היסטוריה.
שנות ה-70: תחילת התפתחותן של מערכות אפס פסולת.
המושג "אפס פסולת" פורסם לראשונה באופן פומבי על ידי שמה של החברה Zero Waste Systems, שהוקמה באמצע שנות ה-70 על ידי ד"ר פול פאלמר באוקלנד, קליפורניה. מטרתה של החברה הייתה לייסד תהליכים שיבצעו שימושים חוזרים בכימיקלים שנפלטים בתעשיית האלקטרוניקה המתפתחת. תוך זמן קצר החברה התרחבה וסיפקה שירותים בתחומים רבים נוספים, ועד סוף שנות ה-70 הפכה לחברה בעלת המלאי הגדול ביותר של כימיקלים שיוצרו במעבדות בכל רחבי קליפורניה, ונמכרו בחצי מחיר לעומת ייצור של אותם כימיקלים בדרכים אחרות.
2002-2003.
התנועה העולמית "חברה ללא פסולת" צברה תאוצה והגיעה לשיאה בין השנים 1998-2002. התנועה התמקדה במעבר "מתאוריה למעשה" על ידי התמקדות במבנים ארגוניים והתנהגויות שיוכלו לממש את תפיסת העולם של "אפס פסולת". ארגונים שונים בקליפורניה כמו המשרד לאיכות הסביבה בסן פרנסיסקו והמועצה לניהול משולב של פסולת בקליפורניה החלו להציב יעדים למימוש המטרות. בשנת 2010 סן פרנסיסקו הגיעה ליחס המרה של 80% מתוך כלל הפסולת בעיר, ונבחרה ל"עיר הירוקה ביותר" בצפון אמריקה.
כיום.
בשנים האחרונות קיימים קונפליקטים בין תפיסת העולם של "חברה ללא פסולת" לבין הניסיון לפתח את תפיסת המחזור הרווחת כיום ברחבי העולם. הדוגמה הבולטת ביותר היא ההבדל בין ריסוק של בקבוק זכוכית (לצורך שימוש בזכוכית זולה מחדש), לבין מילוי מחדש של הבקבוק (וכך השגה מחדש של השימוש במוצר כולו).
אפס פסולת בישראל.
בישראל נוצרות מדי שנה כ- 6 מיליון טונות של פסולת. בעשור האחרון מתרחשת עלייה במודעות לטיפול בפסולת בישראל על ידי הפרדה ומחזור, אך כ-80% מהפסולת בישראל עדיין לא ממוחזרת, מוטמנת ומזהמת את הקרקעות ומי התהום. רשויות רבות בישראל מקצות משאבים לטיפול בבעיית הפסולת. על פי המדד הבינלאומי לטיפול בפסולת (מדרג הפסולת), מחזור פסולת נמצא בעדיפות הרביעית, כאשר בעדיפות הראשונה נמצאת מניעת הפסולת. על פי מדרג זה, תפיסת העולם של "חברה ללא פסולת" כוללת יתרונות כלכליים וסביבתיים רבים. בעקבות כך, נשמעים בשנים האחרונות קולות רבים הקוראים לשינוי מהותי במדיניות הטיפול בפסולת בישראל, ועיצוב מחדש של עתידה הסביבתי של ישראל בנושא הפסולת.
בשנת 2015 הוקמה בישראל קבוצת "חברה ללא פסולת" על ידי הפעיל הסביבתי נפתלי בוהדנה, כתוצאה ממחקר עצמאי שערך בנושא מדיניות הטיפול בפסולת בישראל. מסקנות מחקרו של בוהדנה היו כי לאחר שני עשורים של מדיניות ההפרדה והמחזור בישראל, מדיניות זו כשלה ברובה ויש צורך בשינוי המדיניות על ידי חינוך ורגולציה לשימוש חוזר במוצרים. בוהדנה הוזמן להציג את מסקנותיו בפני המשרד להגנת הסביבה ביוני 2015. בדצמבר 2019 התקיים כנס ראשון מטעם קבוצת אפס פסולת.
מגדלי המים של כווית
מגדלי המים של כווית היא קבוצה של 31 מבני אספקת מים, הפזורים בעיר כווית סיטי, בירת כווית.
המגדלים.
