אדריכל הנוף אנדרו ג'קסון דאונינג, עיצב את הפארק בשנת 1851.
האליפסה.
חלקו הדרומי של פארק הנשיא (הקרוי "האליפסה") הוא פארק ששטחו 210 דונמים.
הפארק ממוקם בסמוך מדרום למדשאה הדרומית של הבית הלבן.
הפארק פתוח לציבור.
הפארק נוצר בשנת 1791, התכנית הראשונה לפארק נעשתה על ידי פייר שארל ל'אנפן, כחלק מתוכניתו עבור המול.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית אזור האליפסה, וכן האתר עליו הוקמה לימים אנדרטת וושינגטון שימשו מכלאות ואורוות עבור סוסים וחמורים של הצבא, וכן כקסרקטינים עבור צבא מדינות האיחוד.
חיל ההנדסה של ארצות הברית החל את עבודות הגינון ועיצוב הנוף באליפסה בשנת 1867; העבודות הסתיימו בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-19.
מרכז המבקרים של הבית הלבן.
מרכז המבקרים של הבית הלבן, ממוקם בקצה הצפוני של בניין הרברט סי. הובר (בניין משרד המסחר של ארצות הברית). בעבר שימש מרכז המבקרים כנקודת היציאה של סיורים בבית הלבן, אולם מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001, הסיורים לא יוצאים מאתר זה, והמרכז מציג תערוכות ומידע על הבית הלבן, למי שלא מסייר בבניין. במרכז שש תערוכות קבועות: משפחות הנשיאים, האדריכלות של הבית הלבן, עיצוב הפנים של הבית הלבן, אופן הפעולה של הבית הלבן, טקסים ואירועים בבית הלבן. וכן יש במרכז תערוכות מתחלפות.
לקריאה נוספת.
• Clark Kimberling, The Shape and History of the Ellipse in Washington, D.C., Department of Mathematics, University of Evansville
ג'וליו טונוני
ג'וליו טונוני (באיטלקית: Giulio Tononi; נולד בשנת 1960) הוא מדען מוח ופסיכיאטר, המשמש כראש הקתדרה ע"ש דייוויד פ. ווייט ברפואת שינה, וכן בעל מושב כבוד בקתדרה למדעי התודעה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. הוא מוכר בעיקר בזכות תאוריית המידע המשולב , תאוריה מתמטית של תודעה אותה הציע לראשונה ב-2004 וסמלה הוא פי (φ).
ביוגרפיה.
טונוני נולד בטרנטו, איטליה, וסיים תואר MD בפסיכיאטריה ודוקטורט בנוירוביולוגיה ממכון סנט-אנה ללימודים מתקדמים בפיזה, איטליה.
טונוני הוא סמכות בחקר השינה, ובמיוחד בנושאי הגנטיקה והאטיולוגיה של השינה. טוניוני ושותפיו היו חלוצים בכמה גישות משלימות לחקר השינה:
מחקר זה הוביל להשערה מקיפה על תפקיד השינה (יחד עם חוקר השינה קיארה סירלי), "השערת ההומאוסטזיס הסינפטית". על-פי השערה זו, ערות מביאה לעלייה נטו בכוח הסינפטי , ושינה הכרחית כדי לייצב מחדש הומאוסטזיס סינפטי. להשערה השלכות על הבנת ההשפעות של חסך שינה ופיתוח גישות אבחוניות וטיפוליות חדשות להפרעות שינה והפרעות נוירופסיכיאטריות.
טונוני הוא גם חוקר מוביל בתחום מחקרי התודעה, וכתב יחד עם זוכה פרס נובל ג'רלד אדלמן ספר בנושא.
טונוני פיתח את תאוריית המידע המשולב (IIT): תאוריה מדעית המנסה לענות על שאלות כמו מהי תודעה, כיצד ניתן למדוד אותה, כיצד היא מתואמת עם מצבי מוח, ומדוע היא דועכת כשאנו שוקעים בשינה נטולת חלומות וחוזרת כשאנחנו חולמים. התיאוריה נבחנת באמצעות הדמיה עצבית, גרייה מגנטית מוחית (TMS) ומודלים ממוחשבים. עבודתו תוארה על ידי החוקר כריסטוף קוך כ"תיאוריה המבטיחה היחידה לגבי תודעה בסיסית".
