במחקריו מקיף ביינארט את פעילות בתי הדין של האינקוויזיציה בקורדובה, בטולדו, באיים הקנריים ובאקסטרמדורה. הוא מאיר ומבאר את דמויותיהם המורכבות של 'נוצרים חדשים' ואנוסים מאצולת החברה, עבור במעמד הבינוני וכלה בעם הפשוט. הוא משרטט את תווי אישיותן ומעשיהן של הנשים האנוסות. ביינארט מנתח את פעילותה של האינקוויזיציה הספרדית שנוסדה כנגד התייהדותם של האנוסים. הוא מתעמק בצמיחתה ובפעולותיה במיוחד בראשיתה מתוך יעודה הדתי, שהוא טיהור ספרד מכפירה.
אנוסים בדין האינקוויזיציה.
ספר שיצא לאור בשנת תשכ"ה ותורגם לאנגלית ולספרדית. הוא ספר יסוד ובו מבוא לדרך הפעולה של כל בתי הדין של האינקוויזיציה הספרדית, דרך תיאור פעולת האינקוויזציה בבית הדין של העיירה סיאודד ריאל.
רשימות בית דין האינקוויזציה בסיאודד ריאל.
זהו המפעל המדעי המקיף והמעמיק ביותר על האינקוויזיציה הספרדית שיצא עד כה וחובק ארבעה כרכים.
הוא תיאר שבעים וחמישה תיקים של אנוסים בבתי הדין של סיאודיד ריאל, כמו כן תיאר שישים ושבעה משפטים נגד אנוסים אשר תיקיהם לא נשתמרו. לכל משפט צירף מבוא, תיאור מדוקדק של מהלכו, הערות, פרשנות ורשימה ביבליוגרפית. פרט לכך הוסיף ביינארט כמאה וחמישים מסמכים אודות סיאודד ריאל ואנוסיה וערכים ביוגרפיים על כל הדמויות הקשורות לפעולתה של האינקוויזציה שם. בתיקי בתי הדין בעיירה מוזכרים כשבע מאות אנוסים. זוהי היסטוריה של עדת האנוסים הזו מראשיתה ועד לשנת 1527.
טרוחיליו, קהילה יהודית באקסטרמדורה, ערב גירוש יהודי ספרד.
ספרו על יהודי טרוחיליו ערב הגירוש, מתווה את תווי ההיכר וההיסטוריה שאפיינו את העיירה הקטנה ומפרט את היחסים המורכבים שנרקמו בין היהודים לאנוסים ערב הגירוש.
עירוני נתיבות
יס מקס
מטבל
מטבל הוא רוטב אשר במקום למרוח או לפזר אותו על המזון, המזון נטבל בתוכו (ומכאן שמו). מאכלים אשר נהוג לטבול במטבלים הם "מאכלי אצבעות" או מאכלים אחרים שקל לאחוז, כגון קרקרים, טוגנים, חטיפים, ירקות חתוכים, פיסות פיתה (שמשמשות ל"ניגוב" המטבל), פלאפל, מאכלי ים, קוביות גבינה או בשר.
מגוון המטבלים הוא עצום, והם קיימים בכל התרבויות. דוגמאות למטבלים:
בארוחות מזנון ישראליות נהוג להגיש ירקות חתוכים סביב קערית מטבל, שהוא לרוב גבינה לבנה, רוטב אלף האיים או רוטב שום (ממיונז ושום).
F-22 ראפטור
לוקהיד מרטין F-22 ראפטור (באנגלית: Lockheed Martin F-22 Raptor; בעבר F/A-22 ראפטור) הוא מטוס קרב מהדור החמישי המשתמש בטכנולוגיית חמקנות. הוא בעיקרו מטוס עליונות אווירית אך מצויד לביצוע משימות נוספות, כמו תקיפות קרקע, לוחמה אלקטרונית ומשימות ריגול. לוקהיד מרטין היא הקבלן הראשי ואחראית לרוב מבנה גוף המטוס, מערכות הנשק והרכבתו הסופית. בואינג שותפה בפרויקט ומספקת את הכנפים, את מבנה הגוף האחורי ואת המערכות האוויוניות.
