המבנה של הזוחל התאים בעיקר לציד דגים שונים, אך ייתכן שהוא גיוון בזוחלים ימיים אחרים למשל צבי ים או איכתיוזאורים, וכן פטרוזאורים מנמיכי עוף.
Sorry (שיר של ג'סטין ביבר)
Sorry (בעברית: סליחה) הוא שיר שהקליט הזמר הקנדי ג'סטין ביבר מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, "Purpose". השיר נכתב על ידי ביבר, ג'וליה מייקלס, ג'סטין טרנטר, סקרילקס ובלאדפופ והופק על ידי שני האחרונים. השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2015 כסינגל השני מתוך האלבום. מבחינת המילים, "Sorry" הוא תחינה להזדמנות להתנצל בפני מאהבת, כאשר ביבר מבקש סליחה מאותה המאהבת והזדמנות שנייה לגאול את עצמו. ביבר אחרי זמן מה אמר שהמאהבת בשיר היא סלינה גומז. לשיר רמיקס בהשתתפות ג'יי באלווין.
רקע.
בזמן שעבד על אלבום האולפן הרביעי שלו, ג'סטין ביבר גייס את הדי ג'יי האמריקאי סקרילקס איתו עבד בעבר על הלהיט "Where Are Ü Now" ביחד עם דיפלו, כדי שיפיק לו מספר שירים לאלבום.
וידאו קליפ.
סרטון ריקוד לשיר יצא ב-22 באוקטובר 2015. הסרטון נועד בתחילה להיות קליפ מילים ובסופו של דבר נשמר כקליפ ריקוד.
נכון ליוני 2022, הקליפ זכה ל-3.5 מיליארד צפיות ביוטיוב, מה שהופך אותו לסרטון הכי נצפה של ביבר באתר ובמקום ה-17 ברשימת הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב. סרטון מילים לשיר יצא כשבוע לאחר מכן ב-29 באוקטובר 2015, אשר זכה נכון ליוני 2022, ל-343 מיליון צפיות ביוטיוב.
רשימות סוף שנה וכל הזמנים.
"Sorry" נכלל במספר רשימות סוף שנה של השירים הטובים ביותר של 2021.
מרקוס זדר
מרקוס תומאס תיאודור זדר (בגרמנית: Markus Thomas Theodor Söder, נולד ב-5 בינואר 1967) הוא פוליטיקאי גרמני, ראש ממשלת מדינת בוואריה מאז ה-16 במרץ 2018, ויושב ראש המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה, מאז ה-19 בינואר 2019.
הוא מכהן כחבר בית הנבחרים הבווארי מאז 1994, וכיהן במספר תפקידי שר בממשלת בוואריה בין בשנים 2007 ו-2018.
הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה
הטיהור האתני של הגאורגים באבחזיה, נקרא גם בשם טבח או רצח העם של הגאורגים באבחזיה - מתייחס לטיהור האתני, לטבח ולגירוש המונים בכפייה של אלפי גאורגים אתניים שחיו באבחזיה, במהלך הסכסוך הגאורגי-אבחז בין 1992–1993 ובשנת 1998 על ידי בדלנים אבחזים ובני בריתם. בנוסף לגאורגים, נעקרו מביתם בכפייה ולעיתים נהרגו, גם תושבים ארמנים, יוונים, רוסים ומתנגדים פוליטיים לעצמאות אבחזיה. בערך 200,000 עד 250,000 אזרחים גאורגים תושבי המקום נעקרו מביתם. הטיהור האתני והטבח בגאורגים הוכרו רשמית על ידי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSSE) בשנת 1994, 1996 ושוב בשנת 1997 שהתכנסו בבודפשט, ליסבון ואיסטנבול בהתאמה, שבו וגינו את פשעי המלחמה שבוצעו במהלך הסכסוך. ב-15 במאי 2008, אימצה העצרת הכללית של האומות המאוחדות (אמנם, ברוב של 14 תומכים מול 11 מתנגדים, ורוב עצום של 105 נמנעים), החלטה A / RES / 62/249 בה היא "מדגישה את החשיבות של שמירה על זכויות הקניין של פליטים ועקורים פנימיים מאבחזיה, גאורגיה, כולל קורבנות של "טיהור אתני" מדווחים, וקראה לכל המדינות החברות "להרתיע אנשים הנמצאים תחת תחום שיפוטם, מלהשיג רכוש בשטח אבחזיה, גאורגיה, תוך הפרה של זכויות החוזרים". מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה שורה של החלטות בהן הגישה בקשה להפסקת אש.
רקע כללי.
