ודבלין. אך כוונותיהם האמיתיות היו לקחת חלק בסדרת רציחות מזוויעות שהתרחשו בדבלין בבוקר זה. כשנודע בשבת כי כמה מאותם רוצחים שכירים היו נוכחים בקרוק פארק, כוחות הכתר יצאו לפשיטה במגרש. כוונתם המקורית הייתה שקצין ילך למרכז המגרש לדבר במגאפון ויבקש מהמתנקשים להתייצב. אך בהתקרבם, משמר חמוש נתן אזהרה. יריות נורו כדי להזהיר את האנשים המבוקשים, ואלה גרמו למנוסת בהלה והימלטות בתוך המהומה".
ה"טיימז", כתב עת של היוניוניסטים, לעג לגרסה זו לאירועים שיצאה מטירת דבלין, בה ישבו הבריטים. כך גם עשתה משלחת של תנועת העבודה הבריטית שביקרה באירלנד באותה תקופה.
מאוחר יותר באותו יום, נעצרו שני קצינים בכירים של ה-IRA, דיק מק'קי ופידר קלאנסי, אשר עזרו לתכנן את רציחות הסוכנים הבריטים וקונור קלון (Conor Clune), אזרח לא מעורב ומי שהיה אחיינו של הארכיבישוף קלון מפרת', אוסטרליה. הם הובאו לטירת דבלין, עונו ו"נורו בעת שניסו להימלט". כך לפי הסיפור הרשמי, שטען כי מאחר שלא היה מקום בתאים הם הושמו בחדר משמר המכיל נשק, ונהרגו בעת שניסו לברוח.
היום שאחרי.
התנהגותם של ה-Auxiliaries ושל הבלאק אנד טאנס במהלך מלחמת העצמאות האירית, שבמידה רבה קיבלה רשות מהגורמים המוסמכים בחשאי, סייעה להפנות את דעת הקהל האירית נגד בריטניה. מספר פוליטיקאים בריטיים ואף המלך הביעו את מורת רוחם הרבה מן הזוועות שביצעו כוחות הכתר. הטבח ההמוני של גברים, נשים וילדים, הן צופים והן שחקנים, זכו לכותרות ראשיות בעיתונים ברחבי העולם, והזיקו לאמינות הבריטית.
השילוב של אובדן כנופיית קהיר, שהרסה את המודיעין הבריטי באירלנד, יחד עם ההד הציבורי הנרחב לו זכו עקב יום ראשון העקוב מדם, פגעו קשות בטענה לשלטון בריטי באירלנד. גורמים אלה יחדיו גם הגבירו את התמיכה בממשלה הרפובליקנית של איימון דה ואלירה.
אירועי יום ראשון העקוב מדם נשארו חקוקים בזיכרון הציבורי. האגודה האתלטית הגאלית הכריזה על אחד היציעים כ"יציע הוגאן", על שמו של השחקן שנהרג.
ג'יימס ריאן, שהיה המודיע לגבי קלנסי ומק'קי, נורה ונהרג על ידי ה-IRA במהלך פברואר 1921.
רג'ינלד קל
רג'ינלד קל (באנגלית: Reginald Kell; יורק, אנגליה, 1906 - 5 באוגוסט 1981 פרנקפורט, קנטקי, ארצות הברית) היה קלרינטן בריטי.
קריירה.
על קל נאמר, שהיה הקלרינטן הראשון שיכול היה לנגן ללא זיוף מלמעלה למטה והוא היה הנגן הראשון החשוב, שהשתמש בוויברטו באופן מודע ועקבי בצליל שלו ובמובן זה הציב לו כמופת את עמיתו האבובן לאון גוסנס (ג'ק בריימר היה גם הוא חלוץ בוויברטו, אבל הוא התפרסם במועד מאוחר יותר מקל). בהשראת הזמרות הגדולות שפגש, בייחוד קירסטן פלגסטד, שאף קל לחקות את צלילי קולותיהן החמים ועשירי הביטוי בקלרינט.
סר תומאס ביצ'ם בחר בו להיות קלרינטן ראשי בתזמורת הפילהרמונית של לונדון לפני מלחמת העולם השנייה ובפילהרמונית המלכותית אחריה. בראשונה החליף אותו ברנרד וולטון ובשנייה ג'ק בריימר.
ההקלטה שעשה לחמישיית הקלרינט של ברהמס עם רביעיית בוש נחשבה לציון דרך וקבעה אמת מידה. רפרטואר הסולו שלו נמשך מקורלי ולפניו עד ליצירות המאה ה-20.
