מחשבים מייצגים מספרים בצורה בינארית תוך שימוש במספר קבוע של סיביות. מספר הסיביות משתנה ממחשב למחשב. משום שמספר הסיביות המשמש להצגתו של מספר, קבוע, ניתן לייצג רק מספרים עד לגודל מסוים. לדוגמה, מחשב המשתמש ביחידות של 16 סיביות לשם ייצוג מספר יוכל לייצג באופן ישיר רק את המספרים בין 0 ל-65,535. ערכן של נקודות הקוד שרירותי ואינו מוגבל על ידי אילוצים של ייצוג בסיביות ואכן בקידודים מסוימים הוא בין 0 ל-1.4 מיליון למשל. כדי לייצג מספרים אלה, ניתן לנקוט בדרך העקיפה של שימוש במספר יחידות של 16 סיביות לשם ייצוגו של מספר בודד.
צורת קידוד תווים היא מיפוי של "נקודת קוד", מספר המייצג תו וערכו שרירותי, לרצף של אחד או יותר "ערכי קוד", שהם אותם מספרים שהמחשב יכול לייצג וכל אחד מהם בגודל מוגבל, 0 עד 65,535, למשל. צורת קידוד התווים תקבע כיצד יש לקודד את המספרים הגדולים וכיצד לפענח אחר-כך את המספרים הכתובים בזיכרון המחשב. כך למשל, שימוש בצורת קידוד התווים UTF-8 יוביל לכך שבזיכרון המחשב ייכתבו האחד אחרי השני המספרים 215 ו-144, אך הכוונה תהיה למספר 1488 שהוא נקודת הקוד של האות העברית אל"ף.
צורת קידוד התווים הפשוטה ביותר היא בחירת מספר יחידות שיספיק לייצוגה של כל נקודת קוד במערכת התווים המקודדת בצורה ישירה. נקבע למשל, שאם המערכת משתמשת כיחידה בסיסית ב-8 סיביות, אנחנו נקרא כל פעם שני מספרים שכאלה ונתייחס אליהם כמספר אחד באורך 16 סיביות. שיטה זו עובדת מצוין עבור מערכות תווים מקודדות שאת נקודות הקוד הגדולים ביותר בהן ניתנים לייצוג על ידי 8 סיביות (כמו למשל ASCII), וניתן להשתמש בה גם עבור מערכות בהן דרושות 16 סיביות לשם ייצוג נקודות הקוד. שיטה זו מתחילה להוות מועקה כשאנו מדברים על מערכות תווים גדולות יותר, כמו למשל ביוניקוד בה דרושות לפחות 21 סיביות. זיכרון רב מתבזבז ומערכות קיימות מתקשות להתמודד עם יחידות בסיסיות בגדלים אלו. לכן, רב המערכות כיום תומכות בשימוש בצורות קידוד תווים מתוחכמות יותר, כמו UTF-8 או UTF-16, בהן ניתן להשתמש במספר משתנה של בתים לייצוג כל תו.
סכימת קידוד תווים.
סכימת קידוד התווים (באנגלית: Character Encoding Scheme (CES)‎) מגדירה כיצד ימופו ערכי הקוד, השלמים שגודלם מוגבל, לרצף של אוקטטות, או במילים אחרות בתים שהם יחידות של 8 סיביות, כדי לאחסנם במערכת מבוססת אוקטטות, או לשדרם ברשת מבוססת אוקטטות.
לרב, אין צורך בציון מיוחד משום שמראש בחרנו בערכי הקוד כך שניתן יהיה לייצגם על ידי 8 סיביות או שקבענו כיצד יש להשתמש ביחידות של 8 סיביות כדי לייצגם. ביוניקוד למשל, סכימת קידוד התווים פשוטה למדי ומציינת לרב רק אם יש צורך בהצגת ערכי הקוד בצורה של big-endians או little-endians, וגם זה לא נדרש כאשר משתמשים ב-UTF-8. למרות זאת, לעיתים נחוץ שימוש בסכימות קידוד תווים מתקדמות יותר, המשתמשים בערכי מילוט לשם החלפה בין מספר סכימות פשוטות יותר (כך ב ISO 2022), ובין סכימות כיווץ, המנסות לצמצם את מספר הבתים בו נעשה שימוש לכל נקודת קוד (לדוגמה, סכימת הכיווץ הסטנדרטית ליוניקוד,Standard Compression Scheme for Unicode (SCSU), BOCU, ו-Punycode).
