בישראל היה ממייסדי בית החרשת "צרי" - לרפואות ברחוב הגר"א בתל אביב, (בית החרשת הראשון לרפואות בישראל) והמנהל המדעי שלו.
גרוטו היה חבר בהגנה.
לאחר שפרש לגמלאות מ"צרי", עסק במחקר באוניברסיטה העברית בירושלים בשיתוף עם בית החולים הדסה.
נפטר בשנת 1967.
משפחתו.
לגרוטו נולדו רות (1932) ומרים.
אחיו, ד"ר אלכסנדר גרוטו עלה לארץ-ישראל בשנת 1939, עבד בקופת חולים עממית בפתח תקווה. בפתח תקווה רחוב על שמו.
ראשית התעשייה הכימית פרמצבטית בארץ.
תרומתם של היזמים ממרכז אירופה לייסודם של ענפי-תעשייה חדשים לגמרי הורגשה גם בתעשייה הכימית-הפארמאצויטית. רוקחים עולים מגרמניה ומאוסטריה היו חלוצי ייצור התרופות בישראל. ראשית התעשייה הייתה במפעל ששמו 'פרמקו', שהוקם בשנת 1931 על ידי קבוצה של רוקחים, אלא שלא האריך ימים.
בנובמבר 1932 הוקמה בתל אביב חברת 'צרי' לתעשייה פארמאצויטית וכימית, שנרכשה בקיץ 1933 על ידי גרוטו, וייס ויעקובסון, קבוצת עולים מגרמניה ומצ'כוסלובקיה. חברת 'צרי', החלה בפיתוח מוצריה – וביניהם ה'פלגין' – בשלהי שנת 1932, אלא שהוציאה אותם לשוק רק בשנת 1934, לאחר הכנות ממושכות.
מפעל נוסף על 'צרי' הוקמו בתחילת 1935 מפעלי 'טבע' של ד"ר פרידלנדר בירושלים, 'הלל' בחיפה בהנהלתה של גב' אוסלנדר ובקשר הדוק עם קופת חולים כללית ו'איקאפרם' של איקלהיימר ובנימין כהן. כן הוקם בית-החרושת 'אסיא', שותפות של יזמים מקומיים עם קורט מאיר, עולה מגרמניה.
עולים מארצות אחרות הקימו את מפעל 'בריא' לזריקות בתל אביב ואת מפעל 'תמר' ברחובות. ב-7 המפעלים האלה, שהיו אמורים לספק תעסוקה ל-100 עובדים, בקירוב, הושקעו כ- 35 אלף לא"י.
בשנת 1968 התמזגו "אסיא" ו"צרי" ובשנת 1968 הן רכשו את "טבע".
אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה (1722 – 1758)
קוטופקסי (קולורדו)
קוטופקסי (באנגלית: Cotopaxi, Colorado, נוסדה ב-1874) היא עיירת נופש קטנה במחוז פרמונט, קולורדו, ארצות הברית, בה התגוררו 47 תושבים בלבד, נכון ל-2010. בשנת 1882 נעשה שם אחד מניסיונות ההתיישבות החקלאית היהודית, הראשונים בכל יבשת אמריקה.
היסטוריה.
הנרי תומאס.
הנרי ("גולד תום") תומאס ("Henry Thomas"), מחפש זהב שגילה מרבצי כסף ואבץ היה האיש שהעניק לקוטופקסי את שמה, על שם הר הגעש קוטופקסי שבאקוודור. הוא ראה דמיון בין אותו הר, שהיה מוכר לו מחיפושיו אחרי זהב בצפון אקוודור, לבין אחד ההרים שמסביב לעמק בו התחיל ב-1873 לחפש זהב. "גולד תום" רשם זיכיון כריה במקום, ב-1874.
עמנואל שאלתיאל.
להנרי תומאס חסרו המימון והידע לכריית הכסף והאבץ שמצא ולפיכך הוא מכר את זיכיונותיו כעבור שנתיים, במחיר "מציאה", ליהודי ניו יורקי ממוצא פורטוגזי, עמנואל שאלתיאל ("Emanuel H. Saltiel"). שאלתיאל עשה את הונו ממכירת ציוד לצבא הצפון במלחמת האזרחים, שהסתיימה כעשור קודם לכן. ב-1876 הוא קנה את הזיכיונות, החל בכריה בפועל והפך את קוטופקסי ליישוב קטן. זמן מה לאחר מכן נהרג "גולד תום" על מפתן חנות המכולת ששאלתיאל הקים, כאשר מי שהרג אותו היה שותפו לעסקים של שאלתיאל, א.ב. הארט. שאלתיאל ביקש לשנות את שם המקום, מקוטופקסי לשאלתיאל, על שמו, אך שאר התושבים במקום סירבו והשם שנתן הנרי תומאס נשאר עד היום.
