שמורת האינדיאנים פורט מוהאבי (באנגלית: Fort Mojave Indian Reservation) היא שמורת אינדיאנים לאורך נהר הקולורדו, המשתרעת על שטח 95 קילומטרים רבועים באריזונה, 51 קילומטרים רבועים בקליפורניה ו-23 קילומטרים רבועים בנבדה. השמורה הוקמה ב-1870, והיא ביתם של קרוב ל-1,100 תושבים בני המוהאבי, שבט אינדיאני המוכר על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
שלא כמקובל בשמורות אינדיאנים רבות אחרות באריזונה, בני המוהאבי חיים על פחות מ-50% משטח השמורה. המוהאבי החכירו את מרבית האדמה בבעלותם לחברות לגידול כותנה, תירס, וסויה המעסיקות לבנים ואמריקנים ממוצא מקסיקני.
האתר של מצודת פורט מוהאבי לשעבר, שמ-1890 ועד שנות ה-30 של המאה ה-20 שימש כפנימייה וכקצה המזרחי של דרך מוהאבי (Mojave Road) שוכן בתחומי שמורת האינדיאנים פורט מוהאבי.
היסטוריה.
האזור היה מיושב ברציפות במשך אלפי שנים על ידי תרבויות שונות של עמים ילידים. שמורת האינדיאנים פורט מוהאבי הוקמה ב-1870 יותר מעשור לאחר שהצבא האמריקני הביס את בני השבט במלחמת מוהאבי והעימותים הצבאיים פסקו. השמורה משתרעת על שטחים לאורך נהר הקולורדו השייכים לשלוש מדינות סמוכות: אריזונה, קליפורניה ונבדה.
ב-1890 הועבר מתחם פורט מוהאבי, השוכן בתחומי השמורה, ממחלקת המלחמה של ארצות הברית לידי הלשכה לענייני אינדיאנים. במשך עשרות שנים ועד תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 הפעילה הלשכה פנימייה לילדי האינדיאנים משבט מוהאבי ושבטים אחרים, בניסיון להטמיע את הצעירים בתרבות של הזרם המרכזי באמריקה. הם אולצו לדבר אנגלית ולחיות לפי כללי האמונה הנוצרית בעודם בבית הספר. הנכס הועבר לבעלות השמורה ב-1935. השמורה לא תחזקה את המבנים בכוונה מכיוון שהם היוו סמל לתקופה מכאיבה ביחסים עם ארצות הברית, ומצבם הידרדר.
כלכלה.
המוהאבי החכירו את שטחים נרחבים מהאדמה בבעלותם לחברות חקלאיות המגדלות אלפלפה, תירס וסויה. לבנים ואמריקנים ממוצא מקסיקני רבים מתגוררים במקום, ובני המוהאבי חיים על פחות מ-50% משטח השמורה.
השבט מפעיל מ-1995 את מתחם בית המלון והקזינו Avi Resort &amp; Casino בסמוך ללפלין בקצה הדרומי של נבדה, סמוך לגבול עם קליפורניה. ב-20 באוקטובר 2003 הודיע מנהל השמורה על הסכם בין השמורה למושל קליפורניה גריי דייוויס לאפשר הקמת קזינו מערבית לעיירה נידלס (על גדת הקולורדו מול האדמות בבעלות השמורה באריזונה בגדה ממול).
השבט מפעיל חברת חשמל עצמאית (Aha Macav Power Service), המספקת שירותים גם ליישובים שמחוץ לשמורה.
תחיית השפה.
נכון ל-2012 הפעיל "המרכז לחינוך אינדיאני" (Center for Indian Education) באוניברסיטת המדינה של אריזונה "סדנאות ללומדי ודוברי השפה בשמורת האינדיאנים של פורט מוהאבי בצפון-מערב אריזונה, קליפורניה ונבדה. בפורט מוהאבי חיים כ-22 זקנים הדוברים מעט מוהאבי".
על מיזם תחיית השפה אחראית המשוררת נטלי דיאז (Natalie Diaz).
גילאות העץ
סלע מאיר
סלע מאיר היא הוצאת ספרים ישראלית המתמחה בהוצאת ספרי עיון בעלי השקפה שמרנית. ההוצאה הוקמה בשנת 2014 על ידי העיתונאי רותם סלע. בסלע מאיר ראו אור ספריהם של איין ראנד, דונלד טראמפ, משה פייגלין, טוביה טננבום, קרולין גליק, ארז תדמור, נפתלי בנט, בן שפירו ועמית סגל.
