העיתונאי הוותיק מוטי גילת פרש מהעיתון בשנת 2007, לאחר סכסוך עם מוזס. לאחר הליך גישור שנכשל, הגיש תביעה נגד ידיעות אחרונות, בה האשים את מוזס בכך שסירב לפרסם כתבות שחשפו עוולות שלטוניות או שחיתויות - או שביקש לקצרן ולהשמיט מהן חלק מהתכנים. עורכים ועיתונאים נוספים העידו על מעורבותו של מוזס בתכני העיתון, לטובת האינטרסים של העיתון, בהם דורון גלעזר, מיקי רוזנטל וניר בכר. לטענת הכתבים, התקיימו בעיתון ובאתר, רשימות "שחורות" ו"לבנות" מתחלפות של אנשי ציבור, בהתאם לאינטרסים העסקיים של הקבוצה, והמערכת דאגה להרבות באזכורים שליליים על מי שנמצא ברשימה השחורה, ולהרבות באזכורים חיוביים על מי שברשימה הלבנה. מוזס היה מעורב אישית בקביעת קו הסיקור של הקבוצה. עם האישים שמוזס דאג לסיקור חיובי עבורם, נמנים אביגדור ליברמן, אהוד אולמרט וחיים רמון
בנובמבר 2004, פרש ורדי לגמלאות ובצעד מפתיע מינה מוזס לתפקיד העורך הראשי את רפי גינת, שהיה בעל ניסיון מועט בעיתונות הכתובה.
בעשור השני של המאה ה-21, נמצא "ידיעות אחרונות" בתחרות עזה מול החינמון "ישראל היום". בתקופה זו הוביל מוזס גם את העברת קבוצת "ידיעות אחרונות" מבניינים אחדים בתל אביב לבניין משותף בראשון לציון. בשנת 2013, נמכר בית "ידיעות אחרונות" בתל אביב לדוד עזריאלי, ב-374 מיליון ש"ח.
פרופיל תקשורתי.
הפרופיל התקשורתי של מוזס נמוך. הוא אינו מתראיין לכלי התקשורת וממעט במגע ישיר עם עובדיו.
תיק 2000.
בינואר 2017 נחקר מוזס תחת אזהרה על פגישותיו עם ראש הממשלה, בנימין נתניהו, במסגרת תיק חקירה המכונה "תיק 2000". על פי פרסומים, המשטרה תפסה הקלטות שנעשו ביוזמת נתניהו ובהן הציע מוזס כי "ידיעות אחרונות" יסקר את נתניהו באופן אוהד, יסקר את יריביו הפוליטיים באופן שלילי, ואף ימנה לעיתון כתבים לפי בחירת נתניהו, ובתמורה יפעל נתניהו כדי לקדם חוק שיאסור על הפצתו של ישראל היום, הפוגעת קשות ברווחי "ידיעות". בהמשך העלה נתניהו את האפשרות שיגביל את הפצת העיתון ללא חקיקה, באמצעות קשריו עם המוציא לאור של העיתון שלדון אדלסון. נתניהו נחקר באזהרה אף הוא בפרשה. העסקה, כפי שתוארה בשיחה בין השניים, לא יצאה לפועל, והחוק שביקש מוזס להעביר לא קודם. עם זאת, על פי החשדות, מוזס פעל למימוש חלקי של הצעתו, על ידי הצנעת ידיעה שלילית על שרה נתניהו והבלטת ידיעה שלילית על נפתלי בנט, יריבו של נתניהו, והמגעים בין השניים נמשכו.
ב-28 בפברואר 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, כי החליט לשקול להעמיד לדין, בכפוף לשימוע, את מוזס באשמת שוחד, ואת נתניהו באשמת מרמה והפרת אמונים ב-21 בנובמבר 2019, החליט מנדלבליט להעמיד לדין את מוזס בתיק זה באשמת ניסיון למתן שוחד. במאי 2020 נפתח משפטו.
ב-29 בדצמבר 2020 קבע בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות כי על ידיעות אחרונות להשעות את מוזס מעבודתו העיתונאית עד להכרעה בהליך הפלילי המתנהל נגדו ב"תיק 2000״ . ידיעות אחרונות ומוזס, שהמשיך בתפקידיו בחברה, לא התייחסו להחלטה זו.
בעלות בחברות הטלוויזיה בכבלים.