המטוס כונה F-22 ו-F/A-22 בשנים שקדמו לכניסתו הרשמית לחיל האוויר האמריקני. הוא נכנס לשירות במהלך דצמבר 2005 כ-F-22A. למרות תקופת פיתוח יקרה וארוכה, חיל האוויר האמריקני מחשיב את ה-F-22 כמרכיב חשוב בכוח ההרתעה של ארצות הברית, וטוען שאף מטוס קרב קיים או מתוכנן לא יכול להתחרות עמו. באפריל 2009 הציעה מחלקת ההגנה של ארצות הברית להפסיק את הזמנתן של יחידות חדשות, דבר הנתון לאישור הקונגרס. תקציב 2010 של ארצות הברית, שעבר בשני בתי המחוקקים וקיבל את אישור הנשיא, לא כלל תקציב להמשך הפרויקט ולרכש של מטוסים נוספים.
בעקבות הפסקת המימון, נסגר בדצמבר 2011 קו הייצור למטוסי F-22 ראפטור חדשים.
במאי 2021 הצהיר ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית, הגנרל צ'ארלס בראון כי מטוס ה-NGAD יחליף את ה-F-22 בשנות ה-30 של המאה ה-21
פיתוח.
F-22 יועד להיות מטוס הקרב הטקטי המוביל של ארצות הברית בתחילת המאה ה-21, והוא מטוס הקרב היקר ביותר אשר פעיל כיום (המטוס היקר ביותר אי פעם הוא B-2 ספיריט שמחירו 2.2 מיליארד דולר). הפנטגון סיכם באפריל 2006 שסך עלות הפיתוח והייצור של 183 המטוסים הראשונים תגיע ל-62 מיליארד דולר, 338 מיליון לכל מטוס (יש אומרים שהסכום המשוער לכל מטוס אמור להיות נמוך במידה מסוימת כיוון שחלק מהמחקר והפיתוח תומך גם ב"מטוס התקיפה המשותף", ה-F-35).
האבטיפוס YF-22 "לייטנינג II", שנקרא על שם ה-P-38 לייטנינג ("ברק" באנגלית), ניצח במכרז את האבטיפוס YF-23 (פיתוח משותף של החברות מקדונל דאגלס ונורת'רופ) על חוזה המטוס הטקטי המתקדם. באפריל 1992, בזמן טיסת ניסוי לאחר חתימת החוזה, התרסק ה-YF-22A הראשון בזמן נחיתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה. טייס הניסוי לא נפצע, וסיבת ההתרסקות הייתה תקלת תוכנה במערכת בקרת הטיסה שבה אחד ההגברים חושב לא נכון, גרם להתבדרות בציר העלרוד, והוציא את המטוס מסף היציבות. השם "לייטנינג II" דבק במטוס עד אמצע שנות ה-90, ולזמן קצר כונה המטוס גם "רפייר" (חרב סיף).
ה-F-22 הפך ל"ראפטור" כשהמטוס הייצוגי הראשון נחשף ב-9 באפריל 1997, במפעל לוקהיד-ג'ורג'יה במרייטה שבג'ורג'יה. הטיסה הראשונה התרחשה ב-7 בספטמבר אותה שנה. ב-2002 שינו ראשי חיל האוויר את הכינוי של הראפטור ל-F/A-22. הכינוי החדש, שחיקה את הכינוי של ה-F/A-18 הורנט של הצי, רמז לכך שלראפטור יכולת להתקפות קרקעיות (האות F מסמלת מטוס לקרבות אוויר והאות A מסמלת מטוס לתקיפת קרקע בחיל האוויר האמריקאי).
ה-F/A-22 הראשון נשלח לבסיס חיל האוויר נוויל שבנבדה ב-14 בינואר. ההתרסקות הראשונה של ה-F/A-22 הייתה ב-20 בדצמבר 2004, בזמן המראה בבסיס חיל האוויר ניילס. הטייס נפלט שניות לפני אסון. חקירה של התקרית הגיעה למסקנה שהייתה הפרעה קצרה באספקת החשמל בזמן כיבוי המנוע שקדם לטיסה, שגרמה לתפקוד לקוי של מערכת בקרת הטיסה, בעקבות כך בוצעו שינויים בתכנון המטוס כדי לטפל בתקלה.
איסור על ייצוא.
האפשרות ליצוא המטוס אינה קיימת בגלל איסור שנקבע בחוק הפדרלי על מכירת ה-F-22. רוב הלקוחות הנוכחיים של מטוסי קרב אמריקאיים הם חילות אוויר בעלי מטוסים מהדור הרביעי, או המחכים לרכישת F-35, הכולל טכנולוגיות מה-F-22, אך תוכנן להיות זול יותר, גמיש יותר לשינויים, ואושר ליצוא מן ההתחלה.
מספר מדינות הביעו עניין ברכישת המטוס.
