הסרט נפתח במהלך חופשת הקיץ אצל בני המעמד הגבוה בניו יורק, וויט מייק, לשעבר נער עשיר וחסר דאגות כעת עכשיו מנסה להשיג כסף על ידי עבודה כסוחר סמים, מולי נורטון ידידתו הטובה מהצד העני של העיר אינה יודעת על עובדתו, במהלך מסיבה מוצג גם הדוגמן טוביאס ושרה לודלוי, הנערה היפה והפופולרית ביותר בבית הספר.
ורה ואנג
לוטוס קרלטון
לוטוס קרלטון (באנגלית: Lotus Carlton) היא מכונית סלון - ספורט, 4 דלתות, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ והספורט לוטוס אשר יוצרו בין השנים 1990–1992 יוצרו 950 יחידות מהם 320 יחידות מסוג "קרלטון" ו-630 יחידות מסוג "אומגה".
דגם הלוטוס קרלטון קרוי גם אופל לוטוס אומגה או ווקסהול לוטוס קרלטון. תאוצת הלוטוס קרלטון מ-0-97 קמ"ש היא 5.2 שניות. למנוע 6 הצילינדרים של הלוטוס קרלטון יש מגדש טורבו כפול מסוג Garrett T25.
היסטוריה חברת לוטוס מכוניות.
באוקטובר 1986, 4 שנים לאחר מותו של בעל חברת "לוטוס מכוניות" קולין צ'פמן, חברת ג'נרל מוטורס רכשה 91% ממניות "לוטוס מכוניות" תמורת 22,700,000 לירות שטרלינג. ב-28 באוגוסט 1993 מכרה ג'נרל מוטורס את מניותיה תמורת 30,000,000 לירות שטרלינג לאיש העסקים רומנו ארטיולי, בעל חברת מכוניות היוקרה בוגאטי.
שמואל ליובצ'ר
בנק אגודת ישראל
בנק אגודת ישראל הוקם בישראל בשנת 1965 על ידי משקיעים מחו"ל, בשיתוף פעולה עם אגודת ישראל. בסוף שנת 1971 נקלע הבנק לקשיים ובתחילת 1972 נמכר לבנק לאומי.
היסטוריה.
בנק אגודת ישראל נוסד על ידי המשקיעים מר יוסף גלזר ומר שמחה הורוביץ. לאגודת ישראל היו מניות בבנק, ולפי תקנון הבנק נקבע כי משרת יושב ראש הבנק תהיה בידי אגודת ישראל, וכי אסור לאגודת ישראל למכור את מניותיה בבנק.
בשנת 1967, לאחר קריסת בנק פויכטוונגר, רכש בנק אגודת ישראל את רוב הסניפים של פויכטוונגר, וכאשר נקלע לקשיים בשנת 1971 מנה 10 סניפים. קשייו נבעו לדברי מנהלי הבנק מחובות אבודים של חברת ארטיק, אולם לאחר מכן הוגש כתב אישום נגד מנהלי הבנק על כך שהבנק איפשר הוצאת כספים לטובת חברות ועסקים של יוסף גלזר מבעלי הבנק.
קריסת הבנק הייתה אחד הסיבות שגרמו לבנק ישראל, לפעול לחקיקת חוק הבנקאות (רישוי) וחוק הבנקאות (שירות ללקוח).
איתן מנצורי
איתן מנצורי (נולד ב-1975) הוא מפיק סרטי עלילה ישראלי. בעל חברת ההפקות ספירו פילמס.
ביוגרפיה.
יליד 1975, ירושלים.
את שירותו הצבאי עשה כלוחם. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במסלול בימוי, 2004. במהלך לימודיו הפיק בפועל סרט תיעודי צרפתי שצולם בארץ. כמו כן כתב וביים שני סרטים קצרים: "שוסטר" ו"חובו של בנג'י".
קריירה.
לאחר סיום לימודיו פנה לעבוד כעוזר במאי, כמנהל הפקה ומפיק בפועל בסרטי עלילה בישראל וכן בהפקות בינלאומיות. ב-2013 הקים את חברת ההפקות 'ספירו סרטים'. הפיק סרטי עלילה וסדרות שזכו בהכרה בינלאומית ובפרסי אופיר ובהם: "פוקסטרוט" (2017, במאי: שמוליק מעוז), "הפורצת" (2016, במאית: הגר בן-אשר), "אבוללה" (2015, במאי: יוני גבע), "היורד למעלה" (2015, במאי: אלעד קידן, פסטיבל הקולנוע בקאן), "כנס העתידנים (סרט)" (2013, ארצות הברית, במאי: ארי פולמן, פסטיבל הקולנוע בקאן), "מנתק המים" (במאי: עידן הובל, 2013, פסטיבל הסרטים של ונציה).
