בינואר 2012, אישר בלאדי דסטינגטינג שג'יימס ואן יפיק ויביים סרט בשם "תיקי וורן", ששמו שונה מאוחר יותר ל-"לזמן את הרוע", שיתמקד בסיפורים של אד ולוריין וורן, זוג נשוי, שחקר אירועים פאראנורמליים. כאשר דסטינגטינג נפגש בשנית עם ואן, החליטו השניים כי פטריק וילסון יככב לצד ורה פרמיגה בתפקידים הראשיים של אד ולוריין.
הסרט הופק על ידי טוני דרוסה-גרונד, פיטר ספרן ורוב קוואן, הוסרט על ידי צ'אד האייס וקרי האייס ובוים על ידי ג'יימס ואן. צילומי הסרט החלו בפברואר 2012. הסרט עלה לאקרנים בבית הקולנוע "Cinerama Dome", שבלוס אנג'לס כבר ב-15 ביולי 2013, ובשאר העולם הופץ ארבעה ימים לאחר מכן.
צילומי הסרט "אנאבל", שתיפקד כסרט השני ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, החלו בתחילת 2014, בקובינה שבקליפורניה, כמה זמן לאחר ש-"לזמן את הרוע" יצא לאקרנים.
פסקול.
את הפסקול הרשמי של הסרט הלחין ג'וסף בישארה שעבד עם ג'יימס ואן בסדרת סרטי "הרוע שבפנים". בסופו של דבר, יצא הפסקול ב-16 ביולי 2013, תחת חסותה של חברות התקליטים וואטר-טאוור מיוזיק ולה-לה לנד רקורדס. השיר היחידי אותו לא הלחין בישארה מתוך הפסקול היה "Family Theme", שהיווה כשיר הסיום של הסרט וכרצועה האחרונה בפסקול.
עטיפת הפסקול מציגה בתוכה את אנאבל, עליה יצא הסרט השני בסדרה שנה לאחר צאת הפסקול.
ג'ין טוניק
באזיליאן
בזיליאן
עליית שלמה למלוכה
עליית שלמה למלוכה הגיעה לשיאה עם סיום משפט שלמה. לצעד זה, קדמו מהלכים שנמשכו שנים אחדות, במהלך שלטונם של דוד ושלמה.
סמוך ללידתו.
דוד נשבע לבת שבע, כדי לפייס אותה, שהבן הראשון שיוולד ממנה, וישאר בחיים, יהיה הבן שיירש אותו. ואכן, לאחר הלידה, נתן הנביא ניבא ששלמה הוא שיירש את המלוכה, אף על פי שאינו הבן הבכור של דוד.
דעיכת שלטון דוד.
שלוש שנים לפני מות דוד, מרד אבשלום בשלטונו, וכיוון שהיה הבן הגדול ביותר של דוד שנותר בחיים, המליך את עצמו למלך. לאחר שהמרד שכך ואבשלום מת, מרד שבע בן בכרי בדוד. לאחר שגם מרד זה סוכל, קיבץ לו אדוניה בן חגית תומכים כדי להמליך את עצמו לאחר מות דוד, שהרי היה הבן הגדול ביותר של דוד שנותר בחיים. כששמע נתן הנביא על כך, החליט שצריך לעשות מעשה ולהפסיק את הוויכוחים על המלוכה. הוא ביקש מבת שבע, אם שלמה, שתסייע לו לשכנע את דוד בחשיבות העניין. ואכן, דוד השתכנע, וציווה למשוח את שלמה. לאחר שנמשח שלמה, שמע על כך אדוניה, והחליט לברוח ולהחזיק בקרנות המזבח (שיש להן כעין דין עיר מקלט). לאחר ששלמה נשבע לו שלא יהרוג אותו אם יהיה נאמן למלכותו, הורד אדוניה מהמזבח.
