את היישוב מקיפה רשת שבילי הולכי רגל ורשת שבילי רכיבה באופניים (סינגלים). שביל האופניים שיוצא מאחורי בית הספר בשמשית הוא סינגל באורך של 12 ק"מ. הכשרתו התאפשרה בזכות שיתוף פעולה של יערני קרן קיימת לישראל, קהילת רוכבי האופניים המקומית "אריות שמשית", המועצה האזורית עמק יזרעאל ורשות ניקוז ונחלים קישון. שביל הליכה מונגש יוצא ממרכז היישוב ומתחבר לשביל נחל ציפורי.
ארכיון מקוון מתעד את האירועים המשמעותיים בחיי היישוב.
השושלת היוליו קלאודית
קפיטניה
קפיטניה (בפורטוגזית: Capitania; בספרדית: Capitanía-general) היא יחידה מנהלתית היסטורית שהייתה בשימוש באימפריות הספרדית והפורטוגזית באדמות שהיו נתונות לשלטונן הקולוניאלי.
קפיטניות באימפריה הפורטוגלית.
הקפיטניות באימפריה הפורטוגלית נמסרו לבעלותם ולניהולם של אצילים האמונים על הכתר הפורטוגזי, להם ולבניהם אחריהם. אציל שנמסרה לידיו קפיטניה זכה עמה גם לתואר קפיטאו-מור (פורטוגזית: Capitão-Mor, קפיטן-ראשי) או Donatário - מי שנהנה ממתנת המלך. בתחומי הקפיטניה אחזו הקפיטנים בסמכויות אבסולוטיות, ברוח הפיאודליזם. על אדמתו, היה הקפיטן שני רק למלך פורטוגל. מכיוון שקפיטניות אלו נמסרו בהורשה, הן נקראו גם 'קפיטניה ניתנת להורשה' (פורטוגזית: Capitania hereditária).
הקפיטניות הראשונות חולקו על ידי הכתר הפורטוגזי באיי האוקיינוס האטלנטי שנכבשו על ידי האימפריה - איי מדירה, האיים האזוריים וכף ורדה, ובשטחיה במערב אפריקה. ואולם, לאחר גילוי ברזיל, או כפי שנקראה בתחילה טרה דה סנטה קרוז, חולקו בה הקפיטניות החשובות והגדולות ביותר. הקפיטניות במושבה החדשה שורטטו בשנות השלושים של המאה ה-16 כרצועות מקבילות לקו המשווה, אחדות צרות יותר ואחרות פחות. כל קפיטניה השתרעה על שטח עצום, מן החוף האטלנטי מערבה, עד לקו שהותווה בחוזה טורדסיאס.
כישלון מרבית הקפיטניות.
פורטוגל ציפתה כי הענקת הקפיטניות לאצילים שיוכלו גם להורישן לבניהם תביא לפיתוח האזורים החדשים. ואולם, מרבית הקפיטנים לא ביקרו מעולם באדמותיהם, והעדיפו את השהות בליסבון הנוחה והמוכרת על פני הפלגה ארוכה ומסוכנת באוקיינוס האטלנטי אל עבר ארץ פראית ולא נודעת. למעשה, רק בשתי קפיטניות נעשו מאמצי פיתוח שנשאו פרי: האחת היא הקפיטניה של פרנמבוקו. הייתה זו הקפיטניה הגדולה ביותר, וחלקה המזרחי והמיושב שכן בשטח שבו שוכנות כיום המדינות פרנמבוקו ואלגואס. היא הוענקה לקפיטן שלה, דוארטה קואליו פריירה, כאות הערכה על השירות שנתן לכתר הפורטוגזי בהודו, ושגשגה הודות לעבודתם המפרכת של המוני העבדים שהובאו ממערב אפריקה אל מטעי קנה הסוכר. הקפיטניה יצרה את הבסיס ליחידת מלכויות המשנה של גראו-פארה (Grão-Pará). השנייה היא הקפיטניה של סאו ויסנטה. אמנם, הקפיטן שלה, מרטים אפונסו דה סוזה, לא שהה בה זמן ארוך, ושב למסעותיו עד מהרה. ואולם, הצלחתה נובעת מכך שמשכה אליה את ראשוני הבנדיראנטס. קפיטניה זו הפכה לחלק ממדינת ברזיל, שהייתה יחידה מנהלית קולוניאלית, ובהמשך - למחוז סאו פאולו.
רשימת הקפיטניות.