רוד ואן-ניסטלרוי
יראון
יִרְאוֹן הוא קיבוץ באזור הצפון בתחום המועצה אזורית הגליל העליון. קיבוץ יראון שייך לתנועה הקיבוצית המאוחדת, הוא אינו מופרט ושומר על אורח חיים שיתופי, בדגש על ערבות הדדית.
היישוב נקרא על שם יִרְאוֹן המקראית (יהושע י"ט ל"ח) שבצפון נחלת שבט נפתלי, שיש המזהים אותה בכפר הלבנוני הסמוך ממערב "יארון".
רקע היסטורי.
הקיבוץ הוקם לאחר מלחמת העצמאות ב-20 במאי 1949 בידי יוצאי חטיבת יפתח של הפלמ"ח (מהכשרת דפנה של תנועת הצופים העבריים), מספר לוחמים יוצאי גדוד מוריה (לוחמי חי"ש) ובוגרי תנועת הנוער "דרור - החלוץ" שעלו ממצרים. הקבוץ הוקם על חורבות הכפר הערבי צאלחה, כאחד משורת היישובים שחיזקו את קו הגבול עם לבנון. מקימי היישוב, יוצאי הפלמ"ח, היו חבריהם של הנופלים בכיבוש מצודת כ"ח ובקיבוץ מתקיימות אזכרות שנתיות לזכרם.
במאי 1950 אושר צירופו למסגרת הקיבוץ המאוחד. בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד ב-1953 פרשו מהקיבוץ כשליש מחבריו ועברו לקיבוץ יד חנה. בעקבות זאת סבל הקיבוץ ממיעוט חברים ונזקק לסיוע בכח אדם. במשך השנים הצטרפו לקיבוץ גרעינים מתנועת הנוער העובד והלומד, מתנועת הצופים, בני קיבוצים ומשפחות מהארץ ומחו"ל.
מקורות הכנסה.
לאחר השנים הראשונות הקשות, משק יראון פיתח במרוצת השנים מקורות הכנסה מגוונים שהובילו אותו להצלחה כלכלית. מקור ההכנסה העיקרי הוא מפעל "פסקל טכנולוגיות", הפועל באזור התעשייה במעלות. בנוסף, מפעל הרוכסנים הוותיק "פסקל רוכסנים", ענפי גידולי השדה, מטעי נשירים (תפוחים, אגסים, דובדבנים וקיווי) משתלה המתמחה בעצים נדירים, ומפעל "רהיטי יראון" המתמחה במוצרים להרכבה עצמית לרשתות שיווק.
ענף התיירות מכיל את "אגם חי", פינת חי פינת חי ליטופית מסביב לאגם טבעי קטן. בעלי חיים המסתובבים חופשי הם איילים אדומים, איילים נקודים, ארנבונים, עופות סוסי פוני ועוד.
ביראון 38 חדרי אירוח "שלווה על ההר".
בשנת 2000 הוקם "יקב הרי גליל" בשיתוף עם יקבי רמת הגולן, מבנה היקב המצופה בעץ אלון ונירוסטה, משלב בין התפיסה המסורתית של תעשיית היין לחדשנות "היי טקית". היין המשובח מיוצר מכרמים שנטועים בהרי הגליל העליון וזוכה בתחרויות יין בארץ ובעולם.
טיילת הפסלים.
בצידו המזרחי של הקיבוץ ממוקמת אנדרטת "הכשרת דפנה" לזכר 16 חברים שנהרגו בקרבות מלחמת השחרור. מהאנדרטה מובילה טיילת פסלים אל אנדרטה לזכר איילת לנגר אלקובי שנהרגה בפגוע רצחני של מחבל מתאבד ב-19 באוקטובר 1994 בעת נסיעה בקו 5, בסמוך לדיזנגוף סנטר שבתל אביב.
שרהורוד
שרהורוד (ברוסית ואוקראינית: Шаргород, בפולנית: Szarogród ביידיש: שריגרוד) היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה המהווה את מרכז מחוז שרהורוד. העיר נמצאת על הנהר מורשקה בשפך הנהר קולבסניה במרחק 12 ק"מ מהכביש קייב-ז'יטומיר-ויניצה, 56 ק"מ מהעיר ויניצה ו-306 ק"מ מקייב. אוכלוסיית העיר מונה כ-62,700 תושבים (2002), ביניהם כ־160 יהודים. העיר הוקמה בסוף המאה ה-16. העיר הזו היא אחת מהערים היהודיות האחרונות ועד מלחמת העולם השנייה התקיימה בעיר אחת מהקהילות החשובות בחבל פודוליה.
