באפריל 1980 הונחה אבן הפינה באתר שורק. ההקמה ארכה שבע שנים, מסיבות תקציביות. הוקמו שתי תחנות שאיבה והונחה צנרת הולכה ראשית, ובשנת 1987 החל המפעל לטהר את המים. כבר בשלבי ההרצה התברר שהמפעל עומד בצפיות שתלו בו. הנושא כולו היה חדש בעולם. ביצוע שלב ב' החל עם סיום שלב א' ובשנת 1988 פורסמו מכרזים לעבודות. בשנת 1989 חלה זכאי, אך על אף מחלתו המשיך בעבודתו תוך קשיים פיזיים, עד שנאלץ לפרוש כחודש לפני שהלך לעולמו.
משפחה.
בשנת 1950 נישא אברהם זכאי למרים לבית יששכרוב. מרים זכאי למדה ורכשה תואר מאסטר בתחום אמנות האיקבנה והייתה החלוץ בהפצת אמנות זו בישראל. הגב' זכאי הביאה עמה ארצה ידע רב וניסיון בתחום, אותם רכשה במהלך שהות המשפחה ביפן. בשנת 1966 הקימה מרים זכאי בית ספר להוראת ה"איקבנה" - "אולפן לאומנות עיצוב הפרח", ובמשך שלושים וחמש שנה עמדה בראשו (1965–2000). כמו כן, הקימה בארץ סניף של האגודה הבינלאומית "איקבנה אינטרנשיונל”" שעל דיגלה חרוטה הסיסמה: "ידידות באמצעות פרחים". כנשיאת הסניף, ייצגה את ישראל בכנסים בינלאומיים בעולם.
לזוג שלושה ילדים: עמירם, ניצן ונירה. שלושתם המשיכו בדרכו של זכאי ולמדו לימודי הנדסה בטכניון. הביאו לזכאי שישה נכדים: שי, לי-טל, רותם, שחף, עדי, ענבל.
הנצחה.
ב-6 באוגוסט 1989 נפטר זכאי ממחלה.
בשנת 2004 החליטה ועדת השמות של עיריית חיפה לקרוא לכיכר הנמצאת בצומת הרחובות הסחלב ואמנון ותמר ברמת אלמוגי, על שמו.
אלמנתו, גב' מרים זכאי, ריכזה את סיפוריו ועדויותיו, התמונות והמסמכים שהותיר אחריו ואת דברי החברים שסיפרו, ובסיוע ידידת המשפחה, תגה מור-פזרו, הוציאה לאור בשנת 2001 ספר לזכרו ולכבודו: "אברהם זכאי - בן הארץ והים". בספר נמצא לא רק את סיפורו האישי, אלה גם סיפור הולדת אומה במאבקה להקמת המדינה.
מגדל נח'יל (ערב הסעודית)
מגדל נח'יל (בערבית: برج النخيل) או מגדל אל-נח'יל הוא מגדל רב שימושי הממוקם בריאד שבערב הסעודית. זהו הבניין החמישי בגובהו בריאד עם גובה של 200 מטרים. יש בו 26 קומות מעל הקרקע וארבע קומות תת-קרקעיות. הבנייה החלה בשנת 2008 והסתיימה בשנת 2011.
פלגת הארמייה סרביה
פלגת הארמייה סרביה (בגרמנית: Armeeabteilung Serbien) הייתה פלגת ארמייה של הוורמאכט, שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
פלגת הארמייה סרביה הוקמה ב-26 בספטמבר 1944 תחת פיקודו של הנס פלבר. הפלגה הוצבה בסרביה, ותפקידה היה להגן על סרביה מפני כוחות הצבא האדום שהתקרבו אליה בסיוע כוחות צבא בולגריה שהחליפו צד במלחמה, וכן להילחם בפרטיזנים מקומיים. הפלגה השתתפה בקרב בלגרד, ולאחר מכן הגנה על נסיגתה של קבוצת ארמיות E מהבלקן להונגריה. הפלגה פורקה ב-27 באוקטובר 1944.
