נכתב על יוז'ף בירגר: "כינויים רבים הודבקו במרוצת השנים לאיש הגסטאפו, יוז'ף בירגר. אלה שהכירוהו מקרוב ושיחק להם מזלם להישאר בחיים טוענים, כי שטן הוא הכינוי ההולם אותו. אחרים סבורים, כי הענקת תואר זה לבירגר הוא עלבון צורב לשטן".
MTV News
סאבו הצפונית
סאבו הצפונית (בפינית: Pohjois-Savo, בשוודית: Norra Savolax) הוא אזור במזרח פינלנד, בירתו העיר קואופיו.
האזור הוא חלק ממחוז סאבוניה ההיסטורי, וגובל בצפון בקאינו במזרח בצפון קרליה בדרום בסאבו הדרומית ובמערב בפינלנד המרכזית ובאוסטרובוטניה הצפונית. האגם הגדול באזור הוא אגם קאלווסי (Kallavesi), והנקודה הגבוהה ביותר (318 מעל פני הים) נמצאת בעיירה ראוטווארה.
על פי גודל האוכלוסייה, מדורג האזור במקום השישי במדינה, בשנת 2015 התגוררו בו 248,249 תושבים.
בעיירה סונקהירבי החל משנת 1992 נערכת אליפות העולם בנשיאת נשים.
ערים באזור.
קאניו מחולקת לתשעה עשר רשויות מקומיות (קונטה), מהם שישה ערים (מודגשות):
לוקאצ'י
לוקאצ'י (באוקראינית: Локачі; בפולנית: Łokacze) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב.
לוקאצ'י החלה כיישוב בבעלות מלוכה. מהמאה ה-17 התקיימו בעיירה ירידים שנתיים. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי לוקאצ'י.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,270 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית, פעילות של הבונד ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-23 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר, גיוס לעבודות כפייה וחובת ענידת סרט זרוע.
בתחילת אוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור שהוקם בה, אליו הועברו גם יהודים מיישובי הסביבה. ב-13 בספטמבר 1942 רצחו שוטרים גרמנים ואוקראינים את כ-1,350 יהודי הגטו שבעיירה בבורות ירי.
לוקהיד YF-12
לוקהיד YF-12 הוא מטוס ניסוי של לוקהיד לגרסת היירוט של ה-A-12. המטוס היה לראשון ממשפחת הציפור השחורה שהוצג לציבור. כמו שאר המטוסים במשפחה המטוס היה בין מטוסי הסילון המאוישים המהירים ומגביהי הטוס בהיסטוריה של התעופה. אף על פי שהמטוס לא נכנס לייצור סדרתי הוא הופעל על ידי נאס"א למטרות מחקר בין השנים 1969 ל-1979.
היסטורית פיתוח.
קלארנס ג'ונסון ניגש אל חיל האוויר בהצעה למטוס יירוט המבוסס על ה-A-12 שהיה צריך להתעלות ביכולתיו על ה-F-108 שפותח באותה תקופה כמענה למפציצים העל קוליים שקהילת המודיעין האמריקאית האמינה שהרוסים מפתחים. לאחר שקציני חיל האוויר השתכנעו שהדגם שהוצע על ידי לוקהיד עדיף על המתחרים, גובש מכרז בתחילת ספטמבר 1960 למטוס יירוט עתיר ביצועים, זאת לאחר שתוכנית שהתוכנית המתחרה בוטלה. הדרישה הולידה את ה-AF-12 שפותח תחת שם הקוד "Kedlock" שכלל מכ"ם מסוג AN/ASG-12 מבנה קדמי מוארך, תא טייס גבוה יותר, תא לנווט מאחורי הטייס ומערכות נשק תואמות. הדרישה לחתימת מכ"ם נמוכה לא נכללה בתוכנית ולכן במבנה הקדמי של המטוס מבנה המנשק הזוויתי שבניגוד ל-A-12 היה מורכב מחומרים מרוכבים בלבד. בסדרת ניסויים במנהרות רוח התגלה שהמטוס סובל מחוסר יציבות בציר הסבסוב שנבעה משינויי המבנה לטובת המכ"ם והתא. בשביל לפצות על כך הורכבו שני סנפירים קבועים מתחת לבתי המנועים והוסף סנפיר מתקפל בגחון המטוס. לשם ייצור המטוס הוסבו שלושה מטוסי A-12 לתצורת היירוט וכונו YF-12. טיסת הבכורה של מטוס הניסוי הראשון התבצעה ב-7 באוגוסט 1963.
ניסויי השיגור של טיל הAIM-47 פאלקון הראשון התבצע 16 באפריל 1964. באותו הזמן מהנדסי לוקהיד ניסו לפתור את בעיית הרחקת הטיל בעת שיגור מהמטוס שיכל לפגוע בו בהצתה של המנוע הרקטי שלו, הבעיה נפתרה על ידי שיגור הטיל על ידי מאיצים רקטיים המותקנים בצורה אנכית מהמנשא של הטיל טרם הצתת המנוע הרקטי של הטיל עצמו. ב-9 בינואר 1965 המטוס הגיע לראשונה למהירות מאך 3.2. ב-18 במרץ 1965 בוצע ניסוי הירי הראשון בו הטיל שוגר על מספר מטוסים ללא טייס במרחקים של 230 קילומטר ובגבהים מגובה פני הים ועד 11,000 מטר. ב-28 בספטמבר הטיל שוגר לראשונה בהצלחה במהלך טיסה במהירות מאך 3.2 לעבר מטרה במרחק 32 קילומטר. לאחר השיגור הטיל האיץ עצמאית למהירות מאך 7 ופספס את המטרה בכ-2 מטרים. תוכנית הניסוי הוכיחה את יכולת השיגור של המטוס, במהלכה מערכת בקרת הירי והמכ"מ של המטוס השיגו דיוק של כ-90 אחוזים.
ביטול תוכנית ה-F-12B.
ה-YF-12A היו גרסאות טרום סדרתיות של הדגם הראשי של המטוס שסומן כעת F-12B. חיל האוויר האמריקאי אישר את נכונותו לרכש המטוס וביקש תקצוב לצי ראשוני של-93 מטוסים. הסנאט הקצה לתוכנית 90 מיליון דולר, והמטוסים הוזמנו ב-14 במאי 1965. עם זאת, בשל העלויות הגבוהות של מלחמת וייטנאם, מזכיר ההגנה רוברט מקנמארה הקפיא את המימון של התוכנית ובחר בתוכנית של ה-F-108 הזול יותר. הסנאט הצביע שלוש פעמים להקצבת מימון לרכש של המטוסים בשלוש שנים ומקנמארה חסם את הרכש בכל פעם. ב-5 בינואר 1968 חיל האוויר הודיע רשמית לחברת לוקהיד על הפסקת תקצוב תוכנית הרכש של המטוס, ודרש את סגירת פס היצור שלו.
היסטוריית שירות.
בשנת 1967 נאס"א הייתה צריכה לבצע מספר ניסויים בתנאי טיסה מהירה לאישוש הממצאים מניסויי מנהרות הרוח לטובת תוכנית מטוס הנוסעים העל קולי של ארצות הברית, שהיה בעדיפות גבוהה באותה תקופה. חיל האוויר לעומתם היו צריכים עזרה טכנית בהבאת מטוסי ה-SR-71 שלהם למבצעיות מלאה. בשל כך חיל האוויר ונאס"א ארגנו תוכנית משותפת ביוני 1969. ב-11 בדצמבר הטיסה הראשונה יצאה לדרך. חיל האוויר התמקד ביישומים הצבאיים של טיסות הניסוי ונאס"א חקר את ההתחממות במהירות גבוהה, קירור בחיכוך עם האוויר, מחקר של מתכות בחום גבוהה על ידי צינור חלול שקורר בעזרת נוזלים (תוכנית מחקר Cold Wall), מחקרים בשדות זרימה ומגוון ניסויים לטובת תוכנית מעבורת החלל. התוכנית נחשבה לשאפתנית למדי וכללה טיסות פעם בשבוע, ועלתה 3.1 מיליון דולר בשנה (בשערים של שנות ה-1970).
אחד מהמטוסים (מספר זנב 936) התרסק בשנת 1971 והוחלף בתוכנית הניסוי במטוס SR-71 שחיל האוויר דרש לסמן כ-YF-12C. התוכנית הסתיימה ב-7 בנובמבר 1979.
קורוקו זהוב-ראש
קורוקו זהוב-ראש (שם מדעי: "Pharomachrus auriceps") הוא מין בסוג קורוקו, המצוי ביערות לחים ממזרח פנמה לצפון בוליביה.
מאפיינים.
כיפתו הזהובה מבדילה את הקורוקו זהוב-הראש משאר מיני הקורוקו. צבעיה של הנקבה עזים פחות, ובנוצותיה יש יותר גוון חום מבנוצותיו של הזכר. הקורוקו ניזון בעיקר מפירות, אך גם מחרקים. מחוץ לעונת הרבייה, זהו בדרך כלל מין יחידאי ושקט.
הקורוקו ים זהובי-הראש הם מונוגמיים; הזכר מחזר אחרי הנקבה על ידי תפיסת טריטוריה ושירה על מנת לפרסם זאת. הם מקננים בדרך כלל בחורים טבעיים בעצים, שאותם הם מרחיבים בעזרת מקורם, או בחורים שהם "חפרו" בעצמם. הנקבה מטילה 1–2 ביצים כחולות בהירות. היא והזכר לסירוגין דוגרים עליהן במשך כ-18–19 ימים, אם כי פרק הזמן בו הנקבה דוגרת על הביצים גדול משל הזכר. הגוזלים פורחים מהקן כ-25 עד 30 ימים לאחר הבקיעה; הפלומה נושרת כ-3 ימים לפני הפריחה.
אורכו של הקורוקו זהוב-הראש הוא כ-33 עד 36 ס"מ (לא כולל הזנב, שאורכו כ-10 ס"מ), משקלו כ-154 עד 182 גרם, ומוטת כנפיו כ-30 עד 36 ס"מ. בדומה לשאר מיני הקורוקו, כנפיו וחזהו ירוקים בוהקים, ועשויים להיראות כחולים מזוויות מסוימות. לזכר יש כיפת נוצות זהובה-הבהירה, בעוד לכיפת הנקבה יש גוון חום יותר. המקור קצר ורחב. הפרטים מתת-המין "P. a. hargitti" שונים מאלה של תת-המין השלט: זנבם ארוך יותר, ולנוצותיהם יש גוון זהוב יותר.
הקורוקו זהוב-הראש הוא עוף שקט, שיושב לעיתים קרובות בלי לזוז כמעט ובלי להשמיע קול. כשהוא קורא, קריאותיו, שנשמעות למרחוק, נשמעות כמו שריקה של נץ ("ווי-וו, ווי-וו..."); הקורוקו חוזר על שריקה זו 6–8 פעמים ברציפות. קריאה נוספת שהקורוקו משמיע נשמעת כמו צהלת סוס ("ווי-די-די-די-דיר").
הקורוקו זהוב-הראש נפוץ יחסית בתחום תפוצתו, ולכן מסווג במצב שימור ללא חשש ברשימה האדומה של ארגון IUCN.
בית הכנסת החדש (שאנגחאי)
בית הכנסת החדש היה בית כנסת אשכנזי בשאנגחאי, סין, שנפתח בשנת 1941 בעקבות גדילת הקהילה היהודית הרוסית בעיר. בית הכנסת היה ממוקם באזור הזיכיון הצרפתי בשאנגחאי. הוא נסגר בשנת 1965 לאחר עזיבת רוב הקהילה היהודית בשאנגחאי לאחר ניצחון המפלגה הקומוניסטית בבחירות בסין. לאחר מכן הוא החל לשמש כאולם של המכון לחינוך בשאנגחאי. המקום נהרס ב-1990.
היסטוריה.
בית הכנסת החדש נבנה על ידי הקהילה היהודית הרוסית בשאנגחאי במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר הקהילה גדלה ליותר מארבעת אלפים איש, מעבר למספר האנשים שבית הכנסת אוהל משה יכול להכיל. לאחר שנים של גיוס כספים ובנייה תחת הנהגתו של הרב מאיר אשכנזי, בית הכנסת נפתח בפסח 1941. בית הכנסת יכול להכיל עד כאלף איש, ובעקבות כך כונה המבנה "מפואר" ו"גדול". לאחר שהחלה המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בדצמבר 1941, הצבא היפני כבש את אזור הזיכיון הצרפתי בשאנגחאי ולקח את בית הכנסת לשימושו. בית הכנסת הוחזר לקהילה היהודית הרוסית בשאנגחאי בסוף מלחמת העולם השנייה.