בשנים 2015-16 זכה פעמיים כמפיק במקום הראשון בתחרות פרס קרן פיצ'ר ראשון לבוגרי סם שפיגל: עבור "היום שאחרי לכתי" (במאי ותסריטאי: נמרוד אלדר), ו"דארוין" (במאי ותסריטאי: אורן אדף).
בשנת 2019 הפיק את סרט הקולנוע נולדתי בירושלים ואני עדיין חי ביחד עם יהונתן דובק ורוני לוי.
בשנת 2020 יצר והפיק יחד עם מריה פלדמן, עמית כהן ורון לשם את סדרת הטלוויזיה No Man's Land עבור ערוץ ארטה הצרפתי והולו האמריקאי
סטינגרימור הרמנסון
סטינגרימור הרמנסון (באיסלנדית: Steingrímur Hermannsson; 22 ביוני 1928 – 1 בפברואר 2010) היה פוליטיקאי איסלנדי שכיהן כראש ממשלת איסלנד בשתי תקופת כהונה בין השנים 1983 – 1987 ובין השנים 1988 – 1991.
ראשית חייו.
אביו של סטינגרימור הרמנסון, הרמן יונסון, היה גם הוא ראש ממשלת איסלנד בשתי תקופות כהונה בשנות השלושים, הארבעים והחמישים של המאה ה-20. כבנו של איש ציבור בכיר, נהנה סטינגרימור מילדות מאושרת יחסית בארץ שהוכתה על ידי השפל הגדול. כנער צעיר הוא חווה באופן בלתי אמצעי את מהלכי המדיניות האיסלנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה והוא זכה לשמוע דיונים ארוכים בענייני המדינה בחדר המגורים של בית אביו.
מתוך רצון שלא ללכת בדרכי אביו ולהיכנס לפוליטיקה, יצא סטינגרימור הרמנסון בשנת 1948 לארצות הברית. ב-1951 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של אילינוי בשיקגו וב-1952 סיים לימודי תואר שני במכון הטכנולוגי של קליפורניה. לאחר שובו לארצו, ולאחר שהתמודד עם קשיים הן בחייו הפרטיים והן בקריירה העסקית שלו, הוא נכנס בסופו של דבר בשנות השישים אל העולם הפוליטי. ב-1971 הוא נבחר מטעם המפלגה הפרוגרסיבית של איסלנד לאלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) וב-1979 הוא נבחר לתפקיד יושב הראש שלה.
קריירה פוליטית.
סטינגרימור הרמנסון כיהן כראש ממשלת איסלנד בין השנים 1983 – 1987 ושוב בין השנים 1988 – 1991. לזמן מה הוא גם כיהן כשר המשפטים, הדתות והחקלאות (1978 – 1979), כשר הדיג והתקשורת (1980 – 1983) וכשר החוץ (1987 – 1988). בין השנים 1979 – 1994 הוא כיהן כיושב ראש המפלגה הפרוגרסיבית ולאחר מכן הוא כיהן כמנהל הכללי של הבנק המרכזי של איסלנד עד לפרישתו ב-1998.
מדיניות חוץ.
בשדה היחסים הבינלאומיים הייתה שעתו הגדולה של הרמנסון בשנת 1986, כאשר הוא אירח את פסגת רייקיאוויק בהשתתפות מנהיג ברית המועצות, מיכאיל גורבצ'וב ונשיא ארצות הברית, רונלד רייגן. אף על פי שפסגה זו לא נחשבה להצלחה באותה העת, היא סללה את הדרך לסיום המלחמה הקרה וניהול האירוע על ידי ממשלת איסלנד זכה לשבחים מרובים. ב-1991 במהלך אירועי ינואר בליטא, הביע הרמנסון תמיכה חזקה ביושב ראש הסיימאס (הפרלמנט הליטאי), ויטאוטאס לנדברגיס. זמן קצר לאחר מכן הייתה איסלנד המדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה של ליטא כמדינה נפרדת מברית המועצות.
לאחר פרישתו.
