קווין קיגן, המאמן שהוביל את הנבחרת ליורו 2000, לא זימן את שרינגהאם לסגל לקראת הטורניר. למרות זאת, פרישתו של אלן שירר ממשחק בינלאומי בתום הטורניר והגעתו של סוון גורן אריקסון לתפקיד המאמן ב-2001, בנוסף על יכולתו הגבוהה במנצ'סטר יונייטד באותה העונה, סללו את דרכו של שרינגהאם בחזרה לנבחרת. אריקסון נהג להשתמש בשרינגהאם לצורך חילוף טקטי מאוחר, בשל משחקו האלגנטי ויכולת החזקת הכדור שלו. שרינגהאם זכה ל-12 הופעות בינלאומיות בתקופתו של אריקסון, כולן כשחקן מחליף. במהלך מוקדמות מונדיאל 2002, כבש שרינגהאם שער חשוב עבור נבחרתו במשחק האחרון בשלב הבתים מול , 15 שניות בלבד לאחר שנכנס כמחליף. אנגליה השיגה שוויון דרמטי בתוך תוספת הזמן, משער של דייוויד בקהאם, שהעלה אותה מהמקום הראשון בבית, והוריד את למקום השני ולמשחקי הפלייאוף.
שרינגהאם זומן על ידי אריקסון לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2002. הוא לא שותף במשחק הראשון של הנבחרת בשלב הבתים, אך עלה כמחליף בכל אחד מארבעת משחקיה הנותרים של אנגליה בטורניר, עד שהודחה על ידי בשלב רבע הגמר, במה שהיה למשחקו האחרון של שרינגהאם במדי הנבחרת. שרינגהאם ערך 51 הופעות במדי אנגליה, מתוכן שש בטורנירי מונדיאל, וכבש 11 שערים.
לאחר הפרישה.
שנה לאחר פרישתו, ב-2009, זכה שרינגהאם להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
בקיץ 2012 נטל שרינגהאם חלק בשני משחקי ידידות מרובי כוכבים. בחודש מאי שותף שרינגהאם בניצחון נבחרת אנגליה על נבחרת שאר העולם, במשחק צדקה ליוניצ"ף. הקבוצות הורכבו מכדורגלני עבר מפורסמים, ובמהלכו פצע שרינגהאם בתיקול את השף גורדון רמזי, לפני שכבש את שער השוויון של אנגליה בדרך לניצחון 1-3. כשבוע לאחר מכן, שותף שרינגהאם במשחק ראווה למטרות צדקה בין ותיקי מנצ'סטר יונייטד לוותיקי ריאל מדריד. גם במשחק זה כבש שרינגהאם, הפעם את השער האחרון במשחק בהקפצה מעל השוער, שקבע את תוצאת הסיום, 2-3 לריאל מדריד.
במאי 2014, מונה שרינגהאם לתפקיד מאמן ההתקפה של קבוצת ווסטהאם יונייטד, במדיה שיחק במשך שלוש עונות. הוא זכה לשבחים על שינוי הסגנון ההתקפי של הקבוצה, שהוביל את הקבוצה לפתיחת עונה טובה ב-, במהלכה אף זכה חלוץ הקבוצה, דיאפרה סאקו, בתואר שחקן החודש של הפרמייר ליג לחודש אוקטובר 2014.
אלופות ישראל בכדורגל (גברים)
דגל ניו יורק
דגל מדינת ניו יורק הוא דגל כחול המוטען בסמל מדינת ניו יורק. השלט כולל שתי דמויות התומכות במגן, משמאל - אלת החירות הנושאת בידה מטה, ועליו מצנפת פריגית. רגלה השמאלית של חירות דורכת על כתר. מימין תומכת במגן האבירים אלת הצדק, שעיניה מכוסות והיא מחזיקה בידה מאזניים וחרב.
על המגן מתואר נהר ההדסון ומעל המגון מתואר גלובוס המציג את חצי הכדור המערבי, ועליו עומד עיטם לבן-ראש - סמל ארצות הברית.
שתי הספינות השטות בנהר מייצגות הן מסחר פנים מדינתי והן מסחר בינלאומי.
מתחת המגן כתוב מוטו המדינה: "אקסלסיור" ("Excelsior") מקורו במילה הלטינית שמשמעה - "גבוה יותר".
