בבוקרו של 14 ביוני יצא קודריאנו רכוב על סוס לבית כלתו ופתח את הדרך לשיירה שפנתה למקום המיועד לחתונה, באתר הקרוי "קרנג" (Crâng), מחוץ לעיר. לאחר קודריאנו הרכוב על סוסו נסעו הסנדקים, פרופסור קוזה, כריסטקה סולומון, גנרל מקרידסקו ועוד, ואחריהם העגלה של הכלה, אליה רתמו שישה שוַרים וקישטו אותה בפרחים. אחרי עגלת הכלה היו עוד עגלות, כרכרות ומכוניות של חוגגים, סך הכל 2,300 כלי רכב, ובצידי הדרך בין העצים, המוני ילדים. כשהשיירה הגיעה למרחק של שבעה קילומטרים מהעיר, זנבה עדיין לא יצא מהעיר. רבים מהמתקהלים לבשו בגדים עממיים חגיגיים. במקום המיועד לאירוע הוכנה בימת קרשים ועליה נערך הטקס הדתי. על ראשי בני הזוג התנשאו כתרים מקושטים בצלב קרס ובצלב רומני רגיל. לאחר הטקס פתחו בריקודי הורה, משחקים וחגיגות.
בצהריים התיישב הקהל על הדשאים כדי לאכול את הארוחות שהביאו איתם, ולמי שלא היה, דאגו תושבי המקום. אירועי החתונה בפוקשאן הוסרטו ולאחר מכן הוצגו בבתי הקולנוע בבוקרשט, אבל לזמן קצר מאוד. לאחר שתי הקרנות בלבד, החרימו השלטונות את הסרט ואת העותק הנוסף היחיד ושרפו אותם. בני הזוג קודריאנו יצאו לבלות ירח דבש של שבועיים במרחצאות הרקולאנה אצל ידידים.
פרופסור קוזה ניצל את אירוע החתונה, וקרא לבני המחוז שרק נולדו להם בנים, לבוא ולערוך הטבלה משותפת בשם "קורנליו", כשמו של קודריאנו - מאתיים משפחות נרשמו. השלטונות ניסו למנוע את אירוע ההטבלה והכריזו על העיר פוקשאן כמקום במצב חירום. המארגנים נאלצו לחפש מקום חדש, תחילה בגולשט ולבסוף בסלובוזיה, שם נערכה ב-16 באוגוסט 1925 הטבלה למאה ילדים.
לימודים בצרפת.
לאחר נישואיו, התעשר הזוג קודריאנו בסכום של 60,000 לאי, שנאספו ממתנות החתונה ומפדיון מכירות החוברת של קודריאנו "Scrisori studentești din închisoare" (מכתבים סטודנטיאליים מבית הסוהר). יון מוצה, חברו וגיסו העתידי של קודריאנו, סולק מאוניברסיטת קלוז'. השניים התייעצו והחליטו לצאת ללימודים בצרפת, ובחרו בעיר גרנובל. תחילה יצא הזוג קודריאנו ושבועיים לאחר מכן נסע מוצה, שהתבסס על קצבה חודשית.
מוצה נרשם ללימודי המשך להשגת דיפלומה, וקודריאנו נרשם ללימודי דוקטורט בכלכלה פוליטית, לימודים דו-שנתיים. השלושה ניהלו משק משותף, אך הכספים אזלו מהר וקצבתו של מוצה לא הספיקה לשלושה. אשת קודריאנו רקמה ומכרה את עבודותיה וגם שני הגברים למדו לעשות זאת, אך ההכנסות עדיין לא הספיקו. קודריאנו התקשה תחילה בהבנת ההרצאות ורק במשך הזמן למד צרפתית במידה הדרושה ללימודיו.
הבחירות במחוז פוטנה.
באביב 1926 הוכרזו בחירות כלליות ברומניה וקודריאנו רצה להשתתף בהן כמועמד במחוז פוטנה, שבירתו פוקשאן. הוא כתב לפרופסור קוזה וביקש ממנו כסף להוצאות הדרך, אך לא קיבל תשובה. הוא כתב גם לכריסטקה סולומון וקיבל ממנו עשרת אלפים לאי, ובעזרת חלק מהסכום חזר לרומניה. הוא בא אל פרופסור קוזה כדי להשתלב במערכת הבחירות, אך קוזה לא היה מרוצה מבואו, הביע צער על כך שזנח את הלימודים ואמר שהיו מסתדרים היטב גם בלעדיו. קודריאנו, שהעמיד את מועמדותו במחוז פוטנה, סבל מהצקות והפרעות מטעם אנשי השלטון ולבסוף לא הצליח להיבחר - אומנם זכה ברוב בפוקשאן, אך הפסיד בכפרי המחוז. המפלגה הצליחה להכניס לפרלמנט הרומני עשרה צירים וביניהם פרופסור קוזה, פרופסור שומולאנו ויון זליה קודריאנו, אביו של קורנליו. קורנליו זליה קודריאנו שב לצרפת להמשך לימודיו.
