יעקב מאיר זלקינד פרסם מאמרים ומסות בענייני השעה, ובעניינים תורניים. מאמריו נדפסו בכמה לשונות, יידיש עברית ואנגלית. הוא היה ממתרגמי התלמוד ליידיש, מפעל ענק שלא השלימו. בצד פעילותו למבוגרים היה זלקינד גם ממחדשי ספרות הילדים העברית. הוא השתתף בקביעות, במשך שנים, בשבועון הילדים העברי בוורשה "עולם קטן". בין תרומותיו לכתב העת הזה היו עיבודים ותרגומים משל סופר הילדים הצרפתי ארנו ברקן. ספריו, ביידיש ובעברית, נדפסו בכמה יבשות: בלונדון ובחיפה, בוורשה ובבואנוס איירס.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
ספריו.
בהשתתפותו:
תרגומיו.
תרגום ועיבוד לעברית:
תרגום ליידיש:
קישורים חיצוניים.
מפרי עטו:
מר שיהוק
מר שיהוק (באנגלית: Mr. Hiccup) היא סדרת אנימציה איטלקית בת 39 פרקים באורך 3 דקות כל אחד שהופקו לטלוויזיה ב-1983. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים ומאז 2011 משודרת גם בערוץ ג'וניור.
הסדרה מתמקדת בחייו של מיסטר היקאפ בעל השיהוקים הכרוניים ולדרך שבה הוא מוציא את עצמו מהמצבים המביכים והלא קלים אשר מטרד זה מוביל אותו אליהם. כדי להיגמל מהשיהוקים הכרוניים מהם הוא סובל, בכל פרק מיסטר היקאפ מנסה דברים שונים שיעזרו להפסיק את השיהוקים, ללא הצלחה רבה.
זכריה גלוסקא
זכריה גלוסקא (אוגוסט 1895 - 19 בספטמבר 1960) חבר הכנסת הראשונה מטעם התאחדות התימנים בישראל.
זכריה גלוסקא נולד בעיר חידאן שבתימן בשנת 1895. הוא עלה ארצה בשנת 1909 והתיישב עם משפחתו בשכונת שבזי (שקדמה לתל אביב ומהווה כיום חלק ממנה). הוא קיבל חינוך מסורתי במסגרת החדר. עבד כפועל בבית חרושת ובפרדסי פתח תקווה.
לקח חלק פעיל בבנין העיר תל אביב, הוא עצמו עסק בקדיחת הבאר הראשונה של תל אביב, וכן עסק בהקמת גמנסיה הרצליה.
הצטרף למפלגת הפועל הצעיר בשנת 1911 ולהסתדרות עם ייסודה (1920). נמנה עם מייסדי הסתדרות "צעירי המזרח", מפלגת לוויין של הפועל הצעיר, בשנת 1920, ונבחר מטעמה בבחירות לאספת הנבחרים הראשונה. בשנת 1925 הוא נבחר כיושב ראשה. נבחר לוועד קהילת יהודי יפו ותל אביב בתחילת 1925 מטעם רשימה של התימנים.
מראשי התאחדות התימנים בישראל. בשנת 1939 יצא בשליחותה לערוך מגבית במצרים ובארצות הברית, ועקב מלחמת העולם השנייה נשאר באמריקה וחזר לארץ רק בשנת 1949.
הוצב במקום הראשון ברשימת התאחדות התימנים בבחירות לאספה המכוננת והיה הנציג היחיד מטעם ההתאחדות בכנסת הראשונה. התריע כנגד אפליית יהודי תימן.
נפטר בקנדה, בדרכו לשליחות בארצות הברית.
כסאות מוסיקליים
כלכלית ירושלים
כלכלית ירושלים בע"מ (לשעבר: "החברה הכלכלית לירושלים") היא חברת נדל"ן ישראלית. החברה פועלת בתחום רכישת קרקעות, ייזום, בנייה ופיתוח, רכישה והשכרה של נכסי מקרקעין בתחום המסחר, התעשייה, המשרדים והמגורים בישראל ובעולם, בעיקר באירופה ובצפון אמריקה. בשנת 2012 החזיקה החברה, בעצמה ובאמצעות חברות בנות - "מבני תעשייה בע"מ", "דרבן השקעות" ו"מירלנד פיתוח", נכסים בשטח של 4.2 מיליון מ"ר, המאכלסים כ-9,000 דיירים מסוגים שונים. ב-2014 אוחדו חברות הבנות וכלכלית ירושלים תחת מטה החברה בשם "קבוצת מבנה". במאי 2019, לאחר תהליך של כמעט שנה, החליטו בעלי המניות של שתי החברות כי כלכלית ירושלים תמוזג לתוך חברת הבת מבני תעשייה. החברה הייתה ציבורית ונסחרה במדד ת"א 125. בנובמבר 2019 מוזגה כלכלית ירושלים אל תוך חברת הבת מבני תעשייה ונמחקה מהבורסה.
