בתי הדין פועלים מכוח חוק בתי הדין הדתיים הדרוזיים, התשכ"ג-1962, והחלו פעולתם ב-30 בדצמבר 1963. ב-2 בנובמבר 1961 אומץ על ידי העדה חוק המעמד האישי של העדה הדרוזית בלבנון כדין האישי של הדרוזים בישראל, ובתי הדין הדתיים הדרוזיים דנים על-פי חוק זה.
בראש בית הדין הדתי הדרוזי לערעורים עמד עד מותו בשנת 1993 השייח' אמין טריף. מאז מותו לא אוישה משרת ראש בית הדין הדתי הדרוזי לערעורים.
כיום מכהנים בבתי הדין שלושה קאדים-מד'הב: שייח' מוואפק טריף ושייח' נעים כאמל הנו בבית הדין לערעורים, ושייח' חאתם חלבי בבית הדין הדתי הדרוזי של ערכאה ראשונה.
בישראל פועלים שלושה בתי דין דרוזיים:
בית הדין הדרוזי ובית הדין הדרוזי לערעורים נוסדו בחיפה בנובמבר 1963 והועברו לעכו באוקטובר 1988. בכפרים הדרוזיים ישנם 62 מסדרי נישואים מתוכם שבעה בגולן. מסדרי הנישואים עורכים נישואים בכפרים הדרוזים אחרי קבלת היתר מבית הדין הדרוזי. בתי הדין הדרוזיים מאז יסודם היו שייכים למשרד לענייני דתות אולם בינואר 2001 הועברו לסמכותו הבלעדית של משרד המשפטים.
ויטוריו אמדאו הראשון, נסיך קריניאנו
ויטוריו אמדאו הראשון, נסיך קריניאנו (באיטלקית: Vittorio Amedeo I di Savoia-Carignano; 1 במרץ 1690 - 4 באפריל 1741), היה נסיך קריניאנו בין השנים 1709–1741.
ביוגרפיה.
ויטוריו אמדאו נולד ב-1 במרץ 1690 בטורינו, לאמנואלה פיליברטו, נסיך קריניאנו ולמריה אנג'לה קטרינה ד'אסטה, בתם של בורזו ד'אסטה ואימפוליטה ד'אסטה. בשנת 1696 קיבל ויטוריו אמדאו את התואר "אביר הבשורה".
בשנת 1709 מת אביו אמנואלה פיליברטו, נסיך קריניאנו, וויטוריו אמדאו ירש את תאריו.
ב-7 בנובמבר 1714 התחתן ויטוריו אמדאו עם מריה ויטוריה מסבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה וז'אן בטיסט דה אלבר דה לינה. חמיו הפגין כלפיו חיבה, אך בשל פזרנותו המופרזת לא שילם לו את 400,000 הליברות שהובטחו לו. כאשר נתבע ויטוריו אמדאו על ידי אחיותיו, שבנדוניה שלהן הוא הימר, הוא ברח לצרפת בסוף 1718, ושם הוא מונה לגנרל בצבא הצרפתי וחי חיים מפוארים. בעקבות הימוריו הרבים במהלך השנים, איבד ויטוריו אמדאו את שאטו דה קונדה, ועבר להתגורר במלון סואסון. כמו כן הוא נאלץ למכור אוסף אמנות יקר, והוא בזבז הון עתק על הימורים ועל פילגשו ברברה קמפאניני.
מאוחר יותר חזר ויטוריו אמדאו לטורינו, שם מת ב-4 באפריל 1741, ובנו לואיג'י ויטוריו, נסיך קריניאנו ירש את תאריו.
משפחתו.
ב-7 בנובמבר 1714 התחתן ויטוריו אמדאו עם מריה ויטוריה מסבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה וז'אן בטיסט דה אלבר דה לינה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
טריגון שחור-נקודות
טריגון שחור-נקודות או מַחְבְּטָן עָגֹל (שם מדעי: "Taeniura meyeni") הוא מין של טריגון החי במזרח האוקיינוס השקט ובאזור האינדו פסיפי. הוא מצוי בשוניות, לגונות וחופי ימים עד עומק 60 מ' והוא שוחה בקרבה לקרקעית.
מאפיינים.
רוחבו של הטריגון מגיע ל-1.8 מטר, אורכו ל-3.3 מטר ומשקלו מגיע ל-150 ק"ג. טריגון זה בעל פלג גוף עליון אפור ומנומר בשחור והכנפיים מתפתלות ועולות והגב גבוה מהם. ראשו של הטריגון גדול מאוד והפה נמצא מתחת לגופו. בקצה גופו ישנו זנב ארוך ובקצהו עוקץ עם ארס קטלני.