מוזס מחזיק בבעלותו כ־30% ממניות חברת ידיעות אחרונות בע"מ, ובתמיכת בני משפחתו הקרובה (ג'ודי שלום ניר מוזס ומרים נופך-מוזס), הוא מגיע לרוב אוטומטי של 60% בין בעלי הדעה בחברה, ועל כן הוא למעשה בעל השליטה בחברה. שותף עסקי בכיר של מוזס היה איש העסקים אליעזר פישמן.
מכוח החזקה זו למוזס ישנה גם בעלות על חברת "ידיעות תקשורת", חברת האם של מקומוני ידיעות אחרונות.
למוזס הייתה בעלות משמעותית בחברות הטלוויזיה בכבלים בישראל ביחד עם אליעזר פישמן החל מראשית שנות ה־90, באמצעות חברת "ידיעות תקשורת". בשנת 2011, מכר מוזס כ־13% מהחזקותיו בחברת HOT, תמורת כ־650 מיליון ש"ח לאיש העסקים פטריק דרהי, ונשאר בבעלות של כ־3% ממניות החברה.
חיים אישיים.
ב-2004, התגרש מוזס מרעייתו ואם ארבעת ילדיו, מיכל. באוקטובר 2005, נישא לדלית בר. מתגורר בסביון. בשנת 2016, מכר את ביתו בסביון ללב לבייב, בסכום של 10.5 מיליון ש"ח.
בתו הדס מוזס-ליכטנשטיין הייתה עובדת "ידיעות אחרונות" לשעבר, מנהלת הפיתוח העסקי בארץ ובעולם, ואחראית על הייעוץ המשפטי של סוכנות הדוגמנות והמשחק ADD. בתו השנייה קרן מונתה ביוני 2021, למנכ"לית מינהלת ליגת העל בכדורסל נשים.
שלוש נקודות
שלוש נקודות (…) הוא סימן פיסוק המורכב משלוש נקודות בזו אחר זו. שימושו העיקרי הוא כציון מקומו של טקסט שלא נכתב במלואו מסיבות שונות.
שימושים.
לסימן שלוש הנקודות מספר שימושים:
יש המשתמשים בשתי נקודות בלבד או בארבע נקודות או יותר, אך הצורות הללו אינן נחשבות כתקניות.
כנסיית אנדרו הקדוש
כנסיית אנדרו הקדוש (אנגלית: St. Andrew's church), המכונה לעיתים קרובות "הכנסייה הסקוטית", נמצאת ליד תחנת הרכבת ההיסטורית בירושלים והחאן הירושלמי על מורדות גבעת התנ"ך. הכנסייה שייכת לכנסייה של סקוטלנד, והיא נבנתה כמונומנט הנצחה לחיילים הסקוטים בצבא הבריטי, חללי מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה.
ההחלטה על הקמת הכנסייה התקבלה עוד ב-1917 בשני הגופים הדתיים הראשיים שפעלו באותה תקופה בסקוטלנד: The United Free Church, The Church of Scottland. הכנסייה תוכננה על ידי קליפורד הולידיי, אחד ממתכנניה ומאדריכליה החשובים של ירושלים בתקופת המנדט הבריטי בתכנון השתתף האדריכל זולטן שמשון הרמט, שעבד במשרדו והפך לאחר מכן לאדריכל ידוע בפני עצמו. הכנסייה נבנתה על הגבעה שמול הר ציון (ממערב לסינמטק של היום).
הכנסייה קרויה על שם פטרונה של סקוטלנד, אנדרו הקדוש (אחד משנים-עשר השליחים של ישו, אחיו של פטרוס שהיה במקצועו דייג), והיא נבנתה בשנים 1927–1930. הכנסייה מוקדשת לחללי דיוויזיה 52, מרביתם חיילים סקוטים, שנהרגו במהלך כיבוש ארץ ישראל וירושלים בידי הבריטים. את אבן הפינה הניח הגנרל אדמונד אלנבי ב-1927.
המיקום שנבחר היה יחסית גבוה, אפשר קשר עין עם העיר העתיקה והיה קרוב לתחנת הרכבת.
השטח היה שייך עוד מהתקופה העות'מאנית לכנסייה האנגליקנית, שהקימה מעבר לכביש עוד קודם לכן את בית החולים למחלות עיניים סנט ג'ון (כיום מלון הר ציון).
פטריק גדס, שגם הוא נמנה עם מתכנניה הראשונים של ירושלים, הציע להזיז את תחנת הרכבת דרומה יותר ולהקים בגבעה מתחם עירוני לשירות נוסעי הרכבת, שאז הייתה שער הכניסה המרכזי לעיר, אלא שתוכנית זו לא יצאה לפועל.
