ספריית המנזר מכילה את האוסף השני בגודלו בעולם של כתבי יד וקודקסים יקרי ערך. האוסף הגדול, שני רק לזה של הוותיקן, מכיל חיבורים ביוונית, בלטינית, בעברית, בסורית, בערבית בגאורגית ועוד. כתב היד המפורסם ביותר שנמצא בה היה ה"קודקס סינאיטיקוס", תרגום השבעים מהמאה ה-4 או מהמאה ה-5. הקודקס נמכר בשנת 1859 לרוסיה ובשנת 1934 נמכר שוב למוזיאון הבריטי.
אוסף יצירות האמנות הגדול של המנזר מכיל כמה מתמונות האיקונין המוקדמות ביותר. הוא מכיל כאלפיים עבודות אמנות. בין יצירות אלו ישנן המתוארכות למאה ה-5 או ה-6, אולם מרבית האיקונות נעשו בין המאה ה-9 למאה ה-13. בין העבודות נמצא דיוקן של פטרוס, עשוי בטכניקה של ציור בשעווה, המתוארך למאה ה-6. ציור מפורסם אחר, מן המאה ה-16, מציג את מרים, אם ישו אוחזת בבנה ישו. חלקם הגדול של הציורים נעשו על ידי נזירים תושבי המנזר, שפיתחו סגנון ציור בעל מאפיינים מקומיים.
לאחר מלחמת סיני ירדה משלחת של פרופסורים מהאוניברסיטה העברית למנזר ובמשך 8 ימים חקרה את כתבי היד במנזר. מיכאל אבי יונה פרסם חלק מצילומי כתבי היד שנסקרו.
הפיגוע ב-2017.
ב-18 באפריל 2017 פתחו חמושים בירי על שוטרים מצריים המאבטחים את המנזר המשמש כאתר תיירות חשוב בדרום סיני. ארגון המדינה האסלאמית נטל על עצמו את האחריות לפיגוע, בו נהרג שוטר מצרי ונפצעו ארבעה נוספים.
רקוויאם (מוצרט)
הרקוויאם של וולפגנג אמדאוס מוצרט (K.626), הוא יצירה שנכתבה על ידי המלחין בווינה בשנת 1791 בהיותו על ערש דווי, והאחרונה שכתב לפני מותו. על אף שלא הספיק להשלימה, נחשב הרקוויאם למגנום אופוס של מוצרט וליצירת מופת. מילותיה של היצירה הן של הרקוויאם הקלאסי - מיסה קתולית המבוצעת לזכרו של אדם שמת.
חיבור היצירה והשלמתה.
היצירה כתובה לארבעה סולנים – סופרן, אלט, טנור ובס – מקהלת ארבעה קולות, ולתזמורת מצומצמת המורכבת משתי קרנות בָּסֶט (סוג של קלרינט טנור), שני בסונים, שתי חצוצרות, שלושה טרומבונים, טימפני, כינור ראשון, כינור שני, ויולה וחטיבת בסו קונטינואו (צ'לו, קונטרבס ועוגב).
היצירה נגמרה.
ביום מותו, ב-5 בדצמבר 1791, השלים מוצרט רק את חלק הפתיחה של היצירה ("Requiem aeternam"), וכן חלקים מהקיריה. לקטעי היצירה שבין "Dies Irae" לבין ה- "Confutatis" כתב רק את תפקידי הזמרים, אולם הספיק לכתוב לכמה מהכלים את תפקידיהם (לכינורות ולקונטינואו).
בפרק הלקרימוסה הספיק לכתוב רק שמונה תיבות. ה-"Offertorium" כלל חלקים מועטים וה-"Hostias" רק את חלקי השירה. בשנות ה-60 התגלתה פוגת ה-"Amen", ויש מחלוקת האם הייתה צריכה להכלל ברקוויאם (רוב המלומדים סבורים שכן, וממקמים אותה בסוף ה-"Lacrimosa").
הזמנת העבודה.
היצירה הוזמנה ממוצרט עבור הרוזן האקצנטרי פון ואלזג שטופאך. מוצרט קיבל מחצית מהתשלום מראש, ולכן לאחר מותו ביקשה אלמנתו, קונסטנצה, מתלמידיו להשלים את היצירה. הטוב שבתלמידיו של מוצרט, יוזף פון אייבלר, סירב לעשות זאת, אולם השלים חלק מהדיאס אירה ועד הלקרימוסה. תלמיד אחר של מוצרט - פרנץ זיסמאייר - השלים את היצירה, אף שמלומדים משערים שזיסמאייר נעזר בסקיצות שמוצרט השאיר אחריו ובעזרתו של המוזיקאי מקסימיליאן שטאדלר.
