הגיבון דומה במראהו למין גיבון שחור מצויץ ולגיבון האינאן ובעבר הוא היה תת-מין שלו, אך עקב נתונים מולקולריים הוחלט לשייכו למין עצמאי. צבעו שחור, יש לו כיסי לחיים גדולים בצבע לבן וכיפה לבנה על הראש.
הגיבון חי ביערות הגשם ומסוגל לקפץ למרחקים גדולים בעזרת זרועותיו. כמו רוב הפרימטים הוא אוכל-כול הניזון מהחי ומהצומח. הגיבונים חיים יחדיו בזוגיות במרומי העצים.
ועדת ויזל
דו"ח ועדת ויזל נכתב על ידי הנציבות הבין-לאומית לחקר השואה ברומניה. הוועדה הוקמה על ידי הנשיא לשעבר, יון איליאסקו באוקטובר 2003 כדי לחקור וליצור דו"ח על תולדות השואה ברומניה ולבסס המלצות ספציפיות לחינוך ציבורי בנושא.
רקע.
ביוני 2003 פרסמה ממשלת רומניה הודעה בה נקבע שבגבולות רומניה לא התרחשה שואה בין השנים 1945-1940. זאת נוכח ראיות סותרות, הקובעות כי רומניה רצחה מאות אלפי יהודים על ידי שימוש בכוחות צבא ומשטרה רומניים בשטחים בהם שלטה באוקראינה - טרנסניסטריה ורומניה עצמה - וכן נוכח פרסומו באותה עת של מחקר של ז'אן אנצ'ל על תולדות השואה ברומניה, בהוצאת יד ושם, ובו תיעוד מקיף של רצח 420,000 יהודים - 240 אלף אזרחי רומניה ו-180 אלף אזרחי ברית המועצות לשעבר - בעיקר אוקראינה הקומוניסטית.
לאחר שהרשויות הרומניות לא חזרו בהן מהודעה זו, פנה יו"ר יד ושם אבנר שלו לשרת החינוך של רומניה אקטרינה אנדרונסקו וקבע כי מדובר בשקר היסטורי:
ביולי 2003 התראיין נשיא רומניה יון איליאסקו לעיתון "הארץ" והצהיר שוב הצהרות שגימדו את היקף השואה, את אחריות רומניה לשואה בשטחים שהיו בשליטתה במלחמת העולם השנייה, וניקה את העם הרומני מרצח היהודים הרומניה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
אחרי פרסום הראיון פנה אבנר שלו לנשיא רומניה בהזמנה להקים ועדת היסטוריונים בנושא. הפניה זכתה לתמיכת מוזיאון השואה בוושינגטון, ארגון בני ברית ומשרד החוץ בישראל.
הקמת ועדת ויזל.
ב-22 באוקטובר 2003 הקים נשיא רומניה, יון איליאסקו את הוועדה הבינלאומית לחקר השואה ברומניה. תקציב הוועדה אושר על ידי החלטת ממשלת רומניה מס' 227 מיום 20 בפברואר 2004 והרכבה אושר בהחלטת ממשלת רומניה מספר 672 מיום 5 במאי 2004.
בראש הוועדה ישב חתן פרס נובל לשלום אלי ויזל ואחד החברים בה היה ז'אן אנצ'ל. סגני יו"ר הוועדה היו פרופ' טוביה פרילינג, ראדו יואניד וההיסטוריון הצבאי הרומני מיכאיל א' יונסקו (Mihail E. Ionescu).
הוועדה נפגשה שלוש פעמים, במאי 2004 בוושינגטון די. סי., בספטמבר 2004 בירושלים ובנובמבר 2004 בבוקרשט. הדו"ח הסופי הוגש לנשיא רומניה ביום 11 בנובמבר 2004.
ממצאי הדו"ח.
בדו"ח פורסמה הערכה לפיה בין 280,000 ו-380,000 יהודים נרצחו או מתו כתוצאה ממדיניות הרשויות האזרחיות והצבאיות ברומניה. מעל 11,000 צוענים נהרגו אף הם. הוועדה תיעדה גם אנטישמיות ואלימות נגד יהודים ברומניה לפני מלחמת העולם השנייה, תקופה בה האוכלוסייה היהודית ברומניה הייתה בין הגדולות באירופה.
השלכות הדו"ח.