הוא פעיל בעיקר בלילות וחופר בחולות בעזרת חוטמו בחיפוש אחרי חסרי חוליות או דגים. פעילות זו מושכת אחריו כרישים הנמשכים לבשר.
הוא עצמו עלול להיטרף על ידי כרישים גדולים או אורקה אך האיום הגדול ביותר עליו הוא דיג אנושי.
טריגון שחור נקודות
סופיה, ארכידוכסית אוסטריה
סופיה פרדריקה דורותיאה מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה (; 5 במרץ 1855 - 29 במאי 1857) הייתה בתם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי").
ביוגרפיה.
סופיה נולדה ב-5 במרץ 1855 בטירת לאקסנבורג שבווינה, האימפריה האוסטרית. אביה היה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואמה הייתה אליזבת, נסיכת בוואריה אשר כונתה "סיסי". מיד לאחר שסופיה הוטבלה, הפקיעה אותה סבתה מצד האב סופי, נסיכת בוואריה מסיסי, בטענה שסיסי צעירה מכדי לטפל בה. שנה לאחר מכן ילדה סיסי בת נוספת, גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, וחמותה נהגה גם בה בצורה דומה. לסיסי הותר לראות את הילדות רק באישור מיוחד של חמותה, ותמיד כאשר זו האחרונה נוכחת בחדר. סיסי ביקשה מפרנץ יוזף שידבר עם אמו בעניין, אולם עבר זמן רב בטרם הוא הצליח לשכנע אותה להחזיר לאשתו את בנותיה.
לאחר שהן הוחזרו לה, החלה סיסי לקחת את הילדות למסעותיה ברחבי האימפריה. באביב 1857, היא יצאה עמם לטיול בהונגריה - ארץ שאותה העריצה. כאשר הן שהו בבודפשט, חלו לפתע שתי התינוקות וסבלו משלשולים ומחום גבוה. גיזלה הצליחה להתגבר, אולם ב-29 במאי, לאחר אחת עשרה שעות של מאבק במחלה, נפטרה סופיה בזרועות אמה. מותה נבע ככל הנראה מהתייבשות, וייתכן שהמחלה שתקפה אותה הייתה טיפוס הבטן. גופתה של סופיה הוחזרה לווינה, ונקברה בקריפטה הקיסרית. המוות השפיע קשה מאוד על סיסי, אשר ראתה בעצמה אשמה במותה של בתה. היא שקעה בדיכאון, התמוטטה לעיתים קרובות, ונעלה את עצמה בחדרה במשך ימים שלמים. לעיתים היא הייתה יוצאת לנסיעות ממושכות רק כדי להימנע מלחשוב. המוות גם גרם לה להזניח את גיזלה, וכן את בנה היחיד רודולף.
מריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה
מריה ולריה מתילדה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה (; 22 באפריל 1868 - 6 בספטמבר 1924) הייתה בתם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי").
ביוגרפיה.
תחילת דרכה.
מריה ולריה נולדה ב-22 באפריל 1868 בבודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביה היה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואמה הייתה אליזבת, נסיכת בוואריה אשר נודעה בכינוי "סיסי". הבת הראשונה של הזוג סופיה, נפטרה ממחלה בגיל שנתיים ואמו של הקיסר, סופי, נסיכת בוואריה האשימה את סיסי במותה והפקיעה מסיסי את בתה השנייה גיזלה ואת בנה רודולף. סיסי עצמה איבדה עניין בהם.
את מריה ולריה, שנולדה כעשר שנים לאחר מכן, בעת שמעמדה של אימה בחצר המלוכה היה כבר איתן, הותר לסיסי לגדל בעצמה, ולפיכך היא הייתה קשורה אליה במיוחד. אם הקיסר כתבה לאחותה, לודוביקה אשר הייתה אמה של סיסי: "סיסי שקועה לגמרי באהבתה ובטיפולה במלאכית הקטנה שאין לעמוד בפניה". בשל כך, מריה ולריה כונתה על ידי החצרנים: "הילדה היחידה". כינוי נוסף שהוצמד לה היה "הילדה ההונגריה", בשל העובדה שהיא נולדה בהונגריה זמן קצר לאחר שהפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 הפכה את האימפריה האוסטרית לאימפריה האוסטרו-הונגרית. מריה ולריה עצמה אהבה מאוד את אמה, אולם הייתה נבוכה משפע תשומת הלב שהורעפה עליה, בייחוד בשל כך שלה עצמה היה אופי צנוע ומעשי. בניגוד לכך, הערצתה לאביה לא ידעה גבול.