בשנת 1965 התקשרה ממשלת כווית בחוזה עם חברת ההנדסה השוודית VBB (נקראת כיום Sweco) להקמת מתקני אספקת מים מודרניים לעיר כווית סיטי. המגדלים, שכונו גם מגדלי הפטרייה, תוכננו ברובם על ידי האדריכל סון לינדסטרום (Sune Lindström). הם נבנו מבטון מזוין ומכילים ברובם 3,000 מטר מעוקב מים כל אחד. בנייתם החלה בשנת 1970 ובניית רובם הושלמה ב-1976.
המגדלים פזורים ברחבי העיר בשש קבוצות. כל קבוצה שונה מהאחרות במספר המגדלים שבה, גובהם (35-40 מטרים), צבעם והקישוטים שעליהם.
מגדלי כווית.
המגדלים בקבוצה השישית מעוצבים בסגנון שונה והדור יותר משל האחרים, על פי בקשתו של אמיר כווית ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח. הם ממוקמים בחופה של העיר והפכו לאחד מסמליה.
שניים משלושת המגדלים בקבוצה זו, הנקראים מגדלי כווית, הם מגדלי מים. המגדל הגבוה מהשלושה מתנשא לגובה של 187 מטרים ונושא שני מבנים כדוריים. מחציתו התחתונה של הגדול שבהם מכילה 4,500 מטר מעוקב מים. במחציתו העליונה נמצאים מסעדה ובה 90 מקומות ישיבה, בית קפה, טרקלין ואולם קבלת פנים. הכדור העליון נמצא בגובה של 123 מטר ומשלים סיבוב מלא בכל 30 דקות. ממוקם בו בית קפה. המגדל השני מתנשא לגובה של 147 מטרים ונושא כדור ובו 4,500 מטר מעוקב מים. המגדל השלישי איננו נושא מכל מים. שלושת הכדורים מצופים ב-41 אלף דסקיות פלדה בשמונה גוונים של כחול, ירוק ואפור.
מתכנן שלושת המגדלים היה האדריכל הדני מאלן ביורן (Malene Bjørn). עיצוב זה נבחר על ידי האמיר מתוך שלוש תוכניות אפשריות שהוצגו לו. המגדלים נפתחו לקהל ב-1979.
תוכנית כל 31 המגדלים זכתה בפרס אגא חאן לאדריכלות לשנת 1980.
עונת 2006/2007 בסרייה א'
עונת 2006/2007 בסרייה א' הייתה העונה ה-105 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-10 בספטמבר 2006 והסתיימו ב-27 במאי 2007. בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' משחקי הליגה החלו מאוחר מהמתוכנן. חלק מהקבוצות קיבלו עונשים של הורדת נקודות גם לעונה זו. לראשונה בתולדות הליגה, יובנטוס לא השתתפה בתחרות.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אטאלנטה, קטניה וטורינו היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
אינטר זכתה באליפות הליגה בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-15 בתולדות המועדון.
בסיום העונה, ב-19 באוגוסט 2007 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו אינטר הפסידה 0:1 לרומא שזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו קייבו ורונה, אסקולי ומסינה. במקום הקבוצות שירדו, לסרייה א' העפילו יובנטוס (למרות הורדת 9 נקודות), נאפולי וגנואה.
כדורגלנים מצטיינים.
פרנצ'סקו טוטי, שחקנה של רומא כבש 26 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
התאחדות הכדורגל האיטלקית העניקה פרסים לשחקנים מצטיינים:
יחסי הונגריה–רומניה
בין הונגריה לבין רומניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה.
טרנסילבניה ההונגרית.
במשך 1,000 שנים הייתה טרנסילבניה תחת שלטון ממלכת הונגריה, או נסיכות הונגרית עצמאית.
בשנת 1883 הצטרפה רומניה לברית המשולשת, אולם במלחמת העולם הראשונה התנערה רומניה מהברית, ובשנת 1916 הצטרפה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. בעקבות כך כבשו הגרמנים והאוסטרים את רומניה, אולם לאחר תבוסתם במלחמה, קיבלה רומניה את טרנסילבניה ובוקובינה שהיו תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מלחמת הונגריה-רומניה.
