מספר אלבומים של דאלארס המהווים ציוני דרך בדרכו המוזיקלית הם: "Μικρές πολιτείες" ("ערים קטנות"), "Μικρά Ασία" ("אסיה הקטנה"), "Οι Μάηδες οι ήλιοι μου" ("שמשות חודש מאי שלי"), "Λάτιν" ("לטיני"), "50 Χρόνια Ρεμπέτικο" ("חמישים שנות רמבטיקו"), "Τα Τραγούδια μου" ("השירים שלי"), "Ζωντανή Ηχογράφηση στο Αττικόν" ("הקלטה חיה באתיקון"), "Live recording at the Mann Auditorium" ("דאלארס והפילהרמונית הישראלית - הקלטה חיה מהיכל התרבות").
האלבום "Μικρά Ασία" ("אסיה הקטנה") שיצא ב-1972 היה נקודת שיא בהיסטוריה של מכירת התקליטים היות שנמכר מעל ל-50,000 עותקים ונחשב לתקליט הזהב הראשון ביוון. האלבום "50 Χρόνια Ρεμπέτικο" ("חמישים שנות רמבטיקו"), שיצא ב-1975, הפך לפלטינום כעבור מספר חודשים מאז הוצאתו לאור ונמכר במעל ל-500,000 עותקים. אין זה אומר שלפני כן לא נמכרו תקליטים כגון אלו של קזנדזידיס, בית'יקוציס ות'אודוראקיס, אבל בזמנו לא הוענקו תוארי ה"פלטינה". לעומת זאת, האלבום שמחזיק בשיא המכירות הוא "Τα Τραγούδια μου" ("השירים שלי") שיצא ב-1983 ונמכר ב-700,000 עותקים וממשיך להיות אחד האלבומים המצליחים ביותר בכל הזמנים. אחריו מוביל האלבום "Λάτιν" ("לטיני") שיצא ב-1987 עם 600,000 עותקים והאלבום "Μη μιλάς, κινδυνεύει η Ελλάς" ("אל תדבר, יוון בסכנה") שיצא ב-1989 ונמכר במעל ל-180,000 עותקים.
הלחנים של דאלארס.
לעיתים הלחין דאלארס שירים אך רבים מהם מעולם לא הוקלטו ומדי פעם השתמש בהם בשעה שהופיע ברדיו ובטלוויזיה.
לחניו שהוקלטו באלבומים הם:
בית לוי אשכול
בית לוי אשכול הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, בשדרות בן מיימון 46 פינת רחוב אוסישקין.
המבנה שימש בין השנים 1950–1974 כבית ראש ממשלת ישראל, עת עבר המעון לבית אגיון, ומשמש כיום כמשכנה של יד לוי אשכול למען הנצחת זכרו ופועלו של ראש הממשלה השלישי, לוי אשכול.
היסטוריה.
בית ג'ייקובס.
מבנה זה תוכנן על ידי האדריכל בנימין צ'ייקין וב-1933 הושלמה בנייתו. הוא הוקם כביתם הפרטי של יוליוס ג'ייקובס, פקיד בכיר של המנדט הבריטי, סגן מושל ירושלים וממייסדי התזמורת הפילהרמונית, ועבור רעייתו נחמה לבית דונדיקוב. המגרש נרכש על ידם לאחר שמכרו פרדס גדול שהיה בבעלותם ברחובות.
בני הזוג בנו את ביתם על מגרש נרחב ששטחו 972 מ"ר. הבית נבנה בטון מזוין ואינו מצופה אבן כפי שהיה מקובל בירושלים. המבנה בנוי בסגנון הבינלאומי אולם משלב מוטיבים מקומיים כגון קשתות. בבית היו שישה חדרים וכן מוסך וגן גדול. הסלון הגדול של הבית שימש את ג'ייקובס לאירוח ראשי המנדט הבריטי.
יוליוס ג'ייקובס נהרג ב-22 ביולי 1946 בפיצוץ מלון המלך דוד על ידי ארגון האצ"ל. רעייתו, נחמה, השכירה את המבנה ובמשך תקופה הוא שימש את הסוכנות היהודית בעבור "מועדון חובבי התיירות" בהנהלת דניאל אוסטר.
בית ראש הממשלה.
בשנת 1950 החליטה ממשלת ישראל להפוך את המבנה לבית ראש הממשלה. בית זה נבחר בשל סירובו של דוד בן-גוריון להתגורר בבית המהווה "רכוש נטוש". אשתו של ג'ייקובס, נחמה, קיבלה כפיצוי דירה חלופית בשכונת טלביה, ובשנת 1954 רכשה ממשלת ישראל את הבית בסך של 20,000 לירות ישראליות.