הוועדה פרסמה את הדו"ח בסוף 2004. הדו"ח היה ציון דרך בחקר ההיסטוריה של השואה ברומניה, שהודחקה במהלך התקופה הקומוניסטית, בה היו רומנים מעטים מודעים למידת מעורבותה של רומניה בשואה, ובפרט אנטונסקו, הצבא, הממשלה והחברה הרחבה.
ממשלת רומניה הכירה בממצאי הדו"ח והכירה בהשתתפותו המכוונת של המשטר הרומני בראשות יון אנטונסקו בביצוע השואה. ממשלת רומניה התחייבה לפרסם ולהפיץ בין אזרחי רומניה את המידע שהוועדה הציגה. ממשלת רומניה התחייבה לפרסם את הדו"ח בספר ברומנית ובאנגלית; להעביר לידיעת הציבור את דו"ח הוועדה על ידי אמצעי התקשורת, כינוסים בנושא והעלאת הדו"ח לאינטרנט; ולהפיץ את המידע על שואת יהודי רומניה במערכת החינוך הרומנית על ידי הכשרת מורים ויצירת תוכניות לימוד בנושא.
בשנת 2004 הפיקה רומניה את טקס יום השואה הלאומי הראשון שלה. את הטקס הפיק הפרלמנט והוא נועד להתקיים סביב 9 באוקטובר כל שנה. תאריך זה הוא סמל לתחילת גירוש 1941 של יהודי רומניה לגטאות ולמחנות עבודת כפייה. ציון יום זה היה בין המלצות דו"ח ועדת ויזל. המלצות אחרות כללו את הקמת המכון לחקר השואה ברומניה (לימים הוקם ב-2005), הכללה מפורשת של תולדות השואה ברומניה בבתי הספר הציבוריים, תוכניות לימודים, בניית האנדרטה הלאומית הרומנית לקורבנות השואה ועוד. תוכניות אלה נמצאות בשלבי ביצוע על ידי ממשלת רומניה. החל משנת 2006 לימודי שואה מיושמים בכיתה י' בתיכון. כמו כן מבוצע עיצוב אנדרטת הנצחה לקורבנות הצוענים במלחמת העולם השנייה ברומניה. ב-9 באוקטובר 2006 (היום הלאומי לציון השואה ברומניה) הניח הנשיא טראיאן בססקו את אבן הראשה עבור האנדרטה.
בקרת זהויות בינלאומי וירטואלי (באנגלית: Virtual International Authority File; ראשי תיבת VIAF) הוא אוסף של בקרת זהויות בינלאומי של אישים או ישות אחרת שמוכל בגופי בקרת זהויות אחרות, בעיקר ספריות לאומיות ומוזיאונים. העוצמה של ה־VIAF היא במזהה יחיד שמחובר למזהים בספריות שונות ומאפשר במזהה אחד להגיע להרבה אוספים של האובייקט. ה־VIAF הוא וירטואלי ומאפשר גם ליחידים להגיע למזהה באופן עצמאי דרך האינטרנט.
היסטוריה.
ה־VIAF מנוהל על ידי OCLC, והוא תוצר של עבודה משותפת שבוצעה על ידי הספרייה הלאומית של גרמניה, ספריית הקונגרס, ושירות זהויות "WorldCat" שפותח על ידי OCLC בשנת 2003. בשנת 2007 הצטרפה לפרויקט הספרייה הלאומית של צרפת ובשנת 2012 השירות נפתח לכולם.
משתתפים.
הספריות העיקריות שמשתתפות בפרויקט זה הן:
Virtual International Authority File
מילון דודן
דוּדֶן (בגרמנית: Duden) הוא מילון של השפה הגרמנית, שפורסם לראשונה על ידי קונארד דודן ב-7 ביולי 1880. המילון מתעדכן באופן שוטף, ומהדורות חדשות מופיעות כל ארבע או חמש שנים. נכון לאוגוסט 2013 המהדורה האחרונה היא ה-26 במספר. מילון "דודן" מודפס ב-12 כרכים; כל כרך מכסה היבטים שונים של השפה הגרמנית, כגון מילים שאולות, אטימולוגיה, הגייה, מילים נרדפות וכו'.
ראשון הכרכים האלה, "Die deutsche Rechtschreibung" ("כללי הכתיב הגרמניים"), נחשב כבר שנים רבות למקור המוסמך לכללי הכתיב של השפה הגרמנית. "דודן" הפך לכלי למחקר השפה הגרמנית, וקבע סופית את כללי השפה בנושאי דקדוק, כתיב ושימוש בשפה הגרמנית.