לפני מלחמת אבחזיה, היוו הגאורגים כמחצית מאוכלוסיית אבחזיה, בעוד שפחות מחמישית מהאוכלוסייה היו אבחזים. בתקופה קודמת, לעומת זאת, בשנת 1926 שתי האוכלוסיות כמעט היו מאוזנות בסביבות שליש כל אחת מהן, כאשר הרוסים, הארמנים והיוונים היוו את הנותר. אבחזיה היה אזור בעל נופים מרשימים ועתיר תיירות. המצב הכלכלי השופע הביא להגירה רחבת היקף של גאורגים, רוסים וארמנים, שאיפשרו לאוכלוסיותיהם לפרוח. בעוד שהגידול הטבעי באוכלוסייה האבחזית היה קטן, ועד שנת 1989 היא אפילו לא הכפילה את עצמה; הכפילה האוכלוסייה הגאורגית את עצמה כמעט פי ארבעה, מ-67,494 ל-239,872. אף האוכלוסייה הארמנית שילשה את עצמה, והאוכלוסייה הרוסית הכפילה את עצמה.
רקע: התפוררות ברית המועצות ועצמאות גאורגיה.
עם תחילת התפוררותה של ברית המועצות בסוף שנות ה-80, צצה מתיחות אתנית בין הגאורגים והאבחזים עקב התקדמותה של גאורגיה לכיוון עצמאות. האבחזים שהתנגדו למהלך חששו כי הכרזה על עצמאות גאורגיה תוביל לחיסול האוטונומיה האבחזית, וטענו כי אבחזיה התבססה כרפובליקה סובייטית נפרדת. הוויכוח הוביל, ב-16 ביולי 1989, למאורעות אלימים בסוחומי.
ב-17 במרץ 1991, הטילה הרפובליקה הגאורגית חרם על משאל עם בשאלה האם לחדש את הקשר בין הרפובליקות הסובייטיות במסגרת ברית המועצות, שהוזמן על ידי מיכאיל גורבצ'וב. אולם 52.3% מאוכלוסיית אבחזיה, המהווים למעשה את כל הלא-גאורגים באוטונומיה, השתתפו במשאל העם, והצביעו ברוב מכריע של 98.6% על שימור מסגרת ברית המועצות. מאוחר יותר, ב-31 במרץ של אותה שנה, החרימו רוב הלא-גאורגים משאל העם על עצמאות גאורגיה, שזכה לתמיכה גורפת של רוב אוכלוסיית גאורגיה. מספר שבועות לאחר מכן, ב-9 באפריל, הכריזה גאורגיה על עצמאותה, בהנהגת הדיסידנט האנטי-סובייטי, זוויאד גמסחורדיה. תחת שלטונו של גמסחורדיה נרגעו הרוחות באבחזיה באופן יחסי, ונחתם הסכם לשיתוף השלטון בין האבחזים והגאורגים, תוך הבטחת ייצוג יתר לאבחזים בבית המחוקקים האבחזי.
תוך זמן קצר נאלץ גמסחורדיה להתמודד מול אופוזיציה חמושה תחת הנהגתו של תנגיז קיטובאני, שהכריחה אותו להימלט מגאורגיה, בינואר 1992, לאחר הפיכה. שר החוץ הסובייטי לשעבר, אדוארד שוורדנדזה, הוזמן לעמוד בראש המדינה. ההפיכה הביאה להתחזקותם של דוגלי הקו הנוקשה בממשלת גאורגיה, שהפכו לבעלי השפעה גדולה אף מזו של שוורדנדזה.
ב-21 בפברואר 1992 הודיעה המועצה הצבאית השלטת בגאורגיה, על ביטול החוקה הסובייטית והחזרת חוקת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה משנת 1921. אף על פי שהחוקה החדשה לא אמרה זאת, פירשו אבחזים רבים את ההודעה כביטול מעמד האוטונומיה. ב-23 ביולי של אותה שנה, הכריזה הסיעה האבחזית במועצה העליונה של הרפובליקה על עצמאות מגאורגיה. הישיבה בה הוכרזה העצמאות הוחרמה על ידי הנציגים שהיו אתנית גאורגים, וההכרזה לא הוכרה על ידי אף מדינה בעולם. ההנהגה האבחזית נקטה במדיניות של נישול הפקידים הגאורגים ממעמדם, תהליך שלווה באלימות. בינתיים חיזק המנהיג האבחזי, ולדיסלב ארדזינבה, את הקשרים שלו עם חסידי הקו הנוקשה בפוליטיקה הרוסית והאליטה הצבאית של רוסיה והכריז כי הוא מוכן למלחמה כנגד גאורגיה.
