קוק נולד ב-1987 בירושלים לרב בן ציון הכהן קוק, ולמד בישיבות בירושלים וברחובות. למד תקשורת במכללת הדסה. את כתיבתו העיתונאית החל ב-2003 במקביל ללימודיו בישיבה ככתב בשבועון בקהילה, שם פרסם כתבות שטח לצד ראיונות עם רבנים ואישי ציבור כדוגמת הרב אביגדר נבנצל. בקיץ 2005 נשלח על ידי העיתון לסקר את תוכנית ההתנתקות.
קוק חשף התבטאויות רבות מפי הרב יוסף שלום אלישיב, שאביו היה תלמיד מובהק שלו.
ב-2006 התמנה קוק לעורך וכתב ברשת קו עיתונות דתית שם פרסם את הריאיון האחרון עם הרב מרדכי אליהו ובמקביל נמנה עם מייסדי ערוץ היהדות הראשון, באתר nrg מעריב. ב-2009 מונה לעורך באתר בחדרי חרדים.
ב-2010 מונה לדובר בית הרב יוסף שלום אלישיב וניהל את מכון "ציוני הלכה" להוצאת כתבי הרב אלישיב. במקביל שימש יועץ ליעקב גוטרמן, ראש עיריית מודיעין עילית ומפלגת ש"ס.
לקראת הבחירות המוניציפליות ב-2013, הגיש תוכנית אירוח פוליטית בשם "הפרלמנט" באולפן הטלוויזיה של אתר וואלה בשיתוף עם אתר בחדרי חרדים.
ב-2014 החל לכתוב טור פובליציסטי שבועי ברשת קו עיתונות דתית.
ב-2015 הוציא את הספר 'חכמת הנפש היהודית' על הרב שלמה זלמן אוירבך יחד עם הרב יצחק לורינץ. לאור ההצלחה, הוציא לאחר שנתיים כרך נוסף בסדרה: חכמת הנפש היהודית - הדרכה מעשית. כתב ספרי אוטוביוגרפיה וביוגרפיה על רבנים וכן ללקוחות פרטיים. ספרו על מרכוס כץ מעוטר בהקדמה מאת בנימין נתניהו.
החל מ-2015 מייצג את הרבנות הראשית לישראל בוועידת מנהיגי דתות ומדינות המתקיימת מדי שנה באסטנה בירת קזחסטן, וב-2015 נפגש שם עם סגן יו"ר הפרלמנט האיראני.
ב-2016 מונה לעורך ראשי של העיתון החרדי "בקהילה". הוא מגיש פינה טלוויזיונית שבועית על פרשת השבוע המשודרת מדי יום שישי בתוכנית 'טוקר' ברשת ערוץ 2 וכן פאנליסט קבוע בתוכנית ׳הפטריוטים׳ בערוץ 14
חיים אישיים.
קוק הוא גרוש ואב לשלושה ומתגורר בפתח תקווה.
ולנטינה שבצ'נקו
ולנטינה שבצ'נקו (בספרדית: Valentina Shevchenko; נולדה ב-7 במרץ 1988) ידועה גם בכינוי 'Bullet' (בעברית: קליע) היא אמנית לחימה קירגיזית-פרואנית, אלופת העולם של ה-UFC במשקל זבוב . שבצ'נקו מחזיקה ב-17 תוארי אליפות עולם באיגרוף תאילנדי, בקיקבוקס וב-MMA.
ביוגרפיה.
שבצ'נקו נולדה בבישקק בירת קירגיזסטן. היא החלה להתאמן באמנויות לחימה בגיל חמש עם המאמן פבל פדוטוב (Pavel Fedotov), איתו המשיכה להתאמן לאורך כל הקריירה שלה. לדבריה, אמנויות הלחימה הן מסורת משפחתית. אמה, אלנה, היא נשיאת הפדרציה לאיגרוף תאילנדי בקירגיזסטן ואמנית לחימה המחזיקה בחגורה שחורה, דאן 3 , בטקוואנדו. ולנטינה ואחותה הגדולה, אנטונינה, הלכו בדרכה של אימן. אנטונינה הייתה שלוש פעמים אלופת העולם באיגרוף תאילנדי של ה-IFMA וכן אלופת העולם בקיקבוקס של ליגת K-1.
בילדותה, למדה שבצ'נקו ריקודי בטן, ריקודי עם רוסיים, קירגיזסטנים וצועניים, והיא אוהבת במיוחד לרקוד את ריקוד ה-lizginka (ריקוד מלחמה מדרום רוסיה אותו רוקדים, לפי המסורת, לוחמים לפני יציאתם לקרב). שבצ'נקו למדה קולנוע באוניברסיטה בקזחסטן, ומתכננת לאחר פרישתה לעסוק בבימוי סרטים העוסקים בעולם אמנויות הלחימה. בנוסף, שבצ'נקו מתחרה גם בתחרויות ירי במסגרת IPSC ו-IDPA .
