אלים מיתולוגיים.
אלי המיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומית מופיעים בציורי עירום רבים. במיוחד זכו לכך ונוס, אלת הגנים והכרמים במיתולוגיה הרומית, שהוקבלה לאפרודיטה, אלת האהבה והיופי היוונית, וארוס, אל האהבה והתשוקה המינית במיתולוגיה היוונית, שאצל הרומאים נקרא אָמוֹר או קופידון (ראו דוגמאות אחדות בפרק "גילוי וכיסוי" לעיל).
ציורי התנ"ך.
בתיאור סיפורם של אדם וחוה בגן עדן העירום מתבקש, בהתאם לתיאור . ואכן, ציורים רבים מציגים את אדם וחוה עירומים. בציור " מאת טיציאן (בסביבות 1550) מוסתרים מבושיהם על ידי ענף הצומח בקרבתם, ובציור " מאת ויליאם בלייק (1808) מסתיר הנחש את מבושיה של חוה. הפרסקו "הגירוש מגן עדן" מאת מזאצ'ו, הנמצא בקפלת בראנקצ'י, מציג את חווה מכסה בידיה את איבריה, ואת מערומי אדם גלויים. בסוף המאה ה-17, שלוש מאות שנה אחרי שהתמונה צוירה, הדוכס הגדול של טוסקנה, קוזימו השלישי דה מדיצ'י, ציווה להוסיף עלי תאנה שיכסו את ערוותן של שתי הדמויות. העלים נמחקו כשהתמונה עברה ניקוי ושחזור בשנות ה-80 של המאה העשרים.
סיפורן של בנות לוט הוביל לציורי עירום רבים, בהם " מאת אלברכט אלטדורפר (1537), " מאת הנדריק חולציוס (1616) ו" מאת גוסטב קורבה (1844).
סיפור דוד ובת שבע הוביל אף הוא לציורי עירום אחדים, בהם " מאת יאן מַסֵיְיס (1562) ו"" מאת ז'אן-לאון ז'רום (1889 בערך).
הפולמוס סביב הצגת יצירות עירום.
הצגת יצירות עירום ברשות הרבים היא לעיתים נושא שנוי במחלוקת, מטעמי צניעות או דת.
בשנת 2000 הציעה העיר פירנצה ליצור עותק של הפסל "דוד" מעשה ידי מיכלאנג'לו עבור העיר ירושלים לרגל חגיגות ה-3,000 לכיבוש העיר על ידי דוד. ההצעה עוררה סערה בירושלים, בייחוד בחוגים החרדים בה, בשל הצגת דוד המלך עירום. לבסוף ניתן עותק של פסל אחר של דוד, לבוש בגדים, הפסל "דוד" מעשה ידי ורוקיו, והוא מוצב במוזיאון מגדל דוד.
בשנת 2012 פרסם המוזיאון הלאומי של סקוטלנד כרזה ובה ציורו מעשה ידי פבלו פיקאסו, "אישה עירומה על כורסה אדומה", כפרסומת לתערוכה "אמנות מודרנית של פיקאסו". אף שבציור זה העירום פחות ריאליסטי מזה שבציורים ממאות קודמות, בטרמינל בשדה התעופה אדינבורו הוסרה הכרזה, בעקבות תלונות של עוברים בו, אך כעבור זמן מה הוחזרה.
פסל של אישה עירומה, מעשה ידי לזכרה של הפמיניסטית מרי וולסטונקראפט , שהוצב
בלונדון בשנת 2020, עורר ויכוח ציבורי האם הוא דרך ראויה להנצחתה.
אלחנדרו באדויה
גרוייץ
גרוייץ (בפולנית: Grójec; ביידיש: גריצע או גריצא) היא עיר קטנה במחוז גרוייץ שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
מהמאה ה-11 הייתה גרוייץ יישוב מבוצר, ובשנת 1419 קיבלה זכויות עיר, והתקיימו בה ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר בידי הגייסות השוודיים.
משנת 1867 משמשת העיר כעיר מחוז, ובשלהי המאה ה-19 הוקמו בה בתי חרושת שונים. גרוייץ נודעת בתפוחים המגודלים בסביבתה, אשר משווקים ברחבי פולין.
