לטריאודיה יש משמעות אקולוגית רבה למדבריות האוסטרלים. למעשה ההימצאות שלו מונעת מהמדבריות הללו להפוך לגרסה נוספת של מדבר סהרה האפריקני. הזרעים שלו מהווים מקור מזון חשוב למינים רבים של עופות ויונקים כדוגמת הבילבי והעכבר המקפץ. הפקעות הגדולות שלו מספקות גם צל ומקלט חשוב לטורפי כיס זעירים כדוגמת מולגרה, קווארי, ירבוע הכיס, אנטכינוס מדומה, נינגאווי, פלניגל ודונרט, למכרסמים, ללטאות ולרמשים רבים. הגבעולים של הטריאודיה קשיחים מאוד ואינם ניתנים לעיכול אצל רוב בעלי החיים לבד מהטרמיטים; הללו משגשגים היטב בפקעות הטריאודיה ועל כן עשב זה מהווה מקור משיכה לאוכלי נמלים וחרקים. הטריאודיה עשוי לעיתים לדחוק מינים אחרים של צמחים.
הטריאודיה היה נמצא בשימוש רב אצל האבוריג'ינים באוסטרליה. הזרעים שלו נאספו מהקרקע ומהם היו עושים מעין "עוגות זרעים". השרף הדביק שלו היה חשוב ביותר עבור הרכבת חניתות על מקלות; הוצאת השרף נעשית על ידי שיטוח הגבעולים על משטח נקי, תוך כדי חימום באש סמוך לבסיס הגבעול הגורם לשרף להינמס ולטפטף. לאחר מכן השרף שהתקבץ היה מגולגל לכדור ומשמש בתור דבק בעיקר כדי להצמיד אבנים מחודדות למקלות ששימשו לאחר מכן לציד ולמטרות אחרות. הבערה של עשבי טריאודיה מפיקה עשן שחור חזק, ועל כן הילידים היו משתמשים באותות עשן שנעשו מהעשבים כדי לתקשר עם משפחות וקבוצות ילידים אחרות ממרחק רב.
ויורמבי
הויוּרמבִּי (שם מדעי: "Wurmbea"), הוא סוג של צמח רב-שנתי קטן ממשפחת הסתווניים המצוי בעיקר באוסטרליה ובאפריקה הדרומית וכולל כ-50 מינים. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1781 על ידי קרל פיטר טונגברג ובתחילה נכללו בו כ-18 מינים בלבד. המינים בסוג צומחים בחורף ובקיץ - בעיקר באזורים גשומים. גובהם של המינים הגדולים בסוג הוא 30 ס"מ, ושל המינים הקטנים לא יותר מ-6 ס"מ. התפרחת של מיני הוויורמבי דומה מאוד לכוכב או לחצוצרה בשל הקצוות המרובים שיש לפרח (עד 11), והצבע נע לרוב סביב גוני סגול-לבנבן. מכיוון שההאבקה של מינים רבים נעשית על ידי זבובים, לרבים מהם יש ריח נעים או לחלופין ריח מצחין הנועד כדי למשוך אל הפרח את מאביקים אלו. לכל גבעול של ויורמבי יש מספר כמוסות המכילות 50-10 זרעים כדוריים וחומים. לצמח יש מערכת שורשים סבוכה ועמוקה המסייעת לו "להיות רדום" באזורים צחיחים עד בוא הממטרים.
מינים.
המינים הנפוצים באפריקה:
המינים הנפוצים באוסטרליה:
ג'ון גולד
ג'ון גולד (באנגלית: John Gould; 14 בספטמבר 1804 – 14 בפברואר 1881) היה אורניתולוג וטקסונום אנגלי, שמפורסם בכך שגילה את פרושי דרווין וכן יצר אלפי ליתוגרפיות של ציפורים ויונקים שאוירו בסיועה של אשתו אליזבת גולד, ומספר אמנים אחרים כמו אדוארד ליר, הנרי קונסטנטין ריכטר, ג'וזף וולף, וויליאם מתיו הארט. גולד נחשב לאבי חוקרי הציפורים של אוסטרליה, והוא גילה ותיאר מדעית מינים רבים של ציפורים ויונקים אוסטרלים. מספר בעלי חיים קרויים על שמו.
קורות חייו.