הסכם בורינג
הסכם בורינג (באנגלית: Bowring Treaty) הוא הסכם שנחתם בין בריטניה לבין סיאם ב-18 באפריל 1855. מטרת ההסכם הייתה להקל על המסחר הזר בסיאם. על ההסכם חתמו סר ג'ון בורינג מבריטניה ומצד סיאם המלך ראמה השני.
ההסכם החליף את הסכם ברני שנחתם בין שתי המדינות ב-1826. מטרת ההסכם החדש הייתה להקל על הסוחרים הזרים בסיאם, לקבוע רגולציה חדשה ולנסח מערכת ייבוא וייצוא חדשה. ההסכם הביא לפתיחתה של סיאם למסחר והשפעה מערבית.
רקע.
ההסכם הראשון שעליו חתמה סיאם מול מדינה אירופית היה הסכם ידידות ומסחר בין ממלכת איוטהאיה לבין פורטוגל בשנת 1516. באותה עת, הותר לפורטוגזים להתיישב בממלכה, בתמורה לרובים ותחמושת. הסכם דומה נחתם ב-1598 מול ספרד, וב-1604 הסכם מסחר נחתם גם עם הולנד, שסחרה בכותנה בתמורה לעורות ופלפל. באותה עת החלו להירקם קשרים עם התרבות היפנית, וב-1593 שירתו בצבא איוטהאיה 500 חיילים יפנים.
הבריטים יצרו לראשונה קשר עם הממלכה ב-1612 כשחברת הודו המזרחית הבריטית קיבלה זכויות מסחר ואדמה. עם זאת, פעילות החברה לא הניבה רווחים והיא עזבה את איוטהאיה ב-1625. הקשר עם בריטניה חודש ב-1821, כשג'ון קרופורד נשלח מטעם חברת הודו המזרחית לדון בהסכם סחר חדש, אחרי שנים של מונופול על המסחר מצד בית המלוכה, שמצידו היה ללא יכולת לגבות מיסים, ועל כן נקט בהסדר שהעלה את מחירי הטובין שיוצאו לעולם וב-1826 נחתם הסכם ברני בין המדינות. ההסכם החזיק מעמד עד 1855, כשנחתם הסכם בורינג שהקל על המסחר אחרי ביקורו של ג'ון בורינג בסיאם.
עיקרי ההסכם.
על אף הפתיחה הרחבה יותר של תאילנד למסחר מערבי, ההסכם הותיר הגבלות רבות על החברות הזרות. ההסכם קבע מכסים של 3% על כל הסחורות המיובאות, היתר לנתינים בריטים לסחור בכל נמלי תאילנד, התאפשר להחזיק באדמות ליד בנגקוק וכן הוענקה זכות התנועה החופשית בכל רחבי הממלכה.
כמו כן, הוא העניק לבריטים פטור מחובת ציות לרשויות המקומיות, בצעד שהפך בהמשך ליעד לביטול של המדינאים התאילנדים עקב בעיות שהתעוררו כפועל יוצא מכך. הקלות נוספות היו ההיתר לבריטים לסחור ישירות מול נתיני סיאם בלי חובת צד שלישי.
מנגד, ממשלת סיאם קיבלה את האפשרות לאסור ייצוא מלח, אורז ודגים בכל עת שבה התעורר חשש ליצירת מחסור.
השלכות.
ההסכם הביא לשילוב מהיר של סיאם בכלכלה העולמית, וקידם אותה למדינת לאום מודרנית. עם הסרת החסמים, נדרש בית המלוכה לתור אחר מקורות הכנסה אחרים, דוגמת העלאת המיסים על אופיום, הימורים ואלכוהול.
בין השנים 1850 ל-1907 עלה ייצוא האורז מ-5% ל-50% מכלל היבול בתאילנד. כ-80% מהאורז שיוצא מתאילנד נשלח לסינגפור והונג קונג. בשנים אלו הייתה ירידה חדה בייצור הטקסטיל עם הופעתן של סחורות מערביות בשוק. ההסכם הביא גם ליצירת מקומות עבודה חדשים במקומות רבים ברחבי תאילנד, ובדגש על בנגקוק. רובם נתפסו על ידי מהגרים סינים.
השינוי שהתחולל בתאילנד באותן שנים חריג בהיסטוריה, מאחר שבניגוד לאזורים רבים אחרים ברחבי העולם ובדרום-מזרח אסיה בפרט, הוא התרחש באמצעות האליטה המקומית, ולא נכפה על ידי שליטים אירופאים.