יהודי גרוייץ.
יהודים החלו להתיישב בעיר בסוף המאה ה-18, עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום. באמצע המאה ה-19 הוקם בעיר בית כנסת מפואר מעץ, וזמן מה ישב בה המגיד מקוז'ניץ. כמו כן, ישבו בעיר חסידי אלכסנדר, ובין רבני העיר היו רבי שרגא פייבל מגריצא ובנו רבי יחיאל דנציגר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול, ומצבם הכלכלי של יהודי המקום הורע. כתוצאה מכך היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית.
בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, והתקיימו בה תנועות נוער ציוניות שונות, לצד פעילות של אגודת ישראל, שאנשיה היו ברובם מחסידות גור. בשנים אלה הוקמו בעיר בית ספר וגן ילדים עבריים, וכן בתי ספר מרשת בית יעקב ומרשת ציש"א. בסוף שנות השלושים סבלו יהודי העיר מגל האנטישמיות הפולני, שבא לידי ביטוי בהצבת משמרות חרם ליד חנויות היהודים, בארגון הפגנות נגד היהודים, תוך תקיפת יהודים, וביידוי אבנים על בתי היהודים ועל בית הכנסת בעיר.
בתקופה זו נמנו בעיר כ-5,000 יהודים, רוב תושביה.
בשואה.
בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה הופצצה גרוייץ בידי מטוסים גרמניים, ומספר מתושביה היהודים נהרגו. ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר, וב-12 בחודש ריכזו אנשי ס"ס כמה אלפי גברים מהעיר, ובהם יהודים רבים, והצעידו אותם לרווה מזובייצקה, כאשר התשושים נורו למוות. שם שוחררו היהודים רק לאחר שמשפחותיהם שילמו עבורם סכומי כופר.
באוקטובר 1939 הפכה גרוייץ למרכז השלטון הגרמני במחוז. עד מהרה הועלו באש בית הכנסת ובית המדרש שבעיר, רכוש יהודי בה נבזז, וכ-400 יהודים חרדים נורו בה למוות. בהמשך, מונה בעיר יודנרט, בראשות נוח ביטר, אשר נצטווה לספק לגרמנים כ-1,000 עד 1,200 עובדים יהודים מדי יום, ולהעביר לגרמנים רכוש וכספים, לעיתים תחת איום בהוצאה להורג של בני ערובה.
ביולי 1940 הוקם בעיר גטו, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ובו שוכנו בצפיפות רבה כ-5,850 יהודים. בשל שמועות על השמדה צפויה של יהודי הגטו, נמלטו ממנו יהודים רבים לביאלובז'גי, שם נרצחו רבים מהם בעת הגעתם, והיתר הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ב-28 בפברואר 1941 חוסל גטו גרוייץ, ויהודיו הועברו לגטו ורשה. קבוצת עובדים יהודים בת כ-250 איש שהושארה בגרוייץ חוסלה בידי הגרמנים ב-4 ביוני 1943 ביער ליד חינוב. קבוצת עובדים יהודים נוספת בת 83 איש, ששולחה למחנה עבודה בסמולנסק, נרצחה שם. שני בתי העלמין היהודיים בעיר נהרסו בידי הגרמנים והפולנים המקומיים, ומצבותיהם שימשו לסלילת כביש בעיר.
לאחר השואה שבו לעיר יהודים בודדים, וחלקם נרצחו בידי פולנים מקומיים.
גריצע
גרויץ
הבזק אור חולף
הבזק אור חולף הוא אלבום הסולו הראשון של הזמר שאנן סטריט, סולנה של להקת "הדג נחש", כיוצר עצמאי. האלבום יצא במרץ 2007 בלייבל "עננה", השייך לחברת "הד ארצי" בהפקתו המוזיקלית של אבי ליבוביץ'. האלבום שונה מאוד מאלבומיה של להקת "הדג נחש" והוגדר על ידי סטריט כאלבום שנעשה על מנת "להתמודד עם דברים שלא התאים להתמודד איתם במסגרת הלהקה". סטריט, שכתב את מילות השירים, תכנן ששליבוביץ' ילחין אותם עבור זמרים אחרים, אך ליבוביץ' שכנע אותו כי הוא אמור לבצע אותם בעצמו.
