בשנת 1936 יוצרו ראשונות הגיטרות החשמליות של חברת "גיבסון", והיו מהגיטרות החשמליות הראשונות שזכו להצלחה מסחרית. אלה נבנו עם תיבת תהודה, בדומה לגיטרות האקוסטיות שהחברה התמחתה בהן עד אז. רק בשנות ה-50, לאחר הצלחתה של המתחרה פנדר להחדיר לשוק את גיטרת הטלקסטר, החלה גיבסון בתכנון וייצור של דגמים ראשוניים של גיטרות חשמליות מעץ מלא ללא תיבת תהודה, בדומה לטלקסטר. הדגם הראשון של החברה, וכנראה המפורסם ביותר שלה עד היום, נקרא על שם אחד מהחלוצים בתחום הגיטרות מעץ מלא, נגן הקאנטרי-ג'אז לס פול. אף על פי שלס פול היה מעורב בתכנון ובניה של גיטרות בעבר, למעשה לא הייתה לו יד בתכנון הגיטרה הקרויה על שמו. לס פול נתבקש על ידי חברת גיבסון לתת חסות למוצר המוגמר, ולמעט שינויים קלים שנעשו לבקשתו, הגיטרה נותרה כפי שעוצבה על ידי החברה במקור.
דגמים מפורסמים נוספים של גיבסון הם האקספלורר, SG, Flying V, Explorer, L-5 ,Fire Bird וה-ES.
אמנים שהשתמשו במוצרי החברה.
לס פול, בילי ג'ו ארמסטרונג, ג'ורג' האריסון, אריק קלפטון, סלאש, אדם ג'ונס, קירק האמט, בוב מארלי, ג'ימי פייג', רנדי רודס, זאק ווילד, ביבי קינג, קית' ריצ'רדס, אנגוס יאנג, נואל גלאגר, גארי מור, טום דה-לונג', ג'ימי הנדריקס, אל פיטרלי, אלביס פרסלי, פרנק זאפה, לני קרביץ, ג'ו פרי, בילי גיבונס, דון פלדר, אייס פרשלי, קלאוס מיינה, ג'ו בונמסה, סטיב ג'ונס, אלכס לייפסן, רודולף שנקר, גארי ניומן ועוד רבים.
הנערה מאיפנמה
הנערה מאיפנמה (בפורטוגזית: Garota de Ipanema) הוא שיר ברזילאי בסגנון הבוסה נובה. הפזמון זכה לפרסום בינלאומי באמצע שנות ה-60 ונחשב לידוע בקטעי הבוסה נובה שנכתבו עד כה.
השיר נכתב במקור עם מילים בפורטוגזית מאת ויניסיוס דה מוראיס והולחן על ידי אנטוניו קרלוס ז'ובים בשנת 1962. המילים באנגלית נכתבו מאוחר יותר על ידי נורמן גימבל.
ההקלטה המסחרית הראשונה של השיר בוצעה בשנת 1962 על ידי פרי ריביירו. הגרסה שבוצעה על ידי אסטרוד ז'ילברטו בליווי של ז'ואאו ז'ילברטו וסטן גץ, מתוך האלבום "Getz/Gilberto" שיצא לשווקים ב-1964, הפכה להיט בינלאומי, והגיעה למקום החמישי במצעד האמריקני, ולפסגת המצעדים במדינות רבות ברחבי העולם. לאורך השנים נעשה שימוש רב בשיר בסרטים שונים.
רקע.
השיר בוצע לראשונה בשנת 1962 על ידי פרי ריביירו (Pery Ribeiro), אולם הביצוע שהביא לפזמון את פרסומו הוא בפי הזמרת אסטרוד ז'ילברטו, ביצוע שהוקלט בשנת 1963 כחלק מאלבום משותף לבעלה, הגיטריסט ז'ואאו ז'ילברטו ולנגן הסקסופון סטן גץ. עם יציאת האלבום - "גץ/ז'ילברטו" (Getz/Gilberto) שמו - הפך השיר ללהיט בינלאומי.
השראה לכתיבת הפזמון קיבלו דה מוראס וז'ובים מנערה בשם אֶלוֹ פיניירו (Helô Pinheiro) שהתגוררה ברחוב מונטנגרו ברובע היוקרתי איפנמה שבריו דה ז'ניירו, ונהגה לחלוף על פניהם בדרכה אל החוף, בעודם יושבים בקפה "ולוזו" הפופולרי. דה מוראס וז'ובים זכו לרווחים עצומים מתמלוגי הפזמון, אך אותה נערה לא ראתה מהם ולו אגורה שחוקה. יתרה מכך, כאשר ניסתה לפתוח בוטיק בשם "הנערה מאיפנמה" הואשמה בהפרת זכויות יוצרים, אולם הפסיקה בעניין זה בבית המשפט הייתה לטובתה.