קל היגר לארצות הברית בשנת 1947, שם בנה לו קריירה קונצרטית מצליחה. הוא פרש בגיל מוקדם, בן 51.
סובארו ליאונה
סוּבארוּ ליאונה הוא דגם של מכונית משפחתית של חברת סובארו היפנית אשר יוצר בין השנים 1971–1989 (דגם ההמשך שלו, סובארו לויאל היה בייצור עד שנת 1994). דגם זה היה אחד מכלי הרכב הנפוצים בישראל.
יצרנית הרכב סובארו היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני Subaru Corporation (שם רשמי: "פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: 富士重工業株式会社).
היסטוריה.
ליאונה היה דגם ההמשך הישיר לסובארו FF-1 שהושק בשנת 1970 וסובארו 1000 שהושק בשנת 1966. דגם הליאונה כלל את רוב האלמנטים המוצלחים והחדשניים מהדגמים המוקדמים, והציע שיפורים וחידושים תוך יישור קו עם מכוניות אירופיות ואמריקאיות. בדומה לקודמו, גם ליאונה תוכננה כמכונית עממית זולה, אמינה ובעלת צריכת דלק נמוכה. עם זאת הדגם כלל אבזור עשיר יחסית, כגון רדיו מובנה ברכב, מתלים מתקדמים, מנועי בוקסר ועוד. כלי הרכב יוצא למספר גדול של מדינות, בהם ישראל וארצות הברית שבהם זכה לתפוצה רחבה.
מאפיינים טכניים.
הנדסתו של דגם זה פשוטה יחסית אך מתאפיינת במספר רב של חידושים ופריצות דרך. ביניהם ניתן לציין את השימוש במנועי בוקסר מקוררי מים, תמסורות אוטומטיות, הנעה קדמית ומאוחר יותר הנעה כפולה קבועה עם הילוך כוח בחלק מן הדגמים, מנועי טורבו ומוזרקי דלק, שלדה אחודה, מתלי מקפרסון ובלמי דיסק, פרופיל נמוך שנוצר על ידי המנוע השטוח, ואלמנטים עיצוביים שנועדו לשפר את הנצילות של המקום, כגון מיקום הגלגל הרזרבי מעל המנוע.
המתלים האחוריים היו מסוג זרוע אחורית נגררת, שהיא גרסה של מתלי מקפרסון. השימוש בשלדה אחודה ובמתלי מקפרסון היה חדשני וייחודי בזמנו, מה שהעניק יכולת עבירות גבוהה התנהגות כביש טובה. ליאונה צוידה בבלמי דיסק מקדימה ותוף מאחור. חישוקי הגלגלים היו בקוטר 13 אינץ'. מערכת ההיגוי היא ישירה, באמצעות סבסבת וגל זיזים, בדגמים מסוימים, ובדגמים מאוחרים הותקן הגה כוח הידראולי, מופעל על ידי משאבה הידראולית שהופעלה ברצועה מהמנוע.
דגמים.
ליאונה הוצעה במספר רמות אבזור, הנפוצה בהם היא גרסת ה-DL, שהייתה בעלת מחיר אטרקטיבי. דגם ה-GL התאפיין בתוספות נוחות רבות וכלל לוח מחוונים עם מד סיבובי מנוע ומספר מדדי מנוע נוספים בלוח השעונים. דגם ה-GL הוחלף בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20 ל-GL-10 שכלל כמה תוספות וחידושים והיה הבסיס לדגם ההמשך של הלאונה, הלויאל. במהלך השנים היו ללאונה גם דגמי נישה נוספים כגון RX.
סובארו לויאל ומחליף לליאונה.
עם תחילת שנות ה-90 החלה סובארו לחדש את ההיצע שלה, ולתכנן מחליף ללאונה, אך הוחלט להמשיך את ייצור ה-GL-10, תחת שם חדש, לויאל. הדגם שהחליף את הליאונה היה דגם האימפרזה.
בישראל.