היסטוריה.
החברה נוסדה באפריל 1948 ביוזמתם של דב יוסף (יו"ר "ועדת המוסדות לענייני ירושלים) ומנשה אלישר, במטרה להיות גוף ממלכתי לפיתוחה של ירושלים. פעולותיה הראשונות היו הכשרת שדה תעופה בשכונת גבעת שאול (כיום רחוב כנפי נשרים), לאספקת מוצרים לעיר בדרך האוויר, והכשרת אזור תעשייה בשכונת תל ארזה לצורך הקמת מקומות תעסוקה בעיר. במשך השנים הקימה החברה את אזורי התעשייה בתלפיות, בהר חוצבים ובגבעת שאול. אחרי שנת 1967 הקימה גם את אזורי התעשייה עטרות ומישור אדומים ופארק תעשיית ההיי-טק הר חוצבים.
לאחר ההפרטה.
בשנת 1987 היא הופרטה לראשונה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובשנת 1989 רכשה קבוצה בראשות אליעזר פישמן את יתרת מניותיה מידי הממשלה. בשנת 1993 רכשה החברה את מניות הממשלה בחברת "מבני תעשייה", והפכה להיות חברת הנדל"ן המניב הגדולה במדינה. בשנת 2000 רכש פישמן את מניות שותפיו בחברה, והפך להיות בעל השליטה היחיד בה. בשנת 2011 התמזגה החברה עם חברת הנדל"ן "דרבן השקעות" והחזיקה היום 100% ממניותיה.
בשנת 2001 החלה החברה את פעילותה הבינלאומית, ומאז רכשה נדל"ן מניב וקרקעות בארצות הברית, בקנדה, בצרפת, בגרמניה, בהולנד, בפולין, באוקראינה, ברוסיה, בליטא, בשווייץ, בהודו, בתאילנד, בסרביה, במקדוניה ובפורטוגל. ב-2006 הנפיקה החברה את חברת מירלנד (Mirland), המרכזת את פעילותה ברוסיה, בבורסת AIM של הבורסה לניירות ערך בלונדון. בשנים 2002 - 2013 נוהלה החברה על ידי עודד שמיר.
באוגוסט 2016 הגישה רשות המיסים בקשה להכריז על אליעזר פישמן כפושט רגל בגין החוב, העולה על 196 מיליון ש"ח, ולממש את נכסי קבוצת פישמן. החל מתחילת שנת 2016 החברה היא ללא גרעין שליטה וזאת בשל הנפקת מניות משמעותית שנעשתה לציבור לצורך גיוס מזומנים לשירות החובות הקיימים של פישמן. בעלי העניין בחברה הם דוד ומיכל פורר (24%), חברת הביטוח פניקס (10%), חברת סאמיט שנשלטת על ידי זוהר לוי (7.5%), אלטשולר שחם, פסגות (6% כל אחד), מנורה (5.5%) ועוד.
בתחילת נובמבר 2019 התקבל אישור סופי למיזוג בין כלכלית ירושלים למבני תעשייה, והוחלפו מניות כלכלית ירושלים במניות מבני תעשייה ואיגרות החוב של כלכלית הוחלפו באיגרות חוב זהות של מבני תעשייה. המיזוג יצר סינרגיה בין החברות וחסך בעלויות תפעוליות. לאחר המיזוג, לקבוצת כולה 573 נכסים בישראל בשטח של כ-1.6 מיליון מ"ר.
רו&quot;ח
פול רביר
רשומות מועדון הפיקוויקים
רשומות מועדון הפיקוויקים (באנגלית: The Pickwick Papers או בשמו המלא The Posthumous Papers of the Pickwick Club) הוא הרומן הראשון של צ'ארלס דיקנס. הרעיון של המאייר רוברט סימור היה לפרסם סדרת איורים שיתארו אירועים של פעילות ספורטיבית בלווי טקסט. דיקנס נבחר למחבר הסיפורים בעקבות הצלחת "רישומים מאת בוז" ("Sketches by Boz"). דיקנס, שהיה בטוח ביכולתו, לקח על עצמו לפרסם המשכים חודשיים גם אחרי שסימור התאבד. הסדרה זכתה להצלחה עצומה, והפופולריות של "מועדון הפיקוויקים" הגיעה לשיאה כשהוצג סם ולר (משרתו הנאמן של מר פיקוויק). המכירות הלכו וגברו, הועלו מופעי תיאטרון, נמכרו ספרי בדיחות סם ולר ומוצרים נוספים.
