במהלך תקופה זו, פישר החל לכתוב ביקורת-ספרים לביטאון אאוגני (ה-"Eugenic Review"), ובהדרגה החל להרחיב ידיעותיו בתחומי הגנטיקה והסטטיסטיקה. הוא התנדב לעזור לביטאון, והיה אחראי על כל הביקורות בתחומים אלה, ונשכר לעבודה במשרה חלקית אצל הרב-סרן דרווין. במשך פרק זמן זה, פישר פרסם מספר מאמרים על ביומטריה, ובכללן את (תרגום חופשי) "המתאם בין קרובי-משפחה, על-בסיס ההנחה של תורשה מנדליאנית", מאמר חלוצי שנכתב ב-1916 ופורסם ב-1918. זוהי העבודה אשר הניחה את היסודות למה שיקרא לימים גנטיקה ביומטרית, והציגה את המתודולוגיה החשובה של ניתוח שונות, מתודולוגיה מתקדמת באופן ניכר משיטות המחקר המתאמי הנפוצות באותה תקופה. המאמר הראה באופן משכנע שהתורשה של תכונות מדידות בערכים ממשיים, הערכים של משתנים רציפים, עקבית עם עקרונות המנדליזם.
בתום המלחמה החל רונלד לחפש עבודה חדשה, וקרל פירסון הציע לו משרה במעבדת גולטון המפורסמת. פישר סירב להצעה מכיוון שראה את היריבות המתפתחת עם פירסון כמכשול מקצועי. במקומה לקח על עצמו, ב-1919, משרה זמנית כסטטיסטיקאי בעמדה חקלאית קטנה בכפר.
בשנת 1943 התמנה לפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת קיימברידג'.
תרומתו למדע.
פישר תרם עשרות תרומות משמעותיות למדע, בתחומי הסטטיסטיקה, הביולוגיה, הגנטיקה והמתמטיקה. הוא כתב קרוב ל-300 מאמרים אקדמיים, כולם בכתבי עת מובילים, ו-7 ספרים רבי השפעה.
בין תרומותיו בתחום הסטטיסטיקה ניתן למנות את:
למרות היותו מבקר חריף של גישת הסטטיסטיקה הבייסיאנית, הוא טבע גם את המונח "בייסיאני" במאמר בו הדגיש כי המודל שהציג "אינו בייסיאני".
עכבר המושק
יורי אהרונוביץ'
יורי אהרונוביץ' (13 במאי 1932 - 31 באוקטובר 2002), היה מנצח ישראלי, יליד ברית המועצות.
לימודים.
אהרונוביץ' נולד בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ולמד מוזיקה וכינור מאז גיל 4. בשנת 1954 סיים את לימודי הניצוח בקונסרבטוריון לנינגרד. הוא למד אצל נתן רחלין וקורט זנדרלינג. הוא התחיל לקבל הזמנות לנצח על תזמורות רוסיות חשובות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג ועל תיאטרון בולשוי.
קריירה.
בשנת 1964 התמנה למנצח ראשי של תזמורת משרד התרבות הסובייטי ושם עבד עד עלייתו ארצה בשנת 1972. בהמשך לכך הוזמן לנצח על תזמורות ידועות שם, ביניהן התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של וינה, תזמורת יומיורי בטוקיו, לה סקאלה ואחרות.
משנת 1975 עד 1986 היה המנצח הראשי של תזמורת גירצניך ומשנת 1982 עד 1987 היה המנצח הראשי של התזמורת התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם. במקביל לכך היה גם מנצח אופרה. הוא ניצח של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, על האופרה הלירית של שיקגו, על בתי אופרה חשובים באיטליה, האופרה המלכותית השוודית, האופרה של קלן והאופרה הממלכתית של בוואריה במינכן. הוא הקליט מספר ניכר של יצירות מוזיקליות חשובות עם הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של סטוקהולם והתזמורת הסימפונית של וינה.
יורי אהרונוביץ' ניצח על מספר רב של פסטיבלי מוזיקה בינלאומיים, ביניהם ברגן, ברגנץ, האיים הקנריים, פלורידה, ישראל, לוקרנו, לוצרן, מינכן, סאבונלינה, ספולטו, סטרסה וורונה. הקונצרט האחרון בניצוחו היה עם תזמורת פריז באוקטובר 2002.
