בורקינה פאסו ויפן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין בורקינה פאסו ליפן כוננו ב-1 ביולי 1960, יום הכרתה של יפן בעצמאותה של בורקינה פאסו.
יחסי ארגנטינה–פרגוואי
יחסי ארגנטינה–פרגוואי הם יחסי החוץ בין ארגנטינה לפרגוואי.
סקירה כללית.
יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות השכנות נוצרו בשנת 1811 עם חתימת הסכם ידידות, סיוע וסחר. שתי המדינות היו במלחמה בין 1864 ו-1870 (מלחמת הברית המשולשת) ומאז לא נלחמו זו בזו. ארגנטינה מחזיקה בפרגוואי שגרירות באסונסיון ושתי קונסוליות כלליות בסיודד דל אסטה ובאנקרנסיון. פרגוואי מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס ו-7 קונסוליות בקלורינדה, קוריינטס, פורמוסה, פוסאדאס, רסיסטנסיה, רוסאריו ופוארטו איגואסו. שתי המדינות הן חברות מלאות במרקוסור, איחוד האומות של אמריקה הדרומית, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות, קבוצת ריו, G77, המערכת הכלכלית של אמריקה הלטינית ואיגוד השילוב האמריקני-לטיני.
שמעון בכרך
שמעון בן יצחק בַּכָרָךְ ובלועזית בכר (Simon Bacher; כ' בשבט תקפ"ג, 1 בפברואר 1823 – ח' בחשוון תרנ"ב, 9 בנובמבר 1891) היה משורר עברי איש תנועת ההשכלה בהונגריה.
ביוגרפיה.
בכרך, מצאצאי ה"חות יאיר", נולד בליפטוי סט' מיקלויש שבצפון-מערב הונגריה (ליפטובסקי מיקולאש בסלובקיה המודרנית). ליפטוי הייתה מוקד של ההשכלה הרבנית המתונה ברוח מוראביה. בעודו ילד רך נמשך לשירה, ובגיל שבע תרגם מגרמנית לעברית את Das Lied von der Glocke מאת שילר. לאחר הבר-מצווה החל ללמוד בישיבה המקומית תחת הרב אלעזר לעוו. בתום ארבע שנים בליפטוי, עבר לתקופה קצרה בישיבות המוראביות של ניקלשבורג, תחת הרב הכולל נחום טרייביטש, ולייפניק, תחת הרב שלמה קווטש. הוא שב להונגריה והמשיך ללמוד עם הרב יצחק משה פרלס, ראשית באייזנשטט ואז בבוניהאד, עד 1842. בכל המוסדות שלמד בהם הייתה פתיחות להשכלה וללימודי חול (בניגוד לדגם השמרני בישיבת פרשבורג ובנותיה).
במהלך שנותיו בישיבה היה בכרך למשכיל פעיל ולמשורר עברי. בגיל תשע-עשרה שב לליפטוי והתפרנס כסוחר. הוא מונה למזכיר הקהילה ולחבר הוועד המנהל של בית-הספר המודרני. מ-1844 כתב עבור "כוכבי יצחק", הפרסום המשכילי המוביל של התקופה. בנוסף לעבודותיו בעברית, שירים בגרמנית פרי עטו ראו אור בעיתונות הכללית. ב-1848 נשא לאישה את דבורה טדסקו; בין שמונת ילדיהם היה המזרחן איש חכמת ישראל בנימין זאב בכרך. בשנות ה-1850 עבד כמפקח במכרות המלח הסמוכים לז'ולנה, ובעשור הבא שב לעסוק במסחר וחקלאות בעירו. הוא התרושש עקב מלחמת אוסטריה-פרוסיה, עבר לפשט ומונה לבסוף לגזבר הקהילה היהודית הגדולה. בתפקיד זה החזיק בכרך עד קץ ימיו.