הבית שימש כבית ראש הממשלה עד בחירתו של יצחק רבין ב-1974, אז הוחלט להעביר את מגורי ראש הממשלה לבית אגיון. במקום התגוררו שלושה ראשי ממשלה:
בית לוי אשכול.
ב-1977 נמסר הבית לרשות יד לוי אשכול ולהנצחת זכרו של ראש הממשלה לוי אשכול, אך לא ניתנו בידה משאבים לשיקום המבנה הנטוש. עבודות תכנון ובנייה שהחלו לקראת סוף המאה נאלצו להיעצר ב-2003 עקב בעיות מימון. ב-2014, בשיתוף עם החברה להגנת הטבע התחדשו עבודות השיקום במקום, אשר הושלמו בשלהי 2016.
ב-1989 הוגדר המבנה כבעל ערך אדריכלי והיסטורי.
הבית מהווה משכן קבע לפעילות יד לוי אשכול. קומת הקרקע במבנה נפתחה כמרכז מבקרים הכולל תצוגה תקופתית של שחזור חדרי בית ראש הממשלה ובו סיור אינטראקטיבי להכרות עם תולדות חייו ופועלו של לוי אשכול. בארונות התצוגה שולבה ספריית העיון של יד לוי אשכול. הקומה העליונה במבנה משמשת לקיום ואירוח פעילות חינוכית וציבורית, הרצאות וערבי לימוד.
חבורת סימטריה
כותרת
הספרייה הממלכתית של ברלין
הספרייה הלאומית של ברלין
מבצע מרבד הקסמים
הספרייה הלאומית בברלין
בית ראש הממשלה
הספרייה המלכותית שבברלין
ספריית מדינת פרוסיה
ברינדיזי
ברינדיזי או ברינדיסי () היא עיר נמל איטלקית עתיקה השוכנת במחוז הדרומי פוליה, לחוף הים האדריאטי. העיר היא עיר הבירה של נפת ברינדיזי (provincia di Brindisi) שבמחוז פוליה.
מקור השם.
בתקופה הרומאית נקראה העיר בשם ברונדיזיום (Brundisium), שם שמקורו ככל הנראה בשיבוש המילה היוונית Brentesion, שפירושה במקור "ראש צבי". השם נבע מצורתו של הנמל הטבעי של העיר.
היסטוריה.
העיר הוקמה ככל הנראה על ידי שבטים מסאפיים ואיליריים.
ברונדיזיום, בשמה הלטיני, היוותה מאז ומתמיד, ובפרט בתקופה הרומאית, נמל שוקק למסחר ימי, בעיקר עם יוון. הרומאים השתלטו על העיר בסביבות 266 לפנה"ס, ולאחר שנסתיימו המלחמות הפוניות הפכה העיר למרכז של הצי הרומאי והסחר הימי של הרפובליקה הרומית. העיר קיבלה זכויות אזרח מלאות לאחר מלחמת האיטלקים ברומא. אוכלוסייתה הגיעה בשיאה לכ-100,000 תושבים.
מעמדה של העיר התבסס על קרבתה לבלקנים, וחלק גדול מהמסחר עם יוון ומזרח הים התיכון התבצע דרך נמלה.
ביטוי בולט לחשיבותה של העיר הוא העובדה שאחת הדרכים הקונסלריות החשובות ביותר, ויה אפיה, חיברה בינה ובין רומא. אחד השרידים העתיקים בעיר הוא עמוד שגובהו כ-19 מטרים, שציין את סופה של דרך אפייה. מאוחר יותר קישרה את ברונדיסיום לרומא גם ויה טריאנה.
בתקופות מאוחרות יותר נכבשה העיר על ידי האוסטרוגותים, נכבשה מחדש על ידי הביזנטים, ונהרסה שוב על ידי הלומבארדים ב-674 לספירה. נמלה הטבעי של העיר היה זרז לבנייה מחודשת, אך בשנת 836 היא נהרסה שוב, והפעם על ידי ערבים.
בזמנים מאוחרים יותר שימשה העיר לנקודת מעבר של הצלבנים בדרכם לארץ ישראל. ב-1456 ניזוקה ברינדיזי קשות על ידי רעש אדמה. בין השנים 1707 ו-1734 היא הייתה נתונה לממשל אוסטרי. עם פתיחת תעלת סואץ בסוף המאה התשע עשרה עלתה מאוד חשיבותה של העיר, כנקודת יציאה למזרח הרחוק.