אף כי הכנסייה מוקדשת לנופלים במלחמת העולם הראשונה, לא נפקד מקומה של מסורת קדומה יותר, ובכנסייה מצוי גם אתר זיכרון לרוברט הראשון, מלך סקוטלנד, שמת ב-1329. הוא ביקש שלאחר מותו יעקרו את לבו ויקברוהו בירושלים, אולם השליח, סר ג'יימס דאגלס, נהרג בדרכו לביצוע המשימה. לבו של המלך רוברט נלקח משדה הקרב שבו נהרג דאגלס ונקבר ב-Melrose Abbey שבסקוטלנד.
מבחינה אדריכלית משלב הבניין מוטיבים מזרחיים ומערביים: מחד, מופיעים בו אלמנטים האופייניים לסגנון הבינלאומי, כדוגמת קווים ישרים, זכוכית, והימנעות מעיטורים. מאידך, יש בו מאפיינים של הסגנון המקומי כגון כיפה, מרפסות ממלוכיות וקרמיקה ארמנית, מעשה ידיו של דוד אוהנסיאן. לבניית הכנסייה נבחרה אבן שסופגת חזזיות, כיוון שזו משחירה מהר ומקנה למבנה חזות עתיקה יותר.
בהיותה של הכנסייה מונומנט הנצחה לחללי הצבא הבריטי, קבורים בחצר הכנסייה גם שותפים מיוחדים במינם ללחימה שניהל הצבא הבריטי בארץ ישראל, שני כלבי גישוש בריטים.
האקוסטיקה הטובה של הכנסייה הפכה אותה לאחד המקומות הפעילים ביותר מבחינה מוזיקלית בירושלים: מופיעים בה לרוב הרכבים קלסיים, קאמריים ומקהלות אקפלה.
המתחם כולל בית הארחה וכנסייה, שמגדל מפריד ביניהם. בבית ההארחה פועל גם בית קפה לרווחת המבקרים. מן המדרגות העולות אל הכנסייה ניתן לראות את מערות הקבורה של כתף הינום, בהן נמצאה לוחית הכהנים.
רחל מורפורגו
רחל מוֹרפּוּרגוֹ (באיטלקית: Rachel Morpurgo; 8 באפריל 1790 – 1871, ז' באלול תרל"א) הייתה משוררת עברייה איטלקייה.
ביוגרפיה.
נולדה בטריאסטה שבאיטליה, בת לבנדטו (ברוך) וברכה לוצאטו, ממשפחת לוצאטו המפורסמת; מצד אביה היא נכדתו של המשורר יצחק לוצאטו, ומצד אמה היא דודניתו של שמואל דוד לוצאטו (שד"ל). עד גיל 12 למדה את התורה מפי דודיה, ובת ארבע-עשרה למדה פירוש רש"י, תלמוד ו"חובות הלבבות" של רבינו בחיי.
למדה את אומנות הליתוגרפיה (דפוס אבן) ועזרה לקרוביה במלאכתם. בגיל 29 נישאה ליעקב מורפורגו.
כתבה את שיריה הראשונים בעברית בגיל 18, אך פרסמה לראשונה את שיריה רק בגיל 57, בכתב העת "כוכבי יצחק". שירתה זכתה למן ההתחלה להצלחה רבה בקרב הקוראים.
שירתה שואבת מטקסטים עבריים קאנונים, כך למשל בשיר "ואלה דברי רחל" בו היא מדמה את עצמה לכנסת ישראל.
האמונה בביאת המשיח היא היסוד העיקרי בשירתה וכתיבתה. אמונה זו הובעה בתוקף גדול יותר בשירה האחרון, "עמק עכור", שכתבה בשנתה השבעים ושבע. כתבה גם שירי הגות.
במלאת מאה שנה להולדתה הופיע מבחר שיריה בשם "עוגב רחל", משיריה שהובאו לדפוס בכתבי עת עבריים עוד בחייה על ידי סגן הרב הראשי לטריאסטה, יצחק חיים קסטיליוני. שיריה של מורפורגו זכו להערכה מצד שד"ל, שהיה בן דודה.
קישורים חיצוניים.
Leah Novick, RACHEL LUZZATTO-MORPURGO:POET, MYSTIC, AND SCHOLAR, Ohalah
גרזן דני
הגרזן הדני, שנקרא גם Dane-axe, English long axe, Viking axe ו-Hafted axe היה סוג של גרזן מלחמה ענק.