הטריטוריה חולקה מצפון לדרום, כששמן של רבות מן הקפיטניות התגלגל לשמותיהן של מדינות המחוז של ברזיל המודרנית, אך החפיפה בין גבולות הקפיטניה לבין גבולות המדינה הנושאת את שמה רחוקה מלהיות מלאה. הקפיטניות, כאמור, השתרעו מן האוקיינוס עד למרכז היבשת, על פני שטחים המהווים כיום מספר מדינות מחוז, ועל פי הסדר הבא, מצפון לדרום:
קפיטניות באימפריה הספרדית.
באימפריה הספרדית היו הקפיטניות חלוקות משנה של מלכויות המשנה ביבשת אמריקה ובפיליפינים, אשר יוסדו באזורים שהיו תחת איום צבאי של פלישה זרה או התקפות אינדיאנים. בראש כל קפיטניה עמד קפיטן חנראל (Capitán General) שהיה קצין צבאי בעל סמכויות אזרחיות מלאות. חלק מהקפיטניות, כגון אלו של ונצואלה, גואטמלה וצ'ילה, הופרדו לחלוטים ממלכויות המשנה להן היו כפופות והפכו עצמאיות מבחינה מנהלתית.
אף על פי שהקפיטנים-חנראל היו כפופים למלכי המשנה, בפועל הם היו עצמאיים הודות לתפקידיהם הצבאיים והמרחק היחסי מבירות מלכויות המשנה. במקום זאת היה להם לרוב קשר ישיר עם מועצת האינדיאס ועם המלך בספרד.
הממונה על ההגבלים העסקיים
אצטגנינות
איצטגנינות
מודיעין אלקטרוני
עמלנות
עמלנות היא מלאכת יד הנעזרת בחומר גלם לעשייה יצרנית. לרב משתמשים בחומרי גלם פשוטים ונפוצים כמו חבלים או שיירי פסולת על מנת לחנך לשמירת איכות הסביבה ולהדגים את חשיבות המיחזור.
כמו כל פעולה משותפת, גם עמלנות מסייעת בפיתוח הרגלים החברתיים-חינוכיים. תכונה נוספת הבאה לידי ביטוי בעמלנות היא היצירתיות, החניך מקבל את הבסיס ובעזרת הדמיון יוצר דברים חדשים ומקוריים משלו.
בתנועת הצופים העמלנות היא אחת מתוך חמשת עקרונות הצופיות, והיא נלמדת כמיומנות לכל דבר.
בית הסוהר מעשיהו
בית הסוהר מעשֵיהו הוא מתקן כליאה לאסירים הממוקם במתחם מחוז מרכז של שירות בתי הסוהר, ושוכן בין הערים רמלה ולוד. בית הסוהר נקרא על שמו של שומר הסף בבית המקדש בימי המלך יהויקים.
בית הסוהר מסוגל להכיל עד 1,100 אסירים במספר אגפים, וכלואים בו אסירים פליליים השפוטים למאסר של עד 7 שנים, ואסירים פליליים שזמן המאסר שנותר להם קטן מ-7 שנים. בבית סוהר זה נמצא הריכוז הגדול ביותר של אסירים פליליים בישראל.
תולדות בית הסוהר.
מחנה מעשיהו הוקם על ידי תת-גונדר צבי גבעתי, שלימים היה המשנה לנציב בתי הסוהר. תחילה הוגדר "כבית סוהר ברמת ביטחון מזערי", וייעודו המקורי היה כליאת אסירים במאסר ראשון או כאלה שאינם בעלי עבר פלילי עשיר. בנובמבר 1952 הושלמה בנייתו של המחנה, שנועד לאכלס 144 אסירים לצורכי שיקום. האסירים קיבלו הכוונת מקצועית, חינוך, פעילויות ספורט ואף זכו לבקר בבתי קולנוע. אסירים יצאו לעבוד מחוץ למחנה ללא ליווי וזכו לביקורים תכופים של המשפחות, דבר שנתן למקום שם של בית הבראה. במחנה נכלאו אסירים ברמת סיכון נמוכה, שרובם שפוטים למאסר ראשון, דבר שהביא למחנה אסירים רבים שכלל לא היו זקוקים לשיקום, כמו עבריינים כלכליים שסחרו בשוק השחור. המחנה הוקם על שטח של מאות דונמים והיה אמור להוות חווה חקלאית, אך עד יוני 1953 הוקמו רק גינות קטנות בין ביתני האסירים. התנאים הטובים בכלא מעשיהו הביאו אסירים לבקש להיכלא בו, אך היה גם מי שביקש לעזוב את מעשיהו בטענה "אני רגיל לשבת בבית סוהר ולא בבית חולים" ולירידה במשמעת בבתי סוהר אחרים אצל האסירים שקנאו באסירי מעשיהו.