קריירה.
שבצ'נקו למדה תחילה טקוואנדו ולאחר מכן החלה להתאמן גם באיגרוף תאילנדי, בקיקבוקס, בסומו, בהיאבקות, בג'ודו ובולה טודו . בתחילת דרכה, התגוררה עם משפחתה בסוצ'י שברוסייה והתאמנה רבות בתאילנד. היא התחרתה באיגרוף תאילנדי ביון, בהולנד, בקוריאה, בתאילנד בסין בצרפת ובאיטליה. בגיל 12 התמודדה בקזחסטן כלוחמת קיקבוקס מול לוחמת בת 22 וניצחה אותה בנוק-אאוט. לאחר קרב זה, המאמן שלה החליט לכנות אותה 'קליע' על שום הזריזות והדיוק שלה. בשנת 2003, החלה את קריירת ה-MMA המקצוענית שלה עם ניצחון ראשון בקירגיסטן. באותה השנה, זכתה בתואר העולמי ב-MMA של ה-WKF (World Kickboxing Federation) בסיאול, שבקוריאה הדרומית. ניסיון שוד שחוותה ברוסיה דחף אותה לעבור לגור במדינה אחרת. בשנת 2007, נסעה לפרו עם אחותה ועם המאמן שלה על מנת להשתתף בסמינרים ולהתחרות בטורנירים. שבצ'נקו התרשמה עמוקות ממדינה זו ובשנת 2008 החליטה להתגורר בה וקיבלה בה אזרחות. שבצ'נקו נוהגת לעלות לזירה עם שני דגלי לאום: האחד של קירגיסטן והשני של פרו. במהלך הקריירה שלה זכתה בתארים 'מאסטר של הספורט' באיגרוף ו'מאסטר של הספורט' בג'ודו, וכן זכתה ב-17 תוארי אליפות עולם.
ב-19 בדצמבר 2015, שבצ'נקו נלחמה לראשונה במסגרת ה-UFC. היא מתאמנת ביוסטון שבארצות הברית, בפרו ובתאילנד.
מאזן התוצאות שלה באיגרוף תאילנדי ובקיקבוקס עומד על 60 ניצחונות והפסד אחד, וב-MMA עומד על 21 ניצחונות ו-3 הפסדים.
בשנת 2021 ביצעה הופעת משחק בסרטה של האלי ברי "צלקות", בתור לוסיה "ליידי קילר"; מתאגרפת ארגנטינאית ויריבה בזירה של ג'קי (ברי).
יעל העליון
יעל העליון (10 בינואר 1938 - 12 באוקטובר 2002) הייתה משוררת, סופרת ילדים ואשת חינוך ישראלית. מייסדת והמנהלת הראשונה של בית הספר לאמנויות תל אביב.
ביוגרפיה.
נולדה בתל אביב, בת לאסתר (אסיה) וד"ר יוסף (אוסיה) פעמוני (גלוקמן). בילדותה ובבגרותה נחשבה לעילוי ומופת, כישרונית ומחוננת. הקפידה לציין את יום הולדתה בתאריך העברי ח' בשבט.
היא נישאה לסופר ולעיתונאי איש "מעריב", יעקב העליון. בני הזוג התגוררו באילת שנים מספר, לאחר מכן שבו להתגורר בתל אביב. להם שני ילדים.
בתחילת דרכה עבדה כמורה, ובהמשך ייסדה את בית הספר לאמנויות תל אביב וניהלה אותו משנת 1984 ועד פטירתה בשנת 2002.
העליון התאבדה בקפיצה מחלון דירתה במגדל לונדון מיניסטורס בתל אביב, לאחר שגילתה שבעלה קיים קשרים מיניים עם שתי אחיות, האחת מהן בת 14, תלמידות בבית הספר אותו ניהלה.
לזכרה מתקיימת מדי שנתיים תחרות כתיבת סיפורים קצרים בבית הספר לאמנויות אותו ניהלה.
אנה פילוסופובה
אנה פבלנה פילוסופובה (ברוסית: Анна Павловна Философова; 5 באוגוסט 1837 – 17 במרץ 1912) הייתה פילנתרופית ופמיניסטית רוסיה. פילוסופובה הייתה אחת ממייסדות ומנהיגות תנועת הנשים ברוסיה. היא פעלה למען עניים ביחד עם מריה טרובינקובה (1835–1897 Maria Trubnikova) ונדייז'דה סטאסובה (Nadezhda Stasova 1895–1835).
ביוגרפיה.
ילדות.