ג'ון גולד נולד בעיר לים רגיס שבאנגליה, לגנן בעל השכלה מועטה. בהיותו ילד אביו קיבל משרה באחוזה ליד העיר גוילדפורד ולאחר מכן בשנת 1818 אביו הפך למנהל העבודה של הגנים המלכותיים בווינדזור. בהיותו נער ג'ון גולד החל להתאמן כגנן והועסק אצל אביו בווינדזור במהלך 1818–1824 ולאחר מכן היה הגנן בטירת ריפלי ביורקשייר. בתקופה זאת גולד רכש מומחיות בתחום הפיחלוץ, ובשנת 1824 הוא הקים לעצמו מפחלצת בלונדון וכישרונו עזר לו להפוך לאוצר הראשי במוזיאון האגודה הזואולוגית של לונדון בשנת 1827.
תפקידו החדש של גולד גרם לו להיות במגע עם חוקרי הטבע המובילים של אותה תקופה. יתר על כן, גולד היה הראשון שראה בדרך כלל דגימות של ציפורים חדשות שהובאו לאגודה הזואולוגית של לונדון. בשנת 1830, אוסף גדול של ציפורים הגיע לאגודה מהרי ההימלאיה כשרבים מהם לא היו כלל מוכרים למדע. גולד פרסם את הציפורים הללו בספר שהוציא בעזרת איוריה של אשתו אליזבת גולד והסופר ניקולס ויגרוס אילוארד. רוב האיורים בספר היו מבוססים על סקיצות נייר שהכין גולד לאחר צפייה מרובה בפוחלצים של הציפורים.
במהלך שבע השנים הבאות גולד הוציא ארבעה כרכים נוספים (כולל על ציפורי אירופה), כשסדרת הכרכים הראשונה הושלמה בשנת 1837. גולד כתב את הטקסט בעזרת העוזר שלו, בעוד שחלק מהאיורים נעשו על ידי אשתו וחלקם על ידי אדוארד ליר. הספרים יצאו לאור בפורמט גדול מאוד, עם לוחות צבעוניות מרהיבות על הדפס אבן. במהלך חייו של גולד הוא הוציא כ-41 כרכים כאלו עם מספר כולל של 3,000 ליתוגרפיות. למרות העלות המרובה של הליתוגרפיות גולד הצליח לכסות את ההוצאות בעזרת הספרים שזכו להצלחה מרובה. בשנת 1838 הוא ואשתו עברו לאוסטרליה לחקור את הציפורים של היבשת הלא מוכרת. זמן קצר לאחר שובם לאנגליה, אשתו נפטרה בשנת 1841 לאחר לידת הילד השמיני שלהם. גולד נפטר בשנת 1881 בגיל 76.
עבודה עם דרווין.
כאשר צ'ארלס דרווין הציג דגימות של יונקים וציפורים שנאספו במהלך ההפלגה השנייה של ביגל בפני החברה הזואולוגית של לונדון בינואר 1837, הוא הביא צרור של פרושיים אשר ניתנו לגולד לצורך זיהוי. גולד שם לב שלכל אחד ממיני הפרושים היה מקור בצורה שונה, אשר התאים לאכילת סוג מזון שונה (חרקים, קקטוסים או זרעים). גולד הציג את מסקנותיו בפני האגודה מספר ימים לאחר מכן, וטען כי הציפורים מאיי גלאפגוס מהווים למעשה סדרה של "פרושים קרקעיים מוזרים אשר יוצרים קבוצה חדשה לגמרי המכילה 12 מינים". קבוצה זאת שגולד תיאר מכונה עד היום "פרושי דרווין" בעקבות כך שהיא השפיעה עמוקות על התפתחות רעיון הברירה הטבעית של דרווין והסיפור הגיע לכותרות העיתונים.
בחודש מרץ, דרווין נפגש שוב עם גולד לצורך זהות ציפור אחרת, והשניים הגיעו למסקנה כי הגדרון (ממשפחת ה-Troglodytidae) שתואר על ידי דרווין הוא למעשה מין של ציפור חקיינית המשתייכת למשפחה נפרדת (Mimidae), וכי כל המינים באיי גלאפגוס מהווים מינים נפרדים ולא זנים של קרובי משפחה מדרום אמריקה. בנוסף גולד יעץ לדרווין כי דגימה של ננדו קטן שניצוד ונאסף על ידו מהווה למעשה מין נפרד הקרוי ננדו הפונה, אף על פי שהוא חופף בשטחו לננדו מצוי. בדומה לפרושים גם סיפור הננדואים השפיע בצורה משמעותית על רעיון הברירה הטבעית של דרווין. בהמשך גולד ודרווין עבדו יחד על הוצאת ספרים של ציפורי גלאפגוס.