פרסים ואותות כבוד.
מאז 1984 היה יורי אהרונוביץ' חבר באקדמיה המלכותית למוזיקה של שוודיה, ובשנת 1987 קיבל ממלך שוודיה את עיטור הכבוד "אביר המסדר המלכותי של כוכב הצפון". בשנת 1988 קיבל בירושלים את "פרס אטינגר לאמנויות". באיטליה הוענק לו פרס "קשת הזהב 1991" מן העיתון האיטלקי "לה סטאמפה" ואוניברסיטת טורינו.
אנגליקנים
מקסים שוסטקוביץ'
מקסים דימיטרייביץ' שוסטקוביץ' (ברוסית: Maxim Dmitrievich Shostakovich; נולד ב-לנינגרד ב-10 במאי 1938) הוא מנצח ופסנתרן רוסי.
מקסים שוסטקוביץ' הוא ילדם השני של המלחין דמיטרי שוסטקוביץ' ונינה וארצאר. מאז 1975 ניצח על רבות מן היצירות המוכרות פחות של אביו והגביר את הפופולריות שלו.
את השכלתו המוזיקלית רכש שוסטקוביץ' בקונסרבטוריונים של מוסקבה ולנינגרד. לאחר סיום לימודיו התמנה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של הרדיו והטלוויזיה בברית המועצות. בתקופה זו ניצח על ביצוע בכורה של הסימפוניה ה-15 של אביו. בשנת 1981 היגר לארצות הברית. אחרי שניצח במשך תקופת מה על תזמורת ניו אורלינס ועל הפילהרמונית של הונג קונג, חזר לסנקט פטרבורג.
הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בפה מז'ור, אופוס 102, של דמיטרי שוסטקוביץ' הוקדש לבנו מקסים, שהיה מבצעו הראשון.
בנו, דימיטרי מקסימוביץ' שוסטקוביץ', הוא פסנתרן.
תכון גמדי אוסטרלי
אוסוולדו אראניה
גרנד טטון
וולטר הנרי רותוול
וולטר הנרי רותוול (באנגלית: Walter Henry Rothwell; 22 בספטמבר 1872 - 12 במרץ 1927) היה מנצח אנגלי.
קורות חייו.
רותוול נולד ב-לונדון שבאנגליה. הוא היה עוזר-מנצח לגוסטב מאהלר בהמבורג ולאחר מכן עשה חלק גדול מן קריירה שלו בארצות הברית. הוא היה מנצחה הראשון של הפילהרמונית של לוס אנג'לס, שנבחר לאחר שהתזמורת נכשלה במאמציה לשכנע את סרגיי רחמנינוב לעבור לחוף המערבי. הוא תואר כ"שמרני".
רותוול מת בסנטה מוניקה, שבקליפורניה מהתקף לב בשעת נסיעה לחוף הים, לחקור אי-אילו פרטיטורות.
אבא ארך רגליים (ספר)
אַבָּא אֶרֶךְ רַגְלַיִם (באנגלית: Daddy-Long-Legs) הוא ספר מאת הסופרת האמריקאית ג'ין ובסטר, המגולל את סיפורה של ג'רושה-ג'ודי אבוט, עלמה שגדלה בבית יתומים ומקבלת מאדם מסתורי מלגה למימון לימודיה בקולג'. הספר כתוב בצורת רומן מכתבים, הנכתבים על ידי גיבורת הסיפור לנותן המלגה. יצא לאור בשנת 1912, ועובד למחזה, לשני מחזות זמר ולשלושה סרטים: ב-1919, ב-1931 וב-1955, ולסדרת אנימה. ספר זה הוא ספרה הידוע ביותר של ובסטר.
עלילה.
ג'רושה אבוט גדלה בבית היתומים על שם ג'ון גריר, מוסד צדקה המספק לילדים דיור, חינוך ומזון אך החיים בו שגרתיים וחדגוניים. את שמה הפרטי בחרה אם הבית לאחר שראתה אותו על מצבה בבית קברות, ואת שם המשפחה לקחה מהעמוד הראשון בספר הטלפונים. על אף סיפור החיים המאתגר, מפתחת ג'רושה חוש הומור ייחודי וגישה חיובית לחיים.