כיום רחוב מונטנגרו נקרא על שם ויניסיוס דה מוראיס, קפה "ולוזו" שינה שמו לשם הפזמון: "Garota de Ipanema" ופארק בשם זה נבנה בשכונת המגורים הסמוכה. סרט ברזילאי בהשראת הפזמון בשם "הנערה מאיפנמה" יצא לאקרנים בשנת 1967.
"הנערה מאיפנמה" נחשב לפזמון הפופ השני המוקלט ביותר בהיסטוריה, קודם לו רק Yesterday ("אתמול") של הביטלס. פעמים רבות הושמע הפזמון בפסקול סרטים ולעיתים קרובות עוּבּד בסגנון מצועצע לשימוש כ"מוזיקת מעליות". בשנת 2004 דורג כאחד מרשימת 50 השירים הנבחרים על ידי ספריית הקונגרס של ארצות הברית.
מילות הפזמון.
בגרסתו המקורית כתב דה מוראס את מילות הפזמון כחלק מקומדיה מוזיקלית בשם "Dirigível" (ספינת אוויר) ושמו המקורי היה "הנערה החולפת על פניי". בגרסתו הסופית שינה ויניסיוס את שם הפזמון וכן את שני בתיו הראשונים.
נורמן גימבל (Norman Gimbel) כתב את מלות הפזמון באנגלית בהשראת הגרסה הסופית.
נוסח עברי לפזמון כתבה דפנה אילת והוא בוצע על ידי בני אמדורסקי לפי עיבוד מוזיקלי של דובי זלצר בתקליט הסולו הראשון שלו, אשר יצא בהוצאה מחודשת ב-2001.
גרסאות כיסוי.
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר המבצעים הבולטים ביותר כוללים את אסטרוד ז'ילברטו, גל קוסטה, אלה פיצג'רלד ("The Boy from Ipanema"), דיאנה קראל, אוסקר פיטרסון, פרנק סינטרה, נט קינג קול ואיימי ויינהאוס.
פרנה (מדינה)
פרנה (פורטוגזית: Paraná) היא אחת ממדינות ברזיל. פרנה נמצאת בחלקה הדרומי של המדינה, וגובלת בפרגוואי ובארגנטינה.
הערים העיקריות בפרנה הן: אומוארמה, גוארפואבה, לונדרינה, מרינגה, פרנגואה, פוז דו איגואסו, פונטה גרוסה, קוריטיבה וסאו ז'וזה דוס פיניאיס.
היסטוריה.
ההתיישבות האירופית בפרנה החלה במהלך המאה ה-16 והייתה בעיקר בחופי המדינה. בעבר הייתה פרנה חלק ממדינת סאו פאולו, אך הופרדה ממנה בשנת 1853, כעונש על תמיכתה המאוחרת בהתקוממות שאירעה ב-1842. בשנים שלאחר מכן התרחבה ההתיישבות בצפון המדינה.
האירופים מהווים כ-75 אחוז מהאוכלוסייה. קבוצות גדולות של ממהגרים אירופים החלו להגיע לפרנה בסוף המאה ה-19, לרוב מפורטוגל, פולין, איטליה, גרמניה ואוקראינה.
בתחילת המאה ה-20 קלטה פרנה מהגרים נוספים מיפן, לבנון וסוריה.
פיקוח חברתי.
איכות החיים בפרנה היא מהגבוהות שבמדינות ברזיל (מדורגת רביעית על פי מדד הפיתוח האנושי). באופן יחסי לשאר מדינות ברזיל, אחוזי הפשיעה בפרנה נמוכים יותר. כמו כן, ניתנת תשומת לב מיוחדת לבריאות ולחינוך.
בשנת 2001, עם בחירתו של המושל רוברטו רקיאאו, החלה פרנה בתוכנית חינוכית גדולה בשם "פרנה דיגיטל". במסגרת התוכנית, הוקמו כ-5,000 מעבדות מחשבים המתבססות על מערכת ההפעלה גנו/לינוקס, שמשמשות את כלל תלמידי המדינה.
