מחנה צריפין הוקם בשנת 1917 כבסיס של הצבא הבריטי בשם "סרפנד", על שם הכפר הערבי הסמוך סרפנד אל-עמאר. בשנת 1936 הוקם בסמוך מחנה המעצר סרפנד, בו נעצרו פעילי מחתרות. לאחר המרד הערבי הגדול הוזרמו לארץ כוחות גדולים של הצבא הבריטי ואז החלה בנייה משמעותית של המחנה, שהפך עד מהרה למתחם של אלפי דונמים הכולל מספר רב של מחנות צבא. המחנה שימש מוקד פרנסה עיקרי לרבים מתושבי היישוב העברי בתקופת המנדט וסיפק פרנסה גם לאלפי ערבים, מה שהביא לשגשוג כלכלי יחסי בארץ ישראל של אותם הימים. בתקופת מלחמת העולם השנייה, המחנה גדל והתעצם משמעותית במסגרת פריסת כוחות האימפריה במזרח התיכון לממדי השטח החופפים לשטח המחנה עד לתחילת פינויו בשנת 2015. והיה אחד הבסיסים החשובים והגדולים ביותר של הצבא הבריטי במזרח התיכון. על פי התפיסה הבריטית סרפנד נבנה כמשק אוטרקי המספק את כל צרכיו. הכל תוכנן כך שהחיילים לא היו צריכים כלל לצאת מהבסיס ללא צורך. מבחינה פסיכולוגית יכלו החיילים לשהות בבסיסים מוגנים, ולא להתמודד עם סביבה עוינת, מה שסייע להם לשמירת המורל.
לאחר ההכרזה על תוכנית החלוקה בנובמבר 1947 החלו מוסדות היישוב במשא ומתן עם ממשלת המנדט לרכישת מחנות הצבא הבריטי שבתחום המדינה היהודית העתידית. באפריל 1948 הוסכם שמחנה צריפין ירכש בידי הסוכנות היהודית תמורת 650,000 לירות ארץ ישראליות, אך התשלום לא הועבר והעסקה לא הושלמה.
למחרת הכרזת העצמאות ב-15 במאי 1948 בשעה 9 בבוקר עזבו הבריטים את מחנה צריפין, אחד ממחנות הצבא הגדולים והמרכזיים שהוקמו בארץ, והכניסו דרך השער המזרחי ("שער ירושלים") את חיילי הלגיון הערבי. מיד עם השתלטותם על המחנה החלו חיילי הלגיון להמטיר אש על ראשון-לציון הסמוכה. המחנה נכבש על ידי חיילי חטיבת "גבעתי" במהלך מלחמת העצמאות, בקרב שנערך בתאריך 18–19 במאי 1948.
במהלך מלחמת העצמאות היה במקום מחנה שבויים לערבים שנתפסו בקרבות. מחנה השבויים נסגר בקיץ 1949.
הבסיס שימש במשך שנים רבות כמחנה בו התרכזו בסיסי האימונים והדרכה בהם נערכו קורסים רבים של צה"ל (בראשם בסיסי ההכשרה הראשיים לבנים ולבנות בה"ד 4 ובה"ד 12, בהתאמה) ובסיסי מפקדי החילות (כגון קצין תותחנים ראשי, קצין קשר ראשי ועוד). עבור הסגל וחניכי הקורסים המתקדמים הוקם "בית קולנוע צריפין", ליד מרכז מסחרי שהקימו הבריטים ב-1924. ובריכת השחייה שימשה את חיילי הבסיס, אך גם את תלמידי בתי ספר מראשון לציון הסמוכה.
בשנות ה-50 הייתה במקום מעברה אשר ברבות הזמן עברו ממנה תושביה אל יישובי הסביבה, בעיקר ללוד.
שטחה של צריפין סופח לשטחה של באר יעקב בשנת 1960. במהלך השנים שחלפו הלכה ראשון לציון והתקרבה לבסיס בשל בניית שכונות חדשות וכיום גובלות שכונתיה המזרחיות של העיר בצדו המערבי של המחנה. מצב זה הביא את צה"ל להכנת תוכנית "עיר הבה"דים" בנגב שבמסגרתה יפונה חלק גדול של הבסיס (בעיקר בסיסי ההדרכה) ובכסף שיתקבל ממכירת הקרקע יכוסו חלק מעלויות ההקמה שלה. פינוי הבסיס החל בשנת 2015 כאשר רוב פינוי הקרקעות יועבר אל העיר ראשון לציון.
למחנה שלושה שערים:
במרכז המחנה נמצאת אנדרטת גדוד 42 וחורשת זיכרון לגדוד 42 של חטיבת קרייתי.
בתחנה האוטובוס שסמוכה לשער יפו, אירע בי"ב באלול תשס"ג (9 בספטמבר 2003) הפיגוע בתחנת האוטובוס בצריפין, בשעה שמחבל מתאבד פוצץ את עצמו בתוך מבנה תחנת ההסעה לחיילים ורצח 9 ישראלים, כל הרוגי הפיגוע היו מחיילי הבסיס וממחנה גדעונים הסמוך.
בית הלוויות הצבאי.
בתחילת 2007 הוחלט להקים בית לוויות חדש בבסיס הרבנות הצבאית, בית לוויות ראשון מסוגו שהחליף מבנה בריטי ישן שבו היה בעבר "בית הלוויות הצבאי הישן" סמוך אל מחנה דורי בשטח בית החולים תל השומר - לטיהור ולהכנת גופות לטקס קבורה צבאי. הרבנות הצבאית יזמה את הקמת המתחם על מנת להקל על גישתן של המשפחות השכולות לטקס וכדי לאפשר עריכת קבורה צבאית הולמת ומכובדת.
מתקנים לא-צבאיים.
נוסף על הבסיס הצה"לי שוכנים במקום בית החולים יצחק שמיר (לשעבר בית חולים אסף הרופא), מחסנים של הסוכנות היהודית וכן אזור תעשייה, שוק סיטונאי (שהוקם ב-2006 כחלופה זמנית לשוק הסיטונאי בתל אביב).
שלוחת הרכבת.
במהלך 1921 נבנתה שלוחה באורך כ-4 ק"מ מלוד למחנה צבאי הבריטי סרפנד. בשטח המחנה הייתה קיימת בעבר תחנת רכבת, כמו כן, מספר מסילות השלוחה היו מגיעות למחסנים בשטח הבסיס. השלוחה הייתה מתפצלת ממסילת לוד-אשקלון. השלוחה הייתה גם בשימוש של צה"ל והייתה משרתת את בסיס המזון 6120 ומרכז המזון 6100 עד לסגירתה בסוף שנות ה-50.
בשנות ה-90, במפעל הארגז-צריפין שהיה ממוקם באזור תעשייה, בוצעו פרויקטי שיפוץ ובניית קרונות עבור רכבת ישראל. לצורכי פרויקטים האלה הוקם חיבור מסילתי לשלוחה לצריפין.
שיזפון
תערוכות מגדל דוד
"תערוכות מגדל דוד" הן תערוכות שהתקיימו במגדל דוד בירושלים בין השנים 1921 ל-1932 והיו אבן דרך בהתפתחות האמנות העברית בארץ ישראל בתקופת היישוב. תקופה זו כונתה בכמה מחקרים בתולדות האמנות הישראלית "תקופת מגדל דוד". בנוסף, שימשו התערוכות כמוקד הפעילות העיקרי של "אגודת אמנים עברית", שהפכה לימים לאגודת הציירים והפסלים.
היסטוריה.
ב-7 באפריל 1921 נפתחה במגדל דוד התערוכה הראשונה, בארגון האגודה למען ירושלים שהיו נציגי הממשל האזרחי הבריטי עם נציגי העדות והדתות בירושלים. ייתכן כי את הרעיון הראשוני להקמת התערוכה העלו אנשי "אגודת אמנים עברית", אך ארגונה של התערוכה בכללותה היה נתון לנציגי הממשל הבריטי בפלשתינה-א"י. אורח הכבוד של התערוכה היה סר רוברט באדן פאוול, ראש ארגון הצופים הבינלאומי. בין מארגני התערוכה היו ה. ק. לוץ, יועץ העיר צ'ארלס רוברט אשבי ואדווין סמואל, בנו של הנציב העליון הרברט סמואל. התערוכה חולקה למספר חטיבות, בהן: אמנות מוסלמית, תוכניות בניינים, תצוגת אריגים של בדווים מן הנגב, תצוגות של ציירים חובבים מבני המושבה הבריטית וכן חדר שהוקדש לעבודות אגודת אמנים עברית. האגודה נוסדה בשנת 1920 וביקשה לפתח ולקדם את האמנות ברוח עברית. רוב חברי האגודה היו קשורים ל"בצלאל" בצורה זו או אחרת. בין המציגים באולם זה היו אברהם מלניקוב, שמואל לוי, זאב רבן, אבל פן, שמואל חרובי, מאיר גור אריה, חיים נבון, בוריס שץ ואחרים.
אף על פי שהייתה אירוע ייחודי, זכתה התערוכה לביקורות מעורבות. חלק מן המבקרים ציינו את השימוש הבעייתי במבנה, שחצרו הייתה חרבה למחצה ובמצב פיזי רעוע. בנוסף, קירות המבנה לא התאימו לתערוכה אמנותית, כפי שנתפשה באותה עת. ביקורת נוספת הייתה נגד הצגת האמנות המוסלמית במתכונת של תצוגה ארכאולוגית-היסטורית, במקום תצוגה של אומנות בת התקופה. המוצג הידוע ביותר בתערוכה היה ארון קודש מתוצרת בצלאל.
בשנת 1922 הוצגו במגדל דוד כמה תערוכות. הגדולה שבהן הייתה תערוכה של מלאכת היד והתעשייה של פלשתינה, שהוצגה בין ה-5 וה-30 באפריל. התערוכות הנותרות היו תערוכות יחיד לאבל פן, ליוסף טפר ומייג'ור בנטון פלצ'ר.
בין התאריכים 9 במרץ-1 באפריל 1924 הוצגה תערוכת יחיד לראובן רובין במגדל בארגונה של אגודת האמנים. למרות שלא הייתה זו תערוכת היחיד הראשונה, הרי שהתהודה שקיבלה תצוגה זו הפכה אותה לאירוע משמעותי בתרבות העברית של אותה עת. בתערוכה הציג רובין ציורים ובהם סממנים מזרחיים וחלוציים, המושפעים גם מסמלים נוצרים. בין העבודות בלט הטריפטיכון "פירות ראשונים" (1923). חיים נחמן ביאליק, שצפה בתערוכה, העיר כי יצירה זו "מסמלת באופן בולט את הדבר ההולך ומתהווה ונוצר כאן בארץ מתוך ייסורים ועונג אין קץ..."
בין ה-5 באפריל וה-15 במאי 1924 הוצגה התערוכה השלישית של אגודת אמנים עברית במגדל דוד, לאחר שבשנת 1922 הוצגה התערוכה השנייה של האגודה בביתו הפרטי של דוד אידר. מרבית המציגים בתערוכה השלישית היו אמנים בוגרי בצלאל כגון מנחם שמי, ציונה תג'ר, ראובן רובין, יוסף זריצקי, לודוויג בלום, האדריכל קורנברג, פנחס ליטבינובסקי ועוד אך גם מורים לשעבר בבצלאל כמו שלמה ברנשטיין. בשונה מן התערוכות הקודמות של האגודה, נשאה תערוכה זו אופי "מודרני" יותר, על רקע המאבק האידאולוגי והאמנותי של האמנים אל מול מורי בצלאל הוותיקים. עבודותיהם של מרבית האמנים בתערוכה העידו על השפעה של האמנות הפוסט אימפרסיוניסטית והאקספרסיוניסטית האירופית.
דף לפרד
דף לפרד (באנגלית: Def Leppard) היא להקת הארד רוק בריטית שהוקמה ב-1977 בשפילד שבאנגליה. הלהקה השתייכה בתחילת דרכה לגל החדש של הרוק הכבד הבריטי אולם הגיעה לשיא הצלחתה בשנות ה-80 כאשר הוציאה מספר אלבומים קלילים יותר בסגנון הגלאם מטאל.
משנת 1992, הרכב הלהקה הוא: ג'ו אליוט (סולן הלהקה), פיל קולן (גיטריסט), ויויאן קמפבל (גיטריסט), ריק סאוואג' (בסיסט) וריק אלן (מתופף).
אלבומי הלהקה.
ההצלחה המסחרית של הלהקה הייתה בין השנים 1980 עד 1990 המוקדמות. האלבום הראשון On Through the Night הוא בין האלבומים הכבדים ביותר שדף לפרד הוציאה ונחשב לקלאסיקה של המטאל, מוכר כאלבום פלטינה, למרות זאת, חברי הלהקה הצהירו פעמים רבות כי אינם אוהבים את האלבום הזה ומחשיבים את High 'n' Dry כאלבום הראשון שלהם חוץ מביצוע של שני שירים מתוך האלבום הראשון שלהם בהופעות חיות, כמו "Wasted" ו-"Rock Brigade" הם לגמרי מתעלמים משאר השירים.
בשנת 1981 האלבום High 'n' Dry שהופק על ידי המפיק רוברט 'מאט' לאנג, שעזר להם להתחיל להגדיר את הסגנון שלהם ולגלות את הקול של ג'ו אליוט הסולן. האלבום הוציא מיטב להיטים, הבולט ביותר הוא "Bringin' On the Heartbreak" שהיה לאחד הקליפים הראשונים בתחום המטאל ששודרו בשנת 1982.