אודות.
מייסד ומו"ל ההוצאה מאז הקמתה הוא רותם סלע ובתפקיד העורך הראשי שימש העורך והמתרגם אורי רדלר. סלע, ששימש ככתב כלכלה פוליטית ושווקים פיננסיים בדה מארקר ומעריב הכיר במסגרת עבודתו את דייוויד גולדמן, שחיפש מוציא לאור בעברית לספרו "ציביליזציות גוועות" העוסק בדעיכתו הדמוגרפית של האסלאם. חוסר ההצלחה במציאת מו"ל ישראלי, הוביל למעשה להקמת ההוצאה שהמהדורה העברית של הספר היה לספרה הראשון. לדברי סלע, המיזם שלו נועד למלא החסר באשר לפרסום ספרי עיון עם אוריינטציה ימנית.
לאחר חקיקת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל, הובילה ההוצאה קמפיין תקשורתי וציבורי לביטולו, שזכה להדים. במסגרת המאבק הציעה ההוצאה בשבוע הספר מכירה של ספרים במבצעים שהיו לא חוקיים על פי חוק זה. בשל מכירת הספרים חרף האיסור, נקנס סלע על ידי משרד הכלכלה ויזם קמפיין הדסטארט למאבק משפטי בהחלטה ולביטול החוק.
כדי לא להפר את החוק לדבריו, הודיע מו"ל ההוצאה סלע כי הוא עובר להשכרת ספרים בליסינג - במבצע במסגרתו הושכרו ספרי ההוצאה ל-5 שנים. במסגרת ההליכים המשפטיים שנגעו להטלת הקנס על הוצאת סלע מאיר, ביקש דני טל, הממונה על חוק הספרים מבית המשפט, להורות להוצאה לחדול מהשכרת הספרים. בית המשפט לא נעתר לבקשתו, והשכרת הספרים נמשכה עד לביטול החוק.
ספריית שיבולת.
החל משנת 2019 "סלע מאיר" מוציאה לאור את סדרת ספרי "שיבולת" - סדרה של כ-10 ספרי הגות שמרנית (בעיקר מתורגמת) היוצאים מדי שנה. הספרייה נתמכת על ידי קרן תקווה. באוקטובר 2021 חברי הכנסת עמיחי שיקלי, שמחה רוטמן ואמיר אוחנה השתתפו בקמפיין של הספרייה, מה שעורר עליהם ביקורת מכיוון שהשתתפו בשיווק חברה פרטית. נכון לדצמבר 2021, לספרייה למעלה מ-3,000 מנויים.
מייקל אונדאטייה
חומסנות
חוֹמְסָנוּת או טפילות אכילה (בלועזית: קלֶפּטוֹפרזיטיזם, kleptoparasitism; מילולית טפילות גנבה) היא התנהגות אכילה של בעלי חיים הניזונים ממזון הנחטף מבעלי חיים אחרים. הגדרה זו כוללת חטיפת מזון מפי בעל החיים המנוצל או מציפורניו, גנבה ממאגרי המזון, או כל דרך אחרת שבה בעל חיים לוקח אוכל שמישהו אחר השיג או הכין לעצמו. רוב המינים החומסנים אינם מתבססים על יחסי טפילות ויכולים למצוא לעצמם אוכל לבד, אך כשיש להם הזדמנות הם חוטפים ממינים קטנים יותר או גונבים אותו בערמומיות. ישנם מינים המטילים את ביציהם על מאגרי המזון של יצורים אחרים, כמו דבורת הקוקייה.
המונח מתאר גם מינים החוטפים עצמים שונים ממינים אחרים - למשל חומרים לבניית קן או חפצים נוספים, אך לא את ביתם.
ישנן שתי צורות טפילות: טפילות תוך-מינית (intraspecific), שבה פרטים מאותו המין חוטפים מזון לבני אותו המין, ותחרות חוץ-מינית (interspecific), שבה מינים שונים חוטפים מזון אחד מהשני. ישנם גם מינים החוטפים הן לבני אותו המין והן למינים נוספים.
באופן כללי המינים הנטפלים ביותר הם מינים שהתמחו בתפיסת מזון מסוים, בצורה יותר טובה משאר המינים. למשל מינים של עופות ימיים היכולים לצלול כדי לתפוס דגים נטפלים משחפים שאינם יכולים לצלול אך מתקיפים כל עוף שכן הצליח.
