משה אזר נולד בבריסל ב-8 באפריל 1934, ועלה ארצה בנובמבר 1944. בשנים 1954–1958 למד בישיבת מרכז הרב. בשנים 1956–1959 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בלשון עברית ובפילוסופיה ולתואר שני בלשון עברית. את התואר השלישי בבלשנות כללית עשה באוניברסיטת ננסי שבצרפת, ובשנת 1969 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "ניתוח מורפולוגי אוטומטי של המילים במקרא".
אזר היה פרופסור אמריטוס בחוג ללשון העברית באוניברסיטת חיפה, שבה לימד החל מ-1969. בחלק מהשנים כיהן כראש החוג, וכן מילא תפקידים שונים במִנהל האקדמי של האוניברסיטה.
משנת 1974 היה חבר במערכת כתב העת "בלשנות עברית". היה גם חבר האיגוד הארצי והבין-לאומי לבלשנות שימושית, חבר האיגוד האירופי ללקסיקוגרפיה וחבר האיגוד העולמי לארגומנטציה.
בשנת 1983 נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית, ובשנת 1993 נבחר לחבר מלא. הוא כיהן בה כיו"ר הוועדה המרכזית למונחי הטכנולוגיה וכיו"ר ועדת הפרסומים.
תחומי המחקר העיקריים שלו היו התחביר והסמנטיקה של העברית לתקופותיה השונות, ניתוח השיח ופרשנות לשונית-פרגמטית של טקסטים משפטיים.
משפחתו.
היה נשוי ואב לשלושה, והתגורר בחיפה.
לרון
חלבון הטאו
פוגת החתול
הפוגה בסול מינור (30.K ברשימת ראלף קירקפטריק, 499.L ברשימת אלסנדרו לונגו) מאת דומניקו סקרלטי היא סונאטה לצ'מבלו בפרק אחד, המוכרת בכינויה הפופולרי "פוגת החתול" (באיטלקית: "Fuga del gatto").
תולדות הכינוי.
מקור הכינוי, שלא שימש מעולם את המלחין עצמו אלא הוכנס לשימוש רק בראשית המאה ה-19, הוא בסיפור על הדרך בה חיבר סקרלטי את המוטיב המדהים במוזרותו, שעליו בנויה הפוגה. הסיפור הוא, שלסקרלטי הייתה חתולת מחמד בשם "פולצ'ינלה", שנהגה, לדברי המלחין, לפסוע הלוך ושוב על מנענעי הצ'מבלו, סקרנית למקור צליליו.
בהזדמנות אחת, לפי הסיפור, העלה סקרלטי על הכתב פסוק אחד מ"אירועי האלתור" הללו, והשתמש בו כמוטיב הראשי בפוגה:
הכינוי הופיע בתוכניות קונצרטים במאה ה-19 (ראו בפרק "ביצועים" להלן), וכן עשו בו שימוש המו"לים מוציו קלמנטי, קארל צ'רני ואלסנדרו לונגו.
מבנה.
הפוגה נפתחת באקספוזיציה המציגה את הנושא הראשי שלה: &lt;score vorbis="1"&gt;{ \time 6/8 \key g \minor g4. bes4. ees'4. fis'4. bes'4. cis"4. d"8 c"8 bes'8 a'8 g'8 fis'8 g'8 }&lt;/score&gt;
אחרי הצגת הנושא בפעם הראשונה נכנס הנושא קוורטה נמוך יותר בסולם הדומיננטה (רה מינור) ומוצג במקביל הנושא הנגדי:&lt;score vorbis="1"&gt;{\new PianoStaff «
\new Staff { \time 6/8 \key g \minor r4. r8 a'8 f'8 d'8 g'8 bes'8~bes'8 a'8 e"8 ~e"8 d"8 f"8 ~f"8 e"8 d"8 cis"4 d"8 g"4. f"8 }
» }&lt;/score&gt;
לאחר מכן חוזר הנושא הראשי שוב בטוניקה, אוקטבה נמוך יותר ביחס לפעם הראשונה ביחד עם הנושא הנגדי והאקספוזיציה מסתיימת בכניסת הנושאים הראשי והנגדי פעם נוספת בדומיננטה, קוורטה נמוך יותר. לאחר האקספוזיציה, קטע מעבר קצר המורכב מווריאציה על הנושאים, מוביל למודולציה אל הסולם המז'ורי המקביל לטוניקה, והנושאים הראשי והמשני מנוגנים בסולם סי במול מז'ור: &lt;score vorbis="1"&gt;{\new PianoStaff «