המשך הלימודים.
מוצה עמד בבחינות בהצלחה וחזר לרומניה להתגייס לצבא רומניה לשירות חובה. קודריאנו לא השיג את התוצאות הדרושות במבחני השנה הראשונה שנערכו באוקטובר 1926 ונאלץ לחזור על לימודיו. הוא ניגש שוב למבחנים בפברואר 1927, הפעם בהצלחה. כדי לחסוך בהוצאות הם שכרו דירה בכפר קרוב לעיר וקודריאנו עבד אצל האיכרים בעבודות חקלאיות שונות, כדי לפרנס את עצמו ואת רעייתו, ולממן את שכר הדירה.
קודריאנו החל בלימודי השנה השנייה לדוקטורט, אך בחודש מאי 1927 קיבל קריאות דחופות מרומניה. הודיעו לו שנוכחותו חשובה, כי המפלגה שלהם התפרקה לשניים. הוא פנה להנהלת האוניברסיטה וביקש להיבחן לפני הזמן הקבוע, כדי שיוכל לחזור במהרה לרומניה, ונענה בחיוב. הוא עמד בבחינות השנה השנייה בהצלחה ושב לרומניה.
התנועה הלגיונרית.
ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית התפצלה לכמה סיעות ובעקבות הפילוגים שנוצרו בתנועתו, נפרד ממנה קודריאנו והקים, יחד עם יון מוצה, קורנליו ג'ורג'סקו, איליה גרניאצה וראדו מירונוביץ' את "לגיון רב המלאכים מיכאל", שכונתה גם "תנועת הלגיונרים". בשנים שלאחר מכן פעלה תנועתו בדרכים שונות, חוקיות ולא חוקיות כנגד היהודים, הקומוניסטים והפוליטיקאים הדמוקרטים.
ב-24 ביוני 1927 הקים קודריאנו את התנועה הלגיונרית. מייסדי התנועה הלגיונרים החלו להוציא לאור ביטאון דו-חודשי בשם אדמת האבות (Pământul Strămoșesc) ועסקו במלאכה ארגונית ענפה.
קודריאנו פיתח והרחיב את התנועה הלגיונרית, הקים מפעלים מסחריים, מסעדות, קווי שיווק ומחנות נופש ופנה לציבורים חדשים. ב-1928 נפגש עם הרמן אסר מעורכי פלקישר באובכטר, ביטאון הנאצים הגרמנים - למפגש לא היו תוצאות מידיות, אך אחריו קודריאנו התקבל תמיד יפה בחוגים הנאציים.
הסכסוך על מבנה המעון התרבותי הנוצרי.
ב-20 במאי 1922 הקים קודריאנו את התאחדות הסטודנטים הנוצרים (Asociația Studenților Creștini), שבאה במקום המרכז הסטודנטיאלי של יאשי ומגמתו הייתה מניעת חברות מהסטודנטים היהודים. ההתאחדות לא הוכרה על ידי אוניברסיטת יאשי ולחבריה קמה בעיה במציאת מקום כינוס ופעילות.
קודריאנו יזם הקמת מבנה בעבודה התנדבותית של הסטודנטים ובעזרת תרומות של אוהדים. המבנה הוקם על מגרש, שהעמיד לרשותם המהנדס גריגורה בז'אן, בכיר בליגת ההגנה הלאומית-נוצרית, מפלגה שהונהגה על ידי אלכסנדרו קונסטנטין קוזה וקודריאנו היה בה חבר בכיר. הבית, שזכה לשם "המעון התרבותי הנוצרי" (Căminul Cultural Creștin), קם על עומדו ושימש בין היתר גם לאירוסי קודריאנו ב-1925.
לאחר הפיצול במפלגה, כשקוזה ובז'אן נשארו עם השם הקודם וקודריאנו הקים את התנועה הלגיונרית, התחיל סכסוך על השימוש במבנה. המהנדס בז'אן, שהמגרש היה רשום על שמו, פנה לבית המשפט וקודריאנו ואנשיו נאלצו לעזוב את המבנה. על רקע זה, באפריל 1928 תקפו קודריאנו וסטודנטים שהתלוו אליו את בז'אן בבית ואיימו להשליך אותו מהקומה השנייה. המשטרה, שהוזעקה על ידי פרופסור קוזה, חיפשה אחר קודריאנו ועצרה אותו ואת חבריו בחשד לתקיפה וניסיון לרצח.