באוסטרליה.
בשנת 1838, גולד הפליג ליבשת אוסטרליה יחד עם אשתו, ילדיו והאספן ג'ון גילברט מתוך כוונה לחקור את הציפורים של היבשת החדשה, ובכך היה החוקר הראשון שיצר עבודות עיקריות בנושא העופות האוסטרלים. הם הגיעו לאי טסמניה בספטמבר, והכירו את מושל האי סר ג'ון פרנקלין. במהלך מספר חודשים גולד וגילברט בילו את זמנם באי בחיפוש ואיסוף של ציפורים חדשות. בפברואר 1839, גולד הפליג יחד עם גילברט לסידני כשאשתו ההרה נשארה בטסמניה, ומספר חודשים השניים בילו בתיאור ואיסוף דגימות של סוכיים ברכס ליברפול. באפריל ג'ון חזר לטסמניה לרגל הולדת בנו ולאחר מכן הפליג שוב במאי לאדלייד על מנת לפגוש את צ'ארלס סטורט שהתכונן להוביל משלחת לחקר נהר מארי. גולד בילה עד חודש יולי את זמנו באיסוף ותיאור של ציפורים ויונקים (בעיקר מהקנגוראים) סביב מורדות הר לופטי, אגן מארי-דרלינג ואי הקנגורו ולאחר מכן חזר לטסמניה. הוא חזר יחד עם אשתו לאנגליה במאי 1840.
התוצאות של שהותו של גולד באוסטרליה היו ספרי "הציפורים של אוסטרליה" (1840-1848) שכללו כ-600 ליתוגרפיות בשבעה כרכים; כ-328 מיני ציפורים שאוירו בספר היו חדשים למדע ותוארו מדעית לראשונה על ידי גולד. בנוסף, הוא פרסם גם ספר על סדרת הקנגוראים וספר נוסף על יונקים אוסטרלים; בדומה לספרי הציפורים, גם בספרים אלו מיני כיסאים רבים היו חדשים למדע ותוארו על ידי גולד.
קוליבריים.
לאורך חייו המקצועיים, לגולד היה חיבה עזה לקוליבריים. הוא צבר אוסף של 320 מינים אותם הציג בתערוכה הגדולה בשנת 1851. למרות עיסוקו הרב בציפורים אלו, מעולם לא יצא לגולד לראות קוליברי חי כאשר היה באירופה. במאי 1857, גולד נסע לארצות הברית יחד עם בנו. הוא הגיע לניו יורק בתחילת האביב כדי לראות את הקוליברים, אך רק בגני ברטראם בפילדלפיה הוא ראה לבסוף קוליברי חי בפעם הראשונה (מהמין קוליברי אדום-חזה מצוי). לאחר מכן הוא המשיך לעיר וושינגטון שם ראה מספר רב של קוליברים בגנים של גבעת הקפיטול. גולד ניסה לחזור לאנגליה עם פרטים חיים, אולם מכיוון שלא היה מודע לתנאים הדרושים כדי לשמור אותם, הם חיו זמן קצר מאוד ברשותו.
יצירות.
בין יצירותיו הבולטות של גולד ניתן למנות את הספרים הבאים: "משפחת הקוליבריים" (1861-1849), "היונקים של אוסטרליה" (1863-1845), "הציפורים של אוסטרליה" (1865), "הציפורים של אסיה" (1883-1850), "הציפורים של בריטניה הגדולה" (1873-1862), ו"הציפורים של גינאה החדשה-פפואה והאיים הסמוכים" (1888-1875).
הנצחה.
במהלך שנות חייו, ג'ון גולד תיאר מספר רב של יונקים וציפורים (במיוחד מינים אוסטרלים). כמחווה לכך מספר בעלי חיים נקראו על שמו בשמם המדעי או בשמם הרשמי:
ליגת גולד נוסדה בשנת 1909 באוסטרליה על שמו של גולד. ארגון זה נתן לאוסטרלים רבים היכרות ראשונית עם מיני ציפורים יחד עם חינוך סביבתי ואקולוגיה. אחת מנותני החסות של ארגון זה הוא ברית חוקרי העופות האוסטרלית. בשנת 1979 הממשלה האוסטרלית הנפיקה בול דואר הנושא את דיוקנו של גולד. בשנת 2009 הונפקה סדרה של בולים עליהם מאוירות ציפורים שתוארו על ידי גולד.
מדבר טאנאמי