במסגרת עבודתו במוזיאון הרצליה התמקד בפיסול, כעשור לפני פריחתו המחודשת של התחום. הקדיש תערוכות להיסטוריה של הפיסול בארץ ולתחומי פיסול שונים: ארד (ברנרד רדר, צבי לחמן), ברונזה (דורותי רובינס), נייר יצוק (זיוה קרונזון), חול (יגאל תומרקין), עץ (דב חוף, יעקב פינס), אבן (מתניה אברמסון, טניה פרמינגר), ברזל (יחיאל שמי, מוטי מלר), טקסטיל (ישעיהו א. גבאי) ותשומת לב מיוחדת הקדיש לפיסול בחומר, לו אצר עשר תערוכות (דייוויד מוריס). אצר תערוכות של אמנים ישראלים ידועים מהעבר (צבי אלדובי, בתיה לישנסקי, יוסף קונסטנט) ותערוכות של אמנים אירופאיים (הנרי מור, ברנרד פז'ס, ז'ורז' ז'נקלו וצ'יקו בוננוטה), בעידן בו עולם האמנות האמריקאי משל בכיפה. הקדיש מספר תערוכות לציירים-רשמים כמו עמוס אריכא, אוזיאש הופשטטר, רות שלוס ויוסף הירש.
היה ממייסדי פורום המוזיאונים הקטנים לאמנות וישב בחבר השופטים של פרסי אגודת אמני קרמיקה בישראל.
בשנת 1993 שב עם משפחתו לצרפת וב-1998 נקרא להקים את מוזיאון נחום גוטמן בנווה צדק ושימש כמנהלו וכאוצרו הראשי של המוזיאון עד למותו ב-2004. במסגרת המוזיאון הציג תערוכות וכתב מאמרים החורגים מדימויו המקובל של גוטמן, כמו: "נחום גוטמן במחוזות הרשע", "סוד הארוס הערבי בפרדסי יפו של גוטמן".
דגון צייר ופיסל ובראשית דרכו הציג שלוש תערוכות יחיד: אחת בישראל ושתיים בצרפת.
יואב דגון שם קץ לחייו במרץ 2004 ונקבר בקיבוץ עינת.
ב-2007 הקימה אחותו, טליה דגון, גן פסלים על שמו בשדרות ויצמן, רמת השרון. בגן מוצבים פסליהם של חמישה עשר פסלים: יגאל תומרקין, יגאל מירון, מנשה קדישמן, מוטי מלר, אורנה בן-עמי, דוד גרשטיין, דוד פיין, עפרה צימבליסטה, צבי לחמן, משה שק, יעקב דורצ'ין, דורון בר-אדון, דינה רקאנטי, ברני פינק וטניה פרמינגר. אוצרת מלווה מטעם העירייה: אפי גן.
עיריית הרצליה קראה לכיכר הסמוכה למוזיאון הרצליה בשם כיכר דגון, ביוזמת ראש העיר דאז יעל גרמן.
לקריאה נוספת.
הספר מכיל בעיקר מאמרי אוצרות שכתב דגון לרגל תערוכות. בפתיחת הספר יש מספר מאמרים ביוגרפיים:
עונת 1998 בגביע ליברטדורס
עונת 1998 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-39 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-25 בפברואר 1998 ותחרות הסתיימה ב-26 באוגוסט 1998. בתחרות השתתפו 23 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ובנוסף לראשונה התווספה מקסיקו
התחרות הסתיימה בניצחון של ואסקו דה גאמה בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות.
בתחרות השתתפו 23 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב מוקדם נפגשו נציגי מקסיקו וונצואלה. בהתאם לתוצאות המשחקים, רק קבוצות ממקסיקו התקדמו לשלבים הבאים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שלוש קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. החל משלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי חוק שער חוץ, במידה וזה לא איפשר הכרעה הקבוצות ביצעו סדרת בעיטות עונשין.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
וילהלמינה, נסיכת באדן
וילהלמינה, נסיכת באדן (גרמנית Wilhelmine von Baden, 21 בספטמבר 1788 - 27 בינואר 1836) הייתה אשתו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן.
ביוגרפיה.