פריץ ברנד
גנרל חיל התותחנים פריץ ברנד (בגרמנית Fritz Brand; 22 באפריל 1889 - 26 בנובמבר 1967) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על דיוויזיה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
תחילת דרכו.
ברנד נולד בברלין, הקיסרות הגרמנית. ב-1 באוקטובר 1907 הצטרף כצוער לצבא הפרוסי, שהיה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית. הוא סופח לרגימנט התותחנים ה-40, וב-27 בינואר 1909 הועלה לדרגת לוטננט. הוא לחם בשורות הרגימנט במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת אובר-לויטננט. מאביב 1915 הוא שימש כשליש של הרגימנט, וב-18 באוגוסט 1916 הועלה לדרגת האופטמן. בסוף 1916 הוא החל את הקריירה שלו במטכ"ל, ובשנים הקרובות מילא תפקידי מטה שונים. בנוסף לשני צלבי ברזל הוא קיבל גם מדליות רבות אחרות.
לאחר המלחמה הצטרף לרייכסווהר, ובאביב 1920 צורף למטכ"ל של הבריגדה ה-20, ולאחר מכן הועבר לדיוויזיה ה-1 בקניגסברג. במשך מספר שנים הוא מילא תפקידי פיקוד ומטה, וב-1 בינואר 1928 הועלה לדרגת מיור. ב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת אוברסטלויטננט, וב-1 באוקטובר 1933 קיבל פיקוד על רגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), ופיקד עליו עד 30 בספטמבר 1934. ב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא קיבל פיקוד על רגימנט הארטילריה ה-12 (שוורין), ופיקד עליו עד 12 באוקטובר 1937. ב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בתחילת פברואר 1938, בעקבות פרשת בלומברג-פריטש, הועבר ל-OKH ומונה למפקח של בתי הספר הצבאיים. ב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט.
מלחמת העולם השנייה.
ב-26 בספטמבר 1939 מונה למפקד דיוויזיית הסער ה-78, שהייתה חלק מהקורפוס ה-25 שהיה חלק מהארמייה השביעית שהוצבה בחזית המערב. וב-1 באוקטובר של אותה שנה הפסיק לפקד על הדיוויזיה והוחזר למטה הכללי. ב-1 באוגוסט 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-23 בספטמבר 1943 הוענק לו צלב הכסף הגרמני. ב-1 באוקטובר 1944 הועבר לכוחות העתודה, וב-31 במרץ 1945 פרש מהכוחות המזוינים.
אחריתו.
לאחר פרישתו חי ברנד בוויילהיים שבמערב גרמניה עד מותו ב-26 בנובמבר 1967 בגיל 78.
פטריק קלויברט
איג'יפטסאט A
איג'יפטסאט A הוא לוויין חישה מרחוק, שתוכנן על ידי רוסיה עבור מצרים, כלוויין חלופי לאחר כישלון משימת איג'יפטסאט 2. הלוויין אמור להיבנות במשותף על ידי מצרים ורוסיה, ולהיות בעל ביצועים משופרים לעומת הלוויין איג'יפטסאט 2.
מבנה הלווין.
הלוויין מבוסס על מרכב מיוחד שפותח בחברת אנרגיה והוא השני מסוגו שנמכר ללקוח כלשהו. הגוף המפעיל את הלוויין הוא הארגון המצרי לחישה מרחוק, גוף ממשלתי מצרי שאחראי גם על פיתוח טכנולוגיות החלל המצריות - ומהווה מעין סוכנות חלל.
הקורפוס ה-50 (ורמאכט)
הקורפוס ה-50 (בגרמנית: L. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה.
הקורפוס הוקם ב-8 באוקטובר 1940 בשם "הקורפוס ה-50", והועמד תחת פיקוד גאורג לינדמן.
במהלך המערכה בבלקן היה הקורפוס כעתודת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס בתחילה כעתודת קבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. באוגוסט לחם הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, והשתתף בקרב סמולנסק. בספטמבר לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף בקרב לנינגרד, ובאוקטובר הועבר תחת פיקוד הארמייה ה-18, והשתתף בקיום המצור על העיר לנינגרד. ב-19 בינואר 1942 מונה פיליפ קלפל למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-3 במרץ פרש מתפקידו לחופשה קצרה והרברט פון בקמן מונה במקומו למפקד הקורפוס. ב-20 ביולי 1942 חזר קלפל לפקד על הקורפוס, ולחם עמו בקרבות בלנינגרד.