בין יתר עבודותיו, הוציא ב-1860 תרגום לעברית של "יהויכין" מאת לודוויג פיליפזון. ב-1866 תרגם לעברית את "נתן החכם". הוא תרגם לעברית מכתבי גתה, שנדור פטפי, מיהאי ורשמארטי, קארוי אטווש ויאנוש אראן. ב-1867 חיבר את השיר "יחי המלך" לכבוד הפשרה האוסטרו-הונגרית, וב-1868 הוציא מבחר שירים הונגריים מתורגמים לעברית במאסף "זמרת הארץ", ובכללם המנון הונגריה. באותה שנה דיווח על קונגרס יהדות הונגריה לעיתון "המגיד", ונעשה לסופרו בממלכה. הוא היה גם מזכיר הקונגרס, ותרגם את תקנותיו מגרמנית לעברית. ב-1871 החל לכתוב לעיתון "החבצלת" בירושלים (מכתבו הראשון היה מחאה על התוכנית לבנות ביריחו, והוא צירף אליה שיר בשם "קללת הנביא".) ב"חבצלת" פרסם בהמשכים מ-1879 את שירת "מלך אביון", תרגומו לסיפורי שלמה המלך ואשמדאי מאת אברהם אלעזר פרנקל. הוא חיבר ותרגם שירים רבים לעת מצוא: ב-1871 לעת פטירת יוז'ף אטווש, ב-1873 לרגל חצי-היובל למלכות פרנץ יוזף, בעברית, וב-1877 לכבוד פתיחת בית המדרש לרבנים בבודפשט. ב-1879 הוציא מאסף משיריו העבריים בשם "מוצל מאש." בכרך מת ממחלת לב ב-1891.
כל יצירותיו פורסמו בשלושה כרכים על ידי בנו בנימין זאב ב-1894, בשם "שער שמעון".
צדיק המזוזות
ניע זשוריצי כלופצי (ניגון)
נְיֶע זשוּרִיצִי כלוֹפְּצִי הוא ניגון שמחה, מניגוני חב"ד, בשפה סלאבית מזרחית, בסגנון שירי האיכרים ברוסיה בתחילת המאה ה-19. המיוחס למקהלת חסידי רבי דובער שניאורי ("אדמו"ר האמצעי") האדמו"ר השני של חב"ד.
אודות הניגון.
מילות הניגון:
בתרגום לעברית: . הניגון הוא על חבורה הנוסעת לפונדק, ומתעודדת לא לדאוג ולהמשיך בנסיעה כי שם מחכה להם וודקה.
הניגון הושר אצל רבי דובער שניאורי במקהלת ה"קפאליא" שלו, והוא מושר בחב"ד 200 שנה. בספר הניגונים - חב"ד זהו ניגון מספר קי"א (111). חסידי חב"ד ברוסיה נהגו לשיר את הניגון במאה ה-19 ובעשור ה-1 של המאה ה-20 בזמן ההליכה והנסיעה לרבי לעיירה לובביץ'.
הנמשל מהשיר שחב"ד לקחו מזה הוא על חסידים הנוסעים אל הרבי; החֶבְרַיָּה הם החסידים, הפונדק הוא בית מדרשו של הרבי, והוודקה מסמלת את תורת החסידות, ממנה ישתו החסידים כאשר יגיעו אל רבם. וכן שכאשר נמצאים בגלות, הגלות היא כמו הדרך והבית מדרש של הרבי הוא כמו הפונדק, ממנו שואבים כוח לעבודת השם, וכן פירושים נוספים.
בחסידות חב"ד בזמנים מיוחדים כאשר שרים את הניגון ארבע בבות בהתוועדויות, נוהגים ששרים "ניע זוריטשע" לאחר ארבע בבות. אצל רבי שלום דובער שניאורסון היו מנגנים ניגון זה ואצל רבי יוסף יצחק שניאורסון. אצל הרבי מלובביץ' שרו ניגון זה רבות.
ביצועים ועיבודים מוזיקליים.
הניגון הופיע ב-1960 באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח ובשנות ה-70 של המאה ה-20 באלבום "ניגוני חב"ד 10" של ניח"ח תקליט של "ערב חב"ד", ב-1996 באלבום "האפ קאזאק" של אברהם פריד ובאלבום "ניגוני חב"ד 3" של חנן בר סלע, במהלך השנים בוצע הניגון על ידי מספר אמנים. גרסאות כיסוי של השיר יצאו; בשנת 2016 יצא לאור באלבום צמאה 3 השיר משולב בעברית בביצוע נריה מויאל, בשנת 2017 יצא סינגל על ידי חיים שלמה מאייעס משולב יידיש.
קישורים חיצוניים.
אודות הניגון:
הניגון:
יחסי טורקיה–קוסובו
יחסי טורקיה–קוסובו הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של קוסובו לבין טורקיה.