מיכאל היילפרין.
עמנואל שאלתיאל הפך בתוך חמש שנים בלבד, לאיל מכרות בעל השפעה. ב-1881 הוא קרא את אחד ממאמריו הרבים של מיכאל היילפרין ("Michael Heilprin"). היילפרין היה יהודי ממוצא פולני, שעסק רבות בעזרה ליהודים שברחו מרוסיה לארצות הברית עקב הסופות בנגב וחיפשו פרנסה. מאמריו עסקו בכך ובהכוונתם של אותם יהודים לעסוק בארצם החדשה בחקלאות. בספטמבר אותה שנה שאלתיאל הציע להיילפרין לתת ליהודים שכאלה חלקות אדמה השייכות לו, ליד קוטופקסי, כדי שיעבדו אותן, תוך שהוא מתחייב לספק ליהודים שיגיעו, בתים נוחים למגורים, מזון, אספקה חקלאית וזרעים לתחילת עבודתם וכו'. הוא לא גילה להיילפרין שמדובר באדמות הרריות, צחיחות ומבודדות, והיילפרין לא בדק כנראה את ההצעה עד הסוף, עקב מספרם הרב של היהודים שברחו אותה עת מרוסיה ונזקקו נואשות לכל עזרה.
היישוב היהודי.
בנובמבר 1881 הקים היילפרין, עם כמה יהודים אמריקאים עשירים ממוצא גרמני, ביניהם אמה לזרוס, ארגון סיוע בשם HEAS (להבדיל מ-HIAS), אשר גייס עבור מתיישבי קוטופקסי 10,000 דולר, סכום עצום באותם ימים, אף כי לא מספיק לגודל המשימה. שאר המימון צריך היה לבוא מהמהגרים היהודים ומשאלתיאל. ב-8 במאי 1882 הגיעו לקוטופקסי ראשוני המהגרים היהודים מרוסיה וביוני 1882 אף הוקם במקום בית כנסת והיאס שלחו אליו ספר תורה. בסך הכל מנה ניסיון ההתיישבות היהודית במקום, בשיאו, 22 משפחות ובהן 63 נפשות.
הכישלון.
אולם שאלתיאל לא קיים את הבטחותיו במלואן. הוא סיפק ל-22 המשפחות רק 12 בתים, קטנים יותר, מצוידים הרבה פחות מהמובטח ולא מוכנים כלל לחורף הקשה של הרי קולורדו. גם בשאר הבטחותיו הוא עמד בצורה חלקית ביותר. המהגרים חסרו מזל ובנוסף הם גם הגיעו לקראת סוף עונת הזריעה. תפוחי האדמה והתירס שהם זרעו, לא עלו יפה והם שקעו בחובות. חלקם עזבו את החקלאות והחלו לעבוד במכרותיו של שאלתיאל, תמורת שכר זעום ששימש ברובו לכיסוי חובותיהם. אחרים החלו לעבוד בסלילת מסילת הברזל למקום. שלושה מהילדים מתו במהלך השנה הראשונה.
ב-1883, כשנה לאחר הקמת היישוב היהודי בקוטופקסי הוא עמד עדיין על רגליו, למרות כל הקשיים. שני טקסי נישואין יהודיים כשרים נערכו במקום. אולם גם היבול של השנה השנייה נחל כישלון ורבים מהמתיישבים החלו לעזוב. בינתיים במזרח, היילפרין חלה וארגון HEAS הפסיק לשלוח כספים. גם שאלתיאל סגר כעת למתיישבים את ברז האשראי שהעניק להם עד אז, בשל חובותיהם הגדולים. רק שש משפחות נותרו במקום לעונת הזריעה השלישית.
גם היבול של השנה השלישית נכשל בידי שש המשפחות האחרונות ובינתיים גם נודע למתיישבים, שבניגוד למובטח, או לפחות מה שהם הבינו כמובטח, האדמות עליהן הם עבדו כה קשה, לא נרשמו כלל על שמם, אלא נותרו שייכות לשאלתיאל. ביוני 1884 הגיעו אחרוני החקלאים היהודים במקום להסדר שמיטת חובות עם שאלתיאל והיישוב החקלאי היהודי בקוטופקסי ניטש סופית.
