הסרט נפתח כשפמלה וורהיס, אימו של ג'ייסון, מנסה לרצוח את אליס, המדריכה האחרונה שנשארה בחיים ממסע הרצח של פמלה. חייה של אליס ניצלים כאשר היא כורתת את ראשה של פמלה עם מצ'טה ובורחת לתוך היער. ג'ייסון היה עד למקרה זה. 29 שנים אחר כך, קבוצת חברים הכוללת את וויד, אמנדה, ריצ'י, וויטני ומייק, מקימים מחנה. ג'ייסון רוצח את כולם למעט וויטני מכיוון שהיא מזכירה לו את אימו בצעירותה. שישה שבועות אחר כך, אחיה של וויטני, קליי, מגיע ליערות אגם קריסטל, למרות אזהרותיהם של המשטרה והאזרחים, כדי לחפשה. בינתיים, טרנט וחברתו ג'נה, יחד עם חמשת חבריהם, נולאן, צ'לסי, צ'יווי, לורנס וברי, נוסעים לבלות בביתן הקיץ של טרנט, אשר ממוקם ליד אגם קריסטל. כאשר קליי מגיע לביתן של טרנט ומבקש עזרה במציאת אחותו, ג'נה מסכימה לעזור לו, ושניהם הולכים לחפשה בצידו השני של האגם. בעוד השניים מחפשים אחר וויטני, ג'ייסון יוצא ממחבואו ורוצח את שאר החבורה. קליי וג'נה מצליחים להגיע למקום מסתורו של ג'ייסון ושם הם משחררים את וויטני. אחרי מרדף קצר, ג'ייסון מצליח להרוג את ג'נה ומיד לאחר מכן, וויטני וקליי הורגים אותו. השניים מגיעים למזח וזורקים את גופתו של ג'ייסון, מסיכת ההוקי שלו, והשרשרת של אימו למים. כשהשניים חושבים שהסיוט נגמר, ג'ייסון קופץ מן המים ותוקף אותם. לא ידוע אם השניים שרדו את ההתקפה או שזה בעצם חלום.
הסרט יצא לאקרנים ב-2009 בבימויו של מרכוס ניספל. בתפקידים הראשיים מככבים ג'ארד פדלקי כקליי מילר, אמנדה ריגטי כוויטני מילר, דניאל פנאבקר כג'נה, טרוויס ואן וינקל כטרנט, ג'וליאנה גויל כברי ודרק מירס כג'ייסון וורהיס. אדריאן קינג הייתה אמורה לגלם בתפקיד אורח את אליס בפתיח של הסרט. אך בסופו של דבר תפקיד זה ניתן לסטפני רודוס.
אשכר ארבליך בריפמן
אֶשְׁכָּר ארבליך בריפמן (נולדה ב-3 באוגוסט 1976) היא סופרת נוער ישראלית. ידועה בעיקר בזכות סדרת הספרים שכתבה, "ווינטר בלו, ילדת פיות".
ביוגרפיה.
נולדה ומתגוררת עד היום בחיפה. בתיכון, למדה במגמה לאמנות פלסטית בבית-הספר התיכון לאמנויות ויצו חיפה. גדלה כבת יחידה להורים גרושים. אמה הייתה דוקטור לספרות ובצעירותה של אשכר חלתה אמה במחלה קשה.
במהלך שירותה הצבאי בצה"ל הכירה את בעלה. לאחר השחרור עבדה בעבודות מזדמנות, ואחר כך החלה לכתוב. היא פנתה לכעשר הוצאות ספרים, ולאחר תשע דחיות קיבלה "תשובה חיובית אחת שהושארה במשיבון לאחר שהיא כבר שכחה מכל העניין".
בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה, מטעם האוניברסיטה הפתוחה. בשעות הפנאי שלה היא מציירת ומצלמת. נשואה לדורון ארבליך, מהנדס תוכנה, ואם לשלוש בנות.
יצירתה.
ארבליך בריפמן חיברה את סדרת ספרי הנוער המצליחה "ווינטר בלו, ילדת פיות", המגוללת את סיפורה של ילדה בת 14 החיה במקביל בשני עולמות: עולם בני האדם, בו היא חיה ככל ילדה אחרת בת גילה, ועולם סודי ופלאי - ארץ קסם. בשנת 2004 ראה אור הספר הראשון: "ווינטר בלו ילדת פיות - אבני הכוח", ונכון ל-2017 יצאו שבעה ספרים מהסדרה. הסדרה כולה התפרסמה בהוצאת ידיעות ספרים, במסגרת "פרוזה עשרה".