היסטוריה.
בשנות ה-90 פרצו עימותים חמושים בבוסניה וקוסובו, וממשלת טורקיה גם כן הייתה מעורבת בתהליך זה. באותה תקופה סיפקה טורקיה סיוע מוגבל לאלבנים הקוסובריים, וארגון הביון הלאומי אימן את לוחמי צבא שחרור קוסובו בבסיס צבאי באיזמיר. מצד שני, ממשלת טורקיה דאגה מהמניע הבדלני למלחמת קוסובו, מכיוון שהדבר יכול להשפיע לרעה על המצב עם הכורדים בתוך המדינה, והטורקים בקוסובו לא התאחדו עם האלבנים במהלך מאבקם נגד הסרבים. במהלך המלחמה, האוכלוסייה הטורקית אהדה את האלבנים הקוסובריים, בניגוד לאוכלוסיית מרבית מדינות אירופה, שהייתה לה השקפות שליליות על האלבנים בקשר לפעילות המאפיה האלבנית במדינותיהן.
במהלך מלחמת קוסובו, הרשויות הטורקיות חשו באחריות היסטורית לסייע לאלבנים הקוסובריים בהיותם מוסלמים, כמו גם אזרחים נאמנים לשעבר של האימפריה העות'מאנית. האוכלוסייה הטורקית דאגה לאירועים בקוסובו, ובזכות קשריה ההיסטוריים, התרבותיים, הדתיים ואחרים עם חצי האי הבלקני, תמכה בעמדתה האנטי-סרבית ופרו-נאט"ו של ממשלת הרפובליקה של קוסובו. כחברת נאט"ו, טורקיה תמכה בתוקף בהפצצת יוגוסלביה, בה השתתפו 18 מטוסי קרב טורקים. לאחר המלחמה, טורקיה סיפקה סיוע לקוסובו על מנת להשיג יציבות וביטחון באמצעות משלחות ה-OSSE ,UNMIK ושל KFOR, בה השתתפו כוחות טורקיים בשנת 2000. בשנת 2013 היו בקוסובו 540 אנשי צבא טורקיים שפעלו כחלק ממשימת KFOR.
ב-17 בפברואר 2008, באורח חד-צדדי הכריזה קוסובו על עצמאותה מסרביה, וב-18 בפברואר 2008 הכירה טורקיה בעצמאות קוסובו. מפלגת הצדק והפיתוח של טורקיה יזמה את סוגיית ההכרה בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו, משום שתמכה בהתפתחות היחסים עם מדינות הקשורות לאימפריה העות'מאנית. יחסי הרפובליקה של קוסובו עם טורקיה הם ידידותיים, מכיוון שהאוכלוסייה האלבנית של טורקיה מקיימת קשרים הדוקים עם האלבנים בבלקן ולהפך, וכן בגלל מדיניות ממשלת טורקיה שמטרתה ליצור קשרים הדוקים-סוציו-פוליטיים, תרבותיים, כלכליים וצבאיים עם הרפובליקה של קוסובו. טורקיה תומכת באינטרסים הגאו-פוליטיים של רפובליקת קוסובו בבלקן. בשנת 2011 ערך מכון גאלופ סקר בקרב אוכלוסיית הרפובליקה של קוסובו, על פי תוצאותיו נודע כי 85% מהקוסוברים רואים בטורקיה מדינה ידידותית.
טורקיה נתפסת כבעלת ברית מסורתית של האלבנים והמערב, כולל בגלל תמיכתה בעצמאות קוסובו. לרוב האלבנים בקוסובו יש רק דרכון של הרפובליקה של קוסובו, וטורקיה היא אחת המדינות הבודדות, בהם הם יכולים לבקר ללא ויזה. טורקיה תומכת באופן רשמי במשא ומתן לשלום בין קוסובו וסרביה, וכן מספקת תמיכה פוליטית להצטרפותה של קוסובו לנאט"ו ול. באוקטובר 2013, במהלך ביקורו הרשמי במדינה ברפובליקה של קוסובו, אמר ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כי הטורקים והקוסוברים מאוחדים על ידי היסטוריה משותפת, תרבות, ציוויליזציה וששני העמים האלה הם אחים. הערות ראש ממשלת טורקיה גרמו לזעם בסרביה.
יחסי כלכלה ותרבות.