בית היתומים מיועד לילדים עד גיל 16, אך ג'רושה נשארת שנתיים נוספות, כמטפלת באחת מקבוצות היתומים. ביום שבו נפתח הסיפור נפגשת אם הבית גברת ליפט עם ג'רושה ומספרת לה שבישיבת המנהלים האחרונה דנו במצבה ואחד המיטיבים של המוסד החליט לממן לה לימודים בקולג'. הוא הסתמך על חיבור שכתבה ועל המלצותיה של אחת ממורותיה ובחר לנסות להכשיר אותה כסופרת. לשם כך הוא דורש שתכתוב לו כל חודש מכתב ובו תספר על חוויותיה, כיוון שהוא מאמין שבאמצעות כתיבת מכתבים ניתן לפתח יכולות ספרותיות. עם זאת הוא מבקש לשמור על אנונימיות מוחלטת מצדו (הנמען שנמסר לה הוא "מר ג'ון סמית", שם בדוי) ובנוסף מודיע שלעולם לא יענה למכתביה. ג'רושה מספיקה לראות את המיטיב מאחור כשהוא יוצא למכוניתו וצלליתו המוארכת מזכירה לה את העכביש המכונה "אבא ארך רגליים", ובכינוי זה היא משתמשת ברוב מכתביה אליו.
החל מנקודה זו מורכב הספר ממכתביה של ג'רושה אל המיטיב האלמוני. היא מתארת את סביבתה החדשה, השונה מכל מה שהורגלה אליו מבחינה חברתית והשכלתית, וגם את מאמציה להשלים את הפערים השונים ולהשתלב. אחד הדברים הראשונים שהיא עושה הוא לשנות את שמה ל"ג'ודי", והיא מסבירה שהשם נשמע לה מתאים לילדה קטנה שגדלה מוקפת במשפחה מגוננת ומפנקת, בניגוד למציאות שהיא נאלצת לחוות ובשונה משמה הרשמי שהיא שונאת. עם התקדמות הסיפור ניכר שג'ודי מוצאת את מקומה בקולג', רוכשת חברות ומצליחה בלימודים. גם ניסיונות הכתיבה שלה מוכתרים לבסוף בהצלחה כשהיא כותבת ומפרסמת את ספרה הראשון.
בשלב מסוים מתוודעת ג'ודי למר ג'רוויס פנדלטון, דודהּ של אחת מחברותיה לדירה. הם נפגשים במספר הזדמנויות, ביניהן בחווה שבה מבלה ג'ודי את חופשותיה, אשר מתברר שהייתה שייכת למר פנדלטון והוא מסר אותה לאומנת שטיפלה בו שם בילדותו. למרות החיבור החזק שנוצר, מפריד בין השניים מעמד וייחוס משפחתי וכמו כן הבדלי רכוש, ולכן ג'ודי חוששת לספר למר פנדלטון שגדלה בבית יתומים ואף מסרבת להצעת הנישואין שלו על אף אהבתה אליו. הספר מסתיים לאחר שג'ודי נוסעת לבקר את המיטיב המסתורי בעקבות הזמנתו, ושם היא מגלה שאבא ארך רגליים הוא למעשה ג'רוויס פנדלטון, ובכך נפתרים הלבטים והם מתאחדים.
סיווג ופרשנות.
כיום הספר מסווג בתור ספרות צעירה או אפילו ספרות ילדים, אך בזמנו הוא סווג כספר "בנות" או "קולג' בנות", הסוגה אליה משתייכים גם ספריהן של לוסי מוד מונטגומרי (האסופית) ולואיזה מיי אלקוט (נשים קטנות): ספרים המתארים בחורות צעירות המתמודדות עם נושאים כמו קולג', קריירה ונישואין. ספר זה הקדים את זמנו בנקודת המבט המתוארת בו, המעלה נושאים כגון חינוך והצבעה לנשים, רפורמות ממסדיות, נישואים בין מעמדיים ורווחה.