ההיטפלות היא שיטה חסכונית לזכות במזון אך ישנם חיות שעלולות לתקוף את הטפילים או לגרש אותם, בייחוד כשהטפיל קטן מהמין הנטפל (למשל אצל עכבישים). כמו כן יש חיות שלמדו להתגונן מהיטפלויות - הפתונים צוללים כדי לחמוק ממתקפת פרגטות והנמר מטפס על עצים ועליהם מחביא את טרפו מאריות ומצבועים.
פרוקי רגליים.
מבין פרוקי הרגליים הנטפלים בולטים דבורי הקוקייה, המטילות את ביציהם בקני דבורים אחרות, בעיקר דבורי בומבוס ("Bombus"). הסוגים העיקריים של דבורי הקוקייה הם דבורי הבומבוס, "MelectaZacosmia", "Thyreus" ו-"Coelioxys". כמו כן ישנם צרעות קוקייה מהמשפחות Chrysididae ו-Vespidae המטילות את ביציהם על מזווי צרעות אחרות.
מבין הזבובאים ישנם זבובים מקבוצות Miltogramminae, Chloropidae, Milichiidae ו-Sarcophagidae הנמשכים לטרפם של עכבישים וניזונים מהם מבלי לקחת מהם את הטרף. המשפחות Calliphoridae ו-Muscidae נמשכות לטרפם של נמלים וחלקם אפילו מטילים את ביציהם בתוך המזווה של נמלים או של חיפושיות זבל.
ישנם גם חיפושיות חטפניות, נמלים המשתלטות על שלל נמלים ציידות ופשפשי מים כמו "Velia caprai'.
מבין העכבישים ישנם 5 משפחות המתמחות בתזונה מטרפם של עכבישים אחרים, וחלקם גם מבריח את הטרף מהרשתות באמצעות קורי:
חולייתנים.
בין העופות החומסנות היא תופעה נדירה, ועם זאת ישנם מספר עופות הנוהגים לחטוף לעופות אחרים את טרפם, כולל לעופות הגדולים מהם. בנוסף ישנם עופות החוטפים חומרי קינון אחת לשנייה כמו פינגווין רצועת-הסנטר הגונב חלוקי אבן מקיני פינגווינים אחרים מאותו המין.
מהבולטים בעופות החטפניים מצויים השחפים והחמסנים - שקיבלו את שמם ממנהגם לחטוף מזון מעופות אחרות והם כמעט מתבססים על כך למזונם, מתנפלים על עופות ים קטנים יותר היכולים לצלול לעומק רב יותר בים. עופות נוספים המתבססים על כך הם הפרגטות (שנטפלות בעיקר לסולתיים ליסעוריים או לפתוניים), אגמיות וכן פורפוריות נוהגים לגנוב מזון לברווזים וכן דורסי יום המוצאים עופות דורסים קטנים יותר ויתנפלו עליהם במהירות. עופות גדולים כמו עיטמים, נשרים או עיטים יכולים לקחת שלל אפילו משועלים, זאבים או צ'יטות, בייחוד כשהם באים בלהקה גדולה וכן יתקפו עופות קטנים מהם, כמו השלך או הנץ כדי לחטוף להם את שללם.
עופות אחרים ניזונים כאופורטוניסטים שינצלו הזדמנות לקחת שלל של עופות אחרים. בין העופות הללו מצויים עופות דורסים, שחפים, שחפיות, קורמורנים, כמה ברווזים וחופמאים שונים. אפילו כמה ציפורי שיר נוהגים לחטוף מזון: החנקן הנובי חוטף מזון של חטפיות והשחרור נטפל לקיכליים אחרים שצדו חלזונות. המיינה המצויה, שידועה כמין פולש מזיק, נוקטת אף היא בחומסנות ולוקחת טרף מעופות אחרים על ידי הטרדה מתמדת שלהם עד שהם מוותרים על הטרף.
השחפים נוהגים לחטוף מזון לכל יצור כשהם בלהקה מספיק גדולה - הם נטפלים לשחפים אחרים, שחפיות, ברווזים, אגמיות ושקנאים ואפילו לבני אדם.
מבין היונקים ישנם בעיקר את הצבועים המנומרים הגונבים טרף של אריות או ברדלסים. ישנם גם תנים החוטפים פיסות מזון של טורפים שלא מבחינים בהם. טורפים נוספים החוטפים מזון לטורפים קטנים יותר הם דובים שונים, אריות, תנים וזאבים.