פילוסופובה נולדה למשפחת אצולה בסנט פטרסבורג. אביה, פאבל דיאגילב, היה פקיד במשרד האוצר שפרש ב-1850 ופתח מזקקה. כעבור מספר שנים, ב-1855, הפך לדתי אדוק וניהול העסק המשפחתי הועבר לאמה של אנה. פילוסופובה הייתה הצעירה מבין תשעת ילדי המשפחה. היא למדה בבית כפי שהיה מקובל אז במשפחות אצולה.
בשנת 1855 נישאה לוולדימיר דימיטריך פילוסופובה, פקיד בעל השפעה במשרד המלחמה וההגנה. לזוג נולדו שישה ילדים, ביניהם הסופר דימטרי פילוסופוב. למשפחתו של לוולדימיר דימיטריך פילוסופובה היו מקרקעין רבים, ואחרי הנישואין, אנה פילוסופובה ביקרה תכופות בנכסים של המשפחה בעיירה Bezhanitsy במחוז פסקוב, שם למשפחה הייתה אחוזה. אביו של ולדימיר דימיטריך היה ידוע כרודן ובאחוזה היה אורח חיים סגפני שהשפיע על פילוסופובה. באחוזה היא החלה להתעמק בבעיות חברתיות, ובמיוחד במצוקתם של העניים, איכרים וצמיתים. תרומת מזון ותרופות לעניים הייתה מעשה הצדקה הראשון שלה. באותה התקופה, פגשה את מריה טרובינקובה שהתעניינה בשינוי חברתי ונתנה לפילוסופובה ספרים שדנו בסוגיות בחיי נשים והן דנו בהן. פילוסופובה תארה את טרובינקובה כ"מלאך עדין וסבלני. היא הרחיבה את אופקיי, קראה איתי. זה היה קשה, כי לא ידעתי דבר."
פעילות ציבורית.
ב-1860, פילוסופובה, טרובינקובה וחברתן ונדייז'דה סטאסובה ייסדו את "האגודה להלנה זולה וסיוע נוסף לתושבי סנט פטרסבורג". האגודה התבססה של תפיסה פילנתרופית חדשה. פילוסופובה האמינה כי במקום לחלק קצבאות לעניים, אפשר להעניק להם השכלה וכך יוכלו להתפרנס בכוחות עצמם. הן סיפקו דיור בעלות נמוכה לנשים עניות ולעובדי מתפרות מקומיות. האגודה רכשה את הבניין וחתמה חוזה עבודה גדול עם הצבא לתפירה. פילוסופובה וחברותיה ייסדו מספר אגודות, ביניהן הוצאה לאור של נשים וארגון לנשים עובדות .
לאחר מלחמת קרים, החלה רפורמה במערכת החינוך ברוסיה; לאוניברסיטאות התקבלו עתה לא רק גברים אצילים. נוסדו 131 בתי ספר עבור בנות, ומתוכם 37 הציעו השכלה גבוהה. פילוסופובה ייסדה חוג ספרותי, יחד עם סטאסובה וטרובינקובה, שהיה מאוד מקובל באותו הזמן והשתתפו בו אנשי רוח וחברה וביניהם גם הסופר דוסדויבסקי. טרובינקובה הייתה בתו של אחד המשתתפים במרד הדקבריסטים, שהיה מכר של הסופרת הבריטית הפמיניסטית ג'וזפין באטלר והכיר ספרות פמיניסטית מערבית. באירועים אלו הן גם אספו כספים עברו פעילותן למען חינוך נשים.
המשימה המשמעותית ביותר של פילוסופובה והשותפות שלה הייתה קידום החינוך עבור נשים. בשנת 1867 הן שלחו עצומה עם כ 400 חתימות לצאר אלכסנדר השני המבקשת לפתוח קורסים לנשים באוניברסיטת סנקט פטסבורג. כוחות שמרנים, התנגדו מאוד לכניסה של נשים לאוניברסיטה, אך הם לא קיבלו תמיכה משר החינוך, דמיטרי טולסטוי. טולסטוי אפשר לנשים להגיע להרצאות באוניברסיטה, ואף, לעיתים קרובות, ללא תשלום. בשנת 1871 הקורסים הלא פורמליים לנשים קיבלו את השם "ולדימירסקי" ("Vladimirsky"), על שם הקולג', בו הם התקיימו. הקורסים נסגרו ב-1875. ב-1876 פילוסופובה הצליחה לקבל אישור רשמי לפתוח את אוניברסיטת הנשים הרוסית הראשונה הידועה בשם Bestuzhev Courses על שמו של המייסד, ההיסטוריון קונסטנטין ניקולאייביץ בסטוצ'ב-ריומין (Konstantin Nikolayevich Bestuzhev-Ryumin).
אחרי המהפכה.