בדצמבר 1918 חצה הצבא הרומני שהיה מוצב מעבר לנהר מורש בטרנסילבניה את אזור ההפרדה והתקדם לקלוז' ואחר כך לסיגטול מארמאציאי, לאחר שרומניה פנתה לקבלת אישור לפעולה מהמעצמות שישבו בוורסאי, בתואנה של הצורך להגן על הרומנים של טרנסילבניה. בפברואר 1919, הובילה האלימות הגואה באזור – הניסיונות של הבולשביקים לייצא את המהפכה הקומוניסטית להונגריה – ליצירת אזור חיץ נייטרלי בין רומניה להונגריה.
ראש הממשלה של הרפובליקה העצמאית של הונגריה התפטר במרץ 1919, בשל סרובו להכיר בחוזה ורסאי שהעביר את טרנסילבניה לריבונות רומניה. כשהמפלגה הקומוניסטית של הונגריה בראשות בלה קון הגיעה לשלטון במרץ 1919, היא הכריזה על הקמת הרפובליקה הסובייטית של הונגריה והבטיחה כי הונגריה תזכה שוב בכל השטחים שהיו בשליטתה בזמן האימפריה האוסטרו-הונגרית, והחליטה לתקוף את צ'כוסלובקיה ורומניה. הצבא ההונגרי החל במתקפה בטרנסילבניה באפריל 1919 לאורך הנהרות סומש, קריש ומורש. מתקפת נגד רומנית דחפה את הכוחות ההונגרים עד לנהר טיסה במאי. מתקפה הונגרית נוספת ביולי חדרה לעומק של 60 ק"מ מאחורי הקווים הרומנים, עד שנעצרה על ידי מתקפת נגד רומנית, שהובילה בסופו של דבר לכיבוש הבירה ההונגרית בודפשט באוגוסט, ולסופה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הצבא הרומני נסוג מהונגריה בין אוקטובר 1919 ומרץ 1920.
חוזה ורסאי שנחתם רשמית ביוני 1919, הכיר בריבונות רומניה על טרנסילבניה. חוזה סן-ז'רמן (1919) וחוזה טריאנון (שנחתם ביוני 1920) פירטו את מעמדה של טרנסילבניה והגדירו את הגבול החדש בין המדינות הונגריה ורומניה. המלך הרומני פרנדיננד הראשון והמלכה מריה הוכתרו באלבה יוליה ב-1922.
מלחמת העולם השנייה.
לאחר חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ועל פי מה שהוסכם בו, תבעה ברית המועצות מרומניה את בסרביה ואת צפון בוקובינה, כולל חבל הרצה. רומניה, חסרת בני ברית, נאלצה להיכנע לאולטימטום הסובייטי ונסוגה מחבלים אלה שנכבשו מיד על ידי הצבא האדום. במסגרת תכתיב וינה ב-30 באוגוסט 1940 הכריחו גרמניה הנאצית ואיטליה את רומניה לוותר על צפון טרנסילבניה לטובת הונגריה, וכן להעניק לבולגריה את חבל הקדרילטר (דרום דוברוג'ה), ב-5 בספטמבר 1940.
במאמץ להתגבר על המשבר הפוליטי שנוצר עם אובדן בסרביה, מינה קרול השני, מלך רומניה את הגנרל יון אנטונסקו לראש ממשלה, ב-6 בספטמבר 1940. אנטונסקו הכריח את המלך להתפטר, ושם על כיסאו את בנו מיכאי הראשון בן ה-19. אנטונסקו כרת ברית עם תנועת הלגיונרים והכריז על רומניה כמדינה "לאומית-לגיונרית", כשתוארו "Conducător" - מנהיג. רומניה כרתה ברית עם גרמניה מתוך תקווה להשיב לעצמה, בעזרת גרמניה, את החבלים שעברו לברית המועצות, לכן חתמה על ההסכם התלת צדדי ב-23 בנובמבר 1940. ב-1941 נכנסו למדינה חיילים גרמנים והשתמשו בשטחה לפלישה ליוגוסלביה ולאחר מכן, יחד עם הצבא הרומני הגדול, לברית המועצות. כמו כן נהנו הגרמנים משימוש חופשי באוצרות הטבע של רומניה, במיוחד חיטה ונפט.