וילהלמינה נולדה ב-21 בספטמבר 1788 בקרלסרוהה, לקרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ולאמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט. בתחילה היה מדובר שווילהלמינה תתחתן עם לואי אנטואן, דוכס אנייה מבית בורבון, אולם עקב המהפכה הצרפתית נסוגה משפחתה מההצעה.
ב-19 ביוני 1804 התחתנה וילהלמינה עם בן דודה לודוויג, נסיך הכתר של הסן, אך הנישואים לא היו מוצלחים, ולאחר הולדת שלושת ילדיה הגדולים הם נפרדו. בשנת 1820 התיישבה וילהלמינה בטירת הייליגנברג, שם נפגשה בברון אוגוסט לודוויג פון סנארקלן דה גראנסי. וילהלמינה קיימה רומן עם הברון, וארבעת ילדיה הצעירים היו ממנו, אולם בעלה לודוויג השני הכיר בהם כילדיו, כדי להימנע מסקנדל.
בשנת 1830 מת חמיה לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של הסן, ובעלה עלה לשלטון במקומו כלודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, וב-27 בינואר 1836 מתה וילהלמינה ברוזנהה.
משפחתה.
ב-19 ביוני 1804 התחתנה וילהלמינה עם בן דודה לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן, ממנו נולדה לו 7 ילדים:
עיר ראשה
עיר רֹאשָׁה (באנגלית: Primate city) היא עיר הגדולה במידה ניכרת מכל יתר הערים באותה מדינה. היא משמשת לרוב כבירת המדינה, אולם לא תמיד. חלק ניכר מן האוכלוסייה העירונית במדינה מתגורר בה, מספר תושביה כפול לפחות מזה המתגורר בעיר השנייה בגודלה במדינה, והיא מרכזת חלק משמעותי מן הפעילות הכלכלית. התופעה של עיר ראשה אופיינית בעיקר למדינות המתפתחות בעולם.
תהליך העיור.
תהליך של גידול בשיעור התושבים העירוניים ביחס לשיעורם של התושבים הכפריים בכלל האוכלוסייה. בתהליך זה מספר הערים גדל, ואוכלוסייתן גדלה אף היא. בגלל קצב העיור המואץ בתקופה המודרנית והשפעתו על אוכלוסיית העולם – הוא מכונה גם "מהפכת העיור". תהליך שבו מהגרת אוכלוסייה אל הערים ומתאפיין במעבר מהתעסוקה החקלאית של התושבים לעיסוקים בתעשייה ובשירותים, ונובע מהשפעת התיעוש הגובר במדינות, ומן ההיצע המגוון של הערים במקומות תעסוקה בהשוואה לכפר. העיור במדינה מתבטא בכך, ששיעור הגידול השנתי של האוכלוסייה ביישובים עירוניים עולה על זה שביישובים הכפריים.
מדרג יישובי ועירוני.
תפרוסת היישובים במדינה או באזור הנערכת בהתאם לגודלם ולתפקודם הכלכלי והחברתי על רקע המרחקים הגאוגרפיים שביניהם, מדרג אופטימלי הוא מערך יישובי, שבו קיימת עיר גדולה ומרכזית, ומתחתיה במדרג נמצאות ערים בינוניות, קטנות, עיירות, כפרים וחוות.
בכל מדינה קיימות ערים בגדלים שונים – מערי ענק ועד ליישובים עירוניים קטנים. היחס בין מספר הערים לבין גודלן הוא יחס הפוך: מספרן של הערים הקטנות גדול, וככל שהערים גדולות יותר – מספרן קטן. כאשר מדרגים את היישובים העירוניים במדינה לפי גודלם ובוחנים את היחסים ביניהם, מתקבל המדרג העירוני של המדינה.
בדרך כלל ככל שמדינה מפותחת יותר, ותהליך העיור שעברה ארוך יותר – המדרג העירוני שלה מפותח יותר, ויש בה ערים ברוב סדרי הגודל: ערים גדולות, בינוניות וקטנות. חוקרים רבים ניסו למצוא חוקיות במדרג העירוני של מדינות העולם, ובעזרתה להגדיר את ההבדלים במבנה המדרג העירוני בין מדינות שונות ואת הגורמים להבדלים.