היסטוריה.
קונארד דודן.
בשנת 1872 פרסם קונארד דודן, מחנך ומנהל גימנסיה בשלייץ (כיום בתורינגיה), מילון גרמני, שלו הוא קרא "כללי הכתיב הגרמניים" ("Die deutsche Rechtschreibung"). המילון, שאותו הוא הוציא לאור בהוצאת ב. ג. טויבנר (Verlag B.G. Teubner) בלייפציג, נקרא מאוחר יותר "מילון דודן השלייצרי" ("Schleizer Duden"), המילון הראשון מסדרת מילוני "דודן". הוא השפיע על כללי הכתיב של הגרמנית ויצר האחדה שלהם.
שמונה שנים לאחר מכן, ב-1880, פרסם דודן – שבינתיים עבר לנהל גימנסיה בבאד הרספלד – את "Vollständiges Orthographisches Wörterbuch der deutschen Sprache" ("מילון אורתוגרפי שלם של השפה הגרמנית") בהוצאת המכון הביבליוגרפי בלייפציג; חיבור ראשוני זה, שמאוחר יותר נקרא "Urduden" ("מילון דודן הראשוני"), הוכרז רשמית כמקור האיות הנכון בקיסרות הגרמנית באותה שנה, וב-1892 גם בשווייץ. המהדורה הראשונה של "דודן" הכילה 27,000 ערכים ב-187 עמודים של טקסט.
החל במהדורה השלישית (מ-1887) כלל דודן במילון גם מקורות אטימולוגיים למילים במילון כמו גם מילים זרות ומשמעותן; במהדורה הרביעית (שיצאה בשנת 1893) השתקף השינוי שנעשה בתוכן המילון גם בשמו: השם שונה ל-"Vollständiges Orthographisches Wörterbuch der deutschen Sprache – mit etymologischen Angaben, kurzen Sacherklärungen und Verdeutschung der Fremdwörter" (שמשמעו: "מילון אורתוגרפי שלם של השפה הגרמנית – עם מידע אטימולוגי, הסבר קצר וגרמניזציה של מילים זרות").
מ-1901 עד 1996: המשך דרכו של המילון, ו"דודן" בגרמניה המחולקת.
ב-17 עד 19 ביוני 1901 נערך בברלין "הכנס האורתוגרפי השני" , ובו נערכו דיונים על אחידות בכתיב הגרמני. הכנס נערך בהשתתפותו של קונארד דודן, יוזמו ועורכו של מילון "דודן", והוא הביא לכך שקביעת משתתפי הכנס הייתה ש"מילון דודן הראשוני" ישמש תקן במערך הפקידות הפרוסי. ב-1902 אשרר הבונדסראט את החלטת הוועידה, ואת מילוני "דודן" כתקן הרשמי לאיות השפה הגרמנית; חברי הרייכסראט של האימפריה האוסטרו-הונגרית ושווייץ הצטרפו גם הם להחלטה לאחר זמן לא-רב.
בעשרות השנים שחלפו, "דודן" המשיך לשמש דה פקטו כתקן לאורתוגרפיה גרמנית. לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות חלוקתה של גרמניה לשתי מדינות, מסורת זו המשיכה בנפרד במזרח ובמערב גרמניה, בלייפציג ובמנהיים, בהתאמה.
במערב גרמניה כמה בתי הוצאה לאור החלו לתקוף את ה"מונופול" של "דודן" בשנות ה-50, והוציאו לאור מילונים אשר שהכילו איות חלופי. בתגובה מכך, בנובמבר 1955 אישרו שרי התרבות של מדינות גרמניה שהאיות שקבעו מילוני "דודן" ימשיך להיות התקן הרשמי.
בשנת 1954, פורסם לראשונה מילון "דודן" במנהיים, המקבילה המערבית של עיר ההדפסה המסורתית לייפציג. מילון "דודן" המזרח-גרמני הראשון הופיע בלייפציג בשנת 1951 אך זכה להתעלמות בגרמניה המערבית, שראתה בו חומר לא-חוקי. ההדפסה המשיכה הן במנהיים והן בלייפציג עד נפילתה של חומת ברלין בשנת 1989.