ארבליך בריפמן כתבה גם ספרים שאינם שייכים לסדרת "ווינטר בלו" כגון: "אניס, מכשפה מתחילה" ו"ליר הדרקון ושעון החול". כמו כן, הוציאה לאור ספרים שאינם מתחום הפנטזיה, בהם "כוכבים נופלים", שראה אור ב-2008, בהוצאת ידיעות ספרים, וכן ספר לפעוטות בשם "אמא, נכון?", שנכתב בהשראת בתה, אשר כתבה ואיירה, וראה אור בהוצאת "ידיעות אחרונות".
ספרה הראשון למבוגרים "עיני אוניקס" ראה אור בהוצאת "דני ספרים" בשנת 2017.
ז'ונאס סאווימבי
ז'ונאס מאליירו סאווימבי (בפורטוגזית: Jonas Malheiro Savimbi; 3 באוגוסט 1934 - 22 בפברואר 2002) היה מנהיג מורדים באנגולה שייסד את ארגון האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה (UNITA) ב-1966 ומילא חלק חשוב במלחמה הקרה. הארגון נלחם לעצמאות מפורטוגל ואחר כך נאבקו בממשלת אנגולה המרקסיסטית.
סאווימבי וארגונו נתמכו במאבקם נגד ממשלת אנגולה המרקסיסטית על ידי גורמים זרים רבים, בהם ארצות הברית. הממשלה שנגדה לחם נתמכה על ידי ברית המועצות, קובה וניקרגואה הסנדיניסטית. סאווימבי וארגונו היוו ציר במלחמה הקרה, בין גושי המערב והמזרח באנגולה, והוא נתפס כ"לוחם חופש" או "טרוריסט", כתלות בצד המגדיר.
ביוגרפיה.
שנותיו המוקדמות.
ז'ונאס סאווימבי נולד וגדל במחוז המרכזי הואמבו, שהיה לאחר מכן לבסיס כוחו המרכזי במלחמת האזרחים באנגולה, שהחלה לאחר שחרורה משלטון פורטוגל ב-1975. מלחמה זו הייתה עקובה מדם וממושכת, ועלתה בחייהם של כמיליון וחצי בני אדם.
סאווימבי למד בסין בשנות השישים, והושפע עמוקות מהטכניקות המאואיסטיות של לוחמת גרילה במספר חזיתות, שבחלק מהן מתבצעת מתקפה ובאחרות נסיגה. כמו מאו, גם סאווימבי העביר אוכלוסיות נרחבות של כפריים ממקום מושבם כחלק מהטקטיקה הצבאית שלו. בתחילה הוא ביקש עמדת כוח ב-MPLA המרקסיסטי, אך התנער עד מהרה מהמרקסיזם והשתלב ב-FNLA. לאחר שנתיים ב-FNLA, התפלג ממנו ב-1966 והקים, בסיוע סיני, את UNITA. הוא החל להיאבק בפורטוגזים, אך גם דאג לבצר את מעמדו מול ה-MPLA וה-FNLA ליום שלאחרי עזיבת פורטוגל.
סאווימבי ניחן בכישורים אינטלקטואליים מרשימים ודיבר באופן שוטף בארבע שפות אירופאיות ושלוש אפריקאיות. נאומיו בפני קהל אמריקאי היו עשירים ולוו בציטוטים של פילוסופים ופוליטיקאים מערביים נודעים. הוא היה לאחד מהדוברים הקולניים ביותר נגד הקומוניזם בעולם השלישי, אך מבקריו רואים בכך ניסיון אמריקאי ריק לרוממו כאלטרנטיבה שלטונית באנגולה.
בעלי ברית בוושינגטון.