הסכסוך המזוין.
בשנת 1992, השתנה המצב הפוליטי באבחזיה, עקב תביעת המיעוט האבחזי לעצמאות, והפך לעימות צבאי בין הממשלה הגאורגית לבדלנים אבחזים. הלחימה הסלימה כאשר צבא גאורגיה, יחד עם יחידות המשטרה, "לקחו" את סוחומי והתקרבו לעיר גודאותה. צבא גאורגיה הפקיע את ביתם, או גירש מביתם, כל צד בהגדרתו, של מספר אזרחים אבחזיים מורדים, שפעלו באופן פעיל כנגד מדינת גאורגיה. לא נטען כי הפקעת הבתים לוותה באלימות. עם זאת, המדיניות המבוססת על מוצא אתני, שיזמו הגאורגים בעיר סוחומי, יצרה בו זמנית פליטים וגרעין של לוחמים שנחושים להחזיר בתים אבודים. במקביל, וככל שהמלחמה התקדמה, ביצעו גם הבדלנים האבחזים מדיניות דומה של עקירת אזרחים גאורגים ואחרים מבתיהם, תוך שימוש בכוח, באלימות, ואף ברצח של המתנגדים לכך. במדיניות עקירה אלימה של גאורגים אתניים מבתיהם פונו בכוח 250,000 איש מבתיהם. הכוחות האבחזים, שהיו מועטים יותר לפני תחילת המלחמה, החלו לקבל סיוע לכאורה מרוסיה, והצליחו לפי טענתם לארגן "גדודי מתנדבים" רוסיים מצפון קווקז שהזדהו עם מאבקם לעצמאות. לדברי הפרשן הפוליטי ג'ורג'י מירסקי, הבסיס הצבאי הרוסי בגודאוטה סיפק לצד האבחזי נשק ותחמושת. יתר על כן, הוא מוסיף כי "מעולם לא הוצעה הוכחה ישירה לכך, אך יהיה זה נאיבי יותר להאמין כי הטנקים, הרקטות, כלי החימוש וכלי נשק כבדים אחרים שכוחות הקואליציה האנטי-גאורגיות השתמשו בהם, היו כתוצאה של נפילת אותם כלי נשק בידי גדודי מתנדבים. הקואליציה הצבאית האנטי-גאורגית הורכבה מקבוצה מצפון קווקז שנקראה "הקונפדרציות של אנשי ההרים בקווקז", מחלקת מתנדבים / לוחמים מצ'צ'ניה בפיקודו של שמיל בסייב, "הזאב האפור," מתנדבי / לוחמי הגדוד הארמני "בלפמי," וכן לוחמים קוזקים, מיליטנטים מטרנסניסטריה ויחידות מיוחדות רוסיות שונות. על פי המדען הפוליטי ברונו קופייטרס, "ממשלות המערב קיבלו כמה יוזמות דיפלומטיות באו"ם ופנו למוסקבה בדרישה להפסיקאת המעורבות הפעילה של כוחותיה הצבאיים בסכסוך. ממשלת רוסיה טענה כי היא מגינה על מתנדביה האזרחים מפני תקיפות מצד גאורגיה. מועצת הביטחון של האו"ם קיבלה סדרה של החלטות בהן ערעור על הפסקת אש וגינתה את המדיניות האבחזית לטיהור אתני."
לפי מוסדות האו"ם, תהליך הטיהור האתני לגירוש וחיסול האוכלוסייה האתנית הגאורגית באבחזיה, בוצע באלימות כלפי מאות אלפי גאורגים אתניים שלא היו מוכנים לעזוב את בתיהם. הדיווחים היו על מכות ואלימות קשה, מקרי אונס, קטיעת איברים, ואף רצח.
קיימת מחלוקת בנוגע למספר המדויק של הנרצחים במהלך הטיהור האתני, אולם הוא נע בין 8,000 ל-10,000 איש, לא כולל האזרחים שנהרגו בשנת 1998 במהלך מתקפת הבדלנים באזור גאלי. בערך 200,000 עד 250,000 גאורגים אתניים גורשו מבתיהם. הטיהור האתני במבצע הצבאי כלל גם רוסים, ארמנים, יוונים, אבחזים מתונים שתמכו בהידברות, וקבוצות אתניות קטנות אחרות שחיו באבחזיה. למעלה מ-20,000 בתים שהיו בבעלות גאורגים אתניים נהרסו. מאות בתי ספר, גני ילדים, כנסיות, בתי חולים, ואנדרטאות היסטוריות, נחרבו.