עם זאת, כמעט אף לא אחת מהמשפחות חזרה למזרח. הן נותרו במערב ארצות הברית והיו בין חלוציו. רבים מצאצאיהן עלו ברבות השנים לישראל ואחד מהם אף היה בין מקימי היישוב נווה דניאל בגוש עציון.
הלל גרשוני
הלל גרשוני (נולד ב-18 בנובמבר 1981) הוא דוקטור לתלמוד, סופר, חוקר תלמוד, עורך, מתרגם, פובליציסט וסאטיריקן ישראלי. פרסומיו הציבוריים מוקדשים בעיקר לנושאי יהדות, איכות הסביבה וכלכלה ברוח השוק החופשי.
ביוגרפיה.
נולד בירושלים וגדל בשכונת נווה יעקב. גרשוני למד בישיבה הגבוהה תורת החיים, וערך חלק מספרי טל חיים של ראש הישיבה הרב שמואל טל.
בשנת 2015 (ה'תשע"ה) השלים תואר שני בתלמוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בהדרכת פרופ' רוברט ברודי, תחת הכותרת "סתמות קדומים בתלמוד הבבלי מסכתות סוטה ועבודה זרה", ובשנת 2021 (ה'תשפ"א) השלים דוקטורט בתלמוד באוניברסיטה זו תחת הכותרת "ברייתות המקבילות לתוספתא בתלמוד הבבלי (מסכתות בבא בתרא וסנהדרין)". היה חבר בתוכנית הדוקטורנטים של פורום קהלת והוא עמית מחקר בפורום.
שימש כחוקר בפרויקט הכי גרסינן לחילופי נוסחאות של התלמוד הבבלי, של העמותה לקידום חקר כתבי יד עבריים מיסודו של דב פרידברג, ומשמש כעורך בפרויקט מהדורה דיגיטלית של התלמוד הירושלמי. היה חבר בהנהלת האגודה לזכות הציבור לדעת, והוא חבר בפורום לרציונליות סביבתית.
פרסומים לאורך השנים.
גרשוני פרסם כתבות וטורים לאתרי חדשות ועיתונים ישראליים, כגון ישראל היום, בשבע, mako, ynet, nrg, מידה וכתב העת ליברל. כן פרסם מאמר מקיף בכתב העת השילוח בנושא שוק חופשי במערכת הבריאות. במאמריו הוא מביע תמיכה בשוק חופשי ובליברליזם כלכלי. הוא מחזיק בחשבונות ברשתות החברתיות פייסבוק (נכון למאי 2022 בעל כ-14 אלף עוקבים) וטוויטר (כ-23 אלף עוקבים), ומקיים בהם שיח ער בתחומים ליברליים שונים. בשנת 2022 הוציא לאור את ספרו כסף של אחרים – מיתוסים על כלכלה וסביבה שכולנו משלמים עליהם ביוקר (בהוצאת סלע מאיר), העוסק בנושאים אלה.
בשנת ה'תשס"ח (2008) שימש עורך המשנה לענייני נוסח של מהדורת מפעל משנה תורה של ספר משנה תורה של הרמב"ם, לצד ד"ר יחיאל קארה. כן ביאר חלק מספר טהרה במהדורה המבוארת של המפעל. בין השנים תשע"ח-תשפ"א (2018–2021) תרגם במסגרת המפעל את ספר מורה הנבוכים מערבית לעברית, שיצא לאור אף הוא במהדורה מבוארת בשלושה כרכים.
לצד אשתו אביגיל תרגם מאנגלית את הספר שקרים שכולם מספרים מאת טוביה טננבום. סייע בהכנת המהדורה העברית של הספר היוצאים מאת פאראנק מרגוליס בהוצאת סלע מאיר, וכן היה מעורכי המהדורה העברית של הספר מאת מייקל שלנברגר, אשר יצא לאור בהוצאת שיבולת ומציב אלטרנטיבה ליברלית לסוגיית משבר האקלים, ושל הספר תחרות ויזמות של הכלכלן ישראל קירזנר במסגרת אותה הוצאה. ערך את הספר העיקר הבריאות מאת ד"ר אודי פרישמן, אשר יצא לאור בהוצאת סלע מאיר ועוסק במערכת הבריאות הישראלית.
בעבר היה שותף לעריכתו של כתב עת סאטירי מקוון בשם "מדבּר שקר" אשר היווה במה אינטרנטית למתיחת ביקורת על הכלים המשמשים היסטוריונים ופילולוגים בניתוח העבר, תוך הסבת אותם כלים עצמם על ניתוח ההווה מתוך עתיד מדומיין.
עמדותיו.