\new Staff { \time 6/8 \key g \minor r4. r8 f"8 d"8 bes'8 ees"8 g"8~g"8 f"8 c8 ~c8 bes"8 d"8 ~d"8 c"8 bes'8 a'4 bes'8 «ees"4. \\ {a'8 bes'8 c"8}» «d"8 \\ f'» }
» }&lt;/score&gt;
מודולציה נוספת מעבירה את הפוגה שוב לדומיננטה והנושאים מנוגנים שוב בסולם זה. לאחר מכן, לראשונה, מנוגנים בו זמנית ארבעת הקולות כאשר הם יוצרים וריאציה על הנושא הנגדי ובסופה הסולם עובר לסולם דו מינור ובו מנוגנת וריאציה על הנושא הראשי ולאחריו סדרת סקוונצות יורדות המחזירה את הפוגה לטוניקה, ומתחיל שוב הנושא הראשי בבס, כאילו לקראת סיום היצירה. באמצע החזרה על הנושאים, נכנס קול נוסף והקולות משתנים ומשתלבים זה בזה ויוצרים סדרה נוספת של וריאציות על שני הנושאים של הפוגה שבסופה חזרה אל הנושא הראשי בסולם הדומיננטה כאשר הוא מנוגן בשני קולות בהפרש של אוקטבה, אבל במקום להסתיים כרגיל הוא ממשיך להתפתח לווריאציה נוספת, ארוכה ומורכבת מהקודמות:&lt;score vorbis="1"&gt;{\new PianoStaff «
\new Staff { \time 6/8 \key g \minor r4. r8 a'8 f'8 d'8 g'8 bes'8~bes'8 a'8 e"8 ~e"8 d"8 f"8 ~f"8 e"8 d"8 ~d"8 c"8 &lt;ees" c&gt; ~&lt;ees" c&gt; &lt;d" bes"&gt; &lt;c" a"&gt; ~&lt;c" a"&gt; &lt;bes' g"&gt; ~&lt;bes' g"&gt; &lt;g' e"&gt; ~&lt;g' e"&gt; &lt;f' d"&gt; ~ &lt;g' ees"&gt; &lt;f' d"&gt; ~&lt;f' d"&gt; &lt;d' b'&gt; &lt;ees' c"&gt; ~&lt;ees' c"&gt; &lt;d' bes'&gt; &lt;c' a'&gt; ~&lt;c' a'&gt; &lt;bes g'&gt; ~&lt;bes g'&gt; }
» }&lt;/score&gt;
לבסוף חוזרת הפוגה לטוניקה ומתחיל שוב הנושא הראשי רק כדי להקטע באמצעו ולהתחלף בסדרה של סקוונצות עולות על הנושא הנגדי ואחריה סדרת סקוונצות יורדות המסתיימות בדומיננטה. הקולות הנמוכים מנגנים סדרה של סולמות עולים כאשר הקולות הגבוהים מנגנים קאנון על הנושא הנגדי:&lt;score vorbis="1"&gt;{\new PianoStaff «
\new Staff { \time 6/8 \key g \minor «{d"4 c"8 g"4 f"8 ees" f" g" ~g" f" ees" d" ees" f" ~f" ees" d" c" d" ees" ~ees" d" c" bes' c" d" ~d" c"4 ~c"8} \\ {fis'8 g' a' bes' c" d" ~d" c" bes' a' bes' c" ~c" bes' a' g' a' bes' ~bes' a' g' fis' g' a' ~a' g' f' ees' d' c' fis'}» }
» }&lt;/score&gt;
לאחר מכן חוזרת הפוגה לטוניקה ובחזרה אחרונה על הנושאים מגיעה אל סופה.
השפעה.
היצירה יצאה לאור בלונדון בשנת 1739. גאורג פרידריך הנדל, שנודע בשימוש חוזר במוזיקה שלו וב"שאילות" מיצירות של זולתו, כתב את הקונצ'רטי גרוסי אופוס 6 שלו בין סוף ספטמבר לסוף אוקטובר 1739 והמרווחים היורדים המוזרים של הפרק השני בקונצ'רטו מס' 3 מזכירים את היצירה של סקרלטי.
אנטון רייכה, תאורטיקאי מוזיקה ומלחין בראשית המאה ה-19, הכיר את היצירה וכתב פוגה על אותו נושא לקובץ 36 הפוגות שלו משנת 1803.
הנס פון בילוב כתב עיבוד לביצוע קונצרטי.
ביצועים.