ניתן להבחין בין מדרג עירוני מפותח ואו נורמלי לבין מדרג של עיר ראשה:
במדינות המתפתחות הוא הריכוז העצום של אוכלוסייה בעיר אחת ההופכת להיות "עיר ראשה" שלרוב היא עיר הבירה. הערים הגדולות באותן מדינות בולטות בממדיהן העצומים ולכן מתפתחים אזורים ענקיים המונים מיליוני תושבים. לעומת זה במדינות המפותחות קיים לעיתים קרובות דגם של "מדרג עירוני נורמלי" כאשר העיר השנייה בגודלה מונה כמחצית מתושבי העיר הגדולה ביותר, העיר השלישית בגודלה מונה כשליש מתושבי העיר הגדולה וכך הלאה.
קיימות גם מדינות מפותחות שנוצר בהן מדרג של עיר ראשה. כאלה הן למשל בודפשט בהונגריה, וינה באוסטריה, קופנהגן בדנמרק ופריז בצרפת. בחלק ממקרים אלו הגיעה העיר למעמד של עיר ראשה ברמה הלאומית לאחר פיצולה למספר מדינות של מדינה רב-לאומית שכללה מספר ערים גדולות יחסית, שכל אחת הייתה עיר ראשה ברמה האזורית. כך אירע למשל לוינה, בודפשט וליובליאנה.
דגם "העיר הראשה".
מדרג של עיר ראשה מאופיין בעיר אחת הגדולה באופן משמעותי מהערים המדורגות אחריה. בדרך כלל מדרג כזה יהיה משולב גם במדרג המכונה "מדרג חסר" משמעות המדרג החסר היא מחסור בערים מסדר גודל בינוני או מיעוט בולט בערים כאלו. כדי לזהות אם המדרג העירוני של מדינה מסוימת הוא מדרג של עיר ראשה צריך לבדוק את סדרי הגודל של מספר התושבים במדינה ומספר התושבים בערים הגדולות במדינה.
מאפיינים של "עיר ראשה":
הסיבות להיווצרות דגם "עיר ראשה".
הסיבות לגידולן העצום של ערי העולם המתפתח הן:
הסיבות להיווצרות דגם עיר ראשה רבות, ניתן גם להתייחס להגדרתו של החוקר ג'ורג ציפף, שמצא כי במדינות רבות בעולם היישובים העירוניים מאורגנים במדרג עירוני המתאים למה שהוא כינה "חוק סדרי הגודל". המודל של ציפף קובע, שבמדינות מפותחות שעברו תהליך עיור ארוך, קיים יחס קבוע בין גודל העיר לבין מיקומה במדרג העירוני: העיר השנייה בגודלה במדינה תהיה בעלת מחצית מאוכלוסיית העיר הראשית, העיר השלישית תהיה בעלת שליש מאוכלוסיית העיר הראשית, ברביעית יימצא רבע מאוכלוסיית העיר הראשית – וכן הלאה. יש מדינות שבהן שתי ערים מובילות, לדוגמה: ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו בברזיל. מדרג עירוני הפועל על פי "חוק סדרי הגודל" נחשב למדרג מאוזן, שהתפתח בתהליך עיור ממושך. במשך הזמן התפתחו בו ערים בסדרי גודל מגוונים, והעיר הגדולה במדינה אינה תופסת מקום מרכזי עד כדי שיתוק של כל הפעילות הכלכלית, החברתית, הפוליטית והתרבותית בשאר ערי המדינה. מדרג עירוני מאוזן מצוי במדינות מפותחות, והמדרג העירוני של גרמניה הוא דוגמה טובה למדרג כזה.
התעסוקה בערים.
בעיר הראשה ובערים גדולות אחרות בעולם המתפתח מתרכז רוב הייצור התעשייתי (תעשיות מזון, טקסטיל, טבק, משקאות). תעשיות כאלה התפתחו גם בערי הנמל ותפקידן היה ליצור מוצרים מחליפי ייבוא.
היסטוריה.
במהלך ההיסטוריה התרחשו בערים שינויים ניכרים בתפקודן, בבסיס הכלכלי שלהן, בגודל אוכלוסייתן, במבנה שלהן ובאורח החיים הנהוג בהן.
המאה ה-19.