מלחמתו של סאווימבי נגד השלטון המרקסיסטי באנגולה הייתה אחד מהסכסוכים שהזינו את המלחמה הקרה. ארצות הברית וברית המועצות ראו בסכסך באנגולה נקודה חשובה במאזן הכוח העולמי. בשנת 1985 ארגן ג'ק אברמוף, יחד עם פוליטיקאים אמריקאים שמרנים אחרים, כנס בעיר בסיס הכוח של סאווימבי, ג'אמבה. לכנס הוזמנו מרבית מנהיגי הגרילה האנטי-קומוניסטים בעולם ובכללם מנהיג הקונטראס אדולפו קאלרו ומנהיג המוג'אהדין אבדורחים וורדאק מאפגניסטן. השפעת ארגונים שמרניים נוספים כ"Heritage Foundation" הצליחה בסופו של דבר, ומשטר רייגן הורה ל-CIA לצייד בנשק ולאמן את אנשי UNITA, מה שהאריך את הסכסוך באנגולה. בשנת 1986 הזמין הנשיא רייגן את סאווימבי לביקור בבית הלבן, ובסיום הביקור הכריז כי ניצחון UNITA באנגולה "יהיה ניצחון שיחשמל את העולם". לאחר שנתיים נוספות של מלחמת אזרחים עקובה מדם באנגולה, שב סאווימבי לארצות הברית ונאם ב-30 ביוני 1988 בפני חברי ה"Heritage Foundation" באמרו "אני מרגיש ששבתי הביתה. אנו יודעים כי הצלחתנו כאן בוושינגטון בדחיית תיקון קלארק והבטחת עזרה אמריקאית למטרותינו קשורה קשר עמוק למאמציכם. מוסד זה היה למקור תמיכה חשוב ומנהיגות UNITA יודעת זאת, כמו גם אנגולה כולה".
הצלחותיו הצבאיות.
לאחר שהבטיח את תמיכת הגורמים השמרניים בארצות הברית, ונסתייע בנשק ואימון רב שהוזרמו אליו בחסותם, החל סאווימבי זוכה בניצחונות חשובים רבים על כוחות הממשלה בסוף שנות השמונים ותחילת התשעים, עת מוסקבה והוואנה שקלו מחדש את מידת מעורבתן באנגולה בשל אבדותיהן. בשיא כוחו שלט סאווימבי בכמעט מחצית שטחה של אנגולה, והחל משגר מתקפות כנגד לואנדה הבירה. מצב זה גרם להעלאת נושא אנגולה בפגישות בין מיכאיל גורבצ'וב ורונלד רייגן מספר פעמים.
בלחצו של סאווימבי נכנסה ממשלת אנגולה לשיחת שביתת נשק עם UNITA. במאי 1991 נפגש סאווימבי לשיחות שלום עם נשיא אנגולה ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש בליסבון, פורטוגל וחתם על הסכם להפסקת למלחמת האזרחים. לפי ההסכם, יוכרז על הפסקת אש מיידית, שתהיה בפיקוח בינלאומי, ובסוף 1992 יתקיימו בחירות חופשיות ורב־מפלגתיות. בטקס החתימה, במשכן משרד החוץ בפורטוגל, השתתפו מזכיר המדינה האמריקני, ג'יימס בייקר, ושר החוץ הסובייטי, אלכסנדר בסמרטניך, שממשלותיהם התחייבו להפסיק את הסיוע למורדים ולממשלה. כמו כן נכחו בטקס החתימה מזכ״ל האו״ם וראש ממשלת פורטוגל.
אנגולה ערכה בחירות לנשיאות בשנת 1992. בסיבוב הראשון קיבל דוש סנטוש רשמית 49.57% מהקולות סאווימבי זכה ב-40.6%. סאווימבי אמר שהבחירות לא היו חופשיות ולא הוגנות וסירב להשתתף בסיבוב השני. עם זאת, משקיפים בינלאומיים אישרו כי הבחירות היו ברובן חופשיות והוגנות. סאווימבי, יחד עם שמונה מפלגות אופוזיציה ומשקיפים רבים אחרים בבחירות, אמרו שהבחירות לא היו חופשיות ולא הוגנות. ה-MPLA טבח יותר מעשרת אלפים מצביעי UNITA ברחבי המדינה, תוך מספר ימים, במה שהיה ידוע בשם טבח ליל כל הקדושים. UNITA חידשה את מלחמת הגרילה שלה, וכבשה חמש מתוך שמונה עשרה בירות המחוז של אנגולה. סאווימבי חזר לפעולה אלימה באמצעות כספים שגייס. אחד ממקורותיו החשובים היה תאגיד היהלומים דה בירס שקנה ממנו יהלומים בשווי של 500–800 מיליון דולר שנכרו באופן בלתי חוקי באזורי שליטתו בשנים 1992–1993. בשנת 1994 חתמה UNITA על הסכמי שלום חדשים אך סאווימבי סירב לתפקיד סגן הנשיא וחידש את הלחימה ב-1998.
ביוני 1990 טענה ממשלת אנגולה כי מדינת ישראל, סייע לסאווימבי ולמורדים, בתוכנית להפיל את השלטון, אולם שנתיים אחר כך אמר יועץ הנשיא בריאיון עיתונאי כי ישראל חתמה על הסכם עם אנגולה לאספקת נשק, תמורת יהלומים.
מותו.