שמות נוספים לעיר יהיו שזרגורוד (פולנית), שריגראד (רוסית), שריגרוד (אוקראינית), שרגורוג (עברית) וקוצ'וק סטמבול על ידי טורקים בין השנים 1672-1699.
הקמת העיר.
ב-5 למאי 1383 הלורד הליטאי העניק את האדמה שבין נהר המורפה ובין מורשקה לווסיל קרצ'בסקי. לאורך זמן רב האדמה נותרה לא מיושבת וזאת מדוע משנת 1497 השטח היה מיוחס כמדבר קרצ'בסקי.
כ-200 שנה לאחר מכן, בשנת 1579, איל הון פולני מפורסם, הקונסלר יאן זמויסקי (ממשפחת זמויסקי) השיג את אדמה זו. ב-26 במרץ 1579, המלך הפולני סטפן בטורי החליט לחזק את חבל פודוליה הלא מאוכלס נגד הפלישות הטורקיות וחבל פודוליה נמסר ליד יאן זמויסקי, קנצלר והטמאן הכתר הפולני. ב־1583 הקים זמויסקי מבצר במחוז קורצ'מר בין נהר מורשקה ונהר קובסנה מבצר, שאוכלס על ידי 260 איש. המבצר יחד עם כל האדמה הסובבות אותו נקרא "שרהורוד" לכבוד פלוריאן שרי (בפולנית: Florian Szary), מייסד משפחת זמויסקי. ב־28 במאי 1585 הושלמה בניית המבצר על ידי האדריכל האיטלקי ברנרדו מורנדו. המבצר כלל 5 צריחים ומבצר עם מחסן נשק עשיר, קירות חזקים עם ארטילריה כבדה ותעלה.
היסטוריה.
בזכות בניית צמתי הצטלבויות של סחר שהגיע מברסלב למולדובה, שרהורוד התעשרה במהירות. ב-26 בינואר 1588, הפריבילגיה המלכותית של סיגיזמונד השלישי העניק לשרהורוד את זכויות מגדבורג, מה שהעניק לעיר הובלת סחר וקיום עד שלושה ירידים בשנה. לשרהורוד יש סמל משל עצמה ששימש גם כסימן מסחרי. אחד התנאים בזכויות מגדבורג הוא שכל הסחר יהיה מנוהל בשפה הפולנית בכדי להטמיע את השפה באוכלוסייה המקומית.
מבקרים ועוברי אורח ממולדובה וטורקיה (העיירות מוגילוב ובאר היו חלק ממרכזי המסחר הקרובים) חויבו לסחור בשרהורוד למשך שנתיים לפחות. המקומיים הורשו לסחור עם טטרים, טורקים ומולדובים אבל היו צריכים לעמוד על המשמר כי המספר העולה של זרים היה יכול לסכן הריבונות של שרהורוד. באותה התקופה הפריבילגיה המלכותית נתנה לתושבי שרהורוד פטור ממיסים עד שנת 1608. כתוצאה מכך, עד סוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17 שרהורוד ניהלה סחר עם עם כל האזור ובמקביל שימשה כנקודה לעסקי חילופין סחורה.
הרבה מהמולדובים והסוחרים המזרחיים שמרו את הסחורות שלהם במחסנים בשרהורוד. בשנת 1589 משפחת זמויסקי בנתה את הכנסייה הקתולית של פלוריאן הקדוש במקום.
במהלך המאה ה-16 יאן זמויסקי נתן למשפחות יהודיות לחיות בשרהורוד אך נאלצו לשלם מיסים לכנסייה הקתולית. בשנת 1589 הם בנו בית כנסת מבוצר בעל תפקיד חשוב בהגנת העיר. בית הכנסת לא היה רק מרכז דתי אלא גם מרכז קהילתי. יהודים התפללו בו, האזינו לדרשה ופתרו סכסוכים.
לפי מקורות שונים היו בין 300 ל-1000 בתי אב יהודיים בשרהורוד. בחציה הראשון של המאה ה-17 ה קהילה היהודית בשרהורוד הייתה אחת הגדולות בחבל הארץ פודוליה.
ב־1595 העיר נהרסה על ידי הקוזקים בפיקודו של ס. נליבייקו. בשנות ה-40 של המאה ה-17, כאשר ברשותה מבצר ממוגן, היוותה שרהורוד תפקיד חשוב בהגנת גבולות מערביים מפעולות שוד של הטטרים.
לפי הסכם השלום על שם אנדרוסיבסקי במרץ 1648 שרהורוד הפכה לחלק מפולין אך לא ניתן היה להגיד כי המצב של העיר התייצב.