ההוצאה לאור.
הרומן פורסם ב-19 חלקים במשך 20 חודשים החל ממרץ 1836 ועד אוקטובר 1837, הפרק האחרון היה כפול באורכו ומחירו היה 2 שילינג. דיקנס אחר פעם אחת את מועד ההגשה, כשהתאבל על מות גיסתו מרי הוגארת' במאי 1837.
שני החלקים הראשונים הכילו ארבעה איורים מאת רוברט סימור ו-24 דפי טקסט. כשסימור התאבד החליף אותו ר. ו. בס עבור החלק השלישי אך המו"לים לא היו מרוצים ממנו, והוא הוחלף על ידי ה. ק. בראון (פיז), מאייר שהמשיך לעבוד עם דיקנס עוד 23 שנים (הוא אייר את בין שתי ערים בשנת 1859). הפורמט של המגזין שונה ל-32 דפי טקסט ושני איורים בכל חלק. דיקנס גם ויתר על הרעיון המקורי של "מועדון הספורט", והיצירה החלה לקבל צורה של רומן.
עלילת הספר.
הגיבור הראשי של הרומן, מר פיקוויק, הוא ג'נטלמן אנגלי מבוגר, תמים וטוב לב, המייסד של "מועדון הפיקוויקים". המאיירים ציירו אותו כבעל פנים עגולות, מגולח למשעי, בעל הופעה נאה ומרכיב משקפיים. מר פיקוויק מטייל בלוויית חבריו מר וינקל, מר סנודגראס ומר טאפמן. הרפתקאותיהם הם הנושאים העיקריים ברומן. בין המאורעות הזכורים ביותר: תביעה משפטית שבעלת הבית של מר פיקוויק תובעת אותו על הפרת הבטחת נישואין, וכליאתו בכלא פליט כאשר הוא מסרב בתקיפות לשלם את חובו. התפתחות אחרונה זו קשורה לביוגרפיה של דיקנס: כאשר היה נער נאסר אביו כיוון שלא עמד בתשלום חובותיו.
על אף שמבנה הרומן והעלילה אינם מתוכננים בקפידה, והסיפור מורכב מאפיזודות שאינן בהכרח קשורות זו לזו, עיקר כוחו הספרותי של הרומן בדמויות הבלתי נשכחות שבו. הדמויות מתוארות בצורה היתולית, לעיתים בהגזמה של מאפיינים עיקריים או תכונות בולטות. מלבד מר פיקוויק עצמו הדמויות המשעשעות ביותר הן משרתו האישי של מר פיקוויק, סם ולר ואביו מר ולר, מר ג'ינגל, הנוכל והמתחזה וג'ו הנער השמן שאוכל כמויות גדולות של מזון ונרדם בכל שעה ובכל מצב.
בין סיפורי ההרפתקאות של פיקוויק וחבריו משובצים סיפורים קצרים שמסופרים על ידי דמויות שונות ברומן, סיפורים אלה מתמעטים לקראת סוף הספר.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה.
בנוסף נעשו עיבודים לרדיו ולטלוויזיה ברשת ה-BBC.
מועדון הפיקוויקים
סייגון
צומת השרון
צומת השרון (המכונה צומת בית ליד) הוא צומת חשוב במרכז הארץ, בו מצטלבים כביש 4 ("כביש חיפה – תל אביב הישן") וכביש 57 המוליך מנתניה למחלף ניצני עוז. הכינוי "צומת בית ליד" מקורו בשמו של הכפר הערבי ששכן בסמוך לו, ח'רבת בית ליד (שהוקם על ידי תושבי הכפר בית ליד בנפת טולכרם), אשר ננטש ונהרס במלחמת העצמאות. בסמוך לחורבות הכפר הנטוש הוקם בשנת 1948, על ידי חיילים משוחררים מאנשי בית"ר ואצ"ל, המושב נורדיה.
בתחום הצומת נמצא "מסוף בית ליד" המשמש קווי אוטובוס של חברות אגד, קווים ותנופה. קווי האוטבוס הם לאזורי הצפון, השומרון ולשרון.
היסטוריה.