תחילה ניסו הלגיונרים להקים לעצמם בית חלופי, אך בהמשך גדל מספרם בין חברי התאחדות הסטודנטים הנוצריים וכך החזירו לעצמם את השליטה במבנה המעון וזנחו את הבנייה החדשה. להצלחת המעון היה המשך, בניית מבנה דומה ב-1933, בעזרת עבודה התנדבותית בבוקרשט. המבנה זכה לכינוי "הבית הירוק" (צבע מדי הלגיונרים).
המצעדים.
קודריאנו חיפש דרך להבליט את תנועתו בעיני הציבור ולשם כך יזם מסעי לגיונרים ברחבי הארץ. המסע כונה "מסע חינוכי" ומטרתו הייתה להרגיל את הלגיונרים לנוע ולהתנהל בקבוצות, להתגבר על קשיים ולחוש את היכולת להשיג מטרות. הלגיונרים הלכו ברגל לבושים חולצות ירוקות, עברו בכפרים ובעיירות וחיו חיים ספרטניים, כשהם ישנים ביערות ומסתפקים במועט. הכפריים הביטו בפליאה אל קבוצות הצעירים הנמרצים ושירותי הביטחון הרומניים, שעקבו אחרי הלגיונרים, דיווחו שהלגיונרים זכו לקבלות אורחים לבביות ביותר. קודריאנו הנהיג גם את "הענישה הלגיונרית", ענישה פיזית במלקות, שבמהלכה מקבל המלקות יספוג את העונש ללא קול. ב-1929 ערכה קבוצת לגיונרים מסע להרי הקרפטים המערביים, לארץ המוצים.
הכינוסים היזומים.
ב-8 בנובמבר 1929, ערך קודריאנו ביאשי את "יום הלגיון" בהשתתפותם של כ-300 צעירים מ-200 יישובים שונים ברחבי רומניה. הצעירים עמדו במסדר, וקודריאנו סקר אותו וגם השמיע להם סיסמאות. לאחר המסדר צעדו אל המיטרופוליה שם הושמעה תפילה לשלום המלך ולאחר מכן חזרו למעון הסטודנטים ושמעו נאום של קודריאנו, על הסכנה היהודית והצורך להילחם "למען רומניה לרומנים".
ב-10 בדצמבר באותה שנה ובאותה עיר נערך "יום הסטודנט הנוצרי", לציון הקמת "איגוד הסטודנטים הנוצרים" (Asociaţia Studenţilor Creştini) במאי 1922. בכינוס השתתפו מאה סטודנטים במעון הסטודנטים וקודריאנו סיפר להם על אירועי אותם ימים ותבע קביעת אידיאל חדש: "רומניה לרומנים ונוצרית".
קודריאנו, שהעריך כי במהלך השנתיים וחצי שחלפו מהקמת התנועה הלגיונרית זכה לדי אוהדים בקרב הציבור, הודיע על אספה פתוחה לציבור שתיערך ב-15 בדצמבר ביריד ברשט. מיור ז'נדרמניה ותובע שהגיעו מגאלאץ, מנעו זאת בטענה שמשרד הפנים לא אישר את הכינוס. לאחר ויכוחים, הותר לקודריאנו לפתוח את הכינוס בתנאי שלא יהיו אי סדרים. בכינוס השתתפו כמאה איש בלבד. בעקבות הכישלון היחסי, החליט קודריאנו לנקוט ביוזמה חדשה. הוא יצא אל כפרי האזור רכוב על סוס עם ארבעה מלווים, ובהגיעו לכפר המתין לפני הכנסייה עד שהתאסף קהל, ואז נאם להם ממרומי הסוס ולאחר מכן המשיך עם מלוויו לכפר אחר.
במהלך הזמן התחילו להצטרף רוכבים נוספים לקודריאנו ואז, כדי להבחין בין הרוכבים הלגיונרים ובין סתם רוכבים שמו הלגיונרים נוצת תרנגול הודו בכובעיהם. קבוצות הרוכבים עטורי הנוצות בכובעיהם משכו תשומת לב רבה והשמועות על הכינוסים משכו קהל רב. כשקודריאנו הגיע שוב ליריד ברשט, עם חמישים רוכבים, התאספו במקום 3,000 איש כדי לשמוע את דבריו.
מסע לטרנסילבניה ומסע לבסרביה.