מלחמת קאנודוס
מלחמת קאנוּדוֹס (בפורטוגזית: Guerra de Canudos) הייתה עימות צבאי שהתרחש בשנים 1896–1897 בין צבא ברזיל וקבוצה של כ-30,000 מתיישבים שהקימו לעצמם מושבה עצמאית בשם קאנודוס, במדינת באהיה שבצפון מזרח ברזיל. ממשלת ברזיל ראתה במתיישבים מורדים אשר מעוניינים להפיל את הרפובליקה ולהחזיר את המלוכה ועל כן השקיעה מאמצים רבים במלחמה, למרות הימצאות ההתיישבות בקנאדוס במקום נידח. המלחמה הסתיימה בדיכוי אכזרי וחיסול רוב תושבי המושבה. מעריכים שיותר מ-15,000 בני אדם איבדו את חייהם במלחמה.
רקע היסטורי.
שנות ה-80 של המאה ה-19 היו שנות מעבר בברזיל. מעבר ממונרכיה לרפובליקה, מעבר אל העידן הנאו-קולוניאלי, וכן התחזקות מדינות הדרום של ברזיל ובעיקר סאו פאולו.
חילוף המשטר לא היווה הפתעה גדולה, זו התבטאה רק בקלות, שבה הפכה המדינה לרפובליקה, ללא שפיכות דמים. לרבים היה ברור, שעם מות הקיסר תחלוף לה המונרכיה. הפתיחות שבה התאפיין שלטונו, גרמה למספר גורמים חשובים להרים ראשם. בשנות ה-80 כבר הפכה פעילותה של המפלגה הרפובליקנית לדבר ידוע, והיא מצאה לה אוזן קשבת בקרב חוגים נרחבים באוכלוסייה, בעיקר בערים הגדולות. מלבד זאת נסדק הקשר המסורתי בין הקיסר לראשי הכנסייה הקתולית במספר החלטות אנטי כנסייתיות. גם האצולה האגררית סבלה קשות מהחלטות הקיסר, וגורם מכריע מבחינתם היה ביטול העבדות במאי 1888. בן לילה, איבדו ראשי האחוזות, את מרבית כוח העבודה שלהם, שהיה מושתת על עבדים שחורים. אמנם הדבר התברר מאוחר יותר כלא נכון, משום שהעבדים המשוחררים נשארו לרוב באחוזות והפכו לשכירים, אולם עדיין שחרורם הפך את הקיסר ללא פופולרי בקרב האצולה, וזאת בלשון המעטה. נוסף על כך ואולי הגורם החשוב ביותר לנפילת הקיסרות היה הצבא. אותו צבא עטור ניצחון מלחמת פרגוואי (1870), מצא עתה עצמו חסר תעסוקה וגרוע מכך חסר תקציב. לתוך שורות הקצונה הצעירה טפטפו רעיונות רפובליקנים שמאוחר יותר מצאו דרכם גם אל הקצינים הבכירים והובילו לבסוף אל הקשר להפלת הקיסרות.
ב-15 בנובמבר 1889 החלה ההתקוממות בריו דה ז'ניירו, תוך שהיא מתפשטת לכל רחבי ברזיל כמעט ללא התנגדות. למחרת הוגלה הקיסר ביחד עם בני משפחתו והוכרזה הרפובליקה. המעבר נעשה על ידי הצבא בלבד וללא השתתפות אזרחית, דבר שהפך את הצבא למגן הרפובליקה ומאוחר יותר גם לגורם מכריע בפוליטיקה. החוקה שהוכרזה שנה מאוחר יותר הייתה ליברלית באופייה ודמתה מאוד לזו האמריקנית. אולם כבר בסוף שנת 1891 נאלץ הצבא להתערב, ויצא כנגד הנשיא דאודורו דה פונסקה כשהוא מחליף אותו בפלוריאנו פיישוטו היעקוביני. זה היה אות לתחילתה של התקוממות שהחלה בריו עברה למדינות הדרום, חזרה לריו דוכאה וירדה שוב לדרום עד לקיצה הסופי בשנת 1895, לאחר שהוחלף הנשיא בבחירות על ידי פרודנטה דה מוראיס בארוס הדמוקרטי בנובמבר 1894.
בשנים שלאחר מכן עבר השלטון בדרך כלל בשקט ומתוך הסכמה בין המדינות השונות. בחירות אמיתיות לא התקיימו בברזיל משום שהחוקה קבעה שרק יודעי קרוא וכתוב מבין הגברים יוכלו להצביע. מכיוון שרוב האוכלוסייה הייתה אנלפבתית, הרי ששיעור ההצבעה נע סביב 2.5% מהאוכלוסייה, ובא ברובו מהמדינות הגדולות, סאו פאולו ומינאס ז'ראיס. ואכן מרבית הנשיאים בעשורים הראשונים של הרפובליקה באו ממדינות אלו, והיה ידוע שכששתי מדינות אלו החליטו על מועמד מסוים ביכולתם להעביר את בחירתו בוודאות.