סיסי נודעה בהערצתה לכל דבר הונגרי, ובחרה במכוון את בודפשט כמקום לידתה של מריה ולריה. היא הקפידה לדבר עם מריה ולריה בהונגרית בלבד, אולם מריה ולריה תיעבה שפה זו והעדיפה לדבר גרמנית. פרט לכך היא למדה גם אנגלית, צרפתית ואיטלקית.
בילדותה, נפוצו שמועות על פיהן אביה האמיתי של מריה ולריה הוא ראש ממשלת הונגריה דיולה אנדראשי, אשר היה ידיד קרוב של סיסי. שמועות אלו רדפו את מריה ולריה לאורך כל שנות ילדותה, ובשל כך היא פתחה תיעוב כלפי הונגריה. עם זאת, ככל שהיא התבגרה, התברר שהיא דומה פיזית לקיסר פרנץ יוזף יותר מכל אחיה, והשמועות נגוזו. מריה ולריה כתבה שירים ומחזות וביקרה באופן קבוע בבורגתיאטר. היא הייתה גם אמנית מוכשרת ואהבה לצייר פרחים.
נישואים.
אחיה ואחותה הגדולים של מריה ולריה הושאו בנישואים פוליטיים לבני שושלות מלוכה מרחבי אירופה. רבים ציפו שמריה ולריה תינשא גם כן לנסיך כתר כלשהו, ובין השמות שהועלו נמנו הנסיך פרידריך אוגוסט מסקסוניה, והאינפנטה קרלוש מפורטוגל. עם זאת, סיסי הכריזה שמריה ולריה תתחתן מאהבה בלבד, ואפילו למטאטא ארובות. ב-1886 היא נפגשה בפרנץ סלבטור, ארכידוכס אוסטריה, אשר היה בן דוד מדרגה שנייה שלה, ובן לענף הטוסקני הקטן של בית הבסבורג. השניים התאהבו, אולם מריה ולריה חיכתה כמה שנים כדי לוודא שרגשותיה כלפיו חזקים דיים, לפני שהודיעה על רצונה להינשא לו. הם נישאו בבאד אישל ב-31 ביולי 1890. בתחילה התגוררו בני הזוג בארמון ליכטנג, וב-1895 רכשו טירה ליד נהר הדנובה. טקס המעבר לטירה החדשה נחגג ברוב עם ב-1897, כיוון שמריה ולריה הייתה פופולרית מאוד. ב-1895 נקרא על שמה גשר מריה ולריה אשר מחבר בין שני צידי הדנובה בהונגריה ובסלובקיה.
ב-1889 התאבד אחיה הנסיך רודולף, וב-1898 נרצחה אמה סיסי בידי לאומן איטלקי. שני האירועים השפיעו על מריה ולריה בצורה קשה, והיא ואחותה גיזלה הרבו לתמוך באביהן הבודד. גם נישואיה חדלו עד מהרה להיות מאושרים, בשל הרומן שניהל בעלה עם הנסיכה שטפני פון הוהנלוהה. הוהנלוהה ילדה לו בן אחד, אשר פרנץ סלבטור הכיר בו בעוד מריה ולריה חיה. מריה ולריה שתקה, וחשפה את צפונות לבה רק ביומנה.
ב-1900 הפכה מריה ולריה לפטרונית הצלב האדום באוסטריה, וגייסה עבורו סכומי כסף גדולים. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא הקימה צריפים לפצועי מלחמה בטירה שלה. עם תום המלחמה וביטול המונרכיה באוסטריה, חתמה מריה ולריה על מסמך אשר בו התנערה מכל זכויותיה התורשתיות וויתרה על תוארי האצולה שלה. בשל כך, היא הורשתה לשמור על ביתה ונכסיה.
מריה ולריה נפטרה ב-6 בספטמבר 1924 בגיל 56. היא נקברה בקריפטה מאחורי המזבח הגבוה בכנסיית הקהילה בעיירה סינדלבורג. כמה אלפי אזרחים השתתפו בהלווייתה.
משפחתה.
מנישואיה לפרנץ סלבטור, ארכידוכס אוסטריה, ילדה מריה ולריה 10 ילדים:
יסעור שחור-כיפה