לפי התלמוד, משיחה בשמן בטקס ההמלכה היא אירוע חריג שמתרחש רק בהחלפת בית מלוכה, או כאשר יש עוררין על בחירת המלך. יחד עם המלכתם של יואש ושל יהואחז, המלכת שלמה היא מהאירועים הבודדים בהם נמשח למלוכה מלך בן מלך, כיוון שהיו אלו המלכות שנויות במחלוקת.
ביסוס שלטון שלמה.
מיד בתחילת מלכותו, ציווה שלמה על שמעי בן גרא שישב בירושלים ולא יצא ממנה, כדי שיוכל להשגיח עליו, שהרי סייע בידי אבשלום במרדו. שמעי נשבע שלא יצא מירושלים, אך לאחר שלוש שנים הפר את השבועה ושלמה הרגו. כמה ימים אחרי מות דוד, שכנע אדוניה את בת שבע שתבקש בשבילו את אבישג השונמית לאשה. שלמה ראה בבקשה זו ניסיון למרד, שכן באותם ימים היה מנהג שמלך חדש לוקח לו את נשות המלך הישן, ונתינת אבישג לאדוניה הייתה עשויה לרמז כי הוא יורש דוד. לכן, הוא שלח את בניהו בן יהוידע שיהרוג את אדוניה. לאחר ניסיון המרד הזה, החליט שלמה לגרש את אביתר הכהן לענתות, שהרי סייע ביד אדוניה. לאחר ששמע יואב על כך, ברח והחזיק בקרנות המזבח, שהרי גם הוא תמך באדוניה. שלמה שלח את בניהו שיהרוג את יואב, ובניהו הרג את יואב על המזבח, לאחר שמיאן לרדת. לאחר שגמר לבסס את המלוכה בקרב עמו, ביסס שלמה את מלכותו בקרב עמים אחרים בכך שהתחתן עם בת פרעה. לאחר כל הדברים האלה, הלך שלמה למשכן גבעון כדי להודות לה' ולהקריב לו קרבנות. בלילה, התגלה אליו ה' בחלום והעניק לו חכמה גדולה. סמוך לשובו מגבעון לירושלים, באו אליו שתי נשים למשפט, ובמשפט נראתה לעיני כל חכמתו של שלמה, וכל המתנגדים שקמו לשלמה בשל גילו הצעיר נהפכו לתומכיו. לאחר משפט זה, למעשה, פסקה ההתנגדות למלוכת שלמה.
הפייטן
הפייטן היא תוכנית מציאות ישראלית, ששודרה במהלך קיץ 2015 בערוץ 20. במרכז התוכנית תחרות שירת פיוטים בין גברים. התוכנית תוארה בעיתונות כתוכנית המציאות המסורתית הראשונה בישראל.
רקע.
בערוץ 20 שהוא ערוץ מורשת, החליטו לבסס תוכנית מציאות מוזיקלית המיועדת לפייטני בית הכנסת ושירת הפיוטים בלבד. לשירה זו יש מאפיינים בפני עצמה.
את התוכנית הגה ויצר עודד מנשה ששימש אף כמנחה התוכנית.
עונה ראשונה.
32 מתמודדים התמודדו על התואר הפייטן של המדינה, בשיטת הדו-קרב, מול השופטים. כשתוכניות רבע הגמר, חצי הגמר והגמר היו מול קהל רב.
לגמר עלו ארבעה מתמודדים: למקום השלישי והרביעי הגיעו אחיעד חודפי ואופיר סולמון, למקום השני הגיע גיל ישראלוב, ולמקום הראשון הגיע המנצח שזכה בתואר "הפייטן של המדינה" - אליה והב.
התוכנית זכתה לרייטניג גבוה יחסית ושודרה גם באתרים; ynet, ערוץ 7. באתרי החדשות זכתה התוכנית לביקורות חיוביות. קובי אפללו אמר בריאיון עיתונאי שהוא הרגיש כמו שיר שעלה לגל"צ, כל מקום שאליו בא דיברו איתו על התוכנית.