ב-17 בספטמבר 1943 מונה וילהלם וגנר למפקד הקורפוס, וב-24 בספטמבר 1944 החליפו הנס בק-בהרנס. ב-25 באוקטובר 1944 מונה פרידריך-יובסט פולקמר פון קירכנזיטנבאך למפקד הקורפוס, ולחם עמו בכיס קורלנד וב-12 באפריל 1945 החליפו ארפו פון בודנהאוזן, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה, ואז הלך בראש כוחותיו לשבי הרוסי.
סדר הכוחות לאורך המלחמה.
המערכה בבלקן.
במהלך המערכה בבלקן כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה.
במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
8 במאי 1945.
ב-8 במאי 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
משה שרר
הרב משה שרר (י"ב בסיון תרפ"א; 18 ביוני 1921 - כ"א באייר תשנ"ח; 17 במאי 1998) היה עסקן חרדי אמריקאי, יו"ר הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל ונשיא אגודת ישראל באמריקה החל משנות ה-70.
קורות חייו.
בשנת 1967 לאחר פטירת נשיא אגודת ישראל באמריקה, הרב אלימלך (מייק) גבריאל טרעעס, החליטו חברי מועצת גדולי התורה באמריקה למנות לתפקיד את בן דודו משה שרר. שרר היה פעיל במשרדי הממשלה בוושינגטון לטובת מוסדות אורתודוקסיים והשמיע את דעתה של אגודת ישראל בכל תחום ציבורי.
בשנת 1980 מונה ליו"ר הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל.
ב-1975 כאשר התקבלה החלטה 3379 באו"ם כי "ציונות היא צורה של גזענות" פרסם שרר הודעה כי "אף על פי שההחלטה נועדה רק לציונות החילונית כביכול בצורתה הנוכחית, ההכפשה היא התקפה על כל העם היהודי ואגודת ישראל מוחה על כך בתוקף".
לאורך שנות כהונתו הקפיד שרר לעמוד בקשרים הדוקים עם אגודת ישראל ודגל התורה ועם מנהיגי הציבור החרדי בארץ ישראל. היה מקורב להרב שך, הרב שטיינמן והאדמו"ר מגור.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 היה מעורב בהקמת קרן סיוע למוסדות הקירוב ובתי הספר של החינוך העצמאי בארץ ישראל ובהתייעצות עם האדמו"ר מנובומינסק יו"ר מועצת גדולי התורה בארצות הברית, היה שותף פעיל למסע הראשון של הרב שטיינמן לארצות הברית יחד עם האדמו"ר מגור במטרה להקמת קרן זו, אולם בתקופה זו חלה בלוקמיה ועם נחיתת הרבנים בארצות הברית הוא נפטר. הם השתתפו בהלווייתו שהתקיימה בניו יורק.
בהוראת הרב שטיינמן, רשת בתי הספר "נתיבות משה" נקראה על שמו, כך גם פעילה על שמו עמותת קרן ע"ש הרב משה שרר - לסיוע למוסדות תורה ומנוהלת על ידי ארגון תודעה של דגל התורה.
חתנו הוא ד"ר רוברט גולדשמיט (Robert Goldschmidt), דיקן וסגן נשיא טורו קולג'.
נפטר בכ"א באייר תשנ"ח ונקבר בניו יורק.
פריץ ביירליין
גנרל פריץ ביירליין (; 14 בינואר 1899 - 30 בינואר 1970) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
ביירליין נולד ב-14 בינואר 1899 בווירצבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1917 באמצע מלחמת העולם הראשונה התגייס ביירליין לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-9. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף ביירליין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1938 הועלה לדרגת מיור, ומונה לקצין מטה בדיוויזיית הפאנצר ה-3.