הרמנסון שמר על פרופיל נמוך לאחר פרישתו ולעיתים רחוקות הביע את דעתו בענייני השעה. אף על פי כן הוא נמנה עם החברים המייסדים של הארגון "השקפת עולם" (באיסלנדית: Heimssýn), ארגון שהתנגד לכניסתה של איסלנד לאיחוד האירופי והיה בהדרגה לציר מרכזי במדיניותה של המפלגה הפרוגרסיבית. הוא הביע תמיכה ציבורית ב"תנועת איסלנד", תנועה בעלת זיקה לסוגיות איכות הסביבה שהתמודדה (ללא הצלחה) בבחירות לאלת'ינגי ב-2007, והופיע בתשדירי התעמולה שלה בטלוויזיה. כתוצאה מפעילויותיו אלו הוא איבד את מעמדו הבלתי רשמי כ"זקן הגדול" של המפלגה הפרוגרסיבית.
בשנותיו האחרונות היה הרמנסון מדינאי קשיש אהוד ומכובד והוא נחשב כמועמד אפשרי להתמודדות בבחירות לתפקיד נשיא איסלנד ב-1996. אך עד מהרה הוא דחה את ההצעה בציינו שבכוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים בגיל 70. ספר זיכרונותיו, שכלל שלושה כרכים ושפורסם בשנים 1998 – 2000, היה לרב מכר.
משפחתו.
הרמנסון היה נשוי פעמיים ונולדו לו שישה ילדים. בנו הצעיר גודמונדור סטינגרימסון מכהן מאז 2009 כחבר האלת'ינגי. התמודדותו הראשונה בבחירות הייתה ב-2007 מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אך שנתיים אלחר מכן הוא נבחר מטעם המפלגה שבראשה עמדו אביו וסבו. ב-2013 הוא פרש מהמפלגה ונבחר מטעם מפלגה חדשה בשם "עתיד בהיר".
פליקס מבורבון-פארמה
המשרד לתמיכה צבאית של צבא ארצות הברית
המשרד לתמיכה צבאית של צבא ארצות הברית (באנגלית: U.S. Army Office of Military Support; ובקיצור: USAOMS), היא יחידת מודיעין מיוחדת למלחמה בטרור של צבא ארצות הברית הכפופה לפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC). תפקידה לאסוף מודיעין מבצעי כולל מודיעין אותות ומודיעין אנושי למבצעים מיוחדים של כוח דלתא (SFOD-D), צוות שש של אריות הים (DEVGRU) וה-CIA.
בין השנים 1981–1989 היה שמה הרשמי פעילות התמיכה במודיעין של צבא ארצות הברית (באנגלית: The United States Army Intelligence Support Activity - USAISA), לפני כן כונתה קבוצת פעולות השטח (FOG). היחידה המשיכה לפעול תחת סדרה של שמות קוד שונים משתנים.
היסטוריה.
לצורך תמיכה מודיעינית בפעילות כוח דלתא ב"מבצע טופר העיט" הוקם ב-1980 כוח משימה משותף לזרועות השונות בשם "Field Operation Group". על בסיס כוח זה הוקמה ב-29 בינואר 1981 היחידה בשם "פעילות התמיכה במודיעין של הצבא", שפעלה תחת פיקוד המודיעין והאבטחה של צבא ארצות הברית. ליחידה גויסו מתנדבים לאחר סינון קפדני ומבחנים מהקשים במערכת הצבאית. המשרתים ביחידה מגיעים משלושה מקורות מרכזיים: אנשי הכוחות המיוחדים, אנשי מודיעין אנושי ואנשי מודיעין אותות. היחידה שמה דגש על גיוס מועמדים שמוצאם ממדינות זרות ויכולים להיטמע באוכלוסייה מקומית בארצות היעד, וחלקם אף מחזיקים בדרכונים בעלי תוקף ממדינות מוצאם. בתקופת כהונתו השנייה של דונלד רמספלד כמזכיר ההגנה של ארצות הברית הועברה היחידה לפיקוד המבצעים המיוחדים, והיא מופעלת על ידי פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
פעילות היחידה מסווגת ומחלקת ההגנה של ארצות הברית ממעטת לפרסם פרטים עליה ולא מדווחת כלל על עיסוקיה. לאורך השנים זוהתה היחידה בכינויים רבים בהם: "שועל אפור" (Gray Fox), "כוח משימה כתום" (Task Force Orange), "טורן ויקטור" (Torn Victor), "פעילות התמיכה במודיעין של הצבא" (Intelligence Support Activity), "הפעילות" (The Activity), "צבא וירג'יניה (Army of Virginia) ו"סנטרה ספייק" (Centra Spike).