Warcraft (משחק מחשב)
סמל ניו יורק
סמל מדינת ניו יורק הוא חותם הכולל שלט אצולה בו מופיעות שתי דמויות התומכות במגן - מימין, אלת הצדק שעיניה מכוסות והיא אוחזת בחרב ומאזניים וכך מסמלת חופש בחוק. משמאל אלת החירות האוחזת בידה במטה ובמצנפת פריגית - מצנפת החירות - המסמלת את החופש מבריטניה והניצחון במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
על מגן האבירים מצויר נהר ההדסון ומאחוריו גדות הנהר ושמש. על הנהר מפליגות שתי ספינות המסמלות הן מסחר פנים מדינתי והן מסחר בינלאומי עליהם מתבססת כלכלת המדינה.
מעל המגן מצוי גלובוס בו מוצג חצי הכדור המערבי, ומעליו עיטם לבן-ראש - סמל ארצות הברית.
מתחת המגן כתוב מוטו המדינה: "אקסלסיור" ("Excelsior") מקורו במילה הלטינית שמשמעה - "תמיד קדימה".
הקרב האחרון
הקרב האחרון (באנגלית: The Last Battle) הוא הספר האחרון בסדרת ספרי הפנטזיה "דברי ימי נרניה" שנכתבה על ידי הסופר הבריטי ק.ס. לואיס.
לואיס זכה בפרס קרנגי בשנת 1956 בגין כתיבת הספר.
תקציר העלילה.
הקרב האחרון הוא הספר המסיים את סדרת "דברי ימי נרניה" מאת ק. ס. לואיס, ומתאר את השמדת נרניה, ואת מותם של מרבית הדמויות של בני האדם המבקרים בנרניה.
העלילה נפתחת בסיפורו של קוף מדבר בשם טריק (במקור האנגלי Shift), המוצא פרווה ישנה של אריה, ומלביש בה את ידידו החמור בהיה (במקור האנגלי, Puzzle) - הנעתר לכך בחוסר רצון לאחר הפצרות ושכנועים מצד טריק - על מנת להציג את החמור בעור האריה כאסלן, ובכך לגרום לבני נרניה לסור למרותו.
הקוף מנצל את כוחו החדש כדי למכור בני נרניה כעבדים לקלורמן. על-מנת להצדיק את שיתוף הפעולה עם הקלורמנים, הוא טוען שאסלן וטש (האל הראשי של הקלורמנים) אחד הם, ולכן חיבר את שמותיהם ל- טשלן. המלך טיריאן (נין נינו של המלך כספיאן, שהופיע לראשונה בספר "הנסיך כספיאן"), המנסה להתנגד למעשיו של הקוף, מוכרז כפושע ונרדף. הוא קורא לאסלן שישלח לעזרתו את "הילדים מהעולם האחר", שבאו לעזרת נרניה בעבר, וכך מגיעים יוסטס קלרנס סקראב וג'יל פול, שביקרו בעבר בנרניה, כמתואר בספר כס הכסף.
המלך מצליח לגייס קבוצה קטנה של תומכים בעזרתם של הילדים, בעת שהקלורמנים כובשים את נרניה. במהלך הקרב של טיריאן והילדים בצבא הקלורמני, הם מושלכים אל תוך האורווה שבה הוחזק החמור שהוצג כאסלן. במפתיע, פנים האורווה שונה לחלוטין ממה שחיצוניותה מעידה עליה, והם מוצאים את עצמם בשטח הפתוח, שם הם פוגשים את גיבורי הספרים הקודמים - פיטר, אדמונד, לוסי, פרופסור קירק ופולי פלמר (סוזן אינה נמצאת שם כי היא חושבת שנרניה זה משחק ילדים).
אסלן מופיע ופותח את דלת האורווה, ומביא את סופו של עולמה של נרניה. כל יצורי נרניה, כולל אלו שמתו, עוברים דרך דלת האורווה. חלקם מצטרפים לאסלן, וחלקם נעלמים אל הלא נודע. אסלן מסביר לדמויות האחרות כי הם מתו, ולא יחזרו עוד לעולמם. הם מורשים להישאר מעתה בארצו של אסלן, אשר היא מקורם של כל העולמות השונים, וכוללת את הטוב ביותר שבהם.
פרשנויות.
בדומה לספרים האחרים בסדרה גם בספר זה ניתן למצוא פרשנויות נוצריות רבות.
סיפור אחרית ימי נרניה, מזכיר במידה רבה את חזון יוחנן, המופיע בברית החדשה, המתאר את סופו הצפוי של עולמנו, וברירתם של בני נרניה לאלו הזוכים להגיע לארצו של אסלן ואלו שלא, דומה ליום הדין ושפיטת בני־האדם לחיי הנצח. יש החושבים כי המסרים הדתיים בספר זה מכבידים על העלילה יתר על המידה, שלא כמו בספרים הקודמים בסדרה, ובכך מורידים מההנאה שבקריאה שלו כסיפור הרפתקאות פשוט, בנפרד מההקשר הדתי.
ביקורת קשה שהועלתה על ידי רבים, שהבולט בהם הוא פיליפ פולמן, מתייחסת לעובדה שמסוזן נמנעה הכניסה לארצו של אסלן בשל כך שהיא "הגיעה לתקופה בחייה בו דבר אינו מעניין אותה פרט לגרבי נילון, שפתונים, ופגישות", מה שנתפס כמיזוגניה מצד לואיס. מנגד, יש האומרים להגנתו שדבריו לא נועדו להוקיע את מיניות האישה, אלא את השקיעה בערכים מסחריים ושטחיים על חשבון ערכים חשובים יותר, וכמו כן, מציינים את העובדה שלא נאמר בספר במפורש שמסוזן נמנעה האפשרות לגאולה, אלא אך ורק שהיא לא נכנסה לארצו של אסלן בשלב זה.
טענות נוספות המופנות נגד הספר מאשימות אותו בגזענות, בשל הייצוג של הקלורמנים, המופיעים כסטיראוטיפ מזרחי (הם כהי־עור, מזוקנים ועוטי טורבנים) המתוארים בצורה שלילית מאוד, כסוחרי־עבדים, זובחי קורבנות אדם, רמאים ותוקפנים. עם זאת, בספר מופיעה גם דמות קלורמנית חיובית, של הקצין הצעיר אמת (ששמה של הדמות נבחר על פי משמעות המילה העברית), שעל אף שלהלכה הוא סוגד לטש ודוחה את אסלן, אסלן מוכן לקבלו לארצו, בזכות טוהר כוונתיו.
תאונת הרכבת המופיעה בספר מזכירה תאונת רכבת שהתרחשה בסמוך לכתיבתו בסטון קולדפילד ב-23 בינואר 1955 (אף שהכרונולוגיה של לואיס מעמידה את האירועים בספר בשנת 1949).
הקרב האחרון (סרט)
הקרב האחרון (בצרפתית: Le Dernier Combat) הוא סרט קולנוע צרפתי שבויים בשנת 1983 על ידי הבמאי הצרפתי לוק בסון.
הסרט הוא סרט אפל שמתאר הישרדות בעולם פוסט אפוקליפטי, בו כל הערים הרוסות ורק אנשים מעטים שרדו - והם אינם יודעים לדבר.
הסרט מצולם בשחור-לבן, ללא דיאלוג, ובו רק שתי דקות של מוזיקה.
אירוויזיון 1986
אירוויזיון 1986, התחרות השלושים ואחת במספר, נערך ב-3 במאי 1986 בברגן, נורווגיה, לאחר ניצחון נורווגיה באירוויזיון 1985. המנחה של התחרות הייתה הזמרת אוסה קלבלנד (שייצגה את נורווגיה באירוויזיון 1966) והמנצחת הייתה הזמרת הבלגית סנדרה קים עם השיר "J'aime la vie" (אוהבת את החיים). זו הייתה הזכייה הראשונה של בלגיה בתחרות.
במקום השני זכתה שווייץ עם Pas pour moi ("לא בשבילי") של דניאלה סימונס (Daniela Simons) עם 140 נקודות ואילו במקום השלישי זכתה לוקסמבורג עם L'amour de ma vie (אהבת חיי) של שריס לורנס (Cherisse Laurence) עם 117 נקודות.
אירוויזיון 1986 היה האירוויזיון הראשון שבעת שידורו נכחה באולם משפחת מלוכה. האראלד החמישי, מלך נורווגיה, המלכה סוניה, מרתה לואיז, נסיכת נורווגיה, והוקון, נסיך נורווגיה ארבעתם הוזמנו לצפות בנורווגיה מארחת בפעם הראשונה את תחרות הזמר האירופאית.
סנדרה קים, שהייתה בת 13 בעת זכייתה בתחרות, היא הזוכה הצעירה ביותר אי פעם. אחרי אירוויזיון 1989 שנודע כ"אירוויזיון הילדים", נקבע כי הזמרים המשתתפים חייבים להיות בני 16 ומעלה, כך שנראה כי שיאה של קים לא יישבר. במילות השיר טוענת קים שהיא בעצם בת 15, אבל רק אחרי התחרות התגלה גילה האמיתי. שווייץ ערערה על הזכייה של קים ודרשה לבטל אותו, אך ערעורה נדחה.