מוסכם על המלומדים שאילו מוצרט היה משלים את היצירה בעצמו, הייתה היא שונה לחלוטין - ובייחוד הקטע "cum sanctis", בו חזר זיסמאייר על התבנית שמוצרט התווה בתחילת היצירה (הקיריה). הסברה היא כי מוצרט היה ודאי כותב קטע שונה לחלוטין.
עם תום כתיבת היצירה, היא נשלחה לרוזן בזיוף חתימתו של מוצרט.
תוספות ושינויים מודרניים.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, ניסו מוזיקולוגים אחדים לכתוב השלמות נוספות ליצירה, בידיעה כי זיסמאייר שהשלים את היצירה, לא היה תלמידו הטוב ביותר של מוצרט וככל הנראה הוא לא התכוון שזיסמאייר יהיה זה אשר ישלימה.
בין הכותבים:
אמונות ומיתוסים הקשורים לרקוויאם.
על אף היות היצירה אחת הידועות ביצירותיו של מוצרט, נסיבות כתיבתה אפופות מסתורין, ועל כן מיתוסים רבים נוצרו סביב כתיבתה, אשר הובילו לכתיבת המחזה הידוע של פיטר שאפר - "אמדאוס" אשר אף הוסרט ב-1984.
בין המיתוסים:
מילות המיסה.
ראו בערך רקוויאם
קישורים חיצוניים.
[[קטגוריה:יצירות מאת מוצרט]]
[[קטגוריה:יצירות ליטורגיות]]
[[קטגוריה:מיסות רקוויאם|מוצרט]]
[[קטגוריה:יצירות בלתי גמורות במוזיקה]]
[[קטגוריה:אלבומי יהלום בצרפת]]
פרוגרסיבים
צבי לם
צבי לָם (15 בינואר 1921 – 17 בדצמבר 2004) היה איש חינוך ישראלי, פרופסור לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס א.מ.ת במדעי החברה (2004).
ביוגרפיה.
לם נולד ב-1921 בפולין. ב-1938 עלה לארץ ישראל בגפו כחלוץ, ועבד בנמל חיפה ובחקלאות. במלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי. במסגרת זו, וכן בשליחות מחתרתית מטעם "ההגנה" והמוסדות הלאומיים, הקים בתי ספר יהודיים באיטליה (בבארי ובליבורנו) עבור ילדים יהודים פליטים ועקורים ממרכז אירופה, לימד בהם וניהל אותם. בתקופה זו שימש גם כמורה בבית הספר היהודי ברומא.
אחרי מלחמת העולם השנייה למד בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בירושלים, ובסיום לימודיו היה מורה ומחנך בכפר הנוער מאיר שפיה ובבתי ספר בחדרה. ב-1956 הוזמן ללמד בבית המדרש ע"ש דוד ילין, וכעבור שנים אחדות התמנה למנהלו, כממלא מקום של אברהם אבן-שושן.
בתפקידו זה הקים בית ספר תיכון בחסות בית המדרש למורים, ששימש כמכינה ללימודים בסמינר. בשנת 1964 קיבל תואר מוסמך במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת תשכ"ז השלים בה את עבודת הדוקטורט שלו, בנושא "אידיאולוגיה וחינוך", בהנחיית עקיבא ארנסט סימון. לאחר מכן, בראשית שנת הלימודים תשכ"ח (1967) התמנה למרצה בבית הספר לחינוך שלה. בהמשך התמנה לפרופסור חבר ולפרופסור מן המניין. במחקריו התמקד לם באידאולוגיות חברתיות וחינוכיות, בגישות להוראה, בתוכניות לימודים ובהתפתחותה של מחשבת החינוך הישראלית.
הוא הקים וניהל את המחלקה להכשרת מורים באוניברסיטה העברית ואת הפרויקט "מורי מורים" – מסגרת להדרכת מורי מורים במכללות בעבודת הדוקטורט שלהם. במסגרת לימודי "תעודת הוראה" הנהיג לראשונה את שיטת הטיוטורים.
בשנת 1972 חבר לפרופסורים משה כספי ויוסף באשי בהקמת בית הספר הניסויי בירושלים, ובשנת 1976 הקימו את מכון חפ"ן (חינוך פתוח ניסויי), מכון להכשרת מורים בחינוך הפתוח.