מספטמבר 1943 עד פברואר 1944 שימשה ברינדיזי כבירה זמנית של איטליה. בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל, שימשה כאחד מנמלי היציאה של ספינות המעפילים.
כיום משמשת ברינדיזי בעיקר כנמל להפלגת מעבורות ליוון.
ברינדיזי בספרות ובתרבות.
העיר מוזכרת במשנה () כנמל מממנו הפליגו רבן גמליאל, רבי יהושע, רבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא.
העיר מוזכרת כנמל היציאה מאירופה בספרו של ז'ול וורן מסביב לעולם בשמונים יום.
בית אגיון
בֵּית אַגיוֹן, המשמש מאז 1974 כביתו של ראש ממשלת ישראל, הוא מבנה בשכונת טלביה על גבול שכונת רחביה בירושלים, ברחוב סמולנסקין 9, פינת רחוב בלפור. מכונה גם בית ראש הממשלה או הבית בבלפור.
המבנה מחופה באבן ירושלמית, ומורכב ממספר גושים רבוּעים, המחוברים יחדיו. במרכזו חדר מדרגות בעל טור חלונות, אשר פונים לחזית המבנה. לבית אגף בעל צורה מעגלית דמוית ספינה, הבולטת מחזיתו (עיצוב אופייני לסגנון הבינלאומי), וכן חצר פנימית (פטיו; אלמנט שאינו מקובל בסגנון הבינלאומי, אולם מקובל בבנייה המוסלמית). על פי ההערכות, החצר נוספה לבית לבקשת משפחת אגיון.
היסטוריה.
המבנה נבנה עבור סוחר יהודי-יווני בשם אדוארד אגיון, מעשירי אלכסנדריה באותם הימים. הוא תוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן ונבנה בין השנים 1936–1938. המבנה המקורי היה בית דו קומתי ובו תריסר חדרים. בשנת 1941 התגורר בבית פטר השני מלך יוגוסלביה לכחודשיים. בשנת 1947 נדרשה המשפחה על ידי השלטונות הבריטים לפנות זמנית את ביתה, בשל הקמת אזור ביטחון בסביבה. בזמן מלחמת העצמאות איפשר אגיון להשתמש במקום כבית חולים ללוחמי האצ"ל.
בשנת 1952 רכשה מדינת ישראל את הבית כדי שישמש כמעונו הרשמי של שר החוץ. אדוארד אגיון עבר עם משפחתו להתגורר בחיפה. השר משה שרת היה הבכיר הראשון שהתגורר בו. לאחר המעבר של משה שרת אל הבית, בוצעו בפנים המעון עבודות חידוש ושיפוץ, אותן תכננו האדריכלים דורה גד ויחזקאל גד.
בשנת 1974 החליטה ממשלת ישראל להעביר את בית ראש הממשלה מבית יוליוס ג'ייקובס, שהיה באותה עת במצב תחזוקתי רעוע, לבית אגיון, כאשר ראש הממשלה הראשון להתגורר בבית זה היה יצחק רבין ביוני של שנת 1974 ועד התפטרותו ב-1977. בהמשך התגוררו בבית ראשי הממשלה הבאים: מנחם בגין, יצחק שמיר ושמעון פרס. לאחר פרישתו של בגין עמד הבניין ריק כשנה, במהלכה ביצעה דורה גד עבודות נוספות לרענון פנים הבית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 נבנתה חומה סביב הבית משיקולי אבטחה, וחלק מרחוב בלפור נסגר לתנועה. במהלך שנות ה-90 שופץ המקום לאורך מספר חודשים, ועל כן התגורר ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, בשכונת בית הכרם ברחוב רחל המשוררת.
בעקבות עלייה בעומס התנועה באזור, בהוצאות הנסיעה והאבטחה, בכוח האדם שיש לשכן, ובהיעדר אולם כנסים בבית אגיון, אישרה ממשלת ישראל את פרויקט אלמוג להקמת מעון חדש לראש הממשלה בשנת 2009. ההחלטה בוטלה לאחר כחודשיים, בעקבות ביקורת ציבורית על עלות הפרויקט. ב-15 בדצמבר 2013 הוחלט להקים ועדה שתבחן שוב את האפשרות להקמת המבנה. במאי 2014 אישרה הממשלה את הפרויקט מחדש, אך ביצועו מתעכב.
בשנת 2013 סופח למתחם המאובטח של מעון ראש הממשלה בית זלמן שוקן הסמוך. רחוב סמולנסקין נחצה לשניים, כשחציו הקרוב יותר לבית ראש הממשלה סגור לכניסה, מגודר ומאובטח.