פרנקלין מקוויי
פרנקלין מקוויי (באנגלית: Franklin MacVeagh; 22 בנובמבר 1837 – 6 ביולי 1934) היה פוליטיקאי, עורך דין ובנקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ויליאם הווארד טאפט.
ביוגרפיה.
פרנקלין מקוויי נולד בפיניקסוויל, פנסילבניה למייג'ור ג'ון מקוויי ולרעייתו מרגרט לבית לינקולן. אחיו, ויין מקוויי היה התובע הכללי של ארצות הברית בממשליהם של הנשיאים ג'יימס גרפילד וצ'סטר ארתור.
ב-1858 סיים מקוויי את לימודיו באוניברסיטת ייל, שם הוא היה חבר באחוות הגולגולת והעצמות. ב-1864 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה. הוא עבד כמוכר בחנות סיטונאית וכעורך דין. מקוויי היה מתודיסט באמונתו. ב-1868 הוא נשא לאישה את אמילי אימס ולשניים נולדו חמישה ילדים.
במשך 29 שנים היה מקוויי חבר מועצת המנהלים של הבנק הלאומי של שיקגו (Commercial National Bank of Chicago). ב-1909 מינה אותו חברו לאחוות הגולגולת והעצמות, הנשיא ויליאם הווארד טאפט, כמזכיר האוצר בממשלו. הוא לא התמודד עם הבעיה הקשה של הרפורמה המוניטרית, והותיר אותה לוועדה ההמוניטרית הלאומית שהוקמה על פי חוק אולדריץ'-ורילנד משנת 1908. עם זאת הוא הדגיש את הצורך הדחוף ברפורמה בדוח השנתי שלו. הוא זכור בשל חיזוק היעילות והקידום של מחלקת האוצר. הוא ביטל 450 משרות מיותרות, שיקם את שירות המכס של ארצות הברית באמצעות הכנסתן לפעולה של מערכות שקילה אלקטרוניות אוטומטיות והנהגתם של תשלומי מכס ומיסים באמצעות המחאות בנקאיות. הוא גם היה מעורב ביצירתו של הניקל באפלו.
חיים אישיים.
ביתו בוושינגטון די. סי. נבנה בשנים 1910–1911 ותוכנן על ידי האדריכל הנודע נייתן וייאת'. כיום שוכן במבנה זה המכון לתרבות מקסיקו של שגרירות מקסיקו בארצות הברית. בבעלותו גם הייתה אחוזת קיץ בדבלין שבניו המפשייר, שרשומה כיום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים וידועה בשם נולווד.
פרנקלין מקוויי נפטר בשיקגו ב-6 ביולי 1934 בגיל 96 ונטמן בבית הקברות גרייסלנד שבעיר.
פרס באפט&quot;א לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר
פרס באפט"א לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר מוענק מדי שנה כחלק מפרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה. עד לשנת 2015 נקרא הפרס בשם "פרס באפט"א לטלוויזיה לקומדיית המצבים הטובה ביותר".
הפרס הוענק בין השנים 1973 ל-1980. אחר כך חולק הפרס מדי שנה החל משנת 2000.
בין השנים 1981 ל-1999, הפרסים לקומדיות מצבים היו כלולים בקטגוריית התוכנית או הסדרה הקומית הטובה ביותר.
תוכניות עם זכיות ומועמדויות מרובות.
זכיות מרובות.
3 פרסים
2 פרסים
מועמדויות מרובות.
7 מועמדויות
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
מסוף החמישה
מסוף החמישה, הידוע גם כ"מסוף בית רבקה" הוא מסוף אוטובוסים, הממוקם ליד בית החולים בית רבקה (בית חולים)., הממוקם ברחוב החמישה בפתח תקווה. השירות מן המסוף דל יחסית.
קווי אוטובוס בתחנה.
מקרא סימנים:
♿-אוטובוס עירוני נגיש
🚸-קו תלמידים
🔁 - קו סיבובי
סוקולינאיה גורה
נפת סוקולינאיה גורה (ברוסית: район Соколиная Гора, מילולית: נפת "גבעת הבזים") היא נפה במחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 7.8441 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 92,337 תושבים (2020). השטח סופח לעיריית מוסקבה בשנת 1917 והנפה הוקמה בשנת 1991.