בשנת 1954 הוקם במעשיהו אגף לנוער. בביקור שערכו בכלא חברי החוג לשיקום האסיר בחיפה, ובראשם נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה, השופט יעקב אזולאי, הם ציינו לטובה את התנאים במחנה. במרץ 1956 נפתח במחנה בניין תרבות מפואר.
בראשית המאה ה־21 נפתחו בשטח בית הסוהר, בנוסף לאגפים השיקומיים הקיימים, גם אגפים מיוחדים לכליאת עובדים זרים לפני גירושם מה שנסגר בהמשך לאחר העברתם למתקן חולות, וכן אגפים ייחודיים לזקנים וחולים, ולטיפול בעברייני מין.
בתקופת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות הוכן בכלא אגף מיוחד לאסירים על רקע אידאולוגי. במקביל במהלך ארגוני של השב"ס שינה מעשיהו את הגדרתו מכלא בסיווג ביטחוני נמוך, לכלא בסיווג בינוני, והחל לקלוט אסירים פליליים מורשעים בעבירות קשות (עד אז קלט הכלא מורשעים בעבירות קלות בלבד), דבר שחייב את תגבור אמצעי הביטחון במקום. הוספת אגפים חדשים אלה שינתה את פני בית הסוהר מכלא שיקומי גרידא לבית סוהר עם אוכלוסיות מגוונות.
בית הסוהר כיום.
בית הסוהר משתרע על שטח של כ-57 דונם. הוא מוקף בחומה נמוכה ובלתי מאיימת ובכמה מאות מטרים של גדר ללא חומה. למבקר מבחוץ הוא נראה כמחנה צבאי קטן עם ביתנים מוארכים, שדרות אקליפטוסים וערוגות פרחים מטופחות. תנאי הכליאה (באגפים הפתוחים) בו נחשבים מהנוחים שיש לאסיר במדינת ישראל. רוב שעות היממה האסירים בו שוהים מחוץ לתאם, ומשתתפים בפעילות חברתית ותרבותית, יוצאים לחופשות מסודרות, וזוכים לביקורי משפחות.
מטרת הכליאה בבית הסוהר היא להכין את האסירים לקראת שחרורם לקליטה בחברה כאזרחים נורמטיביים, ושירות בתי הסוהר מעביר אליו, מבתי סוהר סגורים, אסירים שריצו חלק מתקופת מאסרם ונמצאו נקיים מסמים, ובעלי מוכנות לעמוד בדרישות המקום. השהות במעשיהו מצמצמת את החיכוך בין האסיר המשתקם לבין עבריינים שבחרו בדרך הפשיעה, ומסייעת לו לתכנן את עתידו לקראת שחרורו.
בבית הסוהר מרכז חינוך הכולל כיתות ללימוד השפה העברית, כיתות להשלמת 12 שנות לימוד והכנה לבחינות בגרות, לימודים אקדמאיים. פעילויות וקבוצות טיפול רבות ומגוונות.
במרכז החינוך קיימת פינת חי לצורך טיפול בעזרת בעלי חיים לכלל האסירים ובפרט לאסירים השפוטים על אלימות.
אסירים מפורסמים.
דב שילנסקי היה מהמפורסמים הראשונים במחנה מעשיהו, לאחר שהורשע בחברות במחתרת אשר התכוונה לפעול נגד הסכם השילומים. הוא תפקד במחנה כתרבותניק וסייע לשירות בתי הסוהר במיון אסירים.
אישי ציבור אחדים שנדונו למאסר, נשלחו לרצות את עונשם במעשיהו. שר הפנים לשעבר, אריה דרעי, הגיע לרצות את עונשו בחודש ספטמבר 2000, מלווה בקהל אוהדים עצום. בתקופת מאסרו הוקמה בשטח ישיבה בשם "ישיבת שאגת אריה" הח, הישיבה והמאהלים שהיו לידה פורקו רק ביום שחרורו וזאת חרף בקשתו של דרעי לסגור את הישיבה עוד בימיו הראשונים בכלא (אם כי פונה לפני כן במרץ 2001, בזמן שדרעי ריצה רק חצי מעונשו).
מלבד דרעי, גם שר האנרגיה והתשתית לשעבר גונן שגב, שהורשע בהברחת סמים ובגנבה מכספומט בסין; חבר הכנסת לשעבר ובנו של אריאל שרון, עמרי שרון שהורשע בשוחד ריצו את עונשם במעשיהו