כאשר הליאונה הושקה, חברת סובארו כבר שיווקה בארץ את דגמי ה-FF-1 שהיו פופולריים מאוד, אך פריצת הדרך האמיתית של החברה הייתה עם הליאונה, הדגם ששווק בעיקר בגרסת ה-DL, אך שאר הגרסאות היו זמינות גם כן, היה זול, וזכה לתדמית החיובית של ה-FF שהיה אמין ומאובזר. הדגם זכה להצלחה רבה והתחרה בדגמים האירופיים בעלי המחיר הנמוך, ועלה על מתחריו ברוב קטגוריות ההשוואה. הליאונה (שכונתה בישראל בפשטות "סובארו") הפכה לימים לרכב הנמכר ביותר בישראל. לעיתים כונה הדגם בסלנג "סובארו פשע". בציבור החרדי נפוץ הכינוי "סובארו אברכים".
דגם האימפרזה, שהחליף את הליאונה, שווק בישראל בין השנים 1993-1996 תחת השם "גרנד ליאונה" כדי ליצור המשכיות לשם הדגם היוצא, אך ב-1997 חזר הדגם לשמו הבינלאומי.
הטריטוריה האנטרקטית הבריטית
הטריטוריה האנטארקטית הבריטית
ברוך ממז'יבוז'
ר' ברוך ממז'יבוז' (ה'תקי"ז, 1757 – י"ח בכסלו ה'תקע"ב, 1811) היה נכדו של הבעל שם טוב ואדמו"ר בדור השלישי לחסידות. היה האדמו"ר הראשון שהשתית את טענתו לתואר ולבכורה על ייחוסו, ובכך היה חלוץ רעיון השושלתיות בתנועת החסידות.
ביוגרפיה.
ר' ברוך נולד במז'יבוז' לרבי יחיאל (מיכל) אשכנזי ולאדל, בתו היחידה של הבעל שם טוב, וגדל שלש שנים אצל סבו. לאחר מכן, עיקר חינוכו היה אצל ר' פנחס מקוריץ בעת שבתו באוסטרוה. הוא נשא לאשה את בתו של אחד מעשירי אוסטרוה, ר' טוביה קצקש. למד אצל המגיד ממזריטש. בתק"ם (1780) התקבל לאדמו"ר בטולצ'ין, עיר מגורי אביו, ומשם הנהיג את חצרו. בשנת תקמ"ח (1788) עבר ר' ברוך למז'יבוז', אך המשיך מדי פעם להגיע לטולצ'ין, ובחודשי הקיץ היה מתגורר רק שם.
הוא נטמן ליד סבו במז'יבוז'.
חצרו.
ר' ברוך היה נוהג לקבל פדיונות מחסידיו להחזקת חצרו, ולא פעם סירב לקבל אנשים שסירבו לתת לו פדיון. לשם איסוף הפדיונות גם היה נוסע בעיירות, בהן התגוררו חסידיו. חלק מהכסף שקיבל שלח ר' ברוך לחיזוק היישוב החסידי בארץ ישראל. חצרו נודעה לתהילה הודות לעושרו ולאנשיו, כמו הרשל'ה מאוסטרופולי. רבים ראו בהתנהגות ר' ברוך חיקוי לרוזן סטניסלב פליקס פוטוצקי, מושל המחוז, וקראו לו הנסיך מטולצ'ין. למרות הטענות רוב יהודי חבל פודוליה קיבלו את מנהיגותו.
יחסיו עם מנהיגים חסידיים אחרים.
ר' פנחס מקוריץ ור' יעקב יוסף מפולנאה העידו שהבעל שם טוב מינה את נכדו ר' ברוך כיורשו כשיגדל (ספר מקור ברוך) ור' ברוך ראה את עצמו כיורשו הבלעדי של סבו, וככל הנראה מסיבה זאת התנגד לפגישות עם אדמו"רים אחרים שחלקו על כך, והתייחסו אליו כאל שווה בין שווים. כמו כן נמנע מעיסוק בפעילות ציבורית רחבה ומאבק עם השלטונות על זכויות יהודים ובא במחלוקת עם מנהיגים חסידיים אחרים, כדוגמת ר' לוי יצחק מברדיצ'ב ר' שניאור זלמן מליאדי ואחיינו ר' נחמן מברסלב.
משפחתו ויורשיו.
רבי ברוך היה נשוי לבתו של הרב טוביה קטצקש מאוסטראה ממנה נולדו לו 4 בנות, ובשנית לבתו של רבי אהרן מטיטיוב.
את מקומו במז'יבוז' מילא חתנו רבי יצחק מיאמפולי בן רבי יוסף מיאמפולי, בעל בתו חנה, ואת מקומו בטולצ'ין חתנו רבי דוב בער בן רבי שלמה מקרלין, בעל בתו רייזל (ואחריו בנו רבי שלמה).