"פוגת החתול" הייתה יצירה פופולרית לפחות מאז המאה ה-19. פרנץ ליסט - שהתוודע אל היצירה באמצעות אספן כתבי היד הרומאי פורטונאטו סאנטיני - כלל אותה בתוכניותיו בברלין בראשית שנות ה-40' של המאה ה-19; גם איגנץ מושלס ביצע אותה; שניהם כללו אותה בתוכניתם בשם "פוגת החתול".
לורן העילית
אליפות ברזיל בכדורגל 1971
אליפות ברזיל בכדורגל 1971 הייתה הפעם ה-15 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. זו הייתה הפעם הראשונה שתחרות הוגדרה כאליפות ברזיל, בניגוד לתחרויות בשנים קודמות שקיבלו הכרה כאליפויות ברזיל בשנת 2010. המשחקים החלו ב-7 באוגוסט והסתיימו ב-19 בדצמבר 1971.
בתחרות השתתפו 20 קבוצות. התחרות נערכה במספר שלבים:
במהלך כל שלבי האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אתלטיקו מיניירו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון.
דריו שחקנה של אתלטיקו מיניירו כבש 15 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
שיעור שגיאה בייסיאני
בסטטיסטיקה ובלמידת מכונה, שיעור השגיאה הבייסיאני הוא שיעור השגיאה הנמוך ביותר שמְסַוֵוג יוכל להשיג על מדגם מסוים.
כאשר עלינו לתת סיווג על פי אוסף מאפיינים, אם כל אוסף מאפיינים מסוים גורר בהכרח סיווג מסוים (משמע, העולם בו אנחנו עובדים הוא דטרמיניסטי), אז שיעור השגיאה הבייסיאני הוא אפס.
לעומת זאת, אם לאוסף מאפיינים מסוים יש מספר סיווגים אפשריים, אז גם מְסַוֵוג אופטימלי ישגה בהכרח בחלק מהמקרים.
צמד דו-רון
צמד דוּ-רון (Du-Ron) היה צמד זמרים ישראלי (ברוך אבירם וחנן ליבנה), שפעל מראשית שנות ה-60 ועד ראשית שנות ה-70.
את רוב שיריהם המוקלטים הלחין יוסף הדר, שגם עיבד והדריך את הצמד עם הגיטריסט יוסף פֶּלטָה. בין שיריהם: "האיש והגיטרה", "זמר בדרכים", "לילה זוהר", "לך בלבד", "ירח מתפרחח" ועוד. הם ביצעו גם שירי עם: את שיר העם המקסיקני "הפלפל" ("Coplas") בתרגום רפאל אליעז) ואת השיר "Guitarra Del Joven Soldado", וכן שירים שהלחינו עודד זמיר ("רוח ערב", "א. דוקטור") ואחרים. שיריהם הוקלטו בעיקר בחברת התקליטים "הד ארצי".
החלטה 236 של מועצת הביטחון של האו&quot;ם
החלטת מועצת הביטחון של האו"ם מספר 236, התקבלה ב-11 ביוני 1967, לאחר קבלת דיווחים בעל פה מאת המזכיר הכללי או תאנט. המועצה גינתה את ההפרות של הפסקת האש, וחזרה על קריאתה מהחלטה מספר 234. בישיבת המועצה התבקש המזכיר הכללי או תאנט להמשיך את המעקב ולדווח על כל שינוי בהקדם האפשרי למועצה, בסיומו של הישיבה אישר המזכ"ל את הפסקת האש. בהחלטתה קראה המועצה לממשלות המעורבות לשוב להפסקת האש באמצעות החזרת עמדות הלחימה אשר הועברו קדימה לאחר 16:30 שעון ישראל ב-10 ביוני 1967, כמו כן קרא המזכ"ל לשיתוף פעולה מלא של המדינות עם הרמטכ"ל של האו"ם ארגון הפיקוח על ההפוגה, ועם המשקיפים מטעמה אשר צופים ביישום הפסקת האש.
הגברה סינפטית ארוכת-טווח
במדעי המוח, הגברה סינפטית ארוכת-טווח (באנגלית: long-term potentiation, LTP) היא תופעה מוחית שמתרחשת בין תאי עצב (נוירונים). התופעה מתייחסת לחיזוק עוצמת הסינפסה שבין שני תאי עצב לאחר הפעלתם. התופעה מתרחשת כאשר ישנה הפעלה חוזרת של הסינפסה בין נוירון פרה-סינפטי ונוירון פוסט-סינפטי אשר מאפשרת את חיזוק הקשר והיעילות בין הנוירונים השונים.