באלבום מתארחים מספר רב של אמנים: חוה אלברשטיין בשיר "נפשי" שמילותיו נכתבו במאה ה-14 על ידי עמנואל הרומי, תמר אייזנמן בשיר "חורק", דנה עדיני בשיר "Share" וגליה ירון וזוהר עזרא ששרים בשיר "בכוח הדמיון". עזרא שר גם בשיר "הסערה" החותם את האלבום, שיר שנכתב והולחן על ידי אהובה עוזרי.
תוכני האלבום עוסקים במגוון רחב של נושאים - השירים "סדרה אמריקנית" ו"Share" עוסקים במחאה אקטואלית - פוליטית, בשיר "אשה אחת" משולב טקסט בערבית שנכתב בסיועו של סייד קשוע ויש בכך ניסיון לחבר בין תחושת היחיד למציאות הפוליטית. השיר "כאב הראש הזה" עוסק במותה של טובה, אחותו של שאנן סטריט שנפטרה ממחלת הסרטן
ייגרמייסטר
ברוך מרדכי באברויסקער
ברברה מארי
ברברה אן מארי (באנגלית: Barbara Ann Murray; 27 בספטמבר 1929 - 20 במאי 2014) הייתה שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה.
מארי נולדה ב-1929 בלונדון. בשנות הארבעים והחמישים של המאה העשרים הייתה שחקנית בתפקידים ראשיים בסרטים בריטיים רבים כמו "דרכון לפימליקו" (1949) ו-"Meet Mr. Lucifer" מ-1953. היא המשיכה להופיע בסרטי קולנוע בשנות השישים בין השאר בסרטו של טוני הנקוק "The Punch and Judy Man", ובנוסף החלה להופיע בטלוויזיה. תפקידה הידוע ביותר הוא כליידי פמלה ויילדר בסדרת הדרמה "The Plane Makers" ובסדרת ההמשך "The Power Game".
תפקידים נוספים בטלוויזיה היו בסדרות "The Escape of R.D.7," ב-"Danger Man", בסדרה "המלאך" ב-"Department S, Strange Report" ובסדרת הדרמה "משפחת פאליסר" עיבוד טלוויזיוני לרומנים הפוליטיים של אנתוני טרולופ. ב"משפחת פאליסר" שיחקה מארי בתפקיד מאדאם מקס גסלר, אלמנה אוסטרית עשירה. עוד השתתפה בסדרה "The Mackinnons", בתת-סדרה "Black Orchid" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו", בסיטקום "אלברט וויקטוריה" ובסדרה "The Bretts".
חיים אישיים.
למארי נולדו שלוש בנות מנישואיה לשחקן ג'ון ג'סטין. בני הזוג התגרשו ב-1964 אחרי 12 שנות נישואים. בעלה השני היה ביל הולמס, מורה לאנגלית ושחקן לשעבר שהופיע בשם הבמה פיטר הולמס. גם נישואים אלה הסתיימו בגירושים.
ברברה מאריי
וסט אנד (תיאטרון)
הצגות ברודוויי בולטות
דגי צפרדע
הצגות וסט-אנד בולטות
אייג'י צובוראיה
עצירת נשימה אצל תינוקות
העיר הזאת
גריבוב
גריבוב (בפולנית: Grybów; ביידיש: גריבאוו) היא עיירה במחוז נובי סונץ' שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
לגריבוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1340 בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במאה ה-19 הוקמה בעיירה תחנת רכבת, אשר תרמה להתפתחותה הכלכלית.
יהודי גריבוב.
באמצע המאה ה-18 נמנו בגריבוב 41 משפחות יהודיות. מסוף המאה ה-19 ישבו בעיירה אדמו"רים מענף של שושלת אדמו"רי צאנז, שהיוו את חסידות גריבוב, ובעיירה פעל תלמוד תורה.
מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה גם פעילות ציונית ערה, כשהמפלגה הבולטת הייתה הציונים הכלליים, וכן פעלו במקום תנועות נוער ציוניות.
בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה וטרם מלחמת העולם השנייה נערכו ביהודי העיירה פרעות בידי פולנים מקומיים.
בשואה.