בשנת 2004 הוענק לצבי לם פרס א.מ.ת במדעי החברה – חינוך ופסיכולוגיה (לם הלך לעולמו בטרם קיבל את הפרס). מנימוקי ועדת הפרס:
צבי לם נפטר בתל אביב ב-2004, בגיל 83. הותיר את אשתו דפנה לם (עורכת דין; נפטרה ב-2013), ושני בנים: ד"ר אורן לם (מנישואיו הראשונים, מרצה בכיר בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה והמנהל המדעי של "מכון יעל" להערכת תפקודי חשיבה ולמידה), וד"ר אהוד לם (מרצה במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב).
משמר החופים של ארצות הברית
משמר החופים של ארצות הברית (באנגלית: The United States Coast Guard, בראשי תיבות: USCG) הוא זרוע של הכוחות המזוינים של ארצות הברית האחראית על הגנת הציבור והסביבה ושמירה על האינטרסים האמריקאים (בתחום הכלכלה והביטחון) בכל אזור ימי שבו הם עלולים להיות בסיכון. האזורים כוללים מים בינלאומיים, חופי ארצות הברית, נמלים ומקוות מים בפנים הארץ (אגמים, נהרות).
משמר החופים נוצר ב-1915 על ידי מיזוג שירות ספינות המכס (United States Revenue Cutter Service) והשירות להצלת חיים בים (United States Life Saving Service)
המוטו של משמר החופים הוא Semper Paratus - תמיד מוכנים.
לרשות משמר החופים עומדות סירות מהירות ומסוקי חילוץ וסיור בהם הם משתמשים לצורך מילוי משימותיהם.
צור שיזף
צוּר שיזף (נולד ב-1959) הוא סופר מסעות ופרוזה, עיתונאי, צלם ונוסע ישראלי.
ביוגרפיה.
צור שיזף נולד בירושלים בשנת 1959 לפרופסור שמעון אפלבאום ולסופרת הילדים שושנה בת-ציון (ירושלמית) לבית בנצ'קובסקי, ולמד בגימנסיה העברית הרצליה. בשנת 1977 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח (שבאותם ימים כונה "גדוד 50") בו שירת כלוחם וכמפקד כיתה.
לאחר שחרורו למד באוניברסיטת תל אביב. לאחר שסיים תואר ראשון היה עמית מחקר במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים באוניברסיטת תל אביב. ב-1988 יצא ספרו הראשון - "נמר בהרים" ומיד לאחריו (1992,1993) שני ספרי מסע - "ספר ים" על חופי הים של ארץ ישראל ו"דרך המשי" - מסע גדול על דרך המשי מאיסטנבול להונג קונג, דרך מרכז אסיה, פקיסטן וסין.
שיזף היה הנוסע המערבי הראשון שחצה בגפו את מרכז אסיה לאחר התמוטטותה של האימפריה הסובייטית.
ב-1988 החל לכתוב לעיתון "העיר" ולאחריו למוספים של עיתון "חדשות", "7 ימים" של "ידיעות אחרונות" "הארץ", "דבר השבוע", "מוניטין", "פרוזה", "מסע אחר" ועוד. בין השנים 1993 ו-1996 שימש כעורך סדרת "מסעות" בהוצאת ידיעות אחרונות ולאחר מכן בהוצאת "כתר". ב-1999 היה השתתף ביוזמה של המגזין "מסע אחר" להקים ערוץ טלוויזיה, השתתף בתוכנית פיילוט, אך הערוץ לא הוקם לבסוף. ב-2000, עם יסודו של אתר ynet הזמין אותו יון פדר לכתוב מאמרי דעה.
השילוב בין ספרות ועיתונות מסע וכן חיבה לצילום הובילו לביצוע מגוון גדול של משימות מיוחדות בחלקים שונים של העולם שאותם צילם ועליהם כתב ספרי מסע וכתבות לעיתונות. מסתייע בדרכון בריטי לכניסה למדינות העוינות את ישראל.
בין המסעות שערך נמנים: דרך המשי, הפנאמריקנה, מסע לוונציה (מסע ברכבות מסוג'ו שבסין לוונציה במסע הפוך לזה של מרקו פולו), מסע בן שנה עם משפחתו להודו (שאנטי שאנטי בלגן) וסדרת מסעות ארוכים בחלקים שונים של אפריקה.