יפן, ישראל, אוסטרליה, סעודיה ואפילו סין טענה שתשמח שהמטוס יהיה חלק מהארסנל שלה.
הממשלה היפנית הביעה עניין ברכישת ה-F-22 במסגרת תוכנית החלפת מטוס הקרב המיועדת לחיל האוויר היפני. אם אכן ירכש המטוס, תהיה זו, ככל הנראה, גרסה מופחתת יכולות שתשמור על היכולות האוויוניות ועל החמקנות. למרות זאת, הצעה שכזו עדיין תדרוש אישור מהפנטגון, ממחלקת המדינה ומהקונגרס.
ישראל הביעה עניין רב ברכישת המטוס.
ראש להק הציוד בחיל האוויר הישראלי לשעבר, תת-אלוף זאב שניר, אמר ש"חיל האוויר ישמח להצטייד ב-24 מטוסי F-22, אך הבעיות הן סירוב האמריקנים למכור את המטוס, ותג מחיר של 200 מיליון דולר".
בסוף אוקטובר 2020, דווח בעיתון הערבי "א-שרק אל-אווסט", שנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, אישר את מכירת המטוס לישראל.
מספר פוליטיקאים אוסטרלים ופרשנים ביטחוניים הציעו שאוסטרליה תרכוש F-22 במקום F-35. ב-2006 תמכה מפלגת הלייבור האוסטרלית בהצעה זו בשל יכולותיו הגבוהות המוכחות, כשה-F-35 היה עדיין בפיתוח. למרות זאת דחתה ממשלת אוסטרליה בראשות ג'ון הווארד רכישה של F-22 בשל החשש שהמטוס לא ישוחרר לייצוא, ועל כך שאין לו יכולת התקפת יבשה וים מספקת.
רכישות עתידיות והכוונה לסגור קו הייצור.
במהלך שני חודשי הקרקוע של כמעט 700 מטוסי F-15 ישנים בנובמבר ודצמבר 2007, תבעו מספר סנטורים אמריקאים שסגן שר ההגנה גורדון אינגלנד ישחרר שלושה דוחות ממשלתיים התומכים ברכישת ב-F-22 נוספים מעבר ל-183 המטוסים המתוכננים. חיל האוויר האמריקני דרש שה-F-22 ישאר בייצור גם אחרי 183 המטוסים המתוכננים. זוהי כנראה תגובה לקרקוע מטוסי הקרב מסוג F-15A-D.
בתחילת יולי 2009 התפרסם כי קבוצת סנטורים פנתה למשרד ההגנה בבקשה לאפשר ליפן ולישראל לרכוש את המטוס, כדי למנוע צמצום קווי הייצור של המטוס, ומניעת פיטורים של 95 אלף עובדים המועסקים בפרויקט באופן ישיר או עקיף.
לקראת סוף יולי 2009, לאחר שיוצרו בסך הכול 195 מטוסים (מתוכם 8 מטוסי ניסוי ו-187 מטוסים מבצעיים), החליט הסנאט להפסיק את ייצור ה-F-22 באופן סופי, ולעצור את המשך מימון הפרויקט.
יכולות, תכונות ומאפיינים.
יכולת טיסה, כושר תמרון והנעה.
ה-F-22 הוא אחד המטוסים המתמרנים והמהירים בעולם, המטוס משלב את מיטב הידע והתכנון האווירודינמי אשר מעניק לו יכולת טיסה מרשימה, בנוסף לכך ישנה גם טכנולוגיית הניהוג הווקטורי (או TVC ר"ת של Thrust Vector Control) אשר מזיזה את צינורות הפליטה של המנוע, עד 20 מעלות מעלה ומטה לכל כיוון, בהתאם לתנועות המטוס, ובכך, בשילוב עם עיצוב אווירודינמי יעיל, המטוס מסוגל לבצע פניות חדות ומהירות תוך משיכת G גבוה.
על כך מפקדת מערכת הטוס-על-חוט (FBW, ראשי תיבות של Fly By Wire) שהיא מערכת של מחשבים שקולטת את תנועות מוט ההיגוי בידי הטייס, מנטרת את מצב המטוס בעזרת חיישנים, ובעזרת תוכנה מתוחכמת מחליטה איזה משטחי ניהוג להניע בגוף המטוס ובאילו זוויות על מנת לבצע את החלטת הטיסה של הטייס בצורה היעילה ביותר. כל אלה תורמים לכך שה-F-22 הוא בעל יכולת תמרון גבוהה במיוחד ומגדילה את כוחו ויעילותו של המטוס.