השופטים.
לשופטים נבחרו פייטנים וזמרים בעלי שם:
שופטים אורחים:
המנחה:
נמייה לבנת זנב
פרידריך הוסבאך
גנרל פרידריך הוסבאך (בגרמנית: Friedrich Hoßbach; 22 בנובמבר 1894 – 10 בספטמבר 1980) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה.
קריירה מוקדמת.
הוסבאך נולד ב-22 בנובמבר 1894 באונה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-82. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה הוסבאך לשליש הגדוד ה-3 ברגימנט, וב-15 בספטמבר 1916 מונה לשליש הרגימנט ה-419. ב-2 במרץ 1918 מונה לקצין מטה בקורפוס ה-18, וב-20 בספטמבר 1918 הועלה לדרגת אובר לוטננט, ובנובמבר 1918 מונה לסגן מפקד פלוגה 9 ברגימנט ה-82. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף הוסבאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1931 מונה הוסבאך למפקד פלוגה 5 ברגימנט הרגלים ה-17, וב-1 ביולי 1933 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 במרץ 1927 הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 במרץ 1934 הועלה לדרגת מיור. ב-3 באוגוסט 1934 מונה לשליש הצבאי של אדולף היטלר, וב-1 בספטמבר 1935 הועלה הוסבאך לדרגת אוברסט לויטננט. ב-1 במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט, וב-5 בנובמבר אותה שנה תיעד את ועידת הוסבאך, שבה סקר היטלר את התוכניות האסטרטגיות של גרמניה, ואת המהלכים הצבאיים שנחוצים להתבצע על מנת להגשים אותן. ב-1 בפברואר 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-82, וב-26 באוגוסט 1939 מונה לראש מטה הקורפוס ה-30.
מלחמת העולם השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה הוסבאך ראש מטה הקורפוס ה-30, שהיה חלק מפלגת הארמייה A, וב-26 בספטמבר 1939 מונה לראש מטה הקורפוס ה-2 שהיה חלק מהארמייה הרביעית, והשתתף עמו בקרבות האחרונים של המערכה בפולין. ב-25 באוקטובר 1939 מונה הוסבאך שוב למפקד רגימנט הרגלים ה-82, ופיקד עליו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-31 במסגרת הקורפוס ה-11, ובשלב השני במסגרת הקורפוס ה-2. הוסבאך כבש עם הרגימנט שבפיקודו את דייפ, ועל כך קיבל ב-7 באוקטובר 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם הוסבאך עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-31 במסגרת הקורפוס ה-12, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-31 במסגרת הקורפוס ה-53, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-43. ב-24 בינואר 1942 מונה לממלא מקום מפקד הדיוויזיה ה-31, ולחם עימה בבלימת מתקפת הנגד הרוסית כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-1 במרץ 1942 הועלה הוסבאך לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-82 שהייתה מוצבת בהולנד, וביוני הועבר יחד עם הדיוויזיה לחזית המזרחית כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-6 ביולי 1942 פרש הוסבאך מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים, וב-1 באוגוסט 1942 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-15 במאי 1943 מונה הוסבאך למפקד הדיוויזיה ה-31, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה הרביעית, וביולי השתתף עימה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת הארמייה התשיעית. ב-2 באוגוסט 1943 מונה הוסבאך למפקד קורפוס הפאנצר ה-56 שהיה חלק מהארמייה התשיעית, ולאחר מכן חלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-11 בספטמבר 1943 קיבל על פעולותיו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-14 בנובמבר 1943 הועלה הוסבאך לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-14 בנובמבר 1943 פרש מתפקידו עקב מחלה. לאחר החלמתו חזר הוסבאך ב-9 בדצמבר לפקד על הקורפוס שפעל לסירוגין כחלק מהארמיות השנייה והתשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-30 במאי 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה.