פעמים רבות משתמשים במיניאטורות על מנת לדמות אפקטים מיוחדים בסרטים. לאחר שבונים את המיניאטורות לסרט, מצלמים אותם ולפעמים מפוצצים אותם. את הפיצוץ אפשר להעצים באמצעות אפטר אפקט. אנימציית סטופ מושן נעשית גם כן באמצעות מיניאטורות.
סרטים שנעשו באמצעות מיניאטורות הם: "מלחמת הכוכבים", "היום השלישי", "וולאס וגרומיט", "פארק היורה" ועוד.
במוזיקה.
במוזיקה אמנותית מהתקופה הרומנטית יצירה שאורכה קצר נכללת היום תחת ההגדרה "מיניאטורה". רבות הפעמים שמדובר בפסנתר. אחד האוספים המפורסמים הוא "שירים ללא מילים" של פליקס מנדלסון. דוגמאות נוספות הן פרלודים של שופן, אינטרמצי של ברהמס וקטעים ליריים של אדוורד גריג.
דרור (תנועה)
תנועת דרור הייתה תנועה ציונית סוציאליסטית שפעלה בגולה. התנועה דגלה בחינוך לערכים לאומיים וסוציאליסטיים, טיפוח תרבות יהודית, לימוד השפה העברית והגשמה עצמית חלוצית על פי עקרונות הציונות.
במהלך ההיסטוריה היו שלוש תנועות נוער יהודיות-ציוניות בשם "דרור":
הקמת התנועה.
ב-1917 פרשה סיעה בשם "עת לבנות" מההסתדרות הציונית הרוסית והקימה תנועה בשם "פדרציית דרור" שהתנגדה להלך הרוח של הנהגת העם היהודי סביב הצהרת בלפור, מתוך אמונה כי העצמאות הלאומית היהודית לא תושג על ידי מתן הכשר מצד אומות העולם אלא על ידי פעולה אקטיבית יהודית-ציונית של עלייה. בין 1917 ל-1922 חתרה "פדרציית דרור" לעצמאות בתוך ההסתדרות הציונית העולמית בלא הצלחה.
בעקבות רדיפות של המשטר הסובייטי היגרה מנהיגותה של פדרציית דרור לפולין ופעילותה נפסקה באוקראינה. הנהגה זו מצאה את דרכה אל מרכז "החלוץ" ותפסה חלק פעיל בהקמת תנועת "החלוץ הצעיר" ב-1925. ב-1938 התאחדה תנועת החלוץ הצעיר עם תנועת "פרייהייט" (דרור ביידיש) – תנועת הנוער של תנועת פועלי ציון שהייתה תנועת נוער עובד שהוקמה עוד בשנת 1926 והיוותה תנועת נוער ואיגוד מקצועי לנוער יהודי עובד (בדומה לתנועת "הנוער העובד" בארץ ישראל). שמה של התנועה המאוחדת "פרייהייט-החלוץ הצעיר דרור". בדומה לתנועות נוער אחרות בפולין, קיימה התנועה קיבוצי הכשרה ומחנות נוער.
פעולתה במלחמת העולם השנייה.
כשהחלה מלחמת העולם השנייה הצליחו מנהיגי התנועה למלט עצמם מבעוד מועד לצד המזרחי של פולין שהיה בשליטת ברית המועצות, אולם שם הם התכנסו והחליטו לחזור ולפעול בשטח הכבוש הגרמני של פולין, ולכן הסתננו חזרה לוורשה. תנועת דרור פעלה בגטאות, המשיכה לקיים חוות הכשרה, ופעילות חינוכית בכלל שמתוכה נודעה במיוחד הגימנסיה המחתרתית, גימנסיה דרור-החלוץ בגטו ורשה, שבה למדו כ-120 תלמידים (על שם גימנסיה זו קרויה רשת דרור בתי חינוך). כמו כן קיימו סמינר מדריכים שכלל מדריכים מכל רחבי פולין ונועד להכשיר אותם להמשכיותה של התנועה בגטאות השונים. אנשי תנועת דרור בפולין היו בין מקימי האי"ל – הארגון היהודי הלוחם והשתתפו במרד גטו ורשה ובפעילות מחתרתית בערים אחרות בפולין. בין הלוחמים במרד מתנועת דרור, נמנים יצחק צוקרמן שהיה סגן מפקד המרד וצביה לובטקין. על המרד בגטו ביאליסטוק פיקד מרדכי טננבאום והשתתפו בו גם טמה (תמרה) שניידרמן וברונקה ויניצקה (קליבנסקי).
לאחר מלחמת העולם השנייה.
אחרי המלחמה המשיכה "דרור" לפעול כתנועת נוער ציונית סוציאליסטית בחו"ל, הקשורה ומחנכת לקיבוץ המאוחד. "דרור" הידקה את קשריה עם תנועת האחות הארץ ישראלית, "המחנות העולים". למשל, לאחר המלחמה שלחה תנועת "המחנות העולים" שליחים ל"דרור", יצחק צוקרמן השתתף עם הגעתו לארץ בדיוני מרכז המחנות העולים ועוד. בשנות החמישים התאחדו שתי התנועות תחת השם "דרור - המחנות העולים". בעקבות הקמת התנועה הקיבוצית המאוחדת, בשנת 1980 התאחדה תנועת דרור עם תנועת הבונים, החלישה את קשריה עם תנועת "המחנות העולים" ושינתה את שמה לתנועת הבונים דרור, שרקמה קשרים מתהדקים עם תנועת הנוער העובד והלומד. חברי התנועה שעלו לארץ הצטרפו ליישובי הקיבוץ המאוחד. במדינות המגרב פעלה התנועה במחתרת להעלאת יהודים לישראל, ולקחה חלק משמעותי בפרויקט עליית הנוער ממרוקו בשנות החמישים.
דרור-ישראל.
בשנת 2006 הקימו חברי תנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד את תנועת דרור-ישראל על שמה ובמורשתה של תנועת דרור.
חווקה פולמן-רבן, חניכת תנועת דרור ההיסטורית וחברה באי"ל בוורשה גרסה כי:
בנאום בבית העלמין של לוחמי הגיטאות ביום השואה תשס"ו אמר פסח האוספטר, מזכ"ל דרור-ישראל:
הערות שוליים.
דווייט דייוויד אייזנהאואר
החלוץ הצעיר
החלוץ הצעיר הייתה תנועת נוער של "החלוץ" בפולין. תחילתו הייתה בנפות הספר, כגון: וילנה, ביאליסטוק, ווהלין, פולסיה. בשנת 1924 הוקמה הלשכה הראשית של התנועה ליד מרכז "החלוץ" בוורשה.
הגורם להקמת החלוץ הצעיר הייתה התגברות העלייה לארץ ישראל בזמן העלייה הרביעית. סניפי החלוץ החלו להתרוקן והיה צורך לדאוג לכוח עבודה, כדי לקיים את הסניפים. גובשה ההכרה שיש צורך לחנך חלוצים מבין הצעירים שאינם כשרים עדיין לעליה ואשר יכלו להיות בסניפים מספר שנים, כך שניתן יהיה לשקוד על התפתחותם והכשרתם הרוחנית.
תנועת "השומר הצעיר" הייתה מועמדת להיות תנועת הנוער של החלוץ, אך אי הסכמה אידאולוגית בין ראשי תנועת "השומר הצעיר" להנהגת החלוץ מנעו זאת. "השומר הצעיר" לא הטיל על חבריו חובת הגשמה. למנהיגי החלוץ הצעיר לא הספיקה הצופיות הקלאסית והחינוך הפוליטי הקלאסי כפי שהתפתחו באירופה במפלגות הסוציאליסטיות והקומוניסטיות, הם שאפו לראות את בוגריהם מגיעים לארץ ישראל ומתנסים בחיי קיבוץ והגשמה.
המניעים האידיאיים חזקו את הזיקה של אבות "החלוץ הצעיר" לתנועת הפועלים הארצישראלית, ובייחוד ל"קיבוץ המאוחד". עם הקמתו של "הקיבוץ המאוחד" בשנת 1927 התחזקו הקשרים בין שליחיו והחלוץ הפולני. יצחק טבנקין וחבריו הטביעו את חותמם על החלוץ הצעיר. במצע האידאולוגי של התנועה נקבע כי "נשואות עינינו לתנועת שחרור הלאומי והסוציאלי בארץ ישראל". עיקרי התנועה, כפי שנקבעו במחנות, בסמינרים, בימי עיון ובוועידות, היו:
במהלך שנות קיומה בשנים 1924–1939 הקיפה התנועה כעשרת אלפים חברים. בשנת 1938 התאחדה התנועה עם "פרייהייט" - תנועת הנוער של "פועלי ציון", ליצירת התנועה המאוחדת "דרור" שבה אוגדו 20,000 חברים.
כמאה אלף חברי החלוץ הצעיר עלו לארץ ישראל במהלך שנות פעילותה עד מלחמת העולם השנייה. במהלך השואה היו חבריה הגורם המרכזי במרד הגטאות שבפולין.
תנועת החלוץ הצעיר התקיימה גם בקהילה היהודית בעדן, תימן. דגל התנועה שמור בבית הקהילה שבתל אביב.
סיקריים
הסִיקָרִיִים (מלטינית: Sicarii; בספרות המאוחרת נקראו גם: סִיקְרִיקִים) היו קנאים קיצוניים שהתבלטו בתקופת המרד הגדול של יהודה נגד הכובשים הרומאים.
מקור השם.
השם סיקריים נגזר מן המילה "סיקה" (בלטינית: Sica – חרב מעוקלת קצרה או פגיון ארוך ששימש מתנקשים), מאחר שבני קבוצה זו נהגו לשאת פגיון מתחת לבגדיהם-גלימותיהם.
"סיקרי" היה כינוי בלטינית לרוצחים, ובמיוחד רוצחי חרש. ממילה זו נגזר הביטוי "מתנקש" בלטינית (sicarius).
המאבק נגד הרומאים.
הסיקריים היו ידועים כקבוצה אלימה, שאינה בוחלת באף אמצעי, כולל רצח פוליטי, כדי להשיג את מטרתם: עצמאות יהודית אל מול רומא. יוסף קלוזנר משייך את הסיקריים אל קבוצת איסיים פעילה שניסתה בכוח להביא את המשיח המיוחל, גם באמצעות טרור. אולם לדעת רוב החוקרים הסיקריים היו בעלי השקפה פרושית, כמו קבוצות הקנאים האחרות. הסיקריים פעלו גם נגד החברה היהודית הגבוהה, שהייתה קרובה יותר לשלטונות הרומיים, כמגמה לשינוי חברתי. כך לדוגמה הם הציתו את הארכיון העירוני שבו היו שמורים שטרות החוב. פעולותיהם במישור זה הקנו להם אהדה אצל השכבה הענייה של האוכלוסייה.
יוסף בן מתתיהו מספר שאנטוניוס פליקס, הנציב הרומי ביהודה, תפס והעניש מורדים פורעי חוק רבים, אותם הוא מכנה "שודדים". אולם לאחר הצלחה זו של הנציב, התחזקה קבוצה חדשה של מורדים, שלהם טקטיקה חדשה:
הסיקריים בתקופת הנציב פליקס נזכרים גם ב, כאשר "שר האלף" קלאודיוס ליסיאס, הקצין הרומאי שאסר את שאול הטרסי, שאל אותו אם אינו אותו "הַמִּצְרִי אֲשֶׁר לִפְנֵי זְמַן מָה הֵפִיחַ מֶרֶד וְהִנְהִיג אֶת אַרְבַּעַת אַלְפֵי הַסִּיקָרִיִּים אֶל הַמִּדְבָּר?".
עם פרוץ המרד הגדול בירושלים בשנת 66, קבוצת קנאים סיקריים בהנהגת מנחם בן יהודה השתלטה על מצדה. בירושלים השתלטו המורדים על הר הבית, ובחג קורבן העצים בט"ו באב לא אפשרו ליריביהם הפוליטיים להגיע אל בית המקדש. מי שכן הורשה לעלות להר הבית, היו בני השכבות החלשות, וביניהם הסתננו הסיקריים, שהיו תגבורת מכרעת למורדים נגד צבאו של אגריפס הראשון.
לאחר שנרצח מנחם בירושלים, הגיע למצדה אחיינו, אלעזר בן יאיר, ועמד בראש המתבצרים. הסיקריים במצדה נהגו לפשוט על היישובים היהודיים הקרובים. בחג הפסח פשטו על עין גדי ובזזו את המקום: "המיתו את החלשים אשר לא היה להם כוח לברוח, את הנשים והילדים, שבע מאות נפש ומעלה".
בימי המצור על ירושלים היו הסיקריים ממובילי ההתנגדות לרומאים וזרעו טרור בקרב כל מי שהעז להתנגד להם.